tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sähke

Sähke eli sähkösanoma (vanhassa suomessa telegrafi tai telegrammi) on kirjallinen viesti, joka lähetetään kohteeseensa sähköttämällä. 
Alun perin sähkeet kulkivat lennätinlinjoja pitkin. Lennätinkone muutti lennätinkonttorissa morsemerkit paperille tekstiriveiksi, jotka leikattiin irti ja liimattiin sähkelomakkeisiin. Sähkelomakkeita kuljettivat vastaanottajille pikalähetit. Myöhemmin viestejä välitettiin langattomasti käyttämällä radioaaltoja. 
Sähkeet olivat aikanaan tärkeä kommunikaatioväline. Puhelimen, faksin, internetin ja sähköpostin kehitys tekivät sähkeistä pääosin tarpeettomia, mutta sähkeitä käytetään vielä 2021 joissain erityistarkoituksissa. 
Korusähke.
Nykyisellään käytetyin sähkeen muoto on korusähke onnitteluiden tai osanoton välittämiseksi. Korusähkeiden lähetys alkoi Suomessa vuonna 1922, jolloin otettiin käyttöön ns. loistosähkelomakkeita Kenraali Mannerheimin Lastensuojeluliiton hyväksi. Myöhemmin otettiin käyttöön muidenkin hyväntekeväisyysjärjestöjen esim. Sydäntautiliiton ja Tuberkuloosin vastustamisyhdistyksen korulomakkeita.
Sähkösanomakieli.
Eri alojen rutiininomaisiin sähkeisiin kehittyi omia kirjoitustapoja ja fraaseja, joiden avulla pitkä sanoma saatiin lyhenemään ja tiivistymään ja vältettiin virheitä etenkin numerotiedoissa. Esimerkiksi hotellien ja matkatoimistojen kesken käydyssä huonevarauksia koskevassa sähkeliikenteessä käytettiin 1900-luvun alussa seuraavanlaisia kansainvälisiä koodisanoja:
Siis jos halusi varata huoneen, jossa on kaksi erillistä vuodetta ja lapsen lisävuode illalla saapuvalle seurueelle yhdeksi yöksi, sähke kuului: "Arab Kind Gransera Pass".
Airam

Airam Electric Oy Ab on suomalainen yksityisomisteinen perheyritys, joka tunnetaan erityisesti valaistustuotteistaan sekä punaisesta Klassikko-termospullosta, jota on valmistettu vuodesta 1934 lähtien.
Airam tuottaa valaisimia, lamppuja ja älykkäitä valaistusratkaisuja sähköalan ammattilaisille ja kotitalouksille. Valikoimaan kuuluu lisäksi sähkötarvikkeet, koristevalot sekä erilaiset vapaa-ajan tuotteet, kuten termokset, kylmälaukut, taskulamput ja paristot.
Airamin historiaa.
Airamin historia alkoi vuodesta 1921, jolloin perustettiin Suomen Sähkölampputehdas Oy.. Aluksi toiminta keskittyi sähkölamppujen huoltoon ja korjaukseen, kunnes vuonna 1931 yhtiön omistuspohja kasvoi, kun osakkaiksi tulivat Strömberg Oy Ab, Suomen Kaapelitehdas Oy ja Pohjoismainen Sähkö Oy. Tämän myötä alkoi omien lamppujen valmistus.
Sähkölampputehtaan lasitehdas perustettiin Helsingin Punavuoreen vuonna 1933. Myöhemmin yhtiön osakekanta siirtyi kokonaan Suomen Kaapelitehtaan (sittemmin Nokia) omistukseen. Lamppupuhalluksen lisäksi tuotanto laajeni mm. termospullojen sisäpullojen puhallukseen.
Vuonna 1936 lasitehtaalle perustettiin valomainoksia valmistava neonvaloyksikkö, joka teki tiivistä yhteistyötä arkkitehtien ja mainostajien kanssa.
Airamin nimi syntyi.
Vuonna 1938 yhtiön nimi muutettiin Airam Oy Ab:ksi. Nimen alkuperästä on erilaisia tarinoita, kuten samankaltaisuuden hakeminen kilpailijoihin Osram ja Tungsram. Nimeen yhdistyy myös hehkulampun raaka-aineena käytetty volframi. Airam on lisäksi takaperin kirjoitettuna naisen nimi Maria, minkä myös on arveltu olleen uuden nimen yhtenä vaikuttimena.
Sotavuosina 1939-1944 lamppujen uustuotanto oli vähäistä. Materiaalien puutteessa Airamin toiminta keskittyi vanhojen lamppujen korjaamiseen. Valomainokset sammutettiin turvallisuus- ja energiansäästösyistä. Airam valmisti punaista termospulloa poikkeuksellisesti mustana puolustusvoimien käyttöön.
Vuonna 1944 valmistui Suutarilan lasitehdas. 1950-luvulla tuotekehityksen tavoitteena oli innovoida luonnonvaloa jäljitteleviä valonlähteitä.
1960-luvulla Airamin sähkölamppujen tuotanto automatisoitui laajasti ja 1970-luvulla aloitettiin Suutarilan tehtaalla suurpainenatriumlamppujen ja loistelamppujen valmistus.
Vuonna 1986 Nokia myi Airamin yhtiön silloisena yrityssuunnittelujohtajana toimineelle Pentti Korkalle (1938-2024) ja rahoitusjohtaja Anders Sjöblomille (1938-2020).
Uusi yhtiö.
1990-luvun laman aikaan vuonna 1992 Airam haettiin konkurssiin nimellä Suutarilan Koneteollisuus Oy. Liiketoimintaa jatkettiin vuonna 1990 perustetulla Oy Airam Electric Ab nimellä. Nimi Oy Airam Electric Ab muuttui vuonna 2016 Airam Electric Oy Ab:ksi.
Vuonna 2011 Airam laajensi toimintaansa Ruotsiin ostamalla ruotsalaiset Egma Ab ja Megaman Sverige Ab -nimiset yritykset. Tytäryhtiön nimi on nykyään Airam AB.
Airam Electric Oy Ab osti syyskuussa 2021 konkurssiin ajautuneen Sähkö-Lahti Oy:n tehtaan sekä sen käyttö- ja vaihto-omaisuuden. Tuotantolaitos on erikoistunut metallirunkoisiin valaisimiin toimistojen, julkisten tilojen ja teollisuuden tarpeisiin.
Nemean taistelu

Nemean taistelu käytiin vuonna 394 eaa. Spartan ja sen vihollisten Theban, Korintin, Argoksen ja Ateenan välillä. Taistelu käytiin Korintin alueella, kuivuneen Nemea-joen (Νεμέα) uomassa. Spartalaiset voittivat taistelun, joka yhdessä Koroneian taistelun kanssa antoi Spartalle etulyöntiaseman sodan alkuvuosina. 
Tausta.
Spartalla oli perinteisesti kaksi kuningasta. Korintin sodan alkaessa Agesilaos II oli Aasiassa sotimassa Persiaa vastaan. Hänen hallitsijakumppaninsa Agesipolis I oli vielä vasta lapsi. Spartalaiset valitsivat erään Aristodemoksen johtamaan Spartan joukkoja heidän vihollisiaan vastaan jotka olivat keränneet joukkonsa Korintin lähettyville. Samalla Agesilaokselle lähetettiin määräys palata pikaisesti Kreikkaan armeijansa kanssa.
Taistelu.
Aristodemos marssi suoraan Korinttia kohti noin 18 000 hopliittia käsittävän armeijan kanssa. Heistä 6 000 oli spartalaisia ja loput olivat Peloponnesolaisliiton kaupungeista. Spartan vastustajilla oli noin 24 000 hopliittia. Spartalaiset joukot taistelivat rivistönsä oikealla siivellä, kuten heidän tapansa oli. Ateenalaiset olisivat halunneet taistella omalla oikealla siivellä, mutta kun thebalaiset vastustivat tätä oli heidän otettava asemansa rivistön vasemmalla siivellä, eli spartalaisia vastapäätä. Kummatkin rivistöt liukuivat oikealle samalla kun armeijat marssivat toisiaan vastaan. Kummankin aremeijan oikea siipi kukisti vastustajansa. Spartalaiset kukistivat ateenalaiset, jotka pakenivat. Samalla thebalaiset löivät peloponnesolaiset. Spartalaiset kääntyivät vielä voittamattomia vihollisiaan vastaan, ja kukistivat ensin argoslaiset, korinttilaiset, ja lopuksi thebalaiset. Liittolaisista kuoli tai haavoittui noin 2 800 sotilasta, kun taas spartalaisten ja peloponnesolaisten tappiot olivat vain 1 100.
Lopputulos.
Vaikka spartalaiset voittivatkin, eivät he pystyneet murtautumaan Korintinkannaksen poikki Keski-Kreikkaan. Yhdessä Koroneian taistelun kanssa Nemean taistelu olivat ainoat "perinteiset" hopliittitaistelut sodan aikana.
Antti Haapakoski

