tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sofie Kirk Kristiansen

 Sofie Kirk Kristiansen (s. Billund, Tanska) on tanskalainen, joka on noussut julkisuuteen erityisesti perittyään merkittävän osan Lego-konsernista ja noustuaan tästä syystä miljardööriksi. 
Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli hänet miljardöörilistallaan maailman 351. rikkaimmaksi ihmiseksi. Tuolloin hänen varallisuudekseen arvioitiin oli 5,4 miljardia dollaria. Tämä vastasi 18,8 prosentin osuutta leluvalmistaja Lego A/S:sta. Hän on leluyhtymän neljättä omistajasukupolvea. Yhdessä isänsä (Kjeld Kristiansen), siskonsa (Agnete Kirk Thinggaard) ja veljensä (Thomas Kirk Kristiansen) kanssa Sofie Kirk Kristiansenilla on 75 prosentin omistusosuus leluyhtiöstä. Omistusta hallitaan holdingyhtiö Kirkbin välityksellä, ja kullakin osakkaalla on 25 prosentin osuus tästä holdingyhtiöstä. Kirkbin osakkaat omistavat myös 30 prosentin osuuden Merlin Entertainmentista (muun muassa Madame Tussauds -vahakabinetti), sekä sijoituksia kiinteistöihin ja tuulivoimapuistoihin. Kirk Kristiansen on aiemmin toiminut Lego-säätiön hallituksessa, muttei ollut enää jäsen huhtikuussa 2018. Säätiö omistaa 25 prosenttia leluvalmistajasta. Vuodesta 2005 lähtien hän on ollut Klelund-peurapuistoalueen omistaja ja johtaja. 
Kirk Kristiansen on suorittanut alemman korkeakoulututkinnon (B.Sc., etnografia ja sosiaaliantropologia, 2001) Aarhusin yliopistossa. Vuosina 2001–2004 hän opiskeli metsänhoitoa Kööpenhaminan yliopistossa. Hän on eronnut (2014); avioliitosta on kaksi lasta.
Awadagin Pratt

Awadagin Pratt (s. 6. maaliskuuta 1966 Pittsburgh, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen pianisti. Hän vietti lapsuutensa Illinoisissa, koska hänen perheensä muutti Pennsylvaniasta sinne, jotta vanhemmat voisivat ottaa vastaan työpaikat Illinoisin osavaltionyliopistosta. Pratt aloitti pianonsoiton 6-vuotiaana; hänen toinen instrumenttinsa on viulu, jota hän ryhtyi soittamaan yhdeksän vuoden iässä. Hän menestyi myös tennispelaajana.
Pratt opiskeli Illinoisin yliopistossa, Urbana-Champaignissa. Hän kieltäytyi tennisstipendeistä toisiin oppilaitoksiin voidakseen ottaa vastaan viulustipendin Illinoisin yliopistossa, Urbana-Champaignissa, josta hän myöhemmin siirtyi Peabodyn musiikkikonservatorioon Baltimoreen. Hän valitsi kyseisen koulun, koska se tarjosi hänelle mahdollisuuden kouluttautua sekä pianistina että viulistina. Hän oli oppilaitoksen historian ensimmäinen henkilö, joka pätevöityi sekä pianistina että viulistina ja valmistui lisäksi diplomilla orkesterinjohdosta. 
Ensimmäistä kertaa Pratt sai tunnustusta voittamalla Kansainvälisen Naumburg-pianokilpailun vuonna 1992 ensimmäisenä afroamerikkalaisena kilpailijana. Hän piti samana vuonna 40-50 ja seuraavana vuonna jo 70 konserttia. Sitten vuoden 1992 Pratt on esiintynyt lähes jokaisen huomattavan yhdysvaltalaisen orkesterin kanssa. Vuonna 1994 Pratt esiintyi ensimmäistä kertaa Lincoln Centerissä New Yorkin filharmonikkojen kanssa. Vuonna 1993 hän sai sopimuksen IMG Artistsilta, ja seuraavana vuonna hän julkaisi ensimmäisen albuminsa ("A Long Way From Normal"). Sittemmin hän on julkaissut kaksi muuta albumia, jotka koostuvat Ludwig van Beethovenin pianosonaateista sekä live-esityksestä Etelä-Afrikan Kapkaupungista. Prattilla on siteitä Afrikan mantereelle, sillä hänen isänsä Theodore syntyi Sierra Leonessa.
Syksyllä 2004 Pratt otti vastaan pianonsoiton avustavan professorin ja nimikkotaiteilijan paikan Cincinnatin yliopiston musiikkikonservatoriosta. Opettajan töihin siirtymisestään huolimatta hän jatkoi kymmenien vuosittaisten konserttien pitämistä. Vuonna 2005 hän teki ensiesiintymisensä resitalistina Cincinnatin yliopistossa. Hänen ohjelmistoonsa kuuluu muiden muassa Johann Sebastian Bachin, Johannes Brahmsin, César Franckin, Franz Lisztin, Edvard Griegin ja Sergei Rahmaninovin teoksia.
Eugenio Giraldoni

Eugenio Giraldoni (20. toukokuuta 1871 Marseille – 23. kesäkuuta 1924 Helsinki) oli italialainen baritoni. Vuonna 1900 hän lauloi Giacomo Puccinin oopperan Tosca ensiesityksessä paroni Scarpian roolin.
Giraldonin vanhemmat olivat baritoni Leone Giraldoni ja sopraano sekä viulisti Carolina Ferni. Hän teki oopperadebyyttinsä Barcelonassa Escamillon roolissa oopperassa Carmen vuonna 1891.
Giraldonin oopperakokemus kehittyi lukuisissa eri näytöksissä Italiassa ja vieraillessaan Etelä-Amerikassa vuonna 1898. Paikka oopperan historiassa huipentui, kun hän pääsi vuonna 1900 esittämään paroni Scarpiaa Toscan ensi-illassa Teatro Costanzissa Roomassa. Säveltäjä Puccini oli kirjoittanut Scarpian osan Toscaan juuri Giraldonia varten. Hän esiintyi myös Alberto Franchettin "La figlia di Jorio"n ensi-illassa Italian kuuluisimmassa oopperatalossa Milanon La Scalassa vuonna 1906.
Hän lauloi Venäjällä ja Puolassa vuosina 1901–1907 ja New Yorkin Metropolitan-oopperassa kaudella 1904–1905. Vuonna 1913 hän esiintyi Pariisin Opéra-Comiquessa jälleen Scarpian roolissa sekä Madama Butterflyn Sharplessina.
Giraldonilla oli tumma, resonoiva ääni ja vahva lavakarisma. Hänen muita muistettavia roolejaan olivat Don Carlos, Aida, Lohengrin, Hamlet, Berliozin La damnation de Faust ja Jevgeni Onegin.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Giraldoni lauloi etupäässä italialaisissa provinssiteattereissa. Hän jäi eläkkeelle Triestessä vuonna 1921. Hänen viimeinen oopperaesiintymisensä oli isän roolissa oopperassa "Louise".
Giraldoni teki myös joukon levyäänityksiä, joista jotkut on uudelleenjulkaistu CD-muodossa.
Suomen itsenäistymisen jälkeen Giraldoni vietti kesiään Karjalan kannaksella Uudellakirkolla Neuvolan kylän lähellä, ensin Lempiälässä ja sitten Kirjavalassa. Giraldoni tuli Uudellekirkolle aina keväisin Italiasta ja palasi sinne syksyisin. Monet Suomalaisen Oopperan taiteilijat saivat kesän aikana opetusta Giraldonilta täällä.
Giraldoni vieraili Scarpian roolissa Suomen kansallisoopperassa vuonna 1923. Hän palasi seuraavana vuonna antamaan laulutunteja, mutta kuoli pian Suomeen saavuttuaan. Giraldoni kuoli juhannusaattona 1924 sydänkohtaukseen Fennia-hotellissa, jossa hän oli hiukan aikaisemmin antanut laulutunteja kahdelle kansallisoopperan jäsenelle. Hänet on haudattu Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle.
Agnete Kirk Thinggaard

