tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vaahteramäen Eemeli

Vaahteramäen Eemeli () on lastenkirjailija Astrid Lindgrenin (1907–2002) luoma satuhahmo, poika, joka tekee paljon metkuja. Niemisen perhe (ruots: Svensson) ja heidän palkollisensa elävät Kissankulman maatilalla Vaahteramäessä. Kyseinen Lönneberga-niminen kylä on oikeastikin olemassa, se sijaitsee Smålandissa Hultsfredin kunnassa.
Ensimmäinen Eemeli-kirja julkaistiin vuonna 1963. Eemeli-kirjoja on käännetty 52 kielelle ja myyty yhteensä yli 30 miljoonaa kappaletta.
Eemelillä on pikkusisko Iida ("Ida"), jonka Eemeli muun muassa kerran hinaa lipputankoon. Isä Anttoni Nieminen ("Anton Svensson") on tuskin Eemelin miehinen esikuva; sen sijaan tilan Aatu-renki ("Alfred") on Eemelin hyvä ystävä. Kissankulmassa on myös piika nimeltään Liina ("Lina"). Äiti Alma ("Alma Svensson") puolestaan kirjaa ylös poikansa kepposet sinikantisiin vihkoihin.
Eemeli on vaaleatukkainen ja sinisilmäinen pikkupoika, ei suinkaan pahantahtoinen, hänelle vain aina "sattuu jos mitä". Eemeli on älykäs ja erityisen kekseliäs, mutta aikuiset eivät aina ymmärrä hänen kekseliäisyyttään, vaan pitävät sitä kurittomuutena ja metkuiluna. Tämäntapaiset tempaukset saavat lasten isän raivostumaan ja huutamaan "Eeeeemeliiii!" kunnes Eemeli on lukittu verstashuoneeseen miettimään kolttosiaan. Siellä Eemeli veistää jokaisen metkunsa jälkeen puu-ukon, joita kertyy verstashuoneen hyllylle yhteensä 369. Aikuisena Eemelistä tulee kuitenkin kunnon kansalainen ja peräti kunnanvaltuuston puheenjohtaja.
Eemelillä on paljon eläinystäviä: Luukas-hevonen, kissa Mosse, lehmä Ruusu, kana Nilkku-Lotta ja porsas nimeltä Possuressu. Lisäksi Eemeli pitää sinisestä lakistaan eli mössykästä ja puupyssystään eli pössykästä.
Eemeli oli Astrid Lindgrenin isän Samuel Augustin lempihahmo. Paljon siitä, mitä Eemeli-kirjoissa kerrotaan, on Astrid kuullut Samuel-isältään. Eemelistä on tehty myös elokuvaversioita, joista kolmea ruotsalaistuotantoa on esitetty Suomessa useaan kertaan 13-osaisena tv-sarjana. Niissä Eemeliä näytteli Jan Ohlsson.
Kirjat.
Lisäksi Eemelin metkuja on ilmestynyt useina erilaisina kokoelmateoksina, esimerkiksi "Eemelin kootut metkut" (WSOY 1973), ja erillisinä kirjoina. Eemeli-kirjat on kuvittanut Björn Berg.
Imjärven ufotapaus

Imjärven ufotapaus on eräs väitetty ufotapaus. Se kuuluu Hynek-luokitukseen CE III (kolmannen asteen lähituntuma), sillä sen yhteydessä väitettiin nähdyn avaruusolento.
Tapaus sattui 7. tammikuuta 1970 Imjärven kylässä Heinolan maalaiskunnassa (nykyään osa Heinolaa). Kaksi miestä, Aarno Heinonen ja Esko Viljo, olivat hiihtolenkillä noin kello neljä iltapäivällä, kun he puolisen tuntia taivallettuaan näkivät outoja valoilmiöitä edessään. He näkivät yläpuolellaan myös tulen värisen lentävän lautasen, joka päästi ympäristöönsä sumua ja valopalloja.
Miehet tunsivat ilmiön estävän heidän liikkumisensa ja toisaalta pyrkivän vetämään heitä taaksepäin. Lopulta molemmat miehet näkivät parin sekunnin ajan sivummalla vaaleanvihreään suojapukuun pukeutuneen olennon, joka piteli käsissään jotain mustaa laitetta. Tämän jälkeen sumu hälveni ja ympäristö palautui normaaliksi. Koko tapaus kesti vain kymmenisen sekuntia.
Miehet tunsivat olonsa hyvin sairaaksi ja ajoivat taksilla lääkäriin. Heinonen oli tapauksen jälkeen kuukausia työkyvytön. Hän myös kertoo tavanneensa vuosia myöhemmin lukuisia avaruusolentoja, muun muassa "humanoiditytön", sekä saaneensa yliluonnollisia kykyjä. Myös Viljo kärsi seuraavien kuukausien ajan erilaisista jälkioireista, mutta hän pystyi jatkamaan työntekoa.
"Ultra"-lehden päätoimittaja ja ufotutkija Tapani Kuningas kirjoittaa: "Heinosen kohdalla oli ehkä merkillisintä nähdä hänen persoonallisuuteensa äkillinen muutos, jonka yhteydessä hän sekä nuortui kymmenisen vuotta ulkonäöltään että sai myös ns. yliluonnollisia kykyjä. Koskaan aikaisemmin tai myöhemmin en ole vastaavaa nähnyt."
Imjärven ufotapauksen kriittistä arviointia.
CE III-luokan ufotapauksista puhuttaessa skeptikot ottavat usein esiin huijauksen mahdollisuuden.
Aarno Heinonen teki kymmeniä ufohavaintoja tapauksen jälkeen. Tämä on epäilyttävä piirre ja viittaa
siihen että kyse on jonkinlaisesta ufohavaintotehtailusta. Toisaalta hän ei tiettävästi hyötynyt maineestaan taloudellisesti ja ufoaiheinen julkisuus ei välttämättä ole yksinomaan positiivista. Myös kolme palloa lautasen alapuolella on epäilyttävää, tuoden mieleen George Adamskin näkemän ufon. Tämä tapaus kesti lyhyemmän aikaa kuin monet ufotapaukset.
Lisäksi kahden havaitsijan kertomuksissa oli jonkin asteisia ristiriitaisuuksia, toinen näki olennon kädessä mustan laitteen ja toinen ei. Ensimmäisen havaitsijan alkuperäisen piirroksen mukaan olento oli leveäharteinen, myöhemmässä haastattelussa kapeaharteinen. Toisen havaitsijan piirroksessa olento oli kapeaharteinen. Ensimmäinen havaitsija ei uskonut ufoihin ennen havaintoa, toinen uskoi.
Coatzacoalcos

Coatzacoalcos on Meksikossa, Veracruzin osavaltiossa, Meksikonlahden rannikolla sijaitseva satamakaupunki. Kaupungin pinta-ala on 471 neliökilometriä ja asukasluku noin 240 100 (2014). Kaupungin satama on yksi Meksikon tärkeimpiä.
Coatzacoalcos on kuuluisan näyttelijättären Salma Hayekin syntymäkaupunki.
Ronald Pettersson

Ronald Pettersson (16. huhtikuuta 1935 Surahammar, Ruotsi – 6. maaliskuuta 2010) oli ruotsalainen jääkiekkoilija. Pettersson, lempinimeltään ”Sura-Pelle”, oli Ruotsin parhaimpia jääkiekon pelaajia 1950- ja 1960-luvuilla. Hän pelasi puolustajana ja oikeana laitahyökkääjänä. Hän pelasi 252 maaottelua Ruotsin maajoukkueessa.
Pettersson toimi myös jääkiekkovalmentajana uransa jälkeen. Hän valmensi Ruotsin nuorten maajoukkuetta ja Ruotsin miesten maajoukkuetta. Hän myös valmensi Norjan maajoukkuetta vuosina 1978–1981.
Frölunda on jäädyttänyt Petterssonin pelinumeron 14.
Saija

