tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kutsumus

Kutsumus tarkoittaa sitä, että ihminen kokee palavaa halua suorittaa jotakin itselleen merkitykselliseksi koettua tehtävää. Kutsumukseen liitetään usein toimiminen tietyssä ammatissa tai elämäntavassa, jolla ihminen toteuttaa kutsumustaan. Sanan alkuperäiset juuret tulevat kristillisestä perinteestä, jossa kutsumuksen ajateltiin olevan lähimmäisen palvelemista Jumalan kutsusta. Nykyään sanaa käytetään kuitenkin myös ilman hengellistä merkitystä. 
Uskonnollinen merkitys.
Sanan lähtökohtana pidetään apostoli Paavalin tekstejä (1 Kor. 7:20). Katolisessa kirkossa kutsumus tarkoitti papin tehtäviin hakeutumista ja tehtävässä toimimista. Kirkollisessa sanastossa esiintyy edelleen vokaation käsite, joka käsittää Jumalan antaman kutsun kirkolliseen työhön.
Suomessa kutsumuksen käsite on tullut tutuksi Martti Lutherin tulkitsemana. Luterilaisen näkemyksen mukaan kutsumus ei liity pelkästään papin tehtäviin, vaan kaikki työ on Jumalan edessä yhtä arvokasta. Lutherin käsityksen mukaan kutsumus määrittelee ihmisen paikan ja tehtävän oman yhteisönsä jäsenenä. 
Maallinen merkitys.
Maallisena käsitteenä kutsumus liittyy tieteenaloista mielenfilosofiaan ja sosiaalipsykologiaan. Kutsumuksen voi ymmärtää omaa identiteettiä tukevaksi sitoutumiseksi ja tunnepohjaiseksi kiinnittymiseksi itselleen merkitystä ja arvoa tuovaan tehtävään. 
Kutsumus muodostuu erilaisista kerroksista, jotka voivat vaihdella elämäntilanteen myötä.
Kutsumus voi samanaikaisesti olla yhtä tai useampaa seuraavista:
1) Koko elämänmittainen tehtävä, tai koko elämänpiirin kattava suuri teema, jonka eteen työskentelemällä vaikutetaan myös seuraaviin sukupolviin. Esimerkiksi lääkärin kutsumus katsotaan työtyytyväisyyttä lisääväksi asiaksi.
2) tiettyyn elämänvaiheeseen liittyvä, esim. lasten kasvattaminen aikuiseksi
3) hetkeen liittyvä kutsumus, jossa olennaista on läsnä oleminen ja oman sen hetkisen tehtävän hoitaminen, esim. sairaan ihmisen hoitaminen
Phoebis sennae

Phoebis sennae on kaaliperhosiin kuuluva perhoslaji. Se on yleensä keltainen, ja sen siipien kärkiväli on 4,8–6,5 cm. Sitä tavataan Amerikassa Kanadan eteläosista Argentiinan eteläosiin.
Ulkonäkö ja koko.
"P. sennae" -lajin aikuisten yksilöiden siipien kärkiväli on 4,8–6,5 senttimetriä. Aikuiset ovat yleensä kirkkaankeltaisia, mutta joskus naaraiden kesämuodot ovat haaleampia tai jopa valkoisia. Naaraan siipien reunoissa on epäsäännölliset mustat reunat ja etusiiven yläpuolella musta täplä. Takasiipien alapinnalla puolestaan on molemmilla sukupuolilla kaksi hopeista täplää, joiden reuna on vaaleanpunainen.
Munat ovat ensin kermanvärisiä mutta muuttuvat oransseiksi. Toukkia on kahta värivariaatiota. Toisten toukkien pääväri on vihreä. Niiden kyljissä on keltainen viiva, sinisiä täpliä ja selkäpuolella pieniä sinisiä pisteitä, joissa on mustia sukasia. Pääsääntöisesti kukkia syövät toukat ovat puolestaan keltaisia, ja niillä on mustia raitoja. Kotelo on joko vihreä tai vaaleanpunainen, ja siinä on keltaisia viivoja.
Levinneisyys ja elinympäristö.
"P. sennae" on levinnyt lähes koko Amerikan mantereelle. Sitä tavataan aina Etelä-Amerikan eteläkärjestä Kanadan eteläosiin. Kanadassa asti sitä esiintyy kuitenkin pääsääntöisesti vain vaellusvuosina.
Vaellusaikana lajia voidaan käytännössä tavata kaikista mahdollisista elinympäristöistä. Lisääntymiskaudella ne kuitenkin keskittyvät avoimille alueille, mistä löytyy toukkien isäntäkasveja ja mettä.
Severi Seppänen

