tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rewantiikeri

Rewantiikeri eli valkoinen tiikeri on intiantiikerin leukistinen värimuoto. Rewantiikeri ei ole kuitenkaan tiikerin alalaji. Valkoiset tiikerit ovat äärimmäisen harvinaisia luonnossa. Arviolta noin yksi 10 000:sta tiikeristä luonnossa syntyy valkoisena. 
Rewantiikerin vaalea turkki on periytyvä ominaisuus, jonka seurauksena tiikerin elimistössä ei ole punaista pigmenttiä. Tämän vuoksi sen turkki on valkoinen ja silmät siniset. Ominaisuus on resessiivinen eli peittyvä, joten valkoinen tiikeri ei voi saada valkeita pentuja toisen tiikerin kanssa, mikäli tällä ei ole samaa geeniä.
Vankeudessa.
Vankeudessa elävien valkoisten tiikerien kantaisä on valkoinen uros, jonka Rewan maharadža pyydysti metsästysretkellään Bandhavgarhin kansallispuistossa vuonna 1951. Valkoinen pentu löytyi emonsa ja sisarustensa kanssa, ja muut pennut sekä emo ammuttiin. Urospentu, joka sai nimen Mohan oli pohjaväriltään lähes valkoinen ja sillä oli mustanruskeat raidat ja siniset silmät.
Myöhemmin Mohan paritettiin eläintarhassa väriltään normaalin intiantiikerinaaraan kanssa. Kaikki pennut olivat kuitenkin väritykseltään normaaleja. Myöhemmin Mohan paritettiin oman tyttärensä kanssa ja näiden pentujen joukossa oli myös valkoisia yksilöitä. Kaikki nykyään eläintarhoissa syntyneet valkoiset tiikerit ovat Mohanin jälkeläisiä. Suurin osa tiikereistä on kuitenkin risteytetty myöhemmin eri tiikerilajeihin, luoden siperian- ja intiantiikerin hybridejä. Rewantiikereitä on kaiken kaikkiaan noin 200 kappaletta. 
Terveysongelmat.
Pienen geenipoolin ja sisäsiittoisuuden vuoksi vankeudessa elävillä valkoisilla tiikereillä esiintyy merkittävästi enemmän terveysongelmia kuin normaalivärityksen omaavilla tiikereillä. Vastasyntyneiden pentujen kuolleisuus on suurempi, ja pentuekoko pienempi. Valkoisten tiikereiden keskimääräinen elinikä on lyhyempi. Valkoisilla tiikereillä on usein silmä- ja sydänongelmia, rakenteellisia epämuodostumia sekä heikompi immuunipuolustus.
Sysola

Sysola (, ) on Vienanjoen vesistöön kuuluvan Vytšegdan sivujoki Kirovin alueella ja Komin tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 487 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 17 200 neliökilometriä.
Sysola saa alkunsa Pohjois-Venäjän selänteeltä, virtaa kohti pohjoista ja yhtyy Vytšegdaan Syktyvkarin kaupungin luona. Joella harjoitetaan puutavaran uittoa. Sen alajuoksu on liikennöintikelpoinen. Sysolan varrella sijaitsee Koigorodokin piirikeskus.
Luettelo haukoista

Tämä on luettelo haukkalajeista alaheimoittain ja suvuittain luokiteltuna. (H=Harvinaisuus, SH=Suurharvinaisuus Suomessa).
Haukat

Haukat (Accipitridae) on petolintujen lahkoon kuuluva lintuheimo. Niiden koko vaihtelee pienistä varpushaukoista suuriin merikotkiin. Heimoon kuuluu 248 lajia 69 suvussa. Haukkoja elää kaikissa maanosissa kaikenlaisissa olosuhteissa, kuten aavikoilla, tundralla, metsissä ja vuoristoissa. Suomessa pesii 13 haukkalajia.
Tuntomerkit.
Haukoilla on koukkunokka, vahvat jalat ja terävät kynnet. Siivet ovat leveät ja voimakkaasti harittavat, ja ne sopivat hyvin liitämiseen ja kaarteluun. Naaraat ovat suurikokoisempia kuin koiraat.
Elintavat.
Haukkojen poikaset pysyvät pesässään pitkään. Molemmat emot osallistuvat poikasten hoitamiseen, mutta pääasiassa koiras huolehtii ravinnon saalistuksesta. Haukat käyttävät ravinnokseen pääasiassa lihaa. Korppikotkia lukuun ottamatta haukat pyydystävät ja tappavat saaliinsa itse.
Luokittelu.
Haukkoihin kuuluvat kotkat sekä monet linnut, joiden nimen lopussa on ”haukka”. Osa haukka-nimisistä linnuista kuuluu kuitenkin jalohaukkoihin. Haukkojen nykyinen luokittelu on sekainen. Integrated Taxonomic Information System (ITIS) ei luokittele haukkojen heimoon alaheimoja.
Suvut.
Accipitrinae
Aegypiinae
Aquilinae
Buteoninae
Circaetinae
Circinae
Elaninae
Gypaetinae
Haliaeetinae
Harpiinae
Melieraxinae
Milvinae
Pandioninae
Perninae
Polyboroidinae
Sagittariinae
Hanriot H.232.2

 
Hanriot H.232.2 on ranskalainen 2-moottorinen koulukone. Insinööri Montlaur johti René Hanriotin perustamilla Hanriotin tehtailla koneen suunnittelua vuonna 1936. Prototyyppi lensi ensi kerran 22. heinäkuuta 1937. Koneen valmistaja oli kansallistettu S.N.C.A.C.-tehdas. 
Tekniikkaa.
Kone on keskitaso, siinä on kokometallirakenne kangasverhoilulla. Koneessa oli kaksi Renault'n valmistamaa 220 hevosvoiman rivimoottoria. Koneeseen tuli sisäänvedettävä laskuteline vasta prototyyppikokeiden jälkeen. 
Spesifikaatio
Suoritusarvot
Käyttö Suomessa.
Kolmannen valtakunnan käsiin jäi 22 Hanriot H.232-konetta, joista Suomi tilasi 19. heinäkuuta 1940 kolme kappaletta. Yksi koneista tuhoutui siirtolennon alussa Saksassa. Toinen Suomeen tulleista koneista vaurioitu 1942 kun sillä oli lennetty 146 tuntia. Sitä tuotu enää käyttöön. Toinen oli käytössä 15 helmikuuta 1945 asti ja sillä lennettiin 290 tuntia. Molemmat koneet poistettiin ilmavoimien rekisteristä 2. tammikuuta 1950.
Napakivi

Napakivi (tai tonttukivi) on perinteinen suomalainen nimitys joillekin keskeisellä tai näkyvällä paikalla oleville kiville, yleensä pystykiville. 
Napakiviksi kutsutut kivet ovat yleensä pystykiviä eli korkeahkoja luonnonkiviä, jotka ihminen on pystyttänyt. Joillakin napakivillä on pyöristynyt pää, ja joidenkin päällä on pyöreähkö pienempi kivi. Kivien muodon perusteella arvellaan, että ne ovat ehkä kuvanneet siitintä. Skandinaviassa joidenkin vastaavien kivien päät on maalattu punaisiksi, joka sekin viittaisi siittimeen. Napakivi voi sijaita esimerkiksi peltoaukean keskellä tai sen lähistöllä kivikasassa tai kalliolla.
Napakivet on ehkä koettu hedelmällisyyden lisääjiksi tai maa-alueen suojelijoiksi, tai niillä on voitu osoittaa maa-alueen omistusta vieraille. Ne saattoivat myös uskomusten mukaan olla jonkinlaisia alueen keskuksia tai napoja, esimerkiksi paikallisen haltijan valtapiirin keskuksia. Nimitys tonttukivi viittaa tontuiksi kutsuttuihin haltijoihin ja tonttiin eli omistettuun maa-alaan. Joitakin napakiviä vastaavia kiviä on kutsuttu esimerkiksi nimillä Juminkeko tai "Jumin kurikka", jolloin ne liittyvät arvoitukselliseen Jumi-henkiolentoon.
Tonttukivi-nimitystä on käytetty myös muunlaisista kivistä, kuten Tyrvännössä sijaitsevasta suuresta siirtolohkareesta, jossa olevaan isoon reikään on uhrattu, tai Kalvolan Kutilan kylässä olleesta laakeasta kivestä, jossa olleesta "tontun jalanjäljestä" otetulla vedellä on parannettu sairauksia.
Meriharakat