Saija on suomalainen naisen etunimi, alun perin Saara-nimen puhuttelumuoto.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan etunimen Saija on saanut 4139 henkilöä, joista suurin osa on syntynyt vuosien 1960 ja 2000 välisenä aikana.
Matti Niemi (aitajuoksija)

Matti Ville Ilmari Niemi (s. 15. marraskuuta 1976 Padasjoki) on suomalainen pika-aitajuoksija.
Niemi voitti 110 metrin aitojen Suomen mestaruuden 1999 Seinäjoella (aika 13,90) ja 2003 Helsingissä (13,93) . Hopealla hän oli vuosina 1997 ja 2005. Hallissa Niemi voitti 60 metrin aidoissa SM-kultaa vuonna 2003 ja SM-hopeaa 1997 ja 2005 ja SM-pronssia 2002.
Niemi edusti Suomea MM-kilpailuissa vuosina 1999, 2003 ja 2005 ja EM-kilpailuissa vuonna 2002 sekä sisäratojen MM-kilpailuissa 2003 ja sisäratojen EM-kilpailuissa 2005. Niemen ennätys 110 metrin aidoissa on Lahden eliittikisoissa 2. heinäkuuta 2003 juostu 13,57. Ajallaan hän on kaikkien aikojen viidenneksi nopein suomalaisaituri. 
Seuratasolla Niemi edusti vuoteen 1997 asti Padasjoen Yritystä ja sen jälkeen Turun Urheiluliittoa.
Alkuvuodesta 2006 Matti Niemi ilmoitti lopettavansa urheilu-uransa jalkavammojen vuoksi.
Bandidas

Bandidas on Joachim Rønningin ja Espen Sandbergin ohjaama komediallinen toimintaelokuva, joka sijoittuu 1800-luvun loppupuolen Meksikoon. Sen pääosia esittävät Penélope Cruz ja Salma Hayek. Elokuvan budjetti oli 35 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Juoni.
Hayek esittää Sara Sandovalia, rikasta pankkiirin tytärtä, Cruz köyhästä perheestä tulevaa Maria Alvarezia. Neitokaiset yhdistää newyorkilaisen pankin edustajamies Tyler Jackson, joka repii naisten perheet hajalle varastaessaan näiden maita Yhdysvaltain rautateiden laajentumistarpeisiin. Sandoval ja Alvarez päättävät kostaa vääryydet ja alkavat ryöstellä pankin sivukonttoreita. Meksikolaisten maita ja perheitään puolustavat naiset saavat lopulta puolelleen myös heitä pidättämään lähetetyn poliisin, Quentin Cooken.
Jarno Jokihaara

Jarno Juhani Jokihaara (s. 2. syyskuuta 1973 Hämeenkyrö) on suomalainen pika-aitajuoksija.
Jokihaara voitti 110 metrin aitojen Suomen mestaruuden Lahdessa vuonna 2000 (aika 13,79) ja Turussa vuonna 2001 (14,12). Hopealla hän oli 1999 ja pronssilla 2002. Hallissa Jokihaara voitti 60 metrin aitojen SM-kultaa neljä kertaa peräkkäin, vuosina 1998–2001 .
Jarno Jokihaaran ennätys 110 metrin aidoissa oli Turussa 2. elokuuta 2000 juostu 13,72. Sillä hän on matkan kaikkien aikojen kymmenenneksi nopein suomalainen. 
Jokihaara edusti Suomea Edmontonin MM-kisoissa 2001, mutta ei selvinnyt alkueristä jatkoon. Seuratasolla Jokihaara edusti Kyröskosken Pontta.
Lateraanisopimukset

Lateraanisopimuksiksi kutsutaan kolmea sopimusta, jotka solmittiin Benito Mussolinin käytännössä hallitseman Italian kuningaskunnan ja Pyhän istuimen välillä 1929. Sopimukset ratkaisivat Italian ja paavin välisen kiistan, joka oli syntynyt vuonna 1870, kun Italia liitti Rooman itseensä, mikä lakkautti Kirkkovaltion ja paavin maallisen vallan. Italia takasi paaville aseman, tuloja ja Pyhän istuimen käyttöoikeuden 1871, mutta se ei riittänyt katoliselle kirkolle, joka esitti tarvitsevansa riippumattomuuden maallisesta vallasta. Paavit julistautuivat "Vatikaanin vangeiksi" eivätkä esiintyneet julkisuudessa lähes kuuteen vuosikymmeneen.
Vuonna 1926 alkanut neuvotteluprosessi johti sopimuksiin, jotka allekirjoittivat kuningas Viktor Emanuel III, pääministeri Benito Mussolini ja kardinaali Pietro Gasparri paavi Pius XI:n puolesta. Sopimusten mukaan luotiin Vatikaanivaltio, jolle taattiin itsenäisyys. Paavilta edellytettiin ulkopoliittista puolueettomuutta. Sopimukset määrittivät katolisuuden Italian valtionuskonnoksi ja antoivat katoliselle kirkolle jonkin verran suoraa poliittista valtaa Italiassa. Sopimukset uudistettiin toisen maailmansodan ja Mussolinin kaatumisen jälkeen. Vuoden 1984 korvaava sopimus poisti muun muassa katolisuuden aseman Italian valtionuskontona.
Nyyrikki (nimi)

Nyyrikki on suomalainen miehen etunimi.
Nyyrikki on kansallisromanttisen kauden nimiä. Kalevalassa Nyyrikki on Tapion poika, metsän haltija. Mikael Agricola mainitsee Nyyrikin olleen karjalainen metsästyksen jumala, joka ”oravat antoi metsästä”.
Ristimänimeksi Nyyrikkiä ehdotettiin jo 1865, ja Suomen almanakassa nimi on ollut vuodesta 1929 lähtien. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Nyyrikki-nimen on 1900-luvun alusta tammikuuhun 2025 mennessä saanut noin 200 miestä ja muutama kymmenen naista. Se esiintyy useimmiten toisena tai kolmantena etunimenä.
Luettelo Helsingin yliopiston ainejärjestöistä

Tämä on luettelo Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan piirissä toimivista tiedekunta- ja ainejärjestöistä. Yhteensä järjestöillä on jäseniä hieman alle 30 000. 
Luettelo on järjestetty tiedekuntien mukaan, tiedekunnat akateemisessa järjestyksessä. Mikäli järjestöön liittyvä aine ei käy ilmi sen nimestä, on se pyritty mainitsemaan nimen perässä suluissa.
Miska

Miska on miehen etunimi.
Miska on rinnakkaismuoto nimestä "Mischa", joka on venäläinen kutsumamuoto nimestä "Mikael" ('kuka on niin kuin Jumala').
Nimeä on alettu käyttää yleisemmin 1960-luvulla ja siitä tuli muotinimi 1990-luvulla. Suomen almanakassa nimi on ollut vuodesta 2000.
Syyskuuhun 2025 mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Miska-nimen on saanut noin 3 810 miestä ja noin 80 naista.
Tunnettuja Miskoja ja Mischoja.
Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Marko Ritola

Marko Juhani Ritola (s. 29. tammikuuta 1979 Haapavesi) on suomalainen pika-aitajuoksija ja pikajuoksija.
Ritola on voittanut 110 metrin aitojen Suomen mestaruuden Joensuussa 2002 (aika 13,99) Vaasassa 2004 (13,94) ja Jyväskylässä 2006 (13,74) . Hopealla hän on ollut 2003 ja pronssilla 1999, 2000, 2001 ja 2005 eli hän oli SM-mitaleilla kahdeksana vuonna peräkkäin (1999–2006). Ritola oli mukana Münchenin EM-kisoissa 2002 ja Göteborgin EM-kisoissa 2006, muttei selvinnyt alkueristä jatkoon. Nuorten arvokisoissa Ritola on edustanut Suomea alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1998 Annecyssa, jossa selviytyi välieriin ja alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2001, jossa sijoittui kahdeksanneksi.
Ritolan ennätys 110 metrin aidoissa on Jyväskylässä 23. heinäkuuta 2006 juostu 13,74. Ajallaan hän on matkan 11:nneksi nopein suomalainen . 100 metrillä Ritola on parhaimmillaan juossut 10,66 (2004).
Seuratasolla hän edustaa Oulun Pyrintöä.
Ruokamarkkinat

