tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eugen Ekman

Eugen Georg Oskar Ekman (s. 27. lokakuuta 1937 Vaasa) on suomalainen kilpauransa päättänyt telinevoimistelija, olympiavoittaja ja yrittäjä. Ekman on vanhin elossa oleva suomalainen olympiavoittaja.
Ekman voitti Suomen ainoan kultamitalin Rooman olympialaisissa vuonna 1960 jaettuaan sen hevosella Neuvostoliiton Boris Šahlinin kanssa. Hän voitti hevosella myös EM-hopeaa Kööpenhaminassa 1959.
Ekman pääsi Rooman olympialaisiin sattuman kautta, kun TUL ei suostunut yhteistyöhön SVUL:n kanssa, eivätkä TUL:in urheilijat siksi saaneet olympiapaikkaa. Sopua yritti taustalla rakentaa myös Urho Kekkonen. Juuri ennen voittoisaa kilpailua Kekkonen oli lähettänyt tuohtuneen myllykirjeen Voimisteluliiton puheenjohtajalle Erkki Palolammelle. Kirje on julkaistu Kekkosen kirjekokoelmassa "Kirjeitä myllystäni 1". Palolammen vastauskirje tuli julkisuuteen, kun se lahjoitettiin Ekmanille Vaasan Telinetaitureiden järjestämässä kultamitalin 50-vuotisjuhlassa 11.8.2010.
Opetusministeriö myönsi vuonna 2002 Ekmanille Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon.
Ekman perusti vuonna 1961 toimistokoneita ja -tarvikkeita myyvän Oy Ekman Systems Ab:n, jonka johdossa hän toimi vuoteen 1989.
Samuel R. Delany

Samuel Ray "Chip" Delany, Jr. (s. 1. huhtikuuta 1942 New York) on palkittu amerikkalainen tieteiskirjailija ja kirjallisuuskriitikko. Vuodesta 2001 Delany on toiminut englannin kielen ja luovan kirjoittamisen professorina philadelphialaisessa Temple Universityssä. Akateemisessa maailmassa hänet tunnetaan kirjallisuuskriitikkona. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista. 
Delanyn arvostetuimpiin teoksiin
kuuluvat romaanit "The Einstein Intersection", "Nova", "Hogg", "Dhalgren", Return to Nevèrÿon -sarja sekä omaelämäkerta "The Motion of Light in Water".
Delanylta on suomennettu yksi teos, "Nova" (1968).
Elämä.
Delany syntyi ja kasvoi New Yorkin Harlemissa ja kävi Bronx High School of Science -koulua. Hänen äitinsä Margaret Delany oli kirjastovirkailija New Yorkin kaupunginkirjastossa ja isällä oli menestyvä hautaustoimisto, Levy and Delany Funeral Home, 7th Avenuen varrella Harlemissa. Delany ja runoilija Marilyn Hacker, johon hän oli tutustunut Bronx High School of Science'issä, avioituivat 1961. Liitto kesti 19 vuotta ja heillä on yksi tytär, Iva.
Vuosina 1962–1968 hän julkaisi yhdeksän tieteisromaania. Delany aloitti tieteisnovellituotantonsa poikkeuksellisesti vasta vakiinnutettuaan asemansa romaanikirjailijana. Novelli ”Kyllä, ja Gomorra” (1967) voitti Nebulan ja myöhemmin hän sai toisen Nebulan ja Hugo-palkinnon. Vuonna 1969 Delany aloitti kirjallisuusarvostelijan uransa. Hän myös toimitti vaimonsa kanssa spekulatiivisen fiktion alkuperäisvalikoimia.
Delanyn kymmenes, myydyin romaani "Dhalgren" julkaistiin 1974. 1970-luvun lopulla ja 1980-luvulla hänen merkittävin kirjallinen hankkeensa oli Return to Nevèrÿon -sarja. Delany on julkaissut useita omaelämäkerrallisia teoksia elämästään mustana, homoseksuaalisena kirjailijana, mukaan luettuna Hugo-palkittu "The Motion of Light in Water". 
Vuodesta 1988 Delany on toiminut professorina useissa yliopistoissa. Hän oli yhdentoista vuoden ajan vertailevan kirjallisuuden professorina Massachusettsin yliopistossa, Amherstissa, puolitoista vuotta englannin kielen professorina Buffalon yliopistossa ja siirtyi vuonna 2001 Temple Universityn englannin kielen laitokselle, jossa hän edelleen (2006) työskentelee. Lisäksi hän on tehnyt useita vierailevia professuureja. Delany on myös julkaissut useita kirjoja, jotka sisältävät kritiikkejä, haastatteluita ja esseitä, sekä myyntimenestyksen "Times Square Red, Times Square Blue" (1999), joka kertoo Times Squaren alueelle suunnitelluista muutoksista ja niiden vaikutuksista New Yorkin työväenluokkaisten homomiesten elämään.
Joe Haldeman

Joe Haldeman (s. 9. kesäkuuta 1943) on yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Hänen kuuluisin teoksensa on "Loputon sota" ("The Forever war", 1975), joka kertoo tähtienvälisestä sodasta ihmisten ja tauraneiksi kutsutun lajin kesken. Romaani perustuu osittain Haldemanin sotakokemuksiin Vietnamissa. Hänen veljensä Jack C. Haldeman II on myös tieteiskirjailija.
Hän on voittanut mm. Hugo-, Nebula- ja John W. Campbell -palkinnot teoksellaan "Forever Peace" (jatkoa "Loputon sota" -kirjalle).
Hän on voittanut Robert A. Heinlein -palkinnon huomionosoituksena. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista.
Johan August Sandels

Johan August Sandels (31. elokuuta 1764 Tukholma, Ruotsi – 22. tammikuuta 1831 Tukholma) oli ruotsalainen sotamarsalkka ja kreivi sekä valtionhoitaja Norjassa. Häntä pidetään etevimpänä Suomen sotaan osallistuneista Ruotsin armeijan upseereista Döbelnin ohella. Sodan jälkeen hän jatkoi uraansa Ruotsissa, missä hän loi loistavan sotilasuran osallistumalla Saksan sotaan vuonna 1813 ja Norjan sotaan vuonna 1814.
Uran alku.
Sandels syntyi tukholmalaisen vuorineuvoksen pojaksi 31. elokuuta 1764. Sandelsin isä aateloitiin vuonna 1772. Jo 11-vuotiaana Sandelsista tuli tykkiväen kadetti. Sandels osallistui an Karjalan rakuunarykmentin majurina. Vuodesta 1803 lähtien hän toimi Savon jääkärirykmentin komentajana.
Sandels Suomen sodassa.
Suomen sodassa hänet nimitettiin 7. huhtikuuta 1808 viidennen prikaatin komentajaksi. Hänen johdollaan vallattiin Kuopio takaisin ja karkotettiin viholliset pois melkein koko Savosta. Jouduttuaan väistymään ylivoiman tieltä hän puolustautui Toivalassa yli kolme kuukautta, voitti peräytymismatkalla venäläiset Koljonvirralla lokakuussa ja yhtyi sitten pääarmeijaan.
Koljonvirran taistelu.
Iisalmen pohjoispuolella käyty Koljonvirran taistelu sodan loppuvaiheessa nosti Sandelsin maineeseen etevänä johtajana. Aselepo oli solmittu ja Sandelsin joukot olivat majoittautuneena Partalan ja Valkeaisten kylissä, kun venäläisten hyökkäys Koljonvirran itäpuolelta alkoi. Sandels veti tiedustelujoukkonsa joen länsipuolelle ja onnistui tuhoamaan osan siltaa, mikä vaikeutti venäläisten etenemistä. Venäläisten joukkoja johti Nikolai Tutškov, ja joukot käsittivät noin 8 000 miestä, kun he ryhmittyivät joen länsipuolelle. Heitä vastassa oli Sandelsin komentamat 1 800 miestä. Taistelun kuluessa Ruotsi menetti 300 miestä, mutta venäläiset joutuivat pakosalle Koljonvirtaan ja he menettivät 1 000 miestä kaatuneina ja sotavankeina.
Suomen sodan jälkeen.
Myöhemmin Sandels otti osaa sotaan Napoleonia vastaan. Hän toimi myös Ruotsin Pommerin kenraalikuvernöörinä 1812–1815 sekä Norjan käskynhaltijana vuosina 1818–1827. Sandels haudattiin Tukholman Klaaran kirkkoon, missä sijaitsee myös hänen muistomerkkinsä.
Sandelsin jälkimaine.
Johan Ludvig Runeberg kuvaa "Vänrikki Stoolin tarinoissa" Sandelsin rohkeana sankarina, mutta myös hyvän ruoan ja juoman intohimoisena ystävänä, jonka on vaikea nousta päivällispöydästä taistelun keskelläkin.
Rantsilan keskustassa sijaitsee Sandelsin kunniaksi pystytetty muistomerkki, joka on maailman ainoa Sandelsia esittävä ratsastajapatsas. Savossa Sandelsin muistoa käytetään kaupallisiin tarkoituksiin: Siilinjärven keskustassa toimii Hotelli Sandels, ja hänen mukaansa on nimetty iisalmelaisen Olvi-panimon Sandels-olut. Lisäksi Iisalmen Koljonvirralla järjestettävä Sandels Rock -tapahtuma on saanut nimensä hänen mukaansa.
Lähteet.
Judge Dread