Agnete Kirk Thinggaard (s. 18. toukokuuta 1983, Billund, Tanska) on tanskalainen kilparatsastaja, joka on noussut julkisuuteen erityisesti perittyään merkittävän osan Lego-konsernista ja noustuaan tästä syystä miljardööriksi. 
Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli hänet miljardöörilistallaan maailman 351. rikkaimmaksi ihmiseksi. Tuolloin hänen varallisuudekseen arvioitiin oli 5,4 miljardia dollaria. Tämä vastasi 18,8 prosentin osuutta leluvalmistaja Legosta. Hän on Lego-yhtiön neljättä omistajasukupolvea. Kirk Thinggaardilla on yhdessä isänsä (Kjeld Kristiansen), siskonsa (Sofie Kirk Kristiansen) ja veljensä (Thomas Kirk Kristiansen) kanssa 75 prosentin omistusosuus leluyhtiöstä. Omistusta hallitaan holdingyhtiö Kirkbin välityksellä, ja kullakin osakkaalla on 25 prosentin osuus tästä holdingyhtiöstä. Sen välityksellä osakkaat omistavat myös 30 prosentin osuuden Merlin Entertainmentista (muun muassa Madame Tussauds -vahakabinetti), sekä sijoituksia kiinteistöhin ja tuulivoimapuistoihin. Kirk Thinggaard toimii myös Lego-säätiön hallituksessa. Säätiö omistaa 25 prosenttia leluvalmistajasta. 
Kirk Thinggaard ratsasti Tanskan joukkueessa, joka voitti hopeaa Kouluratsastuksen Euroopan mestaruuskilpailuissa Göteborgissa elokuussa 2017. Vuonna 2016 hän edusti Tanskaa Rio de Janeiron olympialaisissa lajinaan kouluratsastus. Loppuvuodesta 2015 Tanskassa uutisoitiin Kirk Thinggaardilla ja hänen kahdella lähisukulaisellaan olevien hevosten arvoksi yhteensä 161 miljoonan Tanskan kruunua.
Hän on suorittanut alemman korkeakoulututkinnon (B.Sc., psykologia) Aarhusin yliopistossa. Thinggaard on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Betty Oberacker

Betty Oberacker (17. lokakuuta 1932 – 28. kesäkuuta 2024) oli yhdysvaltalainen pianisti ja pianopedagogi. Hän saavutti kansainvälistä mainetta sekä solistina että kamarimuusikkona. Hän esiintyi eri puolilla Eurooppaa, Israelissa, Aasiassa, Australiassa, Meksikossa ja Yhdysvalloissa. Hän toimi pianonsoiton ja kamarimusiikin professorina Ohion osavaltionyliopistossa ja Kalifornian yliopistossa, Santa Barbarassa. Oberacker levytti useille levymerkeille ja tulkitsi niin perinteistä kuin nykyaikaista ohjelmistoa.
Jacqueline Ogeil

Jacqueline Ogeil on australialainen cembalisti. Hän sai musiikin kandidaatin, musiikkipedagogiikan kandidaatin ja musiikin maisterin arvot Melbournen yliopistosta. Hänen opettajinaan ovat olleet Gustav Leonhardt (Amsterdam, 1993), Colin Tilney (Toronto) ja John O'Donnell (Melbourne). Opiskeluaikoinaan hän voitti pianistina Royal South Street Competitionin Ballaratissa ja Heidelbergin Eisteddfodin. Vuonna 1989 hän sai Rotaryn stipendin nuorimpana sen 40:een vuoteen saaneena. Vuonna 1995 hänelle myönnettiin Queen Elizabeth II Silver Jubilee Trust Award ja hän eteni semifinalistiksi "Young Achiever of the Year" -kilpailussa. 
Ogeililla on ollut huomattava kysyntä säestäjänä. Hän on soittanut continuota muiden muassa Gerald Englishin, Cynthia O'Brienin, Ruth Wilkinsonin, Ensemble Gombertin, Fonte Musicalen, Lucinda Moonin, Gary Ekkelin ja nokkahuiluvirtuoosi Susanne Ehrhardtin kanssa. Ehrhardtin kanssa Ogeil kiersi Euroopassa heinäkuussa 1998 ja julkaisi levyn "La Follia". Ogeil on myös esiintynyt Melbournen sinfoniaorkesterin kanssa. 
Ogeil on vieraillut Victorian College of the Artsin musiikkikoulun luennoitsijana vuonna 1996. Hän on myös Keski-Queenslandin musiikkikonservatorion nimikkotaiteilija. Solistina Ogeil on esiintynyt Australiassa, Euroopassa ja Kanadassa. Hänen julkaisemiinsa levytyksiin kuuluvat "The Virtuoso Harpsichord" (1995), "Buxtehude at the Harpsichord" (1997) ja "La Follia" (1998). 
Varhaisen ohjelmiston ohella Ogeil on tulkinnut myös cembalolle sävellettyjä nykymusiikkiteoksia. Hän muun muassa esitti ensimmäistä kertaa Australiassa Naji Hakimin teoksen "Shasta (Five movements for harpsichord)" vuonna 1994 ja teki tästä sävellyksestä maailman ensimmäisen levytyksen, jota Hakim itse ylisti. Ogeilin soittama instrumentti on Marc Nobelin vuonna 1988 Melbournessa rakentama cembalo. Kyseinen soitin on kopio 1600-luvun flaamilaisesta soittimesta, jonka rakensi Jean Couchet.
Rolf Jacobsen

Rolf Jacobsen (s. 8. maaliskuuta 1907 Kristiania (nyk. Oslo), Norja – 20. helmikuuta 1994 Hamar, Hedmark, Norja) oli norjalainen runoilija ja toimittaja.
Esikoiskokoelmallaan "Jord og jern" (1933) Jacobsen toi tekniikan norjalaiseen runouteen. Hän yhdisti runoissaan taitavasti luonnon ja tekniikan kuvina. Tunnetuin näistä runoista on ”Landskap med gravemaskiner” (1954). Hän on 1900-luvun merkittävimpiä norjalaisia runoilijoita ja eniten muille kielille käännetty. Viimeisen kokoelmansa "Nattåpent" rakkausrunojen ansiosta hän on myös Norjan rakastetuimpia runoilijoita.
Elämä ja ura.
Jacobsen opiskeli Oslon yliopistossa teologiaa ja filologiaa mutta ei suorittanut tutkintoa. Hän oli opiskeluaikana 1930 perustamassa Pohjoismaiden ensimmäistä sekakuoroa Akademisk korforeningia ja kirjoitti sille muutamia runoja. Norges musikforlag julkaisi tuolloin hänen sävellyksiään ja muutamia hänen salanimellä Rolf Høvre kirjoittamiaan iskelmiä. Opiskeluaikana hän oli aktiivinen myös opiskelijayhdistys Clartéssa. Hän työskenteli toimittajana ja sittemmin Kongsvinger Arbeiderbladin päätoimittajana. Hän oli Åsnes Arbeiderpartin puheenjohtaja, mutta liittyi 1940 Nasjonal Samlingiin.
Liittyminen NS:ään ja miehitystä tukevat pääkirjoitukset toivat hänelle sodan päätyttyä valtiopetostuomion, ja hän joutui työleirille, josta hän vapautui 1947. Työn saanti tuotti hänelle vaikeuksia, ja perheen elatuksesta huolehti hänen vaimonsa Petra Jacobsen. Vuonna 1949 hän sai paikan kirjakaupassa, ja seuraava kokoelma "Fjerntog" ilmestyi 1951. Läpimurtokokoelma "Hemmelig liv" ilmestyi 1954. Vuonna 1961 sai jälleen työtä toimittajana Hamar stiftstidendessä, ja hän työskenteli lehdessä vuoteen 1971.
Esikoiskokoelmalla "Jord og jern" hän sijoittui modernien runoilijoiden ryhmään, jolle oli tunnusomaista käyttää aiheena modernia tekniikkaa. Hän osoittautui kokoelmassa jo muotokieleltään ja aiheiltaan valmiiksi runoilijaksi, ja monessa suhteessa hän säilyi samanlaisena koko uransa ajan. Kokoelma "Fjerntog" toi julki etsivän, mietiskelevän runoilijan, ja sen runo ”Dies illae” liittyy hänen kääntymiseensä katolisuuteen. 1970-luvulla mukaan tulivat ympäristökysymykset, ja samaan aikaan hän kirjoitti ”metarunoutta”, ,jotka käsittelevät runojen kirjoittamista, sanoja ja inspiraatiota tai taidetta yleisesti.
Viimeisestä virallisesta kokoelmasta "Nattåpent" (1985) tuli kruunu hänen viisikymmenvuotiselle kirjailijanuralleen. Kokoelman rakkausrunoissa hän käsittelee puolisonsa sairautta ja kuolemaa. Se oli Norjan sodanjälkeisen ajan myydyin runokokoelma, Aftenpostenin kriitikko Finn Jor luonnehti kokoelman osan "Rom 301" runoja ”norjalaisen runouden kauneimmiksi runoiksi”.
Hans Magnus Enzensberger liitti Jacobsenin 1960 antologiaansa "Museum der modernen Poesie", jossa Jacobsen on ainoa pohjoismainen runoilija.
Mireille Darc

