tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Uusi-Vilka

Uusi-Vilka () on taajama ja maalaiskunta Karjalan tasavallan Äänisenrannan piirissä Venäjällä. Taajama sijaitsee Pietarin ja Murmanskin välisen M18-valtatien ja Petroskoi-Värtsilä-tien varrella 14 kilometriä Petroskoista länteen. Asukkaita on 1 600 henkeä (vuonna 2008).
Vuonna 1946 perustetussa taajamassa on maatalousyrityksiä, suuri karjatila sekä maatalouden täydennyskoulutuskeskus. Palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, lasten musiikkikoulu, lasten luomistyön keskus, kirjasto, poliklinikka ja kulttuuritalo.
Uuden-Vilkan maalaiskunta rajoittuu idässä Petroskoin kaupunkipiirikuntaan ja Puujoen kuntaan, kaakossa Latva-Vetkaan, lounaassa Prääsän piirin Pyhäjärveen, lännessä Prääsään ja Matrossaan, luoteessa Tšalnaan sekä koillisessa Suojuun. Kuntaan kuuluvat keskustaajaman lisäksi Uuden-Lohijärven (ven. Новое Лососинное, "Novoje Lososinnoje") taajama sekä Vanhan-Vilkan (Вилга, "Vilga"), Puolivälin eli Poštan (Половина, "Polovina"), Lohijärven (Лососинное, "Lososinnoje") ja Maasjärven (Машезеро, "Mašezero") kylät.
Jatkosodassa Vilkan alue oli Suomen miehittämä vuosina 1941–1944. Siellä oli myös yksi Itä-Karjalan sotilashallinnon keskitysleireistä.
Götheborg

Götheborg () on replika Ruotsin Itä-Intian kauppakomppanian samannimisestä purjealuksesta. Alkuperäinen upposi 12. syyskuuta 1745 Göteborgin edustalle ollessaan palaamassa kolmannelta Aasian-purjehdukseltaan. Alus menetettiin, mutta kaikki merimiehet pelastuivat.
Götheborgin jäljennös.
Alkuperäisen "Götheborg"-laivan hylky löydettiin vuonna 1985, ja ehdotus laivan replikan rakentamisesta heräsi. Kymmenen vuoden suunnittelun jälkeen replika-aluksen köli laskettiin 11. kesäkuuta 1995 ja rakennustyö alkoi. Työssä käytettiin perinteisiä rakennusmenetelmiä aina kun mahdollista. Alus pyrittiin myös rakentamaan alkuperäisen kaltaiseksi, kuitenkin sillä erotuksella, että replikan kansien välinen tila on kymmentä senttiä korkeampi kuin alkuperäisessä, sillä nykyihminen on pidempi kuin 1700-luvun merimiehet. Alukseen on myös sijoitettu dieselmoottorit ajomoottoreiksi ja sähkögeneraattoreita pyörittämään, nykyaikaiset navigointilaitteet ja yhteydenpitovälineet.
Kahdeksan vuoden rakentamisen jälkeen alus laskettiin juhlallisesti vesille 6. kesäkuuta 2003. Vesillelaskutilaisuudessa olivat läsnä myös Ruotsin kuninkaalliset. Vesillelaskun jälkeen laiva siirrettiin telakalle, jossa sen takilaan sovitettiin kymmenen tonnia köysiä, 1 000 pylpyrää ja 1 800 m² purjekangasta. Aluksen koepurjehdus suoritettiin 18. elokuuta 2005.
Replikan kokonaiskustannukset ovat olleet noin 250 miljoonaa Ruotsin kruunua (noin 27,2 miljoonaa euroa), josta sponsorirahana on saatu noin 60 %.
Kaakkois-Aasian ja Kiinan matka.
Lukuisten testien ja Det Norske Veritasin turvallisuustodistusten saamisen jälkeen alus lähti purjehdukselle Kiinaan lokakuussa 2005, ei kuitenkaan samaa reittiä kuin esikuvansa. Matka kesti noin kaksi vuotta, ja alus palasi Göteborgiin vuonna 2007. Alus vieraili Cadizin, Recifen, Kapkaupungin, Singaporen ja Shanghain satamissa.
Itämeren kierros 2008.
Kesällä 2008 "Götheborg" seilasi Itämerellä 16. toukokuuta ja 5. syyskuuta välisenä aikana vieraillen alla mainituissa satamissa. Laivan mukana Helsinkiin saapuivat Ruotsin prinssi Carl Philip sekä kaksi Ruotsin hallituksen ministeriä ja Tukholman läänin maaherra.
Mixed-up Mother Goose

Mixed-Up Mother Goose on Roberta Williamsin kehittämä, lapsille suunnattu opetuspeli. Peli perustuu vanhoihin lastenloruihin, ja pelissä lapsen täytyy täydentää loruja etsimällä pelimaailmasta esineitä ja viedä ne niitä tarvitseville ja täydentäen näin lorun. Loruja on pelissä yhteensä 18.
Uudelleenjulkaisut.
Sierra teki vuonna 1990 paranneltuja versioita vanhoista peleistään (mm. Leisure Suit Larry 1. Police Quest 1). Mixed-up Mother Goosekin sai kasvojenkohotuksen, ja se julkaistiin uudelleen VGA-grafiikoilla, hiiriohjauksella ja äänikorttituella varustettuna.
Adeodatus II

Pyhä Adeodatus II (n. 621–17. kesäkuuta 676) oli katolisen kirkon roomalaissyntyinen paavi, joka toimi paavina 14. huhtikuuta 672 – 17. kesäkuuta 676. Ennen paaviuttaan Pyhä Adeodatus II oli Pyhän Erasmuksen roomalaisen luostarin munkki. Hän ajautui vastakkain Konstantinopolin patriarkka Konstantin I:n kanssa, koska vastusti monotelitismiä.
Järventakuinen

Järventaguinen eli Järventaus (myös "Järventagainen", ) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Karjalan tasavallan Äänisenrannan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Lohmoijärven rannalla Petroskoin kaupunkiin kuuluvan Solomannin pohjoispuolella. Kylässä on 1 400 ja kunnassa 1 600 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede.
Järventakuisen kunnan pinta-ala on 1 072 neliökilometriä tai ilman Äänisen ja Lohmoijärven vesialuetta 293,7 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kontupohjan piirin Novinkan ja Jänispellon kuntiin, idässä Karhumäen piirin Suurlahden kuntaan, etelässä Äänisenrannan Puujoen kuntaan ja Petroskoin kaupunkipiiriin sekä lännessä Äänisenrannan piirin Suojun kuntaan. Maapinta-alasta valtaosa on metsää.
Kunnan alueella virtaavat Anga, Sjalnaga ja Holodnaja -joet. Järviä ovat Ääninen ja Lohmoijärvi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat sora, hiekka, savi ja turve. Järventakuisen kaakkoispuolella sijaitsee samanniminen rauhoitusalue.
Asutus.
Lohmoijärven rannalle seitsemän kilometrin pituudelle levittäytynyt Järventakuinen koostuu entisistä Konašovansaaren (ven. "Konaši"), Lehtiniemen ("Lehnavolok"), Lohmojan ("Logmorutšei"), Šeleikin ("Štšeleiki"), Šlikanniemen ("Šlikin Navolok"), Sudostroin ja Tihonniemen ("Tihi Navolok") kylistä. Tihonniemessä, Lohmojalla ja Järventakuisen Rutšjassa asui 1900-luvun alussa lyydiläisiä, jotka jo tuolloin olivat osittain venäläistyneet. 1920-luvulla kylät olivat etupäässä venäläisiä.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu neljä kylää: Mander (ven. "Berjozovyje Mosty"), Jallahti, Suisaari ja Suisaaren saarikylä ("Suisar na ostrove"). Järventakuisen lisäksi toiseksi suurin asutuskeskus on 155 asukkaan Jallahti. Suisaaren saarikylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 92 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 3 % valkovenäläisiä ja 2 % karjalaisia.
Liikenne, talous ja palvelut.
Kylistä on linja-autoyhteys Petroskoihin Solomannin kautta huonokuntoisesta ponttoonisiltaa pitkin. Jallahdessa ja Suisaaressa on laivalaiturit. Kunnan alueella toimii Järventakuisen suurkanala, karjatiloja, kalanviljelylaitos ja saha. Keskuskylän palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, poliklinikka, posti ja joukko kauppoja.
Nähtävyydet ja matkailu.
Jallahdella ja Suisaaren kylillä on historiallisen asutuksen status. Kylissä on säilynyt useita 1800- ja 1900-luvun alun asuin- ja talousrakennuksia. Jallahden hautausmaalla on 1900-luvun alusta peräisin oleva tsasouna. Jallahden ja entisen Lehtiniemen luona on kivikautisia asuinpaikkoja. Seudulla sijaitsee useita lomakyliä
Phil Keoghan

