tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Diane Arbus

Diane Arbus (14. maaliskuuta 1923 New York, Yhdysvallat – 26. heinäkuuta 1971 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja. 
Arbus syntyi vauraaseen juutalaiseen perheeseen. Äidin puolanjuutalainen suku omisti menestyvän turkiksia myyvän tavaratalon Russek’sin. Dianen isä David Nemerov oli köyhemmistä oloista, mutta hänenkin sukunsa oli itäeuroopanjuutalainen, lähtöisin Kiovasta. Suvun yritys menestyi, ja Nemerovit elivät ylellistä elämää hienostoalueella Keskuspuiston kupeessa. Arbusin veli on runoilija Howard Nemerov.
Arbus oli naimisissa näyttelijä Allan Arbusin kanssa 1941–1959. He saivat kaksi tytärtä, valokuvaaja Amy Arbusin ja kirjailija ja toimittaja Doon Arbusin. Arbusit perustivat muotikuvausyrityksen. He toimivat työparina ja kuvasivat "Vogueen", "Glamouriin" ja muihin muotilehtiin. Pari erosi 1959, jonka jälkeen Diane keskittyi uraansa kuvajournalistina ja taiteilijana.
Arbusin tuotantoonsa kuuluu useita erityisen tunnettuja valokuvia, kuten "Child with Toy Hand Grenade in Central Park, N. Y. C." (1962). Kuvan lapsi on tennispelaaja Sidney Woodin poika Colin. Toinen tunnettu kuva on "Identical Twins, Roselle, New Jersey" (1967). Arbusia kiinnosti kuvata eritoten ihmisiä yhteiskunnan marginaalissa, muun muassa niin sanottuja friikkejä. Hän sai jo eläessään MoMAan, ja vuonna 1972 hänen kuviaan valittiin Venetsian biennaaliin. Pariisin Jeu de Paume museossa on 5. helmikuuta 2012 asti avoinna retrospektiivi, jossa on esillä kaksisataa kuvaa. Arbusin lempikuvauspaikkoja oli freak showna tunnettu Hubert’s Museum Manhattanin 42. kadulla.
Arbus sairasti masennusta ja teki New Yorkissa 48-vuotiaana itsemurhan. Elokuvassa "Fur" (2006) häntä esittää Nicole Kidman.
Ray Conniff

Joseph Raymond ”Ray” Conniff (6. marraskuuta 1916 – 12. lokakuuta 2002) oli Grammy-palkittu yhdysvaltalainen viihdemuusikko, pasunisti ja yhtyeenjohtaja. Hän tuli tunnetuksi big bandiä ja sanatonta lauluyhtyettä yhdistävistä, swing-tyyliin tehdyistä levytyksistä suosituista hiteistä, kuten ”We Wish You a Merry Christmas” ja ”Somewhere My Love”. Hän teki orkestereineen ja lauluyhtyeineen 53 menestysalbumia vuosien 1957 ja 1974 välillä, ja kaikkiaan uransa kuluessa yli sata albumia.
Conniff syntyi Massachusettsissa ja oppi isältään pasuunansoiton taidon. Hän perusti ensimmäisen yhtyeensä jo junior high schoolissa ja opiskeli sovittamista kirjekurssin avulla. Valmistuttuaan high schoolista Conniff muutti Bostoniin, jossa hän liittyi Dan Murphy’s Musical Skippers -yhtyeeseen. Pari vuotta myöhemmin vuonna 1936 hän siirtyi Hank Biaginin yhtyeeseen ja muutti New Yorkiin, jossa hän soitti ensin Bunny Beriganin ja sitten Bob Crosbyn ja Artie Shawin orkestereissa, samalla kun opiskeli Juilliardissa.
Conniff turhautui, kun swing-tyyli joutui tekemään tilaa bebop-jazzille 1940-luvun lopulta alkaen ja työskenteli vuosia musiikkielämän ulkopuolella. Hän tutki populaarimusiikkia ja sen kaupallista menestystä. Vuonna 1954 hän soitti pasuunaa televisioyhtiöiden ABC ja NBC studio-orkestereissa ja sai 1955 paikan Columbia Recordsin sovittajana ja kapellimestarina. Tämä työ tuotti useita hittejä muun muassa Johnnie Raylle, Guy Mitchellille, Frankie Lanelle, Johnny Mathisille ja Marty Robbinsille.
Conniffin omalla nimellä tehty levytysura sai alkunsa vuoden 1956 albumista "’S Wonderful!", joka koostui popstandardien swing-sovituksista big bandille ja sanattomasti hyräilevälle kuorolle. Perusresepti oli, että miesäänet tuplaavat pasuunastemmaa ja naisäänet trumpettistemmaa. Tätä seurasivat samoilla aineksilla tehdyt albumit "’S Marvelous" (1957) ja "’S Awful Nice" (1958), jotka kaikki nousivat albumilistan kymmenen myydyimmän joukkoon. Vuonna 1959 Conniff perusti oman lauluyhtyeen The Ray Conniff Singers.
Conniff julkaisi lauluyhtyeineen 1960-luvulla vähintään kolme albumia vuodessa, joista yksi oli usein joululevy. Sanatonta laulua käyttävät levyt menestyivät Pohjois-Amerikan markkinoiden lisäksi hyvin myös Britanniassa ja Etelä-Amerikassa, jonka markkinoille hän levytti sinne erityisesti suunnattuja albumeja.
Conniff levytti Columbialle aina vuoteen 1995 asti ja siirtyi sitten omalle Ivy Music -⁠levymerkilleen, jonka jakelusta huolehti PolyGram. Vuonna 1997 hän julkaisi sadannen albuminsa "I Love Movies".
Levytukku

Levytukku Oy on vuonna 1932 perustettu perheyritysmuotoinen musiikkialan maahantuontiliike. Sen pääkonttori sijaitsee Viikin kaupunginosassa Helsingissä ja myymälä Vuorikadulla. 
Yritys keskittyi aiemmin äänilevytuotantoon, mistä sen nimikin juontuu, ja oli suurimpia alallaan. Yhtiölle levytyksiä tehneitä taiteilijoita olivat mm. Olavi Virta, Veikko Tuomi, Kalevi Korpi, Tapio Rautavaara ja Henry Theel sekä harmonikkataiteilija Jorma Juselius. Olavi Virta toimi 1950-luvulla myös Levytukun tuotantopäällikkönä. Äänilevytuotantonsa yritys myi Musiikki-Fazerille 1960-luvun lopulla. Nykyisin sen pääala on soittimien ja tarvikkeiden maahantuonti.
Horatio Alger

Horatio Alger, Jr. (13. tammikuuta 1832 – 18. heinäkuuta 1899) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän nousi lukuisilla romaaneillaan laajaan maineeseen jo elinaikanaan.
Alger syntyi ja kuoli Massachusettsissa. Hänen teoksensa kuvaavat menestyksen saavuttamista kovan työn tuloksena. Näin hän vahvisti amerikkalaisten käsitystä, että jokainen on oman onnensa seppä.
Alger opiskeli Harvardin yliopistossa. Työskennellessään 1860-luvulla pappina hän jäi kiinni poikien seksuaalisista hyväksikäytöistä. Asiaa ei viety eteenpäin; Alger kuitenkin erosi virastaan ja muutti New Yorkiin.
Max Morlock

