tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jokikylän abiturientit

Jokikylän abiturientit on Aarne Mustasalon vuonna 1929 Gummeruksen kustantamana ilmestynyt romaani.
Juoni.
Dokumenttimainen romaani kertoo kolmen ison maatilan pojan lukio-opiskeluista Turussa syksyllä 1905. He ovat kotoisin Jokikylästä. Lukion ylimmän luokan oppilaiden ylimielisyys uusia lukiolaisia kohtaan ei juuri poikkea nykyisestä, mutta tuo kokeneisuus tuotiin esiin puheessa. 
Koululaiset kävivät retkillä ja lauloivat paljon. Oihonna oli turkulaistyttö, johon kaikki lukiolaispojat ihastuivat, mutta ihastukset etenivät vain tansseihin koulujen tanssiaisissa ja kävelyihin kaupungin kaduilla. Tunnekuohahdukset vastasivat nykyaikaa.
Abiturientit kävelivät ohuiden kävelykeppien kanssa kasvoillaan cascognelaisilmeet ja työväen samanikäisiä poikia, joita kutsuttiin "hunneiksi", se ärsytti ja he kutsuivat abiturientteja "apinoiksi rusinapuussa". Tämä johti muutamiin tappeluiden mm. Jokikylän poikien ja "hunnien" välillä. 
Venäjän ja Japanin sota mainitaan, Bobrikovin salamurha, Suomen kaartin lopettaminen, Suomessa kerätty adressi ja sen tarjoaminen tsaarille tämän lomaillessa Suomen saaristossa. Kirjoittaja toteaa heikon keisarin jääneen kokonaan panslavistien käsiin. Sekä ylioppilaat että työväki alkoivat protestoida hallitsijan manifestia vastaan. Suomalaiset alkoivat toivoa vapautta satojen vuosien siirtomaa-ajan jälkeen. 30. lokakuuta tehtiin yleislakko Helsingissä työväen johdolla. Virkamiehet, koulut ja yliopistot pohtivat, mitä he uskaltaisivat tehdä. Turussakin alettiin kokoontua mielenosoituskulkueihin. Helsingin yliopiston ylioppilaat ja polysteekkarit olivat yhtyneet lakkoon. Turussa pohdittiin, mitä pitäisi tehdä. Kirjan sankarit olivat koulujen välisissä neuvotteluissa mukana. Keisarin kuvia heitettiin Aurajokeen. Ihmisjoukot, nuoret herrasmiehet ja puotipuksut eikä työväki, alkoivat pahoinpidellä toisia suomalaisia. Huhut kertoivat kasakoiden olevan tulossa palauttamaan järjestyksen. Suojeluskuntia perustettiin järjestyksen valvomiseksi suomalaisin voimin. Kotikylässä käydessään pojat huomaavat siellä ihmisten haluavan asioiden jatkuvan vanhalla rauhallisella tavalla, viis itsenäisyydestä. 
Venäjän opiskelu oli tullut muodolliseksi ja sen kurssit läpäisi suullisessa tentissä ilman kielen osaamista. Mutta ylioppilaskirjoitukset oli tilaisuus, joka kokosi kaikki abiturientit kokeeseen Helsinkiin. Tämä merkitsi myös hyvästijättöä tutulle rouva Sjögrenille, jonka elinkeinona oli toispaikkakuntalaiset lukiolaiset, joille hänen talonsa ja ruokansa oli koti monen vuoden ajan.
MAKS

MAKS () on venäläinen kaupallinen ilmailunäyttely.
Se järjestetään Moskovan lähellä Žukovskissa M. M. Gromovin tutkimuslaitoksen (LII) Ramenskojen lentokentällä. Näyttelyt alkoivat 1992 nimellä Mosaeroshow-92. Vuodesta 1993 lähtien nättely on järjestetty nykyisellä nimellään parittomina vuosina (MAKS-1993, MAKS-1995...MAKS-2013).
Elokuun 2005 näyttelyssä vierailijoita oli 512 000 henkeä. Ulkomaisia näytteilleasettajia oli 134 ja venäläisiä 520.
Vuoden 2007 näyttely MAKS 2007 järjestettiin 21.–26. elokuuta. Näyttelyn avasi Venäjän presidentti Vladimir Putin. Esillä olivat muun muassa Mikojan-Gurevitš, Suhoi, EADS, Boeing, Alenia, GIFAS ja Euroopan avaruusjärjestö.
Vuoden 2009 näyttely MAKS 2009 järjestettiin 18.-23. elokuuta. Kävijöitä oli yli puoli miljoonaa. Kaksi Venäjän ritarit -taitolentoryhmän Suhoi Su-27 -konetta törmäsi toisiinsa muutamaa päivää ennen näyttelyn alkua. Kummankin koneen kyydissä olleet onnistuivat pelastautumaan heittoistuimella, mutta tästä huolimatta yksi lentäjä menehtyi ja kaksi muuta sai vakavia vammoja. Onnettumuuden seurauksena taitolentoryhmä peruutti esiintymisensä näyttelyssä.
Vuonna 2011 näyttely järjestettiin 16.–21. elokuuta. Näyttelyssä esiintyi mm. viidennen sukupolven suihkuhävittäjä Suhoi PAK FA. Yhdysvaltain ilmavoimat ja laivasto toi tapahtumaan ensi kertaa 12 taistelukonetta, ml. F-15E ja F-16C -hävittäjät, Boeing B-52 Stratofortress, C-130J Hercules Tactical Transport Aircraft ja Boeing KC-135 Stratotanker.
Tuynhuys

Tuynhuys on historiallinen rakennus Etelä-Afrikan Kapkaupungissa. Se on toiminut Etelä-Afrikan presidentin toimistona vuodesta 1985. Tuynhuysin historia ulottuu 1600-luvulle, mutta nykyisen muotonsa rakennus sai vuonna 1751 päättyneiden uudistustöiden tuloksena.
Renga

Renga () on japanilainen ketjurunouden muoto. Sen kirjoittamiseen osallistuu kaksi tai useampi henkilö. Renga muodostuu useammasta kahden säkeistön pituisesta runosta, niin että ensimmäistä ja viimeistä lukuun ottamatta jokainen säkeistö kuuluu kahteen runoon. Säkeistö siis muodostaa runon sekä sitä edeltävän että seuraavan säkeistön kanssa. Jokaisen säkeistön merkitys määräytyy runon toisen säkeistön mukaan, jolloin rengan jokainen säkeistö voi saada kaksi eri merkitystä. Renga kehittyi tankarunoudesta ja rengan aloitussäkeistö "hokku" (発句) loi puolestaan perustan myöhemmin omaksi runoudenlajikseen eronneelle haikulle.
Historia.
Japanin kronikoiden, Kojikin ja Nihonshokin, mukaan japaninkielinen ketjurunous syntyi keisari Keikōn hallituskaudella, puolimyyttisen prinssi Yamatotakerun sotaretkellä, prinssin ja hänen miestensä lyhyestä runomuotoisesta keskustelusta. Retken tapahtuma-ajankohta on kuitenkin vaikea arvioida. Yamatotakerun runossaan mainitsemasta Tsukuban vuoresta muodostui kuitenkin myöhemmin Japanin ketjurunouden symboli. Vanhin kirjoitettu varsinainen ketjuruno löytyy vanhasta runokokoelmasta Man’yōshūsta. Runon alkuosan kirjoitti nunna ja lopun Nara-kauden runoilija Ōtomo no Yakamochi.
Heian-kaudella nousi suosioon lyhyt tankamuotoinen "tan-renga" (短連歌). Rengaa pidettiin tähän aikaan lähinnä ajanvietteenä eikä sillä ollut taiteellista merkittävyyttä. Ketjuruno alkoi pidentyä kauden loppupuolella, jolloin syntyivät "kusari-renga" ja "chō-renga". Kamakura-kaudella rengan pituus jatkoi kasvamistaan ja lopulta yleisiksi muodoiksi vakiintuivat 50- ja 100-säkeistöiset ketjurunot. Myöhemmin säkeistöjen määrä kutistui 36:teen ("kasen"). Rengalle alkoi myös muodostua erilaisia sääntöjä, joita sen kirjoittamisessa tuli noudattaa. Ketjurunous levisi myös runoutta tyypillisesti harjoittaneen hoviylhäisön ulkopuolelle ja erityisesti samurailuokan keskuuteen. Samuraiden harjoittama renga oli kuitenkin kevyempää ("mushin") ja vähemmin sääntöihin sidottua kuin hovissa jatkunut sääntöihin sidottu ja vakavampi rengatyyli ("ushin"). Leikkisästä mushin-koulukunnasta kehittyi myöhemmin uusi runoudenlaji haikai.
Ensimmäisen varsinaisen renga-antologian toimitti Nijō Yoshimoto vuonna 1356. Antologian nimi Tsukubashū tulee Tsukuban vuoresta.
Afrikanmetsäpäästäinen

