tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eduard Bloch

 
Eduard Bloch (30. tammikuuta 1872 Frauenberg, Itävalta-Unkari – 1. kesäkuuta 1945 New York, Yhdysvallat) oli juutalainen lääkäri, joka toimi Adolf Hitlerin perheen lääkärinä Itävallassa vuosina 1903–1907.
Bloch opiskeli lääketiedettä Prahassa, minkä jälkeen hän suoritti asepalveluksensa Itävallan armeijassa. Vuonna 1899 hänet komennettiin Linziin, jonne hän armeijasta päästyään päätti jäädä. Hän perusti yksityisen vastaanoton vuonna 1901.
Hitlereiden lääkäri.
Hitlerin perheestä Blochin potilaana oli ensin tämän isä Alois Hitler, joka kuoli verensyöksyyn vuonna 1903. Seuraavaksi Hitlerin äiti Klara Hitler sairastui rintasyöpään. Tammikuussa 1907 pahasti heikenneen Klaran täytyi mennä Linzin laupeudensisarten sairaalaan, jossa hänelle tehtiin yli tunnin kestänyt suuri leikkaus. Tämän jälkeen perheen huonosta taloudellisesta tilasta huolimatta Bloch lääkitsi Klaraa lähes päivittäin ottaen vain minimaalisen palkkion ja joskus jopa täysin ilmaiseksi. 
Wienissä oleskellut Adolf Hitler matkusti Linziin hoitamaan äitiään, pikkusiskoaan ja perheen taloutta marraskuussa 1907. Kolmekymmentä vuotta myöhemmin Bloch muisteli, että Hitler ”"oli mitä hellimmin kiintynyt äitiinsä ja tarkkaili tämän jokaista liikettä voidakseen auttaa häntä pienimmissäkin asioissa"”. Hoidoista huolimatta Klara Hitler kuoli 21. joulukuuta 1907, muutamaa päivää ennen jouluaattoa. Adolf Hitler kiitti Blochia, joka ei ottanut kuin pienen palkkion hoidosta, ja sanoi olevansa tohtorille ikuisesti kiitollinen (”"Ich werde Ihnen ewig dankbar sein"”). Bloch kertoi eläkkeelle jäätyään, ettei 40-vuotisen uransa aikana nähnyt toista niin surun murtamaa nuorta miestä. Hän sai Hitleriltä postikortin vuonna 1908 ja muistinsa mukaan myös yhden maalauksen lahjaksi.
Juutalaisvainojen aikaan.
Vielä vuonna 1937 Hitler tiedusteli Blochin vointia ja kutsui tätä jaloksi juutalaiseksi ("edeljude"). Kun natsit Itävallan Saksaan liittämisen jälkeen laajensivat juutalaisvainonsa myös Itävaltaan, Bloch kirjoitti Hitlerille pyytäen tältä suojelusta. Hitler teki kumppaneilleen selväksi, että Bloch tuli jättää rauhaan erityistapauksena. Bloch oli Linzin ainoa juutalainen, jolla oli erityisasema. Hitler kertoi päätöksensä syyksi, että ”"jos kaikki juutalaiset olisivat kuin Bloch, mitään ongelmaa ei olisi"”. 
Bloch sai muuttaa esteettä Yhdysvaltoihin vuonna 1940. Siellä hän asettui Bronxiin, New Yorkiin. Yhdysvaltain tiedustelupalvelu OSS (Office of Strategic Services) haastatteli häntä Hitlerin lapsuudesta. Bloch kirjoitti myös muistelmansa, jotka julkaistiin "Collier's Weekly" -lehdessä. Muistelmissaan hän kirjoitti Klaran olleen hyvin uskovainen ja kiltti nainen, joka kääntyisi haudassaan, jos tietäisi mikä hänen pojastaan oli tullut.
Patrick Modiano

Patrick Modiano (s. 30. heinäkuuta 1945 Boulogne-Billancourt, Ranska) on ranskalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut yli kaksikymmentä teosta, lähinnä romaaneja, ja lisäksi muun muassa elokuvakäsikirjoituksia. Modianolle myönnettiin vuonna 2014 Nobelin kirjallisuuspalkinto.
Tausta.
Modianon äiti oli belgialainen, isä italianjuutalainen. Saksalaismiehityksen aikana perhe oli vainojen kohteena, ja niistä selviämiseen tarvittiin monenlaisia pako-, kierto- ja harhautusliikkeitä. Äiti taas oli kiertelevä näyttelijä ja oli usein poissa kotoa. Vanhempiensa arvoituksellista elämää hän on käsitellyt useissa teoksissaan. Patrick Modiano opiskeli Pariisissa ja Annecyssä. Hän tuli ylioppilaaksi vuonna 1964. Yksi hänen opettajistaan oli kirjailija Raymond Queneau. 
Tuotanto.
Kahdessa ensimmäisessä teoksessaan "La Place de l’Étoile" (1968) ja "La Ronde de nuit" (1969) Modiano käsitteli toisen maailmansodan aikaista Ranskan saksalaismiehitystä ja saksalaisten kanssa yhteistyötä tekevää juutalaista. 
Modiano sai vuonna 1972 Ranskan akatemian suuren romaanipalkinnon teoksesta "Kehäbulevardit" ja Goncourt-palkinnon koko tuotannostaan vuonna 1978, jolloin ilmestyi romaani "Hämärien puotien kuja".
Titan (Laibachin albumi)

Titan on Laibachin sivuprojektin 300 000 V.K.:n neljäs ja toistaiseksi uusin albumi. Levy on "soundtrack" NASAn ja ESAn Saturnusta ja sen kuita, etenkin Titania, tutkivalle miehittämättömälle Cassini-Huygens -avaruuslennolle. Levyn musiikki on yhtyeen aiempiin tekno-levyihin verrattuna ambient-vaikutteisempaa. Levy on omistettu Gustav Holstille.
Kuuba olympialaisissa

Kuuba osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Pariisin 1900 kesäolympialaisissa. Se on saavuttanut 203 olympiamitalia, ensimmäiset niistä juuri Pariisin 1900 olympialaisissa. Kaikkien aikojen mitalitilastossa se on sijalla 22. Kuuba on olympiahistorian parhaiten menestynyt espanjankielinen maa.
Kuuba on saavuttanut olympiamitaleja 15 urheilumuodossa, kun eri painimuodot lasketaan yhteen. Parhaiten se on menestynyt nyrkkeilyssä, jossa se on olympiahistorian toiseksi menestynein maa. Sen menestyneimmät olympiaurheilijat ovat neljä olympiakultaa voittanut miekkailija Ramón Fonst sekä kolme olympiakultaa voittaneet nyrkkeilijät Teófilo Stevenson ja Félix Savón ja lentopalloilijat Regla Bell, Marlenis Costa, Ana Fernández, Idalmis Gato, Lilia Izquierdo, Mireya Luis ja Regla Torres.
Billy Papke

William Herman "Billy" Papke (17. syyskuuta 1886 Spring Valley, Illinois, Yhdysvallat – 26. marraskuuta 1936) oli yhdysvaltalainen keskisarjan ammattinyrkkeilijä ja maailmanmestari. Hän oli syntyisin saksalaisperäisistä vanhemmista. Papken lempinimi oli "The Illinois Thunderbolt".
Papkea pidettiin raakana nyrkkeilijänä. Hän voitti otteluistaan paidattomana 23, hävisi neljä.
Papken ensimmäinen tappio tuli yhdysvaltalaista maailmanmestaria Stanley Ketcheliä vastaan pistein kymmeneräisessä ottelussa. Hän kuitenkin voitti vuonna 1908 Ketcheliltä maailmanmestaruuden, ja on väitetty hänen lyöneen Ketcheliä kurkkuun erän alun verryttelyssä. Revanssissa pari kuukautta myöhemmin Ketchel pieksi Papken sellaiseen kuntoon, ettei edes Papken vaimo tuntenut miestään.
Stanley Ketchelin kuoltua vuonna 1910 Papke oli harvoja keskisarjan maailmanmestaruustittelin hamuajia. Hän matkusti Pariisiin. Siellä hän kohtasi ranskalaisen Georges Carpentierin, jonka voitti. Hän hävisi tittelin lopulta vuonna 1913 maanmiehelleen Frank Klausille.
Billy Papke eli loppuelämänsä huonoissa oloissa masentuneena. Vuonna 1936 ollessaan 50-vuotias hän ampui vaimonsa ja itsensä. Papke valittiin International Boxing Hall of Fameen vuonna 2001.
Mika Jenytin

