tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hollolan kirkonkylä

Hollolan kirkonkylä on taajama ja Hollolan entinen kuntakeskus. Taajamassa oli vuoden 2011 lopussa 563 asukasta. Hollolan nykyinen kuntakeskus, joka perustettiin Lahden seudulle suuntautuneen suuren muuttoliikkeen aikana 1960-luvun lopulla, sijaitsee Salpakankaalla.
Hollolan kirkonkylä sijaitsee kunnan länsiosassa Vesijärven rannalla. Kirkonkylän alueen länsi- ja eteläpuoli kuuluu Uskilan kylään. Kirkonkylässä on Kapatuosian linnavuori, jonka huipulla on kesäisin auki oleva puinen näkötorni, jota käytetään lintuhavaintojen tekemiseen.
Kirkonkylässä sijaitsevia rakennuksia ovat muun muassa Hollolan keskiaikainen kivikirkko, vanha pappila, kunnan entinen hallintorakennus, kunnantupa ja kauppa. Hollolan kivikirkon itäpuolella Vesijärven niin sanotussa Pappilanrannassa on venelaitureita. Museoita on kolme: kotiseutumuseo, Hollolan kotiseutumuseo ja Hentilän talomuseo. Kirkonkylältä löytyy lisäksi Kunnantupa-niminen lounasravintola, Katinhäntä-niminen baari ja taideateljee, joka toimii entisen osuuskaupan rakennuksessa.
Parinpellontien varrella ennen Hollolan seurakunnan leirikeskusta tien pohjoispuolella on vakaumuksensa puolesta kaatuneiden pyramidia muistuttava hautamuistomerkki myös niiden muistoksi, jotka teloitettiin antautumisen jälkeen metsässä ja joita ei haudattu esivaltaa vastaan nousseina kapinallisina silloin Hollolan hautausmaalle.
Hollolan kirkonkylällä järjestetään Hollolan keskiaikatapahtuma kesäisin parillisina vuosina.
2016 avattiin Hollolan kirkonkylällä viidentoista metrin pienoishöyryjunarata. Hollolan kirkonkylän keskustassa on kolme lounasruokalapaikka: Hollolan vanha kunnantupa, Kapatuosian lähellä oleva "Kunnantupa" - niminen lounasravintola, mikä piti aikaisemmin toimintaansa Hollolan vanhalla kunnantuvalla ja Hollolan vanha pappila, mikä on kesäkuukaudet auki yleisesti ja muita kuukausina tilausravintolana. Holloan vanhan kunnantuvan ja entisen osuuskaupa välillä on kesäkioski, jonka edellinen Hollolan maatalousnaisten rakennus on siirretty Kärkölän Huovilan puistoon. Kirkkotielle päin keskustasta on Osuuskauppa Hämeenmaan Sale Hollola.
Kirkonkylälle liikennöidään Lahden bussiliikenteen linjoja 11A, joka kiertää Kirkonkylän myötäpäivään, ja 11B, joka kiertää Kirkonkylän vastapäivään. Lisäksi myös joitakin Hollolan kouluvuoroja liikennöidään Kirkonkylälle.
Hollolan keskiaikatapahtuma

Hollolan keskiaikatapahtuma on Hollolan kirkonkylässä parillisina vuosina järjestettävä keskiaikatapahtuma, jonka teemat vaihtelevat. Sen järjestää Hollolan keskiaikaseura "Medium Aevum Hollolense ry".
Vuoden 2014 tapahtuma järjestettiin kymmenennen kerran Se järjestettiin 25.–27.7.2014.
FIM-92 Stinger

FIM-92 Stinger on olalta laukaistava infrapunahakuinen ilmatorjuntaohjus. Ensimmäisen kerran Stinger otettiin käyttöön vuonna 1981. Ohjuksella on tehty yli 250 varmistettua ilma-aluksen pudotusta.
Ohjuksen kehitys alkoi vuonna 1967 korvaamaan FIM-43 Redeye. Ensimmäinen olalta laukaisu tehtiin vuonna 1975.
Ohjuksen ensimmäinen tuotantosopimus annettiin huhtikuussa 1978 General Dynamicsille, joka kehitti ohjuksen.
Ohjuksen valmistaja on yhdysvaltalainen Raytheon Missile Systems.
Tuotanto.
Ohjusta valmistaa Raytheon Missile Systems Yhdysvalloissa sekä EADS lisenssillä Saksassa. Stingeriä ovat käyttäneet Yhdysvaltojen armeijan lisäksi 29 maata. Ohjusta on valmistettu noin 70 000 kappaletta.
FIM-92 Stingeristä on kehitetty AIM-92 Stinger, ilmasta ilmaan ohjus käytettäväksi taisteluhelikoptereissa.
FIM-92 Stingerin laukaisualustoiksi on kehitetty M6 Linebacker ja M1097 Avenger. Ohjus voidaan laukaista myös HMMWV:n lisätystä ohjustelineestä.
Rakenne.
FIM-92 Stinger on 1,52 metriä pitkä ja halkaisijaltaan 70 mm lisänä 10 mm siivekkeet. Ohjus painaa 10,1 kg ja laukaisijan kanssa 15,2 kg. Stinger saavuttaa 2,2 machin nopeuden (750 m/s). 
Ohjuksen taistelukärki painaa 3 kg.
Historia.
Ensimmäisen kerran Stingeriä käytettiin sotatilanteessa 21. toukokuuta 1982 Falklandin sodassa. Ensimmäinen laukaus pudotti argentiinalaisen FMA IA 58 Pucará-lentokoneen. Brittien myöhemmät laukaukset eivät tuottaneet tulosta lähinnä puutteellisen koulutuksen vuoksi.
Afganistanin sisällissodan aikana CIA toimitti Mujahideen taistelijoille noin 500 Stingeriä (jotkin lähteet sanovat 1 500). Ohjusten on sanottu pudottaneen lähes 300 neuvostoliittolaista lentokonetta ja helikopteria, ennen kuin Neuvostoliitto veti joukkonsa pois Afganistanista vuonna 1989. Toisen kerran Stingereitä toimitettiin ulkopuolisille kun Reaganin hallitus antoi ohjuksia UNITAn taistelijoille Angolaan, tavoitteena kaataa Angolan hallitus 1980-luvun lopulla. Kummassakin tapauksessa pyrkimykset kerätä käyttämättömät ohjukset takaisin vihollisuuksien loputtua olivat tuloksettomia.
Afganistanin sisällissodan jälkeen Yhdysvaltojen yritys kerätä käyttämättömät ohjukset takaisin epäonnistui, jonka seurauksena niistä 16 kappaletta päätyi Iraniin. Stingerien avulla Iran sai haltuunsa teknologiaa kehittää itselleen omia ohjuksia.
Suomessa tehtiin päätös tammikuussa 2014 hankkia kyseisiä ohjuksia Yhdysvalloista 90 miljoonalla eurolla. Ohjuksilla korvataan aikaisemmin käytössä olleet vastaavat venäläisvalmisteiset ohjukset.
Keskiaikatapahtuma

Keskiaikatapahtumat ovat kulttuuritapahtumia, joissa esitellään keskiaikaista elämää. Suomessa nämä tapahtumat ovat syntyneet 1990-luvulla, ja niiden teemat ulottuvat viikinkiajalta aina katolisen keskiajan loppuun. Keskiaikatapahtumien keskiaikaisuus on yleensä melko viitteellistä. Täsmällistä historiallista aitoutta tärkeämpinä pidetään tunnelmaa ja yleisön viihtymistä.
Keskiaikatapahtumien historiaa.
Vanhin ja valtakunnallisesti kuuluisin suomalainen keskiaikatapahtuma ovat Turun keskiaikaiset markkinat, jotka kestävät useita päiviä, ne järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1996. Turku oli keskiajan Suomen tärkeimpiä keskuksia.
Toinen hallinnon keskuspaikkoihin liittyvä laaja tapahtuma on Hämeen keskiaikafestivaalit, jotka pidettiin ensimmäisen kerran vuonna 1997. Myös Hämeen linna on ollut keskiaikainen hallinnon keskus.
Muita keskiaikaan liittyviä tapahtumia ovat Saltvikin viikinkimarkkinat ja Hollolan keskiaikatapahtuma, jonka järjestää parillisina vuosina Hollolan keskiaikaseura "Medium Aevum Hollolense".
Suomen lähialueilla laajoja keskiaikatapahtumia järjestetään muun muassa Viron Tallinnassa Tartossa ja Visbyssä Gotlannin saarella.
Kilpailijat