Mireille Darc (alun perin "Mireille Aigroz", 15. toukokuuta 1938 Toulon, Ranska – 28. elokuuta 2017 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen näyttelijä. Hän näytteli 1960- ja 1970-luvuilla eroottisissa elokuvarooleissa.
Darc teki ensimmäisen elokuvaroolinsa vuonna 1960 Jacques Dupont'n ohjaamassa elokuvassa "Les distractions", jonka pääosassa oli Jean-Paul Belmondo. Hän näytteli sen jälkeen 1960-luvulla elokuvissa "Mourir d'amour" (1960, "Kuolemalla on siniset silmät"), "Virginie" (1962), "Pouic-Pouic" (1963), "Monsieur" (1964), "Les barbouzes" (1964, "5 erittäin salaista asiamiestä"), "Les bons vivants" (1965, "Ilotalon lemmikit") ja "Galia" (1966, "Galia – elää kuumasti"). Seuraavalla vuosikymmenellä hän näytteli elokuvassa "Borsalino" (1970, kreditoimaton prostituoitu), jossa Belmondo oli jälleen pääosassa, sekä Pierre Richardin kanssa komediassa "Pitkä vaalea mustakenkäinen" (1972), josta tehtiin myös jatko-osia. Darcilla oli näkyviä elokuvarooleja myös 1980-luvulla. Hän oli naimisissa arkkitehti Pascal Desprez'n kanssa ja hänellä oli vuodesta 1968 alkaen 15-vuotinen seurustelusuhde näyttelijä Alain Delonin kanssa.
Harri Vainio

Harri Uolevi Vainio (s. 2. heinäkuuta 1947 Pertteli) on suomalainen lääkäri ja toksikologi, joka toimi Työterveyslaitoksen pääjohtajana runsaan vuosikymmenen ajan (2003–2015).
Vainio valmistui Turun yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi 1973 ja väitteli samana vuonna lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa oli otsikoitu "On the topology and synthesis of drug-metabolizing enzymes in hepatic endoplasmic reticulum". Turun yliopiston toksikologian dosentti hän oli vuodesta 1975.
Hän toimi Työterveyslaitoksen työhygienian ja toksikologian osastonjohtajana ja professorina 1975–1996. Hän oli WHO:n syöpätutkimuksen yksikön päällikkönä Lyonissa 1983–1987, 1996–1998 ja 2000–2003. Helsingin yliopiston toksikologian professori Vainio oli 1996-1997. Karoliinisen instituutin professori Vainio oli 1998–2000. 
Työterveyslaitoksen pääjohtajaksi hänet nimitettiin 2003, Jorma Rantasen jälkeen. Hän jäi tehtävästä eläkkeelle 2015 ja työskenteli vielä sen jälkeen Kuwaitissa Kuwaitin yliopiston kansanterveystieteellisen tiedekunnan perustamisvaiheessa tiedekunnan varadekaanina. Työterveyslaitoksen johtajana Vainiota seurasi Antti Koivula.
Tutkijana Vainio on ollut erittäin tuottelias. Vuoteen 2007 mennessä hän oli ollut kirjoittajana jo yli 600 tieteellisesssä tutkimusartikkelissa tai muussa julkaisussa toksikologian ja karsinogeneesin aihepiiristä.
Harri Vainiolla on kolme lasta ensimmäisestä avioliitostaan. Vainion puoliso vuodesta 2001 on professori Elisabete Weiderpass.
Laura Fortino

Laura Fortino (s. 30. tammikuuta 1991 Hamilton, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut olympialaisissa yhden kulta- ja yhden hopeamitalin sekä MM-kilpailuissa yhden kullan, neljä hopeaa ja yhden pronssin. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Markham Thunderia.
Fortino voitti olympiakultaa Sotšissa 2014 ja saavutti olympiahopeaa Pyeongchangissa 2018. Pyeongchangin turnauksessa hänet valittiin tähdistöjoukkueeseen. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuonna 2012 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuosina 2013, 2015, 2016 ja 2017 ja MM-pronssia vuonna 2019. Vuoden 2012 MM-kilpailuissa hänet valittiin turnauksen tähdistöjoukkueeseen.
Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Fortino saavutti hopeaa vuosina 2008 ja 2009.
Fortino on edustanut Cornellin yliopiston joukkuetta vuosina 2009–2013 sekä sen jälkeen Brampton Thunderia 2014–2017 ja Markham Thunderia vuodesta 2017. Hän voitti CWHL:n mestaruuden vuonna 2018. Kaudella 2015–2016 hänet valittiin CWHL:n parhaaksi puolustajaksi.
Esko Rautio

Esko Benjam Rautio (10. marraskuuta 1932 Alatornio – 15. elokuuta 2017 Kiuruvesi) oli kunnallisneuvos, joka toimi Kiuruveden kunnan- ja kaupunginjohtajana yli kaksikymmentä vuotta. 
Esko Rautio syntyi maanviljelijä Erkki Raution ja emäntä Siiri Uusitalon perheeseen. Hänen puolisonsa oli seurakuntasihteeri Toini Irma Sofia Rautopuro. Rautio suoritti kunnallistutkinnon ja valmistui sosionomiksi 1969. Hän toimi Karungin kunnansihteerinä 1956–1971 ja Puolangan kunnanjohtajana 1971–1972. Kiuruvedellä Rautio oli kunnanjohtaja 1972–1992 ja kaupunginjohtaja vuodesta 1993. Kunnallisneuvoksen arvo hänelle myönnettiin vuonna 1989. Kiuruveden kaupunginjohtajan tehtävästä Rautio jäi eläkkeelle vuonna 1995.
Lauriane Rougeau

Lauriane Rougeau (s. 12. huhtikuuta 1990 Pointe-Claire, Quebec) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut olympialaisissa yhden kulta- ja yhden hopeamitalin sekä MM-kilpailuissa yhden kullan ja neljä hopeaa. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Montréal Canadiennesiä.
Rougeau voitti olympiakultaa Sotšissa 2014 ja saavutti olympiahopeaa Pyeongchangissa 2018. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuonna 2012 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuosina 2013, 2015, 2016 ja 2017.
Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Rougeau saavutti hopeaa vuonna 2008. Hänet valittiin turnauksen parhaaksi puolustajaksi.
Rougeau on edustanut Cornellin yliopiston joukkuetta vuosina 2009–2013. CWHL-debyyttinsä hän teki jo kaudella 2007–2008 Montréal Starsin joukkueessa, jossa hän pelasi myös kaudella 2014–2015. Vuodesta 2015 hän on edustanut Montréal Canadiennesiä. Hän voitti CWHL:n mestaruuden vuonna 2017.
Tadaaki Otaka

