tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Julian Bailey

Julian Bailey (s. 9. syyskuuta 1961 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen autourheilija. Hän osallistui urallaan yhteensä 20 Formula 1 -kilpailuun, joista seitsemässä selviytyi karsinnasta kilpailuun saavuttaen yhden MM-pisteen.
Ura.
Formula Ford.
Bailey aloitti uransa ajamalla 1980-luvulla Formula Ford -sarjoja. Hän voitti Townsend-Thoresenin, Formula Ford Festivalin ja BBC TV Grandstand Formula 2000 Trophy kilpailut.
Formula 3 ja 3000.
Rahoituksen puuttuessa Baileyn oli vaikeaa nousta isompiin sarjoihin. Hän siirtyi vuonna 1985 ajamaan Formula 3 ja vuonna 1987 Formula 3000 -sarjojen kilpailuja. Hän voitti yhden kilpailun Brands Hatchissä ja ajoi muutaman kerran palkintokorokkeelle.
Formula 1.
Bailey aloitti F1-uransa Tyrrell-tallissa kaudella 1988, jolloin hän osallistui kaikkiin 16 osakilpailuun. Parhaaksi saavutukseksi jäi Yhdysvaltain GP:ssä ajettu yhdeksäs sija.
Bailey palasi F1-radoille kaudeksi 1991. Tämä kausi jäi kuitenkin hänen uransa viimeiseksi – ja vain neljän kilpailun mittaiseksi. Bailey onnistui hankkimaan rahalla Lotukselta kuljettajanpaikan ja ajoi tallin autolla viimeisestä lähtöruudusta kuudenneksi San Marinon GP:ssa ja saavutti näin uransa ainoan MM-pisteen. Muissa kolmessa kilpailussa kyseisellä kaudella hänen kohtalonaan oli karsiutuminen ja rahoituksen loppuminen.
Muut sarjat.
F1-uran jälkeen Bailey on kilpaillut vakioautosarjoissa, kuten BTCC:ssä. Vuosina 1989-90, 1997 ja 2001-02 Bailey osallistui Le Mansin 24 tunnin ajoihin, joissa hän keskeytti joka kerta. Hän siirtyi vuonna 1997 ajamaan FIA GT Championshipia ja vuonna 1998 Britannian GT:tä, joissa molemmissa hän voitti mestaruuden vuosina 1999 ja 2000.
Liike-elämä.
Kilpa-autoilun lopettamisen jälkeen Bailey osti William Bray -nimisen gastropubin Sherestä, Englannista.
Julkisuus.
Bailey on esiintynyt televisiossa Formula 1 -kommentaattorina ESPN Starilla ja esittänyt Stigiä Top Gear -auto-ohjelmassa.
Muuta.
Bailey on kilpa-ajaja Jack Clarken isäpuoli.
Mahikeng

Mahikeng (vuoteen 1980 Mafeking) on Etelä-Afrikan Luoteismaakunnan hallinnollinen keskus. Mafikeng sijaitsee 1 400 kilometriä Kapkaupungista koilliseen. Rautatietä pitkin sieltä on 790 kilometriä Zimbabwessa olevaan Bulawayon kaupunkiin. Idässä olevasta Johannesburgista on Mahikengiin linnuntietä 260 kilometriä. Kaupunki sijaitsee 24 kilometriä Botswanan etelärajasta etelään, ja Madibin kultakentät sijaitsevat 15 kilometriä kaupungista etelään. Vuonna 2001 kaupungissa oli 49 300 asukasta. Vuonna 2007 kaupungissa on ilmoitettu olevan 250 000 asukasta, joista 69 000–75 000 asuu kaupungin liikekeskuksessa.
Historiaa.
Mahikeng oli alkuaan barolong-heimon keskuspaikka. Kaupungin perustivat 1885 brittiläiset palkkasoturit, joille barolong-heimon päällikkö lahjoitti maata. Uudisasutus sai nimen Mahikeng, joka on setswanaa ja merkitsee kivistä paikkaa. Myöhemmin brittiläiset uudisasukkaat kirjoittivat nimen muotoon Mafeking.
Toisen buurisodan puhjettua 1899 Transvaalin armeija piiritti kaupungin. Piiritys kesti 217 päivää lokakuusta 1899 toukokuuhun 1900 ja teki kaupungin puolustusta johtaneesta Robert Baden-Powellista brittien kansallissankarin. Brittejä kuoli piirityksen aikana kaikkiaan 212 ja yli 600 haavoittui, buurien menetykset olivat huomattavasti suuremmat.
Mahikeng oli 1894–1965 Betšuanamaan protektoraatin pääkaupunki, vaikka se sijaitsi alueen rajojen ulkopuolella. Vuonna 1965 Gaboronesta tehtiin sen alueen pääkaupunki, josta myöhemmin tuli Botswana. Mahikeng toimi lyhyen ajan nimellisesti itsenäisen Bophuthatswanan bantustanin pääkaupunkina, ennen kuin 1970-luvulla uudeksi pääkaupungiksi tuli Mmabatho.
Ramokgwebana

Ramokgwebana on kylä Botswanan North-East Districtin hallintoalueen itärajalla, lähellä Zimbabwen rajaa. Boitswanan tilastokeskuksen mukaan kylässä ja sen kytkeytyvillä paikkakunnissa asui yhteensä 1 565 ihmistä (2022). 
Kylä sijaitsee A1 valtatien varrella pääkaupunki Gaboronesta 506 kilometriä ja Francistownista 72 kilometriä pohjoiskoilliseen. Vuonna 2024 Botswanan valtio suunnitteli 640 kilometriä pitkän A1-valtatien muuttamista yksityisesti ylläpidetyksi ja maksulliseksi valtatieksi. Myös Francistownista Zimbabwen Bulawayoon kulkeva rautatie kulkee Ramokgwebanan varrella. Zimbabwen puolella naapuripaikkakuntana on Plumtree.
Poste Restante (albumi)

Poste Restante on vuonna 1978 julkaistu suomalaisen Paajasen esikoisalbumi. Albumin kappaleet äänitettiin syksyllä 1977 Finnvoxin studiolla. Vielä vuoden 1977 puolella albumilta julkaistiin single "80 lätkä / Poste Restante", ja itse albumi julkaistiin vuonna 1978. Levyn tuottamisesta vastasi Jarmo Jylhä ja sovituksista pääasiassa Bruno Korpela.
Odo Tournailainen

Odo Tournailainen ("Odoardus", myös "Odo Cambrailainen") (1060–1113) oli benediktiinimunkki sekä skolastinen filosofi ja teologi. Hän oli kotoisin Orléansista.
Kaniikit kutsuivat Odon Tournaihin opettamaan vuonna 1087. Hän liittyi benediktiineihin vuonna 1095, jolloin hän siirtyi St. Martinin luostariin. Myöhemmin hänestä tuli luostarin apotti. Vuonna 1105 hänet valittiin Cambrain piispaksi, ja hänet vihittiin virkaan Reimsin kirkolliskokouksessa. Hän ei kuitenkaan voinut toimia koko aikaa virassa, koska kieltäytyi ottamasta investituuraa keisari Henrik IV:ltä. Tämän poika Henrik V kuitenkin palautti Cambrain piispanviran Odolle vuonna 1106.
Vuonna 1110 Odo ajettiin kuitenkin maanpakoon, koska ei ollut koskaan saanut ristiä ja sormusta keisarilta. Hän vetäytyi Anchinin luostariin lähelle Pecquencourtia, jossa hän kuoli saamatta enää piispanvirkaa itselleen.
Suurin osa Odon teoksista on kadonnut. Säilyneet voidaan löytää "Patrologia Latinasta" (osa 160). Näihin kuuluu ennen kaikkea teos "De peccato originali" (”Perisynnistä”). Odon universaalikiistaan liittynyt kanta oli käsiterealistinen. Hänen mukaansa esimerkiksi ihmissubstanssi on yksi. Kun uusi ihmislapsi syntyy, Jumala luo uuden ominaisuuden olemassa olevalle ihmissubstanssille; ei niin että loisi uuden ihmissubstanssin. Tämä selitti mm. perisynnin periytymisen ihmiskunnassa: ihmissubstanssi saastui syntiinlankeemuksessa, ja saastumisen tila välittyi jälkipolville (vrt. tradukianismi, jonka mukaan ihmissielu periytyy esi-isiltä).
Selebi-Pikwe