Afrikanmetsäpäästäinen ("Crocidura olivieri") on melko isokokoinen Afrikassa elävä päästäislaji.
Afrikanmetsäpäästäisestä on aiemmin käytetty myös tieteellistä nimeä "Crocidura flavescens", mutta nykykäsityksen mukaan laajalle levinnyt, isokokoinen afrikanmetsäpäästäinen ("Crocidura olivieri") ja eteläisessä Afrikassa tavattava keltakotipäästäinen ("Crocidura flavescens") ovat kaksi eri lajia.
Ulkonäkö ja koko.
Afrikanmetsäpäästäinen on yksi suurimmista päästäisistä: sen vartalo voi olla 10–15 cm pitkä, häntä lähes kymmensenttinen ja painoakin kertyy 40–80 grammaa.
Levinneisyys.
Afrikanmetsäpäästäistä tavataan Afrikan pohjoisosissa: Egyptissä ja Senegalista Etiopiaan ulottuvalla vyöhykkeellä. 
 Etelä-Afrikassa elää sukulaislaji "Crocidura flavescens" 
Ravinto.
Afrikanmetsäpäästäinen on hyönteissyöjä.
Reggie Walker

Reginald Edgar ”Reggie” Walker (16. maaliskuuta 1889 – 5. marraskuuta 1951) oli eteläafrikkalainen yleisurheilija ja olympiavoittaja 100 metrin juoksussa.
Ura.
Reggie Walker oli kotoisin Natalin provinssista. Vaikka Walker oli vuoden 1907 Etelä-Afrikan mestari, hän ei ollut suurimpien suosikkien joukossa Lontoon olympialaisten 100 metrin kisassa vuonna 1908. Hänellä oli ongelmia Lontoon matkan rahoittamisessa, kunnes natalilainen urheilutoimittaja keräsi rahaston tukemaan Walkerin matkaa. Englannissa hän oli Harold Abrahamsia myöhemmin valmentaneen Sam Mussabinin valmennettavana.
Muutamat suurista nimistä eivät selviytyneet loppukilpailuun asti, mutta Walker selvisi. Ensimmäisen alkueränsä hän voitti varsin helposti ajalla 11,0 sekuntia. Semifinaalissa Walker pudotti yhdysvaltalaisen William W. Mayn loppukilpailusta juostuaan olympiaennätystä sivunneen ajan 10,8 sekuntia. May jäi toiseksi ajalla 11,0. Loppukilpailussa Walker kohtasi kolme pohjoisamerikkalaista urheilijaa, joista kovin ennakkoon oli olympiaennätystä molemmissa karsintajuoksuissaan sivunnut James Rector. Finaalissa Walker kuitenkin voitti Rectorin vajaan puolen metrin erolla ajalla 10,8.
Walker on edelleen nuorimpana 100 metrin olympiavoiton saavuttanut miesjuoksija. Hän oli voittaessaan 19 vuoden ja 128 päivän ikäinen.
Siegfried Jerusalem

Siegfried Jerusalem (s. 17. huhtikuuta 1940 Oberhausen) on saksalainen tenori, fakiltaan heldentenori. Oopperaosistaan ja aivan erityisesti Richard Wagnerin teosten sankaritenorin rooleistaan tunnettu laulaja alkoi 1990-luvulla paneutua myös liediin, varsinkin Richard Straussin, Gustav Mahlerin ja Robert Schumannin laulutaiteeseen.
Hänen kuuluisimpia roolejaan ovat olleet muun muassa Wagnerin "Siegfriedin" ja "Parsifalin" nimiroolit sekä "Tristanin ja Isolden" Tristan.
Helena Haavisto

Helena Haavisto (24. elokuuta 1927 Alajärvi – 13. heinäkuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän opiskeli Teatterikoulussa 1945–1947 ja näytteli sitten Savonlinnassa, Mikkelissä, Vaasassa, Tampereen Teatterissa ja Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissa vuoteen 1965, jolloin jäi freelanceriksi.
Ensimmäisen kerran hän esiintyi elokuvassa "Härmästä poikia kymmenen" (1950). Suomalaiset muistavat hänet ennen kaikkea 1960- ja 1970-luvuilla tuotetusta "Naapurilähiö"-televisiosarjasta, jossa hän esitti Lieslahden perheen Marjatta-äitiä, ammatiltaan lastensuojelun tarkastajaa. Haavistolla oli myös merkittävä rooli Pekka Parikan ohjaamissa elokuvissa "Pohjanmaa" (1988) ja "Talvisota" (1989).
Helena Haavisto oli vuodesta 1952 naimisissa Jorma Panulan kanssa ja heillä on kaksi tytärtä, näyttelijät Terhi Panula ja Anu Panula, sekä pojat Petri Panula ja Sami Panula. Pari erosi vuonna 1992. Haavisto harrasti kuvanveistoa ja piti 1980-luvulla omaa Kellarigalleriaa Helsingin Fredrikinkadulla. Painin olympiavoittaja Arvo Haavisto oli Helena Haaviston setä.
Kaarlo Juurela

Kaarlo ”Kalle” Kustaa Juurela (30. maaliskuuta 1929 Mustasaari – 2. helmikuuta 2010 Bangkok, Thaimaa) oli suomalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa Vaasan Suomalaisessa Teatterissa vuonna 1951, siirtyi Hämeenlinnan kaupunginteatteriin 1955, Lilla Teaterniin 1959 ja Televisioteatteriin 1963, josta jäi vapaaksi taiteilijaksi 1960-luvun lopulla.
Juurelan elokuvaroolit sijoittuivat etupäässä 1960- ja 1970-lukujen komedioihin. Hän esitti sketsiviihdettä yhdessä Mai-Brit Heljon kanssa televisiossa ja ravintoloissa. Juurelan muistettavin hahmo oli Vekseli-Ville, Suhina-Lempin poikaystävä. Molemmat esiintyivät myös vakiojäseninä Radioteatterin "Yhtä köyttä -yhdistyksen" kokouksissa. Niissä Juurelan roolihenkilönä oli Peksujeff, kerkeäkielinen ja vilkkusilmäinen karjalaisukko. 
Kaarlo Juurela kunnostautui myös musiikin saralla, etenkin kuplettiperinteen elvyttäjänä. Juurela kuoli sairaskohtaukseen lomamatkalla Bangkokissa. Hänet on haudattu Vaasan vanhalle hautausmaalle.
Maya (tietokoneohjelma)

