tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
André Frossard

André Frossard (14. tammikuuta 1915 Colombier-Châtelot (Doubs), Ranska – 2. helmikuuta 1995 Versailles) oli ranskalainen toimittaja ja esseisti. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Elämäkerta.
André Fossard syntyi äidin puolelta protestanttiseen sukuun. Hänen isänsä Louis-Oscar Frossard kuului Ranskan kommunistisen puolueen perustajiin ja oli jo 31-vuotiaana puolueen pääsihteeri ja Ranskan kansanrintamahallituksen ministeri. Poika kasvatettiin täysin ateistisessa hengessä, jossa kukaan ei edes esittänyt kysymystä jumalan olemassaolosta.
Uskonnollisen monipuolisuuden takasi myös hänen isänsä äiti, joka oli juutalainen, ja hänen Itä-Ranskassa sijainneessa kotikaupungissaan ei ollut kirkkoa vaan vain synagooga.
André Fossard kääntyi katolisuuteen 8. heinäkuuta 1935, 20-vuotiaana. Paikkana oli Ulm-kadulla Pariisissa sijaitseva luostarin kappeli. Oman kertomuksensa mukaan hän astui kappeliin huolestuneena etsiessään erästä ystäväänsä. Kääntymisestään katolisuuteen hän kertoo kirjassaan "Dieu existe, je l’ai rencontré" ('Jumala on olemassa, olen tavannut hänet').
Hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi vuonna 1987, ja kuolemaansa asti hän kirjoitti nimimerkillä "Cavalier Seul" kronikkaa Le Figaro sanomalehteen.
Saint Vincent ja Grenadiinien talous

Saint Vincent ja Grenadiinien talous perustuu pääosin maatalouteen, erityisesti banaanin viljelyyn. Pääasiassa sitä harjoitetaan pientiloilla vuortenrinteillä. Monet kotitaloudet harrastavat omavaraismaataloutta kasvattamalla viljakasveja.
Banaanin ohella Saint Vincentin ja Grenadiinien toinen tärkeä vientituote on arrowjuuren tärkkelys, jota käytetään joissakin lääkkeissä ja tulostuspaperissa. Elintärkeä turismi on kasvussa, ja etenkin Grenadiinien puhtaat vedet houkuttelevat turisteja. Merkittävimmät turistikohteet ovat Bequian ja Mustiquen saaret.
Saint Vincentillä ja Grenadiineilla on ollut useita yrityksiä kehittää erilaisia teollisuuden haaroja, mutta ne ovat onnistuneet huonosti.
Maan työttömyysaste vuonna 2008 oli 19 %. Ostovoimakorjattu bruttokansantuote oli 11 500 Yhdysvaltain dollaria asukasta kohden vuonna 2017. Työssäkäyvistä 7 % sai elantonsa maataloudesta, 75 % palvelualalta ja 17 % teollisuudesta.
PokerStars

PokerStars on maailman suurin nettipokerihuone. Se avattiin 11. syyskuuta vuonna 2001 ja sen omisti tuolloin costaricalainen Rational Enterprises -yhtiö, jonka suurin omistaja oli PokerStarsin perustaja Isai Scheinberg perheineen. Yhtiö muutti myöhemmin toiminnan Mansaarelle ja sen nykyinen nimi on The Rational Group. PokerStarsin toimitusjohtajana toimi Isain poika Mark Scheinberg kesäkuuhun vuoteen 2014 saakka, jolloin Amaya Gaming Group osti yhtiön sekä PokerStarsin sisarsivuston Full Tilt Pokerin 4,9 miljardilla dollarilla.
PokerStarsilla oli kanadalaisen Kahnawake Gaming Commissionin pelilisenssi. Nykyään sillä on mansaarelainen Gambling Supervision Commissionin pelilisenssi sekä maltalaisen Lotteries and Gaming Authorityn pelilisenssi sekä maakohtaisia pelilisenssejä Italiassa, Ranskassa, Virossa, Belgiassa, Tanskassa, Espanjassa ja Saksassa. 
World Series of Pokerin pääturnausten voittajista Chris Moneymaker (2003) ja Greg Raymer (2004) hankkivat osallistumislippunsa PokerStarsin satelliittiturnausten kautta. Myös vuoden 2005 voittaja Joe Hachem on PokerStarsin sponsoroima pelaaja. Pokerihuoneen sponsoroimia pelaajia ovat edellä mainittujen lisäksi Daniel Negreanu, Victoria Coren Mitchell, Liv Boeree, Jake Cody, Bertrand Grospellier, Barry Greenstein, Jason Mercier, Joe Cada, Jonathan Duhamel, Jan Heitmann, Vanessa Selbst, George Danzer, Luca Pagano, Vanessa Rousso, Victor Ramdin, André Akkari, Humberto Brenes, Chad Brown, Leo Margets, Eugene Katchalov, Marcin Horecki, Dario Minieri, Johnny Lodden, Leo Fernandez, Ivan Demidov, Marcel Luske, Arnaud Mattern, Alex Kravchenko, Theo Jørgensen, Lex Veldhuis, David Williams, Sebastian Ruthenberg, Angel Guillén, Maxim Lykov, Raymond Wu, Dag Palovic ja Jose Ignacio Barbero. Lisäksi PokerStarssilla on "Team PokerStars Online" sponsoripelaajia, joita on tällä hetkellä (syyskuu 2013) 19 kappaletta. Pokeriammattilaisten lisäksi PokerStarsin sponsoroimia pelaajia ovat entinen tennispelaaja Boris Becker, jääkiekkoilija Mats Sundin, tennispelaaja Rafael Nadal, hollantilainen maahockeyn olympiakultamitalisti Fatima Moreira de Melo, ruotsalainen hiihtäjä Marcus Hellner ja entinen jalkapalloilija Ronaldo. 
PokerStars järjestää vuosittain World Championship of Online Poker (WCOOP), Spring Championship of Online Poker (SCOOP) ja Micro Millions -internetturnaussarjan sekä sunnuntaisin Sunday Million -turnauksen, jossa on miljoonan dollarin takuupotti. 
PokerStars on European Poker Tourin (EPT) Asia Pacific Poker Tourin (APPT), Latin American Poker Tourin (LAPT), UK and Ireland Poker Tourin (UKIPT), Estrellas Poker Tourin (ESPT), Eureka Poker Tourin, Italian Poker Tour (IPT)in, Czech-Slovak Poker Tourin (CSPT), Australia &amp; New Zealand Poker Tourin (ANZPT), France Poker Seriesin (FPS), Belgian Poker Seriesin (BPS), Russian Poker Seriesin (RPS), Brazilian Series of Pokerin (BSOP) ja PokerStars Caribbean Adventuren (PCA) sponsori.
Power of the Dragonflame

Power of the Dragonflame on power metal -yhtye Rhapsodyn vuonna 2002 julkaistu studioalbumi ja "Emerald Sword Saga" -levysarjan viimeinen osa. Albumia on pidetty yhtenä yhtyeen parhaista .
Kappaleet.
Kaikki sävellykset: Luca Turilli/Alex Staropoli, paitsi 4. säv. Pierre Attaingnant. Sanoitukset: Luca Turilli.
Kokoonpano.
Vierailevat muusikot.
Alex Holzwarth mainitaan levyn kansilehdessä, mutta hän ei äänittänyt albumille rumpuosuuksia.
”Ei se mitään!” sanoi Eemeli

”Ei se mitään!” sanoi Eemeli on suomalainen komediaelokuva vuodelta 1962. Sen ohjasi Åke Lindman. Reino Helismaan tekemää käsikirjoitusta on pidetty heikkona.
Juoni.
Pentti Irjalan esittämä postinkantaja Taneli Torvi astelee vahingossa turkismetsästäjä Eemelin ansaan. Eemeli ryhtyy hoitamaan kylän postinjakelua kunnes Torven jalka paranee. Elokuvassa on juonen lomassa hyvin paljon soittoa ja laulua. Mukana on myös paikkakunnan mahtimiehen tyttären ja paikallisen sepän rakkaustarina.
Tuotanto.
Elokuvan ensi-ilta oli Helsingissä 18. toukokuuta 1962 Rexissä, Tuulensuussa ja Haagassa.
William Jennings Bryan

