tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tokkokalat

Tokkokalat (Gobiiformes) on viuhkaeväisten kalojen (Actinopterygii) lahko, johon luetaan noin 3000 kalalajia.
Motimuotoisuus.
Heimouokitus "Eschmeyer's Catalog of Fishes" -sivuston (2025) mukaan:
Aiemmin tokkokalat luettiin osaksi laajempaa ahvenkalojen lahkoa (Perciformes) sen alalahkona Gobioidei. Se erotettiin omaksi lahkokseen, johon fylogeneettisin perustein yhdistettiin kaksi muuta aiemmin erillisenä pidettyä kalaryhmää, kurtuusikalat eli kardinaaliahvenet (Apogonoidei) sekä kaivautujakalat (Trichonotoidei).
Broman

Broman on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Pakistanin terveysvirasto

Pakistanin terveysvirasto (, lyhennys NIH) on Pakistanin kansanterveyden tutkimuslaitos, biolääketieteellinen referenssilaboratorio ja viranomainen. Tutkimuslaitos myös valmistaa joitain rokotteita.
Keväällä 2020 Islamabadin NIH oli maan ensimmäinen covid-19-analytiikkaan kykenevä laboratorio Pakistanissa. Kesäkuussa 2020 Pakistanin covid-19-testauskapasiteettia oli laajennettu lukuisten julkisten ja yksityisten laboratorioiden avulla useisiin kymmeniin tuhansiin vuorokaudessa. Pakistanin terveysviraston rooli on muutenkin ollut keskeinen covid-19-epidemian torjumisessa.
Jeanne Deroubaix

Jeanne Deroubaix (s. 15. helmikuuta 1927 Bryssel) on belgialainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. 
Deroubaix opiskeli Brysselissä ja sai aluksi näkyvyyttä Safford Capen perustamassa vanhan musiikin Pro Musica -kokoonpanossa. Vuosina 1947–1953 hän teki kokoonpanon kanssa laajoja kiertueita, joiden aikana esiintyi esimerkiksi Saksassa, Italiassa ja Espanjassa. Deroubaix saavutti urallaan suosiota eri puolilla Eurooppaa resitaaleillaan, joissa esitti saksankielisiä liedejä ja ranskankielisiä impressionistisia lauluja. Näyttämöllä hän osallistui Claudio Monteverdin "Orfeon" esityksiin. Vuonna 1958 Deroubaix osallistui Igor Stravinskyn "Threnin" kantaesitykseen Venetsiassa, ja myöhemmin hän kantaesitti "Cantatan" Baselissa. Hän tulkitsi myös sellaisten säveltäjien kuin Arnold Schönbergin ja Pierre Boulez'n teoksia. 
Vuonna 1957 Deroubaix'sta tuli Detmoldin musiikkiyliopiston professori. Hänen eri levymerkeille levyttämiään teoksia ovat olleet Johannes Brahmsin laulut, Ludwig van Beethovenin "Missa Solemnis", Monteverdin "Orfeo" ja Boulez'n "Le Marteau sans maître".
Max Kretzer

Max Kretzer (7. kesäkuuta 1854 Posen – 15. heinäkuuta 1941 Berliini, Saksa) oli saksalainen romaanikirjailija, joka on kehittänyt itseään autodidaktina ja kohosi työläistaustasta suurkaupungin yhteiskuntaolojen kuvaajaksi. Hän onnistuu usein sosiaalisen joukkokuvauksen alalla. Hänen lukuisista romaaneistaan ja novelleistaan ovat merkittävimpiä "Die Betrogenen" (1882) ja "Die Verkommenen" (1883). "Meister Timpe" (1888) sekä "Das Gesicht Christi" (1897), uskonnollis-symbolistinen ja sosialistinen romaani, ehkä voimakkainta, mitä Kretzer on kirjoittanut.
Myöhempinä vuosina hänen tuotannossaan näkyy antisemitismi ja nationalismi, ja hän kannatti vuodesta 1933 alkaen kansallissosialistista hallintoa.
Mika Rämä

Mika Petteri Rämä (s. 26. tammikuuta 1985 Valkeakoski) on suomalainen laulaja, lauluntekijä sekä muusikko.
Ura muusikkona.
Mika Rämä aloitti uransa 2000-luvun alussa toimimalla kitaristina sekä laulajana useissa eri yhtyeissä. Vuosien varrella hän on toiminut myös teattereissa sekä konsertti-produktioissa, sekä kirjoittanut kappaleita muille.
Rämän merkittävimmät musiikilliset esikuvat ovat hänen itsensä mukaan Heikki Salo, J. Karjalainen ja Edu Kettunen.
Vuonna 2017 Rämä julkaisi ensimmäisen täysin omaa materiaalia sisältävän EP-levyn "Joskus laulu tekee sinut", ja sen myötä hän aloitti oman musiikin esittämisen. 1. huhtikuuta 2020 julkaistiin ensimmäinen pitkäsoitto "Ihan tavallinen tiistai".Toinen albumi, "Festina Lente", ilmestyi 1. lokakuuta 2021. 9. kesäkuuta 2023 Rämä julkaisi Manserock tribuutti-albumin oman 20-vuotistaiteilijajuhlan merkeissä. 
Kappaleissa on paljon vaikutteita rock-, country- ja folk-musiikista. Kappaleiden teemoissa käsitellään useasti elämää tarinallisesti; ihminen ja maailma, tai ihminen ja toinen ihminen.
Rämä on esiintynyt Julma isäntä -yhtyeessä noin 20 vuotta.
Lajos Kuthy

Lajos Kuthy (1813–1864) oli unkarilainen kirjailija, jonka tuotteissa ranskalaisten romantikkojen vaikutus näkyy voimakkaana. Paras hänen näytelmistään lienee historiallinen draama "I Károly és udvara" ("Kaarle I ja hänen hovinsa", 1840). Hän julkaisi suuren joukon sensaationovelleja (1842–1852: "Kuthy munkái’"), joilla oli suuri menestys. Suurinta huomiota herätti kuitenkin hänen romaaninsa "Hazai rejtelmek" (’Kotoisia mysterioita’, 1846–1847), joka on kirjoitettu Eugène Suen "Pariisin mysterioiden" tapaan.
Päästäkseen tuhlailevan elämän tuottamasta taloudellisesta ahdinkotilastaan Kuthy meni onnettomasti päättyneen vapaussodan jälkeen itävaltalaisten palvelukseen, jolloin hän joutui yleisön halveksunnan kohteeksi. Hän kuoli aineellisessa ja henkisessä kurjuudessa.
Suomen maakuntien liput

Suomen maakunnista kahdellatoista on pääasiassa maakuntavaltuustojen valitsema maakuntalippu. Lukuun ottamatta 1950-luvulla käyttöön otettua Ahvenanmaan lippua maakuntien liput pohjautuvat maakuntien vaakunoihin.
Somalian vallankaappausyritys 1978