Jean Mikael ”Mika” Jenytin (s. 5. toukokuuta 1957 Helsinki) oli Mainostelevision ensimmäisiä mieskuuluttajia. Hän teki kuulutuksia vuosina 1983–1989. Hän on myös osallistunut muutamien televisio-ohjelmien tekoon.
Jenytin kirjoitti ylioppilaaksi Myllypuron yhteiskoulusta ja valmistui hammaslääkäriksi Helsingin yliopistosta. Myöhemmin hän on työskennellyt yksityisenä hammaslääkärinä.
Tutteli Hammermann

Tutteli Victoria Hammermann (ent. Marja Tutteli Tiivola, ent. Mensonen ent. Helminen) on Yleisradion entinen televisiokuuluttaja vuosilta 1974–1995. Sen jälkeen hän valmistui kiinalaisen lääketieteen terapeutiksi, jona hän toimi vuoden 2020 koronakevääseen saakka, jolloin jäi eläkkeelle. Hammermann kouluttautui alun perin sihteeriksi. 
Hammermann erotettiin Yleisradiosta pitämänsä kiistanalaisen kuulutuksen jälkeen. Erottamiseen johtanut kohu nousi 30. joulukuuta 1994, kun televisiossa esitettiin "Ilmestyskirja. Nyt." -elokuva. Ennen elokuvan alkua Hammermann kertoi pitkässä kuulutuksessaan Vietnamin sodasta keräämiään tietoja. Kuulutuksessa hän toi ilmi omia mielipiteitään sodan syistä ja kertoi demokratian voittaneen. Tarkoituksena oli valistaa katsojia 25 vuotta aiemmin päättyneestä sodasta. Hammermann oli herättänyt keskustelua jo vuonna 1993 arvosteltuaan kuulutuksessaan Greenpeacesta kertovaa dokumenttielokuvaa varoittamalla katsojia sen yksipuolisuudesta.
Tutteli Hammermann on venäjänjuutalaista sukua isänsä puolelta.
Pariisin esikaupunkirauhat

Pariisin esikaupunkirauhat on yhteinen yläkäsite rauhansopimuksille, jotka ensimmäisen maailmansodan ympärysvallat sopivat akselivaltojen kanssa. Sopimukset neuvoteltiin Pariisin rauhankonferenssissa 1919. Niihin päättyi virallisesti ensimmäinen maailmansota. Ilmaus "Pariisin esikaupunkirauhat" johtuu siitä, että jokainen sopimus solmittiin jossakin Pariisin esikaupungeista.
Sopimuksissa käsiteltiin sodan osapuoliin liittyvien kysymysten lisäksi myös Kansainliiton ja Kansainvälisen työjärjestön ILO:n sääntöjä.
Pariisin rauhankonferenssin valmistelemat rauhansopimukset ja niiden vahvistamispäivämäärät olivat
Monikansallisten valtioiden Itävalta-Unkarin ja Turkin hajottua näillä sopimuksilla yritettiin järjestellä Itä-Eurooppa uudelleen.
Murtovarkaus

Murtovarkaus tarkoittaa sitä, että joku murtautuu lukittuun tilaan, kuten esimerkiksi asuttuun asuntoon tai muuhun suljettuun tilaan, ja anastaa sieltä irtainta omaisuutta. Toisin sanoen kyseessä on varkaus, jonka yhteydessä tapahtuu murto.
Käsitteenä "murto" tai "murtautuminen" tarkoittaa sitä, että tekijä väkivallan tai viekkauden avulla rikkoo tai avaa lukon, ikkunan tai jonkin muun esteen päästäkseen oikeudettomasti sisään (toisen hallinnassa olevaan) suljettuun tilaan. Sen sijaan omassa hallinnassaan olevaan tilaan kuten asuntoonsa tai autoonsa tällä tavoin tunkeutuminen ei ole tässä mielessä murto.
Suomi.
Murtovarkautta ei ole Suomen rikoslaissa erikseen määritelty eikä tällaista rikosnimikettä ole itsenäisesti olemassa. Sen sijaan tekijä tuomitaan olosuhteista ja tarkoitusperistään riippuen eri rikoksista seuraavasti:
 Mikäli tarkoituksena on varastaa irtainta omaisuutta, rikoksentekijä murtautuu asuttuun asuntoon ja varkaus on myös kokonaisuutena arvostellen törkeä.
 Mikäli tarkoituksena on varastaa irtainta omaisuutta, mutta kyseessä ei ole asuttu asunto tai teko ei muuten täytä törkeän varkauden tunnusmerkistöä.
 Mikäli tekijällä ei ole omaisuuden anastustarkoitusta vaan hän murtautuu tai tunkeutuu asuntoon esimerkiksi saadakseen yösijan tai häiritäkseen asukkaita.
 Murron yhteydessä rikottujen esineiden (lukko, ikkuna tai muuta) vahingoittamisesta, mikäli tekijää ei tuomita vakavammasta rikoksesta ja jos asianomistaja vaatii vahingonteosta rangaistusta. Jos tekijä tuomitaan varkaudesta, häntä ei sen lisäksi tuomita erikseen vahingonteosta. Vahingonteko rikosnimikkeenä tulee kysymykseen esimerkiksi tapauksessa, jossa tekijä murtautuu kaupan tuulikaappiin saadakseen lämpimän yösijan, mutta hänellä ei ole tarkoituksenaan varastaa mitään.
Murtovarkauksista epäillyiksi päätyneistä henkilöistä ulkomaalaisia oli poliisin tilaston mukaan noin 30–50 prosenttia ennen vuotta 2015. Poliisin 2015 antaman arvion mukaan Suomessa reilusti yli puolet tai jopa lähes 90 prosenttia murtovarkauksista saattoi olla ulkomaalaisten rikollisten tekemiä.
Taina Latvala

Taina Latvala (s. 24. syyskuuta 1982 Lapua) on suomalainen kirjailija, kolumnisti ja toimittaja.
Latvala valmistui filosofian maisteriksi vuonna 2008 Helsingin yliopistosta pääaineenaan kotimainen kirjallisuus. Opiskeluaikoinaan hän vei tekstejään kirjoittajaryhmä Nobelistiklubiin, joka oli tärkeä ponnahduslauta kirjailijan uralle. Latvala on opiskellut myös elokuvakäsikirjoittamista ja suorittanut Master of Arts -tutkinnon Manchesterissä. Opinnot olivat brittiläisen Salfordin yliopiston ja Tampereen ammattikorkeakoulun yhteishanke. Latvala valmistui koulusta heinäkuussa 2012.
Vuonna 2007 ilmestyi Latvalan novellikokoelman ja romaanin välillä liikkuva esikoisteos "Arvostelukappale", jolle myönnettiin Kalevi Jäntin palkinto. Teos oli myös Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokkaana. Kirjan novelli ”Kuolemattomat” on käännetty saksaksi julkaisuun "die horen" (2008). Syksyllä 2009 ilmestyi Latvalan toinen teos "Paljastuskirja", joka on satiirinen romaani iltapäivälehden toimittajan ja Ilkka Kanervan oloisen ulkoministeri Lasse Laxin suhteesta.
Latvalan kolmas teos "Välimatka" (2012) kertoo eteläpohjalaisesta äidistä ja hänen aikuisesta tyttärestään, jotka matkustavat Synkkylän kylästä Teneriffalle viettämään äidin 60-vuotissyntymäpäivää. Latvala dramatisoi romaaninsa näytelmäksi, jonka ensi-ilta oli Vaasan kaupunginteatterissa vuonna 2014. Vuonna 2015 ilmestyi Latvalan novellikokoelma "Ennen kuin kaikki muuttuu" ja vuonna 2018 romaani "Venetsialaiset".
Latvalan novelleja on ilmestynyt antologioissa, muun muassa "Matkanovelleja"-kokoelmassa (WSOY 2013) ja "Maailma on sun" -antologiassa (Tammi 2014). Hän on kirjoittanut novellin Granta-aikakauskirjan erikoisnumeroon ”Parhaat nuoret suomalaiset kertojat”, johon valittiin 20 kirjailijaa. Numero ilmestyi syyskuussa 2014. Latvalan novelli ”Leikki” on käännetty ruotsiksi. Latvalan "Kekkosen tytär" voitti parhaan kotimaisen näytelmän Lea-palkinnon vuonna 2020.
Latvala on työskennellyt toimittajana Lapuan Sanomissa, Me Naisissa, Iltalehdessä ja Helsingin Sanomissa. Hän on kirjoittanut kolumneja sanomalehti Ilkkaan ja Sairaanhoitaja-lehteen.
Latvala asuu Helsingissä ja työskentelee vapaana kirjailijana. Hän on Suomen Kirjailijaliiton jäsen.
László Cseh

