tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Albert Gebhard -mitali

Albert Gebhard -mitalin myöntää Grafia. Mitali perustettiin 1963 Albert Gebhardin (1869–1937) kunniaksi. Liitto perustettiin hänen johdollaan 1933 nimellä Suomen Taidepiirtäjäliitto.
Palkitut.
Palkintoa on jaettu vuodesta 1963
Adolf Roos

Adolf Wilhelm Roos (21. kesäkuuta 1824 – 1895) oli syntyjään suomalainen, myöhemmin ruotsalainen, Ruotsin postilaitoksen johtaja.
A. W. Roos syntyi Kristiinassa 21. kesäkuuta 1824, kävi Vaasan triviaalikoulun ja Turun kymnaasia 1830- ja 1840-luvuilla. Kouluaikanaan hän sairastui vakavasti ja joutui lääkärinhoitoon Ruotsiin, jossa suoritti ylioppilastutkinnon 1848. Ruotsin kansalaisuuden Roos sai 1849. Palveltuaan eri virastoissa ja ansioituen virkaurallaan hänet nimitettiin 1867 Ruotsin postilaitoksen pääpostitirehtööriksi eli postilaitoksen johtajaksi. 
Roosin harrastuksiin kuului mm. sanomalehtiin kirjoittaminen ja runoilu, josta hän sai Ruotsin akatemian pienemmän palkinnon. Vuonna 1936 Ruotsin postilaitos juhli 300-vuotista taivaltaan ja julkaisi postimerkin Adolf Wilhelm Roosista.
Roosin merkittävämmäksi saavutukseksi tuli Ruotsin postilaitoksen järjestäminen nykyaikaiseen malliinsa.
Lähteet.
Suomen Kuvalehti, 7/1936, Suomalainen Ruotsin postilaitoksen päämiehenä.
Pomperipossa i Monismanien

Pomperipossa i Monismanien ( ) on ruotsalaisen kirjailijan Astrid Lindgrenin satiirinen satu, joka julkaistiin 10. maaliskuuta 1976 Expressen-lehdessä.
Lindgren kirjoitti sadun huomattuaan maksavansa 102 prosentin marginaaliveroa. Jos hän ansaitsisi työllään yhden kruunun lisää, hänen pitäisi maksaa kruunu ja kaksi äyriä valtiolle veroina ja muina veronluonteisina maksuina.
Satu vaikutti suuresti ruotsalaiseen verokeskusteluun, ja samana vuonna Olof Palmen Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue menetti hallitusvaltansa valtiopäivävaaleissa, ensimmäisen kerran 40 vuoteen.
Lindgren oli ollut pitkän linjan sosiaalidemokraatti,mutta yksityiset kirjeet paljastavat, että hän tuki oppositiota vuoden 1976 valtiopäivävaaleissa koska hän pelkäsi, että sosiaalidemokraattinen puolue 44 vuoden peräkkäinen hallituskausi tekisi Ruotsista sosialistisen diktatuurin 
Tarina.
Tässä vertauskuvallisessa sadussa fiktiivinen Pomperipossa elää kaukaisessa maassa ja kirjoittaa kirjoja lapsille. Vaikka hänen ahkerointinsa tuottaa hänelle noin kaksi miljoonaa kruunua vuodessa, valtion rahakamarin hoitaja vie melkein kaiken jättäen vain 5 000 kruunua vuodessa elämiseen.
Eräs ystävä kertoo Pomperipossalle, että tämän marginaalivero on 102 %, jolloin Pomperipossa kummastelee: ”Eihän niin monta prosenttia ole olemassa?”
Todellisuus.
Lindgren huomautti ohimennen, että verojaan voi laskea ostamalla talon velaksi. Näin hän piikitti Ruotsin tuolloista valtiovarainministeriä Gunnar Strängiä, joka oli juuri tehnyt näin ja selvisi siksi pienillä veroilla suurista tuloistaan huolimatta.
Oikeistopuolue Maltillisen kokoomuksen puheenjohtaja Gösta Bohman luki sadun valtiopäivien puhujantuolilta. Siihen Sträng vastasi tylysti, että Astrid Lindgrenin panos verokeskusteluun paljasti tämän täydellisen ymmärtämyksen puutteen verokeskustelusta, sanoen että ”"emme vaadi Lindgreniltä verojen ymmärtämistä"”. ”Mutta minä vaadin sitä Gunnar Strängiltä”, vastasi Lindgren Ruotsin radiossa seuraavana päivänä. "”Jos joku on laskenut väärin, se on valtion verovirasto, koska olen saanut lukuni heiltä". "Sträng osaa kertoa satuja muttei selvästikään laskea. Meidän kahden tulisi vaihtaa töitä keskenämme".”
Simone Perrotta

Simone Perrotta (s. 17. syyskuuta 1977 Ashton-under-Lyne, Englanti) on italialainen entinen jalkapalloilija. Perrotta oli keskikenttäpelaaja, joka edusti viimeisenä Serie A:n AS Romaa. Roomaan hän siirtyi AC ChievoVeronasta 7,2 miljoonan euron siirtosummalla vuonna 2004.
Perrottan aiempia seuroja olivat Reggina, Juventus ja AS Bari. Perrotta pelasi Italian joukkueessa vuoden 2000 olympialaisissa , EM-kisoissa 2004 ja Italian voittoon päättyneissä MM-kisoissa 2006. Hän pelasi kaikkiaan 48 maaottelua, joissa hän teki kaksi maalia.
Perrotta teki päätöksen peliuransa päättämisestä kesäkuussa 2013.
Stern John

Stern John (s. 30. lokakuuta 1976 Cane Farm) on trinidadtobagolainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on keskushyökkääjä.
John muutti vuonna 1995 Yhdysvaltoihin opiskelemaan Mercer County Community Collegeen. Pelattuaan USL First Divisionin New Orleans Riverboat Gamblersissä John siirtyi MLS:n Columbus Crew’hun kaudeksi 1998 saatuan suositukset serkultaan, Columbuksen sekä Trinidad ja Tobagon maajoukkueen puolustajalta Ansil Elcockilta. John löi läpi liigassa voittaen sekä maalikuninkuuden (26) että pistepörssin (57). John valittiin Major League Soccerin vuoden pelaajaksi.
Seuraavalla kaudella hän teki 18 maalia, jonka jälkeen Englannin ykkösdivisioonan Nottingham Forest osti Johnin 1,5 miljoonalla punnalla. Forest joutui kuitenkin taloudellisiin vaikeuksiin sen jouduttua hautaamaan nousuhaaveensa, jonka johdosta John sai siirron Valioliigaan kun Birmingham City osti hänet 100 000 punnalla. Stern Johnin saldoksi Nottinghamista jäi 18 maalia 49 ottelussa.
Kovilla hyökkääjillä ladatussa Birminghamissa John ei saanut paljoa peliaikaa, mutta hän kuitenkin iskosti itsensä kannattajien mieliin iskemällä muutamia tärkeitä maaleja, kuten loppuhetkien osuma Millwallin verkkoon joka nosti Birminghamin nousukarsintojen finaaliin 2002. Syyskuussa 2004 Stern John sai siirron Coventry Cityyn. Ensimmäisellä kaudellaan hän oli joukkueen paras maalintekijä vaikka oli aloituskokoonpanossa tuskin puolissa peleistä. Syys-lokakuussa 2005 John pelasi lainassa Derby Countyssä.
John on myös ollut tärkeä pelaaja Trinidad ja Tobagon maajoukkueelle – hän on edustusjoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä 70 osumalla 115 pelissä. Hän kuului Trinidad ja Tobagon MM-kisajoukkueeseen Saksan kisoissa 2006 ja pelasi joukkueen kaikki kolme otteua alusta loppuun.
Frank Wykoff