Kilpailijat tai Kilpakosijat (; ) on Platonin nimiin pantu dialogi. Sen toinen nimi Thrasylloksen jaottelussa on "Filosofiasta" (, "Peri filosofias"). Sokrates esiintyy teoksessa yksinään. Dialogia pidetään yleisesti epäperäisenä.
Historia.
Dialogi luettiin Platonin teosten joukkoon antiikin aikana. Nykyään tutkijat pitävät dialogia yleisesti epäperäisenä eli jonkun toisen henkilön kirjoittamana. Sen arvellaan mahdollisesti olevan Akatemian myöhempää tuotantoa. Toisaalta jotkut tutkijat ovat myös puolustaneet sen aitoutta.
Diogenes Laertioksen esittämässä, Thrasylloksen tekemässä Platonin teosten jaottelussa dialogi kuuluu IV tetralogiaan yhdessä dialogien "Alkibiades I", "Alkibiades II" ja "Hipparkhos" kanssa. Aiheensa puolesta Thrasyllos luki dialogin Platonin eettisten teosten joukkoon.
Sisältö.
Sokrates esiintyy ”dialogissa” yksinään ja selostaa Dionysioksen grammatiikkakoulun oppilaiden kanssa käymäänsä keskustelua. Keskustelu saa alkunsa siitä, että kaksi nuorta miestä on rakastunut samaan poikaan. Toinen miehistä on urheilija, toinen taiteiden ("mousikē", käsittää musiikin, runouden ja filosofian) harrastaja. He päätyvät keskustelemaan filosofoimisen arvosta. Sokrates liittyy keskusteluun ja määrittelee, millaista taitoa filosofointi on. Lopuksi hän saa urheilijanuorukaisen puolelleen.
Kleitofon (dialogi)

Kleitofon (; ) on Platonin nimiin pantu dialogi. Sen toinen nimi Thrasylloksen jaottelussa on "Kehotus" (, "Protreptikos"). Dialogissa Sokrates ja Kleitofon keskustelevat Sokrateen tavasta filosofoida. Monet tutkijat pitävät dialogia epäperäisenä.
Historia.
Dialogi on ajoitettu 390-luvulle. Se luettiin Platonin teosten joukkoon antiikin aikana. Nykyään sen aitous on yleisesti kyseenalaistettu. Holger Thesleffin mukaan dialogin kirjoittaja saattaa olla joku Platonia lähellä ollut sokraatikko, ja teos on saattanut säilyä tämän teosten korpuksessa siksi, että Platon on ollut samaa mieltä kirjoittajan kanssa.
Diogenes Laertioksen esittämässä, Thrasylloksen tekemässä Platonin teosten jaottelussa dialogi kuuluu VIII tetralogiaan yhdessä dialogien "Valtio", "Timaios" ja "Kritias" kanssa. Aiheensa puolesta Thrasyllos luki dialogin Platonin eettisten teosten joukkoon.
Sisältö.
Dialogissa keskustelevat Sokrates sekä Kleitofon, Aristonymoksen poika. Keskustelu alkaa tilanteesta, jossa Kleitofon on keskustellut Lysiaan kanssa ja todennut Sokrateen opetukset virheellisiksi. Sen sijaan Kleitofon ylistää Thrasymakhoksen opetuksia. Kleitofon valittaa, että Sokrateen puheet ovat vain kehottavia; ne synnyttävät halun oikeudenmukaisuuteen ja hyveeseen, mutta eivät kerro, miten tullaan oikeudenmukaisiksi tai mitä oikeudenmukaisuus on. Näin dialogi asettaa Sokrateen filosofoimisen tyylin Kleitofonin odotuksia vastaan ja tuo samalla esille Sokrateen itsekin mainostaman tietämättömyyden. Sokrates ei kumoa Kleitofonin syytteitä.
Salmisaari

Salmisaari () on Helsingin alue, joka kuuluu Länsisataman kaupunginosan Ruoholahden osa-alueeseen. 
Salmisaari (aikaisemmin nimeltään "Tammasaari", ) sijaitsee Helsinginniemen länsipuolella. Se liitettiin Länsisataman varhaisaikoina maantäytön avulla kiinteäksi osaksi kantakaupunkia. Salmisaaren pienalue on saanut nimensä tästä saaresta. 
Historiaa.
Vielä 1900-luvun alussa Salmisaari oli kalastajien ja kesäasukkaiden asuttama saari, kunnes sen ja Helsinginniemen välinen salmi täytettiin ja Salmisaaresta tuli osa mannerta. Salmisaaren teollistuminen alkoi 1930-luvulla, kun kieltolain kumoamisen myötä syntyi Oy Alkoholiliike Ab. Sille tarvittiin tuotantotiloja, ja paikaksi valikoitui Salmisaari. Vuonna 1940 valmistunut Salmisaarentalo Lauttasaaren sillan pielessä toimi pitkään Alkon pääkonttorina, ja vieressä oli alkoholijuomien tuotantotiloja. Alkosta eriytetty Altia piti Salmisaarentalossa pääkonttoriaan vuoteen 2004 saakka, kunnes talosta tuli Helsingin oikeustalo. 1930-luvun lopulla Alkoholiliikkeen rakennusten eteläpuolelle rakennettiin Suomen Kaapelitehtaan rakennus, joka nyt tunnetaan Kaapelitehdas-kulttuurikeskuksena. Vuodesta 1953 lähtien Salmisaaressa on toiminut Helsingin Energian omistama Salmisaaren voimalaitos.
Uudisrakentaminen.
Salmisaaren entisen voimalan hiilivarastoalueelle Länsiväylän välittömään läheisyyteen on rakennettu muun muassa eläkevakuutusyhtiö Varman toimitalo (arkkitehtitoimisto Tuomo Siitonen, 2009), muita toimistotiloja ja liikuntatalo. Ne kaikki noudattavat alkuperäisten teollisuusrakennusten punatiilistä julkisivutyyliä.
 Alueella sijaitsee myös Wärtsilän pääkonttori. Tanssin talo valmistui Kaapelitehtaan yhteyteen vuonna 2022.
Minos (dialogi)

Minos () on Platonin nimiin pantu dialogi. Sen toinen nimi Thrasylloksen jaottelussa on "Laista" (, "Peri nomou"). Dialogissa Sokrates keskustelee tuntemattomaksi jäävän ystävän kanssa laeista. Dialogia pidetään yleisesti epäperäisenä.
Historia.
Dialogi luettiin Platonin teosten joukkoon antiikin aikana. Nykyään tutkijat pitävät dialogia yleisesti epäperäisenä eli jonkun toisen henkilön kirjoittamana. Sen arvellaan mahdollisesti olevan Akatemian myöhempää tuotantoa. Holger Thesleffin mukaan dialogi on mahdollisesti tarkoitettu osaksi Akatemian sisäistä keskustelua koskien lainsäädäntöä.
Diogenes Laertioksen esittämässä, Thrasylloksen tekemässä Platonin teosten jaottelussa dialogi kuuluu IX tetralogiaan yhdessä dialogien "Lait" ja "Epinomis" sekä Platonin kirjeiden kanssa. Aiheensa puolesta Thrasyllos luki dialogin Platonin poliittisten teosten joukkoon.
Sisältö.
Dialogi käsittelee lakia. Sokrateen keskustelukumppani on tuntemattomaksi jäävä ystävä. Keskustelu alkaa, kun Sokrates kysyy, ”mitä on laki?” Sen jälkeen dialogissa tutkitaan lain luonnetta. Sokrateen keskustelukumppani määrittelee lain yhteiskunnan käsitykseksi siitä, mikä on oikein. Sokrates vastaa, että lakien säätäminen on tietynlaista tietoa ja taitoa, ja lait ovat niin kirjavia siksi, etteivät ihmiset tiedä mikä on oikein. Lainsäätäjän tehtävä on jakaa jumalallinen tieto lain muodossa ihmisille. Loppuosassa ylistetään Minosta, Kreetan myyttistä kuningasta ja Ateenan muinaista vihollista, koska tämä oli lainsäätäjä, jolla oli läheisimmät suhteet jumaliin.
Lunastusvelvollisuus (arvopaperimarkkinalaki)

