tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Cengiz Ünder

 
Cengiz Ünder (s. 14. heinäkuuta 1997 Balıkesir, Turkki) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa AS Romaa.
Ünder on edustanut kotimaassaan toisella sarjatasolla Altınordua ja Superliigassa Başakşehiria. Kesällä 2017 hän siirtyi italialaisseura AS Romaan. Kaudella 2017–2018 hän pelasi Serie A:ssa 26 ottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Mestarien liigassa hän pelasi viisi ottelua ja teki maalin ensimmäisessä neljännesvälieräottelussa Šah’tar Donetskia vastaan. Seuraavalla kaudella hän teki 26:ssa Serie A:n ottelussaan kolme maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ottelua ja teki niissä kolme maalia. Kaudella 2019–2020 hän pelasi 18 Serie A -ottelua ja teki niissä kolme maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi kolme ottelua.
Kaudella 2020–2021 Ünder oli lainasopimuksella Englannin Valioliigan Leicester Cityssä mutta pelasi vain yhdeksän liigaottelua, joista avauskokoonpanossa yhden. Leicesterin voittamassa FA Cupissa hän pelasi kaksi ottelua ja teki maalin neljännen kierroksen ottelussa Brentfordia vastaan. Eurooppa-liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua, joista kuusi ottelua avauskokoonpanossa, ja teki maalin joulukuussa kotiottelussa AEK Ateenaa vastaan.
Ünder on pelannut Turkin juniorimaajoukkueissa. Turkin A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran marraskuussa 2016. Kesäkuun 5. päivään 2021 mennessä hän on pelannut 29 maaottelua, joissa hän on tehnyt yhdeksän maalia.
Shriniwas Patil

Shriniwas Patil (s. 11. huhtikuuta 1941) on intialainen poliitikko, joka toimi vuosina 2013–2018 Sikkimin kuvernöörinä. Vuonna 2019 hänet äänestettiin maansa parlamentin alahuoneeseen, kun hän voitti samasta vaalipiiristä kilpailleen Udayanraje Bhosalen melkein 90 000 äänellä. Hän asettui ehdolle puolueensa puheenjohtaja Sharad Pawarin pyynnöstä. Oppositiopuolueiden kritiikkiin, joka kohdistui hänen vanhuuteensa, hän vastasi äänestäjien huomioivan hänen kokemuksensa ja tietonsa. Ennen vuotta 2019 hän oli toiminut Lok Sabhassa kaksi kautta vuosina 1999–2007.
Patil ja Sharad Pawar ovat olleet ystäviä keskenään opiskeluajoista lähtien. Patil työskenteli byrokraattina piirikunnan hallinnossa Punessa. Vuonna 1999 Pawar houkutteli hänet liittymään perustamaansa Nationalist Congress Party -puolueeseen ja asettumaan ehdolle vuoden 1999 parlamenttivaaleissa. Vuonna 2004 hänet äänestettiin toiselle kaudelle.
Siegfried Borris

Siegfried Borris (4. marraskuuta 1906 Berliini – 23. elokuuta 1987 Berliini) oli saksalainen säveltäjä.
Borris opiskeli aluksi taloustiedettä. Vuodesta 1927 hän sai Berliinissä sävellysopetusta Paul Hindemithiltä ja vuodesta 1929 musiikkitieteen opetusta Arnold Scheringiltä. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1933. Hän työskenteli vuosina 1929–1933 Berliinin musiikkiyliopistossa dosenttina, sitten vuosina 1945–1971 professorina ja koulumusiikkilaitoksen johtajana. Juutalaistaustaan perustunut vaino katkaisi uran tilapäisesti. Vuonna 1967 Borris pääsi Julius Stern -instituutin johtoon. 
Borris toimi vuosina 1971–1976 Saksan musiikkineuvoston puheenjohtajana. Hänestä tuli myös Darmstadtin Uuden musiikin ja musiikkikoulutuksen instituutin ensimmäinen puhemies. Borrisin tuotantoon kuuluu esimerkiksi sinfonioita, konserttoja, teoksia erilaisille kamarikokoonpanoille, vokaalisävellyksiä ja näyttämömusiikkia (kuten oopperaa). Hän julkaisi myös monia musiikkiaiheisia kirjoja. Hänen teoksilleen ominaisia ovat selkeä muoto ja laajennettu tonaalisuus. Hän hyödynsi kansanmusiikkivaikutteita.
Antonio Boroni

Antonio Boroni (1738 Rooma – 21. joulukuuta 1792 Rooma) oli italialainen säveltäjä.
Boroni opiskeli Giovanni Battista Martinin johdolla Bolognassa sekä Lorenzo Fagon ja Girolamo Abosin johdolla Napolissa. Hän itse opetti Muzio Clementia, joka oli hänen lankonsa. Boronin ensimmäiset oopperat olivat 1761 Trevisossa kantaesitetty "Demofoonte" ja samana vuonna Torinossa kantaesitetty "La Moda". Vuosina 1763–1766 Boroni asui Venetsiassa. Vuonna 1768 hän oli impresario Giuseppe Bustellin kanssa Prahassa ja sitten vietti taas aikaa Venetsiassa. Vuosina 1771–1777 hän työskenteli kapellimestarina Stuttgartin hovissa. Tämän jälkeen hän palasi Roomaan, jossa toimi kapellimestarina Pietarinkirkossa ja Collegium Germanicumissa.
Lukuisien oopperoiden ohella Boronin tuotantoon kuuluu messuja ja muuta kirkkomusiikkia.
Jack Glover

Jack Glover (s. 17. toukokuuta 1996 Golden Valley, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Kiekko-Vantaassa. Hän laukoo oikealta.
Ura.
Seuraura.
Glover on St. Louis Park Youth Hockeyn kasvatti. Hän pelasi kaudella 2011–2012 Benilde-St. Margaret's Schoolin joukkueessa, jonka jälkeen Glover vietti vuodet 2012–2014 Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelman mukana. Kaudella 2013–2014 hän pelasi myös CCM/USA Hockey All-American Prospects Gamessa.
Winnipeg Jets varasi Gloverin kolmannella kierroksella 69. pelaajana . Hän kävi vuodet 2014–2018 Minnesotan yliopistoa. "Sophomore -vuotensa" 2015–2016 jälkeen, keväällä 2016 Gloverin molemmat olkapäät leikattiin, mikä pitkitti hänen valmistautumistaan "Junior -vuoteen" 2016–2017, joka Gloverilla jäi vain 13 ottelun mittaiseksi. "Senior -vuotenaan" 2017–2018 hän voitti Minnesotan sisäisen tehotilaston lukemalla +12. Viimeisten yliopistokautensa päätteeksi, maaliskuussa 2018 Glover teki loppukauden kattavan sopimuksen ECHL-joukkue Jacksonville IceMenin kanssa. Hän pelasi siellä kahdeksan runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
Syksyllä 2018 Glover osallistui AHL-joukkue Manitoba Moosen harjoitusleirille, jonka päätteeksi hän palasi kaudeksi 2018–2019 Jacksonville IceMenin ECHL-joukkueeseen. Marraskuussa Glover palasi ammattilaistry-out -sopimuksella Moosen AHL-joukkueeseen. Hän pelasi siellä vain yhden ottelun, kunnes Gloverin try-out purettiin joulukuussa ja hän palasi IceMenin vahvuuteen. Kaikkiaan hänen ECHL:n tulokaskautensa toi 57 runkosarjaottelussa tehot 1+10=11.
Glover teki syyskuussa 2019 vuoden mittaisen jatkosopimuksen Jacksonville IceMenin kanssa. Joulukuussa hän siirtyi try-outille Tšekin Extraligan HC Kometa Brnoon. Hän pelasi siellä viisi ottelua ilman tehopisteitä sekä seitsemän ottelua lainalla sarjatasoa alempana 1. česká hokejová ligan SK Horácká Slavia Třebíčissä, kunnes Glover jäi tammikuussa 2020 ilman jatkosopimusta. Seuraavana päivänä hänen vahvistettiin siirtyvän loppukauden 2019–2020 kattavalla sopimuksella Mestis-joukkue Kiekko-Vantaaseen.
Maajoukkueura.
Glover pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Glover pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa tammikuussa 2014, jolloin hän voitti pronssia. Glover edusti myös Yhdysvaltain alle 16-vuotiaiden maajoukkuetta Itävallan Innsbruckissa järjestetyissä nuorten olympiakisoissa 2012.
Muuta.
Gloverin isoveli Andrew pelaa puolustajana Virginian teknillisen yliopiston joukkueessa ja pikkusisko Kathryn pelaa puolustajana Harvardin yliopistojoukkueessa.
Big Pharma (videopeli)

