tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jouko Raivio

Jouko Raivio (s. 22. toukokuuta 1939 Pori) on suomalainen eläkkeellä oleva tutkija ja dekkarikirjailija.
Nykyisin jälleen helsinkiläinen Raivio vietti lapsuutensa Helsingissä. Hän on suorittanut toimittajatutkinnon Tampereen yliopistossa 1980 ja kirjastotieteen ja informatiikan opinnot 1982. Yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi hän valmistui 1990. Pro gradu -tutkielman hän teki aiheesta "G-mies Jerry Cotton -sarjan tuotantosäännöt". Yhteiskuntatieteiden tohtoriksi hän valmistui vuonna 2012 tutkielmallaan "Serenadi G-ruudissa: Jerry Cottonin portinvartijat". Hän työskenteli lehtitoimittajana 1963–1974, avusti Kolmiokirjaa 1975–1981. Sen jälkeen hän oli kirjastonhoitajana 1983–2002 eri paikkakunnilla.
Raivio on kirjoittanut puolen tusinaa historiallista dekkaria Kirsti Mannisen kanssa. Hänet muistetaan erityisesti 1970-luvun lopulta Jerry Cottoneista, joita hän kirjoitti seitsemässä vuodessa kaikkiaan 42 kappaletta. Hänen kirjoittamiaan jännityskirjoja ovat myös "Henkiin herätetty" (2002) ja "Yövuoro" (2001).
Jouko Raiviolla on pojat Herman Raivio (s. 1967) ja Markus Raivio (s. 1973).
Iberia (lentoyhtiö)

Iberia Líneas Aéreas de España S. A. on espanjalainen lentoyhtiö. Yhtiön pääkonttori on Madridissa, ja sen päätukikohtana toimii kaupungissa sijaitseva Barajasin lentoasema.
27. kesäkuuta 1927 perustettu Iberia on yksi maailman vanhimmista lentoyhtiöistä. Vuonna 1946 siitä tuli ensimmäinen eurooppalainen lentoyhtiö, joka aloitti reittilennot Etelä-Amerikkaan. Nykyään Iberia lentää 120 kohteeseen 40 maassa.
Iberia on yhteistoiminnassa American Airlinesin ja British Airwaysin kanssa, ja se on ollut Oneworld-allianssin jäsen 1. syyskuuta 1999 alkaen. Iberian yhteistyökumppani Espanjan sisäisillä lennoilla on Air Nostrum, joka lentää Iberian väreissä ja Iberia Regional -tunnuksilla. Vuonna 2006 Iberia meni osakkaaksi halpalentoyhtiö Clickairiin.
Iberia yksityistettiin ja listattiin Madridin pörssiin 3. huhtikuuta 2001. Seuraavasta vuodesta lähtien yhtiö on kuulunut Madridin pörssin IBEX-35-indeksiin.
Iberia ja British Airways yhdistyivät tammikuussa 2011 ja muodostivat uuden holdingyhtiön, International Airlines Groupin, joka omistaa molempien yhtiöiden osakekannan. Iberian osakkeenomistajat saivat uudesta yhtiöstä 44 prosentin ja British Airwaysin osakkeenomistajat 56 prosentin osuuden. Kumpikin lentoyhtiö jatkaa toimintaansa omalla nimellään ja tunnuksillaan.
Laivasto.
Nykyinen laivasto.
Toukokuussa 2024 Iberian laivasto koostuu seuraavista konetyypeistä. Laivaston keski-ikä on 9,7 vuotta.
Tšiž &amp; Co

Tšiž &amp; Co () on venäläinen rockyhtye. Se perustettiin vuonna 1993. Rock-Fuzz -lehti valitsi sen vuonna 1997 "vuoden rockyhtyeeksi". Yhtye on julkaissut tähän mennessä kolmetoista albumia. Lähes kaikki kappaleet kirjoittaa Sergei Tšigrakov. Eräs yhteen tunnetuimmista kappaleista on "Na dvoih" eli "kahdelle". Venäläisen juorulehden mukaan
Tšiž &amp; Co ei sittemmin enää tehnyt kappaleitaan vuoden 2010 jälkeen.
Negasso Gidada

Negasso Gidada (8. syyskuuta 1943 – 27. huhtikuuta 2019) oli etiopialainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä vuosina 1995–2001. Tuohon aikaan presidentin tehtävä oli lähinnä seremoniallinen. Vuoden 2010 vaalien lähestyessä Gidada siirtyi oppositiopuolue UDJ:n riveihin.
Adolf von Henselt

Adolf von Henselt (12. toukokuuta 1814 Schwabach, Baijeri – 10. lokakuuta 1889 Bad Warmbrunn, Sileesia) oli saksalainen säveltäjä ja pianisti.
Von Henselt syntyi Schwabachissa ja aloitti 3-vuotiaana viulun soittamisen. Pianoa hän alkoi soittaa kaksi vuotta myöhemmin. Vuonna 1837 von Henselt muutti Breslauhin. Samana vuonna hän meni naimisiin Rosalie Vogelin kanssa. Pariskunta muutti vuonna 1838 Pietariin. Von Henselt vietti Pietarissa loppuelämänsä, mutta vietti kesänsä Saksassa ja vieraili vuosina 1852 ja 1867 Englannissa. 
Von Henselt lopetti aktiivisen sävellystyön noin 30-vuotiaana. Myöhemmällä iällään hän keskittyi pianon soittamiseen.
Carlo Goldoni

Carlo Goldoni (25. helmikuuta 1707 Venetsia, Venetsian tasavalta – 6. helmikuuta 1793 Pariisi, Ranska) oli italialainen dramaturgi, kirjailija ja oopperalibretisti. Goldoni ihaili Molièrea ja sai häneltä paljon vaikutteita. Hän kirjoitti näytelmiä italiaksi ja Venetsian kielellä ja lisäksi ranskaksi omaelämäkerran "Mémoires" (1784–1787). 
Goldoni oli alun perin asianajaja. Hän aloitti kirjailijanuransa 1700-luvun puolimaissa. Hän siirtyi vuonna 1762 Pariisiin siellä toimivan italialaisen näytelmäseurueen kirjoittajaksi. Hänen tuotantonsa käsittää kaikkiaan pari sataa näytelmää. Goldoni menetti eläkkeensä Ranskan vallankumouksen puhjettua ja kuoli kurjuudessa..
Suomennettu tuotanto.
Suomeksi Goldonin näytelmistä on ammattiteattereissa toteutettu useita näytelmiä. Katkelma näytelmästä "Viuhka" on antologiassa "Italian kirjallisuuden kultainen kirja" (WSOY 1945).
Ukrainan ydinvoima

Ukrainan ydinvoima koostuu neljästä ydinvoimalaitoksesta, joissa on yhteensä 15 ydinreaktoria. Kaikki reaktorit ovat venäläistä VVER-tyyppiä. Noin puolet Ukrainan sähköstä tuotetaan ydinvoimalla. Voimalat omistaa valtionyhtiö Energoatom.
Ukrainan ydinvoimalat sijaitsevat Hmelnytskyin alueen Netišynissä, Mykolajivin alueen Pivdennoukrajinskissa, Rivnen alueen Varašissa, ja Zaporižžjan alueen Enerhodarissa. Kiovan alueen Tšernobylissä tapahtui suuri ydinvoimalaonnettomuus vuonna 1986, ja Tšernobylin kolme muuta reaktoria suljettiin myöhemmin.
Suurin osa Ukrainan ydinvoimaloista käyttää venäläisen TVEL:n valmistamaa polttoainetta. Vuonna 2021 kuusi Ukrainan 15:stä reaktorista käytti Westinghousen polttoainetta, joka on valmistettu Västeråsissa Ruotsissa. Energoatom on varautunut mahdollisiin toimitushäiriöihin varastoimalla ydinreaktorien polttoainetta kahden vuoden tarvetta varten.
Ydinreaktorit.
Kansainvälisen atomienergiajärjestön tietokannan mukaan Ukrainassa tuotetaan sähköä 15 ydinreaktorilla. Lisäksi kaksi reaktoria on rakenteilla ja neljä poistettu käytöstä.
Lisäksi Ukrainalla on kolme tutkimusreaktoria, jotka sijaitsevat Kiovassa ja Sevastopolissa. Niistä suurin on lämpöteholtaan 10 MW ja pienin 0,002 kW. Yhtä tutkimusreaktoria rakennetaan ja toista suunnitellaan.
Syyskuussa 2021 Energoatom allekirjoitti Westinghousen kanssa sopimuksen neljän AP1000-reaktorin rakentamisesta Ukrainaan.
Kuvia.
Vie hiiri tai osoitin kuvan päälle selityksen saamiseksi.
Ydinvoimateollisuus.
Kramatorskin kaupungissa sijaitsee Atomenergomashin tehdas, joka valmistaa ydinvoimaloiden suuria teräsosia, kuten paineastioita ja höyrystimiä, valamalla ja takomalla. Kramatorskissa on tarkoitus valmistaa Hanhikiven ydinvoimalan paineastia.
Harkovan kaupungissa sijaitsee Turboatomin tehdas, joka on maailman suurimpia höyryturbiinien valmistajia. Se tekee turbiineja ydinvoimaloihin ja myös muihin voimalaitoksiin. Ukrainassa on myös useita uraanikaivoksia.
John Gay