Judge Dread (2. toukokuuta 1945 – 13. maaliskuuta 1998), oikealta nimeltään Alexander Minto "Alex" Hughes oli englantilainen ska- ja reggae-muusikko. Hän oli kautta aikain ensimmäinen valkoinen, joka saavutti suuren luokan suosiota Jamaikan musiikkilistoilla.
Guinnessin ennätysten kirjan mukaan Judge Dreadilla on ollut eniten kiellettyjä musiikkikappaleita. Myöhempinä aikoina radioasemat kieltäytyivät soittamasta hänen kappaleitaan ilman, että olivat edes ensin kuulleet niitä. Sanoituksissa esiintyivätkin päällimmäisenä riettaat ja alatyyliset aiheet. 
1960-luvulla Alex Hughes työskenteli ovimiehenä Lontoon karibialaisklubeilla. Taiteilijanimensä Judge Dread otti Prince Busterin samannimisestä musiikkikappaleesta "rude boy" -kulttuurin ollessa muotia. Hän kutsuikin itseään maailman töykeimmäksi mieheksi.
Judge Dread kuoli sydänkohtaukseen lavalle kesken esityksensä The Penny Theatressa, Canterburyssä. Hänen viimeiset sanansa olivat: "Let's hear it for the band" (suosionosoitukset yhtyeelle).
Tulli (Tampere)

Tulli on Tampereen keskustan kaupunginosa, joka on saanut nimensä vuonna 1901 valmistuneesta tullikamarista ja siihen yhdistetystä pakkahuoneesta. Virallisesti kyseessä on Tampereen 17. kaupunginosa.
Ratapihan läheisyyden vaikutuksesta alueelle rakennettiin 1800-luvun lopulta lähtien varasto-, konttori- ja tuotantotiloja. Alueelle vahvistettiin asemakaava vuonna 1900. Nykyisin Tullin alueella sijaitsee Tampereen yliopiston tiloja, pienteollisuutta, Tullintorin kauppakeskus sekä kasvavissa määrin myös asutusta. Tullikamarilla ja pakkahuoneella on ravintola- ja kulttuuritoimintaa. Tullin pohjoisrajana toimii Itsenäisyydenkatu ja pohjois-eteläsuunnassa sen halkaisee Yliopistonkatu. Kaupunginosan itäreunalla sijaitsee itäisen keskustan suosittu virkistysalue, Sorsapuisto, jonka eteläreunassa on vuonna 1990 valmistunut suuri konsertti- ja kongressikeskus, Tampere-talo. Tullin länsiosassa ratapihan ja Ratapihankadun laidalla sijaitsee Tampereen ja koko Suomen korkein hotellirakennus Hotelli Torni Tampere.
Erlend Loe

Erlend Loe (s. 24. toukokuuta 1969 Trondheim) on norjalainen kirjailija. Hän on tehnyt myös musiikkivideoita ja lyhytelokuvia sekä työskennellyt psykiatrisessa sairaalassa ja opettajana.
Tehokeinoinaan Loe käyttää liioittelua ja naivismia.
Loen joulun alla 2011 ilmestynyt teos "Fvonk" kertoo fiktiivisestä pääministeristä, jonka nimi on Jens (viittaa pääministeri Jens Stoltenbergiin). Kirja oli lähes valmis, kun Norjassa tapahtui Utøyan joukkosurma. Loe kirjoitti kirjan melkein kokonaan uudestaan.
Maltoosi

Maltoosi eli mallassokeri on disakkaridi, joka muodostuu kahdesta glukoosimolekyylistä. Maltoosin molekyylikaava on C12H22O11 ja moolimassa 342,296 g/mol. Maltoosia syntyy muun muassa tärkkelyksen hajotessa eläinten ruuansulatuskanavassa ja itävissä tärkkelyspitoisissa siemenissä. Tärkkelyksen maltoosiksi hajottava entsyymi on amylaasi. 
Maltoosia esiintyy esimerkiksi kaurajuomassa sekä tärkkelyssiirapissa, makeisissa ja vahvassa oluessa. Keskiolut ja mämmi sisältävät kaksi prosenttia maltoosia ja hunajassa sekä siiderissä sitä on noin 1,5 prosenttia. Elimistössä maltoosia pilkkoo suolinesteen maltaasi-entsyymi.
Tärkkelyksestä valmistetaan teollisesti maltoosia entsymaattisesti amylaasin, maltogenaasin tai pullulanaasin avulla. Maltoosisiirappia käytetään makeutusaineena ja eräiden polysulfidien stabilimisaineena.
Thrust SSC

Thrust SSC (SuperSonic Car) on maailman nopein maakulkuneuvo sekä ainoa sellainen, joka on yltänyt äänen nopeuteen ja rikkonut äänivallin ajamalla mailin matkan keskinopeudella 1 227,986 km/h (1,02 mach) 15. lokakuuta 1997.
Thrust SSC ajoi ennen ennätysajoaan 25. syyskuuta siihen aikaan suurimman nopeuden, 1149,29 km/h, jonka se itse rikkoi noin 20 päivää myöhemmin. Autoa ohjasi molemmilla kerroilla Ison-Britannian kuninkaallisten ilmavoimien (RAF) hävittäjälentäjä Andy Green.
Thrustin voimanlähteenä oli kaksi isoa suihkumoottoria. Sen pyörät pyörivät noin 8500 kierrosta minuutissa.
Bayerin designaatio