Philip John Keoghan (s. 31. toukokuuta 1967 Christchurch) on uusiseelantilainen televisiokasvo, joka on tullut parhaiten tunnetuksi Amazing Race -sarjan juontajana. Keoghan on työskennellyt yli 70 maassa juontajana, tuottajana, käsikirjoittajana ja kameramiehenä. Hän on voittanut yhteensä kahdeksan Emmy-palkintoa.
Yksityiselämä.
Keoghan asuu vaimonsa Louisen ja tyttärensä Ellien kanssa Los Angelesissa. Keoghanilla on myös kaksi kotia Uudessa-Seelannissa.
Keoghan tunnetaan hyvin seikkailumielisenä. Hän on kokeillut esimerkiksi luolasukellusta, kiipeilyä tulivuorella ja benjihyppyä.
Covox Speech Thing

Covox Speech Thing (eli Covox plug) oli henkilökohtaisten tietokoneiden rinnakkaisliitäntäporttiin kytkettävä yksinkertainen D/A-muunnin, joka mahdollisti digitaalisen äänen tuottamisen tietokoneesta. Covox Inc. myi laitetta vuonna 1986 noin 70 Yhdysvaltain dollarin hintaan.
Pian kuitenkin havaittiin, että laite on äärimmäisen yksinkertainen rakentaa kotioloissakin: Laitteen rakentamiseen tarvitaan vain kirjoitinportin liitin, RCA-plugi, 8 20Ω vastusta, 8 10Ω vastusta, sekä 20 kΩ ja 10 kΩ vastukset ja sopivia johtimia. Laite oli siis äärimmäisen halpa verrattuna sen aikaisiin PC-äänikortteihin. Sopivan hyvälaatuisista komponenteista rakennettuna adapteri tuotti varsin hyvää ääntä, joskaan se ei kirjoitinportin hitauden takia yltänyt aivan CD-levyjen tasolle, ja näytetarkkuus oli rajoitettu 8 bittiin. Haittapuolina äänikortteihin verrattuna oli mm. läpiviennin puute, eli kirjoitinta käytettäessä laite piti irrottaa (alkuperäisessä Covoxissa oli läpivienti, mutta vahvistin piti kuitenkin tulostettaessa kytkeä pois tuotettujen häiriöäänien takia), ja myös A/D-muuntimen puute, eli laitteella ei pysty digitoimaan ääntä. Siinä missä äänikortit soittavat äänidataa omatoimisesti muistista DMA:lla, Covoxin tapauksessa soittaminen oli tietokoneen suorittimen vastuulla (tyypillisesti kellokeskeytyksessä), mikä kulutti huomattavasti enemmän suoritinaikaa.
Adapteri säilyi erityisesti demoskenen suosiossa pitkälle 1990-luvulle. Monissa trackereissa, kuten esimerkiksi Scream Trackerissa, on tuki Covoxille.
Macy’s

Macy's on yhdysvaltalainen tavarataloketju, joka aloitti Massachusettsin Haverhillissa vuonna 1858. Sen tavaratalo New Yorkin Herald Squarella on Etelä-Koreassa sijaitsevan Shinsegae Centum Cityn (293 905 m²) jälkeen maailman toiseksi suurin: myyntipinta-alaa siinä on noin 200 000 m².
Macy's myy mm. vaatteita ja asusteita miehille, naisille, nuorisolle ja lapsille, kosmetiikkaa, koruja ja kelloja, jalkineita ja laukkuja, kodin tuotteita sekä vapaa-ajan tuotteita.
Vuonna 2013 Macy's oli Yhdysvaltain 14. suurin vähittäiskauppa liikevaihdolla mitattuna.
Cecilia Bartoli

Cecilia Bartoli [tʃeˈtʃiːlja ˈbartoli] (s. 4. kesäkuuta 1966 Rooma, Italia) on italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän on menestynyt erityisesti Händelin, Mozartin ja Rossinin laulajana ja myös vähemmän tunnettujen barokkikappaleiden esittäjänä.
Bartoli on lyyrinen ja dramaattinen koloratuuri. Hänen äänessään on harvinainen sointiväri. Bartoli on ollut 2000-luvulla yksi suosituimmista oopperalaulajista. Konserttiyleisö pitää Bartolissa erityisesti hänen eläväisestä ja pirteästä lavaesiintymisestään.
Vuonna 2016 Cecilia Bartoli sai ruotsalaisen Polar-musiikkipalkinnon.
Ura.
Bartolin vanhemmat olivat molemmat ammattilaulajia, ja he antoivat hänelle ensimmäiset musiikkitunnit. Hän esiintyi ensimmäisen kerran julkisesti yhdeksänvuotiaana, jolloin hän oli "Toscassa" paimenpojan roolissa. Myöhemmin Bartoli opiskeli Conservatorio di Santa Ceciliassa Roomassa.
Toisin kuin useimmat muut oopperalaulajat, Bartoli sai menestystä jo alle 20-vuotiaana. Tämä on epätavallista ammatissa, jossa äänen kypsyys saavutetaan vasta noin 30 vuoden iässä. Bartoli nähtiin kykykilpailussa Italian televisiossa 19-vuotiaana vuonna 1985. Orkesterinjohtaja Riccardo Muti näki hänen esityksensä ja kutsui hänet esiintymiskokeeseen La Scalaan. Herbert von Karajan pyysi häntä laulamaan Salzburgin vuoden 1990 pääsiäisfestivaaleilla, mutta Karajan kuoli yllättäen ja hanke jäi toteutumatta.
Bartoli on koonnut äänelleen sopivan ohjelmiston. Mozartin ja Rossinin lisäksi hän on kiinnostunut myös barokista ja varhaisklassisen ajan musiikista, kuten Christoph Willibald Gluckista, Antonio Vivaldista, Joseph Haydnista ja Antonio Salierista. Vuoden 2005 alussa hän lauloi koloratuurisopraanolle tarkoitetun Kleopatran osan Georg Friedrich Händelin "Giulio Cesaressa". Äänen kehittyessä siihen tuli täyteläisyyttä ja ”suuruutta”, jonka puuttesta häntä aiemmin paljon arvosteltiin.
Bartoli vieraili Suomessa toukokuussa 2009. Vuonna 2016 hän sai ruotsalaisen Polar-musiikkipalkinnon.
Vaatehuone (kauppaketju)

