tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Abraham Nordenheim

Abraham Joachim Nordenheim (vuoteen 1833 Molander; 6. maaliskuuta 1771 Kesälahti – 22. helmikuuta 1847 Helsinki) oli suomalainen sotilas ja Mikkelin läänin ensimmäinen maaherra vuosina 1831–1837.
Abraham Molander syntyi Molanderin sukuun. Hänen vanhempansa olivat Kesälahden kirkkoherra Clas Johan Molander ja Maria Vadsten. Piispa Johan Molander oli hänen veljensä.
Molander aloitti upseerinuransa Karjalan jääkäreiden vänrikkinä vuonna 1788. Hän osallistui an ja yleni aliluutnantiksi 1789. Vuodesta 1797 hän palveli luutnanttina Haapaniemen sotakoulussa. Hän sai vuonna 1802 kapteenin ja Suomen sodan jälkeen vuonna 1810 majurin arvon, mutta erosi sitten Ruotsin armeijasta.
Vuonna 1821 Molander nimitettiin Suomen päämaanmittauskonttorin ylijohtajaksi. Hän oli myös kruunun edustaja Suomen palovakuutuskonttorissa sekä vuodesta 1822 Suomen koskenperkaus- ja kanavatöiden johtokunnan jäsen. Vuonna 1828 Molander nimitettiin Kymenkartanon läänin virkaa tekeväksi varamaaherraksi ja vuonna 1830 vakinaiseksi maaherraksi. Seuraavana vuonna hän siirtyi Kymenkartanon läänin tilalle perustetun Mikkelin läänin maaherraksi, missä tehtävässä hän jatkoi tammikuuhun 1837 saakka.
Molander aateloitiin vuonna 1833 nimellä "Nordenheim" ja hänen sukunsa merkittiin seuraavana vuonna Suomen ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 195. Nordenheimin puolisona oli vuodesta 1804 Maria Wallenius, kruununvouti Gabriel Walleniuksen tytär. Heidän lapsiaan olivat senaattorit Clas Gabriel ja Mauritz Wilhelm Nordenheim. Nordenheimin aatelissuku sammui mieslinjalta Clas Gabrielin kuoltua pojattomana vuonna 1875. Senaattori Clas Herman Molander oli Nordenheimin veljenpoika ja senaattori Erik Wallensköld hänen lankonsa.
Lajos Bartók

Lajos Bartók (1851−1902) oli unkarilainen kirjailija, toimittaja ja poliitikko. Hän kuvailee lyyrillisissä runoissaan rakkautta, Pohjois-Unkarin luontoa, isänmaata. Runokokoelmia ilmestyi useita, joista yksi, "Karpáti emlékek", on käännetty saksaksi. Huomattavammissa näytelmissään hän käsittelee historiallisia aiheita: "Kendi Margit" (1884), "Thurán Anna" (1888, myös saksaksi), "Erzsébet királyné" (1892). Bartók osallistui myös politiikkaan osaksi poliittisten pilalehtien toimittajana, osaksi valtiopäivämiehenä.
Gesta Danorum

Gesta Danorum ('Tanskalaisten teot') on Saxo Grammaticuksen latinaksi 1100-luvulla kirjoittama historiateos, joka on ensimmäinen merkittävä Tanskan historiaa käsittelevä kirja. Saxo työskenteli arkkipiispa Absalonin kirjurina, ja arkkipiispa ehdotti Saxo Grammaticukselle teoksen kirjoittamista.
Gesta Danorum koostuu 16 kirjasta. Se alkaa myyttisestä muinaisuudesta, legendaarisesta kuningas Danista ja päättyy Knuut VI:n Pommerin valloitukseen. Teoksen yhdeksän ensimmäistä kirjaa kertovat 60 legendaarisesta Tanskan kuninkaasta. Näiden kertomusten lähteenä olivat muinaiset runoelmat, romanttiset saagat ja islantilaisten selonteot. Gesta Danorumissa kerrottu legenda "Amleth" on mahdollisesti toiminut Shakespearen "Hamletin" lähdemateriaalina. Teoksessa esiintyvä jousiampuja Toke on puolestaan Wilhelm Tellin prototyyppi. Saxo Grammaticus kutoi historiateokseensa myyttejä eri jumalista, jotka perimätiedon mukaan olisivat muinoin olleet Tanskan kuninkaita, sekä taruja vierasmaalaisista sankareista. Ensimmäisessä kirjassa mainitaan myös Sumble, suomalaisten tai saamelaisten (finnit) myyttinen kuningas.
Saxo käänsi teokseen heksametri-runomitalla kolme merkittävää sankarirunoa. Nämä vanhimmat tunnetut tanskalaiset runot ovat "Bjarkemaalet", "Ingjaldskvadet" sekä "Hagbard ja Signe". Bjarkemaalet on sotaisuutta lietsova taistelulaulu, Ingjaldskvade taas runoelma, joka varoittaa ylellisyyden turmiollisesta vaikutuksesta viikinkien sieluun. Hagbard ja Signe on tragedia rakkaudesta ja sukuriidoista. 
Gesta Danorumin seitsemän viimeistä kirjaa sisältävät Saxon selostuksia historialliselta ajalta.
Maksimilian Steinberg

Maksimilian Osejevitš Steinberg (; 4. heinäkuuta 1883 Vilna – 6. joulukuuta 1946 Leningrad) oli venäläinen säveltäjä.
Steinberg syntyi juutalaisperheeseen Vilnassa ja lähti opiskelemaan Pietarin konservatorioon, jossa häntä opettivat Anatoli Ljadov, Aleksandr Glazunov ja Nikolai Rimski-Korsakov. Rimski-Korsakov toimi sekä Steinbergin että Igor Stravinskyn suojelijana. Steinberg seurasi Rimski-Korsakovia Sergei Djagilevin "Saison Russeen" Pariisiin. Hieman ennen Rimski-Korsakovin kuolemaa hän meni naimisiin Rimski-Korsakovin tyttären Nadežda Nikolajevnan kanssa; näin hänet myös kastettiin Venäjän ortodoksikirkkoon.
Steinberg sai tehtäväkseen useiden Rimski-Korsakovin sävellysten ja oppikirjojen editoimisen tämän kuoleman jälkeen. Hän liittyi Pietarin konservatorion henkilökuntaan vuonna 1908 ja pääsi siellä vuonna 1915 Rimski-Korsakovin aiempaan tehtävään sävellyksen ja orkestroinnin professoriksi. Myöhemmin hän eteni konservatorion vararehtoriksi, ja hänen oppilaisiinsa kuuluivat Galina Ustvolskaja ja Dmitri Šostakovitš. Pietarin konservatoriosta Steinberg jäi eläkkeelle vuonna 1946.
Steinberg hylkäsi säveltäjänä pitkälti Stravinskyn omaksuman modernistisen suunnan. Stravinskyn ja hänen välillään olikin kilpailuasetelma. Steinberg jatkoi sen sijaan Rimski-Korsakovin koulukunnan perinteitä ja oli musiikillisessa ajattelussaan lähellä myös toista opettajaansa, Glazunovia. Steinbergin tuotantoon kuuluu esimerkiksi kirjallisuudesta ja kuvataiteesta innoituksensa saanutta ohjelmallista orkesterimusiikkia sekä musiikkia, jossa hyödynnettiin Neuvostoliiton etnisten kulttuurien, kuten Uzbekistanin ja Armenian perinteitä. Teosten joukossa ovat viisi sinfoniaa, baletti "Till Eulenspiegel" ja 1920-luvulla sävelletty "Passioviikko" (op. 13). Kuolemansa jälkeen Steinberg alkoi vaipua unohduksiin, mutta hänen tuotantoaan on sittemmin nostettu esiin, ja sitä ovat levyttäneet Cappella Romana ja Neeme Järvi.
Nikolai Mjaskovskin yhdestoista sinfonia (op. 34) on omistettu Steinbergille.
Iraninsieraintokko