Bayerin designaatio on useille kirkkaille tähdille annettu tunnus, jonka otti käyttöön saksalainen tähtitieteilijä Johann Bayer vuonna 1603 ilmestyneessä tähtikartassaan "Uranometria". Se koostuu pienestä kreikan kirjaimesta ja tähdistön genetiivimuotoisesta latinankielisestä nimestä. Esimerkiksi Pohjantähden Bayerin designaatio on "α Ursae Minoris". Tähdistön nimi voidaan ilmoittaa myös kolmikirjaimisena lyhenteenä, esimerkiksi "α UMi".
Designaatio on yleensä annettu kunkin tähdistön tähdille niiden kirkkausjärjestyksessä, jolloin kirkkain tähti on päätähti eli ns. alfatähti, mutta koska kirkkausmääritys on aikanaan tehty silmämääräisesti, on tähän runsaasti poikkeuksia, niin että alfa voi olla kirkkainta tähteä himmeämpi. Esimerkiksi Orionin kirkkain tähti Rigel on "β Orionis" ja toiseksi kirkkain tähti Betelgeuze "α Orionis". Koska tähdistöjen tarkat rajat sovittiin vasta 1900-luvun alussa, eivät kaikki designaatiot vastaa tähden sijaintia modernien tähdistörajojen suhteen. Esimerkiksi kahden tähdistön rajalla sijaitsevilla tähdillä "β Tauri" ("γ Aurigae") ja "α Andromedae" ("δ Pegasi") on kaksi vaihtoehtoista designaatiota. Vaa'an tähdistössä selkeästi sijaitsevan "σ Libraen" designaatio oli alun perin "γ Scorpionis". Näistä seikoista huolimatta Bayerin designaatio on edelleen laajasti käytössä.
Useimmat tähdet on merkitty pienin kreikkalaisin kirjaimin, mutta niiden loputtua kesken nimeämisjärjestelmää laajennettiin latinalaisiin aakkosiin – ensin pieniin ja sitten suuriin. Laajennettuja designaatioita käytetään vain harvoin, mutta poikkeuksena eräitä tunnettuja kohteita ovat esimerkiksi "h Persei" (joka todellisuudessa on Perseuksen kaksoistähtijoukon toinen osapuoli) ja "P Cygni". Isoja latinalaisia kirjaimia ei ole koskaan tarvittu Q:ta pidemmälle, ja niinpä R:stä eteenpäin tähtien designaatiot ovat muuttuvien tähtien designaatioita.
Lisäksi eräillä tähdillä on numero kreikkalaisen kirjaimen ohessa erottamaan saman designaation saaneita tähtiä toisistaan. Tällaisia ovat kaksoistähtien (lähinnä optisten sellaisten) komponentit sekä poikkeustapaukset, kuten Orionissa oleva tähtijono "π1, π2, π3, π4, π5" ja "π6 Orionis".
Pyhän Marian seurakunta (Pietari)

Pyhän Marian seurakunta on inkeriläinen luterilainen seurakunta Pietarissa. Nykyinen Pietarin Pyhän Marian kirkko valmistui 1805, ja siitä tuli vallankumouksen jälkeen Inkerin hiippakunnan tuomiokirkko.
Historia.
Ruotsin vallan aikana Nevanlinnassa oli ruotsalais-suomalainen seurakunta 1630-luvulta lähtien. Kirkko sijaitsi Ohtajoen läheisyydessä. Seurakuntaan kuului linnan väestö ja lähiseudun suomalaisten kylien asukkaita. Pietarin Pyhän Marian seurakunta perustettiin vuonna 1703. Se jakaantui vuonna 1769 ruotsalaiseen Pyhän Katariinan ja suomalaiseen Pyhän Marian seurakuntaan. Kirkossa pidettiin jumalanpalveluksia vuoteen 1937 asti. Neuvostoaikana kirkossa toimi muun muassa luutavarasto ja eläinnäyttely.
Pyhän Marian seurakunta perustettiin uudelleen vuonna 1990, ensin osaksi Viron evankelis-luterilaisen kirkon alaisuuteen. Kun Inkerin kirkko perustettiin 1992, Pyhä Maria siirtyi siihen. Kirkkonsa seurakunta sai kokonaisuudessaan takaisin vuonna 1995. Nykyisin seurakunnassa on noin 300 jäsentä ja kirkossa pidetään jumalanpalveluksia sekä suomeksi että venäjäksi.
Kylät.
Pyhän Marian seurakuntaan kuuluivat 1900-luvun alussa seuraavat suomalaisten asuttamat kylät: Autuansaari, Kaljula, Kivinenä, Kolomäki, Lahti, Lahdenkontu (Konnaja Lahta), Liiha, Mantere, Muurola, Vanha-Paanova (Staropanovo), Uusi- eli Suomen-Paanova, Parkala, Rasvala, Ripatsu (Rybatskaja), Ristisaari, Sorsanjoki (Utkina Zavod), Sutela, Tönttölä, Vahviaisi (Sosnovaja Poljana), Vallinginkylä, Uusikylä (Muurolassa) ja Uusikylä eli Malnova.
Ortodoksisia inkerikkoja asui Lahdessa, Lahdenkonnussa, Liihassa, Vanhassa-Paanovassa, Parkalassa, Ripatsussa ja Muurolan Uudessakylässä. Melkein kaikissa kylissä oli myös venäläisiä asukkaita.
Flamsteedin designaatio

Flamsteedin designaatio on kirkkaille tähdille annettu tähdistökohtainen tunnus, jota käytettiin ensimmäisen kerran englantilaisen tähtitieteilijän John Flamsteedin tähtiluettelossa "Historia coelestis Britannica", jonka julkaisivat Edmond Halley ja Isaac Newton vuonna 1712 ilman Flamsteedin hyväksyntää. Vaikka teoksen vuonna 1725 ilmestyneessä viimeisessä painoksessa designaatioita ei enää käytetty, saivat ne suosiota 1700-luvulla ja ovat yhä nykyisin laajassa käytössä niillä tähdillä, joille ei ole Bayerin designaatiota.
Flamsteedin designaatio koostuu numerosta ja tähdistön genetiivimuotoisesta latinankielisestä nimestä. Merkittäviä Flamsteedin designaatiolla ensisijaisesti tunnettuja tähtiä ovat "51 Pegasi", jolla on ensimmäinen löydetty auringonkaltaisen tähden eksoplaneettajärjestelmä, sekä "61 Cygni", ensimmäinen tähti Auringon jälkeen, jonka etäisyys onnistuttiin määrittämään parallaksin avulla.
Flamsteedin designaatiot on annettu tähdille kasvavan rektaskension mukaisessa järjestyksessä. Maan prekession takia osa tähdistä ei enää ole annetussa järjestyksessä, ja lisäksi eräät tähdet sijaitsevat nykyisin alkuperäisen nimikkotähdistönsä rajojen ulkopuolella. Flamsteedin designaatiot on annettu vain Isosta-Britanniasta käsin näkyville tähdille, eikä kaikkein eteläisimpien tähdistöjen tähdillä siten ole niitä lainkaan.
ED

ED on Hartwallin valmistama energiajuoma, joka sisältää kofeiinia, guaranaa ja tauriinia. Se tuli myyntiin vuonna 2003. Perusversion lisäksi tuotetta myydään myös kevyempinä ED Lemon ja ED Green Lightina sekä 2016 lähtien myös ED No Calories Citruksena. Näiden tuotteiden lisäksi ED:in valikoimaan kuuluu tällä hetkellä myös ED Redberry sekä päärynänmakuisena markkinoitu ED BCAA Pear ja marjojen makuiseksi ilmoitettu ED BCAA Berry.
Syyskuussa 2006 Hartwall toi markkinoille R-ED-kampanjatuotteen, joka oli samanmakuista, kuin normaali ED, mutta väriltään punaista (). Keväällä 2007 ilmestyi punainen, karpalon makuiseksi mainostettu ED Redberry. Kesällä 2008 ilmestyi ED Green Light, joka on väriltään vihreää ja maultaan gojimarja-omena.
EDistä julkaistiin keväällä 2009 myös mehujää. Uusia ED-energiajuomia ilmestyi jälleen 2016, kun toukokuussa lanseerattiin ED No Calories Citrus, sekä elokuussa ED BCAA Pear- ja ED BCAA Berry -juomat. 
Viimeisin ED-energiajuoma ED Extra Caffeine No Sugar. Se julkaistiin vuoden 2024 lopussa, kun tuote korvasi markkinoilta liian vahvana poistetun Ed Double Caffeine No Sugarin.
Henry Draper -luettelo

