tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Germanwings

Germanwings GmbH oli saksalainen halpalentoyhtiö, jonka kotikenttänä toimi Köln-Bonnin lentoasema Kölnissä. Yhtiö oli ollut 1.1.2009 lähtien Lufthansan kokonaan omistama tytäryhtiö, ja sillä oli 66 reittikohdetta eri puolilla Eurooppaa.
Vuodesta 2002 nimellä Germanwings toiminut yhtiö perustettiin nimellä Eurowings Flug GmbH vuonna 1997. 
Lentoyhtiö toimi itsenäisesti lokakuuhun 2015 asti, kunnes sen yhdistyminen sisaryhtiö Eurowingsiin aloitettiin. Yhdistyminen oli valmis alkuvuodesta 2016. Sen jälkeen Germanwings-nimeä käytettiin ainoastaan koneiden kyljissä ja lentonumeroissa.
Huhtikuussa 2020 Lufthansa Group ilmoitti lopettavansa Germanwingsin toiminnan koronaviruspandemian aiheuttaman matkustajamäärien vähenemisen seurauksena. 
Laivasto.
Yhtiön laivasto toukokuussa 2019. Laivaston keski-ikä 20 vuotta.
Jehan Alain

Jehan Ariste Alain (3. helmikuuta 1911 Saint-Germain-en-Laye – 20. kesäkuuta 1940) oli ranskalainen säveltäjä ja urkuri.
Alain aloitti urkujensoiton opiskelun isänsä johdolla. Hän opiskeli myös pianonsoittoa Augustin Piersonin johdolla. Vuosina 1927–1939 Alain opiskeli Pariisin konservatoriossa. Häntä opetti muun muassa Paul Dukas. Alain sai kaatui rintamalla toisessa maailmansodassa vuonna 1940.
Alain tunnetaan parhaiten urkusävellyksistään, mutta hän sävelsi myös requiemin, lauluja ja pianomusiikkia. Hänen tunnetuimpia sävellyksiään ovat "Le jardin suspendu", "Litanies" sekä "Trois danses" uruille.
Alainin sisar Marie-Claire Alain oli Ranskan tunnetuimpia nykyurkureita, joka julkaisi Jehan Alainin musiikkia tämän luonnosten ja käsikirjoitusten pohjalta ja teki kaksi cd:tä.
Elämä ja ura.
Jehan Alain syntyi Pariisin liepeillä Saint-Germain-en-Layessa musiikkia ja taiteita harrastavaan perheeseen. Isä Albert Alain oli urkuri ja kirkkomusiikin säveltäjä. Jehanin ohella kaikista perheen lapsista (Olivier, Marie-Odile ja Marie-Claire) tuli muusikoita.
13-vuotiaana Jehan alkoi toimia isänsä sijaisena kotikirkon urkujen soittajana. Isänsä ohella häntä opettivat Pariisin konservatoriossa André Bloch, Georges Caussade, Paul Dukas, Roger Ducasse ja Marcel Dupré. Nuori Alain menestyi erinomaisesti niin soinnutuksessa, kontrapunktissa, urkujensoitossa kuin improvisaatiossakin.
Alainin sävellys "Suite pour orgue" voitti Les Amis de l’Orgue (Urkujen ystävät) -yhdistyksen sävellyskilpailun vuonna 1936. Samana vuonna hän ryhtyi Saint-Nicolas-kirkon urkuriksi Maisons-Laffittessa, minkä lisäksi hän soitti urkuja myös pariisilaisessa synagoogassa.
Vuonna 1939 Alain joutui sotapalvelukseen ja kaatui taistelussa 20. kesäkuuta 1940. Lyhyen elämänsä aikana hän loi yli 140 teosta: piano-, urku- ja vokaaliteoksia sekä kamari- ja orkesterimusiikkia. Tämän lisäksi monilahjakas Alain teki piirroksia, karikatyyrejä ja aforismeja.
Alain toi ensimmäisenä romanttis-impressionistiselle pohjalle rakentuneeseen urkumusiikkiin itämaisia ja muita eksoottisia vaikutteita. Hän oli uranuurtaja myös etsiessään uruista uudenlaisia rekisteröintejä eli äänenvärejä. Hänen tärkeimpinä laajoina urkusävellyksinään pidetään teoksia "Trois Danses" ja "Suite". Pienimuotoinen "Litanies" taas on yksi maailman suosituimmista urkukappaleista.
Exile on Main St.

Exile on Main St. on The Rolling Stones -yhtyeen toukokuussa 1972 julkaistu kaksilevyinen albumi. Se on yhtyeen ensimmäinen studiossa äänittämä tupla-albumi.
Äänitykset.
Albumi äänitettiin Etelä-Ranskassa Nellcôtessa kitaristi Keith Richardsin hankkimassa linnassa. Yhtyeen jäsenet olivat muuttaneet Ranskaan veropakolaisina Britanniasta. Äänitykset tehtiin linnan kellariin tehdyssä äänitysstudiossa, johon tuotiin yhtyeen 16-raitanauhurilla varustettu ääniauto Rolling Stones Mobile Unit sekä muuta teknistä kalustoa. Kellarin olosuhteiden vuoksi albumilla on viimeistelemätön yleissoundi, jota on niin kehuttu kuin haukuttukin.
Äänityksiä johti Keith Richards, ja laulaja Mick Jaggerin ääniosuudet on miksattu alemmas kuin yhtyeen monilla muilla albumeilla. Tyyliltään albumin kappaleet ovat amerikkalaista juurimusiikkia eli bluesia, rhythm and bluesia, soulia, gospelia, rock and rollia ja countrya.
Yhtyeen jäsenien sekä muiden muusikoiden ohella linnassa hengailleeseen seurueeseen kuului kaikkiaan kolmisenkymmentä henkeä. Äänitysten lomassa linnassa juhlittiinkin paljon.
Menestys.
"Exile on Main St." nousi Britannian ja Yhdysvaltain listaykköseksi, vaikka myikin vähemmän kuin Stonesin edellinen albumi. Yhdysvalloissa albumia myytiin 1,2 miljoonaa kappaletta. Albumin menestynein single on "Tumbling Dice", joka nousi Yhdysvaltain singlelistan top-10:een.
Albumia pidetään yleisesti yhtenä Rolling Stonesin parhaista albumeista. "Rolling Stone" -musiikkilehti valitsi vuonna 2003 albumin kaikkien aikojen top 500 -albumilistallaan sijalle 7.
Kappaleet.
LP 1.
A-puoli
B-puoli
LP 2.
A-puoli
B-puoli
Uudet julkaisut.
Vaikka albumi julkaistiin alun perin kaksilevyisenä, CD-versiossa kaikki kappaleet sisältyvät yhdelle levylle.
Vuonna 2010 "Exile On Main St." on julkaistu remasteroituna ja täydennettynä. Kattavin versio on Super Deluxe Edition, joka sisältää kaksi LP-levyä, kaksi CD-levyä, puolen tunnin DVD-levyn sekä Dominique Tarlén ja Ethan Russellin 64-sivuisen valokuvateoksen. Paketin bonuslevy sisältää seitsemän ennen julkaisematonta äänitettä.
Suomenruotsalaiset kansankäräjät

Suomenruotsalaiset kansankäräjät (, lyhennettynä "Folktinget," virallisesti suomeksi myös "Folktinget") on järjestö, jonka tehtävänä on edustaa suomenruotsalaista kansanryhmää ja valvoa sen etua. Järjestön asema perustuu vuonna 2003 annettuun lakiin.
Toiminta.
Järjestö osallistuu lainsäädäntötyöhön ja antaa eri viranomaisille lausuntoja ruotsinkielisiä koskevissa asioissa. Järjestössä on edustettuna kaikki eduskunnassa edustettuna olevat puolueet, joilla on ruotsinkielistä toimintaa. Järjestön nykyinen puheenjohtaja on Sandra Bergqvist (RKP), ensimmäinen varapuheenjohtaja Jacob Storbjörk (SDP) ja toinen varapuheenjohtaja Jonny Andersen (Ahv).
Folktingetin vuonna 1999 julkaisemassa "Kielimanifestin" kohdassa "Neljäs pilari" järjestö ilmoittaa sitoutuvansa "[...] kehittämään suomenkielisten koulujen pakollista ruotsin kielen opetusta ja panostamaan siihen, jotta Suomi voi uskottavasti markkinoida itseään kahden kansalliskielen valtiona".
Järjestö jakaa ruotsalaisuuden päivänä Folktingets samvetspris -palkintoa. Vuonna 2021 palkinto myönnettiin Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen terveysturvallisuusosaston johtaja Mika Salmiselle.
Voimasuhteet.
Edustajat valitaan joka neljäs vuosi kunnallisvaalien tuloksen perusteella. Edustajia on yhteensä 75. Vuoden 2021 vaalien jälkeen voimasuhteet ovat:
Tiina Sanila-Aikio