William Jennings Bryan (19. maaliskuuta 1860 Salem, Illinois – 26. heinäkuuta 1925 Dayton, Tennessee) oli yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko, joka toimi ulkoministerinä 1912–1915 ja oli kolmesti demokraattipuolueen presidenttiehdokkaana. 
Bryan valittiin vuonna 1890 demokraattina Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen Nebraskasta, joskin hän oli nuorempana toiminut People's Party -populistipuolueessa. Hän oli ehdolla senaattiin 1894, mutta ei tullut valituksi. Hän oli demokraattien presidenttiehdokas vuoden 1896 vaaleissa. Tärkeimpiä hänen poliittisista tavoitteistaan oli kaksimetallikannan ajaminen useimpien liikemiesten kannattaman kultakannan sijasta. Hän menetti kuitenkin populistipuolueen tuen valittuaan Arthur Sewallin varapresidenttiehdokkaakseen ja hävisi vaalit William McKinleylle valitsijamiesäänillä 271–176. Hän hävisi yhteensä kolmet presidentinvaalit vuosina 1896, 1900 ja 1908.
Ulkoministerinä ensimmäisen maailmansodan aikana.
Presidentti Woodrow Wilson nimitti Bryanin ulkoministerikseen vuonna 1913 Bryanin autettua Wilsonia voittamaan vuoden 1912 presidentinvaalit. Ensimmäinen maailmansota syttyi 1914. Bryan erosi tehtävästään syyskuussa 1915, koska hän rauhanaktivistina vastusti Wilsonin toimia Saksaa vastaan Lusitanian upottamisen jälkeen. Sen jälkeen Wilson teki itse kaikki merkittävät päätökset.
Rauhanaatteen ja kieltolain kannattaja – darwinismin vastustaja.
Bryan oli rauhanaktivisti ja kieltolain kannattaja. Hän oli osallinen vuonna 1925 käydyssä John T. Scopesin "apinaoikeudenkäynnissä", jossa hän syytti Scopesia darwinismin opettamisesta. Bryan katsoi, että oppi johtaisi sosiaalidarwinismin leviämiseen ja tämä viidakon laki hävittäisi yhteiskunnasta lähimmäisenrakkauden. Hän kuoli Daytonissa viisi päivää oikeudenkäynnin jälkeen.
Bryanin kampanjoinnin vaikutuksesta kongressi hyväksyi vuonna 1918 Yhdysvaltain perustuslain kahdeksannentoista lisäyksen, joka saattoi kieltolain voimaan.
Heinävaaran rautatieasema

Heinävaaran rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Heinävaaran kylässä Joensuussa, entisen Kiihtelysvaaran kunnan alueella Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka on nykyisin miehittämätön ja palvelee tavaraliikenteen kuljetuksia. Henkilöliikennettä ei ole.
Liikennepaikka avattiin tavaraliikenteelle 15. marraskuuta 1957 ja henkilöliikenteelle 1960. Asemarakennus rakennettiin 1959. Liikennepaikka muutettiin miehittämättömäksi 26. toukokuuta 1968 ja henkilöliikenne lakkautettiin 1. joulukuuta 1969. Asemarakennus siirtyi Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007.
Lilla Värtan

Lilla Värtan on merenlahti Tukholman saaristossa, Ruotsissa. Pohjoisessa se liittyy Stora Värtaniin, etelässä taas Saltsjönin lahteen. Lilla Värtan rajoittuu luoteessa Norra Djurgårdenin kaupunginosaan, lounaassa Ladugårdsgärdetin kaupunginosaan ja koillisessa Lidingön saareen. Tukholmasta Turkuun, Ahvenanmaalle ja Helsinkiin liikennöivän Silja Linen terminaali sijaitsee Lilla Värtanin rannalla Värtahamnenissa. Lidingön saarelle johtava Lidingön silta ylittää Lilla Värtanin Ropstenin kohdalla.
Veiterä

 
Veiterä on lappeenrantalainen jääpalloseura, joka perustettiin vuonna 1950, kun Lappeenrannan Urheilu-Miehet lopetti jalkapallo- ja jääpallotoimintansa. Veiterän miesten edustusjoukkue pelaa Suomen korkeimmalla sarjatasolla Bandyliigassa, ja se on voittanut Suomen-mestaruuden kahdeksan kertaa. Veiterän kotikenttä on Kisapuiston tekojäärata.
Historia.
Jääpalloseura Veiterä perustettiin 4. joulukuuta 1950. Uuden seuran perustaminen oli seurausta yleisseura Lappeenrannan Urheilu-Miesten 27. marraskuuta 1950 tekemästä päätöksestä lopettaa jalkapallo- ja jääpallotoiminta seurassa. LUM oli voittanut ensimmäisen jääpalloilun Suomen mestaruutensa 1949 ja säilyttänyt paikkansa mestaruussarjassa seuraavana vuonna 1950. LUM:n lopetettua jääpallotoiminnan sen sarjapaikka myönnettiin Veiterälle, jonka alaisuuteen LUM:n jääpalloilijat olivat siirtyneet. 
Veiterä voitti Suomen mestaruuden heti ensimmäisellä kaudellaan 1951 kukistettuaan mestaruussarjan loppuottelussa 11. helmikuuta Oulun Palloseuran 2–0 ja viikkoa myöhemmin Suomen mestaruuden ratkaisseessa ottelussa Työväen Urheiluliiton mestarin Turun Pyrkivän 4–2. Ensimmäisestä mestaruudesta alkoi Veiterän 11 vuotta kestänyt SM-mitaliputki, jonka aikana seura voitti kolme mestaruutta, kolme hopeamitalia ja viisi pronssimitalia.
Veiterästä ensimmäisiinjääpallon maailmanmestaruuskilpailuihin 1957 valittiin kolme pelaajaa: Risto Ovaska, Veikko Partanen ja Arvo Raitavuo. 1950-luvulla Veiterän pelaajia esiintyi useasti Suomen maajoukkueissa. 
Kauden 1964–1965 päätteeksi Veiterä putosi Suomensarjaan 15 peräkkäisen mestaruussarjakauden jälkeen. Veiterä palasi mestaruussarjaan seuraavaksi kaudeksi, mutta tippui Suomisarjaan uudelleen kauden 1966–1967 päätyttyä. Lappeenrannan johtavaksi jääpalloseuraksi noussut Lappeenrannan Pallo lopetti jääpallotoimintansa vuonna 1976, ja sen pelaajat siirtyivät Veiterään, joka sai LaPa:n paikan mestaruussarjassa. Vuonna 1980 Veiterä voitti neljännen Suomen mestaruutensa.
Likainen Harry ja murhapooli

Likainen Harry ja murhapooli ("The Dead Pool") on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut toimintatrilleri, jonka ohjasi Buddy Van Horn ja pääosassa on Clint Eastwood. Elokuvan tunnuskappaleena toimi myöhemmin klassikkoasemaan noussut Guns N' Rosesin "Welcome to the Jungle"
Juoni.
Elokuva kertoo kovaotteisesta poliisista, "Likainen" Harry Callahanista, joka tutkii kuuluisan rock-muusikon Johnny Squaresin murhaa. Lyhyessä ajassa on kuollut muitakin julkkiksia salaperäisillä tavoilla. Harry löytää vihjeiden perusteella erään elokuvia tekevän ryhmän, joka pelaa peliä nimeltä "murhapooli". Pelissä jokainen jäsen luetteloi julkimoita, joiden uskotaan kuolevan lyhyen ajan sisässä. Voittaja on se, joka on arvannut eniten kuolemia. Harryn tinkimätön tyyli kostautuu hänelle ja pian hänkin on pelaajien luettelossa.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Harri Närhi kutsuu elokuvaa hetkittäin hupaisaksi kovisteluksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Magnum .44