Somalian vallankaappausyritys 1978 oli väkivaltainen sotilaallinen vallankaappausyritys, joka tapahtui Somaliassa (silloinen Somalian demokraattinen tasavalta ) 9. huhtikuuta 1978. Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu arvioi, että eversti Mohamed Osman Irron johtamassa vallankaappauksessa oli mukana noin kaksikymmentä upseeria, 2000 sotilasta ja 65 panssarivaunua. Epäonnistuneen vallankaappauksen jälkeen seitsemäntoista väitettyä johtajaa, mukaan lukien Osman, teloitettiin ampumalla.
Tausta.
Vallankaappausyrityksen järjesti ryhmä tyytymättömiä armeijan upseereita Osmanin johdolla katastrofaalisen Ogadenin sodan seurauksena Etiopiaa vastaan (jota silloin hallitsi Derg). Sodan aloitti Siad Barre, joka oli itse tullut valtaan kymmenen vuotta aiemmin Somalian vallankaappauksessa vuonna 1969. 
Seuraavan kuukauden Yhdysvaltain tiedustelupalvelun (CIA) muistiossa arvioitiin, että vallankaappaus oli vastaus Barrelle, joka määräsi Ogadenin sotaan osallistuneiden upseerien pidättämisen ja teloituksen. Upseerit uskoivat, että Barre oli tarkoituksella käyttänyt muiden klaanien joukkoja "tykistön ruokana", kun taas hänen oman Marehan-klaaninsa virkamiehille annettiin turvallisempia käskyjä. Raportissa todettiin, että vallankaappaukseen osallistuvia virkamiehiä "motivoi ainakin niin ikään jatkuva etninen vastakkainasettelu Barreen nähden, kuin tyytymättömyys hänen hallintojärjestelmäänsä Ogadenin epäonnistumisen seurauksena".
Vallankaappaus.
Vallankaappaus alkoi 9. huhtikuuta 1978. Suurin osa taisteluista päättyi päivän loppuessa.
Taistelu puhkesi Afgoyn kylässä, pääkaupunki Mogadishusta etelään, ja pienaseiden tulitusta ja räjähdyksiä kuului pääkaupungin laitamilla. Vallankaappauksen oli alun perin tarkoitus alkaa Hargeisassa, mutta Barre todennäköisesti tiesi yrityksestä etukäteen ja pystyi keskeyttämään vallankaappauksen ennen sen käynnistämistä, sekä sijoittamaan itselleen uskollisia joukkoja pääkaupunkiin. 
CIA arvioi, että vallankaappaukseen osallistui noin kaksikymmentä upseeria, 2000 sotilasta ja 65 panssarivaunua.
Jälkiseuraukset.
Epäonnistuneen vallankaappausyrityksen jälkeen seitsemäntoista väitettyä johtajaa, kuten Osman, teloitettiin ampumalla. Kaikki teloitetut lukuun ottamatta yhtä olivat Majeerteen-klaanin jäseniä, jotka asuvat pääosin Koillis-Somaliassa. Barre käytti vallankaappausta perusteluna vallankaappaukseen osallistuneiden klaanien jäsenten puhdistamiseksi hallituksesta ja armeijasta.
Yksi suunnittelijoista, everstiluutnantti Abdullahi Yusuf Ahmed, pakeni Etiopiaan ja perusti Somalian pelastusrintaman (SSF; myöhemmin Somalian pelastusdemokraattinen rintama, SSDF), aloittaen Somalian kapinan ja lopulta Somalian sisällissodan. 
Väite itäblokin osallistumisesta.
Barre syytti Neuvostoliiton ja Kuuban kaltaisia itäisen blokin maita vallankaappausyrityksestä, näiden tuettua Etiopiaa Ogadenin sodassa, kutsuen heitä "uusimperialisteiksi". CIA päätti että Neuvostoliitto ei ollut vallankaappausyrityksen takana, vaikka pyrkivätkin poistamaan Barren. Heti vallankaappauksen jälkeen Somalia aloitti ulkomaisen avun vastaanottamisen Kiinan kansantasavallalta.
Hryhori Kvitka

Hryhori Fedorovytš Kvitka-Osnovjanenko (; 1778–1843) oli ukrainalainen kirjailija ja teatterinjohtaja. Hän julkaisi nimellä Osnovjanenko novellin muodossa kuvauksia ukrainalaisesta kansanelämästä.
Kvitka oli Harkovan teatterin ensimmäinen johtaja.
Wojciech Kurpiewski

Wojciech Sławomir Kurpiewski (16. helmikuuta 1966 Nowy Dwór Mazowiecki – 8. lokakuuta 2016 Providence, Rhode Island, Yhdysvallat) oli puolalainen ratameloja ja olympiamitalisti.
Kurpiewski saavutti Maciej Freimutin parina kajakkikaksikoiden 500 metrillä olympiahopeaa Barcelonassa 1992 ja sijoittui samoissa kisoissa kajakkinelikoiden 1 000 metrillä kuudenneksi. Soulin kesäolympialaisissa 1988 hän sijoittui kajakkikaksikoiden 500 metrillä kuudenneksi ja kajakkinelikoiden 1 000 metrillä viidenneksi. MM-kilpailuista Kurpiewski saavutti kajakkikaksikoiden ja -nelikoiden 500 sekä 1000 metrillä yhteensä kolme hopea- ja kaksi pronssimitalia. Kurpiewski kuoli 50-vuotiaana Yhdysvalloissa, Rhode Islandin pääkaupungissa Providencessa, 8. lokakuuta 2016.
Marek Gołąb

Marek Gołąb (7. toukokuuta 1940 Zakliczyn – 6. lokakuuta 2017 Wrocław) oli puolalainen painonnostaja ja olympiamitalisti.
Gołąb voitti painoluokassa 90 kg olympiapronssia Méxicossa 1968, missä hän hävisi suomalaiselle Kaarlo Kangasniemelle ja neuvostovirolaiselle Jaan Taltsille. Gołąb saavutti urallaan myös MM-pronssia vuosina 1966 ja 1968 sekä EM-pronssia vuosina 1964 ja 1966. Hän teki urallaan kolme maailmanennätystä. Gołąb kuoli 77-vuotiaana 6. lokakuuta 2017.
Heinrich König

Heinrich Joseph (Josef) König, myös Heinrich Koenig (1790–1869) oli saksalainen kirjailija. Julkaistuaan kirjoitelman "Rosenkranz eines Katholiken" (1829) hän joutui riitoihin papiston kanssa. Niistä hän sai aihetta selvitellä kantaansa kirkollisissa kysymyksissä kirjoitelmassa "Der Christbaum des Lebens" (1831). Tämän johdosta piispa sulki hänet pois kirkon yhteydestä, jolloin hän siirtyi reformoituun seurakuntaan.
Königin draamallisista teoksista huomattavin on murhenäytelmä "Die Bussfahrt" (1836). Hänen muut kaunokirjalliset teoksensa ovat osaksi historiallisia romaaneja, osaksi pikku kertomuksia. Enimmäkseen ne ovat pitkäveteisiä ja arkisia.
Reinhold Durnthaler

Reinhold Durnthaler (29. marraskuuta 1942 Waiern – 23. lokakuuta 2017 Feldkirchen in Kärnten) oli itävaltalainen rattikelkkailija, olympiamitalisti, maailman- ja euroopanmestari.
Durnthaler saavutti neljän miehen kelkoissa olympiahopeaa Innsbruckissa 1964 ja Grenoblessa 1968. Kahden miehen kelkoissa hän sijoittui Innsbruckissa yhdeksänneksi ja Grenoblessa neljänneksi. Durnthaler voitti urallaan myös MM- ja EM-mitaleja, muun muassa kahden miehen kelkkojen maailmanmestaruuden vuonna 1967 ja Euroopan mestaruuden vuosina 1967 ja 1969. Durnthaler kuoli pitkän ja vakavan sairastamisen jälkeen 74-vuotiaana 23. lokakuuta 2017.
Kaakkois-Suomen sotilaslääni

Kaakkois-Suomen sotilaslääni (K-SSl) oli Pääesikunnan alainen itsenäisiin sotatoimiin kykenevä alueellinen yhtymä. Kaakkois-Suomen sotilaslääni oli jaettu Mikkelin, Kouvolan, Lappeenrannan ja Savonlinnan sotilaspiiriin. Näiden lisäksi sotilasläänin alaisuudessa olivat Karjalan ja Savon prikaatit sekä runsaasti muita pienempiä joukko-osastoja.
Sotilaslääni muodostettiin 1. heinäkuuta 1966 osasta 3. divisioonaa otettaessa käyttöön puolustusvoimien uusi organisaatio. Sotilaslääni lakkautettiin 31. joulukuuta 1992.
Komentajat.
Sotilasläänin komentajina olivat:
Korgõsilla oja

