tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sinna Virtanen

Sinna Virtanen (s. 1987) on suomalainen dramaturgi ja käsikirjoittaja. Hän on työskennellyt muun muassa Suomen Kansallisteatterissa ja Ryhmäteatterissa.
Ura.
Virtanen valmistui dramaturgiksi 2015. Leipälajinaan hän pitää ennen kaikkea käsikirjoittamista. Virtasen lähtökohtana ovat perinpohjaiset kirjoitusprosessit; tekstilähtöisyyden ohella hänen johtotähtenään on lähestyä näyttämöä työryhmän kanssa menetelminään erilaiset työtavat ja materiaalit. Hän on kiinnostunut tekstin käyttäytymisestä näyttämöllä ja teatteritaiteen ennalta arvaamattomuudesta.
Virtasen näytelmäkäsikirjoituksia ovat muun muassa hänen taiteellinen opinnäytteensä "Mary Anning 1739–1839" ja "Farmi – Orwellin eläinidylli", joka kantaesitettiin Ryhmäteatterissa syyskaudella 2016.
Virtanen kuuluu palkittuun taiteilijaryhmään Honkasalo-Niemi-Virtanen, joka operoi vapaasti taiteen ja tieteen välimaastossa fokuksenaan historia ja esihistoria. Ryhmän kaksi muuta jäsentä ovat kuvataiteilija Felicia Honkasalo sekä kuvataiteilija ja trumpetisti Akuliina Niemi.
Virtanen on toiminut myös näyttelijänä. Hän teki muutamia tyttörooleja 1980- ja 1990-luvun televisiotuotannoissa, kuten "Fakta homma" ja "Hynttyyt yhteen". Ensinmainitussa hän esitti 1987 Kaasisten vauvaa ja seuraavalla vuosikymmenellä hän esitti samaisen roolin kymmenvuotiaaksi varttuneena. Tytär-roolien jatkumoon kuuluu niin ikään Kuitusen tyttären rooli Matti Ijäksen televisioelokuvassa "Lahja". Televisiosarjassa "Kylmäverisesti sinun" Virtanen teki Maija Miettisen roolin. 
Virtasen aikuisiän rooleja ovat muun muassa tytön osa lyhytelokuvassa "Pyramidi", naispääosa lyhytelokuvassa "Käsilaukku" ja nuorempi ruusu Akseli Tuomivaaran kokoillan elokuvassa "Korso".
Suola-arhot

Suola-arhot ("Honckenya") on kohokkikasvien (Caryophyllaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun kuuluu yksi tai kaksi lajia.
Suola-arhot ovat monivuotisia ruohovartisia kasveja, jotka muodostavat maanalaisia rönsyjä. Varret ovat kasvutavaltaan maanmyötäisiä tai kohenevia. Varren niveliin voi kehittyä juuria. Varsi on nelisärmäinen. Lehdet ovat soikeita tai puikeita, teräväkärkisiä, möyheitä ja korvakkeettomia. Lehdet ovat tiiviisti varren ympärillä, ja ne ovat asettuneet vastakkaisesti. Kukat sijaitsevat yksittäin lehtihangoissa ja varren haarojen kärjissä. Kukat ovat yleensä yksineuvoisia, ja kasvit ovat usein myös kaksikotisia. Verholehdet ovat soikeita ja möyheitä. Terälehdet ovat muodoltaan vastapuikeita. Hedekukissa terälehdet ovat verholehtiä pidemmät, kun taas emikukissa verholehdet ovat terälehtiä pidemmät. Emit ovat kolmivartaloisia. Hedelmä on kota.
Suvun lajeista suola-arhoa ("Honckenya peploides") tavataan Suomessa merenrannoilla.
Suola-arhojen suvun tieteellinen nimi ("Honckenya") viittaa saksalaiseen kasvitieteilijään Gerhard August Honckenyyn.
Jocelyne Larocque

Jocelyne Larocque (s. 19. toukokuuta 1988 Ste. Anne, Manitoba) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut olympialaisissa kaksi kultamitalia ja yhden hopean sekä maailmanmestaruuskilpailuissa kolme kultaa, kuusi hopeaa ja yhden pronssin. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Markham Thunderia. Etniseltä taustaltaan Larocque kuuluu métis-kansaan.
Larocque voitti olympiakultaa Sotšissa vuonna 2014 ja saavutti olympiahopeaa Pyeongchangissa vuonna 2018. Pekingin olympialaisissa vuonna 2022 hän saavutti uransa toisen olympiakullan. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2012, 2021 ja 2022 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuosina 2011, 2013, 2015, 2016, 2017 ja 2023 sekä MM-pronssia vuonna 2019.
Larocque on seuratasolla edustanut Calgary Oval X-Tremeä vuosina 2004–2007, Minnesota Duluthin yliopistoa vuosina 2007–2011, Manitoba Maple Leafsiä vuosina 2011–2012, Alberta Honeybadgersiä vuosina 2012–2013, Brampton Thunderia vuosina 2014–2017 sekä Markham Thunderia vuodesta 2017. Hän voitti WWHL:n mestaruuden vuosina 2005, 2006 ja 2007, NCAA:n mestaruuden vuosina 2008 ja 2010 sekä CWHL:n mestaruuden vuonna 2018.
Béatrice Romand

Béatrice Romand (s. 16. huhtikuuta 1952 Birkadem, Alger, Algeria) on ranskalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi vuonna 1970 Lauran roolista Éric Rohmerin elokuvassa "Clairen polvi".
Béatrice Romand syntyi Algeriassa, josta hänen perheensä muutti Ranskaan hänen ollessaan 8-vuotias. Pariisissa hän opiskeli tanssia ja valokuvausta. Jo 16-vuotiaana hän sai roolin televisioelokuvassa Mayerling, mutta hänen läpilyönnikseen tuli yhteistyö Éric Rohmerin kanssa. Hän sai Venetsian elokuvajuhlien parhaan naisnäyttelijän palkinnon roolistaan vuoden 1982 Rohmerin filmissä Ihana avioliitto?
Little Feat

