tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lillemor Östlin

Solveig "Lillemor" Östlin (16. kesäkuuta 1940 Örebro, Ruotsi – 8. kesäkuuta 2020) oli ruotsalainen kirjailija, joka istui vankiloissa ja oli ollut koevapaudella eniten aikaa yhteenlaskettuna kuin kukaan muu ruotsalainen nainen tähän asti. Hän istui yhteensä yli 25 vuotta, lähinnä erilaisista huumausainerikoksista, joilla hän rahoitti omaa amfetamiinin käyttöään. Östlin väitti istuneensa pidempään kuin kukaan muu ruotsalainen nainen.
Elämäkerta.
Östlin tuli raskaaksi 16-vuotiaana ja sai luvan mennä naimisiin nuoresta iästään huolimatta. Pariskunnalle syntyi toinenkin lapsi, mutta sitten hänen puolisonsa irtisanottiin ja he menettivät työsuhdeasuntonsa. Östlin alkoi liftata Tukholmaan siitä Uplannissa olevasta kylästä, jossa he asuivat. Tukholmassa Östlin joutui työskentelemään prostituoituna elättääkseen perhettään. Sen lisäksi hän työskenteli tarjoilijana Ambassadeur-yökerhossa, jossa hän tapasi paljon kuuluisia ihmisiä. Östlin kertoo olleensa kymmenen vuoden aikana Ruotsin oikeusministeri Lennart Geijerin rakastajatar, mutta ei ollut osallisena ns. bordellivyyhdessä eli Geijerin tapauksessa, vaikka hän tunsi tapauksen päähenkilöitä kuten bordellinpitäjä Doris Hoppin.
Östlin pidettiin ensimmäisen kerran petosyrityksestä, josta hän sai vuoden vankeustuomion kesällä 1967.
Maaliskuussa 2012 Östlin valittiin päihdekäyttäjien yhdistys Tjuvgodsin hallituksen jäseneksi ja myöhemmin sen varapuheenjohtajaksi. Yhdistyksen vuosikokouksessa 28. maaliskuuta 2013 Östlin vapautettiin kaikista tehtävistään yhdistyksessä.
Vuonna 2013 Lillemor Östlin tuomittiin 4,5 vuodeksi vankilaan huumausainerikoksista.
"Hinsehäxan".
Vuonna 2005 Östlin julkaisi omaelämäkertansa "Hinsehäxan". Tammikuussa 2012 SVT lähetti kaksiosaista draamasarjaa "Lillemorin tarina", jossa Vera Vitali näytteli Östliniä. Vuonna 2013 Yle Fem näytti samaa minisarjaa kolmiosaisena. Minisarjassa Östlinin roolihahmo pääsee näyttämään taiteilijakykyjään kun hän saa toimeksiannon maalata isoja seinämaalauksia. "Hinsehäxan"-kirjan jälkeen Östlin on kirjoittanut muitakin kirjoja, jotka käsittelevät hänen kokemuksiaan Ruotsin kriminaalihuollosta ja oikeusjärjestelmästä, joita hän arvostelee monissa kohdin.
"Dagbok från kvinnofängelset".
Syyskesällä 2007 Östlin pidätettiin asuntonsa ulkopuolella Skärholmenissa. Sen yhteydessä poliisi löysi häneltä amfetamiinia. Samana vuonna Östlin tuomittiin vankilaan tästä huumausainerikoksesta. Alussa hän istui Ljustadalenin avovankilassa, mutta muutaman kuukauden päästä hän siirtyi takaisin Hinsebergiin. Tästä vankeustuomiosta syntyi hänen toinen kirjansa "Dagbok från kvinnofängelset".
Suomen Heimosoturien Liitto

Suomen Heimosoturien Liitto oli Suomen heimosotiin vuosina 1918–1921 osaa ottaneiden vapaaehtoisten heimosoturien veteraanijärjestö, joka perustettiin Helsingissä 4. marraskuuta 1933. Liittoon kuului noin 4 000 jäsentä, ja sen puheenjohtajana oli everstiluutnantti Eero Kuussaari. Liiton tavoitteina olivat "heimokansojen vapausaatteiden ylläpitäminen, suomalaisen kansallistunnon kehittäminen ja syventäminen, Suomen suvun historian ja kansamme kehitysvaiheiden selostaminen, puolustustahdon kasvattaminen".
Liitto julkaisi vuosina 1935–1939 "Heimosoturi"-kuukausijulkaisua. Vuonna 1939 Suomen Heimosoturien Liitto perusti Heimosotaristi-kunniamerkin, jota myönnettiin heimosotiin osallistuneille syntyperäisille suomalaisille ja Suomessa tai Virossa asuneille inkeriläisille ja itäkarjalaisille emigranteille.
Liiton kunniamarssi oli Reino Hirvisepän sanoittama ja Heikki Klemetin säveltämä "Heimosoturien marssi", joka julkaistiin vuonna 1936.
Suomen Heimosoturien Liitto lakkautettiin lokakuussa 1944 Moskovan välirauhansopimuksen 21. artiklan tulkinnan nojalla Neuvostoliitolle vihamielisenä järjestönä.
Lähteet.
https://digi.kansalliskirjasto.fi/aikakausi/binding/1109200?page=12
False Kings

False Kings on suomalaisyhtye Poets of the Fallin kappale ja toinen single yhtyeen vuoden 2018 studioalbumilta "Ultraviolet". Se julkaistiin 31. tammikuuta 2018.
Pipilotti Rist

Pipilotti Rist, koko nimeltään "Elisabeth Charlotte Rist" (s. 21. kesäkuuta 1962 Grabs, Sveitsi) on sveitsiläinen videotaiteilija. Hän on ottanut nimensä Astrid Lindgrenin Peppi Pitkätossun mukaan. Hän näkee itsensä Peppi Pitkätossun tavoin naisena, joka tutkii maailmaa leikkisällä tavalla. 
Ennen taide- ja elokuvaopintojaan Rist opiskeli teoreettista fysiikka Wienissä yhden lukukauden ajan. Vuodesta 1982 vuoteen 1986 hän opiskeli mainospiirustusta, kuvitusta ja valokuvausta "Hochschule für Angewandte Kunstissa" Wienissä ja myöhemmin videotaidetta "Schule für Gestaltungissa" "Baselissa", Sveitsissä. 
Teokset.
Pipilotti Rist ponnahti 1986 julkisuuteen valmistumisvideollaan "I'm Not The Girl Who Misses Much" (video, 8 minuuttia), jossa hän tanssii kuin nukke ja toistaa lausetta, joka on Beatlesin kappaleesta "Happiness Is a Warm Gun". Hänen videonsa "Pickelporno" (video, 12 minuuttia) kiinnitti 1992 jälleen taidemaailman huomion.
Videokuvataiteilijan uran lisäksi hän on myös pop-ryhmä Les Reines Prochainesin jäsen. Hänen omaa lauluaan ja musiikkiaan on useissa hänen populaarimusiikkiin viittaavissa teoksissaan, kuten "Sip My Ocean" (video, 8 minuuttia) vuodelta 1996, jossa hän laulaa oman versionsa Chris Isaakin "Wicked Game" -kappaleesta.
Rist on tilallisen videotaiteen edelläkävijä. Teokset ovat kehittyneet yksikanavaisista kaksikanavaisiksi videoiksi, jotka on usein projisoitu huoneen kulmaan toisiinsa nähden, tilan täyttäviksi installaatioiksi, joissa yleisö tulee osaksi teosta. Näin on esimerkiksi teoksissa "Flying Room" (1995) ja "Himalaya’s Sister’s Living Room" (2000) videokameroita ja monitoreja on sijoitettu kalustettuun galleriatilaan. 
Rist käyttää musiikkivideossa käytettyjä tekniikoita. Esimerkiksi hänen elokuvansa jakautuvat usein otoksiin, jotka perustuvat jatkuvuuden sijasta rytmiin. Hän kuvaa usein chroma key -päällekkäiskuvia, jolloin lopullinen video koostuu useista kerroksista. Hänen kuvakerronnalleen ovat ominaisia liukuva kameran liike ja kalansilmäobjektiivialla kuvatut äärimmäiset lähikuvat. Hänen töissään esiintyy sisäisi ämaisemia, kuten unia ja tunteita. Kirkkaita värejä käyttämällä hän onnistuu vähentämään aitouden tuntua.
Rist käsittelee teoksissaan sukupuolta, seksuaalisuutta ja kehoa. Hänen työnsä on joskus luokiteltu feministisiksi, kun taas hän näkee ne enemmän omaksi tavakseen katsoa maailmaa. Guardianissa vuonna 2011 julkaistussa hänen näyttelyään käsittelevässä kirjoituksessa hän kuvaa feminismiään näin: "Poliittisesti olen feministi, mutta henkilökohtaisesti en ole. Minulle kuva naisesta teoksessani ei edusta vain naista: hän edustaa kaikkia ihmisiä. Toivon, että nuori mies voi saada yhtä paljon taiteestani kuin kuka tahansa nainen." 
Ura.
Palkinnot.
Rist opetti University of California Los Angelesissä Paul McCarthyn kanssa vuosina 2002–2003. Hänen teoksiaan on muun muassa seuraavien museoiden ja gallerioiden pysyvissä kokoelmissa: Museum of Modern Art, Solomon R. Guggenheim -museo, San Francisco MoMA ja Utrecht Centraal Museum.
Dancing on Broken Glass

