tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lääkärit ydinsotaa vastaan

Lääkärit ydinsotaa vastaan on järjestö, joka ponnistelee ydinsodan ehkäisemiseksi. Se tunnetaan usein lyhenteellä IPPNW (). Se sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1985. Järjestö on korostanut, että ydinsotaa ei kukaan voi voittaa.
Järjestön perustivat Bostonissa Yhdysvalloissa vuonna 1980 sydänlääkärit Bernard Lown Yhdysvalloista ja Jevgeni Tšazov Neuvostoliitosta neljän muun lääkärin kanssa. Järjestön toiminta oli laajimmillaan 1990-luvun alussa, jolloin siinä oli yli 200 000 jäsentä yli 60 maasta. Järjestön toiminnassa on ollut mukana myös suomalaisia lääkäreitä.
Bernard Lown on tunnettu ensimmäisen tehokkaan sydäniskurin eli defibrillaattorin keksijänä, ja Jevgeni Tšazov toimi Neuvostoliiton puoluejohtajan Leonid Brežnevin henkilääkärinä.
Koivu

Koivu tarkoittaa seuraavia asioita:
Sukunimi.
Koivu on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Katso myös.
Aihepiiriin liittyvät myös seuraavat:
Mariner 3

Mariner 3 ja 4 olivat identtisiä luotaimia joiden tehtävänä oli suorittaa Marsin ohilento. Mariner 3 laukaistiin 5. marraskuuta 1964, mutta luotainta lähdössä suojannut suojus ei auennut kunnolla, estäen aurinkopaneelien aukeamisen. Luotain lakkasi toimimasta sen akkujen tyhjennyttyä ja se jäi kiertämään Aurinkoa, pääsemättä Marsiin. 
Mariner 3 oli tarkoitus lentää noin 8 kuukaudessa Marsiin jonka jälkeen se olisi ottanut valokuvia planeetan pinnasta sekä suorittanut teknisiä mittauksia. Luotain oli varustettu aurinkokennoilla ja akuilla, ja sen paino oli 260 kilogrammaa. Aurikokennot olisivat antaneet sille Marsin etäisyydellä 300 W virtaa minkä olisi pitänyt riittää luotaimen teknisille laittelle ja datan lähettämiseen. Luotain oli varustettu kuvausjärjestelmällä, magnetometrillä sekä muilla laitteilla joilla oli tarkoitus analysoida aurinkotuulta, avaruuden säteilyä jne.
Angel Witch

Angel Witch on brittiläinen heavy metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 1977. Yhtye edustaa NWOBHM-tyyliä. Angel Witchin debyyttialbumi "Angel Witch" julkaistiin vuonna 1980. Yhtye käytti perustamisvuotenaan nimeä Lucifer, mutta vaihtoi sen kitaristi Bob Downingin lähdettyä vuonna 1978. Angel Witch on hajonnut vuosien varrella useasti, ja ainoana alkuperäisenä jäsenenä on pysynyt laulaja-kitaristi Kevin Heybourne.
Yhtyeen julkaisut ovat olleet viime vuosina pääosin live-äänitteitä ja kokoelmia. Yhtye myös keikkailee ahkerasti.
New Wave of British Heavy Metal

New Wave of British Heavy Metal eli NWOBHM ("brittimetallin uusi aalto") on 1970-luvun lopulla Britanniassa syntynyt heavy metal -musiikin tyylilaji. NWOBHM-yhtyeiden merkittävimpiä esikuvia olivat 1970-luvun heavy metal -yhtyeet kuten Black Sabbath. Tyylilajin syntyyn vaikutti myös punkrock, jonka piiristä omaksuttiin sekä visuaalisia että musiikillisia vaikutteita. NWOBHM-musiikissa aiemmin heavy metal musiikissa olleet bluesvaikutteet jäivät pois ja musiikin tempo nopeutui.
Tunnetuimpia tyylilajin edustaja ovat Iron Maiden, Motörhead sekä Def Leppard. Brittimetallin uuteen aaltoon kuuluivat myös Saxon, Angel Witch sekä Samson, jossa lauloi sittemmin Iron Maideniin siirtynyt Bruce Dickinson. Tyylilaji on vaikuttanut myöhempiin metallimusiikin tyylilajeihin kuten thrash metalin syntyyn.
Historia.
Punkrockin syntyminen 1970-luvun puolivälissä vastareaktiona aikansa yhteiskuntaoloille vaikutti metallimusiikin kehitykseen. Punk vastusti sitä, mitä pidettiin ylimaltillisena ja ylituotettuna ajan rockmusiikkina, johon metallimusiikki kuului. Metallialbumien myyntiluvut laskivat 1970-luvun loppua kohden toisin kuin punkin, diskon ja valtavirran rockin. 
Ensimmäisen sukupolven metalliyhtyeet yhtyeet lopettivat toimintansa tai jäivät tauolle yksi toisensa jälkeen: Deep Purple hajosi pian Blackmoren lähdön jälkeen vuonna 1975, ja Led Zeppelin lopetti toimintansa vuonna 1980. Black Sabbath jäi konserteissaan lämmittely-yhtyeensä Van Halenin varjoon. 
Suurten levy-yhtiöiden panostaessa punkiin monet uudemmat brittiläiset metalliyhtyeet alkoivat ottaa vaikutteita tyylistä. Vaikutteita otettiin hyökkäävästä ja ponnekkaasta tyylistä ja itsetekemisen ja alhaisen äänentuotantolaadun toimintamallista. Valtavirran ulkopuolella olevat metalliyhtyeet alkoivat julkaista omistautuneelle yleisölle halvasti äänitettyjä julkaisuja itsenäisesti. 
Brittiläiset musiikkilehdet, kuten NME ja Sounds, huomasivat ilmiön, ja Soundsin toimittaja Geoff Barton nimesi suuntauksen New Wave of British Heavy Metaliksi. NWOBHM-yhtyeisiin kuuluivat Iron Maiden, Motörhead, Saxon, Diamond Head ja Def Leppard, jotka uudistivat metallimusiikin lajin. Seuraamalla Judas Priestin mallia ne karskiinnuttivat ilmaisua, vähensivät bluesaineksia ja nopeuttivat tempoja. 
Punk-yhtyeet saivat Englannin mediassa enemmän huomiota vielä 1970-luvun lopulla, mutta punkin yhteensulautuminen heavy metalin kanssa eteni. NWOBHM eteni valtavirtaan Iron Maidenin, Motörheadin ja Saxonin albumien saavuttaessa sijoituksia Britannian albumilistan top 10:ssä vuonna 1980. Seuraavana vuonna Motörheadista tuli ensimmäinen tyylisuuntauksen yhtyeistä, joka saavutti Britannian listalla kärkisijan "No Sleep ’til Hammersmith" -albumillaan. Myös yhtyeet kuten Diamond Head ja Venom vaikuttivat merkittävästi metallimusiikin kehitykseen, vaikka eivät olleet yhtä menestyksekkäitä.
Diamond Head

Diamond Head on brittiläinen heavy metal -yhtye, joka edustaa NWOBHM-tyyliä. Yhtye perustettiin vuonna 1976 Stourbridgessa, Englannissa. Yhtye on ottanut nimensä Phil Manzaneran ensimmäisestä albumista nimeltä Diamond Head. Diamond Head (Lçʻahi) on myös Havaijin O'ahu-saaren lepotilassa olevan tulivuoren nimi, mutta se ei ole ollut nimi-idean taustalla. 
Diamond Headin ensimmäinen albumi ilmestyi vuonna 1980. Nimettömäksi jäänyttä levyä kutsutaan yleensä nimellä "Lightning to the Nations". Albumin saaman suosion ansiosta Diamond Head onnistui solmimaan levytyssopimuksen MCA Recordsin kanssa. Yhtye hajosi ensimmäisen kerran vuonna 1985. Se on palannut ja hajonnut uudelleen useita kertoja, uusimmilla levyillä yhtyeen alkuperäisjäsenistä on mukana kitaristi Brian Tatler. Yhtye on julkaissut kahdeksan studioalbumia, joista viimeisin "The Coffin Train" julkaistiin 24. toukokuuta vuonna 2019.
Diamond Head on myös ollut Metallican tärkeä innoittaja. Metallica on esittänyt lukemattomat kerrat cover-versioita yhtyeen tuotannosta, kuten kappaleista ”Am I Evil?” ja ”It’s Electric”.
Keskiaikahenkinen nykymusiikki