 
Frank Clifford Wykoff (29. lokakuuta 1909 Des Moines, Iowa – 1. tammikuuta 1980 Altadena, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija, joka voitti kolme olympiakultaa 4 × 100 metrin juoksussa.
Frank Wykoff on ensimmäinen mies, joka voitti viestijuoksussa kolme olympiakultaa, kaikki maailmanennätysajalla. Ensiesiintymisensä hän teki Amsterdamin olympialaisissa 1928, jolloin hän oli 100 metrillä neljäs ja 4 × 100 metrillä Yhdysvaltain viestijoukkueessa voittamassa olympiakultaa maailmanennätysajalla 41,0. Hän oli mukana joukkueessa, joka teki 4 × 100 metrin juoksussa vuonna 1931 maailmanennätyksen 40,8. Los Angelesin olympialaisissa 1932 hän oli 4 × 100 metrin juoksussa voittamassa olympiakultaa uudella maailmanennätysajalla 40,0. Sama tapahtui neljä vuotta myöhemmin Berliinin olympialaisissa, tuolloin maailmanennätysaika oli 39,8. Urheilu-uransa jälkeen Wykoff toimi myöhemmin Los Angelesin koulussa. Hän kuoli 70-vuotiaana.
Cristian Zaccardo

Cristian Zaccardo (s. 21. joulukuuta 1981 Formigine, Modena, Italia) on italialainen jalkapalloilija. Puolustajana pelannut Zaccardo edusti pisimpään Bolognaa, Palermoa ja Parmaa, ja hän pelasi myös Saksan Bundesliigassa yhden kauden Wolfsburgin joukkueessa.
Maajoukkueura.
Zaccardo pelasi 17 maaottelua, joissa hän teki yhden maalin (MM-karsintaottelussa Sloveniaa vastaan 8. lokakuuta 2005). Ensimmäinen maaottelu oli Suomea vastaan 17. marraskuuta 2004. Zaccardo oli mukana voittamassa 21-vuotiaiden Euroopan mestaruutta vuonna 2004. 
Zaccardo pelasi Italian joukkueessa MM-kilpailuissa 2006, missä Italia voitti mestaruuden. Hän oli turnauksen toinen oman maalin tehnyt pelaaja (ottelu Yhdysvaltoja vastaan 17. kesäkuuta 2006).
Angelo Peruzzi

Angelo Peruzzi (s. 16. helmikuuta 1970 Viterbo) on italialainen entinen jalkapallomaalivahti ja nykyinen valmentaja. Hänen seurojansa ovat olleet AS Roma (1987–1989), Hellas Verona (1989–1990), Juventus FC (1990–1999), Inter (1999–2000) ja Lazio (2000–2007). Juventuksessa hän voitti kolme "scudettoa" (Italian mestaruutta) ja kerran Mestarien liigan.
Maajoukkueessa Peruzzi on ollut mukana 31 kertaa, ensimmäinen maaottelu oli Viroa vastaan 25. maaliskuuta 1995. Peruzzin piti olla maansa ykkösmaalivahti vuoden 1998 MM-kisoissa, mutta joutui jäämään kisoista viime hetken loukkaantumisen takia ja ykkösvahdiksi nousi Gianluca Pagliuca. Hän koki saman kohtalon kaksi vuotta myöhemmin EM-kisoissa, jossa Francesco Toldo vartioi Italian maalia. Peruzzi jätti maajoukkueen, mutta teki paluun EM-kisoihin 2004, jossa oli Gianluigi Buffonin kakkosvahtina, samoin vuoden 2006 MM-kisoissa, jotka Italia voitti. Peruzzi oli myös vuoden 1992 olympiajoukkueessa.
Kaikkien yllätykseksi 29. huhtikuuta 2007 Peruzzi ilmoitti lopettavansa uransa kauden 2006–2007 päätyttyä.
Aktiiviuransa jälkeen Peruzzi työskenteli aluksi maalivahtivalmentajana Italian maajoukkueessa. Lokakuussa 2010 hänet nimitettiin Italian alle 21-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajaksi.
SSC Bari

Società Sportiva Calcio Bari on italialainen jalkapalloseura, jonka kotipaikka on Bari Apuliassa. Seura perustettiin vuonna 1908. Viimeiset vuodet se on vuoroin noussut ja laskenut kahden Italian korkeimman sarjatason välillä (viimeisin tippuminen A:sta oli 2011). Vuonna 2004 se oli jo putoamassa Serie C:hen, mutta Napolin ja Comon konkurssien ansiosta se vältti sen.
Vuonna 1996 seuran kärkipelaaja Igor Protti oli Serie A:n paras maalintekijä 25 osumallaan. Ainoa seuran voittama palkinto on Mitropa Cupin voitto vuonna 1990. Bari-lähtöisistä pelaajista kenties tunnetuin on Antonio Cassano. Kaudella 2024–2025 joukkue pelaa Serie B:ssä.
Vesijärven satama

Vesijärven satama, viralliselta nimeltään Lahden satama, on nykyisin pääasiassa virkistyskäytössä oleva satama Lahdessa Vesijärven eteläosassa, noin kilometri kaupungin keskustasta luoteeseen. Vesijärven sataman eteläpuolella on Teivaan venesatama ja pohjoispuolella Niemen venesatama. 
Myös Vesijärven satama on venesatama. Toisaalta se on reitti- ja tilausristeilyvesiliikenteen keskus. Satamassa on myös kesäaikana laiturissa pysyviä ravintolalaivoja. Lahden Sibeliustalo - konsertti- ja kongressikeskus - sijaitsee satama-alueella.
Historia.
Vesijärven satama alkoi kehittyä liikenteelliseksi keskukseksi Vesijärven Päijänteeseen yhdistäneen Vääksyn kanavan ja Lahden rannikkoseutuun yhdistäneen Lahti–Riihimäki-rautatien valmistuttua 1800-luvun jälkimmäisellä puoliskolla.
Satamassa laajasti käsitettynä oli aikanaan kaksi rautatieasemaa: Niemen rautatieasema ja Vesijärven rautatieasema. Pohjoisempi Niemen asema palveli pääasiassa teollisuutta, kun matkustajaliikenne tapahtui Vesijärven aseman kautta. Vesijärven asema palveli myös aluksi kapearaiteisen Loviisan–Vesijärven rautatien henkilöliikennettä.
Perinnealukset.
Lahden satamassa on paljon perinnealuksia, joiden omistajilla on Päijänteen Laivurit -niminen yhdistys.
1800-luku.
Alun perin hinaajia ovat tukholmalaisella Wm. Lindbergin telakalla valmistunut m/s Wilkas. Tampereella Tammerfors Linne- och Järnmanufaktur A/B:llä rakennettu m/s Murole, Viipurissa Viipurin konepajalla valmistunut m/s Haapakoski ja Turussa Vulcanin telakalla valmistunut m/s Tapio. Matkustajahinaaja on Viipurissa rakennettu m/s Aurora.
M/s Aarre on alun perin tullivartioalus, jota on käytetty Perämerellä. Sen aikaisemmat nimet ovat s/s Wartio, s/s Mänttä III ja m/s Mänttä. Kahden ensimmäisen nimensä aikana se on olult höyrylaiva, "steam ship - s/s".
M/s Iiris on ollut Ab Sandvikens Skeppsdocka:n Helsingissä rakentama matkustaja-alus, jonka ensimmäinen nimi on ollut Toivo.
M/s Olka on rakennettu Tampereen konepajalla huvialukseksi.
Varppaajia ovat olleet Varkaudessa rakennettu m/s Rasvanki ja J.D.Stenberg &amp; Söner -konepajan Helsingissä rakentama m/s Tervaniemi.
Loviisan satama

Loviisan satama (, LOCODE: FI LOV) on Loviisan Valkossa () Suomenlahden pohjoisrannalla sijaitseva rahtisatama, joka on erikoistunut puutavaraan ja irtolasteihin. Satamassa on myös huvivenelaitureita.
Satama sijaitsee lähellä Helsingistä Loviisan kautta itään Venäjän rajalle kulkevaa E18-valtatietä. Satamaan johtaa rautatieyhteys: siellä on Lahti–Loviisa-radan päätepiste, Loviisan sataman ratapiha.
Satamaan johtaa 9,5 metrin syväväylä. Sataman laituripaikkojen 1–6 kulkusyvyys vaihtelee 7,3 metristä 9,5 metriin.
Laitakari (Oulu)