Iraninsieraintokko ("Proterorhinus nasalis") on tokkojen heimoon kuuluva pohjakala.
Taksonomia.
Iraninsieraintokko sisältyi pitkään samaan lajiin kuin Mustanmeren putkisieraintokko "P. marmoratus". 2000-luvulla putkisieraintokosta erotettiin idänsieraintokko ("Proterorhinus nasalis"). 2020-luvulla idänsieraintokkoa on pilkottu edelleen, ja "Proterorhinus nasalis" on siirtynyt tarkoittamaan vain Iranissa esiintyvää lajia, iraninsieraintokkoa. Laajemmalla alueella esiintyvä idänsieraintokko tunnetaan nykyään nimellä "Proterorhinus semipellucidus".
Itsepölytys

Itsepölytys on pölytystä itsehedelmöittymisellä. Itsepölytyksessä kasvin kukan pölyttää samasta kukasta tai saman kasviyksilön toisesta kukasta peräisin oleva siitepöly. Kasvia, jolla on itsepölytys, kutsutaan nimellä "itsepölyttyvä" tai "itsepölytteinen".
Itsepölytys voi olla kasvilajin geneettisen monimuotoisuuden kannalta ongelmallinen pölytystapa, joten osalla kasvilajeista on erilaisia mekanismeja itsepölytyksen estämiseksi tai vähentämiseksi. Näitä keinoja ovat esimerkiksi siitepölyn ja emien kehittymisen eriaikaisuus, kukkien erilaiset rakenteet sekä itseinkompatibiliteetti. Myös kasvin kaksikotisuus ehkäisee itsepölytystä.
Idänsieraintokko

Idänsieraintokko ("Proterorhinus semipellucidus") on tokkojen heimoon kuuluva kalalaji.
Idänsieraintokon tärkein tuntomerkki on suun yläpuolella olevat kaksi putkimaista sierainta, jotka erottavat sen lähilajeista hieta- ja liejutokosta.
Levinneisyysalue.
Lajia tavataan luonnostaan Kaspianmeressä, Asovanmeressä sekä Volgan jokisuistossa. Se on vieraslajina levinnyt mm. Viroon Itämeren rannikolle ja Venäjän puolelle Suomenlahtea. Suomessa laji havaittiin ensimmäisen kerran Virolahdella vuonna 2022.
Proterorhinus tataricus

Proterorhinus tataricus on tokkojen heimoon kuuluva erittäin uhanalainen kalalaji. Sen kuvasi ensimmäisenä Freyhof ja Naseka vuonna 2008.
Levinneisyysalue.
Lajia tavataan ainakin Chornaya-joessa Krimin niemimaalla Ukrainassa.
Tonavansieraintokko

Tonavansieraintokko ("Proterorhinus semilunaris") on tokkojen heimoon kuuluva makean veden kalalaji. Tyypillisesti kala on vähän toistakymmentä senttiä pitkä.
Tonavansieraintokkoa tavataan luontaisena Mustaanmereen ja Egeanmereen laskevissa vesistöissä, Tonavassa ainakin Wieniin asti. Sittemmin se on levinnyt vieraslajina Reinin vesistöön Saksaan ja Alankomaihin, toisaalla Dnepristä Puolaan Veikseliin sekä laivojen painolastivesissä Pohjois-Amerikan Suuriin järviin.
2000-luvun alkuun asti tonavansieraintokkoa pidettiin samana lajina kuin murtovedessä elävä lajia "Proterorhinus marmoratus".
Marja Sakari

Marja Helinä Sakari (s. 14. maaliskuuta 1956 Pariisi) on suomalainen taidehistorioitsija. Hän toimi Ateneumin taidemuseon johtajana 2018–2023. Aiemmin Sakari oli Kiasman intendentti (2003–2008, 2012–2018) ja Suomen Ranskan-instituutin johtaja (2008–2012).
Sakari valmistui ylioppilaaksi 1974, filosofian kandidaatiksi 1988 ja lisensiaatiksi 1996. Filosofian tohtoriksi hän väitteli vuonna 2001 Helsingin yliopistossa. Hänen taidehistorian väitöskirjansa aiheena oli käsitetaiteen etiikka.
Sakari työskenteli Galleria Strindbergin näyttelysihteerinä 1982–1985 ja Helsingin Taiteilijaseuran pääsihteerinä 1988–1990. Hän työskenteli valtion taidemuseon kuvataiteen keskusarkiston tutkijana Ateneumissa 1991–1993. Sakari oli Kuvataideakatemian taidehistorian yliopettaja 2001–2002 ja Suomen Akatemian tutkijatohtori 2002–2003.
Marja Sakarin isä oli romaanisten kielten tutkija ja professori Aimo Sakari. Äiti Ellen Sakari hoiti myöhemmin samaa professuuria. Sakari oli avioliitossa taiteilija Simo Suoniemen kanssa 1978–1988, ja heillä on yksi lapsi.
Karl Bartsch

Karl Bartsch (1832−1888) oli saksalainen filologi ja kirjallisuudentutkija. Bartsch oli 1858 professorina Rostockissa ja sen jälkeen Heidelbergissä. Hän julkaisi vanhoja saksalaisia runoteoksia, muun muassa "Nibelungenliedin" ja "Kudrunin" sekä provencelaisia teoksia, kirjoitti tutkimuksia saksalaisesta ja romaanisesta kirjallisuudesta, käänsi Nibelungenliedin ja Danten "Divina commedian". Hän kirjoitti itsekin runoja.
Everyday Life

Everyday Life on brittiläisen rockyhtye Coldplayn kahdeksas studioalbumi. Albumi ilmestyi 22. marraskuuta 2019 Parlophone-levymerkillä. Albumi on tupla-albumi, ensimmäinen albumi on nimeltään Sunrise, ja toinen Sunset.
Senyera

Senyera on Koillis-Espanjassa sijaitsevan Katalonian autonomisen alueen virallinen lippu, joka koostuu keltaisella (oikeastaan kullanvärisellä) pohjalla olevista punaisista palkeista. "Senyeran" väriyhdistelmä tunnetaan myös nimellä "Barras de Aragón".
Nimen täsmennystä.
Katalaanin sana "senyera" merkitsee lippua. Jos sanaa käytetään vieraan valtion lipusta, siihen kuuluu vastaava attribuutti: esimerkiksi "senyera de alemanya" merkitsee Saksan lippua. Sen sijaan kun sanaa "senyera" käytetään "ilman" attribuuttia, sen ymmärretään lähes automaattisesti tarkoittavan Katalonian kansallislippua.
Historia.
Ensimmäisen kerran vuonna 1159 mainitun "Senyeran" sanotaan olevan maailman vanhin lippu; maailman vanhin valtiolippu on 1200-luvulta peräisin oleva Tanskan lippu. 1400-luvulta peräisin olevan legendan mukaan lippu olisi syntynyt jo 800-luvulla. Legenda kertoo, että kreivi Guifré el Pilós sai taistelussa kuolettavat haavat, jonka jälkeen kuningas Kaarle Kaljupää (toisten versioiden mukaan Ludvig Hurskas) kastoi sormensa vereen ja veti neljä punaista raitaa kreivin kultaiseen kilpeen. Toisen kertomuksen mukaan Guifré olisi vetänyt raidat itse.
Todennäköisemmin lippu on kehittynyt 1000-1100-lukujen esiheraldisista symboleista. Alun perin "Senyera" on irtautunut Barcelonan kreivikunnan vaakunasta, jossa raidat ovat nykyisestä poiketen pystysuorassa. Kansanperinteen mukaan lippu on aragonialaista alkuperää ja viittaisi 1000-luvun paavillisiin väreihin.
Alun perin Ramón Berenguer IV:n (vuodesta 1150) ja Alfonso II:n käyttämä sukuvaakuna levisi "Senyerana" kaikille sukuun kuuluvien kreivien hallitsemille alueille sekä myöhemmin kaikkiin Aragonian kruunun alusmaihin. Vanhin säilynyt lippu on vuonna 1238 tapahtuneen Valencian valloituksen aikainen "Pendón de la Conquista". Nykyisin lukuisten Espanjan alueiden viralliset liput ja vaakunat pohjautuvat "Senyeraan"; näihin kuuluvat mm. Aragonia, Baleaarit, Valencia ja useat muut maakunnat ja alueet. Lippua käyttää myös eteläranskalainen Roussillon. Lisäksi lippu on kuvattu Andorran ja monien kaupunkien vaakunoissa. Jotkut epäviralliset liput perustuvat myös "Senyeraan"; näihin kuuluu esimerkiksi Katalonian itsenäisyyden kannattajien käyttämä "Estelada".
Miguel Primo de Riveran (1923-1930) ja myöhemmin Francon (1939-1975) diktatuurien aikana "Senyeran" käyttö katalaanien kansallissymbolina oli kielletty. Näin lipusta tuli myös frankistisen hallituksen vastustajien symboli.
Merkitys.
Nykyisin "Senyera" on yksi katalaanien itsehallinnon tärkeimmistä symboleista. Tämä johtaa myös katalaanien kansallisylpeyteen sekä vaatimuksiin itsehallinnon laajentamisesta Espanjan valtion sisällä tai täydestä itsenäisyydestä. Kaikissa Katalonian kaupungeissa ja kunnissa lukemattomia ikkunoita ja parvekkeita koristaa pysyvästi Katalonian lippu tai jokin sen muunnoksista, joista tärkein on "Estelada".
Muunnoksia.
Eräitä muunnoksia "Senyerasta":
Kastanjatokko