Henry Draper -luettelo eli Harvardin luokittelu eli HD-luettelo (tunnus HD) on yli 225 300 tähteä kattava tähtiluettelo, jossa on merkittynä pohjoisella pallopuoliskolla näkvien tähtien sijainti ja spektriluokka. Luettelon laati Annie Cannon yhdessä työtovereidensa kanssa Edward Pickeringin valvonnassa, ja se julkaistiin ensi kerran vuosina 1918–1924. Se nimettiin Henry Draperin mukaan, koska tämän leski oli rahoittanut luettelon laatimisen. Luetteloa on myös laajennettu alkuperäisestä.
Henry Draper -luettelossa oleville tähdille on annettu oma tunnus, joka on muotoa "HD numero". Tähtien numerointi on tehty kasvavan rektaskension mukaisessa järjestyksessä 1900.0-epookin sijainnin perusteella. HD-designaatioita käytetään usein tähdillä, joilla ei ole Bayerin tai Flamsteedin designaatiota.
Vuonna 1949 luetteloa laajennettiin käsittämään yhteensä 359 083 tähteä. Laajennusosa sai lyhenteen HDE ("Henry Draper Catalogue Extension"), mutta yleensä myös laajennusosan sisältämiin tähtiin (numerot 225331–359083) käytetään HD-tunnusta. Luettelo sisältää tähdet aina magnitudiin +9 saakka. Se käsittää koko taivaan, ja se oli ensimmäinen merkittävä tähtien spektriluokat sisältävä tähtiluettelo.
Bill Hicks

William Melvin "Bill" Hicks (16. joulukuuta 1961 Valdosta, Georgia, Yhdysvallat – 26. helmikuuta 1994 Little Rock, Arkansas) oli yhdysvaltalainen stand up -koomikko, jonka esitykset käsittelivät yleensä yhteiskunnallisia aiheita, kuten uskontoa, huumeita ja aborttia. Hän käsitteli kaikkia aiheitaan täysin ennakkoluulottomasti tuoden selvästi oman mielipiteensä asioihin. Hicks oli suosituimmillaan 1980-luvun lopusta kuolemaansa saakka. Hicks tunnettiin myös sisääntulostaan, jolloin hänellä oli yllään pitkä nahkatakki ja päässään stetsoni eli niin sanottu "cowboy look". Hän kuoli haimasyöpään vuonna 1994 ollessaan 32-vuotias. Hicks oli ketjutupakoitsija, joka poltti noin 50 savuketta päivässä.
Myöhemmin monet koomikot ja julkisuuden henkilöt, kuten Eddie Izzard, Russell Brand, Joe Rogan ja Denis Leary, ovat maininneet Hicksin suureksi vaikuttajakseen.
Monet yhtyeet, erityisesti Tool, ovat lainanneet osia Hicksin puhelevyiltä kappaleisiinsa.
Julkaisut.
Äänitteet
Videot
Lisäksi useita epävirallisia bootleg-nauhoitteita.
Dokumentit
Ominaisliike

Ominaisliike on tähden todellinen havaittu liike taivaankannella. Siinä ei ole otettu huomioon Maan pyörimisliikkeestä johtuvaa taivaan näennäistä kiertymistä, parallaksia, prekessiota, nutaatiota eikä valon aberraatiota. Tähden ominaisliike kertoo vain sen kulman muutosnopeuden havaitsijan suhteen, ei tähden todellista nopeutta avaruudessa, joka saadaan yhdistämällä ominaisliike säteisnopeuteen, joka puolestaan kertoo kohteen todellisen etääntymis- tai lähestymisnopeuden Aurinkokunnan suhteen.
Suurin tunnettu ominaisliike on Barnardin tähdellä: 10,3 kaarisekuntia vuodessa. Se on toiseksi lähin tähti Aurinkokunnan suhteen ja sijaitsee vain kuuden valovuoden päässä. Useimmiten suuri ominaisliike kertookin tähden läheisyydestä. Ominaisliikkeen löysi Edmund Halley vuonna 1718 huomattuaan, että Siriuksen, Arcturuksen ja Aldebaranin sijainnit olivat muuttuneet yli puoli astetta Hipparkhoksen 1 850 vuotta aiemmin tekemistä merkinnöistä.
Tähdet eivät säilytä keskenäistä asentoaan muuttumatta, vaan ne liikkuvat jonkin verran toistensa suhteen vuodesta toiseen. Se kulma, jonka tähtinäköviivat tämän liikkeen johdosta vuoden kuluessa muuttuvat, ilmaisee tähden ominaisliikkeen. Suomen taivaalla näkyvistä kirkkaista tähdistä on suurin ominaisliike, nimittäin 23", Arcturuksella.
Jacob Rijf

Jacob Rijf (17. heinäkuuta 1753 Pietarsaari – 25. joulukuuta 1808 Tukholma) oli suomalainen kirkonrakentaja ja rakennusmestari.
Elämä.
Jacob Rijf syntyi kirkonrakentajasukuun ja lienee oppinut ammatin jo isältään kirkonrakentaja Thomas Rijfiltä. 1700-luvun lopulla itseoppineiden käsityöläismestarien oli yhä vaikeampaa saada merkittäviä kirkonrakennustöitä, niinpä Jacob Rijf hakeutui arkkitehtikoulutukseen Tukholmaan. Hän oli ensimmäinen suomalainen, joka opiskeli Tukholman Taideakatemian arkkitehtikoulussa. Hän opiskeli koulussa vuosina 1783–1784 tunnettujen ruotsalaisten arkkitehtien Carl Fredrik Adelcrantzin ja Olof Tempelmanin johdolla. Hän oli myös viimeinen kansanrakentaja, sillä 1800-luvulta alkaen mestarien oli rakennettava kirkot arkkitehdin piirustusten mukaan.
Opiskeluvuotensa jälkeen Rijf otti ensimmäiseksi tehtäväkseen Luodon kirkon. Hän sai poikkeusluvan sen tekemiseen puusta, jota hän sai käyttää myös muissa samantyyppisissä kirkoissa. Vuonna 1785 hänet otettiin Västerbottenin lääninrakennusmestariksi. Hän suunnitteli useita kirkkoja sekä Pohjanmaalle että Västerbotteniin. Rijfin suunnittelemista rakennuksista tärkein lienee Skellefteån maaseurakunnan kirkko. Sen on sanottu olevan "Ruotsin uusantiikin karakteristisin ja monumentaalisin kivikirkko".
Kungsholmin kirkon uusimissuunnitelmat vuodelta 1808 jäivät Jacob Rijfin viimeiseksi työksi. Hän menehtyi Tukholmassa yhdessä isänsä kanssa kovaan kuumetautiin kesken tornin rakennustöiden.
Lantanoidi

Lantanoidit ovat alkuaineita, joiden järjestysluku on 57–71. Ne muodostavat yhdessä skandiumin ja yttriumin kanssa harvinaisten maametallien luokan. D-lohkoon kuuluvaa lutetiumia lukuun ottamatta kaikki lantanoidit kuuluvat f-lohkoon. Prometium on poikkeuksellinen; se on keinotekoisesti valmistettu radioaktiivinen metalli, jota ei esiinny luonnossa.
Kemiallisesti lantanoidit ovat samankaltaisia keskenään ja myös harvinaisiin maametalleihin kuuluvien skandiumin ja yttriumin kanssa, sekä aktinoidien kanssa. Lantanoidit ja aktinoidit merkitään usein jaksollisen järjestelmän alle omille riveilleen.
Lantanoidien ionisäde pienenee siirryttäessä sarjassa lantaanista lutetiumiin. Tästä käytetään nimitystä lantanoidikontraktio.
Lantanoidit esiintyvät yhdisteissä yleensä hapetusluvulla +3. Vanhastaan uskottiin, että vain europium voi esiintyä vesiliuoksissa +2 hapetusluvulla ja vain cerium +4 hapetusluvulla, mutta nykyisin +2 hapetusasteen liuoksia on tuotettu kaikille lantanoideille prometiumia lukuun ottamatta.
Lantanoideista käytetään myös nimitystä lantanidi, mutta International Union of Pure and Applied Chemistry (IUPAC) suosittaa nimitystä lantanoidi, koska päätteellä "-idi" merkitään tavallisesti anioneja.
Kaarlo Kangasniemi