Dancing on Broken Glass on Poets of the Fallin kappale ja kolmas single yhtyeen vuoden 2018 albumilta "Ultraviolet". Se julkaistiin 7. syyskuuta 2018.
Tiina Saarimäki

Tiina Saarimäki (s. 10. kesäkuuta 1991 Salo) on suomalainen jääkiekkoilija, joka on pelannut naisten SM-sarjassa ja liigassa kymmenen kautta ja kuulunut myös Suomen maajoukkueeseen. Hän on pelannut sekä puolustajana että hyökkääjänä.
Saarimäki on edustanut naisten pääsarjassa kasvattajaseuraansa Salo HT:tä kaudet 2008–2011, Tampereen Ilvestä kaudet 2011–2015 ja 2016–2018 sekä Hämeenlinnan Pallokerhoa kauden 2015–2016. Hän on pelannut pääsarjassa kaikkiaan 209 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä ovat 68 + 98 = 166, sekä 46 pudotuspeliä tehopistein 15 + 8 = 23. Hän on saavuttanut kaksi SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin.
Suomen maajoukkueessa Saarimäki on pelannut 36 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia sekä saanut yhden syöttöpisteen. Hän on pelannut maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2011 ja 2013, joista ensin mainituissa Suomi saavutti pronssia.
Anne Tuomanen

Anne Tuomanen (s. 15. huhtikuuta 1987 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkoilija, joka on pelannut naisten SM-sarjassa ja liigassa 15 kautta ja kuulunut myös Suomen maajoukkueeseen. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Tuomanen on edustanut naisten pääsarjassa Jyväskylän Hockey Catsiä kaudet 2002–2007, Hämeenlinnan Pallokerhoa 2009–2011 ja 2015–2016 sekä Tampereen Ilvestä 2011–2015 ja kaudesta 2016–2017 eteenpäin. Hän on pelannut pääsarjassa yli 350 runkosarjaottelua ja 70 pudotuspeliä. Hän on voittanut Suomen-mestaruuden vuonna 2011 sekä saavuttanut kolme SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia.
Suomen maajoukkueessa Tuomanen on pelannut 76 maaottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia sekä saanut viisi syöttöpistettä. Hän on pelannut maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2011 ja 2013, joista ensin mainituissa Suomi saavutti pronssia.
International Women of Courage -palkinto

International Women of Courage -palkinto on Yhdysvaltain ulkoministeriön vuosittain jakama palkinto, jonka tarkoituksena on palkita naisia, jotka ovat tehneet merkittävää työtä naisten puolesta. Ulkoministeriö valitsee palkitut heidän toimistaan ihmisoikeuksien, sukupuolten tasa-arvon ja yhteiskunnan kehittämisen puolesta. Palkinnon perusti vuonna 2007 ulkoministeri Condoleezza Rice, ja se jaettiin ensimmäisen kerran samana vuonna kansainvälisenä naistenpäivänä.
Yhdysvaltain-suurlähetystöt ja eri kansalaisjärjestöt voivat ehdottaa palkinnon saajia. Jokainen lähetystö voi ehdottaa yhtä naista asemamaastaan. Ulkoministeriön vanhemmat virkamiehet valitsevat ehdokkaista voittajat.
Inkerin Liitto

Inkerin Liitto oli Suomeen Inkerin kapinoiden ja taistelujen aikana vuosina 1919–1920 paenneiden inkerinsuomalaisten pakolaisten perustama järjestö. Se perustettiin vuonna 1922. Liitto päätehtäviä olivat Inkerin tunnetuksi tekeminen Suomessa, Inkerin kansallisen asian ajaminen, Inkeriin kohdistuvan suomalaisen valistustyön tukeminen ja Inkerin pakolaisten avustaminen. Liitto julkaisi "Inkeri"-lehteä ja jakoi materiaalia tiedotusvälineille, kansan- ja työväenopistoille sekä heimoasian harrastajille. Liitto piti kesäjuhlia ja perusti Inkerin Sivistysrahaston sekä Inkerin arkiston vuonna 1924.
Ajatus inkeriläisten oman seuran perustamiseksi tehtiin inkeriläisten pakolaisten edustajakokouksessa Raudussa alkuvuonna 1922. Liiton perustamista valmistelevassa neuvottelukokouksessa olivat läsnä saman vuoden kesäkuussa Helsingissä muun muassa professori Kaarle Krohn, eversti Erik Heinrichs, maisteri Kaapre Tynni ja kapteeni Juho Tirranen. Perustamista tukivat Suomalaisuuden liitto ja Akateeminen Karjala-Seura.
Vuonna 1928 Karjalan kansalaisliiton Itä-Karjalan komitean Viipurissa julkaisema Itä-Karjalan pakolaisille tarkoitettu viikkolehti "Vapaa Karjala" muutettiin myös inkeriläispakolaisten äänenkannattajaksi, jolloin Inkerin Liiton vuodesta 1922 lähtien julkaisema aikakauslehti "Inkeri" lakkasi ilmestymästä. Vuonna 1931 Karjalan kansalaisliiton Itä-Karjalan komitean ja Inkerin Liiton yhteisen lehden nimeksi muutettiin "Vapaa Karjala ja Inkeri". Vuodesta 1938 lähtien se ilmestyi pelkästään kansalaisliiton lehtenä nimellä "Karjala–Inkeri".
Inkerin Liitto lakkautettiin syksyllä 1944 Neuvostoliiton ja Suomen välirauhasopimuksen perusteella. Liiton toimintaa jatkoi Inkeriläisten Yhdistys ry ja sen tilalle tullut Suomen Inkeri-Liitto, joka julkaisee "Inkeriläisten viesti" -lehteä. Vuonna 1988 Pietarissa perustettiin Neuvostoliitossa asuneiden inkerinsuomalaisten kansalaisjärjestönä toiminut Inkerin Liitto. Liitolla oli aluksi paikallisosastoja Pietarissa, Hatsinassa, Keltossa, Kingiseppissä, Kiroskissa, Kolpinassa, Käkisalmessa, Sosnovyi Borissa, Systerbäckissä, Terijoella, Toksovassa, Tosnassa, Tyrössä, Viipurissa ja Volosovassa mutta valtaosa niistä on sittemmin lopettanut toimintansa. Hatsinan osasto toimii nimellä Inkeri-seura ja Inkerin Liittoon kuuluu myös Inkerin tupa -järjestö. Vuonna 1998 perustettiin vielä Venäjän valtakunnallinen Inkerin Liitto mutta sen toiminta on päättynyt.
Puheenjohtajat.
Inkerin Liiton pitkäaikaisena sihteerinä vuodesta 1929 alkaen toimi Juuso Mustonen, joka kirjoitti sotien välisenä aikana useita Inkeriä käsittelleitä julkaisuja.
Veikko Porra

