tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Deklaratiivinen muisti

Deklaratiivinen muisti on ihmisen säilömuistin osa, johon tallennetaan erilaiset tiedot ja tapahtumat; asiat, jotka voidaan tietoisuudella tavoittaa. 
Deklaratiivinen muisti jakaantuu edelleen kanadalaisen Endel Tulvingin mallin mukaan semanttiseen muistiin ja episodiseen muistiin. Semanttiseen muistiin tallennetaan asiat, joiden merkitys ymmärretään, episodimuistiin puolestaan salamavalomuistojen kaltaiset muistot tapahtumista.
Tieto tallentuu deklaratiiviseen muistiin eri tavoin, esimerkiksi visuaalisina tai akustisina symboleina. Visuaalisia symboleita voivat olla muun muassa numerot ja kirjaimet.
Grayling

Grayling (holikachuk: "Sixno' Xidakagg") on kaupunki Yukonjoen länsirannalla Alaskassa. Vuoden väestönlaskennassa sen asukasluku oli 194. Näistä etnisesti 87,1 prosenttia edusti Amerikan alkuperäiskansoja.
Vuodesta 1977 lähtien parittomina vuosina Iditarod-koiravaljakkokilpailu on kulkenut Graylingin kautta. Se on tarkastusasema Anvikin jälkeen ja ennen Eagle Islandia.
Proseduraalinen muisti

Proseduraalinen muisti (myös "taitomuisti") on ihmisen säilömuistin osa, joka huolehtii fyysisten ja motoristen taitojen muistamisesta. Monet proseduraalisen muistin tiedoista ovat tietoisuudesta riippumattomia, kuten esimerkiksi käveleminen. Proseduraalisen muistin tieto ilmeneekin usein juuri suorituksissa.
Proseduraalinen muisti sai paikan deklaratiivisen muistin rinnalla säilömuistin osa-alueena, kun tutkittiin muistinmenetyksestä kärsiviä potilaita. Deklaratiivisen muisti eroaa jossain määrin proseduraalisesta, sillä tutkitut potilaat saattoivat kyetä oppimaan uusia pelejä, mutta eivät muistaneet pelaamisestaan mitään.
Panasonic

Panasonic Corporation on Japanissa vuonna 1918 perustettu kansainvälinen elektroniikkalaitteiden valmistaja. Aiemmin nimellä Matsushita Electric Industrial Co., Ltd. tunnettu yritys muutti nimensä Panasonic Corporationiksi 1. lokakuuta 2008. 1950-luvulla käyttöön otettu merkki Panasonic on ollut yhtiön tunnetuin tuotemerkki, ja sen alla myydään erilaisia elektroniikkalaitteita, kuten digitaalikameroita (sekä taskukokoisia kameroita että Micro Four Thirds -järjestelmäkameroita), videokameroita, televisioita, paristoja sekä av- ja äänentoistojärjestelmiä. Yhtiön toinen kansainvälinen tuotemerkki on Technics.
1980-luvulla yhtiöstä tuli maailman suurin levykeasemien valmistaja. Vuonna 1985 Xerox myi viiden tuuman levykeasemien liiketoiminnan yhtiölle.
Yhtiö oli maailman neljänneksi suurin matkapuhelimien valmistaja 1990-luvun lopulla.
Panasonic Corporationiin kuuluu 556 yritystä, ja Panasonic-nimellä on tuotteita yli 15 000. Se kuuluu maailman suurimpiin elektroniikka-alan yrityksiin, ja se on myös yksi maailman suurimmista yrityksistä. Panasonic työllistää yli 330 000 työntekijää, ja sen liikevaihto on noin 80 miljardia dollaria vuodessa. Panasonicin perustaja on Konosuke Matsushita. 
Panasonic Pohjoismaissa.
Pohjoismaihin perustettiin vuonna 1972 Panasonic Nordic AB, joka on Panasonic Corporationin täysin omistama tytäryhtiö. Panasonic Nordic AB on toiminut Suomessa huhtikuusta 2006. Suomessa Panasonicia myytiin 1970-luvulla tuotemerkeillä National ja myöhemmin National Panasonic.
Panasonicin liikevaihto Pohjoismaissa on yli 210 miljoonaa euroa, ja työntekijöitä on sata. 1970-luvulla Panasonicin tuotteita toi Suomeen Kaukomarkkinat (Nykyään Kauko). Yritys yhä edustaa Panasonicia ammattilaistuotteissa kuten videokameroissa ja vahvistettussa tietokoneissa tableteissa. 
Tuotteet.
Yhtiö valmistaa muun muassa AM1 ja AM3 -sarjojen mikrokontrollereita.
1960-luvun lopulla yhtiö julkaisi MACC-7 minitietokoneen.
1970-luvulla yhtiö julkaisi ensimmäiset henkilökohtaiset tietokoneensa My Brain JD-700 ja JD-800, joissa oli CP/M-käyttöjärjestelmä.
Yhtiö valmisti useita MSX-yhteensopivia mikrotietokoneita.
Yhtiö julkaisi vuonna 1984 Panasonic Senior Partner IBM PC -yhteensopivan tietokoneen.
Syyskuussa 1996 julkaistu CF-25 oli yhtiön ensimmäinen Toughbook-sarjan kannettava tietokone.
Peliteollisuus.
Yhtiö oli osakkaana The 3DO Companyssa ja on valmistanut Panasonic Q -konsolia.
Informationsbyrån

Informationsbyrån eli IB oli Ruotsin sotilastiedustelun vuonna 1965 perustama salainen tiedustelupalvelu, joka hoiti osittain samankaltaisia tiedustelutehtäviä kuin valtiollinen poliisi, Säkerhetspoliskin (Säpo). Tilanne oli siis suurin piirtein samankaltainen kuin Suomessa, jossa rinnakkain toimivat vastavakoiluun keskittyvä suojelupoliisi ja osin ulkomaihin (Neuvostoliitto/Venäjä) tiedustelua kohdistava pääesikunnan tutkintatoimisto. 
IB:n edeltäjäorganisaatio oli vuosina 1946-1965 toiminut T-toimisto (T-kontoret), päällikkönään Thede Palm. Palmia seurasi Birger Elmer. T-kontoret lakkautettiin ja Informationsbyrån perustettiin sen tilalle, koska Säpon uskottiin olevan KGB:n soluttama. IB:n johtoon tuli majuri Ingvar Paues. IB:n toiminta ulottui Suomeen ja herätti epäilyksiä Suomen puolueettomuudesta, mikä kiristi presidentti Kekkosen ja Ruotsin hallituksen välejä. 
Ruotsalaiset toimittajat Jan Guillou ja Peter Bratt tuomittiin vankilaan vuonna 1973 sen jälkeen kun he olivat paljastaneet IB:n salaisen vakoilutoiminnan. 
1970-luvulla IB:n radiotiedustelualus ajoi karille Kotkan saaristossa. Veneen radiolaitteet upotettiin Suomenlahteen ennen pelastusalusten saapumista.
Lastimerkki

Lastimerkki eli Plimsollin merkki on vesialuksen kyljessä vesilinjassa oleva viivasto, joka osoittaa aluksen suurimman sallitun syväyksen eli suurimman uppouman määrän kussakin veden tiheydessä sekä kullakin liikennealueella. Lastimerkin kehittäjä oli Samuel Plimsoll, jonka mukaan merkki on nimetty.
Nyrkkisääntönä voidaan sanoa: mitä ylempänä merkki on, sitä enemmän alus voi ottaa lastia. Merkin korkeuteen kölistä vaikuttavat aluksen vakavuuskriteerit, kuten leveys ja pituus, sekä rakenne kuten jäävahvistus. Merkit voivat olla maalattuja tai teräksestä leikattuja ja laivan kylkeen hitsattuja.
Lastimerkissä on omat viivansa makealle vedelle ja suolaiselle vedelle eri vuodenaikoina, sillä aluksen syväyksen kriteerinä on sen veden tiheys, jossa alus kelluu. Samoin liikennealueet määräävät suurinta lastimäärää. Esimerkiksi alimmaksi piirretään aina WNA-viiva, joka tarkoittaa pohjoisen Atlantin talviolosuhteita.
Kirjaimilla on seuraavat merkitykset:
XM8

