tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Grand Island (Nebraska)

Grand Island on kaupunki Yhdysvaltain keskilännessä sijaitsevassa Nebraskan osavaltiossa. Sen pinta-ala on 55,9 km² (vettä 0,3 km²) ja asukasluku 48 520 (2010). Asukkaista 87% on valkoisia ja 16% latinoja. 
Kaupunki on tunnetty sokerijuurikkaiden kasvatuspaikkana.
Momčilo Tapavica

Momčilo Tapavica (, 14. lokakuuta 1872 – 10. tammikuuta 1949) oli serbialaisperäinen unkarilainen tenniksen pelaaja, painonnostaja ja painija.
Ensimmäisissä nykyaikaisissa olympialaisissa kisoissa Ateenassa vuonna 1896 Momčilo Tapavica saavutti pronssimitalin tenniksen kaksinpelissä. Hän osallistui myös kahden käden painonnostoon missä sijoittui viimeiseksi ja painin kilpailussa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Stéfanos Christópoulokselle.
Poprad

Poprad (, ) on kaupunki Slovakiassa, Tatravuorten juuressa. Popradissa on vanha keskusta-alue ja kansainvälinen Poprad-Tatryn lentoasema. Rautatieasemalta lähtee hiihtokeskuksiin vuorille vievä raitiotie.
Vuonna 2020 kaupungissa oli 51 051 asukasta. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan asukkaista 94,1 % oli slovakkeja, 2,1 % romaneja ja 1,0 % tšekkejä. Uskonnoltaan 65,9 % ilmoitti olevansa roomalaiskatolisia ja 7,3 % protestantteja. 16,8 % ei ilmoittanut mitään uskontoa.
Maantiede.
Poprad sijaitsee Tatravuorten välittömässä läheisyydessä. Kaupungin lähellä on neljä kansallispuistoa. Ilmasto on leuto. Tammikuun keskilämpötila vaihtelee −3,5 °C:stä kuuteen plusasteeseen, heinäkuussa yleinen keskilämpötila on noin 16–17 astetta. Sadetta saadaan 600–800 mm vuodessa. Läheinen vuoristo vaikuttaa luonnollisesti kaupungin säähän. Tuulen suunta on useimmin lännestä tai lounaasta, tuulisinta on joulu–maaliskuussa.
Liikenneyhteydet.
Popradista on hyvät liikenneyhteydet 718 metrin korkeudella sijaitsevan kansainvälisen Poprad-Tatryn lentoaseman lisäksi, sillä Košicen ja Bratislavan välinen rautatie (180) kulkee kaupungin Poprad-Tatrun rautatieaseman kautta. Rautatieasemalta johtaa rata myös Puolaan ja kapearaiteinen sähköratayhteys Tatravuorille.
Poprad-Tatrun linja-autoasema sijaitsee runsas 100 metriä rautatieasemalta länsilounaaseen. Eurooppatie kulkee kaupungin kautta.
Historia.
Kaupungin paikalla on ollut asutusta antiikin ajoista. Ensimmäinen kirjallinen maininta Popradista on vuodelta 1256. Vuoteen 1946 Poprad oli vain osa siitä 55 000 asukkaan kaupunkikokonaisuudesta, joka nykyään kantaa tuota nimeä – muut olivat nykyiset kaupunginosat Matejovce (1251), Spišská Sobota (1256), Veľká (1268) ja Stráže (1276). Näistä merkittävin oli Spišská Sobota, jonka hallitseva asema alueella jatkui 1800-luvun lopulle.
Hallinto.
Kaupungin pormestarina on vuodesta 2003 toiminut entinen jääkiekkotuomari Anton Danko.
Alueellinen jako.
Poprad on samannimisen piirin (okres) keskus ja itse jaettu kuuteen kaupunginosaan:
Muuta.
Vuonna 1999 Poprad haki vuoden 2006 talviolympialaisia, mutta hävisi Italian Torinolle.
Sotíris Versís

Sotíris Versís (, 1879 Ateena – 1918) oli kreikkalainen yleisurheilija, painonnostaja ja kaksinkertainen olympiamitalisti.
Ensimmäisissä nykyaikaisissa olympialaisissa Ateenassa vuonna 1896 Versís kilpaili kiekonheitossa ja painonnostossa. Hän sijoittui kolmanneksi sekä kiekonheitossa että kahden käden painonnostossa. Yhden käden painonnostossa hän sijoittui neljänneksi. Versís kilpaili kuulantyönnössä vuoden 1900 olympiakisoissa, mutta ei saanut tulosta.
Pekka Tuomisto (jääkiekkoilija)

Pekka Juhani Tuomisto (s. 29. joulukuuta 1960 Oulu) on suomalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Tuomisto aloitti uransa SM-liigassa Oulun Kärpissä, jossa hän pelasi kaudet 1980–1987. Tämän jälkeen hän siirtyi HIFK:hon, jossa pelasi uransa loppuun vuoteen 1996 saakka. Kärpissä hän voitti Suomen mestaruuden. Mestaruuden lisäksi Tuomisto sai urallaan yhden hopean ja viisi pronssia.
Maajoukkueurallaan Pekka Tuomisto edusti Suomea vuoden 1988 olympialaisissa, jossa Suomi voitti ensimmäisen mitalinsa saavuttamalla olympiahopeaa. Hän oli mukana myös vuoden 1992 talviolympialaisissa. MM-kisoissa hän pelasi vuosina 1991 ja 1992. Jälkimmäisessä turnauksessa Suomi saavutti MM-hopeaa, mikä oli Suomelle ensimmäinen mitali MM-kisoissa. Tuomisto oli maajoukkueen kapteeni olympialaisissa ja MM-kisoissa vuonna 1992.
Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Tuomiston Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 124. Rullakiekon SM-liigan parhaan maalintekijän palkinto on nimetty Pekka Tuomiston maljaksi. Tuomisto pelasi kahdet rullakiekon MM-kisat (1995, 1996) ja saavutti kaksi pronssimitalia.
Teresina

Teresina (aiemmin Theresina) on Piauín osavaltion pääkaupunki Brasiliassa. Sen asukasluku on noin 844 000, mutta laajemmalla metropolialueella asuu yli miljoona ihmistä. Kaupungin pinta-ala on 1 392 neliökilometriä. 
Teresina sijaitsee sisämaassa. Sen päivälämpötilat vaihtelevat 26 ja 40 celsiusasteen välillä läpi vuoden, sillä kaupunki sijaitsee hieman päiväntasaajan eteläpuolella.
Teresina sijaitsee Parnaíba-joen varrella, ja sieltä on siltayhteys Maranhãon osavaltion Timonin kaupunkiin.
Maria Peura

Maria Kristiina Peura (s. 2. kesäkuuta 1970 Pello) on suomalainen kirjailija ja dramaturgi. 
Elämä ja ura.
Peura syntyi opettajien Paavo Peura ja Kaija Martikainen perheeseen. Peuralla on kaksi lasta. Peura valmistui ylioppilaaksi 1989 ja teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta dramaturgiasta 2008.
Peuran esikoisteos "On rakkautes ääretön" (2001) käsitteli insestiä ja pedofiliaa ja sai kiitosta vaikeiden aiheiden käsittelemisestä. Teos oli Finlandia-palkintoehdokkaana, ja sai Olvi-säätiön palkinnon, Nuori Aleksis -palkinnon ja Hyvä teko lapselle -palkinnon. Kirjailijan toinen romaani "Valon reunalla" (2005) sijoittui pieneen pohjoiseen kylään, jota halkovat joki ja rautatie, ja kuvasi nuoruuden väkeviä kokemuksia. Romaani ilmestyi englanniksi vuonna 2007. Kolmas romaani "Vedenaliset" (2008) kertoi kalastajaperheen tyttärestä, joka kokee vieraudentunteita modernissa maailmassa ja löytää hengenheimolaisia maahanmuuttajayhteisöstä. "Kantajat" (2020) oli ehdolla Runeberg-palkinnon saajaksi.
Peura on julkaissut myös lastenrunokirjan "Mimmi Moun ilotaika" (2004) sekä kirjailijan omaa kirjoittajuutta ja itsesensuuria käsittelevän teoksen "Antaumuksella keskeneräinen" (2012).
Simo Saarinen

Simo Olavi Saarinen (s. 14. helmikuuta 1963 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkoilija ja sittemmin erotuomari. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Pelaajaura.
Saarinen aloitti uransa SM-liigassa HIFK:n paidassa, jossa hän pelasi kaudet 1980–1984. New York Rangers varasi hänet NHL:ään 1982 kymmenennellä kierroksella numerolla 193. Vuonna 1983 hän voitti HIFK:n kanssa jääkiekon Suomen mestaruuden. Hän siirtyi syksyllä 1984 Pohjois-Amerikkaan Rangersiin pelaamaan, mutta sai jo kahdeksan pelatun NHL-ottelun jälkeen 11. marraskuuta 1984 vakavan polvivamman törmättyään maaliin, mikä piti hänet sivussa kaukalosta yli vuoden. Hän palasi loppukaudesta 1985–1986 pelaten 13 ottelua AHL-joukkue New Haven Nighthawksissa. Loukkaantunut polvi ei kuitenkaan kestänyt rasitusta. NHL tarjosi Saariselle 250 000 dollarin korvausta, mikäli hän olisi lopettanut uransa. Tästä Saarinen kieltäytyi ja päätti palata Helsinkiin pelaten HIFK:ssa kaudet 1986–1996, jonka jälkeen lopetti pelaajauransa. Yhteensä hän keräsi SM-liigan runkosarjassa 513 ottelussa 71 maalia, 105 syöttöä eli yhteensä 176 tehopistettä. Pudotuspeleissä tehoja syntyi 54 ottelussa 5 maalia, 13 syöttöä eli yhteensä 18 tehopistettä. Simo Saarinen tunnettiin "uhrautuvana" pelaajana, jolta oli usein paikat rikki.
Maajoukkueurallaan Saarinen edusti Suomea olympialaisissa 1984, 1988 ja 1992. Vuonna 1988 Suomi ylsi ensimmäiseen jääkiekon arvokisamitaliinsa, kun joukkue saavutti olympiahopeaa. MM-kilpailuissa Saarinen oli mukana 1989 ja 1990. Saarinen valittiin Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 174.
Rullakiekon SM-liigan parhaan puolustajan palkinto on nimeltään Simo Saarisen malja. Omalla urallaan Saarinen pelasi yhdet MM-kisat (1996), joista tuloksena oli pronssimitali. Saarinen oli tuolloin Suomen joukkueen paras pistemies.
Pelaajauran jälkeen.
Pelaajauransa jälkeen Saarinen toimi HIFK:n apuvalmentajana kaudet 1996–1998, joista jälkimmäinen päättyi Suomen mestaruuteen. Valmentajauransa jälkeen hän on toiminut jääkiekkoerotuomarina. Hän sai pelaajien äänestyksessä SM-liigan parhaalle tuomarille myönnetyn Kultaisen pillin vuosina 2001 ja 2002 . Saarinen lopetti liigatuomarityöt jäätyään kiinni rattijuopumuksesta vuoden 2002 lopulla. Saarinen aloitti marraskuussa 2007 HIFK:n C93-joukkueen apuvalmentajana Mika Myntin aisaparina. Kaudella 2008–2009 Saarinen toimi HIFK CSM-joukkueen apuvalmentajana, ja jatkoi samoissa tehtävissä kaudet 2009–2011 HIFK BSM-joukkueen peräsimessä. Kevään 2011 jälkeen Saarinen piti muutaman vuoden taukoa valmennustöistä ja palasi kaudelle 2017–2018 HIFK:n B-juniorieiden Challenger-joukkueen apuvalmentajaksi. Seuraavan kauden Saarinen oli jälleen sivussa kunnes ryhtyi 2019 syksyllä Viikingit HC:n B-junioreiden Mestis-joukkueen apuvalmentajaksi.
Crossover

Crossover voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Albumit
Okko Kamu

Okko Tapani Kamu (s. 7. maaliskuuta 1946 Helsinki ) on suomalainen kapellimestari. Hän on esiintynyt myös viulistina ja kamarimuusikkona. Kamulle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1999 ja professorin arvonimi vuonna 2011.
Ura.
Kamu aloitti viulunsoiton kaksivuotiaana ja opinnot kuusivuotiaana Sibelius-Akatemiassa, jossa hän opiskeli vuosina 1952–1969. Hänen viulunsoiton opettajansa oli Onni Suhonen ja hän soitti Suhonen-kvartetissa vuosina 1964–1972. Vuonna 1967 hän teki opintomatkan Wieniin. Kamu toimi Helsingin kaupunginorkesterin 2. viulun varaäänenjohtajana vuosina 1965–1966 ja Suomen Kansallisoopperan ensimmäisenä konserttimestarina vuosina 1966–1968.
Kamu voitti ensimmäiset Herbert von Karajan -kapellimestarikilpailut Berliinissä vuonna 1969, mikä avasi hänelle ovet maailmalle. Hän toimi Tukholman kuninkaallisen oopperan vierailevana kapellimestarina vuosina 1969–1970. Hänet kiinnitettiin Radion sinfoniaorkesterin kapellimestariksi vuonna 1970 ja ylikapellimestarina hän toimi vuosina 1972–1977. Kamu on toiminut myös Oslon filharmonikkojen (1975–1979), Helsingin kaupunginorkesterin (1981–1988), Helsingborgin sinfoniaorkesterin (1990–1999) ja Suomen Kansallisoopperan (1996–1999) ylikapellimestarina.
Kesällä 2011 Suomen lähes kaikki parhaat kapellimestarit kokoontuivat soittaakseen yhdessä ”demokraattista kamarimusiikkia” ilman kapellimestaria Okko Kamun isännöimässä Musiikkia! Ruovesi -tapahtumassa. ”Omia” instrumenttejaan soittaneiden kapellimestareiden kokoonpanoon kuuluivat Kamun lisäksi muun muassa Osmo Vänskä, Pietari Inkinen, Sakari Oramo, Jukka-Pekka Saraste ja Susanna Mälkki. Kapellimestariensemble muun muassa kantaesitti Leif Segerstamin sävellyksen.
Kamu on ollut paljon Aasiassa ja esiintyi vuonna 2006 Aasian nuoriso-orkesterin ja Singaporen sinfoniaorkesterin kanssa. Hän työskenteli vuoteen 2017 asti Singaporen sinfoniaorkesterin kapellimestarina ja toimi myös Sinfonia Lahti -orkesterin ylikapellimestarina 2011–2016.
Hän jäi eläkkeelle vakinaisista viroistaan vuonna 2017.
Yksityiselämä.
Okko Kamun isä Väinö Kamu oli taiteilija, äiti Eine Syrjänen laulaja, kontrabasisti ja viulunrakentaja, veli Esa Kamu alttoviulisti ja sisar Monna Kamu, laulaja ja pianonsoiton opettaja. 
Kamu on ollut useita kertoja naimisissa. Ensimmäinen puoliso oli säveltäjä Marjatta Meritähti ja heillä on tytär muusikko ja näyttelijä Ona Kamu. 1970-luvulla Kamu meni naimisiin solistitanssija Arja Niemisen kanssa ja heillä on liitosta kaksi lasta Saana (1971–2019) ja Aleksis (s. 1975). Tämän jälkeen hän oli naimisissa eläinlääkäri Susanne Kamun kanssa 20 vuotta, ja heillä on kolme lasta. Okko Kamu avioitui lokakuussa 2017 Savonlinnan oopperajuhlien pr-päällikön, luokanopettaja Katriina Koiviston kanssa.
Aluslaatta

Aluslaatta eli aluslevy eli prikka on erillinen osa, jota käytetään ruuvin kannan tai mutterin alla. Yleisin aluslaatta on pyöreä ja sinkitty teräspala, jonka keskellä on reikä ruuvin läpimenoa varten. Aluslaatan yleisimmät tehtävät ovat pintapaineen pienentäminen voiman vaikutuskohtaa suurentamalla, kitkan pienentäminen kiristysmomentin tarkkuuden parantamiseksi, epätasaisen pinnan tasoittaminen (kiila-alusta kaltevalla pinnalla), tiivistys (kaasu- yms. säiliöt) ja eristeenä toimiminen silloin, kun ruuvilla ja levyllä on erilainen sähköinen potentiaali ja on galvaanisen korroosion tai oikosulun vaara. Tähtialuslaatan tarkoitus on päinvastainen, eli sillä pyritään rikkomaan maali- tai oksidikerros, jotta sähköinen kontakti olisi mahdollisimman hyvä. Tähti- ja jousialuslaatat myös estävät ruuvin avautumista, sillä ruuvin pyöriessä vastapäivään niiden terävä reuna pureutuu alustaan sekä ruuvin kantaan.
Aluslaattoina käytetään yleensä standardin mukaisia kuten DIN125 (vanhentunut). 2000-luvulla on siirrytty ISO-standardeihin, jotka eivät sinänsä ole muuttaneet aluslevyjen mittoja merkittävästi. Huomattavin muutos on nimelliskoon merkintä: ISO standardeissa kokomerkintä vastaa aluslevylle sopivan ruuvin tai mutterin kokomerkintää. Esim. ruuville M10 sopivan aluslevyn koko on 10 (aikaisemmin koko oli aluslevyn reiän koko).
Maatalouslomittaja

Maatalouslomittaja on kunnan palkkaama työntekijä, joka hoitaa maatilaa sillä välin kun maatalousyrittäjä on sairaus- tai vuosilomalla. Maatalouslomitusta on ohjattu lainsäädännöllä vuodesta 1978 alkaen . Nykyinen laki on vuodelta 2008 . Lain mukaan lomittajan tehtävänä on huolehtia maatilan karjatalouteen kuuluvista ja muista maatalousyrityksen hoitoon liittyvistä välttämättömistä tehtävistä. 
Tärkein ja yleensä aina ajankohtainen lomittajan työ on karjanhoito eli eläinten ruokinta ja muu hoito. Merkittävin maatalouslomituksen kohde on maidontuotanto. Maatalouslomitusta ei myönnetä kaikkiin kotieläintalouden tuotantosuuntiin, ei esimerkiksi porotalouteen. 
Maatalouslomitusta myönnetään myös MYEL-vakuutetulle kasvinviljelytilalle. Sijaisapulomitukseen voi tarvittaessa kuulua viljan- ja heinänviljelytehtäviä, mutta ei metsätaloustyötä.
Maatalouslomittaja on usein moniosaaja. Päivittäiseen työhön kuuluu jatkuva eläinten havainnointi ja tarkkailu, ja lomittajan tulee osata tunnistaa eläimen terveydentilan muutokset ja kiimakierrot. Ongelmatilanteisiin on osattava reagoida nopeasti ja vastuullisesti. Myös erilaisten maatalouskoneiden kuten traktorin käyttö erilaisine lisälaitteineen on arkipäivää maatalouslomittajien työssä.
Maatilojen tuotantosuuntien erikoistuminen sekä tietotekniikan ja muun automaation lisääntyminen vaativat myös lomittajilta erikoisosaamista. Lomittajan tulee osata käyttää tietotekniikkaa esimerkiksi karjan ruokinta- ja lypsymuutoksissa tai maatilan tuotantotoiminnan häiriöttömyyden seurannassa. Vuonna 2006 istunut Sosiaali- ja terveysministeriön työryhmä esitti maatalouslomittajien työajan ja pätevyysvaatimusten tarkistamista.
Reijo Mikkolainen

Reijo Kalevi Mikkolainen (s. 14. toukokuuta 1964 Pirkkala) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli laitahyökkääjä.
Mikkolainen aloitti uransa SM-liigassa Tapparassa, jossa hän pelasi kaudet 1983–1989 voittaen neljä Suomen-mestaruutta. Tämän jälkeen hän siirtyi TPS:ään, jossa voitti mestaruudet vuosina 1990, 1991 ja 1993. TPS:ssä hän pelasi kauteen 1993–1994 asti, jonka jälkeen siirtyi Tampereen Ilvekseen. Ilveksestä hän siirtyi kesken kauden 1995–1996 takaisin Tapparaan, jossa pelasi vain loppukauden siirtyen seuraavaksi kaudeksi Saksan pääsarjaan EC Peitingiin. Kauden 1997–1998 hän pelasi vielä Saksan 2. Bundesliigassa, jonka jälkeen hän lopetti uransa.
Maajoukkueurallaan Mikkolainen edusti Suomea vuoden 1988 talviolympialaisissa, jossa Suomi saavutti ensimmäisen (mikäli Euroopan-mestaruuskilpailuja ei oteta huomioon) jääkiekon arvokisamitalinsa voittamalla turnauksessa olympiahopeaa. Mikkolainen teki hattutempun ottelussa Ranskaa vastaan. Hänestä tuli pitkäksi aikaa viimeisin suomalaispelaaja, joka on tehnyt olympialaisissa hattutempun, kunnes Sakari Manninen teki hattutempun Slovakiaa vastaan Suomen ensimmäisessä ottelussa Pekingin olympialaisissa vuonna 2022. Mikkolainen oli mukana myös vuosien 1987, 1989 ja 1990 maailmanmestaruuskilpailuissa. Hänet on nimitetty Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 163. Seitsemän Suomen-mestaruuden lisäksi hänellä on yksi SM-hopea.
Muuta.
Mikkolaisen isoisoisä Kalle Mikkolainen voitti joukkuevoimistelun olympiapronssia Lontoon kesäolympialaisissa 1908.
Jukka Virtanen (jääkiekkoilija)

Jukka Einar Virtanen (s. 15. heinäkuuta 1959 Säkylä) on suomalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Virtanen aloitti SM-liigauransa Porin Ässissä, jossa hän pelasi kaudet 1979–1983. Vuonna 1984 hän siirtyi TPS:ään, jossa hän pelasi uransa loppuun vuoteen 1993 saakka. TPS:ssä hän oli voittamassa Suomen mestaruuksia vuosina 1989, 1990, 1991 ja 1993. Yhteensä hän teki SM-liigan runkosarjassa 507 ottelussa 43 maalia ja 70 syöttöä eli yhteensä 113 tehopistettä. Pudotuspeleissä tehoja syntyi 93 ottelussa 12 maalia ja 6 syöttöä eli yhteensä 18 tehopistettä.
Maajoukkueurallaan Virtanen edusti Suomea Calgaryn 1988 talviolympialaisissa, joissa Suomi saavutti ensimmäisen jääkiekon arvokisamitalinsa voittamalla olympiahopeaa. Hän oli mukana myös vuosien 1986 ja 1987 MM-kisoissa. Nykyisin Virtanen työskentelee työnjohtajana Turun kaupungin liikuntapalvelukeskuksessa.
Erkki Laine

Erkki Juhani Laine (13. syyskuuta 1957 Lahti – 22. elokuuta 2009 Asikkala) oli suomalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Laine aloitti uransa I-divisioonassa Lahden Reippaassa kaudella 1975–1976. Seuraavalla kaudella Reipas nousi SM-liigaan. Laine pelasi Reippaassa vuoteen 1978 saakka, jolloin siirtyi Ruotsin Elitserienin Leksandiin. Hän voitti Elitserienin maalikuninkuuden keväällä 1981. Vuonna 1982 hän palasi Reippaaseen kahdeksi kaudeksi, joiden jälkeen siirtyi takaisin Ruotsiin Färjestadin riveihin. Hän pelasi Färjestadissa kevääseen 1988 voittaen jälleen maalikuninkuuden vuonna 1985. Vuonna 1988 hän siirtyi Saksan Bundesliigaan Berlin Capitalsiin ja seuraavalla kaudella Sveitsin Davosiin. Hän kuitenkin palasi Sveitsistä Reippaaseen vielä saman kauden aikana. Hän pelasi Reippaassa vuoteen 1995 saakka, jonka jälkeen lopetti uransa.
Yhteensä Laine teki SM-liigan runkosarjassa 324 ottelussa 185 maalia ja antoi 124 maalisyöttöä eli yhteensä 309 tehopistettä.
Maajoukkueurallaan hän edusti Suomea olympialaisissa 1984 ja 1988. Jälkimmäisissä kisoissa Suomi otti ensimmäisen jääkiekon arvomitalinsa voittamalla olympiahopeaa. Laine oli valittu myös Lake Placidin olympiajoukkueeseen 1980, mutta hän joutui jättämään kisat väliin loukkaantumisen takia.
Laineen tytär Emma Laine on tennisammattilainen, joka ilmoitti lopettavansa uransa 2019. Myös toinen tytär, Essi Laine, on ansioitunut suomalaisilla tenniskentillä.
Erkki Laine katosi veneilymatkallaan Asikkalan Kalkkisissa 22. elokuuta 2009. Hänen ruumiinsa löydettiin kolme päivää myöhemmin katoamispaikan tuntumasta. Pelicans ilmoitti verkkosivuillaan kunnioittavansa Laineen muistoa 12. syyskuuta pelattavassa ottelussa Pelicans-JYP. 
Näköispatsas.
Erkki Laineelle on pystytetty näköispatsas Lahden Isku Areenan viereen. Patsaan on suunnitellut virolainen taiteilija Bruno Kadak ja se on valmistettu Tartossa. Alumiinista valmistettu näköispatsas on noin kolmimetrinen ja se seisoo graniittijalustalla. Patsaassa on käytetty Kiekkoreippaan värejä. Mallia patsaan toteutukseen otettiin NHL:stä ja esimerkiksi Kanadaan jäähallien yhteyteen pystytetyistä pelaajapatsaista. 
Patsas paljastettiin 28.11.2017 ennen Pelicansin ja HPK:n välistä Hämeen Herruus -ottelua. Patsaan julkistivat urheilu- ja kulttuuriministeri Sampo Terho ja jääkiekkovalmentaja Kari Eloranta. Patsaan luovuttivat Lahden Jäähalli Oy:lle Lahden Pelicans, Kiekkoreipas ja SSR Group Oy. Patsas toteutettiin yksityisin varoin jäähalliyhdistyksen omistamalle maalle.
Ruotsin lippu

Ruotsin lippu () on perinteinen skandinaavinen ristilippu, joka juontaa juurensa 1500-luvulle. Lipun esikuvana toimi Tanskan lippu. Lipun otti käyttöön Juhana III 1569. Se oli todennäköisesti ensimmäisen kerran esillä Varsinais-Suomen maakunnan vaakunassa.
Ruotsin lain SFS 1982:269 mukaan lipun mitat ovat 10 suhde 16:een (korkeus:pituus). Lipputangon puoleiset siniset kentät ovat korkeudeltaan 4 ja pituudeltaan 5 mittayksikköä. Ristin sakaran leveys on puolet sinisen kentän korkeudesta eli 2 mittayksikköä. Uloimpien sinisten kenttien korkeus on 4 ja pituus 9 mittayksikköä. Ruotsin lippu jakautuu siis pystysuunnassa suhteessa 4:2:4 ja vaakasuunnassa suhteessa 5:2:9.
Ruotsin lain SFS 1983:826 mukaan värit ovat: keltainen NCS 0580-Y10R, sininen NCS 4055-R95B.
Maailman vanhinta säilynyttä Ruotsin lippua säilytetään Amsterdamin Rijksmuseumissa. Hollantilaiset ottivat sen sotasaaliiksi Juutinrauman meritaistelussa vuonna 1658.
Kari Laitinen (jääkiekkoilija)

Kari Juhani Laitinen (s. 9. huhtikuuta 1964 Helsingin maalaiskunta) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä. Kari oli tunnettu poikkeuksellisesta luistelunopeudestaan ja tarkasta rannelaukauksestaan.
Laitinen aloitti uransa SM-liigassa Jokereissa, jossa hän pelasi kaudet 1985–1987. Tämän jälkeen hän siirtyi HIFK:hon, jossa pelasi aina vuoteen 1993 saakka. Kauden 1993–1994 hän pelasi I-Divisioonassa Jokipojissa. Seuraavat kaksi kautta hän pelasi Ranskassa, jonka jälkeen pelasi vielä kaudet 1996–1998 Pelicansin paidassa I-Divisioonassa. Yhteensä hän teki uransa aikana SM-liigan runkosarjassa 309 ottelussa 143 maalia ja 76 syöttöä eli yhteensä 219 tehopistettä. Pudotuspeleissä tehot olivat 20 ottelussa kaksi maalia ja kolme syöttöä eli yhteensä viisi tehopistettä.
Maajoukkueurallaan Laitinen edusti Suomea vuoden 1988 talviolympialaisissa, jossa Suomi otti ensimmäisen jääkiekon arvokisamitalinsa voittamalla olympiahopeaa.
Lesley Bush

Lesley L. Bush (s. 17. syyskuuta 1947 Orange) on yhdysvaltalainen entinen uimahyppääjä ja olympiavoittaja. Bush voitti olympiakultaa kerroshypyissä Tokion olympialaisissa 1964 ollessaan vasta 17-vuotias. Seuraavissa olympiakisoissa hän epäonnistui ensimmäisessä hypyssään ja jäi mitalitilojen ulkopuolelle.
Ensimmäisen kansallisen mestaruutensa Bush voitti 1965. Kaikkiaan hän voitti viisi Yhdysvaltojen mestaruutta. Vuonna 1967 hän oli Pan-Amerikan kisojen mestari kerroshypyissä. Bush lopetti uimahyppyuransa Meksikon olympialaisiin 1968. Lawrence J. Johnson -palkinto hänelle myönnettiin 1967.
Lesley Bushin veli David Bush oli myös olympiatason uimahyppääjä.
Erkki Lehtonen

Erkki Tapani Lehtonen (s. 9. tammikuuta 1957 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä. Hän on Suomen jääkiekkoleijona 108, ja Tappara on jäädyttänyt hänen pelinumeronsa 12.
Lehtonen aloitti uransa SM-liigassa Tapparassa, jossa pelasi kaudet 1977–1988. Kauden 1988–1989 hän pelasi Saksan Bundesliigassa Berlin Capitalsissa, jonka jälkeen palasi Tapparaan. Hän lopetti uransa vuonna 1991. Hän voitti Suomen mestaruuden Tapparan paidassa kuusi kertaa. Yhteensä hän keräsi SM-liigan runkosarjassa 478 ottelussa 206 maalia ja 302 syöttöä eli yhteensä 508 tehopistettä. Pudotuspeleissä tehot olivat 81 ottelussa 37 maalia ja 42 syöttöä eli yhteensä 79 tehopistettä.
Maajoukkueurallaan Lehtonen edusti Suomea 65 ottelussa, joissa syntyi 10 maalia ja 17 syöttöä eli yhteensä 27 tehopistettä. Hän oli mukana 1988 talviolympialaisissa, jossa Suomi otti ensimmäisen jääkiekon arvokisamitalinsa voittamalla olympiahopeaa. Turnauksen viimeisessä ottelussa Neuvostoliittoa vastaan Lehtonen teki voittomaalin ja nosti Suomen hopealle. Hän osallistui myös vuoden 1986 MM-kisoihin. Tappara jäädytti hänen pelinumeronsa 12 20. lokakuuta 2018.
Romário

Romário de Souza Faria eli Romário (s. 29. tammikuuta 1966 Rio de Janeiro, Rio de Janeiron osavaltio, Brasilia) on entinen brasilialainen jalkapalloilija. Romáriota pidetään yleisesti yhtenä kaikkien aikojen parhaista hyökkääjistä ja maalintekijöistä. Hän voitti Brasilian joukkueessa maailmanmestaruuden vuonna 1994. Romário lopetti uransa vuonna 2008, mutta pelasi vuonna 2009 lyhyesti vielä brasilialaisen Américan riveissä toteuttaakseen isänsä unelman. 1. huhtikuuta 2009 Romario nimitettiin myös Américan markkinointijohtajaksi.
Peliura.
Seurajoukkueura.
Romário aloitti ammattilaisuransa kotimaassaan Vasco da Gaman joukkueessa vuonna 1985. Hän nousi nopeasti tähdeksi seurassa. Vuonna 1988 Romário siirtyi Eurooppaan ja Alankomaiden suurseuroihin lukeutuvaan PSV:hen. PSV:n riveissä hän voitti kolme Alankomaiden pääsarjan Eredivisien mestaruutta ja kolme maalikuninkuutta. Vuonna 1992 Espanjan suurseura Barcelona hankki Romárion PSV:stä. Barcelonan riveissä hän voitti kaksi Espanjan pääsarjan Primera Divisiónin mestaruutta ja yhden maalikuninkuuden. Vuosina 1995–1999 hän pelasi vuorotellen kotimaassaan Flamengon riveissä ja Espanjassa Valencian riveissä. Vuoden 2000 jälkeen Romário pelasi kotimaassaan Vasco da Gaman ja Fluminensen riveissä sekä Qatarissa Al-Saddin, Yhdysvalloissa Miamin ja Australiassa Adelaide Unitedin riveissä.
Maajoukkueura.
Brasilian maajoukkueessa Romário pelasi vuosina 1987–2005 70 ottelua ja teki niissä 55 maalia. Hän edusti Brasiliaa MM-kisoissa vuosina 1990 ja 1994. Vuoden 1994 kisoissa Romário teki viisi maalia ja voitti parhaan pelaajan palkinnon johdattaessaan Brasilian mestaruuteen. Hän saavutti Brasilian riveissä myös olympiahopeaa vuoden 1988 kesäolympialaisissa sekä kaksi Copa Américan voittoa ja yhden Confederations Cupin voiton.
Romário toimi Brasilian maajoukkueen päävalmentajan Dungan apulaisena 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä.
Maalit.
Romário teki pitkällä urallaan tasan 1 000 maalia. Tuhannes maali syntyi 21. toukokuuta 2007 rangaistuspotkulla ottelussa Sport Recifeä vastaan. Ottelu keskeytyi maalin jälkeen 16 minuutiksi, kun yleisö ryntäsi kentälle onnittelemaan Romáriota. Hän myös juoksi kentän ympäri kunniakierroksen ja sai muistoksi paidan, jonka selkämyksessä lukee 1000. Romário on kuitenkin laskenut mukaan kaikki maalit junioriajoilta ja epävirallisista otteluista. Kansainvälinen jalkapalloliitto onnitteli Romáriota tuhannen maalin saavuttamisesta, mutta ilmoitti virallisen määrän olevan 929.
Poliittinen ura.
Vuonna 2010 Romário valittiin kongressin alahuoneeseen Rio de Janeirosta sosialistisen puolueen riveistä.
Jukka Porvari

Jukka Veikko Porvari (s. 19. tammikuuta 1954 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli laitahyökkääjä.
Ura.
Porvari aloitti uransa SM-liigassa Tapparassa, jossa hän pelasi kaudet 1974–1981. Hänet valittiin 1980 vuoden jääkiekkoilijaksi. Vuonna 1981 hän teki sopimuksen NHL-seura Colorado Rockiesin kanssa, mutta ammattilaisura ei muodostunut järin menestyksekkääksi. Seuraavalla kaudella Rockies muutti New Jerseyhyn ja sen nimeksi muuttui New Jersey Devils. Porvari siirtyi kesken kauden Itävaltaan Klagenfurter AC:hen. Hän keräsi NHL:ssä uransa aikana 39 ottelussa kolme maalia ja yhdeksän syöttöä eli yhteensä 12 tehopistettä.
Kaudet 1983–1986 Porvari pelasi vielä kotimaassa Turun Palloseurassa, minkä jälkeen hän lopetti uransa.
SM-liigan runkosarjassa Jukka Porvarin tehot olivat 345 ottelussa 152 maalia ja 129 syöttöä eli yhteensä 281 tehopistettä. Pudotuspeleissä hän saalisti 63 ottelussa 29 maalia ja 24 syöttöä eli yhteensä 53 tehopistettä.
Suomen maajoukkuetta Porvari edusti MM-kilpailuissa 1977, 1978, 1979 ja 1981. Hän oli mukana myös Kanada Cupissa 1981. Lake Placidin talviolympialaisissa 1980 Porvari oli Suomen parhaita pelaajia. Hän teki Suomen molemmat maalit Neuvostoliittoa vastaan pelatussa ottelussa, jossa Neuvostoliitto nousi vasta viimeisen runsaan viiden minuutin aikana 1–2-tappioasemasta 4–2-voittoon. Tasapeliin 3–3 päättyneessä ottelussa Ruotsia vastaan Porvari teki Suomen toisen maalin ja syötti kaksi Mikko Leinosen tekemää maalia. Suomen viimeisessä ottelussa Yhdysvaltoja vastaan Porvari teki ottelun ensimmäisen maalin mutta Yhdysvallat teki viimeisessä erässä kolme maalia ja nousi 4–2-voittoon ja sitä myöten olympiakultaan Suomen jäädessä neljänneksi. Lake Placidissa Porvarin keskushyökkääjänä pelasi Mikko Leinonen, kuten monissa muissakin maajoukkueen turnauksissa. Ketjun toisena laitahyökkääjänä pelasi usein Markku Kiimalainen. Yhteensä Jukka Porvari pelasi 122 maaottelussa.
Luettelo Helsingin saarista

Tämä artikkeli on luettelo Helsingin saarista. Artikkelissa on lueteltu ensin Helsingin nykyiset saaret ja sitten entiset saaret. Saarten ruotsinkieliset nimet on merkitty sulkuihin.
Nykyiset saaret.
A
E
H
I
J
K
L
M
N
O
P
R
S
T
U
V
Entiset saaret.
Nämä saaret ovat joko maankohoamisen tai useimmissa tapauksissa salmien täyttämisen vuoksi yhdistyneet mantereeseen.
Takaisin saariksi.
Jätkäsaari yhdistettiin aikoinaan täyttämällä mantereeseen, mutta Ruoholahdenkanavan rakentaminen teki siitä jälleen saaren. Nihti ja Sompasaari yhdistettiin 1950–1960-luvuilla mantereeseen Sörnäisten sataman alueiksi, mutta sittemmin molemmat erotettiin jälleen mantereesta kanavilla. Laajasalo oli alkujaan saari, joka kasvoi mantereeseen kiinni. Myöhemmin rakennettiin Degerön ja Tammisalon kanavat, jolloin Tammisalo erkani Laajasalosta ja näistä tuli taas saaria.
Albert Collins

Albert Collins (1. lokakuuta 1932 - 24. marraskuuta 1993) oli yhdysvaltalainen blues-kitaristi ja -laulaja.
Collins syntyi Texasin Leonassa. Hän oli toisen kuuluisan blues-muusikon, Lightnin' Hopkinsin, kaukainen sukulainen. Collins perusti ensimmäisen yhtyeensä vuonna 1952, ja pari vuotta myöhemmin hän sai olla monissa Houstonin klubeissa jo illan pääesiintyjänä. 1950-luvun lopussa Collins valitsi Fender Telecasterin soittimekseen. Myöhemmin hänet on tunnettu lempinimellä "Master of Telecaster". Collins kehitti soittoonsa erittäin persoonallisen soundin, johon kuuluu helposti tunnistettava äänenväri sekä voimakas dynaaminen vaihtelu. Lisäksi Collins käytti omia vireitään (erilaisia mollivirityksiä) sekä capoa (5:llä, 7:llä tai 9:llä nauhalla). Laulajana Collins on tyyliltään myös ilmeikäs, joskin hänen maineensa perustuu enemmän kitaransoittoon.
Vuonna 1960 Collins teki ensimmäiset levytyksensä, joukon singlejä. Kahdeksan vuotta myöhemmin nyt San Franciscoon asettautunut Collins pääsi levyttämään ensimmäisen albuminsa Canned Heat -yhtyeen jäsenten tuella. Vuonna 1978 Collins levytti ehkä tunnetuimman levynsä nimeltä "Ice Pickin"'. Vuoden 1983 kehuttu levy "Don't Lose Your Cool" vie funk-vaikutteiden käytön vielä pidemmälle. 1980-luvulla Collins oli jo saavuttanut suuren maineen blues-muusikkona, ja hän matkusteli yhtyeineen ympäri maailmaa käyden usein Japanissa asti. Hän esiintyi myös Suomessa.
Vuonna 1993 Collinsilla todettiin olevan keuhkosyöpä, ja hän kuoli muutamia kuukausia myöhemmin.
Collins on persoonallisella soundillaan antanut vaikutteita monille blues-artisteille. Näihin kuuluvat ainakin Robert Cray, Debbie Davies, Stevie Ray Vaughan, Jonny Lang, Susan Tedeschi sekä Kenny Wayne Shepherd. Myös Jimi Hendrix mainitsi jo 1960-luvulla eräässä haastattelussa Albert Collinsin olevan hänen mielestään yksi maailman parhaita kitaristeja.
Capo

Capo tai kapo on nauhallisten kielisoittimien (kuten kitara) käytettävä apuväline, joka asetetaan soittimen otelaudalle poikittain (samalla tavalla kuin etusormi barré-soinnuissa). 
Periaate.
Jos capo asetetaan esimerkiksi niin kutsutusti normaalivireisen (E-vire) kitaran kolmannelle nauhalle, kitaran vire nousee G:hen, jolloin kitaralla voidaan soittaa haluttu kappale helposti G-sävellajissa, käyttäen kuitenkin kappaleessa olevien sointujen otteita normaalisti (katso kuva). Capoa käyttämällä soitettava kappale voidaan helposti transponoida korkeampaan sävellajiin. 
Käyttö.
Capolla voi vaihtaa soittimen sävellajia niin kutsutusti "lennosta", asettamalla capo otelaudalle, tai siirtämällä sitä eri kohtaan. Esimerkkitapauksessa kitaralla soitettu kappale soi liian matalalta laulajan äänialaan nähden, jolloin capoa voidaan käyttää kappaleen transponoimiseen laulajalle sopivaan äänialaan.
Heinrich Hoffmann (valokuvaaja)

Heinrich Hoffmann (12. syyskuuta 1885 Fürth – 16. joulukuuta 1957 München) oli saksalainen valokuvaaja, joka tuli tunnetuksi erityisesti Adolf Hitlerin hovikuvaajana.
Heinrich Hoffmannin isä ja setä olivat molemmat ammattikuvaajia ja he opettivat Hoffmannille valokuvaajan ammatin. Hän työskenteli nuorena Hugo Thielen johdolla Hessenin suurherttuan hovikuvaajana Darmstadtissa. Asuttuaan jonkin aikaa Lontoossa Hoffmann asettui Müncheniin ja avasi oman valokuvausstudionsa, josta tuli suuri menestys.
Ensimmäisen maailmansodan hän palveli Baijerin armeijan valokuvaajana. Sodan jälkeen vuonna 1919 Hoffman tapasi Adof Hitlerin ja liittyi pian kansallissosialistiseen puolueeseen.
Hoffmanista tuli Hitlerin henkilökohtainen valokuvaaja tämän vapauduttua Landsbergin vankilasta vuonna 1924 ja hänelle myönnettiin yksinoikeus ottaa ja myydä "Führerin" valokuvia. Vuonna 1929 hän avasi toimipisteet Berliiniin, Wienin, Frankfurtiin, Pariisiin ja Haagiin ja palkkasi nuoren 17-vuotiaan apulaisen, Eva Braunin. Kun Hitleristä tuli valtakunnankansleri vuonna 1933 Hoffman julkaisi kirjan "Hitler, wie ihn keiner kennt", jonka hyvän menestyksen ansiosta Hoffmannista tuli varakas mies. Vuonna 1938 Hitler nimitti Hoffmannin professoriksi ja vuonna 1940 hänet valittiin Saksan valtiopäiville Düsseldorfin itäisestä piiristä.
Hoffmanin ottamia kuvia käytettiin postimerkeissä, postikorteissa ja julisteissa.
Toisen maailmansodan päätyttyä liittoutuneet pidättivät Hoffmannin ja tuomitsivat tämän kymmeneksi vuodeksi vankeuteen osallisuudesta natsien sotarikoksiin ja takavarikoivat hänen omaisuutensa. Rangaistus aleni myöhemmin kolmeen vuoteen ja pidentyi uudelleen viiteen.
Šukri Ghanim

Šukri Muhammad Ghanim (, s. 9. lokakuuta, 1942, Tripoli, Libya – 29. huhtikuuta 2012 Wien, Itävalta) oli Libyan kansankomitean pääsihteeri (pääministeri) kesäkuusta 2003 maaliskuuhun 2006, jolloin hallituksessa järjestettiin ensimmäinen suuri uudistus vuosikymmeneen. Hänen varamiehensä Baghdadi Mahmudi nousi pääministerin virkaa vastaavaan asemaan. Tämän jälkeen hän toimi öljyministerinä.
Ghanim on opiskellut Fletcher School of Law and Diplomacyssa Yhdysvalloissa. Hän oli OPEC:in sihteeristössä, vastasi Libyan ulkomaankaupasta ja toimi kansallisen öljy-yhtiön markkinointivastaavana. Maaliskuussa 2006 Ghanim nimitettiin öljy-yhtiön hallituksen puheenjohtajaksi.
Ghanimia haastateltiin helmikuussa 2004 BBC Radio 4:n "Today"-ohjelmassa. Hän kielsi Libyalla olleen mitään yhteyttä Lockerbien pommi-iskuun tai brittiläisen konstaapeli Yvonne Fletcherin ampumiseen huhtikuussa 1984 Libyan Lontoon lähetystön edessä.
Hän pakeni Libyasta toukokuun puolivälissä 2011 Tunisiaan ja liittyi Muammar Gaddafia vastustavien kapinallisten puolelle. Kesäkuussa hän muutti Wieniin, jossa hän toimi kuolemaansa saakka wieniläisessä yhtiössä konsulttina.
Ghanim löydettiin kuolleena Tonavasta. Kuolinsyytä tutkitaan, mutta väkivallan merkkejä hänessä ei poliisin mukaan ollut.
Pekka ja Pätkä Suezilla

Pekka ja Pätkä Suezilla (1958) on Armand Lohikosken ohjaama ja käsikirjoittama "Puupää"-elokuvasarjan kymmenes elokuva. Näitä Suomen Filmiteollisuuden tuottamia elokuvia valmistui vuosina 1953–1960 kaikkiaan kolmetoista. "Pekka ja Pätkä Suezilla" on jatkoa sarjan aiemmalle elokuvalle "Pekka ja Pätkä sammakkomiehinä".
Kohtaukset Suezilta on kuvattu Seutulassa Ruduksen hiekkakuopalla. Palmut olivat pahvia, pyramidit hiekkakumpuja, ja höyrylaivat kulkivat narusta vetäen sadevesilammikossa. Aikalaiskriitikot luulivat tekijöiden vahingoniloksi, että kuvauksiin oli lähdetty paikan päälle, ja eräskin kriitikko valitti, että vaikka Särkän rahoilla oli päästy Suezille, kovin oli yksitoikkoisesti niitä maisemia välitetty. Hieman aidompia maisemia tarjoili höyrylaiva-kohtaus, joka oli kuvattu aiemmin Marokossa vuonna 1953 tehtyä "Rantasalmen sulttaania" varten.
Juoni.
Elokuva alkaa edellisen "Pekka ja Pätkä sammakkomiehinä" -elokuvan loppukohtauksella jossa YK-rauhanturvamiehet lyövät kaksikon tainnoksiin puistonpenkillä. Rauhanturvaajat ovat nimittäin juuri onnistuneet sopimaan treffit kahden tytön kanssa eikä ajatus Suezille lähdöstä enää houkuttele. He raahaavat Pekan ja Pätkän pensaaseen jossa vaihtavat heidän vaatteensa omiinsa.
Kaksikko kiidätetään taksilla Seutulaan, josta lähtevä kone lennättää heidät Suezille. Tarina etenee monien kommelluksien kautta loppuun, jossa Pekka ja Pätkä tulevat pelastaneeksi kalifin tyttären. Vastalahjaksi he pyytävät taikalampun, jonka henki toteuttaa kolme toivomusta. Hieman huonosti harkittujen toiveiden jälkeen Pekka saa tutun hattunsa takaisin, muutaman lisätoivomuksen sekä Justiinan paikalle. Tämä puolestaan toivoo itsensä ja kaksikon takaisin Voikukankadulle, minkä toivomuksen seurueeseen tympiintynyt lampunhenki mielellään toteuttaa.
Arviot.
Aikalaiskriitikot suhtautuivat elokuvaan alistuneesti, kuten Jukka Holopainen ("Suomen Sosialidemokraatti"): ”Idealtaan olen valmis nämä puupäät hyväksymään kun tiedän, että niille nauretaan ja niistä nuorempikin väki pitää.” 
Tomira Savtschenko ("Kansan Uutiset") vielä astetta alistuneemmin: ”Näiden sarjatuotteiden tympäisevyyden taso joskus vaihtelee ja tällä kertaa oli iloksemme nollassa. Valitettavasti kuitenkin filmin älyllinen taso, huumori ja tekotapa ovat entisellään.” Lukija vastasi Savtschenkolle saman lehden myöhemmässä numerossa: ”Uskoisin, ettei yksikään rehellinen arvostelija kehtaa sanoa, etteikö ohjaajan tehtävä mainitussa elokuvassa olisi jonkin hyvänkin sanan arvoinen, siksi suuritöinen sen on täytynyt olla kaikkine laitteineen, henkilöineen ja ’suezilaisine’ maastoineen, joiden kaikkien yhteistoimintaan sovittaminen kenties on arvostelijan mielestä älytöntä, mutta johtunee kai siitä, ettei ohjaaja ole huomannut kääntyä T. S-o:n puoleen ’älyä’ lainatakseen.”
Grillimakkara

Grillimakkara on makkara, joka on tarkoitettu erityisesti grillattavaksi tai nuotiolla paistettavaksi. Makkarat jaetaan A-luokkaan ja yleiseen luokkaan. A-luokan makkaroiden lihan ja muiden lihaan verrattavien valmistusaineiden yhteismäärä on vähintään 63 painoprosenttia valmiista elintarvikkeesta.
Grillimakkaroita tavataan lämmittää hiili-, kaasu- ja sähkögrilleissä. Lenkkimakkaraa valmistetaan usein myös uunissa tai saunan kiukaalla lämmittämällä, jolloin makkara usein kiedotaan folioon. Makkaraa lämmitetään syötäväksi toisinaan myös mikroaaltouunissa ja paloiteltuna paistinpannulla. Grillimakkaran kuori on syötävää toisin kuin lenkkimakkaran kuori.
Kesäisin makkaroiden grillaaminen grillissä on suosiossaan. Talvisin sekä kesäisin voidaan makkaroita paistaa nuotiolla tai sisätiloissa takassa. Erityisesti juhannus on Suomessa makkaran sesonkiaikaa.
Santos FC

Santos Futebol Clube on brasilialainen 14. huhtikuuta 1912 perustettu jalkapalloseura, jonka edustusjoukkue pelaa maan pääsarjassa, Série A:ssa. Seuran kotikaupunki on São Paulon osavaltiossa sijaitseva Santos. Kotiottelunsa joukkue pelaa Vila Belmiro -stadionilla, johon mahtuu 20 000 katsojaa. Seuran puheenjohtajana toimii Marcelo Teixeira ja edustusjoukkueen valmentajana Vanderlei Luxemburgo.
Mestaruudet.
Intercontinental Cup
Copa Libertadores
Recopa Intercontinental
Conmebol Cup
Campeonato Brasileiro Série A
Taça de Prata
Taça Brasil
Copa do Brasil
Campeonato Paulista
Emu

Emu ("Dromaius novaehollandiae") on lentokyvytön Australiassa elävä kasuaarilintu. Lajin nimesi John Latham vuonna 1790.
Ulkonäkö ja ominaisuudet.
Emut muistuttavat hieman kasuaareja ja strutseja. Emu on kasuaaria kookkaampi, mutta strutsia hieman pienikokoisempi. Emu on Australian suurin ja koko maailman toiseksi suurin lintu. Emulla on strutsista poiketen vain kolme varvasta. Emun höyhenys poikkeaa muiden lintujen höyhenistä, sillä sen höyhenen kasvupisteestä kehittyy kaksi höyhentä. Emut ovat väriltään ruskeita ja niiden pää on tumma tai musta. Emut voivat painaa 60 kiloa ja niiden huippunopeus on noin 50 km/h. Ne ovat tarvittaessa hyviä uimareita.
Emut elävät 10–20 vuotta, tarhaoloissa kauemminkin.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Emuja tavataan luonnonvaraisina vain Australiassa. Niitä tavataan lähes koko mantereelta, mutta itärannikolla ja mantereen keskiosissa kanta on harvempi.
Emuja on aiemmin elänyt myös Tasmaniassa, Kengurusaarella ja King Islandilla, mutta niiden alalajit hävisivät pian eurooppalaisten tulon jälkeen. Tasmanianemu ("D. n. diemensis") hävisi luonnosta vuoden 1865 aikoihin.
Emuja tavataan hyvin monipuolisissa ympäristöissä rannikoilta Snowy Mountains -vuorten rinteille asti. Laji suosii kuitenkin savannimetsiä ja ruohomaita sekä subtrooppista ilmastoa. Emut tarvitsevat vesialtaita, joten ne välttelevät tiheitä metsiä sekä aavikoituneita alueita. Länsi-Australiassa emut käyttävät muuttoreittejä liikkuessaan ruoan perässä, ne menevät pohjoiseen kesäisin ja etelään talvisin. Itä-Australiassa samanlaista ilmiötä ei esiinny.
Australian emukanta on noin 625 000–725 000 yksilöä.
Lisääntyminen ja käyttäytyminen.
Koiras rakentaa maahan pesän oksista, ruohoista, lehdistä ja puunkuoresta. Se parittelee 1–3 naaraan kanssa, jotka munivat samaan pesään. Emut munivat kerrallaan 5-15, keskimäärin 11 tummanvihreää munaa. Yksi muna painaa noin 800 grammaa. Koiras hautoo munia 56 päivää eikä käy lainkaan syömässä haudonnan aikana. Sen paino putoaa kolmanneksella ja se joutuu käyttämään keväällä (Suomen syksyllä) keräämiään runsaita rasvavarantoja. Poikaset ovat pesäjättöisiä lähtien liikkeelle muutaman päivän ikäisinä. Ne ovat aikuisen kokoisia vuoden vanhoina. Koiras huolehtii yksin poikasista 1½ vuotta.
Emu on hyvin sosiaalinen laji ja kerääntyy usein valtaviksi parviksi, jotka vaeltavat pitkiäkin matkoja, jopa tuhat kilometriä, hyville ruokapaikoille.
Ravinto.
Emujen pääravinto koostuu kasveista, hedelmistä, hyönteisistä ja muista pienistä eläimistä. Emut nielevät pieniä kiviä, jotka helpottavat ruoan sulatusta lihasmahassa. Emujen on myös havaittu syövän hiiltä, mutta tälle käyttäytymiselle ei tiedetä syytä.
Suojelu.
Emuja ovat käyttäneet ruokanaan Australian alkuperäiskansat ja varhaiset siirtolaiset. Eurooppalaiset tappoivat emuja myös niiden vahingoittaessa viljelyksiä, esimerkkinä tästä on vuoden 1932 ”emusota”. Jo vuonna 1865 ehdotettiin emujen suojelemista sen jälkeen, kun laji oli hävinnyt Tasmaniasta. Emu suojeltiin vuonna 1999 voimaan astuneella lailla.
IUCN luokittelee emujen kannan vakaaksi ja lajin elivoimaiseksi. IUCN:n mukaan täysikasvuisia emuja on noin 630 000 – 725 000.
Kvašiorkor