 Kastanjatokko ("Gobius ater") on tokkojen heimoon (Gobiidae) kuuluva tokkokalalaji.
Kastanjatokko on matalien vesien kala joka elää Välimeressä rannan läheisyydessä ja laguuneissa kasvillisuuden seassa. Se on alle seitsemän sentin mittainen.
Gobius ateriformis

Gobius ateriformis on tokkojen sukuun ("Gobius") ja samannimiseen heimoon (Gobiidae) kuuluva ahvenkalalaji. Sen kuvasivat ensimmäisinä Brito ja Miller vuonna 2001.
Elinympäristö.
Se elää trooppisissa merivesissä aina 11 metrin syvyyteen.
Levinneisyysalue.
Sitä on tavattu ainoastaan Kap Verdessä.
Kultatokko

Kultatokko ("Gobius auratus") on tokkojen sukuun ("Gobius") ja samannimiseen heimoon (Gobiidae) kuuluva ahvenkalalaji. Sen kuvasi ensimmäisenä Antoine Risso vuonna 1810.
Elinympäristö.
Se elää 5–80 metrin, tai yleensä kuitenkin 5–30 metrin, syvyydessä. Se viihtyy 15–20 °C lämpöisissä merivesissä.
Levinneisyysalue.
Sitä tavataan ainakin Välimeressä ja Itä-Atlantilla pohjoisesta Espanjasta Madeiralle ja Kanariansaarille yltävällä alueella.
Gobius bontii

Gobius bontii on tokkojen sukuun ("Gobius") ja samannimiseen heimoon (Gobiidae) kuuluva ahvenkalalaji. Sen kuvasi ensimmäisenä Pieter Bleeker vuonna 1849.
Levinneisyysalue.
Sitä tavataan ainakin Indopasifisella merialueella Bazaruton saaristossa ja Mosambikista Intiaan yltävällä alueella.
Viirupäätokko

Viirupäätokko ("Gobius bucchichi") tai vuokkotokko on tokkojen sukuun ("Gobius") ja samannimiseen heimoon (Gobiidae) kuuluva ahvenkalalaji. Sen kuvasi ensimmäisenä Franz Steindachner vuonna 1870.
Elinympäristö.
Se elää 1–8 metrin, tai yleensä kuitenkin 1–3 metrin, syvyydessä. Se viihtyy 15–24 °C lämpöisissä merivesissä.
Levinneisyysalue.
Sitä tavataan ainakin Välimeressä.
Isotokko

Isotokko ("Gobius cobitis") on tokkojen heimoon (Gobiidae) kuuluva ahvenkalalaji.
Ulkonäkö ja koko.
Isotokko voi kasvaa 25 cm pituiseksi. Sen silmät ovat pienet ja kaukana toisistaan. Pohjaväri on vihertävä harmaanruskea, ja siinä on mustia ja harmaita pilkkuja. Keskiviivalla ja sen alapuolella on tummia läikkiä. Selkä-, pyrstö- ja peräevän reuna on vaaleanharmaa.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Isotokko elää 10–35 metrin syvyydessä merivesissä. Lajia tavataan ainakin Välimeressä, Mustassameressä ja itäisellä Atlantilla suurin piirtein Välimeren korkeudella.
LZ-1

LZ-1 on Lanzaroten saarella, Espanjassa sijaitseva päätie, joka saa alkunsa saaren pääkaupunki Arrecifestä ja päättyy Órzolaan, Harían kuntaan. Tie on osuudella Arrecife-Tahíche nelikaistatietä ja muuten pääosin kaksi ajorataista korkeusprofiililtaan melko tasaista tietä. Tiellä on pituutta noin 35 kilometriä ja se on kokonaan päällystetty. Guatizan ja Malan ohi on hiljattain rakennettu ohitustie ja sen vanha tie on saanut numeron LZ-42.
Lähteet.
Haim Bar-Lev

Haim Bar-Lev (; 16. marraskuuta 1924 – 7. toukokuuta 1994) oli Israelin esikuntapäällikkö ja sittemmin Työväenpuoluetta edustanut poliitikko. 
Elämäkerta.
Haim Bar-Lev syntyi Itävallan Wienissä 16. marraskuuta 1924. Bar-Levin alkuperäinen sukunimi oli Brotzlewsky. Hän muutti tuolloiseen Palestiinaan Jugoslaviasta vuonna 1939.
Bar-Lev Bar-valmistui Mikveh Israelin maatalouskoulusta vuonna 1942 ja liittyi samana vuonna Palmahiin. Palestiinassa hän osallistui juutalaisten aluetta hallinneiden brittien vastaiseen toimintaan. Vuonna 1946 hän oli mukana esimerkiksi räjäyttämässä Allenbyn siltaa lähellä Jerikoa. Israelin itsenäisyyssodan sytyttyä vuonna 1948 Bar-Lev komensi ensin Negevin prikaatin 8. pataljoonaa, sittemmin mekanisoitua pataljoonaa ja lopulta hän toimi prikaatin operaatioupseerina.
Sodan jälkeen Bar-Lev opiskeli sotilaskoulussa Isossa-Britanniassa ja valmistuttaan hänestä tuli yleisesikunnan koulutustoiminnan johtaja. Suezin kriisin aikana vuonna 1956 hän komensi Siinain niemimaalla toiminutta panssariprikaatia. Vuosien 1958–1961 Bar-Lev toimi Israelin panssarijoukkojen komentajana. Vuoden 1961 jälkeen hän vietti jonkin aikaa Yhdysvalloissa opiskellen taloustiedettä Columbian yliopistossa. Palatessaan Israeliin Bar-Lev toimi vuosina 1964–1966 taas yleisesikunnassa operaatiotoiminnan johtajana, minkä jälkeen hän opiskeli vuorostaan Ranskan Pariisissa valtiotiedettä.
Bar-Lev kutsuttiin takaisin Israeliin kuuden päivän sodan kynnyksellä vuonna 1967. Sodan jälkeen hän toimi esikuntapäällikkönä vuodesta 1968 vuoteen 1972. Bar-Levin toimiessa esikuntapäällikkönä Suezin kanavan varrelle rakennettiin puolustuslinja, joka sai hänen mukaansa nimen Bar-Lev-linja. Bar-Lev erosi asevoimien palveluksesta vuonna 1972. Bar-Lev-linja romahti jom kippur -sodan sytyttyä vuonna 1973 ja hyökkäyksen myötä Bar-Lev kutsuttiin takaisin palvelukseen.
Pääministeri Golda Meir teki Bar-Levistä 8. knessetin kauppa- ja teollisuusministerin maaliskuussa 1974. Hän jatkoi tehtävässään Yitzhak Rabinin hallituksessa. Vuosien 1978-1984 välillä Bar-Lev toimi Työväenpuolueen pääsihteerinä. Kansallisen yhtenäisyyden hallituksen aikana vuonna 1984 hänestä tuli poliisiministeri ja hän toimi virassaan vuoteen 90 saakka. Vuonna 1992 hänestä tuli Israelin lähettiläs Venäjälle ja hän toimi virassaan aina kuolemaansa saakka 7. toukokuuta 1994.
Charles Batteux