Antti Ensio Haapakoski (s. 6. helmikuuta 1971 Kalajoki) on suomalainen pika-aitajuoksija. Hän oli paras suomalainen pika-aituri lähes koko 1990-luvun. Haapakoskea pidettiin nuorten sarjoissa Arto Bryggaren veroisena lahjakkuutena hänen voitettuaan nuorten Euroopan mestaruuden vuonna 1989 sekä nuorten maailmanmestaruuden vuonna 1990. Haapakoski ei urallaan kuitenkaan yltänyt arvokisamitaleihin aikuisten kansainvälisellä tasolla. Syksyllä 2009 Haapakoski nimettiin Suomen Urheiluliiton pika- ja aitajuoksujen puolipäiväiseksi lajivalmentajaksi.
Haapakoski voitti 110 metrin aitojen Suomen mestaruuden kaikkiaan kuusi kertaa vuosina 1990 ja 1993–1997. Hopeaa hän saavutti vuosina 1991, 2000, 2001 ja pronssia 1989. Hallissa hän voitti 60 metrin aidat 1992, 1993, 1995 ja 1997 ja saavutti hopeaa vuonna 1991 ja pronssia 1989.
Haapakoski oli mukana yleisurheilun EM-kisoissa 1990 ja 1994, MM-kisoissa 1991, 1993, 1995 ja 1997 sekä olympialaisissa 1992 ja 1996. Sisäratojen arvokilpailuissa hän oli mukana MM-kisoissa 1993, 1995 ja 1997 ja EM-kisoissa 1992. Parhaimmillaan hän oli EM-kisoissa 1994 kuudes ja sisäradoilla MM-kisoissa 1995 kuudes ja EM-kisoissa 1992 viides.
Haapakosken ennätys 110 metrin aidoissa on Kuortaneella juhannuskisoissa 24. kesäkuuta 1995 juostu 13,42. Ajallaan hän on kaikkien aikojen suomalaistilastossa kolmantena Elmo Lakan ja Arto Bryggaren jälkeen. Haapakosken nimissä ovat 19-vuotiaiden Suomen ennätys aikuisten 106,7 senttimetriä korkeilla aidoilla 13,65 (1990) ja 22-vuotiaiden Suomen ennätys 13,55 (1992). Sallittua kovemmassa myötätuulessa Haapakoski juoksi 13,26 (Sestriere 1994).
Seuratasolla Haapakoski edusti Kalajoen Junkkareita.
Playing the Angel

Playing the Angel on Depeche Moden yhdestoista albumi, joka julkaistiin 17. lokakuuta 2005.
Playing the Angel otettiin fanien ja useimpien kriitikoiden puolesta hyvin vastaan. Vaisuna pidetyn Exciterin jälkeen Depeche Moden katsottiin palanneen juurilleen Alan Wilderin lähdön jälkeen. Levy myi vuosina 2005–2006 yli neljä miljoonaa kappaletta.
Levy on Depeche Moden ensimmäinen, jolle yhtyeen laulaja Dave Gahan sekä rumpali Christian Eigner ovat kirjoittaneet kappaleita ("Suffer Well", "I Want It All" ja "Nothing's Impossible").
Playing the Angel kohosi Suomen virallisen albumilistan kärkeen ja myi kultaa.
Äänihuulet

Äänihuulet ovat kurkunpäässä sijaitseva kudospoimupari, joiden väliin jää äänirako. Työntyessään äänihuulten välistä ilmavirta panee ne värähtelemään synnyttäen siten ääntä.
Ihmisäänen korkeuden ero miesten, naisten ja lasten välillä selittyy äänihuulten kokoerolla. Miesten äänihuulet ovat kooltaan ja massaltaan suuremmat, siksi ne värähtelevätkin matalammalla taajuudella. Äänihuulet muodostuvat viidestä erilaisesta kudoskerroksesta, jotka ovat epiteelikudos, proprian pinta-, keski- ja syväkerros sekä syvin osa, lihaskudos, joka muodostaa äänihuulien ytimen.
Ihmisen äänihuulet ovat pohjimmiltaan samankaltaiset kuin muilla nisäkkäillä. Esimerkiksi koirat ulvovat, naudat ammuvat ja siat kirkuvat samankaltaisia äänihuulia käyttäen kuin ihmisellä. Ihminen pystyy myös matkimaan muiden nisäkkäiden päästelemiä ääniä.
Äänihuulten edessä sijaitsee niitä suojaava kilpirusto.
Mekaaninen näkökulma.
Mekaanisessa näkökulmassa tarkastellaan kudoksen rakennetta eli kiinteisyyttä, massaa ja kimmoisuutta, jolloin kerrokset jaetaan kolmeen erilaiseen osaan, jotka ovat kuori, siirtymäkudos ja ydin.
Trafalgarinniemi

Trafalgarinniemi () on Atlantin rannikolla Cádizin maakunnassa Espanjan Andalusiassa sijaitseva niemi, joka muodostaa Gibraltarinsalmen läntisimmän osan. Maakunnan pääkaupunki Cádiz sijaitsee niemestä noin 40 kilometriä luoteeseen. Muita lähistön kuntia ovat muun muassa Vejer de la Frontera ja Barbate, joista jälkimmäisen alueella niemi sijaitsee. Trafalgarinniemen nimi tulee luultavasti arabian kielen sanoista "Taraf al-Gharb", jotka tarkoittavat läntistä niemeä.
Vuonna 1805 niemen edustalla käytiin Trafalgarin meritaistelu, jossa Englannin kuninkaallinen laivasto tuhosi ranskalaisista ja espanjalaisista aluksista koostuneen Napoleonin laivaston.
Nykyään Trafalgarinniemi on suosittu matkailukohde sekä espanjalaisten että ulkomaalaisten keskuudessa. Niemen ympärillä esiintyvät kovat tuulet tekevät paikasta ihanteellisen leijasurffaukselle.
Luotisade Broadwaylla

Luotisade Broadwaylla ("Bullets Over Broadway") on Woody Allenin ohjaama ja käsikirjoittama, vuonna 1994 valmistunut komediaelokuva. 1920-luvun New Yorkiin sijoittuvassa äänekkäässä farssissa neuroottinen näytelmäkirjailija (John Cusack) joutuu mafian valvonnan alle ja vaarantaa paitsi seuraavan ensi-iltansa, myös koko uransa.
Elokuva sai kaikkiaan seitsemän Oscar-palkintoehdokkuutta, muun muassa paras miessivuosa (Chazz Palminteri), paras naissivuosa (Dianne Wiest ja Jennifer Tilly) sekä paras ohjaus (Woody Allen). Elokuva sai kuitenkin vain yhden palkinnon, kun Dianne Wiestille myönnettiin Oscar parhaasta naissivuosasta.
Palkintoja.
Oscarit.
Ehdokkaana:
BAFTAt.
Ehdokkaana:
Santtu Luoto