Meriharakat (Haematopodidae) on rantalintuihin kuuluva heimo, johon kuuluu 12 lajia, jotka kaikki kuuluvat samaan sukuun "Haematopus". Suomessa tavataan meriharakkaa.
Juminkeko

Juminkeko on arvoitukselliselle Jumi-henkiolennolle kuulunut paikka tai asia, jonka merkitys on epävarma. Ainakin joitakin Länsi- ja Varsinais-Suomessa sijaitsevia napakiviä on kutsuttu nimellä juminkeko tai "jumin kurikka", mutta juminkeko voi tarkoittaa muutakin.
Juminkeko on myös Juminkeko-säätiön ylläpitämä Kalevalan ja karjalaisen kulttuurin informaatiokeskus Kuhmossa.
Paksujalat (lintuheimo)

Paksujalat (Burhinidae) on rantalintujen lahkoon kuuluva heimo. Ne elävät pääosin tropiikissa, mutta osa lajeista elää Euroopan ja Australian lauhkeassa ilmastossa.
Vaikka paksujalat kuuluvat rantalintuihin, monet niistä viihtyvä kuivilla tai kuivahkoilla alueilla. Ne ovat yöeläimiä. Niiden ruokavalio koostuu hyönteisistä ja muista selkärangattomista. Suurimmat lajit syövät myös liskoja ja pieniä nisäkkäitä.
Suomessa toisinaan tavattava laji on paksujalka.
Trifon Petsamolainen

Trifon Petsamolainen (Kuolalainen) (, ) oli 1500-luvulla Kuolan niemimaalla ja Lapissa vaikuttanut ortodoksinen munkki ja askeetti, jota pidetään Petsamon luostarin ja Boris Glebin kappelin perustajana.
Trifon, siviilinimeltään Mitrofan, syntyi noin vuonna 1495 Toržokin kaupungissa Tverin läänissä. Hän oli papin poika, ja tunsi jo nuorena halua palvella Jumalaa ja vetäytyä viettämään erakkoelämää. Jumalan johdatuksesta hänen kerrotaan lähteneen pohjoiseen Petsamojoelle valistamaan lappalaisheimoja Kristuksesta, ja häntä kutsutaankin kolttien apostoliksi. 
Pyydettyään ja saatuaan Novgorodin arkkipiispalta luvan perustaa Marian ilmestyksen kirkko pohjoiseen Mitrofan vihittiin munkiksi nimellä Trifon, ja hän alkoi johtaa Pyhän Kolminaisuuden luostaria Petsamojoen varrella levittäen samalla voimakkaasti kristinuskoa pohjoisen asukkaille.
Trifon kuoli vuonna 1583. Pyhittäjä Trifon Petsamolaisen vuosittaista muistopäivää vietetään 15.12. 
Sevettijärven ortodoksinen kirkko on pyhitetty pyhittäjä Trifon Petsamolaisen muistolle. Kirkko on rakennettu vuonna 1951 alkujaan tsasounaksi ja vihitty kirkoksi vuonna 1992.
Aulis Kallakorpi

Aulis Arnold Kallakorpi (synt. Nuutinen, 1. tammikuuta 1929 Kuusankoski – 15. toukokuuta 2005 Mikkeli) oli suomalainen mäkihyppääjä ja olympiamitalisti. Uransa aikana Kallakorpi edusti Kuusankosken Urheiluseuraa.
Kallakorpi oli mäkihypyn huippunimiä 1950-luvulla. Hänen parhaimpiin saavutuksiinsa kuuluvat vuoden 1956 talviolympialaisten hopeamitali, Holmenkollenin mäkikisan voitto ensimmäisenä suomalaisena ja toisena ei-norjalaisena 1955 ja Salpausselän mäkikisan voitto vuonna 1953. Keski-Euroopan mäkiviikolla hän voitti Oberstdorfin ja Garmisch-Partenkirchenin osakilpailut kaudella 1954–1955 sekä jakoi Oberstdorfin osakilpailun voiton Eino Kirjosen kanssa kaudella 1955–1956. Mäkiviikon kokonaiskilpailussa hän oli kolmas kaudella 1954–1955. SM-kisoissa Kallakorpi saavutti hopeaa 1952.
Narvik

Narvik (pohjoissaameksi "Áhkánjárga") on satamakaupunki ja kunta Pohjois-Norjassa Nordlandin läänissä. Se on maailman pohjoisimpia kaupunkeja. Narvikin hallinnollinen keskus on Narvikin taajama.
Narvikin rautatieasemalta johtaa rautatie Pohjois-Ruotsin Kiirunaan. Rataa pitkin kulkee matkustajajunia Tukholmaan. Suurin osa LKAB:n Kiirunan kaivoksissa tuotetusta rautamalmista tuodaan tätä rautatietä pitkin Narvikiin, jossa se lastataan laivoihin. Narvikin satama on narviklaisten tärkein tulonlähde; satama on rahtimäärältään Norjan suurimpia.
Historiaa.
Englantilais-ruotsalainen konsortio valitsi nykyisen Narvikin sataman 1882 reitiksi, jota pitkin Pohjois-Ruotsin ja -Norjan rautamalmia kuljetettaisiin vuoden ympäri.
Narvikin satama ja sen kautta saatava rautamalmi olivat strategisesti erittäin tärkeitä natsi-Saksalle. Narvikin hallintaa voidaan pitää jopa tärkeimpänä syynä Saksan hyökkäykselle Tanskaan ja Norjaan vuonna 1940. Taisteluissa satama vaurioitui pahoin ja kaupunki paloi käytännössä maan tasalle. Norjalaiset joukot pitivät Narvikin lähistöllä puoliaan maihinnousseita saksalaisia vastaan ja jopa ajoivat nämä mottiin. He eivät kuitenkaan päässeet purkamaan mottia, ennen kuin maan eteläosa oli menetetty saksalaisille ja maan hallitus antautunut. Narvik vapautui miehityksestä vasta vuonna 1945.
Norjassa otettiin käyttöön uusi aluejako 1. tammikuuta 2020, minkä johdosta Narvikin kunta laajentui. Vanhoista kunnista Ballangen liitettiin osaksi Narvikia ja Tysfjordistakin osa.
Liikenne.
Narvikista on junayhteys Ruotsin puolelle maisemistaan tunnettua Ofotin rataa pitkin. Junamatka valtakunnarajalle (Riksgränsen) kestää tunnin, Kiirunaan kolme tuntia. Pohjoiseen päin pääsee linja-autoilla, matka Tromssaan kestää 4,5 tuntia. Narvikin oma pieni lentokenttä lakkautettiin vuonna 2017. Evenesin lentoasema sijaitsee puolentoista tunnin automatkan päässä.
Media.
Paikallislehti "Fremover" ilmestyy neljästi viikossa.
Kurmitsat

Kurmitsat (Charadriidae) on rantalintujen (Charadriiformes) lahkon kahlaajien (Charadrii) alalahkoon kuuluva lintujen heimo, johon kuuluu yli 60 lajia.
Kurmitsojen heimoon kuuluu 11 sukua: Anarhynchus (kieronokkatylli), tyllit (33 lajia), Elseyornis (mustaotsatylli), Erythrogonys (australiantylli), Hoploxypterus (tyllihyyppä), Oreopholus (andienkeräkurmitsa), Peltohyas (australiankurmitsa), Phegornis (andienkurmitsa), kurmitsat (4 lajia), eteläntyllit (2 lajia) ja hyypät (23 lajia). Yksilajisille suvuille ei ole vahvistettu suomalaista nimeä. 
Kurmitsat ovat pieniä tai keskikokoisia lintuja, joilla on paksu niska. Ne syövät hyönteisiä, matoja tai muita selkärangattomia, joita ne etsivät matalikoista katseensa avulla.
Nemesis (kirja)