Severi Edvard Seppänen (28. maaliskuuta 1917 Pietari – 17. maaliskuuta 1982) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli usean operetti- ja laulunäytelmän pääroolin ja teki lukuisia elokuva-, televisio- ja radiorooleja.
Ura.
Severi Seppäsen vanhemmat olivat puuseppämestari Johan Henrik Seppänen ja Maria Prosevitz. Hän opiskeli Viipurin, Jyväskylän ja Hämeenlinnan musiikkiopistoissa. Seppänen oli mukana Rosi Rinteen kiertueella 1945–1946, mitä seurasi liuta teatterikiinnityksiä: Jyväskylän Työväen Teatteri 1946–1948, Lahden kaupunginteatteri 1948–1949, Helsingin Ympäristöteatteri 1949–1951, Jyväskylän Työväen Teatteri 1951–1955 ja Hämeenlinnan kaupunginteatteri 1955–1957. Vuodesta 1957 alkaen Seppänen työskenteli vapaana taiteilijana. Hän näytteli muun muassa Teatteri Jurkassa. Vuodesta 1968 hän työskenteli Radioteatterin järjestäjänä.
Seppäsen näyttämötehtäviä olivat muun muassa Lingleyn rooli näytelmässä "Yli ulapan" ja marsalkan rooli Victorien Sardoun komediassa "Rouva Suorasuu". Aleksis Kiven klassikkoromaaniin perustuvassa näytelmässä "Seitsemän veljestä" Seppänen tulkitsi Aapon osan. Serpin epookkikomediassa "Katupeilin takana" Seppäsellä oli huikentelevaisen Jalle-sedän rooli. William Shakespearen tragediassa "Hamlet" hän näytteli Rosencranzia.
Severi Seppänen näytteli noin 40 fiktio- ja dokumenttielokuvassa 1950- ja 1960-luvuilla. Hänen roolinsa olivat enimmäkseen sivuosia ja noin puolet niistä jäi kreditoimatta. Vuonna 1956 Seppänen näytteli lääkärin roolin Matti Kassilan palkitussa draamassa "Elokuu". Vuonna 1959 hän näytteli rakennusmestari Sartimon roolin Yrjö Nortan rikoselokuvassa "Kolmas laukaus". Kassilan rikoselokuvassa "Kaasua, komisario Palmu!" (1961) Seppäsellä oli hovimestarin rooli. Valentin Vaalan viimeisessä näytelmäelokuvassa "Totuus on armoton" (1963) Seppäsellä oli nuohooja Lehtimäen rooli.
Sirkka Metsäsaaren ohjaamassa ja Teatteri Jurkan esittämässä tragikomediassa "Prinssi Maxie" Seppänen näytteli nimiroolin. Näytelmä esitettiin Mainos-TV:n Aitiopaikalla lokakuussa 1966.
Seppäsellä oli kreditoimaton rooli uhtualaisena Suomen ensimmäisessä kokoillan värielokuvassa "Juha" (1956). Hän näytteli kreditoimattomana myös elokuvissa "Kaunis Kaarina" (1955), "Ei ruumiita makuuhuoneeseen" (1959) ja "Tähdet kertovat, komisario Palmu" (1962). Liana Kaarinan tähdittämässä eroottisessa trillerissä "Kuu on vaarallinen" (1961) Seppänen vilahti miehenä, joka heittää ensimmäisen kohtauksen alussa päähenkilön Elsin ulos.
Severi Seppänen näytteli myös erinäisissä kuunnelmissa, kuten "Tuntematon sotilas", jossa hänellä oli sotamies Suen Tassun rooli.
Muuta.
Severi Seppänen oli lyhyen aikaa aviossa näyttelijä Aila Silventoisen kanssa. Liitto alkoi 1947 ja päättyi eroon 1949. Vuonna 1955 Seppänen avioitui näyttelijä Mirja Kariston kanssa.
Topseilvellinki

Topseilvellinki on satakuntalainen perinneruoka, makea ja lämmin jälkiruoka, joka on keitetty riisistä, fariinisokerista, kuivatuista luumuista ja rusinoista ja suurustettu kiisselimäiseksi perunajauholla. Se on nimetty lapskoussin ohella Rauman pitäjäruoaksi. 
Topseilvellinki tarjotaan perinteisesti pannukakun kanssa. Tarinan mukaan meripojat saatiin kiipeämään purjelaivan mastoon topseilvellingin voimalla.
Timber Sycamore