Selebi-Pikwe on kaivoskaupunki itäisessä Botswanassa Central Districtin alueella. Vuonna 2022 siellä oli 42 488 asukasta. Nikkelikaivos aloitti toimintansa 1973 ja se on ollut siitä lähtien kaupungin tärkein työnantaja.
Alkuaan alueella oli kaksi pientä paikkakuntaa, Selebi ja Pikwe, joiden kallioperässä oli laaja tutkimaton kupari- ja nikkeliesiintymä. Maanalaiset rikkaudet tutkittiin 1960-luvulla. Kaivos ja pikkukaupunki rakennettiin metsään näiden kahden paikkakunnan väliin, ja alueelle annettiin yhdistelmänimi Selebi-Pikwe.
Seudun tärkein työnantaja on Bamangwato Concessions Ltd. -yhtiön (BCL) kaivos, jossa nikkoliittimalmia louhitaan useasta kaivoskuilusta ja avolouhoksesta. Se tarjoaa työtä 4200 hengelle. Malmi kuljetetaan kaivoksesta rautateitse sulatettavaksi. Hämmästyttävää kyllä kuljetuksessa käytettävät veturit ovat höyryvetureita, jotka on ostettu Zimbabwen (National Railways of Zimbabwe, NRZ) ja Etelä-Afrikan rautateiltä (South African Railway, SAR). Veturit aiotaan korvata dieselvetureilla 2015 jälkeen.
Kaivosyhtiö aiotaan pitää toiminnassa vuoteen 2010. Nikkelin korkea hinta saattaa aikaansaada toiminnan jatkumisen pidempäänkin. Ei kuitenkaan ole aivan varmaa avataanko uusia kaivoskuiluja, mutta nykyisistä kuiluista malmi on louhittu muutamassa vuodessa.
Vilhelm Champeauxlainen

Vilhelm Champeauxlainen (, ) (n. 1070 – 18. tammikuuta 1121 Châlons-en-Champagne) oli ranskalainen skolastinen filosofi ja teologi.
Elämäkerta.
Vilhelm syntyi Champeaux'ssa lähellä Melunia. Opiskeltuaan Anselm Laonlaisen ja Roscellinuksen oppilaana hän opetti Notre Damen katedraalikoulussa. Hänestä tuli sen kaniikki vuonna 1103. Hänen tunnetuin oppilaansa on Pierre Abélard. Vuonna 1108 hän vetäytyi Pariisin St. Victorin luostariin ja jatkoi opettamista siellä. Myöhemmin hänestä tuli Châlons-en-Champagnen piispa, ja hän otti osaa investituurariitaan paavi Calixtus II:n tukijana. Vilhelm edusti tätä Moussonin konferenssissa.
Vilhelm kannatti universaalikiistassa äärimmäistä realismia, ja häntä voidaan pitää tällaisen kannan perustajana. Kannan mukaan universaalit ovat olemassa itsenäisenä ihmismielestä ja partikulaareista eli yksilöolioista riippumatta.
Vilhelmin ainoat painetut teokset ovat eukaristiaa koskeva katkelma osana Jean Mabillonin toimittamaa Bernhard Clairvauxlaisen teosten laitosta, sekä teokset "Moralia A brevi ala" ja "De Origine Animae" teoksessa E. Martnes, "Thesaurus novus Anecdotorum", 1717, vol. 5. Viimeksi mainitussa hän katsoi, että kastamattomana kuolleet lapset joutuvat kadotukseen, koska puhdas sielu turmeltuu ruumiissa. Hän kannatti sielua koskevaa kreationismia, eli oppia, jonka mukaan Jumala luo uuden sielun erikseen jokaiselle ihmiselle.
Vilhelmiltä tunnetaan lisäksi joitakin katkelmia, joista merkittävin on "De Essentia Dei et de Substantia Dei". Hänen nimiinsä on laitettu myös etiikkaa ja raamatuntulkintaa käsittelevä teos "Liber Sententiarum".
Irock

Irock on suomalaisen kitaristi-laulaja Ile Kallion debyyttialbumi sooloartistina. Se ilmestyi sekä Suomessa että Ruotsissa vuonna 1977. Albumilta julkaistiin samana vuonna "Cindy / Love Song" -single.
Re-masteroitu CD-versio albumista ilmestyi 31. lokakuuta 2007.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Ile Kallio, ellei toisin mainittu.
Maija Vilkkumaan diskografia

Tämä on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Maija Vilkkumaan soolouran diskografia. Hän on soolourallaan julkaissut seitsemän studioalbumia, kaksi kokoelmaa, EP:n ja livealbumin.
Get Out

Get Out on suomalaisen kitaristi-laulaja Ile Kallion toinen sooloalbumi. Se ilmestyi sekä Suomessa, että Ruotsissa vuonna 1980.
Vuonna 2001 Warner Music julkaisi albumista remasteroidun version.
M22 Locust

Light tank M22 eli Locust oli Yhdysvaltalainen kevyt panssarivaunu toisessa maailmansodassa. Se oli pienin Yhdysvalloissa valmistettu panssarivaunu. Vaunu suunniteltiin maahanlaskujoukoille ja siksi sitä voitiin kuljettaa Hamilcar-liitokoneessa. Sitä voitiin myös kuljettaa C-54 Skymasterissa, muttei kokonaisena. Toisen maailmansodan aikana sitä käytettiin vain kerran, kun pientä määrää brittiläiselle 6. laskuvarjodivisioonalle kuuluneita Locusteja käytettiin Reinjoen ylityksessä. Sodan jälkeen Locusteja myytiin Egyptille, joka käytti niitä Israelin itsenäisyyssodassa ja poisti ne käytöstä vuonna 1956. Israel sai muutaman vaunun sotasaaliiksi ja poisti ne käytöstä vuonna 1952.
1 900 Locustia tilattiin, joista 830 rakennettiin.
Echoes, Silence, Patience &amp; Grace

Echoes, Silence, Patience &amp; Grace on Foo Fightersin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 25. syyskuuta 2007. Albumin on tuottanut Gil Norton, joka oli viimeksi mukana yhtyeen toisella albumilla, "The Colour and the Shapella".
Albumi ylsi Britannian albumilistan ykköseksi myytyään ensimmäisellä viikollaan 135 685 kopiota. Albumi myi platinaa ensimmäisellä viikollaan Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Yhdysvalloissa se ylsi Billboard 200 -albumilistalla sijalle 3 myytyään 168 668 kopiota ensimmäisellä viikollaan. Se on sittemmin myynyt kultaa Yhdysvalloissa, ja myynyt 1 416 000 kopiota maailmanlaajuisesti. Suomessa albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 7.
Palapye