Santtu Luoto (s. 28. huhtikuuta 1964 Espoo) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija.
Luoto on työskennellyt muun muassa rockin ajankohtaislehti "Rumban" toimituspäällikkönä (1990–1992) sekä toimittanut Ylen Radiomafia-kanavalle lukuisia populaarikulttuuria käsitteleviä radiosarjoja, kuten sarjat "Jee Jee Jee – suomalaisen rockin historia", "Café Veijon Baari", "Radio Radikal", "Aikakausradio" ja "Kohtaaminen – miten minusta tuli minä".
Vuosina 1995–2009 Luoto työskenteli tv-tuottajana ja käsikirjoittajana Broadcasters Oy:ssa, 2009–2010 Tarinatalo Oy:ssa ja vuodesta 2012 lähtien Intervisio Oy:ssa. Luodon ohjelmahistoriaan kuuluvat muun muassa "Minä ja Sarasvuo", "Suomen parhaat", "Uutisvuoto" ja "SF-studio". Luoto on myös tehnyt kirjallista yhteistyötä muun muassa jääkiekkovalmentaja Alpo Suhosen ja kokki Harri Syrjäsen kanssa sekä toiminut käsikirjoittajana muun muassa Jarkko Tammisen estradishow "Stars Show'ssa".
Luoto on palkittu Yleisradion koulutusrahasto Kouran kunniamaininnalla (1994), Musiikki &amp; Median Industry Awardeilla "Vuoden radiotoimittaja" ja "Vuoden maineteko" (1996) sekä valtion tiedonjulkistamispalkinnolla (1998). Lisäksi hänen käsikirjoittamansa ja tuottamansa televisio-ohjelmat ovat voittaneet lukuisia Venla- ja Telvis-palkintoja. Luoto on toiminut Suomen kuurojen naisten futsalmaajoukkueen päävalmentajana (2018-2019). Suomen Palloliitto on palkinnut Luodon "Vuoden Grassroots-toimijana" (2013) ja Palloliiton Helsingin piiri "Vuoden Kaikki pelaa -ohjaajana" (2013). FC Kontu luovutti Luodolle Palloliiton seuratoimijan hopeisen ansiomerkin (2017). Tammikuussa 2021 hänet palkittiin Jalkapallon Juniorivalmentajat ry:n toimesta Juniorivalmentaja-tunnustuksella toimimisestaan lasten valmennuksen parissa Helsingin Ponnistuksen tyttöjoukkueissa.
Philadelphia (elokuva)

Philadelphia on vuoden 1993 draamaelokuva, jonka on ohjannut Jonathan Demme ja käsikirjoittanut Ron Nyswaner. Elokuvan päärooleissa esiintyvät Tom Hanks, Denzel Washington ja Antonio Banderas.
Tarina.
Hanks näyttelee elokuvassa Andrew Beckettiä homoseksuaalia asianajajaa, joka työskentelee hyvämaineisessa philadelphialaisessa lakifirmassa. Kun yhtiökumppaneille paljastuu, että hänellä on AIDS, hänet erotetaan. Beckett palkkaa homofobisen asianajajan Joe Millerin (Washington) taistelemaan hänen puolestaan.
Philadelphia oli ensimmäinen Hollywoodin suuren budjetin ja suurten tähtien elokuva, joka käsitteli AIDS-tilannetta Yhdysvalloissa, ja se oli myös merkki homokuvauksen muutoksesta realistisempaan suuntaan. Monet homoseksuaaliset elokuvakriitikot arvostelivat Philadelphiaa siitä, että Hanksin ja Banderasin roolihenkilöt eivät esitä normaaleja suhteen rakkaudenosoituksia, kuten suudelmia. Vuoden 1996 dokumentissa "The Celluloid Closet" Hanks kuitenkin huomauttaa, että monet tällaiset kohtaukset on leikattu pois lopullisesta elokuvasta. DVD-versiosta löytyy kuitenkin myös mm. kohtaus, jossa Hanks ja Banderas ovat sängyssä.
Vastaanotto.
Elokuva voitti kaksi Oscaria: Tom Hanks parhaasta miespääosasta ja Bruce Springsteen parhaasta laulusta. Lisäksi se oli ehdolla kolmeen muuhun Oscariin. Hanks ja Springsteen voittivat myös Golden Globen ja Springsteen lisäksi musiikkiteollisuuden Grammy-palkinnon parhaasta elokuvaan tehdystä laulusta. American Film Institute valitsi "Philadelphian" vuonna 2006 kahdenkymmenen kaikkien aikojen innostavimman yhdysvaltalaiselokuvan joukkoon.
Palkintoja.
Oscarit.
Ehdokkaana:
BAFTAt.
Ehdokkaana:
Golden Globet.
Ehdokkaana:
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Olavi Similä luonnehtii "Philadelphiaa" yksioikoiseksi, jopa lapselliseksi herkistelyksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Dieter Baumann

Dieter Baumann (s. 9. helmikuuta 1965 Blaubeuren, Länsi-Saksa) on saksalainen entinen kestävyys- ja keskimatkojen juoksija.
Baumann voitti ensimmäisen arvokisamitalinsa vuonna 1987 sijoittumalla hopealle sisäratojen EM-kilpailujen 3 000 metrin juoksussa. Seuraavana vuonna hän osallistui Soulin olympialaisten 5 000 metrin juoksuun. Loppukilpailussa Kenian John Ngugi aloitti irtiottonsa jo hyvissä ajoin, mutta Baumann onnistui käyttämään 1 500 metrin juoksusta saamaansa nopeutta ja voitti muut juoksijat loppukirikamppailussa nousten hopealle. Haagin sisäratojen EM-kilpailuissa 1989 hän voitti kultaa 3 000 metrillä ja Budapestin sisäratojen MM-kilpailuissa samana vuonna pronssia samalla matkalla. Tokion MM-kilpailuissa 1991 hän sijoittui 5 000 metrillä neljänneksi. Myöhemmin samana vuonna hän voitti MM-loppukilpailun voittajan Kenian Yobes Ondiekin Kölnissä käydyssä 3 000 metrin kilpailussa.
Vuonna 1992 Baumann paransi Saksan ennätystä 5 000 metrillä jo alkukaudesta. Barcelonan olympialaisissa 5 000 metrin loppukilpailu alkoi kovalla vauhdilla, mutta vauhti hidastui juoksun edetessä. Viimeisellä kierroksella Baumann jäi takasuoralla neljän afrikkalaisjuoksijan pussiin, mutta loppusuoralla hän juoksi viimeiset 100 metriä aikaan 11,9 ja voitti olympiakultaa. Samana vuonna hänet valittiin Saksassa vuoden urheilijaksi.
Helsingin EM-kilpailuissa 1994 Baumann voitti 5 000 metrin mestaruuden helposti. Seuraavana vuonna Göteborgin MM-kilpailuissa hän oli samalla matkalla yhdeksäs. Muutamaa päivää myöhemmin hän paransi jälleen Saksan ennätystä juosten Haile Gebrselassien jälkeen toiseksi Zürichissä. Atlantan olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi. Ateenan MM-kilpailuissa 1997 hän oli 5 000 metrillä viides. Hieman myöhemmin hänestä tuli ensimmäinen eurooppalaisjuoksija, joka alitti 13 minuutin rajan 5 000 metrillä, kun hän juoksi Zürichissa ajan 12.54,70.
Budapestin EM-kilpailuissa 1998 Baumann voitti hopeaa 10 000 metrin juoksussa. Samana vuonna hän voitti yleisurheilun maailmancupin. 19. lokakuuta 1999 hän jäi kiinni nandrolonin käytöstä ja sai kahden vuoden kilpailukiellon. Baumann otti vapaaehtoisia dopingtestejä ja kävi ilmi, että hänen elimistönsä nandrolonitasot olivat erittäin korkeat ja ne vaihtelivat voimakkaasti vuorokaudenaikaan nähden. Lopulta Saksan yleisurheiluliitto uskoi Baumannin selityksen, että joku oli pannut dopingia hänen hammastahnaansa. Baumann selviytyi Sydneyn olympialaisten Saksan joukkueeseen, mutta Kansainvälinen yleisurheiluliitto IAAF ei uskonut selitystä, vaan piti Baumannin kilpailukiellon voimassa.
Kilpailukieltonsa loppumisen jälkeen Baumann palasi radoille ja voitti Münchenin EM-kilpailuissa 2002 hopeaa 10 000 metrillä. Baumann lopetti kilpauransa 8. syyskuuta 2003. Urheilu-uransa jälkeen Baumann on toiminut kestävyysjuoksuvalmentajana. Nykyisin hän asuu vaimonsa Isabellen ja kahden lapsensa kanssa Tübingenissä.
IBAN