Nemesis () on Isaac Asimovin 1989 julkaistu tieteiskirja. Se on yksi hänen viimeisimpiä romaanejaan. Kirja julkaistiin vain kolme vuotta ennen hänen kuolemaansa.
Juoni.
Asimovin vähemmän tunnettu kirja "Nemesis" on paitsi tarina ihmisen matkasta tähtiin myös kertomus yksinäisyydestä. Kirjan teemat ovat hyvin inhimillisiä.
Tarina sijoittuu joidenkin vuosisatojen päähän tulevaisuuteen. Valoa nopeampaa tähtienvälistä matkustusta ei ole vielä keksitty, mutta aurinkokuntaan on perustettu lukuisia siirtokuntia valtavien avaruusasemien muodossa. 
Ylikansoitettua Maata kiertävän Rotor siirtokunnan tutkija havaitsee aurinkokuntaa hyvin lähellä olevan tähden. Nemesis-nimen saava tähti on punainen kääpiötähti, eikä sitä ole havaittu sen läheisyydestä huolimatta aiemmin, koska sen valo on jäänyt aurinkokunnan ja sattumalta sen välissä olevan tähtienvälisen tumman kaasusumun himmentämäksi. Rotor on kehittänyt alkeellisen hyperavaruutta hyödyntävän matkustusmenetelmän, joka mahdollistaa matkustaa lähimpiin tähtiin vain vuosissa vuosikymmenten ja vuosisatojen sijasta. Juuri tätä keksintöä hyödyntäen Nemesis myös havaittiin rotorilaisten syvälle avaruuteen lähettämästä testiluotaimesta käsin. Rotorilaiset tiedemiehet myös laskevat, että Nemesis etenee niin lähelle aurinkokuntaa 7000 vuoden päästä, että se voi aiheuttaa hirvittävän katastrofin häiritsemällä aurinkokunnan planeettojen kiertoratoja.
Koska kukaan muu ei ole havainnut Nemesistä, päättää siirtokunta kaikista avaruuden säädöksistä ja sopimuksista huolimatta pitää tähden omana tietonaan ja lähteä sinne perustamaan ihanneyhteiskuntaansa vapaana maan ja muiden siirtokuntien vallasta ja painostuksesta. Maa ja muut siirtokunnat jäävät hämmästelemään kokonaisen siirtokunnan äkkinäistä lähtöä voimatta kuitenkaan tehdä asialle mitään.
Tarinan päähenkilönä on Marlene-niminen, yksinäinen ja sisäänpäin kääntynyt tyttö, jonka isä oli Maapallon asukas (oikeasti Maan lähettämä vakooja) Crile Fisher, joka poistui Rotorista ennen sen lähtöä hyläten tyttärensä ja vaimonsa, Nemesiksen löytäneen tähtitieteilijä Eugenian.
Marlene alkaa tuntemaan outoa vetoa uuden tähden kiertolaiseen Erythroon. Hän haluaa tämän planeetan pinnalle, vaikka siellä käyneitä ja asuneita vaivaa outo sairaus, jota tiedemiehet eivät osaa selittää. Rotorin johtajana toimiva, vallanhimoinen ja itsevaltaisia piirteitä saanut Janus Pitt taas haluaisi hylätä koko Erythron asuttamista koskevan suunnitelman ja pitää rotorilaiset tiukasti avaruusasemansa vankeina hamaan tulevaisuuteen.
Maapallo alkaa samaan aikaan kehittämään valoa nopeampaa matkustustapaa Rotorin katoamisen seurauksena.
Tuuri

Tuuri on yksi Alavuden kaupungin kylistä ja taajamista. Aiemmin se sijaitsi Töysän kunnassa, mutta vuonna 2013 tapahtuneen kuntaliitoksen jälkeen se on ollut osa Alavutta. Vuoden 2011 lopussa taajamassa oli 760 asukasta, joista 747 asui Töysän ja 13 Alavuden puolella. Tuuriin lasketaan kuuluvaksi myös Salonkylä ja Holkonkylä.
Tuuri sijaitsee valtatien 18 varrella, ja lisäksi kylässä on Haapamäki–Seinäjoki-radan seisake. Tuuri tunnetaan Tuurin kauppakylästä, jossa sijaitsee Suomen suurin kyläkauppa Veljekset Keskinen Oy. Tuurin kylässä, kyläkaupan pihassa, sijaitsee kullanvärinen ja hevosenkengän muotoinen OnnenKenkä-monumentti. 
Miljoona Rock järjestetään vuosittain Tuurin kyläkaupan paikoitusalueella. Tuurissa on myös lukuisia muita tapahtumia vuosittain.
Nelonen esitti vuosina 2010–2013 Tuuri-nimistä tosi-tv-sarjaa, joka kertoi kauppakeskuksen elämästä ja sen henkilökunnasta.
Alueita.
Riiho.
Riiho sijaitsee noin 2 kilometrin päässä kauppakylästä ja siellä toimii Riiho-yhtiöt, joka on erikoistunut maansiirtokone- ja teräskauppaan. Alueella sijaitsee tuulivoimala.
Alueen läheisyyteen avattiin kesällä 2014 Tuuri Resorts -niminen lomakylä.
Saurakallio.
Saurakallio on omakotitaloalue. Alueella on järjestetty vuonna 2006 Koti sinulle -näyttely. Alueen erikoisuutena on todella suuri tonttikoko. Suurin tonteista on lähes kahden hehtaarin suuruinen ja pieninkin lähes 4 000 m².
Talasniitty.
Omakotitaloalue. Alueella on järjestetty Koti sinulle -näyttely vuonna 2008.
Tuurinportti.
Alueelle rakennettiin kunnallis­tekniikka vuonna 2011. Yle uutisoi talvella 2011 Tuurin­portin kiinnostaneen yrityksiä, mutta edelleenkin alue on rakentamaton.
Tuurinportin viereiselle metsäalueelle avattiin kesällä 2014 köysiseikkailupuisto.
Holkonkylä ja Salonkylä.
Holkonkylä ja Salonkylä sijaitsevat noin 7 kilometriä Tuurin kyläkaupasta kaakkoon. Alueella toimii Tuurin Salonkylän kyläyhdistys ry.
Ushma Olava

Ushma Susanna Olava (o.s. Karnani, s. 4. elokuuta 1981 Helsinki) on suomalainen laulaja ja näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi ollessaan Suomen ensimmäisen "Popstars"-yhtye Gimmelin jäsen. Yhtyeen hajottua Olava aloitti vuonna 2004 opiskelun Teatterikorkeakoulussa, jonne hän pääsi opiskelemaan toisella yrittämällä. Teatteritaiteen maisteriksi hän valmistui vuonna 2009.
Olava on näyttelijän urallaan esiintynyt pääasiassa teatterissa. Vuodet 2013–2014 hänet oli kiinnitetty Hämeenlinnan Teatteriin. Televisiossa hänet on nähty muun muassa sarjoissa "Donna Paukku" (2006–2007) sekä brittiläisen "The Office" -sarjan suomalaisessa versiossa "Konttori" (2017–2019). Syksyllä 2019 hänet nähtiin Lahden kaupunginteatterin tuotannossa "Nunnia ja konnia" -musikaalin pääosassa. Syksyllä 2021 hän palasi Lahden kaupunginteatteriin vierailevana näyttelijänä musikaalissa "Waitress – Unelmien resepti".
Olavan isä on intialainen ja äiti suomalainen. Hän on ollut vuodesta 2005 naimisissa valosuunnittelija Pekka Olavan kanssa.
Kalevi Kotkas