Veikko Porra (s. 17. marraskuuta 1938 Kannus) on Teknillisen korkeakoulun (myöh. Aalto-yliopisto) sähkötekniikan (piiritekniikka) professori emeritus.
Porra kirjoitti ylioppilaaksi Laitilan yhteiskoulussa 1956. Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1961 ja tekniikan lisensiaatiksi 1966.
Hän toimi Teknillisessä korkeakoulussa laboratorioinsinöörinä 1962–1968 ja 1968–1986 sähkötekniikan apulaisprofessorina. Vuosina 1972–1976 hän oli radiotekniikan vs. professori. Vuonna 1985 hänet nimitettiin piiritekniikan professoriksi, jossa virassa hän jäi eläkkeelle 2002. Teknillisen korkeakoulun radiotekniikan vs. professorina hän toimi 1972–1976. Hän vieraili Asla-Fulbright-tutkijana Yhdysvalloissa yliopistossa Polytechnic Institute of Brooklyn 1967–1968. 
Porra oli vuosina 1976–1982 Valtion teknistieteellisen toimikunnan, ja 1996–2002 Fulbright-johtokunnan jäsen. Lisäksi hän oli yksi korkeakoulun Radiotietoliikenneinstituutin perustajista ja sen johtokunnan jäsen 1993–2002.
Porran tuotantoon kuuluu oppikirja Elektroniikka I (Otakustantamo) sekä noin 100 tieteellistä julkaisua piiriteorian, piirisuunnittelumenetelmien ja mikroaaltotekniikan aloilta. Hän järjesti Suomessa useita kansainvälisiä konferensseja ja jatkokoulutuskursseja elektroniikan piirisuunnittelun alalta. Vjuonna 2001 hän oli piiriteorian kansainvälisen konferenssin 
IEEE European Conference of Circuit Theory and Design (ECCTD'01) puheenjohtaja ja 1997–2000 piiriteorian kansainvälisen aikakauslehden IEEE Transactions on Circuit Theory II apulaispäätoimittaja (Associate Editor). 
Porra on vakaumukseltaan pasifisti. Hänen harrastuksiaan ovat insinöörien yhteiskunnallinen vastuu, ihmisoikeudet ja musiikki. Hän oli mukana perustamassa tekniikan rauhanjärjestöä Tekniikka Elämää Palvelemaan ry. (TEP) ja on sen kunniapuheenjohtaja. Hän osallistuu Suomen Amnesty Internationalin toimintaan. Eurooppalaiseen insinöörijärjestöjen yhteisöön SEFI:in perustettiin hänen aloitteestaan Etiikkatyöryhmä (SEFI Ethics Working Group) koordinoimaan etiikan opetusta insinööreille Euroopassa. Porra oli etiikkatyöryhmän ensimmäinen puheenjohtaja. Hän oli myös valmistelemassa Tekniikan Akateemisten Liiton (TEK) Kunniasääntöä, ja oli liiton Kunnialautakunnan jäsen 1996–2001.
Vilma Tarvainen

Vilma Tarvainen (s. 2. toukokuuta 1986 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi naisten SM-sarjassa 11 kautta ja kuului myös Suomen maajoukkueeseen. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja.
Tarvainen edusti naisten SM-sarjassa Jyväskylän Hockey Catsiä kausina 2000–2009, Tampereen Ilvestä keväällä 2009, jyväskyläläistä JYP:iä kaudella 2010–2011 ja Oulun Kärppiä kaudella 2012–2013. Hän pelasi pääsarjassa kaikkiaan 214 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 24 + 84 = 108, sekä 33 pudotuspeliä tehopistein 4 + 2 = 6. Hän saavutti yhden SM-hopean ja yhden SM-pronssin.
Suomen maajoukkueessa Tarvainen pelasi 43 maaottelua ja teki niissä neljä maalia sekä sai kaksi syöttöpistettä. Hän pelasi maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2008 ja 2013, joista ensin mainituissa Suomi saavutti pronssia.
Koveronsaari

Koveronsaari on yksi Pielisen asutuista saarista. Tie Koveronsaaren valmistui 1972; Koveronsaaren erottaa mantereesta vain muutaman metrin levyinen Kannaksensalmi saaren kaakkoisnurkalla. Vuonna 1999 Koveronsaaressa oli kaksi erillispientalojen aluetta ja lisäksi 85 kaavoitettua loma-asunnon paikkaa, joista 43 loma-asuntopaikkaa oli rakennettu.
Conan Exiles

Conan Exiles on Funcomin kehittämä ja julkaisema selviytymispeli. Peli on julkaistu tammikuussa  Windowsille ja myöhemmin PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle.
Kehitys.
Peli sijoittuu "" -pelin ja Conan barbaari -kirjojen maailmaan.
Peli julkaistiin ennakkojulkaisuna Steam-palvelussa, mutta sai runsaasti kielteistä palautetta. Pelin kehitystä jatkettiin ja pelin lopullinen versio julkaistiin vuonna 2018.
Vastaanotto.
Peli on saanut Pelaaja -lehden arvostelussa arvosanaksi 6/10.
V2.fi antoi pelille arvosanaksi 3,5/5 tähteä arvostelussaan.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 6.7/10.
Myynti.
Peli on myynyt yli 1,4 miljoonaa kappaletta tehden siitä Funcomin suurimman menestyksen.
Mariya Ahmed Didi

Mariya Ahmed Didi (; s. 18. elokuuta 1963) on malediiviläinen poliitikko ja asianajaja, joka valittiin marraskuussa 2018 maansa ensimmäisenä naisena puolustusministeriksi. Hän toimi ministerinä vuoteen 2023. Hän edustaa Malediivien demokraattista puoluetta ja istui parlamentissa 2005–2018.
Nuoruus ja koulutus.
Mariya Ahmed Didi oli 11-jäsenisen sisaruskatraan kolmanneksi vanhin lapsi. Hänellä oli kuusi siskoa ja 4 veljeä. Didi kävi toisen asteen kouluansa Maléssa Aminiyya-koulussa. Hän ajautui 13-vuotiaana vaikeuksiin auktoriteettien kanssa, ja hän joutui jättämään koulun. Aminiyya oli käytännössä Malediivien ainoa koulu, jossa tytöt saivat kunnollista opetusta.
Didi pystyi setänsä tuella muttamaan joulukuussa 1976 Intian, missä hän kävi koulua Bangaloressa. Didi sai Malediiveille harjoittelupaikan kauppa- ja teollisuusministeriöstä. Hänet ylennettiin kolmesti, mutta hän muutti syyskuussa 1988 Britanniaan korkeakoulutusta varten. Hän opiskeli oikeustiedettä Aberystwythin yliopistossa ja sai Englannissa myös luvan toimia asianajajana.
Ura.
Didi tajusi palattuaan Malediiveille, että hän oli maansa ensimmäinen naispuolinen asianajaja. Hän toimi kuuden vuoden ajan yksityisenä lainharjoittajana, kunnes hän aloitti vuonna 1998 oikeuskanslerin toimistossa.
Didi päätti jättää paikkansa hallinnossa, kun turvallisuusjoukot hakkasivat vankilassa kuoliaaksi 19-vuotias miehen. Monet vangit protestoivat tapausta, ja turvallisuusjoukot murhasivat useita protestoivia vankeja. Turvallisuusjoukkojen kapteeni vapautettiin korkeimmassa oikeudessa, vaikka hän oli alemmassa oikeusasteessa tuomittu vangin murhasta.
Didi alkoi kampanjoida vuoden 2005 parlamenttivaaleja varten. Suurten vaalitilaisuuksien järjestäminen on kiellettyä, joten Didi joutui kävelemään ovelta ovelle. Hänen vaalipiirinsä ulottui yhdeksälle saarelle, joten urakka oli raskas. Hänet valittiin vaaleissa parlamenttiin. Hän oli ainoa valittu nainen.
Didi liittyi ensimmäisellä kaudellaan Malediivien demokraattiseen puolueeseen (MDP), kun maassa hyväksyttiin ensimmäisen kerran puolueet. Hän järjesti vuonna 2006 Malediivien ensimmäisen naistenoikeuksien marssin. Didi on ajanut naistenoikeuksien puolesta, ja hän on joutunut usein hakatuksi, vangituksi ja parjatuksi mediassa. Didi joutui helmikuussa 2012 poliisien pahoinpitelemäksi MDP:n järjestämässä presidentti Mohamed Nasheedin syrjäyttämisen takia pidetyssä mielenosoituksessa.
Didi istui parlamentissa neljän kauden ajan, kunnes hän erosi marraskuussa 2018 tultuaan valituksi presidentti Ibrahim Mohamed Solihin hallituksen puolustusministeriksi. Hän on ensimmäinen nainen Malediivien puolustusministerinä. Hän toimi puolustusministerinä marraskuulle 2023, jolloin hänen seuraajakseen nimettiin Mohamed Ghassan Maumoon.
Yksityiselämä.
Didi meni ensimmäisen kerran naimisiin vuoden 1981 alussa. Affaan-niminen poika syntyi vuoden lopulla. Didi meni toisen kerran naimisiin marraskuussa 1996. Toinen lapsi, Athfaan syntyi toukokuussa 1999 ja tytär Amra huhtikuussa 2005.
Astrid Båhl