XM8 Lightweight Modular Carbine Weapon on kehitteillä oleva rynnäkkökivääri, jonka oli tarkoitus korvata Yhdysvaltain maavoimien käyttämät M4-karbiinit. Ase perustuu suunnittelultaan ja toiminnaltaan pitkälti saksalaisen Heckler &amp; Kochin G36C-karbiiniin.
XM-8 on Yhdysvaltain maavoimien koko M16-sarjan tulevaisuudessa mahdollisesti korvaavan XM29 OICW -projektin pääosa, johon kuuluu lisäksi kranaatinheitin- tai haulikkomoduuli.
Ensimmäiset 30 prototyyppiä saapuivat testiammuntoihin loppuvuonna 2003. Maavoimia syytettiin siitä, ettei se ollut kilpailuttanut hanketta, vaan antanut sen suoraan Heckler &amp; Koch USA:lle. Niinpä hanke muodollisesti hyllytettiin ja maavoimat avasi ehdotuskilpailun seuraavan sukupolven 5.56 x 45 -rynnäkkökivääriperheelle vuoden 2004 marraskuussa.
AR-15

ArmaLite AR-15 on itselataava kerta- tai sarjatulta ampuva kiväärimalli, jonka yhdysvaltalaisen ArmaLiten pääsuunnittelija Eugene Stoner kehitti suunnittelemastaan 7,62×51 mm NATO -kaliiperisesta AR-10-kivääristä.
ArmaLite myi vuonna 1959 AR-10:n ja AR-15:n valmistusoikeudet Colt's Manufacturing Companylle. Aseen edelleenkehittelyn jälkeen AR-15 valittiin vuonna 1967 Yhdysvaltain uudeksi jalkaväen rynnäkkökivääriksi mallinimellä M-16A1. 
Colt jatkoi AR-15 -tavaramerkin käyttöä kiväärin lähinnä siviilimarkkinoille tarkoitetuissa itselataavissa kertatuli-malleissa. Nykyään kivääriä valmistavat Coltin ja Daniel Defencen lisäksi useat muutkin asetehtaat lukuisina eri malleina sekä siviili- että viranomaismarkkinoille.
Siviilimallit ovat suosittuja ampumaurheilussa sekä metsästyksessä muun muassa niiden helpon muokattavuuden vuoksi. Koska AR-15 on pitkälti modulaarinen konsepti ja eri valmistajien osia voi käyttää ristiin, on kiväärin varustelu omiin tarpeisiin sopivaksi helppoa runsaan lisävarustevalikoiman ansiosta. Varsinkin toiminnallisissa ampumaurheilulajeissa kuten practical-ammunnassa sekä sovelletussa reserviläisammunnassa käytetään paljon kiväärin siviilimarkkinoille tarkoitettuja malleja.
AR-15 kivääreitä on pesitetty myös 9×19 mm, .45 ACP, .300 AAC, .300 Whisper, 6.5 Grendel, 6.8 SPC, .223 Remington ja 7,62×39 mm -kaliipereille.
Raapale

Raapale () on tasan sadan sanan pituinen novelli, joka on lyhyydestään huolimatta selkeä kokonaisuus, jossa on alku ja loppu. Varsinaisen tekstin lisäksi kirjoittaja saa käyttää korkeintaan viittätoista sanaa otsikkoon ja mahdollisiin väliotsikoihin. Raapale keksittiin 1980-luvulla englantilaisten scifi-harrastajien keskuudessa, josta sen toi vuosikymmenen lopulla Suomeen "Aikakone"-lehti (nro 2/1989). Suomenkielisen sanan "raapale" keksi kirjailija Johanna Sinisalo, joka itsekin kirjoitti raapaleita.&lt;ref name="3/1991"&gt;"Aikakoneen" 10-vuotisjuhlanumero 3/1991.&lt;/ref&gt;
Raapaleen 200 sanan variaatio on nimeltään "tuplaraapale" ("double drabble").
Suomen Mensa järjesti vuonna 2006 jäsenilleen raapalekirjoituskilpailun osana 40-vuotisjuhlallisuuksiaan. Kisan satoa julkaistiin Tietotila Oy:n julkaisemassa "Raapaleantologiassa".
Vuonna 2013 Kuoriaiskirjat-kustantamo julkaisi Shimo Suntilan sadan raapaleen kokoelman "Sata kummaa kertomusta".
Indoktrinaatio

Indoktrinaatio on jonkin arvojärjestelmän, uskomusjärjestelmän tai oppijärjestelmän eli doktriinin iskostamista ihmiseen ilman mahdollisuutta sen kyseenalaistamiseen tai kriittiseen arviointiin. Iskostettu uskomus tai arvo esitetään ehdottomana totuutena, ja sen noudattaminen katsotaan pakolliseksi.
Käsitteen historia.
Indoktrinaation käsite yleistyi keskiajalla. Silloin doktriinilla tarkoitettiin roomalaiskatolisen kirkon oppeja ja indoktrinaatiolla niiden opettamista. Käsitteen yleistyessä sillä alettiin tarkoittaa samaa kuin opettamisella yleisesti, eikä vain kristillisten doktriinien opetusta. Keskiajalla opettaminen oli nykyajasta poiketen yksisuuntainen tiedonsiirtoprosessi, joka perustui vallan käyttöön ja pakottamiseen.
Kun länsimaat modernisoituivat ja opetus muuttui vastavuoroiseksi, ja kun demokratia ja älyllinen vapaus nousivat ihanteiksi, erotettiin indoktrinaation ja koulutuksen käsitteet toisistaan, ja ne alettiin nähdä toistensa vastakohtina. Indoktrinaatioksi alettiin käsittää sellainen opetus, joka arvioitiin eettisesti arveluttavaksi ja kielteiseksi.
Kriteerit.
Englantilainen kasvatusfilosofi I. A Snook määritteli vuonna 1972 indoktrinaatiolle neljä kriteeriä, joiden avulla indoktrinaatio erotellaan kasvatuksellisesta opettamisesta:
Käyttö.
Kasvatustieteilijä Thomas F. Green määritteli indoktrinaation kasvatusmenetelmäksi, joka ei tähtää yksilön itsenäisen ajattelun kehittämiseen vaan hallintaan ja sortamiseen. Näin se on autokraattinen eikä demokraattinen lähestymistapa opetukseen. Sihen ei kuulu relativismia tai moniarvoisuutta, vaan se edistää tietämättömyyttä ja rajoittuneisuutta.
Indoktrinaation kohteina ovat usein ihmiset, joilla on jokin heikkous, tai joilla ei ole valtaa. Tyypillinen esimerkki tällaisesta vallan epätasapainosta on vanhemman ja lapsen suhde. Vanhemmat voivatkin indoktrinoida lapsensa noudattamaan tiettyjä uskonnollisia tai poliittisia näkemyksiä. 
Indoktrinaatiota hyödynnetään joskus uskonnoissa ja etenkin fundamentalismissa. Indoktrinaatiota ovat käyttäneet jotkin uskonnolliset kultit saadakseen jäsenensä luopumaan omaisuudestaan tai joskus suorittamaan jopa joukkoitsemurhan. Iskostettu järjestelmä voi olla myös poliittinen tai liittyä ennakkoluuloihin. Indoktrinaation avulla ihmisiä voidaan radikalisoida ja saada tekemään ekstremistisiä ja väkivaltaisia tekoja.
Tanssikoulutus Suomessa

