tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jaro Karkinen

Jaro Karkinen (s. 1993) on suomalainen kirjailija. Häneltä on julkaistu historiallista fantasiaa sekä scifiä. Hänen esikoisteoksensa "Krysanteemisyksy" julkaistiin vuonna 2016 lahtelaisen Marketiimin kustantamana. Karkisen seuraavat teokset ovat ilmestyneet kotkalaisen Varjon kustantamana. Häneltä on julkaistu myös tietokirjallisuutta Helsingin dominikaanien kulttuurikeskus Studium Catholicumin kustantamana. 
Karkinen on opiskellut historiaa Jyväskylän yliopistossa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Normaalilyseosta vuonna 2012 ikäluokkansa parhaana miehenä. Karkinen on toiminut vuonna 2018 Kirkon Ulkomaanavun nuorisoverkoston Changemakerin puheenjohtajana. Sotilasarvoltaan hän on reservin luutnantti ja valmistunut ilmavoimien reserviupseerikurssiltaan priimuksena. 
Karkinen on ministeri Seija Karkisen pojanpoika. Hän on naimisissa Ronja Karkisen kanssa ja heillä on kaksi lasta. Karkinen on kotoisin Kirkkonummelta ja asuu Evitskogissa.
Korvenmäen jätteenpolttolaitos

Korvenmäen jätteenpolttolaitos on Salon Korvenmäessä sijaitseva jätteenpolttolaitos, jonka toiminta käynnistyi vuonna 2021. Laitoksen toiminnasta vastaa Lounavoima Oy, jonka omistavat Lounais-Suomen Jätehuolto Oy sekä Salon Kaukolämpö Oy.
Laitoshankkeen historia.
Vuonna 2014 Lounais-Suomessa järjestettiin tarjouskilpailu yhdyskuntajäteratkaisusta, jonka voitti Ekokem. Vuoden 2014 lopussa sulkeutuva Turun jätteenpolttolaitos oli tarkoituksena korvata vuonna 2018 valmistuvalla jätevoimalalla, minkä lisäksi viidennes jätteestä oli tarkoitus hyödyntää Riihimäellä. Ratkaisusta valitettiin markkinaoikeuteen, joka kumosi lounaisen Suomen hankintarenkaan päätöksen. Vuonna 2017 KHO palautti voimaan alkuperäisen hankintapäätöksen. Fortum (ent. Ekokem) kuitenkin kieltäytyi tekemästä sopimusta hankintarenkaan kanssa, sillä yhtiön mukaan tarjous ei ole enää voimassa. 
Elokuussa 2017 Lounais-Suomen Jätehuolto Oy päätti keskeyttää hankintarenkaan kilpailutuksen Fortumin kieltäytymisen johdosta. Loppuvuonna 2017 Lounais-Suomen Jätehuolto Oy ja Salon Kaukolämpö Oy ilmoittivat perustaneensa Lounavoima Oy:n, jonka tavoitteena on rakentaa ekovoimalaitos Salon Korvenmäkeen. Jätevoimalalle myönnettiin ympäristölupa toukokuussa 2018.
Rakennushanke.
Tammikuussa 2019 Lounavoima Oy teki investointipäätöksen voimalan rakentamisesta. Hankkeen kustannukset ovat noin 112 miljoonaa euroa. Laitoksen arinakattilan ja turbiinin toimittaa Steinmüller Babcock Environment GmbH, joka oli mukana myös Tammervoiman laitoshankkeessa. Savukaasunpuhdistusjärjestelmät toimittaa Lühr Filter GmbH, jätekahmarit Konecranes Finland Oy ja muista rakennustöistä vastaa Fira Oy. 
Laitoksen maanrakennustyöt aloitettiin helmikuussa 2019. Laitos on mitoitettu käyttämään 120 000 tonnia jätettä vuodessa, mikä vastaa 44 MW polttoainetehoa. Laitos tuottaa kaukolämpöä vuodessa 180-190 GWh ja sähköä 62 GWh. Jätteen hyödyntäminen voimalaitoksella käynnistyi 30.3.2021. 
Lämpövarasto.
Helmikuussa 2021 laitosalueella aloitettiin syvälämpökaivon poraustyöt. Kesäajan tuotannossa syntyvä ylimääräinen lämpö varastoidaan lämpökaivoon ja käytetään talvella, kun lämmöntarve on suurimmillaan. Kaivon koekäyttö on meneillään ja valmistumassa vuonna 2023. Laitoksen suunnitelmana on rakentaa yhteensä kuusi syvälämpökaivoa, joiden lämpövarasto olisi kokonaisuudessaan 8-10 GWh vuodessa.
Marja-Kristiina Lerkkanen

Marja-Kristiina Lerkkanen (aiemmin Vallström; s. 13. lokakuuta 1963, Oulu) on suomalainen 
kasvatustieteilijä ja kasvatustieteen tohtori. Hän toimii Jyväskylän yliopiston kasvatustieteen professorina ja norjalaisen Stavangerin yliopiston kasvatuspsykologian professorina.
Lerkkanen on valmistunut Jyväskylän yliopistosta kasvatustieteen maisteriksi (1988), lisensiaatiksi (1995) ja tohtoriksi (2004). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (2003) oli otsikoitu "Learning to read : reciprocal processes and individual pathways" (suom. Lukemaan oppiminen: vastavuoroiset prosessit ja yksilölliset oppimispolut). Hän on ollut Jyväskylän yliopiston kasvatuspsykologian dosentti vuodesta 2010. 
Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Lerkkanen on ollut vuodesta 2018.
Helsingin Sanomat uutisoi huhtikuussa 2019 Lerkkasen kuuluvan julkaisujensa osalta näkyvimpien Suomessa työskentelevien tieteentekijöiden ryhmään (luokassa Kasvatustiede). Pohjana Helsingin Sanomien artikkelille oli Turun yliopiston sosiologian professori Osmo Kivisen ja tutkija Juha Hedmanin huhtikuussa 2019 suomalaisessa Tiedepolitiikka-lehdessä julkaistu yhteiskunta-, kasvatus- ja taloustieteilijöitä käsittelevä selvitys.
Ei kukkia neiti Blandishille

Ei kukkia neiti Blandishille on James Hadley Chasen rikosromaani vuodelta 1939. Ilmestymisensä aikaan teoksen kuvaamaa väkivaltaa ja seksuaalisuutta pidettiin shokeeraavina. Tarina kertoo yhdysvaltalaisista rikollisryhmistä, niiden tekemästä kidnappauksesta sekä rikoksen selvittelemisestä ja kidnapatun naisen etsinnästä. Kirjailija Chase julkaisi vuonna 1962 teoksesta nykyaikaistetun version, mutta suomenkieliset painokset perustuvat alkuperäiseen vuoden 1939 tekstiin.
Tapahtumat alkavat Riley-nimisen gangsterin päätöksestä ryöstää neiti Blandishin jalokivikoru. Ryöstötilanteessa neidin poikaystävä saa surmansa ja rikollisryhmä ottaa naisen panttivangiksi. Vahvempi Grissonin gangsteriryhmä ryöstää kuitenkin itselleen sekä korun että panttivangin, jonka takia poliisi ei pääse tutkimuksissaan tuloksiin. Yksityisetsivä Dave Fenner onnistuu paremmin. Kidnappauksen aikana väkivaltainen Slim Grisson ottaa neiti Blandishin tyttöystäväkseen tämän vastarinnasta huolimatta.
Chasen vuonna 1948 julkaisemaa teosta "The Flesh of the Orchid" voi pitää teoksen jatko-osana, vaikkakaan sen roolihenkilöissä ei ole paljoakaan yhteistä aikaisemman romaanin kanssa. Jatko-osa on suomennettu nimellä "Lähtöjuhlat, neiti Blandish".
Teoksen pohjalta on tehty sekä näyttämöversioita että elokuvia. Vuoden 1948 brittiläinen filmi on nimeltään "No Orchids for Miss Blandish" (ohjaus St. John Legh Clowes) ja vuoden 1971 yhdysvaltalainen elokuva on Grissomin jengi ("The Grissom Gang", ohjaus Robert Aldrich).
1. laivue (RNAS)