Tiina Juulia Sanila-Aikio ("Paavvâl Taannâl Tiina") (s. 25. maaliskuuta 1983 Sevettijärvi, Inari) on entinen saamelaiskäräjien puheenjohtaja 2015–2019. 
Ura.
Sanila-Aikio on toiminut Saamelaisalueen koulutuskeskuksen koltansaamen kielen ja kulttuurin opettajana. Sanila-Aikio valittiin saamelaiskäräjien puheenjohtajaksi maaliskuussa 2015. Sitä ennen hän toimi saamelaiskäräjien 1. varapuheenjohtajana. Hän aloitti puheenjohtajana 28. maaliskuuta 2015 ja hänet valittiin puheenjohtajaksi myös toimikaudelle 2016–2019.
Musiikkiura.
Sanila-Aikio on laulanut ja levyttänyt Tiina Sanila Bandissa. 
Aiheesta muualla.
Kuusi kuvaa: https://areena.yle.fi/1-3094060
Free Software Song

Free Software Song on Richard Stallmanin sanoittama filk-kappale, joka kertoo Free Software -liikkeestä. Kappaleen melodia on bulgarialaisesta kansanlaulusta ”Sadi moma bela loza”.
Sanoitus.
Join us now and share the software;
You’ll be free, hackers, you’ll be free.
Join us now and share the software;
You’ll be free, hackers, you’ll be free.
Hoarders can get piles of money,
That is true, hackers, that is true.
But they cannot help their neighbors;
That’s not good, hackers, that’s not good.
When we have enough free software
At our call, hackers, at our call,
We’ll kick out those dirty licenses
Ever more, hackers, ever more.
Join us now and share the software;
You’ll be free, hackers, you’ll be free.
Join us now and share the software;
You’ll be free, hackers, you’ll be free.
Nuottikirjoitus.
&lt;score sound="1"&gt; \relative c' {\key g \major \time 7/8 \tempo 8 = 210
&lt;/score&gt;
Suomen juhlapäivät

 
Suomen juhlapäivät ovat suomalaisen kulttuurin perinteissä tärkeinä pidettyjä päivä, jotka jaetaan kalenterissa juhlapäiviin, merkkipäiviin ja liputuspäiviin. Juhlapäivät jakautuvat kirkollisiin juhlapäiviin sekä kansallisiin juhlapäiviin, jotka ovat yleensä myös palkallisia vapaapäiviä. Monet juhlapäivät ovat myös liputuspäiviä, mitä säädellään liputusasetuksessa. Pyhäpäiviksi luetaan kirkolliset juhlapäivät ja sunnuntait. Suomalaiseen kalenteriin on merkitty myös vakiintuneita merkkipäiviä.
Historia.
Juhlapäivät keskiajalla.
Juhlapäivien määrä on vaihdellut suuresti vuosisatojen aikana. Juhlapäivien määrä kasvoi jatkuvasti keskiajalla. 1500-luvun alussa Ruotsin valtakunnassa oli sunnuntaipäivien lisäksi 50 vapaapäivää, jotka olivat työstä vapaita. Useimmat viikot olivat siis epäsäännöllisiä, vaikka joinakin juhlapäivinä työ oli sallittua messun jälkeen.
1500-luvun puolivälistä lähtien yleisten vapaapäivien määrää vähennettiin uskonnollisista, terveydellisistä ja taloudellisista syistä. Kruunu ja kirkko halusivat eroon katolisista juhlapäivistä sekä rajoittaa juomista juhlapäivinä. Lisäksi juhlapäivät estivät ihmisiä tekemästä työtä ja ansaitsemasta, sillä ne haittasivat maataloutta kun työt jäivät tekemättä. Vuonna 1571 juhlapyhiä oli kolmisenkymmentä. Sunnuntai pysyi 1600-luvulla tiukasti vapaapäivänä.
1700-luvulla vastaava keskustelu juhlapäivien määrästä ja sisällöstä jatkui ja taloudelliset näkökulmat nousivat yhä enemmän esiin. Vuonna 1772 toteutettiin juhlapäiväuudistus, jossa kymmenkunta juhlapäivää poistettiin tai siirrettiin sunnuntaille.
Kansalliset juhlapäivät.
Suomen itsenäistyessä vuonna 1917 viralliseen kalenteriin kuului ainoastaan kirkollisia juhlapäiviä. Isänmaalliset juhlat ovat kehittyneet vasta itsenäisyyden aikaan. Ensimmäisenä kalenteriin lisättiin itsenäisyyspäivä vuonna 1935. Runebergin päivä, Snellmanin päivä ja Kalevalanpäivä otettiin käyttöön vuonna 1952. Näitä juhlapäiviä on vietetty kuitenkin 1800-luvulta lähtien. Muut juhlapäivät ovat tarkoitushakuisen esittelyn seurausta.
Lakisääteiset juhlapäivät.
Seuraavat päivät ovat virallisia vapaapäiviä:
Liputuspäivät.
Suomessa liputuspäivät Suomen lipulla jaetaan virallisiin ja vakiintuneisiin päiviin. 
Viralliset liputuspäivät luetellaan Suomen lipulla liputtamisesta annetussa asetuksessa. Näinä päivinä valtion virastot ja laitokset on lailla velvoitettu liputtamaan.
Seuraavat seitsemän juhlapäivää ovat virallisia liputuspäiviä:
Lisäksi on kaksitoista muuta päivää, joina liputtamista suositellaan, vaikka niistä ei säädetä laissa:
Suomalaisia piirteitä.
Suomessa juhlinta on perinteisesti aloitettu jo juhlapäivän aattona. Uudenvuodenaatto, vapunaatto, juhannusaatto ja jouluaatto ovat varsinaisia juhlapäiviä, joita seuraavat vapaapäivät toimivat enemmänkin lepopäivinä.
John Dykstra

John Charles Dykstra (s. 3. kesäkuuta 1947) on yhdysvaltalainen elokuvien erikoistehosteiden suunnittelija. Dykstra on ensimmäisiä erikoistehosteiden suunnittelijoita, jotka hyödynsivät työssään tietokoneita.
Dykstra opiskeli teollista muotoilua ja päätyi opintojensa jälkeen työskentelemään Douglas Trumbullin elokuvaprojektissa "Hiljainen pako", jossa Dykstra osallistui pienoismallitehosteiden kuvaamiseen ja suunnitteluun. George Lucas otti yhteyttä Trumbulliin suunnitellessaan "Tähtien sodan" kuvauksia, ja Trumbull suositteli Lucasille Dykstraa. Dykstra ryhtyi johtamaan Industrial Light &amp; Magic -yhtiössä tietokoneohjatun kamerajärjestelmän, Dykstraflexin, kehittelyä. Järjestelmä vastasi pääosin "Tähtien sodan" innovatiivisista tehosteista.
Lucas ja Dykstra eivät kuitenkaan tulleet kovin hyvin toimeen keskenään, ja Lucas väitti, että suurin osa tehosteisiin varatuista varoista kului Dykstraflexin kehittelyyn eikä tehosteryhmä toimittanut kaikkia sovittuja otoksia. Joka tapauksessa "Tähtien sodan" menestys varmisti Dykstralle vankan aseman erikoistehosteiden suunnittelijoiden joukossa.
"Tähtien sodan" jälkeen Dykstra oli vuosina 1978–1982 toimineen Apogee-yhtiönsä kautta mukana "Taisteluplaneetta Galactica" -televisiosarjan tehosteiden suunnittelussa. Sarjan tuottanut Universal joutui lainopillisiin kiistoihin Lucasin kanssa, eikä Dykstra enää ollut mukana "Tähtien sodan" jatko-osan "Imperiumin vastaiskun" tekemisessä. Dykstra oli sen sijaan mukana luomassa "" -elokuvan tehosteita. Myöhemmin Dykstra on ollut johtamassa "Batman Forever" ja "Batman &amp; Robin" -elokuvien erikoistehosteiden suunnittelua. Hän on myös ollut "Stuart Littlen" ja "Hämähäkkimies"-elokuvien visuaalisten tehosteiden suunnittelija.
Dykstra on palkittu Oscar-palkinnolla vuonna 1978 "Tähtien sodan" ja vuonna 2005 elokuvan "Spider-Man 2 – Hämähäkkimies 2" visuaalisista erikoistehosteista.
Brittiläinen Guayana