Astrid Båhl (s. Astrid Margarete Bål, 6. kesäkuuta 1959 Kaaresuvanto, Ruotsi) on saamelainen taiteilija, joka tunnetaan vuonna 1986 suunnittelemastaan Saamen lipusta. Ruotsissa syntynyt Båhl muutti jo lapsena Norjan Yykeänperään ja opiskeli myöhemmin Norjan valtiollisessa käsi- ja taideteollisuuskoulussa (Statens håndverks- og kunstindustriskole).
Leo Goeke

Leo Goeke (6. marraskuuta 1937 Kirksville, Missouri – 18. syyskuuta 2012 Pittsfield, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori. Hänen opettajiinsa kuului Margaret Harshaw. Hän teki ensimmäisen esiintymisensä New Yorkin kaupunginoopperassa vuonna 1968 Beppen roolissa Ruggero Leoncavallon oopperassa "Pajatso". Saman kauden aikana hän tulkitsi Philin roolin Hugo Weisgallin "Nine Rivers from Jordan" -oopperan kantaesityksessä.
Vuonna 1970 Goeke siirtyi Metropolitan-oopperaan, jossa hänen ensimmäinen roolinsa oli "La traviatan" Gastone. Kaikkiaan hän esiintyi Metropolitan-oopperan tenorina 211 kertaa. Hänellä oli rooleja myös muun muassa Wolfgang Amadeus Mozartin ja Richard Wagnerin oopperoissa sekä bel canto -teoksissa. Euroopassa Goeke debytoi vuonna 1973 Glyndebournessa. Erityistä kuuluisuutta hän sai Igor Stravinskyn "Hulttion tien" Tom Rakewellina.
Uransa aikana Goeke pääsi esiintymään myös muun muassa Santa Fen oopperaan, La Scalaan ja Covent Gardeniin. Vuodesta 1994 hän toimi oopperaohjaajana ja opetti laulua DePauwin yliopistossa (Indiana), kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2004. Goeke oli kahdesti naimisissa. Hän kuoli kärsittyään useita aivoinfarkteja.
Kuunari Maj

Kuunari Maj (entinen "Richard W. Clark") oli suomalainen Porvoosta kotoisin ollut, mutta Maarianhaminaan rekisteröity kuunari, joka syttyi palamaan 16. tammikuuta 1949 Selkämerellä Rauman korkeudella ja ajelehti sitten etelään kunnes upposi 26. tammikuuta 1949 Ahvenanmaan pohjoispuolella noin 10 meripeninkulmaa luoteeseen Saltvikin Pattskärenista. Laiva oli matkalla Mäntyluodosta Kööpenhaminaan, kun sen peräsin vioittui ja laiva syttyi tuleen konehuoneessa tapahtuneen räjähdyksen jälkeen. Onnettomuudessa kuoli seitsemän miehistön jäsentä. Laivan päällikkö ja neljä miestä poistui alukselta 16. tammikuuta laivan ainoalla pelastusveneellä, toinen pelastusvene oli karannut laskuyrityksen yhteydessä.
Kuunari Maj tunnetaan myös nimellä M/S Maj. Pentti Lehtonen on kirjoittanut kirjan nimeltään "M/S Maj`n haaksirikko", joka julkaistiin vuonna 2020. M/S Maj`n haaksirikko teos käsittelee laajasti syyt ja seuraukset M/S Maj:n haaksirikossa vuonna 1949.
Metsäkylä (Pornainen)

Pornaisten Metsäkylä on yli 400 asukkaan kylä Pornaisten luoteisosassa, lähellä Mäntsälän kuntarajaa. Se sijaitsee Halkiantien (yhdystie 1493) varrella, joka ulottuu nimensä mukaisesti Metsäkylän naapurikylään Halkiaan. Kylästä löytyy yksi kunnan kolmesta koulusta, Parkkojan koulu.
Hinaaja Louhi

Hinaaja Louhi oli suomalainen "Mikkelin Puutavara Oy":n hinaaja joka upposi aamuyöllä 9. kesäkuuta 1923 Juvan Rantuisissa. Hinaaja oli matkalla Lauritsalasta Juvan Saarivedenpäähän, kun se kaatui kovassa tuulessa ns. Luonterin selällä. Onnettomuudessa hukkui hinaajan kahdeksan hengen miehistö. Onnettomuus paljastui vasta kun rannoille ajautui erilaista hinaajan irtaimistoa. Hinaaja upposi Pihlajasalon ja Papinsalon välille noin 30 metrin syvyyteen ja uppoamispaikka löytyi vasta pintaan nousseen öljyn ansiosta. Hinaaja saattoi kallistua, koska sen kannelle oli kasattu runsaasti polttopuuta hinaajan höyrykonetta varten.
Louhi nostettiin ylös heinäkuun alussa 1923 ja kunnostettiin. Miehistön ruumiita ei löydetty ja nostetun hinaajan pelastusvene oli paikallaan. Louhi toimi sitten hinaajana vuoteen 1930 saakka, oli sitten pitkään käyttämättömänä ja palasi liikenteeseen 1940-luvun puolivälissä Grahn Oy:n vaneeritehtaan hinaajana nimellä "Kalso III". Hinaaja oli sitten käytössä Mikkelin lähivesillä vuoteen 1953 saakka.
Hinaaja Louhi oli 9 tonnin kantoinen rautainen hinaaja joka oli 15 metriä pitkä ja 3 metriä leveä. Hinaaja oli kunnostettu perin pohjin onnettomuutta edeltäneenä talvena.
Oulun lääketieteen tekniikan opiskelijat

Oulun lääketieteen tekniikan opiskelijat ry eli OLTO on vuonna 1993 perustettu ainejärjestö, jonka tehtävänä on toimia lääketieteen tekniikasta kiinnostuneiden opiskelijoiden yhdyslinkkinä Oulun yliopistossa. OLTO pyrkii toiminnallaan ylläpitämään yhteyksiä niin alan yrityksiin ja asiantuntijoihin kuin muihin yliopistoihin ja sisarkiltoihinkin.
Jenny Grip

