tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Autoritaarinen persoonallisuus

Autoritaarinen persoonallisuus on persoonallisuuden tyyppi, johon liittyy usko auktoriteettiin ja tottelevaisuus. Tällainen henkilö kannattaa vahvaa hallitsijaa. Hän voi itse toimia tällaisena vahvana hallitsijana, tai hän voi olla vahvalle hallitsijalle kuuliainen. Autoritaarinen persoona mukautuu auktoriteettiin ja uskoo sääntöjen tarkan noudattamisen välttämättömäksi. Hän ei juurikaan suvaitse epäkonservatiivisia ajattelijoita, ja sääntöjen rikkojia hän haluaa rangaista. Monet autoritaariset persoonat suhtautuvat kielteisesti myös uskonnollisiin, etnisiin ja muihin vähemmistöihin.
Käsitteen historia.
Autoritaarista persoonallisuutta alettiin tutkia toisen maailmansodan ja holokaustin jälkeen, kun pelättiin epädemokraattisten ideologioiden uutta nousua ja haluttiin selvittää rasismin ja ennakkoluuloisuuden syitä. Tutkijat havaitsivat, että fasismi ja muut epädemokraattiset ideologiat eivät kuuluneet millekään tietylle etniselle ryhmälle, joten syitä alettiin etsiä yksilöiden alttiudesta antidemokraattisille ideologioille.
Autoritaarisen persoonallisuuden käsitteen loi sosiologi Theodor Adorno. Hän uskoi tietyn persoonallisuusrakenteen olevan yleinen epädemokraattisuuteen hairahtuneilla ihmisillä. Adorno erotti autoritaarisen persoonallisuuden oikeistokonservatismista, mutta hänen seuraajansa Robert Altemeyer yhdisti ne toisiinsa.
Kehittyminen.
Autoritaarisen persoonallisuuden uskotaan kehittyvän lapsuuden kokemusten pohjalta. Tiukan autoritaaristen vanhempien lapsi oppii tukahduttamaan ajatuksensa, tunteensa ja tekonsa, joita pidettäisiin moraalittomina. Myöhemmin henkilö heijastaa nämä kielletyt asiat ”heikompiin” ihmisiin, jotka ovat usein vähemmistöjä. Tämä johtaa autoritaariselle persoonalle tyypilliseen kielteiseen asenteeseen muita ryhmiä kohtaan.
Ulottuvuudet.
Adornon ja hänen kollegoidensa mukaan autoritaarinen persoonallisuus on todettavissa ja tutkittavissa yhdeksän ominaisuuden yhdistelmänä, jotka ovat:
Robert Altemeyerin luokittelussa ulottuvuuksia oli vain kolme: sovinnaisuus, autoritaarinen hyökkäävyys ja autoritaarinen alistuminen.
Tutkijat eivät nykyisin enää juurikaan käytä näiden ulottuvuuksien pohjalta määriteltyä ”F-asteikkoa” ennakkoluuloisuuden ja rasismin tutkimuksessa, sillä sen ei enää uskota ennustavan fasistista käyttäytymistä. Ennakkoluuloisuuden ja rasismin tutkimuksessa korostetaan nykyisin ryhmäasenteita eikä yksilöiden persoonallisuuksia.
Stade de France

Stade de France on Pariisin pohjoispuolella Saint-Denis'ssä sijaitseva monikäyttöinen stadion, jonka yleisökapasiteetti on 81 338. Se rakennettiin vuoden 1998 jalkapallon MM-kisoja varten ja siellä järjestettiin myös vuoden 2003 yleisurheilun MM-kilpailut. Stadionin huippuhetkiin kuuluukin vuoden 1998 jalkapallokisojen loppuottelu, jossa kotijoukkue Ranska kukisti Brasilian 3–0 Zinedine Zidanen ja Emmanuel Petit’n maaleilla.
Stade de France tarkoittaa suoraan käännettynä "Ranskan stadionia", mutta sanalla "France" ei tässä yhteydessä tarkoiteta maata, Ranskaa, vaan Pariisin lähialueiden provinssia Île-de-Francea.
Stade de France on suuren osan vuodesta tyhjillään, koska sitä ei käytä vakituisesti mikään urheiluseura. Stadionilla järjestetään konsertteja ja yksittäisiä urheilutapahtumia, muun muassa jokavuotinen Race Of Champions -tapahtuma, jossa vuoden parhaat rata- ja ralliautoilijat kilpailevat toisiaan vastaan, ja vuoden 2006 UEFA Mestarien liigan finaali FC Barcelona – Arsenal FC. Jalkapalloseura Lille OSC pelasi kauden 2005-06 Mestarien liigan kotiottelunsa Stade de Francella, koska sen oikea kotistadion, Stade Félix Bollaert, oli Lensin käytössä jalkapallon UEFA Cupissa samanaikaisesti.
Kesäolympialaisissa 2024 Stade de France toimii yleisurheilun ja rugbyn kisapaikkana. Olympialaisten päättäjäiset järjestetään stadionilla.
Avignonin vankeus

Avignonin vankeus tai paavien Baabelin vankeus tarkoittaa ajanjaksoa vuosina 1309–1377, jolloin seitsemän perättäistä paavia olivat riippuvaisia Ranskan kuninkaasta. Paavien alennustilaa verrattiin Raamatun kertomukseen juutalaisten vankeudesta Babylonissa, niin sanottuun Baabelin vankeuteen.
Ranskan kuningas Filip IV Kaunis taivutteli paavi Klemens V:n vuonna 1309 siirtämään paavinistuimen Etelä-Ranskaan, Avignonin kaupunkiin. Paavi hallintoineen oli käytännössä Ranskan kuninkaan määräysvallan alainen, ja paaviksi valittiin peräjälkeen seitsemän ranskalaista. Myös 134:stä kardinaalista 111 oli ranskalaisia.
Urbanus V pyrki palauttamaan paavinistuimen Roomaan vuonna 1367, mutta hän joutui kuitenkin palaamaan takaisin Avignoniin. Vasta Gregorius XI onnistui palauttamaan paavinistuimen Roomaan vuonna 1377. Italialaissyntyisen Urbanus VI:n valinta Gregorius XI:n seuraajaksi johti kuitenkin katolisen kirkon hajaannukseen, ja Avignonista tuli usean vuosikymmenen ajaksi vastapaavien tukikohta.
AGU

AGU eli aspartyyliglukosaminuria on peittyvästi periytyvä aineenvaihduntasairaus, jonka seurauksena on vaikea-asteinen kehitysvammaisuus. Aspartylglukosaminuriaa sairastaa Suomessa noin 270 ihmistä. Noin 1–4 lapselle todetaan AGU vuosittain. Kansainvälisesti taudin esiintyvyys väestössä on harvinaisempi. Sairaus kuvattiin vuonna 1967, ja se kuuluu suomalaiseen tautiperintöön.
AGU aiheutuu aspartyliglukosaminidaasi-entsyymin puutteesta, jolloin soluihin tulee glykoasparagiineja, jotka vaikeuttavat solujen toimintaa. AGU:n aiheuttaa kromosomissa 4 olevan AGA-geenin mutaatio. Sen johdosta kysteiini korvautuu seriinillä ja soluihin kertyy aspartyyliglukosamiinia. Sairauden etenevät oireet aiheutuvat juuri tästä. Suomessa yleisimmin tavattavat mutaatiot ovat saaneet nimet AGUFin-major ja AGUFin-minor. Tauti periytyy peittyvästi, eli sairastumiseen vaaditaan virheellinen geeni molemmilta vanhemmilta. Sairaus varmistetaan geenitestillä. 
Oireet.
Sairaalla vastasyntyneellä on monesti napa- tai nivustyrä mutta ei muita merkille pantavia poikkeavuuksia. Myös jalkapöydän rakennepoikkeavuudet ovat mahdollisia. Leikki-ikäisillä on hengityshäiriöitä, puheongelmia, keskittymisvaikeuksia, lihasvelttoutta ja kömpelyyttä. Teini-ikäisillä AGU:ta sairastavilla henkilöillä sairauden etenevyys ilmenee selvemmin. Henkistä kehitysvammaisuutta alkaa ilmetä, ja suorituskyky taantuu. Vammautunut jää lyhytkasvuiseksi ja liikunnallisilta kyvyiltään kömpelöksi. Murrosiässä potilas on tyypillisesti noin 6-vuotiaan henkisellä tasolla. Sen jälkeen kehitys alkaa taantua entistä nopeammin. Taantuminen on hyvin nopeaa noin 25–30-vuotiaana, ja aikuisiällä potilas jää henkisiltä kyvyiltään noin kaksivuotiaan tasolle. Lisätauteja voivat olla epilepsia ja osteoporoosi. Yleensä sairaus lyhentää iän alle 50 vuoteen.
Tutkimus.
Toiseen tautiin käytettyä Cystadane-nimistä lääkettä tutkitaan parhaillaan, vähentääkö glykoasparagiinien kertymistä potilaiden veressä ja virtsassa. Tutkimuksen on käynnistänyt Saksassa työskentelevä professori Ritva Tikkanen, joka sai yhteydenoton yhdysvaltalaiselta AGU-lapsen äidiltä.
Sitatunga

Sitatunga eli suoantilooppi ("Tragelaphus spekii") on Afrikassa esiintyvä antilooppi.
Ulkonäkö ja koko.
Sitatungan ruumis on 150–170 cm:n pituinen ja se painaa 50–125 kg. Koiraan säkäkorkeus on noin metrin, naaraan 75 cm ja hännän pituus 20–30 cm. Uroksen turkki on ruskeasta tummanruskeaan, ja naaras on selvästi vaaleampi. Valkeiden juovien ja täplien jakautuminen kaulassa ja päässä vaihtelee eri alalajeilla (5 alalajia). Uroksilla on pitkät sarvet sekä vaalea tai puhtaan valkoinen ja pystyyn kohoava pitkäkarvainen selkäharja hartioista hännäntyveen saakka.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Sitatungan elinalue on hieman pienempi kuin kirjoantiloopin: sen päälevinneisyysalue on Länsi- ja Keski-Afrikassa ja se puuttuukin suurimmasta osasta Itä-Afrikkaa ja koko Etelä-Afrikasta.
Sitatungat elävät pääasiassa ruoikko- ja papyruskosteikoilla, märkäpohjaisissa metsissä järvien lähellä sekä jokien tulva-alueilla. Ne liikkuvat tottuneesti harottavien sorkkiensa varassa läpi tiheän rantakasvillisuuden ja ne ovat myös hyviä uimareita. Sitatungat liikkuvat noin kuuden eläimen ryhmissä, niin päivisin kuin öisinkin. Sitatungat syövät vesikasveja sekä lehtiä, versoja ja hedelmiä.
Sammon keskuslukio

Sammon keskuslukio (Samke) on Tampereella Kalevan kaupunginosassa sijaitseva, syksyllä 2005 valmistunut lukio. Sammon lukion toiminta siirrettiin syksyllä 2005 kokonaisuudessaan uuteen rakennukseen, ja samalla nimi vaihtui Sammon keskuslukioksi. Messukylän lukio siirtyi osaksi Sammon keskuslukiota syksyllä 2010. 
Sammon keskuslukiossa on lukuvuonna 2023-2024 noin 975 opiskelijaa ja 60 opettajaa. Sammon keskuslukion rehtori Tuija Ylöniemi valittiin vuoden rehtoriksi marraskuussa 2023.
Suurin osa opiskelijoita opiskelee yleislinjalla.. Valtakunnallisen urheilulinjan opiskelijoita on lähes 300 ja lisäksi lukiossa on Tampereen Urheiluakatemian akatemiaurheilijoita vajaat 100. Viestintälinjalaisia on noin 75 ja skeittilinjalaisia noin 20.
Viestintälinja aloitti rakennuksessa syksyllä 2010, kun viestinnän erityistehtävää vuodesta 1996 hoitanut Messukylän lukio sulautettiin osaksi Sammon keskuslukiota. Syksyllä 2021 Sammon keskuslukiossa aloitti Suomen ensimmäinen skeittilinja. 
Sammon keskuslukion on suunnitellut arkkitehti Olli Pekka Jokela. 
Sammon keskuslukion kiinteistössä toimii ma-to iltaisin klo 17-21 Tampereen aikuislukio ja liikuntasali on urheiluseurojen käytössä iltaisin ja viikonloppuisin. 
Urheilulinja.
Sammon keskuslukio sai urheilun valtakunnallisen erityistehtävän vuonna 1994. Tällä hetkellä Sammon keskuslukio on yksi Suomen viidestätoista opetusministeriön erityistehtävän saaneesta urheilulukiosta. Olympiakomitea valitsi lukion vuoden urheiluoppilaitokseksi vuonna 2010 ja vuonna 2023. Urheilulinjalla on vuosittain 70 aloituspaikkaa.
Urheilulinjan painopistelajeja olivat lukuvuonna 2023-2024 
Urheilulinjalle voidaan hyväksyä myös yksittäisiä muidenkin lajien urheilijoita. 
Viestintälinja.
Viestintälinja siirtyi Sammon keskuslukioon syksyllä 2010, kun viestintäpainotteinen Messukylän lukio sulautettiin kokonaisuudessaan osaksi keskuslukiota. Messukylän lukio oli hoitanut opetusministeriön myöntämää viestinnän erityistehtävää vuodesta 1996 ainoana Suomessa. Viestintälinjalle otetaan vuosittain 36 opiskelijaa todistuksen, harrastuneisuuden ja ennakkotehtävän perusteella.
Viestintälinjalla opetellaan taitoja tekstin, kuvan ja äänen tuottamisessa sekä julkaisemisessa. Viestintä käsitetään joukko- ja keskinäisviestinnän eri muodoiksi (esimerkiksi journalismi, mainonta ja markkinointiviestintä, kansalaisviestintä, puheviestintä) erotuksena esimerkiksi taideviestinnästä ja ilmaisutaidosta. Lukion kurssitarjottimella on valittavana noin 30 erilaista viestinnän kurssia, joiden opettajina toimivat media-alan ammattilaiset. Kurssien aiheina ovat muun muassa journalismi ja joukkoviestintä, radio-, ääni- ja videotyö, mediakritiikki sekä puheviestintä ja esiintymistaito.
Yleislinjan opiskelijat voivat suorittaa myös viestintälinjan tarjoamia viestinnän kursseja mikäli kursseilla on tilaa.
Jakobstads Tidning