Big Pharma on Twice Circledin kehittämä ja Positech Gamesin julkaisema pulma-/simulaatiopeli. Peli on julkaistu vuonna Linuxille, macOS:lle ja Windowsille ja vuonna 2019 Nintendo Switchille, PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle.
Pelaaminen.
Pelissä pelaaja omaksuu lääketehtaan johtajan roolin, joka voi painottaa liikevoittoa tai yhteishyödyllistä hyötyä taloussimulaatiota ja logistiikkapulmia yhdistävässä pelissä.
Peli painottaa tehtaan johtamista pienellä painolla tuotekehitykseen, mutta "Marketing and Malpractice" -laajennus lisää tutkimuksen osuutta pelissä.
Vastaanotto.
Nintedo Switch -versio sai arvosanaksi 7/10 Nintendo Lifen arvostelussa.
Tiina Merikanto

Tiina Merikanto (s. 1958) on Yleisradion toimittaja, koulutukseltaan filosofian maisteri ja Master of Arts. Hän on erikoistunut sosiaali- ja terveyskysymyksiin ja tekee dokumentteja niihin liittyvistä aiheista.
Merikanto on mukana Tampereen yliopistossa Koneen säätiön Jakautuuko Suomi -rahoituksen saaneessa tutkimushankkeessa ”Kohti kaksitahti-Suomea?”.
Merikanto on saanut työstään useita tunnustuksia, muun muassa hänet on promovoitu Turun yliopiston lääketieteen kunniatohtoriksi.
Palkinnot ja tunnustukset.
Lähde:
Horisontti Eurooppa

Horisontti Eurooppa on seitsenvuotinen Euroopan yhteisön tutkimuksen puiteohjelma, joka seuraa Horisontti 2020 -ohjelmaa vuosina 2021–2027. 
Huhtikuussa 2019 Euroopan komissio ehdotti sen budjetiksi 94 miljardia euroa, joka merkitsee 17 miljardin euron kasvua. Tavoite oli 100 miljardia euroa. Ohjelman rahoittamiseksi Euroopan komissio pyrkii 5 prosentin leikkauksiin maataloustuissa ja koheesiorahoituksessa.
Thelétra

Thelétra () on kylä ja kyläyhdyskunta ("koinótita") Páfoksen alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on 269 (2011). 
Thelétra sijaitsee kukkulalla Kyproksen läntisissä sisäosissa noin 20 kilometriä pohjoiseen Páfoksesta ja noin 17,5 kilometriä etelään Pólista. Nykyinen Thelétran kylä on oikeastaan Uusi Thelétra (Νέα Θελέτρα, "Néa Thelétra"), siinä missä alempana nykyisen kylän itäpuolella sijaitseva Vanha Thelétra (Παλιά Θελέτρα, "Paliá Thelétra") on nykyisin autiokylä. Vanha paikka hylättiin noin vuonna 1980 maanjäristyksen seurauksena.
Närhi − Kaunis ja salaperäinen

Närhi − Kaunis ja salaperäinen on valokuvaaja Timo-Heikki Variksen tietokirja varislintuihin kuuluvasta närhestä. Teos on ilmestynyt vuonna 2019, ja sen on julkaissut Docendo.
Kirjoittaja kertoo närhestä omien havaintojensa pohjalta. Hän haluaa kohottaa närhen mainetta osoittamalla, että lajiin kohdistuvat kielteiset odotukset ovat vanhentuneita.
Perinteisesti närhestä on käytetty nimitystä "paskanärhi", koska se pyrkii osingoille sadosta. Riistanhoidon piirissä sille annettiin aikoinaan nimitys "vahinkolintu". Kummallekaan nimitykselle ei Variksen mukaan ole enää perusteita, mutta silti sitä vainotaan ja luonnehditaan halveksivasti jopa sosiaalisessa mediassa. Vaikka närhi on yhä elinvoimainen, sen kanta on pienentynyt ja se on keväällä 2019 julkaistulla punaisella listalla silmälläpidettävä. Siksi Varis toivoo kuvien avaavan lukijat näkemään närhen visuaalisesti mielenkiintoisena lajina.
Arviot.
Jan Södersved arvioi kirjan Linnut-lehdessä kuvituksen suhteen monipuoliseksi ja kerronnaltaan mukavaksi. Arja Krank luonnehtii Kamera-lehdessä kirjaa mainioksi luku- ja katselukokemukseksi luontoihmisille, mutta samalla kirja antaa luontovalokuvaajalle kuvausvinkkejä.
Gordon A. Smith

Gordon Appelbe Smith (18. kesäkuuta 1919 Brighton, Englanti – 18. tammikuuta 2020) oli kanadalainen taidemaalari.
Smith muutti perheineen Winnipegiin vuonna 1933. Hän opiskeli Winnipegin ja Vancouverin taidekouluissa. Hän palveli Kanadan tiedustelu-upseerina toisessa maailmansodassa Euroopassa ja haavoittui 1943. Recuperationinsa yhteydessä Smith asettui Vancouveriin. Hänen ensimmäinen suuri soolonäyttelynsä pidettiin Vancouverin taidegalleriassa vuonna 1944. Häntä mentoroi Lawren Harris, ja hän muodosti läheiset välit myös arkkitehti Arthur Ericksoniin. 
Smithin töitä on Kanadan kansallisgallerian, Museum of Modern Artin (New York), Ontarion taidegallerian, Smithsonianin, Victoria and Albert Museumin ja Tate Britainin (Lontoo) sekä Vancouverin taidegallerian kokoelmissa. Vuonna 2017 Vancouverin taidegalleriassa järjestettiin näyttely Smithin tummasävyisistä maalauksista, jotka heijastivat taiteilijan kokemuksia toisesta maailmansodasta. Smith työskenteli aktiivisesti vielä tuolloin, 98-vuotiaana. Hän myös tuki aktiivisesti taidekasvatusta. Hän opetti uransa aikana Vancouverin taidekoulussa ja Brittiläisen Kolumbian yliopistossa. Lisäksi Gordonin ja hänen vaimonsa Marionin (k. 2009) järjestö nuorille taiteilijoille perusti Gordon Smith Gallery of Canadian Artin. Se avattiin Vancouverissa vuonna 2012 nuorelle yleisölle suunnattuna galleriana. Avausnäyttelyssä oli esillä töitä Jack Shadboltilta, Michael Snow'lta, Gathie Falkilta, Ian Wallacelta ja Edward Burtynskylta.
Smith oli Order of Canadan jäsen. Hän sai Kenraalikuvernöörin palkinnon sekä Audain-palkinnon elinikäisistä kuvataiteellisista saavutuksistaan. Kuningatar Elisabet II muisti Smithiä tämän satavuotispäivän yhteydessä kesäkuussa 2019.
Kazuyuki Hasegawa