Brittiläinen Guayana () oli Britannian siirtomaa Brittiläisessä Länsi-Intiassa ja Karibialla vuosien 1814 ja 1966 välillä. Vuodesta 1966 maa on ollut itsenäinen valtio Guyana.
Ensimmäinen Guianan löytänyt eurooppalainen oli sir Walter Raleigh, joka oli englantilainen tutkimusmatkailija. Alankomaalaiset olivat ensimmäiset Guianan asuttaneet eurooppalaiset, perustaen Essequibon ja Berbicen siirtomaat 1600-luvun alussa, ja myöhemmin Demeraran 1700-luvun puolivälissä. Vuonna 1796 Iso-Britannia valloitti nämä kolme siirtomaata ja palautti vuonna 1802 hallinnon takaisin Batavian tasavallalle, mutta valloitti siirtomaat jälleen Napoleonien sotien aikaan. Siirtomaat luovutettiin Yhdistyneelle kuningaskunnalle vuonna 1814 ja yhdistettiin yhdeksi siirtomaaksi vuonna 1831. Uuden siirtomaan pääkaupunki oli Georgetown, joka tunnettiin nimeltä "Stabroek" vuoteen 1812 asti. 
Britannian kehittäessä siirtomaata sokeriruokoplantaaseille he toivat useita afrikkalaisia orjatyövoimaksi alueelle. Guiana itsenäistyi Yhdistyneestä kuningaskunnasta 26. toukokuuta 1966.
Pasquale Anfossi

Pasquale Anfossi (5. huhtikuuta 1727 – helmikuu 1797) oli italialainen säveltäjä. Häntä opettivat Niccolò Piccinni ja Antonio Sacchini. Anfossi toimi lähinnä Venetsiassa, Roomassa ja Lontoossa.
Anfossi sävelsi yli 60 oopperaa. Hänen tunnetuimpia oopperoitaan ovat muun muassa "L'avaro" (1775), "La vera costanza" (1776) sekä "Il curioso indiscreto" (1777). Myöhemmällä urallaan Anfossi sävelsi myös kirkkomusiikkia.
Niccolò Piccinni

Niccolò Piccinni (16. tammikuuta 1728 – 7. toukokuuta 1800) oli italialainen säveltäjä.
Piccinni syntyi Barissa ja opiskeli Napolissa. Hänen ensimmäinen oopperansa, "Le donne dispettose" sai kantaesityksensä vuonna 1755] Vuonna 1766 Piccinni siirtyi Pariisiin. Hän pysyi siellä Ranskan vallankumoukseen (1789) saakka, jolloin hän palasi Napoliin. Piccinni asui Pariisissa vielä elämänsä kaksi viimeistä vuotta.
Piccinni sävelsi lähinnä oopperoita. Hänen lapsenlapsensa oli säveltäjä Louis Alexandre Piccinni.
Antonio Sacchini

Antonio Sacchini (14. kesäkuuta 1730 Firenze – 6. lokakuuta 1786 Pariisi) oli italialainen säveltäjä. 
Sacchini opiskeli Napolissa, jossa hän myös sävelsi ensimmäiset oopperansa. Myöhemmällä urallaan Sacchini työskenteli Venetsiassa, Lontoossa sekä Pariisissa, jossa hän kuoli vuonna 1786. 
Sacchini sävelsi lähinnä oopperoita. Hän oli oman aikansa tunnetuimpia opera serian säveltäjiä. Yli 50 oopperansa lisäksi Sacchini sävelsi muun muassa jousikvartettoja.
Pikkaralan rautatieasema

Pikkaralan rautatieasema () on rautatieasema Pikkaralan kaupunginosassa Oulun kaupungissa rataosalla , 19 kilometrin päässä Oulun rautatieasemalta. Liikennepaikan etäisyys Helsingin rautatieasemalta Haapamäen ja Oulun asemien kautta mitattuna on 771,8 kilometriä. Nykyisin Pikkarala on kohtauspaikka. Henkilöjunat eivät pysähdy asiakaspalvelua varten, eikä asemalla ole kaupallista tavaraliikennettä.
Historia.
Pikkaralan rautatieasema rakennettiin Oulun–Kontiomäen rautatien rakentamisen yhteydessä ja avattiin liikenteelle 1. marraskuuta 1927. Rataosan muiden asemarakennusten tapaan asemarakennus edustaa aikansa tyypillistä funktionaalista tyyliä: aiemmista kansallisromanttisista ihanteista on luovuttu ja tyyliä on pelkistetty ja yksinkertaistettu.
Pikkaralan asema ei olemassaolonsa aikana toiminut itsenäisenä liikennepaikkana, vaan oli Oulun liikennepaikan alainen virkamiesasema. Pikkarala oli myös henkilöliikenteen ja tavaralliikenteen merkittävä alueellinen kuormausasema aina autoistumiseen saakka, jolloin rahti alkoi siirtyä kumipyörille. Kun henkilöjunien pysähdykset Pikkaralassa lopetettiin lättähattuliikenteen päättymisen myötä, myös aseman miehitys lopetettiin, Pikkaralan liikennepaikka poistettiin aikatauluista ja opastimet pimennettiin.
Turvalaitteet.
Alun perin Pikkaralan asemalla oli käytössä ns. "köyhänmiehen releasetinlaite", eli varmistuslukko- ja opastinturvalaitos. Tuolloin liikennepaikan vaihteet olivat paikallisesti käsin käännettäviä ja varmistuslukoilla lukittavia. Liikennepaikan lakkauttamisen yhteydessä opastimet kuitenkin poistettiin käytöstä. Kauko-ohjaukseen liittyvien turvalaitemuutosten yhteydessä vanha varmistuslukkolaitos purettiin, ja korvattiin releasetinlaitteella. Myöhemmin releasetinlaite siirtyi kauko-ohjattavaksi Oulusta käsin, jolloin asema jäi lopullisesti miehittämättömäksi.
Nykyaika.
Oulu–Kontiomäki-rataosan kauko-ohjauksen rakentamisen myötä 1996–1997 Pikkaralan liikennepaikka sai uuden elämän junakohtauspaikkana. Ratapihalla on yksi 780 metrin mittainen sivuraide, joka on riittävän pitkä lähes kaikille junille. Pikkarala liitettiin kauko-ohjaukseen rataosan ensimmäisenä liikennepaikkana: kauko-ohjauksen rakennustöiden ajan Pikkarala toimi tilapäisesti myös miehitettynä junasuorituspaikkana. Nykyisin liikennepaikan liikenteenohjaustoimintoja hoidetaan keskitetysti Oulusta käsin.
Asemamiljöö.
Pikkaralan asema-alueella on hyväkuntoisia, alun perin rautatiehenkilökunnalle tarkoitettuja rakennuksia. Nykyisin nämä rakennukset ovat yksityisasuntoina.
Asemamiljööseen kuuluvaksi voidaan laskea myös laajat sorakuopat aseman etelä- ja itäpuolella. Sorakuopista on kaivettu tuhansia kuutioita soraa sekä teiden että rautatien pengermateriaaliksi. Sorakuopissa oli laajoja raiteistoja vielä 1990-luvun puolessa välissä, mutta ne purettiin kauko-ohjaukseen siirtymisen myötä. Ennen raiteiden purkua sorakuopilla säilytettiin vanhentunutta, romutettavaa rautatiekalustoa.
Italo Montemezzi

