Freinetpedagogiikka

Freinetpedagogiikka on pedagogiikan suuntaus, jossa olennaista on lapseen luottaminen ja yhteisön merkitys. Freinetpedagogiikan luoja ja kehittäjä oli ranskalainen Célestin Freinet.
Freinet'n kasvatusfilosofiassa yhdistyvät lapsikeskeisyys eli luottamus lapseen ja yhteisön merkitys. Keskeisenä lähtökohtana ovat lapsen tarpeet, joissa korostuvat terveys, elinvoima, luovuus ja aktiivisuus. Freinet'n mukaan lapsen persoonallisuus kehittyy parhaiten järkevässä demokraattisessa yhteisössä, jossa lapsi toimii ja joka kehittää lapsen itsetuntoa ja voimaa. Kasvattaminen nähdään lapsen avartamisena ja yksilöllisenä kehittämisenä. Lapsen elämän kasvattavia tekijöitä ovat ne esteet, jotka hän kohtaa matkallaan. Nämä yhdistyvät siten vähitellen elämisen tekniikaksi. Demokraattinen yhteisö tarjoaa lapselle mahdollisuuden kehittää taitojaan jatkuvassa vuorovaikutuksessa muiden kanssa. Freinet suhtautuu hyvyyden ja rakkauden opettamiseen skeptisesti, sillä hänen mielestään näitä asioita ei voi opettaa, vaan niiden olemassaolon tulisi välittyä koulun tai kodin ilmapiirin kautta eli ne ovat kulttuurin tuotetta. Freinet toteaa, että rakkauden siemen kylvetään lapseen omassa perheessä. Freinet loi uuden pedagogisen arvoasteikon, jonka hän toi esille 30:ssä laatimassaan teesissä.
Freinet-pedagogiikka pohjautuu luottamukseen, että lapsi oppii parhaiten kokemalla, tekemällä ja kirjoittamalla. Lapsista pyritään kasvattamaan mieluummin nokkelia ja taitavia kuin kirjaviisaita. Freinet korostaa älykkyyttä, joka ei hänen mielestään ole kuitenkaan staattinen ominaisuus. Älykkyyden kehittyminen on olennaisesti riippuvainen lapsen mahdollisuuksista hankkia kokemuksia ja tehdä niistä johtopäätöksiä. Perusajatuksena on se, että lapselle on luontaista työ, ei leikki.
Freinet'n työkasvatuksen perusteena toimii elämänenergia, joka sysää lapsen liikkeelle. Juuri työteossa tämä elämänvoima toteutuu. Työnteon kautta ihminen saavuttaa elämänhallinnan ja oppii myös järjestämään ympäröivää maailmaansa. Elämänenergia johtaa ihmisen valloittamaan maailmaa kokeillen ja tutkien. Persoonallisuuden kehitys tapahtuu jatkuvassa vuorovaikutuksessa ympäristön kanssa. Pieni lapsi haluaa osallistua esimerkiksi kodin askareisiin yhdessä vanhempien kanssa matkien työntekoa.
Pedagogiikassa ajatellaan oppimisen tapahtuvan mielekkäiden työtehtävien kautta. Freinet'n mukaan työ on ihmiselle toimintaa, joka täyttää tarpeemme luoda, tuottaa, kasvaa sekä kehittyä, selviytyäksemme meitä ympäröivässä maailmassa. Työnteon kautta syntyy arvoja, ratkaistaan ongelmia ja tutkitaan ympäristöä. Tutkittavat asiat nousevat esille jokapäiväisen elämän ongelmista sekä lasten kiinnostuksen pohjalta, jolloin oppimisen uskotaan olevan tehokkaampaa, kun asiat ovat lapselle itselleen merkityksellisiä. Freinetpedagogiikka korostaa tiedon merkityksellisyyttä. Merkityksellistä tietoa on kaikki mikä rakentaa lapsen itsetuntoa ja jäsentää hänen maailmaansa. Lapsi on itse aktiivinen omassa oppimisessaan ja hakee oppimisen aiheita. Omien onnistuneiden ratkaisujensa lisäksi lapsi jäljittelee myös toisten ratkaisuja. Freinet'n mukaan tällainen jäljittely ei johda oppimiseen, jos siihen ei liity lapsen omaa kokemusta tekemisestä.
Freinet'n pedagogiset perusajatukset.
Tanskalainen psykologian ja Freinet-pedagogiikan tutkija Erik Håkonsson on kiteyttänyt Freinet'n pedagogiset perusajatukset neljään kohtaan:
Freinet'n käsitys kasvattajasta.