1. laivue () oli laivaston lentojoukkojen () lentolaivue, jonka historia alkaa vuodesta 1914. Laivueen toiminta alkoi tiedustelu- ja pommitustehtävillä ensimmäisessä maailmansodassa. Laivue lakkautettiin muodostettaessa 1. huhtikuuta 1918 Britannian kuninkaalliset ilmavoimat puolustushaaraksi liittämällä maavoimien ja laivaston lentojoukot yhteen.
Historia.
Laivue perustettiin 1. syyskuuta 1914 Antwerpenissa, mistä se siirrettiin Ostendiin 3. syyskuuta. Laivue oli 16. syyskuuta Dunkerquessa, mistä se palasi Ostendeen 9. lokakuuta. Laivue lakkautettiin joukkojen perääntyessä 14. lokakuuta.
Laivue perustettiin seuraavana päivänä uudelleen Gosportissa Grange Fieldissä osaksi maavoimien lentojoukkojen () merivoimien lennostoa. A lentue siirrettiin 29. joulukuuta Doveriin ja B lentue 2. tammikuuta 1915. Laivueesta muodostettiin 21. kesäkuuta 1. lennosto.
Heinäkuussa 1916 perustettu 1. lennoston A laivue nimettiin 1. joulukuuta 1916 Furnesissa ollessaan 1. laivueeksi. Se oli 15. helmikuuta 1917 Chipillyssä osana 14. lennoston 4. prikaatia. Laivueen nimeä tarkennettiin laivaston 1. laivueeksi () helmikuussa, jotta se ei sekaantuisi vastaavasti numeroitiin maavoimien lentojoukkojen laivueeseen. Laivue oli 11. huhtikuuta Bellevuessa 13. lennoston 3. prikaatissa ja 1. kesäkuuta Bailleulissa 11. lennoston 2. prikaatissa.
Laivue lakkautettiin 1. huhtikuuta 1918 muodostettaessa Britannian kuninkaalliset ilmavoimat yhdistämällä maavoimien ja laivaston lentojoukot erilliseksi puolustushaaraksi. Laivue nimettiin muutoksessa 201. laivueeksi.
Kalusto.
Laivueella oli historiansa aikana useita eri konemalleja käytössään. Näitä olivat Royal Aircraft Facoryn BE2a ja BE8, Sopwith Tabloid, Morane Parasol, Vickers FB5, Nieuport 10 ja 11 sekä Curtiss N.
Maria Magdalena Dumitrache

Maria Magdalena Dumitrache (s. 3. toukokuuta 1977 Târgoviște) on romanialainen soudun olympiavoittaja ja kaksinkertainen maailmanmestari.
Dumitrache saavutti kahdeksikossa olympiakultaa Sydneyssä 2000. Hän voitti kahdeksikon maailmanmestaruuden 1998 ja 1999. Lisäksi hän sijoittui perämiehettömässä nelosessa viidenneksi 1998. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti perämiehettömässä nelosessa kultaa 1994 sekä hopeaa 1993 ja 1995. Kahdeksikossa hän sai hopeaa 1993, 1994 ja 1995.
Bedakiliini

Bedakiliini (C32H31N2BrO2) on diaryylikinoliinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä muille lääkeaineille vastustuskykyisen tuberkuloosin hoitoon. Bedakiliini kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon. Lääkettä myydään Suomessa kauppanimellä SIRTURO.
Ominaisuudet ja käyttö.
Bedakiliinin antibioottiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää bakteerien energiantuotantoa inhiboimalla ATP:n synteesiin tarvittavaa entsyymiä ATP-syntaasia. Se sitoutuu mykobakteerien entsyymiin huomattavasti herkemmin kuin aitotumaisten ATP-syntaasiin. Yhdisteen isomeereistä (1R,2S)-isomeeri on tehokkain inhibiittori. Bedakiliini annostellaan tablettina ja sitä käytetään pääasiassa muille antibiooteille vastustuskykyisen tuberkuloosin hoidossa yhdessä muiden tuberkuloosilääkkeiden kanssa. Yhdysvalloissa se hyväksyttiin vuonna 2012 ja Euroopan unionin alueella vuonna 2014. 
Haittavaikutukset.
Bedakiliini voi aiheuttaa huonovointisuutta ja sydämen QT-ajan pitenemistä. Vaiheen II tutkimuksissa huomattiin bedakiliinillä hoidettujen potilaiden ryhmässä suurempi kuolleisuus (13 %) kuin lumelääkeryhmässä (2 %). Tämän vuoksi WHO suosittaa, että bedakiliinillä hoidetaan vain potilaita, jotka eivät saa apua muista lääkkeistä.
Laajakulma (televisiosarja)

Laajakulma oli Yleisradion syksystä 1965 kevääseen 1975 asti tuotettu, nuorille suunnattu television kulttuuri-, keskustelu- ja asiaohjelmasarja. Sen keskeisenä tekijänä oli tuottaja ja ohjaaja Vesa Saarinen, ja ohjelmasta sai alkunsa muun muassa Mirja Pyykön toimittajaura. 1965–1966 ohjelman toimittajana oli Ari Valjakka. Kevätkauden 1966 Laajakulman toisena toimittajana ja ohjaajana toimi Erkki Pohjanheimo ennen siirtymistään vakituiseksi toimittajaksi leipiin. Ohjelman nuoriin tekijöihin kuuluivat myös sittemmin politiikkaan siirtynyt Ilkka-Christian Björklund ja aikakauslehtien päätoimittajana toiminut Riitta Lindegren.
"Laajakulman" alaotsikoita olivat ”Tunnetko, tiedätkö?” ja ”Välähdyksiä nuorten maailmasta”. Sen tyypillisiä aiheita olivat muun muassa huumeet, kilpailuyhteiskunta, erilaiset koulu- ja opiskeluasiat, nuorisotilat ja muu vapaa-ajan vietto, maaseudun nuoret, varusmiespalvelus, perheongelmat, kirkko, teini- ja opiskelijapolitiikka, sosialististen maiden nuoriso sekä suomalaisnuorten talousongelmat. 
Suorina lähetyksinä lähetetyissä "Laajakulman" jaksoissa oli ainakin toisinaan käytössä puhelinpalaute: katsojat saattoivat soittaa mielipiteensä suoraan studioon.
Aluksi "Laajakulmaa" lähetettiin joka toinen perjantai. Keväällä 1970 ohjelma-aikaa lisättiin niin, että ohjelmaa esitettiin kahdeksan kertaa kuukaudessa: joka toinen viikko tiistaisin ja torstaisin 15 minuuttia, joka toinen viikko torstaisin 15 minuuttia ja perjantaisin puoli tuntia. 
1970-luvun alkupuolella "Laajakulma" seurasi tiiviisti meneillään olevaa siirtymistä kansa- ja oppikouluista peruskouluun. Marraskuussa 1971 ohjelman toimitus osallistui Koulutelevision kanssa aamusta iltaan televisiossa jatkuneeseen peruskoulu-teemapäivään.
Vuonna 1971 "Laajakulma" oli "Katso"-lehden lukijaäänestyksessä television 99 ohjelmasta seitsemänneksi vähiten suosittu (sijoitus 93/99). Katsojia sillä oli 552 000.
Juha Tahvanainen

Juha Tahvanainen (s. 18. elokuuta 1953) on suomalainen tietokirjailija.
Vuonna 2005 Tahvanaisen, Sami Kosken ja Mika Rissasen kirjoittama "Antiikin Urheilu" voitti Tieto-Finlandia- palkinnon. Vuonna 2016 hänen yhdessä Mika Rissasen kanssa kirjoittamansa tietokirja "Kuohuvaa historiaa: tarinoita tuopin takaa" julkaistiin englanniksi ja saksaksi.
Tahvanainen kirjoittaa nuorten "Arkeomysteeri"-dekkareita yhdessä Mika Rissasen kanssa kirjailijanimellä Nemo Rossi.
Jordan Binnington