Maya on ammattilaistason 3D-mallinnus- ja animointiohjelmisto, joka on nykyisin Autodeskin omistuksessa. Alkuperäinen kehittäjä on Alias Systems Corporation (ent. Alias|Wavefront).
Mayaa käytetään laajalti eri tietokonegrafiikkaa hyödyntävillä aloilla, erityisesti elokuva-, televisio- ja videopeliteollisuudessa. Ohjelmasta on saatavilla ominaisuuksiltaan, hinnoiltaan ja lisensseiltään toisistaan poikkeavia versioita, Maya Complete, Maya Unlimited sekä Maya Personal Learning Edition.
Ohjelmistolle on täysi tuki integroitumiseen RenderMan-renderöintiohjelmiston kanssa.
Maya käyttää Maya Embedded Language (MEL) komentosarjakieltä. Kieltä käytetään ohjelman käyttöliittymässä ja se mahdollistaa toimintojen automatisoimisen. MEL on lähtöisin Unixin komentorivillä käytetystä komentosarjakielestä.
Historia.
Silicon Graphicsin ostettua Wavefront Technologies ja Alias Research Inc yritykset näiden tekemän ohjelmakoodi siirrettiin IRIX-käyttöjärjestelmälle, jolloin projektin nimi oli "Maya". Maya 4 julkaistiin Linuxille vuonna 2001.
Ohjelmisto on saanut Oscar-palkintojen "Award of Merit" -tunnustuksen vuonna 2003.
Autodesk osti Aliasin vuonna 2005.
Russ Feingold

Russell Dana ”Russ” Feingold (s. 2. maaliskuuta 1953) on yhdysvaltalainen lakimies ja demokraattisen puolueen poliitikko. Hän edusti vuodesta 1993 vuoteen 2011 Wisconsinia Yhdysvaltain senaatissa. 
Feingold syntyi Wisconsinissa juutalaiseen perheeseen. Hänen isovanhempansa olivat venäläisiä ja galitsialaisia maahanmuuttajia. Feingold opiskeli Joseph A. Craig High Schoolissa, Wisconsin–Madisonin yliopistossa, Oxfordin yliopiston Magdalen Collegessa sekä Harvardin "Law Schoolissa". Hän sai Juris Doctorin arvon vuonna 1979. 
Feingold tuli vuonna 1982 valituksi Wisconsinin senaattiin. Hän istui siinä, kunnes sai paikan Yhdysvaltain senaatissa. Hänellä on ollut kaksi avioliittoa. Hän meni vuonna 1977 naimisiin Sue o.s. Levinen kanssa ja sai kaksi lasta, Jessican ja Ellenin. Parin erottua yhdeksän vuotta myöhemmin Feingold solmi uuden avioliiton Mary Speerschneiderin, o.s. Erpenbachin kanssa. Mary oli eronnut Timm Speerschneiderista ja saanut tämän kanssa kaksi lasta, Samin ja Tedin. Mary ja Russ ilmoittivat 11. huhtikuuta 2005 hakevansa avioeroa. Kun Feingold ei ole Washington DC:ssä, hän asuu Wisconsinin Middletonissa.
Feingold oli ainoa senaattori, joka äänesti vuonna 2001 kiisteltyä Patriot Act -lakia vastaan. Hänestä tuli myös 17. elokuuta 2005 ensimmäinen senaattori, joka esitti tarkkaa päivämäärää vetäytymiseksi Irakista. Hän kannatti tämän tapahtumista viimeistään 31. joulukuuta 2006. Asiaa harkittuaan hän päätti olla asettumatta ehdolle Yhdysvaltain presidentinvaalissa 2008.
Feingold oli vuonna 2010 ehdolla neljännelle kaudelle Yhdysvaltain senaatissa, mutta hävisi republikaani Ron Johnsonille prosentein 47–52.
Malin Reitan

Malin Reitan (s. 8. elokuuta 1995 Trondheim, Norja) on norjalainen laulaja. Hän sijoittui kolmanneksi Lasten Euroviisuissa vuonna 2005 kappaleellaan "Sommer og skolefri".
Ura.
Reitanin ura alkoi yhdeksänvuotiaana kun hän osallistui Norjan karsintakilpailuun vuoden 2005 Lasten Euroviisuja varten. Hänet valittiin karsintojen loppukilpailuun yhdeksi kymmenestä ehdokkaaksi, mutta hänen omalla Trondheimin murteella tekemänsä laulu oli liian lyhyt, joten hänen piti lisätä siihen vielä yksi säkeistö. Malin yllätti itsensä voittamalla karsinnat ylivoimaisesti ja voittoa seurasi kesän kestänyt konserttikiertue sekä televisioesiintymisiä, joissa hän keräsi esiintymiskokemusta. Marraskuussa Lasten Euroviisuissa hän tuli kolmanneksi joka oli Norjan paras sijoitus siihen mennessä.
Reitanin ensimmäinen studioalbumi oli "Malin på månen". Se ilmestyi 8. toukokuuta 2006 ja oli kotimaassaan välitön menestys nousten listan kuudennelle sijalle. Albumille sisältyi kilpailulaulu "Sommer og skolefri". Reitanin toisena studioalbumina julkaistiin 27. marraskuuta 2006 joululevy "Malin's jul". Kolmas levy "Pang" ilmestyi huhtikuussa 2008 ja se ylitti muutamassa viikossa kultalevyn rajan.
Liisamaija Laaksonen

Liisamaija Laaksonen-Kaitue (s. 6. toukokuuta 1938 Lahti) on suomalainen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi etenkin televisioelokuvien ja -sarjojen rooleistaan. Hän on myös käsikirjoittanut useita televisionäytelmiä 1990- ja 2000-luvuilla.
Ura.
Laaksonen kävi Suomen teatterikoulun 1960–1963 ja toimi Yleisradion vakinaisena näyttelijänä 1963–1998 ja vuodesta 1998 lähtien vapaana taiteilijana. Hän on vieraillut Suomen Kansallisteatterissa, Intimiteatterissa, Helsingin kaupunginteatterissa, Suomen Kansallisoopperassa ja Savonlinnan Oopperajuhlilla. Lisäksi hän on pitänyt runoiltoja ympäri Suomea sekä Ruotsissa, Saksassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa.
Laaksonen lauloi 1960-luvun lopulla lauluyhtye Stideissä, jonka muut jäsenet olivat näyttelijät Iris-Lilja Lassila ja Tarja-Tuulikki Tarsala. Heidän suurin hittinsä oli vuoden 1969 "Pienenä tyttönä", joka on Laaksosen sävellys.
Liisamaija Laaksonen on palkittu Jussi-patsaalla näyttelijäsuorituksistaan elokuvissa "Mustaa valkoisella" (1968), "Ihmiselon ihanuus ja kurjuus" (1989) ja "Kaivo" (1992). Myös hänen roolinsa televisiosarjassa "Solveigin laulu" (1974) herätti aikanaan laajalti huomiota.
Laaksosen kirjoittama draama "Lumikit" voitti fiktiosarjan pääpalkinnon, Kultaisen nymfin, Monte Carlon tv-festivaaleilla vuonna 1987.
Laaksoselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1989. Hän on saanut myös Suomi-palkinnon. Vuonna 2012 hänet palkittiin elämäntyöstään Kultaisella Venlalla. Vuonna 2021 Laaksoselle myönnettiin Suomen Leijonan komentajamerkki.
Yksityiselämä.
Näyttelijä Katariina Kaitue on Liisamaija Laaksosen tytär. Laaksosella on myös kaksi poikaa, Karri ja Ville, molemmat juristeja. Aviomies, varatuomari Raimo Kaitue kuoli tapaturmaisesti liikenneonnettomuudessa Saksassa vuonna 1978.
Heikki Savolainen (tuottaja)