Keskiaikainen nykymusiikki on musiikin tyylilaji, jossa tavoitellaan jonkinlaista "keskiaikaista" tai "muinaista" tunnelmaa huilulla, viululla, kanteleella ja muilla perinteisillä akustisilla soittimilla. Myös kosketinsoittimia käytetään. Tyylilajille ei ole mitään vakiintunutta termiä. Sitä on kutsuttu myös fantasiamusiikiksi, keskiaikamusiikiksi, pakanamusiikiksi, avaruusmusiikiksi ja jopa terapiamusiikiksi. Myös nykykansanmusiikki, etnomusiikki ja kelttiläinen folk rock tulevat käsitteinä hyvin lähelle. 
Keskiaikaistyylistä musiikkia kuulee nykyisin varsinkin tietokoneroolipelien taustamusiikissa. 1990-luvulta lähtien tällaiselle musiikille omistautuneiden yhtyeiden määrä on kuitenkin kasvanut. Niiden levyjä myydään usein samalla osastolla heavy metal -musiikin kanssa, koska myös viimeksi mainitussa ovat yleistyneet keskiaikaiset tunnelmat ja kansanmusiikkivaikutteet. Tässä artikkelissa tarkoitettu, akustisesti suuntautunut musiikki eroaa kuitenkin voimakkaasti varsinaisesta metallimusiikista.
Aalst

Aalst () on kaupunki Itä-Flanderissa, Belgiassa, noin 25 kilometriä Brysselistä luoteeseen.
Kaupungissa on 84 859 asukasta (2017). Kaupungissa on kone-, tekstiili- ja kumiteollisuutta. Kaupungin raatihuone on peräisin 1200-luvulta ja sen tornissa on Belgian vanhin säilynyt tornikellopeli. Kaupungin goottilaistyylisen, keskeneräiseksi jääneen kirkon rakennustyöt alkoivat noin 1480. Dirk Martens perusti vuonna 1473 kaupungissa Alankomaiden ja Belgian alueen ensimmäisen kirjapainon.
Karnevaali.
Kaupungissa järjestetään vuosittain kolmipäiväinen karnevaali keväisin ennen paastoa. Karnevaalilla on 600-vuotias perinne, joka houkuttelee kaupunkiin vuosittain kymmeniä tuhansia ihmisiä. Karnevaaliparaati on tunnettu provosoivista ja satiirisista hahmoista, jotka tekevät usein pilaa julkkiksista sekä uskonnollisista ja poliittisista johtajista. Vuonna 2010 karnevaali pääsi Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon.
Vuonna 2019 Unesco, Euroopan unioni sekä joukko juutalaisia ryhmiä väittivät karnevaalin olevan antisemitistinen, koska karnevaaliparaatissa oli mukana karikatyyrejä ortodoksijuutalaisista koukkunenineen istumassa rahasäkin päällä. Kaupungin edustajat kielsivät antisemitismisyytökset. Samalla kaupunki on päättänyt vetää vuotuisen karnevaalinsa pois Unescon kulttuuriperintöluettelosta.
Paul Di’Anno

Paul Andrews (17. toukokuuta 1958 Chingford, Englanti – 21. lokakuuta 2024), taiteilijanimeltään Paul Di’Anno, oli brittiläinen muusikko, joka tunnetaan Iron Maidenin entisenä laulajana.
Ura.
Paul Di’Anno liittyi Iron Maideniin vuoden 1978 syksyllä ja vaikutti yhtyeessä sen kahdella ensimmäisellä studioalbumilla, vuoden 1980 "Iron Maidenilla" ja vuoden 1981 "Killersillä" ja EP-levyllä "Maiden Japan". Di’Anno erotettiin yhtyeestä vuonna 1981 alkoholi- ja huumeongelmien vuoksi ja Iron Maidenin manageri Rod Smallwood osti Di’Annon ulos hänen ja yhtyeen välisestä sopimuksesta, minkä johdosta Di’Anno ei muun muassa saanut rojalteja tai tekijänoikeuspalkkioita yhtyeelle säveltämistään kappaleista.
Iron Maidenin jälkeen Di’Anno on levyttänyt sooloartistina ja esiintynyt myös lukuisissa eri kokoonpanoissa kuten Gogmagogissa, jossa vaikuttivat myös Iron Maidenin kolmella ensimmäisellä studioalbumilla soittanut rumpali Clive Burr ja Janick Gers, josta tuli myöhemmin yksi Iron Maidenin kolmesta kitaristista. Hän on myös joutunut aika ajoin negatiiviseen valoon julkisuudessa; hän on muun muassa haukkunut Iron Maidenissa hänen tilalleen tullutta Bruce Dickinsonia useaan otteeseen julkisesti. Vuonna 2011 hän sai yhdeksän kuukauden mittaisen vankilatuomion petoksesta 50 000 euron arvosta sosiaalitukia.
Vuonna 2012 Di’Anno kertoi lopettavansa muusikonuransa ja tekevänsä viimeisen kiertueensa vuonna 2013.
Di'Annon pitkäaikainen levy-yhtiö Conquest Music vahvisti Di'Annon menehtyneen kotonaan Englannin Salisburyssa 66 vuoden iässä 21. lokakuuta 2024.
Aare

Aare (, , ) on Reinin vesimäärältään suurin sivujoki ja pisin Sveitsissä kokonaan virtaavista joista. Joen keskivirtaama alajuoksulla (Untersiggenthalissa) on 560 m³/s. Sen kokonaispituus on 288,2 kilometriä. Aaren vesistön valuma-alue kattaa puolet Sveitsistä.
Joen kulku.
Aaren alkulähde on Aargletscherjäätiköillä (Oberaargletscher, Unteraargletscher), Grimselsolan länsipuolella, noin 2 300 metrin korkeudessa, Guttannen-nimisessä kunnassa, Bernin kantonissa. Alkuosalla joki virtaa Haslitalin laaksossa luoteeseen, Brienzerseen- ja Thuninjärven kautta, Bernin ohi, Bieljärveen. Biel/Biennen jälkeen Aare virtaa koilliseen Solothurnin, Oltenin ja Aaraun läpi. Aare laskee Reiniin Pohjois-Sveitsissä, Aargaun kantoniin kuuluvassa Koblenzin kunnassa. Matkallaan Oberaargletscheriltä Reinille joki laskeutuu noin 1 990 metriä.
Aaren vesistö.
Aaren vesistön valuma-alue on 17 617 km². Valuma-alueen keskikorkeus on 1 050 metriä mpy. Vesistön itäisimmät alueet ovat Liechtensteinin rajan tuntumassa, Sargansin länsipuolella. Valuma-alueen läntisimmät osat ovat Geneven pohjoispuolella Juravuoristossa.
Aaren merkittävimmät sivujoet vasemmalla rannalla ovat Kander ja Saane. Oikeanpuoleisen rannan merkittävimmät sivujoet ovat Emme, Reuss ja Limmat.
Sähkön tuotanto.
Aaren alkulähteillä on neljä patojärveä, joihin kerätään jäätiköiden sulamisvesiä ja säädetään alkuosan virtaamaa. Patojärvet ovat
Joessa on kolmisenkymmentä vesivoimalaitosta. Kolme Sveitsin kaikkiaan neljästä ydinvoimalaitoksesta sijaitsee Aaren varrella (Mühleberg, Gösgen, Beznau).
Aarau

Aarau on kaupunki Pohjois-Sveitsissä, Aarejoen varrella. Aaraussa asuu runsaat 20 000 asukasta. Aarau on Aargaun kantonin pääkaupunki. Aarau oli vuonna 1798 jonkin aikaa Helvetian tasavallan pääkaupunki.
Aarau on vanha teollisuuskaupunki, joskin teollisuuden merkitys on vähentynyt olennaisesti.
Aargau