Korgõsilla oja (myös Raagsilla oja) on Virossa Võrumaalla Võrun kunnan alueella virtaava oja, joka on 11 kilometriä pitkä Piusa jõen sivujoki.
Joen kulku.
Korgõsilla ojan alkulähteeksi on merkitty Kikastu lätted () pari kilometriä Loosin kylästä pohjoiseen alueella, joka on Võhandu jõen ja Piusa jõen valuma-alueidan vedenjakajalla. Puro on aikoinaan kulkenut Loosi soon läpi, mutta kun suo raivattiin viljelysmaaksi, kaivettiin suon eli nykyään peltoaukean yli viivoittimen suora Korgõsilla oja. Pelto-ojan osuus on merkitty karttoihin leveäksi kanavaksi, joka on 2,2 kilometriä pitkä. Kanavaan on johdettu etelästä tulevat kaivetut kuivatusojat Helmuti oja, Loosi oja ja Peräniidü oja, ja pohjoisteta tulevat Sakasasuu, sekä luonnollisilta puroilta vaikuttavat Annõsilla oja ja Kungioja. Kanavan itäpäässä oja muuttuu puromaiseksi suo-uomaksi, joka on padottu lammeksi Korgõsilla sulgun kohdalla. Sulun ylittää Otsan ja Obinitsan välinen maantie.
Korgõsilla oja kulkee sitten kapean lakson läpi leveämmälle Järvesuun suolle. Etelästä siihen yhtyy Tiasilla oja ja pohjoisesta Kitsõ oja. Jokilaakso levenee kilometrin leveäksi tulvatasangoksi, jossa lainehtii matala ja 1,4 kilometriä pitkä lintujärvenä tunnettu Tabina järv. Järven jälkeen oja putoaa kapeaan ja kaltevarinteiseen laaksoon, jossa ojan kaltevuus on viimeisen kolmen kilometrin matkalla 1,8 metriä kilometrille (m/km). Ojaan yhtyy Lindosan kylässä pohjoisesta tuleva Kalsaoja ja etelästä tuleva Raadsioja. Oja yhtyy Piusa jõgeen Tammen kylässä.
Valuma-alue, sivujokia ja järviä.
Valuma-alue.
Korgõsilla oja sijaitsee Piusa jõen valuma-alueella. Piusa laskee Pihkovanjärven eli Peipsijärven länsirantaan. Piusa jõen valuma-alue sisältyy Peipsijärven alueeseen, joka muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Vesireitti jatkuu Peipsijärven pohjoispäästä, kun sieltä alkava Narvanjoki virtaa pohjoiseen ja laskee lopuksi Suomenlahteen. Ojan valuma-alueen koko on 66,8 neliökilometriä ja se sijaitsee kokonaan Võrun kunnassa .
Korgõsilla ojan toinen nimi on Raagsilla oja. Korgõsilla oja jatkuu länteen vedenjakajan yli Võhandu jõen valuma-alueelle, missä se Raagsillan nimisena oja laskee Noodasjärveen. Järvestä jatkaa eteen päin Võhandun sivu-uoma Iskna jõgi.
Sivu-uomia.
Ojalla on omia sivu-uomia, jotka ovat pitempiä etelän suunnalla. Oheinen taulukko sisältää niistä tärkeimmät. Monesti toistuva lähde on esitelty taulukon alla.
Lähteet: 1 = 
Järviä.
Korgõsilla ojan valuma-alueella ei ole kovin paljon järviä. Suurin järvi Tabina järv Tabinen kylässä on 33 hehtaarin ruohottunut lintujärvi (veden korkeus 65,1 metriä mpy.). Se sijaitsee Korgõsillan pääuomassa ja sille tekee siellä seuraa Korgõsilla sulg, joka on pieni tulvalampi tien kohdalla. Lammikon vedenpinta on 72,9 metriä mpy., ja Loosi soon länsipuolella sijaitsee toinen tulva-aikainen lampi Helmuti ojan yhtymäkohdassa. Muut valuma-alueen lammet ovat talojen yhteyteen rakennettuja patolammikoita, joissa säilytetään talojen käyttövettä.
Hallintoalue.
Korgõsilla oja kuuluu Peipsijärven alavesistöalueeseen, joka on osa Itä-Viron vesistöaluetta. Ojan vesistörekisterin tunnus on VEE1001200.
Lázaros Papadópoulos

Lázaros Papadópoulos (, s. 3. kesäkuuta 1980 Krasnodar, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on kreikkalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Sentterinä pelannut Papadópoulos voitti urallaan muun muassa Kreikan ja Itä-Euroopan liigan mestaruudet. Kreikan miesten maajoukkueessa hän saavutti MM-hopeaa vuonna 2006 ja Euroopan mestaruuden vuonna 2005. 
Pelaajaura.
Papadópoulos pelasi kotimaansa lisäksi Venäjällä, Espanjassa ja Italiassa sekä kansainvälisissä seurajoukkuekilpailuissa voittaen muun muassa yksityisen Euroliigan mestaruuden vuosina 2002 ja 2012. Hän voitti Kreikan mestaruuden Panathinaikosissa vuonna 2003 (saman vuonna myös Kreikan cup-mestaruuden) ja Olympiakosissa vuonna 2012. Venäläisessä Himkissä hän voitti VTB United-liigan mestaruuden vuonna 2011.
Papadópoulos pelasi Kreikan miesten maajoukkueessa vuosina 1999–2007 103 ottelua 8,2 pisteen keskiarvolla. Hän saavutti maajoukkueessa MM-hopeaa Japanissa 2006 ja Euroopan mestaruuden Serbia ja Montenegrossa 2005. Hän kuului maajoukkueen kokoonpanoon myös Ateenan kesäolympialaisissa 2004 sekä vuosien 2001 ja 2007 EM-kilpailuissa.
Hermann Kurz

Hermann Kurz (1813–1873) oli saksalainen runoilija ja prosaisti. Hän aloitti kirjallisen uransa julkaisemalla runoja, "Gedichte" (1836) ja "Dichtungen" (1839), joissa ilmenee tunteen herkkyyttä ja muodon taitavuutta. Myöhemmin Kurz kirjoitti etupäässä romaani- ja kertomusmuotoa. Niistä esimerkkejä ovat "Schillers Heimatjahre" (1843), "Der Weinachtsfund" (1855) ja "Der Sonnenwirt" (1855), joka on huomattavin hänen kertovista teoksistaan. Kurzin monista kirjallisuushistoriallisista tutkimuksista mainittava on esimerkiksi "Zu Shakespeares Leben und Schaffen" (1868). Kurz toimi kääntäjänäkin saksantaen muun muassa Arioston "Raivoisan Rolandin". Paul Heysen kanssa Kurz julkaisi novellikokoelmat "Deutscher Novellenschatz" (1870 alkaen) ja "Novellenschatz des Auslandes" (1872 alkaen). Kurzin kootut teokset ja elämäkerran (1874–1875) julkaisi Heyse.
Isorantamuura

Isorantamuura ("Hypocnemoides maculicauda") on puumuuriin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Isorantamuura voi kasvaa noin 12 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat hieman toisistaan ulkonäöltään. Isorantamuurakoiras on yleisväriltään harmaa ja rinta ja vatsa ovat päätä, selkää ja siipiä vaaleammat. Koiraan kurkku on musta. Lajin naaras myös harmaa ja vatsa ja kurkku ovat valkoiset. Isorantamuuran selässä on valkoinen laikku ja pyrstön kärki on valkoinen. 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Isorantamuuraa tavataan Amazonasin alueelta Perusta, Boliviasta ja Brasiliasta. Lajin elinympäristöä ovat alankojen kosteat ja soiset metsät usein järvien ja jokien lähellä. Ne liikkuvat tyypillisesti pareittain lähellä maata.
Hilläkeste järv