Kaarlo Olavi Kangasniemi (s. 4. helmikuuta 1941 Kullaa) on suomalainen entinen painonnostaja, joka voitti olympiakultaa vuoden 1968 kesäolympialaisissa. 
Elämä ja ura.
Kullaan Leineperissä syntynyt Kangasniemi edusti urallaan Porin Pyrintöä, Mäntyluodon Kiriä ja Porin Herkulesta. Hän teki urallaan yhteensä 17 yleisen sarjan ME-tulosta. Kangasniemi on Suomen kaikkien aikojen ensimmäinen painonnoston olympiamitalisti ja hän on myös Clas Thunbergin, Pertti Ukkolan sekä Thomas Johansonin ohella ainoa suomalainen, joka on urallaan saavuttanut olympia-, MM- ja EM-kultaa.
Kangasniemi saavutti Suomen ainoan kultamitalin Méxicon olympialaisissa vuonna 1968. Hän voitti 90 kg:n sarjan yhteistuloksella 517,5 kg. Kangasniemi osallistui myös vuosien 1964 ja 1972 olympialaisiin. Tokiossa 1964 hän sijoittui seitsemänneksi ja Münchenissä 1972 kuudenneksi. MM-kultaa hän voitti 1969 sekä EM-kultaa 1969 ja 1970.
Kangasniemen ura loppui selkävaivoihin jo 1970-luvun puolivälissä ja vuonna 1978 hän jäi työkyvyttömyyseläkkeelle Porin sataman satamavalvojan työstään. Myöhemmin Kangasniemi on osallistunut veteraanikilpailuihin ja voittanut muun muassa veteraanien MM-kultaa vuonna 1996. Aktiiviuransa jälkeen Kangasniemi on toiminut valmentajana Puntti-Karhuissa. Lisäksi hän on toiminut muun muassa PPT:n ja Ässien edustusjoukkueiden kuntovalmentajana sekä painonnostolajien asiantuntijakommentaattorina Eurosportilla. Vuosina 1984–1988 Kangasniemi oli Porin kaupunginvaltuuston jäsen SMP:n edustajana. Nykyään hän asuu puolisoineen Porin Pormestarinluodossa.
Kangasniemi on kertonut käyttäneensä anabolisia steroideja parantaakseen suorituskykyään. 1960-luvulla ne eivät olleet vielä kiellettyjä ja käyttö oli melko yleistä. Steroidien käytöllä oli myös vaikutuksensa hänen myöhempiin terveysongelmiinsa. Kangasniemen mielestä dopingaineiden käytön pitäisi olla urheilussa sallittua lääkärien valvonnassa.
Tunnustuksia.
Kangasniemi on valittu Kansainvälisen painonnostoliiton Hall of Fameen. Vuoden urheilijaksi Kangasniemi valittiin 1968 ja 1969 sekä Porin Vuoden urheilijaksi 1964, 1966–1969 ja 1971. Hän voitti myös Suosituin suomalainen -äänestyksen vuosina 1968 ja 1969.
Vuonna 2002 Kangasniemi sai opetusministeriön jakaman Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon ja 2015 hänelle myönnettiin puolikas urheilijaeläke.
Muuta.
Kaarlo Kangasniemen veli oli painonnoston viisinkertainen ME-mies Kauko Kangasniemi.
Leineperin ruukissa sijaitsevassa Kaarlo Kangasniemen synnyinkodissa toimii kotimuseo, jossa on esillä muun muassa hänen olympiakultamitalinsa.
David Brin

Glen David Brin (s. 6. lokakuuta 1950 Glendale, Kalifornia) on yhdysvaltalainen tieteiskirjailija, joka tunnetaan erityisesti "Uplift"-sarjastaan. Brin on voittanut sekä Hugo- että Nebula-palkinnon.
Brin on julkaissut fiktion lisäksi ei-fiktiivisiä töitä kuten "The Transparent Society".
Brin on toiminut muun muassa NASA:n konsulttina. Hän valmistui filosofian tohtoriksi Kalifornian yliopistosta vuonna 1981 pääaineenaan avaruustiede.
Luunmurtuma

Luunmurtuma voi aiheutua vamman, luuhun kohdistuvan voiman tai jonkin patologisen syyn kuten kasvaimen tai aineenvaihdunnallisen syyn seurauksena.
Murtumatyyppejä.
Luunmurtumia on erityyppisiä riippuen murtuman aiheuttaneen voiman suuruudesta, vaikutussuunnasta, vamman mekanismista ja luun alueesta.
Avomurtumassa iho on murtuman alueelta rikki ja haavasta on yhteys murtuma-alueelle. Avomurtuma voi aiheuttaa tulehduksen. Umpimurtumassa iho säilyy ehjänä.
Pajunoksamurtumassa luu taittuu mutta ei katkea. Epätäydellisessä murtumassa murtumalinja ulottuu vain osittain luun halki, täydellisessä murtumassa kokonaan. Poikkimurtumassa murtuma on kohtisuoraan luun poikki, viistomurtumassa viistosuuntaisesti ja kierremurtumassa kierreporrasmaisesti. Pirstalemurtumassa murtumakohtaan muodostuu luun irtokappaleita.
Väsymismurtuma aiheutuu toistuvasta rasituksesta. Patologinen murtuma syntyy ilman väkivaltaa jonkin muun luuta heikentävän tekijän vaikutuksesta. Tällaisia ovat esimerkiksi luun synnynnäinen heikkous, osteoporoosi, pahanlaatuiset kasvaimet tai luutulehdus.
Seuraukset.
Luuvaurion ja deformaation lisäksi vammaenergia, joka riittää murtamaan luun, aiheuttaa aina myös luuta ympäröivien pehmeiden kudosten eriasteisen vaurioitumisen: pienimmillään paikallisen mustelman, mutta vamman sijainnista riippuen jopa isomman verisuonen vaurion ja verenvuodon, hermovaurion tai sisäelimen vaurion. Nivelpinnalle yltäessään luumurtuma saattaa aiheuttaa postraumaattisen nivelrikon.
Kallomurtumaan voi liittyä keskushermoston vamma tai verenvuoto. Usean kylkiluun murtuma voi aiheuttaa keuhkopussin repeämän vaarallisine seurausilmiöineen. Nikaman murtuma voi saattaa selkäytimen puristuksiin, mikä voi pahimmillaan johtaa halvaantumiseen. Lantiorenkaan murtumaan liittyy muiden elinten vaurioitumisen vaara.
Paraneminen.
Luunmurtuma paranee elimistön omassa luutumisprosessissa. Joskus sen edistämiseksi vaaditaan operatiivisia toimenpiteitä tai pitkäaikaista immobilisaatiota.
Primaarinen murtuman paraneminen perustuu inaktiivisina odottavien osteoblastien eli luusolun esiasteiden aktivoitumiseen. Aluksi murtuman seutuun syntyy verenvuotoa kun verisuonet vuotavat. Lähinnä murtumaviivaa oleva luu kuolee verenpuutteeseen ja periosteum irtoaa luusta. Luusolujen esiasteen solut alkavat lisääntyä ja muodostavat murtuma-alueen ympärille aktiivisen solusillan. Osteoblastit alkavat tuottaa ympärilleen luuväliainetta, ja murtumakohdan ympärille syntyy epäkypsästä luusta tuppi eli kallus. Luusolujen aktiviteetti vahvistaa kallusta, ja muodostuu lamellaarista luuta. Kallus ohenee ja murtumakohta alkaa muistuttaa alkuperäisen luun organisaatiota. Lopulta murtumakohta on lujittunut murtumaa edeltävään vahvuuteen.
Georg Carl von Döbeln