Heikki ”Hessu” Savolainen (s. 1964) on suomalainen äänittäjä, äänisuunnittelija, tuottaja ja manageri. 
Savolainen suoritti Yleisradion äänitarkkailijakurssin vuosina 1983–1985, minkä jälkeen hänet valittiin Yleisradion musiikkituotantoon musiikkitarkkailijaksi. Vuosina 1985-1996 Savolainen työskenteli Yleisradion musiikki-, kuunnelma- ja TV1:n ulkotuotannoissa pääasiassa musiikkitarkkailijana ja -tuottajana. 
Vuosina 1983–1993 Savolainen toimi Savonlinnan oopperajuhlilla vastuunaan esitettyjen teosten äänisuunnittelu. Vuosina 1996–1998 hän oli Radio Cityssä tekniikan päällikkönä ja sen jälkeen siirtyi Suomenlinnassa toimivan Seawolf Studios Oy:n Wolfgang Recordsiin tuottajaksi ja äänittäjäksi. Hän on toiminut livemiksaajana Eternal Erection-, Tellus-, Aulanko- ja Alamaailman vasarat -yhtyeille.
Savolainen on palkittu töistään Emma-palkinnoilla (mm. Ismo Alanko Säätiön "Pulu", 1998, Trio Töykeät "Jazzlantis", 1995) ja Prix Italia -palkinnolla. Hän on sivutoiminen opettaja Sibelius-Akatemian musiikkiteknologian osastolla sekä Teatterikorkeakoulun valo- ja äänisuunnittelun laitoksella.
Heikki Savolainen on tuottanut muun muassa Trio Töykeiden, Perko-Pyysalo Poppoon, Ismo Alanko Säätiön ja XL:n levyjä.
Randy Steven Kraft

Randy Steven Kraft (s. 19. maaliskuuta 1945) on yhdysvaltalainen sarjamurhaaja. 
Kraft syntyi Kaliforniassa, johon hänen vanhempansa olivat muuttaneet Wyomingista ennen pojan syntymää. Hän oli perheensä neljäs lapsi ja ainoa poika. Hän valmistui Westminster High Schoolista ja opiskeli sen jälkeen Claremont McKenna Collegessa. 
Kraft myönsi vuonna 1969 olevansa homoseksuaalinen ja joutui samana vuonna erotetuksi Yhdysvaltain ilmavoimista "terveyssyistä". Tämän jälkeen hän palasi työskentelemään baariin. Hänen ensimmäinen tunnettu uhrinsa Wayne Joseph Dukette (30) löydettiin kuolleena loppuvuodesta 1971. Kuolinpäiväksi arvioitiin 20. syyskuuta 1969.
1970- ja 1980-luvuilla Kalifornian moottoriteiden varsilla sattui useita raakoja henkirikoksia. Uhrit olivat miespuolisia teini-ikäisiä tai nuoria aikuisia, ja usein heitä oli kidutettu tai käytetty seksuaalisesti hyväksi. Ruumiit oli jätetty näkyville. 
Kraft oli vähällä joutua pidätetyksi vuonna 1975, kun high schoolin kesken jättäneen 19-vuotiaan Keith Daven Crotwellin pää löydettiin Kaliforniasta. Kraft väitti kuulustelussa jättäneensä Crotwellin autostaan elävänä. Syytteitä ei nostettu, koska Crotwellin vartaloa ei löytynyt ja kuolinsyy oli epäselvä.
Kraft jäi kiinni vuonna 1983 kuristetun Terry Gambrelin (25) ruumiin löydyttyä. Kraft oli listannut kaikkiaan 65 uhriaan. Hänet asetettiin syytteeseen 16 murhasta ja tuomittiin kuolemaan 29. marraskuuta 1989. Kalifornian korkein oikeus piti tuomion samana 11. elokuuta 2000. Kraft odottaa teloitusta San Quentinissa. Häntä kutsutaan Yhdysvalloissa toisinaan nimellä "The Freeway Killer"; samalla nimellä kutsutaan myös kahta muuta sarjamurhaajaa, William Boninia ja Patrick Kearneytä.
Jupiterin suuri punainen pilkku

Jupiterin suuri punainen pilkku on soikiomainen, valtava pysyvä pyörremyrsky planeetta Jupiterissa. Pilkun koko on noin 30 000 × 14 000 km ja se on pidempi leveysasteiden suunnassa. Pilkun pilvet ovat huomattavasti korkeammalla ja kylmempiä kuin monet muut Jupiterin pilvet.
Suuren punaisen pilkun ominaisuudet.
Jupiterin suuri punainen pilkku havaittiin jo vuonna 1664, jolloin brittiläinen fyysikko Robert Hooke näki Jupiterissa punaisen läiskän. On epäselvää, näkikö Hooke juuri Suuren punaisen pilkun vai mahdollisesti Jupiterin Callisto-kuun varjon Jupiterin pintaa vasten. Seuraavana vuonna suuren punaisen pilkun olemassaolo joka tapauksessa varmistettiin Giovanni Cassinin myötä. Se sijaitsee planeetan eteläisellä pallopuoliskolla ja on 30 000 km pitkä ja noin 14 000 km leveä.
Pilkun pilvet ovat noin 8 km ympäröiviä pilviä korkeampia.
Pilkun ulkoreunalla aine kiertää täyden kierroksen 4–6 päivässä, keskiosassa liike on lähes satunnaista.
Punaisen värin syy.
Pilkun punainen väri johtuu siitä, että sen alueella ammoniakkipilvet nousevat normaalia korkeammalle. Siellä ylemmässä kaasukehässä on vyöhyke jossa auringonvalo synnyttää metaanista asetyleeniä. Asetyleeni reagoi auringon säteilyn vaikutuksesta ammoniakin tai ammonium-hydrosulfidin kanssa. Reaktiotuotteet ajautuvat virtausten mukana alemmaksi. Siellä ne muiden yhdisteiden kanssa kanssa reagoidessaan synnyttävät punaisen värin tuottavia yhdisteitä. Nämä ovat luultavasti toliineja. 
Suuren punaisen pilkun kehitys.
Pilkun koko on pienentynyt 15 prosenttia vuosien 1996 ja 2006 välisenä aikana.
Jupiterin muut pilkut.
Jupiterissa on nähty myös ruskeita, valkeita ja punaisia soikioita, jotka ovat Suurta Punaista pilkkua lyhytikäisempiä. Vuonna 2000 Jupiteriin syntyi yhdistymällä kolmesta suuresta valkeasta soikiopilkusta Pieni punainen pilkku, joka on näyttänyt voimistuvan jatkuvasti. Kolmas suurehko pilkku havaittiin vuonna 2006.
Ralph Craig

Ralph Cook Craig (21. kesäkuuta 1889 Detroit, Michigan – 21. heinäkuuta 1972 Lake George, New York) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja kaksinkertainen olympiavoittaja Tukholman olympialaisista.
Ralph Craig oli alun perin aitajuoksija. Hänestä kuitenkin kehittyi sileitten matkojen pikajuoksija Michiganin yliopistossa. Vuosina 1910 ja 1911 hän voitti IC4A-kisojen 220 jaardin mestaruudet.
Craig sivusi vuonna 1910 suoralla radalla juostun 220 jaardin maailmanennätystä 21,2. Hän pysyi ennätyksen jaettuna haltijana, kunnes Charles Paddock paransi ennätystä vuonna 1921.
Vuonna 1912 Craig selviytyi olympiajoukkueeseen ja matkusti Ruotsiin. 100 metrin finaalissa suurin ennakkosuosikki oli Craigin maanmies Don Lippincott, joka oli kisojen karsintalähdössä juossut uuden maailmanennätyksen 10,6. Seitsemän varaslähdön jälkeen finaalin voitti kuitenkin Craig, ajalla 10,8. Lippincott jäi vasta kolmanneksi. Craig kohtasi Lippincottin myös 200 metrin finaalissa, jonka Craig voitti ajalla 21,7 jättäen Lippincottin hopealle kymmenystä hitaammalla ajalla. Craig ei kuulunut Yhdysvaltojen 4 x 100 metrin viestijoukkueeseen, jonka suoritus hylättiin.
Heti olympialaisten jälkeen Craig lopetti aktiiviurheilun. Vuonna 1948 hän teki paluun olympialaisiin varajäsenenä Yhdysvaltojen purjehdusjoukkueessa. Hän ei kuitenkaan osallistunut varsinaiseen kilpailuun. Craig kantoi Yhdysvaltojen lippua kisojen avajaisissa Lontoossa.
Olaf Ittenbach