Ruokamarkkinat Oy oli päivittäistavarakauppaa harjoittanut yritys, joka perustettiin Turussa vuonna 1976. Yhtiö aloitti toimintansa Ruokamarkkinat-myymälöillä, joiden markkinaosuus Turun seudulla oli merkittävä. Muita myymäläketjuja olivat muun muassa Ruokavarasto, Sesto ja Etujätti.
Wihuri osti Ruokamarkkinat vuonna 1988 ja Ruokamarkkinat-yhtiön toiminta lakkasi vuonna 2007 yhtiön sulautuessa Wihuriin.
Historia.
Yhtiön historia ulottuu vuoteen 1970, jolloin liikemiehet Jarkko Koli ja Jaakko Kurila perustivat ensimmäiset Ruokamarkkinat-myymälät. Vuonna 1980 myymälöitä oli Turun seudulla kymmenkunta. Vuonna 1982 perustettiin ensimmäiset Ruokavarasto-laatikkomyymälät. Vuonna 1995 Ruokavarasto Oy osti Marjamäki-yhtiöiltä Hämeessä ja Pirkanmaalla toimineen Valtti-Rabatti-ketjun, jonka 31 myymälää muutettiin 1996 Ruokavarasto-myymälöiksi. Samana vuonna ketju laajeni pääkaupunkiseudulle ostamalla kuusi Ruoka-Skotti-myymälää. Wihuri osti Ruokamarkkinat vuonna 1988, ja toiminta laajeni merkittävästi sen ostaessa Sesto-ketjun Stockmannilta, mukana myös Seston Etujätit.
Vähittäismyyntiketjut liitettiin 2005 osaksi uutta Tradeka-yhtiötä ja Wihurista tuli Tradekan kolmanneksi suurin omistaja. Ruokavarasto-myymälöitä alettiin muuttaa Siwa-kaupoiksi. Ruokamarkkinat-yhtiön toiminta lakkasi vuonna 2007 yhtiön sulautuessa Wihuriin.
Westend Indians

 
Westend Indians, tuttavallisemmin "Heimo", on espoolainen vuonna 1992 perustettu salibandyyn, jalkapalloon ja e-urheiluun erikoistunut urheiluseura. Vahvaa juniorityötä tekevä Tähtiseura on kasvanut nopealla vauhdilla yhdeksi Suomen suurimmista salibandyseuroista sekä yhdeksi Espoon suurimmista urheiluseuroista. Seurassa on 100 harrasteryhmää ja joukkuetta. Seuran kelta–mustissa väreissä liikkuu viikoittain noin 1500 "heimolaista". Seuran miesten edustusjoukkue pelaa F-Liigaa. Seura tarjoaa kaiken tasoisia ryhmiä niin miehille, naisille kuin pojille ja tytöille kaikissa ikäluokissa. Perinteisen toiminnan lisäksi seura järjestää ympäri vuoden lukuisia tapahtumia sekä liikuntapalveluita.
Historia.
Perustaminen.
Toni Leiponen perusti veljensä ja ystäviensä kanssa seuran vuonna 1992. Westend Indians oli aluksi vastine isoveli Petri Leiposen perustamalle Westend Cowboysille. Westend Indians rekisteröitiin yhdistysrekisteriin vielä saman vuoden syksyllä. Koska Toni Leiponen ystävineen ei ollut vielä täysi-ikäinen, saivat isä Pekka Leiponen ja muutaman muun ystävän vanhemmat toimia yhdistyksen hallituksena. Virallisesti seura perustettiin 13. joulukuuta 1992.
Alkuvuodet.
Syksyllä 1993 Indians osallistui ensimmäistä kertaa salibandyliiton alaiseen alimpaan sarjaan, joka tuolloin oli IV-divisioona. "Paikallispelejä" Indiansien ja Cowboysien välillä pelattiin muutaman vuoden ajan, kunnes keväällä 1995 molemmat joukkueet putosivat V-divisioonaan. Silloin nämä kaksi joukkuetta päättivät yhdistää voimansa ja Cowboys sulautui Indianseihin. Joukkue nousikin seuraavina kausina kolme kertaa peräkkäin seuraavalle sarjatasolle, aina II-divisioonaan asti. Joukkue pelasi II-divisioonaa kolme kautta vuosina 1999–2002, kunnes sen onnistui nousemaan keväällä 2002 I-divisioonaan. Maan korkeimmalle sarjatasolle, miesten Salibandyliigaan, Westend Indians nousi keväällä 2013.
Westend Indiansille myönnettiin Nuori Suomi -sinetti 2. toukokuuta 2007 osoituksena laadukkaasta junioritoiminnasta.
Salibandyliiga / F-liiga.
Heimon miesten edustusjoukkue pelaa kotiottelunsa Espoon Otaniemen Otahallilla.
Juniorimenestys.
Westend Indiansin juniorijoukkueet ovat saavuttaneet useita SM-mitaleita. Yksilötasolla Westend Indiansin pelaajia esiintyy toistuvasti poikien nuorisomaajoukkueissa. Nuorten maailmanmestaruuden Heimon pelaajista ovat voittaneet Otto Lehkosuo ja Heikki Iiskola.
Arsi

Arsi on suomalainen miehen etunimi.
Arsi on karjalainen muoto kreikkalaisperäisestä nimestä Arsenios, joka tarkoittaa urhoollista, miehekästä.
Suomen almanakassa nimi on ollut vuodesta 1950 Adrianuksen muistopäivän kohdalla, 4. maaliskuuta.
Maaliskuuhun 2025 mennessä Digi- ja väestötietoviraston mukaan noin 570 miestä oli saanut nimekseen Arsi.
Julia Vuori

Julia Vuori (s. 16. helmikuuta 1968 Helsinki) on suomalainen kuvittaja-graafikko ja sarjakuvapiirtäjä. Hänet tunnetaan erityisesti "Sika"-hahmostaan.
Vuori opiskeli Taideteollisen korkeakoulun graafisen suunnittelun ja valokuvataiteen osastoilla vuosina 1986–1990. Ensimmäisen kuvitustyönsä hän teki Ulla-Maija Aaltosen kirjaan "Jennin talli" vuonna 1989. Vuori kuvitti ensin lastenkirjoja, joista siirtyi lapsille tehtyihin taidekirjoihin. Lisäksi hän on piirtänyt usean vuoden ajan humoristisia, eläinaiheisia sarjakuvia aikuisille.
Vuoren sarjakuvia on julkaistu "Helsingin Sanomien" Nyt-liitteessä. "Sika"-sarjakuvia on käännetty myös japaniksi, kiinaksi ja koreaksi. Vuoren Tapiiri-hahmo on syöpää sairastavien lasten ja nuorten Sylva-yhdistyksen tunnus.
Vuori sai vuonna 2011 Taiteen keskustoimikunnan jakaman kuvittajien ja sarjakuvataiteilijoiden 4 000 euron arvoisen kirjastoapurahan. Marraskuussa 2013 hänelle myönnettiin 15 000 euron arvoinen lastenkulttuurin valtionpalkinto. Palkintoperusteluissa Vuorta kiitettiin sekä taiteen tekemisestä tutuksi lapsille, että hänen "humaanista ja lämpimästä" sikahahmostaan.
Julia Vuoren isä on graafikko Pekka Vuori, joka on myös kuvittanut lastenkirjoja.
Swing (Java)