Jenny Maria Grip (o.s. Hansson, s. 26. elokuuta 1980 Jällivaara) on ruotsalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä. Hänen saavutuksiinsa kuuluvat Vaasahiihdon voitto 2011 sekä ensimmäinen tila Nordic Ski Marathon Cupissa 2010. Lisäksi Grip on voittanut Tjejvasanin vuonna 2011. Hän lopetti hiihtouransa toukokuussa 2013.
Luca Hänni

Luca Hänni (s. 8. lokakuuta 1994 Bern, Sveitsi), on sveitsiläinen laulaja-lauluntekijä ja malli. Hän nousi kuuluisuuteen vuonna 2012 voittaessaan "Deutschland sucht den Superstar" -kilpailun 9. tuotantokauden. Hänni edusti Sveitsiä kappaleella "She Got Me" vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa Tel Avivissa.
Nuoruus.
Hänni syntyi Bernissä, Sveitsissä. Lapsena hän aloitti rumpujen soittamisen ja myöhemmin hän opetteli myös kitaran ja pianon soittoa. Koulun jälkeen Hänni jatkoi muurarin ammattiin opiskelemista. Hän lopetti ammatin opiskelemisen vuonna 2012, sillä hän halusi perustaa ammatin musiikkiuralla.
"Deutschland sucht den Superstar 2012".
Vuonna 2012 Hänni osallistui "Deutschland sucht den Superstar" -laulukilpailun yhdeksännelle tuotantokaudelle. 28. huhtikuuta 2012 hän pääsi kilpailun finaaliin asti. Finaalissa hän kilpaili Daniele Negronia vastaan ja voitti kilpailun saaden 53% yleisöäänistä. Palkinnoksi Hänni sai 500 000 euroa ja levytyssopimuksen Universal Music Germanyn kanssa.
Ura.
Hännin ensimmäinen single "Don't Think About Me" julkaistiin 2. toukokuuta 2012. Kappaleen on säveltänyt Dieter Bohlen. Neljän päivän päästä julkaisemisensa jälkeen "Don't Think About Me" sijoittui ykkössijalle Sveitsin, Saksan ja Itävallan musiikkilistoilla. 
Hänen ensimmäinen albuminsa nimeltä "My Name Is Luca" julkaistiin 18. toukokuuta 2012. Albumi sijoittui ykkössijalle Sveitsin ja Itävallan albumilistoilla ja toiselle Saksan listalla. 4. toukokuuta 2012 Hännin ensimmäinen musiikkivideo kappaleelle "Don't Think About Me" julkaistiin. Video kuvattiin Tanskassa ja sen ohjasi Nikolaj Georgiew. Video sai heti julkaisupäivänään 600 000 näyttökertaa. 
Kesäkuussa 2012 sveitsiläinen vähittäiskauppayritys Migros kutsui Hännin toimimaan endorsement-henkilönä "Nick Tyler" -alusvaatebrändilleen. Yritys julkaisi monia miesten alusvaatteita nimellä "Nick Tyler by Luca". Hänni toimi näissä alusvaatemallina.
Hännin toinen single "I Will Die for You" julkaistiin 24. elokuuta 2012. Kappaleen musiikkivideon ohjasi Oliver Sommer ja se kuvattiin Barcelonassa. 
Maaliskuussa 2013 Hänni sai palkinnon ‘Swiss Music Awards’ -palkinnonjakotilaisuudessa kategoriasta "Best Breaking Act National". Samana kuukautena hän sai myös toisen palkinnon Saksan ‘Echo’ -palkinnonjakotilaisuudessa kategoriasta "Newcomer International".
7. maaliskuuta 2019 ilmoitettiin, että Hänni edustaa Sveitsiä kappaleella "She Got Me". Kappaleen on kirjoittanut Laurell Barker, Luca Hänni, Mac Frazer, Jon Hällgren ja Lukas Hällgren. Kappale nousi Sveitsin single-listan ensimmäiseksi ja myi lopulta platinaa.
Oto Nemsadze

Otar "Oto" Nemsadze (, s. 19. kesäkuuta 1989 Gori, Georgian SNT, Neuvostoliitto) on georgialainen laulaja. Nemsadze edusti Georgiaa kappaleella "Sul tsin iare" vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa Tel Avivissa. Hän pääsi edustamaan maataan voittaessaan "Georgian Idol" -laulukilpailun 3. maaliskuuta 2019. Nemsadze nousi kuuluisuuteen vuonna 2010 voittaessaan "Geostar" -kilpailun viidennen tuotantokauden. Hän oli aiemmin osallistunut "The Voice of Ukraine" -laulukilpailun kolmannelle tuotantokaudelle. Vuonna 2017 hän osallistui Georgian euroviisukarsintoihin osana yhtyettä nimeltä "Limbo". Heidän kappaleensa "Dear God" sai 60 pistettä ja sijoittui sijalle 10.
Lähteet.
Etosuksimidi

Etosuksimidi (C7H11NO2) on imideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä epilepsiaan liittyvien poissaolokohtausten hoitamiseen. Etosuksimidi kuuluu WHO:n laatimaan keskeisimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa etosuksimidi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin polaarisiin liuottimiin kuten veteen ja etanoliin. Yhdistettä käytetään raseemisena seoksena. Etosuksimidin tarkka vaikutusmekanismi ei ole tiedossa. Se todennäköisesti estää aivojen talamuksen T-tyypin kalsiumionikanavien toimintaa ja täten pysäyttää poissaolokohtauksia aiheuttavat epänormaalit hermopulssit. Poissaolokohtausten hoidossa etosuksimidi on yhtä tehokas kuin valproaatti.
Haittavaikutukset.
Tyypillisimpiä etosuksimidin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat huonovointisuus, väsymys, vatsakivut, ripuli ja ihottuma. Harvinaisempia ja vakavampia haittavaikutuksia ovat systeemisen lupus erythematosuksen puhkeaminen, nefroottinen oireyhtymä ja maksan toiminnan häiriöt.
Valmistus.
Etosuksimidin valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa butanoni reagoi etyylisyanoasetaatin kanssa happamissa olosuhteissa natriumsyanidin läsnäollessa muodostaen 2-etyyli-2-metyylimeripihkahappoa. Tämä yhdiste reagoi ammoniakin kanssa etosuksimidiksi.
Austronesialaiset kansat

Austronesialaiset kansat ovat Kaakkois-Aasiassa, Oseaniassa ja Itä-Afrikassa asuva useista kansoista koostuva ryhmä, joka puhuu Austronesialaisia kieliä. Austronesialaisten kansojen asuinalueesta käytetään nimeä Austronesia.
Austronesialaisia ovat Taiwanin alkuperäiskansat, suurin osa Filippiinien, Itä-Timorin, Indonesian, Malesian, Brunein, Polynesian, Mikronesian ja Madagaskarin etnisistä ryhmistä, Singaporen malajit, Uuden-Seelannin, Havaijin, ja Chilen polynesialaiset, ja Melanesian ei-papualaiset kansat. Heitä asuu myös Etelä-Thaimaassa, Vietnamin ja Kambodžan Cham-alueilla, sekä Myanmarissa.
Foija

