tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jurismia!

Jurismia! on vuonna 2002 esitetty Kummeli-ryhmän 10-osainen komediasarja, jossa parodioitiin lakimiessarjoja. Se oli Kummeli-ryhmän kolmas itsenäinen tv-sarja. Aiemmat ovat poliisisarja "Lihaksia ja luoteja" (1996) ja lääkärisarja "Lääkärit tulessa" (1998).
Päähenkilöt ovat tohelot, joskin aina jollain tavalla jaloilleen putoavat lakimiehet Sami Lyhkänen (Timo Kahilainen) ja Kalervo Kolli (Heikki Silvennoinen). Sarjassa nähdään "Lihaksia ja luoteja" -sarjan poliisiaseman räjähdyksestä ja "Lääkärit tulessa" -sarjan sairaalan joukkoitsemurhasta eloonjäänyt laamanni Jukka Emil Vanaja (Heikki Vihinen).
Jurismia! julkaistiin DVD:nä 9. tammikuuta 2008 nimellä "Kummeli - Jurismia! Vanaja-trilogia osa 3".
Rooman metro

Rooman metro on Rooman maanalainen raideliikenneverkosto. Sen ensimmäinen osuus, nykyinen linja B, avattiin vuonna 1955. Sen rakennustyöt aloitettiin jo 1930-luvulla, mutta keskeytettiin toisen maailmansodan ajaksi, jolloin valmistuneet tunneliosuudet toimivat pommisuojina. Valmistuessaan B-linja kulki Terminiltä EUR-kaupunginosaan. Toinen linja, A, avattin 1980. Se yhdisti Cinecittàn Ottavianoon. Molempia linjoja on pidennetty useaan otteeseen. C-linja avattiin vuonna 2014.
Metron rakentaminen Roomassa on ollut erityisen hankalaa, koska kaivutyöt joudutaan usein keskeyttämään, kun maan alta löytyy muinaisjäänteitä. Osia C-linjasta tehdään yli sadan metrin syvyyteen.
NEP

NEP (, ’uusi talouspolitiikka’) oli Neuvostoliitossa vuosina 1921–1928 harjoitettua talouspolitiikkaa, jolla oli tarkoitus saada maan talous kuntoon surkean sotakommunismin ajan jälkeen ja saada pysähtyneisyyden tilalle tehokkuutta, teollistumista, teknistä kehitystä, koulutusta ja uusi neuvostoihminen. Kirjallisuudessa alettiin yksilöiden sijasta korostaa massoja. Politiikka aloitettiin Vladimir Leninin toimiessa valtionpäämiehenä, ja se oli rajoitettua sekataloutta. Josif Stalin otti 1928 käyttöön puhdasoppisen suunnitelmatalouden.
Poliittinen ilmasto oli NEP-kaudella tiukka. Neuvostoliiton kommunistinen puolue edellytti ajattelun pysyvän aatteen raameissa, ja arvosteleva oppositio oli kielletty. Sensuuria tiukennettiin. Bolševismia vastustaneiden pidätykset ja teloitukset jatkuivat, vaikka toisaalta porvaristo saattoi esittää epäilyksiään melko vapaasti. Oletettiin, että suunta on demokratiaa kohti.
NEP-kauden kapitalistinen suunta merkitsi tiukan linjan kommunistien mielestä ideologisesti askelta taakse päin.
NEP koski maanviljelyä ja ennen kaikkea kulutustavaratuotantoa. Tuotanto ja kauppa siirtyivät niin sanottujen NEP-miesten käsiin, jotka olivat nopeasti ja hämärästi vaurastuneita yksityisyrittäjiä, joilla usein oli jo vanhastaan yrittäjätaustaa. Suurissa kaupungeissa jokapäiväisten tuotteiden kauppa oli heidän käsissään. Mutta joukossa oli myös sisällissodan aikaisia mustan pörssin kauppiaita ja keinottelijoita. Kirjailija Mihail Bulgakov esittelee ihmistyyppiä kertomuksessaan ”Tšitšikovin seikkailut” (1922). Valtio kontrolloi edelleen pankkilaitosta, raskasta teollisuutta, liikennelaitosta ja ulkomaankauppaa. NEP:n aikana talonpojat saivat myydä osan sadosta vapailla markkinoilla, kunhan loput myytiin valtiolle. Lenin oli katsonut, että tällaisella talousmallilla saataisiin maahan ulkomaisia sijoittajia, jotka vuorostaan parantaisivat talouskasvua. Se kuitenkin kohtasi vastarintaa politbyroossa, ja vastustajia olivat erityisesti Nikolai Buharin, Lev Trotski ja Stalin. Stalin lakkautti NEP:n ja aloitti siirtymisen viisivuotissuunnitelmiin.
Pia Hattara

Pia Lea Kaarina Hattara (oik. Hattara-Irjala, o.s. Hattara, ent. Helenius; ) oli suomalainen näyttelijä. Hän esiintyi jo vauvana näyttämöillä vanhempiensa kanssa. Hattara tuli tutuksi topakoiden, usein tiukkapipoisten naishenkilöiden tulkitsijana muun muassa "Komisario Palmu" -elokuvissa. Hänen isänsä oli teatterinäyttelijä ja -johtaja Armas Hattara (1884–1951).
Ura.
Teatteriura.
Hattara valmistui Teatterikoulun ensimmäiseltä vuosikurssilta vuonna 1945. Ennen koulua hän oli näytellyt vuoden Valkeakoskella ja toisen Kokkolassa. Teatterikoulun jälkeen Hattara sai kiinnityksen Oulun näyttämölle. Oulu oli harvoja kaupunkeja, joihin Hattara ei valmistuttuaan ollut lähettänyt hakemusta. Hän joutui puolivahingossa asumaan samaan vinttikamariin järjestäjä-näyttelijä Pentti Irjalan kanssa, ja koska Hattara ei halunnut ”ruveta asumaan kenenkään kanssa”, he menivät naimisiin 26. elokuuta 1945. Liitto päättyi Irjalan kuolemaan vuonna 1982. Oulun vuotensa jälkeen Hattara siirtyi kahdeksi vuodeksi Joensuun teatteriin ja sieltä edelleen neljäksi vuodeksi Kuopion Yhteisteatteriin. Ritva Arvelo houkutteli hänet Helsinkiin Intimiteatterin riveihin vuonna 1952. Kolme vuotta myöhemmin Hattara sai pestin Suomen Kansallisteatterista, jossa hän näytteli eläkkeelle siirtymiseensä saakka. Hattara sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1970. Hänen aviomiehensä sai samaisen mitalin kaksi vuotta myöhemmin.
Hattara valkokankaalla.
Hattara näytteli 32 elokuvassa vuosina 1950–1988 ja parissa lyhytelokuvassa. Hän tulkitsi valkokankaalla usein topakkaa naishenkilöä. Hänet nähtiin useissa Aarne Tarkaksen ja Ville Salmisen ohjaamissa elokuvissa. Hattara tunnettiin myös Knalli ja sateenvarjo -radioviihteestä. Hän näytteli Vetterantin Torodeaa elokuvassa "Pikku Pietarin piha".
Hattara on haudattu Kansallisteatterin näyttelijöiden yhteishautaan Hietaniemen hautausmaalle.
Harri Dahlström

Harri Anton Dahlström (4. elokuuta 1935 Helsinki – 3. heinäkuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen kalojen ja kalatalouden asiantuntija. Koulutukseltaan hän oli maatalous- ja metsätieteiden maisteri, arvoltaan kunniatohtori. Varsinaisen työuransa Dahlström teki Maa- ja metsätalousministeriössä, jossa hän oli ennen eläkkeelle jäämistään kalatalousylitarkastaja sekä kala-
ja riistaosaston vapaa-ajan kalatalouden yksikön päällikkö. Dahlström tuli tunnetuksi radion ja television "Luontoilta"-ohjelmasta, jossa hän toimi kala-asiantuntijana sekä monista muista luontoon liittyvistä yleistajuisista tiedeohjelmista, kirjoista ja lehtiartikkeleista. Hän toimi myös tuntiopettajana Helsingin yliopistossa.
Hän kuoli syöpään Haartmanin sairaalassa Helsingissä.
Lenskin piiri

