tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Julius Harff

Carl Julius Harff (30. marraskuuta 1816 Wismar, Mecklenburg – 27. maaliskuuta 1871 Helsinki) oli Suomeen muuttanut saksalainen kauppias, laivanvarustaja ja kauppaneuvos.
Julius Harff oli työssä 1830-luvulla lyypekkiläisissä kauppahuoneissa ja vuodesta 1839 alkaen hän toimi kauppaedustajana, kauppakomissionäärinä ja kauppavaltuutettuna kiertäen lähes joka vuosi Suomen kaupungeissa. Vuonna 1853 Harff otti Suomen kansalaisuuden ja asettui pysyvästi kauppiaaksi Helsinkiin. Hänen yhtiökumppaneinaan olivat saksalaiset kauppiaat Ignatz Schiefner (1809–1875) ja Ernst Allwardt (1833–1872). Harff piti Helsingistä yllä kauppayhteyksiä Lyypekkiin, Pietariin ja Tallinnaan. Hänestä tuli Lyypekin konsuli 1863, Belgian konsuli 1864 ja Pohjois-Saksan liiton Suomen konsuliksi 1868.
Vuonna 1857 Harff oli mukana perustamassa Sydfinska Ångfartygsbolaget-varustamoa, joka hankki vuonna 1858 Suomen ensimmäiset suuret höyrylaivat, Hullissa Englannissa rakennetut Nikolain ja Alexanderin. Harff oli osakkaana myös muissa suomalaisissa höyrylaivayhtiöissä, kuten Österbottniska Ångfartygs Ab:ssä. Harffin liikkeen yhteydessä toimi höyrylaivatoimisto ja hän ilmoitteli säännöllisesti sanomalehdissä laivojen saapumis- ja lähtöaikoja. Harff sai kauppaneuvoksen arvon vuonna 1869.
Harff sai toimiluvan yhdessä helsinkiläisten kauppiaiden Feodor Kiseleffin (1823–1874) ja Adolf Fredrik Waseniuksen (1829–1903) kanssa yksityisen rautatien rakentamiseksi Hyvinkäältä Hankoon. Sen jälkeen kun Riihimäen-Pietarin välinen rautatieyhteys valmistui syyskuussa 1870, Hangon rata olisi mahdollistanut usean kuukauden pidennyksen Pietariin ja Helsinkiin suuntautuvalle laivaliikenteelle koska Hangon satama pysyi kauemmin jäistä vapaana. Hangon rautatiehanke eteni kuitenkin hitaasti sillä samaan aikaan oli suunnitteilla rautatieyhteyden rakentaminen Pietarista Tallinnaan. Hart oli maaliskuussa 1871 neuvottelemassa Pietarissa ratahankkeen rahoituksesta kun hän sairastui koleraan ja joutui palaamaan Helsinkiin. Hän kuoli pian kotiin paluunsa jälkeen. Pietarilaisten pankkien rahoittama Hangon rata toteutui vuonna 1873 mutta rata menestyi huonosti Tallinnan sataman kilpailun takia. 
Harff haudattiin Hietaniemen vanhalle hautausmaalle. Perheetön Harff siirsi testamentillaan liiketoimintansa kumppaneilleen Schiefnerille ja Allwardtille.
Aleksi Pennanen

Aleksi Pennanen (s. 5. heinäkuuta 2000) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa valkeakoskelaista Futsal Mad Maxia kaudella 2020-2021.
Jalkapallon Suomen Cup 2019

Jalkapallon Suomen Cup 2019 oli 65. kerran järjestetty jalkapallon Suomen Cup. Aikaisemmista vuosista poiketen vuoden 2019 Suomen Cup pelattiin yhden kalenterivuoden aikana, alkaen tammikuussa ja päättyen kesäkuussa pelattavaan finaaliin. Samoin aikaisemmista vuosista poiketen ei pelattu lainkaan karsintakierroksia, vaan Veikkausliigan joukkueet ja Ykkösen joukkueet sijoitettiin automaattisesti omiin lohkoihinsa ja alemmilla sarjatasoilla pelanneet joukkueet pystyivät lunastamaan paikkansa Suomen Cupissa erillisten turnausten kautta. 
Cupiin ilmoittautuneet Kakkosen joukkueet pelasivat oman lohkovaiheensa ja pudotuspelit, ja kaksi finaaliin päässyttä joukkuetta lunastivat paikan Suomen Cupin neljännesvälieriin. Kakkosen Cupiin saivat osallistua myös edellisenä kautena Kolmoseen tippuneet joukkueet. Kakkosen oman cupin finaali pelattiin samanaikaisesti Suomen Cupin finaalin kanssa. Kakkosta alemmilla sarjatasoilla pelanneet joukkueet pystyivät osallistumaan 2019 Regions' Cupiin, jonka finalistit lunastivat paikkansa vuoden 2020 Suomen Cupiin.
Lohkovaihe.
Veikkausliigan joukkueet on jaettu kahteen 6 joukkueen lohkoon, joiden 4 parasta etenee Cupin neljännesvälieriin. Ykkösen joukkueet on jaettu kahteen 5 joukkueen lohkoon, joiden 2 parasta etenee Cupin neljännesvälieriin.
Justus Kunnas

Justus Kunnas (s. 4. maaliskuuta 1999) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa Akaa Futsalia. Kunnas on edustanut myös Suomen maajoukkuetta . Pelaajaprofiililtaan Kunnas on laitapelaaja.
Mikko Heritty

Mikko Heritty (s. 21. syyskuuta 1993) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa valkeakoskelaista Futsal Mad Maxia kaudella 2020-2021. Pelaajaprofiililtaan Heritty on laitapelaaja.
Riku Raikko

Riku Raikko (s. 25. kesäkuuta 1988 Valkeakoski) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa valkeakoskelaista Futsal Mad Maxia kaudella 2020–2021. Pelaajaprofiililtaan Raikko on pohjapelaaja.
Česlovas Sasnauskas

Česlovas Sasnauskas (19. kesäkuuta 1867 Kapčiamiestis – 18. tammikuuta 1916 Pietari) oli liettualainen säveltäjä, urkuri ja kuoronjohtaja. Hänen teoksistaan suurin osa on sävelletty kuorolle tai säestetylle soololauluäänelle. Hänen lauluihinsa kuuluu "Kur bėga Šešupė" ja soitinmusiikkituotantoonsa lukuisia urkuteoksia.
Sasnauskas sai varhaisimman musiikkikasvatuksen vanhemmiltaan, joilta oppi urkujensoiton. Pietarin konservatoriossa hän opiskeli vuosina 1892–1898 laulua Stanislav Gabelin ja Antonio Cotognin johdolla. Vuodesta 1895 kuolemaansa Sasnauskas työskenteli Pyhän Katariinan kirkon urkurina ja kuoronjohtajana Pietarissa. Hän oli aiemmin toiminut kirkkojen urkurina Gražiškiaissa, Vilkaviškiksessä ja Daugavpilsissä. Sasnauskas myös esiintyi laulajana, opetti ja kirjoitti artikkeleita. Hän suoritti opintoja arkeologian instituutissa (1902–1904) ja matkusti Roomaan sekä Euroopan eri luostareihin tutkimaan gregoriaanista laulua.
Sasnauskasin maallinen vokaalimusiikki on hyvin melodista, ja hän käytti kansanmusiikin aineksia teoksissaan. Hengellisissä teoksissaan hän yhdisteli läntisten ja slaavilaisten kirkkomusiikkiperinteiden vaikutteita.
Akseli Tiensuu

Akseli Tiensuu (s. 29. tammikuuta 1997) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa seuraa Futsal Mad Max. Pelaajaprofiililtaan Tiensuu on pohjapelaaja.
Tomas Venclova

