Imusuonisto

Imusuonisto on imusolmukkeiden ja imusuonten muodostama elinjärjestelmä. Imusuonisto palauttaa verisuonista tihkuvan nesteen ja suolistosta imeytyvän rasvan verenkiertoon.
Anatomia.
Pienin imusuonityyppi on "imuhiussuoni" "(vas lymphocapillare)", joka alkaa umpipussina kudossolujen välistä. Runsaimmin niitä on ihon ja limakalvojen epiteelin alla. Imuhiussuonten seinämät ovat ohuet ja hatarat. Seinämä muodostuu terminaalisissa imuhiussuonissa yksinkertaisesta levyepiteelistä, jota kutsutaan endoteeliksi. Endoteelisolut ovat seinämässä osittain toistensa päällä, mutta päällekkäiset osat eivät kuitenkaan ole kiinni viereisissä soluissa. Näin imuhiussuonen seinään muodostuu imusuoniläpällä varustettuja aukkoja, joista soluvälineste pääsee imusuonistoon. Näiden aukkojen suuren koon vuoksi imuhiussuonet läpäisevät melko hyvin valkuaisaineita ja muita suurempia partikkeleita kuten bakteereja sekä soluja. Nesteen aiheuttama paine imusuonen sisällä pakottaa läpät kiinni, jolloin imuneste ei pääse takaisin soluvälitilaan.
Imuhiussuonet yhtyvät suuremmiksi imusuoniksi, "imusuonirungoiksi" (toisinaan käytetään myös nimeä imutierungot) "(trunci lymphatici)":
Suurin imusuonirunko on "rintatiehyt" "(ductus thoracicus)", joksi yhtyvät alaruumiista ja yläruumiin vasemmasta puoliskosta imunestettä tuovat imusuonirungot. Rintatiehyt laskee verenkiertoon vasemman solislaskimon "(vena subclavia)" ja vasemman sisemmän kaulalaskimon "(vena jugularis interna)" kulmauksessa. Oikean puolen pään ja rinnanseudun imuneste kerääntyy kuitenkin "oikeaan imutiehyeen" "(ductus lymphaticus dexter)", joka laskee verenkiertoon oikean solislaskimon "(vena subclavia)" ja oikean sisemmän kaulalaskimon "(vena jugularis interna)" kulmauksessa. Ennen verenkiertoon laskemistaan imuneste suodattuu ainakin yhden imusolmukkeen lävitse.
Imusuonten histologinen rakenne muistuttaa laskimoiden rakennetta. Suonissa on yhdensuuntaisia läppiä, jotka estävät nesteen takaisinvirtauksen väärään suuntaan. Lisäksi suurempien imusuonten seinämässä on ohut kerros sileää lihasta. Imunesteen aiheuttama seinämän venytys saa aikaan tämän lihaksen rytmisen supistumisen, joka puolestaan työntää imunestettä eteenpäin suonessa.
Alemmilla selkärankaisilla imusuonistoon liittyy laajoja onteloita, esimerkiksi sammakkoeläinten lymfapussit. Pitkään ajateltiin, että keskushermostossa ei olisi lainkaan imusuonia. Vuonna 2015 aivojen kovakalvon laskimo-onteloista (laskimopoukamista) kuitenkin löytyi toimivia imusuonia, jotka ovat osa glymfaattista järjestelmää, joka muun muassa unen aikana puhdistaa aivojen peruskudosta aivo-selkäydinnesteen avulla. Helsingin yliopiston professori Kari Alitalo oli löydössä keskeisessä osassa.
Tehtävät.
Imusuoniston tehtäviin kuuluu erilaisten aineiden kuljetus kudoksista verenkiertoon. Imusuonten yksi tehtävä on kuljettaa elimistön kuona-aineita hajotettaviksi.
Imuneste koostuu hiusverisuonista solujen väliseen tilaan tihkuneesta veriplasmasta, joka imeytyy imuhiussuoniin. Samalla imuneste kuljettaa takaisin verenkiertoon verestä kudosnesteeseen joutuneet proteiinit sekä imusolut. Imusuonisto kuljettaa myös joitakin ravintoaineita suolistosta verenkiertoon - erityisen tärkeä rooli sillä on rasvojen kuljetuksessa, sillä ne imeytyvät suolistosta pääasiassa suoliston imusuoniin. 
Tutkijat olettavat, että aivokalvon imusuonet kuljettavat glymfaattisen järjestelmän huuhtomat jäteproteiinit ja -peptidit pois aivoista. Aivokalvojen imusuonet muuttuvat kuitenkin rakenteellisesti iän myötä ja alkavat toimia laiskemmin ihmisen vanhetessa. .
Imunesteen kiertoa ylläpitävät imusuonten seinämien sileät lihakset. Lisäksi imunesteen virtaukseen vaikuttavat painovoima, luustolihasten liikkeet sekä viereisten valtimoiden painepulssit - liikkuminen siis edistää imunesteen virtausta.