Lenskin piiri (, ) on paikallien itsehallintoalue Lenan yläjuoksulla Sahan tasavallan lounaisosassa Venäjällä. Se rajoittuu pohjoisessa Mirnyin ja Suntarin piireihin, idässä Oljokminskin piiriin sekä etelässä ja lännessä Sahan naapurialueeseen Irkutskin alueeseen. 
Piirin pinta-ala on 77 000 km² ja vuonna 2007 väkiluku oli 38 500. Alueella on puunjalostusteollisuutta.
Osat.
Lenskin piirin hallinnollinen keskus on Lenskin kaupunki. Piirin alueella on kolme kaupunkikuntaa ja 8 maalaiskuntaa. Näissä on kaikkiaan 22 asutuskeskusta.
Nurmipuntarpää

Nurmipuntarpää ("Alopecurus pratensis"), joka tunnetaan myös nimellä alopekuuri, on tiivistähkäinen rehuna suosittu tuulipölytteinen heinäkasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Nurmipuntarpää voi kasvaa metrin korkuiseksi. Sen kukinto on tiivis tähkä, joka on hyvin samantapainen kuin timoteilla. Nurmipuntarpään tähkä on kuitenkin kärjestä suippeneva, sileäntuntuinen ja helposti hajoava, kun timoteilla se on tasapaksu, karkea ja tiivis. Lehdet ovat noin 5 mm leveät.
Levinneisyys.
Nurmipuntarpää on kotoisin Euroopasta ja Aasiasta. Sitä on alettu viljellä rehuksi ja laidunheinänä myös Australiassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa nurmipuntarpää on yleinen muinaistulokaskasvi.
Käyttö.
Nurmipuntarpäätä on käytetty viljelykasvina kauan. Koska sen siemen ei sovellu koneelliseen korjuuseen, muut heinät ovat syrjäyttäneet sen . Myös nurmipuntarpään voimakas allergisoivuus rajoittaa sen käyttökelpoisuutta .
Amgan ulus

Amgan ulus tai Amgan piiri (, ) on paikallinen itsehallintoalue Amgan vesistöalueella Sahan tasavallan eteläosassa Venäjällä. Se rajoittuu pohjoisessa Tšuraptšan, idässä Ust-Majan, etelässä Aldanin sekä lännessä Hangalassin ja Megino-Kangalassin uluseihin (piireihin). 
Amgan piirin pinta-ala on 29 400 km² ja vuonna 1995 väkiluku oli 16 900. Alueen tärkeimmät elinkeinot ovat karjankasvatus ja maanviljely.
Hallinnollinen jako.
Amgan piirin hallinnollinen keskus on Amgan kylä. Piirissä on kaikkiaan 14 naslegia eli maalaiskuntaa, joissa on yhteensä 22 kylää.
Naslegit (jos keskuskylä on eriniminen, se on mainittu suluissa; nimet ovat pääosin jakuutinkielisessä muodossa):
Havaijinhylje

Havaijinhylje ("Monachus schauinslandi") on vaarantunut hyljelaji, jota voi tavata Havaijin saaristossa. Se on nykyisin ainoa tropiikissa elävä hylje.
Koko ja ulkonäkö.
Havaijinhylje on 2–2,3 metrin pituinen ja painaa 200–300 kiloa, lajin naaraat ovat uroksia kookkaampia. Havaijinhylkeiden selkä on tummanharmaa ja vatsa vaaleankellertävä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Havaijinhyljettä tavataan koko Havaijin saaristossa. Kahdeksan alapopulaatiota elää Luotisilla Havaijisaarilla Kuren atollilla, Midwayn atollilla, Pearlin ja Hermesin atollilla, Lisianskilla, Laysanilla, French Frigate Shoalsilla, Neckerillä ja Nihoalla. Yhdeksättä alapopulaatiota tavataan Havaijin pääsaarilla.
Hylkeet lepäävät autioilla rannoilla, mutta hankkivat ravintonsa saarten ulkopuolelta avoimelta merenpohjalta, jopa 500 metrin syvyydestä.
Elintavat.
Havaijinhylkeet elävät yksikseen. Aikuiset pitävät toisiinsa kohtuullisen välimatkan. Vain nuoret hylkeet leikkivät usein keskenään. Häirittyinä ne päästävät kurluttavia ääniä, esimerkiksi uhkaillessaan lajitoveriaan. Ihmistä laji yleensä kaihtaa. Hylkeet viettävät jopa viikkoja merellä etsimässä ravintoa avoimilta syvänteiltä. Ne eivät yleensä välitä riuttojen kaloista ehkä siksi, että kaloja on vaikea napata niiden piiloutuessa riutan suojiin. Sen sijaan riuttojen ulkopuolella hylkeet voivat etsiä kivien alta kaloja, äyriäisiä piikkinahkaisia ja nilviäisiä. Laji myös ruokailee 500 metrin syvyydessä sijaitsevilla pienillä riutoilla, joilla niillä ei ole kilpailijoita. 
Lisääntyminen.
Keväällä urokset kiertelevät saaria naaraita etsien. Parittelu tapahtuu vedessä. Poikasia syntyy eniten maalis-toukokuussa. Poikanen syntyy yleensä hiekkarannalla, joskus rantakalliolla. Emo imettää kuuttia kuusi viikkoa, eikä naaras poistu poikasen luota tänä aikana. Emon on siis pakko paastota ja se menettääkin painoa kaksi kiloa yhtä poikasen kiloa kohden. Poikanen lähtee pian vieroittamisen jälkeen merelle hankkimaan itse ruokansa. Kokematon poikanen jää usein erityisesti tiikerihain saaliiksi. 
Uhat.
Havaijinhylkeitä on vuoden 2022 arvion mukaan yli 1 600, ja niitä on 2000-luvulla levinnyt myös Havaijin pääsaarille, jossa niitä näkyi vielä 1990-luvulla vai harvoin. Kanta on toipunut 500 yksilön aallonpohjasta hyvin. Eniten niitä on French Frigate Shoalsilla. Hylkeet ovat kärsineet etenkin häirinnästä ja lisääntyminen on epäonnistunut usein. Midwaysaarten hylkeet kärsivät ihmisasutuksesta, kun saarelle perustettiin sotilastukikohta toisen maailmansodan jälkeen. Hylkeet vähitellen hävisivät saarilta vuoteen 1968 mennessä. Ne palasivat vasta, kun sotilastukikohta lakkautettiin 1990-luvulla ja saarista tuli luonnonsuojelualue. Midwayn hyljekanta on kasvanut noin kuuteenkymmeneen. Myös ajelehtiviin verkkoihin hukkuu paljon uteliaita hylkeitä. Vuonna 2006 Havaijien saaristoon perustettiin erittäin laaja suojelualue.
Kalanruotokaavio

Kalanruotokaavio on laatujohtamisen ja prosessinkehittämisen työkalu, jota käytetään usein ryhmätyön apuvälineenä. Sitä kutsutaan usein myös "Ishikawa-diagrammiksi" japanilaisen keksijänsä professori Kaoru Ishikawan mukaan tai "syy-seuraus-kaavioksi". Kalanruotokaavio on visuaalinen esitystapa ryhmitellyistä asioista, ja siinä jokainen ryhmä esitetään omalla ruodolla. Kalanruotokaaviota voidaan käyttää joko asioiden luokitteluun tai ongelmanratkaisuun (syy-seurauskaavio).
Asioiden luokittelu.
Eri ryhmiin kuuluvia asioita jaotellaan seinälle/taululle piirrettyyn kalanruotoon, jossa on tyypillisesti alussa 6 "ruotoa". Ideoita voidaan siirrellä esimerkiksi värikkäiden liimautuvien muistilappusten avulla ryhmästä toiseen. Kun ryhmät alkavat olla selvillä, ruoto nimetään. Koska kalanruotokaavio soveltuu asioiden luokitteluun ryhmässä, se soveltuu hyvin aivoriihen jatkoanalyysiksi, tai vapaasti esitettyjen ajatusten luokitteluun. Luokittelun perusteella voidaan siirtyä kvantitatiivisempiin analyyseihin, esimerkiksi hajonta-analyyseihin tai paretodiagrammiin. 
Ongelmanratkaisu.
Kalanruotokaaviota käytetään usein ongelmanratkaisun apuna, havainnollistamaan asioiden syy-seuraussuhteita. Tällöin ruodon päässä on ongelma, ja ruodon haarat nimetään ongelmaan mahdollisesti johtavien asiaryhmien mukaan. Esimerkiksi haarat voidaan nimetä ihminen (henkilöstö), tekniikka (koneet ja välineet), ympäristö (toimintaympäristö), metodit, materiaalit ja mittarit. Näihin tyypillisiin ongelmia aiheuttaviin ryhmittymiin haetaan sitten aivoriihen omaisesti syitä. Haaroja voidaan myös lisätä tarpeen mukaan. Johtopäätösten tekoa vältetään, kunnes kaikki mahdolliset tekijät on huomioitu. Ongelman ratkaisun vaikeus saattaa alun perin johtua juuri siitä, että jokin tekijä tai alkusyy on jäänyt huomioimatta. Mahdollisten syiden tunnistamisen perusteella voidaan siirtyä kvantitatiivisempiin analyyseihin, esimerkiksi hajonta-analyyseihin tai paretodiagrammiin.
Feija Åkerlund