Italo Montemezzi (31. toukokuuta 1875 Vigasio– 15. toukokuuta 1952 Vigasio) oli italialainen säveltäjä. Hän opiskeli musiikkia Milanon konservatoriossa. Montemezzi sävelsi vuonna 1913 esitetyimmän oopperansa, "L'amore dei tre ren". Vuonna 1939 Montemezzi muutti Kaliforniaan. Hän vieraili kuitenkin säännöllisesti Italiassa ja palasi sinne pysyvästi vuonna 1949.
Reiser4

Reiser4 on alusta asti uudelleenkirjoitettu versio ReiserFS-tiedostojärjestelmästä, jonka on kehittänyt NameSys sponsoreinaan DARPA sekä Linspire. Tiedostojärjestelmää ei ole otettu mukaan Linux-ytimeen ohjelmointityylien erilaisuuksista sekä tiedostojärjestelmän käyttämistä liitännäisistä johtuvien erimielisyyksien takia.
Ominaisuuksia.
Reiser4 ei kuitenkaan sisällä tukea tiedostojärjestelmän koon muuttamiselle. ReiserFS (Reiser3) kuitenkin muiden Linuxin tiedostojärjestelmien ohessa sisältää tuen sille. Kehittäjät kuitenkin lupaavat implementoida tuen heti kun heille maksetaan siitä.
Viimeinen juna Gun Hillistä

Viimeinen juna Gun Hillistä ("Last Train from Gun Hill", myös "One Angry Day" ja "Showdown at Gun Hill") on yhdysvaltalainen John Sturgesin ohjaama Les Crutchfieldin tarinaan perustuva lännenelokuva vuodelta 1959. Elokuvan pääosissa ovat Kirk Douglas ja Anthony Quinn.
Juoni.
Elokuvan alussa šeriffi Matt Morganin (Douglas) intiaanivaimo joutuu kahden karjapaimenen raiskaamaksi ja murhaamaksi. Tekijät jättävät jälkeensä satulan, jonka Morgan tunnistaa kuuluvan vanhalle ystävälleen Craig Beldenille (Quinn), Gun Hillin kaupungin vaikutusvaltaisimmalle miehelle. Belden on suostuvainen saamaan tekijät kiinni, mutta ääni muuttuu kellossa, kun hän saa tietää oman poikansa olleen toinen murhaajista. Belden ei suostu luovuttamaan poikaansa Morganin käsiin, mutta Morgan on päättänyt viedä pojan tuomiolle. 
Belden on Gun Hillin vaikutusvaltaisimpia karjatilallisia, eikä kukaan kaupungissa uskalla vastustaa häntä: baarimikko kertookin Beldenin vastustajien päätyneen kaupungin hautausmaalle. Tästä huolimatta Morgan onnistuu ottamaan kiinni Beldenin pojan Rickin ja yrittää viedä hänet pois kaupungista iltayhdeksän junalla. Mutta Morganilla on vastassaan Belden sekä koko kaupungin vastentahtoinen väki.
Elokuva päättyy Gun Hillin asemalaiturille, kun Morganin vaimon murhaajista toinen, Lee Smithers, päättää auttaa Rickin vapaaksi ja ampuu kohti Morgania. Morganin lonkalta ampuma haulikonlaukaus kaataa ampujan asemalaiturille, mutta Leen ampuma luoti on surmannut Rickin. Tämän jälkeen Morgan nousee junaan, mutta Belden haastaa hänet kaksintaisteluun, joka päättyy haastajan kuolemaan. Murtunut Morgan poistuu kaupungista iltayhdeksän junalla.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen sanoo elokuvaa tanakaksi peruswesterniksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" antaa kolme tähteä neljästä.
Tammisunnuntai

Tammisunnuntaita vietetään vuosittain tammikuun viimeisenä sunnuntaina Suomen sisällissodan alkamisen muistoksi. Alun perin nimityksellä on tarkoitettu sunnuntaita 27. tammikuuta 1918, jolloin sodan on katsottu alkaneen.
Eteläpohjalaisten suojeluskuntien oli määrä alkaa riisua venäläistä sotaväkeä aseista Etelä-Pohjanmaalla maanantain 28. tammikuuta 1918 vastaisena yönä kello 3. Saman päivän aamuna punakaartit ottivat vallan eteläisen Suomen kaupungeissa. Laihialla miehet kuitenkin aloittivat venäläisen Hulmin varuskunnan aseistariisunnan jo sunnuntai-iltana 27. tammikuuta. Paikalla on Hulmin taistelu‎n muistoksi pystytetty muistomerkki, jossa on myös aseistariisunnan aikana kuolleiden laihialaismiesten nimet. Aseistariisunnan alkuna on pidetty myös 23. tammikuuta 1918, jolloin Karjalassa ryhdyttiin riisumaan venäläisiä sotilaita aseista pienemmässä mittakaavassa.
Taustalla oli tilanne, että Venäjän kansankomissaarien neuvosto oli tunnustanut Suomen itsenäisyyden, mutta Venäjän joukkoja oli yhä Suomessa senaatin pyynnöstä huolimatta. Tällöin Mannerheim otti aloitteen käsiinsä ja ryhtyi upseeriensa kanssa laatimaan suunnitelmaa Pohjanmaan venäläisten varuskuntien aseista riisumiseksi.
Vuonna 2017 tapauksesta tehtiin dokumenttielokuva "Tammisunnuntai 1918", joka kuului viralliseen Suomi 100 -ohjelmaan. Se sai ensiesityksensä 17. marraskuuta 2017 Filmiä ja valoa -festivaalilla.
Valkoisten perinnejärjestöt ovat vaalineet tammisunnuntain muistoa järjestämällä juhlia lähes joka vuosi koko Suomen itsenäisyyden ajan muutamaa sotien jälkeistä vuotta lukuun ottamatta. Erityisesti Pohjanmaalla juhlapäivä on voimissaan.
Venäläisten aseistariisuntaa Pohjanmaalla johtanut valkoisten ylipäällikkö C. G. E. Mannerheim kuoli myös sattumalta tammisunnuntaina vuonna 1951.
Abrantes

Abrantes on noin 40 000 asukkaan kaupunki Keski-Portugalissa. Se perustettiin 300-luvulla eaa., jolloin keltit asuttivat aluetta. Kaupungissa on runsaasti jäänteitä roomalaiskaudelta. Erityisesti Abrantesin linna ("Fortaleza de Abrantes") osoittaa paikan olleen roomalaisille keskeinen. Abrantesista tuli kaupunki 14. kesäkuuta 1916.
Abrantesin alue on vuoristojen, metsien ja jokien värittämää. Elokuussa 2012 Abrantesissa raivosi laaja metsäpalo, ja 600 henkeä evakuioitiin turvaan. Palo vaati ainakin yhden palomiehen hengen.
Tomasi Puapua

Tomasi Puapua (s. 1938) on tuvalulainen poliitikko. Hän seurasi Toaripi Lautia maansa pääministerinä vuonna 1981 ja vuonna 1989 häntä seurasi Bikenibeu Paeniu. Vuosina 1998–2003 Puapua työskenteli Tuvalun kenraalikuvernöörinä.
Iiro

Iiro on suomalainen miehen nimi. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Iiro on annettu Suomessa hieman yli 4 000 henkilölle, joista noin puolet on syntynyt 1980- ja 1990-luvuilla. Iiron nimipäivä on 19. joulukuuta. Iiro on länsisuomalainen muunnos nimestä Iisak.
Iisakki