Maximilian (”Maxl” tai ”Max”) Morlock (11. toukokuuta 1925 Nürnberg – 10. syyskuuta 1994 Nürnberg) oli saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. 
Seuratasolla Morlock pelasi koko 24 vuotta kestäneen ammattilaisuransa 1. FC Nürnbergin riveissä. Maajoukkueessa hän pelasi 26 ottelua, joissa hän teki 21 maalia. Morlock pelasi yksissä arvokisoissa, vuoden 1954 MM-kisoissa, jotka Saksa voitti. Hän oli turnauksessa Saksan paras maalintekijä tehtyään kuusi maalia, joista yhden välierässä Itävaltaa vastaan ja yhden loppuottelussa Unkaria vastaan.
Meksiko yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Meksiko on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se oli mukana myös vuonna 1976 erillisenä tapahtumana järjestetyssä 50 kilometrin kävelyn MM-kilpailussa. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä 14 mitalia, joista kolme on kultaa. Parhaiten maa on menestynyt kävelyssä.
Meksiko sai ensimmäisen MM-mitalinsa vuonna 1976 Malmössä käydyssä 50 kilometrin kävelyn MM-kisassa Enrique Vera Ibáñezin sijoittuessa hopealle. Helsingissä 1983 Ernesto Canto voitti kultaa 20 kilometrin kävelyssä, ja toisen pistesijansa maa sai Raúl Gonzálezin kävellessä 50 kilometrillä viidenneksi. Roomassa 1987 maan paras saavutus oli Arturo Barriosin neljäs sija 10 000 metrin juoksussa. Pistesijoille yltivät lisäksi 50 kilometrin kävelyssä viidenneksi sijoittunut Martín Bermúdez ja kahdeksanneksi päätynyt Arturo Bravo. Tokiossa 1991 paras meksikolainen oli naisten 10 kilometrin kävelyssä kuudenneksi sijoittunut Graciela Mendoza. Miehistä Maurilio Castillo sijoittui maratonilla seitsemänneksi. Stuttgartissa 1993 Carlos Mercenario oli paras meksikolainen 50 kilometrin kävelyn kahdeksannella sijallaan.
Göteborgissa 1995 Dionisio Ceron saavutti maratonjuoksussa hopeaa. Ateenassa 1997 Daniel García voitti 20 kilometrin kävelyssä kultaa ja Miguel Angel Rodríguez oli 50 kilometrillä pronssilla. Sevillassa 1999 García sai pronssia, kuten myös 400 metrin juoksija Alejandro Cárdenas. Edmontonissa 2001 Edgar Hernández käveli 50 kilometrillä pronssille, ja samanvärisellä mitalilla palkittiin Meksikon ensimmäinen naispuolinen MM-mitalisti, 400 metrin juoksija Ana Guevara. Kaksi vuotta myöhemmin Pariisissa Guevara voitti kultaa ja oli maansa ainoa mitalisti. Vielä Helsingissä 2005 hän sai pronssia ja sijoittui Osakassa 2007 neljänneksi. Osakassa Meksiko jäi ilman mitaleja, kun miehistäkin Eder Sánchez jäi 20 kilometrin kävelyssä neljänneksi. Guevaran ankkuroima naisten viestijoukkue sijoittui 4 × 400 metrillä kahdeksanneksi. Berliinissä 2009 Eder Sánchez saavutti 20 kilometrin kävelyssä lopulta hopeaa ja Jesús Sánchez sijoittui samassa lajissa seitsemänneksi kun alkuperäinen voittaja Valeri Bortšin hylättiin dopingin vuoksi vuonna 2016. Daegussa 2011 ei yksikään meksikolaisurheilija sijoittunut kymmenen parhaan joukkoon.
Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Luis Rivera saavutti miesten pituushypyssä pronssia ja Madaí Pérez sijoittui naisten maratonilla seitsemänneksi. Pekingissä 2015 viisihenkisen meksikolaisjoukkueen paras saavutus oli Alejandra Ortegan yhdeksäs sija naisten 20 kilometrin kävelyssä. Lontoossa 2017 Maria Guadalupe González sai hopeaa 20 kilometrin kävelyssä ja Edgar Rivera sijoittui korkeushypyssä neljänneksi. Dohassa 2019 yksikään meksikolaisurheilija ei sijoittunut kymmenen parhaan joukkoon. Eugenessa 2022 Meksikon paras sijoitus oli Alegna Gonzálezin seitsemäs sija 20 kilometrin kävelyssä. Alegna González oli Meksikon joukkueen paras myös Budapestissä 2023, jossa hän sijoittui 20 kilometrin kävelyssä viidenneksi.
Lída Baarová

Ludmila ”Lída” Baarová (7. syyskuuta 1914 – 27. lokakuuta 2000) oli tšekkiläinen näyttelijä. 
Baarová aloitti uransa kotimaassaan, jossa hän esiintyi esimerkiksi Otakar Vávran elokuvissa. Hän sai tarjouksen myös Hollywoodista.
Ura vei Baarován vuonna 1935 Saksaan, jossa hän loi maineen eksoottisena viettelijättärenä. Hän esiintyi useissa saksalaisissa elokuvissa kuten "Barcarole" (1935), "Einer zuviel an Bord" (1935), "Verräter" (1936), "Isänmaan ystävät" ("Patrioten", 1937) ja "Lepakon lumoissa" ("Die Fledermaus", 1937). Hänestä tuli natsipropagandan julistaja ja Joseph Goebbelsin rakastajatar. Paettuaan Saksasta vuonna 1941 Baarová jatkoi työtään kotimaassaan ja Italiassa. Toisen maailmansodan jälkeen hän sai Tšekkoslovakiassa tuomion yhteistyöstään saksalaisten kanssa. 
Baarová esiintyi julkisuudessa vielä 1990-luvulla. Hän kuoli Salzburgissa 86-vuotiaana. Hänen sisarensa oli 24-vuotiaana itsemurhan tehnyt näyttelijä Zorka Janů.
Zorka Janů

Zorka Janů (9. heinäkuuta 1921 – 24. maaliskuuta 1946) oli tšekkiläinen näyttelijä. Hän esiintyi useissa tšekkiläisissä elokuvissa lapsuudestaan saakka aivan viime vuosiinsa.
Janů teki itsemurhan Prahassa toisen maailmansodan jälkeen. Hänen sisarensa oli näyttelijä Lída Baarová.
Tom Paxal

Tom Roger Paxal (s. 23. syyskuuta 1947 Helsinki) on suomenruotsalainen kirjailija. Hän sai kunniapalkinnon televisioelokuvasta "Vårt Fagerby" Kettupäivillä 1995. "Violinisten" sai toisen palkinnon valtakunnallisessa novellikilpailussa 1996.
Little Brother Montgomery

Eurreal Wilford ”Little Brother” Montgomery (18. huhtikuuta 1906 Kentwood, Louisiana – 6. syyskuuta 1985 Champaign, Illinois) oli yhdysvaltalainen jazz- ja bluesmuusikko, pianisti ja laulaja. 
Elämä.
Varhainen elämä.
Montgomery syntyi Kentwoodin sahakaupungissa, joka sijaitsee lähellä Mississippin rajaa ja New Orleansia, jossa hän vietti suuren osan lapsuuttaan. Lapsena hän muistutti isäänsä Harper Montgomerya ja niinpä häntä kutsuttiin Little Brother Harperiksi. Myöhemmin se muuntui loppuelämän säilyneeksi lempinimeksi Little Brother Montgomery. Montgomery alkoi soittaa pianoa neljävuotiaana ja 11-vuotiaana soitteli baareissa ympäri Louisianan. Hän sai musiikillisia vaikutteita Jelly Roll Mortonilta, joka kyläili Montgomereilla. 
Uran alku.
Montgomery saapui Chicagoon vuonna 1926 ja levytti vuonna 1930 ensimmäiset levytyksensä Paramountille. Hän äänitti neljä kappaletta, joista ”Vicksburg Blues” ja ”No Special Rider” muodostuivat hänen tunnuskappaleikseen. Bluebirdille hän levytti vuosina 1935–1936 New Orleansissa. Vuosina 1931–1938 hän johti yhtyettä Jacksonissa.
Myöhempi ura Chigacossa.
Vuonna 1942 Little Brother Montgomery asettui Chicagoon ja soitti klubeilla bluesia ja perinteistä jazzia, silloin tällöin myös neworleansilaisten jazzyhtyeiden kuten Kid Oryn ja Franz Jacksonin kanssa. Vuonna 1956 hän kiersi jonkin aikaa myös Otis Rushin kanssa. Montgomeryn suosio kasvoi 1960-luvulla, jolloin hän levytti useita albumeja, osan omalle vuonna 1969 perustetulle levymerkilleen FM Recordsille. Nimi tuli hänen toisen vaimonsa Janet Flobergin tyttönimestä ja Montgomerysta. 
Little Brother Montgomery kuoli syyskuussa 1985 ja hänet on haudattu Oak Woodsin hautausmaalle Chicagoon.
Waldemar Erfurth