IBAN (International Bank Account Number), kansainvälinen pankkitilinumero koostuu ISO 3166 -standardin tilinpitäjäpankin maakoodista (Suomessa FI) ja kaksimerkkisestä tarkisteesta sekä tilinumerosta. IBANia ylläpitää osuuskunta SWIFT.
Pankin BIC-tunnuskoodia käytetään yhdessä IBAN-tilinumeron kanssa. IBANia ja BICiä käytetään aina SEPA-maksuissa, maksuissa yhteiselle euromaksualueelle (Euroopan unionin ja EFTAn alue). IBANin tarkoituksena on edistää kotimaan ja ulkomaan maksuliikenteen automatisointia. IBAN otettiin Suomessa käyttöön 1. lokakuuta 2001. IBAN-numeron on määritellyt eurooppalaisten pankkien standardisointijärjestö ECBS ("European Committee for Banking Standards"). IBAN standardoitiin vuonna 1997 nimellä ISO 13616. 
Suomen maksuliikenteessä virallinen siirtymäaika IBAN-numeroiden käyttöön päättyi vuoden 2010 lopussa. Osa pankeista hyväksyi vanhat tilinumerot vielä lokakuun 2011 loppuun saakka. Useimmissa verkkopankeissa voi edelleenkin kirjoittaa maksun saajan tilinumeron vanhassa kansallisessa muodossa. Verkkopankkiohjelmisto muuntaa tilinumeron IBAN-muotoon.
IBAN-tilinumeron rakenne.
IBAN-muotoinen tilinumero koostuu seuraavista osista:
Suomalainen IBAN on pituudeltaan 18 merkkiä. IBAN-tilinumero voidaan muodostaa suomalaisesta tilinumerosta laskurin avulla. Pankit kuitenkin suosittelevat käyttämään pankkien omia IBAN-laskureita tai tarkistamaan tilinumeron tiliotteesta. Ulkomaisten tilinumeroiden muuttaminen suoraan IBAN-muotoon on hankalampaa.
IBAN-tilinumeron tarkistaminen.
IBAN-tilinumeron tarkistamisessa voidaan noudattaa seuraavaa algoritmia:
Mikäli jakojäännökseksi saadaan luku 1, on kyseinen tilinumero muodollisesti kelvollinen IBAN-tilinumero. Tämä ei kuitenkaan takaa, että kyseessä olisi käytössä oleva tilinumero.
Esimerkiksi tilinumeron FI42 5000 1510 0000 23 tarkistaminen tapahtuisi seuraavasti:
Jakojäännös on 1, joten tilinumero on muodollisesti kelvollinen IBAN-tilinumero.
BBAN-tilinumeron muuntaminen IBAN-tilinumeroksi.
Alkuperäinen BBAN-muotoinen tilinumero (esim. 159030-776) muunnetaan ensin 14-numeroiseen konekieliseen muotoon (15903000000776):
Kokonaisen 14-numeroisen BBAN-tilinumeron loppuun liitetään maatunnus ja kaksi nollaa (15903000000776FI00).
Seuraavaksi tilinumeron kaikki kirjaimet, mukaan lukien maatunnukset, korvataan numeroilla siten, että A=10, B=11, ..., Z=35. (15903000000776FI00 -&gt; 15903000000776151800).
Näiden vaiheiden tuloksena saadusta luvusta lasketaan tarkistenumero:
Lopuksi lisätään maatunnus sekä kaksi kaksinumeroinen tarkiste konekielisessä muodossa olevan tilinumeron eteen (FI3715903000000776). Tulos esitetään usein selkeyden vuoksi ryhmiteltynä (FI37 1590 3000 0007 76).
Suomalaisesta vanhassa BBAN-muodossa olevasta tilinumerosta saa IBAN-tilinumeron IBAN-laskurilla.
Sivutuotepuu

Sivutuotepuu on sahateollisuuden ja muun puutuoteteollisuuden valmistusprosesseissa syntyvää sivutuotetta, joka jää jäljelle, kun puutavarasta on käytetty tuotteisiin halutut osat. Sivutuotepuuta ovat
Sivutuotepuu ei ole jätettä, koska sitä voidaan hyödyntää selluloosan tai lastulevyn raaka-aineena taikka se voidaan käyttää energiantuotantoon. Poltetun puun tuhkakin voidaan vielä hyötykäyttää lannoitteena.
Avokonttori

Avokonttori eli maisemakonttori on 1960-luvulla käyttöönotettu termi. Se tarkoittaa yleensä suurta toimistotilaa, jossa työskentelee kymmeniä tai satoja työntekijöitä tyypillisesti yhdessä kerroksessa. Työtilat ovat yleensä joko sermeillä erotettuja keskenään tai tilat ovat ilman väliseiniä.
Työterveyslaitoksen tutkija Valtteri Hongisto kertoi Helsingin Sanomille vuonna 2014, että 2000-luvun alussa avokonttorit olivat muodikkaita. Niiden etu oli, että työkavereiden kanssa oli helppoa olla tekemisissä. Sittemmin ymmärrettiin, etteivät tietyt työtehtävät onnistu avokonttorissa.
Vaihtoehdoksi avokonttorille on noussut monitilatoimisto, jonka keskellä on avointa tilaa, minkä lisäksi tarjolla on myös äänieristettyjä puhelinkoppeja, tiimityöskentelysaleja sekä rentoja tiloja vapaamuotoista ideointia varten.
Historia.
Yhdysvaltalainen arkkitehti Frank Lloyd Wright esitteli avokonttorit 1900-luvun alussa, mutta ne alkoivat yleistyä vasta 1990-luvulta lähtien. Syynä suosioon oli yritysten pyrkimys edistää työntekijöiden yhteistyötä, tarjota heille aiempaa tasa-arvoisemmat työtilat ja alentaa samalla toimistokustannuksia.
Maisemakonttori-nimen, "Bürolandschaft", loi saksalainen Quickborner Team -arkkitehtitoimisto 1960-luvulla. Tarkoitus oli säästää tilakustannuksia. Tutkimusten mukaan avokonttoreissa työskentelevillä on kuitenkin enemmän sairauspoissaoloja kuin omissa työhuoneissaan työskentelevillä. 
Vuonna 2014 avokonttori oli 70 yrityksessä sadasta kansainvälisen International Facility Management Association -järjestön mukaan.
Avokonttorit viihteessä.
Konttori eri ryhmien karsinoineen elää muun muassa Dilbert-sarjakuvassa sekä Konttori-tv-sarjoissa.
Kritiikkiä avokonttoreita vastaan.
Muun muassa Sydneyn yliopistossa, Työterveyslaitoksella ja Turun yliopistolla tehdyissä tutkimuksissa on saatu tuloksia avokonttoreiden haitoista. Tutkimusten mukaan noin kolmannes avotoimistossa työskentelevistä oli tyytymättömiä työtiloihinsa. Haittaa aiheuttivat erityisesti yksityisyyden puute ja melu, joka vaikeuttaa keskittymistä, lisää stressiä ja heikentää työn laatua. Puhe on erityisen paha häiriötekijä, sillä aivomme eivät voi olla kuulematta, mitä lähellä puhutaan.
Vuonna 2017 avotoimistomelusta väitelleen psykologi Annu Haapakankaan mukaan avokonttorin häiriöääniongelmia voidaan vähentää tehokkaasti tasaisella taustahuminalla.
Vuonna 2018 Harvard Business School tutki kahta Fortune 500 -listan yritystä, jonka työntekijät siirtyivät avokonttoriin. Tutkimuksen mukaan kasvokkaisen viestinnän määrä väheni 70 prosenttia, mutta samaan aikaan sähköpostiviestinnän määrä kasvoi edustaen 22–50 prosenttia kaikesta yhteydenpidosta. Tutkijoiden mukaan tulosta voi selittää yksityisyydentarpeella.
Lentovene