Iisakki on suomalaisen miehen etunimi. Iisakin nimipäivä on 19. joulukuuta. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Iisakki on annettu 11 195 henkilölle. 
Nimi Iisakki tai Iisak on suomalainen muoto heprealaisesta nimestä "Jitzhak" (חָק), joka merkitsee "hän nauraa". Raamatussa Iisak on yksi Israelin patriarkoista, Abrahamin poika, Eesaun ja Jaakobin isä. Nimen eri muotoja eri kielissä ovat myös englantilainen "Isaac", saksalainen "Isaak" ja ruotsalainen "Isak". Samaa alkuperää ovat myös suomalaiset nimet Iikka ja Iiro.
Jorge Campos

Jorge Campos Navarrete (s. 15. lokakuuta 1966 Acapulco, Meksiko) on meksikolainen pelaajauransa lopettanut jalkapalloilija, joka oli huipputason pelaaja sekä maalivahtina että kenttäpelaajana. Hän oli lyhyt maalivahti, vain noin 168 cm pitkä. Lisäksi suuri yleisö saattaa muistaa hänet kirjavista peliasuista.
Camposille tyypillistä oli, että hän saattoi kesken ottelun vaihtaa maalivahdista hyökkääjäksi. Meksikon pääsarjassa hän pelasi UNAM Pumasissa, CF Atlantessa, Cruz Azulissa, UNAL Tigresissä ja Pueblassa. Yhdysvalloissa hän pelasi Los Angeles Galaxyssä ja Chicago Firessä. Kaudella 1989–90 hän teki UNAM Pumasin paidassa 14 maalia.
Meksikon maajoukkueessa Campos pelasi 130 ottelua. Hän pelasi sekä 1994 että 1998 MM-turnauksessa. Vuoden 2003 jälkeen hän on toiminut maajoukkueen apulaisvalmentajana.
Iikka

Iikka on suomalainen etunimi. Nimen on Suomessa saanut vuoden 2019 loppuun mennessä 1 742 miestä ja alle kymmenen naista. Iikan nimipäivä on 19. joulukuuta. Iikka on peräisin nimestä Iisak.
Muita samankaltaisia nimiä ovat mm. Iiro ja Iisakki.
Diego Pisador

Diego Pisador (1509–1557) oli espanjalainen renessanssisäveltäjä ja vihuelisti. Hän julkaisi vuonna 1552 kirjan "Libro de musica de vihuela" eli musiikkia vihuelalle ja lauluäänelle. 
Levytyksiä Pisadorin teoksista.
Levy-yhtiö Naxos on julkaissut levytykset Pisadorin kappaleista "Si la noche haze escura" ja "La mañana de San Juan".
José Nasazzi

José Nasazzi (24. toukokuuta 1901 – 24. maaliskuuta 1968) oli uruguaylainen jalkapalloilija.
Nasazzi oli Uruguayn maajoukkueen kapteeni ja puolustuksen johtohahmo. Hän johdatti joukkueen kultamitaliin 1924 ja 1928 kesäolympialaisissa sekä Copa Américan mestaruuteen 1923, 1924, 1926 ja 1935.
Myös kautta aikain ensimmäisissä jalkapallon MM-kisoissa 1930 Uruguayssa Nasazzi toimi kotikisoissaan maailmanmestaruuden voittaneen maajoukkueensa kapteenina.
Dunga

Dunga (oik. Carlos Caetano Bledorn Verri, s. 31. lokakuuta 1963 Ijuí, Rio Grande do Sul, Brasilia) on brasilialainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja. 
Dunga oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi yleensä puolustavassa roolissa.
Pelaajaura.
Dunga edusti seuratasolla kotimaassaan vuosina 1981–1987 ja 1999 Internacionalia, Corinthiansia, Santosia ja Vasco da Gamaa. Vuosina 1987–1993 hän pelasi Italiassa Pisan, Fiorentinan ja Pescaran riveissä. Vuosina 1993–1994 Dunga edusti Saksassa Stuttgartia. Vuosina 1994–1998 hän pelasi Japanissa Júbilo Iwatan riveissä. 
Maajoukkueura.
Brasilian maajoukkueessa Dunga pelasi vuosina 1982–1998 91 ottelua ja teki niissä 6 maalia. Hän edusti Brasiliaa MM-kisoissa vuosina 1990, 1994 ja 1998. Dunga saavutti Brasilian riveissä MM-kultaa vuonna 1994 ja MM-hopeaa vuonna 1998. Hän toimi Brasilian kapteenina molemmissa kisoissa. Dunga oli myös voittamassa olympiahopeaa Brasilian riveissä vuoden 1984 kesäolympialaisissa. Hän saavutti Brasilian riviessä myös kaksi Copa Américan voittoa ja yhden Maanosaliittojen cupin voiton.
Valmennusura.
Brasilian maajoukkueen päävalmentajaksi Dunga nimitettiin vuonna 2006. Hän johdatti Brasilian Copa Américan voittoon vuonna 2007. Menestyksestä huolimatta Dunga on saanut ankaraa kritiikkiä osakseen, koska hänen pelitapansa on ollut taktisempaa ja vähemmän näyttävää kuin Brasiliassa on totuttu. Kritiikistä huolimatta Dunga on nauttinut pelaajien luottamusta ja johdatti Brasilian vahvasti MM-lopputurnaukseen 2010. Myös turnauksessa Brasilia osoitti alkulohkovoitollaan olevansa mestariainesta. Neljännesvälierissä Dungan miehistö pudotti vahvan esityksen jälkeen Chilen jatkosta 3–1, mutta tie katkesi yllättäen puolivälierätappioon Alankomaille. Ottelun jälkeen Dunga ilmoitti eroavansa tehtävistään ja pian ottelun jälkeen liitto ilmoitti erottaneensa koko valmennusryhmän. 
Elokuun lopulla 2011 Dungan oli määrä palata valmennustehtäviin, kun qatarilaisseura Al-Rayyan palkkasi hänet uudeksi päävalmentajakseen. Pesti kuitenkin kariutui, kun Al-Rayyan päättikin korvata Paulo Autuorin uruguaylaisella Diego Aguirrella. 
Joulukuussa 2012 Dungasta tuli Sport Club Internacionalin päävalmentaja. Huonot tulokset johtivat kuitenkin potkuihin lokakuussa 2013. 
Heinäkuussa 2014 Brasilian jalkapalloliitto vahvisti, että Dunga palaa maajoukkueen päävalmentajaksi. Dunga valmensi Brasiliaa vuoden 2015 Copa Américassa sekä vuotta myöhemmin pelatussa Copa América Centenariossa. Hänet erotettiin tehtävästään kesäkuussa 2016 Brasilian jäätyä Copa América Centenariossa pudotuspelien ulkopuolelle.
Sa’id al-Uwairan

Sa’id al-Uwairan (s. 19. elokuuta 1967) on saudiarabialainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. 
Ura.
Sa’id al-Uwairan pelasi Saudi-Arabian maajoukkueessa 50 ottelua, joissa teki 24 maalia. Erityisesti hänet muistetaan taitavasta yksilösuorituksestaan 1994 Yhdysvaltain MM-kisoissa Belgiaa vastaan, mikä on eräs MM-kisahistorian upeimpina pidetyistä maaleista. Ennen 1998 Ranskan MM-kisoja hän istui vuoden vankilassa jäätyään kiinni alkoholin käytöstä naisseurassa. 
Seuratasolla hän on pelannut riadilaisen al-Šababin riveissä. Vuonna 1994 hänet valittiin Aasian parhaaksi jalkapalloilijaksi.
Klaus Barbie