László Cseh (s. 3. joulukuuta 1985 Budapest) on unkarilainen uimari, joka on menestynyt ennen kaikkea sekauinnissa. Hän on olympiamitalisti, maailmanmestari ja 400 metrin sekauinnin lyhyiden ratojen maailmanennätysmies. Hän on 188 cm pitkä ja painaa 82 kg.
Ura ja saavutukset.
Cseh voitti Ateenan olympialaisissa 2004 pronssia 400 metrin sekauinnissa Yhdysvaltain Michael Phelpsin viedessä kultaa. Pekingissä 2008 Cseh voitti hopeaa 200 ja 400 metrin sekauinnissa sekä 200 metrin perhosuinnissa. Kaikissa näissä lajeissa hän joutui antautumaan Michael Phelpsille. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 Cseh voitti pronssia 200 metrin sekauinnissa, häviten jälleen kerran vain Phelpsille ja Ryan Lochtelle. Rio de Janeirossa 2016 hän sai Joseph Schoolingin jälkeen hopeaa 100 metrin perhosuinnissa.
Cseh voitti 400 metrin sekauinnin maailmanmestaruuden Montréalissa 2005 ajalla 4.09,63. Hän voitti 200 metrin perhosuinnin maailmanmestaruuden Kazanissa 2015 ajalla 1.53,48. Hän on saavuttanut pitkien ratojen MM-kilpailuissa lisäksi kuusi hopea- ja viisi pronssimitalia. Lyhyiden ratojen MM-kilpailuista hän on saanut kaksi hopeaa ja kaksi pronssia. Pitkien ratojen EM-kilpailuissa hän on voittanut viisi kertaa 200 ja 400 metrin sekauinnin, kaksi kertaa 200 metrin perhosuinnin sekä kerran 100 metrin selkäuinnin ja 100 metrin perhosuinnin Euroopan-mestaruuden. Lyhyiden ratojen Euroopan-mestaruuksia hänellä on yhdeksäntoista.
Csehin nimissä ovat olleet aiemmin lyhyen radan maailmanennätykset sekä 200 metrin (1.52,99 Debrecenissä 13. joulukuuta 2007) että 400 metrin (3.57,27 Istanbulissa 11. joulukuuta 2009) sekauinneissa. Hän pitää hallussaan pitkän radan Euroopan-ennätyksiä 200 ja 400 metrin sekauinneissa sekä 200 metrin perhosuinnissa. Aiemmin hänen nimissään on ollut myös 400 metrin vapaauinnin Euroopan-ennätys. 
Csehin valmentajina toimivat György Turi ja Zoltán Nemes. Hän edustaa Köbányan uintiseuraa.
Peukaloruuvi (albumi)

Peukaloruuvi on Jukka Kuoppamäen vuonna 1970 julkaistu kokoelma-albumi, joka koostuu PSO:lle vuosina 1966–1970 tehdyistä levytyksistä. Kokoelman myynti jäi vaatimattomaksi.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Hirvijoki (Varsinais-Suomi)

Hirvijoki (myös: Valpperinjoki) on Hirvijoen vesistön laskujoki Varsinais-Suomessa. Se saa alkunsa Mynämäessä sijaitsevasta Hirvijärvestä sekä alueen soilta. Joki kulkee Nousiaisten Valpperin kylän ja keskustan läpi Lemun ja Maskun peltoaukeille, joilta se laskee kuntien eteläpuolella sijaitsevaan Halkkoaukkoon. Aukko on osa Oukkulanlahden lintuvesialuetta, joka on noin 900 hehtaarin laajuinen Metsähallituksen kosteikko-life -ohjelmaan kuuluva Natura-alue. Halkkoaukko on saarien sulkema, melko matala merenlahti, joka aukenee laajempaan ja syvempään Naantalinaukkoon.
Joen sivuhaarat ja valuma-alue.
Joen sivuhaaroja ovat muun muassa Lemussa virtaava Kuuvajoki sekä Maskusta tuleva Maskunjoki, jotka yhtyvät jokeen 2,3 ja 1,2 kilometriä ennen sen suuta. Hieman ennen Maskunjoen suuta joesta erkanee pienempi Vähäjoki-niminen harra, joka laskee noin 500 metrin päähän pääuoman suusta, pienen Kirnusaaren länsipuolelle. Ainut järvi koko joen valuma-alueella on sen alkulähde, noin seitsemän hehtaarin suuruinen Hirvijärvi. Tämän vuoksi joen valuma-alueen järvisyys on erittäin pieni, vain 0,03 prosenttia. Pieni järvisyys tekee myös joen virtaaman vaihteluista suuria. Lisäksi valuma-alueesta jopa 35 prosenttia on peltoa.
Vesistön tila.
Kuuvanjoen varrella sijaitsee Lemun jätevedenpuhdistamo, johon johdetaan kaikki Lemun ja Askaisten puhdistetut jätevedet. Puhdistamon ja haja-asutuksen jätevesien lisäksi suurin osa joen ravinnekuormituksesta on Lounais-Suomen Ympäristökeskuksen mukaan peräisin maataloudesta. Arviolta 76 prosenttia jokeen tulevasta fosforista ja 67 prosenttia typestä on peräisin maataloudesta.
Nykyisellään Hirvijoki, Laajoki ja Mynäjoki kuljettavat mukanaan kymmenen prosenttia saaristomereen tulevasta vuotuisesta typpi- ja fosforikuormasta. Hirvijoen ravinnepitoisuudet ovat melko korkeat ja sen laatu on välttävä, joen latvavesillä jopa huono. Hirvijoen vuosittaiseksi fosforikuormitukseksi on arvioitu 5 tonnia ja typpikuormitukseksi 134 tonnia. Tarkan ravinnekuormituksen arviointi on Hirvijoessa hankalaa, sillä sen virtaamaa ei seurata säännöllisesti, lisäksi ravinteiden määrä vaihtelee runsaasti vuodesta ja vuodenajasta toiseen. Typpi- ja fosforipitoisuuksien arvellaan kuitenkin joessa pysyneen samankaltaisina ainakin 1960-luvulta asti.
Aga Khan III

Sir Sultan Mahomed Shah (; (2. marraskuuta 1877 Karachi, Brittiläinen Intia – 11. heinäkuuta 1957 Versoix, Sveitsi), tunnetaan nimellä Aga Khan III (), oli ismailiittišiiamuslimien nizari-lahkon 48. hengellinen johtaja (Aga Khan) eli imaami vuodesta 1885 kuolemaansa asti.
Aga Khan oli yksi Brittiläisessä Intiassa toimineen All India Muslim League -puolueen perustajista ja Kansainliiton presidenttinä vuosina 1937–1938.
Lahkon tapa oli, että vuosittain Aga Khan punnittiin julkisesti kultapunnuksin paitsi riemuvuosina timantein; näin saadut rahat käytettiin hyväntekeväisyyteen.
Testamentissaan Aga Khan III määräsi seuraajakseen pojanpoikansa Karim Al Husseini, josta tuli Aga Khan IV.
Versoix