Laitakari on asumaton saari Oulun kaupungin edustalla Saapaskarinselällä Perämerellä. Läheiset saaret ovat Saapaskari, Äijänkumpele ja Korkiakari. Pieni moreenisaari on merenkulkijoiden keskuudessa tunnettu vuonna 1851 valmistuneesta puisesta tunnusmajakastaan, joka edelleen toimii väyläohjauslaitteena.
Saaren lähistöllä lepää myös tuntematon, noin vuonna 1825–1875 uponnut puinen laivanhylky, niin sanottu Laitakarin malmihylky. Hylky on muinaismuistolain suojelema museohylky, jonka tutkimisesta vastaa Pohjois-Pohjanmaan museo yhteistyössä sukellusseura Oulun Vesimiehet ry:n kanssa.
Saarella pesii merilintuja, se on muun muassa karikukkojen pesimispaikka.
Laitakarin tunnusmajakka.
Saarella on ollut merimerkki 1750-luvulta lähtien, ja tunnusmajakka saarelle on merkitty jo vuonna 1785 julkaistuun merikarttaan. 
Nykyinen puurakenteinen tunnusmajakka on valmistunut 1851, ja sen on suunnitellut Albin Stjerncreutz. Merimerkin alaosa on avoin, ja se seisoo moreeniin kiilattujen puuparrujen varassa. Tornin huippuosa on ollut aina väritykseltään punainen. Pookin rakentamiskustannukset olivat 475 hopearuplaa. Tunnusmajakka säästyi Krimin sodan hävitystöiltä ja toimii edelleen merimerkkinä: ollessaan linjassa Oulun tuomiokirkon kellotornin kanssa se opastaa veneilijöitä Hailuodon pohjoispuolen 2,4 metrin syvyiselle veneväylälle. Tornin korkeus on 17,4 metriä merenpinnasta ja maanpinnasta 15,6 metriä.
Megan Kankan murha

Megan Kankan murha tapahtui 29. heinäkuuta 1994 Hamilton Townshipissä, Mercerin piirikunnassa New Jerseyn osavaltiossa Yhdysvalloissa, kun jo aikaisemmin tuomittu seksuaalirikollinen Jesse Timmendequas murhasi ja raiskasi 7. joulukuuta 1986 syntyneen 7-vuotiaan tytön Megan Nicole Kankan. Tapauksen takia säädettiin "Megan's Law" eli laki, joka vaatii ilmoittamaan, mikäli seksuaalirikoksista tuomittu henkilö muuttaa lähistölle. Nykyään laki koskee koko liittovaltiota.
Tapahtumat.
Jesse K. Timmendequas (s. 15. huhtikuuta 1961) oli vuonna 1979 saanut ehdonalaisen rangaistuksen 5-vuotiaan tytön raiskauksen yrityksestä. Hän rikkoi rangaistuksensa aikana ehdonalaistuomion sääntöjä ja vietti yhdeksän kuukautta vankilassa. Vuonna 1981 Timmendequas raiskasi 7-vuotiaan tytön ja sai kuusi vuotta vankeutta.
Timmendequads kaappasi Kankan samana päivänä, jona tappoi hänet. Timmendequas oli valehdellut Kankalle, että hänellä on talossaan koiranpentu, joka on kuitenkin niin pieni, ettei kykene tulemaan ulos. Tämän vuoksi Kanka meni sisälle taloon katsomaan pentua, jota ei ollut. Raiskattuaan Kankan Timmendequads tappoi hänet lyömällä metallityökalulla päähän, minkä jälkeen hän laittoi tytön päähän muovipussin. Myöhemmin hän vielä raiskasi ruumiin autossa, piilotti ruumiin lelulaatikkoon ja vei sen puistoon. Seuraavana päivänä Timmendequas näytti poliiseille lelulaatikon sijainnin.
Timmendequas tuomittiin 30. toukokuuta 1997 kuolemaan. Hän odotti vankilassa rangaistuksen täytäntöönpanoa seuraavan vuosikymmenen. Joulukuussa 2007 New Jerseyn osavaltiossa poistettiin kuolemanrangaistus käytöstä, ja tämän myötä Timmendequasin tuomio muuttui elinkautiseksi ilman ehdonalaisen vapauden mahdollisuutta.
Kankan muistolle on perustettu Megan Nicole Kanka -säätiö.
The Album

The Album on ruotsalaisen ABBA-yhtyeen viides studioalbumi. Se julkaistiin samaan aikaan kun elokuvateattereihin tuli levitykseen yhtyeen Australian kiertueesta kertova elokuva "ABBA: The Movie". Elokuvan mainosjulisteessa on samanlainen kuva kuin "The Albumin" kannessa. "The Album" on julkaistu uudelleen remasteroituna kahdesti, 1997 ja 2001.
Albumi nousi Britannian listaykköseksi vuonna 1978 ja Yhdysvaltain Billboard-listalla sen sijoitus oli parhaimmillaan neljästoista. Albumilta julkaistiin myös kolme singleä, "Eagle", "The Name of the Game" sekä "Take a Chance on Me", joista kaksi viimeksi mainittua nousivat Britannian listaykkösiksi.
Vuonna 2009 "The Album" pääsi mukaan kirjaan "Tusen svenska klassiker", johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja televisio-ohjelmien klassikkoa.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Laitakari (Haukipudas)

Laitakari on saari Perämerellä Oulun Haukiputaalla Martinniemen edustalla, Kiiminkijoen pohjoisrannalla. Saaren rannat ovat avointa jyrkkärantaista kivikkoa. 
Saaren pohjoisosat ovat edelleen luonnontilaisia lukuun ottamatta pienimuotoisia harvennushakkuita. Laitakari kuuluu Laitakari–Häyrysenniemi–Purjekari-Natura-alueeseen. Saaren etelärannalla sijaitsee edelleen Martinniemen sahan ja Laitakarin puuhiomon käytössä ollut satama-alue, joka nykyisin toimii huvivene- ja kalasatamana. Laitakariin menevän tien varrella toimii nykyään Martinniemi Timber Oy sekä Jätehuolto Kropsu.
Puuhiomo.
Saaren eteläosa on sataman lisäksi ollut teollisuusaluetta ja siellä on sijainnut Rauma-Repola-yhtiöön kuulunut Martinniemen puuhiomo ja siihen kuulunut höyryvoimalaitos. Saarella ollutta puuhiomon vanhaa tiilipiippua, tiilistä hiomorakennusta sekä voimalaitosta ehdotettiin useaan otteeseen purettavaksi. Piippua käytettiin yleisesti maamerkkinä, sillä se erottui kauas merelle. Saaren maa-alueet ovat osittain UPM-Kymmene Oyj:n omistuksessa. Voimalaitos ja piippu purettiin vuonna 2017.
Rautatie.
Saari on yhdistetty mantereeseen pengertiellä, joka on aiemmin ollut Martinniemen radan jatkeena olleen puuhiomolle johtavan teollisuusradan pengerrys. Radalla on liikennöity tehtaan omilla vetureilla Deutz 22909/1938 ja Saalasti Otso1 70/1970.
Paperitehdassuunnitelma.
Kajaani Oy suunnitteli mahdollista paperitehtaan rakentamista Martinniemeen tai Laitakariin yhdessä Rauma-Repolan kanssa 1960-luvun alussa. Kajaani todettiin kuitenkin paremmaksi vaihtoehdoksi.
Jouko Loikkanen

Jouko Loikkanen (12. maaliskuuta 1932 Sääminki – 24. huhtikuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja virkamies. 
Hän oli Keskustapuolueen puoluesihteeri 1969–1970, Kehitysaluerahaston toimitusjohtaja 1971–1974, valtiovarainministeriön neuvotteleva virkamies 1974–1978 sekä Tie- ja vesirakennuslaitoksen/Tielaitoksen pääjohtaja 1978–1996. Loikkanen toimi useita kertoja pääministerin sihteerinä ja II valtiovarainministerinä 1976–1977.
Koulutukseltaan Loikkanen oli hallinto-opin kandidaatti. Hän kuului Urho Kekkosen lähipiiriin, muun muassa Tamminiemen saunaseuraan.
Jouko Loikkanen toimi myös Suomen Palloliiton puheenjohtajana vuosina 1975–1983.
Markus Onnela