Feija Åkerlund (s. 28. joulukuuta 1948 Helsinki) on suomalainen muusikko, laulaja ja lauluntekijä, joka tunnetaan Hortto Kaalo -yhtyeen pitkäaikaisena jäsenenä. 
Elämä.
Helsingissä syntynyt Åkerlund kasvoi viisivuotiaaksi saakka Espoon Mäkkylässä sijainneessa Suomen viimeisessä mustalaisleirissä. Leirin tuhouduttua tulipalossa talvella 1953 hän asui Sipoossa ja kävi Mustalaislähetyksen lastenkodin ylläpitämää koulua. Kitaransoiton Åkerlund aloitti kahdeksanvuotiaana. Vuonna 1969 hän oli perustamassa Hortto Kaalo -yhtyettä. Åkerlund on tehnyt romanimusiikin lisäksi myös lastenmusiikkia. Hän on ollut mukana muun muassa M. A. Nummisen kokoamalla lastenlevyllä "Iso mies ja keijukainen" (1970).
Hänelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2007.
Perhe.
Feija Åkerlundin sisaruksia ovat muusikko Taisto Lundberg ja laulaja Anneli Sari. Hän on myös laulaja Amadeus Lundbergin setä.
Taisto Lundberg

Taisto-Juhani Lundberg (22. huhtikuuta 1949 Vehmaa – 24. marraskuuta 2024) oli suomalainen muusikko, joka tunnetaan Hortto Kaalo -yhtyeen perustajajäsenenä. 
Elämä.
Lundberg syntyi Vehmaalla Terijoelta lähtöisin olevien romanievakkojen perheeseen. Isänsä kuoltua hän vietti ensimmäiset elinvuotensa Mäkkylän mustalaisleirillä Espoon Leppävaarassa. Leirin purkamisen jälkeen viranomaiset siirsivät Lundbergin Mustalaislähetyksen lastenkotiin Sipooseen ja myöhemmin hän asui Kauniaisissa toimineessa nuorisokodissa. Lundberg kävi nuorena ammattikoulua, mutta päätyi kuitenkin muusikoksi. Hän lauloi jo lapsena kirkkokuoroissa ja opiskeli myöhemmin Helsingin konservatoriossa viulunsoittoa.
Vuonna 1969 Lundberg perusti Hortto Kaalon yhdessä veljensä Feija Åkerlundin ja Marko Putkosen kanssa. Lundberg oli yhtyeessä aktiivisesti mukana 1970-luvun puoliväliin saakka ja sen jälkeen satunnaisesti. Vuonna 1978 hän sijoittui Syksyn sävel -kilpailussa toiseksi isosiskonsa Anneli Sarin ja Feija Åkerlundin kanssa esittämällään kappaleella ”Luonnonlapset”.
Vuodesta 1990 lähtien Lundberg asui Helsingin Kannelmäessä. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle Helsinkiin.
Perhe.
Taisto Lundbergillä oli viisi lasta. Heistä Miritza ja Amadeus Lundberg tunnetaan myös muusikkoina.
Karelian Trains

Oy Karelian Trains Ltd on suomalais-venäläinen rautatiekalustoyhtiö, joka omisti Helsingin ja Pietarin välillä vuosina 2010–2022 liikennöineet Allegro-junat (Sm6). Yhtiön ovat perustaneet suomalainen VR-Yhtymä ja Venäjän valtion rautatieyhtiö Rossijskije železnyje dorogi (RŽD) vuonna 2006. Kumpikin omistaa yhtiöstä 50 %, ja sen kotipaikka on Helsinki. Liikennöinti VR ja RŽD yhdessä operoimilla Allegro-junilla välillä alkoi 12. joulukuuta 2010. Matka-aika Helsingistä Pietariin oli noin kolme ja puoli tuntia.
Allegron liikennöinti keskeytettiin koronaviruspandemian vuoksi 18. maaliskuuta 2020, ja se käynnistyi jälleen rajoituksineen 12. joulukuuta 2021. Allegron liikennöinti lopetettiin 28. maaliskuuta 2022 johtuen Venäjän hyökkäyksestä Ukrainaan. VR tiedotti joulukuussa 2023 lunastavansa Sm6-junat Karelian Trainsilta, koska RŽD oli laiminlyönyt yhteisyrityksen lainavastuita ja veroja. Samalla VR kertoi ottavansa junat käyttöön kotimaan kaukoliikenteessä vuonna 2025. Karelian Trains haettiin konkurssiin 24. elokuuta 2025 taloudellisten ongelmien johdosta. 
Kalusto.
Karelian Trains jätti kalustosta 5. joulukuuta 2006 kansainvälisen hankintailmoituksen, jossa se pyysi tarjouksia sähkökäyttöisistä ja kaksivirtajärjestelmässä toimivista, kallistuvakorisista junayksiköistä. Hankintailmoituksen mukaan junien huippunopeuden oli oltava normaalilla rataverkolla 220 km/h ja liikennöinnin mahdollista sekä Suomen 1 524 millimetrin että Venäjän 1 520 millimetrin levyisellä radalla. Vaatimuksena oli, että juna soveltuu pohjoiseurooppalaiseen ilmastoon, jossa lämpötila voi olla kesällä +40 °C ja talvella −40 °C. Junayksikköjä oli tarkoitus hankkia neljä ja niiden yhteishinnaksi arvioitiin sata miljoonaa euroa. Tarjouspyynnössä oli lisäksi optio yhden tai kahden lisäjunan hankintaan. 
Syyskuussa 2007 VR ilmoitti, että Karelian Trains on tilannut suunnitelman mukaiset neljä junaa ranskalaiselta Alstom-yhtiöltä. Junien nimeksi tuli "Allegro". Ensimmäinen junayksikkö toimitettiin Vuosaaren satamaan 15. tammikuuta 2010. Junat ovat pääpiirteittäin samankaltaisia, mutta uudempaa sukupolvea ja yhtä vaunua pidempiä kuin Sm3-junat (Pendolino), jota VR käyttää kotimaan liikenteessä. Allegro-junat koostuvat seitsemästä vaunusta, joista viisi on toisen luokan vaunuja, yksi ensimmäisen luokan vaunu ja yksi ravintolavaunu. Junassa on 342 matkustajapaikkaa, joista 48 paikkaa 1. luokassa. Lisäksi junassa on 2 paikkaa pyörätuolimatkustajille. Junassa on myös leikkipaikka lapsille. Vuosina 2019–2020 Allegro-junien design uudistettiin ja samalla parannettiin matkustusmukavuutta.
Iso mies ja keijukainen

