Katariina Parr

Katariina Parr, , (n. 1512 Kendalin linna Parr, St Helens tai Blackfriars Lontoo – 5. syyskuuta 1548 Sudeley Castle) oli Englannin kuningas Henrik VIII:n kuudes ja viimeinen puoliso. Englannin leskikuningattarena hänellä on eniten avioliittoja kaikista Englannin kuningattarista, sillä hän oli naimisissa kaikkiaan neljä kertaa.
Suku ja lapsuus.
Catherinen isä oli Sir Thomas Parr Kendalin Westmorlandista ja hänen äitinsä oli Maud Green. Kendalissa uskotaan, että Katariina syntyi itse Kendalin linnassa. Katariinalla oli kaksi sisarusta: veli William Parr, Northamptonin markiisi ja sisar Anne Parr, joka avioitui Pembroken jaarli William Herbertin kanssa.
Catherinen isovanhemmat isän puolelta olivat Sir William Parr Kendalista ja Elizabeth Fitzhugh, jonka vanhemmat olivat Henry FitzHugh, lordi FitzHugh sekä Alice Neville. Alicen vanhemmat olivat Salisburyn jaarli Richard Neville ja Salisburyn kreivitär Alice Montagu.
Ensimmäinen ja toinen avioliitto.
Catherine vihittiin noin 15-vuotiaana Edward lordi Borough’n kanssa. Lordi Borough’n kuoltua vuonna 1529 Catherine avioitui vuosien 1530 ja 1533 välillä John Nevillen, lordi Latimerin kanssa, joka kuoli vuonna 1542. Lordi Latimerin kuoltua rikas leski Catherine aloitti suhteen komean, mutta ilman mitään vaikutusvaltaisia suhteita omaavan Thomas Seymourin kanssa, joka oli kuningatarvainaja Jane Seymourin veli. Kuningas kuitenkin ihastui leskeen, jonka täytyi myöntyä kuninkaan kosintaan. Catherine Parr veti kuninkaan huomioon puoleensa muun muassa pyydettyään kuningasta estämään omaa veljeään William Parria teloituttamasta avionrikkoja-vaimoaan. Tästä kuninkaalla olikin jo omakohtaista kokemusta.
Kolmas avioliitto, Englannin kuningar.
Catherine Parr ja Henrik VIII vihittiin avioliittoon 12. heinäkuuta 1543 Hampton Courtin palatsissa. Kuningattarena Catherine vastasi osaltaan siitä, että Henrik paranteli välejään kahdesta ensimmäisestä avioliitosta syntyneiden tyttäriensä kanssa, joista toisesta tuli myöhemmin Englannin kuningatar Maria I ja toisesta Elisabet I. Katariinalla oli myös lämpimät välit prinssi Edvardin kanssa. Kun hänestä tuli kuningatar, hänen sedästään Hortonin paroni Parrista tuli hänen kamariherransa.
Kolmen kuukauden ajan heinäkuusta syyskuuhun 1544 Catherine Parr toimi sijaishallitsijana Henrikin lähdettyä viimeiselle ja epäonniselle sotaretkelleen Ranskaan. Henrikin vaimoista vain Katariina Aragonialainen ja Catherine Parr saivat kunnian toimia sijaishallitsijoina. Koska Catherine Parrin setä oli nimetty sijaishallitsija-neuvostoon ja koska neuvoston jäsenet Thomas Cranmer ja Hertfordin jaarli suhtautuivat häneen myötämielisesti, hän sai neuvoston hallintaansa ja johti sitä niin kuin parhaaksi katsoi. Hän hoiti monia Ranskan sotaan liittyviä seikkoja, kuten raha-asioita, allekirjoitti viisi kuninkaallista julistusta ja oli jatkuvasti yhteydessä pohjoisen armeijan komentajaan, Shrewsburyn jaarliin Skotlannin epävakaan ja monimutkaisen tilanteen vuoksi. Uskotaan, että hänen toimintansa sijaishallitsijana sekä hänen luonteensa lujuus ja arvokkuutensa tekivät suuren vaikutuksen hänen tytärpuoleensa, josta tuli Elisabet I.
Catherine Parrin uskonnolliset näkemykset olivat monimutkaisia, eikä niistä ole paljon todisteita. Vaikka hänet oli varmastikin kasvatettu katoliseksi sen vuoksi, että hän oli syntynyt ennen uskonpuhdistusta, hän suhtautui myöhemmin myönteisesti uuteen uskoon ja kiinnostui siitä. Hänellä oli varmasti hyvin protestanttisia ajatuksia Henrikin kuoltua, sillä hän julkaisi vuonna 1547 kirjan "Lamentations of a Sinner" ("Syntisen valituksia"). Hän pyysi Erasmus Rotterdamilaisen teoksia käännettäväksi, mikä osoittaisi hänen olleen humanismin ja herännäisyyden kannattajia.