Kalevi Kotkas (synt. Kalev Kotkas, 10. elokuuta 1913 Tallinna – 24. elokuuta 1983 Vantaa) oli virolaissyntyinen suomalainen yleisurheilija. Hän edusti Helsingin Kisa-Veikkoja.
Ura.
Kotkaksen vanhemmat olivat Juhan Kotkas (1878–1963) ja Linda Johanna Teiter (1891–1963). Hän muutti äitinsä mukana Suomeen 1910-luvun lopulla ja sai Suomen kansalaisuuden kesällä 1932. Kalevi oli äitinsä viidestä lapsesta toiseksi nuorin. Hänen veljensä oli urheilu- ja yritysjohtaja Kallio Kotkas. Kotkaksen sisarenpoika on seiväshypyn kaksinkertainen Suomen mestari ja urheilutoimittaja Erkki Mustakari. 
Kookkaan (194 cm, 100 kg) Kalevi Kotkaksen lajivalikoima oli ainutlaatuinen. Hän oli maailman huipulla sekä korkeushypyssä että kiekonheitossa. Lisäksi hän menestyi hyvin kuulantyönnössä.
Parhaimmat saavutuksensa Kotkas saavutti korkeushypyssä. Kehittämällään ulkojalan- ja saksityylin yhdistelmällä hän ylitti ensimmäisenä eurooppalaisena kaksi metriä Rio de Janeirossa 7. maaliskuuta 1934, jossa syntyi tulos 201. Kotkaksen ennätykseksi korkeushypyssä jäi 1. syyskuuta 1936 hypätty 204. Tulos säilyi Euroopan ennätyksenä 17 vuotta ja Suomen ennätyksenä 20 vuotta.
Yleisurheilun EM-kilpailuissa 1934 Torinossa Kotkas voitti korkeushypyn EM-kultaa tuloksella 200, ja samalla hänestä tuli yleisurheilun ensimmäinen Euroopan mestari. Berliinin olympialaisissa 1936 lonkkavammasta kärsinyt Kotkas jäi korkeushypyssä neljänneksi. EM-kilpailuissa 1938 Kotkas osallistui korkeushyppyyn ja kiekonheittoon, jotka hänen epäonnekseen käytiin samanaikaisesti. Tulos oli silti hyvä, sillä korkeudesta saavutuksena oli hopeaa tuloksella 194 ja kiekonheitossa neljäs sija tuloksella 48,63.
Kiekonheitossa Kotkas teki ensimmäisen Suomen ennätyksensä 49,64 maaottelussa Oslossa vuonna 1933. Tulos kesti 20-vuotiaiden Suomen ennätyksenä 35 vuotta. 50 metrin haamurajan hän ylitti ensimmäisenä suomalaisena kesällä 1937. Parhaaksi tulokseksi jäi 51,27, joka kesti Suomen ennätyksenä 17 vuotta.
Kotkas lopetti urheilun poikkeuksellisen varhain, jo 26-vuotiaana. Hänet palkittiin Suomen urheilun kultaisella ansioristillä. Hän toimi Suomen Urheiluliiton toiminnanjohtajana vuosina 1961–1963 ja sen jälkeen Veikkauksen osastopäällikkönä.
BeBox

BeBox oli Be Incorporatedin kehittämä henkilökohtainen tietokone, joka kehitettiin yhtiön BeOS-käyttöjärjestelmän kanssa. Tietokone oli varustettu kahdella PowerPC-suorittimella.
Ensimmäinen BeBox malli (BeBox Dual603-66) tuli markkinoille lokakuussa 1995. Paranneltu malli jossa oli nopeampi 133 MHz:n suoritin (BeBox Dual603e-133) julkaistiin elokuussa 1996. Malleissa oli kaksi kappaletta PowerPC 603 suorittimia.
Tietokone tuki sekä IDE että SCSI kiintolevyjä.
Koneen valmistaminen keskeytettiin loppuvuodesta 1996, jolloin BeOS -käyttöjärjestelmä käännettiin Macintoshille ja yhtiö keskittyi pelkästään ohjelmistojen kehittämiseen. Kaiken kaikkiaan 66 MHz:n malleja myytiin vain n. 1000 kappaletta ja 133 MHz:n malleja 800 kappaletta.
Keskiyö

Keskiyö on ihmisten ajanmittauksen kannalta se hetki yöllä, jolloin vuorokausi vaihtuu. Tähtitieteellinen keskiyö puolestaan on hetki, jolloin Aurinko paistaa täsmälleen toiselle puolelle Maapalloa. Tähtitieteellinen keskiyö ja kellon näyttämä keskiyö eivät yleensä kohtaa, koska tähtitieteellinen keskiyö vaihtelee eri päivinä maapallon akselin kaltevuuden takia, ja koska aikavyöhykkeet ovat laajoja ja tähtitieteellinen keskiyö voi olla tietyllä hetkellä vain tietyssä kohtaa vyöhykettä. Päiväntasaajan tuntumassa tätä vaihtelua ei juuri tapahdu, mutta sielläkin ajallinen ja tähtitieteellinen keskiyö osuvat yksiin vain aikavyöhykkeiden keskellä sijaitsevissa paikoissa. Lisäksi kesäaikana kelloa on siirretty tunnilla eteenpäin, jolloin tähtitieteellinen keskiyö osuu lähemmäs kellonaikaa 1.00 kuin 0.00/24.00.
Analogisessa kellossa sekä tunti- että minuuttiviisari osoittavat keskiyöllä ylöspäin ja 24-tuntista kelloa käytettäessä kellon katsotaan olevan 24.00 tai vaihtoehtoisesti 0.00. 
Kesällä pohjoisen napapiirin pohjoispuolella ja eteläisen napapiirin eteläpuolella on ajanjakso, jona aurinko on keskiyölläkin horisontin yläpuolella, eli alueella vallitsee yötön yö. Vastaavasti talvella on ajanjakso, jona aurinko on keskipäivälläkin horisontin alapuolella eli silloin napapiirin sisäpuolella vallitsee kaamos.
Ajankohdasta riippuen eroa kellon näyttämän keskiyön ja tähtitieteellisen keskiyön välillä on esimerkiksi Helsingissä muutamasta minuutista lähes puoleen tuntiin.
Päivänseisausten ja -tasausten aikaan tähtitieteelliset keskiyöt ovat aikavyöhykkeiden keskellä.
Victoria (Seychellit)

Victoria (joskus myös Port Victoria) on Seychellien pääkaupunki, joka sijaitsee Mahén saaren koillisrannalla. Vuonna 2022 siellä asui lähes 30 000 asukasta.
Victoria on Seychellien ainoa varsinainen satamakaupunki. Sen syväsatamaan mahtuu useita aluksia kerrallaan, ja lähempänä kaupunkia on matalampi satama pienemmille aluksille. Kaupungin lähelle valmistui kansainvälinen lentokenttä vuonna 1971. 
Victoria on myös Seychellien ainoa merkittävänkokoinen kaupunki. Siellä asuu noin kolmannes koko Mahén saaren väestöstä. 
Victorian päivälämpötila vaihtelee +24°C:n ja +30°C:n välillä. Eniten sadetta saadaan joulu–helmikuussa, vähiten heinä-elokuussa.
Kaupungin nykyinen nimi tulee Britannian kuningatar Viktorialta, mutta ranskalaiset siirtomaa-asukkaat asettuivat alueelle jo noin vuonna 1778, ja kaupunki tunnettiin nimellä L’Établissement du Roy vuoteen 1841 asti.
Vuoden 2004 Intian valtameren maanjäristys aiheutti vahinkoja myös Victoriassa, missä maantiesiltoja ja sataman rakenteita vaurioitui. Pääosa Seychellien kärsimistä vahingoista oli etelämpänä. Sen jälkeen kaupungin rakenteita ja hälytysjärjestelmiä on parannettu.
Psi (mittayksikkö)

psi (, ’naulaa neliötuumaa kohti’, tunnuksena myös lbf/in²) on angloamerikkalaisissa maissa käytetty paineen yksikkö. Yksikkö psi on yhä käytössä muun muassa Yhdysvalloissa. 
Yksikköä ja sen tuhatkertaa käytetään myös materiaalien tiiviyden ja lujuuden mittana. Yhdysvaltalaiset käyttävät yksikköä esimerkiksi betonin puristuslujuutta kuvattaessa.
1 psi on 6,894 76 kPa eli 0,068 947 6 bar
Samuel L. Jackson

