Sanismi

Sanismi tarkoittaa mielenterveyteen liittyvää syrjintää. Se ilmenee ei-toivottuna sosiaalisena leimaantumisena, torjuntana ja välttelevänä käyttäytymisenä erityisesti mielenterveyden ongelmia ja neurologisia poikkeavuuksia kokevia henkilöitä kohtaan. Termi tulee englannin kielen sanasta "sane" (terve, tervejärkinen, täysijärkinen). Sanismi on osa taustaoletusta, jonka mukaan mielenterveyden häiriötä sairastava on hauras ja kaipaa suojelua, mikä viittaa mielenterveyteen liittyviin eriarvoistaviin kyvykkyysihanteisiin. Siihen liittyy puolestaan käsitys mielenterveydenhäiriöön sairastuneesta lähtökohtaisesti puutteellisena ja kokonaisvaltaisesti häiriön kautta määrittyvänä, josta voi seurata holhoavaa kohtelua ja itsemääräämisoikeuden loukkauksia.
Psykoosisairautta sairastavat joutuvat kaikista psykiatrisista häiriöstä sairastavista useammin kohtaamaan muiden ihmisten ennakkoluuloja, tietämättömyyttä ja leimaamista. Psyykkisesti sairastuneen henkilön outo käyttäytyminen saattaa aiheuttaa pelkoa ja sekaannusta muissa ihmisissä, mikä voi aiheutua esimerkiksi sairauteen kuuluvista harhaluuloista, joita psyykkisesti terveet ihmiset eivät koe ja näe. Esimerkiksi yleisesti vallalla olevan stereotyyppisen käsityksen mukaan niiden henkilöiden, joilla on mielenterveysongelmia ajatellaan olevan jopa vaarallisia, mikä on päätelty tilanteesta, jossa yksittäinen psyykkisen sairauden omaava ihminen on toiminut uhkaavasti tai tehnyt rikoksen. Psykofobia tarkoittaa mielenterveyden häiriöitä ja niitä sairastavia henkilöitä kohtaan tunnettua pelkoa.
Mielenterveyden keskusliiton mukaan häpeäleima ja ennakkoluulot alistavat ja eristävät mielenterveyden häiriöihin sairastuneita, vaikeuttavat avun hakemista ja oireista toipumista. Esimerkiksi mielenterveysongelmiin sairastunut henkilö saattaa salata oireitaan ja viivytellä avun hakemista. Yksilön kokema sisäinen stigma eli itsensä leimaaminen on vakava este hänen kuntoutumiselleen. Mielenterveysongelmia itse kokeneet samastuvat ympäristön asenteisiin. Tutkimusten mukaan on myös tavallista, että mielenterveyskuntoutuja jättää hakematta koulutuksiin tai töihin ennakoidessaan ympäristön kielteisiä reaktioita. Leima näkyy myös työelämässä: tieto työntekijän tai esihenkilön mielenterveysongelmista voi johtaa työpaikan, aseman tai arvostuksen menetykseen.
Yhteiskunnan psykiatrisoitumiselle ominaista ovat psykiatristen diagnoosinimikkeiden ja diagnoosien lisääntyminen ja lääketieteellisen mallin dominoiva asema. Ihmisen tunne-elämän psykiatrisoimisella tarkoitetaan psykiatristen käsitteiden vaikutusta siihen, miten yksilöt tulkitsevat omia ja muiden tunteita. Psykiatriaa on arvosteltu siitä, että se patologisoi ja marginalisoi tunteita; erityisesti hankalia, epätavallisia tai muuten radikaalisti poikkeavia siitä, mitä pidetään "normaalina". Psykiatrian tapa leimata ei-normatiiviset tunteet häiriöiksi voi edistää affektiivista epäoikeudenmukaisuutta, vääristää emotionaalista itseymmärrystä ja syventää eriarvoisuutta, joka voi olla esteenä voimaannuttavammille tavoille ymmärtää omaa tunne-elämäänsä. Sanismia on kuvattu myös "piilossa olevaksi" sorron muodoksi, joka systemaattisesti asettaa epäedulliseen asemaan henkilöt, jotka ovat saaneet psykiatrisen diagnoosin tai joiden katsotaan tarvitsevan psykiatrista hoitoa.