Kalle Lepola

Kalle Lepola (synt. Lepotöyry, 10. elokuuta 1888 Korpilahti – 15. marraskuuta 1937 Leningrad) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1917–1918. Lepola oli 1910-luvulla Keski-Suomen tunnetuimpia sosialidemokraatteja. Sisällisodan jälkeen Lepola vaikutti Neuvosto-Venäjällä, jossa hän oli muun muassa perustamassa Suomen Kommunistista Puoluetta. Kotimaahan palattuaan Lepola sai pitkän vankeusrangaistuksen, mutta hänet armahdettiin 1926. Lepola siirtyi jälleen Neuvostoliittoon, jossa hän työskenteli SKP:n puoluetehtävissä sekä "Vapaus"-lehden päätoimittajana. Lepola oli SKP:n johtavia maatalousasiantuntijoita ja kuului myös puolueen keskuskomiteaan. Hänet vangittiin ja teloitettiin Stalinin vainojen aikana 1937. 
Elämä.
Taustaa.
Korpilahden Heinosniemessä syntyneen Kalle Lepolan vanhemmat olivat torppari Kaarle Lepotöyry (1859-1953) ja Jalmiina Lakkila (1861-1940). Hänen synnyinkotinsa oli Veijon kartanoon kuulunut torppa, jonne perhe oli muuttanut 1880-luvun lopussa. Myöhemmin siitä tuli Lepolan veljelle Evertille siirtynyt lohkotila. Korpilahdella kesiään viettänyt Akseli Gallen-Kallela vieraili vuosien kuluessa useita kertoja Lepolan torpassa ja hänen kerrotaan osallistuneen myös vanhempien häihin.
Kansanedustajaksi.
Kotitorpassaan maatöitä tehnyt Lepola lähti työväenliikkeeseen heti kansakoulun jälkeen. Vuonna 1907 hän oli perustamassa Korpilahden työväenyhdistykseen torppariosastoa, josta myöhemmin tuli Heinosniemen työväenyhdistys. Lepola toimi paikallisten torpparien edusmiehenä ja kirjoitti Jyväskylässä ilmestyneeseen "Sorretun Voimaan" nimimerkillä ”Heinosniemen Hölö”. Hänen aloitteestaan kylään saatiin myös kansakoulu. Sosialidemokraattisen puolueopiston kurssin käytyään Lepola työskenteli SDP:n piirisihteerinä Mikkelissä sekä luennoitsijana Pohjois-Hämeessä ja Keski-Suomessa. Vuonna 1916 hänet valittiin eduskuntaan. Kansanedustajana Lepola käytti titteliä ”torpparin poika”, joka herätti kummastusta muun muassa ruotsinkielisessä "Fyren"-lehdessä. Vuonna 1917 hän toimi myös Suomen Maatyöväen Liiton sihteerinä.
Venäjällä.
Sisällissodan aikana Lepola työskenteli kansanvaltuuskunnan maatalousasiain osastolla. Hän kierteli Etelä-Suomessa muun muassa järjestelemässä kartanoiden tilanhoitoa sekä tutustumassa kansakoulujen rakennushankkeisiin. Huhtikuussa Lepola lähetettiin Pietariin yhdessä Pekka Huttusen, Pauli Mannisen ja Jukka Pohjolan kanssa tehtävänään etsiä sijoituspaikkaa punapakolaisten siirtokunnalle. Kesän aikana Lepola päätyi Buin siirtolan kautta Jekaterinburgiin ja lopulta Permiin. Syksyllä 1918 hän osallistui Moskovassa pidettyyn SKP:n perustavaan kokoukseen. Puoluetyöhön siirryttyään Lepola toimi keskuskomitean sihteerinä ja työskenteli pakolaisten huoltotoimistossa. Elokuussa 1920 hän haavoittui lievästi Kuusisen klubin ammuskelussa, jossa kahdeksan suomalaista kommunistia sai surmansa. Myöhemmin samana vuonna Lepola siirtyi agitaatiokirjallisuuden levittämisestä vastanneen osaston hoitajaksi. Ennen kotimaahan paluutaan hän toimi myös SKP:n agitaatiokoulun johtajana, poliittisten kurssien opettajana Pietarissa sekä maatalousasioiden opettajana Lempaalassa pidetyillä kursseilla, joihin osallistui rajan yli saapuneita suomalaiskommunisteja.
Vankilatuomio.
Keväällä 1922 Lepola lähetettiin Suomeen salaisissa puoluetehtävissä, mutta suojeluskuntapartio pidätti hänet pian rajanylityksen jälkeen Kämärässä. Lepola vietiin aluksi Kellomäen karanteenikeskukseen, josta hänet siirrettiin Viipuriin Etsivän keskuspoliisin suojiin. Toivo Hj. Långström väitti myöhemmin eduskunnassa, että kuulustelujen aikana Lepolaa olisi pahoinpidelty ja pidetty nälässä. Heinäkuussa Lepola siirrettiin Turun lääninvankilaan odottamaan syksyllä alkavaa oikeudenkäyntiä, jossa hänen puolustusasianajajanaan toimi lukuisia kommunistioikeudenkäyntejä hoitanut F. J. Leino.