Markus Onnela (1. lokakuuta 1936 Sodankylä – 2. elokuuta 2025 Rovaniemi) oli suomalainen varatuomari, sosiaali- ja terveysministeriön osastopäällikkö sekä Nuoren Keskustan Liiton puheenjohtaja.
Anu Vehviläinen

Anu Helena Vehviläinen (s. 9. syyskuuta 1963 Leppävirta) on suomalainen keskustalainen poliitikko ja entinen kansanedustaja. Vehviläinen on toiminut Sipilän hallituksen kunta- ja uudistusministerinä toukokuusta 2015 kesäkuuhun 2019, liikenneministerinä 29.5.2019–6.6.2019 sekä eduskunnan puhemiehenä 2020–2022.
Vehviläinen on ollut kansanedustaja Pohjois-Karjalan vaalipiiristä vuosina 1995–2003 ja uudelleen vuosina 2007–2023 (vuodesta 2013 lähtien Savo-Karjalan vaalipiiristä). Hän oli liikenneministeri Matti Vanhasen II hallituksessa 2007–2010 ja Kiviniemen hallituksessa 2010–2011.
Anna-Liisa Hämäläisen kirjoittama Vehviläisen elämäkerta "Rouva puhemies – Anu Vehviläisen elämä ja ura" ilmestyi vuonna 2022.
Koulutus.
Vehviläinen valmistui ylioppilaaksi Savonlinnan Taidelukiosta vuonna 1982 ja kulttuurisihteeriksi Alkio-opistosta vuonna 1984. Vuonna 1994 hän valmistui filosofian maisteriksi Joensuun yliopistosta. Vehviläinen on valmistellut myös väitöskirjaa, jonka aiheena ovat suurten ikäluokkien edustajat kuntatyössä ja heidän eläköitymisensä. Opiskeluaikoinaan Vehviläinen oli Joensuussa aktiivisesti mukana katuteatteritoiminnassa.
Poliittinen toiminta.
Vehviläinen toimi Keskustan Opiskelijaliiton varapuheenjohtajana vuonna 1988 ja puheenjohtajana vuonna 1989. Nuoren Keskustan Liiton puheenjohtajana hän toimi 1989–1991. Vuosina 1991–1993 Vehviläinen työskenteli ulkoministerin avustajana. Vuonna 1993 hän oli Paavo Väyrysen presidentinvaalikampanjan tiedottaja. Vehviläinen oli Joensuun kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1993–2012. Vuosina 2005–2007 hän oli kaupunginhallituksen toinen varapuheenjohtaja.
Vuoden 1995 eduskuntavaaleissa Vehviläinen valittiin ensimmäisen kerran kansanedustajaksi. Hän toimi keskustan eduskuntaryhmän ensimmäisenä varapuheenjohtajana vuosina 1995–1999 ja 2002–2003 sekä kuukauden ajan vuonna 2007. Vehviläinen palasi eduskuntaan vuoden 2007 vaaleissa. Hänet valittiin jatkamaan kansanedustajana vuoden 2011, 2015 ja 2019 vaaleissa.
Kesän 2014 puoluekokouksessa Vehviläinen valittiin keskustan varapuheenjohtajaksi. Maaliskuussa 2016 Vehviläinen kertoi luopuvansa varapuheenjohtajuudesta kesän 2016 puoluekokouksessa.
Kansanedustajana Vehviläinen on ollut muun muassa sivistysvaliokunnan (1995–1999) ja sosiaali- ja terveysvaliokunnan jäsen (2011–2015). Hän oli VR-Yhtymän hallintoneuvoston jäsen 1995–2000, Suomen Postin hallintoneuvoston jäsen 2004–2006 sekä lehdistötukilautakunnan jäsen 2006.
Yksityiselämä.
Vehviläinen oli vuodesta 1998 naimisissa Keskusrikospoliisin rikosylikomisario Timo Hiltusen kanssa. Avioliittoon syntyi poika Tatu Hiltunen 2000. Vehviläinen jäi leskeksi Hiltusen ammuttua itsensä poliisien pikkujoulussa marraskuussa 2011.
Vuonna 2021 Vehviläinen erosi evankelis-luterilaisesta kirkosta ja liittyi Suomen ortodoksisen kirkon jäseneksi.
Sami Sulkko

Sami Sulkko (s. 1977) on suomalainen entinen kunnanjohtaja. Viimeksi hän toimi Riihimäen kaupunginjohtajana vuosina 2016–2020. Koulutukseltaan hän on yhteiskuntatieteiden maisteri. Ennen siirtymistään Riihimäen kaupunginjohtajaksi hän oli Forssan kaupunginjohtaja vuosina 2013−2016, Punkaharjun kunnanjohtaja vuosina 2010–2013 sekä Sulkavan kunnanjohtaja vuosina 2006–2010. Tultuaan nimitetyksi Sulkavan kunnanjohtajaksi vuonna 2006 hänestä tuli Suomen nuorin kunnanjohtaja ja vielä 2008 hän oli 30-vuotiaana Suomen toiseksi nuorin kunnanjohtaja. Sulkko on kotoisin Seinäjoelta, jossa hän on toiminut muun muassa kaupunginvaltuutettuna. Vuodesta 2020 Sulkko on työskennellyt CGI:llä, missä hän toimii yhteiskuntasuhdejohtajana.
Hakamaa (Kempele)

Hakamaa on Kempeleen kunnassa sijaitseva pääasiassa pienteollisuuden käytössä oleva alue. Alue sijaitsee kaksi kilometriä Kempeleen keskustasta pohjoiseen seututien 847 itäpuolella lähellä Oulun kaupungin rajaa. Oulun keskustasta on matkaa noin kahdeksan kilometriä. Hakamaan teollisuusaluetta alettiin rakentamaan 1980-luvun puolivälissä. Alue oli aikaisemmin valtion maata, jota asutustilalliset käyttivät lehmien yhteislaitumena. Hakamaahan lasketaan myös pääalueen läheisyydessä sijaitseva Kuivalanperä-niminen alue, joka on pääosin vanhaa pelto- ja metsämaata. 
Läheisyydessä sijaitsevan Paiturin ja Hakamaan yhteisellä yritysalueella toimii kymmeniä pk-yrityksiä, jotka työllistävät noin 500 työntekijää. Hakamaalla sijaitsee Suomen ilotulitekaupan markkinointijohtajan Suomen Rakettitukun pääkonttori. 
Alueen asuinrakennuskanta koostuu muutamista omakotitaloista, jotka on rakennettu 1950-luvulla, ja sitä myöhemmin.
Kempeleen junaturma.
Toukokuussa 1977 sattunut junaturma sattui Oulun ja Kempeleen kuntien rajalla niin sanotussa Kuivalanmutkassa.
Alakylä (Kempele)

Alakylä on Kempeleen kunnassa sijaitseva omakoti- ja maatalovaltainen kyläalue. Alue sijaitsee noin kaksi kilometriä Kempeleen keskustasta luoteeseen Vihiluodon ja Sarkkirannan välisellä alueella. 
Kylän yksi tärkeimmistä tieväylistä on Vihiluodontie, joka rakennettiin 1700-luvun puolivälin tietämillä. Tie oli Pohjanmaan rantatieltä Kempeleen kirkon kohdalta lähtevä Oulunsaloon johtanut maantie, joka kiersi Vihiluodon kautta. Vihiluodontie on Kempeleenharjua noudattava loivasti mutkainen tie, jonka varrella on useita perinteistä rakennuskantaa edustavia talouskeskuksia ja aittoja. Tien itäpuolella avautuu näkymiä peltoalueelle. Tien reunoilla kasvaa monin paikoin jykevää puustoa.
Alakylässä sijaitsevat Teppolan pellot muodostavat erittäin merkittävän muuttolintujen levähdys- ja ruokailualueen. Vilkkaimman kevätmuuton aikaan pelloilla saattaa levähtää samanaikaisesti jopa satoja kurkia, hanhia ja joutsenia.
Oksana Malaja