Freinet näkee kasvattajan työskentelyn paremminkin organisaattorina ja opetustapahtuman ohjaajana kuin tiedon jakajana. Lapsen itsenäisen työskentelyn aikana kasvattajan tehtävä on olla passiivinen, mutta aktiivinen tarkkailija. Aktiivinen ja vastuullinen lapsi tarvitsee kasvattajaa töiden suunnitteluun, ohjaamiseen, vähän opettamiseen, mutta ennen muuta palautteen antamiseen. Palautteen antaminen on näistä töistä vaativinta ja aikaa vievintä, koska palaute on ensisijaisesti sanallista ja siinä pitää ottaa huomioon koko työprosessi eikä vain lopputulosta. Samalla kasvattaja tulee huolehtia siitä, että palaute innostaa jatkamaan erityisesti itselle vaikeiden, uusien asioiden parissa työskentelyä.
Lapsen aktiivisuutta, valintamahdollisuuksia, itsemääräämisoikeutta ja vastuuta omasta oppimisestaan korostetaan. Freinet-pedagogiikan menetelmälliset ratkaisut on kehitetty elämänkatsomukselliselta pohjalta eivätkä ne siten perustu tieteellisiin menetelmiin. Kasvattajan tehtävänä on tarjota lapsille sovelias ympäristö, työvälineet ja opetusmenetelmät, jotka auttavat kehittymään yksiöllisesti. Näin ollen Freinet-pedagogiset kasvattajat eivät pidä tärkeänä ulkoa lukua eivätkä valmiiden tietojen omaksumista. Freinet-pedagogiikassa hyväksytään se, että kasvattajilla voi olla puutteelliset teoreettiset tiedot mikäli he kuitenkin keksivät ja parantavat työvälineitä sekä harkitsevat ja kehittävät työskentelymenetelmiä. Kasvattajan tietämättömyys saattaa joskus olla hyvä lähtökohta tiedonhankinnalle.
Yhteisöllisyys.
Freinet uskoi ihmisen oppivan ja kehittyvän kohtaamalla yhteisössä esiin tulevia esteitä ja ongelmia. Ideaalitilanteena näiden ongelmien ja esteiden kohtaamisessa olisi se, että ihminen itse kokeilemalla voisi selvitä näistä esteistä ja tuntea olonsa turvalliseksi tietoisena yhteisön tuesta. Omana itsenään hyväksytyksi tuleminen omissa yhteisöissään on hyvinvoinnin kannalta keskeinen asia. Mikäli ystävät ja hyväksyvät yhteisöt puuttuvat, ihminen voi pahoin, vaikka elämä muuten olisikin turvallista. Tapa, jolla ihminen kykenee itseään ja ympäristöään hallitsemaan, vaikuttaa hänen hyvinvoinnin, tyytyväisyyden ja turvallisuuden tunteeseensa. (Heikkinen, Kettunen 1996, 13.)
Yhteisöllisyys Freinet-pedagogiikassa perustuu siihen, että yhteisössä päätetään yhdessä asioista. Yhteisössä kaikki ovat tasa-arvoisia ja jokaisen mielipide on tärkeä. Freinet'lla tasa-arvoisuus näyttäytyi siten, että hän piti kouluissaan lastenkokouksia, joissa jokaisella oli tasapuolinen vaikutusmahdollisuus. (Patrikainen 1993, 23.) Tämä ei kuitenkaan tarkoittanut, että kaikki ideat toteutettiin, vaan liikkeelle lähdettiin ihmisten omista tarpeista, joiden tuli olla yhteisön vaatimusten ja normiston mukaisia.
Kasvatus ei Freinetpedagogiikan mukaan ole ainoastaan opettajan ja oppilaan vuorovaikutustilanne, vaan se on osa yhteisöllistä prosessia. Vain osallistumalla toimivan yhteisön elämään lapsi voi oppia tasa-arvoiseksi ja yhteisvastuulliseksi kansalaiseksi. Tällaisessa yhteisössä kasvatustapahtumassa ovat mukana kaikki siihen yhteisöön tavalla tai toisella kuuluvat, niin talonmiehet kuin lapsen vanhemmatkin.
Näin Freinet korostaa kaikessa oppimisessa yksilöiden välistä tasa-arvoa ja yhteiskunnan kehittämistä sopusointuisemmaksi. Kuitenkin tässäkin Freinet haluaa välttää kaiken puritanismin ja puhdasoppisuuden. Hänen mukaansa koulun tulee avautua kohden sen omaa ympäristöä. Opetustilat, opetussuunnitelmat ja lukujärjestykset sekä työvälineet ja opetusmenetelmät on sopeutettava kunkin ajan omiin vaatimuksiin. Koulun opettajia on rohkaistava luomaan omaa pedagogiikkaansa. Tämän seurauksena Freinetpedagogit ovat yleensä aktiivisia oman työnsä kehittäjiä ja heidän ammatillista kehitystä tuetaan ja arvostetaan koko yhteisön toimesta.