Tanssikoulutuksella tarkoitetaan eri tanssin lajeissa annettavaa opetusta. Tanssikoulutus voi olla joko harrastajakoulutusta tai ammattiin tähtäävää. Tanssikoulutuksen alueeseen kuuluvat myös erilaiset tanssin historian ja tutkimuksen opinnot. 
Harrastajille tarkoitettuja eri tanssin alueisiin keskittyneitä kouluja Suomessa on ympäri maata. Monissa kansalaisopistoissa on myös tanssikursseja. Lasten ja nuorten tanssikoulutus on usein harrastajatoimintaa, vaikka jotkin oppilaitokset aloittavat ammattiin suunnatut opinnot jo varhain. Tanssiharrastuksen voi aloittaa useimmissa tanssikouluissa 3-4 -vuotiaana, mutta joissakin on myös nuoremmille tarkoitettuja vanhempi-lapsi-ryhmiä. 
Osa tanssikouluista on hyväksytty antamaan tanssin perusopetusta, joka on vastaavaa taiteen perusopetusta kuin esimerkiksi musiikkiopistoissa. Se koostuu varhaisiän opinnoista (alle kouluikäiset), perusopinnoista (ala-asteikäiset) ja syventävistä opinnoista (yläaste- ja lukioikäiset). Myös aikuiset voivat suorittaa tanssin perusopintoja. Opetuksen tavoitteena on antaa puitteet pitkäjänteiseen ja tavoitteelliseen tanssin harrastamiseen ja valmiudet jatkoon ammatillisissa opinnoissa. Joissakin kaupungeissa on erityisiä tanssilukioita, joissa tanssiopintoja voi sisällyttää lukio-ohjelmaan.
Taidetanssin toisen asteen ammatillista koulutusta annetaan esimerkiksi konservatorioissa ja ammattioppilaitoksissa sekä Suomen kansallisoopperan balettioppilaitoksessa, jossa nuoremmille on myös balettiin keskittynyttä tanssin perusopetusta. Siellä voi tanssialan perustutkinnon (120 opintoviikkoa) lisäksi suorittaa näyttötutkinnon.
Ammattikorkeakouluissa voi suorittaa tanssinopettajan tutkinnon ja Teatterikorkeakoulussa on korkeakoulutason koulutusta niin tanssijoille, koreografeille kuin tanssipedagogeillekin. Siellä on mahdollista myös suorittaa tanssin lisensiaatin ja tohtorintutkintoja joko taiteellis- tai tieteellispainotteisina. 
Tanssin korkeakoulutasoinen opetus Suomessa alkoi vuonna 1983 Teatterikorkeakoulun tanssitaiteen laitoksella. Tämän jälkeen on ammattiin tähtäävien eriasteisten opinahjojen määrä noussut huimasti. Aiemmin ammattioppia antoi vain Balettioppilaitos ja sekin vain tanssijakoulutusta. Nykytanssiin suuntautuneet hankkivatkin koulutuksensa usein ulkomailta.
Teatteritieteen yhteydessä Helsingin yliopistossa voi opiskella tanssin historiaa ja tutkimusta.
Kajaani tanssii

Kajaani Tanssii -tapahtuma ja kansainvälinen koreografiakatselmus järjestetään vuosittain Kajaanissa Kaukametsän kongressi- ja kulttuurikeskuksessa. Tanssitapahtuma kestää kolme päivää ja koreografiakatselmus on kaksipäiväinen. Tapahtuma järjestetään helmikuussa ja se järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1991. 
Katselmukseen voivat pyrkiä koreografina niin tanssin harrastajat, opiskelijat kuin ammattilaisetkin. Tanssin laji ja tyylisuunta ovat vapaa.
Katselmuksessa on viisi sarjaa, joihin osallistuminen riippuu koreografin ja esiintyjien iästä ja mahdollisesta koulutuksesta.
Lehtikangas (Kajaani)

Lehtikangas on Kajaanin taaja-alueella sijaitseva kaupunginosa. Se sijaitsee keskustan ja radan eteläpuolella ja valtatien 6 itäpuolella. Lehtikankaan kaupunginosaan kuuluvia alueita ovat Ala-Lehtikangas, Asemantaus, Vanha-Lehtikangas, Vesitorninmäki, Ylä-Lehtikangas, Soidinrinne, Soidinsuo, Laajankangas ja Kylmä. Vuoden 2014 lopussa Lehtikankaalla oli 6 865 asukasta.
Alue on kasvanut etelään päin voimakkaasti sotien jälkeen. Tästä syystä paikalliset käyttävät alkuperäisestä alueesta nimeä Vanha Lehtikangas.
Soidinrinteellä sijaitsee S-market, sen yhteydessä toimiva postin toimipiste, apteekki, Lehtikankaan terveysasema ja R-kioski. Nämä kaikki palvelut ovat keskittyneet Soidinkadun alkupäähän. Kajaanin Planeetta ry:n tähtitorni sijaitsee Lehtikankaan vesitornin huipulla, Mäkikadulla.
Laajankangas rakentuu Laajankankaankadun varteen rajautuen koillisessa Soidinsuohon, kaakossa Kehräämöntiehen, lounaassa Sotkamontiehen ja luoteessa Rinnekatuun. Alueella sijaitsee huoltoasema, Ratamon päiväkoti, kauppa ja Lehtikankaan kirjasto. Laajankankaan luoteisosassa on enimmäkseen kerrostaloasutusta, kun taas kaakossa on omakoti- ja rivitaloja.
Lehtikankaan alueella on kaksi koulua. Lehtikankaan koulussa on luokat 1–9 ja Soidinsuon koulussa luokat 1–6.
FCI-roturyhmä

FCI eli Fédération Cynologique Internationale on jakanut koirarodut rakenteen peruspiirteiden eli ”tyypin” ja käyttötavan perusteella roturyhmiin. Koiranäyttelyissä rotukohtaisten kilpailujen jälkeen ROP-koirat (rotunsa paras) kilpailevat näissä ryhmissä, ja ryhmänsä voittaja (RYP eli ryhmänsä paras) edustaa ryhmäänsä näyttelyn parhaan koiran (BIS eli Best In Show) valinnassa. Näyttelyt voidaan myös rajata tietylle roturyhmälle.
Ahmad al-Jabir al-Sabah

Ahmad al-Jabir al-Sabah (, 1885–1950) oli Kuwaitin hallitsija, šeikki vuosina 1921–1950. Hän oli Al Sabahin dynastian kymmenes hallitsija. Hän oli Jabir II Al-Sabahin poika, tämä hallitsi maata 1915–1917. Ahmad al-Jabir al-Sabah astui valtaan vuonna 1921 setänsä Salim al-Mubarak al-Sabahin kuoleman jälkeen.
Ahmad suostui periaatteessa hallitsemaan yhdessä ylhäisten neuvoston kanssa. Neuvosto nimitettiin, mutta sitä ei koskaan kutsuttu kokoon. Ahmad oli vallassa 1922 kun Kuwait, Saudi-Arabia ja Irak sopivat rajoistaan, ja sai pienemmän alueen kuin mitä hänen isoisänsä oli odottanut.
Vallan lisäksi Ahmad piti valtion tulot omassa hallinnassaan. Parlamentti sääti perustuslain, jonka mukaan öljytuloja jaettaisiin kansalaisille, mutta Ahmad hajotti parlamentin 1938 ja 1939.
Neljä Ahmad al-Jaber al-Sabahin poikaa on ollut Kuwaitin emiirinä:
Oulunkylän yhteiskoulu