Lentovene on vesilentokone, jonka rungon alapuoli on muotoiltu venemäiseksi. Tällöin lentokoneella on enemmän kantavuutta vedessä ja laskutelineiden kellukkeiden kokoa voidaan merkittävästi pienentää. Suuren lentokoneen, joka nousee vedestä ja laskee veteen, rakentamisessa venemäinen runko on välttämättömyys, koska muuten kellukkeiden koko ja vastus lennolla tulisi liian suureksi. 1930-luvulle asti uskottiin, että lentovene olisi turvallisempi meren ylityksessä, koska häiriötilanteessa sillä voitaisiin tehdä pakkolasku veteen ja odottaa ajelehtien apua.
Historia.
1900-luvun alussa, aina 1930-luvun alussa tapahtuneeseen kokometallisten Junkers Ju 52- ja Douglas DC-3-maakoneiden tuloon asti, suuret matkustajakoneet ja kuljetuskoneet olivat lentoveneitä. Tällaisia olivat Saksan Dornier Do J, Yhdysvaltojen (PanAm) Boeing 314 Clipper ja Englannin Short Sunderland. 
Toisen maailmansodan aikana lentoveneitä käytettiin erityisesti sukellusveneiden etsimiseen ja tuhoamiseen sekä meritiedustelussa ja -pelastuksessa niiden suuren kantaman ja luotettavuuden vuoksi. Tällaisia lentoveneitä olivat muun muassa brittien Short Sunderland ja yhdysvaltalaisten PBY Catalina. Lentoveneitä käytettiin myös kuljetuskoneina.
Toisen maailmansodan jälkeen lentoveneitä on rakennettu lähinnä yleisilmailuun. Alkujaan neuvostoliittolainen Berijev on jatkanut suihkumoottoreilla varustettujen lentoveneiden valmistusta Venäjän aikana.
Lentoveneitä Suomessa.
Suomessa käytettyjä lentoveneitä ovat
Lada Bohse

Lada Bohse on saksalaisen Bohse-koritehtaan valmistama avoautoversio AvtoVAZin Lada 2105 -mallista. Autossa on irrotettavissa oleva kangaskatto, eikä lainkaan kiinteitä ovia. Mallia valmistettiin vain 200 kappaletta.
Luettelo ilmailunäyttelyistä

Ilmailunäyttely () on yleensä lentokentällä järjestettävä lentokoneiden näyttely, jossa tehdään lentokoneiden esittelylentoja lentonäytöksissä. 
Yhdysvalloissa lentonäytökset ovat kolmen suosituimman yleisötapahtuman joukossa, mukaan lukien baseball. 
Suomalaisia ilmailutapahtumia.
Suomessa järjestettyjä ilmailutapahtumia vuosittain.
Runsaasti interaktiivisia demoja, mm. Drakenin ohjaamoon rakennettu simulaattori ja Cessna 150 -simu. UTU-purjekone tiedekeskuksen ulkoseinässä pääradan varrella.
Aiheesta muualla.
Mennyt aika
Paperikromatografia

Paperikromatografia on eräs kromatografian muoto, jossa tutkittava näyte imeytetään pienelle alueelle sopivanlaatuisen paperin reunaa, minkä jälkeen liuottimen annetaan nousta kapillaarivoimien vetämänä paperiin. Tutkittavassa näytteessä olevat erilaiset yhdisteet nousevat tällöin liuottimen mukana eri korkeudelle paperiarkkia, josta ne voidaan sopivalla analysointimenetelmällä havaita. 
Paperikromatografia kuuluu tasokromatografiaan, ja siinä stationäärifaasina toimii paperi tai paperin pintaan impregnoitu nestefaasi. Paperikromatografiassa tekniikka on yksinkertainen, eikä menetelmä vaadi kalliita laitteita. Menetelmän erotuskyky on kuitenkin hyvin rajallinen.
Stade Louis II

Stade Louis II on jalkapallo- ja yleisurheilustadion Fontvieillen alueella Monacossa. Se on Ranskan Ligue 1:ssa pelaavan jalkapalloseura AS Monacon kotistadion.
Stade Louis II:lla pelattiin vuoteen 2012 asti vuosittain jalkapallon UEFA Super Cup, jossa kohtaavat Mestarien liigan ja Eurooppa-liigan voittajat. Stadionilla kisataan vuosittain yleisurheilun Timanttiliigan osakilpailu Herculis.
Alkuperäinen Stade Louis II avattiin jo vuonna 1939. Uusi stadion rakennettiin vanhan stadionin läheisyyteen mereltä vallatulle maalle 1980-luvun alussa ja avattiin 1985. Stadionin nykykapasiteetti on 18 523 istumapaikkaa. Se on nimetty Monacon ruhtinas Ludvig II:n () mukaan.
Metsätaloustuote

Metsätaloustuote on tilastoissa käytettävä nimitys metsätalouden tuotteille. Metsien moninaiskäyttöön liittyvät tuotteet tilastoidaan muihin luokkiin kuten riistatalous (metsästys), kalastus, virkistyspalvelut jne.
Metsätaloustuotteita ovat (CPA 2008 -luokituksen mukaan):
Budapestin metro

Budapestin metro () on metrojärjestelmä Budapestissa, Unkarin pääkaupungissa. Metrojärjestelmä on maailman kolmanneksi ja Euroopan toiseksi vanhin Lontoon metron (1863) ja Chicagon metron (1892) jälkeen, ensimmäinen linja avattiin vuonna 1896. Metro koostuu neljästä eri värein merkitystä linjasta, joista vanhin on keltainen linja.
Linjat.
Metro on jakautunut neljään linjaan, joista linjat 1, 2 ja 3 kohtaavat Deák Ferenc térillä (lyhyemmin Deák tér).
Viisi kilometriä pitkä M1-linja (Millennium Földalatti vasut) avattiin vuonna 1896 keskustassa sijaitsevan Vörösmarty térin ja Széchenyi fürdőn välille. Vuonna 1973 rataa jatkettiin Mexikói útille. Rata kulkee aivan kadun pinnan alapuolella ja se on kuusi metriä leveä ja 2,75 metriä korkea. Radalla liikennöidään vanhan näköisillä metrojunilla ja ykköslinjan asemilla voi aistia vieläkin 1800-luvun metroasemien tunnelmaa, sillä asemat ovat suurimmalta osin alkuperäisessä asussaan (restauroitu). 
Kymmenen kilometriä pitkä M2-linja on itä-länsi-suuntainen linja, joka yhdistää Budapestin eteläisen Déli-rautatieaseman sekä itäisen Keleti-rautatieaseman ja jatkaa Örs vezér terelle. M2:n ensimmäinen osuus avattiin vuonna 1970, kun Deák Ferenc térilta rakennettiin linja Örs vezér terelle. Vuonna 1972 linjaa jatkettiin Deák Ferenc tériltä eteläiselle (sijaintinsa puolesta tosin läntiselle) Déli-rautatieasemalle Budaan. 
Pisin metrolinja, 18 kilometriä pitkä M3-linja, on pohjois–etelä-suuntainen metrolinja. Ensimmäinen osuus Deák téristä Nagyvárad térille avattiin vuonna 1976, ja vuonna 1990 linjaa jatkettiin Deák tériltä Újpestin keskustaan. 
M4-linja avattiin käyttöön 28. maaliskuuta 2014.
Exmoorinponi