Tomas Venclova (s. 1937 Klaipėda) on liettualainen runoilija, kielenkääntäjä ja kirjallisuudentutkija.
Venclova sai diplomin filologiassa Vilnan yliopistosta vuonna 1960 ja opiskeli vuosina 1966–1971 semiotiikkaa sekä venäjänkielistä kirjallisuutta Tarton yliopistossa. Vuonna 1985 hän sai Yalen yliopistossa filosofian tohtorin arvon slaavilaisissa kielissä ja kirjallisuudessa. Vuosina 1961–1965 Venclova asui Moskovassa ja vuosina 1969–1972 Leningradissa. Näinä aikoina hän ystävystyi muiden muassa Anna Ahmatovan, Aleksandr Ginzburgin ja Joseph Brodskyn kanssa. Liettuaan palattuaan Venclova pääsi kirjallisuuden historian ja semiotiikan luennoitsijaksi Vilnan yliopistoon. Hän aktivoitui myös toisinajattelijoiden piireissä ja osallistui vuonna 1976 ihmisoikeuksien puolesta kampanjoineen Vilnan Helsinki-ryhmän perustamiseen.
Vuonna 1977 Venclova loikkasi Yhdysvaltoihin. Hän sai sieltä poliittisen turvapaikan, ryhtyi Kalifornian yliopiston, Berkeleyn vierailevaksi professoriksi ja menetti Neuvostoliiton kansalaisuutensa. Vuosina 1980–2012 Venclova opetti Yalen yliopistossa slaavilaista kirjallisuutta, vuodesta 1993 professorina. Koska hänen runonsa ja esseensä joutuivat kommunismin ajan Liettuassa sensuurin kohteiksi, suurin osa hänen tuotannostaan on peräisin länteen loikkaamisen jälkeiseltä ajalta. Venclovan runokokoelmia on käännetty esimerkiksi englanniksi, saksaksi, italiaksi, ruotsiksi, venäjäksi, puolaksi, unkariksi ja kiinaksi. Kääntäjien joukossa on ollut Durs Grünbein. Venclova on itse kääntänyt lukuisten runoilijoiden kuten T. S. Eliotin, W. H. Audenin, Charles Baudelairen, Saint-John Persen, Boris Pasternakin, Anna Ahmatovan, Joseph Brodskyn, Czesław Miłoszin ja Wisława Szymborskan töitä liettuan kielelle.
Venclova sai vuonna 2000 Liettuan kansallisen kulttuuri- ja taidepalkinnon. Hänellä on myöhemmällä iällään ollut asuinpaikat sekä Connecticutin New Havenissa että Vilnassa.
Hugo Kukkasniemi

Hugo Kukkasniemi (s. 7. tammikuuta 1999) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa seuraa Futsal Mad Max. Pelaajaprofiililtaan Kukkasniemi on laitapelaaja.
Arttu Haataja

Arttu Haataja (s. 2. marraskuuta 2001) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa valkeakoskelaista Futsal Mad Maxia kaudella 2021-2022. Pelaajaprofiililtaan Haataja on laitapelaaja.
Joona Heritty

Joona Heritty (s. 7. heinäkuuta 1995) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa seuraa Futsal Mad Max. Pelaajaprofiililtaan Heritty on laitapelaaja.
Minami-Alps

Minami-Alps (, ’Etelä-Alpit’) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Kōshin’etsun alueella Yamanashin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin länsiosassa Akaishivuorten eli Japanin eteläisten Alppien juurella, mistä kaupunki on saanut nimensä. Merkittävin vuorenhuippu on Kitadake, Japanin toiseksi korkein vuori. Asutus on keskittynyt kaupungin itäosiin Kamanashijoen oikean rannan tasangolle. Minami-Alpsissa on 71 430 asukasta (kesäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 264,14 neliökilometriä.
Minami-Alps on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2003 liittämällä yhteen Kōsain, Kushigatan, Shiranen ja Wakakusan maaseutukaupungit sekä Ashiyasun ja Hattan kyläkunnat. Kaupungin nimi on Japanissa ensimmäinen, jonka osana on katakanalla kirjoitettava lainasana. Historiallisesti alue sijaitsi Fujijokea etelään johtaneen vesiliikennereitin varrella. Merkittäviä elinkeinoja ovat tekstiili- ja elektroniikkateollisuus sekä hedelmien, kuten kakien, persikoiden, viinirypäleiden ja kirsikoiden viljely. 
Minami-Alpsin nähtävyyksiä ovat luonnonkauniit vuoristoalueet, kuten Hakuhōn laakso ja Yashajinin sola. Kainkoira on kotoisin kaupungista. Osa kaupungin alueesta kuuluu Etelä-Alppien kansallispuistoon.
Mikko Matinaro

Mikko "Moli" Matinaro (s. 5.tammikuuta 1988) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa valkeakoskelaista Futsal Mad Maxia kaudella 2020-2021. Pelaajaprofiililtaan Matinaro on pivot.
Wilhelm Rothe

Friedrich Wilhelm Alexander Rothe (25. elokuuta 1825 Viipuri – 10. joulukuuta 1889 Viipuri) oli suomalainen Viipurissa vaikuttanut tukkukauppias, teollisuudenharjoittaja ja kauppaneuvos (1887).
Rothen vanhemmat olivat Lyypekistä Viipuriin vuonna 1829 muuttanut kauppias, konsuli Carl Heinrich Reinhold Rothe ja Wilhelmina Catharina Tesche. Hän tutustui liikealaan ensin isänsä kauppahuoneessa Viipurissa ja sitten Hampurissa. Rothe palasi 1849 Viipuriin ja hänestä tuli toiminimen "Carl Rothe &amp; Co" osakas. Wilhelm Rothe perusti Viipuriin sikuritehtaan 1859 ja vanutehtaan 1860. Hän hankki Viipurin kaupungilta viinanpoltto-oikeuden ja rakensi sitten viinanpolttimon Pantsarlahteen 1862. Polttimo oli vuonna 1867 tapahtuneeseen tulipaloon saakka Viipurin suurin viinanpolttimo valmistaen vuodessa 100 000 kannua viinaa.
Vuonna 1863 Rothe perusti Viipurin Repolan kaupunginosaan olutpanimon yhdessä konsuli Julius Dippelin ja muiden liikekumppanien kanssa. Saksalaistyyppistä olutta valmistanut panimo saattoi tuottaa jopa 1,2 miljoonaa pulloa olutta vuodessa mutta tähän tuotantomäärään ei liene käytännössä ylletty. Panimon yhteydessä oli suuri kellarivarasto holveineen. Vuonna 1879 panimo yhdistettiin Papulan oluttehtaaseen, jonka omisti pääosin Friedrich Richardt. Panimoyhtiö vuokrasi sitten vielä Havin Oy:n omistaman Pantsarlahden panimon, jolloin siitä tuli Suomen toiseksi suurin oluen valmistaja ja sen palveluksessa oli enimmillään noin 75 henkilöä vuoden 1900 tienoilla. Rothe tuli myös osakkaaksi Viipurin kaasutehtaaseen, joka oli kymmenen vuotta toiminimien Carl Rothe &amp; Co ja Hackman &amp; Co yhteisomistuksessa ennen kuin siirtyi Viipurin paikalliselle sähköyhtiölle.
Wilhelm Rothe omisti Viipurin lähellä sijainneen Ykspään tilan. Hän osallistui Viipurissa 1870- ja 1880-luvulla pidettyjen kahden maatalousnäyttelyn järjestämiseen. Rothe oli mukana hevosjalostustoiminnassa ja hänen ansiostaan Viipuriin saatiin hevoskilpailuja varten kesäajorata. Rothe lahjoitti varoja turvattomille lapsille ja vuonna 1875 hän perusti palvelusväen eläkerahaston ja omaan nimeään kantaneen palkintorahaston sekä osoitti näille rahastoille varoja. Eläkerahastoon tehdyllä lahjoituksella raivattiin sittemmin Viipurin Papulanvuoren puiston länsilaitaan tontti palvelusväen vanhainkotia varten. Rothen kuoltua 1889 hänen perillisensä lahjoittivat lisää varoja näihin rahastoihin.
Jesse Collin