Kazuyuki Hasegawa (, s. 28. elokuuta 1948 Itano, Tokushiman prefektuuri) on japanilainen karateka, joka johtaa World Zen-Kyokushin -liittoa. Hän saavutti aktiiviurallaan Kyokushinin Japanin mestaruuden 1970.
Alkuvuodet.
Hasegawa opiskeli Naruton ammattikoulussa, jossa hän harjoitteli samaan aikaan judoa saavuttaen 2. danin vyöarvon. Valmistumisen jälkeen Hasegawa muutti Tokioon opiskellakseen tiedettä Tokion yliopistossa, mutta jätti opinnot kesken. Hän meni työskentelemään tehtaalle ja liittyi harjoittelemaan Kyokushin karatea syntymäpäivänään 1967 Mas Oyaman oppiin. Sittemmin 8. maaliskuuta 1969 Hasegawa saavutti 1. danin mustan vyön.
Kilpaura.
Hasegawa siirtyi saman tien kilpailemisen pariin saatuaan mustan vyön, kun samana vuonna järjestettiin Kyokushinin ensimmäisen Japanin mestaruuskilpailut. Hasegawa eteni aina mitalikamppailuihin saakka hävittyään välierissä turnauksen voittajalle Terutomo Yamazakille. Hän saavutti pronssia voitettuaan Kuniharu Bokun. Hasegawa oli mukana myös seuraavissa Japanin mestaruuskisoissa 1970, jossa hän onnistui etenemään aina loppuotteluun saakka. Hasegawa saavutti Japanin mestaruuden voitettuaan hallitsevan mestarin Terutomo Yamazakin.
Kilpauran jälkeen.
Hasegawa siirtyi kilpauransa jälkeen opettamaan karatea kotikaupunkiinsa, kunnes Kyokushinin perustajan Oyaman kuoltua alkoi syntyä uusia Kyokushin liittoja. Hasegawa liittyi alkuperäisestä liitosta So-Kyokushin -liittoon 2012, jossa hän yleni 9. danin arvoon 2014. Helmikuussa 2019 Hasegawa kuitenkin erosi liitosta ja perusti oman liiton World Zen-Kyokushin, jossa hän on sōsaina. Hasegawa nimitti Rengokai-liiton maailmanmestarin Takuma Koketsun puheenjohtajaksi.
Mighty Peace

Mighty Peace on laskettelurinne Nakiska Ski Arean talviurheilukeskuksessa Kananaskisissa Albertassa Kanadassa.
Mighty Peace on yhdistelmärinne, ja se muodostuu Upper Mighty Peace ja Lower Mighty Peace -rinteistä.
Mighty Peace -rinteelle tehdyllä crossradalla on järjestetty freestylehiihdon maailmancupin skicrosskilpailuja joulukuusta 2012 alkaen. Alun perin se, kuten koko Nakiskan talviurheilukeskus, rakennettiin Calgaryn talviolympialaisia 1988 varten, joissa Upper Mighty Peace -rinne toimi osana miesten syöksylaskurinnettä, se oli syöksylaskuradan helpoimpia kohtia.
Kaudelle 2024 crossrata nimettiin Top Guniksi, mutta se kulkee edelleen pääosin Mighty Peace -rinteessä.
Sergei Gaplikov

Sergei Anatoljevitš Gaplikov (, s. 29. huhtikuuta 1970 Biškek) on venäläinen poliitikko, joka toimi Komin tasavallan päämiehenä vuodesta 2015 vuoteen 2020.
Gaplikov menetti asemansa huhtikuussa 2020 koronaviruksen leviämisen takia.
Isoviherkalastaja

Isoviherkalastaja ("Chloroceryle amazona") on kuningaskalastajiin kuuluva lintulaji. Laija tavataan laajalta alueelta Keski- ja Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan isoviherkalastaja on suurehko lintu ja voi kasvaa 28–30 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat hieman toisistaan ulkonäöltään. Isoviherkalastajakoiras on päästään, töyhdöstään, selästään, siivistään ja pyrstöstään kiiltävän tummanvihreä. Kurkku ja kaula ovat väriltään valkoiset ja vatsa on valkoinen lukuun ottamatta kylkien vihreitä viiruja. Rinta on koiraalla punaruskea. Naaraslintu muistuttaa koirasta ulkonäöltään muuten, mutta rinta on tummanvihreä. Isoviherkalastajan nokka on hyvin pitkä, muistuttaa muodoltaan keihäänkärkeä ja on väriltään mustat. Myös lajin jalat ovat mustat.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Isoviherkalastajaa tavataan alueelta, joka ulottuu Meksikosta Keski-Amerikan läpi Kolumbiaan ja Andien itäpuoleleta laajalta alueelta, joka ulottuu Venezuelasta Amazonin altaalle ja etelään Argentiinaan asti. Laijn elinympäristöä ovat jokien virtapaikat. Se saalistaa ruuakseen kaloja, erityisesti tetroja ja rapuja. Se istuu puun oksalla ja sopivan saaliin havaittuaan syöksyy veteen nokka edellä. Isoviherkalastajan pesimäkausi kestää tammikuulta toukokuulle. Lintu rakentaa pesänsä tunneliin joentörmään.
Pasi Kostamovaara

Pasi Sakari Kostamovaara (s. 29. syyskuuta 1963 Tervola) on suomalainen kenraaliluutnantti evp. ja Rajavartiolaitoksen entinen päällikkö.
Kostamovaara on suorittanut upseerin virkatutkinnon vuonna 1986. Hän toimi uransa aikana muun muassa Kainuun rajavartioston apulaiskomentajana, Kaakkois-Suomen rajavartioston komentajana ja Rajavartiolaitoksen esikunnan raja- ja meriosaston päällikkönä.
Kostamovaara nimitettiin Rajavartiolaitoksen apulaispäälliköksi vuonna 2018. Hän yleni Rajavartiolaitoksen päälliköksi lokakuussa 2019, kun edellinen Rajavartiolaitoksen päällikkö Ilkka Laitinen siirtyi työkyvyttömyyseläkkeelle sairastuttuaan vakavasti.
Kostamovaaran virkakausi Rajavartiolaitoksen päällikkönä päättyi 31. joulukuuta 2024. Hän jäi kautensa päätyttyä eläkkeelle. Häntä seurasi Rajavartiolaitoksen päällikkönä Markku Hassinen.
Carl Constantin de Carnall

Carl Constantin de Carnall (2. syyskuuta 1757 Kemi – 6. elokuuta 1832 Noormarkku) oli suomalainen sotilas ja Vaasan läänin maaherra vuosina 1808–1822. Hän myös perusti Noormarkun ruukin.
Elämä.
De Carnall kuului ruotsalaiseen de Carnallin aatelissukuun. Hänen isänsä, kenraalimajuri Carl Constantin de Carnallin saama vapaaherran arvo jäi introdusoimatta Ruotsin ritarihuoneeseen eikä siten periytynyt, mutta de Carnall korotettiin vuonna 1778 ritariluokkaan. Hänen äitinsä oli Catarina Elisabet von Knorring. De Carnall aloitti sotilasuransa faanjunkkarina Suomen kevyessä rakuunarykmentissä vuonna 1771. Vuosina 1772–1791 hän palveli Porin rykmentissä ja yleni majuriksi. Sen jälkeen hän palveli Kajaanin pataljoonassa, vuosina 1793–1796 sen komentajana. Hän sai 1793 everstiluutnantin ja 1796 kenraaliadjutantin arvon. De Carnall osti Porin seudulta vuonna 1793 Lyttylän ja vuonna 1795 Herrgårdin kartanon. Vuonna 1806 hän sai kuninkaallisen privilegion kankivasaran ja ahjon rakentamiseen Herrgårdin maille Makkarakosken rannalle, jolloin syntyi Noormarkun rautaruukki. Hän erosi samana vuonna armeijasta.
Suomen sodan aikana vuonna 1808 de Carnall ryhtyi nopeasti yhteistoimintaan venäläisten miehittäjien kanssa ja matkusti Pietariin, jossa hän sai samana vuonna nimityksen Vaasan läänin maaherraksi. Hän osallistui seuraavana vuonna sukunsa edustajana Porvoon valtiopäiville. Hän jäi eläkkeelle maaherran virasta vuonna 1822 ja palasi hoitamaan ruukkiaan Noormarkkuun, jossa kuoli vuonna 1832.
De Carnallin puolisona oli vuodesta 1784 Ulrika Charlotta Rehnström. Senaattori Axel Gustaf Mellin oli de Carnallin vävy.
Pero (Italia)