Waldemar Erfurth (4. elokuuta 1879 Berliini, Saksa – 2. toukokuuta 1971 Tübingen, Länsi-Saksa) oli saksalainen jalkaväenkenraali toisen maailmansodan aikana. Erfurth oli komennettu Suomeen yhteysupseeriksi Suomen armeijan esikuntaan Mikkelin Päämajaan.
Erfurth liittyi Preussin armeijaan vuonna 1897. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa hän palveli kapteenin arvoisena Saksan keisarikunnan XX armeijakunnan päämajassa. Erfurth ehti jäädä eläkkeelle vuonna 1931, ennen kuin kansallissosialistit nousivat valtaan kaksi vuotta myöhemmin.
Syyskuussa 1934 maavoimat kutsuivat Erfurthin armeijan pääesikuntaan, jossa hän pysyi, kunnes sai kesällä 1941 siirron Suomeen Mikkeliin yhteysupseeriksi saksalaisten yhdysesikunta Nordiin. Tehtävänimikkeenä oli "saksalainen kenraali Suomen päämajassa" ("Deutscher General im Finnischen Hauptquartier"). Hän toimi Saksan itärintaman sotatoimien johtamisesta vastaavan Oberkommando des Heeresin (OKH) alaisuudessa päätehtävänään toimia Hitlerin ja Mannerheimin välisenä yhteysupseerina. Hän piti yhteyttä Johtajanpäämajaan (Führerhauptquartier) ja Wehrmachtin operaatioiden suunnittelusta vastaavaan Alfred Jodliin. Hänen välittömiä esimiehiään olivat OKH:n esikuntapäällikkö Franz Halder ja Jodl. Pekka Visurin mukaan Ehrfurt ei missään vaiheessa ollut natsi.
Erfurth pysyi tehtävissään Suomessa syksyyn 1944 asti, jolloin Suomi solmi aselevon Neuvostoliiton kanssa ja aloitti sotatoimet Saksaa vastaan. Erfurth siirrettiin Führer-reserviin. Joulukuusta 1944 sodan loppuun hän oli pääesikunnan käytössä. Yhdysvaltalaiset joukot vangitsivat hänet 6. toukokuuta 1945. Hänet vapautettiin sotavankeudesta kesällä 1947.
Toisen maailmansodan jälkeen Erfurth kirjoitti muun muassa ajastaan Suomessa kertovia kirjoja, kuten suomennetut "Suomi sodan myrskyissä 1941–1944" ja "Muurmannin radan ongelma". Edellistä teosta Visuri pitää käyttökelpoisena, kun haetaan jälkikäteisiä selityksiä Erfurthin ja saksalaisten toiminnalle Suomessa jatkosodan aikana, sen sijaan historiallisena dokumenttina hän ei päiväkirjaan verrattuna näe siinä ansioita, sillä se kuvastaa kylmän sodan aikakautta ja myötäilee amerikkalaisten näkökantoja, ja Erfurth joutui siinä salaamaan Suomen ja Saksan pitkälle menevää yhteistyötä.
Hänen päiväkirjoistaan on julkaistu "Sotapäiväkirja vuodelta 1944" ja teoksessa "Saksan kenraali" sotapäiväkirja vuodelta 1941. Hän aloitti päiväkirjan pitämisen heti saatuaan tehtävän lähteä Suomeen yhteyskenraaliksi. Sodan päätyttyä hän oli yhteistyössä Yhdysvaltoihin siirtyneen Franz Halderin kanssa ja laati muun muassa Saksan yleisesikunnan historian "Die Geschichte des deutschen Generalstabes von 1918 bis 1945"..
Erfurthin koko laajan, 1070-sivuisen päiväkirjan käsikirjoitusta säilytetään Suomen kansallisarkistossa ja toista kappaletta Saksan sota-arkistossa (Bundesarchiv-Militärarchiv) Freiburgissa.
Niittykäenkukka

Niittykäenkukka eli käenkukka ("Lychnis flos-cuculi", syn. "Silene flos-cuculi") on Euraasiassa kasvava monivuotinen ruohovartinen kasvi.
Etymologia.
Käenkukka tunnetaan samalla nimellä useilla eri kielillä. Myös tieteellinen nimi tarkoittaa ”käen kukkaa”. Nimen alkuperälle on monia selityksiä. Keski-Euroopassa laji kukkii juuri käen kukunnan aikaan. Toisaalta nimi saattaa juontua siitä, että käenkukan varsissa on usein sylkikaskaiden aiheuttamia sylkipalloja, ”käensylkeä” eli ”käärmeensylkeä”. Suomessa lajin kansanomaisia nimiä on muun muassa käärmeenkukka, silkkikukka ja morsiamenkukka.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen käenkukka kasvaa 30–70 senttimetriä korkeaksi. Pystyt varret ovat alaspäisesti lyhyt- ja karkeakarvaisia. Maanrajassa olevat aluslehdet muodostavat lehtiruusukkeen, jonka lehdet ovat kapean vastapuikeita. Varsilehdet ovat kapean tai pitkulaisen suikeita. Harsussa kukinnossa on halkaisijaltaan noin 5 cm leveitä ruusunpunaisia kukkia. Sekä verhiö että teriö ovat viisilehtisiä. Ulkoverhiötön verhiö on yhdislehtinen ja väriltään tummanpunaruskeajuovainen. Terälehdet ovat syvään neliliuskaisia, lisäteriöllisiä, kynnellisiä ja kooltaan 12–18 mm pitkiä. Emin vartaloita on viisi kappaletta. Suomessa käenkukka kukki kesä-heinäkuussa. Hedelmä on viisiliuskaisesti aukeava kota. Käenkukka muistuttaa ulkonäöltään ja väriltään aiemmin samaan sukuun kuulunutta mäkitervakkoa ("Viscaria vulgaris").
Levinneisyys.
Käenkukkaa tavataan luonnonvaraisena lähes koko Euroopassa. Pyreneiden niemimaan keski- ja eteläosissa, Islannissa, Fennoskandian pohjoisosissa, Etelä-Ukrainassa ja Pohjois- ja Etelä-Venäjällä laji on kuitenkin satunnaisempi. Euroopasta levinneisyysalue jatkuu Länsi-Siperiaan. Ihmisen mukana käenkukka on levinnyt myös Uuteen-Seelantiin sekä Pohjois-Amerikkaan mantereen itärannikolle. Suomessa käenkukka on Oulun korkeudelle saakka yleinen alkuperäislaji. Pohjoisempana se on harvinaisempi uustulokas. Laji puuttuu aivan pohjoisimmasta Lapista.
Elinympäristö.
Käenkukka viihtyy kosteilla kasvupaikoilla niin auringossa kuin varjossakin. Tyypillisiä kasvupaikkoja ovat lähteikköpinnat, lähdekorvet, kosteat rantaniityt, merenrannat, tien- ja pellonojat sekä heinäpellot.
Käyttö.
Käenkukkaa voi kasvattaa perennana puutarhoissa, jossa se kasvaa usein luonnonvaraista runsaskukkaisemmaksi. Lajista on jalostettu myös puutarhalajikkeita.
Linpus Linux