Arvopaperimarkkinalain mukainen lunastusvelvollisuus tarkoittaa arvopaperimarkkinalaissa säädettyä velvollisuutta tietyissä tilanteessa lunastaa osakeyhtiön kaikki osakkeet sekä niihin oikeuttavat arvopaperit kuten optio-oikeudet. Lunastusvelvollisuus ei kuitenkaan koske warrantteja.
Arvopaperimarkkinalain mukainen lunastusvelvollisuus koskee yhtiötä, jonka osake tai siihen oikeuttava arvopaperi on julkisen kaupankäynnin kohteena.
Lunastusvelvollisuus syntyy, kun luonnollisen henkilön, oikeushenkilön tai intressipiirin hallinnassa oleva äänimäärä ylittää 30 % tai 50 % yhtiön koko äänimäärästä. Lunastusvelvollisuutta ei synny, jos mainittu äänimäärä on ylittynyt jo siinä vaiheessa, kun arvopaperi on otettu julkisen kaupankäynnin kohteeksi. Jos ääniosuus kuitenkin laskee ja nousee uudelleen yli 30 % tai 50 %, lunastusvelvollisuus syntyy(?). Huomioon otetaan paitsi omistuksen perusteella, myös sopimuksen perusteella hallinnassa oleva äänimäärä. Jos kaksi tahoa toimii yksissä tuumin, näiden hallinnassa olevat äänet lasketaan yhteen.
Ääniä laskettaessa ei oteta huomioon äänestysrajoituksia eikä yhtiön itsensä omistuksessa olevia osakkeita.
Yhtiön vähemmistöosakkaat eivät ole velvollisia lunastusvelvollisuuden perusteella myymään osakkeitaan. Lunastusvelvollisuuden tarkoitus yleensäkin on vähemmistöosakkaiden suoja. Yli 30 % äänimäärästä hallitseva taho voi esimerkiksi siirtohinnoittelulla aiheuttaa vahinkoa yhtiölle niin, ettei vahinkoa kuitenkaan synny hänelle itselleen(?).
Osakkeista ja niihin oikeuttavista arvopapereista on maksettava käypä hinta. Käypää hintaa määritettäessä otetaan huomioon
Jos lunastusvelvollisuus syntyy usealle yksissä tuumin toimivalle taholle, sen kuka joutuu lunastusvelvolliseksi päättää Rahoitustarkastus.
Arvopaperimarkkinalaissa säädetystä lunastusvelvollisuudesta on erotettava osakeyhtiölain mukainen lunastusvelvollisuus. Näistä molemmista on erotettava osakeyhtiön yhtiöjärjestyksessä säädetty lunastusvelvollisuus (ns. myrkkypilleri).
Syöjäsolu

Syöjäsolu eli fagosyytti on fagosytoosiin eli solusyöntiin osallistuva eli elimistön immuunijärjestelmään kuuluva solu, joka tuhoaa elimistöön päässeitä mikrobeja ja muita vierasaineita. Syöjäsoluilla on kyky tunnistaa solukalvonsa reseptoreilla vieraita molekyylejä, niellä vierasaine sekä lopuksi tappaa se. Tätä prosessia kutsutaan "fagosytoinniksi". Veren syöjäsoluja ovat valkosoluihin kuuluvat monosyytit ja neutrofiilit. 
Syöjäsolutyypit.
Monosyytit kasvavat ja kehittyvät kudoksiin siirryttyään aktiivisiksi makrofageiksi. Ne kykenevät fagosytoimaan suuria määriä mikrobejatai elimistön omia kuolleita tai vaurioituneita soluja. Paikalliset kudosmakrofagit muodostavat elimistön sisäisen puolustuksen ensimmäisen linjan, joka huolehtii puolustuksesta siihen saakka, kunnes muut mekanismit käynnistyvät. Infektion seurauksena monosyyttien tuotanto luuytimessä vilkastuu ja muutaman päivän kuluttua makrofagien määrä on suurentunut niin paljon, että pääasiassa ne vastaavat tulehdusalueen solusyönnistä.
Jyvässoluihin kuuluvat neutrofiilit vastaavat infektioalueella solusyönnistä pari ensimmäistä päivää. Ne saapuvat nopeasti tulehdusalueelle lisääntyneen verenkierron mukana ja siirtyvät hiussuonten seinämien läpi syömään mikrobeja. Neutrofiilien määrä infektioalueella kasvaa nopeasti, koska siellä muodostuu syöjäsoluja houkuttelevia aineita.
Neurosis

Neurosis on Yhdysvalloissa Kaliforniassa vuonna 1985 perustettu yhtye. Albumeilla Pain of Mind ja The World as Law yhtye soitti crust/hardcore punkia, mutta tämän jälkeen tyyli on ollut lähinnä kokeellista metallimusiikkia, johon on otettu vaikutteita monista tyyleistä, esimerkiksi ambientista, doom metalista ja hardcoresta. Neurosis on myös niin sanotun post-metal -alalajin tärkein pioneeri Godfleshin ohella. Yli kahdenkymmenen vuoden uransa aikana yhtye on kehittänyt tyyliään jatkuvasti, eikä sen vaikutusta myöskään progressiiviseen metalliin voi liioitella. Neurosiksen jäsenet ovat perustaneet myös oman levy-yhtiönsä, "Neurot Recordingsin".
Yhtye on konsertoinut Suomessa kolme kertaa, Tuska-festivaaleilla 2009 ja 2014 sekä vuonna 2009 Ruissalon Ruisrockissa.
Elokuussa 2022 Neurosiksen laulaja-kitaristi Scott Kelly paljasti pahoinpidelleensä vaimoaan ja lapsiaan useiden vuosien ajan, minkä myötä hän sanoi vetäytyvänsä musiikista ja julkisuudesta. Neurosiksen muiden jäsenten mukaan he olivat lopettaneet yhteydenpidon Kellyyn vuonna 2019 saatuaan tietää pahoinpitelystä, mutta eivät kertoneet silloin asiasta yksityisyyden takia. Muut jäsenet eivät kertoneet, hajoaako Neurosis vai jatkaako se ilman Kellya.
P. J. Patterson