Foija oli Turussa vuodesta 1839 vuoteen 2019 lähes samassa paikassa toiminut ravintola. Aurakadun varren holvikellaritiloissa, Turun kauppatorin laidalla 180 vuotta sijainnut ravintola suljettiin ainakin toistaiseksi helmikuussa 2019 tapahtuneen ison vesivahingon jälkeen ja Toriparkin rakennustöiden aiheuttaman asiakaskadon takia.
Foija oli Helsingissä vuonna 1829 aloittaneen ravintola Kaisaniemen ohella Suomen vanhimpia lähes keskeytyksettä toimineita ravintoloita. Foija avattiin 21. tammikuuta 1839 vasta valmistuneen Åbo Svenska Teaterin tiloissa. Nimi Foija tulee ranskankielisestä teatteritermistä "foyer" [fuajee], joka tarkoittaa lämpiötä. Vuonna 1881 ravintola kärsi teatteritalon tulipalossa. Toisen maailmansodan jälkeen Foijan yläkerrasta tehtiin tanssiravintola ja alakerrasta lounasravintola. 1960-luvulla alakerrasta tuli aamuneljään asti avoinna pidetty baari, suosittu jatkopaikka jota kutsuttiin silloisen hittikappaleen mukaan nimellä ”nousevan auringon talo”. Vuonna 1973 Foija siirtyi osuusliike Tarmolalle ja toimi 1975–1979 Turun ensimmäisenä ”videoteekkinä” valkokankaalle heijastettuine diskoesityksineen. Vuosina 1979–1982 Foija oli taas perinteinen tanssiravintola.
Vuonna 1983 Hansakorttelin muutostöiden yhteydessä Foija siirtyi teatterirakennuksesta viereiseen rakennukseen, Kauppatorin apteekin entiseen hiilikellariin. Holvikellari ei soveltunut tanssiravintolaksi, joten Foijasta tehtiin ruokaravintola, aluksi italialaistyyppinen pizzeria punavalkoruudullisine pöytäliinoineen. 1990-luvulla Foija toimi muutamia vuosia Restelin Martina-ketjun ravintolana, muttei täysin noudattanut ketjun konseptia. 
Ravintolatiloihin kuului viime aikoina myös katutason baari. Tiloja remontoitiin vuosina 2004 ja 2014, jolloin ravintolaan tehtiin uusi sisäänkäynti Aurakadun puolelta. Foija kuului viime vuosinaan Restelin ravintolavalikoimaan ja oli osa Hansakorttelin ostoskeskusta.
Nimilautakunta

Nimilautakunta () on oikeusministeriön alainen lautakunta, jonka ensisijainen tehtävä on antaa lausuntoja Digi- ja väestötietovirastolle etu- ja sukunimiä koskevissa asioissa. Se antaa lausuntoja myös tuomioistuimille ja muille viranomaisille sekä voi tehdä oikeusministeriölle aloitteita nimiä koskevan lainsäädännön kehittämiseksi. Nimilautakunnan lausunnot eivät ole oikeudellisesti sitovia. Vuonna 2018 lautakunta vastaanotti noin 1 100 lausuntopyyntöä.
Jäsenet.
Nimilautakunnan jäsenet kaudella 2025–2029:
Kingsin piirikunta (Kalifornia)

Kingsin piirikunta () on Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 152 486 vuonna 2020, ja sen pinta-ala on 3 619 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus Hanford on myös sen suurin kaupunki.
Väestö.
Piirikunnan asukkaista 53,1 prosenttia on latinalaisamerikkalaisia, 33,6 prosenttia valkoisia ja 5,93 prosenttia valkoisia. 40,9 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 87,7 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 31,4 vuotta.
Inga Ravna Eira

Inga Ravna Eira ( s. 30. toukokuuta 1948) on norjalainen saamelaiskirjailija, kääntäjä ja opettaja. Hän kirjoittaa pohjoissaameksi.
Eira on kirjoittanut runoja, novelleja ja lastenkirjoja. Hän on myös toteuttanut performanssiesityksiä yhdessä muiden taiteilijoiden kanssa ja lausunut kirjoittamiaan runoja musiikillisessa runoesityksessä "Čuollogeađgi". Esityksen seurauksena julkaistiin CD-levynä tarina "Gilši – Taitava" vuonna 2012, jonka aiheena oli naisten tilanne poronhoidossa. Hän järjestää kirjoituskursseja ja ohjaa luovaa kirjoittamista, ja harrastaa joikaamista ja saamelaista kertomusperinnettä.
Kaarasjoen kulttuuriviikolla 2006 Eira sai Vuoden kulttuuripalkinnon. Hän kuuluu Saamelaisten kirjailijoiden yhdistykseen, ja on sen puheenjohtaja. Hän on erityisesti ollut mukana työssä saamen kielen ja saamenkielisen koulun puolesta.
Inga Ravna Eiran runokokoelma "Ii dát leat dat eana," Davvi Girji, 2018 oli ehdolla Pohjoismaiden neuvoston vuoden 2019 kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Runokokoelman teemana on ilmastonmuutos.
Kuunari Sylvia

Kuunari Sylvia oli vaasalaisen A. A. Levón &amp; Co:n omistuksessa ollut puinen höyrykuunari joka ajoi karille 20. marraskuuta 1868 Pyhämaan Sasinpauhan kallioluodolla. Laivalla oli yhdeksän hengen miehistö ja kahdeksan matkustajaa, joista onnettomuudessa viisi hukkui ja kolme kuoli kylmyyteen.
Purjeilla ja 36 hevosvoiman höyrykoneella varustettu kuunari Sylvia lähti Tukholmasta 10. marraskuuta 1868 kohti Kristiinankaupunkia ja silloista Nikolainkaupungin nimellä tunnettua Vaasaa. Laivan lastina oli muun muassa puuvillapaaleja, kahvia ja Vaasan VPK:lle menossa ollut paloruisku. Laiva joutui 19. marraskuuta Ahvenanmaan pohjoispuolella lumisateessa kovan pohjoismyrskyn kouriin ja pyrki suojaan Uudenkaupungin satamaan. Matkalla sinne se ajoi kuitenkin karille aamuyöllä 20. marraskuuta Pyhänmaan Sasinpauhan luona. Laiva katkesi kahtia ja menetti mastonsa. Miehistöstä hukkui viisi ja loput selviytyivät kallioluodolle, jossa vielä kolme kuoli kylmyyteen.
Pyhämaan Ihamosta kotoisin ollut torppari Matts Fagerström havaitsi haaksirikkoutuneet luodolla 21. marraskuuta ja pelasti yhdeksän henkiin jäänyttä kuljettaen heidät torppaansa. Pelastuneet kuljetettiin sitten hevosilla Pyhämaan kautta Raumalle.
Pyhämaan uuden kirkon luona paljastettiin 4. marraskuuta 2018 onnettomuudessa menehtyneiden muistolaatta. Messinkinen laatta on kiinnitetty Pyhämaan Sasinpauhalta tuotuun luonnonkiveen ja laatassa on lueteltu onnettomuuden menehtyneiden nimet.
Çingiz Mustafayev

Çingiz Mustafayev (s. 11. maaliskuuta 1991 Moskova, Venäjän SNT, Neuvostoliitto), tunnettu paremmin nimellä Chingiz, on azerbaidžanilainen laulaja, lauluntekijä ja kitaristi. Hän edusti Azerbaidžania kappaleella ”Truth” vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa Tel Avivissa.
Nuoruus.
Mustafayev syntyi Moskovassa vuonna 1991 ja muutti kuusivuotiaana Qazaxiin, Azerbaidžaniin perheensä mukana. Lapsena hän opetteli kitaran soittoa ja kappaleiden tekoa.
Ura.
13-vuotiaana Mustafayev muutti äitinsä ja veljensä kanssa Bakuun, jossa hän myöhemmin osallistui vuonna 2007 Azerbaidžanin versioon Pop Idolista. Mustafayev voitti kilpailun ja hänestä tuli nouseva tähti Azerbaidžanin musiikkiteollisuudessa. Vuonna 2013 Mustafayev edusti Azerbaidžania "New Wave" -kilpailussa Jūrmalassa, Latviassa. Kilpailussa hän sijoittui 11. sijalle. Kolme vuotta myöhemmin Mustafayev osallistui "The Voice of Ukraine" -kilpailuun. Hän kuitenkin karsiutui kilpailun "Kaksintaistelut" -vaiheessa. Siitä lähtien hän esiintyi "Palmas"-nimisen yhtyeensä kanssa. He yhdistelivät azerbaidžanilaista ja turkkilaista kansanmusiikkia sekä flamencoa, rockia ja poppia. Mustafayev päätti kuitenkin lähteä bändistä ja perusti itselleen soolouran. Hän julkaisi myöhemmin kappaleensa nimeltä ”Tenha gezen”.
8. maaliskuuta 2019 ilmoitettiin, että Chingiz edustaa Azerbaidžania vuoden 2019 Euroviisuissa kappaleella ”Truth”. Azerbaidžan esiintyi toisen semifinaalin toisella puoliskolla 16. toukokuuta 2019.
Corcoran (Kalifornia)