Olaf Ittenbach (s. 1969 Fürstenfeldbruck, Länsi-Saksa) on saksalainen kauhuelokuvaohjaaja ja erikoistehosteiden tekijä. Ennen hänen vuoden 1989 esikoisohjaustaan "Black Past" hän toimi hammashoitajana.
Ittenbach teki erikoistehosteet Uwe Bollin vuonna 2005 valmistuneeseen "BloodRayne"-elokuvaan ja on tehnyt niitä myös Bollin "Tunnel Rats" -elokuvaan.
Ittenbachin vaimo Martina, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 2004, on näytellyt monissa hänen elokuvissaan.
Jacques-Édouard Alexis

Jacques-Édouard Alexis (s. 21. syyskuuta 1947 Gonaïves) on entinen Haitin pääministeri. Hän oli tehtävässä maaliskuusta 1999 maaliskuuhun 2001 ja uudelleen 21. toukokuuta 2006 – 14. huhtikuuta 2008.
Alexis on ollut Haitin valtionyliopiston kemian apulaisprofessorina 1973–1976 ja tutkimusapulaisena Université Lavalissa Quebecissa 1977–1978, jossa hän suoritti maisterin tutkinnon elintarviketeknologiassa. Hän opetti Haitin yliopistossa sekä École Moyenne d’Agriculturessa 1979–1985. Hän oli myös Quisqueyan yliopiston ensimmäinen rehtori 1990–1995.
Alexis oli presidentti René Prévalin hallituksen koulutus-, nuoriso- ja kulttuuriministerinä sekä sisäministerinä. Pääministeriksi Préval nimitti hänet 16. heinäkuuta 1998. Tuota ennen kongressi oli hylännyt kolme edellistä ehdokasta, mistä seurasi vuoden mittainen poliittinen kriisi. Kun Préval valittiin uudelleen 2006, hän nimitti Alexis'n uudelleen pääministeriksi.
Alexis'n talouspolitiikkaa alettiin arvostella, mutta huhtikuussa 2008 hän selvisi luottamuslauseäänestyksestä. Huhtikuussa 2008 maassa puhkesi mellakoita ruoan ja polttoaineiden hinnannousun vuoksi, jolloin Alexis ilmoitti sijoitusohjelmasta elinkustannusten alentamiseksi. Senaatti päätti kuitenkin yksimielisesti 12. huhtikuuta erottaa hänet.
Appleseed

Appleseed (, televisioesityksessä käytetty myös nimeä Omenansiemen) on vuonna 2004 julkaistu tietokoneanimaationa toteutettu anime-elokuva. Elokuvan monet hahmot perustuvat Masamune Shirowin "Appleseed"-mangaan, mutta juoni on erilainen. Se sijoittuu tulevaisuuteen vuoteen 2131. Päähenkilö on Deunan Knute, kolmannesta maailmansodasta selvinnyt naissotilas. Hän päätyy utopia-kaupunkiin nimeltä Olympos, jonka asukkaat ovat puoleksi ihmisiä, puoleksi parhaista teknisistä komponenteista geenimanipuloituja klooneja. 
"Appleseed" on esitetty Yle Teemalla kaksi kertaa. Ensimmäinen kerta oli 23. marraskuuta 2006 ja toinen joulukuussa 2007.
Muut filmatisoinnit.
Mangan muita filmatisointeja ovat vuoden 1988 samanniminen OVA-julkaisu, "Appleseed Ex Machina", "Appleseed Alpha" sekä kolmetoistaosainen sarja "Appleseed XIII".
Sarah Balabagan

Sarah Balabagan (s. 16. elokuuta 1979) on filippiiniläinen entinen vanki Arabiemiirikunnissa. 
Balabagan kasvoi Sultan Kudaratin maakunnassa Mindanaolla. Hän lähti palvelijattareksi Al-Ayniin. 14-vuotiaana 19. heinäkuuta 1994 hän iski 85-vuotiasta työnantajaansa Almas Mohammed al-Baloushia 34 kertaa puukolla. Balabaganin mukaan al-Baloushi oli yrittänyt raiskata hänet, ja hän oli toiminut itsepuolustukseksi. 26. kesäkuuta 1995 oikeus katsoi hänen joutuneen sekä raiskauksen uhriksi että syyllistyneen itse tappoon. Hänet tuomittiin seitsemän vuoden vankeusrangaistukseen sekä maksamaan uhrin omaisille 150 000 dirhamia, kun hänelle itselleen määrättiin maksettavaksi 100 000 dirhamia. 
6. syyskuuta 1995 toinen, islamilainen oikeusistuin ei pitänyt Balabagania raiskauksen uhrina vaan tuomitsi tämän kuolemaan ampumalla murhasta. Tapaus herätti kansainvälistä huomiota, ja valitusten jälkeen Balabaganin tuomio muutettiin 30. lokakuuta vuoden vankeudeksi, kepiniskuiksi ja rahallisiksi korvauksiksi. Hän palasi Filippiineille 1. elokuuta 1996. 
Balabaganin tapauksesta tehtiin vuonna 1997 elokuva "The Sarah Balabagan Story", jonka ohjasi Joel Lamangan ja jonka pääosassa esiintyy Vina Morales. Balabagan aloitti vapautumisensa jälkeen uran laulajana ja pääsi esiintymään televisioon Geri Halliwellin kanssa. Hänestä tuli vuonna 1998 yksinhuoltajaäiti. Hän ilmoitti elokuussa 2003 kihlauksestaan Russell Vergaraan. Hän on luopunut islamista ja kääntynyt kristinuskoon.
Transkobalamiini

Transkobalamiinit ovat kantajaproteiineja, jotka kiinnittyvät syanokobalamiiniin eli B12-vitamiiniin ja kuljettavat ne solukalvon läpi. Niillä on merkitystä tutkittaessa B12-vitamiinin puutetta, sillä jos transkobalamiiniin kiinnittyneen B12-vitamiinin osan holotranskobalamiinin seerumipitoisuus pienenee, se voisi teoriassa merkitä B12-puutteen kehittymisen varhaisvaihetta. Transkobalamiineja on I, II ja III, ja niistä transkobalamiini II on fysiologinen kuljettajaproteiini. Seerumin B12-vitamiini on pääasiassa (80 %) sitoutuneena transkobalamiini I:een eikä siten ole elimistön käytettävissä. Vain transkobalamiini II:een sitoutunut vitamiini on elimistön käytettävissä. Transkobalamiini I:n puutos on harvinainen. B12-vitamiinin määrä on siinä vähäinen, mutta megaloblastisen anemian muita löydöksiä tai oireita ei ilmene. Transkobalamiini II:n puutokseen liittyy jo lapsena alkava megaloblastinen anemia, jossa B12-vitamiinipitoisuus on normaali.
Andreas Wilson

Andreas Wilson (s. 7. maaliskuuta 1981 Tukholma) on ruotsalainen näyttelijä ja malli. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli pääosa parhaasta vieraskielisestä elokuvasta Oscar-ehdokkuuden saaneessa elokuvassa "Pahuus" (2003). Hänet valittiin rooliin yli 120 hakijan joukosta. Elokuvassa "Animal" (2005) Wilson esittää ensimmäisen täysin englanninkielisen pääosansa. Hän esittää pääosaa myös elokuvissa "Den utvalde" (2005) "Kill Your Darlings" (2006) ja "Baban biilit" (2006). Hän esitti myös yhtä pääroolia televisiosarjan "Hubotit – melkein ihmisiä" (2012) ensimmäisellä tuotantokaudella.
Wilson toimii myös Abercrombie &amp; Fitch -vaatekaupan mallina.
Makro