Iso mies ja keijukainen on vuonna M. A. Nummisen neljäs sekä Pekka Jalkasen ja Tytti Paavolaisen debyyttialbumi, joka julkaistiin joulukuussa 1970. 
Albumi sisältää Nummisen, Jalkasen ja Rauli "Badding" Somerjoen säveltämiä lastenlauluja joiden sanoituksissa on erikoisesti käytetty pikkulasten itse kirjoittamia runoja, mutta myös kokeneimpien runoilijoiden kuten Kirsi Kunnaksen runoutta. Levyn kappaleita tukitsee oli Nummisen, Jalkasen ja Somerjoen lisäksi mm. Feija Åkerlund ja Taisto Lundberg.
Albumi nousi Suomen levylistojen parhaimmillaan 7. sijalle kesäkuussa 1971 ja pysyi listalla yhteensä 24 viikon ajan.
Levy julkaistiin Love Recordsin toimesta vinyylilevynä ja C-kasettina. Albumi julkaistiin vuonna 1992 CD-versiona, joka sisälsi myös kymmenen kappaletta albumeilta "Oskari Olematon – Suutari Joonaksen iltapäivä, osa I" ja "Niemisen pojat ja naapurin äijä – Suutari Joonaksen iltapäivä, osa II". Lokakuussa 2007 albumista julkaistiin uudelleenmasteroitu CD-painos, jonka kappalelistaus on täysin sama alkuperäisen julkaisun kanssa.
Tyyli.
Numminen on itse kuvaillut levyn aloittaneen uuden tyylin lastenmusiikissa - Nummisen loruillessa Jalkanen otti vaikutteita vakavasta musiikista ja levyllä on kuultavissa monia eri musiikkityylejä kuten tangoa, valssia ja rockia.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Pekka Jalkanen, ellei toisin mainita.
B-puoli.
(*) Kappaleen sovittanut Jani Uhlenius.
Vuoden 1992 CD-painoksen bonuskappaleet.
(*) Julkaistu alun perin albumilla "Oskari Olematon – Suutari Joonaksen iltapäivä, osa I" (1971).
(**) Julkaistu alun perin albumilla "Niemisen pojat ja naapurin äijä – Suutari Joonaksen iltapäivä, osa II" (1971).
Vastaanotto.
Levyn tekijät M. A. Numminen, Pekka Jalkanen sekä Tytti Paavolainen saivat Suomen arvostelijain liiton Kritiikin kannukset -palkinnon vuonna 1971.
Aslan Džarimov

Aslan Alijevitš Džarimov (; s. 1939) on adygealainen poliitikko ja Venäjän federaatioon kuuluvan Adygeian tasavallan ensimmäinen presidentti vuosina 1992–2002. Kansallisuudeltaan hän on adygei. 
Džarimov toimi Adygeiden autonomisen alueen korkeimman neuvoston puheenjohtajana Neuvostoliiton hajotessa. Adygeiden autonomien alue julistautui 3. heinäkuuta 1991 Adygeian tasavallaksi ja Džarimov valittiin tasavallan ensimmäiseksi presidentiksi tammikuussa 1992. Džarimov valittiin toiselle kaudelle tammikuussa 1997. Hän sai tuolloin 57,9 prosenttia äänistä voittaen vastaehdokkaansa Aslanby Sovmizin (19,5 %) ja Kazbek Tsikun (15,7 %). Džarimov oli ehdolla myös kolmannelle kaudelle, mutta hävisi vaaleissa (13. tammikuuta 2002) vastoin ennakko-odotuksia Hazret Sovmenille. Džarimov sai vain 10,15 prosenttia äänistä, Sovmenin voittaessa 69 prosentin äänisaaliilla. Džarimovin toinen virkakausi päättyi 8. helmikuuta 2002.
Lehtojalava

Lehtojalava ("Ulmus minor") on jalavien sukuun kuuluva puu, jonka luontainen levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Afrikasta, Pyreneiden niemimaalta ja Englannista Volgalle ja Pohjois-Iraniin; pohjoisimmat alkuperäiset yksilöt kasvavat Öölannissa ja Gotlannissa.
Lajinimi "minor" tarkoittaa "pienempää": lehdet ovat usein pienempiä kuin muilla eurooppalaisilla jalavilla. Vaaleanharmaalle rungolle ovat ominaisia pitkät, selvärajaiset pitkittäisharjanteet. Lehdet ovat soikeahkoja, päältä nahkamaisen sileitä ja kirkkaanvihreitä, alta suonihangoista valkokarvaisia. Harsuhkoa, kuperaa latvusta luonnehtivat usein mutkaiset, riippuvakärkiset oksat pienine (5–8 cm) lehtineen, mutta joillakin seuduin oksat ovat suorakärkisiä ja lehdet isompia (jopa 12 cm) ja tummempia. Siemenlokero sijaitsee lähellä hedelmän kärkeä.
Hupitalo

Hupitalo (tunnetaan myös nimellä naurutalo tai peilitalo) on yleensä huvipuistoissa oleva hupikäyttöön tarkoitettu talo tai rakennus.
Talossa on yleensä mm. vääristeleviä peilejä, liikkuvia lattioita, sekä illuusioharhoja. Illuusiota luodaan yleensä vinoilla seinillä, äänitehosteilla ja valaistuksella.
Suomessa naurutaloja edustavat esimerkiksi Linnanmäen Vekkula (tauolla 2024), Särkänniemen Metkula sekä Tykkimäen Yllätysten talo ja Mysteerio.
Sampsa Timoska

Sampsa Timoska (s. 12. helmikuuta 1979 Kokemäki) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja.
Ura.
Timoskan kasvattajaseura on kokemäkiläinen Teljän Nousu, josta hän siirtyi Nakkilan Nastan kautta porilaiseen Musan Salamaan. Timoskan ensimmäinen seurajoukkue aikuisten sarjatasolla oli Ykkösen Tampereen Pallo-Veikot, jossa hän pelasi vuosina 1996–1997.
Kaudeksi 1998 Timoska siirtyi Veikkausliigan Myllykosken Palloon, jota hän edusti suurimman osan urastaan. Hän voitti joukkueen kanssa Suomen cupin vuonna 2004 ja Suomen-mestaruuden vuonna 2005. Tammikuusta 2007 helmikuuhun 2008 hän pelasi Englannin Championshipissä lontoolaisessa Queens Park Rangersissä. Kaudeksi 2008 Timoska palasi MyPaan, jossa hän päätti liigauransa kaudella 2011. Hän pelasi 13 kauden aikana yhteensä 231 Veikkausliigan ottelussa, joissa hän teki kuusi maalia.
Timoskan peliura jatkui kaudella 2012 Kakkosen tammisaarelaisessa nousijajoukkueessa Ekenäs Idrottsföreningissä, jonka kanssa hän teki yksivuotisen sopimuksen optiolla seuraavasta kaudesta.
Suomen maajoukkueissa Timoska pelasi kaksi A-maaottelua sekä 11 nuorten ja 21 poikien maaottelua.
Sampsa Timoskan veli Jan Timoska on pelannut Veikkausliigaa FC Jazzin ja FC Interin joukkueissa.
Chase the Express