Georg Carl von Döbeln (29. huhtikuuta 1758 Segerstad, Ruotsi – 16. helmikuuta 1820 Tukholma) oli ruotsalainen kenraali, joka taisteli muun muassa Suomen sodassa.
Döbeln palveli 1780-luvulla Ranskan armeijassa ja osallistui sotaan esimerkiksi Itä-Intiassa. Vuosina 1788–1790 käydyssä kotimaahansa palannut Döbeln haavoittui päähän ja joutui käyttämään loppuelämänsä mustaa sidettä otsallaan. Suomeen hän muutti vuonna 1807, kun hänet oli nimitetty Uudenmaan rykmentin varakomentajaksi.
Döbeln toimi Suomen sodassa 3. prikaatin komentajana ja saavutti voitot Kauhajoella ja Juuttaalla. Hän johti vuonna 1809 Ahvenanmaan puolustusta ja sai venäläiset luopumaan Tukholmaan tehtävästä hyökkäyksestä, mutta joutui itse kuitenkin pakenemaan Ruotsiin. 
Döbeln pelasti Uumajan sopimuksella komentamansa pohjoisarmeijan miehistön ja muonavarojen jäännökset sekä sai Jämtlandiin hyökänneet norjalaiset suostumaan Blekåsenin sopimukseen. Rauhanteon jälkeen Länsipohjan ja Ångermanlandin ylipäällikkönä hän piti 8. lokakuuta 1809 Uumajan torilla kuuluisan jäähyväispuheensa suomalaisille sotilaille. Döbeln osallistui vuonna 1813 sotaan Napoleonia vastaan. Hänet tuomittiin sodassa osoittamastaan omavaltaisuudesta ammuttavaksi, mutta tuomio lievennettiin lopulta vuoden vankeudeksi. Vuodesta 1816 alkaen Döbeln toimi sotahovioikeuden puheenjohtajana.
Döbelnin asema yhtenä Suomen sotaan osallistuneista harvoista taitavista sotapäälliköistä on tunnustettu Suomessa.1850-luvulla hänen haudalleen Tukholman Pyhän Johanneksen hautausmaalle pystytettiin marmoripatsas osin Suomesta kerätyillä varoilla.
Johan Adam Cronstedt

Kreivi Johan Adam Cronstedt (12. joulukuuta 1749 Tukholma, Ruotsi – 21. helmikuuta 1836 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kenraaliluutnantti ja Itä-Götanmaan läänin maaherra, joka tunnetaan parhaiten palveluksestansa Suomen sodassa 1808–1809. Hän komensi sodassa Savon prikaatia everstinä, kunnostautuen Revonlahdella, Lapualla ja Alavudella, jossa haavoittui.
Maaliskuussa 1809 Kalmalahden taistelussa hän pyrki välttämään taistelukosketusta venäläisten kanssa saamansa vetäytymiskäskyn mukaisesti.
Elämäkerta.
Cronstedt syntyi ruotsalaiseen aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat Ruotsin kamarikollegioiden presidentti Carl Johan Cronstedt ja Eva Margareta Lagerberg. Hän aloitti sotilasuran jo 14 vuoden iässä, tämä oli ajan tavan mukaista. Vuonna 1779 Cronstedt sai ylennyksen kuningattaren henkivartiorykmenttiin kapteeniksi. Rykmentti sijaitsi Viaporissa. Ensimmäisen kerran Cronstedt pääsi sotimaan vuosina 1788–1790. Sodan jälkeen hän nousi nopeasti armeijahierarkiassa ylöspäin, vuonna 1793 hänet ylennettiin everstiksi ja rykmenttinsä komentajaksi. Suomen sotaa edeltävänä vuotena Cronstedt sai siirron komentamaan Savon prikaatia Heinolan esikuntaan.
Suomen sodan alkaessa Savon prikaati oli lähellä jäädä venäläisten piirittämäksi, koska armeijan liikekannallepano tapahtui liian hitaasti. Ennen sotaa Gustaf Mauritz Armfelt oli ehtinyt arvostelemaan Cronstedtin siirtoa. Hänen mukaansa Cronstedt oli epäpätevä Savon prikaatin, koska hän ei tuntenut Itä-Suomen maastoa. Armfelt arvosteli myös Cronstedtin päätöksentekokykyä. Prikaati aloitti nopean perääntymisen kohti Leppävirta ja sieltä Kuopioon. Cronstedtin joukot perääntyivät Tutškovin komentamaa 5. divisioonaa turhankin nopeasti. Suomen armeijan pääjoukko oli uhassa tulla piiritetyksi Savon kautta. Ouluun Savon prikaati pääsi maaliskuussa käytyään melko vähäisiä taisteluita venäläisten kanssa.
Ensimmäisen tärkeän voiton Cronstedt sai Revonlahden taistelusta, jonka myötä hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Taistelu jäi myös hänen osaltaan ensimmäisen sotavuoden osalta viimeiseksi, missä hänellä oli varsinaista käskyvaltaa. Savon puolustamisesta huolehti vasta muodostettu 5. prikaati ja Cronstedtin joukot yhdistettiin pääarmeijaan. Alavuden taistelussa 17. elokuuta 1808 Cronstedt johti eturintamaa, mutta haavoittui taistelun tuoksinassa. Seuraavat kuukaudet hän vietti sairasvuoteella. Hän palasi sotimaan vasta vuoden 1809 maaliskuussa. Ruotsin kuninkaan Kustaa IV Aadolfin vallastasyöksemisen jälkeen uusi kuningas Kaarle XIII määräsi Cronstedtin komentamaan Länsipohjaan perääntyneitä joukkoja. Tässä hän ei menestynyt järin hyvin. Venäläisten kenraali Barclay de Tolly veti joukkonsa jäisen Merenkurkun yli Ruotsiin. Cronstedt sopi de Tollyn kanssa armeijansa perääntymisestä Uumajasta Härnösandiin. Tämän epäonnistumisen jälkeen hän matkusti Tukholmaan ja luovutti päällikkyytensä Georg Carl von Döbelnille. 
Sodan jälkeen vuonna 1810 Cronstedt nimitettiin Itä-Göötanmaan läänin maaherraksi, jonka virkaa hän hoiti vuoteen 1817 asti. Sen jälkeen hän vetäytyi pois julkisesta elämästä. Hän kuoli vuonna 1836.
Johan Reinhold von Törne

Johan Reinhold von Törne (5. elokuuta 1752 – 3. lokakuuta 1810 Porvoo) oli ruotsalainen sotilas, joka oli kotoisin Kirkkonummelta. 
Törnen vanhemmat olivat kenraalimajuri Peter von Törne ja Johanna Lovisa Armfelt ja puoliso Hedvig Sofia Essen. Törne astui sotapalvelukseen 1766, vuonna 1772 hänet oli ylennetty vänrikiksi ja 1790 majuriksi. Törne kunnostautui Porrassalmella sekä Suomen sodassa vuosina 1808–1809. Hän toimi pataljoonan päällikkönä Lapuan, Alavuden sekä Oravaisten taisteluissa. Törne on yksi "Vänrikki Stoolin tarinoiden" sankareita.
Von Törnen poika oli eversti, insinööri Johan Ulrik von Törne.
Pertti Ukkola

Pertti Olavi Ukkola (s. 10. elokuuta 1950 Sodankylä) on suomalainen kilpauransa päättänyt kreikkalais-roomalaisen painitavan olympiavoittaja, maailmanmestari ja Euroopan mestari. Hänet valittiin Vuoden urheilijaksi vuonna 1977.
Elämä ja ura.
Vuoden 1977 Göteborgin MM-kisoissa Ukkola voitti 57 kg:n sarjassa Neuvostoliiton Farhat Mustafinin 5–2. Seuraavana päivänä Ukkola varmisti mitalin voittamalla Romanian Ion Dulican. Ukkola voitti maailmanmestaruuden, kun hän voitti vielä Bulgarian Assen Milevin ja Jugoslavian Ivan Frgićin. Voiton myötä hän saavutti 15 kuukauden sisällä olympiavoiton sekä MM- ja EM-kultaa.
Ukkola on harrastanut runoutta lapsuudestaan saakka ja hänen runojaan on myös julkaistu. Kilpauransa jälkeen hän on toiminut muun muassa painivalmentajana.
Gustaf Adolf Montgomery