Aargau (, , , ) on yksi Sveitsin pohjoisista kantoneista. Aargaun pääkaupunki on Aarau. Kantonissa on vajaat 700 000 asukasta. 
Maantiede.
Aargau sijaitsee suurelta osin Aarejoen laaksossa, mistä se on saanut nimensäkin. Pohjoisessa kantonin rajana on Rein, Sveitsin ja Saksan rajajoki. 
Aargau on yksi Sveitsin vähiten vuoristoisista kantoneista, Mittellandia, alankoaluetta Alppien pohjoispuolella ja Juravuoriston itäpuolella. 
Historiaa.
Aargaun alue oli Habsburgien hallinnassa vuoteen 1415. Aargau liittyi Sveitsin valaliittoon vuonna 1803.
Asukkaat ja hallinto.
Aargau on saksankielinen: saksaa puhuu 87 prosenttia asukkaista. Suurin uskonnollinen ryhmä ovat katoliset (vuonna 2017 32 prosenttia). Protestantteja on 23 prosenttia. Kantonin vakituisista asukkaista 25 prosenttia on ulkomaalaisia (vuonna 2017). Kantonin vakituista asukkaista neljännes oli vuoden 2019 lopussa ulkomaalaisia.
Kunnat ja kaupungit.
Aargaussa on 210 kuntaa (1.1.2020 alkaen), jotka muodostavat 11 hallintoaluetta (). Aargaussa on 12 väkiluvultaan yli 10 000 asukkaan kuntaa eli kaupunkia (tilanne 31.12.2019):
Talous.
Aargau on ollut Sveitsin vilja-aitta ja myös merkittävää karjanhoitoaluetta. Vuonna 2016 maa- ja metsätalous työllistivät enää kolme prosenttia aargaulaisista. Teollisuudessa oli 28 prosenttia ja palvelualoilla 69 prosenttia työpaikoista. 
Aargaun kantonin osuus Sveitsin bruttokansantuotteesta oli vuonna 2015 viidenneksi suurin arvoltaan 40 miljardia frangia
Reinissä, Aaressa ja Limmatissa on yli 20 vesivoimalaa, ja kaksi (Leibstadt, Beznau) Sveitsin neljästä ydinvoimalasta on Aargaussa. Aargauta sanotaankin Sveitsin "energiakantoniksi". 
Nähtävyydet.
Aargaussa ovat Badenin ja Schinznachin kuuluisat rikkipitoiset kuumat lähteet.
Separaattori

Erottelulaite eli separaattori (&lt; lat.) on jonkin fluidin seoksen eri ainesosien erottamiseen käytettävä kone. Separointi viittaa vanhastaan maidon separointiin mutta termiä voidaan käyttää yleisesti mistä tahansa erotustekniikasta. Separointi voi perustua esimerkiksi linkoamiseen, sihdin läpi puristamiseen tai näiden yhdistelmään. 
Linko.
Lingossa seos saatetaan voimakkaaseen pyörimisliikkeeseen, jolloin painavimmat aineosat pyrkivät kertymään mahdollisimman etäälle pyörimisakselista.
Maitoseparaattori.
Maitoseparaattori on laite, joka erottaa kerman maidosta. Sen keksivät ruotsalainen Gustaf de Laval ja tanskalainen L. C. Nielsen yhtäaikaisesti vuonna 1878. Erottelulaite mahdollisti muun muassa teollisen meijeritoiminnan. Aikoinaan maatiloilla käytettiin myös käsikäyttöisiä erottelulaitteita.
Lieteseparaattori.
Esimerkiksi karjan lietettä voidaan separoida neste- ja kuivajakeeksi helpottamaan sen käyttämistä lannoitteena. Jakeisiin tulee eri ravinnekoostumukset.
Isotooppiseparaattori.
Isotooppiseparaattorilla voidaan erotella jonkin alkuaineen isotooppeja pieniä määriä teknisiin tai tieteellisiin tarkoituksiin.
Magneettierottelija.
Magneettierottelijaa käytetään malmien rikastuksessa erottamaan magneettiset osat toisistaan.
Polttoaineseparaattori.
Erityisesti laivoilla käytetään erityistä separaattoria, jolla erotellaan puhdistettavasta polttoaineesta vettä ja mekaanisia epäpuhtauksia.
Öljynerotin.
Poltto- ja muiden moottoreiden voiteluöljyä voidaan erotella omalla erottelulaitteellaan, jolloin öljyä ei vaihdeta, se kuluu tai palaa pikkuhiljaa. Hapettumisenestoainetta voidaan lisätä, jos öljyn TBN- (Total Base Number) tahi TAN- (Total Acid Number) arvo muuttuu liiaksi uuden öljyn vastaaviin verrattaessa.
Sentrifugi (lentäminen).
Erottelulaitteeksi kutsutaan leikillisesti myös sentrifugia eli linkoa, jolla koulutetaan hävittäjälentäjiä ja astronautteja sietämään suuria G-voimia.
Ray Bourque

Raymond Jean "Ray" Bourque (s. 28. joulukuuta 1960 Montreal, Quebec, Kanada) on kanadanranskalainen uransa lopettanut NHL-jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli puolustaja. Bourque pelasi urallaan Boston Bruinsissa sekä Colorado Avalanchessa NHL-liigassa kaikkiaan 1 612 peliä tehoin 410+1169=1 579. Bourque on eniten maaleja ja tehopisteitä NHL:ssä tehnyt puolustaja. Hänet valittiin viisi kertaa sarjan parhaaksi puolustajaksi. Ray sai urallaan useita palkintoja ja hänet nimettiin uransa päätyttyä Hockey Hall of Fameen. Boston Bruins ja Colorado Avalanche ovat jäädyttäneet Bourquen numeron 77.
Uran alku.
Bourque pelasi juniorivuosinaan Sorel Black Hawksissa sekä Verdun Eperviersissä (Black Hawks) QMJHL-liigassa. Siellä hänet valittiin vuosina 1978 ja 1979 liigan parhaaksi puolustajaksi. Hänen taitonsa herättivät kiinnostusta NHL:ssä, ja niinpä Boston Bruins hankki hänen pelioikeutensa valitsemalla Rayn ensimmäisellä kierroksella koko liigan kahdeksantena . 
Bourque vakiinnutti paikkansa Bruinsissa saman tien. Ensimmäisellä kaudellaan hän voitti vuoden tulokkaalle annettavan Calder Trophyn sekä valittiin NHL:n ykköstähdistöön keväällä 1980. Kukaan kenttäpelaaja ei aiemmin ollut saanut molempia valintoja.
Uransa aikana Bourque pelasi Bruinsissa 1 518 ottelua tehden 1 506 pistettä (395+1 111) ja hän on Bostonin historian kautta aikain eniten pisteitä tehnyt pelaaja. Hän johtaa myös syöttö- ja ottelutilastoa Bostonissa.
Lisäksi hän on kautta aikain eniten pisteitä tehnyt puolustaja NHL:ssä ennen Paul Coffeyta.
Ray Bourque toimi Bruinsin kapteenina 1988–2000.
Bourque pelasi uransa alun Bostonissa numerolla 7, mutta Bruinsin jäädytettyä Phil Espositon numeron joulukuussa 1987, joutui Bourque vaihtamaan numerokseen 77.
Uran huipennus.
Kauden 1999–2000 aikana Bourque siirtyi Colorado Avalancheen. Hän pyysi itse siirtoa toiseen joukkueeseen saadakseen mahdollisuuden pelata vielä Stanley Cupista. Coloradossa hän pelasi kauden loppuun, mutta joukkue ei vielä saavuttanut voittoa. Kauden 2000–2001 päätteeksi Bourque voitti lopulta pitkän uransa kruunuksi Stanley Cupin. Hän oli pelannut NHL:ssä 22 kautta. Hän oli tuolloin eniten otteluita ilman Stanley Cup -voittoa pelannut pelaaja.
Bourque ylitti 400 maalin rajan 18. maaliskuuta 2000. Hän on ainoa tuon rajan ylittänyt puolustaja NHL:ssä.
Sillanpääläisyys