Jordan Binnington (s. 11. kesäkuuta 1993) on kanadalainen ammattilaisjääkiekkoilija ja Stanley Cup -voittaja, joka edustaa NHL-seura St. Louis Bluesia.
Ura.
Juniorivuodet.
Binnington siirtyi OHL-juniorisarjaan vuonna 2009. Hän pelasi Owen Sound Attackissa vuodet 2009-2013, joiden aikana tarttui yksi OHL-mestaruus ja NHL-varaus vuonna 2011. Lisäksi hänen juniorivuotensa huipentuivat valinnalla Kanadan maajoukkueeseen jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuihin vuonna 2013. Turnauksen lopputulos oli kuitenkin Kanadalle pettymys, sillä joukkue jäi 4. sijalle hävittyään pronssiottelun Venäjälle numeroin 6-5. Binnigtonin peliaika turnauksessa jäi vain kahteen otteluun, mutta hän pääsi pelaamaan pronssiottelun.
Ammattilaisura.
Binnington siirtyi ammattilaiseksi kaudella 2013–2014. Hän pelasi St. Louisin farmijoukkueen farmissa ECHL-liigan Kalamazoo Wingsissä. Ensimmäinen ECHL-kausi vakuutti seuran organisaation ja Binnington nousi kaudeksi 2014–2015 AHL:ään, jossa hän edusti Chicago Wolvesia. Saman kauden puolivälissä hän pääsi debytoimaan NHL:ssä St. Louis Bluesissa yhdessä ottelussa. Binnington edusti tulokassopimuksen loppuun asti Chicago Wolvesia jonka jälkeen hän jatkoi organisaatiossa vuoden mittaisilla sopimuksilla.
Kausi 2016–2017 meni vielä Chicago Wolvesissa, mutta kaudeksi 2017–2018 hänet lainattiin Providence Bruinsiin. Kaudelle 2018–2019 Binnington teki vielä uuden vuoden mittaisen sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa. Hän aloitti kauden tuttuun tapaan AHL:n puolelta mutta kauden puolivälissa NHL-seura St. Louis Bluesin maalivahtiongelmien johdosta Binnington pääsi ensimmäistä kertaa kunnolla koko uransa aikana antamaan näyttönsä NHL:ssä. Binningtonin pelit alkoivat erittäin lupaavasti ja samalla alkukauden kompuroinut Blues löysi peliinsä uuden ilmeen. Voittoja tuli toisensa perään ja Binnington sai ykkösmaalivahdin paikan, johdattaen samalla Bluesin pudotuspeleihin. Blues eteni aina Stanley Cup -finaaleihin, jossa vastassa oli Boston Bruins. Blues onnistui Binningtonin johdolla voittamaan Stanley Cupin voitoin 4-3. Ratkaisevassa ottelussa Blues voitti luvuin 4-1. Binnington torjui ottelussa 32 kertaa. Heinäkuussa 2019 Binnington teki Bluesin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 8,8 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Maaliskuussa 2021 Binnington teki Bluesin kanssa kuusivuotisen ja yhteensä 36 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Sanctum Sanctorum

Sanctum Sanctorum on kuvitteellinen rakennus, joka esiintyy Marvel Comicsin sarjakuvissa ja toimii Tohtori Oudon asuinpaikkana. Rakennus ilmestyi ensi kertaa heinäkuussa 1963 "Strange Tales" -lehden numerossa 110 (heinäkuu 1963) ja sen osoite Bleecker Street 177A, New York, Greenwich Village, viittaus asunnon osoitteeseen, jonka kirjailijat Roy Thomas ja Gary Friedrich ovat jakaneet.
Heurlinska skolan

Heurlinska skolan (Heurlinin koulu) oli Turussa vuosina 1861–1955 toiminut tyttökoulu. Se oli Suomen ensimmäinen yliopistoon johtavaa opetusta antanut tyttökoulu.
Koulun perusti keisarin luvalla vuonna 1861 Augusta Heurlin, joka oli myös koulun ensimmäinen johtaja vuoteen 1888. Heurlinska skolan alkoi vuonna 1891 antaa yliopistoon johtavaa opetusta ensimmäisenä tyttökouluna Suomessa. Ensimmäiset naisylioppilaat valmistuivat koulusta keväällä 1894.
Koulu yhdistettiin vuonna 1955 Svenska fruntimmersskolan i Åbo -kouluun ja siitä tuli valtion omistama Åbo svenska flicklyceum eli Turun ruotsalainen tyttölyseo. Se vuorostaan liitettiin vuonna 1971 osaksi Katedralskolan i Åbo -koulua.
Heurlinska skolan toimi vuodesta 1891 lakkautamiseensa saakka Trappin talossa Läntisellä Rantakadulla.
Ihor Tšibirev

Ihor Viktorovits Tšibirev (s. 19. huhtikuuta 1968) on venäläissyntyinen ukrainalainen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja. Hän pelasi kauden 1984–1985 Kiovassa Neuvostoliiton kolmannella sarjatasolla ennen siirtymistään Venäjälle. Ensimmäinen kausi Venäjällä meni toisen sarjatason SKA MVO Kalininin joukkueessa, josta tie vei sitten suurseura TsSKA Moskovaan. Moskovassa Tšibirev pelasi viisi kautta ennen siirtymistään pohjois-Amerikkaan, IHL-liigan Fort Wayne Kometsiin.
Hartford Whalers varasi Tšibirevin 11. kierroksella vuonna 1993 ja seuraavana syksynä hän raivasi tiensä NHL-joukkueen riveihin. Tšibirev pelasi kauden kutakuinkin puoliksi NHL:ssa ja farmijoukkue Springfield Indiansin riveissä AHL:ssa. Kaudella 1994–1995 pelejä NHL:ssa kertyi vain kahdeksan ja kausi meni pääosin Fort Waynessa. Kauden jälkeen edessä oli paluu Eurooppaan.
Kaudelle 1995–1996 Tšibirev teki kolmivuotisen sopimuksen Sveitsin NLA-liigan HC Ambri-Piottan kanssa. Keskimmäisellä kaudella Tšibirev pelasi kahdeksan ottelun verran lainalla Itävallassa Klagenfurt AC:n joukkueessa. Kaudelle 1998–1999 Tšibirev siirtyi Ambri-Piottasta Fribourg-Gottéronin joukkueeseen. Neljän Sveitsissä pelatun kauden jälkeen Tšibirev siirtyi pelaamaan Saksan DEL-liigan Hannover Scorpionsin joukkueeseen. Hannoverissa kului kolme kautta ja tämän jälkeen Tšibirev päätti uransa.
Maajoukkue.
Tšibirev edusti Neuvostoliittoa alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 1988. Seuraavan kerran hän pelasi maajoukkuepelejä Ukrainan paidassa vuoden 2002 Olympiaturnauksessa.
Valmennusura.
Tšibirev aloitti valmentajan uransa kaudella 2007–2008 toimiessaan Venäjän pääsarjassa pelanneen 
HK MVD:n apuvalmentajana yhden kauden ajan. Tämän jälkeen hän piti muutaman vuoden taukoa valmennuksesta ja palasi sitten kaudelle 2013–2014 junioriliiga MHL:ssa pelannen ukrainalaisen Molodaya Gvardiya Donetskin apuvalmentajaksi. Kauden 2014–2015 hän oli apuvalmentajana Ukrainan jääkiekkomaajoukkueessa 1. divisioonan A-lohkossa sekä päävalmentajana alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa.
Kaudella 2015–2016 Tšibirev toimi apuvalmentajana VHL-liigan Sokol Krasnojarskin joukkueessa. Seuraavana syksynä Tšibirev oli jälleen ilman valmennuspestiä, kunnes kutsuttiin maaliskuussa 2017 Ukrainan liigassa pelanneen Donbass Donetskin apuvalmentajaksi. Kaudella 2017–2018 Tšibirev toimi KHL-joukkue Admiral Vladivostokin apuvalmentajana, josta palasi seuraavaksi kaudeksi jälleen apuvalmentajaksi Donetskiin.
Simon Silverholt