Samuel Leroy Jackson (s. 21. joulukuuta 1948 Atlanta, Georgia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Quentin Tarantinon elokuvasta "Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta", josta hän sai Oscar-ehdokkuuden, George Lucasin "Tähtien sodan" esiosatrilogiasta sekä Marvel Cinematic Universe -tuotannoista.
Lapsuus ja nuoruus.
Jacksonin vanhemmat erosivat ennen hänen syntymäänsä. Isä muutti Kansas Cityyn Missouriin ja kuoli myöhemmin alkoholismiin. Äiti muutti lapsensa kanssa Chattanoogaan Tennesseehen. Nuori Jackson oli hyvin musikaalinen ja harrasti käyrätorven ja trumpetin soittoa. Jackson valmistui Morehouse Collegesta Atlantasta pääaineenaan teatteritaide. Hänen opiskelutoverinsa oli tuleva elokuvaohjaaja Spike Lee.
Näyttelijän ura.
Jacksonin ensimmäinen elokuvarooli oli Michael Schultzin ohjaamassa elokuvassa "Together for Days" vuonna 1972, jolloin hän oli vielä opiskelija. Vuonna 1976 hän muutti New Yorkiin ja aloitti ammattinäyttelijän uransa. Aluksi hän esiintyi televisioelokuvissa, mutta 1990-luvulla näyttelijänura lähti nousuun. Jackson sai sivuosarooleja amerikkalaisissa menestyselokuvissa, ja vuonna 1994 hän teki yhden ikimuistoisimmista rooleistaan Jules Winnfieldina Quentin Tarantinon elokuvassa "Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta". Juuri "Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta", jonka ansiosta Jackson oli Oscar-ehdokkaana, teki hänestä yhden Hollywoodin suosituimmista näyttelijöistä. Nykyisin hänet muistetaan myös rooleistaan jedimestari Mace Winduna George Lucasin uudemmassa "Tähtien sota" -trilogiassa ja Nick Furyna Marvel Cinematic Universessa.
Jackson on toiminut myös ääninäyttelijänä videopeleissä "" ja "Afro Samurai". Ensin mainitussa hän esittää pelin antagonistia, komisario Tenpennyä.
Jackson valitaan usein rooleihin valkoisen sankarin nokkelana mustana apurina. Hänen rooleissaan esiintyy usein sukkelaa ja nasevaa kielenkäyttöä. Jacksonia pidetään tärkeänä ”älykkäiden nuorten mustien miesten” roolimallina.
Yksityiselämä.
Jackson on ollut vuodesta 1980 naimisissa näyttelijä LaTanya Richardsonin kanssa. Heillä on yksi tytär.
Jackson pitää golfin pelaamisesta ja on tunnustautunut myös innokkaaksi koripallofaniksi. Hän on sanonut kannattavansa Harlem Globetrotters -joukkuetta.
Bafta

The British Academy of Film and Television Arts eli BAFTA on brittiläinen järjestö ja myös saman järjestön jakama palkinto elokuvan, television ja interaktiivisen median alalla. Palkinnot jaetaan vuotuisissa gaaloissa, jotka televisioidaan. Elokuvapalkinnot ("British Academy Film Awards") on jaettu vuodesta 2002 alkaen helmikuussa.
Baftan palkinto on teatterinaamio, jonka on suunnitellut yhdysvaltalainen kuvanveistäjä Mitzi Cunliffe. Yhdysvalloissa sijaitseva Baftan toimisto BAFTA/LA pitää vuosittain palkintojuhlan, joka siellä tunnetaan nimellä "Britannia Awards".
British Academy of Film and Television Arts syntyi vuonna 1947 perustetun British Film Academyn ja vuonna 1953 perustetun Guild of Television Producers and Directorsin yhdistyttyä 1958. Järjestö käytti nimeä Society of Film and Television Arts vuoteen 1976, jolloin se sai nykyisen nimensä.
Palkintoon liittyy myös Bafta Los Angeles sekä sen myöntämä valinta vuoden brittiläiseksi näyttelijäksi.
BAFTA järjesti vuosittain BAFTA Interactive Entertainment Awards palkinnon vuodesta 1998 vuoteen 2003, jolloin palkinto jakaantui kahdeksi: BAFTA Video Games Awards ja BAFTA Interactive Awards. Ensimmäinen palkinnoista on nykyään British Academy Games Awards (lyhyesti "BAFTA Games Awards") ja jälkimmäinen ei ole enää esillä promootiomateriaalissa.
Biegga-almmái

Biegga-almmái (tai "biegga-olmai", tuuli-ihminen, tai "biegga-galles", tuuliukko) on saamelaisten muinainen haltija tai jumala, joka hallitsi säätä, tuulta ja vettä ja jolle merenkävijät ja kalastajat ovat uhranneet hyvän tuulen toivossa.
Biegga-galles-jumalasta on ainakin Utsjoella käytetty nimeä Ilmaris, mikä viittaa suomalaiseen Ilmarinen-jumalaan.
Paksujalat (kasvisuku)

Paksujalat ("Pachypodium") on oleanterikasveihin (Apocynaceae) kuuluva kasvisuku. Paksujalkoja kutsutaan toisinaan myös "madagaskarinpalmuiksi", mutta nimitys on harhaanjohtava, koska kyse ei ole palmuista, eivätkä paksujalat ole sukua palmuille.
Paksujalkojen runko on mehevä, ja kasvi varastoi siihen vettä. Rungon pinnalla on piikkejä. Lehdet kasvavat tupsuina kasvin haarojen latvoissa. Kukissa on viisi terälehteä. Paksujalkoja kasvatetaan koristekasveina sekä erikoisen muotonsa että näyttävän kukintansa takia.
Vladimir Propp

Vladimir Jakovlevitš Propp (Владимир Яковлевич Пропп, 29. huhtikuuta 1895 Pietari – 22. elokuuta 1970 Leningrad) oli venäläinen strukturalisti, joka tutki venäläisten kansansatujen juonirakenteita pyrkien löytämään niiden yksinkertaisimmat elementit. Hänen kirjansa "Kansansadun rakenne" (Морфология сказки, "Morfologija skazki") julkaistiin venäjäksi jo vuonna 1928, mutta länsimaissa siihen ei juuri kiinnitetty huomiota ennen 1950-lukua, jolloin teos käännettiin englanniksi. Kirja vaikutti voimakkaasti Claude Lévi-Straussiin ja Roland Barthesiin. Perhetaustaltaan Propp oli volgansaksalainen.
Propp toi venäläisten formalistien lähestymistavan narratologiaan. Formalistit jakoivat kertomusten lauserakenteet pieniksi analysoitaviksi elementeiksi, morfeemeiksi. Propp käytti samaa metodia analysoidessaan kansansatuja. Hän sivuutti kertomusten sävyn ja tyylikeinot ja keskittyi jakamaan venäläiset kansansadut niiden pienimpiin toiminnallisiin rakenneosiin, joita hän kutsui funktioiksi. Analysoimalla satojen satujen henkilötyyppejä ja toimintaa Propp tuli siihen johtopäätökseen, että perinteisissä venäläisissä kansansaduissa oli vain 31 yleistä ja toistuvaa peruselementtiä. Kaikki funktiot eivät välttämättä esiintyneet yksittäisessä sadussa.
Proppin mukaan elementit eli funktiot vastasivat tiettyä toimintaa ja esiintyivät aina samassa järjestyksessä. Esimerkkejä Proppin erottamista elementeistä olivat "Sankarille osoitetaan kielto ", "Kieltoa rikotaan", "Väärä sankari tai konna paljastuu" ja "Sankari menee naimisiin ja nousee valtaistuimelle". Säännönmukaisesti satu päättyi funktioihin "Konna saa rangaistuksensa" ja "Sankari menee naimisiin ja nousee valtaistuimelle".
Lisäksi Propp löysi kaikkiaan seitsemän ihmesaduissa toistuvaa roolia tai perushahmoa, joita voidaan verrata A. J. Greimasin aktanttimallin aktantteihin:
Proppin tutkimuksilla on sittemmin ollut suuri vaikutus muun muassa elokuvakäsikirjoituksen teoriaan.
Kansansadun funktiot.
Alkutilanne: perheenjäsenet ja sankari esitellään
Lützenin taistelu