Pero on kaupunki ja kunta Lombardiassa Pohjois-Italiassa.
Anders Gustaf Langenskiöld

Anders Gustaf Langenskiöld (29. elokuuta 1771 Orimattila – 17. tammikuuta 1853 Helsinki) oli suomalainen sotilas ja Kymenkartanon läänin maaherra vuosina 1812–1827.
Langenskiöld kuului Langenskiöldin aatelissuukuun; hänen isänsä Lars Adam Langenskiöld (synt. Lang) oli aateloitu vuonna 1772. Langenskiöld aloitti sotilasuransa vuonna 1775 vapaaehtoisena Karjalan rakuunarykmentissä, josta hän siirtyi vuonna 1778 Uudenmaan rakuunarykmenttiin. Hän osallistui an ja haavoittui Parkumäen taistelussa heinäkuussa 1789. Langenskiöld yleni vuoteen 1790 mennessä luutnantiksi ja siirtyi 1792 Hämeenlinnan rykmentin jääkäripataljoonaan, jossa sai 1796 kapteenin arvon. Vuodesta 1802 hän palveli Porin rykmentin rusthollipataljoonassa, jonka mukana osallistui Suomen sotaan. Hänet ylennettiin vuonna 1809 majuriksi ja 1810 everstiluutnantiksi ennen siirtymistään Suomen suuriruhtinaskunnan palvelukseen.
Lokakuussa 1812 Langenskiöld tuli 1. suomalaisen jääkärirykmentin pataljoonankomentajaksi, mutta vain kuukautta myöhemmin hänet nimitettiin Kymenkartanon läänin maaherraksi. Hän oli virassa 15 vuotta.
Langenskiöld omisti Iso-Hiiden kartanon Janakkalassa vuodesta 1831. Hänen puolisonsa oli Hedvig Gustava Gripenberg. Heidän lapsiaan olivat valtioneuvos Lars Henrik Gustaf Langenskjöld ja senaattori Carl Fabian Langenskiöld.
RPG (ohjelmointikieli)

RPG () on IBM:n kehittämä korkean tason ohjelmointikieli yrityssovelluksille. Kielen uudemmat versiot ovat saatavilla vain IBM i (OS/400) -pohjaisille alustoille. Kieli on julkaistu 1950-luvun lopulla ja se oli saatavilla IBM 1401:lle.
Kielestä on julkaistu useampia versioita: RPG II, RPG III ja RPG IV, joista IV on uusin versio (myös nimillä RPGLE ja ILE RPG).
Kielessä käytetään EBCDIC-merkistöä ja ohjelman on tehtävä erilliset muunnokset ASCII-merkistön kanssa.
R. Sathyanarayana

R. Sathyanarayana (9. toukokuuta 1927 Mysore – 16. tammikuuta 2020 Mysore) oli intialainen musiikkitieteilijä ja tanssin tutkija.
Sathyanarayana syntyi muusikkoperheeseen ja alkoi saada äidiltään Varalakshmilta musiikkikasvatusta 5-vuotiaana. Hänen isänsä oli karnaattisen musiikin laulaja. Sathyanarayana sai maisterin arvon kemiassa, jota opetti vuosina 1949–1984. Samanaikaisesti hän työskenteli karnaattisen musiikin opetuksessa.
Sathyanarayana julkaisi urallaan kymmenittäin teoksia, kuten kriittisiä editioita sanskriitinkielisistä tutkielmista sekä alkuperäisiä teoksia eri taidemuodoista. Hän käänsi monia teoksia kannadaksi, ja häneltä ilmestyi satoja artikkeleita. Hän piti tärkeänä yhteistyötä muusikoiden kanssa musiikin edelleen kehittämiseksi. Hän ei pitänyt tarpeellisena erottelun ylläpitämistä klassisen intialaismusiikin, kevyen musiikin ja elokuvamusiikin välillä. Sathyanarayana profiloitui laaja-alaisena tutkijana, joka sivusi työssään myös filosofiaa, kasvatustiedettä, psykologiaa ja kulttuuriantropologiaa. Hän vei muusikoita ja musiikintutkijoita useisiin kansainvälisiin seminaareihin ja musiikkijuhlille Intian hallituksen sponsoroimana.
Sathyanarayana valittiin vuonna 2013 Sangeet Natak Akademin jäseneksi. Hänen saamiensa palkintojen joukossa oli Padma Shri (2018). Hänellä oli kunniatohtorin arvot Indira Kala Sangeet Vishwavidyalayasta, Mysoren yliopistosta ja Gangubhai Hangal -yliopistosta. Sathyanarayanan kuoltua hänen poikansa kertoi, että oli saanut isältään toimeksiannon tältä kesken jääneen kirjan viimeistelyksi.
Harmolehmäntatti

Harmolehmäntatti ("Leccinum schistophilum") on Boletaceae-heimoon ja "Leccinum"-sukuun kuuluva ruokasieni. Se muistuttaa valkolehmäntattia, mutta eroaa siitä vaalean ruskeanharmaan lakin sekä sinertymättömän jalan tyven avulla. Lisäksi valkolehmäntatti on harmolehmäntattia hennompi. Harmolehmäntatti viihtyy kosteassa ympäristössä. Se on helposti pehmenevä ja toukkaantuva.
Taiwaninserovi

Taiwaninserovi ("Capricornis swinhoei") on Taiwanilla endeemisenä tavattava, vuoristoaleilla elävä vuohieläinlaji. Se on luokiteltu elinvoimaseksi lajiksi.
Koko ja ulkonäkö.
Taiwaninserovi on kooltaan jonkin verran pienempi kuin Manner-Kiinassa tavattava sumatranserovi. Lajin säkäkorkeus on 50–60 cm ja ruumiin pituus 80–114 cm. Painoa on 17–25 kg. Taiwaninserovin turkki on ruskea ja sen leuasta rintaan kulkee kermanvärinen alue. Myös taiwaninserovin sarvet ovat hieman mantereen serovia pienemmät.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Taiwaninserovi on Taiwanissa endeeminen laji. Sitä tavataan suhteellisen laajasti saaren vuoristoalueella. Esiintymisalueen korkeus merenpinnasta vaihtelee 50:stä metristä 3 900:n metriin. Yleisin laji on yli 1 000 metrin korkeudella. Matalammilla alueilla sen esiintymisaluetta rajoittavat etenkin ihmiset.
Lajia tavataan useissa eri elinympäristöissä trooppisista ja subtrooppisista metsistä lehti- ja havupuumetsiin korkeammilla seuduilla, havumetsissä vielä tästä ylöspäin ja korkeimmillaan vuoristoniityillä ja tundralla. Taiwaninservoit viihtyvät usein kallioiden ja harjanteiden lähettyvillä, jonne ne voivat paeta mahdollisia saalistajiaan.
Elintavat.
Taiwaninserovit ovat aktiivisia sekä päivisin että öisin. Tavallisesti taiwaninserovit ovat aktiivisimmillaan hieman auringonnousun jälkeen ja hieman ennen auringonlaskua. Yöaktiivisuus on mahdollisesti tavallisempaa etenkin lähellä ihmisasutusta. Taiwaninserovit käyttävät ravinnokseen ruohoja, pensaita, varpuja, joitakin hedelmiä ja joskus jopa havupuiden nuoria osia. Ravintokasveihin lukeutuvat esimerkiksi "Urtica fissa", "Elatostema edule", "Anisogonium esculentum", "Begonia laciniata", "Polygonum chinensis", "Chamabainia cuspidate", "Mussaenda parviflora", "Perrottetia arisanensis" ja "Pellionia arisanensis".
Taiwaninserovien sosiaalisesta käyttäytymisestä tiedetään vain vähän. Yksityiskohtia tunnetaan lähinnä tarhattuna elävien yksilöiden perusteella. Tarhoissa taiwaninseroveilla on tiettyjä territoriaalisia käyttäytymispiirteitä. Luonnossa yksilöiden uskotaan viettävän aikansa useimmiten yksikseen, mutta tarhoissa ne saattavat kerääntyä pieniksi laumoiksi. Taiwaninserovit lisääntyvät syyskuun ja marraskuun välisenä aikana ja synnyttävät maaliskuun jälkeen.
Uhat ja suojelu.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on luokitellut taiwaninserovin elinvoimaiseksi lajiksi. Kannan kokoa on pidetty suurena ja sen nopean vähenemisen riskiä pienenä. Esiintymisalue käsittää kansallispuistoja ja muita suojelualueita. Taiwanin alkuperäiskansat ovat aikanaan metsästäneet taiwaninseroveja, mutta metsästyksen merkitys on vähentynyt karjanhoidon lisääntymisen myötä. Metsästettyä lihaa arvostetaan kuitenkin edelleen enemmän ja sitä saatetaan tarjoilla esimerkiksi seremoniallisissa yhteyksissä. Metsästys on nykyisin Taiwanissa laitonta. Laittoman metsästyksen vaikutuksesta kantoihin ei ole täyttä varmuutta. Muita mahdollisia uhkia kannoille ovat metsähakkuut, maanviljely ja teiden rakentaminen.
Terho Aalto

