tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Merisiilit

Merisiilit (Echinoidea) ovat piikkisen pallon muotoisia, piikkinahkaisiin kuuluvia merten selkärangattomia. Luokkaan kuuluu noin 940 lajia. Aikuinen yksilö on halkaisijaltaan tyypillisesti 3–10 cm. Ne etenevät merenpohjalla imujalkojensa avulla. Merisiilit voivat elää jopa 20 vuotta.
Joidenkin merisiilien piikit voivat aiheuttaa kivuliaan tulehduksen, jos niiden päälle astuu. Tiettyjä merisiililajeja voi pitää merivesiakvaariossa. Merisiilin mätiä käytetään esim. Japanissa ruoanlaitossa, etenkin sushiannoksissa. 
Useimmat merisiililajit ovat kasvinsyöjiä. Ne voivat syödä kaikkia levälajeja, myös kalkkipitoisia leviä, kuten "Halimeda". Merisiilejä pidetään koralliriuttojen avainlajeina: jos merisiilit vähenevät, levät ottavat vallan ja koko biotooppi muuttuu. Kylmemmissä vesissä runsastuneet levät saattavat myös aiheuttaa melkoista tuhoa rakkolevämetsille. 
Vaikka merisiilejä suojaa piikikäs kuori, ne eivät ole turvassa eläimiltä, jotka ovat erikoistuneet niiden pyyntiin. Tällaisia ovat esim. merisaukko ja merikissa. 1800-luvun puolivälissä merisaukot vähenivät rajusti Amerikan länsirannikolta. Sen seurauksena merisiilien määrä kasvoi räjähdysmäisesti.
Eräät kalat, kuten säppikalat, pystyvät keikauttamaan merisiilin kumoon ja iskevät sitten herkkään alapuoleen. Merisiilit pystyvät kuitenkin puolustamaan itseään työntämällä piikit pohjahiekkaan tai -mutaan, jolloin kala ei pääse käsiksi niiden herkkään vatsaan.
Terävä puolustautuminen.
Merisiilien terävät piikit suojaavat hyvin eläintä petoja vastaan. Niiden piikit voivat olla jopa 30 senttimetrin mittaisia, ja tavallisesti ne pitävät pedot loitolla. Piikkien pisto aiheuttaa kipua, ja lisäksi joidenkin lajien piikeistä vuotaa myrkkyä. Pahimmillaan piikkien pisto voi aiheuttaa verenmyrkytyksen. Kivun lisäksi myrkyn vaikutuksia ovat mm. pahoinvointi, puutuminen ja hengitysvaikeus.
Merisiilien historia.
Merisiilejä on ollut maapallolla jo satoja miljoonia vuosia. Merisiilit ilmestyivät maapallolle ordovikikaudella (n. 490–443,5 miljoonaa vuotta sitten), eli ne kuuluvat vanhimpiin eläimiin. Niiden fossiileja on löydetty mm. Virosta, Ranskasta ja Australiasta.
Meritähdet

Meritähdet (Asteroidea) ovat piikkinahkaisiin kuuluvia merten selkärangattomia. Niiden ruumiinmuoto muistuttaa tähteä, jossa yleensä on viisi sakaraa, tai viidellä jaollinen määrä. Meritähtien sakarat ovat suhteessa lyhyemmät ja leveämmät kuin lähisukulaisilla käärmetähdillä. Meritähden alapinnalla on putkijalat, joiden avulla meritähti liikkuu ja syö. Meritähdillä ei ole päätä eikä aivoja, ja niiden, ruoansulatuselimistö on varsin yksinkertainen. Jotkut meritähdet ovat petoja, jotkut syövät kivien pinnalle muodostuvaa bakteerikasvustoa, jotkut levää ja jotkut pohjalietettä. Jotkut lajit ruokailevat pullauttamalla ruoansulatuselimistönsä vartalon aukosta ulos, valuttamalla ruoan päälle entsyymejä ja imaisemalla sulaneen ruoan sisäänsä yhdessä vatsapussinsa kanssa.
1990-luvun alussa meritähtiä tunnettiin noin 1 600 lajia kaikista maailman suolaisista meristä. Itämeren sisäosissa meritähtiä ei vähäisen suolapitoisuuden takia esiinny.
Meritähdet jaetaan seitsemään lahkoon, mutta niiden keskinäisistä sukulaisuussuhteista on eri näkemyksiä.
Pihlajakoski

Pihlajakoski on kylä Kuhmoisten kunnan koillisosassa Päijänteen rannalla, 20 kilometriä kirkonkylältä. Pihlajakoskella on ollut pysyvää asutusta ainakin 1540-luvulta lähtien. Kylän nimi viittaa sen läpi virtaavaan Pihlajakoskeen. Maanteitse kylään saavutaan Pihlajakoskentietä, joka kääntyy 24-tieltä Harjunsalmelta, josta matkaa on 4 km. Pihlajakosken kylän asutus sijoittuu Ison Pihlajajärven ja Päijänteen sekä useiden pienempien järvien ja lampien lomaan. 
Pihlajakoski valittiin Keski-Suomen Vuoden kyläksi vuonna 2003. Pihlajakosken sataman alue on kylämaisemaa vanhoine rakennuksineen, peltoaukeamineen, laivalaitureineen ja rantamakasiineineen. Kylän kaakkoispuolella, Pyhänpään tien tuntumassa, on Pyhänpään kalliomaalausten alue.
Pihlajakoski on Pekko Aikamiespoika -elokuvien kuvauspaikka, joka esittää kuvitteellista Tyräahon kylää. Elokuvien tuottajana ja leikkaajana oli Jorma K. Lehtonen, joka edelleen pitää elokuvakylää Pihlajakoskella.
Kansainvälinen kehitysjärjestö

Kansainvälinen kehitysjärjestö (, IDA) on osana Maailmanpankkia toimiva Yhdistyneiden kansakuntien (YK) perustama organisaatio. Se aloitti toimintansa 24. syyskuuta 1960. Sen tehtävänä on tukea kehitystä ja vakautta myöntämällä köyhimmille maille 30–40 vuoden lainoja, joihin tyypillisesti sisältyy lupaus 5–10 ensimmäisen vuoden korottomuudesta. 
IDA:n alkupääoma oli 912,7 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Sen viisitoista perustajavaltiota olivat Australia, Etelä-Vietnam, Intia, Italia, Kanada, Kiina, Länsi-Saksa, Malesia, Norja, Pakistan, Sudan, Ruotsi, Thaimaa, Yhdistynyt kuningaskunta ja Yhdysvallat. Kahdeksassa kuukaudessa jäsenmäärä nousi 51:een ja nykyisin jäseniä on 172.
Pako tulevaisuudesta