Oulunkylän yhteiskoulu eli OYK, lempinimeltään Ogeli on Siltavoudintiellä, Oulunkylässä, Helsingissä sijaitseva yksityinen koulu, johon kuuluu lukio ja yläkoulu. Nykyinen koulurakennus valmistui vuonna 1956, ja sitä laajennettiin vuonna 1995. Yläasteella on musiikkiluokka, liikuntaluokka sekä matemaattis-luonnontieteellinen painotusluokka. Lukiossa on yleislinja, luonnontiedelinja ja musiikkilinja. Lukiossa voi suorittaa teatterin, kotitalouden, musiikin, liikunnan ja kuvataiteen lukiodiplomit sekä saksan kielidiplomin (Deutsches Sprachdiplom) tasot I ja II ja ranskan kielidiplomin DELF tasot A2, B1 ja B2. Koulun rehtorina toimii Mirva Lindström.
Vuonna 2023 yläkoulussa oli noin 540 oppilasta ja lukiossa noin 430 opiskelijaa. Opettajia on noin 80. Kesällä 2024 lukion yleislinjalle alin hyväksytty keskiarvo oli 8,50. Oulunkylän yhteiskoulu oli kevään 2017 ylioppilaskokeiden kaikkien kokeiden tulosten keskiarvon perusteella Suomen kymmenenneksi paras lukio.
Koulun historia.
Oulunkylän yhteiskoulun perustivat Oulunkylän Suomalaisen Seuran jäsenet jo vuonna 1924. Koulurakennuksena toimi silloin villa Lindebo, ja koulun ensimmäisenä lukuvuonna kouluun hyväksyttiin 40 oppilasta. Koulurakennusta laajennettiin myöhemmin 1930-luvulla.
Oppilasmäärän noustessa 1950-luvulla tarvittiin uusi koulurakennus. Sen tontiksi saatiin Oulunkylän kartanolta luovutettu alue. Tälle tontille rakennettiin uusi rakennus, joka valmistui vuonna 1956. Tämän ansiosta koulun oppilasmäärä oli 1950-luvun lopulla lähes 700, mutta tilaa tarvittiin yhä ja koulua laajennettiin edelleen useasti vuosien saatossa.
Vuonna 1971 perustettu, koulun musiikinopettajana toimineen Klaus Järvisen johtama Oulunkylän Pop &amp; Jazz opisto (myöh. Helsingin Pop &amp; Jazz Konservatorio) toimi pitkään koulun tiloissa, ja tästä alkanut musiikin painotus opetuksessa on jatkunut nykypäiviin saakka. 
Vuonna 1995 koulua laajennettin rakentamalla siihen kokonaan uusi länsisiipi, jossa sijaitsevat muun muassa ajanmukaiset fysiikan ja kemian opetustilat sekä uusi kouluruokala. Koulun liikuntasali ja pukuhuonetilat remontoitiin vuonna 2007. Vuonna 2024 valmistuu koulun eteläisen siiven korotuskerros ja samalla koulu muuttuu esteettömämmäksi uuden hissin myötä.
Koulun opettajana ja rehtorina 1941–1958 toiminut Selma Patajoki on saanut Henrik Halmeen ohella ainoana Suomessa ylirehtorin arvonimen.
Koskenlaskija (juusto)

Koskenlaskija on Valion Emmental-juustosta valmistama sulatejuusto. Koskenlaskijan valmistus aloitettiin Helsingissä vuonna 1933, ja se on ensimmäinen Valion osuusmeijerin valmistama sulatejuusto. Koskenlaskijaa on valmistettu myös Lahdessa (1940–1967), Tampereella (1967–1989) ja Vantaan Vaaralassa, jossa sitä nykyään valmistetaan. 
Juustomestari Mauritz Artur Katajisto (1900–1979) sai henkilökohtaisen palkinnon Koskenlaskijan kehittämisestä Helsingin juustonäyttelyssä vuonna 1947. Alkuperäisessä Koskenlaskijassa oli 45 prosenttia rasvaa nykyisen 22 prosentin sijaan. 
Koskenlaskija on Valion rekisteröimä tavaramerkki. 
Valio Koskenlaskija on Suomen ostetuin sulatejuusto. Nykyään tuotevalikoimassa on myös levittyvä Koskenlaskija sekä Koskenlaskija-sulatejuustoviipaleet. Perinteisen maun lisäksi Koskenlaskija-sulatejuustoa saa myös voimakkaana sekä maustettuina versioina (kylmäsavuporo, viherpippuri, paprika ja yrtti-valkosipuli). 
Koskenlaskija-juuston ulkoinen asu on pysynyt miltei muuttumattomana pakkauksen kansikuvan koskea laskevine tukkijätkineen. Alkuperäisen 250 g pakkauksen koristelun piirsi Veikko Emil Sipinen, ja ulkoasua on modernisoitu vuosien saatossa vain vähän.
Koskenlaskija nousi vuonna 2015 Suomen kolmanneksi arvostetuimmaksi juustobrändiksi "Markkinointi &amp; Mainonta" -lehden ja Taloustutkimuksen vuosittaisessa Brändien arvostus -kyselyssä. Arvostetuimmaksi äänestettiin saman yrityksen Aura ja toiseksi arvostetuimmaksi Oltermanni.
Sota-aika.
Mittava blokkisulatejuustojen valmistus aloitettiin Suomessa sota-aikana. 500 gramman Koskenlaskija-pakkausta käytettiin jatkosodan aikana kaukopartiomiesten viiden päivän muona-annoksen osana.
Saaristo

Saaristo eli saariryhmä (joskus myös "arkipelagi" ) on useiden saarten muodostama ryhmä tai ketju. Saariryhmä on saarien lukumäärällä mitattuna pienempi kuin saaristo, joka voi olla useiden saariryhmien muodostama kokonaisuus. Saariryhmiä voi esiintyä merissä, järvissä ja joskus joissa tai jokien suistoissakin.
Saaristo tai saariryhmä on voinut syntyä esimerkiksi tulivuoritoiminnan, eroosion, sedimentoitumisen tai maankohoamisen seurauksena. Esimerkiksi Havaiji on syntynyt Tyynenmeren mannerlaatan kulkiessa itään niin sanotun kuuman pisteen yli, jolloin paikalle on syntynyt tuliperäisten saarten ketju. Saaristomeri puolestaan on syntynyt jääkauden ja sitä seuranneen maankohoamisen tuloksena. Indonesia muodostaa maailman laajimman saariston, jonka pituus on 5 600 kilometriä ja johon kuuluu noin 17 000 saarta. Eniten saaria ja luotoja maailman saaristoista on kuitenkin Saaristomeressä, noin 40 000.
Al-Farabi

Abū Nasr Muhammad ibn al-Farakh al-Fārābi (n. 872–950) (, ) oli filosofi, joka islamilaisessa maailmassa tunnettiin nimellä ”toinen opettaja”, siinä missä ensimmäinen oli Aristoteles. Hän oli kotoisin Keski-Aasiasta, mistä hän myöhemmin siirtyi kalifaatin pääkaupunkiin Bagdadiin. Al-Farabi opiskeli hellenististä filosofiaa Syyriassa ja Mesopotamiassa nestoriolaisten kristittyjen opettajien johdolla ja kuului uusplatonisteihin. Al-Farabi korosti filosofian itsenäistä asemaa suhteessa teologiaan. 
Al-Farabin kerrotaan kirjoittaneen 160 teosta, joista kahdeksan käsitteli musiikkia. Hän kehitti etenkin rytmiikan teoriaa. Ainoastaan hänen suppein musiikkia koskeva kirjoituksensa oli käännetty keskiajalla latinaksi. Al-Farabin luomat musiikkitieteen käsitteet ja metodit ovat silti jättäneet pysyvän jäljen musiikin teoriaan.
Al-Farabin kuva on Kazakstanin 200 tengen setelissä.
Iron Chef

Iron Chef (料理の鉄人) on japanilainen televisiosarja, jonka jokainen jakso kertoo yhdestä haastajakokista, joka haastaa yhden kolmesta Iron Chef -kokista. Yleensä haastajat ovat kokeneita kokkeja tai keittiömestareita, jotkut myös omistavat oman ravintolan. "Iron Chefissä" on joka jaksossa oma hedelmänsä, lihansa tai vastaava, josta on valmistettava maittavia ruokia tunnissa ja vakuuttaa tuomaristo. Jaksoja yhdistää myös se seikka, että vaikka jokaisessa jaksossa Iron Chef on nimellisesti vaarassa hävitä kilpailun, niin käytännössä Iron Chef vie aina voiton.
Sarjaa esitetään Suomessa Jimillä englanniksi puhuttuna ja suomeksi tekstitettynä.
Jalkaväenkivääri M/27