Corcoran on kaupunki Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 24 807. Kaupunki on osa Kingsin piirikuntaa. 
California State Prison, Corcoran -vankila sijaitsee kaupungissa.
Aylesbury

Aylesbury on noin asukkaan kaupunki ja kunta "(civil parish)" Buckinghamshiren kreivikunnassa eteläisessä Keski-Englannissa.
Aylesbury sijaitsee runsasravinteisessa savilaaksossa ja toimii Buckinghamshiren hallinnollisena keskuksena. Kaupungissa oli aiemmin lähinnä maitotuotteiden ja ankkojen tuotantoa, mutta nykyään siellä on monipuolista teollisuutta, kuten ruoanjalostusta, koneiden valmistusta ja painoteollisuutta. Aylesburyn kauppatorin ympärillä on useita historiallisia rakennuksia, kuten kreivikunnantalo (1723–40) ja King’s Head Inn (1400-luku). 1400-luvulla rakennettu koulu on nykyään osa kreivikuntamuseota.
Anne Hidalgo

Ana María "Anne" Hidalgo Aleu (s. 19. kesäkuuta 1959) on espanjalaissyntyinen ranskalainen poliitikko. Hän on toiminut Pariisin pormestarina vuodesta 2014. Tässä virassa hän on ensimmäinen nainen. Aikaisemmin hän toimi kulttuurin ja median valtiosihteerinä. Puoluekannaltaan hän edustaa sosialistista puoluetta.
Tausta ja yksityiselämä.
Hidalgo syntyi San Fernandon kaupungissa, Espanjan eteläosassa. Perheeseen kuuluivat vanhemmat ja tyttäret Anne ja Marie. Perhe muutti Ranskaan vuonna 1961 paremman elämän toivossa. Hidalgon vanhemmat muuttivat sittemmin takaisin Espanjaan.
Hidalgo opiskeli aluksi oikeustiedettä, mutta vaihtoi sosiaalitieteisiin, joista hänellä on maisterintutkinto. Tämän jälkeen hän on työskennellyt mm. Ranskan työoloja valvovassa virastossa. 
Hidalgolla on sekä Espanjan että Ranskan kansalaisuus. Hänen Ranskan kansalaisuuden, jonka hän sai hakemuksella ollessaan 14-vuotias, yhteydessä saamansa naturalisaatiotodistus on näytillä pariisilaisessa maahanmuuttomuseossa.
Poliittinen ura.
Ensimmäisen kerran poliittiseen luottamustehtävään Hidalgo valittiin vuonna 2001, kun hänet valittiin Pariisin kaupunginvaltuustoon 15. kaupunkipiiristä. Kolme vuotta myöhemmin Hidalgo valittiin Île-de-Francen aluevaltuustoon. Vuosina 2001–2008 Hidalgo toimi Pariisin varapormestarina, jonka vastuualueena oli sukupuolten välinen tasa-arvo.
Pariisin pormestariksi Hidalgo valittiin ensimmäistä kertaa vuoden 2014 vaaleissa. Hän uusi paikkansa vuoden 2020 vaaleissa.
Lokakuussa 2021 sosialistit valitsivat Hidalgon puolueen ehdokkaaksi vuoden 2022 presidentinvaaleissa. Itse vaaleissa Hidalgo sai ensimmäisellä kierroksella vain 1,75 % ja karsiutui pois.
Poliittisia kantoja.
Hidalgon pyrkimyksensä kieltää yksityisautoilu Pariisin keskustasta on herättänyt sekä ihailua että kiukkua.
Kaikkien pyhien kirkko (Theddlethorpe)

Kaikkien pyhien kirkko () on käytöstä poistettu kirkkorakennus Theddlethorpen kylässä, Lincolnshiressa, Englannissa. Kirkko on rakennettu 1100-luvulla ja se on Grade I -luokan suojelukohde.
Tamminen 1600-luvun lopun saarnastuoli on alun perin ollut Skidbrooken kirkossa. Kirkossa on marmorinen sarkofagi vuodelta 1727 ja samalta vuosisadalta kaksi muistolaattaa.
Martial industrial

Martial industrial on industrialin ja neofolkin pohjalta kehittynyt elektroninen musiikkilaji. Se yhdistelee industrialia, eurooppalaista marssimusiikkia, historiallisia puheraitoja, (neo)klassisia ja dark ambient -vaikutteita. 
Martial industrialin juuret ovat 80-luvulla, jolloin industrial-yhtye Laibach käytti marssirytmejä ja totalitaristista estetiikkaa. Neofolk-artisti Douglas Pearce (Death In June) ja Boyd Rice tekivät tahoillaan samaa omista taiteellisista lähtökohdistaan. 90-luvulta lähtien genreä ovat kehittäneet mm. Puissance, Blood Axis, Der Blutharsch ja Von Thronstahl. Martial industrial -yhtyeiden määrä ja genren tunnettuus ovat kasvaneet 2000-luvulla, vaikka edelleen kyse on hyvin marginaalisesta musiikkityylistä. 
Martial industrial yhdistetään joskus äärioikeistolaisuuteen, samoin kuin neofolk. Genrellä on sekä faneja että vastustajia, jotka pitävät musiikkityyliä vähintään metapoliittisena, vaikka musiikissa ei viitata ajankohtaiseen politiikkaan. Artistien omat kannat kysymykseen politiikasta ovat jakautuneita. Esimerkiksi saksalainen Triarii on ilmaissut musiikin olevan historian käsittelyä varten ja vastustavansa kaikkia ääriryhmiä. Von Thronstahl sen sijaan on kritisoinut modernia demokratiaa ja tuonut esiin musiikin ideologisia päämääriä.
Stella Donnelly

Stella Donnelly (s. 10. huhtikuuta 1992) on australialainen laulaja-lauluntekijä. Hän syntyi Australiassa walesilaiselle äidille, ja hän vietti osan lapsuudestaan Walesissa ja muutti takaisin Australiaan noin 10-vuotiaana. Donnelly aloitti musiikkiuransa julkaisemalla EP-levyn "Thrush Metal" vuonna 2017. Vuonna 2019 ilmestyi hänen debyyttialbuminsa "Beware of the Dogs", joka palkittiin ARIA Music Awardsissa kategorioissa "Independent Album Of The Year" ja "Best Independent Pop Album or EP".
Lene Cecilia Sparrok