Hilläkeste järv (myös "Meremäe järv, Meremäe paisjärv, Tsirgu paisjärv") on Virossa Meremäen maalaiskunnassa Võrumaalla sijaitseva padottu järviallas.
Maantietoa.
Järvi on 360 metriä pitkä, 90 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,9 hehtaaria. Se on muodostettu patoamalla Hilläkeste oja maapadolla, joka sijaitsee järven pohjoispäässä. Järvi sijaitsee Unkiban laaksossa (). Sen itärannat ovat peltomaata, jonka rinteet viettävät järveen päin ja sen länsirannat ovat itärantoja jyrkempiä metsämaita. Itäpuolisen Viron ja Hillakesten kylien väliseltä maantieltä haarautuu pikkutie, joka ylittää Hilläkesten ojan padon kohdalta. Järven rannat ovat autiot ja maapadon tie on ainoa järvelle tuleva tie. Järvellä on pieni hiekkapohjainen hiekkaranta .
Vesistösuhteita.
Hilläkeste järv kuuluu Piusa jõen valuma-alueeseen, jossa ensin lasku-uoma Hilläkeste oja ja sitten seuraavat Palandõ oja ja Tsirgu oja (Savi oja) ovat Tuhkvitsa ojan sivuhaaroja. Järven valuma-alueen pinta-ala on 1,0 neliökilometriä. Järveen tulee lounaasta pelto-oja ja etelästä Külmlätestä () alkava oja. Piusa jõgi laskee Pihkovanjärveen, jonka Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Ifnin sota

Ifnin sota, jota joskus kutsutaan unohdetuksi sodaksi Espanjassa ("la Guerra Olvidada"), oli marokkolaisten kapinallisten aseellinen hyökkäys Länsi-Afrikkaan, joka alkoi lokakuussa 1957 ja huipentui Sidi Ifnin keskeytettyyn piiritykseen. 
Sota, jota voidaan pitää osana yleistä dekolonisaatioliikettä joka pyyhkäisi Afrikan yli 1900-luvun jälkipuoliskolla, taisteltiin pääasiassa Marokon vapautusarmeijan osilla joita ei enää tarvittu konflikteihin ranskalaisten kanssa, sitoen merkittävän osan resursseistaan ja henkilöstöstään espanjalaisten alueiden sieppaamiseen. 
Syyt.
Sidi Ifnin kaupunki liitettiin Espanjan valtakuntaan vuonna 1860. Seuraavien vuosikymmenien ranskalais-espanjalainen yhteistyö johti Espanjan protektoraattien perustamiseen ja laajentamiseen kaupungin eteläpuolelle; Espanjan vaikutusvalta sai kansainvälisen tunnustuksen Berliinin konferenssissa vuonna 1884. Vuonna 1946 alueen erilliset rannikko- ja sisämaan siirtokunnat yhdistettiin Espanjan Länsi-Afrikaksi . 
Kun Marokko saavutti itsenäisyyden Ranskasta ja Espanjasta vuonna 1956, maa ilmaisi olevansa kiinnostunut kaikista Espanjan jäljellä olevista siirtomaaomistuksista alueella, väittäen että se oli historiallisesti ja maantieteellisesti koko Marokon alue. Mohammed V kannusti valloittamaan maata ja henkilökohtaisesti rahoitti marokkolaisia kapinallisia ja alkuperäiskansa länsisaharalaisten kapinallisia saadakseen Ifnin takaisin Marokkoon. 
Seuraukset.
Espanjan ja Marokon hallitukset allekirjoittivat 2. huhtikuuta 1958 Angra de Cintran sopimuksen, joka nimettiin alueen suuren lahden mukaan. Marokko sai Tarfayan alueen Draajoen ja leveyspiiri 27° 40′ välissä, lukuun ottamatta Sidi Ifnin ja Espanjan Saharan siirtomaita . 
Espanja säilytti Ifnin hallussaan vuoteen 1969, jolloin se palautti alueen Marokolle. Espanja hallitsi Espanjan Saharaa, kunnes se vetäytyi alueelta vuonna 1976, ja Marokon kuninkaallinen armeija ja Mauritanian armeija hyökkäsivät Länsi-Saharaan.
Olavi Kauko

Väinö Olavi Kauko (ent. Haapaniemi; 27. tammikuuta 1926 Helsinki – 16. kesäkuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen musiikkitieteilijä ja -arvostelija. Hän opiskeli pianonsoittoa ja musiikinteoriaa Sibelius-Akatemiassa sekä musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1955. Hän jatkoi opintojaan Yhdysvalloissa ja väitteli tohtoriksi Rochesterin yliopistossa vuonna 1959 tutkielmalla "The Development of a Phenomenological Approach to Music".
Kauko työskenteli "Helsingin Sanomain" musiikkiarvostelijana 1958–1991 ja Sibelius-Akatemian musiikinteorian lehtorina 1960–1989 ja jatkoi arvostelijantyötä vielä eläkevuosinaan.
Number Girl

 on Fukuokassa, Japanissa elokuussa 1995 kitaristi Shutoku Mukain perustama post-rock yhtye. Yhtye lopetti toimintansa vuonna 2002 basisti Kentaro Nakaon erottua yhtyeestä.
Number Girl soitti nopeaa kitaravoittoista rockia, joka olemukseltaan oli vastaavaa Pixiesin, Sonic Youthin ja Hüsker Dün kanssa. Seitsemän vuoden aikana yhtyeen ääni kehittyi merkittävästi, ja se oli perustana Mukain perustamalle Zazen Boysille . 
Helmikuussa 2019 ilmoitettiin, että bändi yhdistyy uudelleen esiintymään Rising Sun Rock Festivaleilla 2019 Ezossa. Vaikka festivaalin ensimmäinen päivä peruutettiin eikä Number Girl esiintynyt, he olivat ilmoittaneet jo tähän mennessä neljä päivämäärää kestävästä Japanin kiertueesta, joka alkoi Hibiyan ulkoilmakonserttisalissa 18. elokuuta. Päivä Hibiya-konsertin jälkeen, he ilmoittivat 12 uutta päivämäärää Japaninkiertueellensa, jotka ajoittuivat joulukuun 2019 ja helmikuun 2020 väliselle ajalle.
Shiojiri

Shiojiri () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Kōshin’etsun alueella Naganon prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Matsumoton altaan eteläreunalla. Etelässä sen alue ulottuu Kison laaksolle saakka; Suwan altaasta koillisessa sen erottaa Shiojirin sola. Kaupungin läpi virtaa Naraijoki. Shiojirissa on 66 855 asukasta (huhtikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 290,18 neliökilometriä.
Shiojiri kehittyi historiallisesti Tyynenmeren rannikolle ja Japaninmeren suuntaan johtaneiden tiereittien solmukohtana. Kaupunki sijaitseekin näiden kahden vesistöalueen vedenjakajan varrella. Edo-kaudella Shiojiri oli yksi Nakasendō-tien postiasemista. Nykyisen kaupungin alueella sijaitsee neljä muutakin entistä Nakasendō-tien postiasemaa, joista Narai-juku kuului tien vilkkaimpiin. Kaupunkioikeudet Shiojiri sai vuonna 1959, kun Shiojirin maaseutukaupunkiin liitettiin neljä kyläkuntaa. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2005, kun siihen yhdistettiin Narakawan kyläkunta. Kaupungin eteläosissa perinteinen elinkeino oli lakkatöiden valmistus. Nykyisin kaupungissa on elektroniikka- ja hienomekaanista teollisuutta. Maaseutualueilla viljellään vihanneksia ja hedelmiä, etenkin viinirypäleitä, joista tuotetaan myös viiniä.
Shiojirin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat Nakasendō-tien entisten postiasemien historiallinen kaupunkimiljöö ja useat suojellut Edo-kauden asuinrakennukset, jotka edustavat "honmune-zukuri"-tyyliä. Kuusi niistä on valittu tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteiksi. Kaupungissa sijaitsee myös Hiraiden arkeologinen kohde, josta on löytynyt esineistöä jōmon-kaudelta saakka. Osa kaupungin alueesta kuuluu Yatsugataken–Chūshin-kōgenin puolikansallispuistoon. Shiojiria palvelevat JR Higashi-Nihonin Shinonoi-linja sekä JR Higashi-Nihonin ja JR Tōkain liikennöimä Chūō-päälinja.
Cichlasoma