Swing on graafisen käyttöliittymän luontiin tarkoitettu käyttöliittymäkirjasto Javalle. Swingiä kehitti alun perin Netscape ja se julkaistiin 16. joulukuuta 1996.
Swingin komponentit on kirjoitettu kokonaan Javalla, eivätkä ne käytä käyttöjärjestelmän omia graafisia komponentteja Javan alkuperäisen graafisen kirjaston AWT:n tapaan. Siksi Swing-komponentteja kutsutaan "kevyiksi" ("lightweight") erotuksena AWT:n "raskaista" ("heavyweight") -komponenteista. Swingin lähestymistavan etu on se, että komponenttien voidaan taata olevan saman näköisiä ja toimivan samoin käyttöjärjestelmästä riippumatta. 
Swing on sisältynyt Javan standardipakettiin versionumerosta 1.2 lähtien.
Sunin vuonna 2007 julkaiseman deklaratiiviseen käyttöliittymään perustuvan JavaFX:n on ollut tarkoitus korvata perinteiseen imperatiiviseen käyttöliittymän luomiseen perustuva Swing. Swing kuuluu kuitenkin Java SE -standardiin ja toimitetaan sen mukana.
Esimerkki.
 import javax.swing.JFrame;
 import javax.swing.JLabel;
 public final class HelloWorld extends JFrame {
 private HelloWorld() {
 setDefaultCloseOperation(JFrame.DISPOSE_ON_CLOSE);
 add(new JLabel("Hello, World!"));
 pack();
 setLocationRelativeTo(null);
 
 public static void main(String[] args) {
 new HelloWorld().setVisible(true);
Ingvar Carlsson

Gösta Ingvar Carlsson (s. 9. marraskuuta 1934 Borås, Älvsborgin lääni) on ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän toimi Ruotsin pääministerinä vuosina 1986–1991 ja myöhemmin 1994–1996. Carlsson on toiminut myös opetusministerinä 1969–1973, asuntoministerinä 1973–1976 ja ympäristöministerinä 1985–1986. Pääministerin tehtäviensä jälkeen Carlsson jätti politiikan.
Carlsson kasvoi työläiskodissa Boråsissa ja opiskeli valtiotieteitä Lundissa, missä hän valmistui maisteriksi 1958 ja sai kunniatohtorin arvon 1989.
Valtiopäiväedustaja Carlssonista tuli ensimmäisen kerran vuonna 1965, ja hän jatkoi valtiopäivillä vuoteen 1996. Hän johti sosiaalidemokraattista nuorisojärjestöä 1961–1967 ja Ruotsin sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen puheenjohtajana hän oli vuosina 1986–1996.
Carlssonin pääministerikaudella Ruotsi liittyi Euroopan unioniin.
Työsiirtola

Työsiirtola on vapausrangaistuksen täytäntöönpanomuodoista avoimin mahdollinen. Täytäntöönpanopaikkana työsiirtola muistutti avovankilaa. Työsiirtolassa oli yleensä vähemmän järjestettyjä vapaa-ajan toimintoja ja valvonta supistettu minimiin.
Työsiirtolaan sijoitetulta vangilta edellytettiin varsin suurta itsenäisyyttä omien asioidensa hoidossa. Työsiirtolaan halukkaiden kyky sopeutua laitoksen oloihin pyritiin arvioimaan mahdollisimman tarkoin ennen sijoituspäätöksen tekoa. Sijoittelu tapahtui vuodesta 2006 alkaen aluevankilan sijoittajayksikössä.
Työsiirtolat perustettiin usein jotain tilapäiseksi ajateltua tarvetta varten; esimerkiksi Haminan työsiirtolan perustamisen vuonna 1982 mahdollisti Haminan historiallisen linnoituksen alkava kunnostustyö, jonka toteuttamisessa työsiirtolalla oli merkittävä osa. Helsinki-Vantaan lentoaseman tuntumassa sijainnut Helsingin työsiirtola perustettiin alun perin auttamaan lentoaseman rakennustyössä. Monia pääteitä on rakennettu työsiirtolavoimin.
1960-luvulla työsiirtolavangit käyttivät vielä vanginpukuja, mutta jo seuraavalla vuosikymmenellä siirryttiin tavallisiin työvaatteisiin. 
Työsiirtoloita on ollut paljon erinimisiä ja eri paikoissa. Työsiirtolajärjestelmä otettiin Suomessa käyttöön vuonna 1946. Aluksi työsiirtoloissa tehtiin esimerkiksi metsätöitä. Vuodesta 1950 lähtien työsiirtoloita oli Tie- ja vesirakennushallituksen (TVH) työmailla, aluksi Helsingin Seutulan ja Turun lentokenttien rakennustöissä. Jo 1950-luvun alkupuolelta lähtien työsiirtoloita oli myös tietyömailla. Esimerkiksi Kainuuseen työsiirtola oli rakentamassa niin sanottuja Kekkosteitä 1950-luvulla. 
Jonkin aikaa oli myös yksityisillä teollisuudenharjoittajilla, etupäässä sahanomistajilla, oikeus pitää työsiirtolaa; näitä valvottiin tarkasti. Mm. kirjailija Mauri Sariola kertoo kahdessakin kirjassaan tällaisesta työsiirtolasta Mikkelin läänissä; toinen tarina on omakohtaista muistelua ja toinen siitä mukailtu fiktio (romaanissa Veljensä vartijat). 
Työsiirtolassa oli nimensä mukaisesti yleensä työnteko keskeisessä asemassa. Muita vaihtoehtoja olivat esimerkiksi Helsingin työsiirtolan päihdekuntoutus-, nk. Kisko-osasto. Kuten kaikki muutkin avolaitokset, myös työsiirtolat ovat päihteettömiä.
Vankeuslain tultua voimaan lokakuun alussa 2006 työsiirtolat muutettiin avovankiloiksi tai avovankilaosastoiksi.
Työsiirtoloiden lisäksi Suomessa on ollut muunkinlaisia vankityömaita. Vuonna 1934 perustettiin ensimmäiset työleirit, joilla työskenteli ehdonalaiseen vapauteen päässeitä henkilöitä, jolloin kyse ei ollut rangaistuksen suorittamisesta. Vuosina 1955-1975 oli käytössä vankisiirtoloita, joihin voitiin sijoittaa myös pitkän vankeusrangaistuksen saaneita, hyvin käyttäytyneitä vankeja ennen vapautumistaan. Karvian varavankilan lopetettua sen rakennuksissa toimi vuosina 1961–1969 sosiaaliministeriön alainen Karvian erityistyölaitos.
Taavetti (nimi)

Taavetti on suomalainen miehen etunimi.
Taavetti on suomalainen muunnos heprealaisperäisestä nimestä "Daavid", jonka merkitys on 'lemmikki', 'armas' ja 'ystävä'.
Suomen almanakassa nimi oli kirjoitusasussa "Taawetti" 1890–1907 päivällä 25. kesäkuuta. Vuodesta 1908 nimi on ollut nykyisellä päivällään.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Taavetti-nimen on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä saanut 4 394 henkilöä.
Pekka Vuori