Klaus Barbie, ”Lyonin teurastaja” (25. lokakuuta 1913 Godesberg, Preussi, Saksan keisarikunta – 25. syyskuuta 1991 Lyon, Ranska), oli natsisotarikollinen, joka myöhemmin osallistui huumekauppaan Etelä-Amerikassa. Hänellä oli "SS-Hauptsturmführerin" (kapteeni) arvo SS:ssä ja Gestapossa. Vuosina 1942–1944 hän toimi Lyonin "Sicherheitspolizein" ja SD:n komentajan (KdS) esikunnan IV toimiston eli Gestapon päällikkönä.
Sodan jälkeen Barbie toimi Yhdysvaltain tiedustelupalvelun tehtävissä kommunistisia toimijoita vastaan Euroopassa.
Etelä-Amerikka.
Vuonna 1955 hän pakeni Etelä-Amerikkaan, lopulta Boliviaan, jossa piilotellessaan käytti nimeä Klaus Altmann. Tuottoisan liiketoiminnan puutteessa hän vuonna 1980 osallistui Luis García Meza Tejadan ”kokaiinivallankaappaukseen”, jossa sotilasjuntta nousi korruptoituneen maan johtoon. 
Kiinnijääminen.
Ranskassa asuvat ”natsienmetsästäjät” Klarsfeldit tunnistivat hänet Boliviassa vuonna 1971. Barbie pidätettiin vuonna 1983 ja luovutettiin Ranskaan, jossa oikeudenkäynti häntä vastaan alkoi vuonna 1987. Barbie tuomittiin elinkautiseen vankeuteen rikoksista ihmiskuntaa vastaan. Hän kuoli leukemiaan vuonna 1991.
Vuonna 1986 valmistunut elokuva "Natsirikollinen" ("Nazi Hunter: The Beate Klarsfeld Story") kertoo Barbien kiinnijäämisestä, pääosassa Farrah Fawcett. Hänestä kertoo myös Marcel Ophülsin Oscar-palkittu, lähes viisituntinen dokumenttielokuva "Hotelli Terminus" (1988).
Fiatau Penitala Teo

Fiatau Penitala Teo (1911 – marraskuu 1998) oli Tuvalun ensimmäinen kenraalikuvernööri. Hän toimi virassa lokakuusta 1978 maaliskuuhun 1986. Hänen seuraajansa oli Tupua Leupena.
Clarence Seedorf

Clarence Clyde Seedorf (s. 1. huhtikuuta 1976 Paramaribo, Suriname) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Elokuussa 2018 hänet nimitettiin Kamerunin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi.
Ura.
Seedorf oli jo teini-ikäisenä 1990-luvun puolivälissä Ajaxin runkopelaajia. Hän pelasi oikealla laidalla Ajaxin voittaessa Mestarien liigan vuonna 1995. Ajaxista hän siirtyi Sampdorian kautta Real Madridiin, missä oli joukkueen avainhahmoja mestaruusvuonna 1997, sekä voittaessaan joukkueen riveissä Mestarien liigan toisen kerran, 1998. Kaudella 1999–2000 hän siirtyi Realista Milanon Internazionaleen, ja sieltä parin kauden jälkeen paikallisvihollisen Milanin joukkueeseen, missä voitti Italian cup -mestaruuden sekä urallaan neljännen kerran Mestarien liigan vuonna 2007. Samana vuonna Milan voitti myös UEFA Super Cupin ja 2004 Serie A:n mestaruuden.
30. kesäkuuta 2012 10 kauden ajan milanolaisjoukkuetta edustaneen Seedorfin ilmoitettiin siirtyvän seuraavaksi kaudeksi Brasiliaan, Botafogon joukkueeseen. Sopimus kattaa kaksi vuotta.
Alankomaiden maajoukkueessa Seedorf on pelannut yli kahdeksankymmentä ottelua ja tehnyt 11 maalia. Marco van Bastenin valmentajakaudella Seedorf jäi aluksi maajoukkueringin ulkopuolelle, mutta vakiinnutti hyvien peliesitysten myötä paikkansa uudelleen. Seedorf lopetti maajoukkueuransa vuonna 2008.
Pelaajauransa Seedorf lopetti 37-vuotiaana tammikuussa 2014, kun AC Milan palkkasi hänet päävalmentajaksi. Seedorf ei juurikaan saanut Milanin peliesityksiä kohenemaan ja joukkue jäi lopulta liigassa kahdeksanneksi ja europelien ulkopuolelle. Seurajohto erotti Seedorfin kesäkuun alussa. 
Heinäkuussa 2016 Seedorfin valmennusura jatkui Kiinan ykkösliigassa Shenzhenin päävalmentajana. Seedorf ei onnistunut luotsaamaan Shenzheniä Kiinan pääsarjaan ja sai kauden jälkeen tehdä tilaa Sven-Göran Erikssonille.
Helmikuussa 2018 Seedorfista tuli Primera Divisiónin putoamiskamppailuun juuttuneen Deportivo de La Coruñan päävalmentaja. Pesti kesti kolme kuukautta. Elokuussa 2018 Seedorf kutsuttiin valmentamaan Kamerunin maajoukkuetta
Saavutukset.
AC Milan.
Seedorf on Pelén laatimalla FIFA 100 -listalla maailman parhaista jalkapalloilijoista.
Luis García Meza Tejada

Kenraali Luis García Meza Tejada (8. elokuuta 1932 – 29. huhtikuuta 2018) oli hetken aikaa Bolivian presidentti. Hän otti vallan vuonna 1980 väliaikaiselta presidentiltä Lidia Gueiler Tejadalta niin sanotussa kokaiinivallankaappauksessa 17. heinäkuuta entisen SS-upseerin Klaus Barbien ja italialaisen terroristin Stefano Delle Chiaien tuella.
García Mezan lyhytaikainen hallinto kaatui jo 1981. Tänä aikana se tuli tunnetuksi autokraattisuudesta ja korruptoituneisuudestaan. Hallitus rahoitti itseään huumekaupalla ja kukisti opposition salamurhilla ja vangitsemisilla. García Meza tuomittiin 1993 30-vuotiseen vankeuteen ihmisoikeusrikoksista.
Mezan vankilaoloista nousi Boliviassa häly maaliskuussa 2010. Hänellä oli sellin sijaan asunto, jossa oli kuntosali, sauna, grilli sekä yksityinen puhelin.
Ionatana Ionatana

Ionatana Ionatana (1938 – 8. joulukuuta 2000) oli tuvalulainen poliitikko ja pääministeri.
Ionatana toimi maansa parlamentissa vuodesta 1978 kuolemaansa saakka. Vuonna 1999 Ionatana siirtyi Bikenibeu Paeniun seuraajaksi Tuvalun pääministerinä. Ionatanan kuoltua vuonna 2000 uudeksi pääministeriksi tuli Lagitupu Tuilimu.
I Lombardi

I Lombardi oli Giuseppe Verdin neljäs ooppera. Sen italiankielisen libreton kirjoitti Temistocle Solera. Oopperassa on neljä näytöstä. Verdi teki sittemmin oopperastaan uudistetun version, "Jérusalemin", joka oli laulettu ranskaksi. I Lombardin ensiesitys oli Teatro alla Scalassa 11. helmikuuta 1843. 
I Lombardin koko nimi on "I Lombardi alla prima crociata" ("lombardialaiset ensimmäisellä ristiretkellä"), mutta useimmiten siitä käytetään lyhyempää muotoa.
Depok

Depok on kaupunki Jaavan saarella Länsi-Jaavan provinssissa Indonesiassa. Se sijaitsee Jakartan eteläpuolella. Vuonna 2020 siellä asui 2 484 186 asukasta. Depokissa sijaitsee muun muassa Indonesian yliopisto (Universitas Indonesia).
Cafu

 
Marcos Evangelista de Moraes (s. 7. kesäkuuta 1970 São Paulo, Brasilia) eli Cafu on uransa päättänyt brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Cafulla on myös Italian kansalaisuus.
Cafu on kautta aikain eniten otteluita Brasilian maajoukkueessa pelannut pelaaja (142). Otteluissa hän on tehnyt viisi maalia. Brasilian paidassa hän on voittanut kaksi maailmanmestaruutta (1994 ja 2002). Hän on myös ainoa pelaaja, joka on pelannut kolmesti MM-kisojen loppuottelussa. Copa Américan hän voitti vuosina 1997 ja 1999.
Seuratasolla Cafu aloitti uransa kotikaupunkinsa São Paulo:ssa, jonka riveissä voitti Brasilian liigamestaruuden 1991 ja Copa Libertadoresin vuosina 1992 ja 1993. Vuonna 1995 hän siirtyi Espanjaan Real Zaragozan ja voitti samana vuonna Cup-voittajien cupin. Vuonna 1996 hän palasi takaisin kotikaupunkinsa joukkueeseen Palmeirasiin. Vuonna 1997 hän siirtyi Serie A:n Romaan ja voitti vuonna 2001 Italian mestaruuden. 2003 hän siirtyi vapaalla siirrolla Milaniin, minkä riveissä hän voitti Italian mestaruuden 2004, ja pelasi Mestarien liigan finaalissa 2005. Hänet tunnetaan hymyilevänä legendana.
Maaliskuussa 2004 Pelé nimesi hänet FIFA 100:aan, eli luetteloon 125 parhaasta elävästä jalkapalloilijasta.
Santiago Ezquerro