Pako tulevaisuudesta ("Logan’s Run") on vuonna 1976 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiselokuva, jonka on ohjannut Michael Anderson. Elokuvan pääosissa nähdään Michael York ja Jenny Agutter, ja sivuosia esittävät Peter Ustinov ja Farrah Fawcett. Elokuva kertoo tulevaisuuteen sijoittuvasta dystopistisesta yhteiskunnasta. 
"Pako tulevaisuudesta" perustuu William F. Nolanin ja George Clayton Johnsonin samannimiseen vuonna 1967 julkaistuun romaaniin. Tekeillä on myös uusi elokuva samasta aiheesta, jonka ilmestymisajankohta ei ole tiedossa.
Vuonna 1966 ilmestyi sävyltään ja osin juoneltaankin samantyyppinen yhteiskuntakriittinen tieteiselokuva "Fahrenheit 451". Molemmat elokuvat kuvaavat futuristista yhteiskuntaa, jossa kansalaisia hallitaan, ja yksi valvovien omista riveistä nousee vastarintaan havaitessaan olevansa väärällä puolella, taistelevansa väärien arvojen puolesta.
Juoni.
"Pako tulevaisuudesta" on tulevaisuuteen sijoittuva tarina hedonistisesta ja utopistisesta yhteiskunnasta, jossa kukaan ei elä vanhaksi. He uskovat "uusiutuvansa" karuselliksi kutsutun seremonian kautta, johon kaikki tietyn iän ylittäneet osallistuvat. Toisinaan kupoliin rakennetusta kaupungista yritetään paeta eli "juosta" tarkoituksena löytää Pyhätöksi kutsuttu turvapaikka kaupungin ulkopuolelta. "Juoksijoita" ottavat kiinni Nukkumatit, aseistetut poliisit, jotka "lopettavat" juoksijan. Kaupungin asukkaat uskovat että kuolema kohtaa vain niitä, jotka kaupungista poistuvat. Ikääntyvät ihmiset "uudistuvat" ja juoksijat "lopetetaan".
Michael Yorkin esittämä Nukkumatti nimeltään Logan 5 saa kaupungin toimintaa ohjaavalta tietokoneelta tehtäväkseen tekeytyä juoksijaksi ja etsiä Pyhättö kaupungin ulkopuolelta. Hänen onnistuu saada liittolaisekseen nuori Jennifer 6 ja hänen avullaan soluttautua juoksijoiden joukkoon. Jennifer 6:n kanssa hän pakeneekin lopulta kaupungista ja löytää ulkomaailman, villin luonnon. He tapaavat Peter Ustinovin esittämän vanhan herran, joka on elänyt koko ikänsä vapaassa maailmassa.
Maailman ja elämän todellinen luonne valkenee Loganille, joka on koko ikänsä elänyt valheellisessa, epätodellisessa maailmassa. Hän päättää välittää tiedon muillekin, ja vapauttaa kaupungin asukkaat heidän keinotekoisesta, valheellisesta pikkumaailmastaan, jossa yli 30-vuotiaita ei ole.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano sanoo viihdyttävyyden jäävän elokuvassa välillä toiseksi mutta kehuu erikoistehosteita. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Ída

Ída () tai Ídi (Ίδη) eli Psiloreítis (Ψηλορείτης) on vuori Kreetan saarella Kreikassa. Sekä sen korkeus että prominenssi ovat 2 456 metriä. Ída on Kreetan korkein vuori ja Kreikan kaikista vuorista yhdeksänneksi korkein. Vuoren alue muodostaa luonnonpuiston ja geopuiston nimellä Psiloreítiksen geopuisto (Γεωπάρκο/Φυσικό Πάρκο Ψηλορείτη, "Geopárko/Fysikó Párko Psiloreíti"). Se on osa Euroopan geopuistojen verkostoa (EGN) ja samalla Unescon geopuistojen verkostoa (GGN).
Maantiede.
Ídavuori sijaitsee Réthymnon alueyksikön alueella Kreetan keskiosissa. Vuoren korkeimman huipun nimi on Tímios Stavrós (Τίμιος Σταυρός). Muut korkeimmat huiput ovat Agkathiás (Αγκαθιάς, 2 424 m), Stolístra (Στολίστρα, 2 325 m), Vouloménou (Βουλομένου, 2 267) ja Koúsakos (Κούσακος, 2 209 m). Prominenssiltaan Ída on Kreikan korkein vuori ja koko Euroopan vuorista kahdeksanneksi korkein. Kreetalla Ída on vain kolme metriä korkeampi kuin saaren toiseksi korkein vuori Páchnes Lefká Óri -vuorilla.
Vuori on lähes puuton, puustoa on ainoastaan sen alarinteillä. Aiemmin puustoa oli enemmän. Yli 2 000 metrin korkeudessa ei ole kasvillisuutta lainkaan. Vuorelta on louhittu kultaa, kuparia ja rautaa. Nykyisin Psiloreítiksen ympäristö muodostaa suojelualueen. Skínakas (Σκίνακας) -huipulla 1 750 metrin korkeudessa sijaitsee Kreetan yliopiston observatorio. Vuoren itäpuolella sijaitsee Nídan ylätasanko. Tasangon laidalla vuoren itärinteessä 1 495 metrin korkeudessa sijaitsee Ídan luola ("Idaío ántro"), jota pidettiin antiikin aikana Zeuksen syntymäpaikkana (yhdessä Díktin luolan kanssa). Paras polku vuorelle kulkee Nídan tasangolta.
Historia, mytologia ja kulttuuri.
Ídavuori vaikuttaa olleen minolaisen kulttuurin aikana pyhä vuori. Sen satulanmuotoinen huippu näkyy hyvin erityisesti Faistoksen palatsikeskukselle. Ídavuori liitettiin varhain erityisesti Zeukseen, mihin perustuu myös kreikkalaisen mytologian kertomus tämän syntymästä Ídan luolassa. Kristillisellä ajalla vuoren huipulle pystytettiin Pyhälle Ristille ("Tímios Stavrós") omistettu kappeli, mistä myös vuoren korkein huippu on saanut nimensä. Kappelilla juhlitaan aina 14. syyskuuta, jolloin vuorelle kiipeää suuri joukko ihmisiä.
Puolukan ("Vaccinium vitis-idaea") tieteellisessä nimessä "vitis" tarkoittaa latinaksi "viiniköynnöstä" ja "idaea" Ídavuorella asuvaa. Nimestä huolimatta puolukka ei silti kasva vuorella. Nimi on otettu antiikin kreikkalaisen Theofrastoksen tutkimuksesta, jossa hän todennäköisesti kuvailee vuorella kasvavaa mustikkaa, ja jota tieteellisen nimen antanut Carl von Linné tulkitsi ilmeisesti väärin yhdistäen Ídavuodella asuvan lajin puolukkaan.
Faina Ranevskaja

Faina Grigorjevna Ranevskaja (, oik. Feldman, ; 27. elokuuta 1896 Taganrog – 19. heinäkuuta 1984 Moskova) oli neuvostoliittolainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä.
Faina Ranevskaja syntyi Feldman-nimisenä Taganrogissa rikkaaseen juutalaiseen perheeseen. Hänen isänsä omisti kuivamustetehtaan, rakennuksia, kaupan ja höyrylaivan. Hän myös johti kaupungin synagogaa ja perusti juutalaisen vanhainkodin. Hänen äitinsä oli suuri taiteen ja kirjallisuuden ystävä, joka ihaili erityisesti Anton Tšehovia. Perheeseen kuului myös kaksi veljeä ja sisko. Alakoulun hän kävi paikallisessa tyttökoulussa, mutta sai sittemmin kotiopetusta, joka painottui erityisesti musiikkiin ja vieraisiin kieliin.
Teatterista Faina Feldman innostui 14-vuotiaana nähtyään Moskovassa Tšehovin Kirsikkapuiston. Kun hän kertoi vanhemmilleen halusta ryhtyä näyttelijäksi, aiheutti se skandaalin ja välit menivät poikki. Hän myös otti käyttöön taiteilijanimen "Ranevskaja", mistä sittemmin tuli hänen virallinen sukunimensä. Näyttelijänuransa hän aloitti avustajana Malahovin kesäteatterissa Moskovan lähistöllä vuonna 1915. Feldmanin perhe lähti maasta, mutta Ranevskaja jäi jatkamaan näyttelijänuraansa ja esiintyi näytöksissä ympäri Neuvostoliittoa.
Vuonna 1931 Ranevskaja siirtyi "Kamera"-teatterin palkkalistoille. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli vuonna 1934 valmistunut Guy de Maupassantin novelliin "Rasvapallo" pohjautunut mykkäfilmi "Pyška", jonka ohjasi Mihail Romm. Neuvostoliitossa vierailulla ollut ranskalainen elokuvakriitikko Romain Rolland näki elokuvan ja piti siitä. Elokuvaa ryhdyttiin näyttämään teattereissa myös Ranskassa, jossa se oli katsojamenestys. Vuosina 1935–1939 Ranevskaja työskenteli Puna-armeijan keskusteatterissa, vuosina 1943–1949 nykyisessä Majakovski-teatterissa, vuosina 1955–1963 Puškin-teatterissa ja 1949–1955 ja uudelleen 1963–1983 Mossovet-teatterissa Juri Zavadskin kanssa.
Vuonna 1949 Ranevskajalle myönnettiin Stalinin valtionpalkinto ja vuonna 1961 Neuvostoliiton kansan taiteilijan arvonimi.
Puntari