Simon Texas Silverholt (s. 17. kesäkuuta 1993 Helsinki) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa IFK Mariehamnia. Hän on pelipaikaltaan nouseva puolustaja.
Silverholt aloitti jalkapallon halmstadilaisessa BK Astriossa. Hän jatkoi uraansa ensin Halmstadin ykkösseurassa Halmstads BK:n junioreissa. Edustusjoukkueeseen hän nousi kaudella 2013 ja pelasi kausien 2013-2015 aikana 24 Allsvenskan-ottelua. Halmstads BK putosi kaudeksi 2016 Superettaniin, ja Silverholt pelasi kaksi seuraavaa Halmstadin Superettan-kautta siirtyen kaudeksi 2017 toiseen Superettan-seuraan eli Göteborgin GAISiin. 
Talvella 2018 Silverholt siirtyi Suomen Veikkausliiga-seuraan IFK Mariehamniin.
Simone Buchholz

Simone Buchholz (s. 1972 Hanau, Saksa) on saksalainen kirjailija, joka tunnetaan syyttäjä "Chastity Rileystä" kertovasta kirjasarjastaan. 
Ura.
Simone Buchholz opiskeli toimittajaksi Henri-Nannen-Schule-journalistikoulussa ja on vuodesta 2001 lähtien toiminut vapaana kirjoittajana. Hänen ensimmäinen rikosromaaninsa "Revolverherz" ilmestyi Saksassa vuonna 2008 aloittaen Hampuriin sijoittuvan, syyttäjä Chastity Rileystä kertovan dekkarisarjan. Revolverherz on suomennettu nimellä "Revolverisydän" (suom. Anne Kilpi, Kustantamo Huippu 2019). Saksassa Chastity Riley -sarjassa on ilmestynyt toistaiseksi yhdeksän romaania, joita on käännetty suomen lisäksi mm. italiaksi, englanniksi ja ranskaksi. Simone Buchholz on saanut rikosromaaneistaan useita palkintoja, merkittävimpänä Saksan vanhimman ja arvostetuimman dekkareille myönnettävän "Deutscher Krimipreis" -palkinnon. Simone Buchholz vieraili Suomessa lokakuussa 2019 ja esiintyi tällöin muun muassa Helsingin kirjamessuilla.
Yksityiselämä.
Simone Buchholz asuu miehensä ja poikansa kanssa Hampurissa Sankt Paulin kaupunginosassa.
Sound Center

Oy Sound Center Inc. on suomalainen äänentoistolaitteiden maahantuonti-, valmistus- ja vähittäiskauppayritys, jonka perusti Suomeen asettunut yhdysvaltalainen Robert Woods vuonna 1970. Yritys kasvoi Helsingistä alkaen ketjuksi, jolla oli myymälä kahdeksassa Suomen kaupungissa. Sen tärkeimpiä edustuksia olivat pitkään Acoustic Research (AR), Connoisseur, Harman Kardon, JBL, Koss, Marantz, Nakamichi, Pickering ja Teac. Vuonna 1977 Robert Woods perusti kansainvälisten kumppaniensa kanssa uuden korkealaatuisen mutta edullisen NAD-hifilaitemerkin ("New Acoustic Dimension") ja alkoi myöhemmin rakentaa kaiuttimia omalla tuotemerkillä Acoustics of Finland. Sound Centerin liikeideana on tarjota tavallisia kodinkoneketjuja parempaa laatua ja hifilaitteiden erikoisliikkeitä edullisempia hintoja.
Tuotevalikoima laajeni myös äänilevyihin, tietotekniikkaan (Program Center) ja englanninkielisiin kirjoihin (American Bookshop). Helsingissä Robert Woodsin liikkeet sijaitsivat pitkään Museokadun alkupäässä Etu-Töölössä. Nykyisin yritys toimii Yrjönkadulla Dianapuiston laidalla.
Historiaa.
New Yorkin Cooper Unionista kemian insinööriksi valmistunut Robert Woods teki Michiganin yliopistossa tohtorintutkinnon ympäristösuunnittelun alalta. Hän lähti Eurooppaan tutustumaan alan saavutuksiin, tarkoituksenaan asettua joksikin aikaa Kööpenhaminaan mutta käydä ensin Suomessa tutustumassa Espoon Tapiolan puutarhakaupunkiin. Hän jäi sille tielleen.
Äänentoistoalalle Woods ajautui yhtä sattumalta kuin Suomeenkin. Hänen muuttotavaroissaan ollut Acoustic Researchin valmistama levysoitin oli rikkoutunut konttikuljetuksessa, eikä Euroopassa ollut merkin edustusta vaan varaosatkin oli tilattava Yhdysvalloista. AR-yhtiön kanssa asioidessaan hän innostui ajatuksesta sen tuotteiden edustamisesta Suomessa. Hän mietti merkin markkinointia Suomen kodinkoneketjuille yhdessä mainosyrittäjä Matti Viherjuuren kanssa, mutta mikään ketju ei kiinnostunut laajentamaan merkkivalikoimaansa. Robert Woods päätti alkaa itse AR:n maahantuojaksi, ja vähitellen syntyi Sound Center -myymäläketju. Sen toimintavat edullisine hintoineen ja pitkine takuuaikoineen sekoittivat Suomessa markkinoita ja ärsyttivät kilpailijoita. AR-kaiuttimet myös voittivat monia vertailutestejä. 1970-luvun puolivälissä Sound Center voitti oikeusjutun Hirvoxia ja Radio-Sointu Oy:tä vastaan, jotka olivat vilpillisesti vertailuttaneet asiakkailla omia kaiutinmallejaan teknisesti heikentämiinsä Sound Centerin AR-kaiuttimiin.
1970-luvun keskivaiheilla joukko AR:n suunnittelijoita ja maahantuojia kokoontui uuden yhtiön perustavaan kokoukseen Maltalle. Syntyi New Acoustic Dimension eli NAD-tuotemerkki, jonka idea perustui hyvään äänenlaatuun, pelkistettyyn muotoiluun, helppokäyttöisyyteen ja järkevään hinnoitteluun. Robert Woodsista tuli yksi NAD:n perustajista, omistajista ja hallituksen jäsen. Kun NAD päätti siirtää valmistuksen Kiinaan, Woods luopui yhtiön omistuksesta ja alkoi panostaa samoin periaattein omaan Acoustics of Finland -kaiutinmerkkiinsä.
Voi (yritys)

Voi on ruotsalainen elokuussa 2018 perustettu startup-yritys, joka tarjoaa puhelinsovelluksella vuokrattavia sähköpotkulautoja. Voin palvelu toimii 40 kaupungissa ja 11 maassa ympäri Eurooppaa.
Yrityksen potkulautoja voi vuokrata kuka tahansa täysi-ikäinen. Potkulaudan käyttöönotto maksaa euron, minkä jälkeen käyttäjää veloitetaan käyttöminuuttien perusteella. Yritys kokoaa itse potkulautansa sekä rakentaa niiden ohjelmistot. Potkulautojen maksiminopeus on 20 kilometriä tunnissa, ja ne vertaantuvat liikenteessä polkupyöriin.
Suomessa Voi aloitti toimintansa Helsingissä maaliskuussa 2019. Sittemmin palvelu on laajentunut myös Turkuun ja Tampereelle.
Network (taideteos)

Network on vuonna 1995 valmistunut arkkitehti Outi Sarjakosken suunnittelema ja valmistama ympäristötaideteos Turussa Itäisen Rantakadun ja Volter Kilven kadun risteyksessä. ”Hämähäkinverkon” koko on noin 12×15 metriä. Sarjakoski punoi verkon itse polyesteriköydestä, jota työhön kului noin yksi kilometri.
Verkon voidaan ajatella symboloivan verkostoitumista työelämässä, ihmisten sosiaalisia verkostoja tai tietoteknillisiä verkostoja. Teos muistuttaa jättiläiskokoista hämähäkinverkkoa, jolla nimellä se myös yleisesti tunnetaan. "Network" on yksi Pro Cultura -säätiön veistoskaupunkihankkeen teos.
Verkko sijaitsee ylhäällä louhitussa kallioseinämässä, ja näyttää sijaitsevan jonkinlaisen tunnelin- tai luolanalun suulla. Kallioon louhittu aukko on peräsin suunnitelmasta rakentaa tontille tuolloin vielä yksityisen Turun Yliopiston tarvitsema uusi kirjastorakennus – yliopiston päärakennus oli kauppatorin laidalla entisen Hotelli Phoenixin talossa. Kirjastolle ei siinä rakennuksessa ollut tilaa ja sitä löytyi Samppalinnanmäen kupeelta. Kirjaston rakentaminen aloitettiin louhintatöillä vuonna 1946. Sen pidemmälle hanke ei edennyt ja yliopisto sai uudet tilat aikanaan Yliopistonmäeltä. 1970-luvulla tontille suunniteltiin väestönsuojaa, 1980-luvulla Suomen pankin uutta Turun-konttoria, ja paljon myöhemmin uutta kaupunginkirjaston pääkirjastoa. Nämä kaikki hankkeet raukesivat lähes alkuunsa ja tontti on nykyään Turun kaupunginteatterin pysäköintipaikkana.
Rodica Șerban

