tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kokonaisveroaste

Kokonaisveroaste eli bruttoveroaste (lyhyesti veroaste) on kansantalouden tunnusluku, joka mittaa julkisyhteisöjen keräämien verojen ja veronluonteisten pakollisten maksujen suhdetta bruttokansantuotteeseen.
Suomessa kokonaisveroaste oli 43,2% vuonna 2021.
Veroaste oli Suomessa korkeimmillaan 45,8% vuonna 2000. Sen jälkeen veroaste on laskenut ja Valtiovarainministeriön mukaan vuoteen 2027 mennessä se saattaa laskea edelleen 41,5 prosenttiin. 
Matala veroaste ei riitä kattamaan julkisen talouden menoja.
Jaakko Kiander arvioi, että jos Suomen veroaste olisi pysynyt vuoden 2016 tasolla eli 44 prosentissa, julkisen talouden tulot olisivat noin 8 miljardia euroa suuremmat kuin ne todellisuudessa ovat vuonna 2023. Silloin valtiontalous voisi olla lähellä tasapainoa ja julkinen talous kokonaisuudessaan jopa ylijäämäinen. 
Merkittävin veroastetta alentanut tekijä on ollut työnantajan sosiaalivakuutusmaksujen lasku, joka johtuu työnantajan sosiaalivakuutusmaksujen siirrosta palkansaajien maksettavaksi vuoden 2016 kilpailukykysopimuksessa. Kun palkansaajien sosiaalivakuutusmaksut nousivat, verotettava tulo pieneni ja samalla pieneni tuloverokertymä. Toinen merkittävä muutos on ollut valmisteverotuottojen lasku, kun siirtymä sähköautoihin on laskenut autoveron ja polttoaineverojen tuottoja. Veronmaksajat eivät kuitenkaan ole verotuksen keventymisestä juuri hyötyneet, sillä vaikka esimerkiksi sähköautoja verotetaan vähemmän, ne ovat vastaavasti kalliimpia valmistaa kuin polttomoottoriautot. 
Vuonna 2010 kokonaisveroaste Suomessa oli EU-maiden kuudenneksi korkein. Mukaan lukien sosiaaliturvamaksut Suomen kokonaisveroaste oli tuolloin 42,1 %. Korkein kokonaisveroaste, sosiaaliturvamaksut mukaan lukien, oli Tanskassa 47,6 %. Matalin kokonaisveroaste oli Latviassa 27,1 %. EU-maiden keskiarvo oli 35,6 %.
Marie Byrdin maa

Marie Byrdin maa on Etelämantereella oleva alue, joka sijaitsee Tyynenmeren eteläpuolella sekä Rossin jäälautan ja Rossinmeren itäpuolella. Alueen itäraja kulkee suunnilleen Rossin jäälautan pohjukasta Eights Coast -rannikolle. Marie Byrdin maan nimesi tutkimusmatkailija ja kontra-amiraali Richard E. Byrd vaimonsa kunniaksi vuonna 1929 tutkiessaan alueen luoteisosaa.
Marie Byrdin maa on karu jopa Etelämantereen olosuhteisiin nähden, mistä johtuen suurinta osaa alueesta ei ole mikään valtio vaatinut itselleen. Pinta-alaltaan 1 610 000 km² laajuinen Marie Byrdin maa on suurin tällainen alue maapallolla.
Etelämantereen korkein tulivuori, 4 285 metriä korkea Mount Sidley sijaitsee Marie Byrdin maalla. Se on kilpitulivuori, joka kuuluu lähes täysin jäätikön peittämään Executive Committee Range -vuorijonoon. Vuonna 2013 julkaistun tutkimuksen mukaan Mount Sidleyn lähellä, 1,2 kilometrin paksuisen jääkerroksen alla on aktiivinen tulivuori. Se huomattiin ensimmäisen kerran vuosina 2010 ja 2011, kun jään alla havaittiin seismistä toimintaa.
Tutkimusasemat.
Antarktisista tutkimusasemista alueella toimivat Neuvostoliiton Russkaja vuosina 1980–1990 sekä Yhdysvaltojen Byrd, joka oli toiminnassa 1957–1972, mutta jonka lähistöllä sijaitsee 2000-luvulla avattu kesäisin toimiva tutkimusasema Byrd Surface Camp. Russkaja sijaitsee Amundseninmeren rannikolla (koordinaatit ) ja Byrd sisämaassa (koordinaatit ). Byrdin asemalla suoritettiin vuonna 1968 ensimmäinen koko Etelämantereen jääkuoren läpäissyt kairaus.
Juha Suoranta

Juha Suoranta (s. 24. helmikuuta 1966 Tampere) on suomalainen tietokirjailija ja Tampereen yliopiston aikuiskasvatuksen professori vuodesta 2006. Hän on valmistunut ylioppilaaksi Tampereen klassillisesta lukiosta 1985. Suoranta opiskeli Tampereen yliopistossa 1987–1991 aikuiskasvatusta, sosiaalipsykologiaa ja filosofiaa tärkeimpinä opettajinaan Antti Eskola ja Juha Varto.
Yliopistotyöt Suoranta aloitti vt. kasvatustieteen tuntiopettajana Tampereen yliopistossa 1992–1993 ja toimi sittemmin kasvatustieteen yliassistenttina 1993–1997, apulaisprofessorina 1997–1998 ja professorina 1998–2004 Lapin yliopistossa sekä aikuiskasvatuksen professorina 2004–2006 Joensuun yliopistossa. Hän on vieraillut vuonna 2002 musiikkikasvatuksen osaston professorina Sibelius-Akatemiassa, jossa on myös dosentti. Toinen dosentuuri Suorannalla on mediakasvatuksessa (Tampereen yliopisto). 
Suoranta on toiminut vierailevana tutkijana Illinois'n yliopistossa (1996–1997) ja Kalifornian yliopistossa (2003–2004) sekä työskennellyt Suomen tutkimuksen ja sosiologian vierailevana professorina (2005–2006) Minnesotan yliopistossa. Vuoden 2003 Suoranta toimi Suomen Akatemian varttuneena tieteenharjoittajana ja 2015–2016 Säätiöiden professoripoolissa. Hän on toiminut myös Tampereen yliopiston kasvatustieteiden tiedekunnan dekaanina ja kasvatustieteiden yksikön johtajana.
Suoranta valittiin Vuoden aikuiskouluttajaksi 2008. Sivistysliitto Kansalaisfoorumin hallituksen puheenjohtajana Suoranta on toiminut vuoden 2007 alusta. Suomen tietokirjailijat ry palkitsi Suorannan Oppikirjailijapalkinnolla vuonna 2012. Palkintoperusteissa korostettiin hänen innostavuuttaan ja laaja-alaisuuttaan kirjoittajana.
Suoranta toimi Tampereen yliopiston vuoden 2025 tohtoripromootion promoottorina. Promootiossa vihittiin vihittiin 209 tohtoria ja 13 tiedekuntien kutsumaa kunniatohtoria.
Fiat G.59

Fiat G.59 oli italialainen, yksitasoinen, kokometallirakenteinen hävittäjä- ja jatkokoulutuskone. Konetta valmistettiin sekä yksi- että kaksipaikkaisina versioina Italian ilmavoimien koulutuskäyttöön. Syyrian ja Argentiinan ilmavoimat käyttivät konetta myös hävittäjänä ja hävittäjäpommittajana. Fiat G.59-koneita valmistettiin eri versioina noin 200 kappaletta.
Kehitys.
Fiat Aviazionen pääsuunnittelija Giuseppe Gabrielli kehitti G.59:n jatkokoulutuskoneeksi, jota voitaisiin tarpeen vaatiessa käyttää myös operatiivisissa tehtävissä. Suunnittelun pohjana oli toisen maailmansodan aikainen hävittäjäkone Fiat G.55. 
Fiat G.59 erosi edeltäjästään voimalaitteen osalta, Fiat RA 1050-moottori vaihtui englantilaisvalmisteiseen Rolls-Royce Merlin 500/20-moottoriin.
Ensimmäinen prototyyppi tunnettiin projektinimellä Fiat G.55M ja se oli koottu tehtaan varastoon jääneistä Fiat G.55:n komponenteista. Prototyyppi rakennettiin kaksipaikkaiseksi, ja sen moottorina oli Packard Merlin (mm. P-51D Mustang-hävittäjän moottori), teholtaan 1 590 hv. Koneen ensilento lennettiin 4. maaliskuuta 1949. Ensilento osoitti voimalaitteen vaihdon onnistuneeksi, koneen suoritusarvot olivat odotetun kaltaiset ja sarjatuotanto voitiin aloittaa.
Käyttöhistoria.
Ensimmäiset sarjakoneet saapuivat Italian ilmavoimien lentokoulun käyttöön Lecceen vuonna 1950. Koneita käytettiin 1950-luvulla taitolentokoulutukseen sekä välityyppinä ennen suihkukonekalustoon siirtymistä. Italian ilmavoimien siirtyessä uudempiin konetyyppeihin osa jäljellä olevista koneista myytiin Syyriaan ja Argentiinaan, jotka olivat jo aiemmin ostaneet vientiversioita G.59 2A ja 2B.
Museokoneita.
Fiat G.59-koneita on museoituna tai lentokuntoisena useita.
Flechette