Percival Noel James Patterson (s. 10. huhtikuuta 1935) oli Jamaikan pääministeri 1992–2006. Patterson on kerännyt mainetta etenkin kansainvälisillä saavutuksillaan. Hän on johtanut ACP-maiden välisiä neuvotteluja ja on yksi Karibian yhteisön (CARICOM) isistä ja sen puhemies.
Patterson opiskeli Länsi-Intian yliopistossa (University of West Indies) englantia ja valmistui 1959. Hän jatkoi opintoja London School of Economicsissa, jossa suoritti 1963 tutkinnon oikeustieteessä. Hänen poliittinen uransa alkoi jo UWI:ssa, ja valmistuttuaan hän liittyi People's National Partyn (PNP) organisaatioon ja organisoi puolueen toimintaa maaseudulla. Hän oli puoluesihteeri 1958–1960, vaalikampanjan johdossa 1972, 1976 ja 1989 ja puolueen johdossa 1983 lähtien.
Senaattorina hän toimi 1967–1970 ja oppositiojohtajana 1969–1970, jolloin hänet valittiin edustajainhuoneeseen South East Westmorelandista. Hän oli vaalipiirin edustaja kymmenen vuotta ja uudelleen vuodesta 1989. Vuonna 1972 hän sai ensimmäisen ministerinsalkun teollisuuden, ulkomaankaupan ja matkailun ministerinä. Patterson edusti Jamaikaa EC:n konferenssissa Pariisissa 1976–1977, kansainyhteisön konferensseissa, sitoutumattomien maiden ja G77:n kokouksissa. Vuonna 1979 hänestä tuli varapääministeri vuoteen 1980, jolloin PNP hävisi vaalit Jamaica Labour Partylle (JLP).
PNP voitettua vaalit 1989 Patterson nimitettiin jälleen varapääministeriksi ja kehitys-, suunnittelu- ja tuotantoministeriksi. Huhtikuussa 1989 puhkesi mellakoita, kun hän ilmoitti bensiinin hinnan kohoavan 30 prosenttia. Tammikuussa 1992 hän joutui kuitenkin eroamaan eturistiriidan vuoksi. Hallitus oli myöntänyt 1,47 miljoonaa dollaria verohelpotuksia eräälle puolueen jäsenelle. Patterson sanoi, ettei ollut itse hyötynyt tapauksesta.
Kun pääministeri Michael Manley erosi huonon terveydentilan vuoksi, Patterson valittiin puolueen puheenjohtajaksi. Hän vannoi virkavalan 30. maaliskuuta 1992 Jamaikan kuudentena pääministerinä itsenäisyyden jälkeen. Hän säilytti asemansa maaliskuun 1993 vaalien jälkeen. Hän toimi pääministerinä seuraavat neljä vuotta. Joulukuun 1997 vaaleissa PNP sai murskavoiton. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun joku puolue oli voittanut kolmet vaalit peräjälkeen. Jo vuosi ennen vuoden 2001 vaaleja puhkesi levottomuuksia, joita Patterson hillitsi armeijan joukoin ja ulkonaliikkumiskielloin.
Uusi PNP:n johtaja Portia Simpson-Miller astui pääministerin virkaan 30. maaliskuuta 2006.
Lonkkaproteesi

Lonkkaproteesi on keinotekoisesta materiaalista tehty lonkan tekonivel.
Ensimmäisen lonkan nykyaikaisen tekonivelleikkauksen suoritti Sir John Charnley 1961. Suomessa ensimmäinen lonkan tekonivelleikkaus tehtiin 1967. Suomessa tehdään nykyään vuosittain noin 5 000 lonkan ensimmäistä tekonivelleikkausta ja 1 000 lonkan uusintaleikkausta. Leikkausmäärät ovat viime vuosina lisääntyneet. Toimenpiteistä 3/4 suoritetaan yli 60-vuotiaille potilaille. Kipu on tärkein syy lonkan tekonivelleikkaukseen.
Noin 85 prosentissa tapauksista tekonivelleikkauksen syynä on nivelrikko. Muut syyt (lähinnä luunmurtumat) selittävät loput 15 prosenttia.
Portia Simpson-Miller

Portia Lucretia Simpson-Miller (s. 12. joulukuuta 1945 Wood Hall) toimi Jamaikan pääministerinä vuosina 2006–2007 ja 2012–2016, ollen maansa ensimmäinen naispääministeri.
Tausta ja yksityiselämä.
Simpson-Millerillä on julkishallinnon BA-tutkinto floridalaisesta Union Institute &amp; Universitysta.
Poliittinen ura.
Simpson-Miller on ollut keskusta-vasemmistolaisen People's National Partyn (PNP) johdossa. 2007 hän seurasi pääministerinä saman puolueen P. J. Pattersonia. Tätä ennen hän toimi ministerinä vuodesta 1989 lähinnä työvoima-, hyvinvointi-, matkailu- ja urheiluministerinä.
3. syyskuuta 2007 järjestetyissä vaaleissa hänen puolueensa sai 27 paikkaa Jamaikan keskusta-oikeistolaisen työväenpuolueen 33 paikkaa vastaan, mikä oli työväenpuolueen ensimmäinen vaalivoitto sitten vuoden 1983.
Joulukuun 2011 vaaleissa People's National Party sai 42 paikkaa ja työvenpuolue 21 paikkaa. Tammikuussa 2012 Simpson-Milleristä tuli pääministeri. Tällä hallituskaudella Jamaika mm. dekriminalisoi pienten kannabismäärien hallussapidon.
Parlamenttivaaleissa helmikuussa 2016 PNP kärsi niukan vaalitappion, joten maaliskuussa 2016 JLP:n johtaja Andrew Holness aloitti Simpson-Millerin seuraajana Jamaikan uutena pääministerinä.
Maaliskuussa 2017 Simpson-Millerin tilalle PNP-puolueen uudeksi johtajaksi valittiin Peter Phillips.
Tupaijat

Tupaijat (Scandentia) ovat pieniä Kaakkois-Aasiassa eläviä nisäkkäitä. Ne muodostavat oman lahkonsa eivätkä ole sukua päästäisille. Aikaisemmin ne on luettu kuuluvaksi osaksi hyönteissyöjiä ja kädellisiä. Joskus tupaijista näkee käytettävän myös englanninkielisestä "tree shrew" -nimestä käännettyä nimitystä puupäästäiset.
Tupaijat ovat hoikkavartaloisia ja tiheäturkkisia nisäkkäitä. Turkinväri vaihtelee punertavasta tummanruskeaan ja on useimmiten vaaleampi vatsapuolelta. Pitkissä raajoissa on viisi varvasta, joissa on terävät kynnet helpottamassa puussa kiipeilyä. Tupaijoilla on kokoonsa nähden isot aivot. Pituudeltaan tupaijoiden vartalo on 10–23 senttimetriä ja painoltaan 40–350 grammaa. Häntä on samanpituinen kuin vartalo.
Tupaijat asuvat Kaakkois-Aasian metsissä Intiasta ja kaakkoisesta Kiinasta aina Filippiineille, Borneolle, Jaavalle ja Balille asti. Sulkahäntätupaijaa lukuun ottamatta kaikki lajit ovat päiväaktiivisia. Vaikka tupaijat elävät metsissä, ne viettävät pääosan ajastaan maanpinnalla. Tupaijat ovat kaikkiruokaisia ja syövät pieniä selkärangattomia ja kasviravintoa.
Tähän lahkoon kuuluva sulkahäntätupaija ("Ptilocercus lowii") on ainoa nisäkäslaji, jonka tiedetään nauttivan alkoholia päivittäin. Se viettää keskimäärin yli kaksi tuntia päivästä nuollen käynyttä mettä palmujen kukista.
Lajit.
Tupaijoita tunnetaan nykyään 20 lajia, joista kaikki paitsi sulkahäntätupaija kuuluvat Tupaiidae-heimoon.
Annikeris

Annikeris (, 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kyreneläiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hänen ajoituksestaan ei ole täyttä varmuutta, mutta koska hänen kerrotaan olleen Paraibateksen oppilas, vaikuttaa siltä, että hän oli jotakuinkin Aleksanteri Suuren aikalainen.
Annikeris oli Aristippoksen seuraaja. Hän kielsi, että nautinto olisi ihmiselämän yleinen päämäärä. Sen sijaan hän katsoi, että jokaisella teolla oli erityinen päämäärä, nimittäin siitä tosiasiallisesti seuraava nautinto. Toisekseen hän katsoi, että nautinto ei ole pelkästään kivun vastakohta, koska kuolema lopettaa kaikki kivut, mutta sitä ei silti voida pitää nautintona. On kuitenkin olemassa absoluuttinen nautinto, joka liittyy tiettyyn hyveisiin, kuten isänmaan, vanhempien ja ystävien rakastamiseen. Näissä suhteissa ihminen kokee nautintoa, vaikka se voi johtaa kivuliaisiin tai jopa kuolettaviin seurauksiin. Ystävyys ei ole pelkästään tarpeidemme tyydytyttämiseksi, vaan se on itsessään nautinnon lähde.
Annikeris katsoi myös, päinvastoin kuin suurin osa kyreneläisestä koulusta, että viisaus tai harkitsevaisuus eivät yksinään riitä virheiden välttämiseksi. Viisas on se, joka on saavuttanut viisaan toiminnan tavan; inhimillinen viisaus on altis hairahduksille hetkellä minä hyvänsä.
Diogenes Laertios kirjoitti, että Annikeris lunasti Platonin vapaaksi Dionysiokselta, Syrakusan tyrannilta, kahdenkymmenen minan hinnalla. Jos Annikeris kuitenkin ajoitetaan 300-luvun eaa. jälkimmäiselle puoliskolle, kyseessä on saattanut olla toinen Annikeris, joka Klaudios Ailianoksen mukaan oli menestynyt kilpavaunujen ajaja.
Worldcon