Versoix on kaupunki Geneven kantonissa Sveitsissä. Versoix sijaitsee Genevenjärven länsirannalla vajaat 10 kilometriä Geneven keskustasta pohjoiseen. Vuoden 2022 lopussa kaupungissa oli 13 337 asukasta. Kaupungin alue rajoittuu pohjoisessa Vaud’n kantoniin, idässä Genevenjärveen, etelässä Collex-Bossyn ja Genthodin kuntiin sekä lännessä Ranskaan.
Liikenne.
Moottoritie A1 kulkee Versoix’n kautta; tosin kunnan alueella ei ole liittymiä tielle. Genevenjärven rantaa seuraileva päätie 1 () kulkee kaupungin keskustan kautta. Versoix’n läpi kulkee SBB:n rautatie Genevestä Coppetin kautta Lausanneen. Kaupungin alueella on kaksi rautatieasemaa: "Versoix" ja "Pont-Céard". Laivaliikenne Genevenjärvellä on ympärivuotista.
Koulut.
Versoix’ssa on neljä ala-asteen koulua: "Ami-argand", "Bon Séjour", "École Lachenal" ja "Monfleury". Yläasteen koulu on nimeltään "Collège des Colombières". Kaupungissa ei ole peruskoulua ylempiä kouluasteita, joten näitä varten opiskelijat joutuvat matkustamaan Geneveen. Yleisten peruskoulujen lisäksi Versoix’ssa on yksityiskoulu nimeltään "Collège du Léman". Geneven yliopiston observatorio ja astrofysiikan laboratorio sijaitsevat paikkakunnalla.
Talouselämä.
Versoix on tunnettu suklaastaan: kaupungissa sijaitsevat sekä vuonna 1826 perustetun Favargerin että vuonna 1858 perustetun "Cartier Chocolatier"in pääkonttori ja tehtaat. Versoix’ssa pidetään joka kevät suklaafestivaalit. Vuonna 2007 maaliskuiseen festivaaliin osallistui noin 15 000 kävijää.
Hallinto.
Versoix’n kunnanvaltuustossa on 27 paikkaa. Vuonna 2007 valitussa valtuustossa radikaalidemokraateilla on 7 paikkaa, kristillisdemokraateilla ja liberaaleilla molemmilla 6, vihreillä 5 sekä sosialisteilla kolme. Valtuuston jäsenistä 6 on naisia. Vuoden 2007 vaaleihin osallistui 35,1 % äänioikeutetuista, mikä oli hieman kantonin keskiarvoa vähemmän.
Väestö.
Vuonna 2007 Versoix’n 12 468 asukkaasta 5 990 oli miehiä ja 6 478 naisia. Syntyperäisiä geneveläisiä oli 3 845, muualta Sveitsistä muuttaneita 3 464 ja ulkomaalaisia 5 159. Ulkomaalaistaustaisista 2 659 oli Euroopan unionin alueelta. Ulkomaalaistaustaisten alkuperämaista tärkeimmät olivat suuruusjärjestyksessä vuonna 2000 Ranska, Italia, Portugali, Iso-Britannia ja Espanja. Ranskalaisista yli puolella on Sveitsin kaksoiskansalaisuus, italialaisista hieman alle kolmasosalla. Muissa maahanmuuttajaryhmissä kaksoiskansalaisuus oli selkeästi harvinaisempi.
Versoix’n väestö on lisääntynyt voimakkaasti toisen maailmansodan jälkeen väestön lähes viisinkertaistuttua 50 vuodessa. Erityisesti 1960-luvulla suuri osa väestönkasvusta johtui maahanmuutosta.
Mikko Kuukka

Mikko Kuukka (s. 3. marraskuuta 1985 Hämeenkyrö) on suomalainen jääkiekkopuolustaja.
Ura.
Seurajoukkueura.
Kuukka pelasi kauden 2002–2003 Ilveksen A- ja B-junioreissa. Kesällä 2003 WHL-seura Red Deer Rebels varasi Kuukan.. Hän siirtyikin seuraavaksi kaudeksi Pohjois-Amerikan juniorisarjaan. Kuukka pelasi Red Deerissä kaksi kautta ja oli toisella kaudellaan seuran eniten peliaikaa saaneita puolustajia. Ilvekseen Kuukka palasi kaudeksi 2005–2006, kun hän teki kolmivuotisen sopimuksen joukkueen kanssa. Hänen sopimustaan jatkettiin vuodella toukokuussa 2007.
Kuukka loukkaantui pahasti kaudella 2008–2009, kun hänen polven ristisiteensa vaurioitui Antti Laaksosen taklauksesta lokakuussa ottelussa Lukkoa vastaan. Kuukka joutui sivuun koko loppukaudeksi, sillä vamma vaati puolen vuoden levon. Kuukan ura Ilveksessä jatkui kauteen 2009–2010, jonka jälkeen hän teki kaksivuotisen sopimuksen Lukon kanssa. Syyskuussa 2011 Kuukka joutui jälleen pitkäksi aikaa sivuun loukkaantumisen vuoksi.
Toukokuussa 2012 Blues ilmoitti Kuukan siirtyvän Espooseen. Alkuvuodesta 2014 Blues ja Kuukka solmivat kauden 2014–2015 kattavan jatkosopimuksen.
Lokakuussa 2014 Kuukka pelasi 400. ottelunsa SM-liigassa. 
Kaudeksi 2016-2017 Kuukka siirtyi JYPin organisaatioon jossa hän pelasi Mestistä JYP-Akatemiassa ja JYPin liigajoukkueessa. Hän oli tehnyt poikkeuksellisen debyyttiesityksen Mestis-sarjassa, yli 30-vuotiaana sekä 10 vuotta liigadebyytin jälkeen. Kaudella 2017-2018 Kuukka voitti JYPin kanssa CHL-mestaruuden helmikuussa 2018.
Maajoukkueura.
Kuukka pelasi kahdesti nuorten arvoturnauksissa. Hän edusti Suomea kertaalleen sekä alle 18-vuotiaiden että alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa.
Kuukka sai ensimmäisen kerran kutsun aikuisten maajoukkueeseen joulukuussa 2009, kun Jukka Jalonen valitsi hänet Euro Hockey Tourille kuuluvaan Moskovan turnaukseen. Kuukka valittiin keväällä 2010 MM-kilpailujen leiriryhmään.
Mikko Kuparinen

Mikko Kuparinen (s. 29. maaliskuuta 1977 Kerava) on suomalainen entinen jääkiekkoilija.
Peliura.
Kuparinen aloitti ammattilaisuransa HPK:n riveissä, pelattuaan kaksi kautta joukkueen A-junioreissa. Hän siirtyi jo kesken ensimmäisen SM-liigakautensa Pohjois-Amerikkaan IHL-liigaan. Kuparinen palasi kuitenkin jo seuraavana kautena HIFKin kokoonpanoon. Kuparisen kokemus kuitenkin herätti huomiota kykyjenetsijöiden parissa, ja Tampa Bay Lightning varasi hänet numerolla 244 vuonna 1999.
Kuparinen palasi Pohjois-Amerikan kentille kaudeksi 1999–00, ja teki sopimuksen Tampa Bayn kanssa. Hän siirtyi joukkueen farmiseuraan ECHL:ään, mutta Tampa Bay ei nostanut häntä kertaakaan joukkueensa kokoonpanoon. Turhautuneena Kuparinen palasi kesken kauden 2001–02 Suomeen ja liittyi Ilveksen riveihin kevääseen 2003 asti. 2003–06 Kuparinen pelasi Ruotsin Elitserienissä Brynäs IF:ssä. Hän siirtyi tämän jälkeen Jokereihin kahden vuoden sopimuksella kaudella 2006–07. 
Kuparinen lopetti uransa kesken kauden 2008–09 lonkkavaivojen vuoksi. Urallaan 183 SM-liigaottelua pelannut Kuparinen keräsi pelaamissaan otteluissa yhteensä tehopisteet 10+24=34. SM-liigassa Kuparinen ehti pelaamaan Jokereiden lisäksi myös Ilveksen, HPK:n ja HIFK:n riveissä. Pohjois-Amerikassa Kuparinen pelasi sekä IHL:ssa että ECHL:ssa. Ruotsissa pelatessaan puolustaja edusti Brynäsiä.
Kuparinen oli koko uransa ajan lähinnä puolustava puolustaja, josta kertoo paljon uran aikana karttunut vähäinen pistesaldo.
The Essential Elvis Presley