Charles Batteux (1713−1780) oli ranskalainen pappi ja esteetikko, Collège de Francen professori. Hänen huomattavin teoksensa on "Cours des belles-lettres" (viisi nidettä, 1765). Taiteen peruste on hänen teoriansa mukaan luonnonjäljittely, ja maku määrää, onko jäljittely hyvä tai huono. Hänen teoriansa olivat kauan vallitsevina Ranskassa. Saksassa ne omaksui esimerkiksi Johann Christoph Gottsched.
Batteux oli Ranskan akatemian jäsen.
Wah Meen joukkomurha

Wah Meen joukkomurha oli 13 amerikankiinalaisen hengen vaatinut ampuma-aseilla tehty murha kasinolla Seattlessa Yhdysvalloissa. 20-vuotias Benjamin Ng, joka oli muuttanut Yhdysvaltoihin Hongkongista, todettiin syylliseksi. Siinä kuoli eniten uhreja Washingtonin osavaltion rikoshistoriassa.
Ammuskelusta ainoa hengissä selvinnyt, Wai Yak Chin, oli sairaalahoidossa viikkojen ajan.
Kirjatäimäiset

Kirjatäimäiset eli kirjatäit (Troctomorpha) on jäytiäisten lahkoon kuuluva hyönteisten alalahko. Perinteisesti siihen on luettu vain vapaana eläviä lajeja, mutta morfologisten analyysien ja molekyylianalyysien perusteella alalahkoon on yhdistetty myös nisäkkäiden ja lintujen ulkoloisina elävät täit ja väiveet (Phthiraptera), joita aiemmin pidettiin omana lahkonaan.
Kirjatäiden heimon (Liposcelididae) lajit ovat täiden ja väiveiden tapaan litteitä ja siivettömiä, ja heimo kuuluukin täiden ja väiveiden lähimpiin sukulaisiin. Täit ja väiveet ovat luultavasti kehittyneet lintujen ja nisäkkäiden pesissä eläneestä kantamuodosta. Kantamuoto söi luultavasti sieniä ja pesään pudonneita höyheniä tai karvoja, kunnes se alkoi syödä hilsettä ja höyheniä suoraan pesän asukista. Loisimiseen sopeutuessaan täiden ja väiveiden raajat ja tuntosarvet lyhenivät huomattavasti, jotta ne pysyisivät paremmin isännässään kiinni ja voisivat liikkua sulavammin höyhenten ja karvojen seassa. Nykyisten täiden ja väiveiden tuntosarvet koostuvatkin enintään vain viidestä jaokkeesta, kun alalahkon muilla lajeilla jaokkeita on 11–17.
Suomessa tavataan täit ja väiveet mukaan lukien 313 lajia kirjatäimäisiä. Ilman täitä lajeja on vain yhdeksän.
Luokittelu.
Kirjatäimäisten luokittelu:
Changes (Justin Bieberin albumi)

Changes on kanadalaislaulaja Justin Bieberin viides studioalbumi, jonka Def Jam Recordings ja RBMG julkaisivat 14. helmikuuta 2020. Albumilta on julkaistu singlet ”Yummy” ja ”Get Me”.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut myös Justin Bieber ja Jason Boyd.
Sophus Bauditz

Sophus Gustav Bauditz (1850−1915) oli tanskalainen kirjailija ja koulunjohtaja. Hän sai 1899 professorin arvonimen. Hän oli raikas naturalisti ja on kirjoittanut joukon luonnonkuvauksillaan vaikuttavia novellikokoelmia ja romaaneja, kuten "Fortællinger fra skovridergaarden" (1889), "Krøniker fra garnisonsbyen" (1892), "Hjortholm" (1896), "Absalons brønd" (1901).
Kainan

Kainan () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Wakayaman prefektuurissa. Se sijaitsee Kiin kanaalin rannikolla prefektuurin länsiosassa Wakayaman eteläpuolella. Etelässä kaupungin alue nousee Nagaminevuorille, pohjoisosat ovat matalaa kukkulaa. Rannikolla sijaitsevat Kuroenlahti ja Shimotsunlahti. Kainanissa on 50 357 asukasta (marraskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 101,06 neliökilometriä.
Kainanin kaupunki perustettiin vuonna 1934 yhdistämällä toisiinsa Hikatan, Kuroen ja Utsumin maaseutukaupungit sekä Ōnon kyläkunta. Kaupunki sai nimensä siitä, että sen muodostaneet kunnat sijaitsivat Kaisōn piirikunnan ("kai") eteläosassa ("nan"). Asutus alueella on vanhaa ja se sijaitsee historiallisen Kumano-kodō-tien varrella. Kuroenlahden rannikolla sijaitsevat Kuroe ja Hikata kehittyivät satamapaikkakuntina. Kuroe tunnettiin "urushi"-lakkatöistään, Hikata sateenvarjojen valmistuksesta; Hikatan perinteisiä käsityöteollisuuden tuotteita olivat myös kuitupalmuista ("shuro") valmistetut esineet. 1960-luvulta lähtien Kuroenlahtea on täytetty umpeen ja sinne on sijoittunut öljy- ja kemianteollisuutta sekä lämpövoimalaitoksia osana laajempaa Wakayaman–Shimotsun satama-aluetta. Kaupunkiin kuuluvilla maaseutualueilla viljellään esimerkiksi "mikan"-mandariineja. Vuonna 2005 Kainaniin liitettiin Shimotsun maaseutukaupunki.
Kainanin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Chōhō-jin ja Zenpuku-jin buddhalaiset temppelit: kolme Chōhō-jin rakennusta ja Zenpuku-jin "Shaka-dō"-halli on nimitetty Japanin kansallisaarteiksi. Eräs nähtävyys on Onzansō-enin puutarha Funoon kaupunginosassa. Kainania palvelee JR Nishi-Nihonin Kisei-päälinja eli Kinokuni-linja.
Georg Adolf Rauch

Georg Adolf von Rauch (14. heinäkuuta 1789 Viru-Jaagupi – 30. huhtikuuta 1864 Pietari) oli baltiansaksalainen lääketieteen ja kirurgian tohtori.
Lääkäri.
Rauch opiskeli lääketiedettä vuosina 1806–1811 Tarton yliopistossa valmistuen vuonna 1811. Toimittuaan vähän aikaa lääkärinä Tallinnassa, hän muutti Pietariin. Siellä hän työskenteli Obukhovin sairaalassa vuosina 1812–1828, ollen samaan aikaan vuosina 1812–1814 Suomen jääkärirykmentin lääkärinä. Hänellä oli myös oma yleislääkärin vastaanotto Pietarissa vuosina 1815–1829. Rauch sai mainetta hyvänä lääkärinä, ja hän toimi vuosina 1829–1845 Venäjän keisarinna Aleksandra Fjodorovnan henkilääkärinä. Hän oli myös Venäjän sisäministeriön lääketieteellisen neuvoston neuvoa-antava jäsen vuosina 1831–1864.
Liikemies.
Rauch oli aktiivinen liikemies. James Finlaysonin myydessä tehdastaan, Carl Samuel Nottbeck ja William Wheeler pyysivät häntä kolmanneksi osakkaaksi Finlayson &amp; Co -yhtiöön. Suuri syy tähän oli hänen hyvät suhteensa keisariperheeseen ja Venäjän valtion viranhaltijoihin.
Kunnianosoitukset.
Rauch oli lukuisten venäläisten ja ulkomaisten yhdistysten kunniajäsen. Venäjän valtiolta hän sai aatelistodistuksen vaakunalla vuonna 1846. Hän oli myös usean ritarikunnan jäsen.
Karoline Bauer