Little Feat on Kaliforniassa vuonna 1969 perustettu bluesrockyhtye, jonka musiikissa on monipuolisesti blues-, R&amp;B-, country- ja rock and roll -vaikutteita. Yhtye saavutti suosiota 1970-luvulla. Se piti taukoa 1980-luvun alussa ja on jatkanut vuoden 1987 jälkeen levyttämistä ja konsertointia. Little Featia pidetään soittoteknisesti poikkeuksellisen taitavana yhtyeenä.
Historia.
Little Featin perustajajäsenet Lowell George (laulu, kitara ja slide-kitara) ja Roy Estrada (bassokitara) soittivat 1960-luvun lopulla Frank Zappan The Mothers of Inventionissa. George jätti Mothers of Inventionin Zappan aloitteesta ja perusti Little Featin vuonna 1969 yhdessä Estradan sekä rumpali Richie Haywardin ja kosketinsoittaja Billy Paynen kanssa.
Yhtyeen kaksi ensimmäistä albumia "Little Feat" (1971) ja "Sailin’ Shoes" (1972) saivat kriitikoilta tunnustusta mutta eivät vielä myyneet hyvin. Estrada jätti yhtyeen, ja hänen tilalleen bassokitariksi otettiin Kenny Gradney. Samalla yhtyeeseen liittyivät myös kitaristi Paul Barrére ja lyömäsoittaja Sam Clayton, joiden myötä yhtyeen musiikki sai funkimman ilmeen.
Kolmannella albumillaan "Dixie Chicken" (1973) Little Feat sai kuulijakuntaa maan etelä- ja itärannikoilla. Yhtye jatkoi toimintaansa kuitenkin Kaliforniassa, sillä sen jäsenet työskentelivät siellä studiomuusikoina.
Lowell Georgen epävakaa käytös ja huumeidenkäyttö alkoivat vaivata yhtyeen muita jäseniä, ja Barréresta ja Paynesta tuli Little Featin ensisijaiset lauluntekijät albumin "Feats Don’t Fail Me Now" (1974) jälkeen. Heidän myötään yhtyeen seuraavalle albumille "The Last Record Album" (1975) tuli improvisointia ja jazz-vaikutteita. Albumilla "Time Loves a Hero" (1977) Georgen rooli laulunkirjoittajana vähentyi entuudestaan, ja ensimmäistä kertaa hän ei ollut edes yhtyeen pääasiallinen laulusolisti. Hän osoitti tyytymättömyyttään erityisesti fuusiojazz-vaikutteista instrumentaalikappaletta "Day at the Dog Races" kohtaan. Seuraavana vuonna yhtye julkaisi arvostetun livealbumin "Waiting for Columbus", jonka materaali muodostui erityisesti elokuussa 1977 Lontoossa ja Washingtonissa pidetyistä konserteista. Georgelta ilmestyi sooloalbumi "Thanks I’ll Eat It Here" alkuvuodesta 1979. Sen jälkeen hän kertoi Little Featin hajonneen ja lähti soolokiertueelle, jonka aikana hän kuoli sydänkohtaukseen. Little Feat julkaisi vielä albumin "Down on the Farm" (1979), jolla on myös Georgen viimeiseksi jäänyttä soittoa, laulua ja kappaleita, sekä kokoelman "Hoy-Hoy!" (1981) ennen jäämistään tauolle.
Seitsemän vuoden tauon jälkeen Payne, Barrére, Hayward, Gradney ja Clayton jatkoivat Little Featin toimintaa vuonna 1988. Mukaan tulivat myös laulaja-kitaristi Craig Fuller ja kitaristi Fred Tackett. Paluualbumi "Let It Roll" (1988) myi kultaa. Seuraavat albumit myivät kerta kerralta vähemmän, mutta yhtye säilyi suosittuna konserttiesiintyjänä. Hayward kuoli vuonna 2010, ja hänen tilalleen rumpaliksi tuli Gabe Ford. Paul Barrére kuoli 2019. Little Feat on kuitenkin jatkanut levyttämistä ja konsertointia 2020-luvulle asti. Yhtye on julkaissut studioalbumien lisäksi useita livealbumeja.
Ellen Schwanneke

Ellen Schwanneke (11. elokuuta 1906 – 16. kesäkuuta 1972) oli saksalainen näyttelijä. Hänen isänsä oli varhainen elokuvanäyttelijä Viktor Schwanneke. 
Ellen Schwanneke oli tunnettu natsivallan vastustaja, mikä pakotti hänet maanpakoon. Yhdysvalloissa hän toimi elokuvanäyttelijänä William Castlen tuotannoissa. Julkisuutta saadakseen Castle julkisti Schwanneken natsivastaisen kirjeen, jonka lehdistö selosti otsikolla "Tyttö joka sanoi ei Hitlerille". Castle kärjisti asiaa myös sotkemalla kiertueella olevan seurueen esityspaikkoja hakaristein. Sodan jälkeen Schwanneke palasi Saksaan.
Bahrainin Grand Prix 2018

Bahrainin Grand Prix 2018 (virallisesti Formula 1 2018 Gulf Air Bahrain Grand Prix) oli Formula 1 -kauden toinen osakilpailu, ja se ajettiin 8. huhtikuuta Bahrainin moottoriradalla Sakhirissa Bahrainissa. Kyseessä oli neljästoista kerta, kun Bahrainissa ajettiin F1-sarjan osakilpailu.
Ennen Bahrainin GP:tä kuljettajien MM-sarjaa johti Sebastian Vettel seitsemän pisteen erolla Lewis Hamiltoniin ja valmistajien MM-sarjan kärjessä oli Ferrari 18 pistettä Mercedeksen edellä.
Aika-ajot.
Paalupaikalle ajoi Ferrarin Sebastian Vettel, toiseen lähtöruutuun hänen tallikaverinsa Kimi Räikkönen ja kolmanneksi nopein oli Mercedeksen Valtteri Bottas. Neljänneksi ajanut Lewis Hamilton sai viiden lähtöruudun rangaistuksen vaihdelaatikon vaihtamisen takia.
Red Bullin Max Verstappen ajoi seinään ensimmäisessä aika-ajo-osiossa, ja lähti ruudusta 15.
Kilpailu.
Lähdössä Sebastian Vettel piti ykköspaikkansa, ja Valtteri Bottas ohitti Kimi Räikkösen nousten toiseksi. Molemmat Red Bullit joutuivat keskeyttämään alkukierroksilla, kun Daniel Ricciardon autoon tuli sähkövika ja Max Verstappen osui yhteen Lewis Hamiltonin kanssa, minkä seurauksena Verstappen kärsi rengasrikon, ja joutui hieman myöhemmin keskeyttämään autoon tulleiden vaurioiden takia.
Kärjessä erot pysyivät pieninä, ja ensimmäisenä varikolle tuli Sebastian Vettel. Varikkokäyntien yhteydessä Lewis Hamilton nousi hetkellisesti kilpailun kärkeen ennen omaa varikkopysähdystään, ja Vettel joutui ohittamaan hänet. Draamaa nähtiin, kun Räikkönen tuli toista kertaa varikolle. Mekaanikot eivät saaneet irrotettua vasenta takarengasta ja järjestelmä, joka ilmoittaa kuljettajalle milloin saa lähteä, näytti Kimille vihreää valoa liian aikaisin. Tämän seurauksena yksi vasemman takarenkaan mekaanikoista jäi auton alle ja häneltä murtuivat sääri- ja pohjeluu. Räikkönen joutui keskeyttämään ja Ferrari sai tapauksesta 50 000 euron sakot.
Kilpailun lopussa keskikovilla renkailla ajanut Valtteri Bottas tavoitti pehmeillä renkailla pitkän stintin ajanutta Sebastian Vetteliä. Viimeisten kierrosten aikana Bottas ajoi aivan Vettelin perässä, mutta ei pystynyt ohittamaan häntä. Toro Rosson Pierre Gasly ajoi kilpailussa neljänneksi. Myös Haasin Kevin Magnussen toi tallilleen kauden avauspisteet ajamalla viidenneksi (talli kärsi rengasongelmista ja menetti niiden vuoksi mahdollisuudet pisteille kauden avauskilpailussa).
Eagle Vision

Eagle Vision on Full-size-luokan etuvetoinen henkilöauto, jota Chrysler Corporation valmisti vuosina 1992–1997. Se esiteltiin vuoden 1992 North American International Auto Show’ssa. Sitä myytiin Eagle-brändin alla. Euroopassa autoa markkinoitiin Chrysler Vision -nimellä.
Vision korvasi AMC:n ja Renault’n suunnitteleman Eagle Premierin.
Hiirenporraskasvit

Hiirenporraskasvit (Athyriaceae) on Polypodiales-lahkoon kuuluva saniaisheimo. Heimoon kuuluu 15–25 sukua ja 650–1650 lajia.
Suomessa tavataan kolmea hiirenporraskasvien heimoon kuuluvaa lajia: soreahiirenporras ("Athyrium filix-femina"), tunturihiirenporras ("Athyrium distentifolium") ja myyränporras ("Diplazium sibiricum"). Näistä kolmesta soreahiirenporras on selvästi yleisin.
Kristiina (Holstein-Gottorpin herttuatar)

Kristiina (12. huhtikuuta 1573 – 8. joulukuuta 1625) oli Holstein-Gottorpin herttuatar, josta tuli Kaarle IX:n puolisona Ruotsin kuningatar. Miehensä kuoleman jälkeen hän johti sijaishallitusta kunnes vanhin poika Kustaa II Aadolf oli täysi-ikäinen. Muita Kristiinan ja Kaarle IX:n lapsia olivat prinsessa Maria Elisabet ja prinssi Kaarle Filip.
Avioliitto oli Kaarlen toinen – ensimmäinen vaimo Maria oli kuollut vuonna 1589.
Rebecca Johnston