Magnum .44 () on Ted Postin ohjaama vuonna 1973 valmistunut rikoselokuva, jonka pääosassa nähdään Clint Eastwood. Se on jatko-osa vuonna 1971 valmistuneelle rikoselokuvalle "Likainen Harry". Elokuva kertoo kovanaamaisesta San Franciscossa toimivasta poliisista, ”Likainen” Harry Callahanista, joka tutkii tunnettujen rikollisten murhia pitäen epäillen niiden tekijöiksi nuoria moottoripyöräpoliiseja. Elokuva on saanut ideansa 1970-luvun alussa Brasiliassa toimineesta poliiseista koostuneesta ”kuolemanpartiosta”, joka surmasi tulkintansa mukaan yhteiskuntaa uhanneita ihmisiä.
Bring Me the Horizon

Bring Me The Horizon (BMTH) on rockyhtye Englannin Sheffieldistä, joka on perustettu vuonna 2004.
Historia.
Yhtye sai alkunsa vuonna 2004 kun perustajajäsenet päätyivät yhteen paikallisista hajonneista yhtyeistä ja ryhtyivät kirjoittamaan musiikkia. He soittivat aluksi deathcorea ja metalcorea, mutta "Sempiternal"-albumin jälkeen yhtyeen tyyli muuttui enemmän rock-vaikutteiseksi. Yhtyeen suurimpina vaikuttajina ovat toimineet Norma Jean, The Red Chord ja monet muut yhdysvaltalaiset metalcore-yhtyeet. Bring Me the Horizonin nimi tulee elokuvan "" viimeisestä, kapteeni Jack Sparrown lausumasta repliikistä ”Now... Bring me that horizon.”
Bring Me the Horizonin levy-yhtiö on tällä hetkellä RCA- ja Columbia Records. Yhtyeen aikaisempia levy-yhtiöitä ovat olleet metalli- ja rockmusiikkiin erikoistuneet Thirty Days of Night, Epitaph- ja Shock Records. Bring Me the Horizon on esiintynyt muun muassa Lostprophetsin,The Blackoutin, Killswitch Engagen ja The Hauntedin lämmittelijänä. 
Maalis–huhtikuussa 2007 Bring Me the Horizon kiersi pääesiintyjänä Britanniassa yhdessä sittemmin lopettaneen metalcore-yhtyeen I Killed the Prom Queenin kanssa. Kesällä 2007 yhtye soitti Download-festivaalilla, ja marraskuussa 2007 he esiintyivät Australiassa osana Gigantouria.
Esiintymiset Suomessa.
Bring Me the Horizon on esiintynyt Suomessa 16 kertaa.
Jacques de Serizay

Jacques de Serizay (1590 Pariisi – marraskuu 1653 La Rochefoucauld) oli ranskalainen kirjailija ja runoilija. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen. Hän oli akatemiaistuntoja varten kuukausittain valittava puheenjohtaja (presidentti).
Elämäkerta.
De Serizayn elämästä tiedetään hyvin vähän, ja sekin vähä koskettelee lähinnä hänen toimintaansa akatemian jäsenenä. Hänen kirjallisesta tuotannostaan on säilynyt vain muutamia hajanaisia runokatkelmia.
Tiedetään, että de Serisay toimi La Rochefoucauldin herttuan taloudenhoitajana. Herttua oli kardinaali Richelieun vihamiehiä, eikä hän viihtynyt hovissa vaan vetäytyi omaan alueensa hallintoon Poitouhun. Akatemia valitsi kuitenkin hänet henkilökohtaisesti kirjoittamaan kardinaalille kirjeen, jossa tätä pyydettiin suomaan akatemialle suuren kunnian ja suostumaan sen suojelijaksi. Tehtävä tuli de Serizayn osalle hänen toimiessaan akatemian puheenjohtajana. Tuolloin toimikausi kesti korkeintaan kaksi vuotta, mutta Serizay hoiti tehtävää lähes neljä vuotta. Tänä aikana akatemia sai lopullisen kokoonpanonsa.
Akatemian jäsenenä de Serizayn tehtäväksi tuli vastaanottaa lukuisia uusia jäseniä. Vastaanottopuheita ei ole säilynyt.
Hollannin Grand Prix 1984

Hollannin Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 26. elokuuta 1984 Zandvoortin radalla Hollannissa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Alain Prost, jolle voitto oli kauden viides.
Aika-ajo.
Paalupaikan otti Alain Prost. Hän kiersi radan ajassa 1.13,567, joka merkitsi 208,071 km/h keskinopeutta. Nelson Piquet ei pystynyt parantamaan edellispäiväistä aikaansa, mutta hän pääsi silti starttaamaan toisesta lähtöruudusta. Seuraavat sijat valloittivat Elio de Angelis, Derek Warwick, Patrick Tambay ja Niki Lauda. Keijo Rosberg sai lähtöpaikakseen seitsemännen ruudun. Rosberg oli perjantain harjoitusten neljänneksi nopein, mutta lauantaina hän putosi seitsemänneksi.
Kilpailu.
Ennen aamupäivän lämmittelyajoa luhistui toisen kerroksen katsomoparveke, joka ei kestänyt sille kokoontuneiden ihmisten painoa. Parvekkeen rakenteiden murruttua osa loukkaantuneista putosi noin neljä metriä ja toiset saivat kolhuja parvekkeen sinkoilevista osista. Yhdeksän turmassa loukkaantunutta vietiin sairaalaan, heistä kolme joutui jäämään hoitoon pidemmäksi ajaksi. Kilpailun ensiapuasemalla hoidettiin pariakymmentä vähäisiä vammoja saanutta ihmistä.
Paalulta lähtenyt Alain Prost joutui luopumaan kärkipaikasta jo kilpailun alussa, sillä johtoon ryntäsi Nelson Piquet. Hän joutui luopumaan johtopaikastaan 12. kierroksella, kun hänen autonsa moottori alkoi lakkoilla. Piquet jäi lopulta sijalle 25. Piquet'n siirryttyä syrjään Prost johti kilpailua loppuun asti. Kierroksella 34 Prost kiersi radan ajassa 1.20,3, joka oli kilpailun kierrosennätys. Aika merkitsi 4,25 kilometrin radalla yli 190 km/h keskinopeutta.
Niki Laudan startti oli huono ja hän lähti matkaan vasta yhdeksäntenä. Hän otti nopeasti kärkeä kiinni ja kävi 12. kierroksella Keijo Rosbergin kanssa tiukkaa kilpailua kolmannesta sijasta. Lauda ohitti Rosbergin ja nousi toiseksi, kun Piquet poistui kärkikamppailusta. Kilpailun lopun ajan Lauda yritti saada Prostia kiinni. Heidän eronsa oli 20 kierroksen jälkeen vain 4,5 sekuntia. Kierroksella 27 Lauda pääsi 2,4 sekunnin päähän Prostista. Ruutulipulle tultaessa miesten välinen ero oli yli 10 sekuntia.
Keijo Rosberg sai hyvän startin ja hän oli ensimmäisen kierroksen jälkeen viides. Viidennellä kierroksella hän nousi kolmanneksi, millä sijalla hän pysyttelikin pitkään. Rosbergin auton moottori kulutti enemmän polttoainetta kuin talli oli laskenut. Kilpailun lopussa Rosberg joutui hidastamaan, jolloin Nigel Mansell ja Elio de Angelis ohittivat hänet. Kolme kierrosta ennen maalia Rosberg ajoi varikolle polttoaineen vähyyden vuoksi ja jäi sinne. Sijoitukseksi tuli kuitenkin 8. sija.
Panic Channel