Sillanpääläisyys on lestadiolaisuuden suuntaus, joka sai alkunsa vuonna 1977 erkaantumalla vanhoillislestadiolaisuudesta. Suuntausta alettiin kutsumaan ulkopuolisten taholta keskeisimmän toimijansa Merikarvian kirkkoherran Paavo Sillanpään nimen mukaisesti "sillanpääläisyydeksi". Sillanpääläiset perustivat sitten Suomen vanhoillislestadiolaisen rauhanyhdistyksen samana vuonna 1977. Rovasti Sillanpää oli toiminut kauan SRK:n johtokunnan jäsenenä, mutta joutui siitä erotetuksi kritisoituaan herätysliikkeessä voimistunutta "lakioppia" julkilausumineen sekä SRK:n johtokunnan sekaantumista puoluepolitiikkaan. Yhdistyksen nimi muutettiin 11. lokakuuta 1989 muotoon "Suomen vanhoillislaestadiolainen Rauhanyhdistys ry". Aluksi yhdistyksen kotipaikka oli Oulu, mutta nykyään se on Ylivieska. Yhdistyksen postiosoite on kuitenkin Joensuussa. Yhdistys kirjattiin yhdistysrekisteriin 29. joulukuuta 1978, ja yhdistyksen Y-tunnus tuli voimaan 25. kesäkuuta 1979. Yhdistyksen asiainhoitajana on toiminut mm. Eila Polvi.
Vuosina 1972–1973 Amerikan First Apostolic Lutheran Church katkaisi välinsä Suomen vanhoillislestadiolaisiin. Välien katkaisu aiheutti kuitenkin First Apostolic Lutheran Church'issa hajaannuksen, kun noin puolet heistä perusti oman uuden keskusyhdistyksen nimeltä Association of American Laestadian Congregations (nykyinen Laestadian Lutheran Church), koska halusivat jatkaa uskonyhteydessä Suomen vanhoillislestadiolaisten pääsuunnan ja heidän keskusyhdistyksensä (SRK) kanssa. FALC liittyi myöhemmin uskonyhteyteen Suomen sillanpääläisyyden kanssa. Suomessa sillanpääläisyys syntyi 1977, kun he perustivat Suomen vanhoillislestadiolaisen rauhanyhdistyksen.
Sillanpääläiset julkaisivat "Armon ja rauhan tervehdys" -lehteä. Sillanpääläisyys hajosi sisäisiin erimielisyyksiin. Suurin osa palasi takaisin vanhoillislestadiolaisuuteen ja osa meni rauhansanalaisuuteen. Suomessa ryhmä on nykyisin pieni ja osin lakannut toimimasta, mutta Amerikassa FALC:n jäsenmäärän arvioitiin vuonna 2001 olevan noin 4 000. Amerikassa tätä suuntaa kutsutaan myös töröläläisyydeksi. Ruotsissa ryhmittymää kutsutaan morjärveläisyydeksi. Ruotsissa liike toimi erityisesti Morajärven alueella. Töröläläisyys oli vuonna 2001 neljänneksi suurin lestadiolaisuuden ryhmä maailmassa.
Folkrock

Folkrock on rockmusiikin tyyli, joka yhdistelee folk- ja rockmusiikkia. Folkmusiikin voimakkaat vaikutteet ilmenevät esimerkiksi akustisvoittoisena soittona tai yksinkertaisina sovituksina. Folkrock syntyi 1960-luvun puolivälissä. 
Historia.
Eräs merkittävä askel folkrockin synnyssä oli se, että brittiläinen rockyhtye The Animals teki vuonna 1964 sähköisen version yhdysvaltalaisesta kansanlaulusta ”House of the Rising Sun”. Folkrockin varsinainen synty kuitenkin tapahtui Yhdysvalloissa. Tämän katsotaan joskus tapahtuneen, kun losangelesilainen yhtye The Byrds levytti sähköisen version arvostetun folkmuusikko Bob Dylanin kappaleesta ”Mr. Tambourine Man”. The Byrdsin versiosta tuli suuri hitti. The Byrdsin perustajat olivat nuoria folkmuusikoita, jotka The Beatlesin innoittamina ostivat sähkökitarat ja perustivat rockyhtyeen. Pian yhtyeen innoittajiin lukeutunut Bob Dylan siirtyi itsekin käyttämään sähkökitaraa nousten folkrockin ehkä kuuluisimmaksi artistiksi. Folk- ja kansanmusiikin ohella varsinkin 1960-luvun folkrock omaksui tyylivaikutteita psykedeelisestä rockista, jolloin syntyi niin sanottu psykedeelinen folk.
Yllä mainittujen ohella pohjoisamerikkalaisia folkrock-tähtiä ovat 1960-luvun lopulta lähtien olleet muun muassa Neil Young, Stephen Stills, Joni Mitchell sekä The Band -yhtye. Brittiläisen folkrockin isänä pidetään Fairport Convention -nimistä yhtyettä, jonka entinen jäsen Richard Thompson on yltänyt suureen taiteelliseen menestykseen soolourallaankin.
Varsinaisen folkrockin ohella kansanmusiikkivaikutteita on toisinaan esiintynyt myös progressiivisessa rockissa (esimerkiksi Jethro Tull), hard rockissa (esimerkiksi Led Zeppelin ja 1990-luvulla yleistynyt folk metal -tyyli) sekä punkrockissa (esimerkiksi irlantilainen The Pogues, venäläinen Korol i Šut ja yhdysvaltalaiset folkpunk-yhtyeet).
Folkrock Suomessa.
Folkrockia on tehty runsaasti englanninkielisen maailman ulkopuolellakin: Suomessakin tunnetaan melko hyvin itäkarjalainen folkrock-yhtye Santtu Karhu &amp; Talvisovat ja muun muassa Irwin Goodmanin ja Hectorin tuotanto on osittain folkrockia. 2000-luvulla suosituimmaksi kotimaiseksi folkrock-yhtyeeksi on noussut pohjalaismusiikkia rockiin yhdistävä Lauri Tähkä &amp; Elonkerjuu. Oman mainintansa ansaitsee vuosina 1995–2011 toiminut Pohjannaula-yhtye.
Kunta-alan ammattiliitto KTV

Kunta-alan ammattiliitto KTV oli vuosina 1931–2005 toiminut suomalainen kunnissa työskentelevien ammattiliitto. Vuoden 2006 alussa KTV fuusioitui Valtion ja erityispalvelujen ammattiliiton (VAL) ja Valtion yhteisjärjestön (VTY) kanssa muodostaen Julkisten ja hyvinvointialojen liiton (JHL). KTV oli lakkautettaessa Suomen suurin ammattiliitto, johon kuului yli 200 000 jäsentä.
Järjestö perustettiin vuonna 1931 Helsingissä nimellä Suomen kunnantyöntekijäin liitto (SKL). Vuonna 1958 nimeksi vaihdettiin Kunnallisten työntekijäin ja viranhaltijain liitto (KTV) ja vuonna 1991 Kunta-alan ammattiliitto KTV. KTV kuului Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliittoon vuosina 1931–1962 ja Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestöön 1969–2005. KTV:n jäsenlehti oli vuosina 1956–2005 ilmestynyt "Kunta ja Me" (). Liittofuusion yhteydessä lehti yhdistyi uuteen Motiivi-nimiseen julkaisuun.
Sosialidemokraattien sisäinen riitely vaikutti myös KTV:ssä vuodesta 1957 alkaen. Liiton puheenjohtaja Heinonen luettiin aluksi maltillisiin skogilaisiin, mutta hän siirtyi pian SDP:n enemmistön linjalle. KTV:n skogilaiset toimitsijat erotettiin tai erosivat. Vuonna 1962 KTV erosi SAK:sta ja SAK perusti rinnakkaisjärjestöksi Kunnallis- ja sairaala-alojen työntekijäin liiton (KSL), johon siirtyi noin tuhat KTV:n skogilaista jäsentä. KTV teki läheistä yhteistyötä sosialidemokraattien SAJ:n kanssa, mutta se ei liittynyt keskusjärjestöön pyrkiessään säilyttämään oman yhtenäisyytensä. Järjestelyllä kansandemokraatit saatiin jäämään KTV:hen. KSL yhdistyi takaisin KTV:hen vuonna 1971, ja liitto sai tuhansia uusia jäseniä.
Liiton jäsenmäärä kasvoi nopeasti 1970-luvulla ja vuonna 1979 KTV:hen kuului 142 000 jäsentä. Vuosikymmenen puolivälissä KTV sai nopeasti 20 000 uutta jäsentä, kun perhepäivähoitajat järjestäytyivät liittoon. Vuonna 1982 KTV:stä tuli Suomen suurin ammattiliitto, kun 12 000 työläistä edustanut Mielenterveys- ja kehitysvamma-alan liitto yhdistyi järjestöön.
Vuoden 1962 liittokokouksen osanottajista 186 edusti SDP:tä, 89 SKDL:ää ja 45 TPSL:ää. 1970-luvulla KTV:n päättävissä elimissä oli 70 prosenttia sosialidemokraatteja ja 30 prosenttia kansandemokraatteja. Viidesosa kansandemokraateista edusti SKP:n oppositiota eli taistolaisia.
Periandros