John Gay (30. kesäkuuta 1685 Barnstaple – 4. joulukuuta 1732 Lontoo) oli englantilainen runoilija ja näytelmäkirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on balladiooppera "The Beggar’s Opera" eli "Kerjäläisooppera" vuodelta 1728, jonka sävelsi Johann Christoph Pepusch. Teoksen jatko-osa on "Polly" (1729).
Kiroro

Kiroro on japanilainen popyhtye. Se on kahden okinawalaisen naisen muodostama duo, johon kuuluvat laulaja Chiharu Tamashiro ja kosketinsoittaja Ayano Kinjō. Yhtye teki debyyttinsä vuonna 1998 kappaleella "Nagai aida", josta tuli hitti. 
Kiroro sai huomiota kauniisti laulettujen ja lempeästi sanoitettujen pianokappaleidensa ansiosta. Yhtye nousi erityisesti nuorten naisten suosioon.
Juha Ylönen

Juha Petteri Ylönen (s. 13. helmikuuta 1972 Helsinki) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä, maailmanmestari ja olympiamitalisti. Ylönen oli mukana voittamassa MM-kultaa 1995, MM-hopeaa 2001 sekä olympiapronssia Naganossa 1998. Hän oli vuoden 2001 MM-kisojen paras pistemies (viisi maalia ja yhdeksän syöttöä).
Ylönen aloitti uransa Kiekko-Espoossa ja Winnipeg Jets varasi Ylösen NHL:ään vuonna viidennellä kierroksella numerolla 91. NHL:ssä hän pelasi Phoenix Coyotesissa, Tampa Bay Lightningissa ja viimeisenä Ottawa Senatorsissa, johon hänet vaihdettiin kauden 2001–2002 pudotuspelien alkaessa. NHL:ssä Ylönen pelasi 341 ottelua tehoin 26+76=102.
Ylönen palasi Espooseen, eli Bluesiin, kaudeksi 2002–2003 ja hän pelasi Bluesissa uransa kaksi viimeistä kautta ja lopetti aktiiviuransa vuonna 2004. Hänestä tehtiin vuonna 2009 Jääkiekkoleijona numero 198. Uransa jälkeen hän on muun muassa valmentanut Bluesin C-junioreita.
Perhe.
Ylösen poika Jesse on myös jääkiekkoilija ja hän pelaa NHL-seura Montreal Canadiensissa.
Ka (mittayksikkö)

ka tai kyr (kilo ja tai eli "vuosi") on 1 000 vuotta. Tätä merkintätapaa käytetään muinaistutkimuksessa, esimerkiksi paleontologiassa tai paleoklimatologiassa. Usein merkitään "ka BP" tai "kyr BP", joka tarkoittaa radiohiilivuotta nykyisestä. BP (bp) on englanniksi "Before Present" / "Before Physics", ennen nykyhetkeä.
Joskus käytetään myös lyhennettä tvs eli tuhat vuotta sitten.
Kööpenhaminan amt

Kööpenhaminan amt () oli hallintoalue, joka sijaitsi Själlannin saarella Tanskassa. Sen asukasluku oli noin 618 000 (2003). Amtin pääkaupunki oli Glostrup.
On huomattava, että Kööpenhaminan kunta itse ei kuulunut Kööpenhaminan amtiin, kuten ei myöskään Frederiksbergin kunta. Nämä olivat kumpikin omia amtejaan. Sekaantumisen vaaran vuoksi Kööpenhaminaa ei kuitenkaan kutsuttu amtiksi, vaan kaupungiksi tai kunnaksi. Tanskan kuntauudistuksessa 1. tammikuuta 2007 vanhat amtit lakkautettiin ja Kööpenhaminan amtista tuli osa Region Hovedstadenin hallintoaluetta.
Pormestarit.
Amtin pormestari on valittu vuodesta 1970 lähtien. Seuraavat henkilöt toimivat Kööpenhaminan amtin pormestareina vuosina 1970–2006:
Giovanni Battista Sammartini

Giovanni Battista Sammartini (noin 1700 – 15. tammikuuta 1775 Milano) oli italialainen säveltäjä, urkuri ja musiikkipedagogi, jonka oppilaisiin kuului Christoph Willibald Gluck. Hän oli tuottelias säveltäjä, joka sävelsi lukuisia oopperoita, konsertto, kamarimusiikkia ja 68 sinfoniaa. Sammartinin sinfoniat olivat ensimmäisiä, jotka käsittelivät teoslajia vakavammin kuin perinteiset sinfoniat, joita oli sävelletty oopperoiden alkusoitoiksi.
Sammartini syntyi San Martinossa tai Milanossa 1600- ja 1700-luvun vaihteessa. Hän opiskeli musiikkia isänsä, Italiaan asettuneen ranskalaisen oboistin Alexis Saint-Martinin johdolla. Vuonna 1728 hänestä tuli Santissimo Entierron seurakunnan "maestro di cappella". Samoihin aikoihin saamaansa Milanon Sant’Ambrogion kirkon vastaavaa virkaa hän hoiti miltei läpi elämänsä. Hän sävelsi paljon kirkkomusiikkia ja toimi urkurina. Lisäksi hän opetti vuodesta 1730 Collegio de’Nobilissa, jossa hänen oppilaanaan vuosina 1737–1741 oli Gluck.
Sinfonioiden lisäksi Sammartinin orkesteriteoksiin kuuluu kuusi viulukonserttoa, konsertto kahdelle viululle, kaksi huilukonserttoa, konsertto kahdelle viululle ja oboelle sekä seitsemän concertinoa. Kamarimusiikkisäveltäjänä hän teki 21 kvartettoa, kuusi kvintettoa, noin 200 trioa sekä monia duettoja ja sonaatteja. Hänen näyttämöteoksiaan ovat oopperat "Memet" (Lodi, 1732), "L’ambizione superata dalla virtù" (Milano, 1734), "L’Agrippina, moglie di Tiberio" (Milano, 1743) ja "La gara dei geni, introduzione e festa da ballo" (Milano, 1747) sekä baletti "II trionfo d’amore" (Milano, 1773). Sammartini sävelsi myös aarioita, maallisia ja hengellisiä kantaatteja sekä oratorion "Gesù bambino adorato dalli pastori" (Milano, 1726).
Myös Giovanni Battistan veli, Giuseppe Sammartini oli säveltäjä.
Ga (aika)