Flechette eli nuoliammus tai patruuna perustuu nuolen muotoisiin ”luoteihin”. Ne muistuttavat nauloja, joiden päässä on nuolimaiset siivekkeet vakauttamassa lentoa. Kohteessa ne eivät sirpaloidu. 
Nuoliammuksia käytetään sotilaallisessa toiminnassa ihmismaaleja vastaan. Niitä on suunniteltu erilaisiin aseisiin: tykkeihin, kivääreihin, pistooleihin ja haulikoihin. Nuoliammukset ovat erityisen tehokkaita erilaisia suojavarusteita kuten suoja- ja sirpaleliivejä ja kypäriä vastaan. Tästä syystä nuoliammusten käyttö on usein rajattu vain viranomaiskäyttöön. Tunkeutuessaan ruumiin läpi flechette ei tee pahaa jälkeä päällepäin, jolloin ammuttu ei heti edes huomaa saaneensa osumaa. Tyypillisesti osuman saanut kuolee vakaviin sisäisiin verenvuotoihin.
Flechette haulikossa.
Haulikkoon nuoliammus kehitettiin tarkoituksena kasvattaa ampumaetäisyyttä ja aseen tehokkuutta ihmismaaleja vastaan. Haulikon patruunassa nuoliammus on tavallisesti noin tuuman pituinen ja tulitikun paksuinen ”darts-tikka”, joita on yleensä 12/70-patruunassa noin 40 kappaletta. Tyypillisesti tällaisen patruunan nuolet voivat saavuttaa 600 m/s lähtönopeuden. Käytännössä ampumaetäisyys on noin 75–100 metriä, tehokas ampumaetäisyys voi olla kuitenkin jopa 300 metriä.
Alikaliiperiset nuoliammukset.
Alikaliiperisia nuoliammuksia käytetään pääsääntöisesti lähinnä toisia panssarivaunuja vastaan. Sileäputkisessa vaunukanuunassa (100–125 mm) käytettävä nuoliammus saavuttaa jopa yli 1 500 m/s lähtönopeuden. Nuoli itsessään on 2–3 cm läpimitaltaan oleva ja yli puolimetrinen teräväkärkinen ”tikka” (mitat riippuvat aseen kaliiperista), jonka perässä on pienet lentoa vakauttavat siivekkeet. Nuolen valmistusmateriaali on kovaa ja hyvin raskasta metallia: ”tungsten” eli volframikarbidi tai ”DU” (; köyhdytetty uraani). Nuoliammuksen läpäisy perustuu erittäin suureen iskunopeuteen, suureen kineettiseen energiaan ja pieneen iskupinta-alaan. Nuolen kärki on jo vaunun sisäpuolella, kun pyrstö on vielä ulkona. Nuolen suuri paino suhteessa poikkipinta-alaan säilyttää lentonopeuden ja antaa mahdollisuuden muita a-tarvikkeita aikaisemmalle tulenavaukselle, ja lyhyt lentoaika antaa anteeksi etäisyyden- ja ennakonarviointivirheitä. Suuri läpäisynopeus irrottaa panssarista kuumia sirpaleita, jotka saavat aikaan tulipaloja ja räjähdyksiä vaunun sisällä tuhoten vaunun rakenteita ja miehistön. Köyhdytetyn uraanin (DU) oksidoituminen läpäisyssä vähentää läpäisykitkaa ja aiheuttaa räjähdyksen vaunun sisällä. DU:n jäänteillä taisteluympäristössä epäillään olevan haitallisia ympäristövaikutuksia. 
Taisteluvaunujen (MBT, main battle tank) pääaseen kaliiberi (100–125 mm) on nuolta suurempi sirpale- ja ontelokranaattien sekä ohjusten ampumista varten. Siksi ohut nuoli on sidottu hylsyynsä tiivistävällä ja keskittävällä sabotilla, joka on esimerkiksi alumiininen sektoreista koostuva tiivisteholkki. Sabotti saattaa nuolen putken läpi ja aukeaa ilmanvastuksen takia irti nuolesta sektoreiden sirotessa etumaastoon. Nuoli saattaa läpäistä useita metrejä panssariterästä.
Nykyään alikaliiperinen nuoliammus on pääsääntöisin pst-ammus raskaasti panssaroituja kohteita, kuten taistelupanssarivaunuja vastaan.
Puolustusvoimien ylipäällikkö

Puolustusvoimien ylipäällikkö johtaa Suomen puolustusvoimia. Ensimmäiseksi ylipäälliköksi tuli kenraaliluutnantti Gustaf Mannerheim sisällissodan alussa 1918. Ylipäällikkönä toiminut myös komensi joukkoja saman vuoden loppuun saakka.
Ylipäällikkyys siirtyi valtionpäämiehenä toimineelle valtionhoitajalle vuoden 1919 alusta ja saman vuoden heinäkuussa voimaan astuneen hallitusmuodon sekä vuodesta 2000 voimassa olevan perustuslain mukaan ylipäällikkönä toimii tasavallan presidentti. Hallitusmuodossa presidentillä oli mahdollisuus luovuttaa tehtävä toiselle henkilölle sodan aikana ja talvisodan sytyttyä 1939 presidentti Kyösti Kallio antoikin ylipäällikkyyden komentajalle, sotamarsalkka Mannerheimille, joten Kallio ei ollut enää ylipäällikkönä toimikautensa runsaan viimeisen vuoden ajan. Mannerheim jatkoi joukkoja komentavana ylipäällikkönä myös talvisodan jälkeisen Moskovan rauhan kaudella ja koko jatkosodan, jonka lopulla 1944 hänestä tuli presidentti. Näin ollen tasavallan presidenteistä Risto Ryti ei ollut ylipäällikkönä lainkaan. Kun Mannerheim luopui komentajuudesta Lapin sodan aikana vuoden 1945 alussa, tuolloin voidaan katsoa ylipäällikkyyden palautuneen muodollisestikin luovuttajainstituutiolle.
Perustuslain mukaan tasavallan presidentillä oli mahdollisuus valtioneuvoston esityksestä luovuttaa ylipäällikkyys toiselle Suomen kansalaiselle "myös rauhan aikana", mutta vuonna 2012 voimaan tulleessa muutoksessa tästä tuli mahdollista ainoastaan poikkeusoloissa. Tämä osaltaan kuvastaa ajattelutavan muutosta ylipäällikkyydestä, millä sitä on sidottu tiukemmin valtionpäämiehen instituutioon. Aiemmin ajateltiin, että tasavallan presidentti aina luovuttaisi sodan tai kriisin aikana tämän roolin ammattisotilaalle. Presidentti Mauno Koiviston kaudesta alkaen tasavallan presidentti pysyy lähtökohtaisesti ylipäällikkönä kaikissa olosuhteissa, ja tämän sodanjohtoa varten on rakennettu tarvittavia suojatiloja.
Argentiinan lippu