Lepolan väitettiin harjoittaneen vallankumouksellista kiihotusta jo ennen syksyn 1917 yleislakkoa. Todistajien mukaan hän oli Korpilahden ja koko Keski-Suomen ”punaisuuden sielu”. Lepolan sanottiin pitäneen kiihotuspuheita heti helmikuun vallankumouksen jälkeen sekä toimineen myöhemmin yleislakon ja torpparimellakoiden johtohahmona kotipitäjässään. Lepolan omien todistajien mukaan hän oli rauhallinen mies, joka ei kiihottanut vallankumoukseen, vaan oli ainoastaan kehottanut työväestöä järjestäytymään. Lepolan kerrottiin jopa varoittaneen työläisiä lähtemästä aseelliseen kapinaan. Turun hovioikeus ei pitänyt toteennäytettynä Lepolan syyllistymistä kiihotukseen eikä hänen johtavaa asemaansa kapinassa, jonka vuoksi yleislakon ja sisällissodan aikainen toiminta kuului joulukuussa 1918 säädetyn armahduslain piiriin. Toiminta kielletyssä SKP:ssa sen sijaan katsottiin valtiopetoksen valmisteluksi, josta Lepola sai kolme vuotta kuritushuonetta. Toukokuussa 1923 korkein oikeus korotti tuomion seitsemään vuoteen. 
Lepolan istuessa Tammisaaren pakkotyölaitoksessa hänet valittiin kahdesti SKP:n keskuskomitean jäseneksi.&lt;/ref&gt; "Keskisuomalainen" kutsui Lepolan kotikylään ”surullisenkuuluisan Kalle Lepolan valtakunnaksi”, jossa kommunismi oli levinnyt torpasta torppaan. Talvella 1923 eri puolilla Korpilahtea jaettiin ”räikeäsanaiseksi” luonnehdittua julistusta, jossa väkeä kutsuttiin Heinosniemen työväentalolle vaatimaan hänen vapauttamistaan. Vuonna 1925 Lepola jätti oikeusministeri Oskar Liliukselle valituksen poliittisten vankien oloista ja mielivaltaisena pitämästään kohtelusta.
Takaisin Neuvostoliittoon.
Kesäkuussa 1926 Lepola vapautettiin Suomen ja Neuvostoliiton välisessä vankien vaihdossa. Armahduksen ehtona oli luopuminen Suomen kansalaisuudesta ja muutto Neuvostoliittoon. Moskovassa Lepolasta tuli Kullervo Mannerin rinnalle SKP:n keskuskomitean toinen maatalousasiantuntija. Lehtikirjoituksissaan hän käytti myös nimimerkkiä ”Jyvä”. Lepola oli Suomen vallan­kumous­liikkeen tutkija­kunnan alkuperäisjäsen ja laati STPV:n vuoden 1928 kuntavaaliohjelman, jota Komintern piti pahoin puutteellisena. SKP:n keskuskomitea otti tapauksen käsittelyyn ja katsoi kaikkien asiaan osallisten syyllistyneen vakaviin virheisiin. Vuonna 1930 Lepola nimitettiin Leningradissa ilmestyneen "Vapaus"-lehden päätoimittajaksi. Hän suoritti myös tutkinnon Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa ja työskenteli OGPU:n palveluksessa.
Neuvosto-Karjalassa käynnistyneiden SKP:n puhdistusten levittyä 1937 Leningradiin toimittivat Eino Rahjan kannattajat Lepolaa ja Tyyne Tokoita koskevaa materiaalia NKVD:lle. Syyskuussa julkaisemassaan itseruoskinnassa Lepola myönsi lehdessään olevan ongelmia, kun toimitukseen oli luikerrellut J. K. Lehtisen kaltaisia ”nationalisteja”. "Leningradskaja pravda" syytti häntä nationalismin ohella ystävyydestä useaan Karjalassa paljastuneeseen ”fasistiin ja vakoojaan”. Syntilistaan luettiin myös ettei Lepola osannut vallankumouksen kieltä venäjää. Andrei Ždanovin käskystä hänet vangittiin vielä syyskuun aikana. Lepola tuomittiin kuolemaan artikla 58:n nojalla kuolemaan syytettynä vakoilusta ja vastavallankumouksellisesta toiminnasta. Hänet ammuttiin 15. marraskuuta 1937 samassa yhteydessä J. K. Lehtisen, Antti Pylsyn sekä Tyyne Tokoin kanssa. Kuukautta myöhemmin hänet erotettiin postuumisti SKP:n jäsenyydestä. Lepola rehabilitoitiin vuonna 1955.
Perhe.
Kalle Lepolan puoliso oli korpilahtelainen Lydia Albertina Suomäki (1889-1964), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1913. Pariskunnalle syntyi kaksi lasta. Lepolan veli oli Korpilahden kunnanvaltuuston puheenjohtajana 1926-1934 toiminut pitäjänneuvos Evert Lepola (1895-1988). Toinen veli Vihtori Lepola (1897-1986) oli sisällissodan aikana Tammisaaren vankileirillä ja vaikutti myös Korpilahden kunnannallispolitiikassa. Hänen tyttärensä oli 1970-luvulla STP:n puheenjohtajana toiminut Lahja Kivinen. Veljesten setä oli kansanedustaja Anton Ahlström.