Ga on ajan yksikkö, joka tarkoittaa miljardia vuotta eli gigavuotta. Miljardi vuotta on tuhat miljoonaa vuotta (1 000 miljoonaa) eli 1 000 000 000 vuotta eli 109 vuotta.
Ga on lyhenne sanoista "giga-annum". Giga on SI-järjestelmän miljardikertaista tarkoittava etuliite. Sana annum tulee latinasta ja tarkoittaa vuotta. 
Ga:ta käytetään yleisimmin kosmologiassa ja geologiassa ilmaisemaan erittäin pitkiä ajan jaksoja.
Nižnevartovsk

Nižnevartovsk () on 251 694 asukkaan teollisuuskaupunki ja kaupunkipiiri Obin varrella Hanti-Mansian itäosassa Länsi-Siperian alangolla Venäjällä. Se toimii myös laajan, Hanti-Mansian itäosat kattavan 35 745 asukkaan Nižnevartovskin piirin hallinnollisena ja liikenteellisenä keskuksena.
Nižnevartovsk on Surgutin ohella Länsi-Siperian öljyntuotantoalueen keskus. Kaupungin lähistöllä sijaitsee muun muassa laaja Samotlorin öljykenttä. Kaupungin länsiosissa on aluetta palveleva Nižnevartovskin lentoasema.
Väestö.
Etniset ryhmät.
Kaupungin väestö koostuu monista eri kansallisuuksista., 
Historiaa.
Nižnevartovsk on perustettu 1909 "Niznevartovskaja"-nimisenä. Alueen runsaat öljyvarat löydettiin 1960-luvulla, ja paikkakunta sai kaupunkioikeudet vuonna 1972.
Kaapu

Kaapu on pitkä vaate, joka ulottuu kaulasta jalkoihin saakka. Kaavuissa on yleensä hihat. Monissa saduissa niitä käyttävät velhot tai noidat. Satujen omaisia ja muita kaapuja käytetään usein naamiaisissa.
Kaapu uskonnoissa.
Luostarien munkit pukeutuvat usein kaapuihin. Benediktiinit käyttävät ruskeaa puuvillaista kaapua. Ortodoksisessa munkkiluostarissa noviisit eli kuuliaisuusveljet käyttävät pelkkää alusviittaa. Viitankantajat, jotka eivät myöskään ole vielä tehneet luostarilupausta, käyttävät alusviitan lisäksi skufiaa ja päällysviittaa. Luostarilupauksen tehneet munkit käyttävät pitkää laahuksellista viittaa, mantiaa. Katolisissa nunnaluostareissa kaapujen väri vaihtelee paljolti sääntökuntien mukaan. Ortodoksinunnat käyttävät joko tummia tai vaaleita kaapuja käyttötarkoitukseen mukaan. Buddhalaisuudessa munkin kaavun väri on oranssi. Buddhalaismunkin kaavun yksinkertaisuus perustuu buddhalaisuuden käsitykseen munkkien yhteisöllisyydestä ja siitä, että heidän tulee elää ilman rikkauksia. 
Islamissa naiset käyttävät kaapua. Burkhaa, kasvot peittävää kaapua tai huntua, käytettiin Afganistanissa Taliban-hallinnon aikaan laajalti. Muita islamilaisten naisten kaapuihin yhdistettyjen huntujen muotoja ovat niqab, joka peittää kasvot silmiä lukuun ottamatta sekä hijab, joka peittää pään yläosan ja kaulan. 
Alba, jota kirkoissa käyttävät konfirmoitavat ja papit, on muotoutunut antiikin aikana silloin käytetystä tunikasta. Messussa liturgina toimiva pappi käyttää alban päällä messukasukkaa, jonka väri määräytyy kunakin kirkkovuoden aikana sillä hetkellä käytettävän liturgisen värin mukaan. Tällaisessä kasukassa on selkäpuolella risti.
César Franck

César-Auguste-Jean-Guillaume-Hubert Franck (10. joulukuuta 1822 Liège – 8. marraskuuta 1890 Pariisi) oli belgialainen säveltäjä ja urkuri. Franck vietti suurimman osan elämästään Ranskassa. Häntä on pidetty Bachin jälkeen jopa merkittävimpänä urkusäveltäjänä. Tunnetuin Franckin teos on kuitenkin hänen sonaattinsa viululle ja pianolle A-duuri, joka kuuluu kamarimusiikin keskeisimpään perusohjelmistoon.
Elämäkerta.
Franck syntyi Liègessä ja pääsi vuonna 1837 Pariisin konservatorioon. Vuonna 1842 hän palasi Belgiaan, mutta viipyi siellä vain kaksi vuotta. Franck eli vuodesta 1844 kuolemaansa saakka Pariisissa.
Pariisissa Franck elätti itsensä opettamalla musiikkia. Hänellä oli myös lukuisia virkoja urkurina vuodesta 1847 lähtien, tärkeimpänä vastavalmistuneen Sainte-Clotilde-basilikan pääurkurin toimi, jota Franck hoiti kuolemaansa asti. Franckin ensimmäinen kokoelma urkusävellyksiä julkaistiin kuitenkin vasta vuonna 1868. Vuonna 1872 Franck pääsi urkujensoiton professoriksi Pariisin konservatorioon. Hän opetti muun muassa Vincent d’Indyä, Ernest Chaussonia, Louis Vierneä ja Henri Duparcia; näistä erityisesti d’Indy piti Franckia esikuvanaan.
Franck loukkaantui vuonna 1890 liikenneonnettomuudessa. Hän kuoli saamiinsa vammoihin saman vuoden marraskuussa. Ennen kuolemaansa hän ehti viimeistellä kolme koraaliaan uruille.
Franck sävelsi muun muassa sinfonian (1886–1888) ja useita pienimuotoisia teoksia. Hänet tunnettiin myös taitavana improvisoijana.
Tuotanto.
Urkuteokset.
Kuusi kappaletta vuonna 1868
Alexandre Guilmantin konserttiin Trocadéro-palatsiin Aristide Cavaillé-Collin rakentamille uruille Pariisin maailmannäyttelyyn 1878:
Kolme koraalia vuonna 1890 (Nämä eivät ole koraaleita samassa mielessä kuin esimerkiksi Bachin koraalialkusoitot vaan konserttikappaleita.)
Puuviilu

Puuviilu, tai yleisemmin viilu on tukista useimmiten sorvaamalla saatu ohut levy ja vanerin perusosa. Viilu voidaan myös valmistaa höyläämällä, jolloin saadaan höyläviilu. Viilujen paksuus ja koko vaihtelee puulajin ja käyttötarpeen mukaan. Havuviilu eli kuusesta tai männystä sorvattu viilu on yleensä 2–4 mm paksu, koivuviilu taas 1–2 mm. Höyläviilut ovat ohuempia, 0,5 mm:stä ylöspäin.
Arthur Sullivan

Arthur Seymour Sullivan (13. toukokuuta 1842 Lontoo – 22. marraskuuta 1900 Lontoo) oli brittiläinen säveltäjä. Sullivan tunnetaan parhaiten opereteista, jotka hän teki yhdessä libretisti William S. Gilbertin kanssa. Hänen tuotantonsa sisältää 23 oopperaa, 13 orkesteriteosta, 8 kuoroteosta ja oratoriota, kaksi balettia, näyttämömusiikkia, hymnejä. lauluja ja pianokappaleita.
Sullivan syntyi Lambethissa ja opetteli lapsena soittamaan eri instrumentteja. Myöhemmin hän alkoi myös säveltää lauluja. Vuonna 1858 Sullivan muutti Leipzigiin, jossa hän jatkoi opintojaan ja aloitti orkesterin johtamisen. Hän palasi Englantiin vuonna 1861. 
Sullivan tutustui William S. Gilbertiin 1870-luvun alussa. Vuonna 1871 tuottaja John Hollingshead tilasi Sullivanin työskentelemään Gilbertin kanssa Thespis-oopperaa varten. He palasivat yhteen vuonna 1875, luodessaan operetin "Trial by Jury" ja aloittivat pitkän yhteistyön. "H.M.S. Pinafore" (1878) teki parivaljakosta kansainvälisen ilmiön. Se esitettiin Lontoossa 571 kertaa, mikä oli tuohon aikaan valtava määrä. Gilbertin ja Sullivanin yhteistyö ajautui joksikin aikaa ongelmiin 1890-luvun alussa, alkaen "The Gondoliersin" (1889) rahoitusta koskevasta kiistasta.
Sullivan lyötiin ritariksi vuonna 1883. Hän kuoli keuhkokuumeeseen marraskuussa 1900.
Pervouralsk