Chase The Express (tunnetaan myös nimellä "Covert Ops: Nuclear Dawn") on Sugar and Rocketsin kehittämä ja Sony Computer Entertainmentin julkaisema kolmannen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin PlayStationille vuonna 2000.
Pelaaminen.
Pelattavuus on hyvin samanlainen kuin Resident Evil -pelisarjassa. Pelissä on valmiita kamerakulmia, jotka seuraavat päähahmoa sivusta tämän liikkuessa junan käytävillä. Aseella ampuessa ensin tähdätään yhdestä napista, ja tämän jälkeen ase laukaistaan toisesta napista. Suurin osa pelin ajasta kuluu esineitä keräillessä, puzzleja ratkoessa, vihollisia kukistaessa ja junan käytävillä juoksennellessa. Pelin voi tallentaa junan vessoista löytyvissä tallennuspisteissä, joista löytyy myös säilöntäpiste, jonne voi sulloa tarpeettomia tavaroita säilöön.
Peli on jaettu eri tasoihin, jotka vaihtuvat aina tietyn tavoitteen täyttyessä. Yhdessä tasossa päämääränä voi olla esimerkiksi avaimen löytäminen ja oven aukaiseminen kyseisellä avaimella, kun taas toisessa kentässä tavoitteena voi olla yllättäen pomovastuksen kukistaminen ja pomminpurkaminen.
Latausruutujen aikana näkyvä teksti ilmoittaa pelaajalle, missä paikassa juna kyseisellä hetkellä liikkuu. Ruudussa vilahtaa valtion ja kaupungin nimi. Kaupunkien ja valtioiden nimet vaihtuvat, kun tasotkin vaihtuvat.
Tarina.
Hahmot.
Lt. Jack Morton.
Jack Morton on pelin päähahmo, jonka tehtävänä on pelastaa suurlähettiläsperhe ja samalla estää koko maailmaa uhkaava ydinhyökkäys.
Billy McGuire.
Jackin toveri, joka onnistui selviytymään Jackin kanssa terroristien hyökkäyksestä. Billy on kuitenkin vakavasti loukkaantunut, joten hän tarvitsee Jackin apua. Billylle pitää mm. suorittaa verensiirto, sekä etsiä hänelle luotiliivit. 
Mikäli pelaaja ei onnistu verensiirrossa/luotiliivien etsinnässä, Billy kuolee ja pelaaja saa huonon arvosanan pelin lopussa.
Christina Wayborn.
Terrorihyökkäyksestä henkiinjäänyt agentti, joka on yksi suurlähettilään suojelijoista. Christina osaa käsitellä aseita, ja pystyy luonteensa ansiosta selviytymään tiukoistakin tilanteista.
Pierre Simon.
Ranskan suurlähettiläs, joka välittää omasta perheestään enemmän kuin mistään muusta koko maailmassa. Ikä 53.
Catherine Simon.
Suurlähettilään vaimo. Ikä 45.
Jane Simon.
Suurlähettilään tytär. Ikä 11.
Philip Mason.
Suurlähettilään sihteeri, jolla ei ole täysin puhtaita jauhoja pussissaan. Ikä 39.
Boris Zugoski.
Pelin pääpahis, joka on junaan kohdistuneen terrori-iskun takana. Hän pitää ranskan suurlähettiläsperhettä panttivankinaan ja vaatii lunnaiksi 20 miljardia Yhdysvaltain dollaria ja vapaan pakoreitin Ranskaan. Muussa tapauksessa hän teloittaa suurlähettiläsperheen ja suorittaa ydinhyökkäyksen.
Juoni.
Luutnantti Jack Morton on Nato-sotilas, joka joukkoinensa on vartioimassa Blue Harvest -nimistä junaa tämän tehdessä matkaa kohti Ranskaa. Terroristit hyökkäävät ja tuhoavat puolustusjoukot perusteellisesti. Morton jää joukostaan ainoana henkilönä henkiin, ja hänen on yksin pelastettava Ranskan suurlähettiläsperhe terroristien kynsistä sekä pysäytettävä samalla maailmaa uhkaava ydinhyökkäys.
Kazbek Paranuk

Kazbek Ismailovitš Paranuk (, s. 1948) on venäläinen poliitikko, joka toimi Adygeian tasavallan pääministerinä 2006–2007. Hän on toiminut myös Adygeian toiseksi suurimman kaupungin Adygeiskin pormestarina.
Adygeian presidentti Hazret Sovmen nimitti Paranukin pääministeriksi 16. syyskuuta 2006 edellisen pääministerin Jevgeni Kovaljovin erottua tehtävästään neljä päivää aikaisemmin.
Aleksei Kangaskolkka

Aleksei Kangaskolkka (s. 29. lokakuuta 1988 Viipuri, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on suomalainen entinen jalkapalloilija, jolla on myös Venäjän kansalaisuus. Pelipaikaltaan Kangaskolkka on hyökkääjä. Hänen viimeiseksi Veikkausliigaseurakseen jäi IFK Mariehamn.
Kangaskolkka debytoi liigatasolla 15-vuotiaana kaudella 2004 Myllykosken Pallon paidassa KooTeePeetä vastaan. Tuo jäi tosin hänen kauden ainoaksi ottelukseen liigatasolla. Myös kaudella 2005 hän pelasi yhdessä liigaottelussa, mutta oli kuitenkin osa MyPan Suomen mestaruuden voittanutta joukkuetta. Enemmän peliaikaa hän sai tuolloin kuitenkin Lappeenrannan Rakuunoissa. Läpimurron MyPan pelaavaan kokoonpanoon Kangaskolkka teki varsinaisesti kaudella 2006, minkä jälkeen Kangaskolkka herätti kiinnostusta suurseura Moskovan Spartakissa. Sopimusta sinne ei syntynyt ja Kangaskolkka jäi vielä Myllykoskelle..
Kaudeksi 2009 Kangaskolkka siirtyi Tampere Unitediin. Hän pelasi tuolloin Liigacupissa vahvasti ja sivusi tuolloin kilpailun maaliennätystä. Ensimmäisellä liigakaudellaan hän teki seitsemän maalia ja seuraavalla kuusi. Kangaskolkka oli TamUn mukana vielä kevään 2011 muun muassa Liigacupin finaalissa FC Honkaa vastaan. Tämä jäi kuitenkin TamUn viimeiseksi otteluksi, sillä se suljettiin kaikesta kilpailutoiminnasta 2011 ja niinpä Kangaskolkka siirtyi IFK Mariehamniin yhdessä kolmen muun TamU-pelaajan Jonas Emetin, Kristian Kojolan ja Jarkko Värtön kanssa. Maarianhaminassa kausi 2012 oli Kangaskolkalle hyvä, sillä hän teki 16 maalia ja tuli Veikkausliigan maalintekijätilaston toiseksi.
Tämän jälkeen kaudeksi 2013 Kangaskolkka siirtyi Ruotsin Superettanin Jönköpings Södraan. Hän edusti sitä kuitenkin vain puoli kautta ennen siirtymistään Heraclesin riveihin Alankomaiden Eredivisieen. Alankomaissa hän ei saanut peliaikaa kuin muutamassa pelissä ja palasi sieltä kesäksi 2015 takaisin Maarianhaminaan loppu-urakseen.
Tilastot.
Päivitetty 28. lokakuuta 2023.
Jegor Borisov

Jegor Afanasjevitš Borisov (, s. 15. elokuuta 1954 Tšuraptšy, Jakutian ASNT) on sahalainen poliitikko ja Venäjän federaatioon kuuluvan Sahan tasavallan kolmas presidentti. Venäjän presidentti Dmitri Medvedev nimitti Sahan pääministerinä toimineen Borisovin virkaa tekeväksi presidentiksi 31. toukouuta 2010, kun aiempi presidentti Vjatšeslav Štyrov oli eronnut tehtävästään henkilökohtaisista syistä. Borisov valittiin Sahan presidentiksi 9. kesäkuuta 2010 Sahan parlamentin Il Tumenin hyväksyessä Venäjän presidentin esityksen asiasta äänin 61–2 ja hän astui virkaansa 17. kesäkuuta 2010. 
Borisov erosi tehtävästä toukokuussa 2018.
Ennen presidentiksi tuloaan Borisov toimi Sahan tasavallan pääministerinä vuosina 2003–2010 ja hän on Sahan pitkäaikaisin pääministeri. Borisov aloitti pääministerin tehtävässä 6. helmikuuta 2003 ja uudelleen pääministeriksi hänet nimettiin helmikuussa 2007. Ennen pääministeriksi tuloaan Borisov toimi ensimmäisenä varapääministerinä. Vuosina 1998-2002 hän toimi Sahan maatalousministerinä Vasili Vlasovin hallituksessa. Borisov valmistui konetekniikan insinööriksi vuonna 1979 ja hän on myös kansantaloustieteen tohtori.
Io (mytologia)

Io () on kreikkalaisessa mytologiassa Argoliin Inakhosjoen najadi, joka toimi Heran papittarena. 
Kun ylijumala Zeus näki Ion, hän alkoi himota tätä. Toteuttaakseen mielihalunsa Zeus lähestyi kedolla Ioa valkoisen pilven hahmossa. Zeuksen mustasukkainen puoliso Hera aavisti kuitenkin tilanteen ja saapui paikalle tutkimaan asiaa. Peittääkseen jälkensä Zeus muutti Ion valkeaksi lehmäksi, mutta näin helposti Hera ei ollut huiputettavissa. Hän pyysi mieheltään lehmää lahjaksi ja asetti sitten Argoksen, satasilmäisen jättiläisen, vartioimaan lehmää. Zeus ei kuitenkaan luovuttanut vaan lähetti Hermeen tappamaan jätin, minkä hän tekikin juonien jättiläisen sulkemaan kaikki sata silmäänsä yksi kerrallaan. Nyt Hera puolestaan lähetti kiiliäisen piinaamaan Io-lehmää, joka joutui pakenemaan Euroopasta Bosporinsalmen yli Aasian puolelle ja aina Egyptiin saakka. Siellä Zeus palautti Ion takaisin ihmishahmoonsa, ja tämä synnytti hänelle pojan, joka sai nimen Epafos. 
Lähteet.
== Aiheesta muualla
Sea of Light