Makro on tietokoneohjelmien erityinen laji. Makroja käytetään ohjaamaan sovellusohjelman toimintaa eli sovellus saadaan makrojen avulla suorittamaan tietyt tehtävät käyttäjän puolesta. 
Yksinkertaisimmillaan makro on tallennettu ja nimetty sarja näppäimistöltä annettuja komentoja, joka voidaan suorittaa kutsumalla sitä annetulla nimellä. Makrot voidaan myös liittää tiettyyn näppäimeen tai useimmiten näppäinyhdistelmään. Tällainen yksinkertainen makro siis automatisoi käyttäjän ohjelmalle suorittaman rutiinitoimenpiteen. Näitä makroja kutsutaan "näppäimistömakroiksi". 
Makroihin voidaan tallentaa tai ohjelmoida myös hiirikomentoja, jolloin tuloksena on "hiirimakro".
Makrojen ohjelmointiin käytettävät ohjelmointikielet voivat joko käsittää vain suppean joukon näppäimistöltä annettavia komentoja vastaavia koodeja tai ne voivat olla täysin kehittyneitä lausekieliä, jolloin niillä voidaan ohjelmoida kokonaisia sovelluksia.
Esimerkiksi Microsoft Officeen sisältyvä VBA-ohjelmointikieli (Visual Basic for Applications) on kehittynyt yksittäisissä Microsoftin toimisto-ohjelmissa käytetyistä makrokielistä ja korvannut ne. 
Makrokielten monipuolistuminen on lisännyt niiden väärinkäytön mahdollisuuksia: voidaan luoda makroviruksia eli haittaohjelmia, jotka on ohjelmoitu käyttäjän huomaamatta toimiviksi makroiksi.
Makroja käytetään myös tietokonepeleissä, kuten verkkoroolipelissä "World of Warcraft".
Tadanobu Asano

Tadanobu Asano (), oik. Tadanonu Satō (), s. 27. marraskuuta 1973 Jokohama, Japani) on japanilainen näyttelijä.
Asteria

Asteria () oli kreikkalaisessa mytologiassa useamman eri naishahmon nimi.
Asteria, Koioksen tytär.
Asteria oli titaanien Koioksen ja Foiben tytär ja Leton sisar. Hän meni naimisiin titaani Perseksen kanssa ja synnytti tälle Hekaten.
Zeuksen yritettyä vietellä hänet hän muuttui viiriäiseksi ja hyppäsi rakastajaansa paetakseen mereen. Täällä häntä puolestaan ahdisteli Poseidon, jolta paetakseen Asteria muuttui Deloksen saareksi.
Asteria, danaidi.
Asteria oli yksi Danaoksen viidestäkymmenestä tyttärestä, danaidista, jotka hääyönään yhtä lukuun ottamatta surmasivat miehensä isänsä käskystä. Hänen miehensä lyhyen avioliiton aikana oli Khaitos.
Asteria, alkyonidi.
Asteria oli yksi gigantti Alkyoneuksen seitsemästä tyttärestä, alkyonidista, jotka suruissaan isänsä kuolemasta hyppäsivät mereen. Amfitrite kuitenkin muutti heidät kuningaskalastajiksi pelastaakseen heidän henkensä.
Pikkubussi

Pikkubussi on henkilönkuljetusajoneuvo, joka on tila-autoa suurempi, mutta bussia pienempi.
Tekniikka.
Pikkubussin moottorina toimii yleensä alustana käytetyn pakettiauton diesel- tai bensiinimoottori, ja joihinkin suurimmista pikkubusseista on myös vaihdettu jälkikäteen suurempitilavuuksinen moottori (useimmiten dieselmoottori). Alustana toimii yleensä pisin malli tai vain runkokori pakettiautosta, ja sen matkustajatilaan mahtuu yleensä 7–15 henkilöä kuljettaja mukaan lukien.
Pikkubusseja on rakennettu Suomessa mm. Ford Transit-, Toyota Hiace- ja Volkswagen Transporter -pakettiautoista sekä Mercedes-Benzin umpipakettiautomalleista.
Ajoneuvolainsäädäntö.
Pikkubussien rekisteröinti ja ajamiseen vaadittava ajokortti vaihtelee bussin koon mukaan. Osaa pikkubusseista, joihin mahtuu enintään 1+8 matkustajaa, saa kuljettaa joko henkilöauto- tai kuorma-autokorteilla, mutta suurimpiin, 15 henkilöä kuljettaviin vaaditaan linja-autokortti. Rekisteröinti riippuu myös bussin koosta, sillä pienemmät bussit voivat ajaa rajoitusten mukaan aina, mutta suurimmat mallit ovat rajoitettu linja-autojen tapaan 100 kilometriin tunnissa. Tästä varoittaa takana sijaitseva 100-merkki.- Henkilöautokortilla ajettavissa olevista pienoisbusseista menee henkilöauton vero,
minkä takia näitä ei Suomessa käytännössä ole yksityiskäytössä.
Käyttö.
Monet linja-auto- ja kuljetusyhtiöt tarjoavat asiakkaiden käyttöön pikkubusseja pienemmille seurueille. Myös monet seurat käyttävät pikkubusseja jäsenten kuljettamiseen muun muassa otteluihin ja muihin tapahtumiin. Taksiautoilijat ovat hankkineet pikkubusseja koululaisten ja opiskelijoiden kuljetuksiin varsinkin haja-asutusalueilla. Tarpeellisin lisälaittein (esim. pyörätuolinostin) varustettuina pikkubusseja käytetään palveluliikenteessä vanhuksia ja liikuntarajoitteisia henkilöitä varten. Osa pikkubusseista toimii lentokentiltä ja rautatieasemilta kuljettamiseen, etenkin jos asemat ovat kaukana lähimmän kaupungin keskustasta.
Kaija Kiiski

Kaija Tuulikki Kiiski (s. 6. maaliskuuta 1949 Petäjävesi) on suomalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa lastenohjelmien ääninäyttelijänä.
Jarmo Heikkinen

Jarmo Johannes Heikkinen (s. 22. helmikuuta 1950 Seinäjoki) on suomalainen ääninäyttelijä, käsikirjoittaja, ohjaaja ja selostaja.
Heikkinen työskenteli Yleisradiossa vakituisesti vuosina 1973–2010 ja on myöhemminkin jatkanut dokumenttien selostamista ja ohjelmien toimittamista. Heikkinen on opiskellut Helsingin yliopistossa suomen kieltä, teatteritiedettä ja kirjallisuutta. Koulutukseltaan hän on humanististen tieteiden kandidaatti ja logonomi. Hän asuu nykyään Espoossa. Jarmo Heikkisen tyttäriä ovat näyttelijät Mirjami Heikkinen ja Heljä Heikkinen.
Hänet tunnetaan erityisesti TV1-kanavan "Avara luonto" -ohjelman suomenkielisenä selostajaäänenä sekä radion kirjallisuusohjelmien lukijana. Lisäksi hän on esiintynyt ääninäyttelijänä muun muassa piirrossarjassa "Matka maailman ympäri", "Willy Fog 2" sekä Albert Barillén suosituissa animaatiosarjoissa "Olipa kerran elämä" ja "Olipa kerran ihminen". Tämän lisäksi hän toimii kertojana myös Yle TV 1:n ohjelmamainoksissa. Vuonna 1995 Heikkinen sai Lastenkirjainstituutin Onnimanni-palkinnon.
Heikkinen on työskennellyt Yle Kulttuurin toimittajana ja ohjaajana, viimeksi Yle Teeman TV-arkisto -sarjan haastattelijana. Hänen viimeisimpiä pitkiä dokumenttejaan ovat "Esko Salminen – läsnä" (2008) sekä "Jurkan huonetta ja sukua" (2009).
Irma Martinkauppi