Palapye on Botswanassa oleva suurehko kaupunki, joka sijaitsee Francistownin ja Gaboronen puolivälissä. Vuosien varrella kaupungin sijainti on tehnyt siitä sopivan pysähdyspaikan eteläisen Afrikan tärkeän pohjois–etelä-suuntaisen rautatien ja maantien varrella.
Vuonna 1997 Palapyen sanottiin olevan Afrikan nopeimmin kasvava kylä, jonka suunniteltiin kasvattavan väestönsä kolmestakymmenestä tuhannesta sataan kahdeksaankymmeneen tuhanteen. Vuoden 2022 väestönlaskun mukaan asukkaita oli 52 636. Vuonna 2011 kaupungissa oli noin 37 000 asukasta. Vuosina 2001–2011 väestö kasvoi 3,54 prosenttia vuodessa.
Palapyessa on myös pieni lentokenttä ja Morupule Collieryn hiilikaivos, josta saadaan tarvittava hiili Morupulen voimalaan, joka on Botswanan tärkein sähköntuottaja. Voimalassa on ryhdytty laajennustoimiin sen tuotannon lisäämiseksi yritettäessä vastata maan kasvavaan sähkönkulutukseen. Rakennustyöt alkavat 2008. 
Palapyessa toimii Lotsane Senior Secondary School, joka on hallituksen koulu, sekä useita muita ala-asteita ja peruskouluja. Kaupungissa on myös useita yksityiskouluja palvelemassa muuta opetusta. Paikkakunnalle perustettiin Botswanan kansainvälinen tiede- ja teknologiayliopisto (BIUST) vuonna 2005.
Palapyen lähellä on useita tunnettuja matkailunähtävyyksiä. Khama Rhinon eläinten suojelualue on ehkä parhaiten tunnettu. Se sijaitsee 40 kilometrin päässä Palapyesta. Alueella suojellaan sarvikuonoja. Siellä elää sekä isosarvikuonoja että pensassarvikuonoja, 30 muuta maaeläinlajia ja yli 230 lintulajia.
Tswapongin kukkuloilla on myös monia historiallisesti tärkeitä alueita. Sitä on ehdotettu Unescon maailmanperintökohteeksi. Samoin lähellä on mystinen Moremi Gorge, jossa on jatkuvasti vettä tuottavia lähteitä.
Noin 20 kilometriä Palapyesta kaakkoon, lähellä Malakan kylää, on Phalatswen jäänteet, joita kutsutaan myös nimellä Old Palapye. Alueella asui bamangwatoiksi kutsuttuja ihmisiä, joita hallitsi 1889–1902 Khama III.
Monica Hargrove

Monica Hargrove (s. 30. joulukuuta 1982) on yhdysvaltalainen 400 metrin juoksija.
Hargrove oli Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 mukana Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti MM-hopeaa 4 x 400 metrin viestijuoksussa. Hän sijoittui kahdeksanneksi . Hän juoksi alkuerissä Yhdysvaltojen viestijoukkueessa, joka voitti lopulta kultaa Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014.
Ennätykset.
Lähteet: IAAF, Tilastopaja
Harold Hardwick

Harold Hampton Hardwick (14. joulukuuta 1888 – 22. helmikuuta 1959) oli australialainen uimari. Hän voitti olympiakultaa 4x200 m vapaauintiviestissä Tukholman olympialaisissa v. 1912. Samoissa kilpailuissa hän saavutti henkilökohtaisen mitalin sekä 400 m että 1500 m vapaauinnissa. Hän oli myös ammattilaisnyrkkeilijä ja saavutti everstin arvon Australian ilmavoimissa. 
Hardwick syntyi Sydneyssä ja aloitti uintiuransa 11-vuotiaana. Vuonna 1909 hän sijoittui toiseksi Australaasian mestaruuskilpailuiden 100 jaardin (91 m) ja 880 jaardin (805 m) matkalla. Vuonna 1911 hän voitti 220 jaardin (201 m) ja 880 jaardin vapaauintimatkat. Seuraavana vuonna järjestetyissä olympialaisissa hän voitti Australaasian joukkueessa (Australia ja Uusi-Seelanti lähettivät kilpailuihin yhteisen joukkueen) yhteensä kolme mitalia. Hän ei kilpaillut nyrkkeilyssä, koska nyrkkeily ei ollut kilpailuohjelmassa.
Hardwick karsiutui 100 m vapaauinnissa välierävaiheessa. 400 metrin matkalla hän voitti alkueränsä ja välieränsä, mutta jäi kolmanneksi ajalla 5.31,2. 1500 metrin vapaauinnissa hän myös voitti sekä alku- että välieränsä, mutta jäi jälleen kolmanneksi ajalla 23.15,4. Kultamitalin hän sai 4x200 m vapaauintiviestistä. Joukkue voitti viestin uudella maailmanennätysajalla 10.11,2.
Palattuaan olympialaisten jälkeen Australiaan, Hardwick lopetti kansainvälisen uintiuransa ja aloitti lainelautailun ja voitti kansallisen mestaruuden. Vuonna 1915 hän ryhtyi ammattilaisnyrkkeilijäksi ja voitti Australian mestaruuden.
Hardwick kuoli 22. helmikuuta 1959 Ruschutters Bayssä.
Kauttuan paperitehdas

Kauttuan paperitehdas on Eurassa sijaitseva paperitehdas. Sen omistaa japanilaiseen Nippon Paper Industriesiin kuuluva Jujo Thermal. Aiemmin koko tehdas oli Ahlströmin omistuksessa ja vuoteen 2015 saakka Ahlstrom Tampere Oy:llä oli Kauttuan paperitehtaalla yksi paperikone ja Jujo Thermal Oy:llä kaksi paperikonetta. Ahlstromin paperikone suljettiin juhannusviikolla 2015. Kauttuan paperitehtaan tuotantokapasiteetti on yhteensä noin 82 000 tonnia erikoispapereita. Tehtaalla työskentelee yhteensä noin 309 henkilöä. Työntekijöitä edustaa Paperiliiton Kauttuan osasto n:o 7 r.y.
Tehtaan paperikoneet.
Pääraaka-aineena valmistettavissa papereissa on koivu- ja mäntysellu. Vuosina 1951–1953 tehtaassa valmistettiin myös wc-paperia.
Historia.
Paperinvalmistus Kauttualla alkoi vuonna 1907. Tiilisen tehdasrakennuksen suunnitteli porilainen arkkitehtitoimisto Fagerholm &amp; Nordman.
Paperitehdas teki laajaa yhteistyötä Ahlströmin omistaman Euran Paperi -nimisen jalostustehtaan kanssa. Eräs jalostustehtaan tärkeimmistä tuotteista oli Neuvostoliittoon toimitettu vahattu karamellipaperi, jonka raakapaperi tehtiin Kauttuan paperitehtaalla. Karamellipaperin valmistus paperitehtaalla aloitettiin vuonna 1944 ja loppui, kun PK3 tuhoutui vuonna 1995. 
Taidepainopaperi Kaubelart oli Suomen ensimmäinen päällystetty kiiltävä paperi, josta tuli myöhemmin hyvän laadun standardi päällystetyille papereille. Lämpöherkän paperin tuottajana Kauttuan paperitehdas on ainoa tuotantolaitos Pohjoismaissa. 
Tehtaille on myös rautatieyhteys, mutta viennin päätyttyä Neuvostoliittoon rautatiekuljetukset on lopetettu ja osa rataa purettu.
Kirill Borichev

Kiril Borichev (s. 1989 Petroskoi) on suomalainen lentopalloilija, joka on edustanut lentopallon Mestaruusliigassa Raision Loimua kaudesta 2013-2014 alkaen. Borichev on yleispelaaja ja mittaa hänellä on 193 cm.
Borichev on Vaasan Kiiston kasvatteja. Kaudella 2006–2007 hän pelasi uransa ensimmäisen kauden SM-liigassa. Peliaikaa ei kuitenkaan tullut kovin paljoa vasta 17-vuotiaalle nuorukaiselle. SM-liigan lisäksi Borichev pelasi Vaasan Kiiston 2-sarjajoukkueessa hyvällä menestyksellä. Hän oli joukkueensa kapteeni sekä tärkeä lenkki koko kauden ajan. Kausi päättyi lopulta 2-sarjan mestaruuteen ja nousuun 1-sarjaan. 
Vuonna 2008 Borichev siirtyi veljensä Dmitrin tavoin Keski-Savon Paterin joukkueeseen. Tämän kauden jälkeen Paterin liigapaikka siirtyi Savonlinnaan Saimaa Volleylle, jonne myös Borichev siirtyi pelaamaan. Kauden aikana hän pelasi myös Enonkosken Pyrinnön joukkueessa 1-sarjaa. Kaudet 2010-2013 Borichev pelasi I-sarjassa Vaasan Kiiston riveissä.
Kaudeksi 2013-2014 Borichev teki paluun Mestaruusliigaan Raision Loimun riveissä, jossa hän on pelannut siitä lähtien. Uusin sopimus kattaa ainakin vielä kauden 2015-2016.
Sotapojan heilat