Cichlasoma on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu 16 lajia, joita tavataan Pohjois- ja Etelä-Amerikasta:
Tim (Aviciin albumi)

Tim on ruotsalaisen DJ:n Aviciin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin postuumisti 6. kesäkuuta 2019. Albumi julkaistiin Aviciin perheen luvalla, ja kaikki albumista syntyvät tuotot tullaan ohjaamaan "Tim Bergling Foundation" -säätiölle. Säätiö toimii estääkseen itsemurhaa ja levittääkseen tietoutta mielenterveyden häiriöistä. 
Albumi sisältää aiemmin ennen julkaisemattomia kappaleita, mukaan lukien "Heaven" yhdessä Chris Martinin kanssa. Albumin ensimmäinen single "SOS" yhdessä Aloe Blaccin kanssa julkaistiin 10. huhtikuuta 2019.
Tausta.
Aviciin itsemurhan jälkeen huhtikuussa 2018 hänen edustajansa ilmoitti, että suunnitelmia julkaista Aviciin musiikkia lähitulevaisuudessa ei ollut. 
Vuotta myöhemmin huhtikuussa 2019 kerrottiin, että Avicii oli työskennellyt albumin parissa ennen kuolemaansa, ja että albumi oli ollut lähes valmis. Avicii oli esitellyt version siitä levy-yhtiönsä Universalin edustajille vain päiviä ennen kuolemaansa. 
Noin kaksi kuukautta Aviciin kuoleman jälkeen levy-yhtiön edustajat olivat keskustelleet Aviciin perheen kanssa, jotka olivat sitä mieltä, että aiemmin julkaisematon musiikki tulisi julkaista. Siten ryhmä Aviciin kanssa albumin parissa työskennelleitä muusikkoja, mukaan lukien ruotsalaiset Vincent Pontare ja Salem Al Fakir, otti tehtäväkseen saattaa albumi valmiiksi niin lähellä Aviciin alkuperäistä näkemystä kuin he osasivat. 
Albumin nimen "Tim" päättivät Aviciin vanhemmat.
Frida Abrahamsson

Frida Abrahamsson (s. 14. syyskuuta 1994) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Elitettan-seura KIF Örebroa.
Alexander Imich

Alexander Imich (4. helmikuuta 1903 Częstochowa, Kongressi-Puola, Venäjän keisarikunta – 8. kesäkuuta 2014 Manhattan, New York, Yhdysvallat) oli puolalais-yhdysvaltalainen kemisti, parapsykologi ja kirjailija ja Anomalous Phenomena Researchin presidentti New Yorkissa. Hän syntyi vuonna 1903 juutalaiseen perheeseen Częstochowassa Puolassa, joka oli silloin osa Venäjän keisarikuntaa.
Imichistä tuli maailman vanhin elävä mies italialaisen Arturo Licatan kuoltua 24. huhtikuuta 2014. Guinness World Records todisti Imichin maailman vanhimmaksi eläväksi mieheksi tämän omaan kuolemaan saakka. Imich kuoli puolitoista kuukautta Licatan jälkeen 111 vuoden ja 124 päivän iässä.
Imich oli myös viimeinen elossa ollut Puolan–Neuvosto-Venäjän sodan veteraani.
Amal Clooney

Amal Ramzi Clooney, o.s. Alamuddin (; s. 3. helmikuuta 1978 Beirut, Libanon) on libanonilais-brittiläinen asianajaja, joka on erikoistunut kansainväliseen oikeuteen ja ihmisoikeuskysymyksiin. Hän on edustanut muun muassa Julija Tymošenkoa, Julian Assangea ja useita vangittuja toimittajia. Clooney on myös toiminut erilaisissa kansainvälisissä neuvoa-antavissa tehtävissä.
Nuoruus ja opiskelu.
Amal Alamuddin syntyi vuonna 1978 Beirutissa, missä hänen isänsä oli Beirutin amerikkalaisen yliopiston professorina. Amalin äiti oli toimittaja. Alamuddinit pakenivat maasta sisällissodan takia ja muuttivat vuonna 1980 Lontooseen.
Alamuddin pärjäsi erittäin hyvin koulussa ja sai stipendin Oxfordin yliopistoon, missä hän aloitti opiskelunsa vuonna 1996. Hän kiinnostui opiskeluaikanaan ihmisoikeuskysymyksistä ja valmistui oikeustieteellisestä vuonna 2000. Maisteriopintonsa hän teki New Yorkin yliopiston oikeustieteellisessä. Hän harjoitteli opintojen ohella muun muassa Yhdysvaltain vetoomustuomioistuimissa ja Kansainvälisessä tuomioistuimessa. Alamuddin valmistui vuonna 2002, jolloin hänet hyväksyttiin myös harjoittamaan asianajajan ammattia New Yorkin osavaltiossa.
Ura.
Valmistuttuaan Alamuddin sai paikan lakitoimisto Sullivan &amp; Cromwellilta. Hän työskenteli puolustusasianajajana ja puolusti muun muassa Enronia ja Arthur Andersenia. Alamuddin alkoi keskittyä kansainväliseen oikeuteen, kun hänet valittiin vuonna 2005 Yhdistyneiden kansakuntien erityistuomioistuimeen, jonka tarkoituksena oli syyttää Libanonin pääministerin Rafik al-Haririn murhasta syytettyjä.
Alamuddin aloitti vuonna 2010 lontoolaisessa Doughty Street Chambers -lakitoimistossa, joka on tunnettu työstään kansalaisvapauksien puolesta. Hän on puolustanut kansainvälisessä oikeudessa muun muassa Ukrainan entistä pääministeriä Julija Tymošenkoa, Muammar Gaddafin tiedustelupäällikköä Abdullah Sanussia ja WikiLeaksin perustajaa Julian Assangea.
Alamuddin on toiminut monissa kansainvälisissä neuvoa-antavissa tehtävissä. Hän työskenteli Kofi Annanin rinnalla vuoden 2013 tutkimuksessa, jossa tutkittiin miehittämättömien ilma-alusten käyttöä Syyrian sisällissodassa. Hän ilmoitti vuoden 2015 alussa edustavansa Armeniaa Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa Turkin harjoittamaa armenialaisten kansanmurhan kieltopolitiikkaa vastaan.
Amal Clooney toimi vuonna 2015 asianajajaryhmässä, joka pyrki vapauttamaan kaksi Egyptissä vangittua Al Jazeeran toimittajaa. Seuraavana vuonna hän edusti ISISin vangitsemaa ja kiduttamaa Nadia Muradia. Hän on vaatinut Muradin kanssa kansainvälistä oikeutta jesideille. Clooney ilmoitti maaliskuussa 2018 edustavansa Myanmarissa vangittuja Reutersin toimittajia Wa Lonea ja Kyaw Soe Oota, jotka Reutersin mukaan vangittiin, koska he tekivät uutisia rohingojen massamurhasta. Britannian ulkoministeriö nimitti huhtikuussa 2019 Clooneyn lehdistönvapauden erityislähettilääksi.
Yksityiselämä.
Amal Alamuddin meni syyskuussa 2014 naimisiin maailmankuulun näyttelijän George Clooneyn kanssa. Pari sai ensimmäiset lapsensa vuonna 2017, kun Amal synnytti kaksoset.
Korkean taivaan alla