Rebecca Johnston (s. 24. syyskuuta 1989 Sudbury, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on voittanut olympialaisissa kolme kultamitalia ja yhden hopean sekä MM-kilpailuissa kaksi kultaa, kahdeksan hopeaa ja yhden pronssin. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Calgary Infernoa.
Johnston voitti olympiakultaa Vancouverissa 2010, Sotšissa 2014 ja Pekingissä 2022 sekä saavutti olympiahopeaa Pyeongchangissa 2018. Johnston on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2012 ja 2021 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuosina 2008, 2009, 2011, 2013, 2015, 2016, 2017 ja 2023 sekä MM-pronssia vuonna 2019. Vuoden 2016 MM-kilpailuissa hän oli syöttötilaston ykkönen ja hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Johnston edusti Cornellin yliopistoa vuosina 2007–2009 ja 2010–2012, ja sen jälkeen hän on pelannut Toronto Furiesissa kaudella 2012–2013 sekä Calgary Infernossa vuodesta 2014. Hän voitti CWHL:n mestaruuden eli Clarkson Cupin vuonna 2016. Edellisellä kaudella hän voitti liigan pistepörssin ja hänet valittiin kauden arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Pikajuoksijana Johnston saavutti nuorten Kanadan-mestaruuskilpailuissa pronssia 400 metrin juoksussa vuonna 2006.
TRE! Tampereen viikko

TRE! Tampereen viikko oli Tampereella viikoittain ilmestynyt sitoutumaton kaupunkilehti. Sen ilmestymispäivä oli torstai. Lehti perustettiin vuonna 2017 ja lakkautettiin 2019.
Lehden normaali jakelulevikki oli 145 000 kappaletta. Koko jakelumäärä oli 161 000, ja lehti jaettiin Tampereelle, Kangasalle, Lempäälään, Pirkkalaan, Nokialle, Ylöjärvelle, Hämeenkyröön, Valkeakoskelle ja Akaaseen.
Tietosuojaseloste

Tietosuojaseloste on asiakirja, jolla organisaatio informoi rekisteröityjä heidän henkilötietojensa keräämisestä ja käsittelystä sekä heidän oikeuksistaan.
Euroopan unionin (EU) yleisen tietosuoja-asetuksen mukaan organisaatioiden tulee informoida rekisteröityjä henkilötietojen käsittelystä. Tämän informaation sisältö riippuu muun muassa siitä, onko henkilötiedot saatu rekisteröidyltä itseltään vai muualta sekä siitä, mikä on henkilötietojen käsittelyperuste. Tiedon tulee olla helposti saatavilla ja ymmärrettävässä muodossa.
Aiemmin Suomessa voimassa olleesta henkilötietolaista poiketen EU:n yleinen tietosuoja-asetus ei edellytä määrämuotoisen tietosuojaselosteen tai rekisteriselosteen laatimista.
Henkilötietolain rekisteriseloste.
Vuonna 1999 Suomessa voimaan tulleen ja vuoden 2018 lopussa kumotun henkilötietolain (523/1999) 10 § edellytti henkilörekisterinpitäjältä edellytetty "rekisteriselostetta", jossa kerrottiin muun muassa rekisterinpitäjän yhteystiedot, käsiteltävät henkilötiedot ja käsittelyn tarkoitus sekä tietojen luovuttamisen ja suojaamisen periaatteet. Rekisteriseloste laadittiin kaikista henkilörekistereistä. Siitä ilmeni, kuka on henkilötietojen käsittelystä vastaava rekisterinpitäjä. Samaan henkilörekisteriin luettiin kuuluviksi kaikki ne henkilötiedot, joita käytettiin samassa käyttötarkoituksessa. 
Velvollisuus laatia määrämuotoinen tietosuoja- tai rekisteriseloste poistui yleisen tietosuoja-asetuksen voimaantulon myötä vuonna 2018. Organisaatioiden tulee kuitenkin yhä informoida rekisteröityjä henkilötietojen käsittelystä.
Natalie Spooner

Natalie Spooner (s. 17. lokakuuta 1990 Toronto, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on voittanut olympialaisissa kaksi kultamitalia ja yhden hopean sekä MM-kilpailuissa kaksi kultaa, kuusi hopeaa ja yhden pronssin. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Toronto Furiesia.
Spooner voitti olympiakultaa Sotšissa 2014 ja Pekingissä 2022 sekä saavutti olympiahopeaa Pyeongchangissa 2018. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2012 ja 2021 ja saavuttanut MM-hopeaa vuosina 2011, 2013, 2015, 2016, 2017 ja 2023 sekä MM-pronssia vuonna 2019. Vuosien 2015 ja 2021 MM-kilpailuissa hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Spooner saavutti hopeaa vuonna 2008.
Spooner edusti Ohion osavaltionyliopistoa vuosina 2008–2012 ja on sen jälkeen pelannut Toronto Furiesin joukkueessa. Hän voitti CWHL:n mestaruuden eli Clarkson Cupin vuonna 2014.
Likainen Harry (kuvitteellinen hahmo)

Murharyhmän rikostutkija Harold Francis "Dirty Harry" Callahan on kuvitteellinen elokuvahahmo, joka esiintyy "Likainen Harry" -elokuvien elokuvasarjassa. Hahmon suomenkielinen liikanimi on "Likainen Harry". Hahmo esiintyy pääosassa kaikkiaan viidessä "Likainen Harry" -elokuvassa: "Likainen Harry" ("Dirty Harry", 1971), "Magnum .44" ("Magnum Force", 1973), "Murskaaja" ("The Enforcer", 1976), "Ratkaiseva isku" ("Sudden Impact", 1983) sekä "Likainen Harry ja murhapooli" ("The Dead Pool", 1988). Hahmoa esittää kaikissa näissä elokuvissa näyttelijä Clint Eastwood, joka lisäksi myös käsikirjoitti, tuotti ja ohjasi vuoden 1983 elokuvan "Ratkaiseva isku".
Ensiesiintymisestään lähtien Likainen Harry on muodostunut "antisankariksi"; poliisiksi, joka ei emmi ylittää lain kirjaimen asettamia, yleisen moraalin mukaisia tai eettisiä esteitä noudattaen vain omaa karskia oikeustajuaan jahdatessaan rikollisia. Elokuvan antisankari moutoutuu samalla ympärillä vallitsevan tehottomaksi koetun byrokraattisen oikeusjärjestelmän kritiikiksi.
Elokuvahahmo sai heti ensimmäisen elokuvan jälkeen julkisuudessa kovaa kritiikkiä fasistisena ja autoritaarisena hahmona, jota mielikuvaa seuraavat elokuvat pehmensivät lisätessään elokuviin monipuolisemmin ideologisia näkemyksiä. Siitä huolimatta myös toisen elokuvan, "Magnum .44":n jälkeen sekä Clint Eastwoodia että muita elokuvan tekijähahmoja kohtasi ankara julkinen ja yksityinen kritiikki, joka leimasi koko tekijäryhmää fasisteiksi.
Likainen Harry kirjoissa.
Elokuvien inspiroimana vuosina 1981-1983 ilmestyi myös kirjailija Dane Hartmanin kirjoittama 12-osainen sarja Dirty Harry-kirjoja. Kirjat julkaisi silloiseen Time Warner -konserniin kuulunut tytäryhtiö Warner Books (nykyisin Grand Central Publishing). Kirjat ovat englanniksi.
Esther Kamatari