Tadaaki Otaka (; s. 1947 Kamakura) on japanilainen kapellimestari. Hän opiskeli Toho Gakuen -musiikkikoulussa Hideo Saiton johdolla ja jatkoi opintojaan Wienissä Hans Swarowskyn ja Spannagelin? johdolla. Otaka on toiminut muun muassa Tokion filharmonikkojen sekä NHK-sinfoniaorkesterin vakituisena kapellimestarina ja Osakan filharmonikkojen musiikillisena johtajana. Hänet tunnetaan erityisen hyvin Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jossa hän on johtanut lukuisia merkittäviä orkestereita.
Oopperan alalla Otaka on johtanut muun muassa "Peter Grimesin", "Fidelion", "Lepakon", "Toscan", "Tannhäuserin", "Carmenin", "Taika-ampujan" ja "Salomen" esityksiä. Hän on myös johtanut muiden muassa Teizo Matsumuran, Toru Takemitsun ja Akira Miyoshin teosten kantaesityksiä.
Renata Fast

Renata Fast (s. 6. lokakuuta 1994 Hamilton, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut olympialaisissa kultaa Pekingissä 2022 ja saavuttanut hopeaa Pyeongchangissa 2018. MM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa kotikisoissaan 2021 ja Tanskassa 2022 ja saavuttanut hopeaa Yhdysvaltain kisoissa 2017 ja kotikisoissaan 2023 sekä pronssia Suomessa 2019. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Toronto Furiesia.
Fast edusti Burlington Barracudasia vuosina 2010–2012 ja Clarksonin yliopiston joukkuetta vuosina 2012–2016. Vuodesta 2016 hän on pelannut Toronto Furiesin joukkueessa. Hän voitti NCAA:n mestaruuden vuonna 2014.
Kjell Espmark

Kjell Espmark (19. helmikuuta 1930 Strömsund, Jämtland, Ruotsi – 18. syyskuuta 2022) oli ruotsalainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija ja Tukholman yliopiston kirjallisuustieteen professori emeritus. Hänet valittiin Ruotsin akatemiaan 1981.
Espmark oli yksi niistä kolmesta Ruotsin akatemian jäsenestä, jotka erosivat Akatemiasta Me too -kohun vuoksi. Hän sai vuonna 1975 Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinnon, 1980 Schückin palkinnon, 1985 Bellmanin palkinnon, 1998 Kellgrenin palkinnon ja 2000 Samfundet De Nion suuren palkinnon.
Näytteitä Espmarkin runoista on antologiassa "Ny lyrik = Uutta lyriikkaa" (Kirjailijakeskus 1984 ).
Laura Stacey

Laura Stacey (s. 5. toukokuuta 1994 Mississauga, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut olympialaisissa kultaa Pekingin olympialaisissa 2022 ja saanut hopeamitalin Pyeongchangissa 2018. Hän voitti MM-kilpailuissa kultaa kotikisoissaan 2021 ja Tanskassa 2022 ja saavutti hopeaa Yhdysvaltain kisoissa 2017 ja kotikisoissaan 2023 sekä pronssia Suomen kisoissa 2019. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Markham Thunderia.
Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Stacey voitti kultaa vuonna 2012 ja saavutti hopeaa vuonna 2011.
Stacey edusti Dartmouthin yliopiston joukkuetta vuosina 2012–2016. Kaudella 2016–2017 hän pelasi CWHL:ää Brampton Thunderissa ja hänet valittiin kauden tulokkaaksi. Kaudella 2017–2018 hän voitti CWHL:n mestaruuden Markham Thunderin joukkueessa.
Ada Äijälä

Ada Elisabeth Äijälä-Räsänen ( 31. joulukuuta 1886 Pietari – 13. huhtikuuta 1928 Leppävaara, Espoo) oli suomalainen filosofian maisteri ja koulunjohtaja. Hän perusti Helsinkiin vuonna 1927 toimintansa aloittanaan 8-luokkaisen "Uuden Yksityisen yhteislyseon", vuodesta 1938 Arkadian yhteislyseo.
Pietarissa syntyneen Ada Äijälän isä oli Suomen valtion rautateiden palveluksessa. Hän kävi Pietarin suomalaista valmistavaa koulua ja perheen muutettua Turkuun 1898 Turun suomalaista tyttökoulua. Perhe muutti sitten Helsinkiin ja Ada pääsi ylioppilaaksi 1905 Svenska Privata läroverket för flickor-koulusta. Hän kävi Suomen Liikemiesten Kauppaopiston ja työskenteli sieltä valmistuttuaan Osuusliike Elannossa ja Helsingin yksityisen kauppakoulun opettajana.
Ada Äijälä siirtyi sanomalehtialalle ja oli toimittajana eri lehdissä Kotkassa ja Lahdessa sekä Savo-lehdessä Kuopiossa. Hän palasi opiskelemaan ja valmistui 1914 filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta. Valmistuttuaan hän oli työssä vuoteen 1927 saakka rautatiehalituksessa ja toimi samalla osa-aikaisena opettajana Helsingin kunnallisessa yhdenpäivänkoulussa.
Ada Äijälä meni vuonna 1927 naimisiin Kastorin perustajan toimitusjohtaja, rakennusmestari Isak Räsäsen (1881–1942) kanssa. He perustivat samana vuonna Helsinkiin oman koulun, 8-luokkaisen Uuden Yksityisen yhteislyseon joka toimi aluksi Balderin talossa Aleksanterinkatu 12:ssa. Ada Äijälä toimi koulussa opettajana ja oli koulun johtajana kuolemaansa saakka. 
Ada Äijälä oli 1910-luvulta alkaen Suomalaisen Naisliiton jäsen. Hän kuului liiton keskushallitukseen ja oli liiton Helsingin osaston varapuheenjohtajana 1921–1927. Hän perusti myös Sippolaan Naisliiton osaston. Hän piti esitelmiä liiton kokouksissa ja avusti Naisten Ääni-lehteä käyttäen muun muassa nimimerkkiä "Tähystäjä". Äijälä oli mukana myös nuorsuomalaisten ja myöhemmin edistyspuolueen toiminnassa.
Ada Äijälän kuoltua hänen perustamansa koulun ylläpitäjäksi tuli "Ada Äijälän Koulu Oy". Koulu sai oman talonsa vuonna 1938 Arkadiankadulta ja sen nimeksi tuli Arkadian yhteiskoulu. Koulu siirtyi vuonna 1991 Nurmijärven Klaukkalaan ja toimii nykyään nimellä Arkadian yhteislyseo.
Ada Äijälä sai surmansa liikenneonnettomuudessa Espoon Leppävaarassa kun hänen miehensä ohjaama henkilöauto törmäsi rautatien tasoylikäytävällä paikallisjunan kylkeen. Paikalla oli huono näkyvyys rakennusten, puiden ja pensaiden takia. Auton törmätessä junan kylkeen Ada Äijälä sinkoutui ulos autosta ja sai päähänsä kuolettavan iskun. Muut autossa olleet eivät saaneet vammoja.
Sara Macliver