Argentiinan lippu on Argentiinan tunnus vaakunan, moton ja hymnin ohella. Lippu on otettu käyttöön vuonna 1812. Se on kolmiraitainen ja muodostuu kolmesta tasalevyisestä vaakaraidasta. Raidoista ylin ja alin ovat vaaleansinisiä ja keskimmäinen on valkoinen. Lipun keskelle lisättiin 1818 keltainen ”Toukokuun aurinko” eli Inti (esp. "Sol de Mayo").
Lippua, jossa on aurinkosymboli keskellä, kutsutaan "viralliseksi seremonialipuksi" (esp. "Bandera Oficial de Ceremonia"). Lippu ilman aurinkoa on "koristelippu" (esp. "Bandera de Ornato"). Kumpaakin versiota pidetään Argentiinan kansallislippuna.
Virallinen kuvaus.
Muoto ja koko.
Vuodesta 1978 lipun viralliset mittasuhteet ovat 9:14 ja sen virallinen koko on 0,9 kertaa 1,4 metriä. Lipun raitojen korkeus on 30 cm.
Värit.
Lipun väreistä käydään keskustelua, sillä lipun värejä ei ole määritelty virallisesti. Espanjan kielen sanaa "celeste" käytetään kuvaamaan lipun vaaleansinisten raitojen väriä. Pantone määrittelee tämän värin N21-01, joka vastaa RGB-väriä 155, 196, 226.
Aurinkosymboli.
Lipun aurinkosymboli on kopio ensimmäisessä argentiinalaisessa kolikossa (vuodelta 1813) olevasta kaiverruksesta.
Vuonna 1978 auringon väriksi määriteltiin kullankeltainen ("amarillo oro"). Auringon sisähalkaisijaksi määriteltiin 10 cm ja ulkohalkaisijaksi 25 cm (auringon halkaisija on formula_1 valkoisen raidan korkeudesta ja auringon ”naama” on formula_2 auringon korkeudesta).
Auringossa on 32 sädettä, joista 16 on suoria ja 16 aaltoilevia.
Lipun symboliikka.
Yleisin selitys lipun väreille on, että sininen kuvaa taivasta, valkoinen pilviä ja keltainen aurinkoa. Toisen selityksen mukaan sininen kuvaa Río de la Plata-jokea ja valkoinen hopeaa (Argentiinan nimi on johdettu latinan sanasta "argentum", joka tarkoittaa hopeaa). Muita selityksiä on, että värit on valittu Bourbon-suvun tai Neitsyt Marian vaatteiden väreistä.
Provinssien liput.
Catamarcan ja Rio Negron provinsseilla ei ole lippua.
Bazooka

Bazooka on yhdysvaltalaisten toisen maailmansodan aikana kehittämä rakettiperiaatteella toimiva, 57 mm ontelokranaattia käyttävä sinko. Aseessa yhdistettiin Henry Mohauptin aiemmin kehittämä M6-onteloraketti eversti Leslie A. Skinnerin ja luutnantti Edward G. Uhlin kehittämään raketinheittimeen.
Bazookaa käytti kahden hengen miehistö. Saksalaiset kehittivät panssarikauhunsa vuonna 1943 Tunisiassa sotasaaliiksi saamiensa bazookojen pohjalta.
Versiot.
Bazooka M1
Ensimmäinen tuotantomalli, joka koostuu yksiosaisesta putkesta, raketin ajopanos sytytettiin pariston voimalla. Tätä mallia jaettiin amerikkalaisille joukoille Pohjois-Afrikan maihinnousua varten. Joukkoja ei kuitenkaan ollut mitenkään koulutettu aseen käyttöön maihinnousun tapahtuessa. Amerikkalaisen kenraalin tarkastaessa joukkoja Tunisian rintamalla 1943 hän ei kyennyt löytämään yhtään tapausta, jossa ase olisi pysäyttänyt vihollisen panssarivaunun. Bazookan jako joukoille keskeytettiin toukokuuhun 1943 asti.
Bazooka M1A1
Toinen tuotantomalli, joka koostui myös yksiosaisesta putkesta. Sisilian maihinnousua varten kehitetty uusi malli, jossa käytettiin uutta parannettua M6A1-rakettia. M1A1-mallilla tuhottiin neljä keskiraskasta panssarivaunua ja Tiger I uskomattoman onnekkaalla osumalla jossa raketti osui ajajan luukkuun.
Bazooka M9
Kolmas tuotantomalli, joka koostui kaksiosaisesta putkesta ja käytti M6A3-kranaattia. Aseen avotähtäin oli muutettu optiseksi tähtäimeksi. Koska paristot olivat osoittautuneet epäluotettaviksi M9A1-malliin tuli liipaisimella toimiva magneetto.
Ase osoittautui Korean sodan Osanin taistelussa täysin kykenemättömäksi pysäyttämään jopa T-34-85. Osasyynä saattoi olla taistelukärkien herkkyys kosteudelle ja niiden vuosien varastointi.
M20 Super Bazooka
Toisen maailmansodan lopulla Bazooka suunniteltiin täysin uudelleen. Taistelukärjeksi tuli suurempi 90-millinen M28A2. Sodan jälkeiset budjettileikkaukset estivät aseen laajemman leviämisen, ja Korean sodassa yhdysvaltalaiset käyttivät pääasiassa vanhoja M9/M9A1-malleja ja M6A3-raketteja. Korean sodassa M20 osoittautui tehokkaaksi kaikkia neuvostovalmisteisia vaunuja vastaan. Kiinalaiset saivat aseita sotasaaliksi ja kehittivät siitä kopion nimellä Type 51.
Työväen Akatemia

Työväen Akatemia on vuonna 1924 perustettu Kauniaisissa toimiva yli 300-paikkainen kansanopisto. Opetus painottuu yhteiskuntatieteellisiin, humanistisiin, käyttäytymistieteellisiin ja kulttuurisiin aineisiin sekä kieliin korkeakoulutasolla. Opintojen kautta voi pyrkiä korkeakouluun ja monet opintokokonaisuudet vastaavat oppiaineiden yliopistotason perusopintoja. Akatemia tekeekin tiivistä yhteistyötä avoimen yliopiston kanssa.
Kansanopistolla on tiiviit kansainväliset suhteet Eurooppaan. Opisto on myös mukana humanistisen ammattikorkeakoulun (HUMAK) toiminnassa.
Opetusohjelma.
Opiston kasvatusohjelma pohjautuu demokratian, tasa-arvon sekä opetuksen tieteenomaisuuden periaatteisiin. Opistossa annetaan opetusta seuraavissa opetusohjelmissa:
Historiaa.
Opiston perustivat vuonna 1924 Väinö Voionmaa ja joukko muita akateemisesti koulutettuja sosialidemokraatteja. Voionmaa toimi akatemian esimiehenä eli johtokunnan puheenjohtajana 1933–1947. Työväen Akatemian suunnittelu alkoi 1921 ja suunnitelmien toteuttamiseksi perustettiin kannatusyhditys, jossa merkittävä osa oli Työväen Sivistysliitolla. Esikuvina olivat englantilaiset ja ruotsalaiset kansankorkeakoulut. Työläisnuorisolle haluttiin isänmaallis-kristillisten, talonpoikaisten kansanopistojen vastapainoksi tarkoitettu oppilaitos. Tiloja haettiin pääkaupunkiseudun tuntumasta, mutta ostoyritykset kariutuivat usein poliittisista syistä, kun myyjille selvisi, että ostajat olivat sosialisteja. Ehdolla olivat muun muassa Tuusulan Vanhankylän kartano, Tuusulan reservikasarmi, Kytäjän kartano Hyvinkäällä, vapaaherra Willy von Bonsdorffin huvila Pukinmäen pysäkin lähellä, Viikin kartano ja Kellokosken kartano Mäntsälässä.
Lopuksi kannatusyhdistys sai ostettua Kauniaisista Villa Pelanderin rakennusmestari Koskivirralta, joka oli ostanut sen Pelanderin perikunnalta sijoitusmielessä. Kauppahinta oli 510 000 markkaa, eli nykyrahassa noin 170 000 euroa. Suurehko summa saatiin kokoon osakepääomalla, kansanopistojen valtionavulla ja tupakkatehdas Rettigin 200 000 markan lahjoituksen avulla.
Työväen Akatemian avajaiset pidettiin 2. marraskuuta 1924 Kauniaisissa. Akatemian ensimmäisenä esimiehenä oli tohtori Julius Ailio.
Atal Bihari Vajpayee