Esther Kamatari (s. 30. marraskuuta 1951 Bujumbura) on burundilainen malli, kirjailija ja prinsessa.
Elämänvaiheita.
Esther Kamatari syntyi Burundin hallitsijasuvun jäseneksi. Hänen isänsä oli prinssi Ignace Kamatari. Hän sai koulutuksensa l'Ecole Nationale d'Administration du Burundissa. Burundi itsenäistyi vuonna 1962 ja sotilasvallankaappaus lopetti monarkian vuonna 1966. Vuonna 1970 Kamatari katsoi viisaammaksi poistua kotimaastaan. Hän asettui Pariisiin, missä työskenteli mallina.
Itsenäistymisen jälkeen Burundin sisäpolitiikkaa ovat värittäneet levottomuudet, erityisesti maan kansallisuusryhmien hutujen ja tutsien väliset valtakamppailut. Burundissa 1990-luvulla käyty sisällissota ja konfliktit naapurimaiden välillä ovat koskettaneet erityisesti maan lapsia. Kamatari on tehnyt paljon auttamistyötä burundilaisia auttavassa hyväntekeväisyysjärjestössä.
Sisällissota päättyi Etelä-Afrikan välittämään rauhaan. Kamatari on perustanut Abahuza-puolueen () joka yrittää palauttaa Burundiin monarkian. Joidenkin mielestä vain puolueista riippumaton ja kansallisuusrajojen yläpuolella oleva hallitsija voi hallita maata.
Kamatarilla on edellisestä avioliitostaan yksi tytär ja nykyisestä avioliitostaan kaksi poikaa.
Radio-Télévision nationale congolaise

Radio-Télévision nationale congolaise (RTNC, "Kongon kansallinen radio ja televisio") on Kongon demokraattisen tasavallan valtion omistama yleisradioyhtiö. Sen lähetykset ovat kikongon-, lingalan-, ranskan-, swahilin- ja tšilubankielisiä. RTNC:n kanavia ovat pääkanava RTNC1, RTNC2 développement (näkyy vain Kinshasassa), RTNC3 Institutions sekä 11 radiokanavaa ympäri Kongoa. RTNC1:n toimipiste on Lingwalassa. Televisiokanavat ovat satelliittikanavia, eikä suurimmalla osalla television omistavista ollut vuonna 2012 mahdollisuutta katsoa lähetyksiä. Vuonna 2012 kaikki radiokanavista eivät olleet toiminnassa.
RTNC:n johtajana toimii Max-Cesar Lokate.
RTNC:llä on noin 2300 työntekijää.
RTNC:n sitoutumiin periaatteisiin kuuluvat tasa-arvoinen saatavuus, tasapuolisuus ja oikeudenmukaisuus.
Historia.
RTNC on perustettu vuonna 1971.
Ennen vuoden 2006 yhdistettyjä parlamentti- ja presidentinvaaleja Kongon lehdistön kuuntelu- ja valvontakeskuksen (CEMPC) mukaan RTNC antoi kolmen viikon aikana eniten lähetysaikaa televisiossa (1 tunti, 56 minuuttia, 59 sekuntia) presidentin virassa jo olevalle ehdokkaalle Joseph Kabilalle; 16 minuuttia 30 sekuntia Pierre Pay-Paylle; 3 minuuttia 11 sekuntia Azarias Ruberwalle; 1 minuutin ja 27 sekuntia Jean-Pierre Bemballe; ja alle 1 minuutin muille ehdokkaille. Toisella kierroksella pääkanava RTNC1 antoi 14.–26. lokakuuta eniten lähetysaikaa televisiossa (2 tuntia 24 minuuttia) Kabilalle ja hänen liittolaisilleen Presidenttienemmistöliitosta (AMP); 10 minuuttia Bemballe ja hänen Kansanliitolleen. Radiossa Kabila ja hänen liittolaisensa saivat tunnin ja 48 minuuttia, Bemba liittolaisineen minuutin ja 55 sekuntia.
Ennen vuoden 2016 presidentinvaaleja RTNC perusti vuonna 2015 uusia paikallisia toimipisteitä eri puolille maata. Se ohjeisti henkilökuntaa välttämään hallintoviranomaisten arvostelua ja välttämään puheajan antamista hallituksen kanssa eri mieltä oleville.
Tutti Frutti (kappale)

Tutti Frutti on laulaja-pianisti Little Richardin säveltämä ja levyttämä rock and roll -kappale, joka julkaistiin vuonna 1955. Richard kirjoitti kappaleen levytetyn version sanat yhdessä Dorothy LaBostrien kanssa. Kappaleen tuotti Robert ”Bumps” Blackwell, ja Specialty Records julkaisi sen singlenä joulukuussa 1955.
”Tutti Fruttia” on kutsuttu kaikkien aikojen rocklevytykseksi sekä kappaleeksi, jossa tiivistyy rock and rollin perusolemus.
Historia.
Little Richard oli esittänyt ”Tutti Fruttia” vuosien ajan mutta ei ollut ajatellut levyttävänsä sitä. Alkuperäiset sanat olivat hyvin rivot ja kertoivat suorasukaisesti anaaliseksistä. Tuottaja Bumps Blackwell kiinnostui kappaleesta ja päätti antaa Richardin levyttää sen. Blackwell pyysi lauluntekijä Dorothy LaBostrieta siistimään kappaleen sanat singleversiota varten. LaBostrie kirjoitti uuden sanoituksen studiossa, ja kappale saatiin levytettyä kolmella otolla. Kappale alkaa räväkällä karjaisulla ”Awopbopaloopbop-alopbamboom!” ja jatkuu kiihkeänä äkkinäiseen loppuunsa saakka.
”Tutti Frutti” nousi ilmestyttyään Yhdysvaltain singlelistan sijalle 17 ja R&amp;B-listan sijalle 2. R&amp;B-listalla se pysyi 22 viikon ajan. Single myi 200 000 kappaletta puolessatoista viikossa. Vuoteen 1968 mennessä sitä oli myyty jo yli kolme miljoonaa kappaletta.
Kappaleesta tekivät pian sen ilmestymisen jälkeen omat listoilla menestyneet versionsa myös Elvis Presley ja Pat Boone. Moni tunnettu rocklaulaja on kertonut kappaleen olleen heille nuorena merkittävä vaikuttaja.
Kunnianosoitukset.
"Rolling Stone" -lehti sijoitti ”Tutti Fruttin” kaikkien aikojen parhaiden laulujen listallaan sijalle 43. Yhdysvaltain kongressin kirjasto lisäsi ”Tutti Fruttin” kansalliseen rekisteriinsä vuonna 2009. Se kuvaili kappaletta käänteentekeväksi Yhdysvaltain musiikissa ja sanoi kappaleen yhdistäneen R&amp;B:tä, bluesia, boogie woogieta ja gospelia tavalla, joka oli läpimurto rock and rolliksi kutsuttuun uuteen rohkeaan, pelottavaan ja räväkkään maailmaan.
Sarah Nurse

Sarah Nurse (s. 4. tammikuuta 1995 Burlington, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana saavuttanut olympiahopeaa Pyeongchangin olympialaisissa 2018 ja voittanut olympiakultaa Pekingin olympialaisissa 2022, missä hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän on voittanut kultaa kotikisoissaan 2021 ja Tanskassa 2022 sekä saavuttanut hopeaa kotikisoissaan 2023 ja pronssia Suomen kisoissa 2019. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 2013. Seuratasolla hän edusti vuosina 2013–2017 Wisconsinin yliopiston joukkuetta.
Sarah Nursen serkku Darnell Nurse on NHL-jääkiekkoilija. Aikoinaan amerikkalaista jalkapalloa NFL:ssä pelannut Donovan McNabb on myös hänelle sukua.
Jocelyn Newman