Lützenin taistelu käytiin kolmikymmenvuotisessa sodassa juliaanisen kalenterin mukaan 6. marraskuuta 1632 (gregoriaanisen kalenterin mukaan 16.11.). Se oli yksi sodan ratkaisutaisteluista. Taistelussa protestanttisen Ruotsin armeija liittolaisineen hyökkäsi katolisen Pyhän saksalaisroomalaisen keisarikunnan armeijan kimppuun. Lützenin taisteluun osallistui noin 700 suomalaista, jotka muodostivat noin 4 prosenttia Ruotsin armeijan vahvuudesta.
Taistelu oli äärimmäisen tasaväkinen. Taistelun loppuvaiheessa Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolf kaatui, mutta keisarillinen armeija perääntyi Wallensteinin johdolla Leipzigiin. Vaikka Ruotsi saavutti strategisen voiton, kuninkaan kaaduttua se perääntyi nopeasti useimmilta Saksasta valloittamiltaan alueilta.
Östersund

Östersund on Ruotsin Jämtlandin läänin ja Jämtlandin maakunnan ainoa kaupunki ja suurin taajama. Se sijaitsee Storsjön-järven rannalla. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 44 327 asukasta. Östersundin taajama kuuluu pääosin Östersundin kuntaan, mutta pieniltä osin myös Krokomin kuntaan.
Östersund toimi 1900-luvulla varuskuntakaupunkina, mutta varuskuntaa on lakkautettu 2005–2006. Frösön-saarella on eläinpuisto ja säveltäjä Wilhelm Peterson-Bergerin koti.
Kaupungin perusti vuonna 1786 Ruotsin kuningas Kustaa III. Kaupungissa asui pitkään vain muutama sata asukasta, kunnes 1880-luvulla sinne rakennettiin rautatie. Rautatien ja metsäteollisuuden ansiosta kaupunki kasvoi nopeasti.
Östersund on hakenut yhdessä Åren kanssa talviolympialaisia vuosiksi 1994, 1998 ja 2002, mutta hanke kariutui joka kerta. Vuoden 1994 kisat myönnettiin Norjan Lillehammerille, 1998 kisat Japanin Naganolle ja 2002 kisat Yhdysvaltain Salt Lake Citylle. Östersund järjesti vuoden 2008 ampumahiihdon MM-kilpailut.
Östersund on Kajaanin ystävyyskaupunki.
Media.
Sanomalehdet Östersunds-Posten ja Länstidningen Östersund ilmestyvät paperisena kuudesti viikossa.
Fu-Tourist

Fu-Tourist (myös nimillä Fun Tourist/Fun-Tourist) oli turkulaisen Jori Sjöroosin vähemmän tunnettu tanssimusiikkiprojekti. 
Fu-Touristin tuotannossa yhdistyivät muun muassa kierrätetty 1980-luvun disko, elektro, house ja dance. Sjöroos teki musiikkinsa lähinnä itse, mutta esityksissä kokoonpano oli nelihenkinen: Jori Sjöroos, Jussi Lehtinen, Ville Särmä ja Tom Riski.
Fu-Touristilla oli levytyssopimus Sonyn Epic Recordsin kanssa. Fu-Tourist tuli suuren yleisön tietoon singlellään "King Kong of the Dance Floor" vuonna 1999, mutta oli jo tätä ennen julkaissut muitakin singlejä niin CD- kuin LP-levyinäkin. Debyyttialbumi "The Universe Is For Us" julkaistiin vuonna 2002.
Kamtšatkan niemimaa

Kamtšatkan niemimaa () sijaitsee Venäjän itäosassa Ohotanmeren, Beringinmeren ja Tyynenmeren välissä. Niemimaan pituus on noin 1 200 kilometriä, levein kohta 560 kilometriä ja pinta-ala noin 370 000 neliökilometriä eli vähän enemmän kuin Suomen.
Luonto.
Kamtšatka on pinnanmuodoltaan varsin vaihteleva. Niemimaan keskiosissa kohoavat korkeat Sredinnyivuoret, rannikolla ja Kamtšatkajoen laaksossa maasto on paikoin alankoa. Vulkaaninen toiminta on vilkasta: alueella on 127 tulivuorta, joista 27 on toimivaa. Korkein huippu on tulivuori Kljutševskaja sopka (4 750 m). Niemimaalla on myös geysirejä. Niemimaan ilmasto vaihtelee eri alueilla.
Pomeranssi

Pomeranssi eli hapanappelsiini ("Citrus aurantium") on ruutakasveihin (Rutaceae) kuuluva sitruspuulaji. Sen hedelmää kutsutaan myös samalla nimellä.
Pomeranssipuun korkeus vaihtelee kolmesta kymmeneen metriin. Sen oksasto on tiiviimpi kuin appelsiinipuulla.
Pomeranssi on kotoisin Kaakkois-Aasiasta ja sitä on ollut varhain jo eräillä Tyynenmeren saarilla, kuten Guamilla, Fidžillä ja Samoasaarilla. Arabit ovat tuoneet sen Eurooppaan, erityisesti Espanjaan. Nykyään sen pääviljelysaluetta ovat Florida ja latinalainen Amerikka.
Pomeranssia käytetään yleisesti marmeladin makuaineena. Lisäksi jauhettua, kuivattua pomeranssinkuorta käytetään mausteena esimerkiksi piparkakuissa ja mämmissä sekä curação-liköörissä.
Bergamotti

Bergamotti ("Citrus bergamia") on ruutakasveihin kuuluva sitruspuu, jota viljellään pääasiassa Italiassa ja Pohjois-Afrikassa.
Bergamotin hedelmä on pieni ja päärynänmuotoinen. Kasvia viljellään ennen kaikkea hedelmän kuoresta saatavan eteerisen öljyn vuoksi. Tämä hedelmän kuoresta puristettu bergamottiöljy on väriltään keltaista tai vihreää, kitkerän makuista ja sitrukselta tuoksuvaa. Öljyä käytetäänkin lähinnä parfyymeihin ja muun muassa kosmetiikan hajusteena. Se oli yksi 1700-luvulla kehitetyn alkuperäisen "Eau de Colognen" eli kölninveden ainesosista. Sitä käytetään aromaterapiassa masennuksen hoitoon ja öljyllä on myös ruuansulatusta edistäviä vaikutuksia. Muun muassa Earl Grey -teesekoitus sekä General-nuuska on maustettu bergamottiöljyllä, mutta öljyä ei yleisesti käytetä makuaineena.
Sukaattisitruuna

Sukaattisitruuna ("Citrus medica") on ruutakasveihin ("Rutaceae") kuuluva sitruspuu ("Citrus"). Se on peräisin Itä-Aasiasta, jossa se kasvaa sekä villinä että viljeltynä, mutta nykyään sitä viljellään eniten Välimeren maissa. Sukaattisitruunasta tunnetaan myös viljelymuunnos, jonka hedelmät ovat uurteisia tai sormimaisesti jakaantuneita. Sen hedelmää on kutsuttu "Buddhan kädeksi" tai "sormisukaattisitruunaksi".
Sukaattisitruunan on arveltu olevan pomelon ja mandariinin ohella yksi kolmesta kantalajista, joiden risteytymistä muut sitruspuut ovat saaneet alkunsa. Sukaattisitruuna on myös Euroopassa kauimmin tunnettu sitrushedelmä. Se tuli Kreikassa tunnetuksi Aleksanteri Suuren sotaretkien jälkeen noin 300 eaa., ja jo Theofrastos kuvasi sen tarkoin. Vanhalla ajalla sitä käytettiin etupäässä lääkekasvina, mutta sitä arvostettiin myös sen hienon aromin vuoksi. Nimi "Citrus", jota nykyään käytetään koko suvusta, tarkoitti alkujaan nimenomaan sukaattisitruunaa.
Sukaattisitruunaa ei käytetä tuoreina hedelminä, mutta sen kuoresta saatavaa sukaattia käytetään varsinkin leivonnaisissa. Sen hedelmiä käytetään sokeroituina, kuivattuina ja kuutioituina muun muassa englantilaisen jouluhedelmäkakun mausteeksi. Sitä voidaan käyttää myös kalaruokien mausteena. Sokeroidut hedelmät valmistetaan sitruunankuorista.
Sukaattisitruunaa käytetään rituaalisesti juutalaisten sukkot-juhlassa. Tässä yhteydessä siitä käytetään nimeä etrog.
Rumeliini

