Seutuliikenne

Seutuliikenne on kaupunkiseutua palvelevaa joukkoliikennettä, jonka linjat ulottuvat kuntarajojen yli. Seutuliikenteessä on yleensä käytössä seutulippu eli ainakin osan lippulajeista kattava yhteistariffi.
Pääkaupunkiseudun seutuliikenne.
HSL-alueen seutuliikenne käsittää Helsingin, Espoon, Kauniaisten, Keravan, Kirkkonummen, Siuntion, Sipoon, Tuusulan ja Vantaan yhteistariffialueen joukkoliikenteen. Joukkoliikennemuotoina ovat: 
Vanha kuntarajoihin perustuva lippujärjestelmä oli käytössä Helsingin seudulla vuosina 1986–2019. Järjestelmässä oli liput kuntien sisällä liikkumiseen, seutulippu sekä Lähiseutu 2 -lippu kuntien väliseen liikkumiseen sekä Lähiseutu 3 -lippu koko HSL-alueella liikkumiseen. Kukin kunta maksoi prosentuaalisen osuuden kuluista sen mukaan miten kunnan alueella matkustajat liikkuivat. Liikkumisen valvontaa auttoi vuonna 2001 käyttöön otettu matkakorttijärjestelmä ja myöhemmin yleistynyt HSL-sovellus. 
Muun Suomen seutuliikenne.
Muualla Suomessa seutuliikennettä liikennöidään linjalupaperusteisena linja-autoliikenteenä, joka kuuluu seutulippujärjestelmään. VR:n muualla Suomessa liikennöimät paikallisjunat eivät kuulu seutulippujärjestelmiin.
Seutulippujärjestelmässä matkustaja maksaa lipustaan kiinteän, asuinkuntansa päättämän kuukausihinnan. Seutulippujärjestelmä maksaa liikennöitsijälle jokaisesta matkasta korvauksen Matkahuollon sarjalipputaksan mukaan. Kunta ja valtio maksavat lipunhintojen erotuksen. 
Seutulippujärjestelmiä on lähes jokaisella kaupunkiseudulla. Turun seudulla seutulippu otettiin käyttöön vuonna 2000, ja vuoteen 2003 mennessä sen käyttö lisääntyi 28 %. Tampereella seutulipun suosio on jonkin verran pienempi, koska liikennöitsijöillä on omia edullisia sarjalipputuotteita. 
Turussa ja Tampereella keskuskaupunki tukee lisäksi seutuliikennettä nk. kuntalippusopimuksin, eli kaupungin sisäisen yhteistariffijärjestelmän liput käyvät seutuliikenteen busseissa ja kaupunki maksaa tästä seutuliikennöitsijälle korvauksen. Tämä lisää kaupungin sisällä liikkuvien käytössä olevaa bussitarjontaa.
Seutulippujärjestelmät ovat lisänneet julkisen liikenteen käyttöä selvästi sekä mahdollistaneet joukkoliikenteen ja sen käytön säilymisen alueilla, joilla joukkoliikenne olisi muuten taantunut.
Linja-autoliiton kannan mukaan seutulippu ei ole liikennöitsijöille vaan matkustajille kohdistuvaa tukea. Tätä kantaa on arvosteltu ja esitetty, että seutulipputuki on käytännössä liikennöintitukea. Seutulippujärjestelmän toiseksi epäkohdaksi on esitetty, että koska tuki on lipputukea, tukea tarvitaan koko ajan enemmän, jos matkustus lisääntyy. Seutulipun eduksi on todettu, että kunnan asukkaille antamat työmatkakuluvähennykset pienenevät sitä enemmän, mitä vähemmän matkalippu maksaa. Tällöin edullisen lipun tarjoaminen kannattaa, vaikka valtaosa käyttäisi työmatkoihinsa henkilöautoja.
Seutulippujärjestelmissä käytetään yleensä Matkahuollon kontaktillista älykorttia. Koska kortti ojennetaan kuljettajalle lukulaitteeseen laittamista varten, kortin luku on hidasta. Tämä on erityisesti Turun seudun runkolinjalla 11/110 Naantali–Raisio–Turku–Kaarina/Littoinen johtanut vakaviin viivytyksiin ja aikataulun epäluotettavuuteen. Tampereella tämä ongelma on ratkaistu lataamalla seutulippu Tampereen sisäisessä liikenteessä käytettävälle älykortille.
Seutuliikenne muissa EU-maissa.
Monissa muissa Euroopan unionin maissa joukkoliikenne on järjestetty ostoliikenteenä kokonaan kaupunkiseudullisesti jolloin kaupunkiseudullinen joukkoliikenneviranomainen päättää linjoista ja aikatauluista, organisoi lippujärjestelmän ja kilpailuttaa kannattamattoman liikenteen. Tällaisia järjestelmiä ovat Ruotsin Länstrafiken-järjestelmä ja Saksan Verkehrsverbund-järjestelmä.