Sotapojan heilat on Aarne Tarkaksen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen sotilasfarssi vuodelta 1958.
Juoni.
Elokuva alkaa ja päättyy alokkaiden simputuskohtauksella. Jälkimmäisellä kerralla siitä pitävät huolen uudet ryhmänjohtajat, jotka elokuvan alussa olivat itse simputettavia alokkaita. 
Alokas Esko Puustisella (Pöysti) on sata kirjeystävää, tällä hän varmistaa saavansa päivittäin postia kasarmille. Hän on myös kertonut jokaiselle syntymäajakseen eri päivän ja saa näin kirjeystäviltään päivittäin syntymäpäiväkakkua. Alokastoverit Kervinen ja Toivo päättävät tehdä Puustiselle jäynän ja kutsuvat kaikki kirjeystävät yhtä aikaa varuskuntaan häntä tapaamaan. Myös toinen elokuvan päähenkilöistä, Tommi Rinteen esittämä alokas Matti Kervinen, joutuu kiipeliin. Palatessaan puntikselta hän menettää vaatteensa uituaan ensin salmen ylitse varuskunta-alueelle ja pudottettuaan kiireessä vaatemytyn rannalle, josta kiertovartio ne ottaa talteen. Pohtiessaan, miten selvityisi tilanteesta, Kervinen kohtaa kirjeystäviään metsään pakosalle lähteneen Puustisen. Kervinen tunnustaa osallisuutensa jäynään, mutta Puustinen ei kanna kaunaa, sillä hän oli jo ollut aikeissa lopettaa kirjeenvaihtotouhut.
Julkaisu.
Ensi-ilta oli Helsingissä 15. elokuuta 1958 Rexissä ja Tuulensuussa. Elokuva oli viimeinen Fennada-Filmin seitsemän sotilasfarssin sarjasta. Sarja päättyi, vaikka "Sotapojan heilat" oli vuoden 1958 kolmanneksi katsotuin kotimainen elokuva. Aarne Tarkas kyllä tarjosi Fennadalle "Vatsa sisään, rinta ulos!" -käsikirjoitusta seuraavana keväänä, mutta Fennadan johtaja Mauno Mäkelä torjui sen. Suomen Filmiteollisuus sen sijaan tarttui tarjoukseen, Tarkaksen ohjaamana siitä tuli vuoden 1959 paras yleisömenestys. "Sotapojan heilat" julkaistiin vuonna 2004 neljän elokuvan dvd:nä "Fennadan sotaelokuvat".
Vastaanotto.
Monissa aikalaisarvioissa elokuvan vastaanotto oli suopea, vaikka lajityyppiin yleisesti suhtauduttiin varauksella. Ossi Kastell ("Kauppalehti") kirjoitti: ”Suomalaiseksi sotilasfarssiksi Sotapojan heilat on harvinaisen luonteva, leveän kasarmihuumorin kyllästämä elokuva”. 
Toiset kuitenkin suhtautuivat kriittisesti, ja elokuva nähtiin vain armeijan propagandavälineenä, kuten Modest Savtschenko ("Kansan Uutiset"), joka epäili, että sotilasfarssien perimmäinen tarkoitus ”on – – nuorisomme totuttaminen ajatukseen, että sotapalvelus on loppujen lopuksi aika hauska velvollisuus”. Heikki Eteläpää ("Ilta-Sanomat") piti elokuvan moraalista viestiä kyseenalaisena: ”Ns. moraaliltaan "Sotapojan heilat" haiskahtaa vähän kyseenalaiselta, se tuntuu tahtovan sanoa, että AUK:ssa mukavan lupsakoistakin sotamiehistä tulee järjestään mitä kostonhaluisimpia ja pikkumaisimpia korpraaleja.”
Kriitikko Arto Pajukallion mukaan elokuva tuuletti sotilasfarssin lajityyppiä. Sitä on luonnehdittu myös suomalaiseksi sotilasfarssiksi hauskimmillaan. Hyvien näyttelijöiden lisäksi myös käsikirjoituksessa on yllättävää nokkeluutta.
Sukulaissana

Kielitieteessä sukulaissanat ovat sanoja, joilla on sama etymologinen alkuperä. Esimerkiksi suomen "pesä", unkarin "fészek" ja nenetsin "pyidya" ovat keskenään sukulaissanoja uralilaisen kantakielen kautta.
Sukulaissanat eivät välttämättä muistuta toisiaan niin paljon, että ne olisivat sukukielten puhujille tunnistettavia. Sukulaissanat erottaa kuitenkin lainasanoista se, että sukulaissanoilla on yhteinen kantamuoto, josta on muissakin sanoissa havaittujen säännöllisten äänteenmuutosten kautta kehittynyt kunkin tytärkielen sana. Esimerkiksi unkarin sana "fészek" alkaa [f]-ääntellä, ja tämä äännelaki koskee kaikkia unkarin sanoja, joiden kantamuoto alkoi äänteellä [p].
Sukulaissanojen semanttinen sisältö saattaa vaihdella huomattavasti. Eräs esimerkki on englannin sana "black" "musta", jolla on venäjän kielessä sukulaissana белый (belyj) "valkoinen" ja jotka ovat kummatkin peräisin indoeurooppalaisen kantakielen sanasta *"bhel" "palaa, hohtaa". Germaanisessa kantakielessä sana esiintyy muodossa *"blakaz" "roihunnut", joka viittaa mustaan puuhiileen.
Kenjirō Tsuda

Kenjirō Tsuda () (s. 11. kesäkuuta 1973 Osaka) on japanilainen ääninäyttelijä. Hän o tehnytn äänirooleja Sadaharu Inuina "The Prince of Tennis" animessa sekä Seto Kaibana "Yu-Gi-Oh! Duel Monstersissa".
Ahlen

Ahlen on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Sitä rajaavat Sendenhorst, Ennigerloh, Beckum, Lippetal, Hamm ja Drensteinfurt. Kaupunki kuuluu Münsterin hallintopiiriin ja Warendorfin piirikuntaan. Vuoden 2021 lopussa siellä oli 53 348 asukasta Sen pinta-ala on 123,1 neliökilometriä ja asukastiheys 433 as./km².
Historia.
Nykyisen Ahlenin paikalla on sijainnut aikoinaan saksien asutus. Varhaisin maininta alueesta historiallisissa lähteissä sijoittuu vuoden 850 tienoille, jolloin asutus tunnettiin nimellä "Villa Alna". Siitä kasvoi 1200-luvulle tultaessa kaupunki. Ahlen mainittiin kaupunkina ensimmäisen kerran vuonna 1224, ja kaupunginmuuri pystytettiin vuonna 1271. Kaupunki kuului Hansaliittoon. Kaupunginmuurin purkaminen käynnistyi vuonna 1765 ja vuoteen 1929 mennessä viimeisetkin osat muurista katosivat.
Ahlen joutui hävitykseen kohteeksi kolmikymmenvuotisessa sodassa vuosina 1618–1648. Kaupunkia ja sen asukkaita turmeli myös rutto. Vuosien 1480, 1686 ja 1744 suuret tulipalot saivat aikaan huomattavaa hävitystä kaupungissa, ja se ajautui syvään taantumukseen. Vuonna 1847 kaupunki lähti jälleen kasvamaan uuden rautatieyhteyden avauduttua, ja siitä muodostui vahva teollisuuskaupunki.
Kaupunkia pommitettiin toisessa maailmansodassa siellä sijainneen merkittävän hiilikaivoksen vuoksi.
Ystävyyskaupungit.
Ahlenilla on neljä ystävyyskaupunkia:
M/S Svea Corona