Puntari on sauvamainen käsikäyttöinen vaaka, jonka toisessa päässä on koukku, johon punnittava esine ripustetaan, toisessa päässä kiinteä vastapaino ja välissä sauvaa pitkin siirrettävä, kädensijalla varustettu tukiterä. Punnittaessa tukiterä siirretään sauvaa pitkin siirretään sellaiseen kohtaan, että puntari on tasapainossa; tällöin puntariin merkitty asteikko näyttää punnittavan esineen painon tai itse asiassa massan.
Puntarin käyttö tavaran punnitsemiseen kaupankäynnissä on Suomessa nykyisin kielletty. Aikaisemminkin, ainakin jo 1930-luvulla ja vielä vuonna 1992 annetun vakausasetuksen mukaan, puntarin käyttö oli pitkään ollut sallittu ainoastaan tori- ja siihen verrattavassa kaupassa sekä yksityisessä tavaranvaihdossa, mutta ei yleisissä myymälöissä.
Christ Illusion

Christ Illusion on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtyeen Slayerin kymmenes studioalbumi. Yhtyeen alkuperäinen rumpali Dave Lombardo palasi yhtyeeseen vuonna 2001 ja soitti 14 vuoden tauon jälkeen uudella Slayer-albumilla. 
"Christ Illusion" nousi heti ensimmäisellä listaviikollaan Suomen albumilistan sijalle kaksi. Albumi nousi Yhdysvaltain Billboard 200 -listalla sijalle viisi, joka on yhtyeen toiseksi korkein listasijoitus albumin "Repentless" (2015) neljännen sijan jälkeen.
Kerry King ja Dave Lombardo äänittivät "Christ Illusionin" ensimmäiset demot maaliskuussa 2004. Kappaleen "Catalyst" oli määrä ilmestyä jo edellisellä albumilla "God Hates Us All", mutta Tom Arayan lauluosuudet äänitettiin vasta "Christ Illusionin" studiosessioissa. Kerry King soitti kaikkien kappaleiden rytmikitararaidat käyttäen Hannemanin komppiosuuksissa Hannemanin kitaroita ja vahvistimia.
Albumilta julkaistiin singlenä kappaleet "Cult" ja "Eyes of the Insane", lisäksi albumin uudella painoksella on uusi kappale Final six. 
Slayer voitti vuonna 2007 Grammy-palkinnon parhaasta metalliesityksestä "Christ Illusion" -albumin kappaleella "Eyes of the Insane" ja vuonna 2008 "Christ Illusion" -albumin erikoispainoksen kappaleella "Final Six".
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Kerry King, ellei toisin mainita.
Christ Illusion Edit.
"Christ Illusionista" julkaistiin erikoisversio 24. heinäkuuta 2007. "Christ Illusion Edit" sisältää alkuperäisten kappaleiden lisäksi kaksi ylimääräistä raitaa ja DVD:n, jolla on kolme musiikkivideota.
Listasijoitukset.
Albumilistat.
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Jan Stenerud

Jan Stenerud (s. 26. marraskuuta 1942 Fetsundissa Norjassa) on norjalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän pelasi uransa aikana AFL:ssa ja NFL:ssa 20 kauden ajan. Hän pelasi 1967-69 AFL:n Kansas City Chiefsissa 1967-1969, samassa joukkueessa NFL:ssa 1970-1979. Lisäksi hän pelasi NFL:ssa Green Bay Packersissa 1980-1983 sekä Minnesota Vikingsissa 1984-85. Stenerud on ensimmäinen Euroopassa syntynyt ja kasvanut henkilö, joka on pelannut NFL:ssa.
Stenerud, joka oli Norjassa lupaava mäkihyppääjä, saapui Montanan yliopistoon hiihtolajien stipendillä. Norjalaisen toisena vuonna paikallinen baseball-valmentaja huomasi Stenerudin potkimassa jalkapalloa ilmeisen lahjakkaasti. Valmentaja välitti tiedon paikalliselle amerikkalaisen jalkapallojoukkueen valmentajalle, joka kosi Stenerudin mukaan joukkueeseen. Yliopistouransa aikana Stenerud potkaisi 59 jaardin pituisen potkumaalin, joka oli aikanaan yliopistosarjojen ennätys. 
Stenerud oli yksi ensimmäisistä pelaajista NFL:ssa, jonka vakituisena pelipaikkana oli potkaisija. Hänen erinomaisen tarkkuutensa ansiosta Stenerud sai maineen yhtenä liigan parhaista potkaisijoista. Kansas City Chiefs valitsi norjalaisen vuoden 1966 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella. Stenerud voitti kauden 1969 Super Bowl IV:n Kansas City Chiefsissa. Finaalissa kaatui Minnesota Vikings luvuin 23-7 ja Stenerud teki 9 pisteen arvoiset kolme potkumaalia, joista yksi oli 48 jaardin pituinen, Super Bowlin historian pisin potkumaali aina tammikuuhun 1994 asti.
Uransa aikana Stenerud teki 373 potkumaalia 558 yrityksestä (66 prosenttia) ja onnistui 580 lisäpisteyrityksessä 601:tä (96 prosenttia). Yhteensä Stenerud teki kokonaiset 1699 pistettä. Jan Stenerud nimettiin Pro Football Hall of Fameen 1991. Hän on edelleen Hall of Famen ainoa pelkästään potkaisijana uransa tehnyt pelaaja. Kansas City Chiefs poisti käytöstä Stenerudin pelinumeron 3 vuonna 1994.
Piispankylä

Piispankylä () on noin 800 asukkaan kaupunginosa Vantaan länsiosassa. Kaupunginosa rajoittuu idässä Vantaanjokeen, etelässä Kehä III:een ja lännessä Hämeenlinnanväylään. Pohjoisessa Piispankylän kaupunginosan raja kulkee nykyisin Riipiläntietä pitkin ja jatkuu Kehäradan kohdalla Vantaanjokeen.
Piispankylän naapurikaupunginosia ovat Vantaanlaakso etelässä, Myllymäki lännessä, Kivistö ja Lapinkylä pohjoisessa sekä Viinikkala idässä Vantaanjoen toisella puolella. Piispankylä kuuluu Kivistön suuralueeseen (2007-).
Piispankylässä on kaksi yritysaluetta: "Åbyn yritysalue" Vanhan Nurmijärventien varressa ja nuorempi, 1980- ja 1990 luvuilla kehittynyt "Piispankylän yritysalue" Vanhan Hämeenlinnantien itäpuolella. Piispankylän teollisuusalueella sijaitsee esimerkiksi Laattapiste-konsernin pääkonttori.
Kaupunginosan itäosat ovat maatalouskäytössä olevaa viljelyaluetta, joka suurelta osalta kuuluu Vantaanjokilaakson valtakunnallisesti arvokkaaksi luokiteltuun maisema-alueeseen. Lännempänä maa on metsäisempää ja kohoaa jokilaaksoa ylemmäs.
Kaupunginosan pohjoisreunalle rakennettiin Kehärata vuosina 2009–2015 ja Tikkurilantien jatke, jotka ylittävät Vantaanjoen.
Vantaanpuisto.
Piispankylän eteläosissa sijaitsee Vantaanpuisto, kahdeksankerroksisista tornitaloista ja matalista lamellitaloista koostuva kerrostaloalue, jonka rakensi Silta ja Satama 1965–1970. Ympäristössä on rivitaloja ja Kustaanmäen erillinen kerrostaloalue. 
Asuinalueesta piti suunnitelmien mukaan tulla oleellisesti laajempi Luoteis-Vantaan keskus. Vantaanpuiston rakentaminen kuitenkin pysähtyi 1972, kun sisäasiainministeriö jätti hyväksymättä poikkeusluvan kaavoituksen keskeneräisyyden ja lentomelun vuoksi. Sisäasiainministeriö jätti 1977 ja 1981 myös asemakaavat vahvistamatta. 1985 vahvistettiin vain jo rakennettu osa. Korkein hallinto-oikeus kielsi lisärakentamisen 1987.
Vantaanpuiston alueella ei ollut alkuaikoina kaukolämpöä, joten taloissa oli kiinteistökohtainen lämmitys. Vesihuoltoa varten rakennettiin oma vedenottamo. Kunnallisen vesijohdon myötä vedenottamo poistettiin käytöstä veden fluoripitoisuuden vuoksi ja jäi varavedenottamoksi.
Alueella asuu nykyään noin 900 henkeä. Vantaanpuiston varhaisaikoina 1970-luvun alkupuolella alueella asui jopa 1600 henkeä. "Vantaanpuiston ostoskeskus" toimii alueen sydämenä ja tarjoaa palveluja myös naapurikaupunginosille.
Markkinatrendi