PANIC☆ch / パニックちゃんねる on japanilainen j-rock / visual kei-yhtye. Yhtye luokitellaan usein myös oshare keiksi, vaikka itse yhtye ei halua tulla luokitelluksi tähän alatyyliin. Panic Channelilla on ikään kuin kaksi puolta, PANIC☆ch eli iloisempi puoli, jonka kappaleet ovat kevyitä ja iloisia, sekä パニックちゃんねる (panikku channeru) eli raskaampi puoli, jonka kappaleet ovat aggressiivisia ja raskaita. Suurin osa yhtyeen musiikista julkaistaan PANIC☆ch-nimen alla niiden värikkyyden ja punk-tyylisyyden takia.
Biografia.
Panic Channelin perustivat marraskuussa 2002 laulaja Meguru (ex-GARASU), kitaristi Kana ja basisti Tara. Tammikuussa 2003 yhtyeeseen liittyi toinen kitaristi Tsubasa ja rumpali Yuusuke, ja yhtye loi itselleen alter egon, johon kuului kaksi eri puolta. Ensimmäinen esiintyminen oli toukokuussa 2003, ja ensimmäinen oneman-keikka oli 21. syyskuuta 2003. Yhtyeestä tuli nopeasti suosittu, ja se keikkaili ahkerasti myös twoman- tai useampi artisti-konserteissa mm. Karenin ja Luvien kanssa. Näiden konserttien jälkeen faneille oli luvassa ikäviä yllätyksiä: basisti Tara oli joutunut sairaalaan kuulonsa takia. Tämän ajan Taraa korvasi Giftin basisti Saburo.
Tara oli tervehtynyt helmikuussa 2005, ja yhtye pääsi jatkamaan normaaliin malliin. Tätä ei kuitenkaan kestänyt kauan, ja jo Osakassa järjestetyn "Under Code 3 Day event final" -konsertin jälkeen Tara oli taas sairaalassa samojen syiden takia. Hoidossa ollessaan hän kertoi jättävänsä yhtyeen korvaongelmiensa vuoksi.
Todellinen syy ei ilmeisesti ollutkaan korvaongelmat koska Tara perusti Never Crazyn Yuun kanssa Bettyn joka myöhemmin nimettiin 176BIZiksi. 
Muutaman keikan jälkeen myös yhtyeen toinen kitaristi Tsubasa ja rumpali Yuusuke olivat eroamassa, ja heidän jäähyväiskonsertti pidettiin 30. lokakuuta 2005. Meguru ja Kana päättivät kuitenkin jatkaa Panic Channelia ja tammikuussa 2006 yhtye esittelikin kolme uutta jäsentä: kitaristi Mayo, basisti Kiri ja rumpali KYO～YA. Yhtyeen kaksi eri puolta olivat yhä kohdillaan uusissa konserteissa, ja seuraavassa huhtikuussa yhtyeeltä ilmestyikin kaksi singleä.
Diskografia.
Mahdollinen japanilainen nimike merkitty sulkeihin.
Albumit ja minialbumit.
25.12.2003, minialbumi "新人戦 ～夢に向かって 編～ (Shinjinsen ～yume ni mukatte hen～)"
26.3.2005, albumi "Trick"
1.2.2007, mini-albumi "Invisible Line"
Minialbumista "Invisible Line" on myös julkaistu versio, joka sisältää DVD:n. DVD:llä on musiikkivideo kappaleesta knife (ナイフ).
Singlet ja maxi-singlet.
22.9.2003, maxi-single "Début sen ～minna no chikai hen～ (デビュー戦 ～みんなの誓い 編～)"
29.7.2004, maxi-single "Zenkoku Taikai 3 Hon Ikuchi ~Iyagarase~ (全国大会～いやがらせ～)"
29.8.2004, single "Setsuna"
29.8.2004, maksisingle "Zenkoku Taikai 3 Hon Ikuchi ~Free Style~ (全国大会～フリースタイル～)"
29.9.2004, maxi-single "Zenkoku Taikai 3 Hon Ikuchi ~Kesshousen~ (全国大会～決勝戦～)"
19.4.2006, single "ishin (遺神)"
19.4.2006, single "Plow"
25.1.2008, single "Mother's Expression"
25.1.2008, single "Father's Expression"
DVD:t.
3.5.2003, musiikkivideo-dvd "Panic Channel Kyouzai Video (パニックちゃんねる教材ヴィデオ)"
24.4.2004, musiikkivideo-dvd "PV (PANIC☆VIDEO) ~otameshi gentei hen~"
1.5.2004, musiikkivideo-dvd "PV(PANIC☆VIDEO) ~tsuujou hen~)"
Alankomaat olympialaisissa

Alankomaat on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1900 alkaen. Maa on saavuttanut olympialaisissa kaikkiaan 387 mitalia, joista 117 on kultaa. Alankomaiden menestyksekkäimmät yksittäiset kisat olivat Sydneyn 2000 kesäolympialaiset, joissa uimari Inge de Bruijn ja pyöräilijä Leontien Zijlaard-van Moorsel voittivat kolme kultamitalia sekä uimari Pieter van den Hoogenband kaksi kultamitalia. Yhteensä Alankomaat saavutti Sydneyssä 12 kulta-, 9 hopea- ja 4 pronssimitalia ja sijoittui mitalitilastossa kahdeksanneksi. Suurimman talviolympialaisten mitalisaaliinsa Alankomaat sai Sotšissa 2014, joissa se kokosi kahdeksan kultaa, seitsemän hopeaa ja yhdeksän pronssia ja sijoittui mitalitilastossa viidenneksi. Yksittäisten talvikisojen mitalitilastossa Alankomaat on parhaimmillaan sijoittunut neljänneksi Sapporossa 1972, jossa pikaluistelija Ard Schenk voitti kolme kultamitalia.
Alankomaissa on järjestetty kesäolympialaiset vuonna 1928. Isäntäkaupunkina toimi tuolloin Amsterdam. Myös näissä kotikisoissaan Alankomaat sijoittui mitalitilastossa kahdeksanneksi.
Alankomaille eniten olympiavoittoja ja -mitaleja tuoneet urheilumuodot ovat pikaluistelu, uinti ja pyöräily. Talviolympialaisissa maa on saavuttanut mitaleja pikaluistelun lisäksi vain kolme taitoluistelussa ja sekä yhden lumilautailussa ja yhden kaukalopikaluistelussa. Sotšissa 2014 maa voitti pikaluistelun 12 lajista kahdeksassa kultaa ja saavutti yhden neloisvoiton ja kolme kolmoisvoittoa.
Maan ensimmäiset olympiavoittajat olivat soudun perämiehellisen kaksikon Pariisin 1900 kesäolympialaisissa voittaneet François Antoine Brandt, Roelof Klein ja Hermanus Brockmann, joista viimeksi mainittu ei osallistunut loppukilpailuun, sillä hänet katsottiin liian painavaksi ja korvattiin alle 10-vuotiaalla, tuntemattomaksi jääneellä ranskalaispojalla. Alankomaiden ensimmäinen henkilökohtaisen lajin olympiavoittaja oli pyöräilijä Maurice Peeters, joka voitti 1 000 metrin eräajon Antwerpenin 1920 kesäolympialaisissa.
Alexander Hacke

Alexander Hacke (s. 11. lokakuuta 1965 Berliini) on saksalainen kitaristi, basisti ja laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten työstä Einstürzende Neubauten -yhtyeessä. 
Hacke on ollut kuuluisassa kokoonpanossa neljätoistavuotiaasta eli vuodesta 1980. Hänellä on ollut myös sivuprojekteja; ensimmäinen täysimittainen sooloalbumi "Filmarbeiten" julkaistiin vuonna 1992. 
Hacke oli aiemmin naimisissa näyttelijä-laulaja Meret Beckerin kanssa, ja vuonna 2006 hän solmi uuden avioliiton Danielle de Picciotton kanssa.
Looney Tunes