Exmoorinponi on yksi maailman vanhimmista ja tyypiltään alkukantaisimmista hevosroduista. Sen oletetaan muistuttavan paljon Euroopan alueella aikoinaan eläneitä villihevosia.
Rodun alkuperä.
Rotu on kotoisin Exmoorin nummilta Lounais-Englannista, missä exmoorinponeja edelleen elää vapaana laumoissa. Nämä ponit mainitaan jo Vilhelm Valloittajan maakirjassa vuodelta 1085. Exmoorinponin katsotaan polveutuvan suoraan alkukantaisista hevosista, jotka vaelsivat Englannin alueelle tuhansia vuosia sitten Manner-Euroopasta tuolloista maasiltaa pitkin. Rotu on säilynyt varsin puhtaana, sillä seutu on eristynyttä ja kelttien ja myöhemmin maanviljelijöiden toisinaan harrastamat risteytykset harvoin selvisivät karuilla nummilla yhtä hyvin kuin erittäin sitkeät puhdasrotuiset ponit. Exmoorinponit ovat sopeutuneet sietämään hyvin Exmoorin ankaria talvioloja, ja ne ovat erittäin kestäviä tauteja ja rasitusta vastaan. Niiden tuhoksi oli kuitenkin koitua toinen maailmansota; nummialue päätyi armeijan harjoitusalueeksi, ja ponit kuolivat liki sukupuuttoon. Sodan jälkeen exmoorinponeja oli jäljellä enää noin 50, mutta seudun asukkaat ottivat huolehtiakseen rodun pelastamisen. 
Nykyään.
Nykyisinkin exmoorinponeja on eri puolilla Britanniaa alle 500. Niitä käytetään monenlaisiin ratsastuksen lajeihin ja ajoon. Myös nummilla vapaana laiduntavat ponit ovat nykyisin yksityisomistuksessa, ja ne kootaan vuosittain varsojen merkitsemistä ja rekisteröintiä varten. Rodun kasvatusta valvoo 1921 perustettu rotuyhdistys "Exmoor Pony Society".
Ulkonäkö.
Exmoorinponi on säkäkorkeudeltaan noin 114–130 cm. Väriltään se on yleensä tumman- tai mustanruunikko, ja sillä on vaalea turpa (niin kutsuttu jauhoturpa) ja silmänympärykset; valkoisia merkkejä ei sallita. Vaikka se on tanakkarakenteinen ja runsasjouhinen, sillä on lyhyet jalat ja melko pienet kaviot. Kaula on pitkähkö ja paksu, selkä leveä ja vahva. Rodun erityispiirteisiin lukeutuvat paksut ulkonevat silmäkulmat, jotka suojaavat ponin silmiä talvisaikaan. 
Käyttö.
Exmoorinponi on hyvin varmajalkainen, vahva ja kestävä poni. Niitä on käytetty myös kuormajuhtina ja valjakkoponeina. Kokonsa puolesta se ei tosin sovi ratsuksi kaikille. Se on erinomainen hyppääjä ja sen laukka on hyvä ja tasainen. Näiden ominaisuuksiensa sekä rohkeutensa ansiosta se on loistava metsästys- ja esteratsastusponi.
Satyajit Ray

Satyajit Ray (bengaliksi সত্যজিৎ রায [ˈʃɔtːodʒit ˈrai̯], 2. toukokuuta 1921 Kalkutta – 23. huhtikuuta 1992 Kalkutta) oli intialainen elokuvaohjaaja, jota pidetään yhtenä 1900-luvun merkittävimmistä "auteur"-elokuvaohjaajista. Hänen elokuvansa ovat bengalinkielisiä.
Elämä ja ura.
Rayn isä Sukhumar Ray oli tunnettu bengalilainen kirjailija ja kirjapainon omistaja. Hän jäi isättömäksi jo viisivuotiaana. Äiti halusi pojastaan taiteilijan ja kustansi tämän alan koulutukseen. Opinnot jäivät kuitenkin kesken, ja Ray hakeutui vuonna 1943 työhön brittien omistamaan D. J. Keymer -mainostoimistoon.
Vuonna 1950 Ray tapasi Jean Renoirin, kun tämä filmasi Intiassa, ja tutustui Vittorio de Sican klassikkoon "Polkupyörävaras". Nämä vaikuttivat hänen tyyliinsä suuresti. Rayn humanismia innoitti Rabindranath Tagore.
Rayn elokuvadebyytti "Tien laulu" (Pather Panchali, 1955) voitti yksitoista kansainvälistä palkintoa. Se palkittiin muun muassa Cannesin elokuvajuhlilla. Elokuvalla oli suuri merkitys bengalilaiselle ja intialaiselle elokuvalle. Se muodosti ensimmäisen osan ohjaajan tuotannon keskeisestä Apu-trilogiasta, jonka kaksi muuta elokuvaa olivat "Voittamaton" (Aparajito, 1956) ja "Apun maailma" (Apur Sansar, 1959). Trilogia sai runsaasti mainetta ulkomailla. Filmeissä on selvästi tyylillisiä vaikutteita italialaisesta neorealismista.
Rayn myöhemmät elokuvat ovat entistä runollisempia. Tunnetuimpia niistä ovat "Musiikkihuone" (Jalsaghar, 1958), "Yksinäinen nainen" (Charulata, 1964) ja "Goobyn ja Bagdan seikkailut" (Goopy Gyne, Bagha Byne, 1968). Vuodesta 1961 alkaen Ray sävelsi elokuviensa musiikin. Häntä pidetään Intian tunnetuimpana elokuvaohjaajana.
Ray vastaanotti monia tärkeitä elokuva-alan palkintoja urallaan. Vuonna 1992, jo maatessaan sairaalavuoteella, hän sai Oscar-palkinnon elämäntyöstään.
Suodatinpussi

Suodatinpussi on ohut paperista valmistettu pussi, johon kahvijauhe laitetaan kahvia valmistaessa. Kahvi, joka sopii suodatukseen on merkitty termillä "suodatinjauhatus" erotukseksi pannukahviksi sopivasta "pannujauhatuksesta". 
Suodatinpussien kokoja merkitään kahdella eri järjestelmällä. Alun perin kokoja merkittiin luvuilla 101, 102, 104 jne. Mitä suurempi numero, sen suurempi koko. Uudemman järjestelmän merkinnät ovat muotoa 1x1, 1x2, 1x4 jne. Sarjat ovat sikäli yhteensopivia, että vanha merkintä 102 on suunnilleen samankokoinen kuin uusi 1x2. Sarjat eroavat kuitenkin niin, että uudessa sarjassa pussinpohja on aina samanlevyinen, kun se vanhassa sarjassa voi muuttua koon mukana. Yleisimmät suodatinkoot ovat 1x4 ja 102.
Suodatinpussi on yleensä kertakäyttöinen, joten sen voi laittaa biojätteisiin. Joissakin kahvinkeittimissä on suodatinpussi, joka ei ole kertakäyttöinen. Kertakäyttöinen suodatinpussi taitetaan toisesta reunasta sekä sivusta, jotta pussin pohja- ja sivusauma kestäisivät paremmin veden ja kahvinpurujen aiheuttaman rasituksen. Taiteltu suodatinpussi istuu myös täsmällisesti suodatinsuppiloon.
Historiaa.
Kahvinsuodatin ja suodatinpussi patentoitiin 20. kesäkuuta 1908. Saman vuoden joulukuussa suodatinpussin kehittäjä Melitta Bentz perusti Melitta Bentz -yhtiön.
Hevra kaddiša

 
Ḥevra kaddiša (, ”pyhä yhteisö”) eli hautausapuyhdistys on juutalaisen seurakunnan yhteisö, joka huolehtii kaikesta hautaukseen liittyvistä käytännön järjestelyistä. Nämä miehet ja naiset valmistelevat hautauksen juutalaisen lain, "halakhan" mukaisesti. He huolehtivat asianmukaisesta valvomisesta vainajan luona hautaukseen saakka.
Helsingin juutalaisen seurakunnan hautausapuyhdistys "Chevra kadisha" on perustettu vuonna 1864 ja Turun vuonna 1878. Chevra Kadisha Helsingissä puheenjohtaja on Marcus Miramo ja Gabbai (Hebrew: גבאי) on Gil Mayer.
Lasse Kanerva