Markkinatrendeistä puhutaan usein sijoittamisen ja finanssimarkkinoiden yhteydessä. Yleensä trendit erotellaan lyhyt- ja pitkäaikaisiksi, toissijaiseksi ja ensisijaiseksi. 
Käsitettä "härkämarkkina" käytetään pitkään jatkuneesta nousukaudesta, joka ylittää historiallisen keskiarvon. Härkämarkkinoilla odotukset ovat hyvin myönteisiä. Vastaavasti käsitettä "karhumarkkina" käytetään pitkään jatkuneesta laskukaudesta. Karhumarkkinoilla vallitsee pessimismi, sijoittajat myyvät mikä johtaa markkinoiden laskukierteeseen. Ehkäpä tunnetuin härkämarkkinatilanne oli valloillaan 1990-luvulla, jolloin markkinat kasvoivat ennätysvauhtia, ja joka loppui teknokuplan puhkeamiseen 2000-luvun alussa. Suurta lamaa 1930-luvulla voidaan pitää pörssihistorian pahimpana karhumarkkinatilanteena.
Pitkään jatkuneilla kasvu- tai laskukausilla tapahtuu yleensä äkillisiä lasku- tai nousupiikkejä. Niitä kutsutaan "korjausliikkeiksi".
Käsitettä "kuolleen kissan pomppu" () käytetään sijoitusmarkkinoilla tilanteesta, jolloin osakekurssi on laskenut jyrkästi ja noussut hieman sen jälkeen ylöspäin. Pessimistiset sijoittajat kuvaavat tilannetta tällä käsitteellä, joka juontuu sanonnasta "jopa kuollut kissa pomppaa ylöspäin, jos se putoaa korkealta." Sitä käytti tiettävästi ensimmäisenä eräs talouslehti "Financial Timesin" vuonna 1985 haastattelema osakevälittäjä, jolloin Singaporen ja Malesian markkinat pomppasivat ylöspäin kovan laskun jälkeen.
Messerschmitt-Bölkow-Blohm

Messerschmitt-Bölkow-Blohm GmbH (lyhenne MBB) oli saksalainen ilmailu- ja avaruustekniikan konserni. 
Messerschmitt-Bölkow-Blohm syntyi vuonna 1968, kun Bölkow ja Messerschmitt yhdistyivät. Tähän yhtymään liittyi vuonna 1969 vielä Hamburger Flugzeugbau GmbH, joka oli laivoja ja lentokoneita valmistavan Blohm &amp; Vossin tytäryritys. 
Vuonna 1981 yhtiö hankki Vereinigte Flugtechnische Werken.
Vuonna 1988 Daimler-Benz AG hankki MBB:n ja yhtiö yhdistettiin vuonna 1989 Deutsche Aerospaceen. Vuonna 2000 DASA muuntui osaksi EADSia. 
Tuotteet.
MBB valmisti myös tuulivoimaloita.
Kokomo

Kokomo on Yhdysvaltain kaupunki Indianan osavaltiossa. Se on Howardin piirikunnan pääkaupunki. Kokomo on osavaltionsa kaupungeista kahdenneksitoista suurin. 
United States Census Bureaun mukaan Kokomon pinta-ala on 42,1 km², josta vettä on 0,2 km² eli 0,37 %. Kokomo on nimetty miamien päällikkö Ma-Ko-Ko-Mon mukaan. Siitä tuli kaupunki vuonna 1865.
Kokomossa oli vuoden väestönlaskennan aikaan 46 113 asukasta, 20 273 taloutta ja 12 204 perhettä.
Herrat nauraa

Herrat nauraa oli keväällä 1999 valmistettu ja MTV3-kanavalla esitetty televisiosarja, joka oli lyhyt jatko-osa vuosina 1990–1996 valmistuneelle satiirisarjalle "Hyvät herrat". Sarjaa esitettiin perjantai-iltaisin.
Sarjan päähenkilöt olivat jo "Hyvissä herroissa" esiintyneet kauppaneuvos Johannes Paukku (Matti Tuominen) ja hänen vävypoikansa Raimo ”Tollo” Koskivuo (Eero Melasniemi). Kylvettäjänä oli edelleen Tyyne Hurskainen (Anja Pohjola) ja hänen apulaisenaan toimi Raimo T. Koskivuon avioliiton ulkopuolisesta suhteesta syntynyt muun muassa eläinaktivistina toiminut Rosa (Vilma Melasniemi). 
Sarjassa vieraili julkisuuden henkilöitä ja poliitikkoja, kuten Hjallis Harkimo, Tanja Karpela, Johannes Virolainen, Sauli Niinistö ja Leena Harkimo. Tammikuun 29. päivänä esitetyssä jaksossa ”Heili Karjalasta” Paukku ja Tollo käyvät onnittelemassa syntymäpäiviä viettävää Johannes Virolaista, joka tuolloin myös oikeasti juhli 85-vuotissyntymäpäiväänsä.
Hoitovirhe

Hoitovirhe tarkoittaa lääketieteessä potilaan hoidossa tapahtunutta virhettä tai hoidon laiminlyöntiä.
Hoitovirheet johtuvat paitsi lääkärin laiminlyönnistä, myös joskus esimerkiksi kiireisen työtahdin aiheuttamista inhimillisistä virheistä. Muun muassa resurssien puutteet (kuten henkilökuntavaje) nopeuttavat hoidon aloittamista ennen kuin potilasta koskevat tutkimukset on saatettu kunnolla päätökseen, jolloin hoitovirheiden määrä kasvaa. John Banjan mukaan hoitovirheet johtuvat narsismista, sillä lääketieteen ammattilainen, siinä missä muidenkin alojen ammattilaiset, pyrkii säilyttämään kuvan auktoriteetista, kontrollista ja tietämyksestä. Banjan mielestä narsisti ei suostu tunnistamaan ja myöntämään virheen tapahtuneen. Banjan mielestä myös vähemmän ilmeinen narsismi aiheuttaa kiireisen työtahdin aiheuttamat virheet, sillä esimerkiksi itsekkäistä syistä työtuntien haaliminen itselleen on narsistille tärkeämpää kuin potilaat ja heidän hoitotuloksensa. Tämä ahkera ja stressaantunut narsisti on Banjan mukaan yleisempi kuin ilminarsisti.
Väärästä diagnoosista johtuva virheellinen hoito katsotaan hoitovirheeksi.
Korvauksia voi hakea Potilasvakuutuskeskukselta. Lomakkeita saa esimerkiksi Kansalaisen palvelut yhdestä osoitteesta Suomi.fi portaalisivustolta.
Terveyden ja hyvinvoinnin laitos arvioi Suomessa kuolevan hoitovirheisiin vuosittain 700–1 700 henkeä. Joka kymmenes sairaalapotilas kärsii hoitovirheestä ja joka sadas saa vakavan haitan. Suomen Potilasturvallisuusyhdistyksen mukaan puolet hoitovirheistä olisi estettävissä.
Kollektiivinen hoitovirhe.
Kollektiivinen hoitovirhe tarkoittaa yhteisön säännösten tai asetusten takia tekemää hoitovirhettä. Myös lääkärinvalan rikkovat määräykset, asetukset ja säännökset katsotaan kollektiiviseksi hoitovirheeksi. 
Kollektiivisista hoitovirheistä on useita esimerkkejä myös Suomesta. Esimerkit liittyvät lähinnä huumeiden ja alkoholin vieroitushoitojen säännösten aiheuttamaan syrjintään. Myös hoitojen toteuttamista koskevissa säännöksissä on ollut määräyksiä, jotka ovat aiheuttaneet kollektiivisia hoitovirheitä.
Julkinen valta