Sea of Light on hard rock -yhtye Uriah Heepin yhdeksästoista studioalbumi, joka ilmestyi vuonna 1995. 
Basisti Trevor Bolder laulaa kappaleen ”Fear of Falling”. Päätösraita ”Dream On” oli puolestaan "Sea of Lightin" ainoa singlejulkaisu.
Koivistolaiset

Koivistolaiset on kahden sisaruksen, Anja Koiviston (s. 21. joulukuuta 1946) ja Anneli Koiviston (s. 11. marraskuuta 1943) muodostama laulu- ja tanssiduo, joka edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa vuonna 1971 kappaleella ”Tie uuteen päivään” yhdessä Markku Aron kanssa. He olivat mukana Suomen Euroviisu-karsinnassa myös yhdessä Sammy Babitzinin kanssa vuonna 1973 kappaleella ”Riviera”, joka sijoittui kymmenenneksi. 
Koivistolaiset esiintyivät 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa lukemattomissa eri televisio-ohjelmissa, muun muassa "Ilkamissa".
Heidän suurin hittinsä duona on suomennos Middle of the Roadin levystä "Chirpy Chirpy Cheep Cheep". Lisäksi he tekivät suomenkielisiä versioita useista Abban hiteistä.
1970-luvulla Koivistolaiset levyttivät kolme Toivo Kärjen sävellystä: "Jos nyt lähdet pois" (1970, san. Juha Vainio), "Kesäpaikka" (1972, san. Juha Vainio) ja "Rits ja rats, kips ja kaps" (1978, san. Pertti Reponen).
Kristoforos (yhtye)

Kristoforos () on hengellinen lauluyhtye, joka levytti 1970- ja 1980-luvuilla. Kristoforos syntyi Alajärvellä 1970-luvulla paikallista kulttuuritapahtumaa varten kootusta lauluryhmästä.
Yhtye tuli tunnetuksi vahvasta laulullisuudesta ja hengellisestä sanomasta. Äänite "Oi Jeesus mestari" myi 14 000 kappaletta. Kristoforos kiersi keikoilla myös Niilo Yli-Vainion tilaisuuksissa.
Kukonpojat

Kukonpojat oli 1950-luvulla perustettu neljän yhteiskoulupojan perustama ryhmä, jonka alkuperäiset jäsenet olivat Juha Virkkunen, Jouko Eräkare, Tapio Lipponen ja Seppo Porkka. Aluksi kvartetti esiintyi nimellä The Chickens.
1960-luvun alussa Yleisradio haki uuteen sunnuntaiaamun ohjelmaansa "Tervetuloa nimipäiväkahville" -yhtyettä, joka laulaisi onnittelulaulun päivän sankarille. Laulut sävelsi Reino Helismaa. Yksi ohjelman juontajista oli Jaakko Jahnukainen, joka oli jo tutustunut poikiin omassa ohjelmassaan. Hänen suosituksestaan yhtye, jolle hän myös keksi nimen "Kukonpojat", sai radioon yli vuoden kestäneen kiinnityksen.
Vuosina 1960–1965 yhtye teki myös levytyksiä, muun muassa kappaleen ”Katso, kenguru loikkaa” ja folkklassikon Minne kukat kadonneet.
Kokoonpano esiintyi monesti jonkun muun laulajan kanssa kuten Eino Grönin, Nita Leschin ja Ragni Malmsténin kanssa.
John Barnes (kirjailija)

John Barnes (s. 1957) on yhdysvaltalainen tieteiskirjailija, jonka teokset usein tutkailevat henkilökohtaisen moraalisen vastuun kysymyksiä laajemmassa yhteiskunnallisessa viitekehyksessä. Sosiaalikriittinen lähestymistapa nivoutuu usein hänen teostensa juonikehitelmiin. Hänen A Million Open Doors -teokseen pohjautuva sarjansa herättelee vakavia kysymyksiä globalisaation vaikutuksesta eristäytyneisiin yhteisöihin. Barnes on teatteritieteen tohtori ja hän opetti kyseistä oppialaa useita vuosia Coloradossa, jossa asuu edelleen.
Barnes on ollut kolmesti naimisissa. Hänen toinen vaimonsa oli kirjailija Kara Dalkey.
Claire Waldoff

Claire Waldoff (21. lokakuuta 1884 – 22. tammikuuta 1957) oli saksalainen viihdelaulaja.
Waldoff oli 11-lapsisen majatalonpitäjän seitsemäs lapsi. Hän muutti Berliiniin vuonna 1907. Vähitellen hän saavutti suosiota kabareetähtenä. Hän lauloi Berliinin murteella ja pukeutui solmioon ja lippalakkiin kuin pojat. Hänen huippuaikansa alkoi 1926, jolloin hän esiintyi Berliinin suurimmissa varieteeteattereissa, Wintergartenissa ja myöhemmin Scalassa. Kun hän esiintyi ensi kertaa Scalassa 1932, kaikki 1 200 paikkaa oli myyty loppuun viikkokausiksi. Vaikka oli heinä–elokuu ja lämpötila salissa yli 30 astetta, jokaisen kappaleen jälkeen hän sai valtavat suosionosoitukset. Hän esiintyi myös yhdessä silloin vasta nousevan tähden, Marlene Dietrichin kanssa. Waldoffin äänilevyt olivat suosittuja radiossa. Hän levytti noin 300 kappaletta.
Waldoffin elämänkumppani oli Olly von Roeder, korkea-arvoisen upseerin ja näyttelijä-äidin tytär. Roeder oli yksi lesbo-Berliinin keskushahmoja. Heillä oli oma asunto Regensburger Straße 33:ssa. Siitä oli vain kivenheiton matka kuuluisaan ”hermafrodiittibaariin” Eldoradoon. Paikka tunnettiin taiteilijoiden ja homojen ja lesbojen kohtauspaikkana. 
Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen noustua valtaan 1933 hänellä oli jonkin aikaa esiintymiskielto, mutta se peruttiin. Waldoff oli esittänyt kansallissosialisteille kaikki tarpeelliset asiakirjat rodullisesta puhtaudestaan, mutta häntä pidettiin epäilyttävänä (kommunistina), kun hän oli osallistunut mm. kommunistisen Rote Hilfen hyväntekeväisyyskonsertteihin köyhien lasten hyväksi. Hitler-Jugendin nuoret yrittivät häiritä hänen konserttejaan. He tunkeutuivat sisään ja huutelivat: ”Saksan miehet ja naiset, miksi kuuntelette tuollaista?” Waldoffin kerrotaan huutaneen takaisin: ”Tietenkin he haluavat kuulla, sen takia he ovat tulleet tänne.”
Vuonna 1936 Joseph Goebbels kielsi radio- ja filmiesiintymiset, koska hän asui yhdessä naisen kanssa. Sen jälkeen hänellä oli vain muutama julkinen esiintyminen. Sodan aikana hän kuitenkin kelpasi taas viihdyttämään rintamasotilaita.
Myöhemmin 1930-luvulla Waldoff ja Roeder hankkivat eteläisimmästä Saksasta pienen talon, jossa he asuivat loma-aikana ja sodan loppuvaiheessa. Heillä oli sodan loppuvaiheessa Berliinin asunto Nördlinger Straße 3:ssa, mutta se tuhoutui täysin pommituksessa.
Sodan jälkeen hän ei esiintynyt kuin muutaman kerran. Saksan valuuttauudistus vei hänen kaikki säästönsä, ja hän köyhtyi. Valtio myönsi hänelle pienen kunniaeläkkeen. Waldoff kuoli sydänkohtaukseen 1957. Elämänkumppani Roeder jäi asumaan heidän taloonsa ja kuoli 7. heinäkuuta 1963.
Barrington J. Bayley