Oksana Malaja (, s. 4. marraskuuta 1983) on susilapsi, joka 1990-luvun alussa löydettiin kahdeksan vuoden ikäisenä Ukrainasta. Löytämisensä jälkeen hän on elänyt vammaisille tarkoitetussa hoitokodissa. Malajan alkoholisoituneet vanhemmat eivät kyenneet pitämään tytöstä huolta. Alueella oli paljon kulkukoiria ja Malaja kasvoi koirien kanssa, jotka pitivät hänestä huolta. Hänen liikkeensä ja ääntelynsä olivat koiralle ominaisia: hän muun muassa liikkui neljällä raajalla, haukkui ja haisteli ruokaansa ennen sen syömistä. On todettu, että hänellä on erityisen hyvin kehittynyt kuulo-, haju- ja näköaistit. Kun Oksana löydettiin, hänellä oli suuria vaikeuksia käyttäytyä normaalin ihmisen lailla. Hänellä ei ollut kokemuksia ihmisten kanssa kanssakäymisestä. Nykypäivään tultaessa hän on oppinut puhumaan ja käyttäytymisongelmat ovat vähentyneet.
Katulapsi

Katulapsi on lapsi, jolla ei ole kotia tai vanhempia, jotka pitäisivät hänestä huolta. Tavallisesti katulapset nimensä mukaisesti elävät ja nukkuvat kaduilla. On kuitenkin myös sellaisia lapsia, jotka vierailevat perheidensä luona säännöllisesti ja saattavat viettää kotona myös öitä. Suurimman osan ajasta he viettävät kuitenkin ulkona. Myös heidät saatetaan laskea katulapsiksi. Katulapsiksi saatetaan laskea myös sellaiset lapset, joiden koko perhe elää kadulla.
Erityisesti katulapsia elää suurissa kaupungissa kehitysmaissa ja entisen itäblokin alueella. Eri lähteet ilmoittavat katulasten määrän olevan koko maailmassa yli 100 miljoonaa.
Kaikki yksin oleskelevat lapset eivät ole kodittomia tai orpoja. Jotkut vanhemmat saattavat lähettää lapsensa päiväksi kaduille työskentelemään ja keräämään rahaa, mutta yöksi lapset palaavat koteihinsa. Joskus voi olla jopa niin, että vanhemmat katkaisevat lapsilta jalkoja tai käsiä poikki, jotta he näyttäisivät säälittävämmiltä, ja heille annettaisiin rahaa.
On yleistä, että samalla alueella elävät katulapset lyöttäytyvät yhteen ja auttavat toisiaan eri tavoin esimerkiksi jakamalla keskenään tietoa tai resursseja, kuten vaatteita, ruokaa ja päihteitä.
Syyt.
Syitä kadulle ajautumiseen on monia. Yleisin syy on köyhyys. Myös perheiden hajoaminen, vanhempien työttömyys, vanhempien työnteko ulkomailla ja perheväkivalta pakottavat lapsia ja nuoria kadulle. Joskus kotona on niin paljon perheenjäseniä, että lapsi muuttaa pois tilanpuutteen vuoksi. On myös lapsia, jotka ovat lähteneet kotoa siksi, koska vanhemmat teettivät heillä liian paljon töitä.
Kehitysmaissa noin 70 % ja kehittyneissä maissa noin 50 % katulapsista on poikia. Joissain yhteisöissä poikia elää kadulla enemmän siksi, koska pojat joutuvat perheensä kanssa riitoihin ja lähetetyksi kotoa kadulle keskimäärin enemmän kuin tytöt. Niissä yhteisöissä on yleistä korostaa tyttöjen kasvatuksessa sellaisia arvoja kuin nöyryyttä ja muiden huomioon ottamista, jotka auttavat riitojen välttämisessä, kun taas poikien kasvatuksessa niin ei samalla lailla tehdä. Toisaalta joissain yhteisöissä on mahdollista naittaa tyttö jo nuorena, jos vanhemmat haluavat lähettää hänet pois kotoa. On olemassa myös se mahdollisuus, että osa kadulla elävistä tytöistä jää tutkijoiden huomaamatta: osa tytöistä naamioituu pojaksi tai liikkuu vain öisin välttääkseen häirintää. Toisaalta viranomaiset ja yhteisön jäsenet saattavat poistaa tyttöjä kadulta tehokkaammin kuin poikia: tyttöjä saatetaan palkata esimerkiksi kotiapulaisiksi tai prostituutioon.
Ongelmat.
Kaduilla elävät lapset ja nuoret ovat tavallisesti heikosti koulutettuja. Osa on jostain syystä jättänyt koulun kesken, kun taas osalla ei ole ollut mahdollisuutta koulunkäyntiin. Kadulla eläessään suurin osa lapsista ei puolestaan voi rahapulan takia käydä koulussa. Tavallisesti koulunkäyntiä varten on maksettava jotain, kuten ostettava kouluvaatteita, eikä katulapsilla ole niin suuria varoja. Katulapset ovatkin suuressa vaarassa ajautua erilaisiin ongelmiin, muun muassa rikollisuuteen, prostituutioon ja huumeiden käyttöön.
DeepBurner

DeepBurner on CD- ja DVD-levyjen luontiin tarkoitettu ohjelma, jolla voi luoda mm. musiikki- ja datalevyjä. Ohjelman ominaisuuksiin kuuluu myös levyjen etikettien luominen CD/DVD:n päälle. Lisäksi on mahdollista tehdä kansikuva levyn koteloon. Ohjelmassa on puskurimuisti, joka parantaa tallennuksen onnistumismahdollisuutta.
Ohjelma tukee seuraavia formaatteja: CD-R / CD-RW / DVD-R / DVD+R / DVD-RW / DVD+RW / DVD-RAM. 
Ohjelma on saatavilla myös suomeksi.
Huttukylä

Huttukylä on Oulussa Kiimingin suuralueella sijaitseva kaupunginosa, joka muodostettiin vuoden 2013 alussa Oulun kuntaliitoksen yhteydessä. Kaupunginosan keskus on samanniminen kylä, joka sijaitsee Kiiminkijoen varrella noin seitsemän kilometriä Kiimingin kirkonkylästä etelään, seututien 848 ja Vesalantien risteyskohdassa. 
Kylällä toimii Huttukylän nuorisoseura, jonka toiminta alkoi vuonna 1934. 
Huttukylän koulu on perustettu vuonna 1913. Koulu lakkautettiin vuonna 1971, mutta kylän asukasluvun kasvettua koulurakennus otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1985. Lukuvuonna 2013–2014 koulussa opiskeli 113 oppilasta luokka-asteilla 0–6. Koulurakennuksessa on neljä luokkatilaa sekä liikuntasali, se tehtiin alkujaan Koitelin sahan alueelta puretusta työntekijöiden asumarakennuksesta.
Huttukylä on myös Tilastokeskuksen rajaama tilastollinen taajama, jossa oli vuoden 2011 lopussa 312 asukasta.
Adygeian lippu