Rodica Șerban (o.s. Florea, s. 26. toukokuuta 1983 Rădăuți-Prut, Botoșani) on romanialainen soudun olympiavoittaja, MM-mitalisti ja kolminkertainen Euroopan-mestari. Hän edusti aktiiviurallaan Olimpia Bucharest CS -seuraa. 
Șerban saavutti kahdeksikossa olympiakultaa Ateenassa 2004 ja -pronssia Pekingissä 2008. MM-kilpailuissa hän sai kahdeksikossa hopeaa 2005 ja 2007. Lisäksi hän sijoittui perämiehettömässä kaksikossa neljänneksi 2005 ja kahdeksikossa kuudenneksi 2006. Hän voitti kahdeksikon Euroopan-mestaruuden 2007, 2008 ja 2012. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti kahdeksikossa kultaa 2000 ja 2001 sekä perämiehettömässä kaksikossa hopeaa 2001.
Pau (täsmennyssivu)

Pau tai PAU voi tarkoittaa seuraavia:
2. laivue (RNAS)

2. laivue () oli laivaston lentojoukkojen () lentolaivue, jonka historia alkaa vuodesta 1914. Laivueen toiminta alkoi tiedustelu- ja pommitustehtävillä ensimmäisessä maailmansodassa. Laivue lakkautettiin muodostettaessa 1. huhtikuuta 1918 Britannian kuninkaalliset ilmavoimat puolustushaaraksi liittämällä maavoimien ja laivaston lentojoukot yhteen.
Historia.
Laivue perustettiin 10. syyskuuta 1914 Eastchurchissa, mistä se siirrettiin Dunkerqueen ja edelleen Belgiaan. Laivue siirrettiin takaisin Britteinsaarille, missä se lakkautettiin 10. lokakuuta.
Laivue perustettiin uudelleen 17. lokakuuta koulutuslaivueena, kunnes siitä muodostettiin täydentämällä 2. lennosto kesäkuussa 1915. Lennostona se lähetti osastoja Doveriin, Westgateen ja Eastchurchiin. Laivue perustettiin marraskuussa 1916 St. Polissa uudelleen 1. lennoston B laivueesta.
Laivue lakkautettiin 1. huhtikuuta 1918 muodostettaessa Britannian kuninkaalliset ilmavoimat yhdistämällä maavoimien ja laivaston lentojoukot erilliseksi puolustushaaraksi. Laivue nimettiin muutoksessa 201. laivueeksi.
Kalusto.
Laivueella oli historiansa aikana useita eri konemalleja käytössään. Näitä olivat Blériot XI, Curtiss N, Avro 504B, Bristol Scout ja Henri Farman F40.
Ilkka Ihamäki

Ilkka Ihamäki (myös Hovimuusikko Ilkka, s. 1986) on suomalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän on esiintynyt Radio Suomipopin Aamulypsyssä parodioimalla tunnettuja musiikkikappaleita vuodesta 2013 lähtien.
Ihamäen tuotantoa on saatavilla Suplassa. Hän keikkailee satunnaisesti. Lisäksi hänellä on "Miehet jotka muistavat" -podcast Suplassa Harri Moision kanssa.
Ihamäki julkaisi joulukuussa 2020 kirjan "Sensuellit iltasadut" yhdessä Sami Kurosen kanssa.
Yksityiselämä.
Ihamäen isä on Yleisradion toimittaja Olli Ihamäki ja isoisä politiikan toimittaja Niilo Ihamäki.
Ihamäki avioitui juontaja Anni Ihamäen kanssa elokuussa 2022. Heillä on lokakuussa 2020 ja maaliskuussa 2022 syntyneet lapset.
Valkoinen raivo

Valkoinen raivo on Arto Halosen ohjaama dramatisoitu dokumenttielokuva selvitymisestä ja koulukiusatusta, joka voitti joukkomurhaajan mielen. Elokuva ensiesitettiin Rokumentti-elokuvafestivaalin avajaiselokuvana ja se aloitti Suomessa elokuvateatterilevityksessä 27. marraskuuta 2015. Elokuva herätti laajaa yhteiskunnallista keskustelua ja sitä esitettiin lukuisilla arvostetuilla elokuvafestivaaleilla ympäri maailman. Varsovan Millennium Docs Against Gravity -festivaalilla Halonen vastaanotti elokuvasta Fiction/Non-Fiction-kilpailusarjan kunniamaininnan ja Jaipurin kansainvälisillä elokuvajuhlilla Green Rose -palkinnon. 
Koulukiusattu Lauri on itse nimennyt hiljalleen syntyneen sisäisen olotilansa valkoiseksi raivoksi. Elokuva on herättänyt keskustelua alan ammattikentällä ja käsitettä on alettu tutkia laajemmin. Osana Suomen Mielenterveysseuran ja Koulukino ry:n kanssa toteutettua koulukampanjaa elokuvasta järjestettiin myös lukuisia koululaisnäytöksiä ympäri Suomen. Elokuva vaikutti koulukiusaamista koskevan lakialoitteen syntyyn.
Juoni.
"Valkoinen raivo" on kertomus Laurista, joka suunnitteli ja valmistautui tekemään massamurhia. Lauri haki kuitenkin apua, eikä toteuttanut ”fantasioitaan”. Myöhemmin hänestä tuli ihmismielen aggression ja väkivaltaisen käyttäytymisen akateeminen tutkija ja arvostettu tieteellinen asiantuntija, minkä kautta hän on perehtynyt massamurhiin peilaten myös omia kokemuksiaan niihin. Tältä pohjalta Lauri on luonut teorian ”valkoisesta raivosta”. Laurin mukaan on olemassa useita ihmisiä, jotka ovat koulukiusaamisen ja lapsuudessa koetun trauman yhdistelmän seurauksena täynnä ”valkoista raivoa”, mikä voi äärimmillään johtaa kouluampumisiin ja muihin väkivaltaisiin tekoihin.
Elokuvassa seurataan Laurin tarinaa; kuinka hänestä tuli valkoisen raivon kantaja ja kuinka hän tiedostamisen ja oman aktiivisuutensa avulla selviytyi lopulta raskaasta taakastaan.
Vastaanotto.
"Iltalehden" Juuso Määttänen kuvaili dokumenttielokuvan käsittelevän laajemmin käsittämättömiä väkivallantekoja: "Valkoinen raivo kertoo kaiken mitä vihasta tarvitsee tietää. [Elokuva] on tehty erittäin taitavasti. Se pitää otteessaan alusta loppuun". 
"Keskisuomalaisen" Jarmo Valkola luonnehti elokuvaa tyylillisesti yhtenäiseksi ja teemoiltaan kiinteäksi "Voiko ajankohtaisempaa teosta olla. Halonen osoittaa, miten juuri elokuva voi olla sopiva instrumentti näiden asioiden syvempään pohdintaan".
Shadi Abdel Salam

Shadi Abdel Salam (, myös muodossa "Shadi Abdelsalam", "Shadi Abdel-Salam", "Shadi Abd al-Salam"; 15. maaliskuuta 1930 Aleksandria – 8. lokakuuta 1986 Kairo) oli egyptiläinen elokuvaohjaaja ja lavastaja. Hänet tunnettiin erityisesti taitavana lavastajana ja klassisten arabiankielisten elokuvien parhaimmistoon luetun "Vuosituhansien yö" -elokuvan (1969) ohjaajana.
Luettelo Itä-Suomen yliopiston ainejärjestöistä