Korkean taivaan alla ("The Big Sky") on Howard Hawksin ohjaama lännenelokuva vuodelta 1952. Sen pääosia näyttelevät Kirk Douglas, Dewey Martin ja Elizabeth Threatt.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1988, ettei "Korkean taivaan alla" kuulu Hawksin parhaisiin ohjaustöihin mutta on silti kiinnostava, pikemminkin poikakirjamainen seikkailu- tai vaellustarina kuin perinteinen western. Fränti kertoo Hawksin katuneen jälkeenpäin Kirk Douglasin valitsemista päärooliin näyttelemään sävyisää ja kilttiä hahmoa.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Kim Kyung-ah

Kim Kyung-ah (s. 25. toukokuuta 1977) on eteläkorealainen pöytätennispelaaja. Hän saavutti urallaan kaksi olympiapronssia ja neljä MM-pronssia.
Kim saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa Ateenan olympialaisissa 2004, kun hän sijoittui naisten kaksinpelissä pronssille voitettuaan pronssiottelussa Singaporen Li Jia Wein. Olympialaisten nelinpelissä hän pelasi Kim Bok-Raen parina ja he sijoittuivat neljänneksi hävittyään pronssiottelussa kiinalaisparille Guo Yue / Niu Jianfeng. Zagrebin MM-kilpailuissa 2007 Kim saavutti parinsa Park Mi-youngin kanssa nelinpelissä pronssia. Pekingin olympialaisissa 2008 Kim saavutti joukkuekilpailussa pronssia ja oli kaksinpelissä jaetulla yhdeksännellä sijalla. Yokohaman MM-kilpailuissa 2009 Kim ja Park saavuttivat jälleen nelinpelissä pronssia ja Rotterdamin MM-kilpailuissa 2011 he olivat kolmannen peräkkäisen kerran pronssilla. Dortmundin MM-kilpailuissa 2012 Kim saavutti pronssia joukkuekilpailussa. Lontoon olympialaisissa 2012 tuloksina oli joukkuekilpailun neljäs sija ja kaksinpelin jaettu viides sija puolivälierätappion jälkeen.
Kim oli maailmanrankingissa parhaimmillaan neljäntenä elo-lokakuussa 2010.
Park Mi-young

Park Mi-young (s. 17. marraskuuta 1981) on eteläkorealainen pöytätennispelaaja. Hän saavutti urallaan olympiapronssin ja neljä MM-pronssia.
Park saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa Zagrebin MM-kilpailuissa 2007, kun hän sijoittui parinsa Kim Kyung-ahin kanssa naisten nelinpelissä pronssille. Pekingin olympialaisissa 2008 Park saavutti joukkuekilpailussa pronssia ja oli kaksinpelissä jaetulla yhdeksännellä sijalla. Yokohaman MM-kilpailuissa 2009 Park ja Kim saavuttivat jälleen nelinpelissä pronssia ja Rotterdamin MM-kilpailuissa 2011 he olivat kolmannen peräkkäisen kerran pronssilla. Dortmundin MM-kilpailuissa 2012 Park saavutti pronssia joukkuekilpailussa. Lontoon olympialaisissa 2012 tuloksina oli joukkuekilpailun neljäs sija ja kaksinpelin jaettu yhdeksäs sija.
Park oli maailmanrankingissa parhaimmillaan kahdeksantena helmikuussa 2010.
Claudette Werleigh

Claudette Werleigh (o.s. Antoine, s. 26. syyskuuta 1946 Cap-Haïtien, Haiti) on haitilainen juristi, poliitikko ja rauhanaktivisti. Hän toimi maansa ulkoministerinä 1993–1995 ja pääministerinä 1995–1996. Ministerinuransa jälkeen hän on työskennellyt erilaisissa rauhantutkimusjärjestöissä.
Claudette Werleigh syntyi varakkaaseen perheeseen ja opiskeli ulkomailla Haitin lisäksi. Valmistuttuaan juristiksi hän työskenteli kansalaisjärjestöissä. Hän lähti politiikkaan vuonna 1990 ja toimi silloin muutaman kuukauden ajan väliaikaishallituksen sosiaaliministerinä.
Antti Orkamaa

Fritz Boris Anders (Antti) Orkamaa, vuoteen 1935 Åkerman (13. syyskuuta 1893 Pyhäjoki – 16. maaliskuuta 1967) oli suomalainen opettaja, pappi ja kristillinen kirjailija. 
Henkilöhistoria.
Orkamaan vanhemmat olivat kauppias Fritz Ferdinand Åkerman ja Henrika Annala ja puoliso vuodesta 1921 Sylvi Ester Vikstén. Orkamaa tuli ylioppilaaksi 1913 ja vihittiin papiksi 1916. Hän toimi Pyhäjoen kappalaisena vuodesta 1922 ja kirkkoherrana Sonkajärvellä vuodesta 1928, Raahessa vuodesta 1935 ja Kuusankoskella vuodesta 1953. Opettajana Raahessa Orkamaa työskenteli 1935–1948. Eläkkeelle Orkamaa jäi vuonna 1959. Hän julkaisi useita saarnakirjoja.
Itä-Timorin valtaus

Itä-Timorin valtaus oli Indonesian suorittama sotilasoperaatio, joka alkoi 7. joulukuuta 1975. Indonesia valtasi Itä-Timorin käyttäen tekosyynä anti-imperialismia. Indonesialaismiehitys kesti 25 vuotta ja sen aikana kuoli 100 000–300 000 sotilasta ja siviiliä. 
Miehityksen ensimmäisinä kuukausina indonesialaiset kohtasivat raskasta vastarintaa vuoristossa, mutta vuosina 1977–1978 Indonesia sai Israelilta, Yhdysvalloilta ja muilla valtioilta kehittyneempää aseistusta, joilla se löi Fretilinin. Itätimorilaiset ja indonesialaismiehittäjien välillä tapahtui yhteenottoja vuoteen 1999 asti, jolloin itätimorilaiset äänestivät itsenäisyydestä. 10. toukokuuta 2002 Itä-Timor julistautui itsenäiseksi.
Daniel Orädd

Daniel Orädd (15. kesäkuuta 1894 Helsinki – 8. toukokuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen pappi, järjestöjohtaja ja kristillinen kirjailija. 
Henkilöhistoria.
Daniel Oräddin vanhemmat olivat varastonhoitaja Emil Orädd ja Eufemia Charlotta Swahn ja puoliso vuodesta 1924 Anna (Nanna) Ragnhild Elisabeth Orädd. Daniel Orädd tuli ylioppilaaksi 1916 ja vihittiin papiksi 1922. Hän teki useita matkoja Eurooppaan ja Argentiinaan. Orädd toimi Suomen merimieslähetyksen matkasihteerinä 1922–1924 sekä 1932–1934, pappina Antwerpenissä 1924–1932, Maksamaan kirkkoherrana 1932–1934, sotilaspastorina 1939–1940, laivastopastorina 1940–1943, Suomen merimieslähetyksen johtajana 1944–1953 ja sen lehtien ja kustannusliikkeen johtajana 1944–1947 sekä "Merimiehen ystävä" -lehden toimitussihteerinä 1944–1946, rannikkopuolustuksen Hangon osaston pappina 1953–59, Hangon komministerinä 1954–1960 ja uskonnonopettajana Hangon kouluissa 1953–1960. Rovastin arvonimen Orädd sai vuonna 1946.
Matti Aikio