Lene Cecilia Sparrok (s. 6. lokakuuta 1997 Namsskogan, Norja) on eteläsaamelainen näyttelijä ja poronhoitaja Norjasta. Hän teki läpimurtonsa vuonna 2017 ensimmäisen elokuvansa "Saamelaisveri" naispääosassa Elle Márjána. Tästä roolista hän on voittanut useita palkintoja.
Elämä ja ura.
Sparrok on syntynyt Namsskoganissa, jossa hän työskentelee poronhoitajana sukulaistensa kanssa Voengelh-Njaarke -paliskunnassa. Hän on varttunut sekä Namsskoganissa että Snåsassa, jossa hän kävi eteläsaamelaista asuntolakoulua Åarjel-saemiej skuvle. Sparrok on suorittanut poronhoidon ammattitutkinnon. Vuonna 2017 hän sai kisällikirjeensä. Hän osaa norjaa, ruotsia ja eteläsaamea.
"Saamelaisveri".
Sparrok, joka harrasti teatteria koulussa, kutsuttiin Uumajan Saamelaisviikkojen aikana järjestetyyn koe-esiintymiseen. Sen jälkeen kun Sparrok sai roolin, hän kävi säännöllisesti näyttelijäopetuksessa ennen elokuvan kuvauksia. Sparrok oli vain 14-vuotias, kun hän näytteli eteläsaamelaista Elle Márjáa (Kristinaa) Amanda Kernellin elokuvassa "Saamelaisveri". Hänen pikkusiskonsa Mia Sparrok näytteli samassa elokuvassa Elle-Marjan pikkusiskoa Njennaa.
Palkintoja ja tunnustuksia.
Vuoden 2016 Tokion kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla Sparrok voitti parhaan naisosan palkinnon. Samana vuonna hänet palkittiin raadin kunniamaininnalla 40. São Paulon kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla. Seuraavana vuonna hän voitti parhaan naisosan palkinnon Seattlen kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla. Samana vuonna sekä Sparrok että hänen pikkusiskonsa Mia olivat ehdolla parhaan naisosan palkinnon saajaksi, mutta kumpikaan ei voittanut. Sen lisäksi sinä vuonna Sparrok kilpaili parhaan naispääosan Guldbagge-palkinnosta, jonka hän myös voitti.
John Lundvik

John Hassim Lundvik (s. 27. tammikuuta 1983 Lontoo) on ruotsalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän voitti vuoden 2019 Melodifestivalenin musiikkikappaleella "Too Late for Love" ja edusti Ruotsia toukokuussa 2019 Euroviisuissa Tel Avivissa Israelissa. Aikaisemmin hän on kilpaillut Melodifestivalenissa vuonna 2018 musiikkikappaleella "My Turn" sijoittuen kolmanneksi finaalissa.
Lundvik osallistui Melodifestivaleniin uudestaan vuonna 2022 kappaleella "Änglavakt" ja sijoittui kahdeksanneksi sekä vuonna 2025 kappaleella "Voice of the Silent" ja sijoittui kuudenneksi.
Yksityiselämä.
Lundvik syntyi Lontoossa ja hänet adoptoitiin viikon vanhana ruotsalaiselle pariskunnalle. Hän asui Lontoossa kuusivuotiaaksi asti, kunnes Lundvikin perhe muutti takaisin Ruotsiin, Växjöön. Hän ei ole koskaan tavannut biologisia vanhempiaan.
Batman vs. Teenage Mutant Ninja Turtles

Batman vs. Teenage Mutant Ninja Turtles on keväällä 2019 julkaistu supersankarianimaatioelokuva. Elokuva on toteutettu DC Entertainmentin, Warner Bros. Animationin ja Nickelodeon Animation Studiosin yhteistyönä.
Elokuva perustuu vuonna 2015 julkaistuun sarjakuvaminisarjaan, jossa DC Comicsin Batman-sarjakuvien ja IDW Publishingin julkaisemien TMNT-sarjakuvien hahmot tapaavat toistensa universumeissa.
Orchestre Poly Rythmo de Cotonou

Orchestre Poly Rythmo de Cotonou on Beninistä, Cotonousta kotoisin oleva yhtye. Se soittaa afrobeatia, funkia, soukousta ja muita tyylejä, jotka perustuvat usein vodunin rytmeihin. Ryhmää kutsutaan joskus nimellä "Tout Puissant" ("suom." "Kaikkivaltias") Orchester Poly Rythmo do Cotonou. 
Biografia.
Orchestre Poly Rythmo de Cotonoun perusti ensimmäisen kerran yhtyeen johtaja Clément Mélomé vuonna 1968 nimellä "Orchestre Poly-Disco" Cotonoun rannikkokaupungissa Beninissä. Sen debyyttialbumi julkaistiin alun perin vuonna 1973. 1960-luvun lopulta 1980-luvun alkupuolelle ryhmä tallensi noin 500 eri musiikkityylistä kappaletta beniniläisille levy-yhtiöille. 
Elpyminen.
Popular African Music -yhtiö julkaisi yhtyeen tallenteista vuonna 2003 kokoelman, jota seurasi "The Kings of Benin Urban Groove" Soundway Recordsin kanssa seuraavana vuonna. Vuoden 2008 alussa Analog Africa -lehden julkaisemat kokoelmat toivat yhtyeelle suurempaa, maailmanlaajuista huomiota. Tämä kiinnostus johti yhtyeen uudistamiseen, kansainväliseen kiertueeseen vuonna 2009 ja kahden uuden studioalbumin julkaisemiseen: "Cotonou Club" (2011) ja "Madjafalao" (2016). 
Diskografia.
Uudelleenjulkaisut.
Orchester Poly-Rythmo julkaisi aktiivisimman kautensa aikana useita tusinoita LP:itä ja singlejä. Seuraava diskografia viittaa vain viime vuosien julkaisuihin.
Too Late for Love

Too Late for Love on ruotsalaisen laulajan John Lundvikin esittämä kappale, jolla hän edusti Ruotsia vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa. Kappale valittiin edustuskappaleeksi maaliskuussa 2019 Melodifestivalenissa. Kappale sai eniten ääniä sekä kansainvälisiltä raadeilta että yleisöäänestyksessä.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 334 pistettä ja saavutti sijan 5.
Tuija Virtanen-Ulfhielm

Tuija Elisabeth Virtanen-Ulfhielm (o.s. "Virtanen", s. 5. kesäkuuta 1954 Turku) on suomalainen filosofian tohtori ja Åbo Akademin englannin kielen professori emerita.
Virtanen kirjoitti ylioppilaaksi Puolalan yhteislyseosta (1973). Hän opiskeli ja valmistui Åbo Akademista humanististen tieteiden kandidaatiksi 1977, filosofian maisteriksi 1982, lisensiaatiksi 1988 ja tohtoriksi 1993. Lisäksi hän suoritti aineenopettajan kasvatustieteelliset opinnot (1985). Hänen väitöskirjansa (1992) oli otsikoitu "Discourse functions of adverbial placement in English. Clause-initial adverbial placement in narratives and procedural place descriptions". Vuodesta 1995 Virtanen-Ulfhielm on ollut Tukholman yliopiston englanninkielen dosentti ja vuosina 1997–2002 Åbo Akademin dosentti.
Virtanen työskenteli valmistuttuaan Turun yliopiston englannin assistenttina (1982–1989), jona aikana hän oli Åbo Akademin tutkimusapulainen (vuosina 1985–1988). Hän oli Suomen Akatemian tutkimusapulainen 1989–1992 ja Åbo Akademin englannin lehtori 1992–1997. Vuosina 1997–2002 Virtanen-Ulfhielm oli englannin kielitieteen professori Växjön korkeakoulussa, sittemmin Växjön yliopistossa. Hänet nimitettiin vuonna 2002 Åbo Akademin englannin kielitieteen professoriksi mistä tehtävästä hän jäi eläkkeelle vuonna 2022. Hän toimi yliopistonsa kielikeskuksen johtokunnan puheenjohtajana 2002–2009.
Professori Virtanen-Ulfhielm toimi Valtion kielenkääntäjien tutkintolautakunnan jäsenenä 2002–2003. Hänen tuotantonsa käsitti vuoteen 2015 mennessä yli 55 tieteellistä artikkelia tekstilingvistiikan, diskursioanalyysin, pragmatiikan, retoriikan, englannin kieliopin ja korpuslingvistiikan alalta. Hän oli tuolloin toimittanut viisi kokoelmateosta. Hän on pitänyt myös vierailu- ja yleisöluentoja ja esiintynyt Växjön vuosinaan tv- ja radiolähetyksissä.
Hänen aviopuolisonsa on Fredrik Ulfhielm (1990–).
Virtanen-Ulfhielm on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 2008.