Karoline Bauer (1807–1878) oli saksalainen näyttelijätär, jonka alana olivat hienommat huvinäytelmä- ja keskusteluosat, mitkä hän suoritti viehättävällä ja luonnollisella sulolla. Myöskin suuremmissa tehtävissä, kuten Juliana Shakespearen "Romeo ja Juliassa", Friedrich Schillerin "Maria Stuartina" ja prinsessana Goethen Torquato Tassossa hän esiintyi menestyksellä. Teatterimuistelmansa hän on julkaissut kirjoissa "Aus meinem Bühnenleben" ja "Komödiantenfahrten".
Bauer oli rakkaussuhteessa Coburgin prinssiin Léopold de Saxe-Cobourgiin, joka myöhemmin tuli Belgian kuninkaaksi.
Arvi Savolainen

Arvi Savolainen (s. 24. lokakuuta 1998 Lahti) on suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylisuunnan painija, joka edustaa Lahden Ahkeraa. Hänen valmentajansa on Tapio Lattu. Savolainen kilpailee 97 kg:n sarjassa.
Vuonna 2015 Savolainen saavutti hopeaa alle 17-vuotiaiden EM-kisoissa ja samana vuonna pronssia kadettien MM-kisoissa Sarajevossa. Vuonna 2017 hän voitti alle 20-vuotiaiden EM-kultaa ja MM-pronssia. Vuonna 2018 Savolainen voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden ja sai pronssia alle 20-vuotiaiden ja alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa. Vuonna 2019 hän voitti alle 23-vuotiaiden maailmanmestaruuden ja euroopanmestaruuden. Vuonna 2021 hän saavutti alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa pronssia.
Savolainen sijoittui Rooman EM-kilpailuissa 2020 130 kg:n painoluokassa viidenneksi. Tokion olympialaisissa vuonna 2021 Savolainen selviytyi pronssiotteluun, jossa hävisi Iranin Mohammad Hadi Saraville ja sijoittui viidenneksi. Vuoden 2022 EM-kilpailuissa hän saavutti 97 kg:n painoluokassa hopeaa.
Savolainen on voittanut SM-kultaa 97 kg:n sarjassa vuosina 2019 ja 2021 sekä 130 kg:n sarjassa 2020.
Savolainen on kärsinyt sydämen rytmihäiriöistä, joiden vuoksi hänelle tehtiin loppuvuodesta 2021 sydänleikkaus.
Eduard von Bauernfeld

Eduard von Bauernfeld (1802−1890) oli itävaltalainen kirjailija. Hän oli tuottelias ja näppärä huvinäytelmäin kirjoittaja, joka kuvasi varsinkin ylempien seurapiirien tapoja ja heikkouksia. Lukuisista teoksista ovat esimerkkejä "Die Bekenntnisse", "Bürgerlich und romantisch", "Aus der Gesellschaft".
Kinokawa

Kinokawa () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Wakayaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Kijoen keskijuoksulla. Etelässä kaupungin alue nousee Kiivuorille, pohjoisessa se käsittää Izumivuorten etelärinteitä ja rajautuu Osakan prefektuuriin. Kinokawassa on 61 813 asukasta (joulukuussa 2019) ja sen pinta-ala on 228,21 neliökilometriä.
Kinokawa on kaupunkina suhteellisen uusi: se perustettiin vuonna 2005 liittämällä yhteen Kishigawan, Kokawan, Momoyaman, Nagan ja Uchitan maaseutukaupungit. Asutus alueella on vanhaa, ja siellä on säilynyt muun muassa "kofun"-hautakumpuja. Nykyisen kaupungin ydinaluetta on Kokawan kaupunginosa, joka kehittyi historiallsesti Kokawa-deran buddhalaisen temppelin portineduskaupunkina ja Ise-kaidō-tien varren postiasemana ("shukuba"). Myös Naten seutu kaupungin itäosassa oli merkittävä liikenteen solmukohta ja markkinapaikka. Kaupungin länsiosat ovat kehittyneet läheisen Wakayaman lähiöinä. Merkittäviä elinkeinoja ovat muun muassa riisin ja hedelmien, kuten "mikan"-mandariinien, persikoiden ja kakien viljely. 
Kinokawan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat Kokawa-deran temppeli puutarhoineen, Tomobuchi Hachiman-jinjan pyhäkkö, Mifune-jinjan pyhäkkö ja Nate-juku honjin, Naten postiaseman säästynyt rakennuskokonaisuus. Kaikissa on Japanin tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi luokiteltuja rakennuksia. Kaupungissa sijaitsee myös Kiin provinssin entisen provinssitemppelin Kii Kokubun-jin raunio. Osa kaupungin alueesta kuuluu Kongōn–Ikoman–Kisenin puolikansallispuistoon. Kinokawaa palvelevat JR Nishi-Nihonin Wakayama-linja ja Wakayama-rautatien Kishigawa-linja.
Siegfried Vogel

Siegfried Vogel (s. 6. maaliskuuta 1937 Chemnitz) on saksalainen oopperalaulaja, äänialaltaan basso.
Vogel opiskeli Dresdenin Carl Maria von Weber -musiikkiyliopistossa. Hänen opettajiensa joukossa oli Arletta Hypius. Hän debytoi Zizellin roolissa Adolphe Adamin oopperassa "Si j'étais roi" vuonna 1959. Hän esiintyi sittemmin eri puolilla maailmaa, esimerkiksi La Scalassa, Covent Gardenissa, Bayreuthin musiikkijuhlilla, New Yorkissa, Tel Avivissa, Japanissa ja Sydneyn oopperatalossa. 
Vogelin rooleihin kuuluivat Hans Sachs ("Nürnbergin mestarilaulajat"), Kuningas Henrik ("Lohengrin"), La Roche ("Capriccio"), Baron Ochs ("Ruusuritari"), Graf Waldner ("Arabella"), Gurnemanz ("Parsifal") ja Don Alfonso ("Così fan tutte"). Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut teoksia myös muiden muassa Carl Maria von Weberin, Arnold Schönbergin, Paul Dessaun, Ernst Hermann Meyerin ja Kurt Weillin teoksia. Vogelin kanssa yhteistyötä tehneitä kapellimestareita ovat olleet Daniel Barenboim, Leonard Bernstein, Heinz Fricke, Charles Mackerras, Zubin Mehta, Wolfgang Sawallisch ja Giuseppe Sinopoli. Vogel on osallistunut "Fidelion" ja "Lohengrinin" levytyksiin.
Tapio Lappalainen

Ilari Tapio Kristian Lappalainen (s. 18. lokakuuta 1973 Oulu) on suomalainen taidemusiikin säveltäjä.
Lappalainen on suorittanut kaksi maisterintutkintoa: ensimmäisen vuonna 2007 Mozarteum-musiikkikorkeakoulussa Salzburgissa pääaineenaan säveltäminen ja toisen vuonna 2014 Taideyliopiston Sibelius-Akatemiassa pääaineenaan musiikkiteknologia.
Suuren osan sävellyksistään Lappalainen on tehnyt yhdessä vaimonsa, säveltäjä Sanna Ahvenjärven kanssa. Heidän sävellyksensä "Water" sai Teosto-palkinnon vuonna 2023.
Lappalainen asuu Haapajärvellä ja Oulussa, ja hänellä on kaksi lasta.
Vaikuttavuussäätiö

Vaikuttavuussäätiö (Tutkimuksen vaikuttavuuden tukisäätiö, engl. "The Finnish Research Impact Foundation") on Suomen valtion 2019 perustama säätiö, jonka tarkoituksena on tukea tutkimuksen lippulaivatoimintaa yliopistoissa ja tutkimuslaitoksissa ja vahvistaa huippututkimuksen public–private-yhteyksiä. Valtio lahjoitti säätiölle 60 miljoonan euron peruspääoman.
Säätiö myöntää vastikkeetonta rahoitusta tutkimustoimintaan ja sen vaikuttavuuden vahvistamiseen. Rahoitus kohdistetaan yliopistoille ja tutkimuslaitoksille.
Säätiön hallituksessa edustettavia tahoja ovat Elinkeinoelämän keskusliiton jäsenyritykset, Suomen Yrittäjien jäsenyritykset, Suomalainen Tiedeakatemia, Suomen yliopistojen rehtorien neuvosto UNIFI ja valtion tutkimuslaitosten yhteistyöelin TULANET. Säätiön toimitusjohtajana toimii Petro Poutanen.
Markku Saukko