Jocelyn Newman, omaa sukuaan Mullett (8. heinäkuuta 1937 Melbourne – 1. huhtikuuta 2018 Berry, Uusi Etelä-Wales) oli australialainen liberaalipuolueen poliitikko. Hän oli naimisissa poliitikko Kevin Newmanin kanssa, ja hänen poikansa oli Queenslandin pääministerinä toiminut Campbell Newman. Newman, joka oli ammatiltaan juristi, pääsi Australian parlamenttiin vuonna 1986 ja palveli Australian senaatin jäsenenä kuudentoista vuoden ajan. 
Ensimmäisessä puheessaan parlamentissa Newman puhui raskasta verotusta ja valtion väliintuloa vastaan. Hän oli ministerinä vuosina 1996–2001 sosiaali- ja yhteisöpalvelujen ministeriöissä. Hän toipui uransa aikana sekä kohdunkaulan että rinnan syövistä. Vuonna 2005 Newman nimitettiin Order of Australian upseeriksi. Hän kuoli 80-vuotiaana Alzheimerin taudin uuvuttamana.
Lyla Stevens

Lyla Stevens, myös Betty Sue, on australialainen kirjailija.
Aénor de Châtellerault

Aénor de Châtellerault (tunnetaan myös nimellä "Aénor de Rochefoucauld") (n. 1103 – maaliskuu 1130) oli Akvitanian herttuatar ja Eleonoora Akvitanialaisen, joka oli sukupolvensa kenties vaikutusvaltaisin eurooppalainen nainen, äiti.
Aénor'n vanhemmat olivat Châtellerault'n varakreivi ja varakreivitär Aimery I ja Dangereuse de l'Isle Bouchard. Hänen äitinsä jätti miehensä rakastajansa Vilhelm IX:n takia, ja vuonna 1121 Aénor nai Vilhelm IX:n pojan Vilhelm X:n. He saivat kolme lasta:
Versus (televisio-ohjelma)

Versus on 6. huhtikuuta 2018 MTV3-kanavalla alkanut suomalainen versio saman nimisestä kansainvälisesti suositusta TV-ohjelmaformaatista. Ohjelmaa juontaa Mikko Leppilampi.
Ohjelmassa 20 joukkuetta yrittää arvata erilaisten kaksintaisteluiden lopputuloksia. Oikeasta vastauksesta joukkue jatkaa kisassa. Väärästä vastatusta joukkue tippuu kisasta. Jos kaikki joukkueet vastaavat väärin pääsevät kaikki joukkueet osallistumaan kisaan jälleen seuraavalla kierroksella. Kussakin ohjelmassa nähdään 8 kaksintaisteluparia, ja kilpailun pääpotti 10 000 € jaetaan viimeiseen kysymykseen selvinneiden ja siihen oikein vastanneiden kesken.
Ohjelmaan pystyvät osallistumaan myös sen katsojat mobiiliohjelmiston kautta. Kotipelissä katsojat vastaavat samoihin kysymyksiin mitä studiokilpailijat. Kotipelin voittaja saa palkinnoksi 500 euroa ja Haribon makeisia.
Brigette Lacquette

Brigette Lacquette (s. 11. lokakuuta 1992) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän on saavuttanut olympialaisissa hopeaa Pyeongchangissa 2018 ja MM-kilpailuissa hopeaa Ruotsissa 2015 ja Kanadassa 2016 sekä pronssia Suomessa 2019. Lacquette on ensimmäinen Kanadan Ensimmäisiin kansakuntiin kuuluva naisjääkiekkoilija, joka päässyt maan olympiajoukkueeseen.
Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Lacquette voitti kultaa vuonna 2010 ja saavutti hopeaa vuonna 2009. Vuoden 2010 turnauksessa hänet valittiin parhaaksi puolustajaksi ja hän oli ykkönen syöttötilastossa ja plus–miinus-tilastossa.
Lacquette on edustanut Manitoban yliopistoa kaudella 2010–2011, Minnesota Duluthin yliopistoa vuosina 2011–2015 sekä CWHL-joukkue Calgary Infernoa vuodesta 2015. Hän voitti CWHL:n mestaruuden eli Clarkson Cupin vuonna 2016.
Katariina Kaarlentytär

Katariina Kaarlentytär (ruots. "Katarina Karlsdotter (Gumsehuvud)"); (1418 – 7. syyskuuta 1450 Tukholma) oli Kaarle VIII Knuutinpoika Bonden puolisona Ruotsin ja Norjan kuningatar.
Suku.
Katariinan isä oli ritari Karl Ormsson, jonka vaakunassa oli pässinpää, niinpä isän ja tyttären lisänimenä käytetään Gumsehuvud eli pässinpää. Hänen äitinsä oli Märta Gregersdotter Aspenäsin.sukua.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Katariina meni vuonna 1438 naimisiin Kaarle Knuutinpojan kanssa, josta tuli Ruotsin kuningas kymmenen vuotta myöhemmin. Jo avioliiton solmimisen aikaan sulhanen oli yksi maan mahtavimmista miehistä. Häitä juhlittiin suuren vierasjoukon kanssa kaksitoista päivää. Häiden yhteydessä oli valtakunnanneuvoston kokous, ja lokakuun lopussa Kaarlesta tuli Ruotsin valtionhoitaja.
Katarinalle ja Kaarlelle syntyi yhdeksän lasta, joista kuusi kuoli jo ennen äitiään:
Lisäksi heille syntyi neljä poikaa ja yksi tytär, joiden nimeä ei tiedetä. He kuolivat jo ennen äitiään.
Valtionhoitajan puoliso ja kuningatar.
Syksyllä 1441 Kristoffer Baijerilainen nousi Ruotsin kuninkaaksi, ja väistyvä valtionhoitaja perheineen muutti Suomeen. Kristofferin kuoltua vuonna 1448 perhe palasi Ruotsiin ja Kaarle valittiin kuninkaaksi.
Katariina kruunattiin Ruotsin kuningattareksi kolme päivää miehensä kruunajaisten jälkeen. Sykyllä 1449 hänestä tuli myös Norjan kuningatar. Siitä, mitä hän teki kuningattarena, tiedetään hyvin vähän. On säilynyt tieto vierailusta Vadstenan luostarissa. Sen sijaan kronikat kuvaavat Katariinan hyviä ominaisuuksia, hänen kauneuttaan ja läheistä suhdettaan miehensä kanssa. Kaksitoista vuotta kestäneen avioliittonsa aikana hän synnytti neljä poikaa ja viisi tytärtä.
Virginia Zeani

Virginia Zeani (21. lokakuuta 1925 Solovăstru – 20. maaliskuuta 2023 West Palm Beach, Florida) oli romanialainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän debytoi Bolognassa toukokuussa 1948 tulkitsemalla Violettan roolin Giuseppe Verdin oopperassa "La traviata". Hän oli tuolloin viime hetkellä valittu tuuraaja vailla kokemuksia orkesterin kanssa esiintymisestä sekä harjoittelua. Lopulta Zeani esiintyi uransa aikana laulajana yhteensä 648 kertaa. Ura lavalla kesti 34 vuoden ajan; ohjelmisto kattoi kaikkiaan 69 oopperaa ja laajan roolien kirjon. Näihin rooleihin lukeutuivat muiden muassa Lucia di Lammermoor, Gilda, Elvira, Senta, Aida ja Magda Sorel. Vuonna 1957 Zeani loi Blanche de la Forcen roolin Francis Poulencin oopperassa "Karmeliittain tarinoita".
Zeani esiintyi Metropolitan-oopperassa, La Scalassa, Pariisin oopperassa, Covent Gardenissa ja Rooman oopperassa. Hän teki yhteistyötä muiden muassa Beniamino Giglin, Franco Corellin, Alfredo Krausin, Luciano Pavarottin, Plácido Domingon, Shirley Verrettin ja Grace Bumbryn kanssa. Zeani vetäytyi lavalta vuonna 1982 ja jatkoi uraansa musiikin parissa työskentelemällä opettajan ominaisuudessa. Hän piti 22 vuoden ajan Indianan yliopistossa miehensä, basso Nicola Rossi Lemenin kanssa studiota, jolla harjoittelivat muiden muassa Sylvia McNair, Angela Brown, Elizabeth Futral, Elina Garanča, Vivica Genaux ja Ailyn Perez.
Ilona Sekacz