Jesse Collin (s. 4. elokuuta 1993) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa seuraa Futsal Mad Max. Pelaajaprofiililtaan Collin on pohjapelaaja.
Matti Jussila

Matti Jussila (s. 23. lokakuuta 1997) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa seuraa Futsal Mad Max. Pelaajaprofiililtaan Jussila on laitapelaaja.
Mika Jussila (futsalpelaaja)

Mika Jussila (s. 11. tammikuuta 1993) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa valkeakoskelaista Futsal Mad Maxia kaudella 2020-2021. Pelaajaprofiililtaan Jussila on laitapelaaja. 
Aiemmin urallaan Jussila on edustanut myös Akaa Futsalia, jonka riveissä hän voitti hopeaa kausilla 2017-2018 ja 2018-2019. Jussila teki paluun Mad Maxeihin kaudeksi 2019-2020.
Teofil Lenartowicz

Teofil Lenartowicz (1822–1893) oli puolalainen runoilija. Hän siirtyi 1854 Italiaan Bolognan yliopiston professoriksi. Hän on kansanomaiseen tapaan kirjoitetuissa runoissaan käsitellyt puolalaista kansanelämää ja historiallisia tapahtumia. Valikoima hänen runojaan ilmestyi 1876.
Vytautas Juozapaitis

Vytautas Juozapaitis (s. 14. joulukuuta 1963) on liettualainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni.
Juozapaitis valmistui Liettuan musiikki- ja teatteriakatemiasta vuonna 1989 opiskeltuaan siellä laulua Vladimiras Prudnikovaksen johdolla. Debyyttinsä hän teki Kaunasin valtionmusiikkiteatterissa Freddyn roolissa "My Fair Ladyn" esityksessä. Juozapaitis on ollut Liettuan kansallisen ooppera- ja balettiteatterin solisti vuodesta 1990 sekä Liettuan musiikki- ja teatteriakatemian luennoitsija vuodesta 1996. Vuonna 1993 hän sai kansainvälistä näkyvyyttä voitettuaan Luciano Pavarottin kansainvälisen laulukilpailun Philadelphiassa. Samana vuonna hän täydensi opintojaan Marlena Malasin johdolla New Yorkissa ja pääsi myös Tom Krausen oppiin.
Juozapaitiksen ohjelmistoon on kuulunut rooleja muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartin, Georges Bizet'n, Richard Wagnerin, Gaetano Donizettin, Giuseppe Verdin ja Giacomo Puccinin teoksissa. Juozapaitiksen konserttiohjelmistossa ovat olleet teoksillaan edustettuina sellaiset säveltäjät kuin Carl Orff, Johannes Brahms, Benjamin Britten, Franz Schubert ja Sofija Gubaidulina. Kapellimestareita, joiden kanssa Juozapaitis on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa Mstislav Rostropovitš, David Agler, Pinchas Steinberg, Justus Frantz, Jonas Aleksa, Juozas Domarkas, Christoph von Dohnányi, Gintaras Rinkevičius, Vytautas Viržonis, Rimas Geniušas, Julius Geniušas ja Saulius Sondeckis. Juozapaitis on esiintynyt useissa tapahtumissa kuten Schleswig-Holsteinin musiikkifestivaalilla, Savonlinnan oopperajuhlilla ja Salzburgin festivaalilla. Vuonna 2003 hänelle myönnettiin Liettuan kansallinen kulttuuri- ja taidepalkinto.
Juozapaitis tuli vuonna 2012 valituksi Liettuan kansallisen parlamentin eli Seimaksen jäseneksi. Hänet valittiin jatkokaudelle vuonna 2016. Hänen puolueensa on Kotimaan liitto – Liettuan kristillisdemokraatit.
Siwert Lundberg

Siwert (Sivert) Lundberg (16. helmikuuta 1838 Tukholma – 2. lokakuuta 1894 Enköping, Ruotsi) oli suomalainen Raahessa vaikuttanut kauppias, laivanvarustaja, pankinjohtaja, kauppaneuvos (1889) ja valtiopäivämies.
Lundbergin vanhemmat olivat kultaseppä Jakob Lundberg ja Maria Laestadius. Hänen lapseton setänsä, Raahessa asunut raatimies ja suurkauppias Johan Siwert Lundberg (1813–1895) adoptoi Siwert Lundbergin vuonna 1849, jolloin hän muutti Raaheen. Lundberg kävi kauppakoulun Lyypekissä ja sen jälkeen hän meni työhön kasvatusisänsä "Lundberg &amp; Co"-liikkeessä, jonka päätoimialana oli laivanvarustus. Lundberg pääsi myös liikkeen osakkaaksi ja hän hoiti liikkeen kirjeenvaihtoa ja laivojen varustaminen matkaan. Lundbergin liike vei Raahesta ulkomaille tervaa, voita ja potaskaa sekä toi maahan siirtomaatavaroita ja suolaa. 
Lundberg perusti vuonna 1870 kasvatusisänsä kanssa uuden kauppatoiminimen "J. S. Lundberg", joka harjoitti ulkomaankauppaa ja myllyteollisuutta. Toiminimi rakennutti Raaheen Ruonanojan suulle höyrymyllyn jossa jauhettiin Pietarista ostettua ja laivoilla Raaheen tuotua Riian ruista. Ensimmäinen puinen myllyrakennus paloi 1884, mutta sen tilalle rakennettiin uusi, suurempi tiilinen myllyrakennus. Valmiit tuotteet kuljetettiin sitten laivoilla Kokkolaan, Ouluun, Kemiin ja Tornioon, joissa sijaitsivat Lundbergin varastomakasiinit. Jauhojen lisäksi makasiineissa oli myös muita laivoilla tuotuja tuotteita, kuten riisiä, sokeria ja kahvia. Lundbergilla oli myös kauppaliike Rovaniemellä. Lundbergin myllyn jauhot olivat tunnettuja hyvästä laadustaan. 
Lundberg toimi myös parinkymmenen vuoden ajan Pohjoismaiden Osakepankin Raahen konttorin johtajana. Pankki oli perustettu edistämään Pietarin ja Suomen kaupunkien välistä kauppaa. Pankin pääkonttori oli perustettu 1873 Viipuriin ja Raahen konttori perustettiin jo 1874 jolloin Lundbergista tuli konttotin johtaja.
Lundberg edusti Raahea porvarissäädyssä valtiopäivillä 1872. Hän oli myös Raahen kaupunginvaltuuston jäsen ja toimi kuuden vuoden ajan valtuuston puheenjohtajana. Vuonna 1884 Raaheen perustettiin rautatiekomitea, jossa Lundberg oli jäsenenä kun raahelaiset huomasivat jäävänsä syrjään uuden Ouluun vuonna 1886 ulottuneen Pohjanmaan radan liikenteestä. Komitea kartoitti haararadan rakentamismahdollisuutta Raaheen mutta tämä ratahanke toteutui vasta 1899 kun Raahen rata valmistui.
Lundberg hoiti ylemmän kauppakoulun perustamiseen Raaheen tarkoitettua rahastoa 1868–1872, tämän rahaston alkupääoman lahjoitti vuonna 1863 Johan Fellman (1781–1870). Perustamishanke, jossa Lundberg oli mukana toteutui vuonna 1882, jolloin Raahen Porvari- ja Kauppakoulu aloitti toimintansa. Lundberg toimi sitten koulun johtokunnan varapuheenjohtajana.
Lundberg oli naimisissa vuodesta 1861 Ida Henrika Roschierin (1839–1925) kanssa. Heillä oli seitsemän lasta, joista toiseksi vanhimmasta pojasta Lennart Lundbergista (1866–1916) tuli isänsä seuraaja Raahen liike-elämässä ja kunnallispolitiikassa. Lennart Lundbergin kuoltua lapsettomana 1916 päättyi myös Lundbergin suvun liiketoiminta Raahessa.
Carl Gustav Fleischer