Pekka Väinö Johannes Vuori (s. 12. marraskuuta 1935 Kiikka) on suomalainen graafikko, kuvittaja ja karikatyristi. Hän on kuvittanut useita lastenkirjoja ja kirjankansia sekä uudistanut suomalaista kirjankuvitusta monin tavoin. Hän on tehnyt lehtikuvituksia myös esimerkiksi "Helsingin Sanomiin".
Ura ja työt.
Vuoren isä oli puuseppä. Vuori on opiskellut Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1953–1956. Hän työskenteli "Uuden Suomen" kuvittajana ja piirtäjänä 1950- ja 1960-luvulla, "Suomen Kuvalehdessä" vuosina 1969–1974 sekä "ET-lehdessä" 1970-luvun lopulla.
Vuori tunnetaan parhaiten "Helsingin Sanomille" tekemistään kirjailijoiden karikatyyripiirroksista, joilla lehti kuvitti vuosien ajan esimerkiksi uutisia Nobelin kirjallisuuspalkinnon voittajista. Hän piirsi kirjailijoiden kuvia myös Pekka Tarkan teoksen "Suomalaisia nykykirjailijoita" kuvitettuun uusintapainokseen (1989). Kaikkiaan Vuori on tehnyt yli 200 kirjailijamuotokuvaa.
Vuori on tehnyt noin kymmenen kuvakirjaa, joista ensimmäinen oli Suomen Säästöpankkiliiton julkaisema "Viikset" (1969). Lisäksi hän on kuvittanut noin 30 kirjaa, muun muassa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran julkaisemat kansantarinakokoelman "Jättiläiset" (1981) ja satukirjan "Lintukotolaiset" (1985). Kansikuvia Vuori on tehnyt erityisesti Arto Paasilinnan romaaneihin, kuten "Ulvova mylläri" (1981), "Hirtettyjen kettujen metsä" (1983) ja "Hurmaava joukkoitsemurha" (1990). Vuori on myös maalannut Paasilinnan muotokuvan. Alkuperäinen öljyvärityö on Paasilinnojen olohuoneessa, teoksen akvarelliversio taas oli pitkään kirjailijan toiveesta WSOY:n toimitalon naistenvessassa Helsingin Bulevardilla.
Vuori piirsi myös ensimmäisen suomalaisen Unicef-kortin.
Vuoren puoliso oli tekstiilitaiteilija Sirkka Vuori (1938–2023), ja toinen lapsista on piirtäjä ja kuvittaja Julia Vuori.
Lasse Pirjetä

Lasse Pirjetä (s. 4. huhtikuuta 1974 Haukipudas) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkohyökkääjä.
Peliura.
Pirjetän ensimmäinen seura oli Haukiputaan Veikot. Hän pelasi seuran F-junioreissa 1981–82, kunnes siirtyi Kärppiin. Pirjetä edusti lukuisia joukkueita SM-liigassa, Frölunda HC:tä Ruotsin Elitserienissä ja Columbus Blue Jacketsia sekä Pittsburgh Penguinsia NHL:ssä. Hänet valittiin yli-ikäisenä viidennellä valintakierroksella Columbus Blue Jacketsin riveihin ollen 133. valinta vuoden .
Aloitettuaan kauden 2005–06 NHL:ssä Pittsburgh Penguinsissa hänet lähetettiin Wilkes-Barre/Scranton Penguinsiin, Pittsburghin AHL-farmijoukkueeseen. Pirjetä palasi 20. tammikuuta Eurooppaan ja liittyi Sveitsin pääsarjassa pelanneen Kloten Flyersin riveihin. SM-liigan Pelicans pestasi Pirjetän kaudeksi 2008–2009, mutta kausi Pelicansissa päättyi seitsemään runkosarjaotteluun. Pirjetä kärsi jo ennen siirtoaan Lahteen loukkaantumisista Malmö IF:ssä kaudella 2007–08. 
Pirjetä pelasi kolmet jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut: 2002, 2003 ja 2004, muttei voittanut yhtään mitalia. Jääkiekon SM-liigassa hänellä on tilillään Suomen mestaruus vuodelta 1995 ja SM-hopea vuodelta 1994.
Muuta.
Lasse Pirjetä tunnetaan myös nimillä Lepo-Lasse, Iso-Lasse ja Reissu-Lasse. 
Lasse Pirjetän serkku on entinen jääkiekkoilija ja Oulun Kärppien entinen päävalmentaja Mikko Haapakoski.
Lasse Pirjetä oli Mestis-joukkue Heinolan Peliittojen valmennustiimissä kaudella 2012–2013 sekä Espoon Bluesin B-akatemiassa kaudella 2013–2014.
Kaudella Lasse Pirjetä 2014–2015 valmensi Jokerien B-junioreita.
Majatalo

Majatalo on yritys, joka tarjoaa matkaajille ruokaa, juomaa sekä majoitusta. 
Historiaa.
Ennen nykyaikaisten liikennevälineiden kehittymistä majatalot olivat ensiarvoisen tärkeitä pysähdyspaikkoja kaikille vähänkin pitempää matkaa tekeville, ja majataloja oli kaikkialla Euroopassa. Eurooppalainen majatalolaitos syntyi Rooman valtakunnan rakennettua laajan valtatieverkoston. Majataloja tai tavernoita perustettiin teiden varsien asutuskeskuksiin ja muuallekin sopivien välimatkojen päähän. Tyypillinen paikka menestyvälle majatalolle on ollut noin yhden päivämatkan päässä riittävän suuresta asutuskeskuksesta, mikä matka tien laadusta riippuen on joitakin kymmeniä kilometrejä. Keskiajan Euroopan tieverkosto oli roomalaista heikkotasoisempi, mikä lyhensi päivässä taittuvaa matkaa. Väestönkasvu ja kaupankäynti lisäsivät samaan aikaan matkalaisten määrää, mikä tiesi hyvää aikaa majoittajille. Jotkut edelleen toimivista majataloista ovat vuosisatoja vanhoja. Kaupungeissa sijainneet majatalot ovat esikuvia nykyisille hotelleille ja pensionaateille.
Majatalot Suomessa.
Majataloja on Suomessa ollut jo 1500-luvulta alkaen. Kruunun perustama hollikyyditysjärjestelmä vuonna 1734 yhdisti valtakunnan "kuninkaan teillä", ja näin majataloista tuli kestikievareita, joiden tehtäväksi oli määrätty majoituksen ja ylläpidon lisäksi postin ja asiakkaiden kyydittäminen seuraavaan majataloon. Kun hevoset eivät riittäneet, maatilat velvoitettiin toimittamaan miehiä ja hevosia kievareihin. Sen ajan lain mukaan kaikki ne vieraat, jotka pystyivät maksamaan yöpymisestään, oli pakko ottaa vastaan. Kun valtio lopetti majataloilta kestitysvaatimukset 1930-luvun alussa, luovuttiin Suomessa yleisesti majatalo-nimikkeestä ja tilalle tulivat matkustajakodit.
Nykyajan majatalot.
Nykyaikaisten, nopeiden liikennevälineiden käyttöönotto ja etenkin rautatien leviäminen kaikkialle Eurooppaan 1800-luvun puolivälissä muutti matkustustottumuksia. Yksityisautoilu sekä toisaalta aiempaa nopeammat joukkoliikennevälineet, kuten junat ja lentokoneet, vähensivät perinteisten majatalojen merkitystä. Erityisesti majoittajina majatalojen merkitys väheni, ja ne alkoivat keskittyä ruoan ja juoman sekä erilaisten oheispalvelujen tarjoamiseen.
Nykyään majatalojen aikaisemmin hoitamat toiminnot ovat jakautuneet erilaisten muiden yritysten hoitamiksi: majoitusta tarjoavat hotellit, motellit ja täysihoitolat, kun taas ruokaa ja juotavaa ravintolat, pubit ja kapakat. Vaikka majataloilla ei nykyajan yhteiskunnassa olekaan entistä merkitystään, on majataloinstituutio silti säilynyt käytössä monissa Euroopan maissa. Suomessa majatalon perinnettä on jatkanut matkustajakoti.
Etelä-Euroopassa majataloista käytetään monesti nimeä "taverna", joka nykyään myös viittaa enemmän ravintolaan kuin majoituslaitokseen. Saksalainen majatalo voi olla "Gasthaus" tai "Wirtshaus". Suomessa majataloa vastasi myös "kievari" eli "kestikievari".
Pertti Pyrrö

Pertti Olavi Pyrrö (s. 13. huhtikuuta 1943 Liperi) on suomalainen aitajuoksija ja kymmenottelija.
Pyrrö voitti Suomen mestaruuden 400 metrin aidoissa Jyväskylässä vuonna 1965 (aika 52,4) ja ylsi seuraavana vuonna Kalevan kisoissa hopealle. Seuratasolla hän edusti Viherlaakson Veikkoja.
Stephen Chow

Stephen Chiau Sing-chi (; s. 22. kesäkuuta 1962 Brittiläinen Hongkong) eli Stephen Chow on hongkongilainen näyttelijä-ohjaaja, jonka taitavuus komedian parissa on antanut hänelle arvonimen "komedian kuningas".
Hyvinvointitaloustiede