Jalkaväenkivääri M/27 eli Pystykorva oli Suomen maavoimien peruskivääri 1920-luvulta talvisotaan asti. Jatkosodan alkaessa sen paikan peruskiväärinä oli ottanut M/39 ”Ukko-Pekka”.
Pystykorva on osittain suomalaisvalmisteinen, (vanhoista osista koottu, piippu uusittu) muokattu versio venäläisestä Mosin Nagant M/91 -pulttilukkokivääristä. Suurimmat erot venäläismalliin ovat lyhennetty piippu ja paranneltu laukaisumekanismi sekä etutähtäin, josta nimi Pystykorva tuleekin: sen reunimmaiset osat muodostavat jyvää suojaavat pystyssä olevat ”korvat”.
Ase on miltei identtinen harvinaisemman M/28-suojeluskuntakiväärin kanssa. Laukaisukoneistoissa on pieniä eroja. Pystykorva sai jonkin verran kielteistä palautetta sen pistimen taipumuksesta ammunnan aikana murtaa aseen etuhelan kiinnitys. Syynä tähän oli liian ohut etutukki, johtuen aseen lyhentämisestä vanhoista M/91-kivääreistä. Rakennetta korjattiin vuonna 1937 asentamalla vahvistettu etuhela. Silti mallia 27 pidettiin luotettavana ja tarkkana aseena. Valtion kivääritehdas ja Tikkakoski Oy valmistivat aseita vuosina 1927–1930 60 000 kappaletta ja vuosina 1937–1939 lujemmalla tukilla ja vahvistetulla siderenkaalla 5 000 kappaletta. Aseesta valmistettiin myös lyhyempää ratsuväen mallia noin 2 500 kappaletta sarjanumeroilla 72000–74900. Suuri osa ratsuväkimallista 91/27rv tuhoutui jatkosodan aikana Viipurinlahden taisteluissa. Jäljelle jääneistä harvat yksilöt museoitiin ja loput romutettiin 1950-luvulla.
Pystykorvan suunnittelijana ja lopulliseen muotoon kehittäjänä mainitaan jääkärikapteeni Iisak Einar Kuusisto.
Formula 1 -kausi 1995

Formula 1 -kausi 1995 oli Formula 1 -sarjan 46. maailmanmestaruuskausi.
Kausi päättyi saksalaisen Michael Schumacherin ylivoimaiseen voittoon, hän ajoi Benetton -tallin autoa. Benetton voitti myös valmistajien maailmanmestaruuden. Damon Hill oli kolmannen kerran peräkkäin MM-pisteissä kolmen parhaan joukossa.
Kauden summaus.
Kaudeksi 1995 säännöt olivat muuttuneet joiltakin osin ratkaisevasti lähinnä Imolan mustan viikonlopun johdosta.
Benetton -talli sai käyttöönsä Renault’n moottorit. Michael Schumacher voitti yhdeksän 17:stä GP:stä ja saavutti uransa toisen maailmanmestaruuden.
Kauden kaikki kilpailut yhtä lukuun ottamatta voitettiin Renault’n moottereilla. Montrealissa Jean Alesi ajoi voiton Ferrarilla.
Damon Hill sai vastaansa paljon kritiikkiä kauden 1995 aikana, monesti omien ajovirheidensä seurauksena. Lisäksi kiistanalainen törmäys Schumacherin kanssa Britannian Grand Prix’ssä lisäsi paineita. Britti kärsi myös teknisistä ongelmista Williams-autonsa kanssa, jolloin hän antoi Schumacherille helpohkon mestaruuden.
Mika Häkkinen ajoi hengenvaarallisen ulosajon Australian GP:ssä. Vain lääkäreiden nopea toiminta pelasti hänen henkensä.
Nigel Mansell teki paluun sarjaan McLarenin ratissa. Britti ei kuitenkaan mahtunut tallin autoon ja hän ei pystynyt osallistumaan kauden kahteen ensimmäiseen kilpailuun. Rattiin päästyään tallitoveri Häkkinen kuitenkin voitti hänet, eikä vanhan mestarin vauhti enää tyydyttänytkään McLarenia. Mark Blundell korvasikin Mansellin viidennestä kilpailusta eteenpäin.
Kausi 1995 oli viimeinen Jean Alesille ja Gerhard Bergerille Ferrarilla. Molemmat vaihtoivat Benettonille kaudeksi 1996 ikään kuin korvaukseksi siitä, kun Michael Schumacherin mukana Ferrarille meni myös muuta henkilökuntaa.
Manitoba Junior Hockey League

Manitoba Junior Hockey League (MJHL) on yksi Canadian Junior A Hockey Leaguen jääkiekon junioriliigoista. Se toimii Manitoban provinssissa Kanadassa. Liigan tavoitteena on myös koulutukseen ja kansalaistaitoihin painottaen antaa nuorille jääkiekkoilijoille paras mahdollinen kasvu- ja kehittymisympäristö urheilijana.
Joukkueet.
Manitoba Junior Hockey Leaguessa pelaa 11 joukkuetta. Joukkueet on jaettu kahteen divisioonaan.
Pierre de Coubertin

Charles Pierre de Frédy, paroni de Coubertin (1. tammikuuta 1863 Pariisi – 2. syyskuuta 1937 Geneve) oli ranskalainen pedagogi ja historioitsija, mutta parhaiten hänet tunnetaan nykyaikaisten olympialaisten perustajana.
Elämä.
De Coubertin syntyi paroni Charles de Coubertinin ja Marie-Marcelle Gigault de Crisenoyn neljänneksi vanhimpana lapsena. Hän vietti lapsuutensa perheen omistamissa kartanoissa, jotka vaihtuivat vuodenaikojen mukaan sekä hienostoasunnoissa, mutta koki myös nuoruutensa aikana Preussin–Ranskan sodan aiheuttamat materiaaliset vauriot ja niistä koituneet psyykkiset traumat. 
Opiskellessaan Saint–Ignacen jesuiittakoulussa hän kiinnostui antiikin Kreikasta ja Roomasta, jota lisäsi myös saksalaisten samoihin aikoihin suorittamat arkeologiset kaivaukset Olympian alueella. Vastoin vanhempiensa näkemystä De Coubertin siirtyi opiskelemaan Englantiin tavoitteenaan saada vaikutteita, joilla voisi uudistaa Ranskan liikuntapedagogiikkaa myös koulun ulkopuolisille urheilukentille soveltuvammaksi. 
De Coubertin organisoi 23. kesäkuuta 1894 kansainvälisen konferenssin Pariisissa Sorbonnen yliopistossa. Hän ehdotti antiikin ajan Olympian kisojen uudelleen järjestämistä. Tämä johti Kansainvälisen Olympiakomitean perustamiseen. De Coubertinista tuli sen pääsihteeri. Päätettiin myös, että ensimmäiset nykyaikaiset olympiakisat pidetään vuonna 1896 Ateenassa ja että ne järjestetään joka neljäs vuosi. Näistä kisoista tuli menestys ja de Coubertinista tuli KOK:n puheenjohtaja kreikkalaisen Demetrius Vikelasin väistyttyä syrjään kotimaassaan järjestettyjen kisojen jälkeen. 
Vaikka ensimmäiset kisat menestyivät, seuraavat kisat vuonna 1900 Pariisissa de Coubertinin kotikaupungissa ja vuonna 1904 St. Louisissa järjestettiin maailmannäyttelyiden yhteydessä eivätkä ne muun ohjelman seassa herättäneet juurikaan kiinnostusta. Coubertin kommentoi ylipäätään maailmannäyttelyinstituutiota sangen kriittisesti: hän syytti sitä viihteellistymisestä ja katsoi, että olympialaisten tapainen urheilullinen kilvoittelu ajaisi rauhanaatetta paremmin kuin teollinen kilpailu ja vertailu näyttelyissä. Sen lisäksi hän piti näyttelyissä pidettyjen tiedekonferenssien arvoa keskinkertaisina, koska tiedemiehet olivat näyttelyissä liiaksi lomatunnelmissa keskittyäkseen tieteen tekemiseen. Coubertin kuitenkin myönsi konferenssien olevan hyviä kontaktienluomispaikkoja, ja lisäksi hän kiitteli vuoden 1893 Chicagon maailmannäyttelyä siitä, että vaikka sielläkin oli viihteellistyminen voimakasta, oli viihde erillisellä Midwayn alueella, kun taas vakavampi puoli oli White Cityssä.
De Coubertin osallistui itse vuoden 1912 olympialaisiin taidelajeissa. Hänen runonsa "Oodi urheilulle" voitti kultamitalin. De Coubertin käytti kuitenkin salanimeä, ja teoksen kirjoittajiksi mainittiin saksalaiset Georges Hohrod ja Martin Eschbach.
Pierre de Coubertin väistyi KOK:n johdosta ja olympiakomitean jäsenyydestä Pariisin 1924 kisojen jälkeen vuonna 1925, mutta toimi järjestön kunniapuheenjohtajana kuolemaansa asti. De Coubertin on haudattu Lausanneen, mutta hänen sydämensä on haudattu erilleen monumenttiin vanhan Olympian raunioiden lähelle.
Salkuton ministeri