Carl Gustav Fleischer (28. joulukuuta 1883 Bjørnør (nyk. Roania), Etelä-Trøndelag, Norja – 19. joulukuuta 1942 Ottawa, Kanada) oli norjalainen kenraalimajuri, joka komensi taisteluja saksalaisia vastaan Pohjois-Norjassa toisen maailmansodan aikana huhti–kesäkuussa 1940. Hänen on sanottu olleen ensimmäinen liittoutuneiden kenraali, joka sai taistelussa voiton saksalaisista.
Fleischer valmistui upseeriksi vuonna 1905 ja palveli Norjan pääesikunnassa vuosina 1909–1933. Hänestä tuli vuonna 1934 eversti ja jalkaväkirykmentin komentaja, ja vuonna 1939 kenraalimajuri ja 6. divisioonan komentaja. Fleischerin veli oli piispa Andreas Fleischer.
Saksan hyökkäyksen alkaessa 9. huhtikuuta 1940 Fleischer komensi Pohjois-Norjaan sijoitettuja joukkoja, ja hän antoi heti liikekannallepanokäskyn. Fleischerin joukot pysäyttivät Narvikissa maihinnousseiden saksalaisten etenemisen, ja tekivät 24. huhtikuuta alkaen vastahyökkäyksiä saaden tuekseen Harstadissa ja Sjøveganissa maihinnousseet brittiläis-ranskalais-puolalaiset apujoukot. Etelä-Norjassa olleiden joukkojen peräännyttyä toukokuun alussa maan pohjoisosaan Fleischer joutui luomaan uuden etelärintaman Helgelandin eteläpuolelle. Liittoutuneiden tukemat Fleischerin joukot valtasivat Narvikin takaisin 28. toukokuuta. Tätä pidetään liittoutuneiden ensimmäisenä merkittävänä voittona toisessa maailmansodassa. Liittoutuneiden apujoukkojen vetäydyttyä Norja joutui kuitenkin antautumaan 10. kesäkuuta.
Fleischer pakeni Norjan hallituksen mukana Britanniaan, jossa hänet nimitettiin armeijan komentajaksi maanpaossa. Keväällä 1942 hänet kuitenkin sivuutettiin uutta ylipäällikön virkaa täytettäessä ja siirrettiin vähäpätöisempään tehtävään sotilasattaseaksi Kanadaan. Katkeroituneena hän teki itsemurhan joulukuussa 1942. Hänen hautansa siirrettiin Osloon Vår Frelsers gravlund -hautausmaalle sodan jälkeen vuonna 1945.
Mika Jussila (täsmennyssivu)

Mika Jussila -nimisiä henkilöitä ovat:
Vytautas Klova

Vytautas Klova (1926–2009) oli liettualainen säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu kuusi oopperaa, joista ensimmäinen oli vuonna 1956 kantaesitetty "Pilėnai". Teos vakiintui osaksi Liettuan kansallisen ooppera- ja balettiteatterin ohjelmistoa. Sittemmin teoksen esityksiä on pidetty esimerkiksi Trakain linnassa ja Chicagon liettualaisessa oopperassa.
Klova opiskeli Juozas Gruodiksen johdolla Kaunasissa vuosina 1946–1948 ja Antanas Račiūnaksen johdolla Liettuan konservatoriossa, josta valmistui vuonna 1951. Klova opetti Liettuan konservatoriossa musiikin teoriaa vuosina 1954–1994 ja pääsi professoriksi vuonna 1982. Hän julkaisi maassaan ensimmäisenä oppimateriaalin polyfoniasta (ensimmäinen osa 1966, toinen osa 1985). Klova sai Liettuan neuvostotasavallan valtionpalkinnon kahdesti (1957, 1970) ja Liettuan kansantaiteilijan arvonimen.
Säveltäjänä Klova keskittyi ensisijaisesti näyttämö- ja vokaaliteoksiin. Kansalliset teemat ja luonto olivat romanttisesti suuntautuneelle säveltäjälle tärkeitä aiheita. Kansanmusiikkiaiheet ovat hänen tuotannolleen tyypillisiä, ja hänen tuotantoonsa kuuluukin noin sata versiota kansanlauluista. Kolme hänen säveltämäänsä laulusarjaa pohjautuu liettualaisiin kansanlauluaiheisiin. Klovan soitinmusiikki on enimmäkseen ohjelmallista. Hänen myöhemmässä tuotannossaan kuuluvat verismin ja sarjallisuuden piirteet. Jälkimmäisestä esimerkkinä on hänen ensimmäinen konserttonsa sellolle ja orkesterille. Klova sävelsi myös lapsille ja nuorille suunnattua pedagogista ohjelmistoa.
Fleischer

Fleischer on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
WMS Industries

WMS Industries on yhdysvaltalainen yritys, joka on valmistanut kolikkopelejä ja flippereitä. 
Harry Williams perusti Williams Manufacturing Companyn vuonna 1943. 
Williams Electronics Games on perustettu vuonna 1984 ja se otti emoyhtiöltä flipperi- ja videopelien osaston. Vuonna 1987 se nimettiin WMS Industries ja vuonna 1991 sulautettiin Midway-yhtiöön. WMS perusti vuonna 1994 Williams Entertainmentin Tradewestin oston jälkeen. Vuonna 1996 WMS siirsi peliensä tekijänoikeudet Midwaylle kun taas Midway siirsi flipperipelien tekijänoikeudet Williamsille. WMS lopetti flipperipelien osaston vuonna 1999 ja keskittyi rahapeleihin.
Pelit.
Yrityksen ensimmäinen videopeli oli "Paddle-Ball", joka on "Pong"-klooni. Toinen yrityksen varhainen peli oli räiskintäpeli nimeltä "Defender".
TOI 849b

TOI 849b on luultavasti suurin tunnettu kiviplaneetta. Se on lähes Neptunuksen kokoinen,mutta tätä yli kaksi kertaa painavampi. Se kiertää hyvin lähellä keskustähteään. Lämpötila pinnalla yli 1 500 °C. Planeetan uskotaan menettäneen vetyvaippansa jättimäisessä törmäyksessä. 
Keskustähti.
Planeetan keskustähti TOI 849 (myös TYC 6431-1158-1 tai TIC33595516 ) muistuttaa Aurinkoa, sen spektrityyppi G. Tähti on hieman Aurinkoa kevyempi ja himmeämpi. Se on myös Aurinkoa vanhempi: Ikä 6,7 miljardia vuotta. TOI 849 liikkuu nopeasti Aurinkokuntaan nähden. Tähti on 741 valovuoden päässä. V-alueen kirkkaus 11,98, väri-indeksi B-V 0,86. Tähden massa 0,93 Aurinkoa, säde 0,92 Aurinkoa. Pintalämpötila Teff 5375 K. Rautapitoisuus 0,19+-0,03 dex. 
Planeetta.
Etäisyys keskustähdestä 0,0016 AU. Kiertoaika keskustähden ympäri 18 tuntia, Planeetta kääntää aina saman puolen keskustähteään kohti. Planeetan pinnalla vallitsee noin 1 500 °C lämpötila. 
Planeetan läpimitta on 3,45 Maan läpimittaa. Tämä on noin 44 000 kilometriä. Planeetan massa on 39 Maan massaa, ja tiheys noin 5,5 g/cm³.
Planeetan synty.
Keskustähden haihdutus ei yksin selitä sitä, miksi tämä planeetta on menettänyt kokonaan tai lähes kokonaan vetyvaippansa.
Syntyteoriassa planeetan ajatellaan syntyneen kaukana keskustähdestään noin miljoonassa vuodessa. Sitten se vaelsi noin kahdessa miljoonassa vuodessa noin 0,05 AU etäisyydelle keskustähdestä. Täällä planeettaan törmäsi toinen suuri planeetta noin 3,5 miljoonan vuoden kuluttua sen synnystä. Törmäys haihdutti suuren osan planeetan jää- ja kaasuvaipasta. Planeetta vaelsi edelleen kohti keskustähteään. Aikanaan se putoaa tähteen.
Hattaraplaneetta