Julkinen valta on julkisyhteisöjen luonnollisiin ja oikeushenkilöihin kohdistamaa vallankäyttöä. Julkiselle vallalle on ominaista, että se on luonteeltaan yksipuolista: valtaa käyttävällä on oikeus tehdä lainvoimainen oikeustoimi ilman toisen osapuolen suostumusta. Esimerkkinä kaavoitus, joka voidaan toteuttaa maanomistajan tahdon vastaisesti. 
Tosiasiallisessa julkisen vallan käytössä oikeussuhteita ei sen sijaan muuteta vaan toteutetaan jokin käytännön toimi, esimerkiksi häirikön poistaminen julkisesta sisätilasta. Tällaista tosiasiallisen julkisen vallan käyttöä sisältyy muun muassa poliisityöhön, opetukseen ja hoitotyöhön.
Yleensä julkista valtaa käyttävät valtio ja kunnat, jotka ovat delegoineet käytännön vallankäytön virkamiehille, monijäsenisille hallintoelimille ja tuomioistuimille. Vähäisiä julkisen vallan käyttömahdollisuuksia on delegoitu lailla myös yksityisille kansalaisille (esimerkiksi kalastuksenvalvojat), julkisomisteisille liikelaitoksille ja yksityisille yhteisöille (esimerkiksi yksityiset perusopetuksen antajat).
Julkinen valta Suomessa.
Suomen perustuslaki rajoittaa mahdollisuutta delegoida julkista valtaa muille kuin julkisyhteisöille. Suomessa julkisen vallan käyttöön liittyviä kysymyksiä on ollut yksityisen pysäköinninvalvonnan alalla, jota koskevan lakiehdotuksen eduskunnan perustuslakivaliokunta kielsi. Valvira kielsi Rääkkylän kuntaa ulkoistamasta sosiaalipalvelujaan yksityiselle yritykselle. Julkista valtaa koskevaa oikeudenalaa kutsutaan julkisoikeudeksi.
Nitrometaani

Nitrometaani ("nitrokarboli") on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön neste, jonka kemiallinen kaava on CH3NO2, moolimassa 61,04 g/mol, sulamispiste −29 °C, kiehumispiste 101 °C, suhteellinen tiheys 1,14 (vedellä 1), höyrynpaine 20 °C:ssa 3,7 kPa, suhteellinen höyryn tiheys (ilma=1) 2,1, leimahduspiste 35 °C c.c., itsesyttymislämpötila 417 °C, syttymisrajat (tilavuusprosenttia ilmassa) 7,3–63 ja CAS-numero 75-52-5. Nitrometaani on vesiliukoinen.
Typpiatomilla on nitrometaanissa positiivinen osittaisvaraus ja se muodostaa poikkeuksellisesti neljä kovalenttista sidosta. Typpiatomin voidaan katsoa menettäneen elektronin, jolloin sen elektronirakenne muistuttaa hiilen elektronirakennetta. Toiselle happiatomieista puolestaan merkitään negatiivinen osittaisvaraus ja sidos vain yksinkertaisella kovalenttisella sidoksella.
Nitrometaani on happiatomiensa suhteen resonanssihybridi. Ei ole olennaista, kumpaan happiatomiin merkitään yksinkertainen sidos ja osittaisvaraus, sillä molemmat muodot ovat itsessään vääriä. Kummankin typestä happeen johtavan sidoksen pituus on sama 122 pm, joka on puolessa välissä N–O (130 pm) ja N=O (116 pm) -sidoksia. Nitrometaanilla on yksi muuttumaton rakennemuoto, jolla on molempien resonanssimuotojen piirteitä. Tällaisen muodon tarkka mallintaminen Kékulen viivasidostekniikalla on kuitenkin mahdotonta.
Käyttö.
Nitrometaania käytetään radio-ohjattavien- (Rc) ja kiihdytysautojen polttoaineena. Nitrometaani syttyy huonommin kuin tavallinen bensiini. Nitrometaanimolekyyli sisältää happea, jolloin sitä pystytään syöttämään suuria annoksia moottoriin sen tukehtumatta. Näin saavutetaan paljon suurempia tehoja kuin tavanomaisilla polttoaineilla. Nitrometaani voi myös räjähtää sisältämänsä hapen ja vedyn yhdistyessä.
Nitrometaania käytetään myös rakettimoottorien polttoaineena.
Nitrometaanista voidaan tehdä erilaisia räjähteitä, mutta se toimii räjähteenä myös sellaisenaan. Tunnetuin sitä sisältävä räjähde on ANNM, jossa on nitrometaanin ohella ammoniumnitraattia.
Polttoaineena.
Koska nitrometaani sisältää happea, se tarvitsee vähemmän ilmakehän happea palamiseen:
4 CH3NO2 + 3 O2 → 4 CO2 + 6 H2O + 2 N2
Jokaista bensiinikiloa kohti tarvitaan 14,7 kiloa ilmaa, mutta kilo nitrometaania tarvitsee sitä vain 1,7 kiloa. Koska moottorin sylintereihin mahtuu vain rajattu määrä ilmaa jokaista työtahtia kohti, nitrometaania voidaan polttaa 8,7 kertaa enemmän kuin bensiiniä. Nitrometaanin energiatiheys on kuitenkin pienempi: Bensiinistä saa 42–44 MJ/kg kun nitrometaanista saa vain 11,3 MJ/kg. Tämän takia nitrometaanilla saadaan noin 2,3 kertaa enemmän voimaa bensiiniin verrattuna samalla happimäärällä.
Nitrometaania voidaan käyttää monopropellanttina, eli sellaisena joka palaa ilman lisättyä happea:
2 CH3NO2 → 2 CO + 2 H2O + H2 + N2
Pieni määrä hydratsiinia sekoitettuna nitrometaaniin kasvattaa voimaa suuresti. Nitrometaanin kanssa hydratsiini muodostaa räjähdysherkkää suolaa, joka on myöskin monopropellanttia. Sekoitus on epästabiilia ja riskaabelia, minkä takia sitä ei saa käyttää pienoismallilennokkien polttoaineena.
Parkanon rautatieasema