M/S Svea Corona oli Silja Linen tilaama autolautta, joka oli Suomen ja Ruotsin välisessä liikenteessä vuosina 1975–1984 sekä sen jälkeen risteilyliikenteessä ulkomaalaisissa yhtiöissä.
Historia.
"Svea Corona" oli yksi niistä aluksista, jotka Silja Linen osakasvarustamot (Bore, Svea ja SHO) tilasivat Ranskasta. Muita olivat "Wellamo" ja "Bore Star".. Alus laskettiin vesille heinäkuussa 1974 ja kastettiin toukokuussa 1975 "Svea Corona"ksi, jonka jälkeen se luovutettiin Svea-varustamolle. Alus asetettiin Helsinki–Tukholma -reitille. Syyskuussa 1977 "Svea Corona" siirrettiin Turku–Maarianhamina–Tukholma -reitille. Tämän jälkeen alus vuorotteli näillä reiteillä.
Vuonna 1982 laivalta irtisanottiin 21 suomalaista työntekijää huonon ruotsin kielen taidon vuoksi. Maaliskuussa 1983 henkilökunta luvattiin ottaa takaisin töihin, jos nämä suorittavat ruotsin kielikurssin. Irtisanomisesta noussutta riitaa alettiin käsitellä Ruotsin työtuomioistuimessa kesäkuussa 1983.
"Svea Corona" ajoi viimeisen vuoronsa Suomen ja Ruotsin välisessä liikenteessä helmikuussa 1984, jonka jälkeen se muutettiin Oskarshamnin telakalla "Sundancer"-nimiseksi risteilyalukseksi asetettavaksi Yhdysvaltain länsirannikolle.
Heinäkuussa 1984 alukselle tapahtunut pohjakosketus vaurioitti alusta niin pahoin, että aluksen korjaaminen katsottiin kannattamattomaksi. Joulukuussa 1984 alus myytiin Epirotiki S.S. Nav Co -yhtiölle. Vuonna 1985 alus kunnostettiin kreikkalaisella telakalla, minkä jälkeen se asetettiin risteilemään Välimerellä nimellä "Pegasus".
Syyskuussa 1991 alus hinattiin Kreikkaan odottamaan uutta ostajaa. Alus myytiin marraskuussa 1994 Strintzis Linelle, joka nimesi sen "Ionan Expressiksi". Strintzis Line myi aluksen vuonna 1995 Turkkiin romutettavaksi.
Graham Oliver

Graham Oliver (s. 6. kesäkuuta 1952, Mesbourissa, Etelä-Yorkshiressä) on englantilainen kitaristi.
Ura.
Graham Oliver soitti heavy metal -yhtye Saxonissa vuodesta 1977 vuoteen 1994. Lähdettyään yhtyeestä hän palautti Saxonin entisen basistin Steve Dawsonin ja rumpalin Pete Gillin kanssa Son of a Bitch -yhtyeen, joka oli alun perin Saxonin alkuperäinen nimi. Son of a Bitch (lyhenteellä SOAB) julkaisi vähälle huomiolle jääneen "Victim You" albumin, jossa lauloi Thunderheadin Ted Bullet.
Bullet lähti pian yhtyeestä ja samoin Gill ensimmäisen albumin julkaisun jälkeen. Uudeksi laulajaksi tuli John Ward ja rumpaliksi myös Saxonissa soittanut Nigel Durham. Oliver ja Dawson muuttivat yhtyeen nimen Oliver-Dawson Saxoniksi ja jatkoivat live-esiintymisiä. He soittivat Oliver-Dawson Saxon nimen alla kunnes Saxonin laulaja Biff Byford kielsi nimen lakiasioiden perusteella.
Graham Oliver on julkaissut myös sooloalbumin "End Of An Era". Levyn kappaleista viisi on kirjoittanut indie rock -yhtye Bullrush, jossa Grahamin poika Paul Oliver soittaa rumpuja.
Nykyisin Graham Oliver soittaa brittibändi Tempestissä.
Diskografia.
Tempest.
(2006) "Goodbye to Yesterday"
Solo.
(2001) "End Of An Era"
Fritz Randow

Fritz Randow (s. 6. elokuuta 1952) on saksalainen rumpali. Hän on soittanut muun muassa rock ja heavy metal -yhtyeissä kuten Eloy, Victory, Sinner, Jane ja Saxon.
Randow aloitti rumpujen soittamisen 13-vuotiaana, 14–17-vuotiaana hän soitti eri coveryhtyeissä. Hän soittii Eloyn kolmella albumilla vuosina 1971-1976 ja kolmella muulla vuosina 1981-1984. Vuosina 1976-1979 hän soitti kolmella levyllä yhtyeessä Epitaph. Victoryn mukana hän oli kolmella Yhdysvaltojen kiertueella ja lukuisilla Euroopan kiertueilla sekä levytti heidän kanssaan yhdeksän levyä. 
Sinnerissä hän on soittanut neljällä levyllä vuosina 1995-1998 ja 2001-2005. Saxonissa hän oli rumpalina vuosina 1998-2004 tehden heidän kanssaan neljä levyä.
Hege Riise

Hege Riise (s. 18. heinäkuuta 1969 Akershus) on norjalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän voitti pelaajaurallaan olympiakultaa.
Hege Riise on pelannut Norjan maajoukkueessa 188 maaottelua ja tehnyt niissä 58 maalia. Hän voitti maailmanmestaruuden vuoden 1995 MM-kisoissa. Loppuottelussa Saksaa vastaan hän teki ottelun ensimmäisen maalin ja Norja voitti lopulta 2–0. Olympiakisoissa hän sai pronssia Atlantassa 1996 ja kultaa Sydneyssä 2000.
Riise pelasi 2000-luvulla Yhdysvalloissa Carolina Courage-joukkueessa kunnes lopetti aktiiviuransa vuonna 2006 ja palasi kotimaahansa valmentajaksi.
Riise nimitettiin tammikuussa 2021 Englannin naisten maajoukkueen väliaikaiseksi päävalmentajaksi. Hänet valittiin myös kesän 2021 olympialaisiin Ison-Britannian naisten maajoukkueen päävalmentajaksi.
Keith Primeau

Keith Primeau (s. 24. marraskuuta 1971 Toronto) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi NHL-liigassa vuosina 1990–2006. Primeau toimii tällä hetkellä Comcast SportNet -yhtiön jääkiekkoasiantuntijana.
Kirjeitä

Kirjeitä on suomalaisen Ile Kallio &amp; Vierailevat Solistit -yhtyeen ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa albumi, joka julkaistiin 8. elokuuta 2007. Oikeastaan se on Ile Kallion viides sooloalbumi, jolla vierailivat tunnetut suomalaiset solistit Anssi Kela, Mikko Kuustonen ja Jorma Kääriäinen. Idea levystä oli ollut Kalliolla jo 1990-luvun alusta saakka.
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 14.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Ile Kallio.
Claire Bloom

Patricia Claire Bloom (s. 15. helmikuuta 1931) on englantilainen näyttelijä. Hän opiskeli Guildhall Schoolissa ja Central School of Speech and Dramassa. 
Bloom syntyi Finchleyssä, Lontoossa, ja hänellä on juutalaiset taustat. Jo varhaisella urallaan hän tuli tunnetuksi rooleistaan muiden muassa Christopher Fryn ja William Shakespearen näytelmissä. Elokuvauransa hän aloitti hieman myöhemmin: debyytti nähtiin vuonna 1948 Harold Frenchin elokuvassa "The Blind Goddess".
Vuonna 1952 Claire Bloomilla oli keskeinen rooli Charles Chaplinin elokuvassa "Parrasvalot". Siitä alkaen hän on ollut maansa huomattavimpia elokuvatähtiä; tulevien vuosien elokuvista vain muutamia olivat "Aleksanteri Suuri" (1955), "Karamazovin veljekset" (1958), "Tri Chapmanin raportti" (1962), "Yö kauhujen talossa" (1963), "Vakoilija kylmästä" (1965), "Kuvitettu mies" (1969) ja "Rikoksia ja rikkomuksia" (1989).
Bloom on esiintynyt myös televisiossa, muun muassa televisiosarjassa "Mennyt maailma" vuonna 1981. Hän oli vuosina 1959–1969 naimisissa näyttelijä Rod Steigerin kanssa, jonka kanssa hän sai yhden lapsen, nyttemmin tunnetuksi oopperalaulajaksi nousseen Anna Steigerin. Vuosina 1969–1972 hän eli toisessa avioliitossaan tuottaja Hillard Elkinsin ja vuosina 1990–1995 kolmannessa avioliitossaan kirjailija Philip Rothin kanssa. 
Bloom on julkaissut kirjat "Limelight and After: The Education of an Actress" (1982) ja "Leaving a Doll's House: A Memoir" (1996).
Lindsay Wagner