Barrington John Bayley (9. huhtikuuta 1937 Birmingham – 14. lokakuuta 2008) oli englantilainen tieteiskirjailija. 
Bayleyn pitkäaikainen yhteistyökumppani Michael Moorcock luonnehti Bayleyn tyyliä metafyysiseksi, absurdiksi avaruusoopperaksi. Moorcockin mukaan Bayleylta saivat vaikutteita useat tieteiskirjailijat, kuten M. John Harrison, Iain M. Banks, William Gibson ja Bruce Sterling.
Avaruuslintu

Avaruuslintu oli suomalainen yhtye, joka levytti 1970-luvulla Love Records -levymerkille.
Bablers

Bablers on lauluyhtye, joka julkaisi The Beatles-vaikutteisen esikoisalbuminsa "What’s All About" vuonna 1980. Yhtyeen keskushahmo on Arto Tamminen, joka muun muassa oli säveltänyt kaikki levyn kappaleet. Esikoisalbumilla kokoonpanoon kuuluivat Tammisen (laulu, kitara, sello, koskettimet) lisäksi Janne Haavisto (rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu), Mikko Lankinen (kitara, taustalaulu) ja Juha Mieskonen (basso, laulu kappaleella "McKinley’s Birthday Party", taustalaulu). Kahdeksankymmentäluvun alkupuolella Bablers julkaisi vielä singlen "Suddenly" / "Day by Day" (1982), jolla Tammisen lisäksi soittivat Pentti Ukkonen (basso, laulu), Mika Saksela (rummut) ja Hannu Nurkka-Tuorila (koskettimet).
Bablersin uusi tuleminen sai alkunsa, kun Arto Tamminen (laulu, kitara, piano, kosketinsoittimet, sello), Janne Haavisto (rummut, lyömäsoittimet), Pekka Gröhn (basso, haitari, piano, urut) ja Hannu Pikkarainen (kitara) vuonna 1998 levyttivät albumin "Like the First Time". Levy ilmestyi jo samana vuonna Japanissa, mutta Suomessa vasta kahta vuotta myöhemmin. Osa levyn kappaleista oli jo aiemmin julkaistu suomenkielisinä, esimerkiksi "You Are the One for Me" oli Tammisen soolokappale "Perhosia mahassa" vuodelta 1997 ja "Together Forever" Samuli Edelmanin levyttämä "Ihana ilta" vuodelta 1994. Tamminen on kertonut säveltäneensä suurimman osan kappaleistaan alun perin englanniksi.
Bablers aloitti yhteistyön losangelesilainen Big Stir Recordsin kanssa vuonna 2020. Big Stir Records julkaisi Bablersin albumin ”Psychadilly Circus” albumin toukokuussa 2021. Albumin kappaleet ovat saaneet radiosoittoa useissa maissa. Brittiläinen Louder Than War -verkkojulkaisu kirjoitti albumista kehuvan arvostelun.
Simpsonit (2. tuotantokausi)

Simpsoneiden 2. tuotantokausi käynnistyi Yhdysvalloissa 11. lokakuuta 1990 jaksolla "Bart Gets an F", jonka nimisuomennos on Ihme. Tuon jakson ensiesitys sai enemmän katsojia kuin mikään muu jakso. Kausi käsittää 22 jaksoa. Suomessa se käynnistyi 9. joulukuuta 1991. Tämä kausi nähtiin ensimmäisen kerran tuotantokoodin loppuosan numeroiden mukaisessa järjestyksessä, vaikka Yhdysvalloissa jaksojen järjestystä verrattuna tuotantokoodiin oli sekoitettu, eli Suomessa jaksot nähtiin eri järjestyksessä.
Kausi julkaistiin DVD:llä Euroopassa ja Australiassa 8. heinäkuuta ja Yhdysvalloissa 6. elokuuta 2002.
Jaksoissa vierailevat Marcia Wallace, Harvey Fierstein, James Earl Jones, Tom Poston, Tony Bennett, Alex Rocco, Phil Hartman, Larry King, George Takei, Jon Lovitz, Danny DeVito, Tracey Ullman, Audrey Meadows, Ringo Starr, Dustin Hoffman, Cloris Leachman ja Daniel Stern.
Bardit

Bardit on Hyvinkäältä kotoisin oleva lauluyhtye, jonka tyyleinä ovat folk- ja laulelmamusiikki. Yhtye säestää itseään akustisin soittimin ja esittää muun muassa Aale Tynnin, Oiva Paloheimon, Einari Vuorelan, Kaarlo Sarkian, Larin-Kyöstin, V. A. Koskenniemen, Hilja Haahden ja Laura Virkin runoihin tekemiään lauluja. Säveltäjinä ovat olleet yhtyeen jäsenet Ilmo Häkkinen, Seppo Nurminen ja Keijo Kupiainen.
Bardit toimi aktiivisesti keikkaillen ympäri Suomea 1971–1978, esiintyi usemman kerran televisiossa, teki useita radio-ohjelmia Yleisradiolle ja piti oman konsertin Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla vuonna 1974. Yhtye oli mukana myös perustamassa Sepän Soitto -⁠kansanmusiikkitapahtumaa Mäntsälään 1973. Yhtye levytti vuonna 1972 singlen ”Paimenet” (V. A. Koskenniemi) ja ”Lapsen lailla” (Hilja Haahti) sekä vuonna 1975 LP-levyn "Hovirunoilija" (EMI).
Yhtyeen jäähyväiskonsertti oli Hyvinkään yhteiskoululla 2. huhtikuuta 1978, josta tupla-CD:n toinen levy on editoitu ja sitten masteroitu Finnvox-studiolla.
Bardien ehkä tunnetuin kappale on Oiva Paloheimon runoon Ilmo Häkkisen säveltämä ”Lähtevien laivojen satama”, jota soitettiin radiossa varsin usein. Siitä on tehty vuosien mittaan useampia sovituksia.
Hanna-Riikka Siitonen

Hanna-Riikka Siitonen (13. marraskuuta 1970 Helsinki – 23. heinäkuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen laulaja ja näyttelijä, joka tuli tunnetuksi 1990-luvulla Taikapeili-yhtyeen toisena jäsenenä. Hän näytteli TV2:n sarjassa "Uusi päivä". Koulutukseltaan Siitonen oli teatteritaiteen maisteri ja laulupedagogi. 
Siitonen esiintyi teatterissa, musikaaleissa, televisiossa ja radiossa. Hän toimi myös "Idols"-ohjelman laulunopettajana.
Elämä ja ura.
Siitonen aloitti pianon- ja viulunsoiton kuusivuotiaana Itä-Helsingin musiikkiopistossa. Myöhemmin hän kiinnostui myös tanssista ja teatterista ja hakeutui Kallion ilmaisutaidon lukioon. Hän jatkoi opiskeluaan Oulunkylän Pop &amp; Jazz Konservatoriossa, josta valmistui laulunopettajaksi. Opiskelut jatkuivat Turun taiteen ja viestinnän oppilaitoksessa vuonna 1993. Siitonen valmistui musiikkiteatteri-ilmaisun ohjaajaksi. Vuonna 1996 Siitonen pääsi Teatterikorkeakouluun ja valmistui vuonna 1998 teatteritaiteen maisteriksi.
Vuonna 1994 Siitonen perusti yhdessä ystävänsä Nina Tapion kanssa Taikapeili-yhtyeen. Duo julkaisi yhteensä kolme albumia. Näistä kaksi ensimmäistä albumia olivat suuria menestyksiä. Siitonen lauloi taustoja lukuisille artisteille ja esiintyi musikaaleissa. Hän kiersi Kabbas Abbaa -show'n mukana muun muassa Musiikkiteatteri Palatsissa ja Musiikkiteatteri Koitossa. Hän oli myös mukana Musiikkiteatteri Palatsin Finnhitz-show'ssa. Siitonen toimi Idols-ohjelmassa laulunopettajana ja taustalaulajana finaalilähetyksissä. Hän opetti laulua Skene (Step Up) -musiikkiteatterikoulussa. Siitonen toimi myös lauluntekijänä niin Taikapeili- kuin AiA-yhtyeissä. Lisäksi hän toimi musiikkituottajana ja lauluntekijänä Vihreät valot -yhtyeelle, jonka jäsenistö koostui Uusi päivä -sarjan nuorista näyttelijöistä. 
Siitonen näytteli vuosina 2010–2018 Lisbeth "Lissu" Kanervaa Yle TV2:n Uusi päivä -draamasarjassa.
Siitosen vanhemmat ovat viihdetaiteilija Matti "Fredi" Siitonen ja Helsingin kaupunginjohtajan virasta eläkkeelle jäänyt ylipormestari Eva-Riitta Siitonen. Hän oli naimisissa näyttelijä-ohjaaja Janne Virtasen kanssa. He olivat yhdessä vuodesta 2000 ja avioituivat kesäkuussa 2003. Heillä on yksi tytär, Vieno Virtanen (s. 2006), joka on myös näytellyt Uudessa päivässä.
Siitonen sairasti vuodesta 2000 lähtien kilpirauhassyöpää. Hän kuoli Terhokodissa Helsingissä heinäkuussa 2018. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Diskografia.
Kokoelmalevyt.
Levyllä kappale 1 "Suomiäidin pullolapset" ja kappale 14 "Kaardemummot" yhdessä Fredin kanssa, kappale 5 "Nainen on alaston ase" yksilölauluna sekä kappale 10 "Ilokatu" yhdessä Heikki Kinnusen kanssa.
Beat (yhtye)