Rumeliini ("Citrus" × "tangelo"), jota kutsutaan toisinaan myös nimillä "tangelo" ja "ugli", on ruutakasveihin ("Rutaceae") kuuluva sitruspuu ("Citrus"). Samalla nimellä kutsutaan myös sen hedelmää. Rumeliini on greipin ("Citrus" × "paradisi") ja mandariinin ("Citrus reticulata") risteymä ja kotoisin Jamaikalta, mistä se löydettiin vuonna 1924.
Kuvaus.
Rumeliinipuu kasvaa 5–7 metriä korkeaksi. Lehdet ovat muiden sitruspuiden tapaan nahkeat, kiiltävän kirkkaanvihreät. Hedelmät kasvavat 6–12 kappaleen ryppäinä ja pysyvät puussa viikkoja kypsymisen jälkeenkin.
Rumeliinin hedelmä on suuren greipin kokoinen, epämääräisen muotoinen, kuoreltaan vihreänkeltainen ja röpelömäinen. Hedelmäliha on mehukas ja maukas.
Itä-Hakkila

Itä-Hakkila () on kaupunginosa Vantaalla Hakunilan pohjoispuolella vanhan Lahdentien varrella. Itä-Hakkila sijaitsee Itä-Vantaalla, Lahdenväylän itäpuolella. Naapurikaupunginosia ovat Hakkila lännessä, Hakunila etelässä, Sotunki idässä ja Kuninkaanmäki pohjoisessa. Noin 2 700 asukkaan pientalovaltaisessa Itä-Hakkilassa ei ole yhtään kerrostaloa, mutta viime vuosina rivitaloja on valmistunut hieman enemmän. Alueella yli 80 % taloista on omistusasuntoja. Vuoden 2020 lopussa muuta kuin suomea, ruotsia tai saamea äidinkielenään puhuvien osuus alueen väestöstä oli 7,6 prosenttia. 
Itä-Hakkilan rakentaminen aloitettiin Lahdentien valmistumisen aikoihin 1950-luvun alussa. Aluetta rakennettiin nopeasti parin vuosikymmenen ajan, ja 1980-luvulla rakentaminen vilkastui niin, että asuntokanta tuplaantui.
Kaupunginosan palveluihin lukeutuvat alakoulu, päiväkoti ja urheilukenttä sekä tanssilava Helsinki Pavi. Kaupunginosaan kuuluvat myös Pyhän Annan lastenkirkko, Saksalaisten sotilaiden hautausmaa, Opaskoirakoulu ja Vantaan vankila. Lähellä sijaitsee myös Honkanummen hautausmaa.
Luettelo Ruotsin suomenkielisistä paikannimistä

Tämä artikkeli on luettelo suomenkielisistä paikannimistä Ruotsissa.
Historiallisesti Ruotsissa on ollut suomenkielistä väestöä Keski-Ruotsin metsäseuduilla, joissa asuneita suomalaisia on sanottu metsäsuomalaisiksi (ruots. "skogsfinnar") ja heidän asuttamiaan alueita kutsutaan edelleen suomalaismetsiksi (ruots. "finnskogen"). Lisäksi puhutaan suomalaismaista (ruots. "finnmarken"). Myös Norrbottenin läänissä Tornionjoen länsipuolisella alueella on perinteisesti ollut suomenkielistä väestöä. Heidän käyttämäänsä suomen kielen murretta sanotaan joskus meän kieleksi. Suurin osa nykyisistä ruotsinsuomalaisista on kuitenkin muuttanut Ruotsiin vasta toisen maailmansodan jälkeen.
Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksella (Kotus) on nimiarkistossaan Ruotsia koskien yli 11 000 suomenkielistä paikannimeä Länsipohjasta (kuuluu Norrbottenin lääniin), ja Värmlannin metsäsuomalaisalueilta löytyy 3 500 paikannimeä. Ruotsissa toimiva Institutet för språk och folkminnen (merkitys "Kielen ja kansanperinteen tutkimuslaitos") on myös koonnut suomenkielisiä paikannimiä.
Suomen- tai meänkieliset ja saamenkieliset paikannimet pitäisi Ruotsin hallituksen mielestä saada näkyville muun muassa tienviittojen avulla. Hankkeeseen on myönnetty rahallista avustusta. Kielen ja kansanperinteen tutkimuslaitos on ehdottanut paikannimien merkitsemistä tienviittoihin meänkielellä, mutta Ruotsin liikennevirasto ei pidä esitystä ongelmattomana.
Paikannimet Norrbottenin läänissä.
Seuraavilla Norrbottenin läänin kunnilla on suomenkielinen nimi:
Myös Bodenia on joskus kutsuttu suomenkielisellä nimellä "Puuti".
Seuraavista kartoista näkyy, missä päin Ruotsia sijaitsee paikannimiä, joissa on tietynlainen suomenkielinen loppuosa. Kartat kuvaavat sanoihin "joki", "järvi", "oja" ja "vaara" päättyvien paikannimien sijaintia.
Seuraavassa on lueteltu kunnittain suomenkielisiä paikannimiä läänin kunnissa.
Paikannimet metsäsuomalaisalueilla.
Värmlanti.
Värmlannin läänissä Torsbyn kunnassa sijaitseva Lekvattnet oli vuoteen 1821 nimeltään "Lautasalmi". Samassa kunnassa sijaitseva "Ritamäki" oli viimeinen paikka, jossa metsäsuomalaisia asui.
Taalainmaa.
Orsan suomalaismetsä kuuluu osin Taalainmaan ja osin Hälsinglandin maakuntaan. Nykyisin alue sijaitsee Ljusdalin kunnassa. Suomenkielisiä paikannimiä ovat esimerkiksi:
Sovinnaisnimiä.
Kaupunkeja.
Eräistä kaupungeista käytetään suomenkielisiä sovinnaisnimiä:
Näiden lisäksi Skellefteåta on joskus saatettu kutsua suomeksi nimellä "Heletti" ja Bodenia nimellä "Puuti".
Maakuntien sovinnaisnimet.
Näiden paikkakuntien ohella monilla Ruotsin maakunnilla on ollut tai on edelleen suomenkielisiä sovinnaisnimiä. Osa niistä on sittemmin jäänyt pois käytöstä, mutta osaa käytetään vieläkin. Käytöstä jääneiden sovinnaisnimien sijaan käytetään nykyään maakuntien ruotsinkielisiä nimiä. Osa Ruotsin lääneistä on nimetty maakuntien mukaan, jolloin myös läänin nimessä on käytetty sovinnaisnimeä.
Käytössä olevia sovinnaisnimiä ovat:
Käytössä harvinaistuneita maakuntien sovinnaisnimiä puolestaan ovat:
Blekingellä, Härjedalenilla ja Medelpadilla ei ole ollut yleisesti tunnettuja sovinnaisnimiä.
Timanin selänne

Timanin selänne (myös "Timaninvuoret" tai "Timanvuoret", ) on Petšoran ja Mezenin sekä Petšoran ja Vytšegdan välinen vedenjakajaylänkö Komin tasavallassa, Nenetsiassa ja Arkangelin alueella Pohjois-Venäjällä Koillis-Euroopassa.
Timanin selänne ulottuu Komin kaakkoisosasta Jäämeren rannikolle Tšošanlahden perukkaan. Timanin selänne on loivakaartoista harvoin kumpuilevaa, metsän ja soiden peittämää ylänköä. Selänne on noin 900 kilometriä pitkä ja sen leveys on noin 60–80 kilometriä. Selänteen korkein kohta on 471 metriä merenpinnan yläpuolella.
Timanin selänne on jäänne devoni- ja kivihiilikausilla poimuttuneen ja myöhemmin kvartäärisiin kulutusjätteisiin peittyneestä vuoristosta.
Vuojola

Vuojola, Vuojonmaa ja Vuojanmaa ovat Gotlannin saaren vanhoja suomalaisia nimiä, jotka esiintyvät muun muassa kansanrunoissa. Vanhojen ruotsinkielisten asiakirjojen käännöksissä Gotlanti on käännetty suomeksi Vuojolaksi ja gotlantilaiset vuojolaisiksi. Virossa Gotlanti tunnetaan samankaltaisella nimellä Ojamaa. Gotlannista tuotua vuolukiveä on nimitetty "vuojonkiveksi".
Vuojolasta puhutaan usein kalevalaisissa runoissa, mutta tällöin on monissa tapauksissa kyseenalaista, tarkoittaako Vuojola Gotlantia. Sanan vanha merkitys vaikuttaa pääosin unohtuneen kansanrunouden keruuseen mennessä. Vuojolaa käytetään runoissa melko vapaasti eri vieraiden paikkojen nimien, kuten Pohjolan, toisintonimenä. Vuojolaisella tarkoitettiin toisinaan lappalaista.
Tikru