Looney Tunes on yhdysvaltalainen lyhytanimaatiosarja, jota Warner Bros. tuotti ja levitti vuosina 1930–1969. Jaksoja ohjasivat muun muassa Tex Avery ja Chuck Jones. Looney Tunesin kuuluisimpia tähtiä ovat Väiski Vemmelsääri, Repe Sorsa ja Putte Possu sekä Kelju K. Kojootti ja Maantiekiitäjä. Lähes kaikkien hahmojen äänenä toimi Mel Blanc.
Ensimmäinen Looney Tunes -animaatio oli mustavalkoinen "Sinkin' in the Bathtub", jonka pääosassa oli hahmo nimeltä Bosko. Vuonna 1931 aloitettiin rinnakkaissarja Merrie Melodies, joka oli musiikkipainotteisempi. Animaatioiden suosio alkoi nousta vuonna 1935, jolloin Putte Possu esiintyi ensimmäistä kertaa piirretyssä "I Haven't Got a Hat". Kaksi vuotta myöhemmin Repe Sorsa luotiin "Porky's Duck Hunt" piirrettyä varten. Vuonna 1940 luotiin yksi kaikkien aikojen tunnetuimmista piirroshahmoista, Väiski Vemmelsääri ja kaksi vuotta siitä Looney Tunesit siirtyivät väreihin. Sen jälkeen luotiin vielä monia tunnettuja hahmoja, kuten Sylvesteri, Tipi ja Kukko Koppava. 
Erityisesti 2000-luvulla lyhytanimaatioita on esitetty televisiossa noin puolen tunnin kestoisena animaatiosarjana, jonka myötä muun muassa IGN-sivusta listasi Looney Tunesin 100 parhaan animaatiosarjan listalla sijalle kolme.
Suomenkieliset äänet(osa).
Seuraavat ääninäyttelijät ovat Tuotantotalo Wernen dubbaamissa jaksoissa.
Vanhemmissa dubbauksissa ääninä muun muassa Pekka Autiovuori, Elli Castrén, Soila Komi, Jukka Puotila, Matti Ranin, Matti Olavi Ranin ja Harri Hyttinen.
Nell Carter

Nell Ruth Carter (13. syyskuuta 1948 Birmingham, Alabama – 23. tammikuuta 2003 Long Beach, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Carter oli afroamerikkalainen ja yksi vanhempiensa yhdeksästä lapsesta. Hän joutui 16-vuotiaana raiskauksen uhriksi ja synnytti Tracey-tyttären. Hän tuli alun alkaen tunnetuksi varsinkin Broadwaysta, mutta esiintyi uransa aikana myös lukuisissa elokuvissa.
Carter palkittiin Tony-palkinnolla vuonna 1978 sekä Emmy-palkinnolla vuonna 1982, ja hän oli vuosina 1983 ja 1985 ehdolla Golden Globen saajaksi. Hän esiintyi vuosina 1978–1979 televisiosarjassa "Ryan's Hope". 
Carter oli biseksuaali ja elämänsä aikana kahdesti naimisissa. Hän kärsi myöhempinä vuosinaan pahenevista terveysongelmista ja kuoli sydäntautiin vuonna 2003.
Aztecahevonen

Aztecahevonen on lämminverinen hevosrotu, joka syntyi risteytystyön tuloksena Meksikossa vuonna 1972.
Ominaisuudet.
Aztecahevoset ovat tyypillisesti säkäkorkeudeltaan kolmivuotiaana 147–162 senttimetriä. Silmät ovat ilmeikkäät, korvat pienet, pystyt ja terävänmuotoiset. Kaula on lihaksikas ja kevyesti kaartuva. Kirjavia värityksiä ei hyväksytä.
Historia.
Meksikolla ei ollut omaa hevosrotua ennen aztecan risteyttämistä 1970-luvulla. Rodun kevittelyssä hyödynnettiin andalusianhevosia, quartereita ja criolloja. Vuonna 1982 Meksikon maatalousministeriö perusti aztecahevoselle oman rekisterin. Don Antonio toi andalusianhevosia Espanjasta ja risteytti niitä criollotaustaisten tammojen kanssa. Aztecahevosella on vähintään kolme kahdeksasosaa ja enintään viisi kahdeksasosaa andalusialaista tai quarteria, mutta enintään neljäsosa criolloa. Jalostuspäämäärä oli periytää sekä andalusialaisen että quarterin parhaat ominaisuudet, ja lopputuloksena syntyi elegantti yleis- ja näyttelyhevonen.
Joan Severance

Joan Severance (s. 23. joulukuuta 1958 Houston, Teksas) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hänellä on ollut tunnettu rooli muun muassa elokuvassa "Syyttömät silminnäkijät" (1989), ja hän on lisäksi esiintynyt televisiossa
mm. suositussa 1980-luvun sarjassa Wiseguy. Lisäksi hän on ollut "Playboyn" kannessa tammikuussa 1990 ja marraskuussa 1992.
Tim Hardaway

Timothy Duane "Tim" Hardaway (s. 1. syyskuuta 1966 Chicago) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka pelasi NBA:ssa vuosina 1989–2003. Hän voitti olympiakultaa Yhdysvaltain maajoukkueessa Sydneyssä 2000. Hänet valittiin jo MM-kilpailuihin 1994 Yhdysvaltain joukkueeseen eli ns. "Dream Team II:een", mutta hän joutui loukkaantumisen vuoksi jäämään pois kisoista.
Hardaway opiskeli Carver High Schoolissa ja Teksasin yliopistossa El Pasossa. Hän on pituudeltaan 183 senttimetriä. Hänellä on puolisonsa Yolandan kanssa lapset Tim ja Nia. 
Joukkueet.
Hardawayn joukkueet aikajärjestyksessä olivat:
Myöhemmät vaiheet.
Hardaway herätti vuonna 2007 paheksuntaa ilmoittamalla haastattelussa muun muassa "inhoavansa homoja" ja että "ei suvaitsisi homoa joukkueessaan". Tämä tapahtui samoihin aikoihin, kun John Amaechi ensimmäisenä NBA-koripalloilijana tunnustautui homoksi. Hardawayta arvosteltiin homofobiasta, ja hän pahoittelikin pian kommenttejaan julkisuudessa.
Hans Gude

Hans Fredrik Gude (13. maaliskuuta 1825 – 17. elokuuta 1903) oli norjalainen romantiikan ajan taidemaalari. Hänelle antoi opetusta muiden muassa Andreas Achenbach.
Useissa Guden töissä keskeisessä osassa ovat Norjan maisemat. Hän toimi opettaja yli neljäkymmentä vuotta, muun muassa Düsseldorfin taideakatemiassa, ja norjalaiset nuoret taideopiskelijat kulkivat hänen perässään kun hän siirtyi uuteen paikkaan.
Taiteilijalle myönnettiin Pyhän Olavin suurristi vuonna 1893. Hän kuoli Berliinissä, ja hänet haudattiin Vår Frelsers -hautausmaalle Osloon.
Italian Grand Prix 1984

Italian Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 9. syyskuuta 1984 Monzan radalla Italiassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Niki Lauda, jolle voitto oli kauden viides.
Aika-ajo.
Nelson Piquet ajoi kauden seitsemännen paalupaikkansa. Hän kiersi Monzan 5,8 kilometrin mittaisen radan ajassa 1.26,585. Aika oli uusi rataennätys ja merkitsi 241,15 km/h keskinopeutta. Seuraavat lähtöruudut valloittivat Alain Prost, Elio de Angelis, Niki Lauda ja Teo Fabi. Keijo Rosberg oli aika-ajon kuudes.
Kilpailu.
Niki Lauda jäi alussa sijalle kymmenen, mutta sitten hän alkoi ohitella muita. Kauden 14. osakilpailu ratkesi 43. kierroksella, kun kilpailua johtanut Patrick Tambay joutui keskeyttämään kaasupolkimeen tulleen vian vuoksi. Laudan voitto oli hänen uransa 24:s ja kauden viides. MM-sarjassa toisena oleva Alain Prost joutui keskeyttämään ajettuaan kolme kierrosta.
Keijo Rosberg ajoi uransa 80. GP:n ja joutui keskeyttämään. Keskeytys oli viides perättäinen. Ensin Rosbergin autosta hajosi turbo, jolloin moottorin teho putosi. Kahdeksannella kierroksella moottori hajosi lopullisesti. Williamsilla oli melkein valmiina uusi auto. Kukaan ei kuitenkaan tiennyt ajaisiko Rosberg sillä tämän kauden MM-osakilpailuissa, vai jäisikö ajot sillä testeihin.
Rakkauskirje

Rakkauskirje on tapa osoittaa ihastumista ja rakkautta toiseen ihmiseen kirjeitse. Kirje voi olla myös utelu, miten vastaanottaja suhtautuu lähettäjän tunteeseen. Kirje voi sisältää usein myös esimerkiksi runoja. 
Joidenkin tunnettujen ihmisten rakkauskirjeet on julkaistu kirjoiksi.
Near-field communication