Pervouralsk () on kaupunki Tšusovaja-joen varrella Sverdlovskin alueella Venäjällä noin 45 kilometriä Jekaterinburgista länteen.
Historia.
Pervouralsk perustettiin vuonna 1732, kun Demidovien teollisuussuvun rautatehdas aloitti toimintansa alueella. Kaupunkioikeudet se sai vasta vuonna 1933.
Urheilu.
Jääpalloseura Uralski Trubnik pelaa Venäjän pääsarjassa.
Giuseppe Martucci

Giuseppe Martucci (6. tammikuuta 1856 Capua, Italia – 1. kesäkuuta 1909 Napoli) oli italialainen säveltäjä, kapellimestari, pianisti ja opettaja.
Kapellimestarina Martucci oli erikoistunut Richard Wagnerin teoksiin. Hän johti Italian ensimmäisen esityksen oopperasta "Tristan ja Isolde".
Martucci sävelsi muun muassa kaksi sinfoniaa, oratorion "Samuel", kaksi pianokonserttoa, sonaatteja, lauluja ja kamarimusiikkia. Toisin kuin useat muut tuon ajan italialaiset säveltäjät, Martucci ei säveltänyt ainuttakaan oopperaa. Martucci sai vaikutteita Johannes Brahmsilta ja Robert Schumannilta.
Elämäkerta.
Martucci syntyi Capuassa ja oppi musiikin perusteet isältään, joka soitti trumpettia. Hän soitti pianoa varhain ja opiskeli Napolin konservatoriossa 11 vuoden ikäisestä. Paolo Serraolta hän oppi sävellyksen perusteita.
Martuccin oppilaisiin kuului muun muassa Ottorino Respighi.
Sydän (kulttuuri)

Sydän on monissa kulttuureissa uskottu ihmisen elämänvoiman, hengen tai sielun asuinpaikaksi. Sydäntä on kuvattu erilaisin symbolein, joista tunnetuin (♥) on levinnyt lähes maailmanlaajuiseksi rakkauden symboliksi. Sydän merkitään usein tekstiviesteissä ja muissa merkkipohjaisissa viestinnän muodoissa kirjoittamalla peräkkäin "pienempi kuin" -merkki ja numeromerkki "kolme": &lt;3. Symboli esiintyy myös pelikorteissa yhtenä maatunnuksista, jolloin siitä käytetään nimitystä "hertta".
Sydämen merkitys kansanperinteissä.
Useita elimiä ja ruumiinosia on pidetty sielun asuinpaikkoina. Merkittävimmät näistä ovat olleet pää, sydän ja vatsa. Usein sydän on katsottu tunteisiin ja voimiin liittyvien ihmisen henkisten puolten kodiksi. Muita ominaisuuksia on voitu yhdistää muihin ruumiinosiin. Esimerkiksi useat metsästäjä-keräilijäkansat uskovat saaliseläimen sielun kodiksi pään, mutta voimien ja luonteen kodiksi sydämen. Päätä on käsitelty kunnioituksella ja pää on ollut juhlissa kunniapaikalla, jotta eläin palaisi luontoon. Sydän taas on voitu syödä saaliin voimien saamiseksi. 
Vielä nykyisinkin puhutaan vertauskuvallisesti päästä järjen kotina ja sydämestä tunteiden kotina. Tunteiden yhdistäminen sydämeen on vaikuttanut monista luonnolliselta, sillä arvokkaimpia tunteita koetaan usein jotakuinkin rintakehän paikkeilla. Pelko taas tuntuu monista enemmän vatsassa. Vaikka päätä on tieteellisissä yhteyksissä jo kauan pidetty kaiken henkisen toiminnan sijaintipaikkana, on aivan viime aikoina kiinnitetty huomiota vatsasta ja suolistosta löytyneeseen tiheään hermoverkostoon. Joidenkin tutkijoiden mukaan osa tunteista voi sittenkin sijaita vatsassa ja suolistossa, jossa ne tuntuvatkin sijaitsevan, tosin tämä on kiistanalaista.
Sydän varhaisessa filosofiassa ja tieteessä.
Monet antiikin ajan ja keskiajan tiedemiehet ja filosofit Aristoteles mukaan luettuna ajattelivat ajatusten, tunteiden ja järkeilyn sijaitsevan sydämessä, kieltäen pään ja aivojen osuuden. Stoalaisten mukaan ihmisen sielu sijaitsee sydämessä. Kuitenkin esimerkiksi parantajat ja lääkärit ovat jo varhain tienneet, että pään alueen vammat vahingoittavat henkisiä toimintoja eniten.
Kreikkalainen lääkäri Galenos arveli intohimon sijaitsevan maksassa, ajattelun aivoissa ja tunteiden sydämessä. Hän esitti tämän käsityksen yhdessä todeksi osoittautuneen käsityksensä kanssa siitä, että sydän ylläpitää verenkiertoa. Joidenkin mukaan Galenoksen peruja on ollut myöhempi tunteiden tosiasiallinen tai vertauskuvallinen sijoittaminen sydämeen.
Sydän on lähes yleismaailmallisesti tunnettu rakkauden symboli. Symboli muistuttaa vain etäisesti sydäntä, ihmisen verenkiertoa ylläpitävää sisäelintä. Sydäntä on itse asiassa kuvattu useanlaisilla symboleilla. Nykyisin tunnetuimman sydämen symbolin ei itse asiassa arvella alun perin kuvanneen sydäntä, vaan naisen pakaroita. Symboli on mahdollisesti kreikkalaisperäinen.
Natale Abbadia

Natale Abbadia (11. maaliskuuta 1792 – 25. joulukuuta 1861) oli italialainen säveltäjä. Hän sävelsi muun muassa oopperan "La Giannina di Pontieu ossia La Villanella d'onore". Uransa aikana Abbadia myös opetti laulamista. Hänen tyttärensä Luigia Abbadia oli oopperalaulaja.
Taidehalli (Helsinki)

Helsingin Taidehalli (, ) on Helsingin Töölössä Nervanderinkadulla Eduskuntatalon takana sijaitseva vuonna 1928 valmistunut näyttelyrakennus. Helsingin Taidehallissa järjestetään vuosittain 5–7 näyttelyä; ohjelmiston pääpaino on nykytaiteessa, mutta näyttelyohjelmistossa ovat myös muotoilu ja arkkitehtuuri. Taidehalli ei kerää omaa kokoelmaa. Taidehallissa järjestetään myös tapahtumia ja monitaiteellista ohjelmaa.
Historia ja rakennus.
Helsingin Taidehalli syntyi tarpeesta saada uusi tila vaihtuville näyttelyille. Rakennuksen suunnittelivat vuoden 1927 kutsukilpailun pohjalta arkkitehdit Jarl Eklund ja Hilding Ekelund, ja se vihittiin käyttöön 3. maaliskuuta 1928. Rakennusta tukivat ajan yritysmaailma ja mesenaatit, kuten Gösta Serlachius, Amos Anderson ja Salomo Wuorio. Taidehallissa on sen historian aikana pidetty merkittävien suomalaisten ja ulkomaisten taiteilijoiden näyttelyitä. 
Taidehalli on yksi keskeisistä 1920-luvun klassisismin ajan rakennuksista Suomessa. Rakennus on ajalle tyypillisesti epäsymmetrinen, ja siitä voidaan erottaa kaksi suorakulmion muotoista osaa. Niistä korkeammassa, Aurorankadun puoleisessa osassa sijaitsee kuvanveistosali, Nervanderinkadun puoleisessa matalammassa osassa vuorostaan ovat maalaussalit. Niiden välissä on pääportaikko, jonka katto on koristeltu sinisin kasettikomeroin kullanvärisine tähtikuvioineen. Rakennuksen koristelu on pelkistettyä, ja sen julkisivu on rapattu vaaleanpunaiseksi. Sisätilat olivat alun perin väritykseltään tummemmat, mutta niitä on sittemmin vaalennettu ihanteiden muuttuessa. Taidehalli peruskorjattiin vuosina 2008–2009. Korjauksessa rakennuksen alle lisättiin kaksi maanalaista kerrosta.
Toiminta.
Taidehallia ylläpitää "Helsingin Taidehallin säätiö", jonka hallituksessa ovat edustettuina taiteilijajärjestöt, muun muassa arkkitehtiliitto Safa, teollisuustaiteen liitto Ornamo sekä Helsingin kaupunki. Helsingin kaupunki ja opetusministeriö tukevat Taidehallin toimintaa. Vuosittaisesta budjetista noin 25 prosenttia katetaan julkisilla avustuksilla, ja loput tulevat Taidehallin omasta tulonhankinnasta.
Taidehallin ensimmäisenä johtajana toimi Bertel Hintze aina vuoteen 1968 saakka. Häntä seurasivat Seppo Niinivaara (1968–1994), Timo Valjakka (1994–2001), Maija Tanninen-Mattila (2001–2006), Maija Koskinen (2006–2013), Jan Förster (2013–2021) sekä Nina Toppila (2022–).
Anton Rubinštein