Periandros (, , k. n. 583 eaa.) oli Korintin toinen tyranni antiikin Kreikassa 600-luvulla eaa. Hän oli ensimmäisen tyrannin, Kypseloksen, poika. Hänet lasketaan yleensä Kreikan seitsemän viisaan joukkoon.
Periandros seurasi isäänsä valtaistuimelle vuonna 627 eaa. Hän kunnostutti Korintin sataman ja rakennutti rampin Korintin kannakselle, niin että laivat voitiin vetää kannaksen yli, ilman että niiden tarvitsi kiertää koko Peloponnesoksen niemimaan ympäri. Tämä ramppi, "diolkos", tuotti niin hyvät tulot, että Periandros saattoi lakkauttaa verot Korintista.
Jälkeenpäin Periandroksen katsottiin kuitenkin olleen tyypillinen paha tyranni. Esimerkiksi Aristoteles ajatteli näin. Herodotos kertoo, että hän oppi raakalaismaisuutensa Thrasybulokselta, Miletoksen tyrannilta, joka neuvoi Periandrosta hankkiutumaan eroon kaikista jotka saattaisivat uhata hänen valtaansa. Hän kohteli aatelia ankarasti, mutta tuki talonpoikia ja käsityöläisiä. Hänen tekoihinsa lasketaan nuorten korfulaisten poikien lähettäminen kastroitavaksi Lyydiaan, ja hänen oman vaimonsa Melissan murhaaminen. Heidän poikansa Lykofron sai selville, että hänen isänsä oli murhaaja, joten Periandros ajoi hänet maanpakoon Korintista ja kielsi kaikkia alamaisiaan antamasta hänelle suojaa. Herodotoksen mukaan Periandros myös järjesti musiikkikilpailun, jonka voitti runoilija Arion.
Periandros olisi myöhemmin halunnut sovitella Lykofronin kanssa, mutta Lykofron kieltäytyi palaamasta, ennen kuin hänen isänsä luopuisi vallasta. Korfun asukkaat kuitenkin tappoivat Lykofronin estääkseen Periandrosta saapumasta.
Kleobulos

Kleobulos (, 500-luku eaa.) oli Lindoksen kansalainen ja Euagoraan poika. Hänet lasketaan Kreikan seitsemän viisaan joukkoon.
Kleobulos opiskeli filosofiaa Egyptissä. Hänen kerrotaan jälleenrakennuttaneen Danaoksen rakennuttaman Athene Lindian temppelin.
Hänellä oli tapana sepittää runomuotoisia lauluja, sanontoja ja arvoituksia, niitä kertyi yli 3000 riviä. Hänellä oli tytär nimeltä Kleobulina, joka sepitti arvoituksia heksametrimuodossa. Niiden sanottiin olevan yhtä hyviä kuin hänen isänsä kirjoittamien arvoitusten.
Joitakin hänen sanontojaan olivat:
Kleobulos kuoli noin 70-vuotiaana.
Lapsiporno

Lapsipornografia on pornografian kategoria, joka sisältää ne pornografiset teokset, joissa esiintyy alle 18-vuotiaita. Lapsipornon valmistamiseen liittyy usein lapsen seksuaalista hyväksikäyttöä, jonka on katsottu olevan erittäin vahingollista lapsen henkiselle ja fyysiselle hyvinvoinnille. Lapsipornon tuotanto ja hallussapito on useimmissa maissa laitonta toimintaa.
Lapsiporno Suomessa.
Suomen rikoslain käyttämiä rikosnimikkeitä ovat
Valtion elokuvatarkastamon tulkinnan mukaan elokuva on lapsipornografiaa silloin kun ohjelmassa kuvataan alle 18-vuotiaita masturboimassa tai osapuolina aidoissa akteissa. Suomen ratifioima lapsen oikeuksien sopimus määrittelee vastaavasti lapsen alle 18-vuotiaaksi ihmiseksi. Sopimuksen ihmiskauppaa käsittelevässä erillisessä lisäosassa lapsiporno määritellään seuraavasti:
"Lapsipornografialla tarkoitetaan mitä tahansa esittämistä, millä keinoin tahansa, jossa lapsi osallistuu todelliseen tai jäljiteltyyn seksuaaliseen toimintaan, tai mitä tahansa lapsen sukupuolielinten esitystä pääasiallisesti seksuaalisessa tarkoituksessa."
Ennen vuotta 2004 Suomen rikoslaki ei määritellyt selkeästi sanaa "lapsi" pornografiaa koskevassa lainsäädännössä. Kyseisenä vuonna lakiin lisättiin täsmennys: ""lapsena pidetään kahdeksaatoista vuotta nuorempaa henkilöä sekä henkilöä, jonka ikää ei voida selvittää, mutta jonka on perusteltua syytä olettaa olevan kahdeksaatoista vuotta nuorempi"." Lisäys vaikutti teinipornografian laillisuuden arviointiin, sillä osassa EU-maita oli ollut laillista käyttää alle 18-vuotiaita näyttelijöitä teinipornografisissa tuotannoissa. 
Suomen lainsäädännössä lapsipornografiaksi määritellään ainoastaan valokuva, videonauha, elokuva tai muu todellisuudenmukainen kuvatallenne mutta ei esimerkiksi piirroksia eikä kertomuksia, jotka esittävät lasta seksuaalisessa kanssakäymisessä tai muutoin loukkaavasti. 
Sen sijaan Ruotsissa lapsipornografiaksi käsitetään myös kuvitteellisista aiheista tehdyt piirrokset. Ruotsi onkin yksi niistä harvoista maista, joissa lapsipornon käsite on laajennettu myös kuvitteellisiin piirroksiin.
Lapsipornon vastainen internet-sensuuri Suomessa.
Loppuvuodesta 2007 alettiin Suomessa internet-operaattoreille toimittaa vapaaehtoista suodatuslistaa, jolla pyrittiin estämään tavallisia käyttäjiä joutumasta tahtomattaan lapsipornosivustoille. Sensuurilistalle joutui kuitenkin myös laillisia sivustoja, jotka eivät sisältäneet lapsipornoa, sekä sananvapauden puolesta puhuvia sivuja, joilla kritisoitiin suodatusta ratkaisuna lapsipornoon liittyviin ongelmiin.
Lapsipornon eri muodot.
Lapsipornoksi määritelty sisältö vaihtelee maittain. Esimerkiksi Kanadassa lapsipornoksi lasketaan myös kirjallinen, fiktiivinen sisältö, jonka pääomainen pyrkimys on seksualisoida lapsia. Tämän rajauksen ulkopuolelle kuuluu siten lasten hyväksikäyttöön viittaminen esimerkiksi osana autobiografista kertomusta, joka ei pyri seksualisoimaan tai erotisoimaan lapsen seksuaalisuutta.
Pittakos