Vaatehuone oli vuosina 1980-2008 toiminut suomalainen vaatteita myynyt kauppaketju. Vaatehuoneen omia tuotemerkkejä olivat Ragazzi, Ann Miller sekä Jan Stuart. 
Historia.
Yrityksen historia ulottuu vuoteen 1978, jolloin syntyi idea Vaatehuone-nimisestä yrityksestä. Ensimmäinen myymälä avattiin vuonna 1980.
Vaatehuoneen televisiomainokset aloittivat 1990-luvun alussa uuden "uusrahvaanomaisen" tyylin, jota muun muassa Sotka on jatkanut mainonnassaan. Vaatehuoneen mainoksissa esiintyi lahtelainen kauppias Simo Leporanta (oik. Timo Leporanta), joka aloitti mainokset aina "Tässä Simo Vaatehuoneelta, hei!" sekä kertoi, mikä oli edullista, ja tuotteen hinnan. Vaatehuone oli osaltaan tuomassa "uusia kansallispukuja", joista tuli jokamiesmuotia: tuulipuvut ja salihousut muussakin kuin urheilukäytössä, kansitakit, kivipestyt silkkipaidat myös miehille sekä kohtuuhintaiset nahkatakit arkiasuina.
Syksyllä 14. syyskuuta 1999 Kesko Oyj täsmensi vaatekaupan strategiaansa ja päätti luopua vaate-erikoisliikeketjuistaan. Tämän johdosta Kesko Oyj vetäytyi Vaatehuone-kauppiasketjutoiminnasta vuoden 2000 aikana. Vaatehuone-ketjuun kuului parhaimmillaan 57 kauppaa. Ketjun vähittäismyynti vuonna 1998 oli 372 miljoonaa markkaa.
Vuonna 2000 Vaatehuoneen liikemerkki myytiin L-Fashion Groupille, joka alkoi vetää ketjua. Lopulta sen toiminta ajettiin alas keväällä 2008.
Musiikkikappale.
Suomalaisen elektroninen musiikin yhtye KCD levytti vuonna 1992 elektromusiikkipohjaisen kappaleen "Simo Goes Poing", jossa kuuluu Vaatehuoneen televisiomainoksista tuttuja spiikkauksia.
Kerrosintruusio

Kerrosintruusio ("engl". layered intrusion) on mafinen syväkivi, johon koostumukseltaan basalttisen magman osittainen kiteytyminen ja jäännössulasta erkanevien kiteiden ominaispainoerot sekä magmasäiliössä tapahtuvat konvektiovirtaukset aiheuttavat kerrosrakenteen.
Tyypillisessä kerrosintruusiossa alimpina kivilajeina tavataan oliviinista ja pyrokseenista koostuvia ultramafisia kivilajeja kuten pyrokseniitteja, peridotiitteja ja duniitteja sekä usein myös niihin liittyviä kromiittikerroksia. Näiden yläpuolelle kerrostuu noriitteja, gabroja ja anortosiitteja. Joidenkin kerrosintruusioiden yläosaan muodostuu myös felsisempiä kivilajeja kuten dioriittia tai kerrosintruusion sivukivien sulamisen kautta syntynyttä granofyyriä.
Kerrosintruusioihin liittyy usein taloudellisesti tärkeitä malmimineraaleja kuten platinaa, kromiittia, vanadiinia, magnetiittia ja ilmeniittiä.
Tunnettuja kerrosintruusioita Suomessa ovat:
KappAhl

Kappahl on ruotsalainen muotiketju, joka myy pukeutumisen tuotteita naisille, miehille ja lapsille. Kappahlilla on myymälöitä Ruotsin lisäksi Norjassa, Suomessa ja Puolassa.
Alun perin yrityksen perusti Per-Olof Ahl Göteborgiin vuonna 1953. Tuolloin liikkeen nimi oli "Kappaffären," ja päämyyntituoteena olivat edulliset naisten päällystakit (). Suomessa Kappahl aloitti vuonna 1990. Osuustoiminnallinen KF osti Kappahlin vuonna 1990. Raskasta tappiota tehnyt yritys päätyi lopulta pääomasijoittajien omistukseen vuonna 2004 Nordic Capitalin ja Accent Equityn hankittua sen KF:ltä. Toiminta saatiin tämän jälkeen pian taas voitolliseksi ja KappAhl listattiin Tukholman pörssiin vuonna 2006.
Maatalous- ja sijoitusyhtiö Mellby Gård teki ostotarjouksen Kappahlista heinäkuussa 2019 tarkoituksenaan vetää yhtiö pois pörssistä. Jo ennen ostotarjousta Mellby Gård oli ollut Kappahlin suuromistaja noin 29,5 prosentin osuudellaan yhtiöstä. Lokakuussa Mellby Gårdin omistusosuus ylitti 90 prosenttia ja lunastusrajan, minkä jälkeen Kappahlin noteeraus pörssissä päättyi 30. lokakuuta 2019.
Mokoman 120 päivää

Mokoman 120 päivää on Mokoma-yhtyeen vuonna 2001 ilmestynyt toinen albumi. Levyn musiikki on raskaampaa kuin esikoisalbumi "Valulla" ja pienimuotoisia thrash-vaikutteita on jo havaittavissa. Parhaiten ne kuuluvat ehkä singlenäkin julkaistussa kappaleessa ”Seitsemän sinetin takana”, joka on yksi Mokoman suurimmista hiteistä ja yhtye esittää kappaletta konserteissaan usein vielä nykyäänkin. Myös kappale ”Rajapyykki” julkaistiin singlenä.
"Mokoman 120 päivää" on sanoituksiltaan eräänlainen teemalevy, joka kertoo ihmisen kamppailusta erilaisten valtavirtojen ja koneistojen kanssa. Yhtyeen laulaja ja sanoittaja Marko Annala otti sanoituksia kirjoittaessaan vaikutteita markiisi de Saden yhteiskuntakritiikistä. Albumin nimi on viittaus de Saden teokseen "Sodoman 120 päivää" ja kansitaiteessa on käytetty osia Hieronymus Boschin maalauksista "Pyhän Antoniuksen kiusaus" ja "Heinävankkurit".
Albumi ei ilmestyessään saavuttanut merkittävää suosiota ja Mokoman silloinen levy-yhtiö EMI tuhosi jäljellä olevat levyt, eikä levystä otettu uusintapainosta. Sama kohtalo oli kahta vuotta aiemmin ilmestyneellä "Valu"-albumilla. Levyjen tuhoamisen jälkeen yhtyeelle ilmoitettiin, että EMI:llä ei ole kiinnostusta seuraavan levyn julkaisuun. Tämän jälkeen Mokoma perusti oman levy-yhtiönsä, Sakara Recordsin. Sekä "Valu" että "Mokoman 120 päivää" kuitenkin julkaistiin uudelleen vuonna 2004 Mokoman noustua suuren yleisön tietoisuuteen levyjen "Kurimus" ja "Tämän maailman ruhtinaan hovi" sekä oman levy-yhtiönsä ansiosta.
Kappaleet.
Sävellykset Marko Annala, Kuisma Aalto ja Tuomo Saikkonen, sanoitukset Annala, sovitukset Mokoma (Raikko Törösen, Gabi Hakasen ja Henri Kuittisen avustuksella).
Uusintajulkaisun bonuskappaleet.
”Reitti” on "Seitsemän sinetin takana" -singlen ja ”Turhaan tänne tulleet” "Rajapyykki"-singlen b-puoli. ”Seitsemäs kahdestatoista” on demo vuodelta 2000.
Singlet.
"Seitsemän sinetin takana".
Julkaistiin vuonna 2001.
"Rajapyykki".
Julkaistiin vuonna 2001.
Savisilta

Savisilta, alkuperäiseltä nimeltään Juurikosken silta, on Ylivieskassa sijaitseva teräsbetonisilta, joka ylittää Kalajoen Ylivieskan kohdalla kirkon ja rautatiesillan välillä. 
Sillan on suunnitellut Jalmar Castrén, ja se on rakennettu vuonna 1912. Tuolloin vielä oudon rakennusmateriaalin vuoksi siltaa alettiin kutsua Savisillaksi. Rakenteeltaan silta on viisiaukkoinen palkki- ja ulokepalkkisilta. Savisillalla on joskus järjestetty kesäisin myös siltatansseja. 
Sillan kuormitus väheni, kun nykyisen kantatien 86 silta valmistui vuonna 1959. Moottoriliikenne keveni entisestään Helaalan sillan valmistuessa vuonna 1971, ja Savisilta jäi jalankulun ja pyöräilyn sillaksi. Silta entisöitiin vuonna 1976. Se on ollut museosilta vuodesta 1982, ja se on Suomen toiseksi vanhin teräsbetonisilta. Silta korjattiin kesällä 2012, ja sen 100-vuotisjuhlia vietettiin syyskuussa 2012.
Kalajokivarsi Ylivieskassa ja Savisilta kuuluvat Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Teuvo Moilanen