Timber Sycamore oli CIA:n johtama salainen asehankinta- ja koulutusohjelma, jonka avulla rahoitettiin ja aseistettiin Syyrian sisällissodassa Syyrian hallitusta vastaan taistelleita joukkoja. Ohjelma käynnistettiin vuodenvaihteessa 2012–2013, mutta jo sitä ennen CIA toimitti Syyriaan aseita muun muassa Libyasta. CIA:n ohella toimintaa tukivat Saudi-Arabian ja Ison-Britannian tiedustelupalvelut. Vuonna 2017 Yhdysvallat ilmoitti, että Timber Sycamore lakkautetaan.
Verkkosivusto "Salonin" mukaan Saudi-Arabia on aseistanut Syyrian kapinallisia miljardien dollareiden arvosta. Samoin Qatar, Turkki ja Jordania ovat tukeneet kapinallisia rahallisesti. Yhdysvaltain viranomaiset ovat epäilleet, että osa aseistetuista ryhmistä on ollut sidoksissa Al-Qaidaan. Aseita on päätynyt Al-Nusran rintamalle sekä Islamilaiselle valtiolle, jonka riveissä on ollut CIA:n kouluttamia taistelijoita.
Yhdysvaltain ja Jordanian viranomaisten mukaan Jordanian tiedustelupalvelun virkailijat ovat varastaneet aseita miljoonien dollarien arvosta ja myyneet ne pimeille markkinoille.
Alexandre de Lameth

Alexandre Théodore Victor de Lameth (28. lokakuuta 1760 Pariisi – 18. maaliskuuta 1829 Pariisi) oli ranskalainen kreivi ja tärkeä poliittinen vaikuttaja Ranskan suuren vallankumouksen alkuvaiheessa.
Lameth osallistui vapaaehtoisena Amerikan vapaussotaan kahden veljensä kanssa. Hän jatkoi sotilasuraansa Ranskassa ja sai vuonna 1785 nimityksen ratsuväkirykmentin everstiksi. Lameth osallistui aatelin edustajana vuoden 1789 säätyjen yleiskokoukseen, ja liittyi 25. kesäkuuta kolmannen säädyn edustajien muodostamaan perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen. Lameth osallistui ihmis- ja kansalaisoikeuksien julistuksen laatimiseen ja feodalismin kumoamiseen. Hän muodosti kansalliskokouksessa yhdessä Antoine Barnaven ja Adrien Duportin kanssa niin sanotun triumviraatin, joka vaikutti monien päätösten syntyyn. He esimerkiksi torjuivat syyskuussa 1789 hankkeen kaksikamarisen parlamentin perustamisesta. Vähitellen he kuitenkin huolestuivat vallankumouksen radikalisoitumisesta ja ryhtyivät keväällä 1791 hovin salaisiksi neuvonantajiksi suojellakseen perustuslaillista monarkiaa. Hovi rahoitti heidän julkaisemaansa "Logographe"-sanomalehteä.
Lameth erosi perustuslaillisten monarkistien mukana jakobiiniklubista heinäkuussa 1791 ja oli yksi feuillanttien klubin perustajajäsenistä. Hän ei ollut vaalikelpoinen syksyllä 1791 valittuun lakiasäätävään kansalliskokoukseen, mutta vaikutti vielä politiikkaan feuillanttien klubin kautta. Vallankumoussodan puhjettua keväällä 1792 Lameth liittyi upseerina Ranskan pohjoiseen armeijaan. Monarkian kukistamisen jälkeen hän pakeni yhdessä kenraali La Fayetten kanssa maasta elokuussa 1792. He pyrkivät Amerikkaan, mutta jäivät itävaltalaisten vangeiksi. Oltuaan kolme vuotta sotavankeudessa Olmützin linnoituksessa Lameth asettui 1796 Hampuriin, jossa hän toimi liikemiehenä. Hän palasi Ranskaan Napoleonin aikana vuonna 1800 ja toimi vuosina 1802–1815 eri departementtien prefektinä. Lameth vaikutti liberaalin opposition jäsenenä vielä Ludvig XVIII:n ja Kaarle X:n valtakausilla. Hän kuului edustajainkamariin vuosina 1820–1823 ja vuodesta 1827 kuolemaansa asti.
Alexandre de Lamethin veli oli poliitikko Charles de Lameth.
Piina (vuoden 1977 elokuva)