Atal Bihari Vajpayee (, 25. joulukuuta 1924 Gwalior, Madhya Pradesh – 16. elokuuta 2018) oli intialainen poliitikko, joka on toiminut maansa pääministerinä kahteen otteeseen, ensin vuonna 1996 ja toistamiseen 13. lokakuuta 1998 – 19. toukokuuta 2004. Vajpayee edusti hindunationalistista Intian kansanpuoluetta ja on puolueen merkittävin vaikuttaja. Hän on vaikuttanut Intian parlamentissa vuodesta 1957.
Intiassa opintonsa suorittanut Vajpayee tunnetaan myös runoilijana, sillä hän on julkaissut runokokoelman. Vajpayee oli naimaton, mutta hänellä on kaksi adoptoitua tytärtä.
Nō-teatteri

Nō-teatteri () on japanilaisen musiikkiteatterin keskeinen muoto, joka on muotoutunut jo 1300-luvulla. Sen draama esitetään runonlaulantaa muistuttavana rytmisenä esityksenä, joka muistuttaa jonkun verran oopperaa, mutta ei ole varsinaista musiikkia. Näyttelijät käyttävät naamioita.
Nō-teatterin näytelmät voidaan jakaa viiteen kategoriaan:
Näyttelijöitä on neljää tyyppiä, ja roolihahmoja kahdeksaa päätyyppiä:
Nō-teatterin teatterirakennuksen malli vakiintui 1500-luvun lopulla. Sen näyttämö on korotettu ja neliönmuotoinen, noin 5,5 metriä leveä, ja joka nurkassa on pylväät, joiden varassa on katto. Näyttämön takana on orkesteri ja vieressä kuoro. Näyttämöltä pukuhuoneeseen vie silta, jota pitkin esiintyjät pystyvät tekemään näyttäviä sisääntuloja ja poistumisia näyttämöltä. Yleisöä mahtuu harvoin enempää kuin 500.
Cinderella Man

Cinderella Man on Ron Howardin ohjaama elokuva nyrkkeilijä James J. Braddockista. Elokuvan nimi tulee Braddocin kutsumanimestä Cinderella Man, suomeksi Tuhkimomies. Yhdysvaltojen Suuren laman aikaan Braddock nousee ennalta selvästä altavastaajan asemasta voittoon ja siten kansan sankariksi, tuhkimomieheksi.
Juoni.
Braddock on aluksi lupaava kevyen raskaan sarjan nyrkkeilijä mutta muutaman tappion jälkeen hän joutuu luopumaan nyrkkeilystä. Suuren laman aikaan Braddock työskentelee erinäisissä palkollistöissä elättääkseen kolmilapsista perhettään. Hän haaveilee edelleen paluusta nyrkkeilykehiin. Viime hetken peruutuksen ansiosta hän saa uuden mahdollisuuden. Vastaansa hän saa maailman ranking-kakkosen, kun managerit suunnittelevat hänen olevan vain harjoitteluvastus. Braddock kuitenkin hämmästyttää kaikkia voittamalla ottelun ja saa lopulta vastaansa Max Baerin maailmanmestaruusottelussa.
Oliver Twist

Oliver Twist on englantilaisen Charles Dickensin vuonna 1838 kirjoittama romaani pienestä orpopojasta.
Juoni.
Tuntematon nainen synnyttää köyhäintalossa poikalapsen, mutta kuolee ennen kuin ehtii paljastaa henkilöllisyytensä. Vastasyntyneelle annetaan nimeksi Oliver Twist, ja koska kukaan ei tunnu olevan kiinnostunut hänestä, hän joutuu orpokotiin. Yhdeksän vuoden kuluttua Oliver siirretään takaisin köyhäintaloon, missä hän ei kuitenkaan ehdi kauan olla, ennen kuin joutuu hautausurakoitsija Mr. Sowerberryn oppipojaksi.
Oliver ei viihdy hautausurakoitsijankaan luona pitkään, vaan jouduttuaan hankaluuksiin, hän karkaa Lontooseen ja löytää itsensä karismaattisen Faginin rosvoretkueen leivistä, taskuvarkaan arveluttavasta ammatista. Konnanhommat eivät oikein hyväsydämelliseltä Oliverilta luonnistu, ja hän päätyykin Mr. Brownlowin hoteisiin matkalle kohti parempaa elämää.
Perässä roikkuu myös mystinen Mr. Monks, joka tuntuu kantavan erityistä huolta siitä, ettei Oliverin todellinen henkilöllisyys tulisi koskaan ilmi.
Elokuvia.
Carol Reed on tehnyt kirjan tarinan pohjalta Oscar-palkitun elokuvamusikaalin "Oliver!"
Kirjan pohjalta on tehty myös Roman Polańskin ohjaama vuonna 2005 valmistunut elokuva "Oliver Twist", sekä Disneyn 1988 julkaisema animaatioelokuva "Oliver ja kumppanit". "Oliver!"-musikaalista on tehty myös teatteriesitys, jota esitetään Suomessakin.
Ukonkaivos

Ukonkaivos on omakotitalo- ja rivitaloasumiseen suunnattu kyläalue Oulussa Haukiputaan kirkonkylän välittömässä läheisyydessä Kiiminkijoen rannalla.
Haukiputaan kirkonkylän palvelut ovat kävelymatkan päässä, eikä alueella ole omia päivittäistavarakauppoja. Liikunta-alueet sekä liikunta- ja uimahalli Jatuli sijaitsevat Ukonkaivoksen ja kirkonkylän rajalla.
Kristinuskon aikajana

Kristinuskon aikajana Jeesuksen syntymästä nykyaikaan.
Uuden testamentin kirjoittamisen aika.
Uuden Testamentin kirjojen kirjoittamisen ajankohdista on kaksi koulukuntaa, alla oleva liberaalimpi näkemys ja konservatiivisempi näkemys joka ajoittaa kirjat ajalle 40–96 jaa. (lähde: Uuras Saarnivaara: "Voiko Raamattuun luottaa")
Typikon

Typikon-sanalla on ortodoksisessa kirkossa kaksi eri merkitystä. Se tarkoittaa:
Jälkimmäinen merkitys on yleisempi.
Typikon on kirja, joka sisältää ohjeet ortodoksisen kirkkovuoden kierrossa toimitettavien eri jumalanpalvelusten rituaalien toimitusjärjestyksestä eli kuinka ortodoksisessa jumalanpalveluksissa tulee toimia.
Junayksikkö

Junayksikkö on moottorijuna, joka muodostuu moottorivaunuista ja niiden liitevaunuista, jotka on tarkoitettu liikennöimään kiinteästi toisiinsa kytkettyinä. Junayksiköitä voidaan yleensä kytkeä yhteen kaksi tai useampia, ajosuuntaan etumaisesta ohjaamosta ajettavaksi junaksi. 
Suomessa aktiivisessa käytössä olevia moottorijunia, jotka koostuvat junayksiköistä ovat lähiliikenteen sähkömoottorijunat eli pääkaupunkiseudun lähiliikenteeseen tarkoitetut paikallisliikenteen sähkömoottorijunat Sm1, Sm2, Sm4, Sm5, Helsingin metrojunat sekä suurten kaupunkien väliseen liikenteeseen tarkoitetut Sm3 "Pendolino" -junat ja Helsingin ja Pietarin välisen liikenteen Sm6 Allegro. Tämän lisäksi käytöstä poistuneet Dm8 ja Dm9 olivat dieselmoottorijunayksiköitä.
Ylätyyli

Ylätyyli on kielenkäytön tapa, jossa käytetään vanhahtavia, usein arvokkailta kuulostavia sanoja. 
Ylätyyli on tavallista arkista asiatyyliä juhlavampaa kielenkäyttöä. Siinä käytetään ylätyylisiä sanoja.
Esimerkiksi sana "venhe" on sanan "vene" ylätyylinen muoto. Samoin lause "lähdetään katsomaan, mitä pojat tekevät" voidaan ilmaista ylätyylissä esimerkiksi sanomalla "lähtekäämme katsastamaan poikain koitoksia". Ylätyylin ja normaalin puhe- tai kirjoituskielen välillä ei vallitse varsinaista käännettävyyttä, mutta ylätyylisiä sanoja on kuitenkin niin paljon, että teksti on yleensä haluttaessa muunnettavissa ylätyyliseksi. Suomen kielessä vanha runokieli perustuu hyvin pitkälle ylätyylisiin sanoihin. On huomattavaa, että kaikki vanhat ja käytöstä poistuneet sanat eivät suinkaan edusta ylätyyliä, vaan saattavat olla esimerkiksi vanhoja rahvaanomaisia termejä. "Virvoitusjuoma" on hyvin tunnettu esimerkki nykyäänkin käytössä olevasta käsitteestä, jossa on säilynyt ylätyylinen sävy.
Alatyyli