Gustaf Adolf Montgomery (24. toukokuuta 1791 Kemi – 26. toukokuuta 1861 Tukholma) oli suomalaissyntyinen eversti, joka osallistui vuosien 1808–1809 Suomen sotaan ja siirtyi sen jälkeen Ruotsiin, jossa saavutti mainetta sotahistorioitsijana. Hän jäi pois armeijasta 1821 ja ryhtyi poliittiseksi kirjoittajaksi. Ruotsin säätyvaltiopäivien aatelissäädyssä hän kannatti liberaaleja uudistuksia. Montgomeryn pääteos oli 1842 ilmestynyt kaksiosainen Suomen sotaa käsitellyt tutkimus "Historia öfver kriget emellan Sverige och Ryssland 1808 och 1809". Siinä hän esitti sittemmin Suomessa suosituksi tulleen ja muun muassa J. L. Runebergin "Vänrikki Stoolin tarinoihin" välittyneen käsityksen, jonka mukaan suomalaiset olivat taistelleet moitteettomasti ja Ruotsin häviön syy oli ylimmässä sodanjohdossa. Tämän vuoksi hän oli Suomessa hyvin arvostettu. Montgomery oli myös 1841–1842 Jämtlandin läänin ja 1842–1856 Västerbottenin läänin maaherra. Hän kuului Montgomery-aatelissukuun ja oli Suomen prokuraattori Robert Montgomeryn setä.
Piispa Henrikin surmavirsi

Piispa Henrikin surmavirsi on suomalainen kansanruno, jossa kerrotaan, kuinka piispa Henrikille kävi hänen asettuessaan Suomeen oletetun ensimmäisen ristiretken jälkeen. Runon vanhin muistiin kirjoitettu versio on ilmeisesti 1600-luvulta. Runon synty on tutkimuksessa ajoitettu keskiajalle. Piispa Henrikin surmavirren sekä varsinaissuomalaisen ja satakuntalaisen kansanperinteen ohella piispa Henrikin toiminnasta kertoo Turun hiippakunnassa keskiajalla laadittu Pyhän Henrikin legenda.
Tarina.
Piispa oli käynyt pyytämässä ruokatarpeita Lalli-nimisen talonpojan talosta. Lallin vaimo Kerttu suhtautui kuitenkin ynseästi matkalaisiin. He saivat kuitenkin ruokatarpeita ja hevosellekin hiukan purtavaa. Piispa maksoi kaiken yltäkylläisesti. Kun Lalli palasi kotiin, kertoi Kerttu hänelle matkalaisten ottaneen ruokatarpeet ilmaiseksi. Siitäkös Lalli kiivastui ja lähti ajamaan heitä takaa kirveen kanssa. Henrik aavisti kuolevansa pian ja pyysi palvelijaansa piiloutumaan ja kuljettamaan Henrikin ruumiin pois. Hän pyysi myös, että sinne minne härät jaksavat vetää rekeä, piti rakentaa Suomen ensimmäinen kirkko. Tämä toive toteutettiin ja kirkko rakennettiin Nousiaisiin. 
Lalli tappoi piispan kirveellään Köyliöjärven jäällä ja palasi kotiinsa piispan hiippa päässään ja sormus peukalossaan. Kun hän yritti riisua hiippaa, päästä irtosivat hiukset, ja kun hän yritti ottaa sormusta pois, koko peukalo irtosi. Euran kirkkoherran vuonna 1753 pitäjäkertomukseen kirjaaman tarinan jatkon mukaan kesällä hiiri- tai rottalauma alkoi ajaa takaa Lallia, joka pakeni järven rannalla kasvavan puun latvaan. Jyrsijät alkoivat nakertaa puun runkoa, joten Lallin ei auttanut muu kuin hypätä järveen, johon hän hukkui. Järvi sai tästä nimekseen Hiirijärvi.
Kauppakeskus

Kauppakeskus on useista erityyppisistä kauppa- ja palveluliikkeistä koostuva yksi- tai useampikerroksinen liiketoiminnan keskittymä. Yleensä kauppakeskus käsitetään kokoluokkaa suuremmaksi kuin ostoskeskus. Kauppakeskukset kilpailevat perinteisten kaupunkikeskustojen kivijalkakauppojen kanssa.
Suomeen rakennettujen kauppakeskusten perusidea ja pohjaratkaisu on yleismaailmallinen. Kauppakeskusten kehitys on lähtöisin Yhdysvalloista jossa niitä ryhdyttiin rakentamaan henkilöautovaltaisten lähiöiden synnyttyä kaupunkien laidoille etenkin toisen maailmansodan jälkeen. Maailman suurimmat kauppakeskukset ovat nykyään Aasiassa, jossa esimerkiksi Pekingissä sijaitsevan "Golden Resources Mall"in pinta-alaksi mainitaan yli puoli miljoonaa neliömetriä ja kauppojen lukumääräksi yli 1 300.
Kauppakeskukset Suomessa.
Vuonna 2011 Suomessa toimi 80 kauppakeskusta, jotka täyttivät Suomen Kauppakeskusyhdistys ry:n määritelmän kauppakeskukselle. Niiden kokonaismyynti oli noin 5,3 miljardia euroa, kävijämäärä 326 miljoonaa ja vuokrattava liikeala 1,57 miljoonaa m². Markkinaosuus vähittäiskaupasta oli noin 13,7 %.
Vuonna 2018 kauppakeskuksia oli 105 ja niiden kokonaismyynti oli noin 6,5 miljardia euroa, kävijämäärä 410 miljoonaa ja vuokrattava liikeala 2,27 milj. m². Markkinaosuus vähittäiskaupasta oli noin 16,84 %.
Maan ystävät

Maan ystävät on suomalainen ympäristöjärjestö, joka toimii osana kansainvälistä Friends of the Earth -verkostoa. Maan ystäville tärkeitä teemoja ovat ympäristönsuojelu, demokratia, ihmisoikeudet ja tasa-arvo. Järjestö perustettiin vuonna 1996. 
Järjestö on osa kansainvälistä "Friends of the Earth International" -verkostoa, johon kuuluu ryhmiä noin 70 maasta kaikista maanosista. Kansainvälinen Maan ystävät on toiminut vuodesta 1971.
Toiminta.
Viime vuosina Maan ystävien toiminta on keskittynyt ilmastopolitiikkaan, fossiilisten energianlähteiden käytön vastustamiseen, globaalikasvatukseen, kaivostoimintaan ja vesikriisiin. Maan ystävien koordinoiman Polttava kysymys -ilmastolakikampanjan tavoitteena oli saada Suomeen laki, joka velvoittaa maan vuosittaisiin kasvihuonekaasujen päästövähennyksiin. Vastaavia lakeja on säädetty tai ollaan säätämässä myös monissa muissa maissa. Suomen kampanjassa ovat mukana Maan ystävien lisäksi useat järjestöt ja julkisuuden henkilöt. Ilmastolakikampanja saavutti tavoitteensa, kun eduskunta hyväksyi ilmastolain keväällä 2015. Maan ystävät kampanjoi hiilivapaan Suomen puolesta vuoteen 2024 asti. Hiilivapaa Suomi -kampanjan tavoitteena oli fossiilisia polttoaineita käyttävien voimaloiden korvaaminen uusiutuvalla energiantuotannolla ja energian kohtuullisemmalla käytöllä. Maan ystävät oli mukana myös Lentovero-kansalaisaloitekampanjassa.
Maan ystävät on järjestänyt Kriittinen pyöräretki -mielenosoituksia, joiden tavoitteena on pyöräilyn nykyistä parempi huomoiminen kaupunki- ja liikennesuunnittelussa. Autottomana päivänä on muun muassa pidetty piknikkejä parkkiruuduissa, järjestetty pyörämielenosoituksia ja kadunvaltauksia.
Organisaatio.
Maan ystävillä on paikallisia yhdistyksiä ja toimintaryhmiä monissa kaupungeissa ja maakunnissa Suomessa. Maan ystävät järjestää kahdesti vuodessa valtakunnallisia väentapaamisia, joihin osallistuu jäseniä ja aktiiveja eri puolilta Suomea. Syysväentapaamisen yhteydessä järjestetään myös vuosikokous, jossa valitaan muun muassa uusi hallitus tulevalle vuodelle.
Maan ystävät saa rahoituksensa ministeriöiltä saaduista yleis- ja toiminta-avustuksista, säätiöiltä ja muilta yhdistyksiltä, jäsenmaksuista ja järjestön omasta varainkeruusta.
Omistukset.
Maan Ystävät toimii omistajana Voima Kustannus Oy:ssä sekä Into Kustannus Oy:ssä. Muita yhteisiä omistajia yhtiöissä ovat mm. Rosebud Books ja Luonto-liitto.
Kuisma