Pittakos (, , n. 650–570 eaa.) oli Hyrradioksen poika, kotoisin Mytilenestä Lesbokselta. Hänet lasketaan Kreikan seitsemän viisaan joukkoon.
Pittakos toimi Mytilenen armeijan kenraalina, ja oli armeijoineen voitokas taistelussa ateenalaisia ja heidän komentajaansa Frynonia vastaan. Saavutetun voiton seurauksena mytileneläiset pitivät Pittakosta suuressa arvossa. He antoivat hänelle kaikkein ylimmän vallan. Hänen aikanaan kaupunki ja sen perustuslaki laitettiin hyvään kuntoon. Hän luopui vallasta kymmenen hallitusvuoden jälkeen.
Jotkut kirjoittajat mainitsevat, että hänellä olisi ollut poika nimeltä Tyrrhaios. Legendan mukaan hänen poikansa tapettiin, ja kun murhaaja tuotiin Pittakoksen eteen, hän päästi tämän vapaaksi, sanoen ”armo on parempi kuin katumus”. Tästä syystä Herakleitos kertoo hänen sanoneen miehen vapauttaessaan ”armo on parempi kuin rangaistus”.
Pittakokselta säilyi joukko mietelauseita, joista suurin osa on kadonnut. Joitakin hänen sanontojaan ovat:
Pittakoksen kukoistuskausi oli 42:n olympiadin aikana. Hän kuoli 52:n olympiadin kolmantena vuonna, elettyään yli 70 vuotta.
Natriumhydroksidi

Natriumhydroksidi (NaOH), arkikielessä lipeä tai natronlipeä, on natrium- (Na+) ja hydroksidi-ioneista (OH-) koostuva vahva emäs, joka liuetessaan veteen vapauttaa lämpöä eli reagoi eksotermisesti. Natriumhydroksidi on puhtaana läpikuultavan valkea, vetistyvä (ilman kosteuteen osittain liukeneva), hajuton kiinteä aine. Aine absorboi ilmasta hiilidioksidia ja vettä. Huoneenlämpötilassa 50-prosenttinen natriumhydroksidin vesiliuos on neste, mutta väkevämmät vesiliuokset ovat joko erittäin viskooseja nesteitä tai kiinteitä. Natriumhydroksidi ja sen vesiliuokset eivät ole syttyviä eivätkä ylläpidä palamista. Vahvat hapot reagoivat natriumhydroksidin kanssa kiivaasti. Aine syövyttää metalleja kuten sinkkiä, magnesiumia ja alumiinia vapauttaen syttyvää vetykaasua.
Käyttö.
Natriumhydroksidia käytetään yleensä erivahvuisina vesiliuoksina. Natriumhydroksidin liuetessa veteen vapautuu paljon lämpöä. Liuokset ovat emäksisiä ja väkevinä myös syövyttäviä. Natriumhydroksidi on tärkeä teollisuuskemikaali, jota käytetään suuria määriä muun muassa paperin ja sellun valmistuksessa sekä petrokemikaalien, tekstiilien, saippuan ja pesuaineiden tuotannossa.
Natriumhydroksidi on kaliumhydroksidin ohella monien viemäriputkien tukosten avaamiseen tarkoitettujen tuotteiden ja suurtalouskonetiskiaineiden tehoaine. Sitä löytyy esimerkiksi päivittäistavarakaupoissa myytävistä viemäriputkien avaamiseen tarkoitetuista tuotteista yleensä 10 % liuoksena. Rautakaupoissa myytävät vastaavat tuotteet ovat usein rakeisina tai jauhemaisina pitoisuudeltaan liki 100 %. Natriumhydroksidi syövyttää alumiinia muodostaen vetykaasua, minkä vuoksi se ei sovellu alumiiniastioiden pesuun. Natriumhydroksidia käytetäänkin yleisesti alumiinin työstämiseen etsaamalla ja osana pintakäsittelyä anodisoimalla.
Vielä 1940-luvulla natriumhydroksidia käytettiin yleisesti myös pyykinpesuaineena, ja sitä sanottiinkin myös "pyykkilipeäksi". Sellaisena sitä käytettiin korvaamaan saippuaa, joka oli selvästi kalliimpaa ja josta toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen vallitsi usein pulaakin. Pyykkilipeä oli kuitenkin syövyttävyytensä vuoksi vaarallista ja aiheutti usein onnettomuuksiakin, ja tästä käytöstä sen ovatkin 1950-luvulta lähtien syrjäyttäneet erilaiset pesupulverit ja nestemäiset pesuaineet.
Valmistus.
Natriumhydroksidia valmistetaan ruokasuolasta eli natriumkloridista (NaCl) elektrolyyttisesti. Natriumkloridiliuokseen johdetaan sähkövirta, jonka vaikutuksesta natriumionit pelkistyvät katodilla natriummetalliksi (Na) ja kloridi-ionit hapettuvat anodilla alkuaineklooriksi (Cl2). Natrium reagoi edelleen veden kanssa, jolloin vapautuu vetyä ja syntyy hydroksidi-ioneja. Kloori ja vety muodostavat räjähtävän seoksen, joten anodi- ja katoditila on pidettävä erillään. Kun liuoksesta haihdutetaan vesi pois, saadaan kiinteää natriumhydroksidia. Kaupallisena suurkemikaalina natriumhydroksidi on yleensä 50-prosenttisena vesiliuoksena. Tällainen lipeäliuos on väritön, 12 °C:n lämpötilassa jähmettyvä neste, jonka tiheys on 1,5 kg/dm3. 
Suomessa natriumhydroksidia valmistavat Kemira Chemicals Oy Äetsässä.
Henry Theel

Henry Per-Erik Theel (14. marraskuuta 1917 Helsinki – 19. joulukuuta 1989 Helsinki) oli 1940- ja 1950-luvuilla Suomen suosituimpia laulajia, vaikkakin hän levytti ja esiintyi aina 1980-luvulle saakka. Menestyksekkäimpinä vuosinaan hänet tunnettiin etenkin Toivo Kärjen sävelmien tulkitsijana. Iskelmien lisäksi hän lauloi myös ooppera-aarioita. Äänialaltaan hän oli tenori ja häntä kutsuttiin varsinkin 1950-luvulla ”Suomen Tino Rossiksi”.
Ura.
Henry Theel varttui suomenruotsalaisessa perheessä. Isän puolelta hänen sukujuurensa ulottuvat Belgiaan, mutta helsinkiläissyntyisenä hän piti itseään aina ”Stadin kundina”. Hän nousi ensimmäisen kerran menestykseen vuonna 1942 levyttämällä Arvo Koskimaan tangon ”Syyspihlajan alla”; myöhemmin hän teki siitä vielä kaksi uutta levytystä vuosina 1961 ja 1971. Vuoden 1942 levytyksiin kuuluivat myös neljä Toivo Kärjen sävellystä, mm. "Kun olit lähtenyt" ja "Nimetön valssi". Marraskuusta 1945 alkaen hänestä tuli Toivo Kärjen sävelmien tärkein tulkitsija kymmenen vuoden ajaksi. Vuodelta 1945 ovat mm. tangot "Liljankukka" ja "Hiljaa soivat balalaikat", vuodelta 1946 tangot "Jos muistelet mua" ja "Ei onnea suurempaa", vuodelta 1947 tangot "Naisten tango" ja "Anna-Liisa", vuodelta 1948 tangot "Soidessa tangon ja loisteessa kuun" ja "Eron hetki on kaunis". vuodelta 1949 tango "Ei erossa yhtään iltaa" ja valssi "Kuin lapsena ennen". 
Vuoden 1950 loppuun mennessä Theel oli tehnyt jo noin 250 levytystä, joiden ohjelmisto oli monipuolinen, aina tangosta romanttisiin iskelmiin ja ajan uuteen muotitanssiin, sambaan. Näistä Kärjen kappaleita oli noin sata ja Theel onkin eniten Kärjen sävellyksiä levyttänyt laulaja. Vuodet 1946–1952 hän kiersi Suomea Kärjen yhtyeen solistina. Theel tuli tutuksi myös Punaisen Myllyn revyyteatterista ja elokuvarooleista, joista tunnetuimmat lienevät ”Serenadiluutnantti” (1949), ”Köyhä laulaja” (1950) ja ”Vain laulajapoikia” (1951). ”Köyhän laulajan” nimisävelmästä tuli yksi Theelin parhaista levymenestyksistä, jonka hän levytti kahdesti vuosina 1950 ja 1965. Menestystä jatkui 1950-luvun alkuun asti, kunnes seurasi pitkä tauko: hänen äänihuulensa todettiin vaurioituneiksi ja laulaminen kiellettiin häneltä joksikin aikaa kokonaan. Tämän vaiheen viimeisiä oli ensilevytys Unto Monosen tangosta "Satumaa" vuonna 1955. 
Henry Theel palasi levylaulajana julkisuuteen vuonna 1963 Lauri Jauhiaisen tangolla "Vanha rakkaus ei ruostu" ja julkaisi siitä lähtien uusia levyjä tasaiseen tahtiin miltei kuolemaansa asti. 1970-luvun alusta lähtien hän oli Pauli Granfeltin yhtyeen vakituinen solisti. Granfeltin yhtyeen kanssa syntyneitä menestysiskelmiä olivat muun muassa ”Sellanen ol’ Viipuri”, ”Syysillan tuuli”, ”Tangokavaljeeri” ja ”Rattaanpyörä” sekä uudet versiot tangoista ”Liljankukka” ja ”Hiljaa soivat balalaikat”. Theel teki muutaman levytyksen myös Kullervo Linnan Humppa-Veikkojen solistina. 
1980-luvulla Theel oli viimeinen sotien aikana aloittaneen viihdemuusikkopolven aktiivisesti esiintynyt edustaja. Kaikkiaan hänen uransa kesti lähes puoli vuosisataa ja levytyksiä kertyi yli 500. 
Theel on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Made in Heaven