Tikru tai Tiikeri () on kuvitteellinen hahmo A. A. Milnen kirjoittamissa Nalle Puh -satukirjoissa ja Disneyn Nalle Puh-tarinoissa. Hän asuu Puolen hehtaarin metsässä puumajassa.
Tikru on pehmolelutiikeri, joka voi pomppia hännässään olevalla vieterillä. Tikru on iloinen ja rakastaa pomppimista yli kaiken. Tikru on saanut inspiraation A. A. Milen pojan, Christopher Robin Milnen pehmolelusta. Esitellessään itsensä Tikru kertoo useimmiten tavan, jolla hänen nimensä kirjoitetaan.
Tikru tavataan ensimmäistä kertaa kirjassa "Nalle Puh rakentaa talon" ("The House at Pooh Corner"). 
Disney on käyttänyt hahmoa omissa Nalle Puh -piirroselokuvissaan ja niiden oheistuotteissa sekä tehnyt hänestä kokoillan piirroselokuvan "Tiikerin oma elokuva" (2000) ja lyhytelokuvan "Nalle Puh ja Tiikeri kans!" (1974).
Surf

Surf tai surf rock on musiikkigenre, johon liittyy olennaisena osana 1950-luvun lopulla syntynyt kalifornialainen surffauskulttuuri. Surf-musiikki nousi suureen suosioon vuonna 1961, ja siitä muodostuikin eräs Yhdysvaltain suosituimmista tyylilajeista 1960-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Perinteiselle surf-musiikille on tyypillistä lyhyt kesto, iloinen melodia ja rock and roll -rytmi. Myös jousikaiun () sekä tremolo-efektien käyttö on osa äänimaailmaa.
Surf-musiikin lähtölaukauksina on pidetty Dick Dalen singleä ”Let’s Go Trippin”. Dale on ollut vaikutusvaltaisin surf-kitaristi, ja juuri häneen liitetään kitaran jousikaiku-soundi sekä surf-musiikissa usein kuullut torviriffit ja melodioiden itämaiset vivahteet. 1960-luvun tunnettuihin surf-yhtyeisiin kuuluivat myös The Ventures ja The Chantays. 1990-luvun keskivaiheilla surf-musiikki koki jonkinlaista uutta tulemista useiden uusien yhtyeiden muodossa.
Kuuluisimpia surf-kappaleita ovat muun muassa Dick Dalen esittämä ”Misirlou”, jota on käytetty esimerkiksi "Pulp Fiction" -elokuvassa, sekä The Surfaris -yhtyeen kappale ”Wipeout”. The Chantaysin ”Pipeline” ja The Venturesin ”Walk, Don’t Run” kuuluvat niin ikään tunnetuimpiin surf-kappaleisiin. Samoin 1960-luvun "James Bond" -elokuvien ”James Bond Theme” -teeman alku muistuttaa surfia. Sen sijaan The Beach Boys -yhtyeen varhaisilla levyillä on hyvin vähän tekemistä varsinaisen surfin kanssa, vaikka yhtye usein liitetään surf-musiikkiin. The Beach Boys edusti ennemminkin surf pop -genreä.
Surf-musiikille sukua on Suomessa 1960-luvulla esitetty ”rautalankamusiikki”, mutta se otti runsaasti vaikutteita myös brittiläisestä instrumentaali-rockista ja suomalaisesta populaarimusiikista.
Lokit

Lokit (Laridae) on rantalintujen lahkoon kuuluva heimo, johon kuuluu 15 sukua. Varsinaisten lokkien (alaheimo Larinae) täysikasvuisten yksilöiden höyhenpeitettä hallitsevat tyypillisesti musta ja valkoinen väri sekä harmaan eri sävyt. Nuoret ja talvipukuiset linnut ovat hyvin erivärisiä, usein ruskeankirjavia.
Saksinokat (suku "Rynchops") luettiin aiemmin erilliseen saksinokkien heimoon Rynchopidae, mutta nykyisin nekin kuuluvat lokkeihin. Myös tiiroja on toisinaan pidetty omana heimonaan.
Elintavat.
Lokit pesivät rannikoilla, sisävesillä ja soilla, yleensä suurissa yhdyskunnissa. Pesän ne tekevät maahan ja munivat lähes aina kolme munaa. Pesä on yksinkertainen kasveista rakennettu syvennys matalan kasvillisuuden joukossa.
Varsinkin pesimäajan ulkopuolella lokit kerääntyvät usein monen lajin sekaparvina suojaisille vesistöille, järville, satamiin ja keinoaltaiden lähettyville yöpymään tai etsimään ravintoa. Väliä ruokailu- ja yöpymispaikoilla voi olla 40 kilometriä. Lokit lentävät ruokailu- ja yöpymispaikoille aamu- ja iltalennoilla korkealla jonoissa tai auramuodostelmassa.
Pienikokoiset lokkilajit pyydystävät ravintonsa yleensä veden pinnalta, mutta voivat kastautua veteen saadakseen kalan kiinni. Kesällä ne voivat kokoontua isoina parvina saalistamaan korkealta ilmasta surviaissääskiä ja lentomuurahaisia. Suurikokoisemmat lajit syövät haaskoja, kalaa, jätteitä, lintujen poikasia ja -munia ja joskus myös aikuisia vesilintuja. Sekä pienet että suuret lajit kerääntyvät usein pelloille ja niityille syömään kastematoja.
Tiirat

Tiirat (Sterninae) on rantalintujen ryhmä, johon kuuluvia lajeja elää kaikkialla maailmassa. Tiirat viettävät suuren osan elämästään merellä. Sukupuolet ovat ulkonäöltään samanlaiset.
Tiirat luokiteltiin aiemmin omaksi Sternidae-heimokseen, mutta nykyisin niiden katsotaan olevan osa lokkien heimoa Laridae.
Suomessa on tavattu yhdeksän tiiralajia:
SOS

SOS on kansainvälinen morseaakkosilla annettava hätämerkki. Se koostuu kolmesta lyhyestä, kolmesta pitkästä ja kolmesta lyhyestä merkistä (· · · – – – · · ·) eli Morsen aakkosin annetuista kirjaimista S, O ja S.
SOS voidaan antaa sähköttämällä, äänimerkinantolaitteilla, valolla, signaalilipuilla tai lippuviittomilla, jopa paukuttamalla laivan runkoa tai muuta kiinteää esinettä. SOS on yleismaailmallisesti pätevä hätämerkki.
Yleisen uskomuksen mukaan lyhenne SOS tulee sanoista "save our souls" (”pelastakaa sielumme”), joskus myös "save our ship" (”pelastakaa laivamme”) tai "send our savior" (”lähettäkää pelastajamme”). Todellisuudessa kirjainyhdistelmä SOS valittiin, koska se on tarpeeksi yksinkertainen kenen tahansa muistaa, lähettää ja tunnistaa ja se on helposti erottuva koodi morseaakkosilla ilmaistuna. Jopa täysin kokematon henkilö osaa lähettää tai tunnistaa SOS-merkin. Toisen uskomuksen mukaan RMS "Titanic" olisi ollut ensimmäinen hädässä ollut laiva, joka olisi käyttänyt SOS-hätäkutsua. Todellisuudessa ensimmäinen SOS-hätäkutsu lähetettiin jo kolmea vuotta aiemmin.
Alun perin lennätinliikenteessä käytetty hätämerkki oli CQD ("CQ" tarkoittaa ”kutsu kaikille”), jota ehdotti Guglielmo Marconi ja joka hyväksyttiin vuonna 1904. Saksalaisesta SOS-merkistä tehtiin virallinen hätämerkki Berliinin konferenssissa vuonna 1906.
Tällöin se korvasi CQD-merkin. SOS hyväksyttiin virallisesti vuonna 1908.