Sara Macliver on australialainen oopperalaulaja sekä konsertti- ja resitaaliesiintyjä, äänialaltaan sopraano. Häntä pidetään yhtenä johtavista barokkiohjelmiston tulkitsijoista maassaan. Hän opiskeli Perthissä sopraano Molly McGurkin johdolla. Hän toimi jo opiskeluaikanaan West Australian Opera Companyn palveluksessa; hänen rooleihinsa yhtiölle ovat kuuluneet Micaelan rooli "Carmenissa", Papagenan rooli "Taikahuilussa", Giannettan rooli "Lemmenjuomassa" ja Nannettan rooli "Falstaffissa".
Mcliver on muun muassa levyttänyt Georg Friedrich Händelin "Messias"-oratorion (2002), jonka esitys myös näytettiin kahdesti kansallisessa televisiossa. Johann Sebastian Bachin aarioiden ja duettojen levytys mezzosopraano Sally-Anne Russellin kanssa toi Macliverille ARIA-palkintoehdokkuuden. Macliver on levyttänyt myös Giovanni Battista Pergolesin "Stabat Materin" tulkinnan. Hän asuu Sydneyssä miehensä ja kolmen lapsensa kanssa.
Vrijji

Vrijji, tai Vajji oli Licchaviklaanin muodostama valtio muinaisen Intian pohjoisosassa, nykyisen Biharin osavaltion alueella. Vrijjin valtio oli olemassa 6. vuosisadalta eaa. 4. vuosisadalle jaa. Vrijji oli yksi kuudestatoista Mahajanapada-valtiosta, jotka hallitsivat Pohjois-Intiaa.
Jillian Saulnier

Jillian Saulnier (s. 7. maaliskuuta 1992 Halifax, Nova Scotia) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana saavuttanut olympialaisissa yhden kulta- ja yhden hopeamitalin sekä MM-kilpailuissa yhden kullan, kaksi hopeaa ja yhden pronssin. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Calgary Infernoa.
Saulnier saavutti olympiahopeaa Pyeongchangissa 2018 ja MM-hopeaa vuosina 2015 ja 2016 sekä MM-pronssia vuonna 2019. Kultaa hän voitti Kanadan MM-kilpailuissa 2021 ja Pekingin olympialaisissa 2022. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 2010 ja saavutti hopeaa vuonna 2009.
Saulnier on edustanut Stoney Creek Sabresiä kaudella 2008–2009, Toronto Aerosia vuosina 2009–2011, Cornellin yliopiston joukkuetta vuosina 2011–2015 sekä CWHL-seura Calgary Infernoa vuodesta 2015. Hän voitti CWHL:n mestaruuden vuonna 2016.
Rikardis Schweriniläinen

Rikardis Schweriniläinen (ruots. "Rikardis av Schwerin", saks. "Richardis, Ricardis") ; (1348 – 23. huhtikuuta - 11. heinäkuuta 1377) oli saksalainen prinsessa, josta tuli vuonna 1365 Albrekt Mecklenburgilaisen puolisona Ruotsin kuningatar.
Suku.
Rikardis oli vanhan von Hagenin ruhtinassuvun viimeisen kreivin, Otto I Schwerinin (k. 1357) ja Mathilda (Mechthild) von Werle-Goldbergin (k. 1361) tytär. 
Avioliitto.
Rikardis avioitui vuonna 1359 tulevan Ruotsin kuningas Albrekt Mecklenburgilaisen (1338/1340–1412) kanssa, jonka kanssa avioliittosopimus solmittiin Wismarissa (Boitzeburg) jo 12. lokakuuta 1352.
Rikardikselle ja Albrektille syntyi kaksi lasta:
Rikardis on haudattu dominikaaniluostariin Tukholman vanhassa kaupungissa.
Anémone

Anémone (syntyjään Anne Bourguignon; 9. elokuuta 1950 Pariisi – 30. huhtikuuta 2019) oli ranskalainen näyttelijä ja yhteiskunnallinen vaikuttaja.
Anne Bourguignon sai ensimmäisen elokuvaroolinsa "Anémonen" vuonna 1968 ja otti roolinimen taiteilijanimekseen. Hänen ensimmäinen iso roolinsa oli komediaohjaaja Coluchen elokuvassa "Vous n'aurez pas l'Alsace et la Lorraine" vuonna 1977. Hän työskenteli useiden eri ranskalaisten ohjaajien elokuvissa. Hän sai roolin myös yhdysvaltalaisen Willard Huyckin ohjaamassa komediassa "French Postcards" (1979). Kaikkiaan hän esiintyi kymmenissä eri elokuvissa 1960-luvulta 2010-luvulle. Vuonna 2017 hän ilmoitti vetäytyvänsä eläkkeelle näyttelijäntyöstä.
Anémone osallistui yhteiskunnalliseen toimintaan feminismin puolesta ja geneettisesti muunneltujen ruoka-aineiden käyttöä vastaan.
Anémone kuoli sairastettuaan pitkään 68-vuotiaana.
Isak Räsänen

Isak Räsänen (1881 – 1942) oli suomalainen rakennusmestari, keksijä ja kiuasvalmistaja Kastor Oy:n perustaja ja toimitusjohtaja.
Isak Räsäsen vanhemmat olivat vanginvartija Vilhelm Räsänen (1843–1890) ja Helena Pitkänen (1838–1925). Hän suunnitteli ja teki muurattuja uuneja rakentamiinsa taloihin. Räsänen sai lukuisia puuhellojen ja kiukaiden kehittämiseen liittyneitä patentteja Yhdysvalloissa jossa hän matkusteli näissä asioissa jo 1920- ja 1930-luvuilla. Hän kehitti noin vuonna 1910 Ihanne-lämmityslaitteen jossa ilmaa kierrätettiin tulipesässä ja johdettiin tulipesän ohikulkenut lämmitetty ilma kanavia pitkin muita huoneita lämmittämään. Lämmityslaitetta voitiin käyttää myös pelkän veden lämmittämiseen ja puun käyttö pieneni huomattavasti. Räsänen perusti Viipuriin vuonna 1908 Ihanne-lämmitystoimiston ja Lämmityslaite Oy:n joista muodostui myöhemmin vuonna 1916 Kastor Oy.
Kastor Oy alkoi ensimmäisenä Suomessa valmistaa tehtaalla valmiiksimuuraatuja liesiä ja uuneja. Kastorin tehdas siirtyi vuonna 1923 Viipurista Helsingin Pitäjänmäelle, jossa se toimi vielä 1970-luvulla. Vuonna 1928 Kastor alkoi valmistaa sarjatuotantomallisia kiukaiden kuoria ja vuonna 1931 tehtaalla valmiiksi muurattuja pönttökiukaita. Vuonna 1934 aloitettiin jatkuvalämmitteisten saunankiukaiden valmistus sarjatuotantona. Kiukaiden patentti oli ostettu vuonna 1932 Johan Backmanilta, joka osallistui myös kiukaiden kehittämiseen. Kastorin uusi kiuastehdas valmistui Riihimäelle, jossa se toimii edelleen. Vuonna 2001 ruotsalainen vuonna 1960 perustettu "Ab El-spiraler" kiuasvalmistaja, jonka tuotemerkkinä on Tylö osti Kastorin. Kastorin Riihimäen tehdasta laajennettiin 2004 kolminkertaiseksi pinta-alaltaan. Kastor on nykyisin osa Helo-konsernia ja on erikoistunut puulämmitteisten kiukaiden valmistukseen.
Isak Räsänen perusti vuonna 1927 yhdessä vaimonsa maisteri Ada Äijälän kanssa Helsinkiin oman koulun, 8-luokkaisen Uuden Yksityisen yhteislyseon, joka toimi aluksi Balderin talossa Aleksanterinkatu 12:ssa. Ada Äijälä toimi koulussa opettajana ja oli koulun johtajana kuolemaansa saakka 1928. Koulu siirtyi vuonna 1991 Nurmijärven Klaukkalaan ja toimii nykyään nimellä Arkadian yhteislyseo.
Räsänen asui Espoon Leppävaarassa, jossa hänellä oli huvila.
Helvig (Ruotsin kuningatar)