Anton Grigorjevitš Rubinštein (); (28. marraskuuta 1829 – 20. marraskuuta 1894) oli venäläinen säveltäjä, pianisti ja kapellimestari. Rubinštein sävelsi muun muassa 17 oopperaa, neljä oratoriota, viisi pianokonserttoa, kuusi sinfoniaa, yksinlauluja ja pianokappaleita. Säveltäjänä Rubinštein edustaa Pjotr Tšaikovskin ohella venäläisen musiikin eurooppalaista suuntausta. Antonin nuorempi veli, Nikolai, oli myös pianisti ja Moskovan konservatorion perustaja. 
Rubinštein opetteli lapsena pianonsoittoa ja esiintyi ensimmäistä kertaa julkisesti yhdeksänvuotiaana. Hän alkoi tehdä konserttikiertueita 1850-luvulla ja esiintyi muun muassa Ranskassa, Britanniassa, Saksassa, Itävallassa, Skandinavian maissa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 1862 hän perusti yhdessä suuriruhtinatar Jelena Pavlovna Romanovan kanssa Pietarin konservatorion, jota hän johti vuoteen 1867 asti ja uudelleen vuosina 1887–1890. Lisäksi Rubinštein esiintyi musiikkikirjailijana; hänen julkaisujaan olivat mm. "Die Musik und ihre Meister" ja "Erinnerungen aus 50 Jahren" , molemmat vuodelta 1892. Rubinštein kuoli sydänvikaan vuonna 1894.
Kirsi Hänninen

Kirsi Maaria Hänninen (s. 3. lokakuuta 1976 Joensuu) on entinen suomalainen pesäpalloilija ja jääkiekkoilija.
Jääkiekossa Hänninen oli voittamassa olympiapronssia Naganossa 1998. Lisäksi hän saavutti MM-pronssia vuosina 1994, 1997, 1999 ja 2000, EM-kultaa vuosina 1993 ja 1995 sekä EM-pronssia vuonna 1996. Vuoden 1999 MM-kisoissa hänet valittiin tähdistökentälliseen. Kaikkiaan hän pelasi 116 maaottelua. Hänen tavaramerkkinsä oli siniviivalta lähtevä kova lyöntilaukaus.
Pesäpallossa Hänninen saavutti PattU:ssa yhden kullan (2000) sekä Kirittärissä yhden kullan (1996), yhden hopean (2004) ja yhden pronssin (1998). Hänet tunnettiin kovana lyöjänä ja nopeana etenijänä. Hänet valittiin vuoden pesäpalloilijaksi 2000. Lyöjäkuningatar hän oli 2004 ja etenijäkuningatar 1995, 1996 ja 2000 sekä tehopelaaja 2001 ja 2004. Hän lopetti uransa kauteen 2005.
Vokaalitrance

Vokaalitrance on trancen alalaji, johon on liitetty mukaan myös laulu.
Vokaalitranceen liittyy hyvin läheisesti featuring-yhteistyö, eli useat laulajat tekevät yhteistyötä monien eri DJ:n kanssa. Tällaisia ovat muun muassa Kirsty Hawkshaw, Jan Johnston ja Justine Suissa, joiden laulua voi kuulla esimerkiksi Armin van Buurenin ja Tiëston kappaleilla.
Vokaalitrancestä mixataan myös usein "dub"- tai "instrumentaali"-versioita, joissa ei ole laulua mukana. Myös vocaltrance-remixit ovat yleisiä. Niissä laulu on esimerkiksi lisätty jo ilmestyneeseen kappaleeseen. Laulajat ovat useimmin naisia, mutta myös mieslaulajia kuullaan joillakin levytyksillä.
Joskus voi olla vaikeaa erottaa vokaalitrance covereista. Cover on jo entuudestaan jonkun muun julkaisema, mutta toisen dj:n käyttöönottama vanha ja tunnettu kappale, jota muokataan (esimerkiksi Groove Coveragen Poison on coveri Alice Cooperin Poisonista). Puhdas vokaalitrance on kuitenkin vain trancea, jossa on mukana laulu.
Uniaattikirkot

Uniaattikirkot ovat alun perin ortodoksisia paikalliskirkkoja, jotka vuosien 1595–1905 aikana liittyivät katoliseen kirkkoon. Opillisesti ne hyväksyvät katolisen kirkon dogmit tosina ilmaisuina läntisellä kielellä, mutta niillä on omat teologiset, spirituaaliset, kanoniset ja liturgiset perinteensä. Siksi ne muistuttavat suurilta osin ortodoksisia kirkkoja esimerkiksi jumalanpalvelusjärjestyksen (eli riituksen), kirkkojärjestyksen ja teologisen kielen kannalta. Suurin näistä kirkoista on Ukrainan kreikkalaiskatolinen kirkko.
Kirkkojärjestyksen kannalta uniaattikirkot kuuluvat laajempaan ryhmään idän katoliset kirkot. Useimmat uniaattipiispat ovat paavin alaisia epäsuorasti idän katolisten patriarkkojen kautta, mutta osa heistä toimii suoraan paavin alaisuudessa. 
Luettelo uniaattikirkoista.
Suluissa mainitaan kunkin kirkon liittymisvuosi katoliseen kirkkoon.
Tchéky Karyo

Tchéky Karyo (4. lokakuuta 1953 Istanbul, Turkki – 31. lokakuuta 2025) oli ranskalainen näyttelijä. Hänen isänsä oli turkkilainen ja äiti kreikkalainen, ja molemmat olivat sefardijuutalaisia. Tchéky asui kuitenkin lapsuutensa Pariisissa. Hän näytteli useissa Hollywood-elokuvissa, usein ranskalaista hahmoa.
Elokuvia, joissa hän näytteli, ovat esimerkiksi "Karhu" (1988), "Tyttö nimeltä Nikita" (1990), "Pahat pojat" (1995) ja "Maria Magdaleena" (2016). Televisiosarjoissa hänellä oli päärooli sarjassa "Kadonnut" vuosina 2014–2016.
Simple DirectMedia Layer