Teuvo Johannes Moilanen (s. 12. joulukuuta 1973 Oulu) on suomalainen jalkapallomaalivahti, joka pelasi urallaan muun muassa 103 Veikkausliiga-ottelua Tampereen Ilveksen, FF Jaron ja FC KooTeePeen riveissä. Isossa-Britanniassa Moilanen edusti Preston North Endia, Scarborough'ta, Darlingtonia ja viimeksi Heartsia. Moilanen pelasi useissa Suomen nuorisomaajoukkueissa ja neljä ottelua A-maajoukkueessa.
Der Spiegel

Der Spiegel on Euroopan suurin ja Saksan vaikutusvaltainen viikoittain ilmestyvä aikakauslehti, jota julkaistaan Hampurissa. Sen viikoittainen levikki on lähes miljoona kappaletta.
Historiaa.
Lehden perusti Rudolf Augstein, joka kustansi sitä 50 vuotta. Lehti aloitti toimintansa 4. tammikuuta 1947 Hannoverissa, kunnes muutti Hampuriin vuonna 1952. Se luotiin liittoutuneiden sanomaa saksalaisille tuoneen "Diese Woche" -nimisen viikkolehden seuraajaksi, sen tavoin yhdysvaltalaisia ja brittiläisiä uutisviikkolehtiä toimitustyylissään mukaillen. Nuorten kunnianhimoisten saksalaisjournalistien käsissä "Diese Woche" oli ryhtynyt kirjoittamaan kriittisesti myös voittajavaltioiden asioista, mikä sai liittoutuneiden edustajat luopumaan tästä entisestä äänitorvestaan ja luovuttamaan ohjakset saksalaisten käsiin.
Sodanjälkeisessä paperipulassa lehden painos oli aluksi vain 15 tuhatta, joka myytiin pian loppuun jopa kanteen painettua irtonumerohintaa kalliimmalla. Kun lehti muutti vuonna 1952 Hampuriin, levikki oli kasvanut jo 121 tuhanteen. Kaikkien aikojen suurin levikki, 1 446 325 kappaletta, saavutettiin Yhdysvaltojen syyskuun 11. päivän terrori-iskujen jälkeisellä teemanumerolla 38/2001.
"Der Spiegel" tuli jo varhain tunnetuksi kärkkäästä tutkivasta journalismistaan. Vuonna 1950 se väitti, että Saksan liittotasavallan pääkaupungiksi oli valittu Bonn sikäläisten tahojen poliitikoille antamien lahjusten vuoksi. Saksan valtiopäivien asettama tutkintakomitea ei kuitenkaan löytänyt vahvistusta lehden väitteille.
Vuoden 1962 ”Spiegel-jupakassa” poliisi teki yllätyshyökkäyksen "Der Spiegelin" toimitukseen, koska liittokansleri Konrad Adenauer syytti lehteä maanpetoksesta lehden julkaistua tietoja, joiden mukaan Saksan sotilaallinen puolustuskyky olisi surkealla tasolla. Monet toimittajista pidätettiin tutkintavankeuteen, jossa lehden kustantaja Augstein vietti tutkintavankeudessa 103 päivää. Lopulta syytteistä luovuttiin, puolustusministeri Franz Josef Strauß joutui eroamaan ja lopulta koko Adenauerin hallitus jätti eronpyyntönsä.
Myöhemminkin "Der Spiegel" on julkaissut tutkivaa journalismia sekä Saksan sisäisistä että kansainvälisistä aiheista, muun muassa Wikileaksista yhdessä "The New York Timesin" ja espanjalaisen "El Paisin" kanssa. Lehden kokoamaan faktantarkistusta helpottavaan arkistoon sisältyy yli 50 miljoonaa tekstidokumenttia ja viisi miljoonaa valokuvaa joko paperilla, mikrofilmillä tai tiedostoina. Lehti kertoo seuraavansa säännöllisesti yli 300 mediaa 15 kielellä.
2010-luvun alussa yli 14-vuotiaista saksalaisista yhdeksän prosenttia, noin kuusi miljoonaa, kertoi seuraavansa "Der Spiegeliä".
Kalajoki (Karjalan tasavalta)

Kalajoki eli Kalaige (, vepsäksi "Kalag’") on vepsäläinen maalaiskunta ja sen keskuskylä Karjalan tasavallan Äänisenrannan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Ääniseen laskevan samannimisen joen suussa 97 kilometriä Petroskoista kaakkoon. Kylässä on 650 ja kunnassa 833 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus.
Kalajoen kunnan pinta-ala on 188,98 neliökilometriä. Se rajoittuu luoteessa Äänisenrannan piirin Soutjärven kuntaan, idässä Äänisen kautta Puudožin piirin Krasnoborskin kuntaan sekä etelässä ja lounaassa Leningradin alueeseen. Pinta-alasta valtaosa on metsää.
Seudun jokia ovat Nila, Munduksa, Kukovka, Himjoki (ven. "Gimreka") ja Kalajoki ("Rybreka"). Järviä ovat Äänisen lisäksi Nilskojärvi ("Nilskoje"). Hyötykaivannaisiin kuuluvat gabro-diabaasi ja kvartsiittihiekkakivi. Kunnan alueella sijaitsee Kakkorvan rauhoitusalue.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu kaksi kylää: Kaskesoja (ven. "Kaskesrutšei", veps. "Kaskez") ja Toisjoki (ven. "Drugaja Reka", veps. "Toižeg"). Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 49 % on kansallisuudeltaan vepsäläisiä, 45 % venäläisiä ja 3 % ukrainalaisia.
Historia.
Kalajoki mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Äänisen viidenneksen verokirjassa vuonna 1496. Ennen 1920-lukua se kuului Aunuksen kuvernementin Soutjärven kuntaan ja myöhemmin Soutjärven piiriin. Vuosina 1994–2005 kylät muodostivat Vepsän kansalliseen volostiin kuuluneen Kalajoen kylähallintoalueen. Nykyinen Kalajoen vepsäläinen maalaiskunta (ven. "Ryboretskoje vepsskoje selskoje poselenije") on perustettu vuonna 2006.
Liikenne, talous ja palvelut.
Kalajoen kautta kulkee Petroskoin ja Oštan välinen päällystetty maantie. Kylästä on linja-autoyhteys Petroskoihin. Äänisen rannalla on Ruoppaojan laivalaituri.
Kunnassa louhitaan rakennuskiveä ja hiekkaa sekä tuotetaan sepeliä. Kaskesojalla ja Toisjoella on karjatilat. Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, pieni poliklinikka, posti ja muutama kauppa.
Nähtävyydet ja matkailu.
Kunnan alueella sijaitsevat Kalajoen ja Jamehrutšein kivikautiset asuinpaikat. Kalajoen, Kaskesojan ja Toisjoen kylillä on historiallisen asutuksen status. Niissä on säilynyt 1800–1900-lukujen vaihteen asuin- ja talousrakennuksia. Kalajoen kylässä on siellä syntyneen Neuvostoliiton sankarin Anna Lisitsynan muistomerkki. Muita nähtävyyksiä ovat Kalajoen ja Kaskesojan karsikkometsät. Kaskesojalla on lomakylä ja kalastusmaja
Aaron Klug

Aaron Klug (11. elokuuta 1926 – 20. marraskuuta 2018) oli Liettuassa juutalaisperheeseen syntynyt brittiläinen kemisti sekä professori Cambridgen yliopistossa. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1982 biologisesti tärkeiden nukleiinihappo-proteiini-kompleksien tutkimisesta ja elektronimikroskoopin kuvien tulkintaa koskevista parannuksistaan.
Klugin ollessa 3-vuotias hänen vanhempansa muuttivat Liettuasta Etelä-Afrikkaan. Hän ilmoittautui Johannesburgissa Witwatersrandin yliopistoon opiskellakseen lääketiedettä, mutta lopulta hän valmistui luonnontieteilijäksi.
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 1990.
Parasaurolophus