Hattaraplaneetta () tarkoittaa harvaa planeettaa. Se on läpimitaltaan suuri mutta kevyt taivaankappale. Hattaraplaneetat ovat harvimpia tunnettuja planeettoja. Hattaraplaneetan koko vastaa jättiläisplaneettaa, vaikka sen massa on vain murto-osa jättiläisplaneettojen tavallisesta massasta. 
Hattaraplaneetan massa on tyypillisesti noin 4-16 Maan massaa ja säde 5-15 Maan sädettä. Tiheys on noin 0,03-0,3 g/cm³.
Hattaraplaneetan harva tiheys selittyy joko tiheällä kaasukehällä tai renkailla, jotka luovat kaukaa katsoen vaikutelman isosta planeetasta.
Tähdeltä Kepler 51 on löydetty kolme hattaraplaneettaa, joiden tiheys on alle 0,1 g/cm³.
Selitys.
Hattaraplaneetat on havaittu keskustähden valokäyrien jaksollisista pimennyksistä ja tähden säteisnopeuden muutoksista päättelemällä. Niinpä hattaraplaneettojen olemusta ei täsmälleen tunneta.
Hattaraplaneetat saattavat selittyä sillä, että planeetan kaasukehä näyttää sen pinnalta. Kaasukehä olisi tällöin huonosti valoa läpäisevä, esimerkiksi pölypitoinen. Paksu, tiheä kaasukehä pimentää keskustähteä pidempään kuin pelkästään planeetta. Niinpä planeetta näyttää ulospäin harvalta, vaikka itse kaasukehän omaava planeetta onkin tiheä. 
Toinen mahdollisuus on planeettaa ympäröivä tiheä, laaja rengassysteemi. Renkaat pimentävät tähteä. Tällöin planeetta näyttää valokäyrässä suuremmalta kuin mitä todellisuudessa on.
Eglė Špokaitė

Eglė Špokaitė (s. 1971 Vilna) on liettualainen balettitanssija.
Špokaitė valmistui M. K. Čiurlionis -taidekoulusta vuonna 1989 ja toimi tämän jälkeen vuoteen 2011 saakka Liettuan kansallisen ooppera- ja balettiteatterin ensitanssijana. Hän voitti vuonna 1995 kultaa Helsingin kansainvälisen balettikilpailun naisten sarjassa. Hän sai Liettuan kansallisen kulttuuri- ja taidepalkinnon vuonna 1996, ja hänellä on Gediminaksen ritarikunnan upseerin risti. Koreografeja, joiden johdolla Špokaitė on tanssinut, ovat olleet Gerald Arpino, Krzysztof Pastor, Boris Eifman, Aleksei Ratmanski, Alla Sigalova ja Kirill Simonov. 
Vuonna 2008 Špokaitė valmistui Liettuan musiikki- ja teatteriakatemiasta oppiarvolla koreografiassa ja balettipedagogiikassa. Hän aloitti uran opettajana ja oli mukana perustamassa ensimmäistä yksityistä balettikoulua Vilnaan vuonna 2009. Vuosien varrella balettikoulusta tuli Baltian maiden suurin. Vuonna 2012 Špokaitė muutti Bostoniin ja sieltä myöhemmin San Diegoon, jossa perusti vuonna 2016 baletti-instituutin (Ballet Institute of San Diego).
Kuinka kasvissyöjä kesytetään

Kuinka kasvissyöjä kesytetään on Viivi ja Wagner -sarjakuva-albumi, joka julkaistiin vuonna 2009. Järjestyksessään se on 12. "Viivi ja Wagner" -albumi ja ensimmäinen kovakantinen albumi. "Kuinka kasvissyöjä kesytetään" sisältää strippejä pääosin vuodelta 2008, ja albumin lopussa on Ville Hännisen pakina. Sivuja on yhteensä 64.
Svetlana Beriosova

Svetlana Beriosova (24. syyskuuta 1932 Kaunas – 10. marraskuuta 1998 Lontoo) oli liettualaissyntyinen, brittiläistynyt balettitanssija.
Beriosova syntyi tanssija, balettimestari Nicholas Beriosoffin tyttärenä. Hän sai varhaista balettiopetusta äidiltään, joka kuoli hänen ollessaan 10-vuotias. Myöhemmin häntä opettivat Anatoli Vilzak ja Ludmilla Schollar New Yorkissa, jossa perhe asui vuodesta 1940. Beriosova sai jo teini-ikäisenä merkittäviä rooleja sekä perinteisissä että moderneissa baleteissa. 1950-luvun alussa Beriosova aloitti uran Sadler's Wells -baletissa, josta myöhemmin tuli Royal Ballet. Siellä hän tanssi, kunnes vetäytyi lavalta vuonna 1975. Koreografeja, joiden kanssa Beriosova työskenteli, olivat muiden muassa Bronislava Nižinska, Frederick Ashton, Kenneth MacMillan, Andrée Howard, John Cranko ja George Balanchine. Beriosova oli myöhemmin suosittu tanssivalmentaja. Vuosina 1978 ja 1980 hän vieraili Maina Gielgudin "Steps, Notes and Squeaks" -tuotannoissa.
Beriosova oli naimisissa Mohammed Masud Khanin kanssa, kunnes pariskunta erosi vuonna 1974. Beriosova kuoli 66-vuotiaana syöpään sairaalassa Lontoossa.
Plougrescant

Plougrescant (bretoniksi "Plougouskant") on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella.
Plougrescant on Bretagnen mantereen pohjoisin kunta. Sen pohjoisin kohta tunnetaan nimellä "Pointe du Château". Pohjoisimmasta pisteestä länteen alkaa "Gouffre de Plougrescant". Se on lohkareinen rannikko, jota vesi ja tuuli muovaavat. Sen tunnetuin nähtävyys on kahden kivilohkareen väliin rakennettu talo "Castel Meur". Myös rannikko on kivinen ja vaikeasti purjehdittava. Laskuveden aikaan osaan rannikon saarista pääsee myös jalan.
Saint-Gonéryn kappeli on rakennettu 1400-luvulla. Se on rakennuksena sarjakuvamainen, hieman vinossa joka suuntaan. Myös kappelin sisällä olevat seinämaalaukset ovat peräisin 1400-luvulta. Niissä kuvataan Raamatun kertomuksia.
Liiketoimintaprosessi

Liiketoimintaprosessi voidaan määritellä ohjattujen toimintojen ketjuna, jossa määrätyistä syötteistä saadaan haluttuja tuloksia. Liiketoimintaprosessin toimintoja ohjaavat yrityksen liiketoiminnalliset tavoitteet. Usein liiketoimintaprosessi alkaa asiakkaan tarpeesta ja päättyy asiakkaan tarpeen tyydyttämiseen. 
Liiketoimintaprosesseja voidaan myös luokitella eri tavoin, ja yksi tapa on jakaa ne neljään kategoriaan: operationaaliset prosessit, ohjaavat prosessit, tukiprosessit ja hallinnolliset prosessit.
Yksi yleisimpiä organisaation liiketoimintaprosessien esitysmuotoja ovat erilaiset prosessikartat tai -kaaviot. Prosessikartoilla pyritään yleensä viestimään prosessien kulkua läpi organisaatiorajojen. 
Liiketoimintaprosessien hallinta.
Liiketoimintaprosessien hallinta eli BPM (engl. "Business Process Management") on johtamisen lähestymistapa, jolla pyritään tehostamaan liiketoimintaa hallitsemalla liiketoimintaprosesseja paremmin. Tarkoituksena on myös sitouttaa liiketoimintaprosessit organisaation tavoitteiden mukaisiksi, sekä tuottaa organisaatiolle ja asiakkaille lisäarvoa prosessien kautta. 
Liiketoimintaprosessien hallinnassa on useita elinkaaren vaiheita. Esim. Dumasin mallissa on kuusi vaihetta:
Prosessien kehittäminen on jatkuva prosessi - valvonnassa löydetään uusia ongelmia ja kehitettäviä kohteita jolloin prosessien hallinnan elinkaari alkaa alusta.
Robert Mack