Parkanon rautatieasema () on rautatieasema Suomen rataverkolla Parkanon kaupungissa Pirkanmaan maakunnassa. Liikennepaikka avattiin henkilö- ja tavaraliikenteelle vuonna 1971. Se sijaitsee noin kuuden kilometrin päässä Parkanon keskustaajamasta, ratakilometrillä 262.
Historia.
Vuoteen 1970 saakka Parkano-niminen liikennepaikka sijaitsi Parkanon keskustaajamassa Haapamäen–Porin rautatien varrella. Vanhan Parkanon aseman nimi muutettiin Kairokoskeksi uuden aseman avaamisen myötä. Vuosi aseman avaamisen jälkeen, vuonna 1972, Parkanon kunnasta tuli kauppala ja viisi vuotta myöhemmin kaupunki.
Parkanon rautatieasema rakennettiin -oikoradan yhteydessä paikkaan, jossa oikorata ristesi Haapamäki–Pori-radan kanssa. Alun perin liikennepaikalla ei ollut tarkoitus olla lainkaan henkilöliikennettä. Vasta yleisön vastustuksen jälkeen Valtionrautatiet päätti rakentaa väliaikaisen parakkityylisen asemarakennuksen henkilöliikenteen palveluja varten. Uuden aseman rakentamisen yhteydessä Haapamäki–Pori-radan linjausta jouduttiin muuttamaan huomattavasti, jotta ratapiha saatiin uuden radan suuntauksen mukaiseksi. Parkanon merkitys risteysasemana jäi kuitenkin vähäiseksi, koska Porin ja Haapamäen välillä oli jo uuden aseman valmistuessa vain vähän liikennettä. Henkilöliikenne Parkanosta Porin ja Haapamäen suuntiin lopetettiin vuonna 1981. Myös tavaraliikenne on loppunut, ja rataosuudella vain Parkano-Niinisalo on edelleen käytössä. Niinisalon liikenne koostuu vain satunnaisista sotilasjunista.
Nykytila.
Parkanon rautatieasemalla pysähtyy osa Tampereen ja Seinäjoen välillä kulkevista matkustajajunista. Vaihdottomia yhteyksiä on Helsinkiin, Tampereelle, Vaasaan, Ouluun väliasemineen sekä yöjunitse Rovaniemelle ja Kemijärvelle. Liikennepaikalla on myös tavaraliikennettä, asemalla kuormataan muun muassa raakapuuta. Raiteet 2 ja 3 eivät ole käytössä kuin poikkeustilanteissa. Lähtökohtaisesti kaikki junat pysähtyvät raiteella 1. 
Asemalla ei ole enää lipunmyyntiä, mutta asemalla on yksi lippuautomaatti sisätiloissa. Asemarakennus on käytössä odotussalina maanantaista perjantaihin kello 6.00–18.00. Lauantaisin ja sunnuntaisin se on suljettu. Parkanon asemarakennus on siirtynyt Parkanon kaupungin omistukseen ja on keskusteltu myös ilmaisen pysäköinnin muuttamisesta maksulliseksi kattamaan asema-alueen hoidosta syntyviä kustannuksia. Kesällä 2025 asemarakennus sai violetin värityksen entisen sinisen tilalle.
Värilliset

Värilliset (, ) ovat eteläafrikkalainen etninen ryhmä, joka syntyi 1700–1800-lukujen aikana khoiden, vapautettujen ja karanneiden kaakkoisaasialaisten orjien, bantujen sekä eurooppalaisten siirtolaisten jälkeläisistä. Etelä-Afrikassa on noin 3 700 000 värillistä (9 % väestöstä) ja Namibiassa noin 125 000.
Värillisillä on Etelä-Afrikassa oma etninen identiteettinsä, joka kehittyi 1860-luvun aikana. Suurin osa värillistä asuu Kapmaan alueella. Apartheidin aikana kaikki eteläafrikkalaiset luokiteltiin virallisiin väestöryhmiin, joista yksi oli värilliset.
Suurin osa Etelä-Afrikan värillisistä puhuu äidinkielenään afrikaansia ja kaikista afrikaansin puhujista he muodostavat noin puolet. Joidenkin värillisten äidinkieli on englanti, ja apartheidin aikana monien mustien tavoin värilliset ryhtyivät enenevässä määrin käyttämään englantia protestina afrikaanerien apartheid-politiikkaa vastaan.
Myös Yhdysvalloissa afroamerikkalaisia kutsuttiin aikaisemmin värillisiksi (), mutta termi on nykyisin jäänyt pois käytöstä ja sitä pidetään harvoja poikkeuksia lukuun ottamatta loukkaavana.
Hiuvet

Hiuvet on saari Perämerellä Oulun kaupungin (entisen Haukiputaan kunnan) vesialueella. Saari sijaitsee Virpiniemen edustalla noin viiden kilometrin päässä mantereelta, ja se on asumaton joitakin kesäasuntoja lukuun ottamatta. Hiuvet muodostuu maankohoamisen vuoksi yhteen kasvaneista Hoikka-Hiukeen, Iso-Hiukeen, Maijanleton sekä Rantinleton saarista.
Saarella on monipuolinen kasvisto. Merkittävimmät harvinaiset kasvilajit ovat upossarpio ja ruijanesikko. Linnusto on paikoin runsasta, ja saarella esiintyviin lintulajeihin kuuluvat pikkutiira, punajalkaviklo, suokukko, tukkasotka, pikkukoskelo, kalalokki, kalatiira ja lapintiira. Saarella on tehty havaintoja myös merikotkasta. Saaren kaakkoisosassa on pieni lampi. Saari on pääosin koivumetsää, harmaaleppää sekä joitakin mäntyjä ja kuusia kasvaa saaren sisäosissa. Saaressa on myös tavattu kauriita ja hirviä.
Bambatha

Bambatha kaMancinza (n. 1860–1906) oli zulu-heimoon kuuluvan zondi-klaanin päällikkö, joka johti kapinaa Natalin siirtokunnan brittihallintoa vastaan vuonna 1906. 
Bambathan joukot suorittivat useita iskuja brittiläisiä vastaan vuoden 1906 keväällä, mutta alun menestyksen jälkeen hän hävisi eversti Duncan McKenziein johtamalle siirtomaa-armeijalle huhtikuussa 1906 Mome Gorgen taistelussa. 
Taistelun jälkeen Bambatha vangittiin ja teloitettiin. Kapinan aikana kuoli arviolta 3 000–4 000 zulua ja noin 30 eurooppalaista. Kapinan jälkeen yli 7000 henkeä vangittiin, myös zulujen kuningas Dinizulu vangittiin jota syytettiin maanpetoksesta.
Kansainvälinen jälleenrakennus- ja kehittämispankki

Kansainvälinen jälleenrakennus- ja kehityspankki (, IBRD) on osa Maailmanpankkia. Se on kansainvälinen järjestö, joka perustettiin alun perin rahoittamaan pitkäaikaisilla lainoilla toisen maailmansodan jälkeistä jälleenrakennusta. Bretton Woodsin konferenssin yhteydessä perustetun IBRD:n päämaja sijoitettiin New Yorkiin. IBRD myöntää lainoja valtioille ja joillekin julkishallinnon toimijoille, joilla on valtiontakaus. Ensimmäinen laina myönnettiin Ranskalle vuonna 1947. Nykyisin IBRD rahoittaa suuria hankkeita Afrikassa, Aasiassa ja Latinalaisessa Amerikassa; esimerkiksi moottoriteitä, lentokenttiä ja voimalaitoksia. 1990-luvun alusta alkaen IBRD on rahoittanut hankkeita myös Itä-Euroopassa ja entisen Neuvostoliiton alueella.
Tracy Chapman