 
Worldcon, tai virallisemmin The World Science Fiction Convention eli maailman science fiction -convention, on pisimpään toiminut tieteiskirjallisuuden kokous. Worldconia on järjestetty vuodesta 1939 vuoteen 1941 ja toisen maailmansodan aiheuttaman keskeytyksen jälkeen joka vuosi vuodesta 1946 lähtien.
Nimen "Worldcon" omistaa World Science Fiction Society (WSFS) eli maailman tieteiskirjallisuusseura, jonka jäsenet ovat kokoukseen saapuvia maksavia osallistujia.
Worldcon-tapahtumia järjestävät ei-kaupalliset fanijärjestöt, jotka kilpailevat tapahtuman järjestämisestä. Worldconin kävijät valitsevat joka vuosi äänestämällä kahden vuoden päästä järjestettävän tapahtuman järjestäjät. Worldconia on järjestetty pääasiassa Pohjois-Amerikassa, mutta tapahtuma on järjestetty myös Euroopassa, Australiassa ja Japanissa. 75. Worldcon järjestettiin elokuussa 2017 Suomessa, Helsingin Messukeskuksessa.
Worldconin jäsenet valitsevat myös joka vuosi jaettavan Hugo-palkinnon voittajat. Ensimmäiset Hugot jaettiin vuonna 1953, vuonna 1954 palkinnon jakaminen jätettiin väliin ja vuodesta 1955 palkinnot on jaettu joka vuosi. Palkinnon jakaminen on sittemmin kirjattu WSFS:n sääntöihin yhdeksi Worldconin pakollisista tehtävistä.
Nizam al-Mulk

Abu Ali al-Hasan al-Tusi Nizam al-Mulk (1018 Nawqan, Tus, Iran – 14. lokakuuta 1092) oli persialainen oppinut ja seldžukkien visiiri.
Nizam al-Mulk oli seldžukkien visiiri vuosina 1063–1092. Hän vaikutti suuresti seldžukkien valtio-organisaatioon ja perusti useita korkeita oppilaitoksia, joiden ansiosta häntä pidetään yhtenä islamilaisen kulttuurin merkittävimmistä edistäjistä. Hän tuki vanhaa ystäväänsä tähtitieteilijä ja runoilija Omar Khaijamia muun muassa rakennuttamalla tälle observatorion. Vanhan käsityksen mukaan assassiinit murhasivat Nizam al-Mulkin 10. ramadania 1092. Toisen teorian mukaan hänet murhattiin seldžukkien sisäisen valtakamppailun aikana.
Jeffrey Walker

Jeffrey Walker (s. 25. maaliskuuta 1969 Prescot, Englanti) on brittiläinen muusikko, bassokitaristi ja laulaja Liverpoolista. Hänet tunnetaan parhaiten Carcass-yhtyeestä. Ennen Carcassia Walker soitti punk-yhtyeessä Electro Hippies. Carcassin hajottua Walker perusti Blackstar-yhtyeen kahden entisen Carcassin jäsenen kanssa.
Carcass aktivoitui jälleen vuonna 2007 ja Walker on myös mukana kokoonpanossa.
Walker on tehnyt myös kansikuvituksia muutamille albumeille. Parhaiten tunnettu on Napalm Death -yhtyeen "Scum" albumin kannet.
Sinikka Luja-Penttilä

Sinikka Marjatta Luja-Penttilä (o.s. Luja, vuosina 1971–1977 Luja-Vepsä, 9. kesäkuuta 1924 Antrea – 18. marraskuuta 2022 Espoo) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana 1966–1983 ja sosiaali- ja terveysministerinä 1979–1982. 
Elämä.
Antreassa syntyneen Sinikka Luja-Penttilän vanhemmat olivat Asikkalasta kotoisin ollut varastomies Erkki Luja (1876-1963) ja myös kirjailijana tunnettu Venla Luja. Perhe muutti jo muutama kuukausi hänen syntymänsä jälkeen Helsingin Pitäjänmäen kautta Espoon Lintuvaaraan. Luja-Penttilän isä toimi Leppävaaran sosialidemokraattisen työväenyhdistyksen puheenjohtajana ja äiti oli mukana kunnallispolitiikassa. Luja-Penttilä kulki jo lapsena äitinsä mukana sosiaalilautakunnan huoltoasioissa ja liittyi työväenyhdistyksen nuoriso-osastoon 1930-luvulla. Myöhemmin hän vaikutti muun muassa Työväen Sivistysliiton opiskelijakerhossa sekä Leppävaaran työväenyhdistyksen naisjaostossa. Myös Luja-Penttilän sisarukset olivat mukana sosialidemokraattisen työväenliikkeen toiminnassa.
Luja-Penttilä kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1945, jonka jälkeen hän työskenteli "Kauppalehden" oikolukijana 1945-1947 ja Tammen kustannustoimittajana 1947-1966. Luja-Penttilä valittiin kansanedustajaksi vuonna 1966. Vuonna 1979 hänestä tuli Mauno Koiviston hallituksen sosiaali- ja terveysministeri. Jätettyään eduskunnan Luja-Penttilä toimi eläkeläisjärjestöissä. Hän oli muun muassa Eläkkeensaajien keskusliiton puheenjohtaja 1987–1993. Luja-Penttilä oli myös Espoon kaupunginvaltuuston jäsen 1957–1982 ja presidentin valitsijamies 1962, 1968, 1978, 1982 ja 1988. Vuonna 1988 hän sai sosiaalineuvoksen arvonimen.
SDP:n hajannuuksen aikana Luja-Penttilä kuului niin sanottuihin leskisläisiin. Sosialidemokraattisen Naisliiton erkaannuttua puolueesta hän oli vuonna 1961 perustamassa Sosialidemokraattisten Naisten Keskusliittoa. Luja-Penttilä oli järjestössä keskeisessä asemassa koko hajaannuksen ajan aluksi varapuheenjohtajana ja 1972–1978 pääsihteerinä. 1970-luvun alussa liitot ryhtyivät hakemaan sovintoa, ja vuonna 1979 Luja-Penttilän ja Martta Salmela-Järvisen neuvottelujen tuloksena lopulta perustettiin Sosialidemokraattiset Naiset. 
Vuonna 1983 Luja-Penttilä julkaisi romaanin "Venla", joka kuvaa hänen isoäitinsä Amalian ja äitinsä Venlan vaiheita. Luja-Penttilä asui lähes koko ikänsä Espoon Leppävaaran alueella. Hän kuoli Karakalliossa toimivassa palvelutalossa 98-vuotiaana marraskuussa 2022. Luja-Penttilä oli kuollessaan vanhin elossa ollut ministeri ja kansanedustaja.
Perhe.
Sinikka Luja-Penttilän ensimmäinen puoliso oli autoilija Torsti Vepsä (1927–1976), jonka kanssa hän avioitui 1971. Vuonna 1977 hän solmi avioliiton ammattiyhdistysjohtaja Sulo Penttilän kanssa.
Amerikanpiikiköt

Amerikanpiikiköt, vanha nimi: "puupiikkisiat", (Erethizontidae) on piikkisikamaisten osalahkon heimo. Heimoon kuuluu 16 uudessa maailmassa elävää lajia.
Amerikanpiikiköt elävät metsissä ja ruohoaroilla. Piikkisioilla ja amerikanpiikiköillä on samanlaiset piikit, hampaat ja leukalihakset. Amerikanpiikikköjen takajalat ovat sopeutuneet puissa kiipeämiseen. Tutkijat eivät vielä ole selvittäneet, polveutuvatko amerikanpiikiköt ja piikkisiat samoista esi-isistä vai onko konvergentti evoluutio johtanut kahdessa heimossa samaan rakenteeseen.
Heimon entinen suomenkielinen nimi on puupiikkisiat.
Filmtown