Ilona Sekacz (s. 6. huhtikuuta 1948 Blackpool) on brittiläinen säveltäjä. 
Sekacz syntyi puolalais-englantilaiseen perheeseen ja opiskeli teatteri- ja draama-alaa Birminghamin yliopistossa. Hän kouluttautui myös viulistiksi. Ensimmäiset teatterimusiikin työtehtävät hän sai Royal Shakespeare Companysta ja Lontoon Unicorn-teatterista. 1980-luvulla hän laajensi repertuaariaan televisiotuotantoihin ja 1990-luvulla elokuva-alalle.
Sekaczin 1980-luvun televisiosarjojen sävellyksiä olivat "Freud-sarja" (1984), "Dutch Girls" (1985), "The Importance of Being Earnest" (1986), "The Insurance Man" (1986), "Final Run" (1988) ja "The Mountain and the Molehill" (1989). Hänen elokuvatuotantonsa huippukautta oli 1990-luku, jolloin syntyi musiikki filmeihin "Back Home" (1990), "The Countess Alice" (1993), "A Pin for the Butterfly" (1994), "Antonian maailma" (1995), "Ihon alla" (1997), "Mrs. Dalloway" (1997) ja "Solomon and Gaenor" (1999).
Sävelkello

Sävelkello () on musiikin teorian opettamiseen ja oppimiseen kehitetty metodi, joka perustuu Perttu Pölösen (s. 1995) kehittämään apuvälineeseen. Pölösen alkuperäinen idea on kahdesta päällekkäisestä kiekosta muodostuva sävelkello, jota pyörittämällä näkee, mitä säveliä mihinkin sävelasteikkoon kuuluu. Sävelkello kertoo myös sointuasteet ja lisävarusteiden avulla eri moodit. Sävelkellosta on kehitetty myös MusiClock-niminen mobiilisovellus.
Sävelkelloa valmistetaan puisena kiekkona sekä MusiClock-nimisenä mobiilisovelluksena, jossa voi improvisoida taustanauhan päälle valitsemallaan asteikolla. Ohjelmistoyhtiö Taisteen suunnittelema ohjelma näyttää soitetut sävelet sekä nuotteina että pianon koskettimina.
Sävelkellon kehitti nurmijärveläinen koululainen Perttu Pölönen. Käydessään peruskoulun viimeistä luokkaa vuonna 2011 hän alkoi kehitellä ajatusta musiikin teorian oppimista helpottavasta, kellotaulua muistuttavasta välineestä, ja leikkasi biologian tunnilla ensimmäisen pahvisen prototyypin. Asia jäi sivuun vuoden ajaksi, kunnes Pölönen aloitti lukion ja sävellysopinnot Sibelius-Akatemiassa ja huomasi ilmoituksen lukiolaisille järjestetystä Innolukio-keksintökilpailusta ja voitti Sävelkellolla sen ensimmäisen palkinnon. Kilpailun järjestäjät kehottivat Pölöstä hakemaan keksinnölleen myös patenttia. Seuraavaksi Pölönen voitti Sävelkellolla tiedekeskus Heurekassa järjestetyn Tutki-Kokeile-Kehitä-kilpailun, jonka palkintona oli pääsy Euroopan unionin Young Scientist -kilpailun finaaliin Prahaan yhdessä 125 muun nuoren keksijän kanssa. Siellä hän sai yhden kolmesta pääpalkinnosta ja kutsun Ruotsin Nobel-juhliin. Helmikuussa 2017 New Yorkissa järjestetyissä Interaction Awards -innovaatiokilpailussa Musiclock voitti oman kategoriansa. Vuoden 2014 Slush-tapahtumassa Perttu Pölönen nimettiin vuoden luovimmaksi suomalaiseksi. Kesällä 2016 Pölönen kutsuttiin ainoana suomalaisena NASAn tutkimuskeskuksessa Kalifornian Piilaaksossa järjestetylle singularity university -kesäkurssille, johon osallistui 80 nuorta 45 maasta.
Carrie Perrodo

Carrie Perrodo täsmällisemmin Ka Yee (Carrie) Wong Perrodo (o.s. Wong; s. 1950/51) on alkujaan singaporelainen malli ja mallitoimistoyrittäjä, josta tuli ranskalainen perijätär, miljardööri ja hyväntekijä.
Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli hänet perheineen maailmanlaajuisen miljardöörilistansa sijalle 217. Tuolloin hänen ja hänen lastensa yhteiseksi varallisuudeksi arvioitiin 7,2 miljardia dollaria. Hän peri lapsiensa kanssa aviomiehensä Hubert Perrodon (1944-2006) kuoltua tämän perustaman, öljy- ja maakaasualalla toimivan Perrodo-yhtiön, joka on maailman suurimpia perheyhtiönä toimivia öljy-yhtiöitä.
Perrodojen kolmesta lapsesta poika Francois Perrodo (s. 1977) on sittemmin siirtynyt Perrodon hallintoneuvoston johtoon. Tytär Nathalie Perrodo-Samani (s. 1989) hoitaa viinitilaa Bordeaux'n alueella. Nuorin lapsista on vuonna 1984 syntynyt Bertrand Perrodo.
Oldsmobile Intrigue

Oldsmobile Intrigue on neliovinen henkilöauto, jota yhdysvaltalainen General Motors valmisti Oldsmobile-brändin alla vuosina 1997–2002. Se esiteltiin tammikuussa 1996 North American International Auto Showissa. Intrigue oli ensimmäinen malli, jonka valmistus lopetettiin Oldsmobilen lakkauttamisprosessissa.
Oldsmobile Intrigue tuli myyntiin 5. toukokuuta 1997. Ensimmäinen mallivuosi oli 1998. Intrigue korvasi vanhentuneen Oldsmobile Cutlass Supremen. Sitä valmistettiin GM Fairfax -tehtaalla Kansas Cityssä, Kansasissa, Yhdysvalloissa.
Salomėja Nėris

Salomėja Nėris (oik. Salomėja Bačinskaitė-Bučienė; 17. marraskuuta 1904 Kiršai – 7. heinäkuuta 1945 Moskova) oli liettualainen runoilija. Häntä pidetään yhtenä parhaimmista Liettuan ensimmäisen tasavallan (1918–1940) ajan runoilijoista, syinä ovat hänen runojensa puhtaat tunteet, melodisuus, puhdas muoto ja ajatusten syvällisyys. 
Elämänvaiheita.
Nėris opiskeli Liettuan yliopistossa kirjallisuutta ja liettuan ja saksan kieliä. Opiskeluaikoinaan hän työskenteli opettajana. Hänen ensimmäinen runokokoelmansa "Anksti rytą" (suom. Aamulla varhain) ilmestyi vuonna 1927. Vuonna 1928 hän valmistui ja pääsi Lazdijain lukioon opettamaan saksaa. Vuoteen 1931 saakka hän kirjoitti kansallismielisiin ja roomalaiskatolisiin julkaisuihin. 
Käännös kohti vasemmistolaisuutta tapahtui vuonna 1929 kun Nėris oli Wienissä opiskelemassa saksaa. Hän ihastui siellä liettualaiseen lääketieteen opiskelijaan Bronius Zubrickasiin, jolla oli vahva vasemmistolainen vakaumus. Muutettuaan Kaunasiin vuonna 1931 hän julkaisi toisen runokokoelmansa, jossa käy läpi hengellistä kriisiään. Samaan aikaan hän kirjoitti vallankumousrunoja kommunisteja sympatisoivaan "Trĕcias frontas" -lehteen. Siellä ilmestyi myös hänen lupauksensa työskennellä kommunismin hyväksi. Kirjoitus ei ollut kuitenkaan Nėrisin tekemä, vaan "Trĕcias frontas" -lehden toimittajat Kostas Korsakas ja Valys Drazdraukas kirjoittivat sen käyttäen Nėrisin nimeä. 
Nėris solmi avioliiton vuonna 1936 ja oleskeli seuraavan vuoden Pariisissa. Liettuan valtionpalkinto myönnettiin Nėrisille vuonna 1938 ja hän kuului katoliseen nuorten ja opiskelijoiden järjestöön Ateitisiin. 
Neuvostoliitto miehitti Liettuan kesällä vuonna 1940 ja vilpillisten vaalien jälkeen maalle nimitettiin nukkeparlamentti. Nėris oli yksi parlamentin jäsenistä ja mukana lähetystössä, joka anoi Liettuan liittämistä Neuvostoliittoon. Häntä pyydettiin myös kirjoittamaan Stalinia ylistävä runo, mihin hän suostui. Hän kirjoitti myös muita kommunismia tukevia ja ihannoivia runoja. Entiset oppilaat lähettivät hänelle kirjeitä, jossa syyttivät Nėrisiä maanpetturuudesta ja pyysivät häntä vaihtamaan taiteilijanimensä. Neris on joki Liettuassa, ja Nėris laittoi nimeensä pyynnön jälkeen pisteen e:n päälle, minkä jälkeen nimi ei tarkoita mitään. 
Nykyään jotkut uskovat, että Nėris toimi Neuvostoliiton puolesta pakotettuna. Toiset taas pitävät häntä uskollisena kommunistina, eivätkä lue hänen runojaan. 
Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon kesällä 1941 ja miehitti myös Liettuan. Miehitysajan, 1941–1944 hän oleskeli Neuvostoliitossa. Hän palasi Kaunasiin heti kun se oli mahdollista. Pian paluunsa jälkeen Nėris sairastui. Häntä hoidettiin Moskovassa, missä hän kuoli vuonna 1945. Hänet haudattiin Liettuaan.
Maud Menten