Santiago Ezquerro Marín (s. 14. joulukuuta 1976 Calahorra, Logroñon maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija.
Ura.
Ezquerro on pamplonalaisen Osasunan kasvatti, mutta ensiesiintymisensä korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa hän teki madridilaisessa Atléticossa 21. syyskuuta 1996 vierasottelussa Logroñésia vastaan.
Vuodet 1998–2005 Ezquerro edusti bilbaolaista Athleticia, jossa hän nousi lopullisesti avauskokoonpanon pelaajaksi. Vuonna 2005 hän siirtyi Barcelonaan, jonka kanssa hän oli voittamassa sekä Espanjan pääsarjamestaruutta että Mestarien liigaa vuonna 2006. Peliaika joukkueessa oli kuitenkin vähissä, ja sopimuksen umpeuduttua kesällä 2008 Ezquerro palasi takaisin kasvattajaseuraansa Osasunaan, joka oli tällä välin noussut takaisin pääsarjaan. Paluu ei sujunut odotetusti ja muun muassa loukkaantumisten vuoksi Ezquerro pelasi vain kymmenessä sarjaottelussa. Kesällä 2009 Ezquerro ja seura purkivat sopimuksensa vuoden etuajassa.
Ezquerro on pelannut kerran Espanjan maajoukkueessa, 5. syyskuuta 1998 EM-karsintaottelussa Kyprosta vastaan.
Impotenssi

Impotenssi tarkoittaa miehen kyvyttömyyttä saada erektio tai siemensyöksy sukupuoliyhdynnässä. Se on miehillä tavallisin seksuaalielämän häiriö. Yhdyntään kyvytöntä miestä kutsutaan impotentiksi. Impotenssin vastakohta on potenssi eli yhdyntäkyky.
Arviolta kymmenen prosenttia miehistä kärsii heikosta tai puuttuvasta erektiokyvystä. Tupakoitsijoiden keskuudessa osuus on suurempi: 24 prosenttia savukkeita polttavista ja 30 prosenttia sikareita polttavista miehistä on impotentteja.
Aiheuttajat.
Impotenssi johtuu erektiohäiriöstä; erektiohäiriöinen ei kuitenkaan välttämättä ole yhdyntäkyvytön eli impotentti.
Impotenssilla on lukuisia syitä, kuten jännitys ja stressi, sairaus, alkoholi, masennus, sydän- ja verisuonitaudit, neurologiset häiriöt (mm. MS-tauti), hormonitoiminnan häiriöt ja lääkkeet. Tupakointi lisää impotenssin riskiä ja saattaa pahentaa sitä. 
Hoito.
Impotenssin hoito riippuu sen taustalla olevasta syystä. Prostaglandiinipistos on mahdollinen mutta saattaa aiheuttaa huomattavan pitkäkestoisen, jopa tuntien mittaisen erektion. Jos impotenssin syynä ei ole seksuaalisen halun puute, saatetaan käyttää tablettilääkettä, kuten fosfodiesteraasi PDE5-estäjä sildenafiilia. Jos impotenssin ovat aiheuttaneet siittimen verisuoniongelmat, se voidaan korjata kirurgisella hoitotoimenpiteellä. Kaikkiaan impotenssin ennuste on varsin hyvä.
Copper River and Northwestern Railway

Copper River and Northwestern Railway oli Kennecott Corporationin vuosina 1909–1911 rakennuttama kuparimalmin kuljetuksiin tarkoitettu rautatie. Rautatie alkoi Kennicottin kaivoskaupungista ja päättyi Cordovaan. Rautatien pituus oli 315 kilometriä.
Rautatietä oli rakentamassa tuhansia työntekijöitä. Ratalinjaus kulki jäätiköiden ympäri, kanjoneiden yli ja runsaslumisten lumivyöryalueiden lävitse. Ratalinjalle rakennettiin kaikkiaan 129 siltaa, ja niiden yhteiskustannukset olivat 2,5 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Kallein silloista oli ns. Million Dollar Bridge, jonka rakentaminen maksoi 1,4 miljoonaa dollaria. Rautatien ja sen rinnalla kulkevan puhelinlinjan lopullisiksi kustannuksiksi tuli 20 miljoonaa dollaria.
Yli-insinööri E.C. Hawkins ja ylitarkastaja Samuel löivät radan viimeisen, kuparisen naulan rataan Kennicottissa keskiviikkona 29. maaliskuuta 1911. Ratalinjaus valmistui nopeasti, jotta rautatieyhtiö saisi haltuunsa maa-alueita ratalinjan varrelta. Maaoikeuden saamiseksi radan rakentamisluvassa määrättiin rakennusajaksi neljä vuotta. 
Radan rakentamiskustannukset olivat kannattava investointi, sillä radanvarren kaivokset tuottivat yhtiön toiminnan aikana yli 200 miljoonan dollarin arvosta kuparia.
Kannattavat kaivokset kuitenkin ehtyivät ja viimeinen juna ajettiin 11. syyskuuta 1938. Vuonna 1941 Kennecott Corporation lahjoitti sillat ja ratalinjan varren maa-alueet Yhdysvaltain hallitukselle maantiereitiksi. Maantietä ei kuitenkaan koskaan rakennettu.
Jo toiminta-aikanaan rautatie sai lyhenteestään CR&amp;NW ja toiminnastaan johtuen lempinimen "Can't Run and Never Will", eli vapaasti suomennettuna "ei osaa liikennöintiä eikä tule koskaan osaamaankaan".
24. huhtikuuta 1973 rautatie lisättiin Yhdysvaltain kansalliseen historiallisten paikkojen rekisteriin. 5. joulukuuta 2002 rekisteriin lisättiin myös rautatien lepohuone.
Rafael Alkorta

Rafael Alkorta Martínez (s. 16. syyskuuta 1968 Bilbao Vizcaya, Espanja) on espanjalainen baskisukuinen entinen jalkapalloilija, joka lopetti ammattilaisuransa vuonna 2002. 
Alkorta pelasi pitkällä maajoukkueurallaan Espanjan paidassa 54 maaottelua, joista ensimmäisen 26. toukokuuta 1990 Jugoslaviaa vastaan. Alkorta pelasi myös MM-kilpailuissa 1990, 1994 ja 1998 sekä EM-kilpailuissa 1996. Seurajoukkueista puolustajana pelannut Alkorta edusti lähes koko uransa kotikaupunkinsa Athletic Bilbaoa, lukuun ottamatta vuosia 1993–1997, jotka hän pelasi Real Madridissa. Noina vuosina Alkorta voitti kaksi kertaa Espanjan-mestaruuden ja kerran Espanjan supercupin. Liigaotteluita hän ehti pelata 364.
Laisenia Qarase

Laisenia Qarase (4. helmikuuta 1941 Mavana – 21. huhtikuuta 2020) oli fidžiläinen poliitikko. Qarase valittiin 4. heinäkuuta 2000 Fidžin kuudenneksi pääministeriksi. Hänet karkotettiin kotisaarelleen vuoden 2006 sotilasvallankaappauksen myötä, mutta virallisesti hän ei ole lopettanut tointaan pääministerinä. Käytännössä pääministerin tehtäviä hoitaa väliaikaishallituksessa amiraali Frank Bainimarama.
Qarase opiskeli Aucklandin yliopistossa, Uudessa-Seelannissa.
Pyhä Agatha