Terho Aalto (s. 1953, Helsingin maalaiskunta) on hämeenlinnalainen lehtikuvaaja ja valokuvataiteilija. Vuonna 1986 Taideteollisen Korkeakoulun koulutuskeskuksesta valokuvaajaksi valmistunut Aalto on tehnyt työuransa Hämeen Sanomien valokuvaajana, minkä lisäksi hän on pitänyt 16 valokuvanäyttelyä pääasiassa Suomessa, mutta myös Norjassa ja Berliinissä. Aalto tunnetaan erityisesti ihmiskuvista, minkä lisäksi luonto ja myyttiset maisemat ovat tärkeässä osassa hänen taiteessaan.
Aalto on käsikirjoittanut Radioateljeen radionovellin "Joku toinen on minä, hänen olivat muistiinpanot" (2001). Lisäksi Aalto on esiintynyt Johanna Vuoksenmaan "70 on vain numero" -elokuvassa sekä "Hormonit!"-sarjassa. Jälkimmäisessä Aalto teki cameoroolin valokuvaajana.
Aalto on naimisissa kuvataiteilija Jaana Aallon kanssa, ja heillä on kaksi lasta, arkeologi Ilari Aalto ja postikorttitaiteilija Noora Aalto.
Kosminen tiedottomuus

Kosminen tiedottomuus on Radiopuhelimet-yhtyeen 15. studioalbumi, joka julkaistiin 14. helmikuuta 2020 levymerkillä If Society. Albumi sijoittui ilmestymistään seuraavalla viikolla Suomen virallisen listan albumilistalla sijalle 26 ja fyysisten albumien listalla sijalle 5.
Albumi sai kriitikoiden taholta erinomaisen vastaanoton. Soundi, Kulttuuritoimitus, Desibeli, Noise, Karjalainen ja Savon Sanomat antoivat levylle neljä tähteä viidestä. Soundin kriitikkoäänestyksessä albumi valittiin vuoden 2020 neljänneksi parhaaksi kotimaiseksi albumiksi.
Viktor Paavilainen

Viktor Paavilainen (28. marraskuuta 1886 Mikkelin maalaiskunta – 5. tammikuuta 1940 Mikkeli) oli suomalainen toimittaja ja sosiaalidemokraattisen puolueen aktiivijäsen.
Paavilainen syntyi koneenhoitajan perheeseen. Hän työskenteli kansakoulun jälkeen maalarina ja osallistui työväenliikkeen toimintaan. Paavilainen aloitti toimittajana mikkeliläisessä "Vapaudessa" vuonna 1917 ja palasi lehteen sisällissodan jälkeen vuonna 1920. Hän työskenteli lehden päätoimittajana vuodesta 1921 aina kuolemaansa saakka.
Paavilainen kuului Mikkelin työväenyhdistyksen johtokuntaan vuodesta 1911 ja toimi pitkään yhdistyksen puheenjohtajana. Hän kuului SDP:n puolueneuvostoon vuodesta 1919, Mikkelin kaupunginvaltuustoon vuodesta 1925 ja kaupunginhallitukseen vuodesta 1929. Paavilainen oli Mikkelin Työväen Osuuskaupan johtokunnan jäsen vuodesta 1915, toimi sen hallintoneuvoston puheenjohtajana ja kuului vuodesta 1933 myös Kulutusosuuskuntien Keskusliiton hallintoneuvostoon. Hän oli Suomen Sanomalehtimiesten Liiton hallituksen jäsen vuodesta 1934.
Paavilainen kuoli sydänhalvaukseen talvisodan ilmahyökkäyksen aikana.
Mostek

Mostek oli vuonna 1969 perustettu yhdysvaltalainen puolijohdeteollisuuden yritys, jonka merkittäviin tuotteisiin kuuluivat muistipiirit.
Yhtiön pääasialliset perustajat olivat L.J. Sevin ja Louay Sharif, jotka rekryitoivat muita työntekijöitä Texas Instrumentsilta uuden yhtiön perustajiksi.
United Technologies (UTC) hankki yhtiön vuonna 1980.
UTC ilmoitti yhtiön toiminnan päättymisestä vuonna 1985. SGS-Thomson hankki yhtiön vuonna 1987.
Yhtiö kehitti metalli-oksidipuolijohteita (MOS), joiden valmistustekniikkaa kehittivät muun muassa Robert Palmer.
Yhtiön merkittäviä tuotteita olivat 4K (4096) ja 16K (4116)-muistipiirit.
Yhtiö julkaisi Mostek 5065 -mikroprosessorin vuonna 1974. 5065 oli 8-bittinen PMOS-tekniikkaan perustuva prosessori.
Yhtiö sopi myös Fairchild Semiconductorin kanssa toimisesta toisena valmistajana Fairchild F8 -mikroprosessorille. Yhtiö toimi toisena valmistajana myös muun muassa Zilog Z80 -mikroprosessorille.
Taikuri Jore

Jani Sohlman, "Taikuri Jore" (s. 10. helmikuuta 1975 Äänekoski) on suomalainen taikuri. Hän on esiintynyt lukuisissa tilaisuuksissa lasten syntymäpäivistä isojen firmojen juhliin ympäri Suomea sekä jonkun verran ulkomailla kuten Virossa. Sohlman on tunnettu extreme-tempuistaan, kuten esimerkiksi partaveitsenterien, tupakan ja ilmapallojen nielemisestä, ja hän saa usein yleisön haukkomaan henkeään temppujensa vuoksi.
Sohlman on naimisissa Nana Sohlmanin kanssa ja heillä on kaksi lasta (s. 1998 ja 2003). Tytär Nora oli isänsä mukana vuoden 2013 esityksessä, jolloin molemmat saivat Lähitaikuuden Suomen mestari sekä Taikureiden Suomen mestari -tittelin.
Mihail Avdejev

Mihail Vasiljevitš Avdejev (; 1821−1876) oli venäläinen kirjailija, jonka huomattavimmat teokset ovat "Tamarin"-trilogia (1849–1852) ja "Podvodni kamen" (1860 'Salakari').
David Åslin