Alatyyli on karkeuksia sisältävä kielellinen ilmaisutyyli.
Esimerkkejä alatyylisistä sanoista ovat kaikki kirosanat ja muut vulgaareina pidetyt ilmaisut kuten haistattelut, käsitteet kuten "persaukinen" (rahaton), "perseennuolija" (mielistelijä), "kusetus" (huijaaminen), "panetus" ja "vitutus", seksuaalisiin toimintoihin viittaavat "hässiä", "nussia" ja "runkata", sekä ihmisestä käytettyinä yleensä eläimiin viittaavat ilmaisut kuten "narttu", "tiine" ja "kiima".
Alatyylin käyttöä sille sopimattomissa paikoissa pidetään loukkaavana.
Mihail Kogălniceanun lentoasema

Mihail Kogălniceanun lentoasema palvelee Constanțan kaupunkia Romaniassa. Se sijaitsee 26 kilometrin päässä Constantasta koilliseen. Siellä sijaitsee lentotukikohta, jota yhdysvaltalaiset käyttivät tukikohtanaan lennättäessään materiaalia Irakin sotaa varten.
Myöhemmin sveitsiläinen lehti Sonntag Blick esitti, että CIA:lla olisi lentotukikohdassa salainen vankila. Lentotukikohdan komentaja kiisti asian, mutta Euroopan neuvoston työryhmä alkoi tutkia asiaa.
Shirley Bassey

Shirley Veronica Bassey (s. 8. tammikuuta 1937 Cardiff, Wales, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen laulaja. Hänen isänsä oli kotoisin Nigeriasta, äiti puolestaan oli britti. Bassey aloitti uransa 1950-luvulla ja hänet tunnetaan muun muassa "James Bond" -elokuvien "007 ja Kultasormi" (1964), "Timantit ovat ikuisia" (1971) ja "Kuuraketti" (1979) tunnuskappaleiden laulajana.
Varhainen elämä.
Shirley on Henry Basseyn ja Eliza Jane Startin kuudesta lapsesta nuorin.
Ura.
Bassey on musiikkiuransa ohella Unescon rauhanlähettiläs.
Državna himna Bosne i Hercegovine

Državna himna Bosne i Hercegovine () on Bosnia ja Hertsegovinan kansallislaulu. Hymni tunnetaan myös alkuperäisellä nimellää Intermeco ("Välisoitto"). Se hyväksyttiin käyttöön 10. helmikuuta 1998, yhdessä tasavallan uuden lipun kanssa. Intermeco korvasi vanhemman "Jedna i Jedinan", jota arvosteltiin siitä, että se ei ota huomioon monikansallisen maan serbi- ja kroaattivähemmistöjä. Laulun on säveltänyt Dušan Šestić. 
Laululla ei ole virallisia sanoja. Helmikuussa 2009 Bosnia-Hertsegovinan parlamentin asettama komissio hyväksyi laulun säveltäjän Dušan Šestićin ja Benjamin Isovicin laatimat bosniankieliset sanat. Näitä ei ole kuitenkaan hyväksytty maan hallituksessa eikä parlamentissa, joten niillä ei vielä ole virallista asemaa. 
Laulun ehdotetut sanat bosniaksi.
Ti si svjetlost duše
&lt;br&gt;
Vječne vatre plam
&lt;br&gt;
Majko naša zemljo Bosno
&lt;br&gt;
Tebi pripadam
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
U srcu su tvoje
&lt;br&gt;
Rijeke, planine
&lt;br&gt;
Plavo more
&lt;br&gt;
Bosne i Hercegovine
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Ponosna i slavna
&lt;br&gt;
Zemljo predaka
&lt;br&gt;
Živjećeš u srcu našem
&lt;br&gt;
Dov'jeka
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Pokoljenja tvoja
&lt;br&gt;
Kazuju jedno:
&lt;br&gt;
Mi idemo u budućnost
&lt;br&gt;
Zajedno !
Jedna i Jedina

Jedna Si Jedina (Yksi ja ainoa) on Bosnia ja Hertsegovinan entinen kansallislaulu. 
Laulun on säveltänyt ja sanoittanut Edin Dervišhalidović. Se hyväksyttiin Bosnia-Hertsegovinan kansallislauluksi useita kuukausia maan itsenäistymisen jälkeen marraskuussa 1995. Jedna Si Jedina miellettiin kuitenkin liiaksi monikansallisen valtion bosnialaisen osan hymniksi, ja sitä pidettiin kroaatti- ja serbivähemmistöjä syrjivänä (vaikka laulussa ei mainitakaan kansallisuuksia). Tämän takia maalle hyväksyttiin uusi kansallislaulu, Intermeco, 10. helmikuuta 1998, yhdessä maan uuden kansallislipun kanssa. 
Ensimmäinen versio.
Sanat Bosnialaiset
Zemljo tisućljetna 
Na vjernost ti se kunem 
Od mora do Save 
Od Drine do Une 
Jedna si jedina 
Moja domovina 
Jedna si jedina 
Bosna i Hercegovina 
Bog nek' te sačuva 
Za pokoljenja nova 
Zemljo mojih snova 
Mojih pradjedova 
Jedna si jedina 
Moja domovina 
Jedna si jedina 
Bosna i Hercegovina 
Teško onoj ruci 
koja ti zaprijeti 
Sinovi i kćeri 
za te će umrijeti 
Jedna si jedina 
Moja domovina 
Jedna si jedina 
Bosna i Hercegovina 
Suorasanainen käännös 
Tuhatvuotinen maani, 
sinulle annan itseni, 
merestä Savalle, 
Drinasta Unalle. 
Yksi ja ainoa,
olet, kotimaani, 
yksi ja ainoa, 
Bosnia ja Hertsegovina. 
Jumala sinut varjelkoon 
tuleville sukupolville, 
sinut, unelmieni maan, 
esi-isieni maan.
Yksi ja ainoa, 
olet, kotimaani, 
yksi ja ainoa, 
Bosnia ja Hertsegovina. 
Tuskin tuo käsi,
jotka uhkaavat sinua,
Pojat ja tytär,
sillä sinä kuolet.
Yksi ja ainoa, 
olet, kotimaani, 
yksi ja ainoa, 
Bosnia ja Hertsegovina. 
Toinen versio.
Sanat Bosnialaiset
Preko tamnih gora 
Od Save do mora 
Na vjernost ti se kunem 
Od Drine do Une 
Jedna si jedina 
Naša domovina 
Jedna si jedina 
Bosna i Hercegovina 
Teško onoj ruci 
koja ti zaprijeti 
Sinovi i kćeri 
za te će umrijeti 
Jedna si jedina 
Naša domovina 
Jedna si jedina 
Bosna i Hercegovina 
Bog nek' te sačuva 
Za pokoljenja nova 
Zemljo krvi naše 
Naših pradjedova 
Jedna si jedina 
Naša domovina 
Jedna si jedina 
Bosna i Hercegovina 
Suorasanainen käännös 
Tummien vuorten yli, 
Savasta merestä, 
sinulle annan itseni, 
Drinasta Unalle. 
Yksi ja ainoa, 
olet, kotimaamme, 
yksi ja ainoa, 
Bosnia ja Hertsegovina. 
Tuskin tuo käsi,
jotka uhkaavat sinua,
Pojat ja tytär,
sillä sinä kuolet.
Yksi ja ainoa, 
olet, kotimaamme, 
yksi ja ainoa, 
Bosnia ja Hertsegovina. 
Jumala sinut varjelkoon 
tuleville sukupolville, 
sinut, veressämme maa, 
esi-isienimme maa.
Yksi ja ainoa, 
olet, kotimaamme, 
yksi ja ainoa, 
Bosnia ja Hertsegovina.
La Brabançonne