Robert Mack (1. heinäkuuta 1959 – 4. heinäkuuta 2020) oli itävaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän kuului Itävallan maajoukkueeseen vuoden 1988 talviolympialaisissa. Hän edusti Itävaltaa viisi kertaa B-sarjan ja kerran C-sarjan maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän voitti seitsemän Itävallan-mestaruutta Klagenfurter AC:n joukkueessa.
Tuomarila (sukunimi)

Tuomarila on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Jacob von Lennep

Jacob von Lennep (1802–1868) oli alankomaalainen runoilija. Hän kirjoitti eteviä runollisia kertomuksia, kuten "Jacoba", "Adegild", "De strijd met Vlaanderen", sekä lukuisia historiallisia romaaneja, kuten "De Pleegzoon", "De roos van Dekama", "De lotgevallen van Klaasje Zevenster". Lennepin lukuisista näytelmistä ovat merkittävimpiä "Het dorp aan de grenzen" (1830), "Het dorp over de grenzen" (1831) ja "Een dichter aan de bank van leening" (1867), joista viimeksi mainitun sankari on Joost van den Vondel. Lennep on julkaissut ansiokkaan Vondel-elämäkerran ja -painoksen (1855–1869).
Mercedes-AMG F1 W11 EQ Performance

Mercedes-AMG F1 W11 EQ Performance on Formula 1 -talli Mercedeksen käyttämä auto kaudella 2020. Autolla kilpailivat Lewis Hamilton, Valtteri Bottas ja George Russell.
Jakob Michael Reinhold Lenz

Jakob Michael Reinhold Lenz (1751 Sesswegen, Liivinmaa – 1792 Moskova, Venäjä) oli saksalainen Sturm und Drang -suunnan runoilija, prosaisti ja näytelmäkirjailija. 
Hän tutustui Strassburgissa Goetheen ja Herderiin. Hän vietti levotonta elämää harhaillen paikasta toiseen, sairastui 1777 mieleltään ja kuoli kurjissa oloissa Moskovan lähistöllä. Hänen teoksensa, joiden joukossa muun muassa draamat "Der Hofmeister", "Der neue Menoza", "Die Soldaten" ja etevät lyyrilliset runot, ovat merkittäviä "Sturm und Drang" -kauden tuotteita.
Lenzin teokset kokosi ja julkaisi Ludwig Tieck (1828), ja kokoelmaa täydensi Edward Dorer-Egloff ("J. M. R. Lenz und seine Schriften", 1857).
Bruno Skulte

Bruno Skulte (1905 Kiova – 19. toukokuuta 1976 Brooklyn, New York) oli latvialainen säveltäjä, kapellimestari, kuoronjohtaja ja urkuri. Hänen teoksiinsa kuuluu viisinäytöksinen, kansanmusiikkivaikutteinen ooppera "Vilkaču mantiniece" (libretto: Tonija Kalve), jonka orkestroi teoksen kantaesityksen johtanut Andrejs Jansons vuonna 2005.
Skulte aloitti musiikkiopintonsa Kiovassa ja muutti Riikaan perheineen 1920-luvulla. Hän opiskeli sävellystä Jāzeps Vītolsin ja orkesterinjohtoa Jānis Mediņšin johdolla Latvian konservatoriossa vuosina 1931–1937. Tämän jälkeen hän jatkoi opintojaan Berliinissä Leo Blechin ja Salzburgin Mozarteumissa Clemens Kraussin johdolla. Skulte työskenteli vuosina 1939–1944 radion orkesterin ja vuosina 1943–1944 Liepājan oopperan kapellimestarina. Vuonna 1944 hän pakeni Saksaan, josta muutti New Yorkiin vuonna 1959. Hän johti toisen maailmansodan jälkeen latvialaisia oopperaesityksiä Oldenburgissa. New Yorkissa asuessaan Skulte toimi latvialaisessa kirkossa urkurina ja johti perustamaansa latvialaista kuoroa. Hän ei koskaan oppinut puhumaan sujuvasti englantia.
Skulte oli Ādolfs Skulten veli. Hän kuoli New Yorkin osavaltionyliopiston klinikalla Brooklynissä.
Nirasaki

Nirasaki () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Kōshin’etsun alueella Yamanashin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin luoteisosassa Kōfun altaan luoteisreunalla. Kaupungin läpi virtaa Kamanashijoki. Lännessä kaupungin alue nousee korkealle Akaishivuoriin kuuluvalle Hōōvuorelle. Nirasakissa on 29 009 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 143,69 neliökilometriä.
Sengoku-kaudella Nirasakissa oli Shinpun linna. Myöhemmin Edo-kaudella paikkakunta kehittyi liikenteen solmukohtana ja markkinapaikkana Kōshū-kaidō-tien, muiden tiereittien ja Fujijoen vesiliikenteen yhtymäkohdassa. Asemansa jokisatamana Nirasaki menetti 1900-luvun alussa rautatien valmistumisen myötä. Silkinviljely oli perinteinen elinkeino. Alavat alueet ovat hedelmällistä riisinviljelyseutua, kukkuloilla tuotetaan vihanneksia ja hedelmiä. Nirasakiin on sijoittunut myös korkeateknologista teollisuutta. Kaupunkioikeudet Nirasaki sai vuonna 1954, kun Nirasakin maaseutukaupunkiin liitettiin kymmenen kyläkuntaa.
Nirasakin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat Takeda Hachiman-gūn šintolainen pyhäkkö ja Ganjō-jin buddhalainen temppeli, jotka kytkeytyvät kiinteästi Takeda-klaanin historiaan. Takeda Hachiman-gūn päähalli on valittu tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Matkailijoita alueelle houkuttelevat ympäröivät vuoristoseudut kiipeilymahdollisuuksineen. Nirasaki tunnetaan myös jalkapallokaupunkina. Nirasakia palvelee JR Higashi-Nihonin Chūō-päälinja.
Loimaan vapaaherrakunta

Loimaan vapaaherrakunta annettiin 1651 kenraali Arvid Wittenbergille. Se käsitti 110 tilaa (58 2/3 manttaalia) Loimaan pitäjässä.
Wittenberg sai ensimmäiset läänitykset Loimaalta 1641, jolloin niihin kuului 14 kylästä 40 taloa. 1645 niihin lisättiin 8 kylästä 20 taloa. Wittenbergistä tuli 1651 vapaaherra ja 1652 kreivi. Tuolloin läänityksiä laajennettiin. Wittenberg kuoli 1657, ja hänen jälkeen läänityksiä hallinnoi hänen poikansa Leonard Johan Wittenberg vuoteen 1679, jolloin hän kuoli. Läänitykset peruutettiin kruunulle 1680.
Vapaaherrakunnan lainlukijaksi tuli vuonna 1655 Andreas Pacchalenius ja 1660 Johan Judius, joka siirtyi 1664 Närpiöön.
Loimaan vapaaherrakunnan asumakartano rakennettiin 1640-luvulla Loimijoen Vesikosken etelärannalle. Keskuskartanon sijaintipaikalle rakennettiin 1883 Suomen ensimmäinen varsinainen vaivaistalo, jonka ansiosta kerjäläisyys seudulla loppui. Paikalla sijaitsee nykyisin Loimaan vanhainkoti.
Modern Talkingin diskografia