Parasaurolophus (nimen merkitys: ’melkein "Saurolophus’") on sukupuuttoon kuollut hadrosaureihin kuuluva dinosaurussuku, joka eli myöhäisliitukauden Campania-vaiheella. "Parasaurolophus" jaetaan yleensä kolmeen lajiin. Tyyppilaji "P. walkerin" fossiilit löysi Levi Sternberg vuonna 1921 Albertasta, Kanadasta. Myöhemmin on löydetty kaksi muuta lajia, "P. cyrtocristatus" ja "P. tubicen", molemmat Yhdysvaltojen New Mexicosta. Koillis-Kiinasta löydetty "Charonosaurus jiayensis" saattaa olla neljäs "Parasaurolophus"-laji.
Ulkonäkö ja koko.
"Parasaurolophus" oli arviolta noin 7,5 metriä pitkä ja painoi 2,6 tonnia. Se liikkui sekä kahdella että neljällä jalalla. Se luultavasti juoksi kahdella jalalla ja pysähtyi laiduntamaan neljälle jalalle. "Parasaurolophuksella" etujalat olivat lyhyet, kun taas sen takajalat olivat pidemmät.
Kallo.
"Parasaurolophuksen" päässä oli lähes kahden metrin pituinen ontto harja, joka peitti koko pään yläosan sekä jatkui pitkälle taakse. Se saattoi toimia kaikukammiona ja täten vahvistaa dinosauruksen kumeaa ääntelyä. Se saattoi äänellä sen nenäkäytävällä, joka sijaitsi sen harjassa, jolla se tuotti trumpetin tapaisia ääniä. Pitäessään päätä ylhäällä, tämä harja sopi ehkä selkärangan pieneen kuoppaan. Ennen harjan on luultu auttavan sitä hengittämään veden alla, toimien ikään kuin snorkkelina.
Elintavat.
"Parasaurolophus" oli kasvinsyöjä, joka luultavasti söi muun muassa havunneulasia, saniaisia ja varpuja. "Parasaurolophuksella" oli vahva nokka, jota se käytti apunaan ravinnon syömisessä. "Parasaurolophuksen" elinympäristö käsitti runsasvetisiä metsäalueita levinneisyysalueen pohjois- ja itäosissa, ja kausittain kuivia valuma-alueita länsi- ja eteläosissa.
Populaarikulttuurissa.
"Parasaurolophus" on esiintynyt elokuvissa "Maa aikojen alussa", "Dinot New Yorkissa", "Jurassic Park", ', "Jurassic Park III", "Jurassic World" ja '. Se on myös esiintynyt muun muassa peleissä "" ja "Jurassic World Evolution".
Šokšu

Šokšu (, ) on maalaiskunta ja kylä Äänisenrannan piiriin kaakkoisosassa Karjalan tasavallassa Venäjällä. 
Šokšun vepsäläinen maalaiskunta.
Kunnan virallinen nimi vuodesta 2006 alkaen on "Šokšun vepsäläinen maalaiskunta" (Шокшинское вепсское сельское поселение, "Šokšinskoje vepsskoje selskoje poselenije"), ja sen hallintokeskus on Šokšunrannan eli Kvartsitnyin taajama.
Kunta rajoittuu pohjoisessa Ääniseen, idässä Soutjärven kuntaan, lännessä Latvan ja Puujoen kuntiin ja etelässä Leningradin alueeseen kuuluvaan Koskenalan piiriin. Sen nykyiset asutuskeskukset (kylät) ovat 
Hallintokeskus Šokšunranta on Äänisen rannan tuntumassa sijaitseva kerrostaloalue. Jääsjärvellä sijaitsee Joona Jääsjärveläisen luostari. 
Kunnassa on noin 1 100 asukasta.
Šokšun kylä.
Varsinaiseen Šokšun kylään kuuluvat Vasilišton, Čogan ja Hörc’in kylänosat sekä hieman lännempänä sijaitsevat Keskikylä (), Pinž ja Syrjä ()
Šokšun kylä sijaitsee 65 kilometriä Petroskoista kaakkoon. 
Historia.
Šokšun alue kuului ennen 1920-lukua Soutjärven kuntaan. Jatkosodassa Šokšun alue oli Suomen miehittämä vuosina 1941–1944. 
Vuosina 1994—2005 Šokšu oli Vepsän kansalliseen volostiin kuulunut kylähallintoalue.
Corcovado

Corcovado on 704 metriä korkea, graniittinen vuori Rio de Janeirossa, Brasiliassa.
Tijucan kansallispuistoon kuuluvasta sademetsästä kohoava vuori erottuu ympäröivistä graniittidoomeista laella olevan, 38 metriä korkean Kristus-patsaan ansiosta. 
Corcovadon laelle ja patsaalle pääsee joko kapeaa, vuoren kylkeen louhittua tietä myöten tai vuonna 1884 valmistunutta 3800 metrin pituista hammasrataa käyttäen. Kolmen sähköjunayksikön kapasiteetti on 540 matkustajaa tunnissa, ja matka kestää noin 20 minuuttia. Radan yläasemalta johtaa 222 askelman portaikko patsaan juurella olevalle näköalatasanteelle, josta avautuu maisema Rion keskustaan, Sokeritoppa-vuorelle sekä kuuluisille uimarannoille Copacabanalle ja Ipanemalle.
Huomattavia Corcovado-vuorella kävijöitä ovat olleet mm. paavi Pius XII, paavi Johannes Paavali II, Albert Einstein ja Walesin prinsessa Diana.
Christie

Christie voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Henkilöitä.
Christie on myös seuraavien henkilöiden nimi:
Sortavalan piiri

Sortavalan piiri on paikallishallinnollinen alue Karjalan tasavallan lounaisosassa, Laatokan pohjoispään ja Suomen rajan välisellä alueella. Sen hallinnollinen keskus on Sortavalan kaupunki. Piiri käsittää aiemman Sortavalan kaupunkipiirin alueen. 
Kunnat.
Sortavalan piiriin kuuluu kolme kaupunkikuntaa ja kaksi kyläkuntaa:
Historia.
Piiri 1940-1970.
Sortavalan piiri oli hallintoalue Karjalan ASNT:ssa Laatokan pohjoisrannalla vuosina 1940–1970. Piirin rajoissa tapahtui tuona aikana joitain muutoksia ja se käsitti ajoittain laajemman alueen kuin nykyinen Sortavalan piiri.
Sortavalan piiri muodostettiin 9. heinäkuuta 1940. Se käsitti suunnilleen Suomen Moskovan rauhassa 12. maaliskuuta 1940 kokonaan luovuttamat Sortavalan kaupungin, Sortavalan maalaiskunnan ja Ruskealan sekä Uukuniemen, Kiteen, Pälkjärven ja Värtsilän luovutetut osat. Alueen suomalainen väestö evakuoitiin rauhan tultua ja niinpä Neuvostoliitto siirsi alueelle uutta väestöä. 
Jatkosodassa Suomi valloitti alueen takaisin elokuussa 1941 ja muualle Suomeen evakuoitu väestö pääsi palaamaan kotiseudulleen. Moskovan välirauhassa 19. syyskuuta 1944 alue jouduttiin toistamiseen luovuttamaan Neuvostoliitolle, jossa alue muodosti jälleen Sortavalan piirin. 
Sortavalan piiriin liitettiin vuonna 1957 Pitkärannan piirin länsiosa ja vuonna 1958 Kurkijoen piiri. Koko Karjalan ASNT:ssa suoritettiin hallintouudistus vuonna 1963, jolloin perustettiin kuusi teollisuuspiiriä ja neljä kyläpiiriä. Sortavalan piiristä muodostettiin Laatokanrannan kyläpiiri. Kuitenkin jo vuonna 1965 teollisuus- ja kyläpiirijaosta luovuttiin ja ne nimettiin piireiksi. Samalla Laatokanrannan piirin nimi muutettiin takaisin Sortavalan piiriksi. Sortavalan piirin itäosa liitettiin vuonna 1966 uudelleen perustettuun Pitkärannan piiriin. 
Sortavalan piiri lakkautettiin 10. joulukuuta 1970, jolloin Värtsilän ja Valamon työläisasutuskeskukset sekä Ojavaisen, Rautakankaan, Ruskealan ja Sortavalan esikaupunkialueen kyläneuvostot siirrettiin Sortavalan kaupunkineuvoston hallinnon alaisuuteen. Lisäksi Sortavalan piirin eteläosasta perustettiin uusi Lahdenpohjan piiri, johon tulivat kuulumaan Lahdenpohjan kaupunki, Elisenvaaran työläisasutuskeskus sekä Kurkijoen, Lahdenpohjan ja Raivattulan kyläneuvostot. Tämä alue käsitti suunnilleen entisen Kurkijoen piirin alueen, mikä oli liitetty Sortavalan piiriin vuonna 1958.
Perustaminen uudelleen 2006.
Sortavalan piiri muodostettiin uudelleen vuonna 2006 Venäjän kunnallishallintouudistuksen yhteydessä. Se muodostettiin Sortavalan kaupunkipiirin alueesta. Kuntajakoa ja kuntien nimiä muutettiin, ja piiri tuli käsittämään nykyiset Sortavalan, Värtsilän ja Helylän kaupunkikunnat sekä Kaalamon ja Haapalammen maalaiskunnat.
Mansikkatorttu