Hyvinvointitaloustiede on taloustieteen haara, jossa käytetään mikrotaloustieteen menetelmiä makrotalouden tehokkuuden ja tulonjaon tutkimiseen. Hyvinvointitaloustieteessä pyritään saavuttamaan mahdollisimman korkea yhteiskunnallisen eli sosiaalisen hyvinvoinnin taso. Tähän tavoitteeseen liittyy olennaisesti sosiaalisen hyvinvoinnin määrittelyn ongelma.
Hyvinvointitaloustieteessä lähdetään siitä, että ihmiset pystyvät itse määrittelemään parhaiten oman hyvinvointinsa ja että ihmiset pyrkivät mahdollisimman suureen hyvinvointiin. Yksilön hyvinvointia kuvataan tavallisesti hyötyfunktiolla. Perimmäisenä kiinnostuksen kohteena on, miten yksilöiden hyödyt voidaan aggregoida koko yhteiskunnan tasolle, mutta aggregointiin liittyvistä ongelmista johtuen tätä lähestymistapaa käytetään harvemmin.
Kardinaalinen ja ordinaalinen hyöty.
Yhteiskunnan hyvinvoinnin maksimoinnissa voidaan käyttää eri lähestymistapoja riippuen siitä, millaiseksi mitaksi hyöty oletetaan. Kardinaalinen hyötymitta on vertailtavissa yksilöiden välillä, kun taas ordinaalista hyötymittaa ei voida vertailla yksilöiden kesken.
Koska ordinaalista hyötyä ei voida vertailla yksilöiden välillä, voidaan yhteiskunnan hyvinvointia tarkastella vain epäsuorin keinoin. Tällaisia tarkasteluja ovat esimerkiksi Pareto-tehokkuus ja Kaldor–Hicks-kompensaatiotesti. Koska taustalla olevat oletukset ovat verrattain heikkoja, tämän lähestymistavan avulla voidaan lähinnä tarkastella tehokkuutta eikä niinkään tulonjakoa.
Kardinaalisen hyödyn tapauksessa voidaan määritellä sosiaalisen hyödyn mitta eli sosiaalinen hyvinvointifunktio, jonka argumentteina on kaikkien yhteiskunnan jäsenten hyötytasot. Tunnetuin hyvinvointifunktio on utilitaristinen hyötyfunktio, joka yksinkertaisesti summaa kaikkien yhteiskunnan jäsenten hyödyt yhteen.
Utilitaristinen hyötyfunktio ei ota kantaa siihen, kenellä hyöty on. Tällöin on siis mahdollista, että maksimoitu hyvinvointifunktio tuottaa kaiken hyödyn yhdelle henkilölle ja jättää muut ilman hyötyä. Toisena ääripäänä voidaan pitää max-min-hyötyfunktiota, joka perustuu filosofi John Rawlsin työhön. Sen perusteella sosiaalisen hyvinvoinnin määrää yhteiskunnan heikoimman jäsenen hyöty. Tämä tarkoittaisi käytännössä esimerkiksi keskittymistä yhteiskunnan köyhimpien jäsenten aseman parantamiseen.
Yleisestävyys

Yleisestävyys eli yleisehkäisy on kriminaali- ja kontrollipoliittisten toimenpiteiden ajateltu ohjaava ja pelottava vaikutus. Toimenpiteellä (esimerkiksi vankeus tai sakko) osoitetaan hyväksyttävän käyttäytymisen rajat. Tämän ajatellaan riittävän useimpien ihmisten käyttäytymisen ohjaamiseen. Toinen, vahvempi yleisestävyyteen liittyvä vaikutus on pelote; seuraamusten (esimerkiksi vankilaan joutumisen) mahdollisuuden ajatellaan ohjaavan ihmisiä hyväksyttävän käyttäytymisen suuntaan.
Yleisestävyys on sosiologinen ja kriminaalipoliittinen termi. Sen vastinpari on erityisestävyys.
Erityisestävyys

Erityisestävyys on kriminaali- ja kontrollipoliittisten toimenpiteiden ajateltu (toivottu) vaikutus niiden kohteeksi joutuneeseen henkilöön. Esimerkiksi vankilaan joutunut ihminen pidättyisi vastaisuudessa sanktioidusta teosta. Samoin vankilan erityisestävyys perustuu siihen, että vankila eristää rikollisen potentiaalisista uhreistaan. 
Erityisestävyys on ollut kriminaalipoliittisen keskustelun kestosuosikki. Siihen ei tämän päivän kriminaalipolitiikassa kuitenkaan juuri uskota; nykyään painotetaan enemmän kuntoutusta ja yhteiskuntaan integroimista, johon vankeus- tai valvonta-aikaa tulisi käyttää.
Erityisestävyyden vastinpari on yleisestävyys.
Top-postaus

Top-postaus (top-posting) tarkoittaa viestiin vastaamista alkuperäisen viestin yläpuolelle. Viesti voi olla keskustelualueella, sähköpostissa tai uutisryhmissä. Top-postausta kritisoidaan joissakin netiketeissä.
TOFU.
Koko viestin lainaamista kutsutaan myös joskus nimityksellä "TOFU" ("text over, fullquote under", "teksti päälle, kokonainen lainaus alla"), joskus sitä kutsutaan myös "jeopardy"-tyyliseksi lainaamiseksi (liittyen Jeopardy!-peliin, jossa kilpailijoiden tehtävä on vastata oikealla kysymyksellä annettuun vastaukseen). Otsikon ja allekirjoituksen kanssa keskustelusta tulee tällaista:
Monet pitävät tätä lainaamistapaa pahana, koska se muistuttaa enemmän edelleenlähetettyjä viestejä (forward) kuin keskustelua. Edelleenlähetetyssä viestissä voi kirjoittaa saatteen viestin yläpuolelle:
Top-postaamisen puoltajat perustelevat tapaansa monin tavoin, tai ovat täysin välinpitämättömiä asiasta. Osa ei edes tiedä, että muitakin lainaustapoja on olemassa.
Viestin väliin vastaavat saattavat toisaalta vastustaa äänekkäästikin top-postaamista, mikä voi myös olla ärsyttävää.
Vastaaminen alapuolelle.
Yläpuolelle vastaamisen lisäksi ilmenee myös alapuolelle vastaamista, joka ei toimi, jos lainattu viesti on pitkä.
Vastaaminen viestin väliin.
Vastattaessa viestin väliin on luonnollista lainata vain se osa tekstiä, johon ollaan välittömästi vastaamassa. 
Tämä vastaustapa on esitetty Internet-asiakirjassa seuraavasti koskien julkisia keskusteluja:
"If you are sending a reply to a message or a posting be sure you summarize the original at the top of the message, or include just enough text of the original to give a context. This will make sure readers understand when they start to read your response."
Sekä henkilöiden välisiä keskusteluja, esimerkiksi sähköpostia:
"When replying to a message, include enough original material to be understood but no more. It is extremely bad form to simply reply to a message by including all the previous message: edit out all the irrelevant material."
Kaksoislainaus.
Kaksoislainaamisessa viestissä on sekä vastattu lainaten viestistä osia, mutta sisällyttäen myös koko aiempi keskustelu oman viestin alapuolelle. Tällöin sama teksti toistuu viestissä kahteen kertaan, joten joidenkin mielestä tämä on ehdottomasti tuhlaavin tapa.
Väitteitä.
Top-postaaminen herättää usein runsaasti keskustelua puolesta ja vastaan. 
Top-postaajat puolustavat tapaansa usein seuraavilla väitteillä:
Väliin vastaavat puolustavat tapaansa usein seuraavilla väitteillä:
Bottrop

Bottrop on kaupunki Ruhrin alueella, Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, Saksassa. Sen naapurikaupunkeja ovat Essen, Oberhausen, Gladbeck ja Dorsten. Kaupungin asukasluku oli 118 113 vuoden 2022 lopussa, ja sen pinta-ala on 100,6 neliökilometriä. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1921.
Konnunsuo