Modern Talking oli vuonna 1984 perustettu saksalainen synthpop-musiikkia ja myöhemmin eurodancea esittänyt duo, joka koostui kitaristi-säveltäjä-sanoittaja Dieter Bohlenista ja laulaja Thomas Andersista eli Bernd Weidungista. Yhtye toimi vuosina 1984–1987 ja 1998–2003. 2020-
Gorodištšenskoje

Gorodištšenskoje () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Petserin piirissä. Irboskan kylän taajama-alue ulottuu sen etelärannoille asti. Venäläisessä nimessä "gorodištše" (muinaislinna) kuvaa järven sijaintia .
Maantietoa.
Järvi on 550 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 12 hehtaaria. Se sijaitsee Irboskan kylän pohjoispuolella laakson pohjalla. Järven keskisyvyys on 2,1 metriä ja sen syvänteessä on 5,75 metriä vettä. Järvellä ei ole saaria. Järven ympäristössä on jokaisella suunnalla ollut viljelymaata, joka on nykyään osittain niittymaata. Laakson pohjalla on kuitenkin suomaata ja vetisiä luhtamaita. Järveltä nousevat tasaisesti kaltevat rinteet eri suuntiin. Jyrkimmät rinteet sijaitsevat eteläpuolella Truvorovon kukkulalla (), jossa sijaitsee Irboskan kylän asutus ja historialliset nähtävyydet. Rannoilla ei ole merkittävästi asutusta. Järven äärellä sijaitsee Pyhän Nikolauksen kirkko (), josta on esteettömät näkymät järven yli.
Luontoarvoja.
Järvessä elää ainakin hauki, särki, ahven, sorva, kiiski, ruutana, allikkosalakka, mutakala, törö ja kymmenpiikki, sekä toisinaan tavataan niukasti jokirapua. Järvellä on mutapohja, mutta sen rannat ovat paikoin hiekkapohjaista matalikkoa. Muutamissa kohdissa esiintyy soraa ja kivikkoa noin 7 metrin paksuudelta. Tulo- ja laskujokien lähellä ovat rannat soistuneita ja niissä esiintyy kasvillisuuden muodostamaa kelluvaa hetteikköä. Järven vesi on peräisin Smolkan yläjuoksulta, jossa sijaitsee parin neliökilometrin suuruinen karstivajoama-alue. Myös järvessä on lukuisia karstilähteikköjä.
Järven rinteillä olevista Slovenskin lähteistä on kuvauksia jo 1700-luvun matkakuvauksissa. Niitä pidetään siunattuina ja monet pyhinvaeltajat juovat niistä vettä. Vedenlaatu on kuitenkin vaihteleva, koska vedessä on runsaasti kalkkia ja ulosteperäisiä bakteereja. Veden juomista kehotetaan välttämään. Järven vehmas ympäristö tekee siitä monille linnuille suotuisan elinympäristön.
Vesistösuhteita.
Gorodištšenskoje sijaitsee Obdjohin valuma-alueella ja sen laskujoki Smolka on Obdjohn sivujoki, joka voidaan tulkita myös Obdjohin uoman jatkeeksi. Obdjoh laskee Peipsijärveen, jonka Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen. Koska tulo- ja laskujokien nimet ovat Smolka, on järvi Smolkan läpivirtausjärvi. Smolka laskee Malskojeen, josta vesireitti jatkaa Obdjohin nimisenä eteenpäin. Järven valuma-alueen koko on 3,6 neliökilometriä .
Dreb

Dreb () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Petserin piirissä.
Maantietoa.
Järvi on 0,9 kilometriä pitkä, 0,1 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 4,5 hehtaaria. Se sijaitsee pitkässä ja kapeassa painaumassa metsikön sisällä ja ison peltoaukean keskellä. Sen keskisyvyys on 0,5 metriä ja syvimmillään siinä 1,0 metriä vettä. Siinä kasvaa ilmakuvien mukaan vesikasvillisuutta. Järvi on autio, mutta sen eteläpään ohitse kulkee tie Brodin kylälle (). Järvellä on viistot ja paikoitellen jyrkätkin rannat.
Luontoarvoja.
Järvessä elää ainakin ruutana, allikkosalakka ja mutakala. Aiemmin järvessä eli myös salakka, kiiski, särki, ahven ja hauki. Sen pohja on mutapohja, mutta sen rannoilla on hiekkapohja ja kivikkoakin. Soistunut järvi kärvii talvella happivajeesta ja siinä todetaan vuosittain kalakuolemia.
Vesistösuhteita.
Dreb sijaitsee Obdjohin valuma-alueella ja järven laskujoki Smolka on Obdjohn sivujoki, joka ohittaa järven alle 300 metrin päästä. Obdjoh laskee Peipsijärveen, jonka Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen. Drebillä ei näytä olevan laskuojaa, mutta se sijaitsee karstialueella ja on siksi todennäköisesti karstijärvi. Järven valuma-alueen koko on 0,19 neliökilometriä .
Titaani(II)bromidi

Titaani(II)bromidi (TiBr2) on titaani- ja bromidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa titaani(II)bromidi on sinertävänmustaa kiteistä ainetta. Sen kiderakenne on samankaltainen kadmiumjodidin rakenteen kanssa. Yhdiste on erittäin voimakas pelkistin ja jopa vesi hapettaa titaanin hapetusluvulle +III. Ilman kanssa reagoidessaan titaani(II)bromidi voi syttyä palamaan. Jos yhdistettä kuumennetaan yli 400 °C:n lämpötilaan, se disproportioituu.
Titaani(II)bromidia valmistetaan titaanin ja bromin välisellä reaktiolla ja sitä muodostuu myös kuumennettaessa titaani(III)- tai titaani(IV)bromidia.
Ti + Br2 → TiBr2
Titaani(II)bromidia voidaan käyttää esimerkiksi pinakolikytkentäreaktioiden katalyyttinä.
Ferrari SF1000

Ferrari SF1000 on Formula 1 -talli Ferrarin käyttämä auto kaudella 2020. Autolla kilpailevat Sebastian Vettel ja Charles Leclerc.
Seututie 436

Seututie 436 on Etelä-Savossa kulkeva seututie. Tie alkaa Juvan Kaskiista ja päättyy Sulkavan Pieksänlahteen. Tien pituus on noin yhdeksän kilometriä. Nopeusrajoitus on 80 kilometriä tunnissa muualla paitsi Kaskiissa, jossa se on 60 kilometriä tunnissa. Vuonna 2009 tien keskimääräinen liikennemäärä oli 490 ajoneuvoa vuorokaudessa.
Red Bull Racing RB16

Red Bull Racing RB16 on Formula 1 -talli Red Bullin käyttämä auto kaudella 2020. Autolla kilpailivat Alexander Albon ja Max Verstappen.
Ōtsuki

Ōtsuki () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Kōshin’etsun alueella Yamanashin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin itäosassa Katsurajoen varrella. Kaupunkia ympäröivät vuoristoalueet, joiden huipuista korkein on yli 2 000 metriin kohoava Koganezawavuori. Ōtsukissa on 23 441 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 280,25 neliökilometriä.
Ōtsuki kehittyi Edo-kaudella yhtenä Kōshū-kaidō-tiereitin postiasemista ("shukuba"), kuten usea muukin nykyisen kaupungin alueella sijaitseva paikkakunta. Ōtsukista erkani tie myös Fujivuoren suuntaan, ja nykyäänkin se toimii porttina Fujiyoshidaan ja Fujin viidelle järvelle. Kaupunkioikeudet Ōtsuki sai vuonna 1954, kun Ōtsukin maaseutukaupunkiin liitettiin Nanahon ja Saruhashin maaseutukaupungit sekä neljä kyläkuntaa. Silkin tuotanto oli vanhastaan tärkeä elinkeino. Sittemmin kaupunkiin on sijoittunut myös hienomekaanista teollisuutta.
Ōtsukin nähtävyyksiin kuuluu erikoinen Saruhashin silta. Gangaharasurivuori tunnetaan näkymästään Fujivuoren suuntaan, Katsurajoki sivujokineen sen sijaan kalastusmahdollisuuksistaan. Ōtsukia palvelevat JR Higashi-Nihonin Chūō-päälinja ja Fuji-kyūkōn Ōtsuki-linja.
Luettelo televisiosarjan Havaiji 5-0 jaksoista