Tämä on luettelo Itä-Suomen yliopiston ainejärjestöistä ja killoista, sekä niiden opiskelijahaalareiden väreistä.
Hadzat

Hadzat ovat Pohjois-Tansaniassa Eyasijärven seudulla elävä pienilukuinen kansa, joka elää metsästämällä ja keräilemällä. Hadzoja on nykyisin jäljellä 1000–1500, ja he ovat Itä-Afrikan ainoa säilynyt metsästäjä-keräilijäkansa.
Hadzat noudattavat yhä samaa perinteistä elämäntapaansa kuten 10 000 vuotta aikaisemminkin. Geenitutkimusten mukaan hadzat erkaantuivat saneista 50 000–70 000 vuotta sitten. Sen jälkeen hadzat ovat eläneet geneettisesti, kulttuurisesti ja kielellisesti eristyneinä muista kansoista.
Hadzat puhuvat hadzan kieltä, jota käyttää nykyisin alle 800 ihmistä. Hadzan kielessä esiintyy samanlaisia harvinaisia maiskausäänteitä kuten eteläisen Afrikan khoisankielissäkin.
Hadzojen asuinalueet ovat mäkisiä ja kivisiä. Kuivaa ja kuumaa vuodenaikaa seuraa rehevä sadekausi. Hadzojen leireissä elää tyypillisesti 20–40 hadzaa. Hadzat liikkuvat paljon hankkiakseen ruokaa ja ylläpitääkseen rauhaa yhteisöissään. He hyödyntävät alueensa kasveja ja eläimiä hyvin monipuolisesti.
Hadzojen elinaluetta rajoittavat maatalouden leviäminen sekä kansallispuistot. Hadzojen naapurikylissä esiintyy yleisesti sairauksia kuten malariaa, tuberkuloosia ja HIV:tä, jotka uhkaavat levitä lisääntyneen kanssakäymisen seurauksena hadzoihinkin.
Vuosituhansien yö

Vuosituhansien yö (, tunnetaan myös nimillä "El Mumia", "Al Momia", "The Mummy", "The Night of Counting the Years") on egyptiläinen elokuva vuodelta 1969. Elokuva oli ohjaaja Shadi Abdel Salamin tunnetuin elokuva, ja luetaan arabiankielisen elokuvan parhaimmistoon, vaikka sitä ei ole kovin laajalti esitetty. Elokuva pohjautuu tositapahtumiin.
Ben Olsen

Ben Olsen (s. 3. toukokuuta 1977 Harrisburg) on yhdysvaltalainen jalkapallovalmentaja, joka valmentaa MLS-liigassa pelaavaa D.C. Unitedia. Pelaajaurallaan Olsen edusti Virginia Cavaliersia, D.C Unitedia ja Nottingham Forestia.
Olsen pelasi D.C. Unitedissa vuosina 1998–2009 MLS-liigan runkosarjassa 221 ottelua ja teki niissä 29 maalia. Kaudella 2000–2001 hän pelasi lainasopimuksella englantilaisseura Nottingham Forestissa.
Olsen pelasi Yhdysvaltain maajoukkueessa 37 ottelua ja teki niissä kuusi maalia. Hän kuului joukkueeseen vuoden 2006 MM-kilpailuissa.
Aurica Bărăscu

Aurica Bărăscu (o.s. Chiriţă, s. 21. syyskuuta 1974 Nicorești, Galați) on romanialainen soudun olympiavoittaja, maailman- ja Euroopan-mestari. Hän edusti aktiiviurallaan Steaua CSA -seuraa. Hän on pituudeltaan 181 cm.. 
Bărăscu voitti kahdeksikossa olympiakultaa Ateenassa 2004 ja maailmanmestaruuden St. Catharinesissa 1999. MM-hopeaa hän saavutti kahdeksikossa 2001, 2003 ja 2007 sekä MM-pronssia perämiehettömässä nelosessa 2000. Lisäksi hän oli neljäs kahdeksikossa 2002. Hän voitti kahdeksikon Euroopan-mestaruuden 2007.
Ioana Papuc

Ioana Cristina Rotaru (o.s. Papuc, s. 4. tammikuuta 1984 Cimpulung Moldovenesc, Suceava) on romanialainen soudun olympiavoittaja, MM-mitalisti ja kolminkertainen Euroopan-mestari. Hän edusti aktiiviurallaan Marina CSS -seuraa. 
Popac saavutti kahdeksikossa olympiakultaa Ateenassa 2004 ja -pronssia Pekingissä 2008. Lisäksi hän sijoittui neljänneksi Lontoossa 2012. Hän sai kahdeksikossa MM-hopeaa 2005 ja 2007 sekä oli neljäs 2002 ja kuudes 2006. Lisäksi hän sijoittui neljänneksi pariairokaksikossa 2007. Hän voitti kahdeksikon Euroopan-mestaruuden 2007, 2008 ja 2012. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti kahdeksikossa kultaa 2000 ja 2001, perämiehettömässä kaksikossa kultaa 2002 ja hopeaa 2001 sekä pariairokaksikossa pronssia 1999.
H’ust

H'ust () on kaupunki Ukrainan Taka-Karpatian alueella. Kaupunki on saanut alkunsa 900-luvulla ja toisen maailmansodan kynnyksellä se oli lyhytikäisen Karpaatto-Ukrainan tasavallan pääkaupunki. Nykyään kaupunki on H’ustin piirin hallintokeskus. Ukrainan vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan kaupungin asukasluku oli 31 900; vuonna 2021 väkiluvuksi arvioitiin 28 206.
Maantiede.
H'ust sijaitsee Ukrainan Taka-Karpatian Maramureșin alueella lähellä Rika- ja Tiszajokien yhtymäkohtaa Karpaattien juurella.
Historia.
H'ust sai alkunsa 900-luvulla, ja vuosien 1090 ja 1191 välillä unkarilaiset perustivat paikalle linnoituksen. Linnoitus suojeli nykyisen suolakaivoksia lähellä nykyistä Solotvynan asutuskeskusta. Mongolit tuhosivat H'ustin vuonna 1242, mutta paikka rakennettiin uudelleen pian heidän hyökkäyksensä jälkeen. Vuodesta 1281 H'ust kuului Galitsian ja Volynian ruhtinaskuntaan, ja unkarilaiset valtasivat paikan vuonna 1321 uudelleen. H'ustista tuli 1500- ja 1600-luvuilla Habsburgien ja Transsilvanian ruhtinaiden välisten taistelujen näyttämö. Krimin tataarit piirittivät kaupunkia puolestaan vuosina 1594, 1659 ja 1717. Kaupunkia piti 1700-luvulla hallussaan myös Ferenc II Rákóczi, ja vuonna 1709 kaupunki oli Transsilvanian valtiopäivien kokoontumispaikka. Kaupungin linnoitus tuhoutui ruutivaraston räjähdyksessä vuonna 1766.
H'ustissa perustettiin marraskuussa 1918 Länsi-Ukrainan kansantasavallan hallitus. Vuonna 1919 kaupunki liitettiin vasta itsenäistyneeseen Tšekkoslovakiaan. Taka-Karpatia muodosti vuonna 1938 osana Tšekkoslovakiaa Karpaatto-Rutenian autonomisen maakunnan. Toisen maailmansodan kynnyksellä Saksa pilkkoi Tšekkoslovakian, ja Unkari miehitti Karpaatto-Rutenian eteläosat. Kun Užhorod menetettiin unkarilaisille, H'ustista tuli alueen hallintokeskus. 14. maaliskuuta Karpaatto-Rutenia julistettiin itsenäiseksi Karpaatto-Ukrainan tasavaltana, ja H'ust oli lyhytikäisen valtion pääkaupunki. Unkarilaiset miehittivät maan seuraavana päivänä. Neuvostoliiton joukot valtasivat kaupungin lokakuussa 1944, ja kaupungista tuli sittemmin osa Neuvosto-Ukrainaa.
Väestö.
Vuonna 2021 H’ustin väkiluvuksi arvioitiin 28 206. Ukrainan vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan H'ustin asukasluku oli 31 900. Heistä etniseltä taustaltaan ukrainalaisia oli 28 400 (89,3 %), unkarilaisia 1 700 (5,4 %), venäläisiä 1 200 (3,7 %) ja romaneja 100 (0,4 %).
Sophie Gyllenborg