Linpus Linux on taiwanilaisen Linpus Technologies Inc.:n kehittämä Fedora-projektiin perustuva Linux-käyttöjärjestelmän jakeluversio. Linpus tukee Aasian markkinoilla täysin Unicode-merkistöä kiinan ja japanin kielessä. Erikoisversio Linpus Lite on tarkoitettu toimimaan edullisemmissa laitteistoissa kuten UMPC-tietokoneissa. Uusille käyttäjille tarkoitettu "yksinkertaisuustila" perustuu kuvakkeisiin ja välilehtiin, kun taas perinteinen "PC-tila" on tarkoitettu Microsoft Windowsin kaltaista käyttöliittymää haluaville. Se on tarkoitettu pienillä näytöillä varustetuille kämmentietokoneille ja toimii jopa VGA-tasoisissa näytöissä (640x480).
Linpus Linux tulee esiasennettuna Acer Aspire Onen mukana. Linpus Linuxista on versio myös pöytätietokoneille ja palvelintietokoneille sekä multimediaversio Linpus Media Center. Linpus Media Centerin päivityspaketti tarjoaa laillisen tavan käyttää DVD-, MP3-, WMV- ja muita "ei-vapaita" koodekkeja.
81 Krh/32

81 Krh/32 oli Suomen armeijan käyttämä ensimmäinen Suomessa valmistettu kranaatinheitin, joka perustui Stokes-Brandt -kranaatinheittimeen. Se perustui Ranskan armeijan kapteenin, Hans Otto Brandin Ranskasta malliksi tuomaan kranaatinheittimeen ja oli sen kopio putken, vastalevyn ja suuntaimen osalta, mutta tuen vaakituslaitteen kiinnitys ja rakenne poikkesivat brittiläis-ranskalaisesta mallistaan.
Koekappaleen jälkeen Suomen puolustusministeriön taisteluvälineosasto tilasi 104 kappaletta, jotka saivat tyyppimerkinnän 81 Krh/33. Seuraava malli, 81 Krh/35, Tampellan esitteiden mukaan 81 Krh/34, poikkesi ranskalaisesta jo merkittävämmin. Vastalevyn muotoilu erosi jo brittiläis-ranskalaisesta ja tuen korotuskoneiston paikka oli muutettu jalkojen yläpuolelta nivelkohdan alapuolelle.
Virtus Bologna

Virtus Pallacanestro Bologna on bolognalainen koripalloseura, joka pelaa Italian pääsarjassa Serie A:ssa. 
Historia.
Seura perustettiin jo vuonna 1871, mutta se oli aluksi voimisteluun painottunut. Vasta 1920-luvulla perustettiin ammattimainen koripallojoukkue. Seuran menestysvuodet alkoivat toisen maailmansodan jälkeen ja Virtus voitti neljä Italian mestaruutta perättäin vuosina 1946–1949. Suurta kansainvälistä menestystä Virtus saavutti 2000-luvun taitteessa, jolloin se voitti kaksi kertaa Euroliigan mestaruuden. Kaudella 2002–2003 seuralla oli talousongelmia ja se joutui putomaan niiden takia alemmalle sarjaportaalle. Virtus kuitenkin nousi kaudeksi 2005–2006 takaisin Serie A:han.
Kaudella 2018–2019 Virtus Bologna voitti Mestarien liigan mestaruuden.
Reijo Hirvelä

Reijo Hirvelä (s. 1943) on suomalainen iskelmä- ja jazzlaulaja. Hän aloitti uransa 1960-luvun alussa kotikaupungissaan Vaasassa, jonne hän perusti jazzklubi "Bohemian". 
Myöhemmin hän kokosi Roy Rabb:n kanssa kitara-yhtyeen. Debyyttilevyllä bassoa soitti Heikki Laurila ja rumpuja Erkki Valaste. 
Hirvelä on asunut ja esiintynyt ulkomailla, muun muassa Espanjassa ja New Yorkissa, Yhdysvalloissa. 
Hirvelä on esiintynyt myös muutamissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten muun muassa viihdesarjassa "ÄWPK – Älywapaa palokunta".
REYO - "Requiem Por Un Amor" -kappaleen sävellys ja esitys palkittiin Malagan laulufestivaaleilla vuonna 1969.
Benedictus Olai

Benedictus Olai (1524 Örebro – 1582), alkujaan Bengt Olsson, oli Ruotsin ensimmäinen lääketieteen tohtori. Hän julkaisi Ruotsin ensimmäisen lääkärikirjan "Een Nyttigh Läkere Book" vuonna 1578. Teos julkaistiin vuonna 2008 lääkintöneuvos Sakari Härön suomentamana.
Benedictus Olai valmistui maisteriksi Wittenbergin yliopistosta vuonna 1549 ja opiskeli sen jälkeen lääketiedettä Leipzigin yliopistossa ja mahdollisesti muuallakin Saksassa sekä Italiassa. Hän valmistui lääketieteen tohtoriksi todennäköisesti 1552, mutta vuosi ja oppilaitos ovat epävarmat. Hän aloitti lääkärin praktiikan harjoittamisen Tukholmassa viimeistään maaliskuussa 1561, vaikka kuningas oli jo 1554 komentanut hänet ja muutaman muun alan opiskelijan kotimaahan. Hänestä tuli Eerik XIV:n lääkäri.
Kuninkaalla oli toinenkin lääkäri, hollantilainen Wilhelm Lemnius, ja lääkäreiden välit olivat huonot.
Marcel Pronovost

Marcel Pronovost (15. kesäkuuta 1930 Lac á la Tortue, Quebec – 26. huhtikuuta 2015 Windsor, Ontario) oli kanadanranskalainen jääkiekkoilija. Puolustajana pelannut Pronovost edusti Detroit Red Wingsiä ja Toronto Maple Leafsia National Hockey Leaguessa.
Marcel Pronovost oli aikansa parhaita puolustajapelaajia ja auttoi merkittävällä panoksella Detroitia saavuttamaan Stanley Cupin neljästi 1950-luvulla.
Useita kolhuja vastaanottanut Pronovost laski uransa jälkeen murtaneensa yksin nenänsä 14 kertaa.
Sofija Guljak

Sofija Guljak (s. 29. joulukuuta 1979 Kazan, Tatarstan, Neuvostoliitto) on venäläinen pianisti. Hän voitti kansainvälisen Maj Lind -pianokilpailun 2007.
Guljak aloitti musiikinopinnot kotikaupungissaan Kazanissa ja myöhemmin Valtion konservatoriossa. Hän on opiskellut vuosina 2004–2006 Pariisissa École Normale de
musiquessa ja myöhemmin Imolassa Italiassa.
Guljak on voittanut useita pianokilpailuja, muun muassa pianokilpailun San Marinossa, tullut toiseksi 2002 Kansainvälisen Franz Liszt -pianokilpailun Wrocławissa Puolassa ja voittanut 2007 William Kapell International Piano Competition &amp; Festivalin pianokilpailun 2007
Gagran piiri

Gagran piiri (abhasiaksi Гагра араион) on yksi seitsemästä Abhasian tasavallan hallinnollisesta piiristä. Gagran piirin väkiluku on vain 37 002. Gagran piiri sijaitsee Abhasian tasavallan koillisosassa rajoittuen Venäjän federaation Krasnodarin aluepiiriin ja Abhasian tasavallassa Gudautan piiriin.
Kaupungit.
Gagran piiri ympäröi piiritasoista Gagran kaupunkia (abhasiaksi Гагра; Gagra), jonka väkiluku on ollut Neuvostoliiton väestönlaskennassa 1989 77 709. Gagran piirin toinen piiritasoinen kaupunki on Pitsunda (abhaksiaksi Пиҵунда) .
Kaupunkityyppiset kylät.
Kaupunkityyppisiä kyliä ovat Gjatšrypš (abhasiaksi Гьачрыҧшь) ja Tandrypš (abhasiaksi Цандрыҧшь).
Kylät.
Piirissä on myös suurehko Gagran piiriin hallintoon elimellisesti ilman itsenäistä paikallishalinnolista asemaa kuuluva kylä Bzypta.
A147