Video Filmtown Oy oli vuonna 1991 perustettu videovuokraamoketju. Sen ensimmäinen liike perustettiin Turun ydinkeskustaan Eerikinkadulle, missä se toimi huhtikuuhun 2018 saakka. Myös yhtiön pääkonttori sijaitsee Turussa. Ketjun toimitusjohtaja on Tero Nurminen.
Filmtownilla oli vuonna 2012 noin 350 työntekijää ja 70 myymälää sekä lisäksi pienempiä vuokrauspisteitä muiden liikkeiden, kuten huoltoasemien ja kioskien, yhteydessä. Yhtiön liikevaihto oli tuolloin noin 14,9 miljoonaa euroa. Oheismyynnin kuten irtokarkkien osuus myynnistä oli noin 40 prosenttia. Vuonna 2015 yrityksen liikevaihto oli 10 miljoonaa euroa ja henkilöstö noin 250.
CandyTown.
Makeiskonseptin laajentamiseksi Filmtown Oy avasi maaliskuussa 2011 ensimmäiset myymälät uudelle omistamalleen CandyTown-makeismyymäläketjulle. Filmtowniin kuuluu myös Unileverin franchising-periaatteella toimivia Spice Ice -jäätelöbaareja. Vuoden 2018 lopulla Filmtownilla oli kolmisenkymmentä Filmtown-videovuokraamoa ja lisäksi parikymmentä karkki- ja jäätelöpistettä ilman elokuvavuokrausta.
Toiminnan päättyminen.
Tampereen viimeinen Filmtown suljettiin tammikuussa 2022, Turun ja koko Varsinais-Suomen viimeinen maaliskuussa 2022. Helsinkiin jäi vielä kaksi vuokrauspistettä, mutta koko ketjun liikevaihdosta enää pari prosenttia tuli videovuokrauksesta, loppu makeismyynnistä. Vuoden 2022 jälkeen vuokralle ei enää asetettu uutuuselokuvia. Syksyllä 2023 toimipisteitä oli koko maassa enää viisi, ja Filmtownin ilmoitettiin lopettavan elokuvien vuokraamisen vähäisen kysynnän vuoksi ja jatkavan toimintaansa Candy Town Oy -makeismyymäläketjuna.
Peter Collins

Peter John Collins (6. marraskuuta 1931 Kidderminster, Englanti, Iso-Britannia – 3. elokuuta 1958 Bonn, Nordrhein-Westfalen, Saksa) oli brittiläinen kilpa-autoilija ja Formula 1 -kuljettaja.
Ura.
Collins aloitti F1-uransa 1952, mutta kilpailukyvyttömällä kalustolla ilman menestystä. Hän alkoi voittaa kisoja päästyään Ferrarin rattiin kaudella 1956. Hän saavutti kaikkiaan kolme GP-voittoa ja yhdeksän muuta palkintosijaa sekä 47 MM-pistettä. 
Lähimpänä maailmanmestaruutta Collins oli kaudella 1956. Viimeisessä, ratkaisevassa Italian GP:ssä Collinsin tallitoverin Juan Manuel Fangion Ferrari hajosi jo kisan alkuvaiheessa. Collins luovutti oman autonsa Fangion käyttöön, mikä 1950-luvun sääntöjen mukaan oli mahdollista. Fangio ajoi Stirling Mossin jälkeen toiseksi, ja Fangio sekä Collins saivat kumpikin puolet pisteistä, jotka jaettiin kakkossijasta. Näiden pisteiden turvin Fangio nousi maailmanmestariksi täpärästi ohi Mossin. Jos Collins ei olisi antanut autoaan Fangiolle, hänestä olisi tullut maailmanmestari yhden pisteen marginaalilla, nyt hän jäi kolmanneksi. Hänestä olisi tullut siihen aikaan nuorin maailmanmestari vain 24-vuotiaana.
Collins ajoi 43 MM-sarjan ulkopuolista kilpailua, joista voitti neljä.
Kuolema.
Collinsia pidettiin etukäteen vahvana ehdokkaana vuoden 1958 maailmanmestariksi, mutta hän sai surmansa ajettuaan rajusti ulos Nürburgringin GP:ssä, Vanwallia kuljettanutta Tony Brooksia vastaan kilpaillessaan. Hän olisi tuskin yltänyt mestaruuteen ilman kohtalokasta onnettomuuttakaan, sillä Mike Hawthorn, joka lopulta ajoi maailmanmestariksi, ja Stirling Moss hallitsivat kautta vahvoin ottein.
Collinsin kuolemaan johtanut onnettomuus tapahtui oikealle kaartuvassa mutkassa. Hänen autonsa syöksyi radan vasemmalle puolelle ja kulki kahdella pyörällä ojassa pitkän matkaa. Auto palasi takaisin radalle pyörien useita kertoja ympäri pudoten lopulta täysin romuttuneena radalle. Collins viskautui ilmalennon aikana ulos autostaan, pää edellä puuta vasten.
Collins vietiin ensiavun jälkeen Adenaun sairaalaan, josta hänet kuljetettiin helikopterilla Bonnin yliopiston sairaalaan. Hän oli saanut kallonmurtuman ja aivot olivat pahasti vioittuneet. Parhaat aivospesialistit yrittivät pelastaa Collinsin hengen, mutta hän kuoli samana päivänä.
Piikkisikamaiset

Piikkisikamaiset (Hystricognathi) on toinen piikkisikamaisten jyrsijöiden (Hystricomorpha) alalahkoon kuuluvista osalahkoista. Ryhmän tieteellinen luokittelu on muuttunut useita kertoja. Wilsonin &amp; Reederin (2005) luokituksessa siihen luetaan 17 heimoa.
Snorklaus

Snorklaus on pintasukellusta, jossa vartalo pysyy koko ajan pinnalla. Snorklaajan kasvot ovat vedessä, ja hän hengittää erillisen putken, snorkkelin, avulla. Snorklauksessa hengitys tapahtuu suun kautta. Veden joutuminen nenään on useimmiten estetty erityisellä sukellusmaskilla, joka suojaa silmät ja nenän. Snorklauksessa myös sukelletaan joskus pohjaan asti, ja pinnalle palatessa putkeen jäänyt vesi puhalletaan pois.
Konon Ateenalainen

Konon (, ; ennen 443 – n. 389 eaa.) oli ateenalainen sotapäällikkö peloponnesolaissodan ja Korintin sodan aikana.
Peloponnesolaissodan loppuvuosina Konon lähetettiin estämään Lysandroksen laivastoa, joka oli matkalla Hellespontokselle. Konon oli yksi kuudesta ateenalaisesta kenraalista jotka johtivat Ateenan laivastoa ratkaisevassa Aigospotamoin taistelussa. Ateenan laivasto kärsi taistelussa murskatappion ja ainoastaan Kononin johtamat yhdeksän laivaa selvisivät. Konon pakeni taistelun jälkeen Kyprokselle Salamiin kuninkaan Euagoraan luokse, koska hän uskoi ateenalaisten tuomitsevan hänet kuolemaan taistelun menetyksen johdosta.
Spartan voitettua peloponnesolaissodan se alkoi laajentaa valtapiiriään. Pian spartalaiset alkoivat tehdä hyökkäyksiä persialaisten satraappien Farnabazoksen ja Tissaferneen alueille. Vuonna 397 eaa. Farnabazos pyysi kuningas Artakserkseeltä luvan hyökätä spartalaisia vastaan meritse. Hän kokosi 300 laivaa käsittäneen laivaston Foinikiasta ja Kyprokselta. Farnabazos tarvitsi laivastolleen kokeneen komentajan ja hän valitsi Kononin, joka tietysti oli valmis kostamaan spartalaisille. Samalla persialaiset yllyttivät Ateenan, Korintin, Argoksen ja Theban aloittamaan niin sanotun Korintin sodan Spartaa vastaan. Konon suuntasi ensin Kaariaan, ja sieltä Rhodokselle, jossa spartalaismieliset oligarkit syrjäytettiin ja valtaan nousivat demokraatit. Spartalaiset päättivät lähettää laivastonsa Kononia vastaan, mutta antoivat laivaston komennon eräälle Peisandrokselle, joka ei ollut tarpeeksi kokenut. Vuonna 394 eaa. käydyssä Knidoksen taistelussa spartalaisten laivasto tuhoutui täydellisesti.
Voittonsa jälkeen Konon palasi Ateenaan. Farnabazos antoi Kononin ottaa mukaansa osan laivastosta ja avusti tätä rahallisesti Ateenan ja Pireuksen välisten Pitkien muurien jälleenrakentamisessa.
Kun spartalaiset lähettivät Antalkidaan neuvottelemaan satraappi Tiribazoksen kanssa, päättivät ateenalaiset lähettää Kononin myös hänen luokseen. Spartalaiset ehdottivat yleistä rauhaa joka perustuisi kaikkien kaupunkien itsenäisyyteen, tähän ateenalaiset eivät voineet suostua koska he halusivat pitää vallassaan Aigeianmerellä valtaamansa saaret. Kokouksessa ei päästy yhteisymmärrykseen, mutta Tiribazos pelästyi spartalaisten sanoja ja antoi vangita Kononin. Hän pääsi kuitenkin pian pakenemaan persialaisten vankeudesta, mutta kuoli pian tämän jälkeen Kyproksella.
Nina Grieg