Jakobstads Tidning oli Pietarsaaressa vuosina 1898–1901 ja 1905–2008 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti. Vuosina 1905–1915 sen nimenä oli "Jakobstad", vuosina 1915–1930 "Pedersöre" ja vuosina 1931–1937 "Pedersöre – Jakobstads Tidning". "Jakobstads Tidning" ja kokkolalainen "Österbottningen" yhdistettiin vuonna 2008 "Österbottens Tidningiksi".
Kirjanpainaja K. F. Hagmanin ja maisteri Isak Smedsin aloitteesta perustettu "Jakobstads Tidning" oli Pietarsaaren ensimmäinen sanomalehti. Se oli linjaltaan ruotsinmielinen, kansanomainen ja sortovuosina perustuslaillinen. Lehti lakkautettiin vuonna 1901, minkä jälkeen sen tilalla ilmestyi "Folketin" maaseutupainos.
"Jakobstads Tidningiä" julkaissut Jakobstads Tryckeri- och Tidnings Ab sai vuoden 1905 suurlakon jälkeen luvan perustaa "Jakobstad"-nimisen lehden. Vapaamielinen ja perustuslaillinen "Jakobstad" lakkautettiin sotatilan ajaksi syksyllä 1915, jolloin sen tilalla ilmestyi eri nimisiä tilapäislehtiä. Pian yhtiö sai luvan "Pedersöre"-nimiselle lehdelle. Luonteeltaan paikallinen "Pedersöre" oli linjaltaan kansallismielinen ja isänmaallinen. Lapualaiskaudella "Pedersöre – Jakobstads Tidning" oli laillisuuskannalla ja sen jälkeenkin lähinnä vapaamielinen. "Pedersöre" pudotettiin lehden nimestä helmikuussa 1937.
Ruotsinkielisen Pohjanmaan ahtailla lehtimarkkinoilla "Jakobstads Tidning" pyrki paikallisuudestaan huolimatta kehittymään myös täyden palvelun sanomalehtenä. 1960-luvun lopulla se osti uusikaarlepyyläisen "Österbottniska Postenin", joka muutettiin vuoteen 1985 saakka ilmestyneeksi nuortenlehdeksi. Suomenkielisiä lukijoita varten julkaistiin vuosina 1960–1963 "Keski-Pohjalaista" ja vuodesta 1984 lähtien "Uutis-Jaakkoa", joka sittemmin sai nimen "Pietarsaaren Sanomat".
Lehti ilmestyi aluksi kerran, vuodesta 1900 lähtien kahdesti, vuodesta 1935 kolmesti, vuodesta 1945 kuudesti ja vuodesta 1999 seitsemän kertaa viikossa. Levikki nousi alkuvaiheen reilusta tuhannesta kappaleesta viiteen tuhanteen vuonna 1942 ja yli kymmeneen tuhanteen vuonna 1980. Vuonna 2002 se oli noin 12 500 kappaletta.
Ensisijaisen levikkialueen muodostivat Pietarsaari, Kokkola, Kruunupyy, Pedersöre, Uusikaarlepyy ja Luoto.
Harry Schaumanin säätiö osti lehtiyhtiön osake-enemmistön vuonna 1990. Säätiön omistama HSS Media ilmoitti 19. maaliskuuta 2008 "Jakobstads Tidningin" ja Kokkolassa ilmestyneen "Österbottningenin" yhdistämisestä. Lehdet ilmestyivät omilla nimillään viimeisen kerran 22. toukokuuta. Seuraavana päivänä ilmestyi uusi lehti "Österbottens Tidning".
Järviseudun Sanomat

Järviseudun Sanomat on Etelä-Pohjanmaan Järviseudulla ilmestyvä puolueeton suomenkielinen paikallislehti. Lehti ilmestyy kerran viikossa keskiviikkoisin. 
"Järviseudun Sanomien" levikki oli 7 032 vuonna 2014. 
Historia.
Vimpeliläinen Frans Takala perusti vuonna 1955 "Kotikunta"-nimisen paikallislehden Järviseudun pohjoisten kuntien ja Perhon alueiden paikallislehdeksi, kun tuolloin alajärveläinen Järviseudulla julkaistu "Järviseutu"-lehti ei kirjoittanut tarpeeksi Järviseudun muiden kuntien kuin Alajärven, Lehtimäen ja Soinin asioista. "Kotikunta-"lehden näytenumero painettiin Kokkolassa ja siitä otettiin 1000 kappaleen painos jota jaeltiin yksityisten ihmisten ja liikkeiden avulla. Lehden levikki vuonna 1956 oli noin 800 painosta ja vuoden 1962 lopussa yli 2000 painosta. Vuonna 1961 perustetiin Järviseutu-toimikunta alueen uuden paikallislehden julkaisemiseksi, toimikunta piti maaliskuussa 1962 kokouksen uuden koko Järviseudun alueen lehden perustamiseksi, "Kotikunnan" lisäksi mukaan kysyttiin myös "Järviseutu"-lehteä joka ei kuitenkaan lähtenyt mukaan. Uuden paikallislehden "Järviseudun Sanomien" ensimmäinen näytenumero julkaistiin 11. lokakuuta 1962 ja vuoden 1963 alusta lähtien lehteä julkaistiin säännöllisesti viikoittain. 
Vuosikymmenen vaihteessa 1969–1970 lehden taloudellinen tilanne oli heikko ja lehden myymisestä neuvoteltiin Viiskunnan kanssa tuloksetta. Lehden taloudelliset vaikeudet saatiin selätettyä muutamassa vuodessa ja vuoden 1974 tulos oli jo erittäin hyvä. Vuonna 1980 lehden levikki oli 7 511 ja vuonna 1988 lehden levikki oli 9 097.
Elokuusta 1995 lähtien lehteä on taitettu saksitaiton sijaan digitaalisesti tietokoneella, tuolloin lehti taiton jälkeen nauhoitettiin kasetille ja kuljetettiin painoon, sen jälkeen syksystä 1996 lähtien painotiedostot on lähetetty modeemiyhteyttä käyttäen. Kesällä 2014 lehteä julkaiseva Järviseutu-Seura yhtiöitti lehden ja perusti Järviseudun Mediatalo Oy:n kustantamaan lehteä. Lehti siirtyi broadsheet-koosta tabloid-kokoon syksyllä 2018.
SopuSavo

SopuSavo oli Etelä-Savossa kerran viikossa ilmestyvä puolueeton ilmaisjakelulehti. Lehti oli suomenkielinen sanomalehti ja sisälsi jakelualueensa paikallisuutisia ja ilmoituksia. Lehden päätoimittajana toimi Toni Auvinen.
Tarkalleen jakelualue käsitti Joroisten, Juvan, Rantasalmen, Puumalan, Sulkavan ja Virtasalmen kuntien alueet. Jakelualueella asuu yhteensä n. 24 000 henkilöä. 
SopuSavon julkaiseminen paperisena versiona lopetettiin elokuussa 2007, mutta verkkolehtenä se jatkaa edelleen.
Järviseutu (sanomalehti)

Järviseutu on Järviseudulla Etelä-Pohjanmaalla vuodesta 1937 ilmestynyt puolueeton suomenkielinen paikallislehti. Lehti ilmestyy kerran viikossa. "Järviseutu" toimittaa uutisia Alajärveltä, Soinista, Vimpelistä sekä Lappajärveltä. Vuonna 2017 "Järviseudun" levikki oli 4 281 ja lukijamäärä 11 000.
Lehden päätoimittaja on Johanna Kataja ja lehti painetaan Botnia Printin painossa Kokkolassa.
Historia.
Lehti perustettiin vuonna 1937 kirjailija Jalmari Saulin aloitteesta yhteistyössä yrittäjien kanssa seitsemän kunnan alueelle. Jalmari Sauli oli lehden päätoimittaja kevääseen 1945 asti. 
Lehti on ilmestynyt sekä yksi- että kaksipäiväisenä, mutta vuoden 2003 alusta lehti on ilmestynyt kerran viikossa ja vuoden 2004 alussa lehti siirtyi tabloid-kokoon. Järviseutu-lehti siirtyi vuonna 1990 osaksi Aamulehti-konsernia kun Järviseutu-lehti siirtyi Vaasa Oy:n omistukseen ja Vaasa Oy:n mukana edelleen osaksi Ilkka-konsernia vuonna 1992. Vuonna 1995 Järviseudun Lehti-Osakeyhtiö sulautettiin osaksi Ilkka Oy:tä. Vuodesta 2000 "Järviseutu"-lehteä kustansi Ilkka-Yhtymän tytäryhtiö Pohjanmaan Lähisanomat Oy joka fuusioitiin I-Medioihin vuoden 2010 alusta. 
Vuoden 2022 alussa lehden painopaikaksi vaihtui kokkolalainen Botnia Print. Lehden yhdeksäntenä päätoimittajana toimii Johanna Kataja.
Itse valtiaat – Avaruusmusikaali

Itse valtiaat – Avaruusmusikaali on Itse valtiaat -ohjelman ensimmäinen erikoisjakso, joka esitettiin ensimmäistä kertaa televisiossa 31. joulukuuta 2002.
Juoni.
Alussa Tarja Halonen on aloittamassa uudenvuodenpuhettaan. Puhe keskeytyy kuitenkin ylimääräisen uutislähetyksen takia. Lähetyksessä kerrotaan, että Texasin kokoinen meteori (jonka Urho Kekkonen heitti) lähestyy maata ja tulee tuhoamaan koko Suomen. Tarja tajuaa, että Anttilassa on alennusmyynti, jossa hän ei ole ehtinyt käydä. Hän lähtee Anttilaan Pentti Arajärven kanssa. Eduskunnassa pidetään hätäistunto tulevasta tuhosta. Paavo Lipponen sanoo, että mitään syytä vöyhötykseen ei ole. Samalla kun Mauri Pekkarinen syyttää lähestyvästä tuhosta hallitusta, Esko Aho menee kellarissa olevalle avaruusalukselle. Suposta tulee käsky, että poliitikkojen pitää nauttia elämänsä viimeisistä hetkistä täysin siemauksin. Sitten Esko Aho ilmoittaa lähtevänsä raketilla avaruuteen. Muut poliitikot juoksevat avaruusalukseen. Tarja Halonen heittää Eskon ulos. Avaruudessa Urho Kekkonen saa tietää, että kun hän tilasi Leonid Brežneviltä kiven, jolla osua Juhani Suomeen, niin Brežnev luuli että hän tarkoitti Suomi-maata. Hän paiskaa punaisen kiven, jolla hän suistaa edellisen kiven pois törmäyskurssilta, jolloin se kääntyy kohti poliitikkojen avaruusalusta. Ville Itälä kuitenkin tuhoaa sen. Sitten alukseen tulee vikaa, ja se pakkolaskeutuu Kuuhun. Kuussa poliitikoille tulee koti-ikävä. Kekkonen laskeutuu kuuhun ja korjaa heidän avaruusaluksensa. Poliitikot palaavat maahan. Siellä he saavat tietää, että Esko Aho on toiminut pääministerinä ja laittanut työreformin käyntiin.
Musikaalin kappaleet.
"Pahat pojat"
"Oi Seppo, Seppo!"
"Jätä rauhaan mun siili!"
"Vaikka nimi ois Tsyskovitsi"
"Itälän ämmän poikkii"
"Sauli 0,5-vallaton"
"Päivinsäde ja menninkäinen -Päivänsäde ja menninkäinen-"
"Ei ilman paitaa -Käyn ahon laitaa-"
Nílton Santos

Nílton Santos (16. toukokuuta 1925 Rio de Janeiro – 27. marraskuuta 2013 Rio de Janeiro) oli brasilialainen jalkapalloilija ja kaksinkertainen maailmanmestari vuosilta 1958 ja 1962. Kansainvälinen jalkapalloliitto FIFA valitsi hänet 1900-luvun tähdistöjoukkueensa vasemmaksi puolustajaksi. Nílton Santos oli mukana myös Pelen vuonna 2004 valitsemassa FIFA 100 -listassa, johon hän nimesi 125 mielestään parasta elossa olevaa jalkapalloilijaa. 
Nílton oli Brasilian avainpelaajia MM-kilpailuissa vuosina 1954, 1958 ja 1962. Hän oli mukana myös 1950, mutta ei tuolloin pelannut ainuttakaan ottelua. Seurajoukkuetasolla Nílton edusti koko uransa Rio de Janeirosta olevaa Botafogoa. 
Nílton Santos kuoli riodejaneirolaisessa sairaalassa 88-vuotiaana marraskuussa 2013.
Wallace Spearmon

Wallace Spearmon (s. 24. joulukuuta 1984 Chicago) on yhdysvaltalainen pikajuoksija päälajinaan 200 metrin juoksu.
Spearmon sijoittui hopealle Helsingin MM-kisoissa 2005 200 metrillä ajalla 20,20. hän sijoittui kolmanneksi ajalla 20,21. Seuraavana vuonna hän voitti Ateenan maailmancupin ajalla 19,87 ja sijoittui toiseksi ajalla 19.88. Sisäratojen MM-kilpailuissa Moskovassa 2006 hän juoksi kultaa voittaneessa Yhdysvaltain joukkueessa.
Osakan MM-kisoissa 2007 Spearmon sijoittui 200 metrin juoksussa pronssille ajalla 20,05 ja pikaviestissä hän voitti kultaa Yhdysvaltain joukkueessa. hän sijoittui toiseksi. Pekingin olympialaisissa 2008 hän tuli 200 metrin juoksussa kolmantena maaliin, mutta hänet hylättiin ratarikon vuoksi. Berliinin MM-kisoissa 2009 hän sijoittui jälleen 200 metrin juoksussa pronssille ajalla 19,85. hän oli toinen ajalla 20,21.
Spearmon voitti Splitin maanosien cupissa 2010 200 metriä ajalla 19,95. Lontoon olympialaisissa 2012 hän oli samalla matkalla neljäs ajalla 19,90. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän karsiutui 200 metrin välierissä.
Vuonna 2014 Spearmon sai kolmen kuukauden kilpailukiellon kiellettyjen aineiden listalle kuuluneen Metyyliprednisoloni-lääkkeen käytöstä. Wallace Spearmonin isä on myös nimeltään Wallace ja hän kilpaili myös pikajuoksussa.
Lähde: IAAF
Sveitsin Grand Prix 1950

Sveitsin Grand Prix 1950 oli historian neljäs Formula 1:n MM-osakilpailu. Se järjestettiin 4. kesäkuuta Circuit Bremgartenissa aurinkoisessa säässä. Kilpailun voitti Alfa Romeon Giuseppe "Nino" Farina, joka näin nousi MM-sarjan kärkeen. Louis Rosier otti uransa ensimmäisen palkintosijan. 
Alfa Romeon vauhti oli muihin kilpailijoihin verrattuna ylivoimaista harjoituksista lähtien ja haastajana pidetyn Ferrarin kuljettajat joutuivat keskeyttämään kilpailussa. Kilpailun aikana Talbot-Lagon Eugène Martin kolaroi ja loukkaantui vakavasti.
Homewrecker

Homewrecker on ohjelma, jossa kostetaan julkisuudessa tuntemattomille ihmisille tekemiä piloja. Pilat tehdään makuuhuoneissa, joita muokkaillaan huonompaan kuntoon. Ohjelman vetäjänä on edesmennyt Ryan Dunn, joka on esiintynyt myös muissa tv-ohjelmissa, kuten Viva La Bam ja Jackass. Ohjelmaa voi nähdä Suomessa MTV:llä.
Anastasia (vuoden 1997 elokuva)

Anastasia on 20th Century Foxin vuonna 1997 ensi-iltansa saanut animaatioelokuva. Se kertoo Venäjän tsaari Nikolai II:n toiseksi nuorimman, elokuvassa henkiin jääneen Anastasia-tyttären matkasta neuvostoliittolaisesta orpokodista isoäitinsä Venäjän keisarinnan luokse Pariisiin.
Historialliset eroavaisuudet.
"Anastasia" perustuu aitoihin hahmoihin ja tositapahtumiin, mutta varsin löyhästi. Elokuvassa kommunistien vallankumous ja tsaariperheen syrjäyttäminen tapahtuvat nopeasti ja väkivaltaisesti yhden illan aikana, vaikka todellisuudessa Nikolai II:n vallasta luopumisen (ks. Helmikuun vallankumous) ja kommunistien valtaannousun (ks. Lokakuun vallankumous) välillä oli aikaa yli puoli vuotta. Elokuvassa tsaarin perhe murhataan lokakuun vallankumouksen yhteydessä, mikä ei myöskään perustu todellisuuteen, sillä heidät murhattiin myöhemmin Jekaterinburgissa. Venäjän aatelisto oli puolestaan jo vuonna 1916 surmannut munkki Grigori Rasputinin, eikä hän siis ollut enää elossa vallankumouksien aikana 1917.
Elokuvan Neuvostoliittoa ja poliittista vasemmistoa ivailevat yksityiskohdat ja myötämielinen asennoituminen Nikolai II:sta kohtaan ovat aiheuttaneet paikoin närkästystä. Elokuvassa Rasputinin kerrotaan olleen yhteydessä paholaiseen ja siten vastuussa kansan tyytymättömyyteen tsaaria kohtaan. Tyytymättömyyden symboleina näyttäytyvät demonit nimeltä käskyläiset. Tällä tavoin annetaan ymmärtää koko vallankumouksen olleen paholaisesta lähtöisin. Myös lokakuun vallankumoukseen osallistuvat kuvataan julmina, kasvottomina murhamiehinä.
BAe 146

BAe 146 on brittiläinen lyhyen matkan nelimoottorinen matkustajalentokone, josta on tehty useita eri modifikaatioita.
Historia.
Hawker Siddeley Aviation ilmoitti suunnittelevansa uutta lyhyen matkan hiljaista nelimoottorista konetta elokuussa 1973. Alun perin nimeä HS 146 kantaneen koneen kehitysprojekti joutui kuitenkin vaikeuksiin taloudellisten ongelmien vuoksi, mutta koneen suunnittelua jatkettiin rajoitetusti. Vuonna 1977 Hawker Siddeley joutui vastamuodostuneen British Aerospacen alaisuuteen, jolloin BAe antoi luvan jatkaa koneen suunnittelua. BAe:n hallitus hyväksyi 10. heinäkuuta 1978 projektin, jonka nimi vaihtui BAe 146:ksi, täyden kehitystyön aloituksen. 3. syyskuuta 1981 projektin tuloksena syntynyt BAe 146-100 lensi ensilentonsa.
Malliversiot.
BAe 146-200 on pidennetty versio 146-100:sta. Se on suurelta osin edeltäjänsä kaltainen, mutta 2,39 metriä pidempi, jonka ansiosta lattian alaiset rahtitilat ovat 35 % suuremmat. Ensimmäinen 146-200 sarjan kone lensi ensilentonsa elokuun ensimmäinen päivä vuonna 1982. Kaksi BAe 146-200QC -sarjan konetta muunneltiin vuonna 2013 Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaallisten ilmavoimien tarpeisiin. Koneet saivat mallitunnuksen C3, ja ne oli varustettu infrapuna torjuntavarustuksella ja lämpöhakuisten ohjusten torjutaan tarkoitetuilla soihduilla. Koneita oli tarkoitus käyttää Afganistanissa.
BAe 146-300 on vielä pidemmäksi venytetty versio, joka lensi ensilentonsa vasta vuonna 1987.
Viimeinen varsinainen 146-sarjan kone valmistui vuonna 1993, mutta seuraajana oli uudistettu Avro RJ -sarja.
Avron RJ-sarja.
Avro RJ Avroliner-sarja sisältää kolme erikokoista matkustajalentokonetyyppiä sekä kaksi businessversioita. Eroavaisuuksia BAe 146 -sarjan koneisiin ovat muun muassa RJ-sarjassa käytettävät tehokkaammat moottorit sekä vahvistetut siipirakenteet, runko ja laskutelineet. Täten RJ-sarjan koneilla voidaan operoida raskaammilla lasteilla ja pidemmillä reiteillä kuin BAe-koneilla. Lisäksi RJ-sarjassa on perinteisen avioniikan tilalla digitaalinen avioniikka ja sillä on kelpuutus CATIIIa-automaattilaskeutumisiin, myös CATIIIb-automaattilaskeutuminen on optiona. Avro RJ Avrolinerit tunnetaan hiljaisuudestaan, joten niillä voi lentää melurajoituksiltaan vaativimmillekin kentille.
RJ-sarjan suurimpaan versioon Avro RJ100:een mahtuu matkustamovariaatiosta riippuen 99–125 matkustajaa. Kotimaisista lentoyhtiöistä konetyyppi oli aiemmin käytössä Blue1:lla.
RJ-sarjan eniten myyty lentokone Avro RJ85 on pienempi kuin RJ100, mutta suurempi kuin RJ70. Matkustamovariaatiosta riippuen koneeseen mahtuu 84–112 matkustajaa. Suomalaisista lentoyhtiöistä konetyyppi oli käytössä Blue1:lla. RJ85:stä on olemassa myös businessversio, Avro RJ85 Business Jet.
RJ-sarjan pienimpään versioon Avro RJ70:een mahtuu matkustamovariaatiosta riippuen 70–94 matkustajaa. RJ70:sta on olemassa myös businessversio, Avro RJ70 Business Jet.
Movimiento Revolucionario Túpac Amaru

Movimiento Revolucionario Túpac Amaru (MRTA) oli Perussa vuosina 1982–1997 toiminut hallituksen vastainen marxilais-leninistinen sissiliike. Nimi otettiin 1700-luvun vallankumoukselliselta Túpac Amaru II:lta, joka oli viimeisen inkahallitsija Túpac Amarun jälkeläinen. 
Parhaimmillaan liikkeellä oli noin sata aktiivista jäsentä ja sen johtajana toimi Víctor Polay Campos vuoteen 1992 asti ja Néstor Cerpa Cartolini kuolemaansa 1997 saakka.
Liikkeen viimeinen merkittävä teko oli Japanin suurlähettilään virka-asunnon panttivankikriisi. 14 sissiä tunkeutui virka-asuntoon joulukuussa 1996 ja otti 72 panttivankia. Kriisi päättyi neljän kuukauden jälkeen huhtikuussa 1997, kun armeija hyökkäsi virka-asuntoon presidentti Alberto Fujimorin käskystä, pelasti yhtä lukuun ottamatta kaikki panttivangit ja surmasi kaikki sissit. Suurlähetystöstä vangittiin ainakin yksi MRTA:n jäsen. Hänet likvidoitiin oikeudenkäynnin estämiseksi, jotta ei olisi selvinnyt mitkä tahot olivat sopineet operaatiosta. Myöhemmin on paljastunut että ainakin kolme tai jopa kahdeksan sissiä surmattiin antautumisen jälkeen.
Rock and Roll All Nite

Rock and Roll All Nite on KISS-yhtyeen ehkä tunnetuin kappale "I Was Made For Lovin' Youn" ohella. Se julkaistiin vuonna 1975 yhtyeen albumilla "Dressed to Kill". Kappale on kuulunut siitä lähtien Kissin konsertteihin olennaisena osana. Bändin myöhemmässä vaiheessa se on toiminut yleensä konsertin lopetuskappaleena. 
Kappaleen ovat kirjoittaneet Paul Stanley ja Gene Simmons. Toisessa versiossa b-puolelta löytyy kappale ”Getaway”. Kappaleen liveversio julkaistiin singlenä samana vuonna. Sen b-puolella oli studioversio.
Oscar Luigi Scalfaro

Oscar Luigi Scalfaro (IPA ['skalfaro]) (9. syyskuuta 1918 Novara – 29. tammikuuta 2012 Rooma) oli italialainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä vuosina 1992–1999 ja oli sen jälkeen elinikäinen senaattori. Hän oli Italian kristillisdemokraattisen puolueen ("Democrazia Cristiana") edustaja.
Perhe ja koulutus.
Scalfaro opiskeli lakia Milanossa ja valmistui vuonna 1942. Hän menetti 20-vuotiaan vaimonsa Maria Inzitarin toisessa maailmansodassa 1944, eikä mennyt sen jälkeen uusiin naimisiin. Scalfarolla oli yksi tytär.
Poliittinen ura.
Scalfaro valittiin 1946 Italian tasavallan perustuslakia säätävään kokoukseen ja kaksi vuotta myöhemmin hänet valittiin ensimmäisissä parlamenttivaaleissa Italian edustajainhuoneeseen. Scalfaro tuli tämän jälkeen uudelleenvalituksi aina vuoteen 1992 saakka. Poliittisen uransa aikana Scalfaro toimi useissa ministerintehtävissä. Sisäministerinä ollessaan vuosina 1983–1987 hän kiinnitti erityistä huomiota terrorismin ja järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaan.
Presidentiksi Scalfaro valittiin 25. toukokuuta 1992 pidetyssä vaalissa, jota varjosti Italian korruptioskandaalien myötä syntynyt poliittisesti vaikea tilanne. Korruptioepäilyt olivat vaikuttaneet myös Scalfaron edustamaan kristillisdemokraattiseen puolueeseen, joka lopulta hajosi vuonna 1994. Vain kaksi päivää ennen presidentinvaalia Sisilian mafia oli tappanut yhden pääsyyttäjistä ja samaan aikaan maan valuutta liira oli kriisissä.
Scalfaro oli presidenttinä luotsaamassa Italiaa läpi monista poliittista kriiseistä. Kautensa päätyttyä vuonna 1999 hänet nimitettiin elinikäiseksi senaattoriksi.
Aiemmin jyrkän konservatiivinen, tunnustuksellinen katolilainen ja kommunisminvastainen Scalfaro oli huonoissa väleissä pääministeri Silvio Berlusconin kanssa ja tuki keskusta-vasemmistolaista koalitiota, joka voitti vaalit 2006.
Westonbirt Arboretum

Westonbirt Arboretum on Gloucestershiressä, Englannissa sijaitseva arboretum, jonka perusti Robert Holford vuonna 1829. Myöhemmin Holfordin poika George Holford laajensi arboretumia. Omistus siirtyi isältä pojalle ja pojalta sisarenpojalle vuonna 1926. Westonbirt Arboretum on ollut vuodesta 1956 Forestry Commissionin ja arboretumista huolehtii National Arboreta.
Arboretumissa on 18 000 puuta tai pensasta 2,4 neliökilometrin alueella. 27 kilometrin pituinen merkitty polku on suosittu vierailijoiden keskuudessa ja sen varrella on useita harvinaisia lajeja.
Jukka Voutilainen

Jukka Pekka Voutilainen (s. 14. toukokuuta 1980 Kuopio) on suomalainen jääkiekkoilija. Keskushyökkääjänä tai laidalla pelaava Voutilainen on hyvä viimeistelijä ja saa usein vastuuta ylivoimalla.
Ura.
Voutilainen on kotoisin Kuopiosta ja on KalPan kasvatti. Voutilainen pelasi KalPassa A-junioriksi asti ja siirtyi kaudeksi 2001–2002 Jokereihin. Voutilainen pelasi kyseisenä kautena seitsemän ensimmäistä SM-liigaotteluaan sekä 11 pudotuspeliottelua ja voitti Suomen mestaruuden. Ensimmäinen täysi liigakausi Voutilaiselle oli 2002–2003. Hän voitti tuolloin tulokkaiden maali- ja pistepörssin.
Kaudeksi 2003–2004 Voutilainen siirtyi HPK:hon. Kausi 2004–2005 oli Voutilaiselle läpimurto hänen tehtyään 42 pistettä. Marraskuussa 2004 Voutilainen valittiin SM-liigan kuukauden pelaajaksi. Hän voitti vuonna 2005 SM-pronssia ja parhaan +/– -tilaston omaavalle pelaajalle jaettavan Matti Keinonen -palkinnon. Kaudella 2006 Voutilainen voitti Suomenmestaruuden.
Kaudeksi 2006–2007 Voutilainen siirtyi HV71:n riveihin. Hän voitti kaudella 2007–2008 Elitserienin mestaruuden ja hänellä oli runkosarjan paras +/– -tilasto. Voutilainen teki myös eniten pisteitä, maaleja ja syöttöjä (9+12=21) Elitserienin pudotuspeleissä 2008. Tuo saldo on Elitserienin pudotuspelien kaikkien aikojen piste-ennätys. Keväällä 2009 Voutilainen voitti Elitserien-hopeaa. Voutilainen on edustanut Suomea Euro Hockey Tour -tasolla. 
Voutilainen solmi keväällä 2012 neljävuotisen pelaajasopimuksen kasvattajaseuraansa KalPaan. Ensimmäinen kausi oli pitkälti loukkaantumisten värittämä. Jo ennen kauden alkua Voutilaista vaivasi sitkeä kuumesairaus, jonka takia mies joutui jäämään sivuun useista European Trophy -turnauksen peleistä. Kauden neljännessä ottelussa hän loukkasi polvensa ja joutui olemaan sivussa marraskuun puoliväliin asti. 
 Koko kaudella otteluja kertyi vain 29 kappaletta tehoin 10+7, sillä kausi päättyi jo 22. tammikuuta harjoituksissa tapahtuneeseen loukkaantumiseen. 
 Aluksi aivotärähdykseksi luultu vamma paljastui tarkemmissa tutkimuksissa telahermon vaurioksi, josta toipuminen vie useita kuukausia. 
Kaudella 2013–2014 Voutilainen toimi KalPan kapteenina. Kauden lopun hän pelasi lainalla Tapparassa, jossa kausi päättyi hopeamitaliin. Voutilainen oli pudotuspeleissä tehokas etenkin ylivoimalla, tehden kuusi ylivoimamaalia. Kauden 2014–2015 jälkeen Voutilainen siirtyi Saksan DEL-liigan Schwenninger Wild Wingsiin, mutta ei pelannut siellä lainkaan.
Bing Crosby