Valtatie A147 () on Venäjän Krasnodarin aluepiirissä Novorossijskista Abhasian (Georgia) rajalle johtava liittovaltiotason päävaltatie ("magistral"). Tie kulkee vuoristossa Mustanmeren rannikon suuntaisesti ja sitten lomarannikkoa pitkin muun muassa Tuapsen, Sotšin ja Adlerin kautta. M27 on osa eurooppatie E97:ää.
Neuvostoliiton M27 ja Etelä-Ossetian sota.
Neuvostoliiton aikana, vuoteen 1991, M27 jatkui Georgian halki ja kulki Tbilisin kautta edelleen Azerbaidžaniin ja Kaspianmeren rannalle Bakuun. Georgiassa tie kulkee Gorin pohjoispuolelta läheltä Etelä-Ossetiaa ja sen pääkaupunkia Tskhinvalia. Vuonna 2008 kysymys tien hallinnasta muodostui tärkeäksi Etelä-Ossetian taisteluiden aikana, koska se on rautatien ohella toinen merkittävä Georgian poikittaisväylä raskaille kuljetuksille ja siis myös sotilaskuljetuksille.
Aiheesta muualla.
Nurmivalmuska

Nurmivalmuska ("Lepista luscina", aikaisemmin "harmaanruskea valmuska") on kupera tai laakeneva harmaanruskea ja pilkullinen valmuskalaji. Sienen lakki on 3–12 senttimetriä leveä ja sen reunat ovat sisäänkirtyneet. Heltat ovat lakkia vaaleammat ja vanhemmiten harmaanpunaiset. Jalka on lakkia vaaleampi ja 3–7 senttimetriä pitkä. Sienen malto on harmaanvalkoista tai keltaisenruskeaa. Nurmivalmuska on syötävä. Se kasvaa yksittäin tai sienikehinä nurmikoilla, laitumilla ja puistoissa. Nurmivalmuskaa tavataan Etelä-Suomessa harvinaisena. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Orvokkivalmuska

Orvokkivalmuska ("Lepista sordida") on kupera tai laakealakkinen valmuskalaji. Sen lakki on väriltään ruskeanvioletti tai harmaanruskea ja vaalenee vanhetessaan. Se on alle kymmenen senttimetrin levyinen. Heltat ovat ohuet, sinivioletit tai lihanväriset. Jalka on lakkia vaaleampi ja noin kolmesta kuuteen senttimetrin mittainen. Sienen malto on harmaanviolettia. Se kasvaa harvinaisena Etelä- ja Keski-Suomessa muun muassa komposteissa, tienvarsilla, puistoissa eli kyseessä ei ole metsäsieni. Sienellä on selkeä erikoinen mieto maku ja haju. Sienen käyttö ruoaksi onnistuu yleensä parhaiten esikypsennyksen avulla eikä laji ole myrkyllinen.
Iso Huopalahti

Iso Huopalahti () on Laajalahdesta pohjoiseen työntyvä merenlahti Helsingin ja Espoon rajalla. Se on nykyisellään muodoltaan pyöreähkö, noin kilometrin pituinen ja levyinen. Sen erottaa Laajalahdesta Tarvon saari ja sen pohjoisreunaa sivuava Turunväylän maapenger, jonka ali johtaa nykyisin vain kapea vesiväylä. Turunväylän silta ja vieressä olevan jalankulun ja pyöräilyn väylän sillat ovat niin matalia, että niiden ali ei voi kulkea veneellä. Isoon Huopalahteen laskevat Mätäjoki ja Monikonpuro.
Vielä 1900-luvun alussa Iso Huopalahti oli huomattavasti nykyistä laajempi ja ulottui melkein rantaradalle ja Turuntielle saakka. Sen pohjoisosa oli kuitenkin jo hyvää vauhtia mataloitumassa ja muuttumassa kosteikoksi. Se oli myös pääkaupunkiseudun parhaita lintukohteita. Kuitenkin 1960-luvun alussa lahden perukasta täytettiin 27 hehtaaria, ja alueelle perustettiin kaatopaikka, joka oli käytössä vuosina 1963–1980. Sinne kuljetetuista jätteistä ja niiden päälle kasatuista maa-aineksista alueelle muodostui korkea täyttömäki, "Talinhuippu", jonka päälle on istutettu metsää. Täyttömäki sijaitsee Mätäjoen ja Monikonpuron välissä Helsingin ja Espoon rajalla.
Kaupunkiasutusta on Ison Huopalahden rannalla vain Talinrannassa. Muilta osin sen rannat ovat rakentamattomia, ja länsirannalla on vielä suotakin. Lahtea ympäröivillä laajoilla viheralueilla sijaitsevat Talin golfkenttä ja Vermon ravirata.
Paikannimen Huopalahti alkumuoto on ollut Haapalaksi. Suomen sana "lahti" oli aikaisemmin "laksi", jolloin se taipui samoin kuin lukusanat "yksi" ja "kaksi", siis "lahden", "lahdella" jne. Kun seudun asutus kuitenkin vuosisatojen ajan oli etupäässä ruotsinkielistä, nimi vääntyi ruotsinkieliseen muotoon "Hoplax", josta se sittemmin lainautui takaisin suomeen muodossa Huopalahti. Lähempänä Helsingin keskustaa on myös Pikku Huopalahti, ja niiden välinen alue on aikoinaan kuulunut Huopalahden kuntaan.
Kalvasvalmuska

Kalvasvalmuska ("Lepista irina") on rusomalikoihin toisten "Lepista"-lajien lailla kuuluva sieni. Sen lakki on kupera tai laakeneva. Heltat ovat vaalean harmaanruskeat. Jalka on säämiskänvärinen. Malto on sienessä likaisenvalkoista. Tuoksu on makea ja sieni on maultaan syötävän mieto. Se kasvaa suurina sieniympyröinä tai kimppuina lehti- ja havumetsäalueilla. Sieni viihtyy usein saarnen seurassa ja sitä tavataan vain Etelä-Suomessa.
Harmaavalmuska

 
Harmaavalmuska ("Tricholoma terreum") on kellomainen tai laakea harmaa tai harmaanmusta valmuskalaji. Sen heltat ovat harmaanvalkoiset tai harmaat. Jalka on valkoinen ja siinä on harmahtavia säikeitä. Malto on valkoista. Sieni maistuu jauholta ja kelpaa ruokasieneksi muttei ole kovin hyvä. Sieni kasvaa mäntyjen seuralaisena kalkkimailla harvinaisena Suomessa.
Champaignin piirikunta (Ohio)

Champaignin piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, jonka suurin kaupunki on Urbana. Sen väkiluku oli 38 890 vuonna 2000.
Maantiede.
Champaignin naapuripiirikuntia ovat Logan pohjoisessa, Union koillisessa, Madison kaakossa, Clark etelässä, Miami lounaassa ja Shelby luoteessa.
Väestö.
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 40 097 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 95,0%, mustiin (2,4%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,4%) ja aasialaisiin (0,4%).
Kotitalouden mediaanitulo on 48 335 ja köyhyysrajan alapuolella oli 15,1% väestöstä vuosina 2007–2011.
Emil Åkesson