Simple DirectMedia Layer (SDL) on kirjasto, joka luo yhtenäisen ohjelmointirajapinnan eri ympäristöihin helpottaakseen multimediapohjaisten ohjelmien ohjelmointia. 
SDL on kehitetty videopelien ohjelmointiin. SDL on avointa lähdekoodia: versioon 1.2 saakka kirjasto on julkaistu LGPL-lisenssillä ja versiosta 2.0 alkaen vähemmän ehtoja asettavalla zlib-lisenssillä.
SDL on toteutettu C-kielellä.
Kirjastoa voidaan käyttää ainakin Ada, C, C++, C#, D, Go, Lua, OCaml, Pascal, Python ja Rust -ohjelmointikielien kanssa.
Kirjastoon on lisätty tuki Wayland ja Mir -ikkunointijärjestelmille aiemman X Window System tuen rinnalle.
Historia.
Kirjaston loi Sam Lantinga, joka julkaisi ensimmäisen version vuoden 1998 alussa. Hän sai idean siirtäessään Windows-ohjelmistoja Macintoshille. Tämän jälkeen hän siirsi SDL:n avulla "Doomin" BeOSille. 
Lantinga ilmoitti siirtymisestä töihin Loki Softwarelle joulukuussa 1998. Loki Software oli ensimmäinen useita kaupallisia pelejä Linuxille siirtäneistä yhtiöistä ja monet sen julkaisut käyttivät SDL:ää.
SDL versio 2.0.0 julkaistiin elokuussa 2013. Mukana tuli täysi tuki laitteistokiihdytykselle 3D-grafiikalle. Valve Corporation käytti tuolloin SDL:ää peliohjainten tukemiseen. Merkittävä ero 2.0:n ja aiemman 1.2:n välillä on lisenssin muutos LGPL-lisenssistä zlib-lisenssiin, joka sallii vapaamman käytön kaupallisissa projekteissa.
SDL 2.26 julkaistiin marraskuussa 2022.
Loppuvuodesta 2022 SDL3-version kehitys alkoi. Aikeena on tehdä kaikki ABI:n rikkovat ratkaisut (vanhojen käyttämättömien toimintojen poistot) varhain. SDL 3 (versio 3.2.0) julkaistiin tammikuussa 2025.
SDL3:ssa on lisätty tuki Vulkan-rajapinnalle. Kirjaston otsikkotiedot ja virheitilanteiden tarkistukset ovat muuttuneet, joita varten mukana on Python- ja Coccinelle-skriptit oman SDL-kirjastoa käyttävän ohjelmakoodin päivittämiseen uudelle versiolle.
Kuvia.
Kuvia Simple DirectMedia Layer -kirjastoa käyttävistä ohjelmistoista.
Niels Wilhelm Gade

Niels Wilhelm Gade (22. helmikuuta 1817 – 21. joulukuuta 1890) oli tanskalainen säveltäjä, kapellimestari, viulisti, urkuri ja opettaja. 
Gade syntyi Kööpenhaminassa ja aloitti uransa orkesterin viulistina. Hän sävelsi ensimmäisen sinfoniansa vuosina 1841–1842. Säveltäjä lähetti teoksensa Felix Mendelssohn-Bartholdylle, joka otti sen vastaan myönteisesti. Mendelssohn johti sinfonian ensiesityksen Leipzigissa. Sinfonian saama suosio sai Gaden keskittymään enemmän säveltämiseen. Hän asui lyhyen aikaa 1840-luvulla Leipzigissa, jossa hän opetti konservatoriossa ja johti Gewandhaus-konsertteja. Vuonna 1848 Gade palasi Tanskaan, jossa hän tuli kotikaupunkiinsa Kööpenhaminaan urkuriksi ja konservatorion johtajaksi loppuelämänsä ajaksi.
Gade sävelsi muun muassa kahdeksan sinfoniaa, viulukonserton, kamarimusiikkia ja pianokappaleita. Hänen sävellyksissään on nähtävissä vaikutteita Felix Mendelssohn-Bartholdylta, mutta toisaalta hän edusti ensimmäisenä pohjoismaista tyyliä eurooppalaisessa musiikissa.
Mark Spoon

Markus Löffel (27. marraskuuta 1966 Frankfurt am Main, Länsi-Saksa – 11. tammikuuta 2006 Berliini, Saksa), joka tunnetaan myös taiteilijanimellä Mark Spoon, oli saksalainen muusikko ja DJ. Yhdessä Rolf Ellmerin (eli Jam El Marin) kanssa hän levytti useilla nimillä kuten Jam &amp; Spoon, Tokyo Ghetto Pussy ja Storm. Ennen musiikkiuraansa hän toimi kokkina.
Levy-yhtiönsä Universal Musicin mukaan hänet löydettiin asunnostaan Berliinistä 11. tammikuuta 2006 sydänkohtaukseen kuolleena.
Vagn Holmboe

Vagn Gylding Holmboe (20. joulukuuta 1909 – 1. syyskuuta 1996) oli tanskalainen säveltäjä, jonka musiikissa oli vaikutteita Jean Sibeliukselta, Carl Nielseniltä, Béla Bartókilta ja Igor Stravinskylta. 
Holmboe sävelsi muun muassa kolmetoista sinfoniaa, kaksikymmentä jousikvartettoa ja konserttoja trumpetille, sellolle, nokkahuilulle sekä tuuballe.
Kun Holmboe kuoli vuonna 1996, Per Nørgård viimeisteli hänen sävellyksensä "Quartetto sereno".
Fredericton

Fredericton on Kanadan New Brunswickin provinssin pääkaupunki sekä kulttuurin, taiteen ja koulutuksen keskus. Se sijaitsee provinssin länsiosassa Yorkin piirikunnassa. Frederictonin väkiluku on 58 220 (2016), joten se on New Brunswickin kolmanneksi suurin kaupunki Saint Johnin ja Monctonin jälkeen. Kaupungin halki virtaa Saint Johnin joki länsi–itäsuunnassa.
Kaupungin perustivat vuonna 1785 lojalistit, jotka nimesivät sen Yorkin herttua Fredrikin, kuningas Yrjö III:n pojan mukaan. Paikalla oli aiemmin sijainnut ranskalaisten vuonna 1692 perustama Fort Nashwaak ja sen jälkeen vuonna 1731 perustettu St. Anne’s Point.
Kaupungissa sijaitsee kaksi yliopistoa, University of New Brunswick ja St. Thomas University. Muita merkittäviä rakennuksia ovat:
15 kilometriä kaupungin keskustasta kaakkoon sijaitsee Frederictonin kansainvälinen lentoasema, joka on muun muassa Air Canadan ja Deltan käytössä.
Frederictonista olivat kotoisin jääkiekkoseurat Fredericton Express (1981–1988) ja Fredericton Canadiens (1990–1999), jotka pelasivat AHL-liigassa.
Ralph Vaughan Williams

Ralph Vaughan Williams OM ([ˌreɪf ˌvɔːn ˈwɪljəmz]; 12. lokakuuta 1872 Down Ampney, Gloucestershire – 26. elokuuta 1958 Lontoo) oli brittiläinen säveltäjä.
Elämä.
Ralph Vaughan Williams syntyi Down Ampneyn kylässä Gloucestershiressä vuonna 1872. Hän opiskeli Cambridgen yliopistossa historiaa ja musiikkia. Hänen ensimmäinen julkaistu sävellyksensä oli laulu ”Linden Lea”, joka julkaistiin säveltäjän ollessa 30-vuotias. Vuodesta 1904 lähtien Vaughan Williams keräsi useita englantilaisia kansanlauluja. Vaughan Williams sävelsi vuosina 1910–1957 yhdeksän sinfoniaa. Hän sävelsi vielä 1950-luvulla lajissaan harvinaisen tuubakonserton f-molli, joka on tuubakirjallisuuden klassikoita. Säveltäjä oli viimeisinä vuosinaan kuuro. Hän kuoli äkillisesti vuonna 1958 Lontoossa.
Vaughan Williams oli vuodesta 1953 naimisissa Ursula Vaughan Williamsin (1911–2007) kanssa, joka miehensä kuoleman jälkeen julkaisi tämän elämäkerran.
Pietarin hallinnollinen jako