Pyhä Agatha on kristitty marttyyri, joka syntyi Sisiliassa joko Cataniassa tai Palermossa, ja tapettiin noin vuonna 250 Cataniassa. Hän on Catanian suojeluspyhimys.
Legendan mukaan roomalainen konsuli rakastui Agathaan, mutta koska Agatha ei pitänyt hänestä, alkoi hallitsija vainota häntä hänen kristinuskonsa takia. Agathan rinnat hakattiin pois, mutta ne kasvoivat ihmeen kautta uudelleen. Agatha esitetään usein kantamassa leikattuja rintojaan vadilla. Rintojen muodon vuoksi häntä on pidetty kellontekijöiden suojeluspyhimyksenä. Viime aikoina hänet on nostettu myös rintasyöpäpotilaiden suojeluspyhimykseksi.
Agatha teloitettiin 5. helmikuuta. Hänen kuolemansa vuosipäivänä Etnan purkaus uhkasi Catanian kaupunkia. Kaupunkilaiset hakivat Agathan haudalle levitetyn valkoisen huivin, joka muuttui punaiseksi, ja kaupunki pelastui.
Agathaa pidetään myös Maltan suojeluspyhimyksenä, sillä hänen esirukouksensa kerrotaan pelastaneen Maltan turkkilaisten maahanhyökkäykseltä vuonna 1551. 
Hänen muistopäiväänsä vietetään 5. helmikuuta. Juhlapäivänä tarjotaan mantelista tehtyjä rinnan muotoisia pullia pyhimyksen muistoksi. Muistopäivän juhlallisuuksiin osallistuu vuosittain yli miljoona ihmistä. Catanian kaupunki koristellaan värivaloin ja ilotulituksin.
San Marinon toiseksi arvostetuin ritarikunta, Pyhän Agathan ritarikunta, on nimetty pyhimyksen mukaan.
Alzira

Alzira on Giuseppe Verdin kahdeksas ooppera. Se on kaksinäytöksinen. Sen italiankielisen libreton kirjoitti Salvatore Cammarano. Oopperan juoni perustuu Voltairen näytelmään "Alzire, ou les Américains". Oopperan ensiesitys oli San Carlon teatterissa, Napolissa 12. elokuuta 1845.
Committee for Skeptical Inquiry

Committee for Skeptical Inquiry on yhdysvaltalainen skeptikkojärjestö, joka perustettiin vuonna 1976. Järjestön tavoitteena on tutkia objektiivisesti paranormaaleja ilmiöitä koskevia väitteitä, julkaista niitä koskevien tutkimusten tuloksia sekä saada laajempi yleisö arvostamaan tieteellistä tutkimusta. Tutkimuksia julkaistaan "Skeptical Inquirer" -lehdessä. Järjestön vanha nimi on "Committee for the Scientific Investigation of Claims of the Paranormal", lyhenne CSICOP. Vuodesta 2015 CSI on ollut osa Center for Inquiry -järjestöä.
Jäseniä.
CSI:in jäsenistöön kuuluvat tai ovat kuuluneet muun muassa:
Francesco Maria Piave

Francesco Maria Piave (18. toukokuuta 1810 Murano – 5. maaliskuuta 1876 Milano) oli italialainen libretisti. Hän oli säveltäjä Giuseppe Verdin elinikäinen ystävä ja kirjoitti libretot moniin hänen oopperoihinsa. Piave kirjoitti librettoja myös Giovanni Pacinille, Saverio Mercadantelle, Federico Riccille ja Michael Balfelle. Piave kärsi 1870-luvun alussa aivohalvauksen, jonka jälkeen hän ei enää kyennyt työskentelemään. Piave kuoli 65 vuoden ikäisenä maaliskuussa 1876.
Il corsaro

Il corsaro on Giuseppe Verdin vuonna 1848 säveltämä vakava, kolmenäytöksinen ooppera. Oopperan italiankielisen libreton kirjoitti Francesco Maria Piave. Oopperan ensiesitys oli Triestessä 25. lokakuuta 1848.
Giovanni Pacini sävelsi samasta aiheesta oopperan vuonna 1831.
Emma Terho

Emma Kristiina Terho (o.s. Laaksonen) (s. 17. joulukuuta 1981 Washington (DC)) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, olympiamitalisti ja urheiluvaikuttaja. Urheilu-uransa aikana Terho voitti kaksi olympiapronssia ja neljä pronssia MM-kilpailuista. Suomen vuoden naiskiekkoilija hän oli vuosina 2002 ja 2006. Pelaajauransa jälkeen Terho on toiminut muun muassa Suomen olympiakomiteassa, Jääkiekkoliitossa ja Kansainvälisessä olympiakomiteassa. Vuonna 2021 hänet valittiin n puheenjohtajaksi. 
Urheilu-ura.
Laaksonen oli mukana Naganon talviolympialaisissa 1998 voittamassa pronssia naisten jääkiekossa. Tällöin 16-vuotiaana hän oli kaikkien aikojen nuorin suomalainen olympiamitalisti. Salt Lake Cityn (2002) ja Torinon (2006) olympialaisissa hän oli maajoukkueen varakapteeni. Suomi sijoittui molemmissa kisoissa neljänneksi. Vancouverin talviolympialaisissa 2010 hän oli pronssia voittaneen maajoukkueen kapteeni. Sotšissa 2014 Suomi sijoittui viidenneksi. Vuosina 2000, 2004, 2008 ja 2009 hän oli MM-pronssia voittaneessa joukkueessa. MM-kisoissa 2008 ja 2009 hän oli Suomen maajoukkueen kapteeni. 2008 hänet valittiin kisojen tähdistökentälliseen. Hän on pelannut MM-kilpailuissa kaikkiaan kahdeksan kertaa.
Terho on opiskellut ja pelannut Ohiossa, Yhdysvalloissa vuosina 2000–2004. Hänen pelinumeronsa (3) oli Ohio Staten ensimmäinen naisten kiekkojoukkueen historiassa jäädytetty numero. Pelipaita jäädytettiin lokakuussa 2008.
Terho edusti Espoo Bluesia 2004–2007. Kaudella 2006–2007 hän oli maajoukkueen ja SM-kultaa voittaneen Bluesin kapteeni. Kauden 2007–2008 hän pelasi ammattilaisena SKIF-joukkueessa (Nižni Novgorod, Venäjä) ja voitti siellä Venäjän mestaruuden. Terho edusti Espoo Bluesia kaudesta 2008–2009 kauteen 2014–2015 asti. Kauden 2015–2016 Terho jätti kokonaan väliin. Kaudella 2016–2017 hän edusti Espoo Unitedia..
Hänet on valittu vuoden naisjääkiekkoilijaksi Suomessa vuosina 2001–02 ja 2005–06. SM-kultamitaleja hänellä on seitsemän (1999, 2000, 2005, 2007, 2009, 2013 ja 2014) ja pronsseja kolme (1997, 1998 ja 2006).
Urheiluvaikuttajana.
Terho oli Suomen olympiakomitean hallituksen jäsen olympiadilla 2013–2016 ja Suomen olympiakomitean urheilijavaliokunnan jäsen kausilla 2010–2014 ja 2014–2017. Vuonna 2014 Terho valittiin ensimmäisenä naisena Suomen jääkiekkoliiton hallitukseen.
Terho valittiin Kansainvälisen Olympiakomitean KOK:n urheilijajäseneksi vuonna 2018. Vuonna 2021 hänet valittiin n puheenjohtajaksi. Hän voitti äänestyksessä venäläisen Jelena Isinbajevan. Komission puheenjohtajana Terhosta sai myös paikan KOK:n hallituksesta. Vuonna 2025 Terho valittiin Euroopan olympiakomiteoiden (EOC) hallitukseen nelivuotiskaudelle.
Terho on Maailman antidopingtoimiston (Wada) urheilijakomitean jäsen. 
Yksityiselämä.
Terholla on 2012 syntynyt poika ja 2014 syntynyt tyttö. Koulutukseltaan hän on kauppatieteiden maisteri. Hänen isänsä Jukka Laaksonen on entinen Säteilyturvakeskuksen pääjohtaja ja Rosatomin puhemies. Terho syntyi Yhdysvalloissa, mihin hänen isänsä oli kutsuttu parantamaan ydinturvallisuutta Harrisburgin ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen.