tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Herman Saxman

Herman Saxman (Saksman) (, 13. lokakuuta 1884 Keuruu– 3. huhtikuuta 1939 Petroskoi) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja ja neuvostoliittolainen hallintovirkailija.
Elämäkerta.
Herman Saxman syntyi kivityömiehen perheeseen, joka vaihtoi usein asuinpaikkaa isän työskennellessä rautatienrakentajana. Saxman kävi alakoulun Antreassa ja lähti 14-vuotiaana kotoa aloittaakseen itsenäisen elämän. Hän työskenteli Viipurissa sisävesihöyrylaivojen lämmittäjänä ja suoritti konemiehen tutkinnon.
Nuorsuomalaiseen nuorisoseuraan kuulunut Saxman liittyi Suomen Sosialidemokrattiseen Puolueeseen vuonna 1900 ja oli punakaartin jäsen vuoden 1905 suurlakon aikana. Hän kuului myös Suomen Metallityöntekijäin Liittoon ja toimi sen puheenjohtajana vuosina 1908–1915. Ammattiyhdistystoiminnan kautta Saxman tutustui Aleksanteri Schottmannin, Adolf Taimen ja Jukka Rahjan kaltaisiin bolševikkeihin. Hän kuului itsekin bolševikkiryhmään palvellessaan konemiehenä torpeedoveneessä vuosina 1916–1917.
Suomen sisällissodan syttyessä Saxman nimitettiin kansanvaltuuskunnan kauppa- ja teollisuusosaston sihteeriksi. Maaliskuussa 1918 hänet komennettiin Pietariin valmistelemaan punakaartilaisten evakuointia Suomesta.
Venäjällä Saxman lähetettiin vuonna 1921 rakentamaan Karjalan työkansan kommuunia. Hän työskenteli Karjalan kansantalousneuvoston johtajana vuosina 1922–1924, oli perustamassa Kontupohjan puunjalostuskombinaattia ja toimi metsätrusti Karellesin hallinnon puheenjohtajana vuoteen 1928 saakka. Saxman työskenteli Karjalan autonomisen neuvostotasavallan kevyen teollisuuden kansankomisaarina vuosina 1932–1933 ja Kiestingin teollisuuskombinaatin johtajana vuodesta 1934. 1930-luvun alussa Saxman vaikutti myös NKP:n Petroskoin kaupunkijärjestön yhteydessä toimineessa Suomen Kommunistisen Puolueen tukiryhmässä.
Saxman vangittiin heinäkuussa 1937 osana niin sanottua Gyllingin–Rovion juttua. Häntä syytettiin vastavallankumouksellisesta ja nationalistisesta toiminnasta ja vakoilusta Suomen hyväksi. Saxman tuomittiin ammuttavaksi, mutta hän kuoli lopulta kidutuksen seurauksena Petroskoin vankilan sairaalassa. Hänen maineensa palautettiin vuonna 1956.
Mukō

Mukō () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Kioton prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa aivan Kioton kaupungin lounaispuolella. Kaupungin itäosa on alavaa Katsurajoen tulvatasankoa, itäosissa on kukkulaista bambumetsää. Mukōssa on 56 294 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 7,72 neliökilometriä.
Keisari Kanmun vuonna 784 perustama pääkaupunki Nagaoka-kyō sijaitsi osittain nykyisen Mukōn kaupungin alueella. Se jäi kuitenkin lyhytikäiseksi ja siirrettiin toiseen paikkaan jo kymmenen vuoden kuluttua. Kaupungin jäänteitä on löydetty arkeologisissa kaivauksissa. Myöhemmin Mukō kehittyi Saigoku-kaidō-tiereitin varrella. Kaupungin läpi kulkevan rautatieyhteyden valmistuttua vuonna 1928 se on kasvanut Kioton ja Osakan esikaupunkina, erityisesti toisen maailmansodan jälkeen. Kaupunkioikeudet Mukō sai vuonna 1972. Eräs perinteinen elinkeino on bambunversojen viljely. Kaupunkiin on sijoittunut myös esimerkiksi kone-, elektroniikka- ja muoviteollisuutta.
Mukōn rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu Mukō-jinjan šintolainen pyhäkkö, jonka päähalli on yksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Mukōta palvelevat JR Nishi-Nihonin Tōkaidō-päälinja ja Hankyū-rautateiden Kioto-linja. Suurnopeusjunayhteys Tōkaidō Shinkansen kulkee Mukōn läpi, mutta sillä ei ole kaupungissa asemaa.
Kaija Parve

Kaija Parve (myöh. Helinurm, s. 14. kesäkuuta 1964 Tallinna) on virolainen uransa lopettanut Neuvostoliittoa edustanut ampumahiihtäjä. Hän saavutti urallaan seitsemän ampumahiihdon maailmanmestaruutta vuosina 1984–1988 eli aikana, jolloin naisten ampumahiihdon kansainvälinen toiminta käynnistyi..
Kaija Parve aloitti urheilu-uransa maastohiihtäjänä. Vuonna 1981 hän oli 4. Neuvostoliiton nuorten maastohiihdon mestaruuskisoissa. Seuraavana vuonna hän oli mukana Neuvosto-Viron joukkueessa Neuvostoliiton maastohiihdon mestaruuskisoissa. Joukkue sijoittui neljänneksi. Neuvosto-Viron urheilussa hän saavutti vuosina 1983–85 3 kultaa ampumahiihdossa ja vuosina 1982–85 2 kultaa, 2 hopeaa ja 2 pronssia maastohiihdossa. 
Parve siirtyi ampumahiihtoon vuonna 1983 ja saavutti 18-vuotiaana nuorten MM-kisoissa pronssia. Neuvostoliittoa hän edusti lajin ensimmäisissä ampumahiihdon MM-kisoissa 1984 Ranskan Chamonixissa, joissa hän saavutti kultaa yhdessä Ljudmila Zaplotnajan ja Venera Tšernyšovan kanssa. Henkilökohtaisilla matkoilla Parve oli pikakilpailussa (5 km) 7. ja normaalimatkalla (10 km) 4. Kauden 1984 maailmancupissa kokonaiskilailussa kärkeä pitivät norjalaiset ja Ruotsin Eva Korpela. Parve oli paras Neuvostoliiton edustaja. Parve oli mukana viisi kertaa peräkkäin vuosina 1984–1988 maailmanmestaruuden voittaneessa Neuvostoliiton viestijoukkueessa. Uran paras kausi Parvella oli vuosi 1985, jolloin hän viestikullan lisäksi voitti henkilökohtaisen maailmanmestaruuden normaalimatkalla ja hopeaa pikakilpailussa. Kauden 1985 jälkeen hän saavutti henkilökohtaisen maailmanmestaruuden vuoden 1986 kisoissa Falunissa pikamatkalla ja hopeaa vuoden 1987 kisoissa Lahdessa normaalimatkalla. Paras menestys maailmancupissa Parvella oli kaudella 1985 Norjan Sanna Grønlidin voittaessa ja Ruotsin Eva Korpelan sijoittuessa toiseksi.
Hän kuului Neuvostoliiton naisten ampumahiihtomaajoukkueeseen viiden vuoden ajan vuosina 1984–1988. Samana aikana hän saavutti 3 mestaruutta, 3 hopeaa ja 1 pronssia Neuvostoliiton mestaruuskisoissa vuosina 1983–88. Hän edusti urheilussa Tallinnan Dynamoa ja oli urheilu-uransa neuvostoarmeijan palveluksessa. Uransa hän lopetti 24-vuotiaana. Kaija Parve valittiin kaksi kertaa eli vuosina 1985 ja 1986 Viron vuoden naisurheilijaksi. Hän saavutti neuvostoliittolaisurheilijalle annettavan korkeimman tunnustuksen "Neuvostoliiton kunnioitettu urheilumestari" -arvon vuonna 1985. Ottaen huomion kaikki talvilajit Kaija Parvea voidaan pitää Viron 1900-luvun menestyksellisimpänä talviurheilijana.
Urheilu-uran jälkeinen aika.
Kaija Parve suoritti urheiluopettajakoulutuksen tutkinnon Tallinnan pedagogisessa yliopistossa 1980-luvulla. Ensimmäinen hänen kahdesta tyttärestään syntyi vuonna 1989. Vuonna 1990 hän meni naimisiin virolaisen yleisurheilija Marek Helinurmen kanssa. Urheilu-uransa päätyttyä hän on työskennellyt Viron työttömyysvakuutusyhtiössä. Hänen tyttärensä Ulla-Maarit Helinurm on myös kansainvälisesti menestynyt ampuja.
Nagaokakyō

Nagaokakyō () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Kioton prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Kioton altaan länsireunalla. Suurin osa kaupungista on alavaa Katsurajoen tulvatasankoa, länsiosissa on vuoristoa. Lännessä kaupunki rajautuu Osakan prefektuuriin. Nagaokakyōssa on 81 050 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 19,17 neliökilometriä.
Keisari Kanmu perusti vuonna 784 alueelle maan uuden pääkaupungin, Nagaoka-kyōn, jolta nykyinen kaupunki on myöhemmin saanut nimensä. Keisarillinen palatsi sijaitsi kuitenkin nykyisen Mukōn kaupungin puolella. Pääkaupunki jäi lyhytikäiseksi ja siirrettiin uudelleen jo kymmenen vuoden kuluttua. Nagaokakyōn maaseutukaupunki perustettiin liittämällä yhteen kolme Otokunin piirikunnan kyläkuntaa vuonna 1949. Kaupunkioikeudet Nagaokakyō sai vuonna 1972. 1960-luvulta lähtien kaupunki on kasvanut nopeasti Kioton ja Osakan lähiönä. Sinne on sijoittunut myös esimerikiksi kone-, elektroniikka- ja paperiteollisuutta. Perinteinen elinkeino on bambunversojen kasvatus.
Nagaokakyōn nähtävyyksiä ovat muun muassa atsaleoistaan tunnettu Nagaoka Tenman-gūn šintolainen pyhäkkö ja ruskastaan kuuluisa Kōmyō-jin temppeli. Muita tärkeitä uskonnollisia rakennuksia ovat vuoristossa sijaitseva Yōkoku-jin temppeli ja Otokuni-dera‚ jonka nähtävyys ovat pionit. Nagaokakyōta palvelevat JR Nishi-Nihonin Tōkaidō-päälinja ja Hankyū-rautateiden Kioto-linja. Suurnopeusjunayhteys Tōkaidō Shinkansen kulkee Nagaokakyōn läpi, mutta sillä ei ole kaupungissa asemaa.
Sekasin-chat

Sekasin-chat on valtakunnallinen, laajasti avoinna oleva (ma–pe 9–24, la–su 15–24) 12–29-vuotiaille tarkoitettu keskustelupalvelu, joka tukee mielenhyvinvointia ja mielenterveyden ongelmista selviämistä. Palvelu on ilmainen, anonyymi ja luottamuksellinen. Diagnooseja tai lähetteitä ei tarvita – nuoren oma arvio avun tarpeesta riittää. Vastaajina toimii sosiaali- ja terveydenhuollon ammattilaisia sekä koulutettuja vapaaehtoisia lukuisista eri järjestöistä ja seurakunnista. Chatin perusideana on tarjota nuorille keskusteluapua heitä vaivaavista asioista sekä auttaa nuoria löytämään omia voimavarojaan.
Sekasin-chatia ylläpitää Sekasin Kollektiivi. Sekasin Kollektiivi on lukuisten toimijoiden yhteenliittymä, jota koordinoi MIELI Suomen Mielenterveys ry, Suomen Punainen Risti, Setlementtiliitto sekä SOS-lapsikylä.
Suosionsa seurauksena Sekasin-chat on usein ruuhkautunut ja odotusajat voivat olla pitkiä. Palvelun kävijämäärät kasvavat varsinkin iltaisin ja kesällä. Vuonna 2020 yhteydenottoja Sekasin-chatiin oli yli 170 000.
Historia.
Sekasin-chat avattiin viikoksi toukokuussa 2016 osana Ylen ja mielenterveysjärjestöjen yhteistä mielenterveyskampanjaa. Osana Sekasin-kampanjaa Yle tuotti samannimisen draamasarjan ja houkutteli somepersoonia kertomaan mielenterveysongelmistansa tarkoituksena rohkaista nuoria käsittelemään asiaa avoimemmin.
MIELI Suomen Mielenterveys ry haki loppuvuodesta 2016 rahoitusta toiminnan jatkamiseksi. Rahoitus saatiin Me-säätiöltä Suomen Mielenterveysseuralle vuosille 2017 ja 2018. Mielenterveysseura lähti tällöin koordinoimaan Sekasin-chatia, jonka toimintaa jatkettiin. Aukioloaikoja supistettiin tällöin alkuperäisestä 24/7:stä.
Sekasin Kollektiivi perustettiin koordinoimaan Sekasin-chatia alkuvuodesta 2021. Yhteinen visio on, ettei kukaan nuori jää pahan olonsa kanssa yksin. Kollektiivin alle kuuluu myös Sekasin Gaming.
Tunnustus.
Terveyden ja hyvinvoinnin laitos myönsi vuonna 2021 Sekasin-chatille Kansanterveyspalkinnon.
Varmantalo

Varmantalo on vuonna 1937 valmistunut kerrostalo, joka sijaitsee Tampereen ydinkeskustassa Hämeenkadun ja Aleksanterinkadun kulmassa. Professori J. S. Sirén suunnitteli sen Vakuutusyhtiö Varman toimitaloksi. Varma oli vuonna 1920 perustettu pieni tamperelainen vakuutusyhtiö, joka 1990-luvun talousahdingossa fuusioitui Pohjolaan.
Rakennus on liike-, toimisto- ja asuinkäytössä. Sisätiloista on hissiyhteys pysäköintiluola P-Hämppiin.
Talossa oli Linkosuon Cafe Siilinkari vuosina 1960–2024. Sisäpihalla toimi pitkään elokuvateatteri.
Arkkitehtuuri ja status.
Varmantalo on selkeäpiirteinen, rappauksella päällystetty kivitalo, jossa on seitsemän maanpäällistä kerrosta. Ylin kerros on vedetty sisään katulinjasta, mikä on tyypillistä funkistaloille. Funktionalismin ohella Varmantalossa näkyy myös klassismin tyylipiirteitä.
Tampereen kaupungin kaavoitusyksikön mukaan Varmantalo on rakennustaiteen, kulttuurihistorian ja kaupunkikuvan kannalta erittäin merkittävä kohde. Talo on suojeltu asemakaavalla vuonna 2002.
Naamiolaiskuri

Naamiolaiskuri ("Bucco macrodactylus") on laiskureihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Naamiolaiskuri voi kasvaa 14–17 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin päälaki on punaruskea, ja niskassa on kellertävänruskea laikku. Silmien ympäristö ja rinnan juova ovat mustat, silmäkulmajuova ja kurkku ovat valkoiset. Linnun selkä, siivet ja pyrstö ovat väriltään ruskeat. Naamiolaiskurin vatsa on valkoinen ja siinä on tiheästi mustia juovia.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Naamiolaiskurin levinneisyysalue ulottuu Venezuelan eteläosasta Bolivian pohjoisosaan. Sen elinympäristöä ovat kosteat metsät, metsien reuna-alueet ja pensaikot. Laji syö hyönteisiä. Naamiolaiskuri pesii termiittipesiin kaivamissaan koloissa.
Haahtela

Haahtela on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Toiminnallinen lähi-infrapunakuvaus

Toiminnallinen lähi-infrapunakuvaus () on lähi-infrapunaspektroskopiaa hyödyntävä keskushermoston toiminnallinen kuvantamismenetelmä. Menetelmällä voidaan kalloa poraamatta havaita aivojen pintaa lähellä kiertävän veren hemoglobiini, josta lähi-infrapunavalo heijastuu toisin kuin ihosta ja luusta.
Musta joulu (vuoden 1974 elokuva)

Musta joulu () on ohjaaja Bob Clarkin vuonna 1974 Kanadassa ohjaama kauhuelokuva. Elokuva sai ensi-iltansa Kanadassa 11. lokakuuta 1974. Nykyisin elokuva mielletään ns. "slasher"-elokuvan alalajityyppiin, vaikka usein ko. lajityypin katsotaan varsinaisesti käynnistyneen vasta myöhemmin. Elokuva ei ole saanut Suomessa teatteriensi-iltaa.
Juoni.
Jouluaattona opiskelija-asuntolassa jouluksi sinne jääneet muutamat nuoret naiset valmistautuvat viettämään pitkää, kylmää joulukautta asuntolan johtajattaren kanssa. Heidän munatotin kyllästämät juhlallisuudet ja rento vapaa-ajan vietto pysähtyvät kuin seinään, kun asuntolan puhelimeen soittaa pelottavalla, muunnellulla äänellä puhuva mies ja saa naiset pelkäämään. Myöhemmin samana iltana eräs opiskelijoista, Clare (Lynne Griffin) joutuu murhan uhriksi murhaajan piilottaessa ruumiin asuntolan ullakolle. Asuntolan muut asukkaat havaitsevat vain seuralaisensa kadonneeksi.
Claren isä yrittää seuraavana päivänä saada apua kadonneen tyttäreensä tilanteen selvittämiseen ja kutsuvat apuun tapausta selvittämään poliisin (John Saxon), sillä isä, naiset ja näiden poikaystävät pelkäävät katoamisen ja pelottavien puheluiden liittyvän aluetta aiemmin piinanneeseen naisiin kohdistuvaan häirintään ja toiseen nuoren naisen katoamiseen juuri samana päivänä. Poliisit laittavat puhelimen kuunteluun. Kuorolasten saapuessa laulamaan joululauluja asuntolan edustalle, murhaaja käyttää tilannetta hyväkseen ja murhaa Barbin (Margot Kidder) lasten lauluäänien peittäessä avunhuudot. Samassa yhteydessä murhaaja murhaa myös Phylin. Soitot jatkuvat ja poliisi saa kuin saakin selville, mistä puhelut tulevat ... ne tulevat talon sisältä! Asuntolan naisia kehotetaan pakenemaan talosta, mutta Jess (Olivia Hussey) haluaa saada selville ystäviensä Barbin ja Phylin kohtalosta enemmän, löytää näiden ruumiit ja joutuu kohtaamaan murhaajan. Murhaaja ajaa Jessin rakennuksen kellariin, jonne hän linnoittautuu murhaajalta suojaan. Jessin poikaystävä Peter (Keir Dullea) murtautuu kellariin ja Jess, vakuuttuneena siitä, että Peter on murhaaja, tappaa Peterin. Poliisin myöhemmin saapuessa paikalle myös näiden käsitykseksi muodostuu sama: Peter oli murhaaja. ... Kunnes puhelin soi uudelleen...
Joonas Nordman Show

Joonas Nordman Show on MTV3-kanavalla maaliskuussa 2020 alkanut suomalainen talk show, jota juontaa koomikko Joonas Nordman. Ohjelman esikuvana on yhdysvaltalainen late night show -formaatti, jossa keskustellaan vieraiden kanssa viihteellisesti sekä käsitellään ajankohtaisia puheenaiheita huumorin keinoin. Ohjelman kukin jakso nauhoitetaan sen lähetysviikolla.
JNS:n ensimmäinen lähetys oli MTV3-kanavan vuoden 2020 8. katsotuin ohjelma (814 000 katsojaa). Ohjelman toinen kausi alkoi 27. maaliskuuta 2021. Ensimmäinen ja toinen kausi tehtiin kokonaan ilman studioyleisöä koronaviruspandemian vuoksi. Kolmas kausi alkoi 17. syyskuuta 2022. 
JNS:n sisarohjelma on keväällä 2022 alkanut , joka perustuu roast-tyylilajiin.
Kuningas Herodes ja perunapula

Kuningas Herodes ja perunapula on suomalainen television musikaalinen viihdeohjelma. Se kertoo kuvitteellisen tarinan neljästä veljeksestä. Veljekset asuivat kaukana pohjoisessa hallaisella tilallaan ja yrittivät saada elantonsa karusta maaperästä. Joulu oli tulossa, mutta perunat olivat jo lopussa. Oli lähdettävä kaupunkiin katsomaan, löytyisikö sieltä apua. Kaupungissa veljekset yrittävät tienata esittämällä Tiernapoikia erilaisille piireille, mutta epäonnistuvat surkeasti. Ohjelman käsikirjoitus on Jouni Lompolon ja musiikki Jaakko Salon. Laulujen tekstit ovat Saukin. Tanssit oli suunnitellut Hannele Keinänen. tuottaman ohjelman ohjasi Erkki Pohjanheimo.
Kuningas Herodes ja perunapula esitettiin ensi kerran Yle TV1:ssä 21.12.1967
Kota (täsmennyssivu)

Kota voi viitata johonkin seuraavista:
Pappinen (Salo)

Pappinen () on kylä Salossa. Kylä sijaitsee Helisnummen ja Kaukvuoren asuinalueiden välissä kaupungin keskustaajaman kaakkoislaidalla.
Pappisten pohjois- ja länsilaidat ovat tiivisti rakennettua omakotialuetta. Kylän keskus on Pappisten tila, joka on muodostettu yhdistämällä kylän kantatilat Suvi, Kreivi ja Liipola. Tilaa ympäröivät peltoalueet, jotka ulottuvat Vähäjoelle saakka. Kylää reunustavat idästä ja etälästä metsäiset kalliot.
Rantarata rakennettiin 1800-luvulla Pappisten läpi. Rataa on sittemmin oikaistu, eikä nykyinen ratalinjaus kulje Pappisten kautta. Pappisten tilan päärakennus vaurioitui tulipalossa vuonna 2019.
Alfred Fouillée

Alfred Jules Émile Fouillée (1838–1912) oli ranskalainen filosofi. Hän oli filosofian opettaja useissa kouluissa, 1872–1879 opettajana Pariisin École normalessa. Terveydellisistä syistä hän vetäytyi asumaan Mentoniin, jossa hän toimi tuotteliaana kirjailijana.
Fouillée pyrkii kirjoituksissaan yhdistämään kehitysaatteen ja idealistisen maailmankatsannon sen perusaatteen pohjalta, että kaikkialla, missä on tajuntaa, aatteet aivan luonnollisesti muodostuvat vaikuttaviksi voimiksi ("idées-forces"), jotka ohjaavat kehitystä.
Fouillée julkaisi muun muassa filosofian historian alalta teoksia Platonista (1888–1889), Sokrateesta (1874), René Descartesista (1893) ja lyhyen yleisen filosofian historian (1894). Muita hänen teoksiaan ovat "La liberté et le déterminisme" (1895), "L’idée moderne du droit en Allemagne, en Angleterre et en France" (1883), "La science sociale contemporaine" (1885), "Critique des systèmes de morale contemporains" (1899), "L’avenir de la métaphysique" (1889), "L’évolutionnisme des idées-forces" (1890), "La psychologie des idées-forces" (1893), "Psychologie du peuple français" (1898), "La France au point de vue moral" (1900), "Esquisse psychologique des peuples européens" (1903). "Les éléments sociologiques de la morale" (1905), "La morale des idées-forces" (1908), "Le socialisme et la sociologie réformiste" (1909), "La démocratie politique et sociale en France" (1910), "La pensée et les nouvelles écoles anti-intellectualistes" (1911).
Olle Holmquist

Bert Olav Holmquist (15. marraskuuta 1936 Skellefteå, Ruotsi – 26. maaliskuuta 2020) oli ruotsalainen pasunisti. Holmquist soitti Frank Sinatran, Quincy Jonesin ja ABBA:n taustalla. Holmquist kuoli 26. maaliskuuta 2020 kärsiessään covid-19:stä ja Alzheimerin taudista.
Konan (Shiga)

Konan () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Shigan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Yasujoen varrella. Pohjoisessa sen alue nousee Iwanevuorille, etelässä Aboshivuorille. Konanissa on 55 229 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 70,40 neliökilometriä.
Konan on kaupunkina suhteellisen uusi: se perustettiin vuonna 2004 liittämällä yhteen Kōkan piirikunnan Ishiben ja Kōsein maaseutukaupungit. Asutus alueella on vanhaa, ja siellä on säilynyt lukuisia "kofun"-hautakumpuja. Keskiajalla se sijaitsi Iseen johtaneen tien varrella. Myöhemmin Edo-kaudella Ishibeen perustettiin yksi Tōkaidō-tiereitin postiasemista ("shukuba"). Tärkeä elinkeino kaupungin pohjoisosan vuoristoalueilla oli pitkään kalkkikiven tuotanto. Kaupunkiin on sijoittunut sittemmin paljon teollisuutta, kuten kemian- ja terästeollisuutta, ja sen väkiluku onkin ollut kasvussa. Maatalous tuottaa riisiä ja vihanneksia.
Konanin kulttuuriperintöön kuuluvat useat vanhat buddhalaiset temppelit. Jōraku-jin, Chōju-jin ja Zensui-jin päähallit sekä Jōraku-jin pagodi on valittu Japanin kansallisaarteiksi. Ishibeen on rakennettu postiaseman historiaa esittelevä museo ja Ishibe-shukuba no sato, kopio Edo-kauden postiasemasta. Konania palvelee JR Nishi-Nihonin Kusatsu-linja.
Friedrich de la Motte Fouqué

Friedrich Heinrich Karl de la Motte Fouqué (1777–1843) oli saksalainen vapaaherra ja runoilija.
Fouqué osallistui Reinin sotaretkeen 1794 ja eli sen jälkeen yksityishenkilönä ja kirjoitti runoja. Esikoisteos "Romanzen vom Tal Ronzeval" ilmestyi 1805. Romaanit "Historie vom edlen Ritter Galmy und einer schönen Herzogin von Bretagne" (1806) ja "Alwin" (1808) viittaavat jo selvästi hänen romanttisen tuotantonsa kukoistusaikaan, jota kesti 1808–1820.
Fouqué osallistui 1813 vapaussotaan, mutta sai jo 1815 heikon terveyden vuoksi eron ja vetäytyi yksityiselämään ja oli siitä lähin vilkkaissa kosketuksissa kaikkiin aikansa romantikkoihin. Hänen parhaana teoksenaan pidetään syystä romanttisen haaveellista "Undine"-tarinaa (1811), jonka pohjalta Vladimir Sollogub on kirjoittanut libreton "Undina". Muista mainittavia ovat ritariromaanit "Der Zauberring" (1813) ja "Die Fahrten Thiodulfs des Isländers" (1815), näytelmät "Alf und Yngwi", "Die Irmensäule", "Runenschrift", ritari-murhenäytelmät "Die Pilgerfahrt", "Der Jarl der Orkneyinseln", eepokset "Corona" (1814) ja "Bertrand du Guesclin" (1821). Loppuiällä Fouquén maailmankatsomus muuttuu uskonnolliseksi ja yksipuoliseksi modernin maailman tuomitsemiseksi. Hän julkaisi omaelämäkerran "Lebensgeschichte" (1840) ja valitut teoksensa "Ausgewählte Werke" (1841).
Matvei Šiškin

Matvei Dmitrijevitš Šiškin (, huhtikuu 1886 Moskovan kuvernementin Zvenigorodin kihlakunnan Vjazemyn kylä – 12. tammikuuta 1962 Vallentuna tai Tukholma) oli venäläinen poliitikko.
Matvei Šiškin syntyi talonpoikaisperheeseen. Asiakirjatietojen mukaan hän oli kansallisuudeltaan karjalainen. Šiškin opiskeli pappisseminaarissa ja valmistui Moskovan yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta.
Šiškin liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen vuonna 1907. Hän kuului menševikkien internationalistiryhmään. Hän osallistui osuustoimintaliikkeeseen, työskenteli Moskovan taiteellisessa teatterissa ja ohjasi harrastajateattereita Moskovassa ja Tulassa.
Ensimmäisen maailmansodan alettua Šiškin pidätettiin, ja hänet karkotettiin Aunuksen kuvernementtiin Repolaan ja Porajärvelle. Helmikuun vallankumouksen jälkeen hänet valittiin Venäjän talonpoikaisedustajien neuvostoon, Venäjän työläisosuuskuntien neuvostoon, valtion kansanvalistuskomiteaan ja Aunuksen kuvernementin talonpoikaisedustajien neuvostoon. Joulukuussa 1917 Šiškin valittiin Aunuksen kuvernementin edustajaksi Venäjän perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen. Sen hajottamisen jälkeen hän työskenteli Tverin kuvernementissä ja edusti tverinkarjalaisia ensimmäisessä yleiskarjalaisessa neuvostojen edustajainkokouksessa helmikuussa 1921.
Bolševikkeja arvostellut Šiškin pidätettiin vuonna 1921, ja hänet karkotettiin Vologdaan. Syksyllä 1922 hänet karkotettiin Saksaan. Vuodesta 1924 lähtien hän asui Tukholmassa. Hän osallistui kansainväliseen osuustoimintaliikkeeseen ja oli Ruotsin sosiaalidemokraattisen puolueen jäsen.
Mika Yrjölä

Mika Yrjölä (s. 1. lokakuuta 1971 Singapore) on suomalainen helluntailainen pastori, puhuja, evankelista, kirjailija ja seurakuntavaikuttaja. Yrjölä toimii tällä hetkellä Yhdysvalloissa Washington DC:n alueella olevan Living Word International Christian Church -seurakunnan johtajana. 
Mika Yrjölä toimi vuosina 2012–2022 Helsingin Saalem-seurakunnan johtajana. Yrjölä toimi vuodet 2017–2020 myös Suomen Helluntaikirkon kirkkokunnanjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana.
Yrjölän isoisä on Toimi Yrjölä, joka toimi Helsingin Saalem-seurakunnan ensimmäisenä lähetystyöntekijänä.
Toiminta.
Asepalveluksen jälkeen Mika Yrjölä lähti raamattukouluun, New Yorkin osavaltioon Yhdysvaltoihin, tavaten matkalla myös tulevan vaimonsa. Raamattukoulun jälkeen Yrjölä muutti vaimonsa kanssa Suomeen ja toimi viiden vuoden ajan Helsingin Saalem-seurakunnan nuorisopastorina. Tämän jälkeen Yrjölä on toiminut pastorina Lappeenrannan helluntaiseurakunnassa, Kanadan Torontossa sekä seurakunnan johtajana Australian Canberrassa.
Vuonna 2004 tapahtuneen tsunamin jälkeen Yrjölä toimi lähetystyössä Indonesiassa, jossa hän auttoi sikäläisissä raamattukouluissa ja seurakunnissa. Tästä ajasta Yrjölä on kirjoittanut vuonna 2011 ilmestyneen "Tsunamia päin" -kirjan.
Yrjölä on toiminut vuodesta 2017 myös Suomen Helluntaikirkon puheenjohtajana.
Toivo Haimi

Toivo Haimi (, 26. tammikuuta 1931 Rosmittala – 2. helmikuuta 1984 Petroskoi) oli inkeriläissyntyinen neuvostoliittolainen näyttelijä ja teatteriohjaaja.
Haimi valmistui vuonna 1949 Leningradin finanssi- ja luotto-opistosta ja muutti Petroskoihin, jossa hän alkoi harjoitella Valtion suomalaisen draamateatterin studiossa. Hän valmistui Leningradin teatteri-instituutista vuonna 1957 ja Moskovan ohjaajakursseilta vuonna 1965.
Haimi työskenteli Petroskoin suomalaisen teatterin näyttelijänä, teatterin johtajana vuosina 1964–1982 ja sen pääohjaajana vuosina 1964–1974. Hän sai Venäjän SFNT:n valtionpalkinnon Antti Timosen ja Pekka Mikšijevin kanssa näytelmästä "Otatko miut, Karjalan mua" vuonna 1969. Haimi toimi Karjalan ASNT:n varakulttuuriministerinä vuosina 1981–1984. Hän oli Neuvostoliitto–Suomi-seuran ja Venäjän teatteriseuran hallitusten jäsen. Haimi sai Karjalan ASNT:n ansioituneen taiteilijan arvonimen vuonna 1972.
Haimi on suomalaisen toimittaja Toivo Haimin isoisä.
María Teresa de Borbón Parma

Marie-Thérèse de Bourbon, espanjaksi María Teresa de Borbón Parma (28. heinäkuuta 1933 Pariisi, Ranska – 26. maaliskuuta 2020Pariisi, Ranska) oli ranskalainen sosiologi, professori, tietokirjailija ja poliittinen aktivisti, joka kuului Bourbon-dynastian Bourbon-Parma () -sivuhaaraan.
Sukutausta.
Marie-Thérèse de Bourbonin isänisä oli Parman herttua Robert, joka hallitsi monarkkina vuoteen 1859 asti itsenäistä Parman herttuakuntaa Pohjois-Italiassa. Marie-Thérèsen isä oli sukuhaaran päämies Xavier, Parman ja Piacenzan nimellinen herttua ja Espanjan karlistiliikkeen johtaja. Hänen äitinsä oli Madeleine Yvonne de Bourbon Busset, Lignieresin linnan perijätär Keski-Ranskassa. Perhe on ajanut suvun oikeutta Espanjan kruunuun. Xavier karkotettiin tiettävästi yhteensä viisi eri kertaa Espanjasta Francisco Francon valtakauden aikana. Marie-Théresen kummitäti oli hänen isänsä sisar, Hänen Apostolinen Majesteettinsa Itävallan leskikeisarinna Zita.
Elämä.
Marie-Thérèse de Bourbon syntyi 28. heinäkuuta 1933 Pariisissa. Hän kasvoi Bessonissa Allier’n departementissa Ranskassa. Ranskan kansalaisuuden lisäksi hän sai vuonna 1981 myös Espanjan kansalaisuuden. Ranskan tasavallan oikeusjärjestys tunnustaa hänen oikeutensa puhuttelunimitykseen (predikaattiin) "hänen kuninkaallinen korkeutensa", jota hän ei kuitenkaan juuri käyttänyt. Espanjan valtio ei tunnusta hänelle oikeutta Espanjan infantan arvoon.
Marie-Thérèsen de Bourbon veli Carlos Hugo de Borbón Parma oli heidän isänsä kuoleman jälkeen Parman nimellinen herttua. Marie-Thérèse tuki veljensä ajamia liberaaleja ajatuksia Partido Carlista -karlistipuolueessa. Poliittisesti Marie-Thérèse de Bourbon oli vasemmistolainen ja sai lempinimekseen ”punainen prinsessa”.
Marie-Thérèse de Bourbon Parma opiskeli Pariisin yliopistossa politiikan tutkimusta. Tohtoriksi hän väitteli Pariisissa Sorbonnessa Iberian-tutkimuksesta ja Universidad Complutense de Madridissa poliittisesta sosiologiasta. Hänellä oli myös maisterin tutkinto Euroopan ja Arabian välisistä suhteista. Hän toimi Universidad Complutense de Madridin sosiologian professorina. Hän on kirjoittanut useita tietokirjoja, ja vuonna 2014 ilmestyi Michel de Maulen julkaisema sukuhistoria "Les Bourbons Parme, une famille engagée dans l’histoire".
Marie-Thérèse de Bourbon ei ollut naimisissa eikä hänellä ollut lapsia. Hän kuoli COVID-19-tautiin koronaviruspandemian aikana 86-vuotiaana 26. maaliskuuta 2020 kotikaupungissaan Pariisissa Hôpital Cochin -sairaalassa.
Luettelo Suomen julkisen terveydenhoidon tehohoitopaikoista

Luettelo Suomen julkisen terveydenhoidon tehohoitopaikoista antaa yleiskuvan Suomen julkisen terveydenhoidon sairaaloissa olevien tehohoitopaikkojen sijainnista ja määrästä. 
Suomessa tehohoitoa annetaan yliopistosairaaloissa ja keskussairaaloissa. Hyvinvointialueet vastaavat sosiaali-, terveys- ja pelastustoimen palveluista alueillaan. Hyvinvointialueiden välistä yhteistyöä varten on perustettu viisi sosiaali- ja terveydenhuollon yhteistyöaluetta, joissa jokaisessa on yksi hyvinvointialue, jolla on oma yliopistollinen sairaala.Tästä poikkeuksena on Helsingin kaupunki ja Uudenmaan hyvinvointialueet. 
Kesäkuussa 2022 Sosiaali- ja terveysministeriö asetti valmistelevan työryhmän, joka valmisteli strategian tehohoidon ja tehovalvontahoidon riittävyyden varmistamiseksi. Se julkaistiin 24. helmikuuta 2023. Työryhmä selvitti aikuisten ja lasten teho- ja tehovalvontapaikat Suomessa. Listauksessa ei käsitellä vastasyntyneiden tehohoitoa. Raportissa selvisi, että eri puolilla Suomea on tehopaikkoja suljettu hoitohenkilökuntapulasta johtuen.
Alkuvuodesta 2020 alkaneen koronaviruspandemian aiheuttamien, sairaalahoitoa vaativien COVID-19 -tautiin sairastuneiden potilaiden nopean määrällisen kasvun vuoksi huoli hengityskoneella varustettujen sairaanhoitopaikkojen samoin kuin tehohoitoa tuntevan henkilökunnan riittävyydestä on Suomessakin nostettu esille. Alkuvuodesta 2020 Suomen julkisen terveydenhoidon sairaaloissa oli runsas 400 tehohoito- ja tehovalvontapaikkaa. 
Tehohoitopaikat ovat maaliskuussa 2020 loppuneet useassa koronakriisin koettelemassa maassa kesken ainakin alueittain. Siksi tehohoitopaikkojen ja hengityskoneiden määrää Suomessa pyritään lisäämään huomattavasti pikaisella aikataululla. Hyvin harkittu tehohoitoympäristö lisää toiminnan tehokkuutta, vähentää virheitä ja pienentää infektioriskiä sekä parantaa potilaiden toipumisennustetta.
Mark Slade (näyttelijä)

Mark Slade (s. 1. toukokuuta 1939 Salem, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjassa "Karjatila High Chaparral" tilan poikaa Billy Blue Cannonia. Sitä ennen hän näytteli muutamissa muissakin sarjoissa, kuten "Voyage to the Bottom of the Sea" (1964) ja "The Wackiest Ship in the Army" (1965–1966). Slade lopetti aktiivisen näyttelijän uransa vuoteen 1985. Hänen toistaiseksi viimeinen roolinsa oli vierailevana tähtenä televisiosarjassa "Cagney &amp; Lacey".
Slade on ollut avioliitossa Melinda Marie Riccillin kanssa vuodesta 1968. Heillä on kaksi lasta.
Junius-kirjeet

Junius-kirjeet () tarkoittaa poliittisia kirjeitä, jotka nimimerkillä Junius ilmestyivät H. S. Woodfallin julkaisemassa lontoolaisessa "Public Advertiser" -lehdessä 21. tammikuuta 1769 ja 21. tammikuuta 1772 välisenä aikana. Ensimmäinen on päivätty 21. tammikuuta 1768. Junius-kirjeet sisältävät kiivaita hyökkäyksiä silloisia ministereitä ja valtion virkamiehiä, tuomioistuimia, parlamenttia, vieläpä itse kuningastakin, Yrjö III:ta, vastaan.
Kirjeet on kirjoitettu asiantuntevasti ja tyylillisesti taidokkaasti, niin että niiden kirjoittajan katsotaan kuuluvan Englannin suurimpien proosakirjailijain joukkoon. Junius-kirjeet herättivät heti ilmestyttyään suunnatonta huomiota, mutta niiden kirjoittajan jäljille koetettiin turhaan päästä. Vaikka kysymyksen selvittämiseksi on sittemmin julkaistu useita tutkimuksia, ei sitä ole edelleenkään ole ratkaistu lopullisesti. Alkujaan Juniukseksi epäiltiin Edmund Burkea, sittemmin useita muita. Todennäköisimmän arvelun mukaan on Juniuksena on pidetty Philip Francista.
Juniuskirjeet julkaistiin kirjan muodossa ensi kerran 1772.
15 (mixtape)

15 on Danielle Bregolin mixtape vuodelta 2018.
Kaarina (täsmennyssivu)

Kaarina tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Cameron Mitchell (näyttelijä)

Cameron Mitchell (syntyjään Cameron McDowell Mitzell) (4. marraskuuta 1918 Dallastown, Philadelphia – 6. heinäkuuta 1994 Pacific Palisades, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan muiden muassa Buck Cannonin roolista TV-sarjassa "Karjatila High Chaparral", Marilyn Monroen tähdittämästä komediasta "Kuinka miljonääri naidaan" sekä pääosasta ammattinyrkkeilijä Barney Rossista kertovassa elokuvassa "Morfiinin orjat" vuodelta 1957.
Cameron Mitchell syntyi pastorin poikana Philadelphian Dallastownissa vuonna 1918, mutta valitsi toisenlaisen uran kuin isänsä. Toisessa maailmansodassa Mitchell palveli ilmavoimissa pommittajana ja ehti jo ennen sitä esiintyä Broadwaylla sekä kokeellisessa TV-ohjelmassa "The Passing of the Third Floor Back". Sodan jälkeen vuonna 1945 hän teki debyyttinsä valkokankaalla elokuvassa "What Next, Corporal Hargrove?" mutta jatkoi sen ohella myös teatterilavoilla. Hän sai varhaista tunnustusta roolistaan näytelmässä Kauppamatkustajan kuolema vuonna 1949. Huolimatta yli kolmestasadasta TV- ja elokuvaroolista, hänet muistetaan parhaiten Buck Cannonin roolistaan TV-sarjasta "Karjatila High Chaparral".
Yksityiselämä.
Mitchell oli kolmasti naimisissa. Ensimmäisen vaimonsa, itävaltalaissyntyisen näyttelijän Camille Janclairen (1917–1999) kanssa Michell avioitui elokuussa 1940. Liitto päättyi eroon toukokuussa 1960. Tästä liitosta syntyi neljä lasta. Toisen kerran Mitchell avioitui kesällä 1957 Lissa Jacobs Gertzin kanssa, josta erosi helmikuussa 1974. Heille syntyi kolme lasta. Kolmannen ja viimeisen kerran Mitchell avioitui kesällä 1973 Margaret Brock Johnson Mozingon kanssa, mutta avioliitto mitätöitiin marraskuussa 1976, koska sen solmimisen hetkellä Mitchell oli vielä virallisesti naimisissa toisen vaimonsa kanssa.
Mitchell kuoli keuhkosyöpään 6. heinäkuuta 1994 Kalifornian Pacific Palisadesissa. Hänet on haudattu Desert Memorial Park hautausmaalle Riverside Countyn Cathedral Cityyn Kaliforniassa.
Pohjois-Savon sairaanhoitopiiri

Pohjois-Savon sairaanhoitopiiri (lyh. PSSHP) oli 18 pohjoissavolaisen kunnan yhdessä omistama kuntayhtymä, joka koordinoi Kuopion yliopistollisen sairaalan (KYS) toimintaa. Pohjois-Savon sairaanhoitopiiri vastasi 247 000 pohjoissavolaisen julkisesta erikoissairaanhoidosta sekä erityistason erikoissairaanhoidosta liki miljoonalle itä- ja keskisuomalaiselle. Erityissairaanhoidon järjestämisvastuu KYSillä oli Pohjois-Savon sairaanhoitopiirin ohella Itä-Savon ja Keski-Suomen sairaanhoitopiirien sekä Etelä-Savon sosiaali- ja terveyspalvelujen kuntayhtymän (Essote) ja Pohjois-Karjalan sosiaali- ja terveyspalvelujen kuntayhtymän (Siun sote) asukkaille.
Sairaanhoitopiirin toiminta päättyi 31. joulukuuta 2022 osana Sote-uudistusta.Jatkossa Pohjois-Savon hyvinvointialue vastaa alueen sosiaali-, terveys- ja pelastustoimen tehtävistä.
Sairaanhoitopiirin jäsenkunnat.
Sairaanhoitopiirin muodostivat seuraavat 18 kuntaa:
Hosoyan kolmio

Hosoyan kolmio on Fibonaccin lukujonoon perustuvien numeroiden asettelemin kolmion muotoon. Samalla sarakkeella olevat luvut ovat kahden ylemmällä rivillä olevien summa. Jokaisen rivin ensimmäinen ja viimeinen luku on Fibonaccin lukujonosta. Lisäksi kahden edellisen luvun summa voidaan laskea vinottain. Yhteys fibonaccin lukujonoon voidaan laskea 
formula_1.
Ensimmäiset rivit
Kerstin Behrendtz

Clary "Kerstin" Margareta Behrendtz (18. elokuuta 1950 – 28. maaliskuuta 2020) oli ruotsalainen radiojuontaja. Hän työskenteli Sveriges Radiossa. Hän jäi eläkkeelle 31. elokuuta 2017. Hän oli osa valintalautakuntaa, joka päätti, mitkä kappaleet osallistuvat Melodifestivalen 2014 -tapahtumaan. Hän oli myös osa Ruotsin musiikkitalon valintalautakuntaa vuodesta 2014 kuolemaansa asti.
Behrendtz oli vuosina 1972–1977 naimisissa elokuvaohjaaja Thomas Samuelssonin kanssa, ja heillä oli kaksi lasta.
Behrendtz kuoli covid-19-tautiin 28. maaliskuuta 2020.
Martinniemen työväentalo

Martinniemen työväentalo oli vuonna 1984 rakennettu Martinniemen Sos.dem. Työväenyhdistys ry:n omistama työväentalo Oulun Martinniemessä. Talo valmistui talkoovoimin, kun aiempi työväentalo oli tuhoutunut palossa. 700 neliömetrin kokoisen liikuntasalin lisäksi rakennuksessa oli kuntosali ja aputiloja.
Rakennus tuhoutui täysin 28. maaliskuuta 2020 syttyneessä tulipalossa. Tätä tulipaloa ennen paikalla ollut työväentalo oli palanut jo aiemmin kahdesti, vuosina 1980 ja 1922.
Paulus Potter

Paulus Potter (1625–1654) oli alankomaalainen eläinmaalari. Mieliaiheena oli nautakarja laitumella. Hän työskenteli Delftissä, Haagissa ja Amsterdamissa.. Hän alkoi uransa varrella liittää kotieläimiä maisemaan ja hänestä tuli taidokas päivänvalovaikutelmien ilmituoja. Vaikka hänen teoksensa ovat enimmäkseen pienikokoisia, on tunnetuin luonnolliseen kokoon maalattu "Nuori härkä" (1647, Haagin museossa).
Philip Francis

Philip Francis (1740–1818) oli englantilainen virkamies ja kirjailija. Palveltuaan virkamiehenä Englannissa Francis nimitettiin 1773 Intian neuvoston jäseneksi, joka tehtävänä oli korkea ja hyväpalkkainen ja jossa toimessa ollessaan hän joutui kovaan riitaan kenraalikuvernööri Warren Hastingsin kanssa ja sai kotiin palattuaan yhdessä Edmund Burken ja Richard Brinsley Sheridanin kanssa hänet asetetuksi syytteeseen. Francis oli 1784–1798 ja 1802–1807 alahuoneen jäsen ja ensimmäisiä, jotka vaativat perinpohjaista parlamentinparannusta. Hän oli vakaumuksellinen whig-puolueen periaatteiden kannattaja. Francis oli tuottelias poliittisten kirjoitusten kirjoittaja. Häntä pidetään myöskin aikanaan suurta huomiota herättäneiden Junius-kirjeiden kirjoittajana.
Okamakkaramato

Okamakkaramato ("Halicryptus spinulosus") on Halicryptidae-heimoon kuuluvan makkaramatolaji, joka voi kasvaa kahdesta kolmeen senttimetrin mittaiseksi. Se on punertavanruskea, nakkia muistuttava mato, jonka sisäelimet voidaan nähdä sen vaalean ihon läpi. Okamakkaramadon etuosassa on pitkittäisiä uurteita ja takaosassa poikittaisia uurteita. Lisäksi sitä peittävät kauttaaltaan kartiomaiset nystyt. Okamakkaramadon kärsä on piikikäs, sen kärjessä on madon suuaukko. Kärsä on sisäänvedettävä ja sitä käyttäen mato myös liikkuu ja saalistaa. Okamakkaramato elää savi-, lieju- tai hiekkapohjalla matalassa ja syvässä vedessä. Itämeressä sitä tavataan alueella Tanskan Suomenlahdelle ja Selkämeren pohjoisosaan asti. Tavallisesti se kaivautuu pohjaan niin, että vain pieniä monisukasmatoja nappaava suuosa jää näkyviin. Okamakkaramato kestää kohtalaisesti veden saastumista, mutta on herkkä happikadon vaikutuksille.
Hidasta elämää

Hidasta elämää on suomalainen hyvinvointiaiheinen verkkojulkaisu ja blogiyhteisö, jonka kirjoittajina toimii bloggareita ja hyvinvoinnin eri osa-alueiden asiantuntijoita. Se aloitti toimintansa Facebookissa vuonna 2007. Hidasta elämää on Suomen seuratuin yhteisö ja seuratuin elämäntyyliaiheinen julkaisija sosiaalisessa mediassa. Sivustolla vierailee keskimäärin 150 000 eri käyttäjää viikossa.
Sivuston omistavat Pequ Nieminen ja Sanna Wikström. Se sai alkunsa Niemisen vuonna 2007 perustamasta Facebook-ryhmästä, jossa käytiin keskustelua hyvinvoinnista ja oman elämänrytmin hidastamisesta. Lokakuussa 2010 Nieminen perusti ryhmän yhteyteen verkkosivuston, johon hänen ex-puolisonsa Wikström tuli kirjoittamaan artikkeleita. Julkaisun suosio kasvoi nopeasti, ja pian he alkoivat saada yhteydenottoja muilta samasta aihepiiristä kiinnostuneilta kirjoittajilta.
Otavan kustantamassa Hidasta elämää -kirjasarjassa julkaistaan sivuston sisällöntuottajien tekemiä kirjoja. Henkiseen kasvuun ja hyvinvointiin suuntautuneita kirjoja on julkaistu vuoden 2022 loppuun mennessä 62 kirjaa. Kirjasarjan menestynein kirja on vuonna 2017 julkaistu Unelmakarttakirja (Sanna Wikström, Otava), jota on myyty 24 000 kpl. Sarjan kirjamyynti ylitti neljännesmiljoonan tammikuussa 2021. Hidasta elämää tekee yhteistyötä myös äänikirjapalvelu Storytelin kanssa, jossa julkaistaan sivuston suosituimpia artikkeleita ja blogikirjoituksia äänimuodossa sekä ohjattuja meditaatioita.
Sisälmyssaari (Pirkanmaa)

Sisälmyssaari on saari Näsijärvessä Länsi-Teiskossa. Matka saarelta Tampereen keskustaan on 53 kilometriä. Saaren korkeus merenpinnasta on 104 metriä.
Hanuel

Hanuel on apokryfikirjoihin kuuluvassa ensimmäisessä Henokin kirjan jakeessa 40:9 mainittava arkkienkeli. Hän on neljäs Jumalan takana seisovista enkeleistä muiden kolmen ollessa Gabriel, Rafael ja Mikael. Hanuel tunnetaan parannuksen ja toivon enkelinä.
Luettelo PlayStation 5 -peleistä

Tämä on luettelo PlayStation 5 -konsolille julkaistavista tai julkaistuista videopeleistä.
Lista.
Yksinoikeus
Maibara

Maibara () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Shigan prefektuurissa. Se sijaitsee Biwajärven rannikolla prefektuurin koillisosassa. Biwajärven alavan rannikkotasangon lisäksi kaupunkiin kuuluu laajoja vuoristoseutuja: pohjoisessa sen alue nousee Ibukivuorelle, etelässä Suzukavuoriin kuuluvalle Ryōzenvuorelle. Idässä se rajautuu Gifun prefektuuriin. Maibarassa on 38 876 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 250,39 neliökilometriä.
Maibara on sijainnut jo vanhastaan tärkeiden liikennereittien yhtymäkohdassa. Edo-kaudella se kehittyi yhtenä Biwajärven satamista. Nykyisen kaupungin alueella sijaitsee myös kolme Nakasendō-tiereitin vanhaa postiasemaa ("shukuba"): Banba-shuku, Samegai-shuku ja Kashiwabara-shuku. 1800-luvun lopulta lähtien Maibara on kehittynyt rautateiden risteysasemana. Merkittäviä elinkeinoja ovat perinteisesti olleet riisin viljely ja Biwajärvellä kalastus. Ibukin alueella tuotetaan pujoa ("mogusa"). Sittemmin seudulle on sijoittunut myös teollisuutta. Kaupunkioikeudet Maibara sai vuonna 2005, kun Ibukin, Maiharan ja Santōn maaseutukaupungit liitettiin yhteen. Uuteen kaupunkiin liitettiin samana vuonna vielä Ōmin maaseutukaupunki. 
Maibaran rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Matsuo-jin ja Kannon-jin buddhalaiset temppelit, jotka on valittu tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Seigan-jin temppeli tunnetaan puutarhastaan. Luonnonnähtävyyksiä ovat Biwajärven rannikon, Ibukivuoren ja Ryōzenvuoren luonnonalueet, jotka kuuluvat Biwajärven puolikansallispuistoon, sekä Mishiman lampi, joka tunnetaan lintujen levähdyspaikkana. Kaupungin alueella on myös kaksi suojeltua "Luciola cruciata" -kiiltomadon esiintymisaluetta. Maibaraa palvelevat suurnopeusjunayhteys Tōkaidō Shinkansen, JR-yhtiöiden Tōkaidō-päälinja ja Hokuriku-päälinja sekä Ōmi-rautateiden päälinja.
Viulukonsertto

Viulukonsertto on konsertto yhdelle tai usealle viulusolistille ja orkesterille. Viulukonsertoissa on yleensä kolme tai neljä osaa. 
Kuuluisia viulukonserttoja ovat säveltäneet muun muassa Bach, Bartók, Beethoven, Brahms, Bruch, Dvořák, Mendelssohn, Mozart, Paganini, Prokofjev, Šostakovitš, Sibelius, Tšaikovski ja Vivaldi.
Aleksander Fredro

Aleksander Fredro (1793–1876) oli puolalainen kreivi ja näytelmäkirjailija. Hän on kirjoittanut suuren määrän Molièren tyylisiä huvinäytelmiä, jotka kuitenkin ovat sisällykseltään ja sävyltään puolalaisia. Huomattavin niistä on "Herra Geldhab". Fredron kootut teokset julkaistiin 1880.
Myös Fredron poika Jan Aleksander Fredro (1829–1891) oli tuottelias huvinäytelmäkirjailija, mutta pintapuolisempi kuin isänsä.
Baba (jumalatar)

Baba tai Bau oli sumerilainen jumalatar ja Lagašin kaupunkivaltion suojelusjumalatar. Hän oli taivaan jumala Anin tytär ja hedelmällisyyden jumala Ningirsun puoliso. Baba on luultavasti ollut alun perin äitijumalatar, ”Äiti Baba”. Vanhan Babylonian aikana hänet tunnettiin parannustaidon jumalattarena, ”mustapäiden naistohtorina”, ja hänet rinnastettiin usein Gulaan. Lagašin kuningas Gudea ylisti Babaa yltäkylläisyyden valtiattareksi.
Andreas Johann Freedericksz

Andreas (Andrei) Johann Freedericksz () , myös Freederiks, (1759–1843) oli venäläinen paroni, marsalkka Potjomkinin adjutantti ja prikaatinkenraali. Hänen vanhempansa olivat paroni Johann (Ivan) Freedericksz (1723-1779) ja Regina Luise Irina Zacharevna Christineck (1735-1821). Heillä oli viisi lasta, joista Andreas oli vanhin. 
Hän oli on tunnettu rettelöistään talonpoikien kanssa lahjoitusmaatilallaan Pyhäjärven Taupilassa. Laittomilla päivätöillä ja veroilla rasitettujen talonpoikain valituksiin vuonna 1785 tuli vastaukseksi ukaasi vuonna 1798, jonka mukaan alioikeudet saivat vallan määrätä verot ja päivätyöt ilman talonpoikien suostumusta, ellei sovintoa saataisi aikaan. Ukaasiin turvaten Freederciksz hankki itselleen erinomaisen edulliset ehdot (”Taupilan kontrahti”), jotka hallitseva senaatti vuonna 1801 vahvisti. Sopimus ja sen perusteella muilla lahjoitustiloilla toimeenpannut verojärjestelyt peruutettiin vasta vähän ennen Viipurin läänin Suomeen liittämistä vuonna 1811.
Perhe.
Paronitar Maria Ivanovna Möller-Sakomelskajan kanssa, joka oli saksalaissyntyisen kenraalin paroni Ivan Ivanovitš Möller-Sakomelskin (alunp. Johann Georg Müller) tytär, hänellä oli neljä lasta:
Valioasun talo

Valioasun talo on vuonna 1929 valmistunut kuusikerroksinen asuin- ja liikerakennus, joka sijaitsee Tampereen ydinkeskustassa, osoitteessa Hämeenkatu 29. Sen rakennutti toimitalokseen Helsingin Osake-Pankki. Rakennuksen nykyinen kutsumanimi viittaa Valioasun tavarataloon, joka toimi tiloissa 1960-luvulta alkaen, aina vuoteen 1991 asti.
Talon on suunnitellut arkkitehti Runar Finnilä vuonna 1928, ja se edustaa aikakaudelle tyypillistä pankkirakennusarkkitehtuuria. Julkisivussa on käytetty kipsikoristeita ja klassismille tunnusomaisia seinä- ja räystäslistoja. Kun talo valmistui, sen koristeellinen tyyli näytti jo vanhanaikaiselta, sillä funktionalismi oli juuri rantautumassa Suomeen.
Valioasun talo on osa valtakunnallisesti merkittävää Hämeenkadun, Hämeensillan ja Keskustorin rakennuskokonaisuutta. Talo on
suojeltu asemakaavalla vuonna 1993. Tampereen kaupungin kaavoitusyksikön mukaan kyseessä on rakennustaiteellisesti ja kaupunkikuvallisesti arvokas kohde.
Skilletin diskografia

Skillet on yhdysvaltalainen kristillinen rockyhtye, joka perustettiin Memphisissä Tennesseessä 1990-luvun puolivälissä. Skilletin musiikkityyli on vaihdellut post-grungen, nu-metallin ja industrial rockin välillä. Pääpaino on kuitenkin ollut raskaassa rockissa. Skillet on julkaissut vuoteen 2016 mennessä kahdeksan studioalbumia ja kaksi livealbumia, live-dvd:n ja kaksi ep:tä sekä lukuisia singlejä. Kahdeksas albumi "Awake" meni sijalle kaksi Billboard 200 -listalla, kun albumia oli myyty 68 000 kappaletta julkaisuviikollaan.
Singlet.
Promosinglet.
' Believe (2009)
Dalfopristiini

Dalfopristiini (C34H50SN4O9) on makrolidi- ja peptidijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä antibioottina useimmiten yhdessä kinupristiinin kanssa. 
Ominaisuudet ja käyttö.
Dalfopristiini on pristinamysiini IIA:n puolisynteettinen johdannainen. Yhdisteen antibioottiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se sitoutuu bakteerien ribosomien 30S-alayksikköön ja estää substraatin kinnittymisen ribosomiin, jolloin myös proteiinisynteesi estyy. Lisäksi dalfopristiinin sitoutuminen muuttaa ribosomin konformaatiota siten, että kinupristiinin sitoutuminen tehostuu. Lääkeaine tehoaa pääasiallisesti grampositiivisiin bakteereihin, muun muassa eräisiin MRSA-kantoihin. Suurin osa gramnegatiivisista bakteereista on dalfopristiinille, vastustuskykyisiä, koska se ei kulkeudu niiden soluseinän läpi. Yhdistettä käytetään seoksena kinupristiinin kanssa ja dalfopristiini osuus seoksessa on 70 massaprosenttia. Seosta käytetään keuhkokuumeen, vaikeiden ihoinfektioiden ja enterokokki-infektioiden hoitoon. Lääkeaine annostellaan ruiskeena suoneen.
Haittavaikutukset.
Tyypillisimmät dalfopristiinin ja kinupristiinin yhdistelmän aiheuttavat haittavaikutukset ovat pistoskohdan kipu ja tulehdus, verisuonten tulehdus ja kipu niveissä ja lihaksissa. Se voi olla myös myrkyllistä maksalle. Aine voi myös vaikuttaa muiden lääkeaineiden aineenvaihduntaan.