Harry Lillis ”Bing” Crosby (3. toukokuuta 1903 Tacoma, Washington, Yhdysvallat – 14. lokakuuta 1977 Alcobendas, Madrid, Espanja) oli yhdysvaltalainen laulaja ja Oscar-palkittu näyttelijä. Vuodesta 1926 aina kuolemaansa saakka 1977 jatkuneen uransa aikana Crosby oli mukana 79 elokuvassa ja teki 1 700 äänitystä. Hänen suosituimpia elokuviaan ovat muun muassa seitsemän elokuvan sarja Bob Hopen ja Dorothy Lamourin kanssa sekä "Valkea joulu" ja "Skandaalihäät".
Elämä.
Harry Crosby syntyi Tacomassa, Washingtonissa. Hänen perheensä muutti Spokaneen vuonna 1906.
Bing Crosbyn ensimmäinen levytys oli kappale ”I’ve Got the Girl” 6. joulukuuta 1926. Crosby esiintyi ”The Rhythm Boys” -yhtyeessä, jossa soittivat Bix Beiderbecke, Jack Teagarden, Tommy Dorsey, Jimmy Dorsey, Eddie Lang ja lauloivat Mildred Bailey ja Hoagy Carmichael.
Crosbyn ensimmäinen menestyskappale oli ”Ol’ Man River” vuonna 1928. Crosbyn erimielisyydet Paul Whitemanin kanssa johtivat hänet ja ”The Rhythm Boys” -yhtyeen liittymään Gus Anheimin orkesteriin. Crosby teki sopimuksen Brunswick Records -levy-yhtiön kanssa.
1930-luvulla Crosby saavutti asemansa laulajana. Crosby lauloi Jack Kappin uudessa Decca Records -levy-yhtiössä. Hän esiintyi myös Paramount Picturesin tuottamissa "The Big Broadcast" -elokuvissa vuodesta 1932 lähtien. Crosby teki ensimmäisen radioesiintymisensä Carl Fentonin orkesterin kanssa suositussa CBS:n radio-ohjelmassa, jota esitettiin viikoittain seuraavat kymmenen vuotta. Crosby teki toisen maailmansodan aikana Saksaan suunnattuja propagandalähetyksiä. Suurin musikaalinen menestys oli hänen 3. lokakuuta 1942 levyttämänsä Irving Berlinin laulu ”White Christmas” eli ”Valkea joulu”, joka nousi soittolistojen ykköseksi 31. lokakuuta ja pysyi ykkösenä 11 viikkoa. Seuraavina vuosina Crosbyn levyttämät kappaleet olivat soittolistojen kärkipäässä 16 kertaa, aivan kärjessä 1945 ja tammikuussa 1947. Bing Crosbyn "White Christmas" -levyä on myyty maailmanlaajuisesti yli 100 miljoonaa kappaletta.
Crosbyn elokuvalippuja on myyty kolmanneksi eniten Clark Gablen ja John Waynen jälkeen. Crosby on listattu ”Kaikkien aikojen ykköstähtien listalle” Clint Eastwoodin, Tom Hanksin ja Burt Reynoldsin kanssa. Hän on voittanut myös Oscar-palkinnon parhaana näyttelijänä elokuvassa "Kulje tietäni" (1944). Crosby palkittiin ensimmäisenä henkilönä Grammy-palkinnolla elämänaikaisista saavutuksistaan vuonna 1962. Häntä pidetään merkittävimpänä populaarimusiikin hahmona yhdessä The Beatlesin, Elvis Presleyn ja Michael Jacksonin kanssa.
Bing Crosby ja Ampex.
Vuonna 1947 Bing Crosby oli Yhdysvaltain suosituin radio- ja filmitähti. Radioyhtiöt vaativat suoria lähetyksiä nauhoitusten heikon laadun vuoksi, mikä aiheutti stressiä Crosbylle. Kun John T. Mullin esitteli hänelle saksalaisesta magnetofonista kehittämänsä ääninauhurin, Crosby kiinnostui siitä ja palkkasi Mullinin nauhoittamaan ja edistämään esityksiään kaudeksi 1947–1948. Crosby sijoitti nauhurin valmistukseen 50 000 dollaria. Tästä uudesta nauhurista alkoi nauhurivalmistaja Ampex Electric and Manufacturing Companyn menestys.
Mellunkylä

Mellunkylä () on Helsingin peruspiiri ja 47. kaupunginosa itäisessä suurpiirissä.
Mellunkylän alue käsittää yhteensä 9,82 km² suuruisen alueen, joka muodostaa viisi osa-aluetta. Alueella asuu yhteensä 40 123 kaupunkilaista (31.12.2024). Työpaikkoja Mellunkylän peruspiirissä on 4 746 hengelle (31.12.2022).
Mellunkylän kaupunginosa jakautuu viiteen osa-alueeseen:
Mellunkylän itäpuolella sijaitsee Vuosaaren peruspiiri. Etelässä Mellunkylän naapureina ovat Vartiokylä, Myllypuro ja Latokartano, lännessä on Malmi. Pohjoisessa Mellunkylä rajoittuu Jakomäkeen ja Vantaan Hakunilan palvelualueeseen.
Mellunkylä-nimeä käytettäessä tarkoitetaan sillä usein – varsinkin epävirallisissa yhteyksissä – ainoastaan Mellunmäen ja Vesalan osa-alueiden eteläosia. Näiden alueiden ulkopuolisia Mellunkylän kaupunginosan alueita eli Mellunmäen ja Vesalan pohjoisosia sekä Kontulaa ja Kivikkoa ei siis useinkaan mielletä Mellunkylään kuuluviksi.
Historiaa.
Mellunkylä kuuluu Helsingin pitäjän vanhoihin, jo keskiajalla asuttuihin kyliin. Kylän nimi esiintyy vanhoissa, 1500-luvun aikaisissa asiakirjoissa mm. muodoissa "Medlungsby", "Medlunxby" ja "Melunxby". Nimen kantasana on vanha miehennimi "Medhlung", joka on todennäköisesti sisaruksista keskimmäistä tarkoittava lisänimi. Mellungsby oli vakiintunut nimen kirjoitusasuksi jo 1800-luvun alussa, ja suomalainen vastine Mellunkylä tuli äänteellisenä mukaelmana käyttöön 1900-luvun alussa.
Vuonna 1776 suoritetussa isossajaossa Mellunkylä merkittiin jaetuksi viiteen maakirjataloon Borgs, Uppby, Utbyggas, Fallbacka ja Nybondas, joista on myöhemmin jakamalla muodostettu lukuisia pienempiä tiloja. Lähimpänä Puotinkylää olevista tiloista erotettiin 1920-luvulla joukko asuntotiloja ja ennen toista maailmansotaa Mellunkylän länsiosaan oli muodostunut vähäistä esikaupunkiasutusta. Alue rakentui ilman erityisempää suunnitelmaa ja tieverkko muodostui kolmesta yleisestä maantiestä sekä joukosta kyläteitä ja maanomistajien ylläpitämiä tilusteitä.
Kun alue liitettiin Helsingin kaupunkiin vuoden 1946 suuressa alueliitoksessa, Mellunkylä muodostettiin erilliseksi kaupunginosaksi, jonka asemakaava on vahvistettu vaiheittain vuodesta 1954 lähtien. Kadunnimistöön on otettu entisistä teiden nimistä joukko käyttökelpoisia nimiä, mutta muutoin asemakaavoihin tarvittu nimistö on täytynyt sepittää eri aihepiireistä. Kaupunginosa jaettiin Mellunmäen, Kontulan ja Vesalan osa-alueisiin vuonna 1959.
Liikenneyhteydet.
Helsingin metron asemista Kontulan ja Mellunmäen metroasemat sijaitsevat Mellunkylässä.
Jukka Koskinen (säveltäjä)

Jukka Kalervo Koskinen (4. maaliskuuta 1965 Oulu – 3. helmikuuta 2023 Espoo) oli suomalainen säveltäjä. Hän opiskeli muun muassa Sibelius-Akatemiassa opettajinaan Einojuhani Rautavaara, Kalevi Aho ja Anders Eliasson. Hän suoritti myös lisäopintoja Milanossa Franco Donatonin ja Berliinissä Witold Szalonekin oppilaana. Sävellysdiplominsa hän suoritti 1995. Hänen musiikilliseen ilmaukseen liittyy monesti voimakkaiden vastakohtien asettelu ja sonorinen tutkistelu. Useissa teoksissaan häntä kiehtoi instrumenttien ääridynamiikka ja laajennettujen soittotapojen käyttö (), joiden ansiosta tuotetut äänet voivat ulottua soivista sävelistä jopa meluksi.
Koskisen sävellyksiä ovat muiden muassa "Aratrum gruum" (2007), "Orbis Terrae et Veneris" (2004), "Diplopia" orkesterille (2001), "Ululation" (1994), "Suoraan sanoen" (1990), "ANGST" Soolo Sellolle (Solo Cello) (1989), "Jousikvartetto" (String Quartet) (1987) ja "Trasformazioni" (1987).
Koskinen menehtyi 57-vuotiaana vakavan sairauden uuvuttamana. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Kew Gardens

Kew Gardens on kasvitieteellinen puutarha ja Unescon maailmanperintökohde Lontoon lounaisosassa. Puutarha perustettiin vuonna 1761. Puutarhan johtaja on Richard Deverell.
Kew Gardens sai alkunsa eksoottisesta puutarhasta, jonka Tewkesburyn lordi Capel perusti 1700-luvulla ja jota Walesin leskiprinsessa Augusta laajensi suuresti. Senaikaisista rakennuksista on jäljellä William Chambersin suunnittelema Kiinalainen pagodi vuodelta 1761. Kew Gardensin esimmäisiä johtajia olivat William Aiton ja tämän poika William Townsend Aiton.
Joseph Banks toimi vuodesta 1773 epävirallisesti Kew Gardensin johtajana, ja kuningas Yrjö III virallisti hänen asemansa lopulta vuonna 1797. Banks lähetti kasvitieteilijöitä eri puolille maailmaa, ja hänen ansiostaan Kew Gardensista muodostui edelläkävijä eurooppalaisten kasvitieteellisten puutarhojen joukossa.
Kasvihuoneet.
Kuuluisin Kew’n kasvihuoneista on "Palm House" eli Palmutalo. Se rakennettiin vuosina 1844–1848. Kankirautaisen rakennuksen suunnitteli arkkitehti Decimus Burton, ja työn toteutusta johti Richard Turner. Nykyään Palmutalo esittelee pääosin syötäviä trooppisia kasveja sekä palmuja ja käpypalmujen sukulaisia.
"Temperate House" (Lauhkean ilmanalan kasvihuone) ja "Princess of Wales Conservatory" (Walesin prinsessan kasvihuone) ovat puutarhojen suurimmat yleisölle avoimet rakennukset. Syksyllä 2006 avattiin uusin kasvihuone, "Alpine House" (vuoristokasvien kasvihuone).
Kasvikokoelma.
Kew’n kasvikokoelmaa pidetään maailman kattavimpana elävien kasvien kokoelmana. Siihen kuuluu noin 44 000 eri alkuperää olevaa kasvia. Seitsemän miljoonaa näytettä kattava herbaariokokoelma sekä laaja kasvitiedettä käsittelevä kirjasto ovat myös maailman suurimpien joukossa.
Vaikka Kew’llä on melko laaja arboretum ja suuri kivikkokasvien kokoelma, kokoelman perusta on trooppisissa kasveissa. Kew tunnetaan maailmalla esimerkiksi sukujen "Musa" (banaanit), "Encephalartos" ja "Amorphophallus" (pökkövehkat) sekä orkideoiden kasvattajana.
Toiminta.
Puutarha pyrkii edistämään ympäristön suojelua lisäämällä tietoisuutta kasveista palkkaamalla tutkimushenkilökuntaa ja pitäen yllä kasvikokoelmaa sekä tutkijoiden käyttöön että yleisön opetusta varten. Puutarha tarjoaa myös koulutusmahdollisuuksia.
Kew Palace.
Alueella on myös kuninkaallinen Kew Palace palatsi Thames-joen rannalla. Alun perin se oli suuri rakennuskompleksi, josta vain jotkut osat ovat säilyneet. Vuodelta 1631 peräisin oleva, aikaisemman rakennuksen perustuksille rakennettu säilynyt rakennus tunnetaan nimellä Dutch House (Hollantilainen talo). Se oli kuninkaallisen perheen käytössä noin vuosina 1728–1818, viimeiseksi lyhyen aikaa vuonna 1844.
Julkisuus.
Kew Gardensissa on kuvattu BBC Two -kanavalla esitettyä "A Year at Kew" -televisiosarjaa.
John Singleton

John Daniel Singleton (6. tammikuuta 1968 Los Angeles – 29. huhtikuuta 2019) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja. Hän kasvoi South Centralissa Los Angelesissa. Opiskellessaan vielä USC School of Cinema-Television -oppilaitoksessa Singleton ohjasi ja käsikirjoitti esikoiselokuvansa "Boyz n the Hood – kulman kundit" (1991), josta hän sai kaksi Oscar-ehdokkuutta.
Singleton sai 17. huhtikuuta 2019 vakavan aivoinfarktin ja kuoli sairaalassa kahdentoista päivän kooman jälkeen.
Jay Baruchel

Jonathan Adam Saunders Baruchel (s. 9. huhtikuuta 1982 Ottawa, Ontario, Kanada), joka tunnetaan paremmin nimellä Jay Baruchel, on kanadalainen näyttelijä.
Baruchel syntyi Ottawassa, Ontariossa juutalaiselle isälle ja katoliselle äidille. Hänet kuitenkin kasvatettiin juutalaiseksi. Hän aloitti uransa paikallisessa lastensarjassa nimeltä "My Hometown" ja sitten oli pääosassa "Popular Mechanics for Kids" -sarjassa yhdessä Elisha Cuthbertin kanssa. Hän oli myös sivurooleissa elokuvissa "Melkein julkkis" ja "Fuck the Rules". Lisäksi hän on näytellyt muun muassa Clint Eastwoodin "Million Dollar Baby" -elokuvassa vuonna 2004. Vuonna 2010 Jay näytteli pääosan elokuvassa "Noidan oppipoika". 
Baruchel myös ääninäytteli Hikotus-hahmoa elokuvissa "Näin koulutat lohikäärmeesi", "Näin koulutat lohikäärmeesi 2" ja "Näin koulutat lohikäärmeesi 3".
Anna-Liisa Hakkarainen

Lyydia Anna-Liisa Hakkarainen (s. 22. syyskuuta 1946 Nivala) on kinnulalainen taidemaalari, kuvataiteilija ja kuvittaja. 
Hakkarainen toimi 26 vuotta luokanopettajana, ensimmäisen näyttelynsä hän piti vuonna 1983. Hakkarainen maalaukset ovat naivistisia ja luontoaiheisia. Ne ovat yleensä tunnelmaltaan mystisiä ja hehkuvat voimakkaita värejä. Hakkarainen on kuvittanut lastenkirjoja, kuten Leena Laulajaisen teokset "Kultamarja ja metsän salaisuudet", joka voitti Finlandia Junior -palkinnon, ja "Aurinkolintu ja kaamoksen korppi" sekä yhdysvaltalaisen John Bucchinon kirjan "Grateful: A song of giving thanks" .
Blue Lagoon (yhtye)

Blue Lagoon on saksalainen pop/dance-yhtye, jonka muodostavat Estrella (Patricia Gerndt) ja Patrick O'Joseph. 
Estrella (synt. 1983) on tuottajan tytär, ja hänen taustansa ovat klassisessa musiikissa ja pianon soitossa. Hän nousi ensimmäistä kertaa Saksan listoille vuonna 2003 kesähitillä "La Fiesta Loca".
Patrick O'Josephin musiikki on saanut vaikutteita reggaesta, hip hopista sekä 70-luvun soul-musiikista. Hänen ensimmäinen hittinsä oli vuonna 2003 julkaistu kappale "Butterfly".
Matthew Wilderin vuonna 1984 tekemän kappaleen "Break My Stride" coverversio nosti Blue Lagoonin Saksan singlelistan sijalle 2 syyskuussa 2004. Myös heidän seuraava hittinsä oli coverversio, tällä kertaa Culture Clubin vuoden 1982 kappaleesta "Do You Really Want To Hurt Me". Se nousi tammikuussa 2005 Saksan listoille sijalle 13.
Blue Lagoon jatkaa reggaehenkisten coverversioiden tekemistä kappaleista. Vuonna 2005 he julkaisivat coversinglen kappaleesta "Heartbreaker", alun perin Bee Geesin Dionne Warwickille vuonna 1982 säveltämä kappale.
Urheilukenttä

Urheilukenttä on hyvin tiukasti määriteltynä urheilua varten rakennettu alue, jota jatkuvasti ylläpidetään. Urheilukenttä on myös hyvin usein rakennettu jotain tiettyä urheilulajia varten, kuten esimerkiksi yleisurheilukenttä, pesäpallokenttä tai jalkapallokenttä. Kentät ovat yleensä ulkona, mutta nykyään ovat yleistyneet liikuntahalleihin tehdyt sisäkentät. Urheilukenttien alustat ovat pääasiassa ruohoa tai hiekkaa, tosin myös synteettisiä alustoja on, kuten tekonurmea.
Urheilukentät voivat olla rajattu kilpakäyttöön, mutta myös usein esimerkiksi koulujen pihoissa on omat urheilukentät, joita käytetään koulun liikuntatunneilla ja välitunneilla.