Kuisma on suomalainen miehen etunimi, jota käytetään myös sukunimenä. Kuisma on karjalainen muunnos kreikkalaisesta nimestä "Kosmas", 'koristettu'. Suomessa nimen yleistymiseen on vaikuttanut myös kasvisuvun nimi kuismat ("Hypericum").
Nimi Kuisma juontaa juurensa pyhimysnimestä Kosmas, josta Karjalassa käytettiin muotoa Kuisma ja Kuosma.
Kosmas ja Damianos (englanniksi Cosmas ja Damian) olivat kaksosveljet, jotka syntyivät noin vuonna 270 nykyisin Turkkiin kuuluvassa Kilikiassa. He olivat kristittyjä lääkäreitä, jotka eivät ottaneet mitään maksua hoidosta. Siten he saivat monet kuuntelemaan evankeliumia Jeesuksesta. He kokivat marttyyrikuoleman Sisiliassa noin vuonna 303. Katolisen kalenterin mukaan heidän juhlapäivänsä on 27. syyskuuta, jonka kodalla heidän nimensä oli suomalaisissakin kalentereissa vuoteen 1907 saakka, mutta nykyisin (vuodesta 1950 lähtien) Kuisman nimipäivä on Suomessa edellisenä päivänä, 26. syyskuuta. Monet ovat ottaneet sekä etunimekseen että sukunimekseen pyhimysten nimiä. Siksi Kosmas-nimen muunnos esiintyy kaikkialla Euroopassa: esimerkiksi venäjäksi se on Kuzma, italiaksi Cosma, portugaliksi Cosme ja ranskaksi Côme. 
Syyskuuhun 2025 mennessä etunimi Kuisma on Suomessa Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu kaikkiaan noin 580 henkilölle. Luku ei sisällä ennen vuotta 1964 kuolleita henkilöitä. Sukunimenä Kuisma on 2 674 henkilöllä.
Esko Rechardt

Esko Tapani Rechardt (s. 9. toukokuuta 1958 Helsinki) on suomalainen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja. 
Urheilu- ja valmennusura.
Rechardt voitti Finnjolla-luokan olympiakultaa vuonna 1980 Tallinnassa, jossa järjestettiin Moskovan kesäolympialaisten purjehduskilpailut. Rechardt oli ensimmäinen suomalainen purjehduksen olympiavoittaja. Hänen muita merkittäviä saavutuksiaan ovat PM-pronssi vuodelta 1983 sekä viisi SM-kultaa vuosilta 1979–1981, 1983 ja 1984. Palkinnoksi olympiamitalistaan Rechardtille luovutettiin oman seuran tunnustuksena pursiseura HSK:n alueelta Lauttasaaresta vapaa venepaikka niin pitkäksi aikaa kuin Rechardt itse katsoisi paikkaa tarvitsevansa. Kysymyksessä ei ole laituri- tai poijupaikka, vaan asfalttiin maalattu numeroitu suorakaide, jollaisessa finnjollaa säilytetään käytön väliajat.
Pro Urheilu -palkinnon Rechardt sai vuonna 2009.
Huhtikuussa 2009 Rechardt nimitettiin Suomen Purjehtijaliiton valmennuspäälliköksi. 
Henkilöhistoria ja ammattiura.
Koulutukseltaan Rechardt on diplomi-insinööri, ja uraansa hän on luonut siltojen rakentamisessa. Myös hänen veljensä Lauri Rechardt on entinen kilpapurjehtija. Veljesten vanhemmat ovat rakennustekniikan professori Tapani Rechardt (1931–2022) ja anatomian professori Leena Rechardt (s. 1934).
Palais des Papes

Palais des Papes () on Ranskan Avignonissa sijaitseva suuri linnamainen rakennusryhmä, jota pidetään yhtenä merkittävimmistä gotiikan esimerkeistä Euroopassa.
Historia.
Paavien palatsi rakennettiin vuosina 1335–1364. Paavit olivat asuneet Avignonissa "Baabelin vankeudessa" vuodesta 1309, jolloin Klemens V oli siirtänyt pyhän istuimen kaupunkiin Ranskan kuninkaan kehotuksesta. Palatsi rakennettiin entisen piispanlinnan paikalle kahdessa vaiheessa. Ensin rakennettiin "Palais Vieux" (Vanha palatsi). Rakennustöitä johti arkkitehti Pierre Poisson de Mirepoix, paavi Benedictus XII:n ohjeiden pohjalta. Vanha piispanlinna hävitettiin ja korvattiin huomattavasti suuremmalla rakennuksella, joka linnoitettiin vahvasti mahdollisia hyökkääjiä vastaan. Rakennuksen neljä sivusiipeä reunustettiin korkeilla torneilla.
Suurta kappelia laajennettiin paavi Klemens VI:n aikana. Arkkitehti Jean de Louvres sai tehtäväkseen lisätä kappeliin uuden tornin ja lisärakennuksia. Innocentius VI rakennutti kaksi tornia lisää, ja Urbanus V sisäpihan sitä ympäröivine rakennuksineen. Tämä rakennusryhmä sai nimen "Palais Neuf" (Uusi palatsi). Koko palatsi sisustettiin ylellisesti freskoilla, gobeliineilla, maalauksilla ja veistoksilla.
Paavien palattua Roomaan 1377 Avignonin palatsi oli jonkin aikaa vastapaavien tukikohta. Palatsi palasi paavin legaattien haltuun 1433. Palatsi kuitenkin rappeutui seuraavien vuosisatojen aikana. Ranskan suuren vallankumouksen aikana rakennukset olivat vallankumouksellisten hallussa. Napoleonin aikana palatsi toimi kasarmina ja vankilana. Vuonna 1906 paavien palatsista tuli vihdoin museo, jona se toimii edelleen. Paavien palatsi ja Avignonin historiallinen keskusta liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1995.
Lampinsaari

Lampinsaari on kylä ja taajama Raahen kaupungissa. Taajaman alueella asui vuoden 2011 lopussa 299 asukasta.
Kylä kuului aiemmin Vihannin kuntaan, joka liittyi Raahen kaupunkiin vuoden 2013 alussa. 
Lampinsaaren alue on kulttuurihistoriallisesti arvokas kokonaisuus, jonka suunnitteli aikoinaan arkkitehti Alhqvist englantilaiseksi puutarhakaupungiksi. Kylän asuntokanta koostuu omakoti-, rivi- ja kerrostaloista. 
Kylällä oli vuoteen 2020 asti oma peruskoulu, jossa oppilaita oli lukukaudella 2013–2014 yhteensä 78. Lisäksi kylältä löytyy muun muassa päiväkoti, kerhotalo ja maauimala sekä kirpputori. 
Vuosina 1954–1992 Lampinsaarella toimi Outokumpu Oy:n kaivos, joka tuotti sinkkiä, kuparia ja lyijyä. Kaivostoiminnan aikana asukkaita kylällä oli yli 1 000.