Mansikkatorttu on eräs leivonnaisiin kuuluva lajike, jonka sesonki on kesällä, kun mansikoita on saatavilla runsaasti ja ne ovat parhaimmillaan.Ulkomailta tuotuja tai pakastemansikoita voi myös käyttää muina vuodenaikoina. Pakastemansikat tosin menettävät muotonsa ja niistä tulee vetisiä, koska pakastettaessa jääkiteet murtavat solukalvojen seinämät, varsinkin jos pakastetaan suuri määrä marjoja kerralla. Torttupohjan päälle laitetaan mansikoita ja kermaa. Myös liivatetta voi lisätä leivoksen päälle, se pitää mansikat paremmin paikallaan.
Joskus torttupohjaa saatetaan kostuttaa mehulla tai lisätä hieman hilloa.
Rukajärven piiri

Rukajärven piiri oli Neuvosto-Karjalan paikallinen itsehallintoalue. Se muodostettiin 1920-luvun alussa entisen Aunuksen kuvernementin Rukajärven ja Kiimasjärven kunnista sekä Repolan kunnan itäosasta ja pienemmistä osista Kontokin, Jyskyjärven ja Tunkuan kuntia. 
Vuonna 1926 Rukajärven piirin pinta-ala oli 7 748 km2 ja asukasluku 2 496, joista karjalaisia oli 2 376. Asukastiheys oli 0,32 as/km2. Piirin pinta-alasta oli metsää noin 70 %. Vuonna 1926 piiriin kuului 44 kylää, joista tärkeimmät olivat Rukajärvi, Kiimasjärvi, Luvajärvi, Korpilahti, Kuusiniemi, Nokeus ja Miinoa. 
Rukajärven piirin alue laajeni 1930-luvulla, kun Repolan piiri liitettiin siihen. Vuonna 1933 piirissä oli 5 933 asukasta, joista karjalaisia oli 4 967.
Jatkosodan aikana Rukajärven piiri oli suomalaisten miehittämä vuosina 1941–1944. Rukajärven piiri lakkautettiin jatkosodan jälkeen ja liitettiin Segežan piiriin. Sittemmin suunnilleen entisestä Rukajärven piirin alueesta on muodostettu Mujejärven piiri (1966).
Vaaksa

Vaaksa Oy oli ekonomi Reino Liljan vuonna 1952 perustama vaatetusalan yritys, jonka toimitusjohtaja hän oli kuolemaansa vuoteen 1973 saakka. Yrityksen toimipaikka oli Helsingin Sörnäisissä Pääskylänrinteellä. Myöhemmin 1960-luvun alussa tuotanto siirrettiin Lohjalle, jonne yritys rakennutti tuotantotilat. Yritys valmisti aluksi lastenvaatteita mutta laajensi pian ulkoiluvaatteisiin. Vaaksa oli farmareiden ensimmäinen valmistaja Suomessa ja antoi niille myös nimen.
Vaaksa oli tunnettu erityisesti lasten ja nuorten urheilu- ja ulkoiluvaatteiden valmistajana jo ennen farkkumuodin alkua. Lastenvaatteiden ja farmareiden lisäksi yritys valmisti Suomi-anorakkia, suunnitteli ja valmisti suomalaiset partiopuvut 1970-luvulle saakka ja aloitti Suomen markkinoilla hupullisen, nahkaisin kiinnikkein napitettavan villakankaisen duffelin valmistuksen.
Laila Anttila oli Vaaksan mallisuunnittelija ja mallimestari 1953–1970. 1950-luvun puolivälissä tuli amerikkalainen merimies kysymään, saisiko hän yhdet housut autosta, johon juuri pakattiin valmiita vaatteita. Hänet lähetettiin yrityksen johtajan Liljan luokse, joka tunnisti Amerikan matkallaan näkemänsä farmarit miehen jalassa. Hän antoi miehelle Vaaksan housut ja takin korvaukseksi likaisista ja risaisista housuista, jotka Anttila sai malliksi kaavoille. Denimiä ei vielä silloin ollut, mutta jotakin kangasta tehdas sai PMK:lta, ja kankaita tuotiin myös ulkomailta. Dongareiksi alkuun nimitettyjä housuja otti ensimmäiseksi myyntiin Skoha, ja pian housut menestyivät niin että tilauksia tuli enemmän kuin tehdas saattoi toimittaa. Farkkuja valmistettiin myös vientiin. Valmistajan tunnukseksi housuihin tuli Vaaksan oma Väiski-logo. Myynnin noustua huippuunsa 1950-luvun puolivälissä Vaaksa haki jatkuvasti työntekijöitä ilmoituksilla Helsingin Sanomissa tarjoamalla "Hyväpalkkaista urakkatyötä". Farmareiden myynnin menestyksen taittoi Mattisen tulo markkinoille.
Elokuussa 1955 syttyi silityskoneen kuumenemisesta tulipalo, joka aiheutti vaatevarastossa suurta vahinkoa.
Tehtaan tilat Lohjalla osti vuonna 1970 Lohjan Kalkkitehtaan Iskumetalli, joka alkoi valmistaa siellä Finlux-väritelevisioita. Vaaksan tuotanto siirrettiin takaisin Helsinkiin. Naistyöntekijöitä oli Lohjalla Vaaksassa 90, joista osa sijoittui Iskumetalliin.
Anttilan jälkeen yrityksen viimeisinä vuosina mallien suunnittelijana toimi Kestilästä siirtynyt Irja Leimu.
Yritys lopetti toimintansa Liljan kuoleman jälkeen. Reima-Pukine osti Vaaksan vuonna 1972. Molemmat olivat valmistaneet ulkoiluvaatteita etupäässä lapsille ja nuorille.
GMail Drive