Markku Saukko (s. 30. toukokuuta 1974 Oulu) on suomalainen historian ja yhteiskuntaopin lehtori, toimittaja ja tietokirjailija.
Saukko on aktiivinen urheilutoimittaja, joka toimii Lapin Kansan jalkapalloasiantuntijana ja useiden muiden lehtien vakituisena avustajana. Saukko on Lapin Historianopettajat ry:n puheenjohtaja ja Lapin Urheilutoimittajakerho ry:n puheenjohtaja ja Rovaniemen seudun Perhokalastajat ry:n hallituksen jäsen. Saukko toimii myös Urheilutoimittajain Liiton hallituksen jäsenenä. Hän toimii opettajana Muurolan peruskoulussa.
Elämä.
Saukko julkaisi ensimmäiset lehtikirjoituksensa teini-iässä "Erä"-lehdessä ja "Metsästys ja kalastus" -lehdessä. Hänet palkittiin nuorille suunnatussa eräharrastus-aiheisessa kirjoituskilpailussa. Intohimo jalkapalloon syttyi jo nuorena, ja Saukko on pelannut jalkapalloa useissa seuroissa alasarjatasolla.
Saukko valmistui ylioppilaaksi vuonna 1993 Tervolan lukiosta. Saukko opiskeli vuosina 1995–2001 Suomen ja Skandinavian historiaa, yleistä historiaa, aate- ja oppihistoriaa, valtio-oppia, sosiologiaa ja kasvatustiedettä Oulun yliopistossa sekä teologiaa Helsingin yliopistossa. Saukko valmistui filosofian maisteriksi 2001 ja on historian, yhteiskuntaopin, uskonnon ja elämänkatsomustiedon opettaja.
Saukko valittiin vuoden jalkapallotoimittajaksi Suomen Palloliiton Captain’s Ball Gaalassa 2019.
Yksityiselämä.
Saukko on naimisissa Tiina Saukon kanssa. Hänellä on kaksi aikuista lasta.
Saukon tärkeimpiin harrastuksiin kuuluvat monipuolinen urheilu, perhokalastus, mökkeily, kirjallisuus, musiikki ja luonto.
José de Orejón y Aparicio

José de Orejón y Aparicio (12. kesäkuuta 1703 Huacho – toukokuu 1765 Lima) oli perulainen säveltäjä, urkuri ja pappi.
Orejón y Aparicio aloitti musiikillisen uransa lapsena laulajana. Hän opiskeli urkujensoittoa Juan de Peraltan ja todennäköisesti kontrapunktia Tomás de Torrejón y Velascon johdolla. Hän oli myös Roque Cerutin oppilas. Orejón y Aparicion uskotaan aloittaneen opiskelun pappisseminaarissa noin vuonna 1724. Myöhemmin hän opiskeli Universidad Nacional Mayor de San Marcosista, josta valmistuneeksi hänet on merkitty noin vuonna 1754 ilman tietoa tiedekunnasta. Orejón y Aparicio sai paikan Liman tuomiokirkon ensimmäisenä urkurina vuonna 1742. Vuonna 1760 hänet valittiin Roque Cerutin kuoltua tämän tilapäiseksi korvaajaksi "maestro de capillan" tehtäviin; hän sai pysyvän nimityksen tähän asemaan huhtikuussa 1764. Saman vuoden syyskuussa hän saneli testamenttinsa vammauduttuaan onnettomuudessa. Hänen tarkkaa kuolinajankohtaansa ei tiedetä, mutta urkurinpaikka julistettiin vapaaksi 21. toukokuuta 1765.
Vuonna 2001 Juan Carlos Estenssoro kuvasi Orejón y Apariciota merkittävimmäksi Perussa syntyneeksi kolonialistisen ajan säveltäjäksi. Orejón y Aparicion tuotannon joukossa on messuja, motetteja, hymnejä ja litanioita.
Ismo Kokko

Ismo Markus Kokko (s. 1971 Helsinki) on suomalaisen ammattiyhdistysliikkeen vaikuttaja. 
Kokko on toiminut mm. Teollisuuden Palkansaajat TP ry:n pääsihteerinä, Insinööriliiton neuvottelujohtajana, Tradenomimiliiton toiminnanjohtajana ja SAK:n työehtoasiantuntijana. Kokko valittiin marraskuussa 2021 AKT:n puheenjohtajaksi. Hän on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri ja tradenomi.
AMD K8

AMD K8 ("Hammer", "Sledgehammer") on seuraaja AMD Athlon -suorittimille (K7), jossa on merkittävänä uutuutena 64-bittinen moodi (AMD64).
K8-sarjan seuraaja on K10 (K9 oli sisäistä kehitystä).
K8-arkkitehtuurissa muistiohjain integroitiin suorittimeen.
Integroidun muistiohjaimen kanssa pohjoissilta on vain silta suorittimen ja grafiikkalaitteelle välillä.
HyperTransport-väylä mahdollistaa useampien suorittimien käytön moniprosessointikonfiguraatiossa, sekä nopean yhteyden muille laitteille.
Mallit.
Suoritinsarjat:
Kansalliskokous (Slovenia)

Slovenian tasavallan kansalliskokous () on Slovenian lainsäädännöllinen elin, johon kuuluu 90 jäsentä. 
Ensimmäinen Slovenian kansalliskokous aloitti toimintansa 23. joulukuuta 1992. Perustuslaki takaa yhden paikan sekä unkarilais- että italialaisvähemmistöjen edustajille.
Kansalliskokouksen toiminnasta raportoi "Uradni list Republike Slovenije" -lehti (), jota toimittavan yrityksen omistaa maan hallitus. Lehden tarkoitus on informoida kansalaisia lainsäädäntötyöstä, sillä lakimuutosten tulee olla julkisia ennen kuin ne astuvat voimaan.
Vaalit.
Vaalit pidetään neljän vuoden välein. Vaalipäivä on sunnuntai tai muu ei-arkinen päivä.. Vaaleissa on 4 % vaalikynnys. 
Äänestäminen on mahdollista postitse ulkomailla asuville slovenialaisille, mutta myös Sloveniassa, mikäli henkilö on sairaalassa tai vanhainkodissa. 
Viimeisimmät vaalit pidettiin vuonna 2018, jonka jälkeen muodostettiin LMŠ-vetoinen vähemmistöhallitus, jolle Vasemmisto antoi epävirallisen tukensa. 
Pääministeri Marjan Šarecin erotessa 27. tammikuuta 2020 hän ilmoitti pyrkivänsä järjestämään ennenaikaiset vaalit. Presidentti Borut Pahor on kuitenkin pyrkinyt ensin neuvottelemaan uutta mahdollista hallitusta nykyisellä kansalliskokouksen kokoonpanolla..
Cell-0

Cell-0 on suomalaisen Apocalyptican yhdeksäs studioalbumi. Se julkaistiin 10. tammikuuta 2020 Silver Lining Music -levymerkillä.
Albumi on instrumentaalilevy, jonka yhtye äänitti ilman ulkopuolista tuottajaa.
Albumin miksasi Andrew Scheps. Albumi äänitettiin Helsingissä Sonic Pump Studioilla.
Albumin kappale ”Ashes Of The Modern World” on albumin ensimmäinen singlejulkaisu, jolle on julkaistu Ville Juurikkalan ohjaama musiikkivideo.
Yhtye juhlisti albumia lanseeraamalla heinäkuussa 2021 tummapaahtoisen nimikkokahvin. Kahvin valmistaa Helsingin kahvipaahtimo.
Kappaleet.
Kappaleet:
Kokoonpano.
Kokoonpano:
I Let My Heart Break