The Essential Elvis Presley on vuonna 2007 julkaistu kahden CD:n kokoelma Elvis Presleyn tuotannosta.
Kappaleet.
CD 1.
Bonuskappale:
CD 2.
Bonuskappale:
Murheen mailla 1996–2007

Murheen mailla 1996–2007 on Kotiteollisuuden kolmen CD:n kokoelma-albumi, joka julkaistiin 7. marraskuuta 2007. Levy sisältää kaikki yhtyeen julkaisemat EP:t (livekappaleita lukuun ottamatta), kaikki singlet b-puolineen, sekä uuden, ennenjulkaisemattoman kappaleen "Valomerkki". Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 7. Albumia on myyty yhteensä 26 700 kappaletta, mikä on kultalevyn oikeuttava määrä.
Levystä pääsi julkaisupäivänä myyntiin pieni erä virheellistä painosta, jossa kokoelman ensimmäinen CD sisältää alkuperäisen sisällön sijasta Smurffien tuotantoa.
Kokoelman ensimmäinen CD sisältää kaikki yhtyeen EP-raidat pois lukien EP:illä julkaistut livekappaleet, toinen cd sisältää kaikki singleinä julkaistut albumiraidat, kolmas taas sisältää aiemmin singlejen bonusraitoina julkaistuja kappaleita.
Kokoelmasta julkaistiin vuonna 2008 pienennetty versio nimeltä "Murheen mailla singlet 1996–2007", joka sisältää ainoastaan toisen CD:n hitti-/klassikkokappaleet sekä "Valomerkki" raidan.
Myöhemmin Kotiteollisuus on julkaissut myös toisen vastaavan kokoelman Murheen mailla II 2007–2014.
The Honeycombs

The Honeycombs oli brittiläinen popyhtye, joka oli suosionsa huipulla 1960-luvun puolivälissä. Yhtyeeseen kuuluivat kitaristi Martin Murray (s. 7. lokakuuta 1941), rumpali Ann Margot "Honey" Lantree (s. 28. elokuuta 1943), Annin veli, basisti John Lantree (s. 20. elokuuta 1940), komppikitaristi Alan Ward (s. 12. joulukuuta 1945) ja laulusolisti Dennis D’Ell (s. 10. lokakuuta 1943).
Yhtyeen suurin hitti oli ”Have I the Right?”, joka nousi vuonna 1964 Britanniassa ykköseksi, Yhdysvalloissa viidenneksi ja Suomessa 20:nneksi. Yhtye vieraili myös Suomessa maailmanlaajuisella kiertueella, esiintyen Helsingissä Tapanilan Urheilutalolla. Yhtyeen viimeinen hitti oli ”That’s the Way”, joka ylsi syksyllä 1965 Britannian singlelistan 12:nneksi. The Honeycombs hajosi vuonna 1967.
Yhtyeen nimi Honeycombs () viittasi sen ajan muodissa olleeseen korkeaksi tupeerattuun kampaukseen, jollainen Honey Lantreellakin oli.
Over-Nite Sensation

Over-Nite Sensation on Frank Zappan ja The Mothersien vuonna 1973 julkaistu albumi. Sitä nauhoitettiin maaliskuusta kesäkuuhun vuonna 1973 kolmessa eri studiossa: Bolic Soundissa Inglewoodissa, Whitneyssä Glendalessa ja Paramountissa Los Angelesissa.
Albumia pidetään Zappan uran käännekohtana ainakin kaupallisessa mielessä. Levy oli huomattavasti helpommin lähestyttävä kuin aikaisemmat, muttei poikennut kuitenkaan liikaa Zappan aikaisimpien levyjen musikaalisesta haastavuudesta. Kaikki kappaleet ovat "vain" 3–6 minuutin mittaisia, eikä instrumentaaliraitoja ole. Kappaleilta löytää vaikutteita progressiivisesta jazz-rockista kuten myös funkista ja muista tyyleistä. Sanoitukset olivat surrealistisia ja parodisia, käsitellen seksiä ("Dirty Love", "Zomby Woof" ja "Dinah-Moe Humm") tai yhteiskunnallisia asioita ("I'm The Slime") jne. Albumin tunnetuimpiin kappaleisiin kuuluvat "Montana", "Dirty love", I'm the Smile" sekä "Dinah-Moe Humm"
Over-Nite Sensation ja seuraava albumi Apostrophe ('), jotka nauhoitettiin samojen muusikkojen kanssa, olivat yhteisessä käsittelyssä Classic Albums -sarjassa Eagle Rock Entertainmentilta. Kyseinen jakso nähtiin myös Suomessa Yle Teemalta.
Rollerball (vuoden 1975 elokuva)

Rollerball on vuonna 1975 ensi-iltansa saanut scifi-/toimintaelokuva, jonka ohjasi Norman Jewison. Elokuvan pääosassa esiintyy James Caan.
Juoni.
Elokuva sijoittuu lähitulevaisuuteen, jolloin sotia ei enää ole ja suuryhtiöt omistavat valtiot. Urheilulajejakin on vain yksi olemassa, kuulapallo (). Tämä väkivaltainen laji on sekoitus amerikkalaista jalkapalloa, motocrossia ja jääkiekkoa. Elokuva kertoo Jonathan E:stä, joka pelaa ammatikseen kuulapalloa, mutta lopettaminen on jo lähellä sillä ikä alkaa jo painaa. Yhtiön johto painostaa jo Jonathania lopettamaan, mutta hänellä on yksi unelma: mestaruus.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Esko Rautakorpi pitää "Rollerballia" tyylikkäästi toteutettuna mutta ylipitkänä elokuvana, jonka yhteiskunnallinen sanoma ei jaksa kantaa. Hän antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Baltic Circle -festivaali

Baltic Circle on kansainvälinen nykyteatterifestivaali, joka järjestetään aina marraskuussa esityskohtaisissa tiloissa Helsingissä. 
Toiminnan ydin.
Yhteistyö: Baltic Circle toimii yhteistyössä eurooppalaisten ja kotimaisten teatterifestivaalien ja tuotantokeskusten kanssa.
Kehittämistyö: Festivaali järjestää koulutusta, seminaareja ja työpajoja sekä osallistuu julkiseen taidekeskusteluun. Keskeisintä kehittämistyötä on vuoropuhelu taiteilijoiden ja yleisön kanssa.
Uudet tuotantomallit: Festivaalilla nähdään Baltic Circlen omia tuotantoja sekä kansainvälisiä yhteistuotantoja, joissa Baltic Circle toimii osatuottajana. Baltic Circle pilotoi nykyteatteri- ja esitystaiteen residenssitoimintaa Suomessa.
Kulttuurivaihto: Baltic Circle tuo Suomeen kansainvälisiä vierailuesityksiä ja esittelee suomalaisen nykyteatterikentän uusia kykyjä.
Diskurssi: Baltic Circle on yhteisö, jossa taiteen tekijät ja yleisö voivat käydä keskustelua ja kyseenalaistaa sekä tutkia uusia näkökulmia taiteeseen ja ympäröivään maailmaan.
Historia.
Vuodesta 1996 Baltic Circle -hanke on edistänyt eurooppalaista kulttuurivaihtoa lähinnä Itämeren alueella. Taiteilijavaihto, draamakäännökset, kansainväliset yhteistuotannot sekä Euroopan tason kulttuurihankkeet ovat tärkeä osa Baltic Circlen toimintaa.
Baltic Circle -festivaaleja on järjestetty Helsingissä vuodesta 2000 alkaen ja vuodesta 2007 vuosittain. Festivaali esittelee nykyteatterin uusimpia suuntauksia ja toimii kohtaamis- ja verkostoitumispaikkana teatterin ammattilaisille ja yleisölle. 
Baltic Circle -hanketta on ollut luomassa joukko suomalaisia teatterin ammattilaisia, joita yhdistää halu tehdä taiteellisesti kunnianhimoista nykyteatteria ja siten myös taiteellisesti kunnianhimoisia nykyteatterifestivaaleja. Baltic Circle tekee yhteistyötä Pohjois- ja Itä-Euroopan teatterifestivaalien, tuotantokeskusten ja monien kulttuuri-instituuttien kanssa. Vuonna 2007 Baltic Circle saavutti pohjoismaisella ministerineuvostotasolla Ars Baltica -statuksen. Vuodesta 2007 lähtien se on ollut myös jäsenenä kansainvälisessä esittävien taiteiden nykytaideverkosto IETM:ssa (+400 jäsentä) sekä FIT (Festivals In Transition) -verkostossa.
Baltic Circle on toiminut pääjärjestäjänä ja osajärjestäjänä useissa EU-hankkeissa sekä saanut työstään Suomen Teatteriliiton tunnustuspalkinnon vuosina 2001 ja 2005. Tärkeimmät tukijat ovat Q-teatteri, Helsingin kulttuurikeskus, opetus- ja kulttuuriministeriö, EU:n Kulttuuriohjelma sekä Suomen Kulttuurirahasto.
Peter Krause