Konnunsuo on Lappeenrannan kaupungin kylä Etelä-Karjalassa noin 15 kilometrin päässä Venäjän rajasta. Ennen vuoden 2009 kuntaliitosta Konnunsuo kuului Joutsenon kaupunkiin. Kylän alue on pinnanmuodoiltaan hyvin tasaista. Alueella on 1920-luvulta alkaen kuivatettu vankityövoiman avulla lähes 1 000 hehtaaria suota. Näin saatua viljelysmaata luovutettiin jatkosodan jälkeen siirtoväelle. Kylä on edelleen maatalousvaltaista. Kylä kuuluu Kähärilän–Konnunsuon tilastoalueeseen, jolla on 224 asukasta. Postinumeroalueella 54190 Konnunsuo on 80 asukasta.
Konnunsuo on osa Etelä-Karjalan LUMO (luonnon monimuotoisuus) -aluetta ja kuuluisa suurista lämpövaihteluistaan. Usein juuri Konnunsuolla mitataan Etelä-Karjalan pakkas- ja helle-ennätykset.
Uno Sjöholmin suunnittelema Konnunsuon asemakaava on merkittävä kulttuurihistoriallinen kokonaisuus, koska se on säilynyt lähes alkuperäisessä asussaan.
Alueen keskiosan maisemaa hallitsee Konnunsuon vankila, jonka perustaminen juontaa juurensa 1800-luvun viimeiseltä vuosikymmeneltä, jolloin Suomessa ryhdyttiin järjestämään vapausrangaistuksiin tuomittujen työoloja niin, että vangit voivat työskennellä heille soveltuvissa työtehtävissä. Vuonna 1922 valtioneuvosto määräsi, että Konnunsuolle oli perustettava maataloutta harjoittava vankila. Vankila valmistui etuajassa 1933, mutta virallisia valmistujaisia juhlittiin lokakuussa 1935, kun yhdistetty kirkko, koulu ja sairaalarakennus vihittiin käyttöön. Vankilatoiminta Konnunsuolla loppui toukokuussa 2011.
Konnunsuolla järjestettiin kesinä 2009 - 2017 musiikkipainotteinen, poikkitaiteellinen Kontufolk-festivaali. Paikkana oli Hirssaaren juhlalato uimalammen vieressä. Festivaaleja järjesti Kontufolk ry.
Vaudeville

Vaudeville on Yhdysvalloissa 1800-luvun lopulta 1930-luvulle kukoistanut viihteellinen teatterin lajityyppi. Vaudeville-show koostui monenlaisista lyhyistä musiikki- ja komediaesityksistä.
Etymologia.
"Vaudeville" on luultavasti väännös ranskankielisestä sanasta "vaux-de-vire" eli satiiriset kupletit, joita laulettiin suosittujen sävelmien säestyksellä 1400-luvulla Val-de-Viressä (Vau-de-Vire), Normandiassa.
Historia.
Ranskassa syntynyt mutta Yhdysvalloissa omaksi tyylilajikseen kehittynyt vaudeville perustui Yhdysvaltain sisällissodan aattovuosina 1800-luvun puolivälissä yleistyneisiin kapakkanäytäntöihin, joiden rivoja esityksiä miehet ja prostituoidut kävivät katsomassa. 1870- ja 1880-luvun tunnetuin vaudevilleimpressaari oli Tony Pastor, jonka vaudevilleteatteria New Yorkissa pidettiin alan parhaana. Jotta katsomoihin saataisiin parempaa väkeäkin, Pastor kielsi teatterissaan rivot ja loukkaavat esitykset sekä päihdyttävien juomien myynnin yleisölle. Samoihin aikoihin nimitys "vaudeville" alkoi korvata aiemmin yleisemmän nimityksen "varietee".
Yhdysvaltain vaudevillen kulta-aikaa oli 1900-luvun ensimmäinen neljännes. B. F. Keith ja E. F. Albee perustivat laajat kansalliset vaudevillekiertueet, ja muita merkittäviä vaudevillemanagereita olivat Alexander Pantages, S. Z. Poli, F. F. Proctor ja Martin Beck. Yhdysvalloissa toimi tuolloin jopa kymmenestä kahteenkymmeneen tuhatta vaudevilleartistia tai -ryhmää. Vaikka esitykset eivät olleetkaan enää törkeitä, uskonnollinen ja rodullinen stereotypiointi oli yleistä, sillä sitä ei pidetty loukkaavana.
Suosiostaan huolimatta vaudeville ei koskaan saavuttanut vakavasti otettavan teatterin asemaa. Moni nouseva artisti käyttikin vaudevillea vain astinlautana uralle oikeassa teatterissa.
Suuret vaudevilleteatterit alkoivat vähentyä 1920-luvun alussa, kun radio ja mykkäelokuva nousivat vaudevillen kilpailijoiksi ja vetivät siltä sekä yleisöä että tähtiesiintyjiä. Vuosikymmenen lopulla vaudevillen kilpailijaksi nousi myös äänielokuva. Jotkut ovat kutsuneet vuotta 1932 vuodeksi, jolloin vaudeville kuoli. Suurkaupungeissa vaudevillea esitettiin 1930-luvun aikana vielä elokuvien yhteydessä. Vaudevillea yritettiin vielä elvyttää 1950-luvulla New Yorkissa mutta turhaan.
Esiintyjät.
Vaudeville-show koostui monenlaisista lyhyistä musiikki- ja komediaesityksistä. Vaudevilleteatterin lavalla saatettiin nähdä esimerkiksi laulajia, tanssijoita, koomikkoja, taikureita, ajatustenlukijoita, nuorallakävelijöitä, ratsastajia, jonglööreja, vatsastapuhujia, akrobaatteja, naiseksi pukeutuneita miehiä, koulutettuja eläimiä, yksipyöräisellä ajajia ja tulennielijöitä. Vaudevillessa esiintyi toisinaan myös muiden taiteen ja viihteen lajien edustajia, kuten oopperalaulajia, balettitanssijoita, ammattimaisia muusikoita, sirkustaiteilijoita, mestariurheilijoita, minstrel-esiintyjiä, kääpiöesiintyjiä, villin lännen esiintyjiä ja vakavan teatterin näyttelijöitä.
Jonathan Lipnicki

Jonathan Lipnicki (s. 22. lokakuuta 1990 Westlake Villagessa, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Jerry Maguire – elämä on peliä" ja "Pikku vampyyri".
Lipnicki syntyi juutalaisperheeseen. Hän kävi Kaliforniassa koulua ja pelasi vesipalloa koulunsa joukkueessa.
Pauli Haapasalo

Pauli Eero Sakari Haapasalo (s. 3. kesäkuuta 1942 Kymi) on suomalainen entinen aitajuoksija.
Haapasalo voitti 400 metrin aitojen Suomen mestaruuden Porissa 1967 ajalla 51,9 . 
Seuratasolla Haapasalo edusti Karhulan Katajaisia.
San Juan (Puerto Rico)