Tämä on luettelo televisiosarjan Havaiji 5-0 jaksoista. Sarjan ensi-ilta Yhdysvalloissa oli 20. syyskuuta 2010 kanavalla CBS. Suomessa sarjaa esitti Nelonen.
Sarjan yleiskatsaus.
&lt;onlyinclude&gt;&lt;/onlyinclude&gt;
McLaren MCL35

McLaren MCL35 on Formula 1 -talli McLarenin käyttämä auto kaudella 2020. Autolla kilpailivat Lando Norris ja Carlos Sainz. Auto oli McLarenin viimeinen, jolla ajettiin Renault’n valmistamalla voimayksiköllä ennen siirtymistä takaisin Mercedekseen. Autolla ajettiin kauden aikana kaksi palkintosijaa.
Kaudeksi 2021 auto päivittyy malliksi McLaren MCL35M, jossa perässä oleva M-kirjain tulee moottorivalmistajasta Mercedes.
Renault R.S.20

Renault R.S.20 on Formula 1 -talli Renault’n käyttämä auto kaudella 2020. Autolla kilpailivat Daniel Ricciardo ja Esteban Ocon. Talli teki merkittäviä uudistuksia autonsa alkuperäiseen suunnitteluun poistamalla talvitesteissä käytetyn mustasävyisen runkonsa sekä ottamalla käyttöön alkuperäisen kalenterin mukaisiin muihin osakilpailuihin tarkoitettuja päivitysosia Itävallan osakilpailuun. Autolla ajettiin kolme palkintosijaa.
AlphaTauri AT01

AlphaTauri AT01 on Formula 1 -talli AlphaTaurin käyttämä auto kaudella 2020. Autolla kilpailevat Pierre Gasly ja Daniil Kvjat.
Kaudeksi 2021 suunniteltu uusien sääntöjen käyttöönotto siirrettiin koronaviruspandemian vuoksi kaudelle 2022, mistä johtuen kauden 2020 autoja käytetään myös kaudella 2021. Kauden 2021 auto AT02 julkistettiin 19. helmikuuta 2021 ja muutamaa päivää myöhemmin mainoskuvausajot suoritettiin Imolassa.
Suunnittelu.
AT01:n suunnittelua johti AlphaTaurin tekninen johtaja Jody Egginton. Koska Formula 1 -sarjan säännöt eivät juuri muuttuneet, AT01 pohjautuu pitkälti Toro Rosso -nimen alla kilpailleeseen edeltäjäänsä, STR14:ään. Koska AlphaTauri on Red Bull Racingin sisartalli, AT01:ssä on muun muassa sama vaihdelaatikko, hydrauliikkajärjestelmä ja etujousitus kuin RB16:ssa. Auton takapää puolestaan on peräisin kaudella 2019 käytetystä RB15:stä.
Racing Point RP20

Racing Point RP20 on Formula 1 -talli Racing Pointin käyttämä auto kaudella 2020. Autolla kilpailivat Sergio Pérez, Lance Stroll ja Nico Hülkenberg. Muut tallit kritisoivat Racing Pointia kauden aikana siitä, että RP20 muistutti ominaisuuksiltaan Mercedeksen kaudella käyttämää autoa. Tuomariston tutkinnan ja päätöksen myötä talli menetti Steiermarkin osakilpailussa keräämänsä 15 MM-pistettä. Autolla ajettiin paalupaikka Turkin ja voitto Sakhirin osakilpailuissa. Kaudella tallin nimi vaihtui Aston Martiniksi ja samalla auton nimitys AMR21-malliksi.
Alfa Romeo Racing C39

Alfa Romeo Racing C39 on Formula 1 -talli Alfa Romeon käyttämä auto kaudella 2020. Autolla kilpailevat Kimi Räikkönen ja Antonio Giovinazzi.
Kaudeksi 2021 suunniteltu uusien sääntöjen käyttöönotto siirrettiin koronaviruspandemian vuoksi kaudelle 2022, mistä johtuen kauden 2020 autoja käytetään myös kaudella 2021.
Suunnittelijat.
C39:n suunnittelua ja kehittämistä johti Alfa Romeon tekninen johtaja Jan Monchaux. Auton pääsuunnittelija oli Luca Furbatto ja aerodynamiikkaosastoa johti Alessandro Cinelli.
Formula 1 -tulokset.
‡ – Eifelin GP:ssä 2020 Schumacherin oli tarkoitus ajaa harjoituksissa, mutta ne peruttiin huonon sääolosuhteiden takia.
Haas VF-20

Haas VF-20 on Formula 1 -talli Haasin käyttämä auto kaudella 2020. Autolla kilpailivat Romain Grosjean, Kevin Magnussen ja Pietro Fittipaldi.
Formula 1 -tulokset.
‡ – Eifelin GP:ssä 2020 Ilottin oli tarkoitus ajaa harjoituksissa, mutta ne peruttiin huonojen sääolosuhteiden takia.
Williams FW43

Williams FW43 on Formula 1 -talli Williamsin käyttämä auto kaudella 2020. Autolla kilpailivat Nicholas Latifi, George Russell ja Jack Aitken. Auto oli sävyltään valkoinen ja laivastonsininen, ja kaudella vallinneen koronavirusepidemian vuoksi talli korosti pienempien sponsoreidensa asemaa. Auton parhaimmat tulokset olivat neljä 11. sijaa.
Kantele eläväksi

 Kantele eläväksi on vuonna 2011 ilmestynyt Rauno Niemisen &amp; Timo Väänäsen &amp; Meri-Anna Rossanderin laatima teos museokanteleista. Hanketta rahoittanut Museovirasto.
Elektroakustinen musiikki

Elektroakustinen musiikki on musiikkia, joka koostuu elektronisesti tuotetuista tai käsitellyistä äänistä.
Historia.
sähkömusiikki sai alkunsa sähkösoittimien ja äänentallennuksen kehittymisen myötä 1900-luvun alkupuolella. Toisen maailmansodan jälkeen Ranskassa ja Saksassa syntyi kaksi toisistaan poikkeavaa koulukuntaa: Ranskassa Pierre Schaefferin johdolla Musique Concrète, konkreettisen musiikki ja Saksassa Elektronische Musik, elektroninen musiikki. Molempia tyylejä kuvataan yleiskäsitteellä elektroakustinen musiikki.
Pierre Schaeffer oli ranskalainen radiotyöntekijä, joka alkoi 1940-luvun lopulla tehdä äänenmuokkauskokeiluja lakkalevyillä. Schaeffer kokeili, miten ääntä voi muokata esimerkiksi tekemällä toistuvia lenkkejä lakalla, jotka luuppasivat ääntä. Pierre Henryn kanssa hän kehitti ensimmäisen elektroakustisen musiikkigenren, Musique Concrèten, konkreettisen musiikin
Konkreettinen musiikki koostui erilaisista nauhoitetuista eli konkreettisista äänistä. Schaeffer piti sitä vastakohtana nuotteihin kirjoitetulle eli abstraktille musiikille.
Samoihin aikoihin syntyi Saksassa toisenlainen elektronimusiikin koulukunta. Elektronische Musik perustui elektronisesti tuotettuihin ääniin. Koulukunnan pioneereja olivat muun muassa Karlheinz Stockhausen ja Herbert Eimert.