Made in Heaven on Queen-yhtyeen studioalbumi, joka ilmestyi marraskuussa 1995. Se nousi listaykköseksi muun muassa Suomessa, jossa levyä on myyty yli 50 000 kappaletta. "Made in Heavenin" tekivät Brian May, Roger Taylor ja John Deacon laulaja Freddie Mercuryn kuoleman jälkeen. Levy sisältää muun muassa kappaleita, jotka oli äänitetty aiemmin Mercuryn kanssa. Monet näistä kappaleista on sovitettu kokonaan uudestaan.
Kappaleet.
CD-julkaisussa on tuottaja David Richardsin luoma pitkä päätösraita:
Julkaisut.
Levy julkaistiin vinyylilevynä, CD-levynä ja C-kasettina Britanniassa 6. marraskuuta 1995. Albumi nousi parhaillaan myyntilistan ykkössijalle 25 listaviikon aikana myyden nelinkertaista platinaa. Yhdysvalloissa albumi ilmestyi päivää myöhemmin 7. marraskuuta heikommalla listamenestyksellä. Levy nousi Yhdysvaltain listalla 58. sijalle myyden kultaa.
Albumin ensimmäinen vinyylipainos oli rajoitettu 50 000 kappaleen erä. Tässä harvinaisemmassa painoksessa vinyylilevy itsessään on valkoinen, ja kansikuva on erilainen. Yleisemmän version dramaattisessa kansikuvassa Mercury hyvästelee symbolisesti auringonlaskun, kun taas ensipainoksen kannessa hän tervehtii samassa paikassa otetussa kuvassa nousevaa aurinkoa. Vaihtoehtoista kansikuvaa on käytetty sittemmin joissain cd-levyjen uudelleenjulkaisuissa.
Albumi julkaistiin remasteroituna CD-levynä vuonna 2001 Japanissa, ja uudelleen vuonna 2004. Remasteroitu CD japaninkielisin kansin julkaistiin myös Euroopassa 12. heinäkuuta 2004.
Svante Arrhenius

Svante August Arrhenius (19. helmikuuta 1859 Vik lähellä Uppsala, Ruotsi – 2. lokakuuta 1927 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen fyysikko ja kemisti ja ensimmäinen ruotsalainen Nobel-palkinnon saaja. Vuonna 1903 myönnetyn kemian Nobelin perusteena olivat Arrheniuksen dissosiaatiota koskevat teoriat. Arrheniusta pidetään yhdessä Wilhelm Ostwaldin ja Jacobus Henricus van ’t Hoffin kanssa fysikaalisen kemian perustajana.
Arrhenius oli myös tieteen kansantajuistaja ja kirjoitti useita suomennettujakin teoksia.
Elämä.
Arrhenius tutki elektrolyyttien sähkönjohtokykyä fyysikko Eric Edlundin ohjauksessa. Arrhenius väitteli Uppsalan yliopistossa v. 1884 ja väitöskirjassaan, joka sai huonot arvosanat, hän käsitteli elektrolyyttien dissosiaatioita. Väitöksen jälkeen Arrhenius työskenteli neljä vuotta Friedrich Wilhelm Ostwaldin, Friedrich Kohlrauschin, Ludwig Boltzmannin, ja Jacobus Henricus van't Hoffin kanssa. Arrhenius Ostwaldin ja van't Hoffin ohjauksessa kehitti myöhemmin v. 1887 elektolyytien dissosiaatioteorian. Luennoituaan Uppsalan yliopistossa Arrhenius kutsuttiin Tukholman teknisen korkeakoulun fysiikan professoriksi v. 1895. Vuodesta 1905 vuoteen 1927 hän vastasi fysikaalisesta kemiasta Nobel instituutissa. 
Arrhenius tutki vain vähän kemiallista kinetiikkaa, mutta laadukkaasti. Hän julkaisi v. 1889 tulkintansa van't Hoffin reaktion tasapainovakion lämpötilariippuvuudesta, ja päätteli tästä tieteessä yleisesti tunnustetun Arrheniuksen yhtälön.
Arrhenius työskenteli monilla tieteen aloilla kuten immunokemia, kosmologia ja elämän synty Maa-planeetalla. Arrhenius oli yksi aikalaisistaan, jotka esittivät panspermia-hypoteesin. Siinä selitettiin elämän 'alkusiementen' tulleen avaruudesta. Myöhemmin 2000-luvulla ajatus on jälleen saanut huomiota avaruustutkimuksessa.
Vuonna 1896 Arrhenius tutki ensimmäisenä kasvihuoneilmiötä ja erityisesti hiilidioksidin ja vesihöyryn lämpösäteilyominaisuuksia, jonka Joseph Fourier oli havainnut jo v. 1827. Arrhenius selitti kasvihuoneilmiön avulla teoriaansa, jonka mukaan jääkausien ja lämpimien kausien vaihtelu riippuu ilmakehän hiilidioksidipitoisuuden vaihteluista.
Yläjärvi

Yläjärvi (, odži. "gichigami", "anishinaabewi-gichigami") on yksi Pohjois-Amerikan Isoistajärvistä. Yhdysvaltain ja Kanadan raja kulkee järven halki. Jos Huronjärvi, johon Yläjärvi laskee, sekä Michiganjärvi käsitetään salmiyhteydestään huolimatta eri järviksi, Yläjärvi on pinta-alaltaan maailman suurin makeavetinen järvi, mutta tilavuudeltaan Baikaljärvi on suurempi. Kaspianmeri taas on sekä pinta-alaltaan että tilavuudeltaan kiistatta maailman suurin järvi, mutta se on suolajärvi. Yläjärven pinta-ala on noin 82 100 neliökilometriä. 
Yläjärvi on 563 kilometrin pituinen ja 257 kilometrin levyinen. Järven keskisyvyys on 147 metriä ja suurin syvyys 406 metriä. Sen tilavuus on 12 100 kuutiokilometriä, ja sillä on rantaviivaa 4 393 kilometriä. Järven koosta saa jonkinlaisen käsityksen, kun ajattelee, että sen tilavuudella voisi peittää Suomen pinta-alan noin 35 metrin vesikerrokseen tai koko Euroopan runsaan yhden metrin kerrokseen.
Andalusialainen koira