San Juan on Yhdysvalloille kuuluvan Puerto Ricon itsehallintoalueen pääkaupunki ja Puerto Ricon saaren suurin kaupunki. Se on Yhdysvaltain vanhin eurooppalaisen asutuksen keskus, jossa on noin 323 000 asukasta. 
Historia.
San Juanin kaupunki perustettiin nykyiselle paikalleen vuonna 1521, ja se on siitä lähtien ollut jatkuvasti asuttu. 
San Juanin perusti Espanjan siirtokunnaksi Juan Ponce de León vuonna 1508 hieman nykyisen kaupungin länsipuolelle nimellä Caparra. Seuraavana vuonna se siirrettiin nykyiselle paikalleen, rantaan joka tunnettiin tuohon aikaan nimellä "Puerto Rico" eli ”rikas satama”. Puerto Ricon saaren nimi oli tuohon aikaan "San Juan Bautista" eli ”Pyhä Johannes Kastaja”. Vuonna 1521 kasveneesta siirtokunnasta tehtiin kaupunki ja sille annettiin sen virallinen nimi "San Juan Bautista de Puerto Rico". Seuranneina vuosisatoina nimet vaihtuivat niin, että Puerto Rico tuli tarkoittamaan saarta ja San Juan kaupunkia. 
Espanjan ja Yhdysvaltojen välisessä sodassa 1898 Puerto Rico ja siis myös San Juan siirtyivät Yhdysvalloille, joka on hallinnut saarta siitä pitäen. 1900-luvun kuluessa kaupunki kasvoi espanjalaisen vanhan kaupungin muurien ulkopuolelle, ja sinne muutti paljon väkeä saaren maaseudulta. Toisaalta San Juan on ollut myös lähtöpaikka monille Puerto Ricolta pois muuttaneille siirtolaisille. 
Nähtävyyksiä.
Ponce de León on haudattu San Juanin katedraaliin, jonka rakentaminen aloitettiin vuonna 1521 ja rakennettiin uudelleen vuonna 1540 ja uudelleen vuonna 1802. Vuonna 1532 aloitettu San Josén kirkko on läntisen pallonpuoliskon vanhin yhtäjaksoisesti käytössä oleva kirkko. La Casa del Callejónissa (”Kapean kadun talo”) on siirtomaa-arkkitehtuurin ja puertoricolaisen perhe-elämän museoita. La Casa del Libro (1955; ”Kirjan talo”) on harvinaisten kirjojen kirjasto ja museo, joka sijaitsee 1700-luvun rakennuksessa. 
Ponce de Leónin Casa Blanca on muutettu historialliseksi museoksi, ja toisesta 1700-luvun talosta on tullut museo, jossa säilytetään espanjalaisen sellisti Pablo Casalsin käsikirjoituksia, henkilökohtaisia esineitä ja soittimia. Casals asui Puerto Ricossa vuosina 1956–1973. 
San Juanin kansalliseen historialliseen alueeseen (1949) kuuluvat El Morron ja San Cristóbalin linnoitukset; tämä alue yhdessä kuvernöörin virka-asunnon La Fortalezan kanssa nimettiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1983.
Palvelut.
San Juanissa on vilkas lentoasema, suuri rahtisatama ja suosittu risteilysatama.
Vuonna 1903 perustettu Puerto Ricon yliopisto, Pyhän Sydämen yliopisto vuodelta 1935 ja Inter-American University of Puerto Rico (1912) toimivat kaikki tässä kaupungissa.
Väestö.
San Juan on täysin espanjankielinen, ja väestön suuri enemmistö on katolisia kristittyjä. Vuoden 2000 väestönlaskennan tietojen mukaan San Juan on Yhdysvaltain 20. suurin metropolialue.
San Juanin väkiluku vuonna 2000 oli 434 374 ja metropolialueen väkiluku oli samana vuonna yli 2,5 miljoonaa. Vuoteen 2020 mennessä kaupungin väkiluku laski 322 tuhanteen.
Ottavio Leoni

Ottavio Leoni (1578–1630) oli italialainen taidemaalari. Hän tuli tunnetuksi maalaamistaan muotokuvista. Leonin teoksia on esillä monissa tunnetuissa taidemuseoissa.
San Juan

San Juan on espanjaa ja tarkoittaa Pyhää Johannesta. Sitä voidaan käyttää myös lyhenteenä muodosta San Juan Bautista (Pyhä Johannes Kastaja). Nimeä käytetään myös seuraavissa merkityksissä:
Maantieteelliset nimet.
San Juan on hyvin yleinen paikannimi erityisesti entisissä Espanjan siirtomaissa.
Heksaani

Heksaani eli "n-heksaani" (C6H14) on 6-hiilinen suoraketjuinen alkaani. Se on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön neste. Heksaanin rakennekaava on CH3(CH2)4CH3, moolimassa 86,2 g/mol, sulamispiste −95 °C, kiehumispiste 69 °C, tiheys 0,7 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste −22 °C, itsesyttymislämpötila 225 °C ja CAS-numero 110-54-3. 
Heksaani on terveydelle haitallista, tulenarkaa sekä ympäristölle haitallista. Yhdistettä esiintyy semiokemikaalina eliöiden viestinnässä sekä kasvien tuoksuissa.
Kaupallisessa heksaanissa on n-heksaania 40–50 % ja siinä esiintyy myös muitakin C6-hiilivetyjä – kuten bentseeniä. Puhdasta n-heksaania saa lähinnä vain laboratoriokemikaalina.
Heksaanilla (C6H14) on 5 isomeerista muotoa:
Heksaania käytetään muun muassa soijan jatkojalostuksessa eroteltaessa siitä kuitu, öljy ja proteiinit.
Seven and the Ragged Tiger

Seven and the Ragged Tiger on Duran Duranin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin marraskuussa 1983 ja oli yhtyeen viimeinen studiolevy alkuperäisellä kokoonpanolla ennen vuoden 2004 levyä "Astronaut".
Albumilta julkaistiin kolme singleä: ”Union Of The Snake” (lokakuu 1983), ”New Moon On Monday” (tammikuu 1984) ja ”The Reflex” (huhtikuu 1984), joka on yksi yhtyeen tunnetuimmista kappaleista.
Helsingin yliopiston käyttäytymistieteellinen tiedekunta

Käyttäytymistieteellinen tiedekunta oli yksi Helsingin yliopiston 11 tiedekunnasta vuosina 2004–2016. Tiedekuntaan kuuluivat käyttäytymistieteiden laitos ja opettajankoulutuslaitos.
Tiedekunta muodostettiin entisestä kasvatustieteellisestä tiedekunnasta ja humanistisesta tiedekunnasta irtautuneista psykologian ja puhetieteiden laitoksista.
Vuoden 2017 alussa Helsingin yliopiston käyttäytymistieteellinen tiedekunta organisoitui uudelleen ja vaihtoi nimensä takaisin kasvatustieteelliseksi tiedekunnaksi. Tiedekunnasta irtautuivat psykologia ja logopedia lääketieteelliseen tiedekuntaan ja fonetiikka ja kognitiotiede humanistiseen tiedekuntaan. Tiedekunnassa on kaksi osastoa: kasvatustieteiden osasto ja harjoittelukoulut.
Bludenz

Bludenz on kaupunki Vorarlbergin osavaltiossa Itävallassa. Kaupunki sijaitsee vuoristoisella seudulla viiden laakson, Klostertalin, Montafonin, Walgaun, Brandnertalin ja Groß Walsertalin, yhtymäkohdassa. Kaupunki on Bludenzin piirin hallinnollinen keskus, hallintorakennus sijaitsee 1700-luvulla rakennetussa Gayenhofenin linnassa. Bludenzin pinta-ala on 30 neliökilometriä. Vuonna 2021 kaupungissa asui 14 961 ihmistä.
Rio (albumi)

Rio on Duran Duranin toinen studioalbumi. Se julkaistiin maailmanlaajuisesti 10. toukokuuta 1982 ja julkaistiin uudelleen Yhdysvalloissa marraskuussa 1982. Se nousi parhaimmillaan brittien levymyyntilistan kakkoseksi.
Yhdysvalloissa Rio myi kultaa 1. maaliskuuta 1983 ja platinaa 26. huhtikuuta samana vuonna, saavuttaen myöhemmin tuplaplatinaa. Billboard Hot 100 -listalla albumi pysyi peräti 129 viikkoa ollen parhaimmillaan viides.
NME:n "100 kaikkien aikojen albumia"-listalla Rio oli vuonna 2003 sijalla 65. ja Q-lehden "100 parasta brittialbumia"-listalla 98.. 
Levyltä julkaistiin singlet "My Own Way" (1981), "Hungry Like The Wolf" (1982), "Save A Prayer" (1982) ja "Rio" (1982).
Kappalelistaus.
Ensimmäisen LP-version kappaleet: