Pomeranian

Pomeranian () on pienikokoinen pitkäkarvainen koirarotu, joka tunnettiin aiemmin myös nimellä kääpiöpystykorva. Tieteelliseksi nimeksi on aikoinaan esitetty "Canis pomeranus". Nimi pomeranian tarkoittaa pommerilaista. Se on yksi viidestä saksanpystykorvarodusta. Pomeranian kuuluu FCI-luokituksessa ryhmään 5, pystykorvat ja alkukantaiset rodut.
Ulkonäkö.
Pomeranianin säkäkorkeuden tulisi olla sama kuin sen rungon pituus. Säkäkorkeus on 18–24 cm. Rodun erikoisuus on pallomaisen vaikutelman muodostava pitkä karvapeite, joka pysyy pörheänä tiheän ja runsaan pohjavillan ansiosta. Kallo on leveä ja kuono hyvin kiilamainen, joskaan kuonon sivuprofiili ei koskaan saa olla laskeva. Silmät ovat hieman vinot, soikeat ja keskikokoiset. Korvat ovat pienet, pystyt ja pyöreämuotoiset. Tuuheakarvainen häntä kaartuu selän päälle. Turkki on säänkestävä ja vaatii säännöllistä, joskin helppoa hoitoa. 
Pomeranianilla sallitaan värityksistä musta, ruskea, valkoinen, oranssi, hopeanharmaa (riistanvärinen) ja "muunvärinen". "Muita" rodussa esiintyviä värejä ovat kermanvärinen, kerma- ja oranssisoopeli, musta merkein ja valkokirjava (mustin, ruskein, harmain, oranssein, oranssi-soopelein, kermanvärisin tai kerma-soopelein merkein). Vakaviksi virheiksi näyttelykoirilla luetaan lihanvärinen kirsu tai iho kasvoissa, liian vaaleat tai vedenväriset silmät sekä harmailla yksilöillä puutteelliset pään värimerkit. Hylkääviä virheitä ovat selkeät valkoiset laikut muilla kuin valkoisilla/kirjavilla koirilla sekä kaikki merleväritykset.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotumääritelmän mukaan pomeranian on aina valpas, leikkisä, eloisa ja poikkeuksellisen uskollinen omistajaansa kohtaan. Pomeranian on hyvin oppivainen, sinnikäs ja pitkäikäinen sekä tyypillisesti epäluuloinen vierasta kohtaan, joskus haukkuherkkä. Puutteellisesti koulutettuna se on taipuvainen aggressiivisuuteen ja dominoivuuteen. Rotu on säänkestävä mutta ei kestä pakkasta.
Alkuperä.
Pomeranian on keskieurooppalaisista ikivanhoista pystykorvatyypeistä polveutuva pieni pystykorva. Alun perin rotu on saksalainen, mutta englantilaiset ovat jalostaneet sitä, minkä vuoksi Englantia on sittemmin pidetty rodun kotimaana. Saksassa rotua käytettiin vahtikoirina, jotka ilmoittivat vieraista kulkijoista kipakalla haukkumisella.
1700-luvulla saksalainen prinsessa Charlotte von Mecklenburg-Strelitz muutti Englantiin naituaan Yrjö III:n, ja hän toi mukanaan uuteen kotimaahansa valkoisia pommerilaisia pystykorvia. Näistä yksilöistä jalostettiin seuraavien vuosikymmenten aikana nykyinen pomeranian. Charlotten ja Yrjön aikakaudella rodusta tuli myös muun aateliston suosima. Suosionsa huipulla se oli kuitenkin vasta Charlotten lapsenlapsen kuningatar Viktorian aikakaudella 1800-luvulla, jolloin tämä tutustui pomeranianiin Italian matkansa aikana. Hän osti useita rodun edustajia Firenzestä, mukaan lukien kuuluisat Gina-nartun ja Marco-uroksen. Hän alkoi kasvattaa pomeranianeja ja perusti vuonna 1891 kennelin nimellä Windsor. 
1800-luvulla pomeranian ei ollut enää vain aateliston lemmikki, vaan myös muun kansan suosikki. Niitä vietiin myös Yhdysvaltoihin. Vähitellen englantilaisten kasvattamista pystykorvista tuli entistä pienempiä ja kääpiökoiramaisempia. Kaikki värit sallittiin, mutta painoa sai olla enintään 4,5 kg. 1900-luvun vaihteessa valkoisesta pomeranianista tuli muotirotu Lontoossa, mutta myöhemmin sen suosio hiipui äänekkyyden ja levottoman luonteen takia. Pomeranian esiintyi englantilaisissa koiranäyttelyissä ensikerran vuonna 1871, ja jo vuonna 1905 eräässä näyttelyssä esiintyi peräti 125 rodunedustajaa.
Vuonna 1891 perustettiin pomeranianin rotuyhdistys ja laadittiin edelleen voimassa oleva rotumääritelmä.
Suomeen ensimmäiset pomeranianit tulivat vuonna 1920. Pomeranian on Suomessa kaikista saksanpystykorvamuunnoksista suosituin. Kasvatus Suomessa alkoi Englannista, Venäjältä ja Ruotsista tuoduilla koirilla. Nykyisin Suomessa syntyy noin 150 pomeranianin pentua vuodessa.
Etymologia.
Pienikokoista pystykorvaa kutsuttiin Englannissa pomeranianiksi jo 1890-luvulla, mutta manner-Euroopassa se tunnettiin nimillä "Pommer", "Spitz", "loulou", "volpino" ja "vulpino". Lopulta ainoastaan kääpiömuunnosta alettiin kutsua pomeranianiksi.
Terveys.
Pomeranian on rotuna suhteellisen terve. Maailmalla rodulla esiintyy jonkin verran hormonaalisia iho-ongelmia. Suomen kannassa ei kuitenkaan ole raportoitu kuin muutama tapaus. Yhdistyksen jalostusohjesännön mukaan pomeranianeilta tulee tutkituttaa polvet ja silmät ainakin jalostukseen käytettäviltä yksilöiltä. Pomeranianeilla esiintyy jonkin verran myös polvivikoja ja hammaspuutoksia ja lisäksi pomeranialla esiintyy myös usein hammaskiveä.