Lindsay Jean Wagner (s. 22. kesäkuuta 1949) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Los Angelesissa ja voitti vuonna 1977 Emmy-palkinnon roolistaan sarjassa Bioninen nainen. 
Wagner kärsii lukihäiriöstä ja on opiskellut David Douglas High Schoolin suoritettuaan Oregonin yliopistossa. Hän on ollut neljästi naimisissa, ja hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella. Hän on avioliiton kautta sukua näyttelijätär Linda Graylle. 
Wagner on vegaani. Hänet tunnetaan sekä televisiosta että elokuvista.
James Best

James Best (26. heinäkuuta 1926 Powderly, Kentucky – 6. huhtikuuta 2015 Hickory, Pohjois-Carolina) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi sheriffi Rosco P. Coltranen roolista "The Dukes of Hazzard" -televisiosarjassa vuosina 1979–1985.
Best syntyi Jewel Franklin Guy -nimisenä Powderlyssa, Kentuckyssa. Hänen äitinsä kuoli vuonna 1929, joten hän itse joutui adoptoiduksi Corydoniin, Indianaan. Hän esiintyi televisiouransa ohella elokuvissa, joista ensimmäinen oli länkkäri "Yön katu" vuonna 1950.
Bestin viimeinen vaimo oli Dorothy Collier vuodesta 1986.
Linda Gray

Linda Ann Gray (s. 12. syyskuuta 1940 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja, tuottaja ja entinen malli. Hän esitti vakituisesti vuosina 1978–1989 Larry Hagmanin esittämän J.R. Ewingin vaimoa Sue Ellen Ewingiä menestyssarjassa "Dallas". Hän on kaksinkertainen Golden Globe -ehdokas ja avioliiton kautta sukua Lindsay Wagnerille.
Wendy Wasserstein

Wendy Wasserstein (18. lokakuuta 1950 Brooklyn, New York – 30. tammikuuta 2006) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija. Wassersteinin tunnetuimpia töitä on "The Heidi Chronicles" (1988), joka toi tekijälleen Pulitzer- ja Tony-palkinnot vuonna 1989. Hän käsikirjoitti myös Nicholas Hytnerin elokuvan "Hellyyteni kohde". 
Elämä.
Wasserstein syntyi Brooklynissä, New Yorkissa, Morris Wassersteinin ja Lola Schleiferin tyttäreksi. Hänen sisaruksistaan toinen on liikemies Bruce Wasserstein. Wendy Wasserstein valmistui vuonna 1976 Yale School of Dramasta, jossa hänen opiskelutoveriensa joukossa oli tuleva näytelmäkirjailija Christopher Durang. Wasserstein sai vuonna 1999 Lucy Jane -tyttären. Wendy Wasserstein ikuoli lymfoomaan 55-vuotiaana tammikuussa 2006.
Hymen (mytologia)

Hymen tai Hymenaios () oli kreikkalaisessa mytologiassa häiden jumala. Lähteen mukaan hänen vanhemmikseen mainitaan Dionysos ja Afrodite, tai Apollon ja muusa Kalliope. Kuvataiteessa hänet esitettiin siivekkäänä nuorena miehenä, joka kantoi soihtua, sahraminkeltaista viittaa ja kranssia, jonka kukat olivat useimmiten ruusuja, mutta välillä myös meiramia.
Hymen oli alun perin häälaulun nimi, ja Hymenistä muodostui häiden henkilöitymä, jonka muistoksi laulu esitettiin. Sanat "hymen", immenkalvo, ja "hymni" on johdettu Hymenin nimestä.
Harold French

Harold French (23. huhtikuuta 1897 Lontoo Britannia – 19. lokakuuta 1997 Lontoo) oli brittiläinen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -näyttelijä. Hän kuoli satavuotiaana. 
French aloitti uransa näyttamöllä 1912. Vuonna 1923 hän siirtyi elokuvan pariin ja erityisesti ohjaajaksi, mutta palasi myöhemmin näyttämölle ohjaajana. Elämänsä loppupuolella hän keskittyi kirjoittamiseen. Hänen elokuviaan ei pidetä erityisinä mestariteoksina, eivätkä ne myöskään olleet kassamagneetteja, joskin vuosien 1940–1955 elokuvat olivat mukavaa viihdettä. 
Frenchin vaimo kuoli sota-aikana pommituksessa.
Uljas Musta

Uljas Musta () on brittiläisen Anna Sewellin (1820–1878) vuonna 1877 julkaistu romaani. Se on kirjoitettu minä-muodossa niin, että kertojana on vaiheikasta elämäänsä kertaava hevonen, romaanin nimihahmo Uljas Musta. Anna Sewell oli kiinnostunut eläinten ja luonnon suojelusta. "Uljas Musta" -kirjan kirjoittamisen motivaationa oli hänen halunsa kiinnittää lukijoiden huomiota eläimiin kohdistuneisiin julmuuksiin ja etenkin työhevosten huonoon kohteluun. Kirjasta tuli myös myyntimenestys.
Romaanin sovituksia.
"Uljas Musta" on sovitettu elokuviksi ja televisiosarjoiksi useita kertoja. 
Kirjan pohjalta tehtiin 1970-luvun alussa suosittu nuorten televisiosarja "The Adventures of Black Beauty" (1972–1974). Siitä on ilmestynyt myös suomenkielinen sarjakuva-albumi vuonna 1979.
Vuonna 1971 valmistuneessa elokuvassa "Mustan oriin seikkailut" näyttelivät muun muassa Mark Lester ja Maria Rohm. Tässä versiossa Uljas Musta ei toiminut kertojana.
Vuonna 1994 valmistuneessa "Urheassa Mustassa" pääroolin hevosena ääninäytteli Alan Cumming, jonka lisäksi elokuvassa esiintyi muun muassa Sean Bean.
Hokka

Hokka eli Hokankylä on kylä Kangasniemellä. Se sijaitsee kunnan eteläosassa, Hokanniemellä. Hokka oli Etelä-Savon vuoden kylä 2011.
Kaikki Hokankylän osa-alueet ovat Puulaan rajoittuvia niemiä. Hokan palveluja ovat esimerkiksi Hokan tori sekä Mannilan kesäkauppa ja baari. 
Kirjailija Otto Manninen on syntynyt ja elänyt kylässä, Rasinkankaalla. Hänen kotitalonsa edustalla on tästä muistuttava muistomerkki. Kylän tärkeä vetovoimatekijä oli kevätlukukauteen 2021 saakka Otto Mannisen koulu (alakoulu, Hokan koulutie 21). Sen kunnanvaltuusto kuitenkin lakkautti tekemällä aiemman laittomaksi todetun lakkautuspäätöksen jälkeen uuden kouluverkkoselvityksen, josta jätettiin muualta kouluun tulleet oppilaat huomioimatta.
Kylässä toimii Hokan seudun kyläyhdistys. Kyläyhdistys järjestää vuosittain tapahtumia, joista yksi on Puulan Iltasoitto-niminen ilmaiskonsertti, jossa esiintyjät Puulalla olevalla Martta-luodolla ja yleisö on omissa veneissään.
Natsume

Natsume () on japanilainen videopelien kehittäjä ja julkaisija. Yhtiö sijaitsee Shinjukussa, Tokiossa. Se perustettiin 20. lokakuuta . Se on julkaissut useiden eri pelikonsoleiden pelejä, muun muassa Nintendon, Game Boyn, PlayStationin ja Wiin.
Pelit.
Yhtiön tunnetuimpiin peleihin kuuluu "Harvest Moon" -pelisarja.
Elämäntapa