Salkuton ministeri on hallituksen ministeri, jolla ei ole vastuualuetta, etenkään ministeriötä, johdettavanaan.
Suomi.
Suomessa salkuttomia ministereitä käytettiin vuodesta 1919 alkaen hallituksen poliittisen tasapainon saavuttamiseksi. Varsinaisia salkuttomia ministereitä tällä virkanimikkeellä ei ole kuulunut hallituskokoonpanoihin 1940-luvun jälkeen, eikä heitä voi enää nykyisen perustuslain mukaan nimittää.
Salkutonta ministeriä ei tule sekoittaa "ministeriin valtioneuvoston kansliassa". Kyseiset ministerit toimivat ministeriötä vastaavassa valtioneuvoston kansliassa, ja heille on nimettynä jokin kanslian tehtäviin kuuluva osa-alue, esimerkiksi Suomen EU-politiikka tai valtion omistajaohjaus. Tosin esimerkiksi Ilkka Kanervalle (kokoomus), joka toimi Holkerin hallituksessa (1987–1991), ei ollut määritelty tarkasti rajattua tehtäväaluetta hänen toimiessaan valtioneuvoston kansliaan nimitettynä ministerinä, mikä tavallaan vertautui salkuttomiin ministereihin.
Tapani Kalliomäki

 
Jaakko Tapani Kalliomäki (s. 28. joulukuuta 1970 Tampere) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja.
Kalliomäki valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 1997. Hän on näytellyt muun muassa Helsingin Kaupunginteatterissa, KOM-teatterissa, Tampereen Työväen teatterissa, Teatteri Jurkassa ja Teatteri Pienessä Suomessa. Nykyisin hän on Lahden Kaupunginteatterin näyttelijä. Tapani Kalliomäki esitti muun muassa "Sibelius"-elokuvassa (2003) Ainon veljeä Armas Järnefeltiä ja majuri Suurkaria Åke Lindmanin ohjaamassa elokuvassa "Tali-Ihantala" (2007). Hänbon näytellyt myös muun muassa elokuvissa "Lipton Cocton in the Shadows of Sodoma", "Kaksipäisen kotkan varjossa" ja "Sirpaleita". Televisiossa hän näytteli "Hovimäki"-sarjassa pääosaa, Magnus (1999) ja Felix Lindhofia (2003). Kalliomäki on näytellyt myös muun muassa televisiosarjoissa "Rakkaus ja laki", "Salatut elämät" ja "Puolustuksen puheenvuoro". Kalliomäki näytteli Janne Kivivuorta Timo Koivusalon elokuvissa "Täällä Pohjantähden alla" (2009) ja "Täällä Pohjantähden alla II" (2010). "Olavi Virta" -elokuvassa (2018) hän näytteli Kipparikvartetin Teijo Joutselaa. Kalliomäki oli kymmenen vuoden ajan pääosassa Yleisradion Radioteatterin kuunnelmasarjassa "Kantolan perhe", ja häntä on kuultu runsaasti muissakin kuunnelmatuotannoissa. Kalliomäki on myös ohjannut teattereissa sekä kurssittanut ja opettanut näyttelijäntyötä alan oppilaitoksissa.
Morgan le Fay

Morgan le Fay (myös Morgaine, Morgain tai Morgana) on kuningas Arthuriin liittyvissä legendoissa mahtava noita, Avalonin valtiatar ja Arthurin sisarpuoli.
Morganin kuvaukset vaihtelevat Arthurin legendan eri versioissa. Hänet kuvataan useimmissa tarinoissa Arthurin siskopuolena, jonka äiti oli Arthurin äiti Igraine ja isä Cornwallin herttua Gorlois.
Varhaisimmissa tarinoissa Morgan esitetään myönteisemmässä valossa kuin myöhemmin. Geoffrey Monmouthilaisen "Vita Merlinissä" (n. 1150) Morgan kuvataan Avalon-saaren hallitsijana, joka hallitsee parantamisen ja muodonmuutoksen taidot. Nimi ”le Fay” viittaa keijukaiseen (engl. "fairy"). Morgan on myös kaunein Avalonia hallitsevista yhdeksästä sisaruksesta. 
Chrétien de Troyesin romaanissa "Erec" (n. 1165) Morganin kerrotaan olevan Arthurin sisko. 1200-luvun "Vulgata-syklissä" Morganin kerrotaan aiheuttaneen kitkaa Arthurin ja tämän kuningattaren Guineveren välillä, mutta lopulta vieneen Arthurin paranemaan haavoistaan Avalonille. Taikuuden Morganin kerrotaan oppineen kirjoista ja velho Merliniltä.
Thomas Maloryn "Le Morte d’Arthurissa" 1300-luvulta Morgan varastaa Excalibur-miekan ja antaa sen rakastajalleen Accolonille, jotta he voisivat yhdessä syrjäyttää Arthurin. Vaikka Arthur onnistuu saamaan miekan takaisin, Morgan pitää parantavan huotran, jota ilman Arthur haavoittuu kuolettavasti viimeisessä taistelussaan. Lisäksi Morgan kilpailee Arthurin puolison Guineveren kanssa Sir Lancelotin rakkaudesta.
Myöhemmissä legendoissa ja useissa nykyajan mukaelmissa Morganiin liitetään noituus ja paholainen. Marion Zimmer Bradleyn "Avalonin usvissa" (1983) Morgan kuitenkin nähdään perinteisen pakanallisen uskonnon puolustajana kristinuskoon kääntyvässä Britanniassa.
Randy Couture