Matti Aikio, alkuaan Mathis Isaksen, (18. kesäkuuta 1872 Kaarasjoki – 25. heinäkuuta 1929 Oslo) oli saamelainen kirjailija ja toimittaja.
Elämäkerta.
Matti Aikio syntyi lukkari Mathis Isaksenin ja Ragna (Ragnhild) Heimon perheeseen ja eli elämänsä naimattomana. 
Aikio meni ammattikouluun Vesisaaressa vuonna 1888. Hän menestyi hyvin. Saamelaisille oli varattu Tromssan opettajaseminaarissa kaksi opiskelupaikkaa. Aikio sai niistä toisen vuonna 1890. Opiskeluaikanaan hän ensi kertaa tutustui norjan kieleen. Aikio suoritti opettajan tutkinnon vuonna 1892. Opettajana hän työskenteli yhden vuoden Tenon kansakoulussa. Seitsemässä kuukaudessa hän suoritti keskikoulun Trondheimissa vuonna 1894 ja valmistui ylioppilaaksi Kristianiassa keväällä 1896. Aikio oli ensimmäinen yliopistoon rekisteröitynyt saamelaisopiskelija Norjassa. Jonkin aikaa hän opiskeli lakia, mutta keskeytti opinnot ja työskenteli keskikoulun opettajana yksityiskoulussa Lyngørissä 1903–1904.
Kirjoitustyössä.
Aikion debyytti kaunokirjailijana oli "Kuningas Akab", joka ilmestyi Kööpenhaminassa vuonna 1904. Jo tässä teoksessa löytyy hänen pääteemansa: etnisyys ja kulttuurien sekoitus. Kirja perustuu omaelämäkertaan. Saamelainen opettaja tutustuu paremmasta yhteiskuntaluokasta olevaan tyttöön Lyngørissä. Näiden välinen suhde ei voi koskaan toteutua, etnisyys asettaa ylitsepääsemättömiä rajoja. 
Aikio eli aikana, jolloin saamelaisten asema Norjassa oli hyvin heikko. Monia hänen etnistä alkuperää koskevista tai satiirisista kirjoistaan sekä hänen saamelaista kansanelämän kuvausta pidettiin petoksina. 
Aikion toimeentulon turvasi hänen työnsä toimittajana. Hän toimitti artikkeleita "Tidens Tegnille" ja kirjoitti säännöllisesti eri joululehdille. Hän kirjoitti lähinnä pohjoisesta Norjasta sekä saamelaisten ja muun väestön suhteista. Hän kommentoi maailman tapahtumia sekä myötävaikutti norjalaisten käsityksiin saamelaisista. 
Aikion elinaikana politiikka saamelaisuutta ja etnistä vähemmistöä kohtaan huononi. Vuonna 1905 saamelaisten paikat katosivat Tromssan seminaarissa. Vuonna 1906 Bernt Thomassenista tuli uusi seminaarin johtaja. Hän oli saamelaisalueiden pakkotyön arkkitehti. Virallisesti pakkotyö hylättiin vuonna 1945. Saamelaisten vastarinta oli tehokkaasti vaiennettu ja saamelaisten etujärjestöt vaikenivat vuoteen 1946.
Huomioita.
Vuonna 1925 Aikio debytoi kuvanveistäjänä tekemällä kaksi omakuvaa. Nämä olivat esillä Blomqvistin galleriassa Oslossa. "Tidens Tegn" kertoi suuren veistoksen muistuttavan Napoleonia onnellisessa ja harmonisessa elämänvaiheessaan.
Vuonna 1983 Nils Gaup ja Knut Walle kirjoittivat teatterinäytelmän "Geesat Hålogaland". Siinä kuvitellaan taidemaalari John Savion ja Matti Aikion tapaaminen. Samana vuonna saamelaislehti "Sámi Áigi" (nykyään "Mín Áigi") julkaisi sarjan artikkeleita Aikiosta. Aikion nuoremman veljen lapsenlapsi Else Marie Isaksen on vuodesta 1995 lähtien kartoittanut Aikion elämää ja kirjoittamista. Vuosina 1995 ja 1998 hän järjesti Aikiosta näyttelyitä Kaarasjoella. Tavoitteena on saada pysyvä Aikio-näyttely kotikaupungissa.
Billy Liar

Billy Liar (suom. "Uneksija Billy" tai "Valehtelija Billy") on John Schlesingerin ohjaama brittiläinen komediaelokuva vuodelta 1963. Se perustuu Keith Waterhousen romaaniin "Billy Liar" (1951) ja hänen siitä Willis Hallin kanssa kirjoittamaan näytelmään, jota on Suomessa esitetty ainakin nimellä "Ville Valehtelija". Tarinasta on tehty myös musikaali ja televisiosarja.
Juoni.
Hautaustoimiston konttoristi Billy Fisher (Tom Courtenay) pakenee tylsän työnsä vastapainoksi mielikuvitusmaailmaansa, jossa hän seikkailee sankarina ja naistenmiehenä. Näin hän välttyy myös tekemästä ikäviä päätöksiä todellisessa elämässään.
Vastaanotto.
Elokuvaa ei tuotu Suomen teattereihin, vaan se sai ensiesityksensä television ykköskanavalla 1971 nimellä "Uneksija Billy". Vuonna 1994 se esitettiin Viihdekanavalla nimellä "Valehtelija Billy". "Helsingin Sanomien" Mauri Taviola kirjoitti elokuvan tv-uusinnan alla 1977 tarjolla olevan ”kepeätä ja surutonta menoa”, joka kuitenkin vaatii englantilaisen elämäntyylin tuntemusta. Hän ei ole varma, onko juuri Tom Courtenay oikea valinta koomiseen pääosaan. Mikael Fränti näki elokuvassa 1960-luvun alun brittikulttuurille tyypillisiä pyrkimyksiä tiukoista normeista vapautumiseen. 
Britannian elokuvainstituutti BFI valitsi "Billy Liarin" vuonna 1999 sadan parhaan brittielokuvan joukkoon sijalle 76. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Cassie Campbell

Cassie Dawin Campbell-Pascall (s. 22. marraskuuta 1973 Richmond Hill, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Campbell asuu Bramptonissa Ontariossa. Hän on kaksinkertainen naisten jääkiekon olympiavoittaja vuosilta 2002 ja 2006 sekä kuusinkertainen naisten jääkiekon maailmanmestari. Campbell on ainoa kapteeni, miehet mukaan luettuna, joka on johdattanut Kanadan maajoukkueen kahteen olympiakultaan. Hän on pelannut Kanadan maajoukkueessa urallaan 157 ottelua, joissa hän on tehnyt 32 maalia ja syöttänyt 68 maalia, yhteensä 100 pistettä. Campbell lopetti uransa vuonna 2006.
Campbellille myönnettiin Order of Canada -muistomerkki 2006. Hän on myös ensimmäinen naispuolinen Canada's Sports Hall of Fameen valittu. Campbell on ensimmäinen nainen, joka on työskennellyt NHL Network -televisioyhtiölle.
Hän on Donald ja Eunice Cambellin tytär. Campbellilla on kaksi veljeä, Jeff ja Rick. Äiti Eunice on pelannut jalkapalloa ammattilaistasolla. Campbell on valmistunut sosiologiksi Guelphin yliopistosta. Hän on lisäksi näytellyt muutamissa elokuvissa.
Vieno Piironen