Adygeian lippu on Venäjään kuuluvan Adygeian tasavallan tunnus. Se hyväksyttiin Adygeian tasavallan viralliseksi lipuksi 23. maaliskuuta 1992. Lippu on kuitenkin paljon vanhempi, sillä se on peräisin jo 1830-luvulta.
Lipussa on vihreällä pohjalla 12 kultaista tähteä ja kolme kultaista nuolta. Tähdistä yhdeksän on kaaressa, joka kaartuu lipun reunoilta sen yläosaan ja loput kolme ovat kaaren alapuolella. Tähdet kuvaavat adygeiden 12 pääheimoa. Tähtikuvion alapuolella on kolme nuolta ristissä, jotka symboloivat rauhaa (toisen version mukaan 12 adygeiheimon liittoa). Vihreä taustaväri puolestaan symboloi islamia ja vapautta. Adygeian lipusta säädetyssä laissa on taustaväriksi määritelty akvamariinin vihreä (sinivihreä). Lipun leveyden suhde pituuteen on 1:2.
Tšerkessien kansallislippu on asettelultaan samanlainen kuin Adygeian lippu, mutta väritys on erilainen. Tšerkessien lipun tausta on keltainen ja tähdet ja nuolet ovat puolestaan punaisia.
Historia.
Lähes nykyisenlaista lippua käytettiin jo 1830-luvulla. Tuolloin adygei-tšerkessit kävivät taistelua Venäjää vastaan, joka yritti valloittaa heidän kotimaansa. Britit tukivat jonkin verran adygei-tšerkessejä ja lähettivät maahan muun muassa skotlantilaisen opiskelijan David Urquhartin, joka suunnitteli Venäjän miehitystä vastaan taistelevan kansan symboliksi lipun vuonna 1834. Tässä lipussa oli vihreällä pohjalla seitsemän kultaista tähteä ja kolme kultaista nuolta ristissä. Lipun leveyden suhde pituuteen oli 2:3. Myöhemmin lippuun lisättiin viisi tähteä.
Vuosina 1917–1920 adygeillä oli käytössään lippu, joka jakaantui kahteen vaakakenttään, joista ylempi oli punainen ja alempi vihreä. Lipun keskellä oli valkoinen kuun sirppi ja tähti.
Saksan puolella Venäjää vastaan taistelleet kaukasialaiset käyttivät 1940-luvulla symbolinaan nykyisenlaista 12-tähtistä vihreäpohjaista lippua.
Adygeian vaakuna

Adygeian vaakuna on Venäjälle kuuluvan Adygeian tasavallan tunnus. Se otettiin virallisesti käyttöön 24. maaliskuuta 1992. Samana päivänä hyväksyttiin myös laki Adygeian lipusta.
Vaakuna on pyöreä ja siinä on kuvattu "Sausryko"-niminen myyttinen hahmo, jonka tarina on kerrottu adygeiden kansalliseeppoksessa "Nartissa". Sausryko ratsastaa hevosella ja hänellä on oikeassa kädessään soihtu. Taustalla on vuoristoa ja niiden yläpuolella 12 tähteä, jotka esiintyvät myös Adygeian lipussa.
Sally Mann

Sally Mann (o.s. "Munger", s. 1. toukokuuta 1951 Lexington, Virginia) on yhdysvaltalainen valokuvaaja.
Mann tuli tunnetuksi erityisesti "Immediate Family" -kokoelmansa (1992) kiistanalaisista valokuvista, jotka esittävät hänen alastomia lapsiaan. Konservatiivikristityt syyttivät Mannin sekä David Hamiltonin ja Jock Sturgesin kuvia lapsipornoksi, mutta syytökset eivät ole olleet haitaksi Mannin uralle.
Vuonna 2001 "Time"-lehti nimesi Mannin Amerikan parhaaksi valokuvaajaksi.
Shūji Nakamura

Shūji Nakamura (, s. 22. toukokuuta 1954 Seto, Japani) on yhdysvaltalainen japanilaistaustainen fyysikko ja keksijä. Hän on professori Kalifornian yliopistossa, Santa Barbarassa. Nakamuralle myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 2014 yhdessä Isamu Akasakin ja Hiroshi Amanon kanssa sinisen LED-valon keksimisestä.
Nakamura suoritti elektroniikkainsinöörin tutkinnon Tokushiman yliopistossa, Japanissa vuonna 1977, ja saavutti maisterin oppiarvon samasta aiheesta kaksi vuotta myöhemmin, minkä jälkeen hän meni töihin tokushimalaiseen Nichia-yhtiö. Tohtorin tutkinnon Nakamura suoritti 1994.
Vuonna 2006 Nakamura palkittiin Millennium-teknologiapalkinnolla jatkuvasta työstään halvemman ja tehokkaamman valonlähteen keksimiseksi. Hänen kehittämilleen kirkkaille siniselle, vihreälle ja valkoiselle LED-valoille sekä siniselle laservalolle voidaan tulevaisuudessa löytää useita sovellusaloja esimerkiksi tiedonsiirrossa ja veden puhdistuksessa.
Kamerunin jalkapallomaajoukkue

Kamerunin jalkapallomaajoukkue on Kamerunin jalkapalloliiton hallinnoima maajoukkue, joka edustaa Kamerunia kansainvälisissä otteluissa. Kamerun on yksi Afrikan menestyneimmistä maajoukkueista ja parhaimmillaan se on päässyt MM-kilpailuissa puolivälieriin 1990. Afrikan mestaruuden Kamerun on voittanut viisi kertaa. Lisäksi Kamerun on voittanut olympiakultaa Sydneyssä 2000.
Arvokisat.
Maailmanmestaruuskilpailut.
Vuoden 1982 kisoissa Kamerun pelasi alkulohkossa tasapelit Italian, Puolan ja Perun kanssa, muttei selviytynyt jatkoon. Italia selviytyi niin ikään kolmella tasapelillä eteenpäin aina maailmanmestaruuteen asti.
Hingen lause

Hingen lause eli Hingen teoreema on geometriassa yksinkertainen kolmon geometriaan liittyvä lause. Se kuuluu seuraavasti: Jos kolmioille (viereinen kuva) formula_1 ja formula_2 on voimassa formula_3 ja formula_4, niin silloin on myös formula_5.
Lauseen eräs todistus hyödyntää pistettä D, joka on kulman formula_6 kulmanpuolittajalla. Koska formula_7, seuraa kolmioepäyhtälöstä 
formula_8
Katumajärvi (kaupunginosa)

Katuma on Hämeenlinnan 18. kaupunginosa. Se sijaitsee Katumajärven länsirannalla, noin kolmen kilometrin päässä kaupungin keskustan eteläpuolella. Kaupunginosa rajoittuu idässä Katumajärveen ja lännessä Riihimäki–Tampere-rautatiehen.
Katuma on kerrostalovaltaista asuinaluetta, jossa asuu vajaat 1000 asukasta. Ensimmäiset kerrostalot rakennettiin Katumalle 1950-luvun alussa. Lähiön varsinainen muodostuminen alkoi, kun seuraavat asuintalot valmistuivat vuosina 1971 ja 1972 lähelle Katumajärven lounaisrantaa. Suurin osa kerrostaloista rakennettiin 1980-luvulla ja seuraavan vuosikymmenen alussa.
Katumalla on päiväkoti ja neuvola, mutta ala-aste on lakkautettu. Yksityiset palvelut Katumalla ovat lähiöravintola, sekä elintarvikekioski. Katuman kaupunginosaa ei ole vuosiin kehitetty, vaikka monia suunnitelmia alueen kehittämiseksi on tehtykin. Lähiöalueella on lukuisia kerrostaloja, joista osa on kaupungin vuokrataloja, mutta niitä on viime vuosina myyty. Uusia rivitaloja on rakennettu alueen itäkolkkaan vuosina 2010-2011 lähelle Katumajärven rantaa. Osasta kerrostaloja on näkymä Katumajärvelle.
Katumalla on toinen Hämeenlinnan kaupungin lähiökeskuksista. Lähiötyö tukee varsinkin maahanmuuttajataustaisten asukkaiden elämää ja helpottaa heidän asioimistaan viranomaisten kanssa.
Historiaa.
Katuman kaupunginosa sijaitsee Vanajaveden ja Katumajärven välisellä Vanajan kannaksella, joka ei kuulu valtakunnallisesti arvokkaaseen osaan Vanajaveden maisemakokonaisuutta. Mutta vuonna 2001 kannas on ollut mukana laaksoa koskeneissa selvityksissä, joissa on syvennetty tietämystä alueesta sekä sen liittymisestä osaksi laajempaa Vanajaveden laaksomaisemaa. Kannasalue kahden järven välissä on rantamaisemien takia arvokas. Alueelta löydetyt runsaat muinaisjäännökset kertovat vanhasta asutushistoriasta. Katuman eteläpuolella on koko Katumajärven maisemaan vaikuttava Mantereenvuoren linnavuori, joka on lailla suojeltua virkistyaluetta. Vastapäätä järven itärannalla on 17 m korkeampi Kappolanvuori. Katumalla on myös 117 m korkea Lammaskallio. Kirkonkulman koulun mäki, Kirkkokallio ja Tarvasmäki ovat lähellä Katumaa, samoin kuin Vanajan vanha kivikirkko muinaislöytöineen.
Ensimmäinen kaava alueelle tehtiin vuonna 1948, kun OTK:n Puuosakeyhtiö tarvitsi työntekijöilleen asuntoja. Rakennustyöt aloitettiin pian, ja puolet neljä porraskäytävää käsittävästä Katumantie 25:n kerrostalosta valmistui 1950. Loput asunnoista saatiin valmiiksi seuraavana vuonna. OTK tarvitsi toiminnan laajentuessa lisää työsuhdeasuntoja, mutta mahdollisuuksia lisärakentamiseen ei ollut. Tämän vuoksi OTK myi loppuosan tontista VVO:lle 70-luvun alussa. Tämän jälkeen alkoi Katumajärven rakentuminen nykyisenlaisekseen lähiöksi.
Saksan demokraattisen tasavallan vuoden urheilija