Emil Gerhard (E. G.) Åkesson (24. syyskuuta 1858 Lappee – 5. tammikuuta 1930 Mikkeli) oli suomalainen lyseon lehtori, joka oli nuorsuomalaisten kansanedustajana 1900-luvun alussa.
Åkessonin vanhemmat olivat oikeusraatimies Karl Gustav Åkesson ja Sofie Leontine Savander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1877, valmistui filosofian kandidaatiksi 1883 ja suoritti kasvatusopin tutkinnon 1884. Åkesson toimi Mikkelin lyseossa luonnonhistorian, maantiedon ja historian kollegana 1885–1919 ja luonnonhistorian, maantiedon ja historian vanhempana lehtorina 1919–1925 sekä vt. lehtorina 1925–1926. Hän omisti vuosina 1886–1889 "Mikkelin Sanomat" ja toimi lehden vastaavana toimittajana. Åkesson oli myös voimistelunopettajana 1888–1898 ja Mikkelin VPK:n päällikkönä 1886–1911.
Åkesson oli kansanedustajana 1909–1911 Mikkelin läänin vaalipiiristä. Hän toimi myös Mikkelin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana sekä Mikkelin läänin vaalipiirin keskuslautakunnan puheenjohtajana.
Sameli Rajala

Sameli Nestori (Samuel Nestor) Rajala (sukunimi aik. Snellman; 13. joulukuuta 1858 Teuva – 23. joulukuuta 1948 Kauhajoki) oli suomalainen maanviljelijä ja maallikkosaarnaaja, joka toimi suomalaisen puolueen kansanedustajana ensimmäisissä eduskunnissa.
Rajalan vanhemmat olivat räätäli Samuel Snellman ja Hedvig Sofia Äystö. Hän oli torpparina ensin Teuvalla vuoteen 1882 saakka ja sen jälkeen Kauhajoella vuosina 1882–1910. Rajala oli itsenäinen maanviljelijä vuodesta 1910 alkaen. Hän vei nautakarjaa ja muita tuotteita Ruotsiin 28 vuoden ajan, ja hän toimi lisäksi asianajajana ja Kauhajoen kunnan lastenvalvojana. Rajala oli myös lestadiolainen maallikkosaarnaaja.
Rajala oli kansanedustajana 1907–1910 edustaen Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä. 
Rajala oli naimisissa vuodesta 1881 Hedvig Sofia Rajalan kanssa.
Pietari Kärnä

Pietari (Pekka) Kärnä (25. tammikuuta 1859 Nurmes – 16. lokakuuta 1930 Turku) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja maallikkosaarnaaja joka toimi suomalaisen puolueen kansanedustajana 1910-luvun alkupuolella.
Kärnän vanhemmat olivat maanviljelijä Matts Kärnä ja Kristiina Pyykkönen. Hän kävi kansakoulun yksityisesti ja valmistui 1886 kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista. Kärnä suoritti lisäksi 1888 saarnalupatutkinnon. Kärnä oli kansakoulunopettajana Nurmeksessa 1884–1886, Turussa 1886–1888, Huittisissa 1888–1889 ja uudelleen Turussa 1889–1928. Hän toimi myös maallikkosaarnajana ja opetti Turun työväenopistossa.
Kärnä oli kansanedustajana 1911–1914 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän kuului myös Turun kaupunginvaltuustoon.
Pietari Kärnä oli naimisissa Vilhelmina Sofia Jacklinin kanssa.
Matti Tervaniemi

Matti Tervaniemi (sukunimi aik. Orajärvi; 8. huhtikuuta 1859 Sodankylä – 7. tammikuuta 1923 Kittilä) oli suomalainen maanviljelijä, valtiopäivämies ja Suomalaisen puolueen kansanedustaja ensimmäisessä eduskunnassa.
Tervaniemen vanhemmat olivat maanviljelijä, puuseppä Olof Orajärvi ja Brita Maria Vaara. Tervaniemi oli naimisissa Maria Postilan kanssa 1888–1914 ja jäätyään leskeksi meni uusiin naimisiin 1917 Kreeta Mäkisalon kanssa. Tervaniemi toimi maanviljelijänä Kittilässä. Tervaniemi oli Lapin tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1905–1906. Kansanedustajana hän toimi 1907–1908, edustaen Lapin vaalipiiriä.
Saga Furs

Saga Furs Oyj (vuoteen 2011 Turkistuottajat Oyj ) on Suomen turkiseläinten kasvattajain liiton vuonna 1938 yhteiseksi myyntikanavakseen perustama osakeyhtiö. Nykyään se on julkisesti Helsingin pörssissä noteerattu osakeyhtiö, jonka pääkonttori sijaitsee Vantaan Varistossa.
Saga Furs -konserni muodostuu emoyhtiö Saga Furs Oyj:stä sekä emoyhtiön kokonaan omistamista tytäryhtiöistä. Tytäryhtiöitä ovat nahkontapalveluja pääasiassa suomalaisille turkistuottajille myyvä Furfix Oy, ravintola- ja kongressipalveluja myyvä Ab Finnish Fur Center Oy, Tanskassa nahkojen hankintaa harjoittava FFS International A/S, Hollannissa nahkojen hankintaa harjoittava Finnish Fur Sales International B/V, Kiinteistö Oy Tiilitaso ja Saga Systems Oy.
Turkistuottajien liikevaihto koostuu turkisten ostajilta ja myyjiltä perityistä välityspalkkioista sekä nahkontapalvelujen ja siitoseläinten myynnistä.
Saga Fursin suurin omistaja on Suomen Turkiseläinten Kasvattajain Liitto (30 % osakkeista, 62 % äänistä).
Yhtiön toimitilan Fur Centerin on suunnitellut arkkitehti Osmo Mikkonen.
Oskari Laine

Adolf Oskari Laine (5. toukokuuta 1859 Mäntsälä – 22. huhtikuuta 1933 Mäntsälä) oli suomalainen maanviljelijä, valtiopäivämies ja Suomalaisen puolueen kansanedustaja Suomen ensimmäisissä eduskunnissa.
Laineen vanhemmat olivat maanviljelijä Adolf Fredrikinpoika ja Anna Lovisa Antintytär. Laine oli naimisissa vuodesta 1885 Matilda Apolonia Elsasarintyttären kanssa. Hän toimi maanviljelijänä Mäntsälässä ja Uudenmaan läänin itäisen maanviljelysseuran sihteerinä 1900–1905. Laine toimi myös Mäntsälän kuntakokouksen esimiehenä ja kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Hän sai kunnallisneuvoksen arvon 1922. Laine oli kansanedustaja 1907–1914, edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli ollut jo Mäntsälän tuomiokunnan edustajana talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Jääkiekon SM-sarjakausi 1927–1928

Jääkiekon SM-kilpailu järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1928. Ensimmäinen SM-kilpailu oli Suomen Palloliiton järjestämä turnaus. Mestaruus ratkaistiin cup-kilpailulla.
Ensimmäiseen SM-kilpailuun osallistui kuusi seuraa, helsinkiläiset Helsingin Jalkapalloklubi, Kronohagens IF, Helsingin IFK ja Helsingin Palloseura, sekä Viipurin Reipas ja Tampereen Palloilijat. Jääkiekko oli vielä melko tuntematon palloilulaji ja osallistuvat seurat olivat jalkapallo- ja jääpalloseuroja. Ensimmäisen jääkiekon Suomen mestaruuden voitti Viipurin Reipas, joka koostui pääasiassa Viipurin Palloseuran jääpalloilijoista. Loppuottelu pelattiin Viipurissa maaliskuun 18. päivänä. Ottelussa Reipas voitti KIF:n 5-1.
Ottelut.
Loppuottelu.
Viipurin Reipas voitti ensimmäisen jääkiekon SM-kilpailun.
Reippaan mestarijoukkue.
Gustaf Berg, Erkki Kariluoma, Allan Lagerström, Eino Louhi, Onni Peltonen, Leo Tukiainen, Eino Turunen ja Walter Itäharju.
Oliver Gavin