GMail Drive on Microsoft Windowsille tehty epävirallinen laajennus, joka mahdollistaa yli seitsemän gigatavun (5.8.2008) kokoisen Gmail-sähköpostitilin käytön tallennustilana. Liitetyn Gmail-tilin sisältö näkyy Windowsissa kuten tavallinen kiintolevy ja tiedonsiirto tapahtuu tavallisten kopioi, leikkaa ja liitä -toimintojen avulla.
GMail Drivea vastaavat ohjelmat löytyvät myös Linuxille (GmailFS) ja Mac OS X:lle (gDisk).
Toiminta.
GMail Drive käyttää tilin "Saapuneet"-kansiota tiedostojen tallennukseen. Tiedostot tallennetaan sähköpostiviestien liitetiedostoiksi, jolloin niihin pätee sama 20 Mt kokorajoitus kuin liitetiedostoihin yleensä. Aiemmin liitetiedostoiksi ei hyväksytty myöskään sovelluksia ".exe"-ohjelmatiedostoina, mutta tämä rajoitus on nyttemmin poistettu. Kokorajoituksenkin voi kiertää esimerkiksi pakkaamalla enimmäiskoon ylittävät tiedostot pakkausohjelmalla (esimerkiksi WinRar tai WinZip) ja valitsemalla pakkauksen ohella suoritettavaksi tiedoston pilkkomisen ("split"). Näin isokin tiedosto siirtyy Gmailiin pienemmissä osissa.
Yhteen Gmail-tiliin voi olla kirjautuneena samaan aikaan useasta eri osoitteesta, joten GMail Drive mahdollistaa jaetun tiedostopalvelimen pystytyksen helposti; Käyttäjien tarvitsee vain asentaa GMail Drive ja kirjautua sillä käyttäen samaa käyttäjätunnusta ja salasanaa. Tämän jälkeen heillä on käytössään jaettu asema tiedostonvaihtoon.
Tiedostojen selaaminen, lataaminen, poistaminen ja jopa katselu (Kuvat, DOC, PDF, MP3) onnistuvat myös Gmailin varsinaisesta web-käyttöliittymästä tavallisella www-selaimella.
Ongelmat.
GMail Drive ei ole Gmailin omistajan, Googlen käsialaa, joten muutokset Gmailin toiminnassa saattavat estää ohjelman toiminnan joko hetkellisesti tai pysyvästi. Yleensä toimimattomuuteen on auttanut uuden päivitetyn version asentaminen.
Gmailin käyttöehdot eivät erityisesti salli tai kiellä GMail Driven käyttöä tai yleensä tilin tallennustilan käyttöä muuhun kuin sähköpostien säilytykseen.
GMail Drivea ei kannata käyttää tilillä, jota käyttää myös jollain POP3-sähköpostiohjelmalla (esimerkiksi Mozilla Thunderbird, Outlook Express), koska tällöin kaikki tilille lähetetyt tiedostot päätyvät myös sähköpostiohjelman Saapuneet-kansioon ja asetuksista riippuen tämä saattaa jopa poistaa tiedoston sisältävän viestin palvelimelta heti ladattuaan sen.
Lapinlahti (Helsinki)

Lapinlahti () on puistomainen osa Helsingin läntistä kantakaupunkia. Hallinnollisesti Lapinlahden osa-alue luetaan kuuluvaksi Kampinmalmin peruspiiriin ja Länsisataman kaupunginosaan. Lapinlahden pinta-ala on 0,41 neliökilometriä ja vuoden 2020 lopussa siellä asui asukasta. Vuoden 2022 lopussa alueella oli työpaikkaa.
Lapinlahti sijaitsee Ruoholahden pohjoispuolella, Seurasaarenselän itärannalla Lapinlahti-nimisen merenlahden äärellä. Pohjoisessa Lapinlahden ja Etu-Töölön raja kulkee Hietaniemenkatua pitkin, ja myös Ourien saaret kuuluvat Etu-Töölöön. Lapinlahden itärajana on Mechelininkatu, etelärajana Porkkalankatu ja Länsiväylä kuitenkin niin, että näiden risteyksen pohjoispuolella olevan toimistorakennuksen tontti kuuluu Ruoholahteen.
Suurimman osan Lapinlahden alueesta muodostavat alueella sijaitsevat hautausmaat sekä Lapinlahden sairaalan tontti. Alueen pohjoisosassa sijaitsee vuonna 1829 käyttöön otettu Hietaniemen hautausmaa, jonne monet kansakunnan merkkihenkilöt on haudattu. Sen eteläpuolella ovat Ortodoksinen hautausmaa, Helsingin islamilainen hautausmaa, Suomen Kaartin hautausmaa ja Helsingin juutalainen hautausmaa.
Lapinlahden sairaala (Lapinlahdentie 2) on Suomen ensimmäinen mielisairaalakäyttöön rakennettu sairaala. Sitä ennen Suomessa oli jo Seilin hospitaali, joka toimi kuitenkin ensin myös spitaalisten hoitolaitoksena. Lapinlahden sairaala valmistui vuonna 1841, arkkitehti Carl Ludvig Engelin suunnitelmien mukaisesti. Alue on monelta osin suojeltu rakennussuojelulain nojalla. Sairaala on lopettanut, mutta rakennus on yleisölle avoin Lapinlahden Lähde-nimellä.
Teekuppi

Teekuppi on isohko, useimmiten keraaminen kuppi, josta juodaan teetä. 
Teekupin koko on Yhdysvalloissa tyypillisesti noin 7 unssia, ja siihen mahtuu 6 unssia eli noin 1,8 desilitraa teetä. 
Teekupit valmistetaan usein valamalla mutta joskus myös dreijaamalla. Monissa harrastajaseuroissa valmistetaan teekuppeja.
Suojärven piiri

Suojärven piiri () on hallintoalue Karjalan tasavallan länsiosassa. Piiri rajoittuu pohjoisessa Mujejärven piiriin, koillisessa Karhumäen piiriin, idässä Kontupohjan piiriin, kaakossa Prääsän piiriin, etelässä Pitkärannan piiriin, lounaassa Sortavalan piiriin ja lännessä Suomeen kuuluvaan Pohjois-Karjalan maakuntaan. Suojärven piirin keskuksena on Suojärven kaupunki. Piirin pinta-ala on 13 731 neliökilometriä. Vuoden 2024 alussa piirissä oli 12 070 asukasta, joista 6 697 asui Suojärven kaupungissa.
Aluejako.
Vuonna 2022 kaikki Suojärven piirin kunnat yhdistettiin yhdeksi hallintoalueeksi (), joka kattaa koko piirin alueen. Ennen uudistusta piiri koostui Suojärven kaupunkikunnasta sekä Porajärven (Porosozero), Naistenjärven, Loimolan ja Veskelyksen (Veškelitsa) maalaiskunnista.
Historia.
Suojärven piiri muodostettiin 9. heinäkuuta 1940. Se käsitti suunnilleen Suomen Moskovan rauhassa 13. maaliskuuta 1940 kokonaan luovuttamat Suojärven, Suistamon ja Soanlahden kunnat sekä Korpiselän ja Ilomantsin kuntien luovutetut osat. Alueen suomalainen väestö evakuoitiin jo sodan aikana tai rauhan tultua supistuneen Suomen alueelle. Neuvostoliitto siirsi autioituneelle alueelle uutta väestöä. 
Jatkosodassa Suomi valloitti alueen takaisin elokuussa 1941 ja muualle Suomeen evakuoitu väestö pääsi palaamaan kotiseudulleen. Moskovan välirauhassa 19. syyskuuta 1944 alue jouduttiin toistamiseen luovuttamaan Neuvostoliitolle, jossa alue muodosti jälleen Suojärven piirin. 
Suojärven piiriin liitettiin vuonna 1957 lakkautetun Petrovskin piirin länsiosa.
Ennen vuoden 2006 kunnallishallintouudistusta piirissä oli yksi kaupunkialue (Suojärvi), kaksi asutushallintoaluetta (Porajärvi ja Naistenjärvi) sekä kuusi kylähallintoaluetta (Leppäsyrjä, Loimola, Piitsjoki, Suojoki, Vegarus ja Veskelys). Kylähallintoalueisiin kuului yhteensä 34 kylää.
Dr

DR, dr ja Dr. tarkoittaa seuraavia:
Katso myös.
Aihepiiriin liittyvät myös seuraavat:
Järvenpää (täsmennyssivu)

Järvenpää tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä paikkoja:
Järvenpää on myös suomalainen sukunimi.
Liuttu