David Åslin (s. 26. heinäkuuta 1989 Mora, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Åslin laukoo vasemmalta. Hän on pelannut urallaan myös Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla SHL:ssä.
Ura.
Åslin debytoi SHL:ssä kaudella 2012–2013 Växjö Lakersin HC:n paidassa. Åslin pelasi Växjössä kaksi kautta kunnes hän siirtyi Leksands IF:n riveihin. Seuraavalla kaudella Åslin edusti Rögle BK:ta.
Seuraavat kaksi kautta Åslin pelasi HockeyAllsvenskanin Södertälje SK:ssa. Kaudella 2019-20 Åslin siirtyi EBEL-liigan Graz 99ersiin, mutta ehti pelata seurassa vain kymmenen ottelua ennen kuin hän siirtyi Vienna Capitalsiin.
XFL

XFL oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon ammattiliiga. Liigassa oli kahdeksan joukkuetta, jotka oli jaettu Eteläiseen ja Pohjoiseen divisioonaan. Joukkueet pelaavat kymmennen ottelun runkosarjan helmikuusta huhtikuuhun, ja neljä parasta pääsee pudotuspeleihin. Liiga on saanut nimensä aikaisemmasta XFL-liigasta, joka pelasi ainoan kautensa vuonna 2001.
Vuonna 2018 WWE:n johtokunnan puheenjohtaja Vince McMahon perusti sarjan uudelleen, luvaten kaudeksi 2020 vakavemmin otettavaa jalkapalloa kuin edellisellä kerralla. XFL-kausi pelattiin alkuvuodesta 2020, mutta se keskeytyi COVID-19-pandemian vuoksi. Uusi kausi alkoi helmikuussa 2023. Syksyllä 2023 sarja ilmoitti aikeistaan yhdistyä USFL:n kanssa kaudeksi 2024.
Kausi 2020.
Uusi XFL alkoi 8. helmikuuta 2020. Ensimmäinen peli oli DC Defendersin ja Seattle Dragonsin ottelu Defendersin kotiareenalla Audi Fieldillä, Washington, D.C.:ssä. 13. maaliskuuta 2020 sarja ilmoitti, ettei se pelaa loppukauden pelejään koronavirusuhan vuoksi.
Kausi 2023.
Heinäkuussa 2021 liiga julkisti, että se tekee paluun kaudeksi 2023. Uusi XFL alkoi 18. helmikuuta 2023. Ensimmäinen peli oli Vegas Vipersin ja Arlington Renegaden ottelu Arlington Renegaden kotiareenalla Choctaw Stadiumilla, Texasissa.
Jonathan Duplissy

Jonathan Duplissy (s. 21. helmikuuta 1980) on ranskalainen ilmakehää tutkiva fyysikko (Ph.D.), joka työskentelee vanhempana tutkijana Helsingin yliopiston fysiikan laitoksella. Hän on tunnettu muun muassa CERNissä toteutetusta, 19 instituutin yhteisistä CLOUD-pilvikammiokokeista. Duplissy on maailman viitatuimpia tutkijoita alallaan.
Duplissy on valmistunut fysiikan maisteriksi (M.Sc. 2004) ranskalaisesta Université Blaise-Pascalista (Clermont-Ferrand II) -yliopistosta (joka 2017 lähtien on nimeltään Université Clermont-Auvergne). Filosofian tohtoriksi hän väitteli sveitsiläisessä ETH Zürichissä (2008). Hänen englanninkielinen väitöskirjatutkimuksensa (2008) käsittelee sekundääristen orgaanisten aerosolihiukkasten (SOA) hygroskooppisia ominaisuuksia. Työssä keskitytään erityisesti luontaisesti kasveista ilmakehään erittyvään isopreeniin ja sen SOA-reaktiotuotteisiin. Isopreenin hapettumistuotteita on havaittu ilmakehässä, ja osa näistä yhdisteistä voi toimia pilvipisaroiden tiivistymisytiminä. Osana väitöstutkimustaan Duplissy kehitti aiempaa parempaa mittaustekniikkaa rakentamalla HTDMA-analysaattorin (hygroscopicity tandem differential mobility analyzer) aerosolihiukkasten hygroskooppisuuden tutkimiseen. Väitöskirja oli otsikoitu "Hygroscopic Properties of Secondary Organic Aerosols". Hän on ollut Helsingin yliopiston ilmakehätieteen dosentti vuodesta 2019.
Tohtoritutkintonsa jälkeen Duplissy on työskennellyt tutkijana Euroopan hiukkasfysiikan tutkimuskeskuksessa (CERN) Sveitsissä ja Helsingin yliopistossa. Hän on tunnettu muun muassa CERNissä toteutetusta, 19 instituutin yhteisestä kosmisen säteilyn ja ilmakehän aerosolien välistä yhteyttä tutkivista CLOUD-pilvikammiokokeista sekä aerosolien mittauksista todellisessa ilmakehässä. Useat Duplissyn ja hänen työtoveriensa yhdessä saavuttamat tutkimustulokset on julkaistu tieteen arvostetuimmissa aikakaussarjoissa (kuten Nature, Science ja PNAS). 
Duplissy nousi syksyllä 2018 viitatuimpien tutkijoiden joukkoon geotieteiden alalta ja marraskuussa 2019 tieteenalat ylittävän tutkimuskentän aihepiiristä (Highly Cited Researchers, luokka Cross-Field). Tunnustus pohjautuu analyytikkayritys Clarivaten ylläpitämään Web of Science -julkaisutietokantaan. Marraskuussa 2019 julkaistuun luetteloon oli valittu yhteensä noin 6 200 tutkijaa, joista 3 700 oli ryhmitelty johonkin 21:stä selvityksessä mukana olleesta tieteenalaryhmästä ja 2 500 oli poikkitieteellisten aihepiirien tutkijoita. He kaikki kuuluvat tieteenalaryhmässään viitatuimman prosentin joukkoon kaikista julkaisutietokannassa mukana olevista alan tutkijoista.
Erik Gustav von Fieandt

Erik Gustav von Fieandt (9. huhtikuuta 1807 Pälkjärvi – 11. marraskuuta 1888 Pälkjärvi) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraalimajuri.
Erik Gustav von Fieandtin vanhemmat olivat varamaaherra, eversti Eric Johan von Fieandt ja Catarina Charlotta Duncan ja puoliso vuodesta 1849 Anna Elisabeth Hallonblad. Von Fieandt tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1824 ja määrättiin sieltä 1828 valmistuttuaan vänrikkinä ensin 2. Suomen tarkk’ampujaprikaatin 4. Heinolan tarkk’ampujapataljoonaan ja sitten 1. Suomen tarkk’ampujaprikaatin 1. Turun tarkk’ampujapataljoonaan. Kornettina hänet siirrettiin 1831 H.K.K. Suuriruhtinas Mihail Pavlovitšin ulaanirykmenttiin. Hän suoritti 1833–1835 Sota-akatemian kurssin Pietarissa, jonka aikana vuonna 1834 hänet ylennettiin luutnantiksi. Von Fieandt määrättiin 1839 yleisesikunta-asioista vastaavaksi vanhemmaksi adjutantiksi krenatöörijoukkoihin ja ylennettiin alikapteeniksi 1840 ja kapteeniksi 1844. Haminan kadettikoulun palvelukseen von Fieandt tuli 1847. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja nimitettiin luokantarkastajaksi. Everstiksi Von Fieandt ylennettiin 1852 ja kenraalimajuriksi 1862, eron sotapalveluksesta hän sai elokuussa 1870.
Dmitri Averkijev

Dmitri Vasiljevitš Averkijev (; 1836−1905) oli venäläinen kirjailija. Hän kirjoitti näytelmiä muinaisvenäläisestä elämästä, kuten "Frol Skorbejev" (Фрол Скорбеев, 1869) ja "Kaširskaja starina" (Каширская старина, 1872, 'Kasiran muinaisuus'). Hän oli muissa kirjoituksissaan vanhoillis-aitovenäläisyyden puolustaja.
Averkijev kirjoitti yli 20 murhe- ja huvinäytelmää, etupäässä vanhavenäläisistä aiheista, kuten "Kaširskaja starina", jota on esitetty venäläisissä teattereissa. Näytelmiensä tyylissä hän muistuttaa Aleksandr Ostrovskia. Averkijev kirjoitti myös hienon tutkielman Shakespearesta.
Formosanpuuleopardi