Saksan demokraattisen tasavallan vuoden urheilija ("DDR-Sportler des Jahres") oli nimitys joka vuosien 1953–1989 aikana vuosittain annettiin Saksan demokraattisessa tasavallassa parhaalle mies- ja naisurheilijalle sekä joukkueelle. Valinnan tekivät "Junge Welt" -lehden lukijat.
Sotilaslääketieteen keskus

Sotilaslääketieteen keskus (lyhenne SOTLK, aik. SotLK) on vuonna 2006 perustettu Suomen puolustusvoimien joukko-osasto. Se on osa Puolustusvoimien logistiikkalaitosta. Sen tehtäviin kuuluvat muun muassa kenttälääkinnän kouluttaminen, sotilaslääketieteellinen tutkimus ja varusmiesten terveydenhuollon järjestäminen.
Perustaminen.
Sotilaslääketieteen keskus perustettiin 1. tammikuuta 2006 korvaamaan edellisen vuoden lopulla lakkautetut Keskussotilassairaala, Sotilasapteekki ja Lääkintäkoulu. Keskukseen liitettiin 1. tammikuuta 2007 Lääkintävarikko ja vuonna 2008 kaikki varuskuntien terveysasemat.
Organisaatio.
SOTLK:een kuuluvat seuraavat yksiköt:
Keskukseen kuuluvat varuskuntien 18 terveysasemaa (entiset varuskuntasairaalat, VKS), jotka ovat kenttälääkinnän palveluyksikön alaisia. Maavoimien ylilääkäri palvelee Maavoimien esikunnassa, merivoimien ylilääkäri Merivoimien esikunnassa ja ilmavoimien ylilääkäri Ilmavoimien esikunnassa.
Lääkintävarikon tehtävänä on hankkia, varastoida ja jakaa joukoille terveydenhuollossa tarvittava materiaali. Sotilasapteekki hankkii, varastoi ja toimittaa Puolustusvoimien ja Rajavartiolaitoksen joukoille lääkkeitä ja apteekkialan tarvikkeita. Ilmailulääketieteen keskus toimii Helsingin yliopiston Meilahden kampuksella ja Sukelluslääketieteen keskus Rannikkoprikaatissa.
Keskuksen osia toimi vuoteen 2015 asti myös Ilmajoella, jossa on vuodesta 1949 toiminut aikaisemmin itsenäinen joukko-osasto Lääkintävarikko (LÄÄKV), ja Viitasaarella, jossa puolestaan on toiminut aikaisemmin itsenäinen Sotilasapteekki (SApt).
Johtajat.
Keskuksen johtajana ovat olleet:
Toimi

Toimi on suomalainen miehen etunimi. Toimin nimipäivä on 6. elokuuta, joka on myös Keimon nimipäivä.
Toimi oli ehdolla kalenterinimeksi 1800-luvun loppupuolella, mutta sai oman päivänsä vasta 1929. Nimi on luultavasti kotoperäinen.
Elokuuhun 2025 mennessä Suomessa oli Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 2 741 miestä ja noin 20 naista saanut nimekseen Toimi. Heistä suurin osa on syntynyt 1900-luvun alkupuolella.
Dario Šimić

Dario Šimić (s. 12. marraskuuta 1975, Zagreb, Jugoslavia) on kroatialainen jalkapalloilija. Šimić on puolustaja, joka pelaa tällä hetkellä AC Milanissa.
Dario Šimić aloitti ammattilaisuransa Dinamo Zagrebissa vuonna 1992. Hän edusti seuraa seitsemän kautta, jona aikana hän oli voittamassa viittä maan mestaruutta. Tammikuussa 1999 hän siirtyi Milanoon Interiin, josta siirtyi pelaajavaihdossa AC Milaniin vuonna 2002. Toukokuussa 2006 Šimić solmi vuoteen 2009 kestävän jatkosopimuksen Milanin kanssa.
Kroatian maajoukkueessa Šimić on ainoa pelaaja, joka on osallistunut kaikkiin arvoturnauksiin johon Kroatia on selvitynyt maan itsenäistymisen jälkeen. Hän on pelannut EM-kisoissa 1996 ja 2004 sekä MM-kisoissa 1998, 2002 ja 2006. Šimić on pelannut 82 maaottelua (ensimmäinen Koreaa vastaan 13. maaliskuuta 1996), joissa on tehnyt kolme maalia () .
Kotimaassaan Šimić tunnetaan hyväntekeväisyystyöstään.
Mikko Immonen (puoluesihteeri)

Mikko Immonen (16. lokakuuta 1933 Rantasalmi – 6. maaliskuuta 2017) oli Keskustapuolueen puoluesihteeri Johannes Virolaisen puheenjohtajuuden loppukauden 1970–1980. Immonen oli Keskustan ns. K-linjan luottomies eikä tullut erityisen hyvin toimeen Virolaisen kanssa. Hänen väitetään myötävaikuttaneen siihen, että Virolainen hävisi keskustan puheenjohtajuuden Paavo Väyryselle Turun puoluekokouksessa 1980.
1970-luvun alussa Immonen ja kokoomuksen Juha Vikatmaa suunnittelivat puoluejakoa, jossa keskustan K-linja ja kokoomuksen ”edistysmieliset osat” (Vikatmaan tukijat) olisivat muodostaneet uuden ryhmittymän.
Immonen oli koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri. Hän toimi "Maakansan" toimittajana ja toimitussihteerinä vuosina 1954–1959, ulkoasiainministeriön tehtävissä vuosina 1960–1970 ja Alkon johtokunnan jäsenenä vuosina 1980–1994.
Tyhmyyden ensyklopedia