Helvig Holsteinilainen (, ) ; (1255-1260-luvun alku – 1324-1326) oli saksalainen prinsessa, josta tuli kuningas Maunu Ladonlukon puolisona Ruotsin kuningatar.
Suku.
Helvigin vanhemmat olivat Holsteinin kreivi Gerhard I (k. 1290) ja tämän ensimmäinen puoliso Elisabet Mecklenburgilainen (k. 1280), joka oli Mecklenburgin herttua Johann I:n tytär. Hänellä oli viisi sisarusta, ja suvulla oli yhteyksiä Pohjoismaihin avioliittojen kautta. Kolmesta veljestä tuli jokaisesta vuorollaan Holsteinin kreivi; vanhin sisar Luitgard (k. 1289) Braunschweig-Lüneburgin herttua Johann I:n kanssa ja tämän kuoltua Anhalt-Zerbstin herttua Albrecht I:n kanssa; nuorin sisar Elisabet (k. 1274/1284) avioitui Wölpen kreivi greve Burchard I:n kanssa. 
Avioliitto ja jälkeläiset.
Maunu Ladonlukko ehti olla kihloissa tai muuten suhteessa kahden Helvigin sukulaisen kanssa ennen avioliittoa Helvigin kanssa. Heidät vihittiin Kalmarissa 11. marraskuuta 1276. Maunu oli tehnyt itsestään kuninkaan vuotta aiemmin syrjäyttämällä veljensä Valdemar Birgerssonin. Tämä johti vuosina 1278-1280 folkungien yllyttämään kapinaan Maunua vastaan ​​ja tämän aikana Helvigin isä Gerhard vangittiin Skarassa. Helvig etsi turvaa läheisestä luostarista. 
Huomenlahjaksi hän sai Dåvön tilan Munktorpin kunnassa ja kolme läänitystä Västmanlandissa: Snevringenin (jossa Dåvö sijaitsee), Fellingsbron ja Åkerbon. 
Avioliitosta syntyi ainakin kuusi lasta, joista viisi eli yli lapsuusajan:
Kuningatar.
Helvig kruunattiin Ruotsin kuningattareksi Söderköpingissä 29. heinäkuuta 1281. Tapahtuma on vanhin tunnettu Ruotsin kuningattaren kruunaus. Samassa seremoniassa heidän poikansa Birger nimettiin valtaistuimen perilliseksi. Juhlallisuuksien aikana kaupunkia valaisi useita tuhansia soihtuja, joiden huolimatton käyttö johti laajaan tulipaloon.
Leskikuningatar.
Puolisonsa kuoleman jälkeen vuonna 1290 Helvig asui leskentilallaan Dåvössä aina kuolemaansa asti. Hänet mainitaan eläneen siellä vielä 7. maaliskuuta 1324, mutta hän kuoli ennen 14. helmikuuta 1326. Hänen uskotaan haudatun miehensä kanssa Riddarholmin kirkkoon Tukholmaan. Uudemmat haudan tutkimukset ovat kuitenkin osoittaneet, että kukaan tässä hautakammiossa ei voi olla Maunu Ladonlukko tai hänen lähisukulaisensa, mutta sen läheisyydessä on ollut vuosina 2011-2019 käynnissä laajennettu tutkimus.
Nathalie Delon

Nathalie Delon (alun perin "Francine Canovas", 1. elokuuta 1941 Oujda, Marokko – 21. tammikuuta 2021 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen näyttelijä. Hän oli vuosina 1964–1968 naimisissa näyttelijä Alain Delonin kanssa.
Nathalie Delon sai vuonna 1967 ensimmäisen elokuvaroolinsa Jean-Pierre Melvillen filmissä "Ajojahti", vaikka hänellä ei ollut näyttelijäkoulutusta. Seuraavana vuonna hän sai naispääosan elokuvassa "Yksityistunteja" (1968) ja sen jälkeen 1970-luvun lopulle asti useita isoja rooleja siitä huolimatta, että avioero Alain Delonin kanssa vei häneltä työmahdollisuuksia. Tähän kauteen kuuluu muun muassa ranskalais-belgialainen kauhuelokuva "Munkki ja paholainen" (1972). 
Nathalie ja Alain Delonin poika Anthony Delon (s. 1964) on näyttelijä.
Nobuko Imai

Nobuko Imai (; s. 18. maaliskuuta 1943 Tokio, Japani) on japanilainen alttoviulisti. Hän aloitti opiskelun Tokion Toho Gakuen -musiikkikoulussa ja lähti pian tämän jälkeen Yhdysvaltoihin, jossa hän opiskeli Juilliard Schoolissa ja Yalen yliopistossa. Hän voitti "Young Concert Artists International Auditions" -kilpailun vuonna 1967 sekä korkeimmat palkinnot Geneven kansainvälisessä musiikkikilpailussa ja kansainvälisessä ARD-musiikkikilpailussa Münchenissä. 
Imoi on esiintynyt muiden muassa Concertgebouw-orkesterin, BBC:n sinfoniaorkesterin, Berliinin filharmonikkojen, Bostonin sinfoniaorkesterin ja Chicagon sinfoniaorkesterin kanssa. Hän oli kolmen Hindemith-festivaalin taiteellisena johtajana vuosina 1995–1996 Wigmore Hallissa, Columbian yliopistossa ja Casals-salissa. Imai tunnetaan innovatiivisesta lähestymistavasta instrumenttiinsa. Hän on luonut taidemusiikin ohjelmistoon kuuluvista selloteoksista sovituksia alttoviululle. 
Imai on tehnyt kymmenittäin levytyksiä eri levymerkeille; hän on saavuttanut huomiota muun muassa Philipsin levytyksellä, jolla kuullaan Johann Sebastian Bachin sellosarjat alttoviululle sovitettuina versioina. Hän on levytyksillään tehnyt yhteistyötä myös Toru Takemitsun kanssa ja kantaesittänyt George Benjaminin, Duncan McTierin sekä David Hornen teoksia. 
Imai toimi professorina Detmoldin musiikkikorkeakoulussa vuosina 1983–2003 ja on lisäksi opettanut Amsterdamissa, Utrechtissa, Sionissa ja Genevessä. Vuodesta 1988 Imain instrumenttina on ollut Andrea Guarnerin alttoviulu vuodelta 1690. Hän on voittanut lukuisia palkintoja, joiden joukossa on Suntory-palkinto vuodelta 1996.
Pivaliinihappo

Pivaliinihappo (C5H10O2) eli neopentaanihappo tai pivaalihappo on karboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää valmistettaessa muun muassa lääkeaineita ja estereitä
Ominaisuudet.
Pivaliinihappo on huoneenlämpötilassa värittömiä kiteitä. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja hyvin muun muassa etanoliin ja dietyylieetteriin. Pivaliinihappo on heikko happo ja sen pKa-arvo on 5,01. Pivaliinihappo reagoi karboksyylihappojen tavoin ja muodostaa esimerkiksi estereitä ja voidaan pelkistää aldehydiksi ja alkoholiksi. Suhteellisen steerisesti estyneen alkyyliryhmän vuoksi aineen reaktiot ovat hitaampia kuin suoraketjuisten karboksyylihappojen reaktiot ovat.
Valmistus ja käyttö.
Pivaliinihappoa voidaan valmistaa hapettamalla pinakolonia tai "tert"-butyylimagnesiumkloridin ja hiilidioksidin välisellä reaktiolla. Nykyään teollinen valmistus perustuu kuitenkin isobuteenin, hiilimonoksidin ja veden väliseen reaktioon. Tätä reaktiota katalysoivat vahvat hapot kuten rikkihappo ja reaktio on tyypiltään niin kutsuttu Koch-reaktio.
Pivaliinihappoa käytetään lähtöaineena orgaanisen kemian synteeseissä. Siitä valmistetaan lääkeaineita, maatalouskemikaaleja (esimerkiksi klomatsonia, metributsiinia ja tebutiuronia) sekä estereitä, joita käytetään hajusteina ja polymeeriteollisuudessa.
Angleterre