Sophia Gustafva (Sophie) Gyllenborg (7. marraskuuta 1801 Malmö, Skåne, Ruotsi – 1841 Kööpenhamina, Tanska) oli ensimmäinen ruotsalainen nainen ammattikääntäjänä.
Gyllenborg oli ylhäisaatelista sukua sekä isänsä että äitinsä puolelta. Isä Henning Adolf Gyllenborg oli Malmöhusin linnan komendantti. Äiti oli nimeltään Hedvig Sophia von Dellwig. Vanhemmat olivat serkuksia, ja tytär oli heidän ainoa lapsensa. Perhe muutti vuonna 1811 Kööpenhaminaan, missä isällä oli työ ranskankielisen lehden "Le Messager du Nord" toimittajana. Isänsä työn ansiosta Sophie Gyllenborg pääsi tekemisiin Kööpenhaminan kulttuuripiirien kanssa.
Edistääkseen tyttärensä kääntäjänuraa isä-Gyllenborg oli yhteydessä vaikutusvaltaiseen kanslianeuvokseen Per Adam Wallmarkiin. Sophie Gyllenborg oli jo tehnyt käännöksiä omatoimisesti, ja Wallmarkin kehotuksesta hän tarttui irlantilaisen Maria Edgeworthin teksteihin, ensin novelleihin. Näin pääsi hänen kääntäjänuransa alkuun. Kirjeessään Wallmarkille Gyllenborg pahoitteli, että hänen pitkä oleskelunsa Tanskassa oli tuonut hänen kieleensä tanskalaisuuksia, ja siksi tekstien kieli olisi tarkistettava.
Isän kuoltua 1826 lehden toimitustyö jäi tyttären vastuulle. Hän huolehti myös äidistä ja alkoi järjestää muuttoa Tukholmaan. Hänen piti päästä myös sopimukseen suvun kanssa, joka pelkäsi nimen tahraantuvan hänen työnsä vuoksi. Isä oli ollut toista mieltä ja ilmoittanut, että tyttären nimi on oltava julkaisujen nimiösivulla, kuitenkin ilman kreivittären arvonimeä.
Ensimmäinen käännöstyö, J. A. K. Hildebrandtin "Fernando Lomelli", ilmestyi 1827 julkaisijana linköpingiläinen Axel Petré. Alkuun oli liitetty Gyllenborgin alkusanat. Kyse ei ollut mistä tahansa ryöväriromaanista, vaan kirja oli käännetty usealle kielelle eikä rosvoa ollut kaunisteltu vaan romaani sisälsi moraalisen viestin: ensi askel paheiden polulla johtaa aina ikäviin seurauksiin. Samana vuonna julkaisi Ecksteinska tryckeriet Maria Edgeworthin kolmiosaisen teoksen "Ormond". Kirjakäännösten lisäksi Gyllenborg teki lehtiin tekstejä kansainvälisestä aineistosta ja mahdollisesti myös käännöksiä.
Neljän vuoden Tukholman-ajan jälkeen Gyllenborg palasi Skåneen. Hän oli yhteydessä uuteen kristianstadilaiseen kirjapainoon Schmidt &amp; Comp. joka alkoi julkaista Skånska Påsten -nimistä julkaisua, jolle myös Nils Lovén teki töitä. Gyllenborgin tehtävänä oli esitellä sosiologian edelläkävijä Harriet Martineau ja tämän teos "Statshushållningen framställd i exempel". Teoksen kahdeksasta kaunokirjallisesta esimerkistä viisi tuli kommentteineen Gyllenborgin käännettäväksi. Viimeisen jälkeen Gyllenborgin käännöstyöstä ei ole jälkiä. Hän kuoli 1841 Kööpenhaminassa.
You to Me Are Everything

You to Me Are Everything on Mark A. Reyeson ohjaama filippiiniläinen tagaloginkielinen komediaelokuva vuodelta 2010.
Syke (6. tuotantokausi)

Suomalaisen sairaalan traumaosastolle sijoittuvan "Syke"-draamasarjan kuudennen tuotantokauden julkaiseminen alkoi Nelonen Median maksullisessa suoratoistopalvelussa Ruutu+:ssa 7. kesäkuuta 2019 sekä Liv- ja Nelonen-kanavilla 30. syyskuuta 2019 alkaen. Kaudella on 36 jaksoa, jotka muodostavat 9 jaksokokonaisuutta.
Kaudella ovat mukana kaikki edellisen kauden näyttelijät, lukuun ottamatta Tiina Lymiä ja Jarkko Niemeä, joiden esittämät Marleena Nortamo ja Petteri Holopainen poistuivat sarjasta viidennen kauden lopussa.
Social Burgerjoint

Social Burgerjoint on suomalainen hampurilaisravintolaketju. Se on osa Kotipizza Groupia. Vuonna 2021 ketjuun kuului yhdeksän ravintolaa Suomessa. Ravintolan sisustus muistuttaa pohjoisamerikkalaisisia burgerravintoloita. Ruokalistalla on useita kasvis- ja vegaanivaihtoehtoja. Ruokaa valmistetaan hiiligrillillä.
Historia.
Tammikuussa 2017 Herkko Volanen ja MasterChef Suomi -kisan vuonna 2012 voittanut Mika Tuomonen perustivat Helsingin Sörnäisiin Social Food Street Burgerjoint -hampurilaisravintolan. Marraskuussa 2017 Kotipizza Group osti enemmistöosuuden ravintolan liiketoiminnasta ja teki siitä ketjun. Suomen Kuvalehden haastattelun mukaan vetäjät, heidän hampurilaisensa ja etenkin ravintolan Mibrasa-puuhiiligrilli tekivät vaikutuksen Kotipizza Groupin toimitusjohtaja Tommi Tervaseen. Perustajat jatkoivat vähemmistöosakkaina ja ketjun ravintoloitsijoina . 
Syksyllä 2018 ketjuun kuului kolme ravintolaa Helsingissä, ketjun neljäs ravintola sijaitsi Keravalla. 
Huhtikuussa 2019 avattiin ravintola Haminaan ja toukokuussa Porvooseen. Ketjun seitsämäs ravintola avattiin Oulussa joulukuussa. 
Vuonna 2021 ketjuun kuului yhdeksän ravintolaa Suomessa.
Ça ne finira jamais

Ça ne finira jamais on ranskalaisen laulajan Johnny Hallydayn 46. studioalbumi, joka julkaistiin 2008.
Eksyksissä Amerikassa

Eksyksissä Amerikassa (myös Eksynyt Amerikassa, Jäljet johtavat Amerikkaan tai Jäljet katoavat Amerikkaan, "Lost in America") on Albert Brooksin ohjaama komediallinen road movie vuodelta 1985. Brooks on käsikirjoittanut elokuvan yhdessä Monica Johnsonin kanssa ja näyttelee elokuvan toista pääosaa Julie Hagertyn rinnalla. Elokuvan pääkuvaajana toimi amerikansuomalainen Eric Saarinen.
Juoni.
Suuren mainostoimiston luova johtaja (Brooks) ottaa lopputilin töistään, kun hänen odottamansa ylennys menee sivu suun ja hänet halutaankin siirtää Los Angelesista New Yorkiin. Myös vaimo (Hagerty) jättää työnsä, ja lapseton pariskunta lähtee matkailuautolla etsimään itseään ja Amerikkaa. Las Vegasissa he pelaavat kaikki säästönsä. Puilla paljailla he asettuvat joksikin aikaa Arizonan pikkukaupunkiin tekemään pätkätöitä, kunnes päättävät jatkaa matkaa New Yorkiin palatakseen entisen kaltaisiin työpaikkoihin.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Helena Ylänen piti "Lost in Americaa" mielenkiintoisen erilaisena Hollywood-elokuvana, Albert Brooksille tyypillisenä toteavana ja vakavana komediana, joka yhdistää mukavasti tapakomedian ja road movien aineksia. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Roope Lehtinen piti elokuvaa varsin huvittavana komediana, jossa pilkataan sekä 1980- että 1960-luvun elämäntyylejä. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. "Iltalehdessä" vuonna 2000 Jyrki Laelma antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä ja piti sitä pienenä hauskuutena, joka kerrankin antaa Julie Hagertyn näytellä muutakin kuin aivotonta kanaa.
Vuonna 2000 American Film Institute otti "Lost in American" mukaan listalleen. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Iulică Ruican