I Let My Heart Break on Tika Sevón Liljegrenin esittämä musiikkikappale, joka sijoittui kolmanneksi vuoden 2020 Uuden Musiikin Kilpailussa. Musiikillisesti ”I Let My Heart Break” on balladi, jonka sanoitus käsittelee murtumista ja yli pääsemistä. Kappaleen ovat säveltäneet ja sanoittaneet Neea Jokinen, Timo Oiva, Oliver@i-One Music ja Lotus Wang. Sovittamiseen on heidän lisäkseen osallistunut Petri Somer.
Kappaleen synty.
”I Let My Heart Break” kirjoitettiin biisileirillä Taiwanin Taipeissa. Siellä Neea Jokinen ja Timo Oiva kirjoittivat kappaleen Taiwanissa asuvien Oliver@i-One Musicin ja Lotus Wangin kanssa. He kaikki osallistuivat myös sovittamiseen, jossa oli lisäksi mukana Petri Somer. Kappaleen tuottivat Sami Tamminen ja Kalle Mäkipelto.
Tyyli.
”I Let My Heart Break” on balladi murtumisesta ja yli pääsemisestä. Tekemiseen osallistuneiden Oivan ja Jokisen mukaan ”I Let My Heart Break” kertoo siitä, ”kuinka päästäkseen sydänsurusta yli täytyy päästää tuska itsestä kunnolla ulos”. Tikan mukaan kappaleeseen voi samaistua, jos läheinen on kuollut tai jos on menettänyt rakkaansa. Tikan mielestä kappaleen vahvuuksia ovat sen voimakkuus ja dramaattisuus.
Tikan lauluääni on kappaleessa esillä. Tuottajat Mäkipelto ja Tamminen pitivätkin suurimpana haasteena sitä, että tuotanto ei veisi laululta liikaa tilaa. Haluttu soundi löytyi, kun kappaleeseen lisättiin jousisovitus.
Julkaisu.
”I Let My Heart Break” julkaistiin vuoden 2020 Uuden Musiikin Kilpailun kappaleista ensimmäisenä, 24. tammikuuta.
Uuden Musiikin Kilpailussa 7. maaliskuuta 2020 kappale sijoittui 127 pisteellään kolmanneksi. Se sai 50 pistettä kansainvälisiltä raadeilta ja 77 pistettä yleisöltä. Tika esitti kappaleen viimeisenä. Esityksen aikana Tikan pää kahdesti katosi tv-ruudusta, ja kamera kuvasi vain tämän alavartaloa. Uuden Musiikin Kilpailun mukaan virheen aiheutti se, että yksi kameroista hajosi juuri ennen Tikan esitystä. Koska virhe ei ollut Tikan, Uuden Musiikin Kilpailu lisäsi YouTube-kanavalleen kappaleen live-esityksen finaalin sijaan harjoituksista.
Video RAM

Video RAM ("näyttömuisti", "videomuisti", usein lyhennettynä VRAM) on tietokoneen muistia, joka on kahden laitteen välissä: suoritin kirjoittaa muistiin kun näyttöä on päivitettävä (esimerkiksi hiiren osoittimen liikkuessa tai kursorin vilkkuessa), sekä RAMDAC lukee muistista tiedon näyttölaitteelle.
Näyttömuistia sijoitetaan näytönohjaimelle tai kuvapuskurilaitteelle.
Näyttömuistia varten on kehitetty muistipiirejä kuten VRAM, WRAM, MDRAM ja SGRAM.
Näyttömuisti voi olla "kaksoisporttista" (VRAM), jolloin RAMDAC voi lukea muistia eri portista kuin mistä sille kirjoitetaan eikä se näin joudu odottamaan. VRAM on monimutkaisempaa ja kalliimpaa valmistaa, mutta myös nopeampaa käytännössä kuin tavallinen DRAM. WRAM on eräiden valmistajien ratkaisu, joka on nopeampaa mutta myös noin 20% halvempaa valmistaa kuin VRAM.
Näyttömuistille voidaan käyttää korkeaa väyläleveyttä tai suurempaa kellotaajuutta (SGRAM).
IBM sai kaksoisporttiselle muistille patentin vuonna 1985, joka on myöhemmin vanhentunut.
Teemu Eskelinen

Teemu Petteri Eskelinen (s. 30. toukokuuta 1976) on suomalainen laulaja ja muusikko. Hän oli syksystä 1997 vuoden 2001 loppuun Absoluuttinen Nollapiste -yhtyeen taustalaulaja ja lyömäsoittaja. Vuodesta 2008 hän on soittanut rumpuja Musta Joutsen -yhtyeessä. Eskelinen on myös soittanut ja laulanut Tommi Liimatan sooloalbumeilla "Liimatan Pan Alley" ja "Tropical Cocktail" sekä lukemattomissa Diu Dau Tapesin kokoonpanoissa, kuten Ahkerat Simpanssit (salanimellä Cornelius).
Baumgarten

Baumgarten on saksalainen sukunimi muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Baumgart

Baumgart on saksalainen sukunimi muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Arnold Mendelssohn

Arnold Mendelssohn (26. joulukuuta 1855 Ratibor – 18. tai 19. helmikuuta 1933 Darmstadt) oli saksalainen säveltäjä.
Mendelssohn oli Felix Mendelssohnin kaukainen sukulainen. Hän kävi varhaisella iällä koulua Berliinissä ja Danzigissa. Ensimmäisen muodollisen musiikkiopetuksensa hän sai Kuninkaallisessa kirkkomusiikki-instituutissa Berliinissä, jossa opiskeli Friedrich Kielin johdolla urkujen- ja pianonsoittoa sekä sävellystä. Sittemmin Mendelssohn työskenteli urkurina kirkoissa Bonnissa ja Bielefeldissä. Lopulta hän pääsi opettajaksi Kölnin konservatorioon, jossa hänen oppilaidensa joukossa oli Paul Hindemith.
Mendelssohnin tuotannossa on lähes kolmesataa teosta kamarimusiikista oopperaan; hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluvat hänen kirkkomusiikkisävellyksensä. Hän edusti uusromanttista tyyliä, ja hänen musiikkiaan esitettiin usein ennen natsien valtaannousua.
Pierre Terrail de Bayard

Pierre Terrail de Bayard (noin 1473 – 1524), "ritari peloton ja nuhteeton", oli ranskalainen soturi, joka taisteli Italiassa Kaarle VIII:n, Ludvig XII:n ja Frans I:n sodissa, joissa hän herätti suurta huomiota rohkeutensa, mutta myös harvinaisen jalomielisyytensä takia. Niinpä hän taisteli Gariglianon sillalla (1503) yksin 200 espanjalaista vastaan. Frans I nimitti hänet ansioiden vuoksi kenraaliluutnantiksi ("Lieutenant général de province") Dauphinéhen ja myöhemmin armeijan ylipäälliköksi Italiaan. Bayard haavoittui 1524 kuolettavasti Sesiavirralla. Hänen historiansa kirjoitti hänen kirjurinsa Jacques Joffrey ("le loyal serviteur") (Pariisi 1878).
Bayard

Bayard on ranskalainen nimi, joka voi tarkoittaa muun muassa seuraavia
Bayard (täsmennyssivu)

Bayard voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Church of Confessing Anglicans of Aotearoa/New Zealand

Aotearoan/Uuden-Seelannin tunnustuksellisten anglikaanien kirkko (Church of Confessing Anglicans of Aotearoa/New Zealand) on evankelis-anglikaaninen kirkkokunta Uudessa-Seelannissa. Se ei ole osa Anglikaanista kirkkoyhteisöä ("Anglican Communion"), mutta se on saanut tunnustuksen muilta konservatiivisilta anglikaanisilta kirkoilta.
Historia.
Toukokuussa 2018 Aotearoan, Uuden-Seelannin ja Polynesian anglikaanikirkko päätti hyväksyä samaa sukupuolta olevien parien liittojen siunaamisen. Osa sen jäsenistä ja seurakunnista piti päätöstä Raamatun ja anglikaanisen kirkon opin ja käytänteiden vastaisena. Nämä pitivät päätöksen jälkeen mahdottomana kuulua enää samaan kirkkoon, mutta he halusivat säilyä anglikaaneina. Tämän vuoksi he perustivat oman kirkon. 19. lokakuuta 2019 vihittiin pastori Jay Behan kirkon ensimmäiseksi piispaksi. Tilaisuuteen osallistui yli 600 henkeä, joiden joukossa oli kolme arkkipiispaa ja 13 piispaa tuoden samalla tervehdyksen ja tunnustuksen uudelle kirkolle muiden maiden anglikaaneilta.
Hallinto ja rakenne.
Kirkkoa johtaa piispa, joka tällä hetkellä on Jay Behan. Korkeinta valtaa käyttää vuosittain kokoontuva synodi, jossa on edustajia kaikista jäsenseurakunnista. Se valitsee Pysyvän komitean ("Standing Committee") joka huolehtii päätöksenteosta ja hallinnosta silloin, kun synodi ei kokoonnu. Se kokoontuu säännöllisesti ja siinä on kahdeksan jäsentä, neljä pappia ja neljä maallikkoa.
Kirkolla on tällä hetkellä 17 jäsenseurakuntaa. Niistä kuusi on Pohjoissaarella ja 11 Eteläsaarella.
Saint-Amand Bazard