Nina Grieg (o.s. Hagerup, 24. marraskuuta 1845 – 9. joulukuuta 1935) oli tanskalais-norjalainen laulaja, äänialaltaan sopraano. Hän oli säveltäjä Edvard Griegin serkku ja vuodesta 1867 lähtien vaimo. 
Nina Grieg syntyi Bergenissä Norjassa Herman Hagerupin ja Adelina Werlighin tyttäreksi. Edvard Griegin kuoltua vuonna 1907 hän muutti Tanskaan ja asui siellä loppuelämänsä. Hän tuli tunnetuksi paitsi laulajana myös konserttipianistina.
Troldhaugen

Troldhaugen oli säveltäjä Edvard Griegin koti Bergenissä Norjassa. Talo toimii nykyään museona.
Troldhaugenin suunnitteli Griegin serkku, arkkitehti Schack Bull. Grieg asui siellä vaimonsa Nina Griegin kanssa vuosina 1885–1907. Heidän hautansa sijaitsee talon pihalla.Talon läheisyydessä on laakso, johon rakennettiin vuonna 1985 pieni konserttitalo.
Tälle kodille on omistettu eräs Griegin rakastetuimpia sävellyksiä, "Hääpäivä Troldhaugenilla".
Hammasproteesi

Hammasproteesilla (puhekielessä usein tekohampaat) tarkoitetaan omia hampaita, menetettyä luuta ja suun alueen pehmytkudoksia korvaavaa suussa kiinteästi tai irrotettavasti olevaa laitetta. Proteesin tarkoituksena on mahdollistaa syöminen ja puhuminen. Proteesin tulisi myös olla esteettinen, palauttaa kasvojen muoto ja tarvittaessa tukea kasvojen pehmytkudoksia.
Irrotettavat proteesit.
Irrotettavat proteesit ovat osaproteeseja, kokoproteeseja tai peittoproteeseja. Nämä voidaan vielä jakaa levyproteeseihin tai rankaproteeseihin. Levyproteesit ovat yleensä akryylimuovista valmistettuja ja niiden kiinnipitävänä voimana ovat adheesio sekä suun lihaksiston automaattinen ja tahdonvarainen toiminta tai osaproteesien kohdalla yleisesti mekaaninen pinnekiinnitys. Pinteet kiinnittyvät suussa jäljellä oleviin omiin hampaisiin. Rankaproteesit ovat useimmiten metallirunkoisia osaproteeseja, joissa on ns. satulaosat akryylimuovia ja niiden kiinnipysyminen perustuu pääosin kromi-koboltti -metallirungon yhteydessä oleviin valettuihin tai taivutettuihin pinteisiin. Rankaproteesit ovat yleensä rakenteeltaan sirompia, koska käytetty metallirunko on vahvempi ja ohuempi kuin akryylilevy. Rankaproteesi on helpompi puhdistaa omatoimisesti kuin akryylinen proteesi. Peittoproteesin kiinnitys perustuu leukaluuhun ruuvattuihin implantteihin tai proteesin alle jääviin omien hampaiden jäännöksiin, jotka on peitetty esim. kullalla tai amalgaamilla (ns. hammaskappa).
Kiinteät proteesit.
Kiinteisiin proteeseihin kuuluvat kruunut, sillat ja implanttikiinnitteiset rakenteet. Niitä ei voi omatoimisesti irrottaa. 
Hammas kruunutetaan useimmiten silloin, kun ikenen päällä oleva hammasmateriaali on enää vähäinen esimerkiksi karioitumisen tai juurihoidon jälkeen tai siinä oleva paikka ei kestä purentarasitusta. Hampaan kruunuttaminen on mahdollista myös esteettisten syiden takia. Ennen kruunutusta hammas hiotaan pilariksi ja sen jälkeen hammaslaboratoriossa tai CAD/CAM-tekniikalla valmistettu joko metallinen, keraaminen tai metallokeraaminen kruunu sementoidaan hampaaseen. Nykyisin on siirrytty enemmän ja enemmän kohti esteettisempiä, keraamisia kruunumateriaaleja. 
Mikäli hammasrivistä puuttuu hammas voidaan se korvata siltarakenteella. Tällöin viereiset hampaat toimivat pilareina, aluksi ne hiotaan kuten kruunutuksessa, mutta laboratoriosta tuleva kappale on yhtenäinen pala, joka sisältää pilarihampaiden kruunut sekä hampaiden väliin ikenen päälle tulevan välihampaan. 
Implantilla voidaan korvata yksittäisen hampaan puutos. Mikäli leukaluuta on tarpeeksi porataan luuhun ruuvi, jonka päälle kruunu liitetään. Implantointi on hyvä vaihtoehto, mikäli viereiset hampaat ovat ehjät, eikä niitä haluta hioa sillan pilarihampaiksi.
Kultainen salama

Kultainen salama on nimimerkki Taru Mäkisen (jonka takana kirjailijat Taru ja Tarmo Väyrynen) kirjoittama nuortenkirjasarja. Kirjasarja julkaistiin vuosien 1989–1994 aikana, ja siihen kuuluu kymmenen osaa.
Juoni.
Kultainen salama on viiden nuoren tutkimusryhmä, joka tutkii erilaisia tapauksia, esimerkiksi kotikaupungin lottovoittajan tyttären sieppausta ja törkeää ylinopeutta ajavan henkilöllisyyttä. Ryhmään kuuluvat vahva ja itsevarma Reko, joka on myös ryhmän johtaja, kaunis ja vaalea Elisa ja hänen koiransa kultainennoutaja Bella, luontoharrastaja ja mestarikokki Visa, tietokoneista kiinnostunut Hakkeri eli Harri, ja joukon fiksuin, ujo ja ruskeasilmäinen Terhi, joka haaveilee aikuisena eläinlääkärin ammatista.
Kultainen salama -kirjat.
Kaikki osat ovat Tammen kustantamia. 
Vuonna 2021 Saga Egmont julkaisi kirjasarjan osat e-kirjamuodossa.
Televisiosarja.
Yleisradio teki televisioon vuonna 1994 kuusiosaisen televisiosarjan "Kultainen salama", joka perustuu kirjasarjan osiin "Kultainen salama ja miljoonakeikka", "Kultainen salama ja kaahariauto" ja "Kultainen salama ja pankkiryöstö".
Taru Mäkinen

Taru Mäkinen oli vuodesta 1988 alkaen nimimerkki, jonka takana oli kaksi henkilöä: aviopari Tarmo ja Taru Väyrynen. Molemmat ovat päätoimisia kirjailijoita ja ovat julkaisseet teoksia myös omilla nimillään. Mäkinen oli Taru Väyrysen sukunimi hänen ensimmäisessä avioliitossaan, ja vuosina 1980–1988 kirjoitetut teokset ovat "Salakielisakkeja" lukuun ottamatta kokonaan Tarun kirjoittamia. Taru Mäkinen -nimellä on julkaistu lähinnä nuorille lukijoille suunnattuja kirjoja.
Arsinoe