Beat oli suomalainen syksyllä 1979 Turussa perustettu iskelmälauluyhtye. Yhtye edusti Suomea vuoden 1990 Eurovision laulukilpailussa ruotsinkielisellä kappaleellaan "Fri?" (säv. Jan Engblom, Kim Engblom, Tina Krause, san. Stina Engblom-Colliander), joka sijoittui jaetulle viimeiselle sijalle.
Vuonna 1980 Beat sijoittui jaetulle ensimmäiselle sijalle Kokkolassa järjestetyssä Nuorten Taidetapahtumassa. Kesällä 1981 yhtye julkaisi ensimmäisen singlensä ”I’m Tired” / ”Every Day” osittain omakustanteena. Samana syksynä Beat sijoittui toiseksi "Syksyn Sävelessä" kappaleella ”Tulevaisuuden lapset”. Helmikuussa 1982 ilmestyi Beatin englanninkielinen debyyttialbumi "A Hope For Peace" Selecta-levymerkin kautta. Syksyllä 1985 yhtye esiintyi Syksyn Sävelen satoa -ohjelmassa esittäen kappaleen ”Suuri hiljaisuus”. Kevään 1988 Euroviisukarsinnoissa Beat lauloi Timo ja Jonna Tervomaan taustakuorona.
Vuonna 1990 Beat edusti Suomea Jugoslavian Zagrebissa pidetyissä Euro­viisuissa. Lopputuloksena oli viimeinen sija yhdessä Norjan kanssa. Viisu­karsinnoissa Beat yhdessä Kari Kuivalaisen ja Robin Wikmanin kanssa esitti toisenkin kappaleen, R.E.L.S.-ryhmän tekemän balladin ”Yön poika”. Tämä kappale esitettiin kuitenkin yhtyenimellä Robinson &amp; Apollo 16. Kuivalainen ja Wikman olivat Beatin mukana myös ”Fri?”-kappaleella. Keväällä 1990 yhtyeen euroviisu julkaistiin singlenä, singlen B-puolella oli laulun englanninkielinen versio nimellä ”Free?”. Samoin yhtyeeltä ilmestyi uransa toistaiseksi viimeinen albumi "Beat". Tämä jälkeen Beat keikkaili esiintyen muun muassa Ruotsissa, Neuvostoliitossa, Turkissa ja Unkarissa. Se osallistui vuonna 1991 Moskovan kansainväliseen laulukilpailuun, jossa sijoittui kolmanneksi. Beat lopetti toimintansa vuonna 1992 ja on sen jälkeen esiintynyt satunnaisesti.
Kokoonpano.
Alkuperäiskokoonpano:
Myöhemmin yhtyeessä olivat mukana myös kitaristi Anders Östling ja kosketinsoittaja Harri Rehnberg. Kim Engblom on kansanedustaja Janina Anderssonin puoliso. Harri Rehnberg työskentelee nykyisin pörssimeklarina New Yorkissa. Tina Krause (oik. Christina Krause) on kognitiotieteen emeritaprofessori Helsingin yliopistossa.
Tatjana Nikolajeva

Tatjana Petrovna Nikolajeva (; 4. toukokuuta 1924 Bežitsa, Brjanskin alue, Neuvostoliitto – 22. marraskuuta 1993 San Francisco, Yhdysvallat) oli venäläinen pianisti, säveltäjä ja musiikinopettaja.
Nikolajeva syntyi Brjanskin alueella Bežitsassa. Hän aloitti pianonsoiton 3-vuotiaana ja valmistui Moskovan konservatoriosta 1948 opettajinaan Aleksandr Goldenveizer (piano) ja Jevgeni Golubev (sävellys). Nikolajeva voitti vuonna 1950 Johann Sebastian Bachin kuoleman 200-vuotispäivän kunniaksi pidetyn pianokilpailun Leipzigissa. Hän tapasi Dmitri Šostakovitšin, joka omisti Nikolajevalle 24 preludia ja fuugaansa op. 87. 
Nikolajeva opetti Moskovan konservatoriossa vuodesta 1959. Hänestä tuli professori 1965. Hän teki uransa aikana yli 60 levytystä, joihin kuuluu mm. Bachin ja Ludwig van Beethovenin teoksia. Hän teki myös kansainvälisiä konserttikiertueita. 
Nikolajevan kolmas levytys Šostakovitšin 24 preludista ja fuugasta voitti vuonna 1991 Gramophone-palkinnon. Hänen omiin sävellysteoksiinsa kuuluu pianokonsertto, trio pianolle, huilulle ja alttoviululle, preludeja sekä jousikvartetto.
Erja Häkkinen

Erja Häkkinen (o.s. Honkanen) (s. 28. lokakuuta 1961 Sippola) on suomalainen julkisuuden henkilö, jonka entinen aviomies on F1-maailmanmestari Mika Häkkinen. Erja Häkkinen toimi juontajana "Miljonääri-Jussi"-ohjelmassa keväällä 2004, ja syksyllä 2008 hän osallistui tosi-tv-sarjaan "Operaatio Maa".. Hän toimi joitakin vuosia kauneusalan yrittäjänä ostettuaan vuonna 2019 osakkuuden Camilla Ahon 1980-luvulla perustamasta maahantuontiyrityksestä.
Yksityiselämä.
Häkkinen on kotoisin kolmen siskoksen työläisperheestä Kymenlaaksosta. Hän vietti lapsuutensa Inkeroisten Marinkylässä Sippolassa. Lukion jälkeen hän opiskeli Vaasassa tietojenkäsittelyä ja valmistui kauppateknikoksi 1983 Helsingin Markkinointi-instituutista. Helsingissä hän työskenteli Stockmannilla kosmetiikkaesittelijänä ja pääsi sujuvan ranskan kielen taitonsa ansiosta Guerlain-parfyymivalmistajan kurssille Pariisiin. Hän jäi sille tielle, teki jonkin aikaa mallintöitä ja sai sitten paikan Hassen Matkojen Pariisin-oppaana.
Mika Häkkisen hän tapasi vuonna 1995 työskennellessään Hassen Matkojen kohdepäällikkönä Nizzassa. Vuonna 1998 pari avioitui ensin siviilimenoin 30. toukokuuta 1998 Monacossa ja sitten 13. kesäkuuta Porvoossa. Häkkisten avioerosta tiedotettiin 6. helmikuuta 2008. Erja Häkkinen ja parin kaksi lasta asuivat eron jälkeen Monacossa ja Pariisissa. 
Vuonna 2025 Häkkinen palasi Suomeen asumaan yhdessä elokuva-alalla toimivan Mika Karttusen kanssa. He ovat seurustelleet 2010-luvun alusta alkaen. Keväällä 2025 Erja Häkkinen kertoi haastattelussa, että hänellä on alkava muistisairaus.