Peter Krause (s. 12. elokuuta 1965) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Nate Fisherin roolissa televisiosarjassa "Mullan alla".
Krause syntyi Alexandriassa Minnesotassa ja oli alun perin innokas urheilija. Hän kiinnostui myöhemmin teatterista ja valmistui Gustavus Adolphus Collegesta vuonna 1987. Päätettyään koettaa onneaan näyttelijänä hän jatkoi opintojaan New Yorkin yliopistossa. Työskennellessään baarimestarina New Yorkissa Krause tutustui käsikirjoittaja Aaron Sorkiniin.
Krause on ollut roolistaan "Mullan alla" -sarjassa ehdolla Emmy-palkinnon ehdokkaana kolme kertaa (2002, 2003, 2006) ja kaksi kertaa Golden Globen saajaksi (2002, 2003). 
Krause esiintyi vuosina 1998–2000 Casey McCallin roolissa tilannekomediassa "Sports Night" ja siirtyi "Mullan alla" -sarjaan vuonna 2001. Vuosina 2007–2009 hän näytteli sarjassa "Dirty Sexy Money". Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Truman Show" (1998) ja "Beastly" (2011)"." Krause näytteli Adam Bravermania "Samaa sukua" -sarjassa (2010–2015).
Vuodesta 2018 vuoteen 2025 Krause oli pääosassa Foxin draamasarjassa "9-1-1."
Chetumal

Chetumal on kaupunki Jukatanin niemimaan itärannikolla Meksikossa. Se on Quintana Roon osavaltion pääkaupunki ja Othón P. Blancon kunnan hallinnollinen pääkaupunki. Vuonna 2014 kaupungin asukasluku oli 169 700.
Chetumal sijaitsee Chetumalinlahden länsipuolella lähellä Rio Hondojoen suuta. Chetumal on alueella merkittävä satamakaupunki ja toimii Meksikon tärkeimpänä kauppapaikkana naapurivaltion Belizen kanssa. Sijaintinsa vuoksi kaupunki on altis trooppisille hirmumyrskyille. Hurrikaanit Janet ja Dean, molemmat viidennen luokan hirmumyrskyjä, tulivat maihin lähellä Chetumalia (vuosina 1955 ja 2007).
Esikolumbiaanisella ajalla mayakaupunki nimeltä Chactemal hallitsi nykyisen Quintana Roon eteläistä osaa ja Belizen koillisosaa. Tämän kaupungin oletetaan sijainneen Rio Hondon toisella puolella nykyisen Belizen alueella eikä samalla paikalla kuin nykyinen Chetumal.
Nyky-Chetumal perustettiin meksikolaisena satamakaupunkina vuonna 1898 nimellä Payo Obispo. Nimi muutettiin virallisesti Chetumaliksi vuonna 1936.
Finpro

Finpro Oy (nykyisin Business Finland, alk. Suomen vientiyhdistys, 1938–1999 Suomen ulkomaankauppaliitto) oli Suomen valtion kokonaan omistama osakeyhtiö, jonka tavoitteena oli viennin edistäminen. Sen perustivat suomalaiset yritykset rekisteröidyksi yhdistykseksi vuonna 1919. Finpro auttoi suomalaisia pk-yrityksiä kansainvälistymään, hankki Suomeen lisää ulkomaisia investointeja ja kasvatti ulkomaisten matkailijoiden virtaa Suomeen. Finpron tehtävä oli tuoda kasvua Suomeen. Finpron toiminta oli valtion rahoittamaa.
Finpro oli osa Team Finland -verkostoa. Vuoden 2018 alussa Finpro ja Tekes yhdistyivät uudeksi toimijaksi nimeltä Business Finland.
Toiminta.
Finpron toiminta uudistui syyskuussa 2014 Työ- ja elinkeinoministeriön ja tärkeimpien sidosryhmien aloitteesta. Uudistuneella Finprolla oli kolme keskeistä toimintoa: edistää suomalaisten yritysten kansainvälistymistä, hankkia ulkomaisia investointeja Suomeen ja kasvattaa ulkomaisten matkailijoiden virtaa Suomeen. Kyseiset palvelut tarjottiin Export Finland, Invest in Finland ja Visit Finland -brändien alla. Finprolla oli noin 200 asiantuntijaa yli 40 maassa. 
Historiaa.
Finpron toiminta alkoi, kun Turussa perustettiin vuonna 1919 "Suomen Vientiyhdistys". Sitä johti kauppaneuvos Edvard Åström. Yhdistyksen kotipaikaksi tuli keväällä 1921 Helsinki. 
Yhdistys loi edustajaverkoston useisiin maihin. Vienninedistys koski lähinnä maataloustuotteita. Uusia markkinoita haettiin Itä-Euroopan maista. 1930-luvulla kohdetuotteiksi tulivat myös huonekalut ja lahjatavarat sekä urheiluvälineet. Tällöin suomalainen muotoilu ja urheilu olivat avanneet pään näiden kaupalle. 
Vuonna 1938 yhdistyksen nimeksi tuli "Suomen Ulkomaankauppaliitto" (Finlands Utrikeshandelsförbund). Sen toiminnan pääpaino oli kansainvälisiin messuihin osallistumisessa, joka oli tuolloin markkinointitrendinä Euroopassa. Messutoiminta katkesi toiseen maailmansotaan ja jatkui sen jälkeen. 1950-luku oli messujen kultaista kautta. 1960-luvun alussa kansainvälisiä viennin esteitä poistui Länsi-Euroopasta ja muualtakin maailmalla. Tämä johti siihen, että Ulkomaankauppaliitto alkoi tehdä laajempia maakohtaisia kampanjoita.
Vuonna 1968 valtio aikoi perustaa oman valtion laitoksen vienninedistämiseen. Teollisuus ja Ulkomaankauppaliitto kuitenkin saivat pidettyä tämän roolin Ulkomaankauppaliitolla, jonka rahoitus kaksinkertaistui.
1980-luvulla liitto perusti etenkin pieniä yrityksiä neuvovia toimistoja eri puolille Suomea. Suomen lähetystöissä toimineet kaupalliset sihteerit siirtyivät Ulkomaankauppaliittoon syksyllä 1992. Vuonna 1995 Ulkomaankauppaliitto solmi KTM:n kanssa puitesopimuksen. Syyskuussa 1997 liiton aluetoimistojen henkilöt siirtyivät TE-keskuksiin. KTM arvioi Ulkomaankauppaliiton toiminnan vuonna 1996, ja se johti mittaviin uudistuksiin. Liiton nimi muuttui muotoon Finpro 4. maaliskuuta 1999.
Rekisteröitynä yhdistyksenä toiminut Finpro ry muutettiin kokonaan valtion omistamaksi osakeyhtiöksi vuonna 2015. Vuoden 2018 alussa Finpro ja Tekes yhdistyivät uudeksi toimijaksi nimeltä Business Finland.
Finpron organisaatio.
Finpron toimitusjohtajana toimi vuoden 2018 alkuun asti DI Markus Suomi.
Unbreakable (Backstreet Boysin albumi)