Tavoitteellisuus.
Opetuksen yleiset tavoitteet toteutuvat pääsääntöisesti opetussuunnitelmassa, mutta on olemassa aina myös ns. piilo-opetussuunnitelma ja sen toiminta on syytä muistaa. Näiden lisäksi jokaiselle lapselle laaditaan oma henkilökohtainen opetussuunnitelma, jota tarkistetaan lapsen kehityksen edistymisen mukaan.
Henkilökohtaisissa opetussuunnitelmissa korostetaan, että on olemassa useita ja hyvinkin erilaisia ratkaisumalleja, jotka voivat olla vaihtoehtoina toisillensa tai jopa toimia oppilaan omien ratkaisujen mukaisesti jopa päällekkäin ja eritoten lomittain. Tavoitteellisuus edellyttää myös, että kaiken toiminnan tulee olla aktiivista ja organisoitua, sillä tavoitteeton puuhastelu ja näprääminen ei johda mihinkään.
Vastuu ympäristöstä.
Freinet-pedagogiikassa painotetaan monipuolista ja rikasta ympäristöä. Sosiaalisen ympäristön lisäksi myös luonnonympäristöä korostetaan. Oppimisympäristöön varataan erilaisia tiloja ja välineitä, jotka mahdollistavat, että lapsi saa kokea ja tutkia luonnollisen tekemisen kautta. Oppimisympäristön ei nähdä rajoittuvan vain sisätiloihin, vaan ympäristössä tulisi olla mahdollisuus hoitaa puutarhaa, kompostia ja rakentaa leikkitelineitä jne. Myös lähiympäristö otetaan aktiiviseen käyttöön.
Kaikissa nykyisissä opetussuunnitelmissa on esillä ympäristö ja siihen suhtautuminen. Freinet toi ympäristövastuun ajatuksen pedagogiikkaansa jo lähes sata vuotta sitten. Hänen mielestään vastuu ympäristöstä on tärkeää. Tämä ilmenee kierrätyksenä sekä tavaroiden huolellisena käyttönä. Erityisesti hän korosti luonnon merkitystä lapsen kehityksen ja oppimisen varmistajana.
Työ opettajana ja kasvattajana.
Jos oppijat ovat oppimistavoiltaan erilaisia, niin he ovat erilaisia myös älykkyyden suhteen. Freinet'n mukaan ei ole vain yhtä älykkyyttä, vaan sitä on hyvin monenlaista ja eri tavoin ilmenevää. Koska lapsi ei myöskään väsy tekemään mielekkäitä asioita, vaan helposti pitkästyy luentojen kuuntelemisesta, niin luovan työn osuus on Freinetpadagogiikassa hyvin keskeinen. Tämä tuo esille myös kädentaitoihin liittyvän älykkyyden. Tällä kädentaitojen alueelle tulee antaa sama arvo kuin esim. äidinkielelle tai matematiikalle annetaan. Samalla pitää tukea lapsen itseilmaisua ja mahdollisuuksia elämyksellisyyteen.
Näin työ nousee Pestalozzin ja meidän kansakoulumme isän Uno Cygnaeuksen ajatusten tavoin hyvin keskeiseen asemaan myös Freinetpedagogiikassa. Työnteon kautta lapsi oppii arvoja ja kehittää niitä myös itse. Samoin työnteon avulla hän oppii ratkaisemaan ongelmia, sillä yleensä työn suorittaminen perustuu ongelmaan ja sen ratkaisuun. Koulutyö tuleekin Freinet'n mukaan järjestää siten, että mielekäs ja monipuolinen työnteko on arkipäivää. Eräänä hyvin suosittuna menetelmänä on ollut oman lehti- ja kirjapainon käyttö ja siten jatkuvasti tuotetun henkisen prosessin tulosten painaminen kaikkien luettavaksi ja koettavaksi. Nykyisin luontevana julkaisukanavana toimii Internet.
Freinet ei halunnut olla kaikkitietävä ja täydellinen osaaja, siksi hän haastaa jatkuvasti kasvattajia eli opettajia, kanssakasvattajia, vanhempia jne. ottamaan kantaa kaikkiin pedagogisiin perusväittämiinsä, joissa hän on kiteyttänyt kasvatuksellisen ajattelunsa. Nämä perusväittämät siis käsittelevät ihmisen olemusta, lapsen reaktioita ja opetusmetodeja. Vain tällä tavalla vapaa ja tasa-arvoinen yksilö voi kehittyä ympäristössä jossa nämä arvot ovat jatkuvasti esillä ja missä ne ovat oleellinen osa jokapäiväistä toimintaa ja elämää.