Kvašiorkor tai kwashiorkor on pienillä lapsilla esiintyvä proteiinin puutteellisesta saannista aiheutuva sairaus ja tyypillinen 9–24 kuukauden ikäisillä Afrikan kehitysmaiden lapsilla, joiden rintaruokinta on päättynyt. Sairauden nimi juontuu Länsi-Afrikan rannikon kwa-kielistä ja viittaa syrjäyttämiseen rintaruokinnasta seuraavan lapsen synnyttyä. Taudin havaitsee erityisen hyvin kuihtuneista raajoista ja turvonneesta vatsasta.
Kvašiorkor aiheutuu yleensä yksipuolisesta ruoasta, joka koostuu pääasiassa joistain kasvikunnan tuotteista. Sairauden tyypillisiä oireita ovat turvotus, ripuli, oksentelu, iho- ja hiusmuutokset, rasvamaksa, ödeema, kasvuhäiriö, kakeksia, anemia, hypoalbuminemia, yliärtyvyys ja psykomotorinen jälkeenjääneisyys.
Tauti on akuutti eikä aiheuta pysyvää kasvun hidastumista. Jatkuva aliravitsemus itsessään aiheuttaa kehitykseen liittyviä vaurioita, kuten lyhytkasvuisuutta. Aliravitsemuksen vuoksi potilailla on alhainen infektioiden sietokyky, jolloin menehtymisen riski kasvaa, mutta jos lapsi pääsee hoitoon, paranemisennuste on hyvä.
Marasmi

Marasmi on vaikea aliravitsemus, jossa energiasta, proteiinista ja usein lähes kaikista muistakin ravintoaineista on puutostila. Marasmista kärsivät ovat hyvin laihoja. Sairautta esiintyy kehitysmaissa.
Marasmin merkit ovat yhteisiä muillekin proteiinin ja energian puutteesta johtuville sairauksille. Rasvakudos katoaa dramaattisesti alueilta, jotka säilövät normaalisti rasvaa, kuten pakaroista ja reisistä. Sairastuneet ovat yleensä kiukkuisia, ärtyisiä ja kyltymättömän nälkäisiä.
Hoidossa keskeisintä on hoitaa myös komplikaatioita, kuten tulehduksia, kuivumista ja verenkierron häiriöitä, jotka ovat usein tappavia.
Pensassarvikuono

Pensassarvikuono eli suippohuulisarvikuono eli mustasarvikuono ("Diceros bicornis") on äärimmäisen uhanalainen afrikkalainen nisäkäslaji.
Ulkonäkö ja koko.
Pensassarvikuonon säkäkorkeus on 137–180 cm ja ruumiinpituus 2,9–3,75 m. Häntä on lyhyt. Paino on 700–1400 kg. Uros ja naaras ovat samannäköis, pääasiassa harmaita, mutta väri voi vaihdella vaaleanruskeasta tummanruskeaan maaperän mukaan. Sillä on yleensä kaksi sarvea, joskus kolmas pieni, taaempi sarvi. Etusarvi on yleensä isompi, pituudeltaan keskimäärin 50 cm, mutta pisin mitattu on ollut 132 cm pitkä.
Pensassarvikuonot ovat ihmistä kohtaan aggressiivisia. Kun eläin saa vainun ihmisestä, se hyökkää kohti. Pensassarvikuono on erinomainen juoksija, joka lyhyellä matkalla saavuttaa miltei 50 kilometrin tuntinopeuden.
Pensassarvikuonon erottaa isosarvikuonosta pienempi koko ja pitempi, kapea ylähuuli. Pensassarvikuonojen elinikä on noin 30–50 vuotta, ja vanhin tiedetty pensassarvikuononaaras eli 57 vuotta.
Pensassarvikuonot ovat erittäin likinäköisiä, mutta niillä on kuitenkin erinomainen kuulo- ja hajuaisti.
Pensassarvikuonolla on useita alalajeja, joista yksi, Länsi-Afrikassa elänyt "Diceros bicornis longipes", kuoli sukupuuttoon 2000-luvulla. Jotkut pensassarvikuonot sopeutuvat kuivaan hyvin. Eräs pensassarvikuonon alalaji elää Namibin puoliaavikolla Damaramaassa jossa kasvaa jonkin verran puita, pensaita ja ruohoa. Somaliassa elävät sarvikuonot kykenevät olemaan juomatta monta viikkoa kerrallaan.
Lisääntyminen.
Pensassarvikuonojen kantoaika on 15–16 kuukautta, yksi poikanen kerrallaan 2–4 vuoden välein. Vastasyntynyt pensassarvikuonon poikanen painaa vajaat 40 kiloa. Siinä missä aikuisella pensassarvikuonolla on kaksi mahtavaa sarvea, poikasella on vain kyhmyt. Poikanen syö kasviravintoa jo yhden kuukauden iässä, mutta imee 1–2 vuotta. Sukukypsyysikä on 4–5 vuotta, mutta urokset pystyvät kilpailemaan naaraista menestyksekkäästi vasta kymmenen vuoden iässä.
Levinneisyys.
Pensassarvikuonoja elää ainoastaan pienillä alueilla Afrikan etelä- ja itäosissa, rajoittuen idässä Somaliaan ja etelässä Etelä-Afrikkaan.
Rosa Salomaa

Rosa Salomaa (s. 11. kesäkuuta 1994 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. 
Salomaa näytteli vuonna 2006 "Unna ja Nuuk" -elokuvan toista pääosaa, Unnaa. Hän on näytellyt myös elokuvissa "Erottamattomat" (2008), "Kohtaamisia" (2009), "Harjunpää &amp; pahan pappi" (2010), "Risto Räppääjä ja polkupyörävaras" (2010), "8-pallo" (2013), "Ei kiitos" (2014) "Ikitie" (2017) ja "Oma Maa" (2018). 
Filmografia.
Lähde
Aspen

Aspen on kaupunki Yhdysvaltain keskilännessä sijaitsevassa Coloradon osavaltiossa. Sen pinta-ala on 10,05 km² (ei vettä) ja asukasluku 6 658 (). Asukkaista 95 % on valkoisia, muut etniset ryhmät ovat pieniä. Kaupunki tunnetaan talviurheilun ja kulttuurin keskuksena. 
Historia.
Chicagolainen liikemies Walter Paepcke ihastui toisen maailmansodan jälkeen kuihtuvan kaivoskaupungin kauneuteen. Hän perusti sinne hiihtokeskuksen, Aspen Instituten sekä Aspenin musiikkijuhlat. 
Aspen on yksi maan tunnetuimpia laskettelukeskuksia.
Liikenne.
Aspenissa on myös Aspen-Pitkin County Airport -niminen lentokenttä. Bussiliikenteestä vastaa Roaring Fork Transportation Authority (RFTA).
Hardangerviulu

Hardangerviulu () on viulua muistuttava kielisoitin. Se eroaa tavallisesta konserttiviulusta muun muassa ohuemman puuaineksen vuoksi. 
Hardangerviulussa on kahdeksan tai yhdeksän kieltä, joista neljää soitetaan jousella ja loput resonanssikielet antavat soittimelle sen luonteenomaisen äänen. Tavanomainen viritys on ADAE, mutta tunnetaan myös ADAC#-viritys, jota pidetään "peikkovirityksenä" tai "paholaisvirityksenä". Edvard Griegin "Peer Gyntissä" on lisäksi käytetty omia virityksiä. Hardangerviulu on keskeisessä osassa Howard Shoren säveltämän "Taru sormusten herrasta" -elokuvamusiikin Rohan-teemassa.
Hardangerviulut ovat taidekäsityötä. Niissä on usein naisen tai eläimen päätä esittävä veistosaihe koristeena, samoin puu-upotuksia sekä mustat mustekoristeet.
Nykyaikaisen hardangerviulun keksijänä pidetään Hardangerin Skaarissa vuosina 1669–1759 elänyttä Isak Nilssen Botnea.
Tennis (lehti)

Tennis on Suomen Tennisliiton julkaisema avoin verkkolehti tenniksestä kiinnostuneille. Lehteä on julkaistu vuodesta 1974 ja nykyinen päätoimittaja on Suomen Tennisliiton toimitusjohtaja Teemu Purho. Nykyisin lehti julkaistaan ainoastaan verkkolehtenä.
"Tenniksessä" on muun muassa artikkeleja valmennuksesta, tennispelaajista sekä tiedotteita junioritoiminnasta.
Lakewood (Colorado)

Lakewood on kaupunki Jeffersonin piirikunnassa Coloradon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 142 980. Lakewood perustettiin 1889 ja sai kaupunkioikeudet vuonna 1969.
Väestö.
Kaupungin asukkaista 70 prosenttia on valkoisia ja 21,27 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 2,97 prosenttia aasialaisia. 94,8 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 38,5 vuotta.