Andalusialainen koira () on Luis Buñuelin (käsikirjoittaja/ohjaaja) ja Salvador Dalín 16 minuuttia kestävä surrealistinen mykkäelokuva.
Vastaanotto ja kritiikki.
Elokuva tuotettiin Ranskassa 1929 ja on kuvattu Le Havressa ja Pariisissa. Se sai alkunsa aikansa avantgardistisesta elokuvaliikkeestä mutta myös arvosteli sitä.
Avantgardistisen muodon mukaisesti elokuva koostuu näennäisesti toisiinsa liittymättömistä, ajoittain vastenmielisistä kohtauksista, jotka pyrkivät järkyttämään katsojaa. Toisaalta elokuva irtautuu avantgardistisesta perinteestä keskittymällä myös "sisältöön" ja elokuvan keinoihin: yllättäviin kamerakulmiin, elokuvatrikkeihin jne.
Elokuvan ajankulkua rikotaan muun muassa siirtymällä "olipa kerran" -ajasta "kahdeksan vuotta myöhemmin" -aikaan. Samat henkilöhahmot, esittelemättä jääneet mies ja nainen, esiintyvät elokuvassa toistuvasti. Heitä näytelleet Simone Mareuil ja Pierre Batcheff tekivät myöhemmin itsemurhan, Batcheff vuonna 1932 ja Mareuil vuonna 1954.
Luis Buñuel lisäsi vuonna 1960 elokuvaan äänen. Hän käytti samaa musiikkia (äänitteinä), jota käytettiin vuoden 1929 näytöksissä: otteita Richard Wagnerin "Tristan ja Isolden" "Liebestodista" sekä kahta argentiinalaista tangoa.
Tapahtumat.
Elokuvan alussa mies silpoo naisen silmän partaveitsellä, minkä jälkeen esitetään joukko surrealistisia kohtauksia: aluksi miehen kämmenen reiästä ryömii muurahaisia, sen jälkeen sokea nainen tökkii kepillään kadulla lojuvaa irronnutta kättä.
Mies näkee naisen jäävän auton alle viereisellä kadulla ja alkaa kouria naista, joka pakenee. Kohta mies yrittää päästä nurkkaan ajetun naisen luokse vetäen kahta flyygeliä, jotka sisältävät kuolleita ja mäteneviä aasinosia, Raamatun laintaulut ja kaksi pappia, joista toista näyttelee Dalí itse.
Sen jälkeen miehen isä, jota esittää sama näyttelijä, saapuu rankaisemaan tätä, mutta mies ampuu hänet kahdella pistoolilla, jotka ilmestyvät miehen käsiin tyhjästä. Lopussa naisen kainalokarvat kiinnittyvät miehen kasvoihin, jolloin nainen lähtee rannalle ja tapaa miehen, jota esittää Dalí. He vaikuttavat onnellisilta, mutta viimeinen otos näyttää heidät staattisena ja paikallaan, kuin kuolleena, haudattuna hiekkaan.
Raven

Raven on Newcastlessa vuonna 1974 perustettu brittiläinen heavy metal -yhtye, joka on vaikuttanut NWOBHM-suuntauksen syntymiseen. Yhtye on julkaissut kolmetoista studiolevyä. 
Historia.
Yhtyeen perustivat veljekset John (laulaja ja basisti) ja Mark (kitaristi) Gallagher. Toisena kitaristina oli Paul Bowden. Rummuissa ensimmäisellä keikalla oli Paul Sherrif, Mick Kenworthy tuli pian hänen tilalleen. Ravenin ensimmäinen albumi, "Rock Until You Drop," julkaistiin vuonna 1981. Toisen levyn, Wiped Out (1982), julkaisun jälkeen, Raven teki sopimuksen yhdysvaltalaisen Megaforce Recordsin kanssa. Yhtye teki ensimmäisen Yhdysvaltojen kiertueen ja esiintyi muun muassa yhtyeiden Anvil, Riot V. Metallica, Exodus ja Anthrax kanssa kolmannen levyn, All for One, jälkeen. 
Raven muutti New Yorkiin ja teki sopimuksen Atlantic Recordsin kanssa vuonna 1985. Tätä seuranneet levyt Stay Hard ja The Pack Is Back olivat kaupallisia menestyksiä mutta monet yhtyeen fanit pitivät niitä liian siloiteltuna aikaisempiin levyihin verrattuna. Life's a Bitch levyllä yhtye palasi juurilleen. 
Yhtye julkaisi levyn Nothing Exceeds Like Excess uuden rumpalin Joe Hasselvanderin kanssa vuonna 1988. Yhdeksänkymmentäluvulla se julkaisi kolme levyä Architect of Fear (1991), Glow (1994) ja Everything Louder( 1997). Yhtye teki kiertueita Euroopassa, Japanissa ja Yhdysvalloissa aina vuoteen 2001 saakka, jolloin Mark Gallagher loukkaantui vakavasti ja yhtye jäi tauolle viideksi vuodeksi. 
Gallagherin toivuttua yhtye palasi yhteen vuonna 2006 ja seuraava levy, Walk Through Fire, ilmestyi vuonna 2006. Yhtye oli Metallican konsertin lämppärinä vuonna 2014 São Paulossa, Braziliassa. Yhtyeen komastoista levy, ExtermiNation, ilmestyi vuonna 2015.
Samson (yhtye)

Samson oli brittiläinen heavy metal -yhtye, joka edustaa Britanniassa 1970-luvulla syntynyttä NWOBHM-tyyliä. 1980-luvun alussa laulaja "Bruce Bruce" (tunnetaan paremmin oikealla nimellään Bruce Dickinson) erosi yhtyeestä voidakseen liittyä Iron Maideniin. Yhtyeen rumpali erosi samoihin aikoihin. Samson ei saavuttanut aikanaan suurta suosiota. Yhtyeen perustanut kitaristi Paul Samson kuoli syöpään 9. elokuuta 2002 .
Historia.
Samsonin perusti vuonna 1977 kitaristi Paul Samson, basisti John McCoy ja rumpali Roger Hunt. Myöhemmin McCoy jättäytyi tuottajaksi ja basistiksi tuli Chris Aylmer. Myös rumpali vaihtui Clive Burriin, joka taas erosi bändistä vuonna 1979 liittyäkseen Iron Maideniin. Hänen tilalleen tuli aiemmin Iron Maidenissa soittanut Barry Graham. Hänet tultiin myöhemmin tuntemaan tiukkaan leopardiasuun ja miekkailijanmaskiin pukeutuneena Thunderstickinä. 
Huhtikuussa 1979 Samsonin ensimmäinen levy, Survivors, ilmestyi. Levyn julkaisua seuranneella keikalla Bristol Granaryssa yhtye tutustui Bruce Dickinsoniin. Heinäkuussa 1979 Dickinson liittyi Samsoniin ja teki näiden kanssa kaksi levyä (Head on ja Shock Tactics). 
Ollessaan keikalla 1981 Readingissa Samson alkoi tulla tiensä päähän Dickinsonin liityttyä samaisella keikalla itsensä läpilyöneeseen Iron Maideniin.
Mick Box

Michael Frederick ”Mick” Box (s. 9. kesäkuuta 1947 Lontoo) on brittiläinen rockmuusikko. Hän on ollut vuodesta 1969 asti rockyhtye Uriah Heepin kitaristi sekä taustalaulaja. Box on yhtyeen alkuperäisistä jäsenistä ainoa, joka vaikuttaa siinä edelleen. Nykyisin hän on yhtyeen pääasiallinen säveltäjä Phil Lanzonin ohella.
Mick Box on ollut Uriah Heepissä koko sen olemassaolon ajan, kuten myös sitä edeltäneissä yhtyeissä The Stalkers ja Spice. Box toimi yhtyeen alkuaikoina yhtyeen johtavana säveltäjänä laulaja David Byronin kanssa.
Box on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Nuoruudessaan Box harrasti musiikin lisäksi nyrkkeilyä ja jalkapalloa. Jälkimmäistä hän pelasi London Schoolboysissa ollen ehdolla myös Tottenham Hotspuriin.