Near-field communication (NFC) on RFID-tekniikkaa hyödyntävä laitteiden kättelyyn (tunnistamiseen) ja tiedonsiirtoon hyvin lyhyille, korkeintaan muutamien senttimetrien etäisyyksille kapealla tiedonsiirtokaistalla. Suurin ero RFID:hen on se, että NFC-laite voi toimia sekä lukijalaitteena että tunnisteena, toisin kuin perinteiset RFID-laitteet. NFC viittaa alempana mainittuun standardin (ISO/IEC 18092, 21481, 14443) mukaiseen lyhyen kantaman tiedonsiirtoon.
NFC-tiedonsiirtoa käytetään ainakin kolmessa eri yhteydessä:
Kehitys.
Standardit.
NFC ja sen toiminnot on kuvattu standardeissa ISO/IEC 18092 (Interface and Protocol -1) sekä ISO/IEC 21481 (Near Field Communication Interface and Protocol -2). Lisäksi NFC on yhteensopiva ISO/IEC 14443 -x standardisarjan (Identification cards - Contactless integrated circuit cards - Proximity cards) kanssa, joka määrittelee yleisesti 13,56 MHz taajuudella toimivien kontaktittomien älykorttien ominaisuudet ja tiedonsiirron.
NFC:n standardien ylläpidosta vastaa vuonna 1961 perustettu Ecma International -järjestö. ISO/IEC 18092 ja ISO/IEC 21481 -standardit ovat hallinnollisesti kansainvälisen ISO/IEC JTC 1/SC 6 -komitean vastuulla, kun taas ISO/IEC 14443 -standardisarjasta vastaa kansainvälisen ISO/IEC JTC 1/SC 17 -komitea. Suomen osalta yllä mainittujen komiteoiden työtä seuraa ja kansallisia kannanottoja lähettää SFS:n IT-standardisointi.
NFC Forum.
Nokia, Philips ja Sony perustivat vuonna 2004 voittoa tavoittelemattoman NFC Forumin, jonka tavoitteena on edistää NFC:n standardointia, kehittymistä ja käyttöönottoa. NFC Forum ei kuitenkaan itse vastaa standardoinnista. Marraskuussa 2007 jäseniä oli yli 130, joukossa myös paljon tunnettuja jäseniä, kuten Mastercard, Microsoft, Motorola, Samsung ja Visa. Jäsenet muodostavat kahdeksan työryhmää, joiden toimialoja ovat muun muassa markkinointi, tekniikan kehitys ja yhteensovittaminen sekä testaus.
Suomalaisten osuus.
Suomalaiset VTT ja Nokia sekä lukuisa joukko muita suomalaisyrityksiä ovat olleet NFC-teknologian kehittäjiä maailmanlaajuisestikin. Vuonna 2009 NFC Forumin työkokous järjestettiin Oulussa.
Toiminta.
Yhteys perustuu sähkömagneettiseen induktioon radiotaajuudella 13,56 MHz. Tiedonsiirtonopeus voi olla 106, 212 tai 424 kbit/s, jotka soveltuvat pienten tietomäärien siirtoon. Suurempia tietomääriä käsiteltäessä NFC:tä voi käyttää avaamaan yhteys, jossa varsinainen tiedonsiirto hoidetaan esimerkiksi Bluetoothilla.
NFC-protokollan mukaisessa kommunikaatiossa on aina kaksi osapuolta. Osapuolet ovat niin sanottu aloitteentekijä () sekä kohde (). Aloitteentekijä nimensä mukaisesti aloittaa tiedonsiirron, minkä lisäksi se vastaa kommunikoinnista koko tiedonsiirron ajan. Kohde sen sijaan toimii passiivisena osapuolena vastaten aloitteentekijältä saamiinsa pyyntöihin.
Kaarlo Oksanen

Kaarlo Wilhelm ”Kille” Oksanen (11. tammikuuta 1909 Helsinki – 14. lokakuuta 1941 Itä-Karjala) oli suomalainen näyttelijä ja jalkapalloilija. Hän kaatui jatkosodassa Itä-Karjalassa 32-vuotiaana.
Jalkapalloilija.
”Kille” Oksanen oli alun perin Työväen Urheiluliiton (TUL) Helsingin Kullervoa edustanut jalkapalloilija, joka siirtyi myöhemmin SPL:n alaiseen Helsingin Palloseuraan. Hän pelasi 40 maaottelua Suomen maajoukkueessa vuosina 1929–1937 ja toimi joukkueen kapteeninakin – yksi peleistä oli B-maaottelu.
TUL:n Kullervossa ja liittojoukkueessa.
Uransa Oksanen aloitti kotimaan sarjoissa hän edusti ensin TUL:n omassa jalkapallosarjassa pelannutta Helsingin Kullervoa vuosina 1927–1928. Pelipaikka oli siinä vaiheessa hyökkäyksessä. Oksanen oli myös monipuolinen yleisurheilija, sillä hän voitti kolmiottelun TUL:n poikaurheilupäivillä. Vuonna 1927 hän oli mukana TUL:n jalkapalloilun kakkosjoukkueessa, joka pelasi Neuvostoliitossa. Syksyllä 1928 Oksanen oli mukana TUL:n joukkueessa virallisessa liitto-ottelussa vastustajana Neuvostoliitto, joka voitti TUL:n jalkapallojoukkueen 9–1.
HPS:n pelaajana Suomen mestaruuksia.
Kaudeksi 1929 Oksanen siirtyi Helsingin Palloseuraan eli ”Vihreihin jääkäreihin”. HPS:ssä Oksanen saavutti neljä Suomen mestaruuden vuosina 1929, 1932, 1934 ja 1935. Lisäksi hän oli mukana seuran hopeaa voittaneessa ryhmässä vuosina 1931 ja 1936. Kausi 1930 toi HPS:lle kolmannen sijan.
Suomen jalkapallomaajoukkueessa.
Suomen maajoukkuessa Oksanen aloitti syksyllä 1929 Saksaa vastaan ja pelasi kesällä 1937 viimeisen eli 39. A-maaottelunsa myös Saksaa vastaan. Näiden ajankohtien välillä Oksanen oli poissa vain neljästä Suomen pelaamasta A-maaottelusta. Tähän ajanjaksoon mahtuu Berliinin olympialaiset, joihin silloinen maajoukkuevalmentaja Ferdinand Fabra ei ottanut Oksasta ryhmäänsä.
Elokuvaura.
Oksasen elämään mahtui jo 1930-luvun alussa harrastusnäytteleminen, josta tuli vuonna 1937 ammatti. Vuonna 1937 komea urheilija sai Tonttilan Oskarin roolin Teuvo Tulion ohjaamassa draamassa "Nuorena nukkunut", jossa Oksanen toimi myös lavastajana. Lavastustöitä hänelle kertyi kaikkiaan kolme. Vuonna 1938 Oksanen sai suuren miespääosaroolin Tulion elokuvassa "Laulu tulipunaisesta kukasta". Elokuvan kuvauksissa hän rakastui naispääosan esittäjään, näyttelijä Rakel Linnanheimoon. Avioliitto jäi lyhyeksi, sillä Oksanen kuoli jatkosodassa.
Oksasesta tuli ohjaaja Tulion luottomies. Hän sai jälleen miespääosan vuonna 1940, Tulion elokuvassa "Unelma karjamajalla". Seuraavana vuonna Oksanen näytteli viimeisen osansa, Reinaria elokuvassa "Antreas ja syntinen Jolanda" (1941). Oksasen kuoltua jatkosodassa Teuvo Tulion suunnittelema elokuvahanke nimeltä "Naisen taistelu" ei valmistunut. Rakel Linnanheimo jäi leskeksi ja meni naimisiin näyttelijä Rauli Tuomen kanssa.
Oksanen oli vuosina 1927–1940 naimisissa Hellin Aino Präktigin kanssa.
Oksanen osallistui jatkosotaan taistelulähettinä JR26:ssa. Hän haavoittui jatkosodassa Itä-Karjalassa Suununjoella ja kuoli haavoihinsa kenttäsairaalassa.
Smallville (7. tuotantokausi)