Unbreakable on yhdysvaltalaisen poikabändi Backstreet Boysin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin Jive Records -levy-yhtiön kautta 24. lokakuuta 2007, ensimmäisenä Japanissa. Kyseessä oli yhtyeen ensimmäinen albumi, jolla yksi sen alkuperäisjäsenistä, Kevin Richardson, ei enää ollut mukana erottuaan yhtyeestä kesällä 2006.
Taustaa.
Heinäkuussa 2007 julkistettiin, että Backstreet Boys julkaisee uuden albuminsa 30. lokakuuta 2007, heidän ensimmäinen uutta materiaalia sisältävä albuminsa kahteen vuoteen. Ennen kuin Brian ja A. J. julkistivat albumin nimen, 13. elokuuta 2007 albumin huhuttuja nimiä olivat muun muassa "End to Beginning" ja "Motivation".
INROCK -lehden haastattelussa Brian sanoi uuden albumin sisältävän vaihtelevasti eri musiikkityylejä yhdistäen sekä yhtyeen 1990-luvun lopun levytyksistä tuttua soundia että tuoreemmilla tuotoksilla kuultua kitarapainotteista poprockia. Pojat auttoivat kirjoittamaan viisi albumin kappaletta (mukaan lukien "Intro").
2. lokakuuta 2007 kappaleet "Unmistakable" ja "Something That I Already Know" julkaistiin Promosquadin ja RateTheMusicin internet sivuilla. Seuraavana päivänä Japanilainen radioasema vuosi albumin intron sekä kappaleen "Everything But Mine".
Albumin päättävä kappale "Unsuspecting Sunday Afternoon" on pätkitty kahteen osaan. Ensimmäinen osa, minuutin kestävä a cappella versio kertosäkeestä eli "Intro", aloittaa albumin ja toinen osa, joka on kolmen ja puolen minuutin pituinen päättää albumin. Kaikki neljä jäsentä auttoivat kirjoittamaan kyseistä kappaletta.
Singlet.
Ensimmäinen single "Unbreakble" -albumilta oli oletettu toinen single, "Helpless When She Smiles". Kyseisen kappaleen musiikkivideo kuvattiin 13. marraskuuta 2007 Joshua Tree -kansallispuistossa, Kaliforniassa. Videon ensiesiintyminen oli Yahoo! Music -nettisivuilla 12. joulukuuta 2007.
Unbreakable Tour -kiertue.
Backstreet Boysit lähtivät kiertueelle 16. helmikuuta 2008 Tokyo Domesta, Tokiosta, Japanista ja päättyi 23. marraskuuta 2008 Hollywood Palladiumilla, Los Angelesissa.
Katso lisää täältä
Jukka Kuoppamäen parhaita vol. 1

Jukka Kuoppamäen parhaita vol. 1 on iskelmälaulaja Jukka Kuoppamäen vuonna 1973 julkaistu kokoelma-albumi. Kuoppamäki sai albumista ensimmäisen kultalevynsä.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Natascha McElhone

Natascha McElhone (alk. Taylor) (s. 14. joulukuuta 1971) on englantilainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa elokuvassa "Truman Show" ja televisiosarjassa "Californication".
Elämä.
Tausta.
McElhone syntyi Hampsteadissa, Lontoossa journalistivanhemmille, jotka erosivat tyttären ollessa kaksivuotias. Hän harrasti irlantilaista tanssia kuusivuotiaasta 12-vuotiaaksi ja opiskeli St. Mary's Hall School for Girlsissä sekä myöhemmin London Academy of Music and Dramatic Artissa, josta hän valmistui vuonna 1993.
19. toukokuuta 1998 McElhone meni naimisiin plastiikkakirurgi Martin Hirigoyen Kellyn kanssa, joka kuoli 20. toukokuuta 2008 kotiportailleen Lontoossa. Parilla on kolme poikaa (s. 2000, 2003 ja 2008), joista nuorin syntyi viisi kuukautta isänsä kuoleman jälkeen.
Ura.
McElhone on saavuttanut mainetta sekä teatterista, televisiosta että elokuvista. Varhaiseen uraan kuuluu esiintyminen muun muassa televisiosarjassa "Bergerac" 19. tammikuuta 1991.
McElhone teki elokuvadebyyttinsä "Vuodet Picasson kanssa -"elokuvassa vuonna 1996. Toinen tunnettu elokuvarooli oli "Truman Show’ssa" vuonna 1998. 
Vuonna 2002 McElhone nähtiin elokuvassa "Solaris". Rooli toi hänelle ehdokkuudet Irlannin IFTA-palkintoon ja Academy of Science Fiction, Fantasy &amp; Horror Filmsin Saturn-palkintoon.
Marianne Timmer

Maria Aaltje ("Marianne") Timmer (s. 3. lokakuuta, 1974 Sappemeer) on alankomaalainen pikaluistelija ja kolminkertainen olympiavoittaja, ja kolminkertainen maailmanmestari.
Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa Timmer voitti MM-kisoista 1997, missä hän voitti kultaa 1 000 metrillä ja myöhemmin myös 1 500 metrillä. Hän voitti myös Naganon olympialaisista 1998 kultaa sekä 1 000 ja 1 500 metrillä. Seuraavissa MM-kisoissa Heerenveenissä 1999 hän saavutti kultaa sprinttikisassa ja pronssia 500 metriltä.
Timmer voitti MM-kultaa Naganossa 2004 sprintistä, ja olympiakultaa 1 000 metriltä Torinosta 2006, mikä on myös hänen viimeisin arvokisamitalinsa.
Susannah Harker

Susannah Harker (s. 26. huhtikuuta 1965 Lontoo) on brittiläinen näyttelijä. Hän oli ehdolla Bafta-palkinnon saajaksi vuonna 1991. 
Hän on esiintynyt television puolella mm. "House of Cardsissa" (1990) sekä "Ylpeydessä ja ennakkoluulossa" (1995); elokuvista tunnetuimpia on "Vuodet Picasson kanssa" (1996). 
Myös Harkerin sisar Caroline on menestynyt näyttelijänuralla.
Harker oli naimisissa näyttelijä Iain Glenin kanssa vuodesta 1993, kunnes erosi vuonna 2004. Avioliitosta syntyi yksi poika, Finlay.
Mariska Hargitay

Mariska Magdolna Hargitay (s. 23. tammikuuta 1964 Santa Monica, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hargitay suoritti näyttämötaiteen pääaineopinnot UCLA:ssa. Hänet on palkittu Golden Globella ja Emmyllä. Hän on näytellyt televisiosarjassa ""
Varhainen elämä.
Mariska Hargitay syntyi ja kasvoi Los Angelesissa. Hänen äitinsä oli näyttelijä Jayne Mansfield ja isäpuoli Mickey Hargitay. Hargitay eli siinä uskossa, että Mickey Hargitay oli hänen biologinen isänsä, kunnes sai aikuisiällä tietää, että hänen biologinen isänsä on tosiasiassa brasilialais-italialainen laulaja Nelson Sardelli. Sardellilla ja Jayne Mansfieldillä oli suhde vuonna 1963 Mansfieldin ja Mickey Hargitayn avioeroprosessin aikaan.
Ura.
Mariska Hargitay esiintyy televisiosarjassa "Kova laki: Erikoisyksikkö" Hän esittää sarjassa etsivä Olivia Bensonina, joka on pisimpään yhtäjaksoisesti esitetty hahmo yhdysvaltalaisen televisiodraaman historiassa. Hargitay toimii sarjassa myös vastaavana tuottajana ja ohjaajana. Sarja on yli 500 jaksollaan pisimpään jatkunut yhdysvaltalainen televisiodraama.
Tunnustukset.
Hänelle on myönnetty tähti Hollywood Walk of Famelle äitinsä Jayne Mansfieldin tähden viereen.
Hargitay on voittanut roolistaan Emmyn draamasarjan parhaana naisnäyttelijänä, Golden Globen parhaana naisnäyttelijänä televisiodraamassa, neljä Gracie Allen -palkintoa sekä kaksi People’s Choice -palkintoa suosikkinäyttelijänä draamasarjassa. Lisäksi hän on saanut roolistaan seitsemän muuta Emmy-ehdokkuutta sekä kuusi SAG-palkintoehdokkuutta.
Hyväntekeväisyys.
Hän perusti hyväntekeväisyysjärjestö Joyful Heart Foundationin vuonna 2004. Sen tehtävä on muuttaa yhteiskunnan suhtautumista seksuaaliseen väkivaltaan, perheväkivaltaan ja lapsiin kohdistuvaan väkivaltaan ja tukea selviytyjien toipumista. Tähän liittyen Hargitay tuotti HBO:n dokumenttielokuvan "I Am Evidence", joka oli Peabody-ehdokas ja voitti vuoden 2019 Emmy-palkinnon parhaana dokumenttina.
Hargitayn yhteiskunnallinen vaikuttamistyö television ulkopuolella on tuonut hänelle useita tunnustuksia, kuten "Variety"-lehden Power of Women Karma -palkinnon, Children’s Advocacy Center of Manhattanin Good Sister -palkinnon, New York State Coalition Against Sexual Assaultin Special Ally -palkinnon sekä New York Women in Film and Television -järjestön Muse-palkinnon. 
Yksityiselämä.
Hargitay asuu New Yorkissa miehensä näyttelijä Peter Hermannin ja heidän kolmen lapsensa kanssa.
Jennifer Coolidge