Formosanpuuleopardi ("Neofelis nebulosa brachyura") on sukupuuttoon kuolleena pidetty puuleopardin Taiwanilla esiintynyt alalaji. Viimeisenä varmana havaintovuonna on pidetty vuotta 1983 ja virallisesti alalaji julistettiin sukupuuttoon kuolleksi vuonna 2013. Varmentamattomia havaintoja on tosin tehty tämän jälkeenkin.
Taksonomia.
Formosanpuuleopardin määritteli omaksi alalajikseen luonnontieteilijä Robert Swinhoe vuonna 1862. Koska formosanpuuleopardista tiedetään kuitenkin varmasti vain hyvin vähän, on myös sen luokitus omaksi alalajikseen joskus kyseenalaistettu. Useimmat biologit uskovat kuitenkin kyseessä olleen oman alalajinsa.
Koko ja ulkonäkö.
Formosanpuuleopardi oli kooltaan hieman pienempi, kuin muualla tavattavat puuleopardit. Sen ruumiilla oli pituutta 60–100 cm ja hännällä 50–90 cm. Formosanleopardilla oli muille puuleopardeille tyypillinen kellanruskea turkki ja pilvenhattaran muotoiset täpläkuviot.
Levinneisyys, elinympäristö ja elintavat.
Formosanpuuleopardin levinneisyysalue käsitti aikanaan Taiwanin saaren etelä- ja itäosien vuoristoalueet. Sitä tavattiin aina 2 000:n metrin korkeuteen saakka ja se suosi elinympäristönään lehtimetsiä. Sen saaliseläimiin lienevät kuuluneet eri sorkkaeläimet, taiwaninmakakit, sekä pienemmät saaliseläimet, kuten oravat ja fasaanit.
Historia ja häviäminen.
Ensimmäiset epäsuorat viittaukset formosanpuuleopardiin historiallisissa lähteissä tehtiin puuleopardinnahoista 1200-luvulla, joita lähteiden mukaan vietiin Taiwanilta ulkomaille. Nahkoja myytiin esimerkiksi Japaniin. Täysin selvää ei kuitenkaan ole, olivatko nahat peräisin Taiwanilta, vai kuljetettiinko muualta hankittuja nahkoja Taiwanin kautta. 
Tieteelisesti alalajin kuvaili englantilainen luonnontieteilijä Robert Swinhoe vuonna 1862. Swinhoe itse kuvaili lajin Taiwanin alkuperäiskansojen jäsenten satamakaupunkeihin, kuten Tainaniin tuomien nahkojen perusteella. Tieteilijöistä elävänä formosanpuuleopardin näki ilmeisesti vain Taiwanilla 1900-luvun puolella työskennellyt japanilainen antropologi Tori Ryūzō. Muut havainnot elävästä eläimestä ovat alkuperäiskansojen tekemiä.
Monissa lähteissä formosanpuuleopardin viimeiseksi havaintovuodeksi annetaan vuosi 1983. Puuleopardeja on sittemmin yritetty etsiä esimerkiksi vuodesta 2001 vuoteen 2013 kestäneessä tutkimuksessa, jossa todisteita lajin olemassaolosta ei kuitenkaan saatu. Formosanleopardi julistettiin virallisesti sukupuuttoon kuolleeksi tutkimuksen jälkeen vuonna 2013. Lajista on kuitenkin sittemmin tehty useita varmentamattomia havaintoja, jotka perustuvat silminnäkijäkertomuksiin.
Rollikkahalli

Rollikkahalli (käytössä myös monikollinen nimiasu "Rollikkahallit") on vuonna 1950 valmistunut rakennus, joka sijaitsee Tampereella Pirkankadun länsiosassa, Tipotien terveysasemaa vastapäätä. Punatiilestä tehty funkistyylinen halli toimi alun perin johdinautojen eli trolleybussien (ns. ”rollikoiden”) varasto- ja huoltopaikkana. Johdinautovarikko on rakennustyyppinä harvinainen: Suomessa tällaisia autoja on ollut käytössä vain Tampereella ja Helsingissä.
Tampereella johdinautoliikenne alkoi loppuvuodesta 1948 ja päättyi keväällä 1976. Rollikkahalli palveli sen jälkeen kaupungin bussivarikkona ja venevarastona. Myöhemmin kunnostetuissa tiloissa toimi Tampereen ammattiopisto (sittemmin Tredu), joka koulutti siellä muun muassa lentokoneasentajia. Koulutus siirrettiin Pirkkalaan vuonna 2017.
Rollikkahallissa on tehty myös teatteria. Vuosina 1997–1998 siellä esitettiin palkittua nuorisomusikaalia "Virgo", joka syntyi nuorten työllistämisprojektin tuloksena.
Carl Martin Reinthaler

Carl Martin Reinthaler (13. lokakuuta 1822 Erfurt – 13. helmikuuta 1896 Bremen) oli saksalainen säveltäjä, kapellimestari, kuoronjohtaja ja urkuri.
Reinthaler syntyi teologin pojaksi ja kouluttautui itsekin isänsä toivomuksen mukaan teologiksi, mutta omistautui sitten musiikille. Vuosina 1850–1852 silloisen Berliinin tuomiokirkon kuoro esitti hänen psalmisävellyksiään, minkä jälkeen Fredrik Vilhelm IV myönsi Reinthalerille kaksivuotisen stipendin Italiassa opiskelua varten. Vuosina 1852–1855 Reinthaler sävelsi oratoriota "Jephta und seine Tochter". Hän sai työpaikan Kölnin konservatoriosta vuonna 1853 ja työskenteli Bremenin musiikkijohtajana, sen tuomiokirkon urkurina ja Singakademie Bremenin kuoromestarina vuosina 1857–1893. 
Reinthaler oli vuosina 1867–1896 kirjeenvaihdossa Johannes Brahmsin kanssa; tästä on tallella 77 kirjettä enimmäkseen Brahmsilta. Brahms kirjoitti myös Reinthalerin Charlotte-vaimolle ja Henriette-tyttärelle. 27. huhtikuuta 1868 Reinthaler johti Brahmsin "Saksalaisen sielunmessun" kuusiosaisen version esityksen Bremenissä Brahmsin läsnä ollessa. Lopullinen seitsenosainen versio kantaesitettiin seuraavana vuonna Carl Reinecken johdolla. Reinthaler oli kehottanut Brahmsia tekemään "Saksalaisen sielunmessun" sisällöstä kristillisemmän, mutta Brahms halusi säilyttää teoksen tarkoituksena elävien lohduttamisen eikä keskittyä kuolleiden hengellisen kohtalon pohtimiseen.
Reinthalerin sinfonia (op. 12) kantaesitettiin Bremenissä vuonna 1862. Vuonna 1875 säveltäjältä valmistui ooppera "Edda", ja vuonna 1881 häneltä kantaesitettiin ooppera "Das Kätchen von Heilbronn" Frankfurtissa. Reinthalerista tuli professori vuonna 1888. Hän vetäytyi useista tehtävistään vuonna 1893, mutta sävelsi aivoinfarktin saatuaan vielä joitain lauluja ennen kuin kuoli Bremenissä 1896.
Libellula angelina

Libellula angelina on hukankoreintoihin ("Libellula") kuuluva uhanalainen sudenkorento. Sen kuvasi tieteelle Edmond de Sélys-Longchamps vuonna 1883.
Koko ja ulkonäkö.
"Libellula angelina" on täysikasvuisena noin 35–45 millimetrin mittainen. Siivet ovat noin 30–35 millimetrin pituisia. Selkä on tumma ja siivissä on mustia täpliä.
Levinneisyys ja elintavat.
Lajia tavataan Itä-Aasiasta, ja se on kotoisin Kiinasta ja Japanista. "Libellula angelina" suosii kirkasvetisiä, matalia lampia tai järviä. Se munii toukokuusta heinäkuuhun. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee lajin äärimmäisen uhanalaiseksi.
Ernst Jakob Ulrik af Forselles