Smallvillen 7. tuotantokausi käynnistyi Yhdysvalloissa 27. syyskuuta 2007.
Tämä on toinen tuotantokausi jota esitettiin CW-televisiokanavalla. 7. tuotantokaudella olivat mukana edelleen Tom Welling, Michael Rosenbaum, Kristin Kreuk, Allison Mack, Erica Durance, Aaron Ashmore, Laura Vandervoort ja John Glover. 
Tuotantokausi toi lisää uusia päähenkilöitä; tuttuja henkilöitä Teräsmiehen historiasta sekä vanhoja vihollisia Smallvillen menneisyydestä ja tietenkin uusia DC Comicsin henkilöhahmoja. 
Juoni.
Tämä tuotantokausi keskittyy muun muassa siihen, kun Clark tapaa hänen biologisen serkkunsa Karan ja kun Clark opettaa hänelle kuinka hillitä kykyjään julkisesti, Lanan ja Clarkin uuteen suhteeseen ja "Daily Planet"in uuden päätoimittaja, Grant Gabrielin salaisuuksiin.
Ludvig Änkyttäjä

Ludvig II Änkyttäjä (; 1. marraskuuta 846 – 9./10. huhtikuuta 879) oli länsifrankkien kuningas vuosina 877–879.
Ludvig Änkyttäjän vanhemmat olivat Kaarle Kaljupää ja Orléansin Ermentrude. 
Kaarlesta tuli keisari vuonna 875 ja kaksi vuotta myöhemmin hän jätti poikansa sijaishallitsijaksi lähtiessään puolustamaan paavi Johannes VIII:ta. Ludvigista äänestettiin länsifrankkien kuningas joulukuussa 877 sillä ehdolla että hän kunnioitti frankkiruhtinaiden omaisuutta ja oikeuksia. 
Ludvig oli kahdesti naimisissa, ja elinaikanaan hän sai pojat Ludvig III:n ja Kaarloman II:n. Hänen kuoltuaan syntyi vielä kolmas poika, Kaarle Yksinkertainen. Lisäksi Ludvigilla oli tyttäret Hildegarde, Gisela ja Ermentrude. 
Ludvig Änkyttäjä oli kertoman mukaan fyysisesti huonossa kunnossa, mutta uskonnollinen ja rauhaa rakastava mies. Hän ilmeisesti kuitenkin sairastui vakavasti ja kuolikin vain puolitoista vuotta isänsä jälkeen vuonna 879. Lisänimi ”Änkyttäjä” tulee mahdollisesti hänen huonosta terveydestään, minkä vuoksi hän ei ehkä kyennyt puhumaan normaalisti. Ludvigia seurasivat valtaistuimelle hänen poikansa Kaarloman II ja Ludvig III, jotka hallitsivat aluksi yhdessä.
Ludvig IV (Ranska)

Ludvig IV (, n. 920 — 10. syyskuuta 954) oli länsifrankkien kuningas vuosina 936–954.
Ludvig IV kuului karolingien hallitsijasukuun, ja hänen isänsä oli Kaarle III "Yksinkertainen". Hänen äitinsä, Englannin Eadgifu, oli kuningas Edvard Vanhemman tytär. Kun Kaarle Yksinkertainen vangittiin vuonna 923, äiti vei Ludvigin Englantiin. Isänsä kuoltua Ludvig kutsuttiin takaisiin Ranskaan ja kruunattiin kuninkaaksi. Herttua Hugo Suuri oli Ludvigin äidin lanko, ja hän toivoi voivansa hallita maata nuoren sukulaiskuninkaansa avulla. Ludvig ei kuitenkaan suostunut nukkehallitsijaksi, vaan pyrki vastustamaan herttuan ja muiden aatelisten pyrkimyksiä. 
Ludvig oli vuodesta 939 naimisissa Saksin Gerbergan kanssa ja sai kahdeksan lasta. Hän kuoli hevosen selästä putoamisen aiheuttamiin vammoihin. Hänen leskensä eli vielä kolmekymmentä vuotta luostarissa ennen kuolemaansa 5. toukokuuta 984.
Ludvig IV:tä seurasi valtaistuimelle hänen vanhin poikansa Lothair ja tämän poika Ludvig V. Tällä ei ollut omia lapsia, ja valtaan nousivat Hugo-herttuan jälkeläiset eli Capetien suku, joita kutsutaan nimellä Kapetingit.
Learjet 35

Learjet 35 on kaksimoottorinen, kahdeksanpaikkainen yhdysvaltalainen liikelentokone. Se on Learjet 25 -koneen Garrett Airesearch TFE 731-2-2B -suihkumoottoreilla varustettu edelleenkehitetty versio, joka lensi ensilentonsa 22. elokuuta 1973. Yhdysvaltain ilmavoimat osti vuonna 1984 rahti- ja henkilökuljetuskoneiksi 84 Learjet 35:ttä, jotka saivat tunnuksen C-21A.
Learjet 36 on Learjet 35:n kuusipaikkainen, pidemmän kantaman malli. Vuonna 1976 koneisiin tehtiin suuremman lentoonlähtöpainon mahdollistavia parannuksia ja mallinimiksi tulivat 35A ja 36A, joita valmistettiin vuoteen 1994 asti. Yhteensä Learjet 35/36-koneita on valmistettu 676 kappaletta.
Learjet 31:ssä on yhdistetty 35/36:n runko ja moottorit 55/60 modernimpaan siipeen ja pyrstön alla oleviin siivekkeisiin. 31:n kehitysmalli lensi ensimmäisen kerran toukokuussa 1987 ja sai lentokelpoisuustodistuksensa elokuussa 1988. 
Nykyiset tuotantomallit ovat Learjet 31A ja 31A/ER.
Koneita valmistava Learjet Inc. on ollut vuodesta 1990 kanadalaisen Bombardier Inc:n omistuksessa.
Käyttö Suomessa.
Suomen ilmavoimien tukilentolaivueessa on kolme Learjet 35A/S -konetta, joita käytetään muun muassa merivalvontaan, kartoituskuvauksiin, ilmanäytteenottoon, maalinhinaukseen ja henkilökuljetuksiin. Ensimmäinen koneista saapui Suomeen syyskuussa 1982.
Buster Crabbe

Clarence Linden ”Buster” Crabbe (7. helmikuuta 1908 – 23. huhtikuuta 1983) oli yhdysvaltalainen uimari ja näyttelijä.
Crabbe syntyi Oaklandissa, Kaliforniassa, mutta asui lapsena Havaijilla, jossa hän valmistui Puna Hou High Schoolista. Hän voitti Amsterdamin kesäolympialaisissa 1928 pronssia 1 500 metrin vapaauinnissa ja Los Angelesissa 1932 kultaa 400 metrin vapaauinnissa. Lisäksi hän sijoittui Amsterdamissa 400 metrillä neljänneksi ja Los Angelesissa 1 500 metrillä viidenneksi. Hän opiskeli Etelä-Kalifornian yliopistossa.
Crabbe näytteli vuonna 1933 Tarzania ja esiintyi menestyksekkään näyttelijänuransa aikana paitsi lukuisissa elokuvissa (esimerkiksi "Flash Gordon"), myös televisiossa. Vaikka hänen suosionsa alkoi hiipua jo 1950-luvulla, hän ei lopettanut uraansa tykkänään. Hän kuoli sydänkohtaukseen Scottsdalessa Arizonassa 1983. Crabbella on tähti Hollywood Walk of Famella.
Erkki Koponen