Angleterre on Helsinkiin vuonna 1910 perustettu ravintola, joka toimi vuoteen 1976 asti ruokaravintolana ja on siitä lähtien tunnettu yhtenä Helsingin ensimmäisistä englantilaistyylisistä pubeista. Se sijaitsee osoitteessa Fredrikinkatu 47. Nimi Angleterre on ranskaa ja tarkoittaa Englantia.
Angleterre perustettiin vuonna 1910 Kluuvin Hallituskadulle (nyk. Yliopistonkatu) Renlundin rautakaupan taloon. Siitä se siirtyi vuonna 1955 Kamppiin Fredrikinkadun ja Kalevankadun kulmaan Paraisten Kalkki -yhtiön uuteen toimitaloon, jossa ravintolan tiloja on sittemmin useaan otteeseen muutettu ja korjattu.
1970-luvun alussa Angleterren omisti myös Finlandia-talon ja Klippanin ravintoloita hoitanut Aarno Roiha. Ranskalaistyyppisen ruokaravintolan omistus siirtyi vuonna 1972 Martti Kirsitielle ja Marita Lindahlille, kunnes seuraava omistaja Elanto teki Angleterrestä englantilaistyylisen pubin vuoden 1976 alusta. Nykyisin Angleterre kuuluu HOK-Elannon Oluthuone-ketjuun.
Angleterressä on vuodesta 1978 lähtien kokoontunut leikkimielinen herrojen olutkerho Kohtuullisen Hutikan Pyhä Veljeskunta (K.H.P.V.), joka sai nimensä Ilmari Kiannon vuonna 1925 julkaistun kirjan mukaan. Enimmäkseen markkinointi- ja viestintäalan ammattilaisista koostuvan klubin perustajajäseniä olivat Markku Helismaa, Alpo Holopainen, Ahti Kaarna, Kalevi Karusuo, Timo Pakkanen, Seppo Pasanen ja Erkki Seppänen.
Angleterren ruokalistalla on englantilainen perinneruoka fish &amp; chips.
Vuonna 2009 Angleterre sai brittiläisen Cask Marque -tunnustuksen huolellisesta ja oikeaoppisesta elävän real ale -oluen tarjoilusta.
Matilda (Saksin herttuatar)

Matilda (6. tammikuuta 1156 – 28. kesäkuuta 1189) oli Henrik II:n ja Eleonoora Akvitanialaisen vanhin tytär. Hänestä tuli Saksin ja Baijerin herttuatar naituaan Henrik Leijonan vuonna 1168, ja hän piti arvonimensä miehensä kuolemaan 1180 asti.
Avioliitto.
Vuonna 1159 kiistellyn paavin valinnan lähestyessä kuningas Henrik II tahtoi lähentää välejään Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kanssa erityisesti sen takia, koska hän itse oli joutunut riitoihin Canterburyn arkkipiispan Thomas Becketin johtaman Englannin papiston kanssa. Keisari Fredrik Barbarossa lähetti Kölnin arkkipiispa Rainald von Dasselin Henrik II:n hoviin vuonna 1165, jotta he voisivat neuvotella naimakaupoista. Henrik Leijona Welfin suvusta valittiin sopivaksi puolisoksi Matildalle. Neuvottelujen aikana oli kuitenkin kiista, kun Leicesterin 2. jaarli Robert de Beaumont kieltäytyi tervehtimästä arkkipiispaa syyttäen häntä eripuraisuudesta ja vastapaavi Viktor IV:n kannattamisesta. Alkuperäinen suunnitelma oli naittaa Henrik II:n toinen tytär Eleanoora Englantilainen keisari Fredrik Barbarossan pojalle, mutta se hylättiin, ja sen sijaan 11-vuotias Matilda jätti Englannin suuret myötäjäiset mukanaan syyskuussa 1167.
Matilda nai Saksin ja Baijerin herttuan Henrik Leijonan 1. helmikuuta 1168 Mindenin katedraalissa Saksissa. Henrik oli eronnut ensimmäisestä vaimostaan Clementia von Zähringenistä vuonna 1162. Hän ja Matilda saivat neljä poikaa ja yhden tyttären:
Joidenkin lähteiden mukaan Henrikille ja Matildalle syntyi myös kolme muuta lasta, jotka kuitenkin kuolivat varhain:
Anna Diop

Mame-Anna Diop (s. 6. helmikuuta 1988 Dakar, Senegal) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Vuodesta 2018 lähtien hän on esittänyt Kory Andersia DC Universe/HBO Max -sarjassa "Titans". Diop oli mukana CW:n sarjassa "Sanansaattajat" (2015) ja Fox-trillerissa "" (2017). Hän esiintyi elokuvissa "Us" (2019) ja "Nanny" (2022).
Nuoruus.
Diop muutti Senegalista Yhdysvaltoihin kuusivuotiaana vanhempiensa mukana. 16-vuotiaana hän muutti New Yorkiin mallin ja näyttelijän töiden perässä.
Ura.
Diop esiintyi Niken ja Verizonin mainoksissa, ennen roolia komediasarjassa "Lapsuuteni luuserina". Hänen ensimmäinen suurempi elokuvaroolinsa oli vuonna 2013 julkaistussa jännityselokuvassa "The Moment". Diop on myös esiintynyt televisiosarjoissa kuten "Sanansaattajat", "Quantico", "Greenleaf" ja "".
Diop valittiin esittämään Tähtituli-hahmoa DC Comicsin vuonna 2018 julkaistussa "Titans"-sarjassa.
Elizabeth Blackwell

Elizabeth Blackwell (3. helmikuuta 1821 Bristol – 31. toukokuuta 1910 Hastings) oli englantilainen lääkäri. Hänet tunnetaan ensimmäisenä naisena, joka on valmistunut lääketieteellisestä koulusta Yhdysvalloissa. Blackwell valmistui lääkäriksi New Yorkissa tammikuussa 1849 .
Joyciline Jepkosgei

Joyciline Jepkosgei (s. 8. joulukuuta 1993) on kenialainen kestävyysjuoksija, joka kilpailee pääasiassa tiejuoksuissa. Hän oli pronssimitalisti 10 000 metrin juoksun Afrikan-mestaruuskilpailuissa vuonna 2016 ja puolimaratonin MM-kisojen hopeamitalisti 2018.
1. huhtikuuta 2017 Jepkosgei juoksi Prahassa puolimaratonkilpailussa neljä maailmanennätystä kun hän juoksi puolimaratonin maailmanennätyksen 1.04.52 ja lisäksi väliaikana 10 kilometrin (30.04), 15 kilometrin (45.37) ja 20 kilometrin (1.01.25) maailmanennätykset. 9. syyskuuta 2017 jälleen Prahassa hän paransi 10 kilometrin maailmanennätystään aikaan 29.43. 22. lokakuuta 2017 Valenciassa hän paransi puolimaratonin maailmanennätystään aikaan 1.04.51. Ababel Yeshaneh rikkoi Jepkosgein puolimaratonin maailmanennätyksen helmikuussa 2020.
Marraskuussa 2019 Jepkosgei juoksi ensimmäisen maratonkilpailunsa voittaessaan New Yorkin maratonin ajalla 2.22.38. Vuoden 2020 puolimaratonin MM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi ja sai joukkuekilpailussa hopeaa. Vuoden 2020 Valencian maratonilla Jepkosgei sijoittui toiseksi ajalla 2.18.40. Vuoden 2021 Lontoon maratonin Jepkosgei voitti ajalla 2.17.43.
Syyrialaiset