Randy Duane Couture (myös ”The Natural”, s. 22. kesäkuuta 1963 Lynnwood, Washington) on yhdysvaltalainen entinen vapaaottelija ja nykyinen näyttelijä. Hän on B.J. Pennin, Conor McGregorin, Daniel Cormierin, Henry Cejudon, sekä Georges St-Pierren lisäksi ainoa ottelija, joka on voittanut Ultimate Fighting Championship -mestaruuden kahdessa eri painoluokassa; raskaassa ja kevyessä raskaassasarjassa. 
Randyn poika Ryan on niin ikään vapaaottelija, Ryan Couture ottelee kevytsarjalaisena ja hän on otellut Strikeforce-promootiossa.
Vapaaottelu.
Vuoden 1997 UFC 13 -turnauksessa Couture kohtasi UFC-debyytissään Tony Halmeen ja kukisti tämän 56 sekunnissa kuristusotteella.
Randy Couture myös uusi UFC:n raskaansarjan mestaruutensa 3. maaliskuuta 2007 "UFC 68 Uprising" -tapahtumassa. Couture voitti hallitsevan mestarin Tim Sylvian tuomariston yksimielisellä päätöksellä ja 25. elokuuta 2007 hän puolusti vyötään tyrmäämällä Gabriel Gonzagan "UFC 74 Respect" -tapahtumassa. Couture on ainoana UFC:n mestareista saavuttanut viisi mestaruutta.
11. lokakuuta 2007 Couture ilmoitti vetäytyvänsä UFC:n parista kesken sopimuskautensa. Useiden neuvotteluiden jälkeen UFC:n toimitusjohtaja Dana Whiten kanssa Couture kuitenkin palasi kehään 15. marraskuuta 2008 otteluun, jossa panoksena oli UFC:n raskaansarjan mestaruus. Couture kuitenkin hävisi ottelun toisessa erässä teknisellä tyrmäyksellä Brock Lesnarille. Seuraavaksi Couture kohtasi Antonio Rodrigo Nogueiran 29. elokuuta 2009 UFC 102 -turnauksessa häviten tälle yksimielisellä tuomaripäätöksellä. Seuraavaksi hän pudottautui kevyeen raskaaseensarjaan ja otteli Brandon Veraa vastaan UFC 105:ssä voittaen tämän yksimielisellä tuomaripäätöksellä, mitä seurasi UFC 109:ssä nopea kuristusvoitto Mark Colemanista. Couture toimi myös valmentajana The Ultimate Fighter -televisiosarjan ensimmäisellä tuotantokaudella.
Randy Couturen viimeisin ottelu oli 28. elokuuta 2010 ”UFC 118:Edgar vs Penn 2” -tapahtumassa, jossa hän kohtasi paremmin nyrkkeilijänä tunnetun James Toneyn. Kyseessä oli Toneyn vapaaottelu-uran ensimmäinen ottelu. Couture voitti ottelun Arm Triangle -kuristuksella ensimmäisessä erässä. 
Näyttelijänä.
2010-luvulla Couture näytteli "Toll Roadin" roolihahmoa "The Expendables" -elokuvassa ja sen jatko-osissa "The Expendables 2" ja "The Expendables 3". Couture on esiintynyt vierailevana tähtenä muiden muassa TV-sarjoissa The Unit, The Roots of Fight ja Hawaii Five-O.
Yksityiselämä.
Couture on ollut naimisissa kolmesti, Sharonin, Trician, ja Kim Couturen (o.s. Borrego) kanssa. Couture ja Kim hakivat avioeroa Toukokuussa 2009. Erosta huolimatta Randy Couture jatkaa ex-vaimonsa valmentamista ja tukemista hänen urallaan vapaaottelijana. Hänellä on kolme lasta, pojat Ryan ja Caden, sekä tytär Aimee. Couture asuu Las Vegasissa
Ottelutyyli.
Couture ei ole parhaimmillaan pystyottelussa vaan hänen kamppailutyylinsä perustuu maassa tapahtuvaan kontrollointiin ja iskuihin (ns. Ground and pound). Tämä johtuu hänen taustastaan kreikkalais-roomalaisessa painissa. Couturen maassa tapahtuvan Ground and pound -tekniikan onkin arvioltu kuuluvan maailman parhaiden joukkoon.
Saavutukset.
Vapaaottelu.
UFC
Elron

AS Eesti Liinirongid, markkinointinimeltään Elron, on virolainen rautatieyhtiö. Yhtiön nimi oli lokakuulle 2013 asti "Elektriraudtee AS". Toiminnan laajentuessa sähköistämättömille rataosuuksille nimi muutettiin paremmin uuteen toimintaan sopivaksi.
Liikenne.
Elron harjoittaa henkilö- ja tavaraliikennettä 1. tammikuuta 2014 alkaen koko Viron alueella.
Elektriraudteen nimellä yhtiö harjoitti vain sähköjunaliikennettä. Elronin nimellä liikenne jatkuu näillä kahdella linjalla, joista läntisellä on kaksi sivuhaaraa. Linjojen yhteispituus on 132 kilometriä. Itäinen linja kulkee rautatieverkoston keskuksesta Tallinnan Baltian-rautatieasemalta () Aegviiduun. Läntinen linja haarautuu Keilassa kahteen suuntaan, joista toinen menee Kloogan kautta Paldiskiin ja toinen Riisiperen suuntaan. Muutama juna päivässä jatkaa Kloogasta myös Kloogarannalle.
1. tammikuuta 2014 alkaen Elron alkoi hoitaa kaikkia Viron sisäisiä henkilöliikenteen reittejä; sähköratojen lisäksi Edelaraudteen aiemmin hoitamia sähköistämättömiä reittejä: Tallinna–Narva, Tallinna–Tartto, Tallinna–Pärnu, Tallinna–Viljandi, Tartto–Koidula–Piusa ja Tartto–Valga).
Kalusto.
Elronin kalusto koostuu 38 Stadler Flirt -junasta, joista 20 on dieseljunia ja 18 sähköjunia. Kussakin junassa on 2–4 vaunua. EU:n rahallinen tuki oli merkittävä erityisesti sähköjunia hankittaessa, sillä junien 80 miljoonan euron hankintahinnasta EU:n koheesiorahasto maksoi 85 prosenttia. Flirt-junat korvasivat aiemmat DR1, ER1- ja ER2 junat vuonna 2014.
Noin 96 miljoonan euron hintaiset dieseljunat Elron on liisannut yli 20-vuotisella sopimuksella Stadleria lähellä olevalta Estonia Train Finance AG -yhtiöltä.
Elronin varikko sijaitsee Pääskülassa.
Edelaraudtee

Edelaraudtee on virolainen rautatieyhtiö. Edelaraudtee perustettiin vuonna 1997. Raideliikenneyhtiö GB Railways yhdessä virolaisten sijoittajien kanssa osti Edelaraudteen vuonna 2000, kun se yksityistettiin. Edelaraudtee Infrastruktuuri AS omistaa Tallinna–Lelle–Viljandi/Pärnu-radan.
Tavaraliikenne.
1.1.2014 alkaen AS Edelaraudtee harjoittaa Viron rautateillä vain tavaraliikennettä.
Henkilöliikenne.
Vuoden 2013 loppuun asti AS Edelaraudtee hoiti Venäjän-liikennettä lukuun ottamatta kaiken matkustajaliikenteen Viron sähköistämättömillä rataosilla. Yhtiöllä oli dieseljunia, jotka kulkivat reittejä:
Edelaraudteen henkilöliikenne päättyi 31. joulukuuta 2013, jolloin liikenne siirtyi valtiollisen "AS Eesti Liinirongid"in, markkinointinimeltään "Elron", entiseltä nimeltään "Elektriraudtee AS", hoidettavaksi.
Haines

Haines on kaupunki Alaskassa. Vuoden väestönlaskennassa sen väkiluku oli 1 811. Näistä etnisesti oli 79,62 prosenttia valkoisia ("white") ja 13,86 prosenttia Amerikan alkuperäiskansoihin kuuluvia.
Historiaa.
Alueen tlingit-ryhmä, chilkatit kutsuivat nykypäivän Hainesin aluetta nimellä "Dtehshuh" ("polun pää"). Nimi tuli polusta, jota pitkin tlingitit pystyivät kantamaan kanoottinsa sisämaahan. Polku alkoi Chilkatinjoelta ja päättyi Dtehshuhiin säästäen 32 kilometrin soutamisen Chilkatin niemimaan ympäri. North West Trading Companyn kauppaedustaja George Dickinson asettui Dtehshuhiin vuonna 1880. Vuonna 1881 chilkatit pyysivät Sheldon Jacksonia lähettämään alueelle lähetyssaarnaajia. Presbyteeripappi S. Young Hall lähetettiin paikalle. Hän rakensi Willardin lähetysaseman ja koulun Dtehshuhiin maalle, jonka chilkatit olivat antaneet kirkolle. Lähetysasema nimettiin Hainesiksi vuonna 1884 rouva F. E. Hainesin mukaan, joka oli ollut varojenkeruukomitean puheenjohtajana. Lähetysaseman ympärille avattiin neljä säilyketehdasta vuoteen 1900 mennessä.
Klondiken kultaryntäyksen aikaan 1898–1899 Haines kasvoi huoltokeskuksena, sillä Dalton Trail Chilkat Inletiltä Yukoniin oli kullankaivajien käyttämä reitti. Myös Hainesin läheltä 58 kilometrin päästä Porcupinen alueelta löydettiin kultaa vuonna 1899. Näihin aikoihin alettiin käyttää myös aluetta lähetysaseman ympärillä, ei vain itse lähetysasemaa. Kun rautatie (White Pass and Yukon Route) saatiin valmiiksi läheiseen Skagwayn kaupunkiin Dalton Trail hylättiin ja Haines taantui taloudellisesti.
Lähetysasema lahjoitti maata Hainesin eteläpuolelta, johon Yhdysvaltojen armeija rakensi Fort William H. Sewardin linnoituksen vuonna 1904. Vuonna 1922 tukikohta sai uuden nimen: Chilkoot Barracks. Se oli Yhdysvaltojen armeijan ainoa asemapaikka Alaskassa ennen toista maailmansotaa. Toisen maailmansodan aikana se oli huoltopaikkana. Tukikohta lakkautettiin vuonna 1946 ja myytiin yksityiselle ryhmälle, joka kutsui sitä nimellä Port Chilkoot. Vuonna 1970 Port Chilkoot yhdistyi Hainesin kanssa. Vuonna 1972 Port Chilkoot valittiin kansallisesti historialliseksi paikaksi ja paikalle palautettiin sen alkuperäinen nimi Fort William H. Seward.
Viimeinen neljästä säilyketehtaasta suljettiin vuonna 1972 kalakantojen ehtymisen vuoksi. Metsätalous on ollut Hainesin alueelle tärkeä ala, mutta sekin on vähentynyt viime vuosina. Nykyään kaupungin tärkeä elinkeino on turismi. Monet turistit vierailevat loka-helmikuussa, jolloin valkopäämerikotkat näyttäytyvät Alaska Chilkatin valkopäämerikotkien suojelualueella.
Il Canto degli Italiani