Lasse Kanerva (s. 19. elokuuta 1974 Mikkeli) on entinen mikkeliläinen jääkiekkoilija. Hän pelasi KalPassa kaksi ottelua SM-liigaa kaudella 1998–1999, Trondheim IK:ssa (Elitserien, Norja) kaksi kautta 2002–2004 ja lisäksi Jukureissa 13 kautta. Hän oli 185 cm pitkä ja painoi 92 kg.
Kanerva lopetti jääkiekkouransa kauteen 2006–2007. Jukurit jäädyttivät hänen pelinumeronsa 24 ja nostivat hänen paitansa Mikkelin jäähallin kattoon 26. lokakuuta 2007 Urheilukanavan televisioimassa Lasse Kanervan juhlaottelussa Jukurit–Jokipojat.
Uran jälkeen.
Kanerva työskentelee kuljetusyrittäjänä. Hänen perheeseensä kuuluu vaimo Riina sekä kolme lasta. Kanerva on jatkanut jääkiekon pelaamista harrastemielessä mikkeliläisessä Hydraulic Oilersissa, III-divisioonassa.
Estelle Getty

Estelle Getty, o.s. Estelle Scher, (25. heinäkuuta 1923 New York, Yhdysvallat – 22. heinäkuuta 2008 Los Angeles, Yhdysvallat) oli Emmy- ja Golden Globe -palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä. Getty tunnettiin erityisesti komediasarjasta "Tyttökullat", jossa hän näytteli vuosina 1985–1992 Sophia Petrilloa. Rooli oli hänen läpimurtonsa ja hän sai siitä Emmy-palkinnon 1986 ja Golden Globe -palkinnon 1988. Hän sai yhteensä seitsemän Emmy-ehdokkuutta ja kolme Golden Globe -ehdokkuutta. 
Getty oli naimisissa Arthur Gettlemanin kanssa vuodesta 1946 aina miehen kuolemaan vuonna 2004 saakka. Heillä on kaksi lasta. 
Jo "Tyttökullat"-sarjan aikaan Getty huomasi, että hän alkoi unohtaa vuorosanojaan ja joitakin sanoja ylipäätään. Myöhemmin hänelle diagnosoitiin Lewyn kappale -tauti.
Eerikinretki

Eerikinretki () oli vastavalitun Ruotsin kuninkaan vierailu Ruotsin maakuntiin. Eerikinretken tekeminen kuului kuninkaan laillisiin velvollisuuksiin ja sen tarkoitus oli kuninkaan vallan vahvistaminen. Eerikinretki-instituution merkitys oli suurimmillaan keskiajalla. Se mainitaan muun muassa vuoden 1296 Uplannin maakuntalain kuninkaankaaressa.
Ruotsin kuninkaat valittiin Moran kivillä Uplannissa. Aluksi vain Uplannin tai Sveanmaan asukkaat saivat olla mukana valitsemassa kuningasta, ja uuden kuninkaan oli käytävä eri maakunnissa vahvistamassa asemansa maakuntien laamannien luona. Miltei kaikki maakunnat lähettivät 1300-luvulta edustajiaan Moran kivelle ja eerikinretki menetti vähitellen merkityksensä. Vuodesta 1544 Ruotsin kuninkaita ei valittu, vaan kuninkuudesta tuli perinnöllinen. Eerikinretkestä tuli tämän jälkeen vain symbolinen. Kaarle IX (1604–1611) oli viimeinen kuningas, joka suoritti keskiaikaisen lain mukaisen eerikinretken. Kustaa III elvytti eerikinretkiperinteen 1770-luvulla ulottaen retkensä myös Suomeen.
Saxo Grammaticus mainitsee mahdollisesti eerikinretken jo noin vuonna 1200, ja joskus on arveltu, että instituutio on vielä vanhempaa perua. Varmuutta tästä ei kuitenkaan ole.
Keskiaikaisen eerikinretken reitti.
Eerikinretki alkoi Uplannin Moran kiviltä Uppsalaan kautta Södermanlandiin, josta matka jatkui Itä-Götanmaalle. Tämän jälkeen kuningas vieraili Smålandissa ja jatkoi sieltä Länsi-Götanmaalle ja Närkeen. Viimeksi kuningas kävi Västmanlandissa.
Stuart Little – pieni suuri hiiri

Stuart Little – pieni suuri hiiri ("Stuart Little") on vuonna 1999 valmistunut elokuva, joka kertoo pienestä hiirestä Stuart Littlestä, joka adoptoidaan Littlen perheeseen.
Elokuva perustuu E. B. Whiten lastenkirjaan "Stuart Little", ja sen on käsikirjoittanut M. Night Shyamalan. Elokuvan budjetti oli 103 000 000 dollaria. 
Jatko-osat.
Vuonna 2002 elokuvalle tehtiin jatko-osa "Stuart Little 2". Vuonna 2006 julkaistiin "Stuart Little 3", joka ilmestyi suoraan videolle.
Printemps

Printemps on pariisilainen tavaratalo, joka sijaitsee osoitteessa Boulevard Haussmann 64. Printemps on samalla kadulla numerossa 40 sijaitsevan Galeries Lafayette Haussmannin kovin kilpailija. 
Printempsiin kuuluu kolme rakennusta: Printemps de la Mode (suomeksi "muodin kevät") jossa on naisten ja lasten vaatteita, Printemps de la Maison ("kodin kevät") kodintavaratalo sekä miestentuotteisiin keskittynyt Printemps de l’Homme ("miehen kevät").
Printemps de la Maisonin kymmenennestä kerroksesta näkee upean kaupunkimaiseman.
Printemps kuuluu Kering-konserniin, jonka aiempi nimi oli Pinault-Printemps-Redoute. Se on miljardööri François Pinault’n luoma ja vuodesta 2005 hänen poikansa François-Henri Pinault’n johtama konserni, jonka omistukseen kuuluu monia luksusbrändejä kuten Bottega Veneta, Boucheron, Gucci, Sergio Rossi ja Yves Saint Laurent sekä muita kauppaketjuja kuten tietotekniikkaa, levyjä ja kirjoja myyvä FNAC sekä postimyyntiyhtiö Redcats, joka tunnetaan Suomessa nimellä Ellos.
Tissafernes

Tissafernes, myös Tissaphernes (kuoli 395 eaa., "") oli persialainen sotilas ja satraappi. Hänen isänsä oli Hydarnes.
Peloponnesolaissodan aikana vuonna 413 eaa. Tissafernes oli Lyydian ja Kaarian satraappi eli maaherra. Hän oli myös Persian Vähän-Aasian armeijan komentaja. Persian kuningas Dareios II määräsi Tissaferneen keräämään veroja Joonian kreikkalaiskaupungeilta joita Persia piti ominaan, mutta jotka olivat itsenäisiä. Tissafernes liittoutui Spartan kanssa Ateenaa vastaan ja valtasi suuren osan Jooniasta. Ateenalaisen Alkibiadeksen ansiosta Tissafernes ei kuitenkaan auttaa Spartaa niin paljon että tämä olisi päässyt sodassa niskan päälle. Tissaferneen oli myös huomioitava satraappikumppaninsa Farnabazos, joka hallitsi Hellespontoksen Fryygiaa. 
Kun Dareios II päätti vuonna 408 eaa. auttaa Spartaa voittamaan sodan, lähetti hän poikansa Kyyroksen Vähän-Aasian käskynhaltijaksi. Tissafernes sai tyytyä Kaarian maakuntaan. Kun Ateena lopulta kukistui vuonna 404 eaa. yritti Tissafernes saada Joonian kaupungit omaan valtaansa. Hän valtasi Miletoksen, mutta Kyyros hyökkäsi häntä vastaan. Kyyros alkoi koota suurta armeijaa, joka koostui myös kreikkalaisista palkkasotilaista, jolla hän väitti aikovansa hyökätä Tissaferneen kimppuun. Todellisuudessa Kyyros aikoi käyttää armeijaansa veljeään Artakserkses II:a vastaan, joka äskettäin oli seurannut isäänsä Dareios II:a valtaistuimella. Tissafernes ehti kuitenkin varoittaa Artakserksestä, ja hän osallistui myös Kunaksen taisteluun, jossa Kyyros kaatui. Tissafernes yritti myös tuhota kreikkalaiset palkkasotilaat, jotka kuitenkin pääsivät pakenemaan ja palaamaan Kreikkaan. 
Artakserkses lähetti Tissaferneen takaisin Vähään-Aasiaan Lyydian ja Kaarian maaherraksi. Hän hyökkäsi Joonian kaupunkeihin, koska ne olivat auttaneet Kyyrosta. Tämä vuorostaan johti sotaan Spartaa vastaan vuonna 399 eaa. Agesilaos II:n johtmat spartalaiset kukistivat Tissaferneen vuonna 395 eaa. Sardiin lähellä. Kuninkaan äiti Parysatis ei koskaan antanut anteeksi sitä, että Tissafernes oli osallinen hänen suosikkipoikansa kuolemaan, ja hänen sekä Farnabazoksen ja vaikutusvaltaisen Tithrausteen painostuksesta Artakserkses määräsi Tissaferneen teloitettavaksi.
Kujanjuoksu