Syyrialaiset () ovat Syyrian asukkaita, joilla on Levantin seemiläinen syntyperä. Syyrian kansan kulttuurinen ja kielellinen perintö on sekoitus kotoperäisistä piirteistä ja muista kulttuureista, jotka ovat hallinneet maata ja sen alueella asuvia ihmisiä vuosituhansien ajan.
Syyrian tasavallan väkiluku oli vuonna 2017 yli 18 miljoonaa, minkä lisäksi syyrialaispakolaisia oli neljä miljoonaa. Diasporassa elää 15 miljoonaa ihmistä, joilla on syyrialainen syntyperä. Nämä ihmiset ovat muuttaneet asumaan Pohjois-Amerikkaan (Yhdysvallat ja Kanada), Euroopan unionin jäsenvaltioihin (mm. Ruotsi, Ranska, Saksa), Etelä-Amerikkaan (mm. Brasilia, Argentiina, Chile, Venezuela, Kolumbia), Australiaan ja Afrikkaan.
Genetiikka.
Syyrialaisten yleisimmät isälinjan haploryhmät ovat J1 (33,78 %), J2 (22,20 %) ja E-M35 (11,96 %).
Landsberg am Lech

Landsberg am Lech on kaupunki lounaisessa Baijerissa, Saksassa, noin 65 kilometriä länteen Münchenistä ja 35 kilometriä etelään Augsburgista.
Vuonna 2016 kaupungissa oli vajaat 29 000 asukasta.
Ytterbium(III)fluoridi

Ytterbium(III)fluoridi tai ytterbiumfluoridi (YbF3) on harvinaisen maametallin ytterbiumin epäorgaaninen yhdiste fluorin kanssa. Yhdisteessä fluori esiintyy hapetusluvulla −I ja ytterbium +III. Jos metallista ytterbiumia käsitellään vetyfluoridilla, sen pinnalle muodostuu hapolta suojaava ytterbiumfluoridikerros.
Ytterbiumfluoridia on tutkittu käytettäväksi muovisissa hammaspaikoissa, koska se vapauttaa jatkuvasti pieniä määriä kariesta ehkäisevää fluoria. Lisäksi röntgensäteily ei läpäise ytterbiumfluoridia, joten se antaa hyvän kontrastin hammaslääketieteellisissä kuvantamistutkimuksissa.
Ytterbium(II)fluoridi

Ytterbium(II)fluoridi tai ytterbiumfluoridi YbF2 on harvinaisen maametallin ytterbiumin epäorgaaninen yhdiste fluorin kanssa, jossa fluori esiintyy hapetusluvulla −I ja ytterbium +II.
Sigrid Storråda

Sigrid Storråda eli "Sigrid Suurneuvo" (eli noin vuonna 1000) oli Eerik Voittoisan puolisona Ruotsin ja Tanskan kuningatar. Hänestä kerrotaan islantilaisissa saagoissa. Niiden mukaan Eerik ja Sigrid saivat pojan, Olavi Sylikuninkaan, mahdollisesti toisenkin, jonka nimi oli Emund.
Sigrid oli vaurasta talonpoikaissukua Götanmaalta ja hän avioitui nuorena Tanskan kruununperijän Sven Haaraparran kanssa, jonka kanssa hänelle syntyi poika Knut. Puolison isä hyökkäsi Ruotsin kuninkaan Eerik Voittoisan kimppuun 300 laivalla vuonna 988. Eerik torjui hyökkäyksen ja teki kostoretken, jolla hän ryösti Sigridin itselleen. Sigrid synnytti Eerikille pojan, josta tuli Ruotsin kuningas Olavi Sylikuningas. Eerik kuoli vuonna 995, jolloin leskeä tuli kosimaan Norjan kuningas Olav Tryggvason. Kosittava kuitenkin suuttui ja maiden välille syntyi Svoldin meritaistelu.
Kertomukset Sigridistä perustuvat epävarmoihin lähteisiin ja on mahdollista, että hän on taruhenkilö. Tarina on kuitenkin innoittanut monia kirjailijoita kuten Selma Lagerlöfiä, Carl Grimbergiä, Frans G. Bengtssonia ja Verner von Heidenstamia.
Formula One eSports Series -kausi 2017

FIA Formula One eSports -kausi 2017 oli Formula eSports-Sarjan ensimmäinen kausi, joka alkoi 4. syyskuuta 2017 ja päättyi 25. marraskuuta 2017. Sarja perustui Formula 1 -kaudesta 2017 tehtyyn peliin.
Karsinnat.
Karsinnoissa järjestettiin kaksi vaihetta. Nämä vaiheet olivat:
Yhteensä 63 827 kuljettajaa osallistui karsintoihin, joista 40 eteni semifinaaleihin. Kilpailijoista valittiin 10 henkilöä/pelialusta (Xbox One, PlayStation 4 ja PC), 9 tuli F1-sarjaan liittyvistä liigoista, ja 1 oli erityisvalinnalla valittu villikortti.
Semifinaali.
Semifinaali pidettiin Gfinity Arenalla Lontoossa Britanniassa 10.lokakuuta 2017. Kuljettajat jaettiin 4 ryhmään (10 henkilöä/ryhmä), ja he kilpailivat kahdessa lämmittelykilpailussa (yksi Silverstone Circuitilla ja toinen Autódromo José Carlos Pacella). Pisteille ajaneet top 5 kuljettajaa jokaisesta lämmittelykilpailusta eteni finaaliin.
Finaali.
Finaali pidettiin osana F1-sarjan oheistapahtumia vuoden 2017 Abu Dhabin Grand Prix'ssä 24.-25.marraskuuta 2017. Pelin kilparadat olivat Circuit Gilles Villeneuve, Circuit de Spa-Francorchamps ja Yas Marina Circuit. Kilpailijat saivat kahden ensimmäisen kisan aikana pisteitä samalla pistelaskujärjestelmällä kuin F1-sarjan oikeat kuljettajat. Kolmannesta kilpailusta jaettiin pisteet järjestelmällä 45-38-34-29-24-20-18-16-14-12-10-9-8-7-6-5-4-3-2-1.
Ytterbium(III)bromidi

Ytterbium(III)bromidi tai ytterbiumbromidi YbBr3 on harvinaisen maametallin ytterbiumin epäorgaaninen yhdiste bromin kanssa, jossa bromi esiintyy hapetusluvulla −I ja ytterbium +III. Se liukenee veteen ja muodostaa myös kidevedellisiä hydraatteja.
Ytterbium(II)bromidi

Ytterbium(II)bromidi tai ytterbiumbromidi YbBr2 on harvinaisen maametallin ytterbiumin epäorgaaninen yhdiste bromin kanssa, jossa bromi esiintyy hapetusluvulla −I ja ytterbium +II. Se reagoi veden kanssa.
Hanni Toosbuy Kasprzak

Hanni Toosbuy Kasprzak (s. 1957) on tanskalainen, joka on noussut julkisuuteen erityisesti Ecco Sko A/S-jalkinevalmistajan hallituksen puheenjohtajana ja noustuaan perimänsä Ecco-omistuksen vuoksi miljardööriksi. 
Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli hänet miljardöörilistallaan maailman 924. rikkaimmaksi ihmiseksi. Tuolloin hänen varallisuudekseen arvioitiin oli 2,6 miljardia dollaria. Hänen isänsä Karl Toosbuy (1928–2004) perusti vuonna 1963 Ecco-yhtiön.
 Hanni Toosbuy Kasprzakd on yhtiön toista omistajasukupolvea, joka on ollut Ecco Sko A/S:n hallituksen puheenjohtaja kesäkuusta 1996 ja jolle määräävä osake-enemmistö siirtyi vuonna 1997. Kolmatta sukupolvea edustaa hänen poikansa, aiempi ammattigolffaaja André (s. 1988), joka on jo noussut yhtiön hallitukseen. 
Toosbuy Kasprzakd on naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta. Hän on kilparatsastuksen ystävä ja tukija. Tytär on Anna Kaspzakd (s. 1989) ammatiltaan kouluratsastaja ja kouluratsastuksen Tanskan mestari. Hän ratsasti Tanskan joukkueessa, joka voitti hopeaa kouluratsastuksen Euroopan mestaruuskilpailuissa Göteborgissa elokuussa 2017. Vuonna 2016 Anna edusti Tanskaa Rio de Janeiron olympialaisissa lajinaan kouluratsastus.