Tracy Chapman (s. 30. maaliskuuta 1964 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hänen kappaleitaan ovat muun muassa ”Fast Car”, ”Talkin’ Bout a Revolution”, ”Baby Can I Hold You”, ”Give Me One Reason” ja ”The Promise”. Hän on myynyt moninkertaista platinaa ja voittanut useita Grammy-palkintoja.
Ura.
Tracy alkoi soittaa kitaraa ja kirjoittaa lauluja jo lapsena. Hänet hyväksyttiin A Better Chance -ohjelmaan, joka tunnistaa, värvää ja kehittää lahjakkaita vähemmistöihin kuuluvia oppilaita. Tämän ansiosta hän pääsi yksityiseen, yliopistoa varten valmentavaan Wooster Schooliin ja sieltä Tuftsin yliopistoon Medfordissa Massachusettsissa.
Opiskeluaikanaan Chapman alkoi esiintyä kaduilla ja soitti kitaraa Cambridgen kahviloissa. Valmistuttuaan hän sai sopimuksen SBK Recordsilta ja julkaisi ensimmäisen albuminsa "Tracy Chapman" (1988). Kriitikot ylistivät albumia ja hän aloitti kiertueen saadakseen kuulijakuntaa. Pian kesäkuussa 1988 televisioidun Nelson Mandelan 70-vuotisjuhlakonsertin jälkeen "Fast Car" lähti nousuun Yhdysvaltain listoilla. Albumi ja singlet myivät hyvin ja albumi myi moninkertaista platinaa sekä voitti neljä Grammya. "Rolling Stone" valitsi albumin 1980-luvun kymmenen parhaan rocklevyn joukkoon. 
Vuoden 1988 lopulla Chapman oli mukana Amnesty Internationalin Human Rights Now! Tour -kiertueella. VH1-kanavan nettisivujen mukaan hänen albuminsa auttoi pistämään alulle poliittisen korrektiuden aikakauden ja, kuten 10,000 Maniacsilla ja R.E.M:llä, hänen liberaalilla asenteellaan oli suuri vaikutus amerikkalaisilla yliopistokampuksilla 1980-luvun lopulla.
Seuraava albumi "Crossroads" (1989) sai vähemmän suosiota. Vuoden 1992 julkaisun "Matters of the Heart" aikoihin Chapman soitti enää pienelle omistautuneelle yleisölle, mutta monien yllätykseksi vuonna 1995 julkaistu "New Beginning" oli menestys ja sitä myytiin jo pelkästään Yhdysvalloissa kolme miljoonaa kappaletta. Albumilta tuli hitti "Give Me One Reason", joka voitti parhaan rock-kappaleen Grammyn vuonna 1996. Vuonna 2000 julkaistiin "Telling Stories", joka edusti enemmän rocktyyliä kuin folkia. Single "Telling Stories" sai paljon radiosoittoa Euroopassa. Vuoden 2002 albumi "Let It Rain" oli kuudes, ja Chapman kiersi Yhdysvaltoja ja Eurooppaa vuonna 2003 promotoidakseen sitä.
"Where You Live" julkaistiin vuonna 2005 ja Chapman kiersi sen yhteydessä suurimpia Yhdysvaltain kaupunkeja. Loppuvuodesta hän kiersi myös Eurooppaa. "Where You Live" -kiertuetta pidennettiin vuodelle 2006 ja kesällä pidettiin 28 konserttia muun muassa seuraavissa maissa: Saksa, Italia, Ranska, Ruotsi, Suomi, Norja, Britannia ja Venäjä. 5. kesäkuuta Chapman esiintyi myös viidennessä Gala of Jazz -tilaisuudessa Lincoln Centerissa New Yorkissa.
Julkaisut.
"Fast Car" (USA #6, UK #5) 
"Talkin' 'Bout A Revolution" (USA #75) 
"Baby, Can I Hold You?" (USA #48)
"Crossroads" (USA #90, UK #61)
"Subcity"
"All That You Have Is Your Soul"
"Bang Bang Bang"
"Dreaming On A World"
"Give Me One Reason" (USA #3)
"New Beginning"
"Smoke and Ashes"
"The Promise"
"Telling Stories"
(UK #3) 
"You're The One"
"Another Sun"
"Change" 
"America"
Mukdenin palatsi

Mukdenin palatsi oli Kiinan varhaisen Qing-dynastian aikana keisarillinen palatsi. Kolme ensimmäistä Qing-hallitsijaa asuivat siinä vuosina 1625–1644. Palatsi sijaitsee Mukdenissa nykyisessä Shenyangissa.
Mantšujohtaja Nurhaci aloitti palatsin rakentamisen 1625, ja lisärakennuksia siihen lisäsi Hong Taiji vuonna 1631. Palatsi rakennettiin muistuttamaan Pekingin Kiellettyä kaupunkia pienine mantšurialais- ja tiibetiläistyylisine vivahteineen. Qing-dynastian korvattua Mingin vuonna 1644 Mukdenin palatsi menetti merkityksensä keisarin virallisena asuinpaikkana ja siitä tuli alueellinen palatsi. Vuonna 1780 hallitsija Qianlong laajensi edelleen palatsia. Monet Qing-dynastian hallitsijoista asuivat Mukdenissa jonkun aikaa vuodesta.
Palatsista muokattiin vuonna 1955 Shenyangin palatsin museo. UNESCO liitti sen maailmanperintöluetteloonsa vuonna 1987.
Broederbond

Broederbond tai Afrikaner Broederbond (), nykyisin Afrikanerbond on eteläafrikkalainen, aiemmin salainen järjestö, jonka tavoitteena on afrikaanerien etujen ajaminen. Broederbond-salaseura syntyi afrikaanerinationalismin innoittamana vuonna 1918, ja se oli huomattava voimatekijä maassa apartheidjärjestelmän aikana. Järjestöön kuului suurin osa merkittävistä afrikaanereista niin kirkon, tieteen, armeijan kuin politiikankin piiristä. Etelä-Afrikan kaikki pääministerit ja presidentit vuosina 1948–1994 olivat järjestön jäseniä. 
Järjestö onnistui säilymään hyvin salaisena, eikä siihen juuri onnistuttu soluttautumaan. On esitetty, että järjestöllä oli merkittävä poliittinen vaikutusvalta koko apartheidkauden ajan. Nykyisin järjestö on tullut julkisuuteen ja hyväksyy jäsenikseen kaikki afrikaansia äidinkielenään puhuvat. Sen vaikutusvalta on kuitenkin vähentynyt.
Kesäkuussa 1918 joukko tyytymättömiä afrikaanereita perusti "Nuori Etelä-Afrikka" () -nimisen järjestön, jonka nimi muutettiin pian Afrikaner Broederbondiksi. Järjestön tavoitteena oli edistää afrikaanerinationalismia ja siten ylläpitää afrikaanerien kulttuuria, kehittää heidän talouttaan ja nostaa afrikaanerit valtaan Etelä-Afrikan unionissa. Liike politisoitui voimakkaasti 1930-luvulla, ja sille perustettiin useita rinnakkaisjärjestöjä. Niistä merkittävin oli Federasie van Afrikaanse Kultuurvereniginge, FAK (), joka ryhtyi ajamaan Broederbondin kulttuurisia tavoitteita. Suuren vaelluksen satavuotisjuhlallisuuksien vuoksi vuonna 1938 afrikaanerinationalismin suosio alkoi kasvaa, ja AB:n ympärille syntyi lisää järjestöjä. Keskeisin niistä oli puolisotilaallinen Ossewabrandwag-liike.
Toisen maailmansodan jälkeen Afrikaner Broederbondin vaikutusvalta kasvoi edelleen, ja se sai vuonna 1947 hallintaansa muun muassa Etelä-Afrikan rotuasiain viraston. Suunnitelma Etelä-Afrikan täydellisestä rotuerottelusta alkoi muotoutua. Muuttamalla vaalipiirien rajoja AB:n onnistui varmistaa vuonna 1948 vaalivoitto Kansallispuolueelle, joka tämän jälkeen säilyi vallassa apartheidpolitiikkaa toteuttaen aina vuoteen 1994 asti.
Vaikka Broederbondin jäsenmäärä ja poliittinen valta alkoi 1960-luvulla vähentyä, suurin osa vaikutusvaltaisista eteläafrikkalaisista poliitikoista pysyi sen jäseninä. Suurin osa parlamentin jäsenistä ja hallituksen ministereistä kuului siihen edelleen apartheidkauden päättyessä 1994.
Entwicklungsring Süd