Elämäntapa on yksilölle tai yhteisölle tunnusomainen tapa elää tai toimia. 
Sosiologiassa elämäntapa on arkielämän tapahtumasarja merkityksineen ja pyrkimyksineen. Elämäntapa sisältää ihmissuhteet, pukeutumisen, kulutustottumukset ja viihteen. Elämäntapaan vaikuttavat ihmisen arvot, asenteet ja elämänkatsomus. Elämäntavan puitteet ovat sen rakenteellisia tekijöitä ja näköalat merkitystekijöitä.
Menneinä aikoina sääty-yhteiskunnan aikana elämäntapaan vaikutti se, mihin säätyyn kuuluttiin. Aateliston seurapiirielämä oli laajempaa kuin alempiin säätyihin kuuluvien ihmisten.
Monissa kulttuureissa elämäntapaan ovat vaikuttaneet uskonnot, kuten kungfutselaisuus ja taolaisuus, jotka ovat Kiinassa vaikuttaneet päällekkäin.
Eduskunnan pankkivaltuusto

Eduskunnan pankkivaltuusto on eduskunnan ensimmäisillä valtiopäivillä valitsema toimielin, joka valvoo Suomen Pankin ja Finanssivalvonnan toimintaa. Pankkivaltuutetut antavat eduskunnalle vuosittain kertomuksen ja tarvittaessa erilliskertomuksia. 
Eduskunnan asettamat Suomen Pankin pankkivaltuuston jäsenet muodostavat Sitran hallintoneuvoston. Sitran hallintoneuvoston tehtävänä on valvoa Sitran hallintoa ja päättää sen toiminnan periaatteista.
Historia.
Eduskuntauudistuksen jälkeisessä pankkivaltuustossa vuonna 1907 puheenjohtajana toimi E. G. Palmén. Sen jäseniä olivat Heikki Lindroos, L. A. Gripenberg, H. G. Paloheimo, W. A. Lavonius ja Gösta Björkenheim.
Nykyinen Pankkivaltuusto.
Nykyiset tilintarkastajat.
KHT (*) = Keskuskauppakamarin hyväksymä tilintarkastaja
Paimentolaiset

Paimentolaiset eli pastoraaliset nomadit ovat liikkuvaa elämää viettäviä, karjaa kasvattavia ihmisiä. Paimentolaiset hyödyntävät elantonsa hankkimisessa vaikkapa lampaita, vuohia, nautoja, jakkihärkiä, laamoja tai kameleita. 
Paimentolaisia ovat muun muassa Arabian ja Pohjois-Afrikan beduiinit, Intian dhangarit ja Afrikan fulanit ja maasait. Paimentolaiset vaeltavat yleensä alueelta toiselle, koska karja tarvitsee uusia laitumia, sillä paimentolaiset eivät viljele laitumia. Paimentolaisuus on tavallista puolikuivilla alueilla, joilla karja syö helposti kaiken syötäväksi kelpaavan. Vuoristoalueilla paimentolaiset pysyvät melko paikallaan ja siirtävät karjaa vaikkapa ylärinteiltä alarinteille vuodenaikojen mukaan.
Paimentolaisiin luetaan myös pohjoisten alueiden porotaloutta harjoittavat kansat, kuten saamelaiset, nenetsit ja tšuktšit.
"Puolipaimentolainen" viettää osan vuodesta kiinteästi asuen, maata viljellen.
Vuoden turhake

Vuoden turhake on "Suomen Luonto" -lehden järjestämä kilpailu, joka on järjestetty vuodesta 2000 alkaen. Kilpailussa lehti ottaa vastaan yleisön ehdotuksia ”vuoden turhakkeeksi”, ja vuoden turhake valitaan ehdotusten joukosta joko äänestyksellä tai lehden toimituksen toimesta. 
Kilpailun nimi viittaa sanaan "turhake", joka tarkoittaa tarpeetonta tai epäkäytännöllistä tavaraa eli hyödykkeen vastakohtaa.
Vuoden turhakkeet.
Turhakkeita ehdotettaessa ääniä ovat saaneet esimerkiksi alkoholijuomat, iltapäivälehdet, lentomatkailu, moottorikelkka-ajelut, risteilyt, tupakka ja vesiskootteri. Valitut vuoden turhakkeet ovat:
Big Hits &amp; Nasty Cuts

Big Hits &amp; Nasty Cuts on Twisted Sisterin kokoelma vuodelta 1992.
Pedro Chaves

Pedro Matos Chaves (s. 27. helmikuuta 1965 Porto, Portugali) on entinen portugalilainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui lyhyellä urallaan 13 Grand Prix'in Coloni-tallin autolla, mutta karsiutui niistä kaikista.
Chaves voitti Portugalin Formula Ford -sarjan mestaruuden vuonna 1985, jonka jälkeen hän siirtyi kilpailemaan Britanniaan vastaavaan sarjaan. Vuonna 1990 hän voitti Britannian Formula 3000 -sarjan mestaruuden, mikä auttoi Formula 1:siin nousua.
Kausi 1991 jäi Chavesin ensimmäiseksi ja viimeiseksi F1:ssä. Hän kilpaili heikolla Coloni-tallin autolla karsiutuen kaikista osallistumistaan osakilpailuista. Portugalin GP:n jälkeen Chaves jätti tallin ja koko F1-sarjan.
F1-uran jälkeen Chaves on jatkanut autourheilua muissa sarjoissa ja luokissa.
Syrdarjanlapiosampi

Syrdarjanlapiosampi ("Pseudoscaphirhynchus fedtschenkoi") on äärimmäisen uhanalainen sampilaji. Se on endeeminen Syrdarjajoen vesistössä Aralilla Kazakstanin, Tadžikistanin ja Uzbekistanin alueella. Lajia on tavattu viimeksi 1960-luvulla, ja se on luultavasti kuollut sukupuuttoon.
Kala on sammeksi pieni, ja jää yleensä 20–30 cm pitkäksi. Maksimipituudeksi on ilmoitettu 65 cm. Sen pää on litteä mutta leveä, ja selässä kulkee kolme kyhmyjen muodostamaa harjaa.
Jeesuksen Kristuksen evankeliumi

 
Jeesuksen Kristuksen evankeliumi () on portugalilaisen José Saramagon vuonna 1991 ilmestynyt romaani. Teos ilmestyi suomeksi vuonna 1998 Erkki Kirjalaisen käännöksenä, jonka Tammi julkaisi Keltaisessa kirjastossa.
Alkuteos herätti ilmestyessään suuren kohun, sillä sen katsottiin loukkaavan katolisen kirkon oppeja. Portugalin hallitus veti teoksen ehdokkuuden eurooppalaisen kirjallisuuspalkinnon saajaksi pois, ja Saramago muutti vaimonsa kanssa Portugalista Kanariansaarten Lanzarotelle.
"Jeesuksen Kristuksen evankeliumi" kertoo Saramagon oman, kuvitteellisen version Jeesuksen elämästä, ja näin hän antaa myös uudenlaisen kuvan Uuden testamentin tapahtumista. Kirja etenee aikajärjestyksessä, mutta Jeesuksen elämän keskeiset asiat on esitetty täysin uudella tavalla. Markku Envallin mukaan Saramagon romaanissa Jeesuksen ristinkuolema ei johda syntien sovitukseen vaan ihmiskunnan pakottavaan syyllistämiseen.
Conn Iggulden

Conn Iggulden (s. 1971) on historiallisia romaaneja kirjoittava brittiläinen kirjailija.
Opinnot ja opettajan ura.
Iggulden kävi St.Martinsin koulua Northwoodissa, josta siirtyi Merchant Taylors'in kouluun. Hän opiskeli englantia Lontoon yliopistossa, minkä jälkeen hän opetti englantia seitsemän vuotta St. Gregoryn katolisessa koulussa Lontoossa.
Kirjailijanura.
Iggulden jätti opettamisen kirjoittaakseen ensimmäisen romaaninsa "Keisari: Rooman portit". Saatuaan Keisari-sarjansa päätökseen Iggulden alkoi työstää Valloittaja-sarjaa, joka kertoo mongolialaisista sotaherroista Tšingis-kaanista ja Ögödei-kaanista. Igguldenin kolmas sarja kertoo Ruusujen sodasta, neljäs sarja sijoittuu fantasiamaailmaan ja viides Kreikkaan.
Teokset.
Kaikkien Igguldenin romaanien suomentaja on Ilkka Rekiaro.
Domenico Gabrielli