Oliver Benjamin Gavin (s. 29. syyskuuta 1972 Huntingdon) on brittiläinen autourheilija. Nykyään hän ajaa nykyään American Le Mans Series -sarjassa, jossa hän on voittanut vuosina 2005–2007 GT1-luokan mestaruuden.
Ura.
Gavin aloitti moottoriurheilu-uransa kartingissa. 1990-luvun alussa hän kilpaili brittiläisissä pikkuformulaluokissa, kuten 
Formula Firstissä, jossa hän vei mestaruuden voitettuaan 12 kilpailusta 11. Hän ajoi Formula Vauxhall Lotuksessa vuonna 1992 ja saavutti sarjassa hän saavutti neljä voittoa ja sijoittui loppupisteissä toiseksi. Vuonna 1993 Gavin siirtyi Britannian Formula 3 -sarjaan. Hän menestyi hyvin ja saavutti viisi voittoa. Hän sijoittui viidestätoista kilpailusta kymmenessä palkintokorokkeelle. Menestyksestä huolimatta mestaruuden vei Kelvin Burt, ja Gavin sijoittui toiseksi. Vuonna 1994 Gavin ajoi kansainvälisessä Formula 3000 -sarjassa. Hän tekikin paluun Britannian F3:een kaudeksi 1995 ja ajoi Edenbridge Racing -tallissa. Kuuden voiton myötä hän saavutti tällä kertaa sarjan mestaruuden. Samana vuonna hän toimi Formula 1 -talli Pacific Grand Prix'n testikuljettajana.
Kauden 1996 Gavin ajoi ITC-sarjassa Opelia ja saavutti 23 kilpailussa 16 pistettä. Palkintosijoja hän ei saavuttanut yhtään. 1990-luvun loppupuolella Gavin ajoi F1-sarjassa turva-autoa ja pari kautta F3000:ssa, kunnes siirtyi ensin Grand Am -sarjaan kaudeksi 2000. Tammikuussa 2000 hän testasi Benettonin F1-autoa Ranskassa. Vuodesta 2000 lähtien hän on ajanut American Le Mans Series -sarjassa, tosin ensimmäisinä vuosina vain muutamassa kilpailussa. Hän on voittanut sarjassa GT1-luokan mestaruuden Olivier Berettan kanssa Chevrolet Corvette C6.R -autolla vuosina 2005–2007. Gavin on osallistunut useasti Le Mansin 24 tunnin ajoon. Luokkavoittoon hän on ajanut neljä kertaa (2002, 2004–2006).
Yksityiselämä.
Gavin syntyi Huntingdonissa Michaelille ja Deborahille. Hänet kasvatettiin Felmershamin kylässä Bedfordshiressa. NykYään Gavin on naimisissa Helen-nimisen naisen kanssa, ja heillä on yksi tytär ja kaksi poikaa. He asuvat pienessä kylässä Northamptonshiressa.
Äyri

Äyri ( &lt; , kultainen) on alkuaan ollut painomitta ja myöhemmin rahayksikkö Pohjoismaissa. Se on ollut laskuyksikkönä käytössä keskiajalta lähtien, jolloin sen arvo oli ⅛ markkaa. Se jakautui kolmeen aurtoon eli aurtuaan eli äyrityiseen. Kustaa Vaasan ajoista lähtien se jakautui kahteen aurtoon. Äyri jakautui keskiajalla penninkeihin, joita äyriin sisältyi eri suuruinen määrä eri osissa Pohjoismaita. Määrä vaihteli 24:stä 48:aan. Tanskasta ja Norjasta äyri poistui käytöstä 1300-luvulla, kun näissä maissa siirryttiin killinkeihin. Ruotsissa se säilyi käytössä ja sen arvoksi vakiintui 24 penninkiä koko valtakunnassa.
Ruotsissa alettiin 1522 lyödä äyrejä hopearahoiksi. Aluksi äyrin hienopaino oli 1,37 grammaa hopeaa, mutta myöhemmin hopean määrä väheni. Turussa lyötiin äyrejä vuosina 1523–1524. Vuonna 1566 Ruotsissa alettiin lyödä kahden äyrin rahoja. Myöhemmin alettiin tehdä eriarvoisia äyrejä puolesta äyristä 16 äyriin saakka. Kuparia alettiin käyttää rahametallina 1624, jolloin yksi äyri painoi 32,3 grammaa. Kupariäyrin suhde hopeaäyriin oli sellainen, että yksi hopeaäyri vastasi kahta kupariäyriä. Vuonna 1664 niiden suhde oli 1:3. Kuparin arvo alkoi laskea hopeaan verrattuna, jolloin ihmiset tekivät eron hopea- ja kupariäyrien välillä. Tällöin muodostui kaksi rahakantaa. Kaarle XI:n aikana 1661 kuparikanta hyväksyttiin virallisesti ja kolikoissa oli kirjaimet KM ("kopparmynt", kupariraha). Liikkeeseen lasketuissa hopearahoissa oli kirjaimet SM ("silvermynt", hopearaha). Käytäntöä jatkettiin vuoden 1776 rahauudistukseen asti. Vuonna 1719 yhtä kupariäyriä alettiin nimittää runstykiksi (ruots. "run(d)stycke", raha), joka oli ollut hopeaäyrin nimitys 1520-luvulta lähtien. Viimeisen kerran kupariäyrejä valmistettiin 1778.
Äyrin rahoja alettiin lyödä uudelleen vuonna 1855. Vuodesta 1873 lähtien Ruotsissa yksi kruunu vastasi sataa äyriä. Sama suhde otettiin käyttöön Tanskassa 1873 ja Norjassa 1875 Skandinavian rahaunionin myötä.
Ruotsissa äyrit poistettiin maksuvälineinä käytöstä 2010 ja Norjassa 2012. Yhden kruunun kolikosta tuli pienin käypä raha.
Äyrinmaa.
Äyri on myös ollut Ruotsissa ja Suomessa keskiajalla ja uuden ajan alussa käytössä verolukuna, joka osoitti maatilan suuruuden. Yksi äyrinmaa ("öresland") vastasi sellaista tilaa, jonka kylvämiseen tarvittiin yksi tynnyrillinen viljaa. 1500- ja 1600-luvun verotuksessa yksi äyrinmaa vastasi yhden kahdeksasosan vanhan manttaalin kokoista tilaa. Äyrinmaan suhde markanmaahan oli sellainen, että yksi äyrinmaa oli 1/8 markanmaata, joka jakautui kolmeen äyrityisenmaahan. Markanmaasta suoritettiin maaveroa yksi markka ja se vastasi aluksi yhtä vanhaa manttaalia, myöhemmin 1/4 manttaalia.
Juho Torppa

Juho Torppa (6. lokakuuta 1859 Veteli – 15. maaliskuuta 1941 Hattula) oli suomalainen maanviljelijä ja kunnallisneuvos. Hän toimi valtiopäivämiehenä sekä Suomalaisen puolueen, Kansallisen edistyspuolueen ja Maalaisliiton kansanedustajana.
Torpan vanhemmat olivat maanviljelijä Abram Torppa ja Maria Kaustinen. Torppa oli naimisissa 1878–1905 Anna Liisa Alaspään (k. 1905) kanssa. Jäätyään leskeksi hän meni 1910 uusiin naimisiin Iida Maria Eerolan (ent. Åkerlund, myöhemmin Ahovaara, k. 1944) kanssa, joka oli rakennusmestari Matias Emil Åkerlundin leski. Hän kävi kansakoulun ja toimi maanviljelijänä Vetelissä vuoteen 1912 saakka. Vetelin säästöpankin varajohtajana hän toimi vuosina 1903–1913. Sittemmin hän toimi maanviljelijänä ensin Kälviällä 1912–1919 ja vuodesta 1919 Hattulassa. Hän oli Vaasan läänin vt. maaherra 1917 ja Hattulan kunnan asutuskassan hoitaja 1923–1933 sekä Hattulan säästöpankin varajohtaja 1930–1933. Torppa toimi lautamiehenä 18 vuoden ajan, 21-vuotiaasta saakka. Kirkolliskokouksen edustaja hän oli vuosina 1893, 1898, 1903, 1913 ja 1923. Torppa toimi myös Vetelin kuntakokouksen ja kunnallislautakunnan puheenjohtaja ja Kälviän kunnanvaltuuston puheenjohtaja, samoin kuin Maatalousseurojen keskusliiton valtuuskunnan ja edustajiston varapuheenjohtaja. Maallikkosaarnaajanakin toiminut Torppa kunnallisneuvoksen arvon 1920.
Torppa oli Kokkolan tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Ensin mainittuna vuonna hän syrjäytti koevaalissa säätynsä ruotsinkielisen puheenjohtajan alaveteliläisen Carl Johan Slotten. Vuoden 1898 koulupiiriasetus toteutettiin hänen aloitteestaan. Hän oli sittemmin suomalaisen puolueen kansanedustaja 1907–1914, edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä, kansallisen edistyspuolueen kansanedustaja 1919–1922, edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä, sekä Maalaisliiton kansanedustaja 1927–1929, edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä.
Tuomo Hatakka