Pietarin liittokaupungin sisäinen paikallinen itsehallinto on järjestetty kaksitasoisena, samoin kuin muissakin Venäjän federaatiosubjekteissa. Ylemmällä tasolla Pietari on jaettu 18 piiriin (), jotka alemmalla tasolla edelleen jakautuvat yhteensä 111 kunnallishallintoalueeseen (муниципальное образование, "munitsipalnoje obrazovanije"). Kunnallishallintoalueita on kolmea eri tyyppiä: 9 kaupunkia (город, "gorod"), 21 keskustan ulkopuolella sijaitsevaa taajamaa tai kylää (посёлок, "posjolok") sekä 81 kuntaa (муниципальный округ, "munitsipalnyi okrug"), jotka lähinnä vastaavat perinteisiä kaupunginosia.
Pietariin kuuluvat, sen alueen reunaosissa sijaitsevat kaupungit ovat Kolpino, Krasnoje Selo, Kronštadt, Lomonosov, Pavlovsk, Pietarhovi, Puškin, Siestarjoki ja Terijoki.
Piirit ja kunnallishallintoalueet.
Pietari jakautuu piireihin ja kunnallishallintoalueisiin seuraavasti:
Historia.
Vuonna 1995 perustettiin Lomonosovin piiri, joka käsitti Lomonosovin kaupungin, sekä Pauluskoin piiri, johon kuuluivat Pauluskoin kaupunki ja Tärölän kylä. Vuonna 2005 Lomonosovin piiri yhdistettiin Pietarhovin piiriin ja Pauluskoin piiri Puškinin piiriin.
Sarah Brightman

Sarah Brightman (s. 14. elokuuta 1960 Berkhamsted, Hertfordshire) on englantilainen klassisen crossover -musiikin sopraano, näyttelijä, lauluntekijä ja tanssija. Hän on laulanut monella kielellä, joita ovat muun muassa englanti, espanja, ranska, latina, saksa, turkki, italia, venäjä, mandariinikiina, japani ja katalaani.
Ura.
Brightman aloitti uransa Hot Gossip -tanssiryhmän jäsenenä, ja julkaisi useita diskomusiikin singlejä sooloartistina. Vuonna 1981 hän teki ensiesiintymisen West Endissä musikaalissa "Cats" ja tapasi säveltäjä Andrew Lloyd Webberin, jonka kanssa meni naimisiin. Hän tähditti monia West End- ja Broadway-musikaaleja, mukaan lukien The Phantom of the Opera, jossa hän oli ensimmäinen Christine Daaén roolissa. Musikaali julkaistiin CD:nä vuonna 1987, ja se myi maailmanlaajuisesti 40 miljoonaa kappaletta.
Lopetettuaan esiintymisen musikaaleissa ja erottuaan Lloyd Webberistä Brightman jatkoi musiikkiuraansa tuottaja Frank Petersonin kanssa, nyt klassisen crossover -musiikin artistina. Häntä kutsutaan usein kyseisen genren luojaksi, ja hän on yhä yksi sen merkittävimmistä esiintyjistä myytyään yli 30 miljoonaa levyä ja kaksi miljoonaa DVD:tä. Hän on kaikkien aikojen eniten myynyt sopraano.
Brightmanin vuoden 1996 duetto ”Time to Say Goodbye” italialaisen tenorin Andrea Bocellin kanssa ylsi listojen kärkeen eri puolilla Eurooppaa. Siitä tuli kansainvälinen menestys, ja se myi 12 miljoonaa kappaletta, mikä tekee siitä yhden kaikkien aikojen myydyimmistä singleistä. Brightman on saanut yli 180 kulta- ja platinalevypalkintoa 38 maassa.
Brightman on ensimmäinen artisti, joka on pyydetty kaksi kertaa esiintymään Olympialaisissa; ensimmäisen kerran hän esiintyi vuonna 1992 Barcelonan kesäolympialaisissa espanjalaistenori José Carreraksen kanssa ja vuonna 2008 Pekingissä kiinalaislaulaja Liu Huanin kanssa.
Vuoden 2015 syyskuussa Brightmanin oli tarkoitus viettää kymmenen päivää turistina Kansainvälisellä avaruusasemalla (ISS). Matkan kerrottiin maksavan 52 miljoonaa dollaria (noin 47 miljoonaa euroa), ja Brightman sanoi maksaneensa matkansa itse. Hän aloitti harjoittelun sitä varten Venäjän Tähtikaupungissa tammikuussa 2015. Toukokuussa 2015 Brightman ilmoitti lykkäävänsä harjoittelua ja matkaa perhesyihin vedoten.
Carl Orff

Carl Orff (10. heinäkuuta 1895 München – 29. maaliskuuta 1982 München) oli saksalainen säveltäjä ja musiikkipedagogi. Hän oli vuodesta 1950 Münchenin musiikkikorkeakoulun professori.
Orffin varhaisista vaiheista on vain vähän tietoa, sillä säveltäjä ei juuri puhunut julkisesti menneisyydestään, mutta hänen natsiyhteyksistään on keskusteltu paljon vuosikymmenien kuluessa. Säveltäjän esitetyin teos "Carmina Burana" valmistui vuonna 1937. Se on kantaatti, jonka pohjana toimivat useat keskiajalla kirjoitetut laulut ja runot. "Carmina Buranan" lisäksi Orff sävelsi muun muassa oopperoita, joista mainittakoon "Der Mond" ("Kuu", 1939), "Die Kluge" ("Kuningas ja viisas neitsyt", 1943), "Antigonae" (1949) ja "Astutuli" (1953), sekä "Carmina Buranan" tapaiset näyttämöteokset "Catulli carmina" (1943) ja "Trionfo di Afrodite" (1953). Orff yhdisti teoksensa "Carmina Burana", "Catulli carmina" ja "Trionfo di Afrodite" trilogiaksi "Trionfi". Orffin teoksissa on keskeistä musiikin ja liikunnallisten elementtien yhdistäminen jatkuvien toistojen aikaansaaman maagisen tehon ohella. Rytmin korostamisessa Orff jatkoi Igor Stravinskyn tyyliä.
Orff kehitti suuren määrän lyömäsoittimia. Hänen huomattavin musiikkipedagoginen teoksensa on "Orff-Schulwerk: Musik für Kinder" (1930–1935, tekijän uusima 1950–1954).
Johann Peter Salomon

Johann Peter Salomon ("kastettu" Bonnissa 20. helmikuuta 1745 − 2. marraskuuta 1815 Lontoo) oli saksalaissyntyinen viulisti, säveltäjä, kapellimestari ja impressaari. 
Salomon toimi Bonnissa hoviorkesterin viulistina kunnes sai "Kappelmeisterin" viran Preussin ruhtinas Heinrichin hovista. 1780-luvun alussa hän muutti Lontooseen, jossa hän toimi säveltäjänä ja jousikvartetossa viulistina. Salomon tunnetaan nykyisin parhaiten konserttien järjestäjänä ja impressaarina. Hän kutsui Joseph Haydnin Lontooseen kahdesti (1791–1792 ja 1794–1795). Salomonin uskotaan myös antaneen lisänimen "Jupiter" Wolfgang Amadeus Mozartin sinfonialle no. 41.
Aaro Honka

Aaro Honka (oik. Eino Johannes Arohonka, vuoteen 1932 Alén; 7. elokuuta 1913 Helsinki – 22. toukokuuta 2001) oli suomalainen kirjailija ja Tampereen klassillisen lyseon rehtori. Hän kirjoitti vauhdikkaita poikakirjoja, joissa kannatetaan partioaatetta. Arohonka oli mukana perustamassa hämeenlinnalaista poikalippukuntaa nimeltä Jaarlin Pojat vuonna 1930.
Arohongan vanhemmat olivat johtaja Juho Emil Alén ja Alma Annikki Häti. Arohongan vaimo oli lastentarhanopettaja Marketta Päivätär Teirilä. Eino Arohonka pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1933 ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1937. Hän työskenteli Tampereen klassillisen lyseon rehtorina vuosina 1956–1976. Arohonka toimi myös Pirkkalaiskirjailijoiden sekä Tampereen filatelistiseuran puheenjohtajana.
Aiman al-Zawahri