La Brabançonne (, , ) on Belgian kansallislaulu. Belgian kansallislaulu syntyi Belgian itsenäistyessä Alankomaiden alaisuudesta 1830. Yleisesti kerrotaan tarinaa, jonka mukaan laulun kirjoitti joukko nuoria patriootteja brysseliläisessä kahvilassa syyskuussa 1830. Tosiasiassa ranskalaisen alkutekstin kirjoitti Alexandre Dechet, joka toimi näyttelijänä teatterissa, jossa Alankomaiden vastainen kansannousu alkoi. Alkujaan sanat julkaistiin runona nimeltä "La Bruxelloise". Dechet, joka tunnettiin myös sananimellä Jennval, sai surmansa kansannousun yhteydessä. Victor Ceulemans käänsi laulun myöhemmin hollanniksi, maan toiselle kansalliskielelle. Laulusta on myös olemassa virallinen saksankielinen versio, koska osa Belgiasta on saksankielistä. 
Vuonna 1860 pääministeri päätti muokata laulua ja jättää siitä pois Dechetin sanalliset hyökkäykset Hollantia ja Oranian prinssiä vastaan. 
Laulun sävelsi syyskuussa 1830 François van Campenhout, seuraavassa kuussa laulu esitettiin ensi kerran julkisesti. Aluksi vain ranskankielinen versio oli kansallislaulu. 
Vuonna 2007 flaamilainen CD&amp;V-puolueen puheenjohtaja Yves Leterme, josta tuli myöhemmin Belgian pääministeri, alkoi laulamaan Ranskan kansallislaulua, kun häntä pyydettiin laulamaan La Brabançonne. Tapaus tallentui RTBF:n televisiolähetykseen. 
Sanat.
Lähde:
Jelena Kostanić Tošić

Jelena Kostanić Tošić (s. 6. heinäkuuta 1981 Split) on kroatialainen tennispelaaja. Hän oli WTA:n maailmanlistalla kaksinpelissä korkeimmillaan sijalla 32 heinäkuussa 2004 ja nelinpelissä sijalla 30 lokakuussa 2004.
Onkamo (Haukipudas)

Onkamo on vajaan sadan asukkaan kylä Oulussa Jokikylän kaupunginosassa, entisen Haukiputaan kunnan alueella. 
Onkamonkylä sijaitsee noin 16 kilometrin päässä Haukiputaan keskustaajamasta Kiiminkijoen varressa. Pinta-alaltaan Onkamo on Haukiputaan suurin alue. Järvet, suot ja metsät peittävät kuitenkin suurimman osan alueesta. Onkamon kyläkoulu lakkautettiin 1980-luvulla. Onkamolla kulki myös V. Alamäki Oy:n linja-auto, vuoro kuitenkin lakkautettiin keväällä 1995. 
Kylällä sijaitsevan Onkamonjärven läpi virtaa Onkamonoja, yksi Kiiminkijoen sivuhaaroista.
Layla

”Layla” on Derek and the Dominos -yhtyeen kappale, joka julkaistiin yhtyeen ainoalla studioalbumilla "Layla and Other Assorted Love Songs" vuonna 1970. Kappaleen sävellys- ja sanoitustyöstä vastasivat Eric Clapton ja Jim Gordon. 
”Layla” on yksi rockmusiikin kuuluisimmista rakkauslauluista. Kun kappale julkaistiin singlenä vuonna 1970, se ei kuitenkaan yltänyt listoille. Vuonna 1972 se julkaistiin singlenä uudestaan. Tällöin se nousi Yhdysvaltain listan sijalle 10 ja Britannian listan sijalle 7. ”Layla” on edelleen Claptonin tunnetuimpia sävellyksiä. Clapton teki kappaleesta akustisen bluesversion 1990-luvulla.
Clapton poimi Layla-nimen persialaisesta runosta. Runossa mies rakastuu Layla-neitoon, jonka isä järjestää pakkoavioliittoon toisen miehen kanssa. Rakastunut mies menettää järkensä tapahtuneen vuoksi.
Myös Richard Thompson on tehnyt samaan runoon perustuvan rockkappaleen "Layla", ja se on Richard ja Linda Thompsonin vuoden 1978 albumilla "First Light" (Chrysalis CHR 1177). Thompson on perehtynyt arabian kieleen ja kääntynyt islamin uskoon, ja hänen mukaansa Clapton lausuu nimen hieman väärin: [leila]. Thompson itse lausuu nimen muodossa [laila]. Thompsonin mukaan alkuperäinen "Layla"-runo tunnetaan ja sitä lauletaan kaikkialla Lähi-idässä.
Kolmperä (Espoo)

Kolmperä () on Vanha-Espoon suuralueella oleva Espoon kaupunginosa, jonka samanniminen kylätaajama on välittömästi Ämmässuon jätteenkäsittelykeskuksen luoteispuolella Turunväylän ja Nupurintien eteläpuolella lähellä Kirkkonummen rajaa.
Nimi.
Kolmperän nimen taustalla on suomenkielinen järvennimi "Kolm(i)perse", joka on tarkoittanut järveä, jossa on kolme perää eli lahtea. Nimi esiintyy vanhoissa kartoissa nimellä "Kolmperse Träsk" (175) sekä "Kolmepers Träsk". 1900-luvulla suomenkielistä vastinetta sievistettiin nykyiseen muotoon ja vuosisadan puolivälissä nimipari vahvistui alueen nimeksi. Kolmperä tuli kaupunginosan nimeksi vuonna 1982.
Historia.
1900-luvun alkupuolelle pieniä taajamia syntyi eri puolilla Espoota. Erityisesti Kolmperän ja Kolmirannan tilojen maita palstoitettiin huvila-asukkaille. Autoliikenteen kasvaessa 1920-luvulla Kolmperän läpi kulkeva vanha Turuntie kunnostettiin ja sitä jatkettiin uudella tiellä länteen.
Järvet ja lammet.
Kolmperän taajamassa alueen luoteiskulmassa on kolmikärkinen T-kirjaimen muotoinen mutkitteleva järvi Kolmperä, josta alue on saanut nimensä. Järven eteläinen kärki on Kirkkonummen puolella. Lähin asutus Kirkkonummen puolella on Laitamaalla ja sen eteläpuolella Kauhalassa.
Kaakkoiskulmilla Forsbackan alueella ovat Svartbäckträsket, johon Mustapuro laskee vetensä Nupurinjärvestä pohjoisesta päin. Puro jatkaa edelleen, mutkitellen, edellisen järven kaakkoispuolella olevaan Kvarnträskiin, joka on niukin naukin Espoonkartanon puolella.
Kvarnträskistä puro jatkaa juoksuaan järven itälaidalta edelleen itään pienehköön Dämmanin tekojärveen, jossa Espoon kaupungilla on Myllärinmäellä yksi vedenottopaikka – Espoo ottaa vesijohtovetensä joko täältä, tai alati enenevässä määrin Päijännetunnelista. Dämmanin laskuoja on järven luoteispuolella, ja siitä vesi virtaa Gumbölen puolelle. Dämmanin keskiosassa sijaitsee saari. Dämmanin pohjoispuolella Backåkerin vaiheilla on kaksi pientä lampea, joista toisessa on saari.
Kolmperän pohjoisosassa sijaitsee pieni Kakarlampi, jota ympäröi kuusitoistahehtaarinen luonnonsuojelualue.
Kolmperän vesi on puhdasta. Kolmperään ei ole koskaan päästetty suoria likavesiä eikä lannoitevesiä. Järven syvyys on keskimäärin noin 3 metriä. Järven rannalla ja sen lähistössä (järven pohjois-, itä- ja kaakkoispuolella) on ympärivuotista asutusta ja lisäksi kesäasukkaita. Kolmperässä toimii varsin aktiivinen kyläyhdistys, joka huolehtii yhteisistä liikunta-alueista ja pitää yhteyttä Espoon kaupunkiin. Vanhastaan Kolmperä on kuulunut Espoon Vanhaan Kartanoon, joka on rakentanut rannoille huviloita (Villan 1, Villan 2, Villan 3 jne...).
Espoossa on toinenkin Kolmperä-järvi. Se sijaitsee Nuuksiossa Karjakaivon lähellä.
Gustav Fabergé