Irma Martinkauppi (o.s. Karkama, s. 28. kesäkuuta 1938 Oulu) on suomalainen näyttelijä. Hän oli vuonna 1967 yksi Ryhmäteatterin perustajajäsenistä, mitä ennen hän näytteli 1960-luvun alkupuolella Kokkolan kaupunginteatterissa ja Vaasan Suomalaisessa Teatterissa. Hänen merkittäviä elokuvaroolejaan on naispääosa elokuvassa "Jouluksi kotiin".
Irma Martinkaupin puoliso oli lavastaja ja näyttelijä Timo Martinkauppi 1964–1973.
Rauni Järvilehto

Rauni Järvilehto on suomalainen radiotoimittaja ja dokumenttiohjaaja. Hän on toimittanut radioon lastenohjelmia, kulttuuriohjelmia sekä ohjannut kuunnelmia.
Hänen tunnetuimpia televisiodokumentteja ovat muun muassa lestadiolaisuudesta kertova dokumentti "Ainoa oikea Jumala", pianisti Ralf Gothónista kertova dokumentti "Kiveen kirjoitettu" sekä kuvanveistäjä Eila Hiltusesta kertova dokumentti "Aikojen saatossa".
Rauni Järvilehto on nuoruudessaan ollut televisiokuuluttajana Yle TV2:ssa, toiminut ääninäyttelijänä "Olipa kerran ihminen" -piirrossarjassa ja tehnyt muita spiikkeritöitä.
Tiina Harpf

Tiina Maaria Harpf on suomalainen kulttuuritoimittaja, kuunnelmien tekijä, käsikirjoittaja ja ääninäyttelijä. Hän on näytellyt Aito Mäkisen ja Virke Lehtisen elokuvan "Muurahaispolku" (1970) naispääosassa ja ääninäytteli muun muassa piirrossarjassa "Olipa kerran ihminen". Hän teki elokuvan "Muumipeikko ja pyrstötähti" (1992) suomenkielisen ohjauksen.
Tiina Harpf on toimittaja Uki Kempin ja näyttelijä-ohjaaja Raiku Kempin tytär. Hän oli pienestä pitäen mukana monissa äitinsä Ylelle ohjaamissa töissä, muun muassa nimiosassa Astrid Lindgrenin teokseen pohjaavassa kuunnelmasarjassa "Se pikkuinen Lotta" (1961). Tiina Harpf opiskeli teatteritieteen ohella kirjallisuutta ja uskontotiedettä ja kaavaili aivan muunlaista uraa. Hänet kuitenkin valittiin vuonna 1981 töihin Ylen lastenohjelmiin, aluksi Aune Lindin assistentiksi. Ensimmäinen suuri työ oli Lea Pennasen käsikirjoittama lastenkuunnelmasarja "Kettusaari". Harpfin ohjaama Radioteatterin dramatisointi Antoine de Saint-Exupéryn klassikkotarinasta "Pikku prinssi" vetosi myös aikuiskuulijoihin.
Myöhemmin Harpf on työskennellyt kulttuuritoimittajana.
Tom Harkin

Thomas Richard "Tom" Harkin (s. 19. marraskuuta 1939) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän on edustanut Iowaa Yhdysvaltain senaatissa vuodesta 1985. 
Harkin syntyi Cummingissa, Iowassa, kaivosmies Patrick Harkinin ja slovenialaisen maahanmuuttaja Francesin pojaksi. Frances menehtyi pojan ollessa 10-vuotias. Harkin valmistui Iowa State Universitystä vuonna 1962 ja palveli Yhdysvaltain laivastossa vuosina 1962–1967. Hän sai Juris Doctorin arvon Amerikan katolisen yliopiston Columbus School of Law'sta 1972. 
Harkin työskenteli lakimiehenä ennen valintaansa Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen 1974. Hänet valittiin uudelleen vuosien 1976, 1978, 1980 ja 1982 vaaleissa. Harkin pyrki onnistuneesti senaattiin vuonna 1984 ja on sen jälkeen tullut valituksi uudelleen vuosina 1990, 1996, 2002 ja 2008. Tammikuussa 2013 hän ilmoitti, ettei pyri kuudennelle kaudelle vuoden 2014 vaaleissa.
Harkin meni vuonna 1968 naimisiin minnesotalaisen Ruth Raduenzin kanssa. Heillä on kaksi tytärtä.
Jääkiekon maailmancup 1996

Jääkiekon maailmancup 1996 () oli IIHF:n, NHL:n ja NHLPA:n järjestämä, laatuaan ensimmäinen jääkiekkoturnaus. Turnaus korvasi aiemman Kanada-cupin.
Turnaukseen osallistui kahdeksan maata jotka jaettiin kahteen, Euroopan ja Pohjois-Amerikan lohkoon. Jatkoon pääsi lohkon kolme parasta joukkuetta. Lohkovoittaja pääsi suoraan välieriin, toinen ja kolmas pelasivat vielä ristiin puolivälieräottelut. 
Voiton vei ensimmäistä kertaa maan historiassa Yhdysvallat, toiseksi tuli Kanada. Hienoiseksi yllätykseksi voidaan laskea Tšekin alisuorittaminen, muun muassa Saksa voitti alkusarjan ottelussa Tšekin 7–1. 
Tilastot.
Maalivahtien torjuntatilastot.
Maalivahdit, jotka ovat pelanneet 40% joukkueensa peleistä.
Pat Roberts

Charles Patrick ”Pat” Roberts (s. 20. huhtikuuta 1936 Topeka) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja entinen senaattori Kansasista. Ennen aloittamistaan senaatissa 3. tammikuuta 1997 hän oli istunut Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuodesta 1981.
Viettelyksen vaunu