Domenico Gabrielli (1651/1659 – 10. heinäkuuta 1690) oli italialainen barokkisäveltäjä ja sellisti.
Gabrielli syntyi Bolognassa ja työskenteli mm. hovimuusikkona Francesco II d'Estelle. Hän sävelsi paitsi keskeistä varhaista ohjelmistoa sellolle, myös useita oopperoita ja muuta musiikkia.
Domenico Gabiellin "Ricercare" on vanhin tunnettu sävellys soolosellolle.
Gabrielli kuoli synnyinkaupungissaan Bolognassa noin 30–40-vuotiaana; lähteet ovat erimielisiä hänen tarkasta syntymäajastaan.
Dogfood

Dogfood on suomalaisen Pera &amp; The Dogs -yhtyeen ensimmäinen albumi. Se julkaistiin vuonna 1979.
Tyne ja Wear

Tyne ja Wear "(Tyne and Wear)" on metropolikreivikunta Koillis-Englannissa Pohjanmeren rannalla, Tyne- ja Wearjokien varrella. Ennen metropolikreivikunnan perustamista vuonna 1974 sen alueet kuuluivat Northumberlandin ja Durhamin kreivikuntiin. Kreivikunnan asema on ollut täysin muodollinen vuodesta 1986, jolloin sen valtuusto lakkautettiin ja hallinto siirrettiin viidelle metropolihallintopiirille. Tyne ja Wear jatkaa kuitenkin olemassaoloaan lainsäädännöllisenä ja tilastoinnin yksikkönä. Vuonna 2020 kreivikunnan alueella arvioitiin elävän noin ihmistä.
Metropolihallintopiirit.
Tynen ja Wearin muodollisen kreivikunnan alueella sijaitsevat seuraavat hallinnolliset alueet:
Talous.
Newcastle ympäristöineen on ollut hiilikaivosten ja jokisatamien takia tärkeää teollisuusaluetta. Hiilikaivosten ehdyttyä alueen suurimmat työllistäjät ovat julkishallinnon virastoja sekä kaupan ja palvelun yrityksiä. Yli tuhannen työntekijän toimijoita ovat
Auto- ja lääketeollisuudessa toimii myös useita 500–1 000 henkeä työllistäviä yrityksiä.
Väestö.
Vuonna 2020 Tynen ja Wearin metropolikreivikunnassa oli noin asukasta ja seuraavat yli asukkaan asutuskeskukset:
Alue on perinteistä työväenpuolueen tukialuetta. Parlamenttivaaleissa se muodostaa 14 vaalipiiriä, ja vuoden 2005 vaaleissa jokaisesta niistä valittiin parlamenttiin työväenpuolueen ehdokas. Kunnallishallinto päätyi vuoden 2005 vaaleissa muualla työväenpuolueen käsiin, mutta Newcastlessa liberaalidemokraatit veivät enemmistön.
M/S Ramadan

M/S Ramadan () oli vuonna 1942 valmistunut maihinnousualus, joka muutettiin sodan jälkeen autolautaksi. 
Valmistus.
Alus tilattiin Tees Side Bridge &amp; Engine Co Ltd:ltä Middlesbroughista LCT:nä, mutta se muutettiin LCF:ksi. Alus laskettiin vesille 17. joulukuuta 1941 ilmatorjunta-aluksena LCF "No 3" (viirinumero 312), ja se luovutettiin amiraliteetille vuonna 1942. Aluksen aseistuksena oli kahdeksan yksiputkista kahden naulan ja neljä 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä.
Palvelus.
Alus myytiin 21. helmikuuta 1947 Algot Johanssonin Rederi Ab Parmalle Maarianhaminaan, missä se makasi ankkurissa odottaen telakointia. Alus siirrettiin vuonna 1949 telakalle Varvet Algot Johansson &amp; Co Maarianhaminassa, mistä se palasi 20. lokakuuta nimettynä M/S "Pannyksi". Rederi Ab Sally lunasti aluksen 1. joulukuuta 1950.
Alus muutettiin matkustaja-autolautaksi Maarianhaminassa vuonna 1962. Se oli vuosina 1963–1964 Viking Linen käytössä välillä Svinö Lumparland – Galtby ja Kapellskär – Maarianhamina – Galtby.
Vuonna 1965 matkustajakannet purettiin, ja alus myytiin 24. lokakuuta 1966 Tarros SpA:lle Cagliariin Italiaan, joka nimesi sen M/S "Vento del Golfoksi". Alukselle asennettiin vuonna 1968 uudet koneet, ja sitä pidennettiin. Vuonna 1973 alus myytiin Amal SpA:lle Messinaan, joka nimesi sen M/S "Annarita Primaksi". Se myytiin edelleen vuonna 1976 Teutonia Lines Limitedille Limassoliin Kyprokselle, joka nimesi sen M/S "Teutonia Feederiksi".
Alus myytiin Naviglio Lines SpA:lle Napoliin, joka nimesi sen M/S "Ramadaniksi". Alus myytiin vuonna 1983 romutettavaksi Decomar Societalle La Speziaan, jonne se saapui elokuussa. Romutus aloitettiin 30. marraskuuta 1985.
Radiator

Radiator on suomalaisen The Dogs -yhtyeen toinen ja viimeinen albumi. Se julkaistiin vuonna 1980. Sitä edeltänyt albumi julkaistiin vielä Pera &amp; The Dogs -nimellä, mutta myöhemmin nimi lyhennettiin.
Hans Gál

Hans Gál (5. elokuuta 1890 – 3. lokakuuta 1987) oli itävaltalainen säveltäjä. Hän syntyi Brunn am Gebirgessä.
Gál oli monipuolinen muusikko, jonka saksankieliset oopperat olivat suosittuja varsinkin 1920-luvulla. Hän johti Mainzin konservatoriota, mutta joutui pakenemaan maasta Adolf Hitlerin noustua valtaan. Hän asettui Britanniaan ja opetti pitkään Edinburghissa, jossa hän kuoli 97 vuoden iässä.
Gál sai varhain vaikutteita Johannes Brahmsilta. Hänen juurensa olivat 1800-luvun saksalais-itävaltalaisessa myöhäisromantiikassa, eikä hän koskaan omaksunut "toisen Wienin koulukunnan" 12-säveltekniikkaa. Gálin suurimpiin töihin kuuluvat hänen oopperoidensa ohella niin ikään lukuisat kamarimusiikki- ja orkesteriteokset.
Robert II (Normandia)

Robert II (noin 1054–1134) oli Normandian herttua, joka tavoitteli myös Englannin kruunua. Hän oli Vilhelm Valloittajan ja Flanderin Matildan pojista vanhin. Vilhelmillä oli kolme poikaa. Isän perintönä vanhin, Robert, sai Normandian maat, toisesta tuli Englannin kuningas Vilhelm II Punainen, ja nuorin, Henry, sai 5 000 hopeapuntaa.
Robert osallistui vuonna 1096 ensimmäiseen ristiretkeen. Rahoittaakseen retkeä hän panttasi maansa veljelleen kymmenentuhannen markan summaa vastaan. Paluumatkalla Jerusalemista Robert meni naimisiin herttuatar Sybillan kanssa. Poika William syntyi 1102.
Robert ja Vilhelm olivat sopineet keskinäisestä testamentista, mutta Vilhelm II:n kuoltua lapsettomana Englannin kuninkaaksi nousikin nuorin veli Henrik I. Vuonna 1101 Robert yritti saada Englannin kuninkuuden ja hyökkäsi mereltä Portsmouthiin. Henrik torjui hyökkäyksen.
Vuonna 1106 Henrik hyökkäsi Normandiaan, valtasi sen Englannin kruunun omaisuudeksi ja otti veljensä vangiksi. Robert II kuoli vuonna 1134 vankeudessa Cardiffin linnassa, ja hänet haudattiin Gloucesterin tuomiokirkkoon.