Ernst Jakob Ulrik af Forselles (8. helmikuuta 1829 Elimäki – 2. joulukuuta 1895 Jelizavetgrad, Hersonin kuvernementti, Venäjä) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraalimajuri.
Af Forsellesin vanhemmat olivat senaatin kopisti Berndt Ludvig af Forselles ja Sofia Margareta Möllersvärd ja puoliso vuodesta 1879 Olga Dolinskaja. Af Forselles tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1842 ja valmistuttuaan sieltä vuonna 1849 määrättiin kornettina H.K.K. Suuriruhtinatar Jelena Pavlovnan kyrassieerirykmenttiin. Luutnantiksi hänet ylennettiin 1850, aliratsumestariksi 1855 ja ratsumestariksi 1859. Hänet siirrettiin majuriksi ylennettynä 10. Novgorodin rakuunarykmenttiin 1864 ja ylennettiin everstiluutnantiksi 1869. Everstiksi ylennettynä af Forselles tuli 10. Novgorodin rakuunarykmentin reservieskadroonan päälliköksi 1874, mistä hänet siirrettiin 10. reserviratsuväkiarmeijakunnan 1. osastoon 1884. Seuraavana vuonna hänet määrättiin armeijakunnan hevosten hankkijaksi armeijaratsuväessä. Kenraalimajuriksi hänet ylennettiin 1893, jolloin hänet siirrettiin armeijaratsuväen reserviin. Sotapalveluksesta af Forselles erosi helmikuussa 1895. Hän omisti perintötilana Mustilan allodiaalisäterin Elimäellä, samoin kuin useita maatiloja Venäjällä.
Pero (täsmennyssivu)

Pero voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Harjalaiskiainen

Harjalaiskiainen eli kauluslaiskiainen ("Bradypus torquatus") on kolmivarvaslaiskiaisten (Bradypodidae) heimoon kuuluva laiskiaislaji.
Ulkonäkö ja koko.
Harjalaiskiaisen turkki on väriltään harmaanruskea, päälaen ja kuonon alueet ovat tummempia. Lapaluidensa välissä sillä on vaalea ruskeatäpläinen laikku. Sen harja muodostuu erityisen pitkistä kaulakarvoista. Lajin ruumiinpituus on tavallisesti 50–60 senttimetriä ja hännän pituus 6,5–7 senttimetriä. Harjalaiskiainen painaa noin neljä kilogrammaa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Harjalaiskiaista tavataan ainoastaan Brasilian itäisissä rannikkosademetsissä.
Ravinto ja elintavat.
Harjalaiskiaisen ravintoa ovat muurahaispuiden suvun lajien lehdet ja versot. Ne viettävät tavallisesti aikaa roikkuen puiden oksista takaraajoillaan, jolloin niiden etukäpälät jäävät vapaiksi lehtien ottamiseen ja toisten kantavien oksien etsimiseen. Harjalaiskiaisnaaras kantaa poikastaan tavallisesti neljästä kuuteen kuukautta ja se syntyy kuivakauden alkaessa. Lajin elinikä on korkeintaan 12 vuotta.
Uhat ja suojelu.
Vuoden 1991 arvion mukaan metsänhakkuut olivat rajoittaneet harjalaiskiaisen elintilaa merkittävästi, ja se onkin nykyisin ylälahkonsa vajaahampaiset (Xenarthra) uhanalaisin laji. Harjalaiskiainen on rauhoitettu Brasilian laissa, ja se elää Córrego do Veadon luonnonpuiston, Sooretaman luonnonpuiston, Nova Lombardian luonnonpuiston sekä Monte Pascoalin kansallispuiston alueella. Mahdollisesti sitä on myös Serra dos Órgãosin kansallispuistossa. Tijucan kansallispuistoon kotiutettiin vuonna 1969 kaksitoista harjalaiskiaista. Niitä on myös yritetty kasvattaa useissa eläintarhoissa, mutta tässä on ollut ongelmana keksiä niille syötävää muurahaispuiden lehtien ja versojen tilalle. Vuonna 2008 Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN arvioi harjalaiskiaisen erittäin uhanalaiseksi lajiksi, mutta korjasi luokitustaan vuonna 2009 vaarantuneeksi lajiksi, kun laiskiaisen elinalueita olikin löytynyt vuonna 2008 luultua enemmän. Lajin populaatiot ovat kuitenkin edelleen heikkenemässä sen sademetsäympäristön rappioitumisen ja salametsästyksen vuoksi.
Galapagosinneitokala

Galapagosinneitokala ("Azurina eupalama") on koralliahventen (Pomacentridae) heimoon kuuluva kalalaji, joka elää kotoperäisenä Galápagossaarilla ja Kookossaarella.
Esiintyminen.
Vuosien 1982 ja 1983 ENSO-ilmiö lämmitti vettä Galápagossaarten läheltä. Planktonin tuotanto väheni tuon vuoden aikana voimakkaasti, mikä johti planktonia ravintonaan käyttävän galapagosinneitokalan populaation romahtamiseen. Laajoista etsinnöistä lajia ei ole sen jälkeen enää havaittu, ja se onkin mahdollisesti hävinnyt. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee lajin kuitenkin vielä äärimmäisen uhanalaiseksi.
Jäävirta (kirja)

Jäävirta ("Arctic Drift") on Clive ja Dirk Cusslerin kirjoittama jännitysromaani.
Dietyylikarbamatsiini

Dietyylikarbamatsiini (C10H21N3O) on piperatsiini- ja ureajohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä ja eläinlääketieteessä eräiden loismatojen aiheuttamien infektioiden kuten elefanttitaudin, jokisokeuden ja loiaasin hoitoon ja ehkäisyyn ja eläimillä sydänmatojen häätöön. Dietyylikarbamatsiini kuuluu WHO:n laatimaan keskeisimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö.
Dietyylikarbamatsiini on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja orgaanisista liuottimista etanoliin, muihin orgaanisiin liuottimiin se ei liukene. Dietyylikarbamatsiini tehoaa muun muassa elefanttitautia aiheuttaviin "Wuchereria bancrofti"- ja "Brugia malayi" -matoihin, jokisokeutta aiheuttavan "Onchocerca volvulus" -sukkulamadon toukkavaiheisiin ja loiaasia aiheuttavaan "Loa loa" -sukkulamatoon. Aineen vaikutusmekanismi ei ole täysin tiedossa. Se voi halvaannuttaa madot sitoutumalla ionikanaviin ja lisäksi sillä on immuunivastetta vahvistavia ominaisuuksia. Ainetta käytetään usein sitraattisuolana. Eläinlääketieteessä dietyylikarbamatsiinia käytetään sydänmatojen häätöön ja ehkäisyyn.
Haittavaikutukset.
Dietyylikarbamatsiinihoidon aiheuttamia haittavaikutuksia ovat tyypillisimmin pääkipu, kuumeilu, huonovointisuus ja iho-oireet. Myös keskushermostoperäisiä oireita, jotka ilmenevät väsymyksenä, huimauksena ja sekavuutena, voi esiintyä. Sivuoireet vaihtelevat riippuen sitä, mitä infektiota hoidetaan, ja tyypillisimpiä ja vakavampia ne ovat hoidettaessa jokisokeutta. Haittavaikutukset voivat olla myös peräisin dietyylikarbamatsiinin tappamista loismatojen toukkamuodoista ihmisen immuunipuolustuksen reagoidessa niihin.
Valmistus.
Dietyylikarbamatsiinia valmistetaan metyylipiperatsiinin ja dietyylikarbamoyylikloridin välisellä reaktiolla.