Vieno Irene Piironen (o.s. Mahanen; s. 7. syyskuuta 1955 Nurmes) on suomalainen elintarviketieteen tohtori, joka on toiminut elintarvikekemian professorina Helsingin yliopistossa.
Piironen tuli ylioppilaaksi Nurmeksen lukiosta vuonna 1974. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, josta valmistui elintarviketieteen maisteriksi 1980 ja tohtoriksi 1987. Hänen suomenkielinen väitöskirjansa Helsingin yliopistoon (1986) oli otsikoitu "Tokoferolit ja tokotrienolit elintarvikkeissa ja keskimääräisessä suomalaisessa ruokavaliossa". Useat kemiallisesti tokoferoleiksi tai tokotrienoleiksi luokiteltavat molekyylit toimivat ihmisen tarvitsemina rasvaliukoisina e-vitamiineina. Helsingin yliopiston elintarvikekemian dosenttina hän toimi 1992–1998.
Piironen työskenteli Helsingin yliopiston elintarvikekemian assistenttina vuosina 1980–1988, josta ajasta osan oli Suomen Akatemian virkaatekevä tutkimusassistentti (1984–1985). Sittemmin hän oli Helsingin yliopiston elintarvikekemian lehtori (1989–1997), väliaikainen professori (1995–1997), ja professori vuodesta 1998. 
Piironen on keskittynyt tutkimustyössään muun muassa vitamiinien (A, E, D, K, folaatti, B12) esiintymiseen ruuassa, kemiallisiin ja ravitsemuksellisiin ominaisuuksiin ja merkitykseen ruokavaliossa ja pitoisuuden säätelytekijöihin. Hän on tutkinut ruokavalion kuidun mukana tulevia ainesosia, kuten viljojen bioaktiivisia yhdisteitä. Hän on tarkastellut lipidejä, esimerkiksi niiden hapettumista ja antioksidanttisia ominaisuuksia. Tutkittavana ovat olleet myös mikrolevien ainesosien käyttömahdollisuudet, erityisesti lipidit ja bioaktiiviset komponentit. Piironen on selvitellyt myös kasvipohjaisten proteiinilähteiden antiravintoaineita, ravintoainepitoisuutta ja makua. 
Piirosen tieteellinen tuotanto käsitti vuoteen 2007 mennessä yli 50 referoitua tieteellistä artikkelia ja noin 50 kongressijulkaisua, kirjan kappaletta ja katsausartikkelia sekä lukuisia muita julkaisuja elintarvikekemian alalta. Sittemmin julkaisuja on syntynyt merkittävästi lisää. Hän on ohjannut yli 20 valmistunutta väitöskirjatyötä. Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Piironen on ollut vuodesta 2008. Hän on Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. luokan ritari (SVR R1).
Dream Alive

Dream Alive on Excalionin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 7. heinäkuuta 2017.
Vastaanotto.
Albumi sai erinomaisen vastaanoton. "Infernon" Jaakko Silvast kehui yhtyeen osanneen tehdä jo viidentoista vuoden ajan laadukasta power metal -musiikkia, ja sanoi yhtyeen nousevan julkaisullaan kansainväliselle tasolle. Hän piti myös käsittämättömänä, ettei kymmenen vuotta kitaristin virkaa hoitanutta Vesa Nupposta ole noteerattu missään. Angry Metal Guyn arvioija piti albumia potentiaalisena vuoden power metal -albumina.
Dicraeosaurus

Dicraeosaurus on sukupuuttoon kuollut sauropodeihin kuuluva dinosaurus. Se eli 150 miljoonaa vuotta sitten myöhäisellä jurakaudella. Suvusta on nimetty kaksi lajia, "Dicraeosaurus hansemanni" ja "Dicraeosaurus sattleri". Laji "D. hansemanni" eli noin 155–145 miljoonaa vuotta sitten ja laji "D. sattleri" taas noin 150–145 miljoonaa vuotta sitten. Dinosaurus käytti ravinnokseen kasveja. Sen fossiileita on löydetty Tansaniasta. "Dicraeosaurus" tarkoittaa ”kaksihaaraista liskoa”.
Koko ja ulkonäkö.
"Dicraeosauruksella" oli pituutta 12 metriä. Sauropodien mittakaavassa kyseessä oli melko pienikokoinen dinosaurus. Se oli kuitenkin hieman suurempi kuin sen heimon toinen jäsen, "Amargasaurus". "Dicraeosauruksen" kaula oli muihin sauropodeihin verrattuna lyhyempi, joten se käytti luultavasti ravintonaan pensaita puiden sijaan. Dinosauruksen niskan ja selän nikamien neuraalihaarakkeiden välissä oli mahdollisesti pingottunut, purjeen muotoinen ihokerros. "Dicraeosaurus" käytti sitä mahdollisesti joko ruumiinlämpötilan säätelyyn, puolustautumiseen tai kommunikointiin lajin muiden edustajien kanssa.
Elinolot.
"Dicraeosauruksen" ohella samalta seudulta on löydetty niin stegosaureihin kuuluvan "Kentrosauruksen" kuin toisen sauropodin "Giraffatitanin" jäänteitä. Dinosaurukset elivät samalla alueella ja käyttivät erilaista ravintoa, jotta ne eivät olisi tulleet syödyksi toisen lajin ravintoa ja täten aiheuttaneet toiselle ravinnonhukkaa. Samalla tapaa toimivat esimerkiksi "Brachiosaurus", "Diplodocus" ja "Stegosaurus" samassa ekosysteemissä jurakauden loppupuolella läntisessä Pohjois-Amerikassa.
Love (Lapkon albumi)

Love (tyyliteltynä ΓΟΛΕ) on Lapkon viides studioalbumi, joka julkaistiin 9. toukokuuta 2012. Se debytoi Suomen virallisen listan kymmenennellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä kuusi viikkoa.
Vastaanotto.
Albumi sai hyvän vastaanoton. Infernon arvioija piti albumia ”napakkana ja karuna”, joka sisältää vaikutteita Toolin rytmiikasta, ja totesi albumin olevan erinomainen tuotannon jatke, vaikkei se olekaan kitaramelodisesti huippuunsa viritettyä. Rumban Oskari Onninen tokaisi levyarviossaan yhtyeen olevan ”Suomen paras vuoden 2001 trendimusiikkia soittava yhtye”, ja albumia post-hardcoreksi ilman hardcorea. Hän sanoi albumin tahtilajitaiteilun ja kornien lyriikoiden aiheuttavan ristiriitaisia, häiritseviä väristyksiä. Soundin Juha Leevelä antoi albumille täydet viisi tähteä. Hän sanoi yhteistyön tuottaja Daniel J. Goodwinin kanssa olevan toimivaa, ja piti albumia monipuolisena, valloittavia hetkiä sisältävänä teoksena.
Marja-Leena Piitulainen

Marja-Leena Piitulainen (o.s. Viitaniemi; s. 12. elokuuta 1945 Riihimäki) on suomalainen filosofian tohtori, joka toimi Tampereen yliopiston germaanisen filologian professorina (1993) ja jäi sittemmin eläkkeelle.
Viitaniemi tuli ylioppilaaksi Pälkäneen yhteiskoulusta 1964 ja opiskeli Tampereen yliopistossa, josta hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1969 ja lisensiaatiksi. Filosofian tohtoritutkinnon hän suoritti Jyväskylän yliopistossa 1980. Hänen saksankielinen väitöskirjansa (1980) on otsikoitu "Zum Problem der Satzglieder in der deutschen Grammatik der Gegenwart". Hän on ollut vuodesta 1981 Joensuun yliopiston (nyk. Itä-Suomen yliopisto) saksan kielen dosentti.
Piitulainen työskenteli Tampereen yliopistossa germaanisen filologian assistenttina (1969–1984). Assistentuurin jatkuessa hän toimi germaanisen filologian virkaatekevänä apulaisprofessorina, myöhemmin professorina, vuosina 1974 ja 1975–1979. Hän oli Vaasan korkeakoulun saksan kielen apulaisprofessori 1985–1986 ja Helsingin yliopiston germaanisen filologian apulaisprofessori 1986–1993. Tampereen yliopiston germaanisen filologian professorina Piitulainen aloitti vuonna 1993. Hän toimi Suomen Akatemian rahoittamana varttuneena tutkijana 2004–2005. 
Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen Piitulainen on ollut vuodesta 2005. Hän on Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. luokan ritari (SVR R1).
Tuotantoa.
Piitulaisen tieteellisen tutkimustyön aihepiirejä ovat olleet kontrastiivinen kielentutkimus, tekstilingvistiikka, fraseologia, saksan kielioppi – erityisesti kielen syntaksi – ja valenssiteoria. Teoksia:
Stephanie Anderson

Stephanie Anderson (s. 27. marraskuuta 1992 North St. Paul, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Shenzhen KRS Vanke Raysissa CWHL:ssa. Anderson on pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja laukoo vasemmalta. Hän asuu North St. Paulissa Minnesotassa. Andersonin saavutuksiin kuuluu jääkiekon maailmanmestaruus naisissa 2015 ja hopeaa nuorissa naisissa 2010.