Iulică Ruican (s. 29. elokuuta 1971 Cujmir, Mehedinți) on romanialainen soudun olympiavoittaja ja kolminkertainen maailmanmestari.
Ruican saavutti Barcelonan olympialaisissa 1992 kultaa perämiehellisessä nelosessa ja hopeaa kahdeksikossa. Atlantan olympialaisissa 1996 hän oli kahdeksikossa seitsemäs.
Ruican voitti perämiehellisen nelosen maailmanmestaruuden 1993, 1994 ja 1996. Kahdeksikossa hän sai MM-hopeaa 1993 ja MM-pronssia 1994. Lisäksi hän sijoittui neljänneksi perämiehellisessä kaksikossa 1991.
Viorel Talapan

Viorel Talapan (s. 25. helmikuuta 1972 Mihai Viteazu, Constanța) on romanialainen soudun olympiavoittaja ja kolminkertainen maailmanmestari.
Ruican saavutti Barcelonan olympialaisissa 1992 kultaa perämiehellisessä nelosessa ja hopeaa kahdeksikossa. Hän sijoittui kahdeksikon olympiakilpailussa seitsemänneksi Atlantassa 1996 ja kuudenneksi Sydneyssä 2000.
Ruican voitti perämiehellisen nelosen maailmanmestaruuden 1993, 1994 ja 1996. Kahdeksikossa hän sai MM-hopeaa 1993 ja 1997, MM-pronssia 1994 ja 1998 sekä oli neljäs 1999 ja viides 1995. Lisäksi hän sijoittui neljänneksi perämiehellisessä kaksikossa 1991. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia perämiehellisessä kaksikossa 1990.
Kinder Scout

Kinder Scout on 636 metriä korkea vuori Derbyshiren kreivikuntaan kuuluvalla Peak Districtin ylänköalueella. Se on sekä Peak Districtin että Derbyshiren korkein huippu. Lähin sitä korkeampi huippu on 85 kilometrin päässä pohjoisessa sijaitseva Fountains Fell (662 m).
Kinder Scout on kuuluisa sinne vuonna 1932 tehdystä luvattomasta joukkotunkeutumisesta. Vuori oli tuolloin yksityismaata ja lähikaupunkien asukkaat halusivat osoittaa mieltään jokamiehenoikeuden puolesta. Mielenosoitus johti osaltaan vapaan liikkumisen sallimiseen Englannin nummialueilla ja kansallispuistojen perustamiseen – 17. huhtikuuta 1951 perustettu Peak District oli Englannin ensimmäinen kansallispuisto.
Vuoret ja huiput.
Kinder Scout on karkeasta hiekkakivestä "(millstone grit)" muodostunut ylätasanko, joka kohoaa lähes kauttaaltaan yli 600 metriä merenpinnan yläpuolelle. Se on osa laajempaa Dark Peak -nimistä ylänköaluetta, johon kuuluvat myös Bleaklow, Mam Tor ja Lose Hill.
Kinderin ylätasanko kohoaa jyrkkärinteisenä sitä ympäröivästä maastosta. Kinderjoki syöksyy sen länsireunan yli ja muodostaa Kinder Downfall -nimisen vesiputouksen, joka on korkein Peak Districtin alueella. Ylätasangon pohjois- ja etelälaidalla on monia kalliopaljastumia ja jyrkänteitä. Idässä tasanko laskeutuu loivemmin ja kapenee kannakseksi, joka yhdistyy Win Hillin kukkulaan.
Kinder Scoutin kallioperä muodostui muinaisiin jokisuistoihin kertyneestä liejusta ja hiekasta. Aikojen saatossa niistä muodostui lomittaisia hiekkakivi- ja savikivikerrostumia. Kallioperä on altis eroosiolle, jota aiheuttavat lampaiden laiduntaminen, saastelaskeumat, metsäpalot ja vuorikiipeilijät. Lampaiden pääsyä nummille onkin rajoitettu paikoitellen aidoilla.
Luonto.
Kinder Scoutin linnustoon kuuluu korppeja, nummiriekkoja, muuttohaukkoja ja kuoveja. Vuorella voi nähdä myös sepelrastaita, jotka tunnistaa niiden papinkaulusta muistuttavasta valkoisesta kuvioinnista.
Ylätasangon maisemaa täplittävät luhtavillan kukinnot ja värikkäät rahkasammalmättäät. Kinder Scoutia ympäröiviä ylänköjä kutsutaan yhteisesti nimellä Dark Peak, sillä niitä peittää tumma turvekerros.
Kiipeily.
Vaelluksen Kinder Scoutille voi aloittaa Edalen tai Hayfieldin kylästä High Peakin hallintopiirissä. Edalesta alkaa Penniinien vuorijonoa seuraava vaellusreitti Pennine Way, jonka ensimmäinen etappi nousu Kinder Scoutille on. Kylästä johtaa Kinder Scoutille kaksi reittiä: kivikkoinen Grindsbrook Clough ja pidempi mutta helpompikulkuinen Jacob’s Ladder, joka on osittain porrastettu. Hayfieldistä alkava reitti nousee William Clough’n rotkon pohjaa pitkin Sandy Heysin laelle ja etenee sieltä Kinder Downfallin putoukselle.
Vuoren ympäristössä on erikoisia kivimuodostumia, kuten Pym’s Chair ja Boxing Gloves (’nyrkkeilyhanskat’), sekä Mermaid’s Pool -niminen lampare. Legendan mukaan lammessa asuu merenneito, jonka voi nähdä vain pääsiäisenä. Jos merenneito vastaa katseeseen suopeasti, on palkintona ikuinen elämä.
Avar uus

Avar uus on Asan 12. albumi, joka julkaistiin 9. joulukuuta 2016. Se julkaistiin ilman ennakkoilmoitusta levy-yhtiö Roihis Musican sivustolla ilmaiseksi ladattavaksi.
Kansikuvan on suunnitellut Samuel Nyholm.
Teemat.
Teemaltaan dystooppisessa albumissa käsitellään vuoden 2016 poliittisesti kahtiajakautunutta ilmapiiriä Suomessa. Kappaleissa käydään kovaa älypuhelinkritiikkiä, joissa mainitaan ruutujen, erityisesti puhelimien tuijottaminen, minkä seurauksena silmät sulkeutuvat maailman tapahtumilta. Levyn viimeisen kappaleen lopuksi artisti kehottaa ironisesti ihmisiä nostamaan ”kännykät ilmaan”.
Vastaanotto.
Albumi sai hyvän vastaanoton. Keskisuomalaisen Arttu Seppänen kuvailia albumia artistin poliittisimmaksi sitten vuoden 2001 esikoisalbumin "Punainen tiili". Hän piti albumia pessimistisyydestään huolimatta artistin kuuloisena ja vapautuneena, mutta samalla uudistuneena. Soundin Pekka Laine kutsui albumia intensiiviseksi jazzmeditaatioksi, josta huokuvat vakaumus sekä ryhti.
Yamana Gold

Yamana Gold on kanadalainen kaivosyhtiö, joka tuottaa kultaa, hopeaa ja kuparia. Yamanan puoliksi Agnico Eaglen kanssa omistama Canadian Malartic on Kanadan suurin toiminnassa oleva kultakaivos. Vuonna 2019 Yamana myi Brasiliassa sijaitsevan Chapada-kuparikaivoksen Lundin Miningille. Pan American Silver hankki yhtiön omistukseensa maaliskuussa 2023.