Catherine Parr oli tarpeeksi uudistusmielinen, jotta katoliset ja protestanttien vastustajat, kuten piispa Stephen Gardiner ja kansleri, Southamptonin jaarli Thomas Wriothesley yrittivät kääntää kuninkaan häntä vastaan vuonna 1546. Häntä varten laadittiin pidätysmääräys, mutta hän onnistui lepyttämään kuninkaan vannottuaan, että oli kinastellut uskonnosta miehensä kanssa vain siirtääkseen tämän ajatukset pois tätä kiusaavasta jalkasärystä.
Neljäs avioliitto ja kuolema.
Catherine Parr jäi kolmannen kerran leskeksi Henrik VIII:n kuollessa 28. tammikuuta 1547 ja saattoi naida vanhan rakkautensa Thomas Seymourin, josta oli tullut Sudeleyn paroni ja amiraali. Hänen onnensa oli kuitenkin lyhytaikaista. Hän riiteli aviomiehensä veljen vaimon, kälynsä Anne Stanhopen kanssa. Tämän jälkeen Thomas Seymouria syytettiin liiallisesta tuttavallisuudesta teini-ikäisen prinsessa Elizabethin kanssa, joka asui tuolloin heidän luonaan Chelsea Manorissa. Thomas Seymour ilmeisesti juonitteli voidakseen naida vaimonsa tytärpuolen. Catherine Parrin taloudessa asui myös lady Jane Grey, josta tuli Englannin kuningatar yhdeksän päivän ajaksi Edvard VI:n kuoltua.
Catherine ei ollut saanut lapsia kolmessa ensimmäisessä avioliitossaan ja tuli raskaaksi ensimmäistä kertaa yli kolmekymmentävuotiaana neljännessä liitossaan. 
Hänelle ja Thomas Seymourille syntyi lapsi:
Catherine kuoli synnytyksen jälkeen lapsivuodekuumeeseen eli synnytyksen jälkeiseen infektioon 5. syyskuuta 1548 Sudeleyn linnassa Gloucestershiressa, minne hänet myös haudattiin.
Mary Seymour ei ilmeisesti elänyt monta vuotta äitinsä jälkeen. Tyttären isä Thomas Seymour teloitettiin vuonna 1549 ennen kuin tytär oli täyttänyt vuoden, minkä jälkeen Mary vietiin asumaan äitinsä läheisen ystävän, Suffolkin herttua Charles Brandonin toisen vaimon Catherine Willoughbyn luo. Tämän jälkeen hänestä ei tiedetä mitään, joten useimmat historioitsijat ovat olettaneet hänen kuolleen lapsena.
Maalliset jäännökset.
John Lucas löysi vuonna 1782 kuningatar Catherinen arkun Sudeleyn linnan kappelin raunioista. Avattuaan arkun hän huomasi ruumiin olevan 234 vuoden jälkeen hämmästyttävän hyvässä kunnossa: Catherinen toisen käsivarren sanotaan olleen yhä valkoinen ja kostea. Otettuaan talteen muutaman suortuvan kuningattaren hiuksista Lucas sulki arkun ja laski sen takaisin hautaan.
Arkku avattiin vielä muutamia kertoja seuraavien kymmenen vuoden aikana, ja vuonna 1792 pari humalaista hautasi sen huolettomasti ylösalaisin. Kun arkku avattiin virallisesti uudestaan vuonna 1817, jäljellä oli vain luuranko. Silloin arkku siirrettiin linnan silloisen omistajasuvun jäsenen lordi Chandosin hautaan. Myöhemmin Sir John Scott rakensi kappelin uudestaan, ja kuningatar Catherinelle rakennettiin asianmukainen hautapaikka.
Catherine Parr historiankirjoituksessa.
Suositun myytin mukaan kuningatar Catherine Parr oli kolmannelle puolisolleen Henrik VIII:lle pikemmin sairaanhoitaja kuin aviovaimo. Myytti sai alkunsa 1800-luvulla historioitsija Agnes Stricklandin kirjasta ja on elänyt siitä pitäen sitkeästi, kunnes sen asetti kyseenalaiseksi vuonna 2004 David Starkey kirjassaan "Six Wives: The Queens of Henry VIII". Starkey osoittaa, että sellainen olisi ollut Tudorien ajan Englannissa aivan mieletöntä, sillä Henrikillä oli palveluksessaan valtava määrä lääkäreitä, ja Catherinen puolestaan odotettiin elävän niin kuin kuningattaren arvovallalle sopikin. Kuningatar Catherinen apteekkarin laskut eivät olleet Henrikin hoitoon vaan hänen omaa talouttaan varten.
Catherine Parrin tervejärkisyys, rehtiys, intohimoinen uskonnollisuus ja vahva lojaaliuden ja kiintymyksen taju ovat tuoneet hänelle paljon ihailijoita historioitsijoiden parissa, esimerkiksi David Starkey, feministi Karen Lindsey, lady Antonia Fraser, Alison Weir ja Alison Plowden.