Tuomo Hatakka (s. 1956) on Vattenfall Europen hallituksen jäsen vuoden 2008 tammikuusta lähtien ja vuodesta 2005 Vattenfall AB:n vanhempi varapuheenjohtaja.
Hatakka opiskeli Helsingin kauppakorkeakoulussa ja Barcelonan "Instituto de Estudios Superiores de la Empresassa". vuodesta 1984 vuoteen 1991 Hatakka toimi "Bain &amp; Companyn" managerina Lontoossa ja vuodesta 1992 vuoteen 1993 puolalaisen "Company Assistan Limitedin" johtajana. Vuoden 1994 alussa hänet nimitettiin varsovalaisen "Company Enterprise Investorssin" varapuheenjohtajaksi. Vuodesta 2000 vuoteen 2001 hän oli "Elektrim Kablen" puheenjohtaja ja toimitusjohtaja. Vuodesta 2002 vuoteen 2007 Hatakka johti Vattenfallin puolalaista jaostoa.
Hatakalla on saksalainen vaimo sekä kolme lasta. Perhe asuu Kleinmachnowissa, Berliinissä.
Client

Client on futuristista elektronista musiikkia esittävä yhtye, joka on kotoisin Lontoosta, Britanniasta. 
Yhtye on suosittu Saksassa, missä on saanut parhaan kaupallisen menestyksensä.
Client on tullut tunnetuksi jäsentensä muodollisista esiintymisasuista (jakkupuvut, mekot ja kauluspaidat).
Historiaa.
Alkuperäiset yhtyeen jäsenet tunnettiin aikaisemmin ainoastaan salanimillä Client A ja Client B, koska heidän kasvojaan ei ollut nähty julkisissa valokuvissa. Sittemmin on paljastettu, että he ovat entinen Frazier Chorus- ja Technique-yhtyeiden jäsen Kate Holmes sekä entinen Dubstar-yhtyeen laulaja Sarah Blackwood. Kate Holmes on naimisissa Alan McGeen kanssa. Loppuvuodesta uusi jäsen, Client E, liittyi yhtyeeseen. Hänen oikea nimensä on Emily Mann, joka oli tullut tunnetuksi tositv-ohjelma "Make Me Supermodel" kilpailijana ja DJ:nä esiintyen nimellä Emily Strange. Client E erosi yhtyeestä kesäkuussa 2007.
Client oli ensimmäinen yhtye, joka teki sopimuksen Depeche Mode -yhtyeen kosketinsoittaja Andy Fletcherin levy-yhtiön Toast Hawaiin kanssa.
Yhtye on tehnyt kiertueita Depeche Moden ja Erasuren kanssa. Yhtyeen musiikkia on kuvailtu yhdistelmäksi "Pet Shop Boys kaupallisimmillaan ja Human League hämärimmillään".
Client on tehnyt yhteistyötä useiden muusikkojen ja ohjaajien kanssa. Videon Pornography-kappaleesta on ohjannut Jamie Deliessche ja Carl Barât (entinen The Libertines-yhtyeen jäsen, nykyinen Dirty Pretty Things -yhtyeen laulaja) esiintyy sillä laulajana. Kappaleella Down to the Underground vierailee laulajana Pete Doherty, entinen The Libertines -yhtyeen jäsen, nykyinen Babyshambles-yhtyeen jäsen. Overdrive-kappaleella esiintyy Depeche Mode -yhtyeen Martin L. Gore. Kappaleella Where's the Rock and Roll Gone vierailee Tim Burgess The Charlatans -yhtyeestä.
Yhtye on levyttänyt yhdessä Moonbotica ja Replica-yhtyeiden kanssa useilla kappaleilla ja on tehnyt erikoisdueton, Suicide Sister, yhdessä Nitzer Ebb -yhtyeen Douglas McCarthyn kanssa.
Lokakuussa 2006 yhtye ilmoitti jättäneensä Toast Hawaii -yhtiön, ja marraskuussa 2006 yhtye teki levytyssopimuksen Metropolis Recordsin kanssa Pohjois-Amerikassa, Noiselabin kanssa Etelä-Amerikassa, Out of Linen kanssa Euroopassa, Subspace Communicationsin kanssa Skandinavissa ja Loser Friendlyn kanssa Iso-Britannissa.
Dmitri Nabokov (jääkiekkoilija)

Dmitri Viktorovitš Nabokov (, 4. tammikuuta 1977 Novosibirsk, Neuvostoliitto – 14. huhtikuuta 2019) oli venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ura.
Nabokov aloitti uransa Krylja Sovetovissa kaudella 1993–1994. Hän herätti pian monien kykyjenetsijöiden mielenkiinnon, ja lopulta Chicago Blackhawks varasi hänet Pohjois-Amerikan NHL-liigaan vuoden ensimmäisellä kierroksella numerolla 19. Nabokov siirtyi Pohjois-Amerikkaan kaudella 1996–1997, mutta hän oli ottanut tuntumaa paikallisiin kaukaloihin jo kaudella 1994–1995, kun Krylja Sovetov pelasi sarjan otteluita IHL-liigan joukkueita vastaan.
Kaudella 1996–1997 Nabokov teki WHL-junioriliigan Regina Patsissa 50 ottelussa 95 pistettä, mikä lupasi hyvää. NHL-ensiesiintymisensä hän teki Chicago Blackhawskin riveissä kaudella 1997–1998, ja teki heti ensimmäisessä ottelussa kaksi maalia. Blackhawksin kannattajat ristivät Nabokovin taitojensa vuoksi ”Venäjän Gretzkyksi”, mutta todellisen läpimurron esti hänen peliesityksiään vaivannut epätasaisuus. Suurimman osan kaudesta hän vietti IHL-joukkue Indianapolis Icessa, ja kauden päätteeksi hän siirtyi New York Islandersiin vaihdossa Jean-Pierre Dumontiin. Islandersin organisaatiossa Nabokov pelasi kaksi kautta vaihdellen NHL-joukkueen ja AHL-joukkue Lowell Lock Monstersin välillä. Kolmen NHL-kauden aikana hän pelasi yhteensä 55 ottelua Blackhawsin ja Islandersin paidassa ja teki 24 pistettä.
Nabokov palasi takaisin Venäjälle vuonna 2000 ja edusti seuraavan kahdeksan kauden aikana yhtä monta joukkuetta Superligassa. Vuonna 2008 hän teki yksivuotisen sopimuksen Suomen SM-liigassa pelaavan Saimaan Pallon kanssa. SaiPassa hän pelasi yhden kauden ja oli joukkueensa kolmanneksi paras pistemies tehoillaan 7+25. Kauden jälkeen Nabokov teki sopimuksen Itävallan kakkosliigan EC Dornbirnin kanssa. Ensimmäisellä kaudellaan Dornbirnissä hän oli voittamassa sarjan mestaruutta ja voitti sarjan pistepörssin ja syöttötilaston tehtyään tehot 24+54.