Kujanjuoksu oli useissa maissa käytetty ankara rangaistusmuoto, jossa tuomitun piti juosta kahden raipoilla tai kartuilla häntä lyövän miesrivin välissä. Kujanjuoksua käytettiin erityisesti sotaväessä. Rangaistus sisältyi esimerkiksi Ruotsin varhaiseen rikosoikeuteen, mutta sitä ei sisällytetty enää vuoden 1734 lakiin.
Kujanjuoksua on joissain yhteyksissä käytetty teloittamistapana: silloin lyöjillä oli aseinaan keihäät, joilla uhri pisteltiin kuoliaaksi.
Half-pipe

Half-pipe (, suomen puhekielessä "paippi") on extreme-urheilussa käytetty rakennelma, joka muistuttaa puolikasta putkea. Niitä käytetään eri lajeissa: lumilautailussa, rullalautailussa, laskettelussa, freestyle BMX:ssä ja rullaluistelussa. Rakennelma on tehty yleensä puusta, mutta lajeista riippuen half-pipeja on tehty myös betonista, metallista, maasta ja lumesta.
Talviurheilussa.
Laskija liikkuu vuoroin kourun kaarelta toiselle ja tekee temppuja. Halfpipe-kisoissa tuomaroidaan sekä temppuja että laskun kokonaisvaikutelmaa. 
Half-pipea lasketaan lumilautailussa ammattitasolla, ja se on myös hyväksytty olympialajiksi. Laji oli mukana ensimmäistä kertaa Naganon olympialaisissa vuonna 1998. Olympialaisissa half-pipen mitat ovat pituus 100–140 metriä, leveys 14–18 metriä ja korkeus 3–4,5 metriä. Rinteen kaltevuus on 16–18,5 astetta.
Suomessa.
Suosionsa huippuaikoina lumikouruja oli useissa kymmenissä laskettelukeskuksissa. Vuonna 2024 Suomessa oli vain kuusi toimivaa lumikourua. Niihin kuuluivat Kasurila, Talma ja Kalli. 
Suomen hiihtokeskusyhdistyksen toiminnanjohtajan Harri Lindforsin mukaan paippien vähenemisen selittää kaksi syytä. Ensinnäkin kilpaurheilussa käytettävistä lumikouruista tuli niin suuria, jopa seitsenmetrisiä, että rakentamis- ja ylläpitokustannukset kasvoivat merkittävästi. Toinen keskeinen tekijä on niin sanotun parkkilaskemisen suosion kasvu. Hiihtokeskukset rakentavat kourujen sijaan mieluummin parkkeja, koska ne ovat käyttäjämääriin suhteutettuna kustannustehokkaampia ja käyvät monen tasoisille laskijoille. 
Half-pipessä laskee mm. freeski-hiihtäjä Jon Sallinen.
Gion

Gion () on historiallisesti merkittävä kaupunginosa Kiotossa, Japanissa. Gion tunnetaan varsinkin teattereistaan, perinteisistä ravintoloistaan, teehuoneistaan ("ochaya") sekä geishoistaan. Gionin alueella sijaitsee kaksi kagaita eli geisha-aluetta, Gion Kōbu ja Gion Higashi. Gion Higashi on niistä pienempi. 
Historia.
Gionin alue on saanut nimensä šintolaisesta Susanoo no Mikoton pyhäköstä, aiemmin nimeltään Gion, nykyisin Yasaka. Alueelle alettiin 1500-luvulla perustaa majataloja ja tavernoja palvelemaan temppeliin saapuvia pyhiinvaeltajia. Tavernojen tarjoamasta viihteestä sai alkunsa alueen maine huvikorttelina. 
Vuonna 1665 tai 1670 Gion sai virallisen luvan toimia kagaina sen jälkeen, kun alueen teehuoneiden tarjoilijattarien työnkuva oli vähitellen muuttunut geishojen kaltaiseksi viihdyttämiseksi. 1700-luvun puoliväliin mennessä Gionista oli tullut kaupungin suurin viihdekortteli. Vuonna 1881 Gion Higashi ja Gion Kobu erosivat eri geisha-alueiksi.
Alue.
Gionin poikki kuljee etelä-pohjoinen-suunnassa Hanamikōji-katu, jonka eteläosassa sijaitsee 1600-luvulta peräisin olevia rakennuksia. Alueen eteläosassa sijaitsee myös Gion Kōbu kaburenjō-teatteri. Eri puolilla Gionia on perinteisiä teehuoneita, joissa paikalliset maikot ja geikot viihdyttävät asiakkaita.
Geishat.
Toisen maailmansodan jälkeen geishojen määrä on ollut jatkuvassa laskussa koko Japanissa ja myös Gionissa. Samoin muut perinteiset japanilaiset taidemuodot ovat kärsineet hiipuvasta kävijäkunnasta. Gionissa oli 1920-luvulla 2 500 geishaa ja 106 maikoa. Toisen maailmansodan jälkeen 1948 jäljellä oli vielä 1 200 geishaa ja 160 maikoa, mutta vuonna 1999 enää 90 aikuista ja 22 harjoittelijana toimivaa geishaa. Gion on säilynyt Kioton suurimpana geisha-alueena.
Lynn Jennings

Lynn Jennings (s. 1. heinäkuuta 1960 Princeton, New Jersey) on yhdysvaltalainen entinen kestävyys- ja keskimatkojen juoksija.
Jennings sijoittui vuonna 1976 Yhdysvaltojen nuorten mestaruuskilpailuissa neljänneksi. Seuraavana vuonna hän voitti Yhdysvaltojen nuorten mestaruuden 1 500 metrin juoksussa. Samana vuonna hän sijoittui Yhdysvaltojen sisäratojen mestaruuskilpailuissa kolmanneksi mailin juoksussa ja ulkoratojen mestaruuskilpailuissa yhdeksänneksi 1 500 metrillä. Vuonna 1978 hän oli sisäratojen mestaruuskilpailuissa jälleen kolmas maililla.
Jennings ylsi suurimpaan saavutukseensa Barcelonan olympialaisissa 1992, kun hän sijoittui 10 000 metrin juoksussa kolmanneksi. Toronton sisäratojen MM-kilpailuissa 1993 Jennings oli kolmas 3 000 metrin juoksussa. Kaksi vuotta myöhemmin Barcelonan sisäratojen MM-kilpailuissa hän voitti hopeaa samalla matkalla. Vuonna 1999 Jennings sijoittui Bostonin maratonilla kahdenneksitoista.
Eboshi

Eboshi () on japanilainen miesten päähine, joka oli käytössä lähinnä miesten virallisena tai seremonillisena päähineenä, Heian-kaudelta Meiji-kauden alkuun. Päähine valmistettiin mustasta hevosenjouhikankaasta ja joskus "tärkättiin" lakkaamalla. Malleja oli erilaisia, riippuen käyttötilanteesta ja henkilön arvoasemasta.
Nykyisin eboshi päähine on jo siirtynyt historiaan, sellaisia näkyy nō- ja kabuki-teatterin lavalla ja historiallisia pukuja esittelevissä kulkueissa.