Liuttu on Kangasalan osa-alue ja kylä, joka kuuluu Ilkon kaupunginosaan. Alueen rakennuskanta on suurimmaksi osaksi kerrostaloja. Liuttu on melko lapsikantainen alue. Liuttu on väljästi asuttu alue, jossa on paljon leikkipuistoja ja nurmialueita. Liutussa on myös uimaranta ja päiväkoti sekä erityisesti luontoretkeilijöiden parissa tunnettu Liutun lähde.
Asuinalue.
Liuttua rajaavat mm. Tampereen ja Kangasalan raja ja Kangasalantie. Liutun raja menee myös Kaukajärven veden kohdalla. Liutussa on myös "liutunniemi". Liuttu on lähellä metsää ja Kisapirttiä. Alueella on kaksi järveä, Pitkäjärvi ja Kaukajärvi. Liutussa kulkee joka paikassa kävelyteitä eikä Liutun keskustassa ole juurikaan autoteitä, vain nurmikkoa ja kävelyteitä. Liutussa on uimaranta, hiekkakenttä, lentopallokenttä ja puistoja. Liutussa on myös matonpesupaikka. Lähellä sitä, Kaukajärven rannalla, on veneranta. Toinen veneranta on Liutun uimarannassa. Liutussa on monta leikkipuistoa, jotka ovat suurimmaksi osaksi kerrostalojen omia puistoja. Yleinen puisto on Liutun rannassa.
Liutun uimaranta.
Uimaranta sijaitsee lähellä Tampereen rajaa. Uimarannalla on paljon nurmialuetta, lentopallo-kenttä, pukukopit, WC:t, puisto ja kioski.
Vedessä on kaksi uimalaituria. Toisessa, isommassa ja pidemmässä laiturissa on kaksi hyppytornia: 1 ja 3 metrin korkuiset. Laiturit ovat 24 metrin päässä toisistaan. Tälle pääuimarannan alueelle "ei saa" tuoda koiria. Uimarannalla on kesäisin uimakoulu. Liutun uimaranta jatkuu pitkälle rantaviivaa myöten.
Oklo

Oklo on alue Gabonissa Keski-Afrikassa Francevillen kaupungin lähellä. Alueella sijaitsee ainoa tunnettu luonnon fossiilinen fissioreaktori, jossa esiintyi toimintaa arvioiden mukaan 1,5–1,7 miljardia vuotta sitten (Proterotsooisen kauden keskivaihe). Kaikkiaan alueelta on tähän mennessä löydetty 16 erillistä reaktorimuodostumaa. Löydön tästä ilmiöstä teki ranskalainen fyysikko Francis Perrin.
Vuonna 1972 havaittiin alueelta louhitun uraanimalmin isotoopeissa poikkeuksia. Uraanin isotooppi U235 määrä oli laskenut normaalista 0,72 prosentista 0,62 prosenttiin, paikoin jopa 0,265 prosenttiin. Lisätutkimuksissa paljastui myös että muiden alueen isotooppien suhteet olivat häiriintyneet. Tutkijoiden mukaan alueella oli tapahtunut luonnollinen fissioreaktio. Fissioreaktio alkoi mahdollisesti kun kivien halkeamien kautta suodattunut pohjavesi sekoittui uraanimalmin kanssa. Alueella tapahtuvat fissioreaktiot toimivat sykäyksittäin 100 000–1 000 000 vuotta. Tutkijat arvioivat ettei nykyisin ydinreaktiota voisi tapahtua luonnollisesti, koska luonnossa esiintyvän U235:n suhde U238:een on nykyään liian alhainen. Tämä johtuu U235:n lyhyemmästä puoliintumisajasta. Oklon luonnollinen ydinreaktori tuotti myös paljon ydinjätettä, mutta se on pysynyt kaiken aikaa samassa paikassa. Kohde on siten myös kiinnostava paikka ydinjätteen loppusijoittamiselle ja siihen liittyvälle tutkimukselle.
Kampinmalmi

Kampinmalmi () on Helsingin kantakaupungissa sijaitseva peruspiiri. Se koostuu viidestä hallinnollisesta osa-alueesta: Etu-Töölö, Lapinlahti, Kamppi, Ruoholahti ja Jätkäsaari.
Kampinmalmi sijaitsee Lauttasaaren itäpuolella ja Taka-Töölön eteläpuolella (raja Taka-Töölöön päin kulkee Pohjoisella Hesperiankadulla). Idässä Kampinmalmin naapurina on Vironniemen ja etelässä Ullanlinnan peruspiiri.
Väestö ja työpaikat.
Kampinmalmilla on asukkaita 45 993 (31.12.2024). Alue tarjoaa runsaasti työpaikkoja (59 715 kpl, tilanne 31.12.2022). Alueen väkiluku ja työpaikkamäärät tulevat kasvamaan jatkossa Jätkäsaaren rakentumisen myötä.
Peruspiiriin väkiluvun ja työpaikkamäärien kehitys 1995-2020:
Silmäluomi

Silmäluomi on silmän peittävä liikkuva ihopoimu, joka levittää kyynelnestettä silmään, jottei silmä kuivuisi. Ihmisen silmäluomessa on lisäksi rivi silmäripsiä, jotka suojaavat silmää pölyltä ja ulkopuolisilta esineiltä. Nukkuessa ihmisen silmäluomi on kiinni. 
Tutkijat ovat ehdottaneet, että silmäluomi on kehittynyt poistamaan roskat silmistä. Esimerkiksi kaloilla ei ole silmäluomea, koska vesi virtaa niiden silmien ohi tauotta, joten niiden silmät eivät kuivu.
Silmäluomia voi koristella laittamalla luomiin luomiväriä.
Kapenta

Kapenta on paikallinen yhteisnimitys kahdelle Karibajärvessä ja Cahora Bassassa elävälle pienelle, planktonia syövälle sillikalalajille (hopeajuovasardiini ("Limnothrissa miodon") ja järvihaili ("Stolothrissa tanganicae")). Ne ovat peräisin Itä-Afrikan Tanganjikajärvestä.
Kapenta muodostaa tärkeän proteiinilähteen paikallisille asukkaille, ja kuivattuna sitä voidaan markkinoida myös laajalla alueella tekojärvien ympäristössä. 
Kapentasaaliit ovat supistuneet 1970-luvulta alkaen. Ilmiö on kiihtynyt 2000-luvulla ylikalastuksen ja järvissä lisääntyvien petoäyriäisten takia. 
Cahora Bassan kapentasaalis ylitti 12 000 tonnia vuosina 2005–2006, mutta pieneni seitsemän tonniin jo vuonna 2007.
Aisnen kolmas taistelu

Aisnen kolmas taistelu eli "operaatio Blücher-Yorck" tai "Marnen toinen taistelu" käytiin ensimmäisessä maailmansodassa 27. maaliskuuta – 6. kesäkuuta 1918. Tämän taistelun avulla saksalaiset pyrkivät valtaamaan Aisnen toisessa taistelussa menettämänsä Chemin des Damesin takaisin. Hyökkäys oli osa Saksan kevätoffensiivia.
Hyökkäyksen tarkoitus oli tuoda saksalaiset tykit ampumaetäisyyden päähän Pariisista, ja mahdollistaa hyökkäys Flanderin rintamalla ympärysvaltojen irrottaessa joukkoja puolustamaan Aisnejoen asemia.
Saksa aloitti 27. maaliskuuta raskaan pommituksen kohti ympärysvaltain joukkoja 4 000 tykin voimin. Seuraavaksi kaasua päästettiin läntisten joukkojen päälle. Saksalaisten jalkaväkihyökkäys eteni vastustamattomalla voimalla 40 kilometrin leveydellä. Hyökkäys oli tullut ranskalaiseille yllätyksenä, niinpä saksalaiset saavuttivat Aisnejoen kuudessa tunnissa. Saksa löi kahdeksan ympärysvaltain divisioonaan Soissonsin ja Reimsin välissä ajaen ympärysvallat Veslejoelle ja edeten sen jälkeen auringonlaskuun mennessä noin 15 kilometriä. Saksalaiset olivat ottaneet 30. toukokuuta mennessä vangiksi 50 000 sotilasta ja 800 tykkiä.
Saksan armeija oli 3. kesäkuuta 90 kilometrin päässä Pariisista, mutta ampumatarvikkeet olivat lopussa ja varajoukoista oli pulaa. Sitkistyvää vastarintaa oli havaittavissa. Paikalle saapuneet yhdysvaltalaiset divisioonat katkaisivat Saksan hyvin alkaneen etenemisen Chateau-Thierryn ja Belleaun metsän taistelussa. Lopulta saksalaiset pysäytettiin Marnejoella 6. kesäkuuta.