Tyhmyyden ensyklopedia (alkuteos "De Encyclopedie van de Domheid", 1999) on Matthijs van Boxselin kirjoittama tyhmyyttä käsittelevä kirja. Nimensä mukaisesti kirja on ensyklopediamainen. Kirja jakautuu kahdeksaan jokseenkin itsenäiseen osaan, jotka koostuvat noin sivun mittaisista esseemäisistä kappaleista. Kirjan kuvitus koostuu lähinnä maalauksista ja historiallisista kuvista ja piirroksista.
Satiiria ja ensyklopediaa käsittelevässä osassa van Boxsel toteaa: "Jos ensyklopedian on mieli nousta irrallisten tosiseikkojen kokoelmaa korkeammalle, erillisissä artikkeleissa täytyy olla ristiviitteitä toisiinsa." Näin maailmankaikkeus rekonstruoidaan järjellisten suuntaviivojen eli asiayhteyksien eikä aakkosellisen järjestyksen mukaan. Yksityinen ensyklopedisti lisää ja järjestelee sekä yhdistelee informaatiota selkeäksi ja kytkökselliseksi kuvaksi maailmasta luottaessaan, että ajan myötä tietoon muodostuu järjestystä.
Ensyklopedian ongelmaksi hän mainitsee sen, että ensyklopedisti muuttaa maailmaa, jota haluaa kartoittaa. Ensyklopedian nykytilasta hän kirjoittaa: "Ensyklopedia palvelee enää vain rahvaanomaistamista. Ne ajat, jolloin joku saattoi muuttaa maailmankuvaansa ensyklopediaa lukemalla, ovat jääneet kauas taakse. Edistysuskon symbolista, joka se kerran oli, se on muuttunut takapajuisuuden symboliksi: puoleksitoista metriksi tekonahkaan sidottuja painoarkkeja, hyllyn koristeeksi, ilmaisena kirjatukenaan Rodinin "Ajattelijan" jäljennös."
Satiiria van Boxsel pitää yrityksenä panna asiat järjestykseen kärjistämällä kaikki kieroutumat huumorin ja paradoksin keinoin. Satiirin tulee pilkata kaikkea ja jokaista. Itseään pilkatessa se menettää voimansa.
Yhdistettynä satiiri ja ensyklopedia muodostavat "Tyhmyyden ensyklopedian", joka kykenee kaikenkattavuuteen sillä siinä myönnetään, ettei lopullista korkeaa totuutta ole, vaan kulttuuri muodostuu tämän olemattoman totuuden etsintäretkistä.
Kirja julkaistiin suomeksi 2005 ja samana vuoden lokakuussa Matthijs van Boxsel vieraili Suomessa Helsingin kirjamessuilla.
Lorenzo Ghiberti

Lorenzo Ghiberti (syntyjään Lorenzo di Bartolo, noin 1378 – 1455) oli firenzeläinen taiteilija, alkuperäiseltä koulutukseltaan kultaseppä. Hänen Firenzen katedraalin Battistero di San Giovanni -kastekappeliin tekemiään ovia pidetään quattrocenton italialaisen taiteen merkittävimpänä mestariteoksena.
Ghiberti sai ovet valmistettavakseen, kun hän voitti vuonna 1403 Firenzen villakauppiaiden killan vuonna 1401 järjestämän kilpailun kappelin uusien ovien valmistamisesta. Kilta halusi, että ovet löisivät komeudessaan Pisan tuomiokirkon taidokkaasti työstetyt ovet. Kilpailijoiden tuli luoda ovipaneeli, joka esittää Iisakin uhrausta. Toiseksi kilpailuissa sijoittui Filippo Brunelleschi, joka myöhemmin suunnitteli Firenzen Santa Maria del Fiore -tuomiokirkon.
Ghibertin luomat ovet valmistuivat vuonna 1424. Kuuluisa taiteilija Michelangelo arvosti ovia ja piti niitä ”kelvollisina paratiisin oviksi”.
Lorenzo Amoruso

Lorenzo Amoruso (s. 28. kesäkuuta 1971 Bari) on italialainen, vuonna 2008 pelaajauransa lopettanut jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Amoruso on pelannut sarjajoukkueissa Italiassa (AS Bari, Mantova Calcio, Pescara Calcio ja ACF Fiorentina), Skotlannissa (Rangers FC), Englannissa (Blackburn Rovers FC) ja uransa päätteeksi San Marinossa (SS Cosmos). Skotlannin jalkapalloilijoiden pelaajayhdistys valitsi Amoruson vuoden pelaajaksi kaudella 2001–2002. Hän oli Rangersin joukkueen kaikkien aikojen ensimmäinen katolinen kapteeni.
Amoruso pelasi Italiassa vuosina 1988–1997 Serie A:ssa 89 ottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia, ja Serie B:ssä 40 ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Kaudella 1995–1996 hän pelasi Italian cupissa Fiorentinan voittajajoukkueessa kahdeksan ottelua avauskokoonpanossa ja teki loppuottelussa Atalantaa vastaan joukkueensa kahdesta maalista ensimmäisen. Kaudella 1996–1997 hän pelasi Cup-voittajien cupissa seitsemän ottelua avauskokoonpanossa Fiorentinan edetessä välieriin. Amoruso edusti kaudet 1997–2003 Skotlannin pääsarjassa Rangersia. Hän pelasi Skotlannissa 145 pääsarjaottelua ja teki niissä 14 maalia. Hän voitti liigamestaruuden vuosina 1999, 2000 ja 2003 sekä Skotlannin cupin vuosina 1999, 2000, 2002 ja 2003. Hän pelasi Mestarien liigassa 11 ottelua, joissa hän teki yhden maalin, ja UEFA-cupissa 16 ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Amoruso edusti kausina 2003–2006 englantilaisseura Blackburn Roversia. Kahden ensimmäisen kauden aikana hän pelasi Valioliigassa kaikkiaan 18 ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Kolmannella kaudella hän ei enää pelannut. UEFA-cupissa hän pelasi kaksi ottelua kaudella 2003–2004.
Amoruso pelasi Italian alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa kaksi ottelua.
Bartolomeo Ammannati

Bartolomeo Ammanati (1511–1592) oli firenzeläinen arkkitehti ja kuvanveistäjä. Hänen tunnetuin teoksensa lienee Firenzen Piazza della Signorialla sijaitseva "Neptunus"-veistos.
Ammanatin arkkitehdin ura ajoittuu aikaan jolloin siirryttiin renessanssista barokkiin. Hänen tunnetuimpia töitään Firenzessä ovat Pittin palatsi ja Santa Trinità -silta. Paavi Julius III kutsui hänet Roomaan, missä hän osallistui paavin huvilan "Villa Giulia" suunnitteluun. Medicit veivät hänet takaisin Firenzeen.
"Neptunus"-veistos saavutti kuuluisuutta myös kulttuurivandalismin kohteena vuonna 2005, kun nuorukainen kiipesi Neptunuksen päälle ja patsaan käsi katkesi.
Tino Edelmann

Tino Edelmann (s. 13. huhtikuuta 1985 Oberhof, Saksa) on saksalainen uransa lopettanut yhdistetyn kilpailija. 
Edelmann aloitti yhdistetyn seitsenvuotiaana ja kilpaili B-tasolla ensimmäisen kerran vuonna 2000. Vuonna 2002 hän siirtyi kilpailemaan A-cupiin ja maajoukkueeseen hän pääsi vuonna 2003. 
Edelmann voitti junioreiden MM-kilpailuissa joukkuekilpailun kultaa 2002 ja 2003, normaalikilpailun, sprintin ja joukkuekilpailun hopeaa 2004 sekä joukkuekilpailun kultaa, normaalikilpailun hopeaa ja sprintin pronssia 2005. Sapporon MM-kilpailuissa 2007 hän saavutti hopeaa joukkuekilpailusta ja oli sprintissä yhdestoista. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän sai yhteislähtökilpailussa ja joukkuekilpailussa hopeaa. Gundersen-kilpailuissa hän oli normaalimäessä yhdeksäs ja suurmäessä seitsemäs. Vancouverin olympialaisissa 2010 Edelmann oli joukkuekilpailussa pronssilla ja normaalimäen kilpailussa 18:s. Oslon MM-kilpailuissa 2011 Edelmann oli Eric Frenzelin voittamassa normaalimäen kilpailussa hopealla ja Saksan sekä normaalimäen että suurmäen joukkueessa myös hopealla. Suurmäen Gundersen-kilpailussa hän sijoittui 15:nneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän sai joukkuesprintissä pronssia parinaan Eric Frenzel. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa yhdeksäs. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa yhdeksänneksi.
Edelmann sai maailmancupin ensimmäisen palkintosijansa oltuaan kolmas Ramsaun hurrikaanisprintissä joulukuussa 2007. Urallaan Edelmann on voittanut kolme osakilpailua, Lillehammerissa joulukuussa 2009, Kuusamossa marraskuussa 2011 ja Chaux-Neuvessa tammikuussa 2013. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän on ollut viides kaudella 2009–2010, kuudes kaudella 2012–2013 sekä kahdeksas kausilla 2008–2009 ja 2011–2012.
Edelmann lopetti uransa ennen kauden 2016–2017 alkua. Hän edusti SCM Zella-Mehlis -seuraa.