Erkki Adolf Koponen (27. joulukuuta 1899 Helsinki – 25. kesäkuuta 1996) oli suomalainen taidemaalari ja pikajuoksija. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1964.
Taiteilija ja taidevaikuttaja.
Koponen opiskeli Taideteollisessa Keskuskoulussa vuosina 1915–1916, Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1916–1919 ja 1920–1921 sekä myöhemmin André Lhoten akatemiassa Pariisissa. Koposen teoksia oli ensimmäisen kerran näyttelyssä vuonna 1917 ja Suomen Taiteilijaseuran yhteisnäyttelyihin hän osallistui vuodesta 1920 lähtien. Koponen osallistui kansainvälisiin näyttelyihin sekä Suomen taiteen näyttelyihin Oslossa 1946 ja 1950, Tukholmassa 1933 ja 1947 sekä Brysselissä, Haagissa, Prahassa, Varsovassa, Zürichissä, Firenzessä ja Pariisissa vuosina 1949–1950 sekä Lyypekissä 1952. Hän kuului Pro Natura -ryhmään. Koponen maalasi paljon muotokuvia ja teki useita monumentaalimaalauksia.
Erkki Koponen toimi Suomen Taideakatemian koulussa taideopettajana vuosina 1947–1965 ja rehtorina vuosina 1956–1965 sekä Teknillisen korkeakoulun opettajana vuosina 1947–1950. 
"Taide"-lehden päätoimittajana Erkki Koponen toimi vuosina 1959–1964. Hän totesi vuonna 1959 ilmestynessä "Taide"-lehden ensinumerossa, että Suomen taide on ollut eristetyssä asemassa ja meidän on keskitettävä kaikki käytettävissä olevat keinot ja mahdollisuudet entistä kiinteämmän ja hedelmällisemmän kansainvälisen yhteyden aikaansaamiseen. Nykytaiteen museo oli esillä "Taiteen" pääkirjoituksessa vuonna 1961.
Koponen teki muun muassa Kemin kirkon alttaritaulun ja seinämaalaukset Hämeenlinnan suomalaiseen säästöpankkiin, Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan kirjastoon, Valkeakosken tehtaalle ja Joensuun kaupunginkirjastoon.
Kuvittaja.
Koponen erikoistui humoristisen kirjallisuuden kuvittamiseen. Hän vastasi vuodesta 1927 "Uuden Suomen" sunnuntailiitteen taiteellisesta asusta ja sai vastuulleen Ollin (Väinö Nuorteva) pakinoiden kuvituksen Topi Vikstedtin jälkeen. Koponen kuvitti myös Ollin pakinakokoelmia ja teki lisäksi kansikuvia esimerkiksi Valentinin (Ensio Rislakki) teoksiin ja P. G. Wodehousen romaanien suomennoksiin. Hän piirsi myös "Kurikka"- ja "Tuulispää"-pilalehtiin ja kuvitti Martti Haavion "Kotiaapisen" (1937).
Koponen toimi jatkosodassa TK-piirtäjänä. Hänen piirroksiaan näkyi "Aseveli"-lehdessä. Rintamalehtiin hän piirsi nimimerkillä Pum-Pum. Koposen piirustuksia julkaistiin Väinö Linnan "Tuntemattoman sotilaan" kuvitetussa painoksessa (1995).
Urheilu-ura.
Pikajuoksijana Koponen edusti Helsingin Kisa-Veikkoja. Hän saavutti Suomen mestaruuden 100 metrin juoksussa vuosina 1929–1930 ja 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuosina 1925–1932. Hän edusti myös Suomea maaotteluissa.
Koposen veli oli jalkapalloilija Aulis Koponen.
Twista

Carl Terrell Mitchell (artistinimeltään Twista, aikaisemmin Tung Twista ; s. 27. marraskuuta 1973 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rap-artisti. Guinness World Recordsin (1992) mukaan hän pystyy lausumaan 11,2 tavua sekunnissa. Hänen vuonna 2004 julkaistu albumi "Kamikaze" nousi Yhdysvaltojen Billboard 200 -listalla listaykköseksi. Twista on laulanut muun muassa peliin "L.A Rush" ja sitä myöten tullut entistäkin kuuluisammaksi. Hän on myös laulanut hitin "Kill Us All", joka on yksi hänen kuuluisimpia kappaleitaan.
Twistan uusimman "Category F5" -albumin "On Top" -kappaleen ovat säveltäneet GoodWill ja suomalainen MGI. MGI on kirjoittanut kappaleen kertosäkeen. Kappaleen myötä MGI:stä tuli korkeimman Yhdysvaltain albumilistasijoituksen koskaan saavuttanut suomalainen tuottaja/lauluntekijä Twistan levyn Category F5:n debytoitua kahdeksantenta Billboard Album Chart -listalla.
SS Tahoe

SS Tahoe oli Tahoejärvellä Nevadassa Yhdysvalloissa vuosina 1896–1940 liikennöinyt höyrylaiva. Alus palveli Tahoejärvellä risteilyaluksena. Vuoteen 1934 saakka alus kuljetti myös postia. Alus upotettiin vuonna 1940, ja sen hylky lisättiin kansalliseen historiallisten paikkojen rekisteriin vuonna 2002.
Tahoejärven alue kehittyi vapaa-ajankeskukseksi 1800-luvun lopussa. Järven rannoilla sijaitsi muutamia pieniä kyliä ja hotelleja. Liikenneyhteydet järven asutuskeskusten ja hotellien välillä hoidettiin pienillä höyryaluksilla. Kun sahateollisuusmoguli Duane Leroy Bliss näki mahdollisuuden päästä hyötymään liikenteestä taloudellisesti, hän tilasi uuden höyrylaivan sanfranciscolaiselta Union Iron Worksin pajalta vuonna 1894. Alus rakennettiin San Franciscossa ja kuljetettiin osina rautateitse Carson Cityyn, josta osat vedettiin edelleen vankkureilla Glenbrookiin. Glenbrookissa laiva koottiin ja laskettiin juhlallisesti vesille 24. kesäkuuta 1896.
SS "Tahoe" oli 51,51 metrin pituinen ja samalla suurin järvellä liikennöivistä aluksista. Alus oli varustettu kahdella mäntähöyrykoneella, jotka kykenivät kehittämään yhteensä 1 200 hevosvoimaa ja jotka pyörittivät kahta kolmilapaista potkuria.
Aluksen matkustajakapasiteetti oli 200 henkeä, ja aluksen yleiset ja hyttitilat oli sisustettu yleellisesti. Istuimet olivat nahkapäällysteisiä, lattiat oli peitetty matoin, ja mukavuuslaitokset oli varustettu marmorialtain. Alus oli varustettu myös sähkövaloin ja -soittokelloin. Laivalla oli myös juokseva kylmä ja kuuma vesi sekä höyrylämmitys.
Vuodesta 1901 lähtien "Tahoe" liikennöi kesäkautena päivittäin Tahoe Cityn laiturista. Alus lähti reitilleen aamulla, kiersi järven rantakylät sekä hotellit ja palasi lähtöpaikkaansa takaisin illalla. Matkustajien lisäksi alus kuljetti myös rahtia ja postia.
Vuonna 1926 Tahoejärven kiertävä maantie valmistui, ja sitä seurasi postinkuljetussopimuksen menettäminen vuonna 1934. Koska matkustajamäärät vähenivät eikä rahti- tai postituloja ollut, muuttui toiminta tappiolliseksi. Vuonna 1940 Blissin poika William L. Bliss osti aluksen laivaliikennettä hoitaneelta yhtiöltä, tarkoituksenaan upottaa alus matalaan veteen Glenbrookin lähistölle muistoksi menneestä ajasta ja nähtävyydeksi, jota turistit voisivat katsella lasipohjaveneistä.
SS "Tahoe" upotettiin 29. syyskuuta 1940. Upotuspaikka oli kuitenkin valittu huonosti, sillä järven pohja oli jyrkkärinteinen. Alus vaipui pohjaan ja liukui rinnettä pitkin näkymättömiin. Lopulta alus pysähtyi perän upottua 140 metrin syvyyteen keulan jäädessä 117 metrin syvyyteen.
Vuonna 2002 renolainen New Millennium Dive Expeditions teki sekä Tahojärven sukellussyvyysennätyksen että korkean paikan sukellussyvyysennätyksen etsiessään "Tahoen" hylkyä.
9885 Linux

9885 Linux on keskikokoinen päävyöhykkeen asteroidi Jupiterin ja Marsin välisellä alueella. Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidin läpimitta on noin .
Asteroidin löysi Spacewatch-ryhmä Kitt Peakin observatoriossa 12. lokakuuta 1994.
Asteroidi on nimetty Linux-käyttöjärjestelmäytimen mukaan. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1994 TM14.