Entwicklungsring Süd GmbH (EWR, suomeksi "kehityspiiri etelä") oli saksalainen yhteisyritys, jonka osapuolet olivat Heinkel, Messerschmitt ja Bölkow. Se perustettiin vuonna 1959. Sen pääkonttori oli Münchenissä.
Yhteisyrityksen tavoite oli kehittää VTOL-hävittäjä, EWR VJ 101. Kyseessä oli merkittävä teknologiaponnitus, mutta teknisesti niin epävarma suoritusarvojen saavuttamisessa, että hanke on voinut myös olla alalle tyypillistä yritystukea.
Heinkel erosi yhteisyrityksestä vuonna 1965. Loppu EWR:stä liittyi Messerschmitt-Bölkow-Blohmiin.
Etelän EWR ja pohjoisen ERNO (NO=Nord) yhtiöt olivat nimensä perusteella samankaltaisia kuin Ranskan hieman aikaisempi pyrkimys muodostaa Sud Aviation. Kyseessä oli 1950-luvun ilmailun ja sotilasilmailun hypekauden jälkeinen pyrkimys koota heikentyviä yhtiöitä alueellisiksi kokonaisuuksiksi.
Magnum (yhtye)

Magnum oli Britanniassa vuonna 1972 perustettu melodinen hard rock -yhtye. Perustamisen jälkeen yhtye on kokenut paljon miehistönvaihdoksia, mutta laulaja Bob Catley ja kitaristi Tony Clarkin, jotka myös vastaavat useimmista sävellyksistä ja sanoituksista, ovat pysyneet yhtyeessä alusta asti.
Magnum aloitti soittamalla covereita Birminghamin kuuluisalla Rum Runner -klubilla, kunnes he alkoivat hakea omaa tyyliään soittamalla Bob Catleyn kappaleita At the Railway Innissä vuonna 1976.
Yhtyeen debyyttialbumi "Kingdom of Madness" julkaistiin Jet Recordsin kautta vuoden 1978 lopulla ja se saavutti 58. sijan Britannian albumilistalla. Magnum oli Jet Recordsilla aina vuoteen 1983 ja heidän merkittävin albuminsa tänä aikana oli Jeff Glixmanin tuottama "Chase the Dragon" (1982), joka saavutti 17. sijan albumilistalla.
Magnum sai parhaat listasijoituksensa albumeilla "Wings of Heaven" (5. sija) ja "Goodnight L.A." (9. sija), joista viimeksi mainitun tuotti myös muun muassa Fleetwood Macin tuottajana toiminut Keith Olsen. Parhaiten Magnum kuitenkin tunnetaan eeppisestä albumista "On a Storyteller’s Night", joka julkaistiin FM Recordsin kautta vuonna 1985. Se saavutti listalla sijan 24 ja siivitti yhtyeen suosioon muuallakin Euroopassa. 
Magnum hajosi vuonna 1995, mutta perustettiin uudelleen vuonna 2002. Yhtye lopetti toimintansa kitaristi Tony Clarkinin menehdyttyä vuonna 2024.
Pallonen (saari)

Pallonen on saari Perämerellä Haukiputaan ja Iin kuntien edustalla noin 20 kilometrin etäisyydellä mantereesta. Saari kuuluu Pallosen saariryhmään, ja se sijaitsee Nimettömänmatala-nimisen matalikon luoteiskulmassa. Matalikon muita saaria ovat Astekari ja Santapankki. Saaret kuuluvat Perämeren saaret -Natura-alueeseen.
Pallonen on noin kahden metrin korkuinen puuton kivikkoluoto, ja siellä sijaitsee vanha kalamaja. Rannat ovat kivikkoniittyä, joilla kasvaa harvinainen luotosorsimo. Kiiltopajua ja pietaryrttiä kasvaa saaren laella. 
Linnusto on runsas, ja saarella on runsas tiirakanta. Pesiviin lajeihin kuuluvat kala- ja lapintiira sekä pikkutiira. Saarella pesivät myös alueellisesti uhanalaiset pilkkasiipi ja tylli.
EWR VJ 101

EWR VJ 101 oli saksalainen experimental-lentokone. VJ tuli sanoista "Vertikal Jäger" (VTOL). Siitä kaavailtiin seuraajaa F-104G Starfighterille, mutta hanke keskeytettiin. Jos suunnitelma olisi toteutunut, siitä olisi tullut nopein VTOL-lentokone (2 Machin nopeus). 29. heinäkuuta 1964 toinen prototyyppi, X-2, lensi nopeudella Mach 1,04 ilman jälkipoltinta.
Heinkel- ja Messerschmitt-yhtiöt olivat kumpikin laatineet esisuunnitelman tällaisesta lentokoneesta vuoteen 1959 mennessä. Ne perustivat tämän lentokoneen kehitystä varten Entwicklungsring Süd-yhteisyrityksen. Prototyypit kulkivat nimellä EWR VJ 101 C. 
Kaksi prototyyppiä valmistettiin: X-1 ja X-2. Koelennot alkoivat 10. huhtikuuta 1963. 14. syyskuuta 1963 X-1 tuhoutui lento-onnettomuudessa, joka johtui autopilotin viasta.
X2 lensi 22. lokakuuta 1965 alkaen. Siinä oli jälkipoltin.
Projekti keskeytettiin vuonna 1968. Tällöin brittien, paljon hitaampi, Harrier oli toteumassa, mutta muuten usko pystysuoraan nouseviin hävittäjiin oli häviämässä.
Ulko-Pallonen

Ulko-Pallonen on Pallosen saariryhmään kuuluva 0,7 hehtaarin kokoinen luoto Perämerellä Haukiputaan–Iin edustalla noin 25 kilometrin etäisyydellä mantereesta Suurhiekka-nimisen matalikon kaakkoiskulmassa. Saari on lohkareinen noin metrin korkuinen kivikkosaari. Ulko-Pallonen on lähes kasviton saari, vain suola-arhoa esiintyy. 
Saari on arvokas tiirojen pesimäpaikka, ja sieltä tavataan myös uhanalaista riskilää. Saaren ympäristö on Suurhiekan alueella silakan tärkeä kutupaikka.
Astekari

Astekari eli Päänpäällinen on Pallosen saariryhmään kuuluva saari Perämerellä Haukiputaan–Iin edustalla. Saaren korkein kohta on noin metrin korkeudella merenpinnasta, ja se sijaitsee laajan Nimettömänmatalan matalikon länsiosassa lähellä Santapankkia ja Pallosta ja kuuluu näiden ohella Perämeren saaret -Natura-alueeseen.
Astekarissa kasvaa ruoikkoa ja niittyä, kasveihin kuuluvat luhtakastikka ja rönsyrölli. Saaren laella kasvaa pajua. Merkittävimmät kasvit ovat meriasteri ja luotosorsimo. 
Saari on Pallosen saariryhmän saarista linnustoltaan arvokkain, ja se saattaa olla Perämeren ainoa haahkan säännöllinen pesimäpaikka. Saarella pesivän räyskäyhdyskunnan koko on noin 160 paria, joten se käsittää Suomen arvoidusta räyskän pesimäkannasta jopa 20 prosenttia. Muista pesiviä laajeja ovat kala- ja harmaalokki. Aiemmin saarella on tavattu runsaasti myös pesiviä naurulokkeja sekä tiiroja.
Kapmaa

Kapmaa ( tai "Cape of Good Hope", tai "Kaapkolonie") oli alun perin hollantilaisten ja myöhemmin brittien hallinnassa ollut siirtomaa nykyisen Etelä-Afrikan alueella. Kapmaa ulottui Atlantin valtamereltä itään ja sen itärajaksi muodostui useiden xhosien kanssa käytyjen sotien jälkeen Fishjoki, pohjoisessa Oranjejoki. Siirtomaa oli yksi Etelä-Afrikan unionin vuonna 1910 muodostaneista osista, jolloin siitä tuli Kapmaan provinssi. Nykyisin alue jakaantuu Pohjois-Kapin, Länsi-Kapin ja Itä-Kapin provinsseihin.