Maud Leonora Menten (20. maaliskuuta 1879 Port Lambton, Ontario, Kanada – 26. heinäkuuta 1960 Leamington, Ontario, Kanada) oli kanadalainen lääkäri ja biokemisti, jonka tunnetuin löytö on saksalaisen Leonor Michaelisin kanssa kuvaama Michaelis–Menten-kinetiikka. Menten teki pitkän uran sekä lääkärinä että tutkijana, ja hän oli ensimmäinen kanadalaisnainen, joka sai lääketieteellisen tutkinnon.
Nuoruus ja opiskelu.
Maud Menten syntyi vuonna 1879 Ontariossa, mutta hän kasvoi Brittiläisen Kolumbian Harrison Millsissä. Hänen äitinsä työskenteli postineitinä ja isänsä luotsina. Perhe omisti myös hotellin ja sekatavarakaupan.
Menten aloitti vuonna 1900 opinnot Toronton yliopistossa. Alemman korkeakoulututkinnon hän suoritti vuonna 1904 ja alkoi sen jälkeen tehdä loppututkintoaan siitä, miten klooriyhdisteet olivat jakautuneet hermosoluissa. Maisteriksi Menten valmistui vuonna 1907.
Menten sai vuonna 1907 paikan Rockefeller-instituutista, missä hän tutki radiumbromidin vaikutusta syövistä kärsiviin kissoihin. Mentenin ja kahden muun tutkijan julkaisema tutkimus oli instituutin ensimmäinen monografia. Hän työskenteli vuoden instituutissa ja oli sen jälkeen harjoittelijana New Yorkin naisten- ja lastensairaalassa. Menten palasi tämän jälkeen Toronton yliopistoon ja suoritti vuonna 1911 ensimmäisenä kanadalaisena naisena lääketieteen tutkinnon.
Ura.
Menten lähti vuonna 1912 Berliiniin työskentelemään saksalaisen Leonor Michaelisin laboratorioon. He esittivät Michaelisin–Mentenin-hypoteesin, jonka mukaan entsyymireaktioiden reaktionopeus ja substraatin pitoisuudet ovat suoraan verrannollisia. Menten ja Michaelis esittivät myös kaavan reaktiokäyrän kuvaamiseksi koordinaatistoon. Kaava, siihen kuuluva Michaelisin vakio sekä hypoteesi esitettiin virallisesti vuosina 1912–1913, ja ne tunnetaan nykyään nimellä Michaelis–Menten-kinetiikka.
Palattuaan Berliinistä Menten jatkoi opintojaan Chicagon yliopistossa, missä hän valmistui vuonna 1916 filosofian tohtoriksi biokemiasta. Hän sai 1918 paikan Pittsburghin yliopiston lääketieteellisen tietekunnan opettajana. Hän opetti kolmasosan patologian luennoista ja osallistui kaikkiin laboratorio-osioihin.
Menten työskenteli yliopiston lisäksi Pittsburghin lastensairaalan patologina. Hän teki usein pitkiä, jopa 18 tuntia pitkiä työpäiviä, sillä hän oli samaan aikaan patologi, tutkija ja professori. Menten julkaisi uransa aikana yli 70 tutkimusartikkelia. Hän osoitti vuonna 1924 Helen Manningin kanssa, että salmonellamyrkyt nostivat veren glukoosipitoisuuksia. Vuonna 1944 hän löysi Josephine Jungen ja Mary H. Greenin kanssa atsovärien rinnakkaisreaktion. Sitä on sen jälkeen käytetty yleisesti lääketieteellisessä diagnostiikassa ja biologisissa tutkimuskohteissa.
Menten jäi vuonna 1950 eläkkeelle sekä Pittsburghin yliopistosta että lastensairaalasta. Hän jatkoi tutkimustyötään kuitenkin Brittiläisen Kolumbian lääketieteellisessä tutkimusinstituutissa, missä hän teki syöpätutkimusta. Heikentynyt terveys pakotti Mentenin eläkkeelle vuonna 1955. Hän kuoli 81-vuotiaana vuonna 1960.
Pauli Tapani Karjalainen

Pauli Tapani Karjalainen (s. 18. helmikuuta 1953) on suomalainen maantieteilijä. 
Karjalainen väitteli vuonna 1986 Joensuun yliopistossa ja toimi 1990-luvulta 2010-luvulle ensin maantieteen apulaisprofessorina ja sitten professorina Oulun yliopistossa. 
Karjalainen tunnetaan humanistisen maantieteen tutkijana. Hänen tutkimuskohteinaan ovat olleet muiden muassa maisema, ympäristö ja paikka osana ihmisen elämismaailmaa. 
Vuonna 2017 Karjalainen palkittiin elämäntyöstään Suomen maantieteellisen seuran myöntämällä Ragnar Hult -mitalilla.
Cybersex

Cybersex, tyyliteltynä cybersex on yhdysvaltalaisen hip-hop artisti ja tuottaja Blackbearin neljäs studioalbumi, jonka julkaisi Interscope Records ja Blackbearin oma levy-yhtiö, Beartrap LLC 27. marraskuuta 2017. Albumilta julkaistiin kaksi singleä vuoden 2017 aikana, "playboy shit" ja "up in this". Albumilla vierailee monia tunnettuja artisteja, kuten Rick Ross, Tinashe tai 2 Chainz.
Hän työskenteli albuminsa parissa vuoden 2017 loppupuolella, samalla kun oli mukana lämppärinä Fall Out Boyn kiertueella. Hän liittyi ennen albumin julkaisua Interscope Records levy-yhtiöön.
Kappaleet.
Kappaleiden nimet tyylitellään kirjoittamalla ne pienellä:
Gazan mielenosoitukset 2018