Viettelyksen vaunu ("A Streetcar Named Desire"), televisioesityksessä myös Viettelysten vaunu, on yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1951. Sen on ohjannut Elia Kazan, ja sen pääosia näyttelevät Vivien Leigh ja Marlon Brando. Elokuva perustuu Tennessee Williamsin samannimiseen näytelmään vuodelta 1947. 
Elokuva valittiin vuonna 1993 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. American Film Institute listasi sen sijalle 45 vuonna 1998. Vuonna 2015 elokuvan soundtrack-albumi valittiin mukaan merkittävien äänitteiden National Recording Registry -kokoelmaan.
Yleistä.
Elokuva sai aikoinaan kaksitoista Oscar-ehdokkuutta ja voitti neljä Oscaria. Marlon Brando oli neljästä ehdokkaana olleesta näyttelijästä ainoa, joka ei saanut patsasta. Sekä Vivien Leigh että Brando olivat näytelleet roolinsa teatterissa ennen elokuvaa, Leigh Lontoossa ja Brando Broadwaylla. Jessica Tandy esitti Blanchea Broadwaylla, mutta Leigh sai filmiroolin, sillä pääosaan haluttiin suuri tähti. 
"Viettelyksen vaunun" Suomessakin ilmestynyt DVD-painos on ohjaajan versio, jossa on kolme minuuttia elokuvasta alun perin sensuroitua materiaalia. Sensuroituja kohtauksia pidettiin aikoinaan eroottisuutensa takia sopimattomana elokuvaan. Alkuperäisessä näytelmässä käsiteltiin monien muiden Tennessee Williamsin näytelmien tavoin homoseksuaalisuutta. Viittaukset tähän puuttuvat elokuvasta, sillä aihe oli 1950-luvun Hollywoodissa tabu. 
"Viettelyksen vaunua" pidetään Marlon Brandon läpimurtoroolina. Sen ansiosta hänestä tuli yksi aikansa suurimmista miestähdistä ja seksisymboleista. Elokuva toi Brandolle hänen ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa.
Näytelmän nimi viittaa New Orleansin raitiotielinjaan ”Desire”, joka sai nimensä kadusta Desire Street.
Juoni.
Opettajatar Blanche DuBois (Vivien Leigh) matkustaa raskaana olevan sisarensa Stellan (Kim Hunter) luo New Orleansiin. Stella on mennyt naimisiin amerikanpuolalaisen Stanley Kowalskin (Marlon Brando) kanssa. Blanche ja Stanley eivät tule keskenään toimeen. Blanche on menettänyt koko omaisuutensa, myös hänen ja sisarensa perinnön. Stanley ärähtää, sillä Stellan aviomiehenä hän pitää oikeutenaan osuutta vaimonsa perintöön.
Blanche elää haavemaailmassa. Hän aloittaa suhteen Stellan ja Stanleyn tuttavan Mitchin (Karl Malden) kanssa. He suunnittelevat naimisiinmenoa. Suhde kariutuu, kun Stanley saa selville ja paljastaa, että Blanchella on ollut suhde alaikäisen oppilaansa kanssa. 
Lopulta Stellan synnytys alkaa ja hän lähtee sairaalaan. Stanley, onnellisena isäksi tulostaan, palaa kotiinsa ja ryhtyy juomaan. Blanche, omassa haavemaailmassaan, vieraantuu todellisuudesta yhä enemmän. Humalainen Stanley raiskaa Blanchen. Blanche menettää järkensä lopullisesti ja hänet viedään mielisairaalaan. 
Näytelmässä Stella hyväksyy Stanleyn tekemän raiskauksen osana hänen luontoaan, mutta elokuvassa Stella jättää Stanleyn.
Mitch McConnell

Addison Mitchell ”Mitch” McConnell, Jr. (s. 20. helmikuuta 1942 Sheffield, Alabama, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän on istunut senaatin jäsenenä Kentuckystä vuodesta 1985 alkaen ja on osavaltion historian pisimpään vallassa ollut senaattori. McConnell toimi vuosina 2021–2025 senaatin vähemmistöjohtajana ja aiemmin vuosina 2007–2015. Hän toimi senaatin enemmistöjohtajana vuosina 2015–2021.
Varhainen elämä.
McConnell syntyi Sheffieldin kaupungissa Alabamassa. Hän sairastui polioon vuonna 1944, mutta selvityi sairaudesta saamansa hoidon vuoksi. Vuonna 1950 McConnell muutti perheensä kanssa Georgian Augustaan, jossa he asuivat 1956 asti, jolloin he muuttivat Louisvilleen.
McConnell suoritti kandidaatin tutkinnon yleisessä valtio-opissa Louisvillen yliopistossa 1964, jonka jälkeen hän aloitti opinnot Kentuckyn yliopistossa, josta hän suoritti oikeustieteen tutkinnon 1967. 
Poliittinen ura.
McConnell asettui republikaanina ehdolle Kentuckyn senaatinvaaleissa vuonna 1984. Hän voitti demokraattien Walter Huddlestonin. McConnell valittiin uudelleen vuosina 1990, 1996, 2002, 2008, 2014 ja 2020.
McConnell oli senaatin "majority whip" eli republikaanien senaattiryhmän puoluepiiskuri vuosina 2003–2007. Vähemmistöjohtajana hän on toiminut vuosina 2007–2015 ja 2021–2025. Vuosina 2015–2021 hän toimi Yhdysvaltain senaatin enemmistöjohtajana.
Helmikuussa 2025 McConnell ilmoitti, että hän ei pyri enää jatkokaudelle vuoden 2026 senaatin vaaleissa.
Yksityiselämä.
McConnell on baptisti. Hän oli naimisissa ensimmäisen vaimonsa Sherrill Redmonin kanssa 1968–1980, ja he saivat kolme lasta. Vuonna 1993 hän meni naimisiin Elaine Chaon kanssa, josta myöhemmin tuli Yhdysvaltain työministeri. Vuodesta 2017 vuoteen 2021 Chao toimi maan liikenneministerinä.
Terveys.
26. heinäkuuta 2023 McConnell herätti maailmanlaajuisia huomiota, kun hän jähmettyi puhumattomana noin 20 sekunniksi puhuessaan lehdistötilaisuudessa. Avustajat saattoivat hänet pois, mutta myöhemmin hän palasi ja sanoi olevansa "kunnossa". Kaksi päivää tapauksen jälkeen hänen tiedottajansa kertoivat, että McConnell jatkaisi johtajan roolissaan; hän on instituution pitkäaikaisin puoluejohtaja. 30. elokuuta 2023 hän jälleen jähmettyi lehdistötilaisuudessa Covingtonissa, Kentuckyssa, ja henkilökunta vei hänet lopulta pois.
Jim Bunning

James Paul David ”Jim” Bunning (23. lokakuuta 1931 Southgate, Kentucky – 26. toukokuuta 2017) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja senaatin jäsen Kentuckystä tammikuusta 1999 tammikuuhun 2011. Hän istui aiemmin Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1987–1999. 
Bunning oli baseballsyöttäjä ennen poliittista uraansa. Hän pelasi vuosina 1955–1971 ammattilaissarja Major League Baseballissa ja pääsi vuonna 1996 Baseball Hall of Fameen. Hän valmistui St. Xavier High Schoolista Cincinnatissa vuonna 1949 ja myöhemmin Xavierin yliopistosta. 
Bunning aloitti poliittisen uransa 1970-luvun lopulla. Hän istui vain kaksi vuotta Fort Thomasin kaupunginvaltuustossa ennen valintaansa Kentuckyn senaattiin. Hän oli republikaanien ehdokas osavaltion kuvernööriksi 1983, mutta hävisi Martha Layne Collinsille.
Bunning meni vuonna 1952 naimisiin Mary Catherine Theisin kanssa. Heillä oli viisi tytärtä ja neljä poikaa.
David Vitter

David Bruce Vitter (s. 3. toukokuuta 1961) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän on edustanut Louisianaa Yhdysvaltain senaatissa vuodesta 2005. Hänet on aiemmin valittu Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen ensimmäistä kertaa vuonna 1999. Hän oli jo aiemmin ollut Louisianan edustajainhuoneessa. Hän on koulutukseltaan lakimies. Hän opiskeli Harvardin yliopistossa, Oxfordin yliopistossa ja Tulanen yliopiston lakikoulussa. Hän sai Rhodes-stipendin. 
Vitter syntyi New Orleansissa ja kouluttautui lakimieheksi. Hän oli Louisianan edustajainhuoneen jäsen vuosina 1992–1999. Hänellä ja hänen vaimollaan, entisellä syyttäjä Wendyllä on tyttäret Sophie, Lise ja Airey sekä poika Jack. Vitter on katolilainen.
Vitter sai Yhdysvalloissa huomattavaa mediahuomiota kommentillaan, jossa hän antoi 30. elokuuta 2005 virheellistä tietoa Hurrikaani Katrinan etenemisestä. Hän ilmoitti, että New Orleansin tulvavesi ei enää nouse, vaan pysyy samana tai vähenee, kun vesi oli kaupungissa yhä uhkaavasti nousemassa. Vitter on konservatiivi, joka tiedetään muun muassa homoliittojen ja abortin vastustajaksi. 
Skandaali.
Vuonna 2007 Vitter herätti kohua, kun hänen numeronsa löytyi parittaja Deborah Jeane Palfreyn puhelutiedoista. Hän väittää saaneensa anteeksi Jumalalta ja vaimoltaan. 
Vitter ei eronnut senaatista, vaan pyrki ja tuli valituksi toiselle kaudelle.