Gustav Fabergé (1814 Pärnu, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 1893 Dresden, Saksin kuningaskunta, Saksan keisarikunta) oli baltiansaksalainen kultaseppä. Hänen isänsä oli Pierre Favry. Gustav Fabergé perusti Pietariin vuonna 1842 Fabergén perheyhtiön.
Sukuhistoriaa.
Fabergén suku on lähtöisin Ranskasta. Gustav Fabergén isoisoisän suku oli hugenotteja, jotka pakenivat Ranskasta vainojen ja niin sanotun Fontainebleaun ediktin takia Saksaan 1600-luvun lopulla. Gustav Fabergén isä Peter Fabergé muutti vuonna 1800 Saksasta Liivinmaalle, Venäjän keisarikunnan balttilaiseen hallintoalueeseen. Sieltä Peter Fabergén perhe muutti Pärnuun, missä Gustav syntyi vuonna 1814. 
Elämänvaiheita.
Vuonna 1842 28-vuotias Gustav Fabergé perusti Pietariin kultasepänliikkeen Bolshaja Morskaja -kadulle. Hänen yhtiökumppaninsa oli suomalainen kultaseppämestari Hiskias Pendin (Pöntinen). Pendin vastasi tuotannosta, Fabergé liikkeenhoidosta.
30. toukokuuta 1846 Fabergélle ja hänen tanskalaissyntyiselle vaimolleen Charlottelle (o.s. Jungstedt) syntyi poika Peter Carl Fabergé. Pendin koulutti Carl-pojan kultasepäksi. Vuonna 1860 perheen muuttaessa Dresdeniin vastuu liiketoiminnasta siirtyi Pendinille. Vuonna 1866 Carl palasi Pietariin. Vuonna 1870 66-vuotias Gustav antoi kultasepänliikkeen johdon kokonaan 24-vuotiaan poikansa Carlin tehtäväksi. Gustav Fabergé kuoli 79-vuotiaana Dresdenissä vuonna 1893.
Carlin aikana Fabergéyhtiöstä tuli taideteollisuuden huippua.
Kurów

Kurów on kaupunki Lublinin voivodikunnassa Kaakkois-Puolassa. Se sijaitsee Puławyn ja Lublinin välissä Kurówkajoen varrella. Kaupungissa asui vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 2 787 asukasta. Kurów sai kaupunkioikeudet 1. tammikuuta 2025. Kaupungin merkittävin nähtävyys on vuonna 1692 muutettu renessanssikirkko, jossa on Santi Guccin tekemiä veistoksia. Kaupunki on myös kenraali Wojciech Jaruzelskin synnyinpaikka.
Teatterikuoppa

Teatterikuoppa on Oulun Haukiputaalla sijaitseva teatterin ja muun esiintyvän taiteen kulttuuritalo. Siellä näytellään vuosittain kymmeniä näytelmiä ja järjestetään muun muassa "Haukiputaan operettiviikot". Oulu-opiston ylläpitämä teatteritalo valmistui vuonna 2003 ja sen saliin mahtuu runsaat 200 katsojaa. Siellä esiintyy muun muassa Nurkkanäyttämö, Myllyteatteri ja Cappas-teatteri Kiimingistä. Muusikot käyttävät taloa sekä esiintymis- että harjoittelupaikkana ja talossa järjestetään myös muuta kulttuuritarjontaa. Talon aulassa on vaihtuva taidenäyttelytila. Teatterikuoppa on myös usein vierailevien esiintyjien näytöspaikka.
Unnunkoski

Unnunkoski oli yksi Räisälän pitäjän kylistä kirkolta pohjoiseen pitäjän luoteisosassa Vuoksen varrella.
Historia.
Varhaisimmat asutuslöydöt ovat kivikaudelta Härskeensaaresta ja rautakaudelta Hoppendorfinniemen pellosta. Jo 1600-luvulla Unnunkoskella esiintyi sukuniminä Haikonen, Javanainen, Kähönen, Köninki, Laukkanen, Matikka, Olkkonen, Orava, Parta, Patrakka, Puputti, Rouhiainen, Suutari, Vorne ja Väkiparta. Vuonna 1585 Unnunkoskella oli ortodoksinen kappeli, ja 1624 Köninginmäki luovutettiin Käkisalmen pappilalle.
Kylän ensimmäisen kaupan perusti Sutkenhovin omistanut käkisalmelainen kauppias Aleksander Kannin 1860-luvun alkupuolella. Seuraavan kauppaliikkeen avasi keskelle kylää, laivarannan lähelle kauppias Tuomas Javanainen vuonna 1892. Martti Laamanen avasi Räisälän osuuskaupan jakelupaikan vuonna 1907 ensin Virtakalliolle, sitten Puputin taloon. Pari vuotta myöhemmin osuuskaupan myymälä perustettiin Juho Suutarin taloon. Kaupat kannattivat huonosti.
Liikenneyhteyksiä.
Paras liikenneyhteys oli Vuoksea pitkin Käkisalmeen kaksi kertaa päivässä kulkeva laiva. Laivalla kuljetettiin valmistetut tuotteet Käkisalmen markkinoille. Liikennettä hoitivat höyrylaivat Ala-Vuoksi ja Käkisalmi.
Laivalaitureita
Koska maantiet olivat kapeat, mutkaiset, mäkiset ja huonokuntoiset, jäivät ne etupäässä hevosilla ajettaviksi.
Jukka Keitele

Jukka Keitele (s. 18. huhtikuuta 1961 Helsinki) on suomalainen toimittaja, joka toimi pankkiirina ja investointikonsulttina 1980-luvulla. Hänen isänsä oli ammattiyhdistysjohtaja, Suomen Merimies-Unionin puheenjohtaja Olavi Keitele.
Keitele perusti vuonna 1982 yhdessä Lauttasaaren lukiosta kirjoittaneiden kavereidensa kanssa Econinvestin, joka lähti mukaan nousemassa olleille osakemarkkinoille. Yritys meni parin vuoden kuluttua konkurssiin, mutta Keitele oli savustettu ennen selvitystilaa ulos yrityksestä. Keitele perusti tämän jälkeen yhdessä Econinvestistä lähteneen Lauri Tommilan kanssa 1983 pankkiiriliike Keitele &amp; Tommila Oy:n. Yritys oli noteerattuna Helsingin Pörssin meklarilistalla ja myöhemmin OTC-listalla. Yritys ajoi toimintansa alas 1989–1990, ja se haettiin konkurssiin 18. lokakuuta 1990.
Keiteleestä tuli uuden kasinotalouden symboli. Hän herätti huomiota erittäin huolitellulla ja konservatiivisella, itseään vanhemman oloisella vaatetuksellaan.
Oltuaan jo vuodesta 1985 Uuden Suomen kolumnistina Keitele siirtyi 1989 kokonaan freelancetoimittajaksi. Koulutuksensa (hum. kand. 1984) perusteella hänen erikoisalansa ovat historia, talous ja sosiologia.
Nils Lofgren

Nils Hilmer Lofgren (s. 21. kesäkuuta 1951, Chicago) on yhdysvaltalainen kitaristi. Hän oli soittanut haitaria viisivuotiaasta lähtien, mutta alkoi 15-vuotiaana soittaa kitaraa. Lofgren soitti peukaloplektralla, koska se oli ainut plektra, mikä hänen isällään oli. 17-vuotiaana hänestä tuli ammattilainen, ja hän soitti 19-vuotiaana Crazy Horse -yhtyeen riveissä Neil Youngin "After the Gold Rush" -albumilla. 
Hän teki lisäksi lukuisia levytyksiä vanhan yhtyeensä Grinin sekä Bruce Springsteenin ja Ringo Starrin kanssa. 1974 hän hajotti Grinin ja lähti soolouralle. Toinen sooloalbumi "Cry Tough" (1976) toi hänet suuren yleisön tuntemaksi, ja levy nousi listoille Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Hänen esiintymiseensä kuuluu muun muassa kitaran soitto trampoliinilla hyppien.
Madison Square Garden