Aiman al-Zawahri (usein myös muodossa Ayman al-Zawahiri, ; 19. kesäkuuta 1951 Giza, Egypti – 31. heinäkuuta 2022 Kabul, Afganistan) oli egyptiläinen radikaali islamisti, jota pidettiin terroristijärjestö al-Qaidan pääideologina ja yhtenä vaarallisimmista terroristeista 25 viime vuoden aikana.
Aiman al-Zawahri on käyttänyt useita peitenimiä, kuten Abu Muhammad, Abu Fatima, Muhammad Ibrahim, Abu Abdallah, Abu al-Mu'iz, The Doctor, The Teacher, Nur, Ustaz, Abu Mohammed, Abu Mohammed Nur al-Deen, Abdel Muaz ja Dr. Ayman al Zawahiri. FBI oli etsintäkuuluttanut hänet epäiltynä Itä-Afrikassa 1998 tehdyistä pommi-iskuista Yhdysvaltojen lähetystöjä vastaan. Pidätykseen johtavista vihjeistä oli luvattu 25 miljoonaa dollaria.
Kesäkuussa 2011 tiedotusvälineissä kerrottiin, että al-Zawahri nousi al-Qaidan johtajaksi, emiiriksi, Osama bin Ladenin kuoltua Yhdysvaltain sotilaallisessa iskussa Pakistanissa edelliskuussa. Vaikka häntä pidetään hyvin vaarallisena, hänellä ei ollut samaa karismaa, eikä al-Qaidakaan ole enää entisenlainen vahva järjestö vaan lähinnä löyhä verkosto.
Al-Zawahri valmistui lääkäriksi vuonna 1974 Kairon yliopistosta ja oli silmäkirurgi. Hän oli yksi avainhenkilöistä Egyptin presidentin Anwar Sadatin murhassa vuonna 1981. Al-Zawahiri oli myös yksi al-Qaidan perustajista yhdessä Osama bin Ladenin ja Abdallah Azzamin kanssa ja toimi bin Ladenin kakkosmiehenä vuosina 1988–2011.
Al-Zawahrin perheenjäseniä kuoli Yhdysvaltojen Kandahariin tekemässä ilmaiskussa vuonna 2001. Hänen isoisänsä oli Kairon Al-Azharin moskeijan 34. imaami, hänen isänsä lääketieteen professori. Hän oli Osama bin Ladenin henkilääkäri ja neuvonantaja. Helmikuussa 2012 hän antoi tukensa Syyrian kansannousulle.
Yhdysvallat tappoi Al-Zawahrin Kabulissa 31. heinäkuuta 2022 iskettyään AGM-114 Hellfire -ohjuksilla asuntoon, jossa Al-Zawahri oleskeli perheineen. Perheenjäsenet eivät tiettävästi vahingoittuneet iskussa. Iskussa käytettiin todennäköisesti Hellfiren R9X-varianttia, jossa ei ole räjähdettä vaan kuusi aukeavaa terää, jotka silpovat kohteen ilman suurta räjähdystä. Asunnon omisti Haqqani-verkoston johtaja Sirajuddin Haqqani.
Al-Qaida on väittänyt, että Al-Zawahri esiintyy joulukuussa 2022 julkaistulla videolla, mutta videota ei ole aukottomasti voitu vahvistaa kuvatun elokuun jälkeen.
Adam de la Halle

Adam de la Halle, myös Hale (1237 Arras, Ranska – 1288 Napoli) oli ranskalainen truveeri. Hänen elämänvaiheensa tunnetaan huonosti, mutta hänen tiedetään siirtyneen Italiaan Kaarle I Anjoulaisen palvelukseen, sillä hän kertoo siitä teoksessaan "Roi de Sicile". Adam toimi Napolissa hovirunoilijana.
Adam de la Halle tunnettiin myös lempinimellä Bossu ("kyttyräselkä"). Adam de la Hallen on arveltu olleen kotoisin Arrasista. Hänen teoksiaan "Le jeu de Robin et Marion" (noin 1288) ja "Le jeu de la feuillée" pidetään koomisen oopperan edelläkävijöinä. Jälkimmäistä, sävyltään hyvin modernia teosta pidetään hänen pääteoksenaan..
Paimennäytelmä "Jeu de Bobin et Marion" on keskiajalta säilynyt vanhin maallisaiheinen draama. Sen parhaana viehätyksenä ovat lukuisat laulukappaleet. "Le jeu d’ Adam ou jeu de la feuillée" on satiirinen kuvaus hänen kotikaupunkinsa Arrasin oloista.
Truveeri

Truveerit olivat pohjoisranskalaisia kierteleviä runoilijoita ja muusikoita keskiajalla. Heidän taiteensa oli melko samanlaista eteläranskalaisten trubaduurien kanssa. Truveerien runot ovat kuitenkin eri murteilla kuin trubaduurien.
Ensimmäinen nimeltään tunnettu truveeri oli Chrétien de Troyes, joka vaikutti 1100-luvun lopulla. Muita tunnettuja truveereja on muun muassa Adam de la Halle.
Sana trouvère tai trouveur on pohjoisranskalaisen murteen (langue d’oil) muoto oksitanin kielen (langue d’oc) sanasta trobador. Se tarkoittaa runoilija-säveltäjiä, jotka olivat trubaduurien aikalaisia ja saivat heiltä vaikutteita, mutta tekivät runoutensa Pohjois-Ranskan murteilla. Trubaduurit olivat vanhan oksitaanisen lyyrisen runouden säveltäjiä ja esiintyjiä keskiajalla n.1000–1300 ja truveerien kukoistusaikaa kesti noin 1300-luvun loppuun. Noin 2 400 truveerirunon käsikirjoitusta on löytynyt ja noin 2 100 runoon on säilynyt myös melodia. 
Yleinen mielikuva trubaduurista tai truveerista on kylästä kylään kiertelevä hahmo, joka kantaa luuttua selässään. Tällaisia henkilöitä kyllä oli, mutta heitä kutsuttiin sanoilla "minstrel" (minstreli) tai "jongleur" (jonglööri) – köyhiä muusikoita, miehiä ja naisia yhteiskunnan laitamilta. Trubaduurit tai truveerit edustivat aristokratiaa musiikin tekemisessä. He olivat runoilijoita ja säveltäjiä, jotka olivat aateliston ylläpitämiä tai he olivat yhtä lailla ylhäisöä itsekin, joille musiikin tekeminen kuului hovin perinteisiin. Trubaduureissa oli kuninkaita, kuningattaria ja kreivittäriä. Laulujen sanat ovat luonnollista heijastumaa aikansa yhteiskunnasta. Usein ne käsittelivät idealisoituja aiheita kohteliaasta rakkaudesta (fine amors katso :grand chant) ja uskonnollisesta omistautumisesta, vaikkakin useat laulut edustivatkin maallisempaa ja suorasukaisempaa käsitystä rakkaudesta.
Tämän musiikkityylin esitystavat ovat arvailujen varassa. Jotkut oppineet ehdottavat, että sitä pitäisi soittaa vapaassa rytmisessä muodossa ja käyttää vain vähän soittimia säestykseen (varsinkin harrastunnelmaisissa teksteissä). Toisten oppineiden ja myös esiintyjien mielestä säestävien instrumenttien ja rytminen esittäminen on yhtä lailla arvokasta. Ainakin yksi moderni kokoonpano esiintyy Trouvere nimellä tänäkin päivänä soittaen kyseiseen aikaan liittyvää musiikkia.
Johannes de Grocheio, pariisilainen musiikin tutkija 1300-luvun alusta, uskoi että truveerien laulut inspiroivat kuninkaita ja aatelismiehiä suurtekoihin ja suuruuteen. ”Tämänkaltaisia lauluja ovat yleensä säveltäneet kuninkaat ja aateliset ja niitä esitettiin kuninkaitten ja prinssien läsnäollessa, jotta heidän mielensä karaistuisi rohkeuteen ja mielenlujuuteen, jalomielisyyteen ja ennakkoluulottomuuteen.” (Page 1997) 1980-luvulta lähtien on naistruveerien olemassaolo tunnustettu tosiasia.