Arsinoe () voi viitata seuraaviin:
Paikkoja.
Arsinoe oli usean hellenistisen, Arsinoe I:n mukaan nimetyn antiikin aikaisen kaupungin nimi:
Egyptissä:
Muualla:
Tarmo Väyrynen

Tarmo Väyrynen (s. 11. elokuuta 1950 Säräisniemi) on suomalainen kirjailija. Tarmo Väyrynen on kirjoittanut runsaasti kirjoja vaimonsa Taru Väyrysen kanssa. Osa näistä kirjoista on julkaistu nimerkillä Taru Mäkinen. Väyryset asuvat Helsingissä.
Uruguayn lippu

Uruguayn lippu on Uruguayn tunnus vaakunan, moton ja hymnin ohella. Lippu on otettu käyttöön 1828. Lipussa oleva toukokuun aurinko symboloi Uruguayn itsenäistymistä. Yhdeksän poikkiraitaa edustaa Uruguayn yhdeksää maakuntaa.
Uruguayn virallisiin lippuihin kuuluvat myös suurimman kansallissankarin ja vapauttajan José Artigasin lippu sekä Bandera de los Treinta y Tres Orientales, 33 vapauttajan lippu. Molempia lippuja käytetään kansallispäivinä, kaikissa julkisissa rakennuksissa sekä virastoissa, eli teoriassa Uruguaylla on kolme kansallislippua.
Historia.
Uruguayn ensimmäinen lippu oli Arigasin lippu vuonna 1815. Vuoden 1825 kapinan aikana lippuun kirjoitettiin sanat "libertad o muerte" (). Uruguayn itsenäistyttyä vuonna 1828 luotiin uusi lippu, jossa otettiin mallia Yhdysvaltain lipusta ja värit ja aurinko kopioitiin Argentiinan lipusta, sillä Yhdysvallat olivat esikuvana uudelle maalle ja Argentiina oli avustanut sitä itsenäisyystaisteluissa.
Aikaisemmin Uruguayn lipussa oli 19 raitaa (10 valkoista ja 9 sinistä) ja pelkkien sinisten raitojen määrä edusti maakuntien määrää, mutta 1830 raitojen lukumäärä vähennettiin 9:ään siten, että kaikkien raitojen määrä edustaa maakuntien määrää (mukaan lukien sekä siniset että valkoiset raidat).
Abdul Rahman

Abdul Rahman (; syntynyt 1965; kaksiosainen etunimi ilman sukunimeä) on afganistanilainen, joka oli Afganistanissa pidätettynä kääntymisestä islamista kristinuskoon. Abdul Rahman uhattiin teloittaa, mutta 27.3.2006 hänet kuitenkin voimakkaan kansainvälisen painostuksen alla vapautettiin, ja hän siirtyi Italiaan, josta sai turvapaikan. Rahman on etniseltä taustaltaan tadžikki.&lt;ref name="BBC/29.3.2006"&gt;&lt;/ref&gt;
Abdul Rahmanin tapaus nosti esille ristiriidan Afganistanin perustuslaissa. Perustuslaki toisaalta toteaa valtion kunnioittavan YK:n ihmisoikeusjulistusta, mutta toteaa kuitenkin, ettei mikään laki saa olla ristiriidassa islamin oppien kanssa, joihin kuuluu kuolemantuomio islamin hylkäämisestä.
Abdul Rahmanin pidätys ja teloituksen uhka herättivät kansainvälistä huomiota. Ihmisoikeusjärjestöistä esimerkiksi Amnesty International vaati Abdul Rahmanin vapauttamista. Poliitikot monissa länsimaissa esittivät vastalauseensa. Juttua käsittelevät tuomarit kokivat painetta myös kotimaansa suunnalta, sillä uskonnolliset johtajat ja suuret kansanjoukot vaativat Abdul Rahmanin teloittamista.
Tuomarit keksivät porsaanreikänä pidetyn keinon välttyä tekemästä kansainvälisesti kiusallista teloituspäätöstä. Abdul Rahmanin mielenterveys asetettiin kyseenalaiseksi, jotta hänet olisi voitu julistaa syyntakeettomaksi. Tällöin Abdul Rahmania ei olisi tarvinnut teloittaa. Abdul Rahman kuitenkin vapautettiin "tutkimuksellisten aukkojen" perusteella.
Taru Väyrynen

Taru Väyrynen (o.s. "Järvilehto", ent. "Mäkinen"; s. 2. tammikuuta 1944 Vaasa) on suomalainen kirjailija. 
Väyrynen on työskennellyt opettajana ja ohjaajana ja on nykyisin päätoiminen kirjailija. Vuoden 1988 jälkeen nimimerkillä Taru Mäkinen julkaistut kirjat ovat Taru Väyrysen ja hänen miehensä Tarmo Väyrysen yhdessä kirjoittamia. Vuonna 1998 hän sai Tarmo Väyrysen kanssa Topelius-palkinnon "Vuorileijonan varjo" -sarjaan kuuluvasta teoksesta "Jääsilmä". Vuonna 2001 hänelle myönnettiin Vantaan kulttuuripalkinto.
Väyrynen on väitellyt tohtoriksi yleisen kirjallisuustieteen alalta ja tutkinut Pentti Holapan tuotantoa ja toimittanut tämän kolumneista kootun kirjan "Ajan hermolla: kolumnit 1968–1978".
Teoksen "Kissan kuolema" pohjalta on Raimo O. Niemi ohjannut elokuvan "Kissan kuolema" (1994).
Teokset.
Yhdessä Tarmo Väyrysen kanssa julkaistut.
Valkolilja-sarja.
Jäljet hiekassa (2020)
Nibris

NIBRIS oli puolalainen videopelejä kehittävä yritys, joka kehitti videopelejä Wiille ja Nintendo DS:lle. Yhtiö on tunnettu Wiille kehittämästään "Sadness"-selviytymiskauhupelistä, joka kuitenkin peruutettiin.
Yhtiö on lopettanut toimintansa. Verkkosivut lopetettiin helmikuussa 2010 ja vuoden loppuun mennessä työntekijät oli siirretty Bloober Team -pelitaloon.
Ibn Warraq

Ibn Warraq () on tutkija ja usean tunnetun islamia käsittelevän kirjan tekijä. Hän elää nykyisin Yhdysvalloissa. Hän on arvosteleva islamia kohtaan, ja hänen mukaansa islam ja uskonnot yleensäkin ovat luonteeltaan sortavia. Ibn Warraq on salanimi, joka tarkoittaa ”rauhantekijän poikaa”. Tätä nimimerkkiä ovat käyttäneet monet muslimikirjoittajat vuosisatojen aikana.
Ibn Warraq syntyi Intiassa muslimiperheeseen, joka pian muutti Pakistaniin. Ibn Warraq opiskeli Edinburghin yliopistossa. Useissa kirjoissaan Ibn Warraq käsittelee Koraania ja Muhammadin elämää. Hän kannattaa humanistisia arvoja ja maallistunutta islamilaisuutta. Hän katsoo olevansa vasemmistolainen.
Warraq on yhdessä useiden muiden tunnettujen islamilais- ja arabitaustaisten islamin arvostelijoiden, mukaan luettuna Salman Rushdie ja Ayaan Hirsi Ali, kanssa julkaissut maaliskuussa 2006 kansainvälistä huomiota herättäneen kirjoituksen, nimeltään "MANIFESTO: Together facing the new totalitarianism" (Julistus: Yhdessä kohtaamme uuden totalitarismin). Manifestissaan he tuomitsevat islamismin totalitarismina, joka on maailmanlaajuinen uusi uhka kansallissosialismin ja stalinismin jälkeen. He hylkäävät länsimaisen moraalirelativismin, joka kulttuurien tasa-arvoon vedoten jättää puuttumatta islamin piirissä tapahtuviin ihmisoikeusloukkauksiin. Heidän mukaansa käsite ”islamofobia” on epäonnistunut, ja sitä käytetään pelotteena arvostelun torjumiseen.