Jennifer Audrey Coolidge (s. 28. elokuuta 1961 Boston) on parhaiten komediarooleistaan tunnettu yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt "American Pie" -elokuvissa, "Blondin kostossa" (2001), "Tuhkimotarinassa" (2004), "Date Moviessa" (2006), "Klik!:ssä" (2006) ja "Epic Moviessa" (2007). 
Coolidge on elokuvarooliensa ohessa tunnettu muun muassa esiintymisistään televisiosarjoissa "Seinfeld", "Joey", "Frasier" ja "Sinkkuelämää". Hän on myös vieraillut sarjassa "Frendit" esittäen Monican ja Phoeben ärsyttävää "ystävää", ylimielistä ja itserakasta Amandaa, "Tyhjätaskut"-sarjassa puolalaista Sophie Kachinskyä sekä "Glee"-sarjan viimeisellä tuotantokaudella esittäen Whitney S. Pierceä, Britney Piercen äitiä.
Fred Phelps

Fred Waldron Phelps, Sr. (13. marraskuuta 1929 Meridian, Mississippi, Yhdysvallat – 19. maaliskuuta 2014) oli Westboron baptistikirkon johtaja. Ääriliike tunnetaan varsinkin vihamielisestä suhtautumisestaan homoseksuaaleihin.
Phelps oli entiseltä ammatiltaan lakimies. Hänestä tehtiin virallinen valitus 8. marraskuuta 1977, ja hänen oikeutensa harjoittaa ammattiaan Kansasissa evättiin pysyvästi 20. heinäkuuta 1979. 
Hänellä oli kolmetoista lasta.
Phelps aloitti homoseksuaaleihin näkyvän vastustamisen 1980-luvun loppupuolella. Hänen liikkeensä on julkisuudessa syyttänyt muiden muassa Suomea, Ruotsia ja Irlantia homokulttuurin edistämisestä. Juuri tästä rangaistuksina liike piti Intian valtameren maanjäristystä ja tsunamia (2004) sekä Jokelan kouluammuskelutapausta (2007).
Phelps, joka oli demokraattisen puolueen jäsen, oli ehdolla Kansasin kuvernööriksi, puolueensa ehdokkaaksi Yhdysvaltain senaattiin ja Topekan pormestariksi.
Amadeus (varausjärjestelmä)

Amadeus on kansainvälinen, maailman suurin lentoyhtiöiden paikanvarausten ja muiden matkailupalvelujen tietokonevarausjärjestelmä. Sen toiminnasta vastaa Amadeus IT Group, jonka päämaja on Madridissa, Espanjassa. Lentolippujen lisäksi järjestelmän kautta on mahdollista tilata junamatkoja, risteilyjä ja hotellihuoneita sekä vuokrata autoja.
Historia.
Air France, Lufthansa, Iberia ja SAS perustivat Amadeusin vuonna 1987 eurooppalaiseksi lentoyhtiöiden jakelujärjestelmäksi. Pian järjestelmän tarjoamien palveluiden käyttäjiksi liittyi muitakin lentoyhtiöitä, ensimmäisinä British Airways, Finnair ja Qantas.
Sittemmin SAS on luopunut omistajuudestaan. Vuonna 1999 yritys listautui pörssiin. Vuonna 2005 se palautui takaisin yksityiseen omistukseen. Nykyään omistajat ovat BC Partners ja Cinven 52,59 prosentin osuudella, Air France 23,07:n, Lufthansa ja Iberia 11,53:n sekä Amadeus Management 1,28 prosentin osuudella.
Laajuus.
Järjestelmää käyttää 90 270 matkatoimistoa ja 29 660 lentoyhtiöiden myyntipistettä ympäri maailman. Lippuja voidaan varata 490 lentoyhtiön lennoille, mikä kattaa 95 % koko maailman reittilentoliikenteestä. Järjestelmän piirissä on myös 75 280 hotellia, 22 autovuokraamoketjua 36 000 paikkakunnalla sekä lukuisia muita matkapalveluiden tarjoajia, kuten lautta-, juna-, risteily-, pakettimatka- ja vakuutusyhtiöitä. Järjestelmän verkkosivuilla kävi vuonna 2007 noin 100 miljoonaa eri käyttäjää kuukaudessa. Vuonna 2006 sen kautta tehtiin noin 499 miljoonaa varaustransaktiota.
Järjestelmän ylläpidosta ja kehittämisestä vastaa Amadeus IT Group SA -yhtiö, jonka pääpaikkoja Madridissa sijaitsevan päämajan lisäksi ovat tuotekehitysyksikkö Sophia Antipolis’ssa, Ranskassa, tietojenkäsittelykeskus Erdingissä, Saksassa sekä tietotekniikkapalvelukeskukset Lontoossa ja Sydneyssä. Yhtiö myy palveluitaan myös muihin tietotekniikka-alan liiketoimintatarkoituksiin. Sen palveluksessa on yli 7 760 henkilöä.
Suomi.
Vuonna 1988 järjestelmä otettiin käyttöön Suomessa, missä Amadeus-ratkaisuista ovat käytössä muiden muassa Amadeus Selling Platform -käyttöjärjestelmä, Amadeus-lipunkirjoitus, sähköinen lentolippu, kuluttajille ja yrityksille suunnatut online-varauspalvelut sekä online-kauppaan kehitetty reaaliaikainen maksupalvelu, joka kattaa korttimaksut ja pankkien verkkomaksut. Järjestelmää käyttää yli 90 % suomalaisista matkatoimistoista. Amadeus-ratkaisujen myynnistä, markkinoinnista, kehittämisestä, kouluttamisesta ja tuesta vastaa vuonna 1988 perustettu Finnairin tytäryhtiö Amadeus Finland Oy. Vuonna 2007 yhtiön palveluksessa oli 35 henkilöä; sen toimitusjohtajana toimii Paula Punkari. Liikevaihto vuonna 2007 oli 11 miljoonaa euroa.
John Marshall (poliitikko)

John Marshall (24. syyskuuta 1755 Germantown – 6. heinäkuuta 1835 Philadelphia) oli yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko. Marshall toimi presidentti John Adamsin ulkoministerinä 1800–1801 ja Yhdysvaltain korkeimman oikeuden puheenjohtajana vuodesta 1801 kuolemaansa asti.
Marshall oli Virginian osavaltion edustajainhuoneen jäsen vuosina 1782–1798 ja Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen maaliskuusta 1799 kesäkuuhun 1800, ministerinimitykseensä asti.
Erich Heckel

Erich Heckel (31. heinäkuuta 1883 – 27. tammikuuta 1970) oli saksalainen taidemaalari. Hän kuului vuosina 1905–1913 vaikuttaneen Die Brücke -liikkeen perustajajäseniin.
Kolmannessa valtakunnassa natsit julistivat Heckelin työn "rappiotaiteeksi".
Heckel kuoli Radolfzellissä, Baden-Württembergissä 86 vuoden ikäisenä. Hänen teoksiaan on nähtävillä julkisissa kokoelmissa myös Saksan ulkopuolella esimerkiksi New Yorkissa ja Madridissa.