Saint-Amand Bazard, myös Amand Bazard, (1791−1832) oli ranskalainen sosialisti, Saint-Simonin koulukunnan tunnetuimpia johtajia. Oltuaan ensin mukana carbonaristisessa liikkeessä hän 1825 viehättyi Henri de Saint-Simonin oppiin, jota hän on kehitti ja täydensi varsinkin sen taloudelliseen puoleen nähden. Vasta hänen johdollaan syntyi varsinainen Saint-Simonin koulukunta. Heinäkuun vallankumouksen aikoina (1830) se esiintyi jonkinlaisena lahkona, jonka ylimmäisinä pappeina olivat Bazard ja Prosper Enfantin. Bazard erosi kuitenkin jo 1831 Enfantinista, koska hän piti kiinni avioliiton pyhyydestä. Tämän jälkeen lahko pian hajosi. Bazard ja Enfantin julkaisivat yhdessä "Exposition de la doctrine de Saint-Simon" (1828−1830).
Bazin

Bazin on ranskalainen sukunimi muun muassa seuraavilla henkilöillä:
René Bazin

René François Nicolas Marie Bazin (26. joulukuuta 1853 – 20. heinäkuuta 1932) oli ranskalainen kirjailija, Ranskan akatemian jäsen. Hän oli hieno, vakava, vaikka vähän ohuelta vaikuttava romaanien kirjoittaja, joka ranskalaisessa 1900-luvun alkupuolen kirjallisuudessa Maurice Barrès’n ohella ajoi varsinkin maaseudun asiaa pääkaupungin vastakohtana. Elävän luonnontunnon elähdyttämällä lämpimällä rakkaudella ja surunvoittoisella runollisuudella hän kuvailee häipyviä oloja ja sitä rakkautta, joka liittää ihmistä maahan. Hänen huomatuin kirjansa on "La terre qui meurt" (1899). Muita hänen teoksiaan ovat "Le guide de l’empereur" (1901) sekä "Les Oberlé" 1902 (suom. "Oberlén perhe", 1903), jonka tapahtumapaikka on Elsassissa. Lisäksi Bazin on kirjoittanut huomiota herättäneitä matkakuvauksia Italiasta ja Espanjasta.
Franz Schalk

Franz Schalk (27. toukokuuta 1863 Wien – 3. syyskuuta 1931 Edlach) oli itävaltalainen kapellimestari.
Schalk opiskeli Anton Brucknerin johdolla ja pääsi Wienin hovioopperan ensimmäiseksi kapellimestariksi vuonna 1900. Vuosina 1904–1921 hän johti samassa kaupungissa Gesellschaft der Musikfreundea ja vuosina 1918–1929 hovioopperaa seurannutta Wienin valtionoopperaa, vuosien 1919–1924 aikana yhteisesti Richard Straussin kanssa. Strauss erosi tehtävistään epäselvän vastuunjaon takia. Myöhemmin Schalk oli mukana perustamassa Salzburgin festivaalia.
Schalk johti vuonna 1894 Brucknerin viidennen sinfonian kantaesityksen. Esityksessä olleiden useiden leikkausten ja muiden muutosten on useimmiten katsottu olleen ilman Brucknerin lupaa tehtyjä; säveltäjä itse oli poissa kantaesityksestä terveyssyistä. Schalkin versio viidennestä sinfoniasta oli kuitenkin ensimmäiseen julkaisuun valittu ja ainoa yleisön lähes neljään vuosikymmeneen kuulema versio teoksesta. Leon Botstein ja Hans Knappertsbusch ovat arvostaneet Schalkin Bruckner-tulkintoja, mutta häneen on kohdistettu myös ankaraa kritiikkiä Brucknerin eräiden merkittävien sinfonioiden alkuperäisversioiden peukaloinnista.
Schalk kantaesitti Richard Straussin "Die Frau ohne Schattenin" vuonna 1919 ja oli mukana tekemässä varhaista julkaisua Gustav Mahlerin kymmenennestä sinfoniasta. Schalk teki usein yhteistyötä Lotte Lehmannin kanssa ja otti jälleen käyttöön Kammersängerin-tittelin erityisesti tätä varten. Lehmannista tuli vuonna 1926 ensimmäinen "Kammersängerinin" arvolla kunnioitettu laulaja sitten monarkian kaatumisen. Lehmann osallistui esimerkiksi Schalkin johtamiin "Die Frau ohne Schattenin" ja Hans Pfitznerin "Palestrinan" esityksiin. Ludwig van Beethovenin kuoleman 100-vuotismuistolle Schalk johti vuonna 1927 "Fidelion", jossa Lehmann lauloi ensimmäistä kertaa Leonoren roolin. Schalkin ja Lehmannin viimeinen yhteinen esitys kuultiin "Ariadne auf Naxoksen" tulkinnassa Wienissä kesäkuussa 1931. Schalkin kuoltua syyskuussa 1931 Clemens Krauss johti kapellimestarikollegansa muistoksi Siegfriedin hautajaismarssin ennen "Nürnbergin mestarilaulajien" esitystä. 8. joulukuuta 1931 järjestettiin Schalkin muistolle vielä erikoiskonsertti, jossa kapellimestarina toimi Bruno Walter ja Lehmann lauloi Mahlerin "Um Mitternachtin".
Esimerkiksi Schalkin levyttämät tulkinnat Beethovenin ja Franz Schubertin kahdeksansista sinfonioista tulivat arvostetuiksi. Myös hänen isoveljensä Joseph Schalk loi uran kapellimestarina. Franz Schalkilta tunnetuksi tuli sitaatti, jonka mukaan "jokainen teatteri on hullujenhuone, mutta oopperateatteri parantumattomien osasto".
Tirat Carmel

Tirat Carmel () on kaupunki Israelin Haifan hallintoalueella. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 22 210.
Maantiede.
Tirat Carmel sijaitsee Israelin pohjoisosassa Karmelvuoren etelärinteiden juurella lähellä Haifan kaupunkia.
Historia.
Nykyisen Tirat Carmelin paikalla on ollut asutusta Bysantin valtakunnan kaudella. Merkkejä vanhasta asutuskesta on löydetty arkeologisissa kaivauksissa. Sittemmin Osmanien valtakunnan kaudelta lähtien paikalla sijaitsi arabien asuttama kylä nimeltä al-Tira. Sen asukkaat pakenivat juutalaisten vallatessa kylän Israelin itsenäisyyssodan aikana 16. heinäkuuta 1948. Nykyinen juutalaisten asuttama asutuskeskus perustettiin vuonna 1949 ja se sai oman kunnallisvaltuustonsa vuonna 1951. Oma kaupunkinsa Tirat Carmelista tuli vuonna 1991.
Väestö.
Tirat Carmelin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 22 210. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 18 700.
Lobocheilos falcifer

Lobocheilos falcifer on karppien heimoon (Cyprinidae) kuuluva makean veden kalalaji.
"Lobocheilos falcifer" on pohjakala, jota on tavattu Jaavalla Indonesiassa ja Borneon saarella Malesiassa. Kala kasvaa yleensä noin 20–30 senttimetrin mittaiseksi, suurimmillaan se voi olla 33,5 senttimetriä pitkä. Lajin uhanalaisuusluokitus on vaarantunt.