Gazan kaistalla lähellä Israelin rajaa järjestettiin 30. maaliskuuta 2018 mielenosoituksia, joihin osallistui kymmeniätuhansia palestiinalaisia. Mielenosoitukset muuttuivat väkivaltaisiksi, jolloin Israelin joukot surmasivat 19 palestiinalaista. Palestiinan terveysministeriön mukaan loukkaantuneita oli 1 416. Heistä hieman yli puolta oli ammuttu kovilla ammuksilla. Osa kuolleista kuului Hamasin sotilaalliseen siipeen Izz ad-Din al-Qassam -prikaatiin, jonka Euroopan unioni, Yhdysvallat, Australia, Uusi-Seelanti, Iso-Britannia ja Egypti luokittelevat terroristijärjestöksi.
Mielenosoitusten toinen vaihe alkoi 6. huhtikuuta. Silloin sai surmansa ainakin viisi palestiinalaista.
Yhdysvallat siirsi suurlähetystönsä Tel Avivista Jerusalemiin 14. toukokuuta 2018. Gazan ja Israelin rajalla järjestettiin suurmielenosoitus, jossa siirtoa protestoitiin. Mielenosoittajien ja Israelin armeijan välille puhkesi yhteenotto, jossa 52 palestiinalaista sai surmansa ja yli 500 haavoittui.
Tausta.
Mielenosoitusten alkamispäivä 30. maaliskuuta on palestiinalaisten keskuudessa vuotuinen muistopäivä, jolloin muistetaan vuoden 1976 protesteissa kuolleita. Vuoden 2018 protestit on suunniteltu kuusiviikkoiseksi kampanjaksi, joka päättyy 15. toukokuuta ”Katastrofin päivänä” eli Nakba-päivänä (). Se on gregoriaanisen kalenterin mukaan Israelin valtion perustamispäivää seuraava päivä. Vuonna 2018 tuli kuluneeksi 70 vuotta Israelin perustamisesta.
Saksan valtiopäivät

Valtiopäivät () olivat Saksan valtakunnan parlamentti vuosina 1871–1945. Valtiopäivät muodostivat periaatteessa parlamentin ensimmäisen kamarin, sillä toisena kamarina toimi Saksan keisarikunnan aikana liittoneuvosto ("Bundesrat") ja Weimarin tasavallan aikana valtakunnanneuvosto ("Reichsrat"), jotka molemmat edustivat Saksan osavaltioita.
Historia.
Saksan valtiopäivien pohjana toimivat vuonna 1867 perustetut Pohjois-Saksan liiton valtiopäivät, sillä Saksan keisarikunnan perustuslaki muotoiltiin Pohjois-Saksan liiton perustuslain pohjalta. Maaliskuun 1871 vaaleissa valitut valtiopäivät muuttuivat virallisesti Pohjois-Saksan liiton valtiopäivistä Saksan keisarikunnan valtiopäiviksi, kun keisari Vilhelm I vahvisti uuden perustuslain 16. huhtikuuta 1871. Valtiopäiville valittiin 382, vuodesta 1874 alkaen 397 edustajaa. Äänioikeus oli yleinen ja yhtäläinen yli 25-vuotiaille miehille, mikä oli aikaansa nähden hyvin edistyksellistä. Vaalikausi oli aluksi kolme vuotta, vuodesta 1888 alkaen viisi vuotta. Valtiopäivät kokoontuivat pääkaupungissa Berliinissä, aluksi vanhassa posliinitehtaassa Leipziger Strassella, kunnes valtiopäivätalo valmistui vuonna 1894. Valtiopäivillä oli suhteellisen paljon valtaa, koska lakien hyväksyminen edellytti sitä, että enemmistö valtiopäivämiehistä kannatti lakiesitystä. Ensimmäisen maailmansodan aikana Saksan valtiopäivät oli kuitenkin sivuroolissa. Parlamentarismi otettiin käyttöön vasta aivan keisarikunnan loppuvaiheessa lokakuussa 1918, kun suurimmat valtiopäiväpuolueet kutsuttiin mukaan hallitukseen ja perustuslakia muutettiin.
Valtiopäivien toiminta katkesi vuoden 1918 marraskuun vallankumouksen yhteydessä. Weimarin kansalliskokouksen säätämässä tasavaltaisessa perustuslaissa valtiopäiväinstituutio kuitenkin perustettiin uudelleen, ja valtiopäivät aloittivat jälleen toimintansa keväällä 1920 Berliinin valtiopäivätalossa. Weimarin tasavallassa äänioikeus laajennettiin koskemaan myös naisia ja äänioikeusikäraja alennettiin 20:een vuoteen. Vaalikausi lyhennettiin nelivuotiseksi. Valtiopäivien edustajamäärä vaihteli vaalikausittain; esimerkiksi heinäkuun 1932 vaaleissa valittiin 608 edustajaa.
Natsi-Saksassa valtiopäiviä ei muodollisesti lakkautettu, mutta ne tosiasiassa riisuttiin vallasta maaliskuussa 1933 säädetyllä valtalailla, jonka antoi hallitukselle oikeuden säätää lakeja ilman valtiopäivien hyväksyntää. Osavaltioiden parlamentit lakkautettiin, samoin valtakunnanneuvosto helmikuussa 1934. Valtalain säätämisen jälkeen valtiopäivät kokoontuivat seuraavan 12 vuoden aikana vain 19 kertaa ja hyväksyivät vain seitsemän lakia. Valiokuntatyö lakkasi kokonaan. Vaaleissa ei enää ollut muita puolueita kuin kansallissosialistinen puolue (NSDAP), ja opposition puuttuessa parlamentti jäi hallituksen kumileimasimeksi. Valtiopäivien alentunutta statusta kolmannessa valtakunnassa kuvasi se, että helmikuun 1933 tuhopoltossa vaurioitunutta valtiopäivätaloa ei otettu uudelleen käyttöön, vaan kaikki istunnot pidettiin tilapäisessä kokoontumispaikassa Kroll-oopperassa. Valtiopäivät kokoontuivat viimeisen kerran 26. huhtikuuta 1942 hyväksymään yksimielisesti päätöksen "Führerin" rajattomista valtuuksista.
Alexandra Oehler

Alexandra Oehler (s. 22. helmikuuta 1970 Ronneburg) on saksalainen pianisti. Hän sai ensimmäiset oppituntinsa viiden vuoden iässä Günter Fuhrmannilta Zeitzin Anna Magdalena Bach -musiikkikoulussa ja jatkoi opintojaan vuosina 1981–1987 Halle an der Saalen erikoismusiikkikoulussa. Vuonna 1987 Oehler aloitti opiskelun Leipzigissa Herbert Sahlingin johdolla, ja vuoden 1990 jälkeen hän suoritti opintoja Ulrich Urbanin johdolla. Valmistuttuaan vuonna 1995 hän on yhä osallistunut Urbanin mestarikursseille. Oehler on saanut sekä kansallisia että kansainvälisiä palkintoja ja diplomeja; myönnettyjen tunnustusten joukossa on palkinto Liszt-kilpailusta Weimarista. 
Oehler on itse työskennellyt opettajana Leipzigissa.
Elizabeth de la Porte

Elizabeth de la Porte (s. 1941 Johannesburg – 9. huhtikuuta 2020) oli eteläafrikkalainen cembalisti. Hän suoritti opintoja aluksi Johannesburgissa, mutta voitti stipendin ja pääsi siten opiskelemaan Wieniin ja Lontooseen. Hän sai oppilaitoksissa suoritettujen muodollisten opintojen lisäksi yksityisopetusta Jane Clarkilta ja Rafael Puyanalta.
De la Portella oli erityinen side Johann Sebastian Bachin ja François Couperinin musiikkiin. Hän esiintyi 1970-luvun aikana paitsi Etelä-Afrikassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, myös Saksassa, Itävallassa ja Sveitsissä. Hän aloitti opettamisen Lontoon Royal College of Musicissa 1960-luvulla, ja jatkoi työssään 55 vuoden ajan ennen eläköitymistä.
Hän oli naimisissa lääkäri Paul Dawson-Bowlingin kanssa, ja hän sai kolme lasta. Hän asui Favershamissa, Isossa-Britanniassa.