Il Canto degli Italiani on Italian kansallislaulu. Laulu tunnetaan myös aloitussäkeen mukaan nimellä "Fratelli d’Italia" (Italian veljet) tai sanoittajansa Goffredo Mamelin mukaan nimellä "Inno di Mameli". Laulun on säveltänyt Michele Novaro.
Kansallislaulu on syntynyt 1800-luvun puolivälissä italialaisten nousseen kansallistunteen ilmentäjäksi. Runoilija Mameli kirjoitti runon taistelulauluksi vuonna 1847 Genovassa, säveltäjä Novaro sävelsi sen hieman myöhemmin Torinossa. Laulua leimaa voimakas vastakkainasettelu Itävallan kanssa, joka vielä tuossa vaiheessa piti osaa Pohjois-Italiasta valtansa alla. "Il Canto degli Italiani" otettiin käyttöön Italian kansallislauluksi 12. lokakuuta 1946, samassa yhteydessä kun maa julistettiin tasavallaksi. 
"Il Canto degli Italiani" ei ole kansallishymninä ollut täysin vastaansanomaton. Sen sanoja on arvosteltu liian sotaisiksi ja ulkomaalaisvihamielisiksi. Lisäksi on huomautettu, että laulu kuvailee historiallisia vaiheita, jotka tosin olivat sen syntyaikana tärkeitä, mutta jotka nykyään ovat koko lailla tuntemattomia. Kritiikistä huolimatta Italian parlamentti on vahvistanut laulun aseman uudella lailla.
Sanat.
Neljäs säkeistö viittaa tapauksiin Italian historiassa, joilla oli suuri merkitys Italian kansallistunteelle. Legnanon taistelussa italialaiset joukot löivät Fredrik I Barbarossan johtamat saksalaiset joukot vuonna 1176, tehden samalla lopun Pyhän Saksalais-roomalaisen keisarikunnan vallasta Italian niemimaalla. Ferruccio viittaa Francesco Ferruccioon, joka johti Firenzen kauppatasavallan joukkoja Kaarle V:n piirittäessä kaupunkia 12. lokakuuta 1529 – 12. elokuuta 1530. Urheudestaan kuuluisaksi tullut Ferruccio sai surmansa piirityksen loppuvaiheessa 3. elokuuta 1530. Italian yhdistymisen puolestapuhujat nostivat Ferruccion erääksi yhdistyneen Italian esitaistelijoista. Balilla oli oikealta nimeltään Giovan Battista Perasso. Hän johti teini-ikäisenä kapinaa itävaltalaisia vastaan Genovassa vuonna 1746. Säkeistössä mainitut kellot, jotka kutsuvat iltamessuun, viittaavat vuoden 1282 ”Sisilian iltamessuun”, jossa Sisilian väestö teki kapinan maata miehittäneitä ranskalaisia joukkoja vastaan ja murskasi ne perin pohjin.
Calder Memorial Trophy

Calder Memorial Trophy on NHL-liigan vuosittain jaettu palkinto, joka myönnetään kauden parhaalle tulokkaalle. Voittajan valitsevat Professional Hockey Writers' Associationin jäsenet NHL:n runkosarjan lopuksi. Palkinto on nimetty NHL:n ensimmäisen presidentin Frank Calderin mukaan. Vuoden tulokas -titteliä on jaettu aina kaudesta 1932–1933 lähtien, mutta Calder Trophy esiteltiin ensimmäisen kerran kaudelle 1936–1937. Frank Calderin äkillisen kuoleman jälkeen palkinto nimettiin Calder Memorial Trophyksi hänen muistokseen.
Jotta pelaaja voi olla ehdolla Calder Memorial Trophyn saajaksi, hän ei saa olla pelannut enemmän kuin 25 NHL-ottelua edeltävällä kaudella tai 6 ottelua kummallakaan kahdella edeltävällä kaudella. Lisäksi pelaaja ei saa olla yli 26-vuotias 15. syyskuuta ennen kyseessä olevan kauden alkua. Ikäraja tuli voimaan sen jälkeen, kun Neuvostoliiton viranomaisten NHL:ään päästämä Sergei Makarov voitti Calderin 31-vuotiaana vuonna 1990.
Suomalaiset Calder Memorial Trophy -voittajat ovat Pentti Lund vuonna 1949 ja Teemu Selänne vuonna 1993. Joukkueittain eniten Calder Memorial Trophyja on voittanut Toronto Maple Leafs (10).
Frank Calderin mukaan on nimetty myös AHL:n voittajalle jaettava Calder Cup.
Voittajat.
Vuoden tulokkaat
Calder Trophy -voittajat
Calder Memorial Trophy -voittajat
Voittajat maittain: (1933-2025)
Luurankotakki

Luurankotakki on rakuunoiden perinneasun nimitys. Nimitys tulee takissa vaakatasossa olevista raidoista, jotka muistuttavat kylkiluita. Suomalaisen ratsuväen asepuku m/22 takin malli on vuodelta 1919. Luurankotakin kanssa käytettiin punaisia keltaraitahousuja, joita on toisinaan nimitetty hurmahousuiksi. Ne ovat malliltaan ns. pussihousuja.
Asuun kuuluvat ehdottomasti saappaat. 
Puolustusvoimien Rakuunasoittokunta käyttää tätä asua edelleen perinne- ja edustuspukuna.
Perinneasua käyttävät myös maanpuolustuskillat Ratsuväen kilta ja Rakuunakilta. Perinneasuun kuuluu ranskalainen miekka mallia m/1822. Kiltojen ratsastajat erottaa epolettien ja satulahuovan väreistä: punainen viittaa Ratsuväkikiltaan ja sininen Rakuunakiltaan. Rakuunasoittokunta käyttää harmaita epoletteja.
Hartaus

Hartaus on usein uskonnollinen tilaisuus, tai osa sellaista. Se voi olla myös radiohartaus, eli radiossa soitettava lyhyt hengellinen ohjelma. Radiohartauksia lähettää muun muassa Radio Dei ja Yle Radio 1.
Hartaus on pienimuotoisempi kuin kristinuskon jumalanpalvelus. Siihen voi kuulua rukous, Herran siunaus, hengellinen laulu tai virsi, musiikkia, uskontunnustus, keskustelua, symbolista toimintaa (esimerkiksi rukoushelmet), hiljaisuutta, jne. Hartaus voi saada monenlaisia muotoja ja käsitellä melkein mitä tahansa aihepiiriä. 
Esimerkkejä hartauksista ovat aamuhartaus, iltahartaus sekä erilaiset rukoushetket.