Madison Square Garden, lyhennetään usein MSG, on ollut nimenä neljällä areenalla New Yorkissa. Kaksi ensimmäistä sijaitsivat Madison Squarella, josta areena on saanut nimensä. Sitten rakennettiin uusi yli 20 000-paikkainen areena osoitteeseen 50th Street ja 8th Avenue, ja nykyinen areena sijaitsee 7th Avenuella. Jotkut kutsuvat nykyistä areenaa sen mainoslauseella: ”"Maailman kuuluisin areena"”.
Nykyisin areenalla järjestetään noin 320 tapahtumaa vuodessa. Näihin lukeutuvat muun muassa kaikki jääkiekkojoukkue New York Rangersin sekä koripallojoukkue New York Knicksin kotipelit, sekä WWE-turnauksia ja nyrkkeilyotteluita. Madison Square Garden oli vuonna 2015 maailman neljänneksi suosituin areena tapahtumien yhteenlasketulla lipunmyynnillä mitattuna ja suosituin Yhdysvalloissa.
Vuodesta 2017 lähtien Madison Square Garden on ollut ainoa NHL- tai NBA-areena, jota ei ole nimetty sponsorin mukaan.
Ambra

Ambra on kaskelotin suolistosta peräisin oleva erite. Sitä on käytetty länsimaissa hajuvesien lisäaineena.
Kaskelotti tuottaa ambraa suolistossaan oletettavasti suojautuakseen nielemiensä eläinten sulamattomien osien, kuten nokkien, aiheuttamalta ärsytykseltä. Kun ambrakappale kasvaa liian suureksi, valas ilmeisesti ulostaa sen. Useimmat ambranpalaset ovat pieniä, mutta suurimmat voivat olla satojen kilojen painoisia.
Ambraa löytyy rannoille huuhtoutuneena muun muassa Kiinasta, Japanista, Afrikasta ja Amerikasta. Ambra on yhdistetty meripihkaan joissakin kielissä nimeä myöten, koska sitä on löydetty meripihkan tavoin Pohjanmeren rannoilta.
Ambran määrä on vähentynyt kaskelottien määrän pudottua kolmasosaan valaanpyynnin alkua edeltävistä ajoista, mutta viime aikoina kaskelottien kanta on alkanut toipua. 
Tuoreena ambra on vahamaista, mustaa ja tuoksuu pahalta. Kun se joutuu meressä kosketuksiin meriveden, auringonvalon ja ilman kanssa, se kovettuu, vaalenee ja muuttuu miellyttävän tuoksuiseksi.
Itä-Aasiassa ambraa on käytetty lääkkeenä ja mausteena. Länsimaissa ambraa on käytetty hajuvesissä fiksatiivina sekä antamassa myskinkaltaista tuoksua. Nykyisin ambra on usein korvattu hajuvesissä synteettisillä aineilla. Aito ambra on kuitenkin edelleen hyvin arvokasta, sillä synteettiset korvikkeet eivät tuota aivan samanlaista tuoksua. Ambraa käyttävät hajuvesissään edelleen esimerkiksi Chanel, Dior ja Givenchy.
Marija Šarapova

Marija Jurjevna Šarapova (, s. 19. huhtikuuta 1987 Njagan, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen aktiiviuransa päättänyt tennispelaaja, joka oli parhaimmillaan maailman naispelaajien rankinglistalla ykkösenä. Belgialaisen Justine Heninin ilmoitettua lopettamisestaan Šarapova nousi 19. toukokuuta 2008 neljättä kertaa urallaan maailmanlistan ykköseksi. Lontoon olympialaisissa 2012 hän saavutti kaksinpelissä hopeaa.
Šarapova edusti Venäjää. Hänen vanhempansa ovat alun perin Homelista, Valko-Venäjältä, mutta muuttivat Tšernobylin onnettomuuden jälkeen 1986 Venäjälle. Šarapova on voittanut viisi Grand Slam -turnausta: Wimbledonin vuonna 2004, Yhdysvaltain avoimet 2006, Australian avoimet 2008 sekä Ranskan avoimet 2012 ja Ranskan avoimet 2014. Vuonna 2007 hän hävisi Australian avointen loppuottelun Serena Williamsille ja vuonna 2012 Viktoryja Azarenkalle. Vuonna 2011 hän hävisi Wimbledonin loppuottelussa Petra Kvitoválle.
Sotšin vuoden 2014 talviolympialaisten avajaisseremonioissa Šarapova sai kunnian tuoda olympiatulisoihdun avajaisten areenalle, jossa lopulta Vladislav Tretjak ja Irina Rodnina sytyttivät olympiatulen palamaan.
Helmikuussa 2020 Šarapova ilmoitti lopettavansa aktiiviuransa.
Dopingkäry.
7. maaliskuuta 2016 pitämässään tiedotustilaisuudessa Šarapova ilmoitti jääneensä kiinni WADA:n tammikuusta 2016 alkaen kiellettyjen aineiden listalla olleen meldonium-lääkeaineen käytöstä Australian avointen yhteydessä tammikuussa. Heti seuraavana päivänä hänen sponsorinsa TAG Heuer ja Nike ilmoittivat katkaisevansa sponsorisopimuksensa Šarapovan kanssa. Kansainvälinen tennisliitto ITF päätti 8. kesäkuuta 2016, että Šarapova sai kahden vuoden kilpailukiellon alkaen 26. tammikuuta 2016. Šarapova käytti meldoniumia kymmenen vuotta perhelääkärinsä suosituksesta. Myöhemmin urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin CAS lyhensi tuomion 15 kuukauteen.
Yksityiselämä.
Šarapova on kihloissa Alexander Gilkesin kanssa ja heille on määrä syntyä ensimmäinen lapsi loppuvuodesta 2022.
Turnausvoitot.
Kaksinpelit (33).
s = sisäkenttä
Arkhidamos II

Arkhidamos II () oli Spartan kuningas noin 469–427 eaa. Hänen isänsä oli Zeuksidamos joka ehti kuolla ennen omaa isäänsä kuningas Leotykhidas II:a. Arkhidamos yritti estää peloponnesolaissodan puhkeamisen, mutta lopulta hänen oli annettava periksi sotaa kannattavien painostukselle. Arkhidamos johti Spartan joukkoja sotaretkellä Attikaan vuosina 431 eaa., 430 eaa. ja 428 eaa. Vuonna 429 eaa. hän johti Plataiaa vastaan kohdistunutta hyökkäystä. Arkhidamos kuoli luultavasti vuonna 427 eaa. koska vuonna 426 eaa. hänen poikansa Agis II oli noussut valtaistuimelle.
Arkhidamoksen tytär oli Kyniska, joka on ensimmäinen Olympian kisojen voittajaksi merkitty nainen.
Aarne Lakomaa

Aarne Aksel Gustaf Lakomaa (31. toukokuuta 1914 – 3. huhtikuuta 2001 Linköping) oli suomalainen diplomi-insinööri, joka tuli tunnetuksi erityisesti SAAB-lentokoneiden suunnittelijana. 
Lakomaan vanhemmat olivat teollisuusneuvos Hugo Lakomaa ja Ester Castrén. Hän oli Erik Lakomaan isoisä. Aarne Lakomaa opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa ja palveli luutnanttina talvi- ja jatkosodassa. Jatkosodan aikaan hän työskenteli muun muassa Mörkö-Moranen moottorivaihdoksen parissa. 
SAABin palvelukseen Lakomaa siirtyi vuonna 1944. Hän osallistui Saab 35 Draken ja Saab 37 Viggen -hävittäjien esisuunnitteluun ja toimi yhtiön suunnittelutoimiston päällikkönä vuoteen 1979 asti. Lakomaalle myönnettiin Thulin-mitali, joka on Ruotsin ilmailun korkein kunnianosoitus.
Merete Lien

Merete Lien (s. 1952) on norjalainen kirjailija, joka syntyi Bergenissä mutta asuu nykyään Kragerössä. 
Lienin tunnetuin teos on kirjasarja "Barn av stormen" ("Myrskyn lapsi"), joka käsittää 33 kirjaa. Hän on kirjoittanut myös lukuisia yksittäisiä romaaneja kuten "Bak mörket" ("Pimeyden takana"), "Vinterlys" ("Talvivalo") ja "Kongens bror" ("Kuninkaan veli").