Piina on Eeli Aallon ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1977.
Elokuvassa tutustutaan kuvanveistäjä ja taidemaalari Alpo Jaakolan ajatuksiin ja taiteeseen.
Palkinnot.
Elokuva voitti parhaan televisioelokuvan Jussi-palkinnon vuonna 1977.
2-metyylitetrahydrofuraani

2-Metyylitetrahydrofuraani (C5H10O) on heterosyklinen, eettereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään liuottimena.
Ominaisuudet.
2-Metyylitetrahydrofuraani on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja hyvin moniin orgaanisiin liuottimiin. Liukoisuus veteen pienenee lämpötilan noustessa. 2-Metyylitetrahydrofuraani liuottaa useita orgaanisia yhdisteitä ja sen liuotinominaisuudet ovat verrattavissa tetrahydrofuraaniin ja dietyylieetteriin. Näihin verrattuna sen sulamispiste on kuitenkin alempi ja kiehumispiste korkeampi. 2-Metyylitetrahydrofuraani ei ole myöskään yhtä myrkyllistä kuin tetrahydrofuraani.
Valmistus ja käyttö.
2-Metyylitetrahydrofuraania valmistetaan uusiutuvista raaka-aineista. Biomassasta voidaan valmistaa furfuraalia, josta vedyttämällä saadaan 2-metyylifuraania ja edelleen 2-metyylitetrahydrofuraania. Katalyyttinä käytetään nikkeliä. Toinen valmistustapa on levuliinihapon syklisointi happamissa olosuhteissa, muodostuneen tuotteen vedytys ja kondensaatio rengasrakenteiseksi eetteriksi.
2-Metyylitetrahydrofuraania käytetään liuottimena orgaanisen kemian synteeseissä, erityisesti organometallireagensseja käyttävissä reaktioissa. Etuna esimerkiksi tetrahydrofuraaniin verrattuna on vähäisempi vesiliukoisuus, mikä helpottaa tuotteen puhdistamista, helpompi liuottimen kuivattavuus, laajempi nestemäisen olomuodon lämpötila-alue ja valmistus uusiutuvista raaka-aineista. Ainetta voidaan käyttää liuottimena myös litiumioniakuissa. Yhdiste on tetrahydrofuraania kalliimpaa
Adrien Duport

Adrien Jean-François Duport (myös muodossa Du Port; 5. helmikuuta 1759 Pariisi – 15. elokuuta 1798 Appenzell, Helvetian tasavalta (Sveitsi)) oli ranskalainen juristi ja merkittävä poliittinen vaikuttaja Ranskan suuren vallankumouksen alkuvaiheessa.
Duport oli ennen vallankumousta juristina Pariisin parlamentissa. Hänet valittiin aatelin edustajana vuoden 1789 säätyjen yleiskokoukseen, ja hän liittyi 25. kesäkuuta kolmannen säädyn edustajien muodostamaan perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen. Hän vaikutti kansalliskokouksessa keskeisesti varsinkin uuden oikeusjärjestelmän (tuomarit, valamiehistöt) luomiseen "ancien régimen" tilalle. Duport muodosti yhdessä Antoine Barnaven ja Alexandre de Lamethin kanssa kansalliskokouksessa niin sanotun triumviraatin, joka oli vaikutusvaltainen päätöksenteossa. Kevääseen 1791 mennessä he alkoivat kuitenkin huolestua vallankumouksen radikalismista ja ryhtyivät salaa hovin neuvonantajiksi suojellakseen perustuslaillista monarkiaa. Duport oli yksi perustuslaillisten monarkistien muodostaman feuillanttien klubin perustajajäsenistä. Hän oli myös perustuslakia säätävän kansalliskokouksen puhemiehenä kaksi viikkoa helmikuussa 1791.
Duport nimitettiin vuonna 1791 Pariisin rikostuomioistuimen presidentiksi. Hän pakeni Englantiin pian elokuussa 1792 tapahtuneen monarkian kukistumisen jälkeen, mahdollisesti Georges Dantonin salaisella avulla. Duport palasi Ranskaan vuoden 1794 thermidorin vallankaappauksen jälkeen, mutta pakeni uudelleen maasta syyskuussa 1797 fructidorin vallankaappauksen jälkeen. Hän kuoli seuraavana vuonna Sveitsissä vain 39-vuotiaana.
Rantakala

Rantakala on suomalainen perinneruoka, yksinkertainen lämmin ruoka vedessä keitetystä kalasta. 
Helpoimmillaan peratut kalat vain keitetään hiljalleen vähässä suolavedessä noin 15 minuutin ajan. Rantakala yleistyi aikoinaan sisävesikalastajien keskuudessa helposti ja nopeasti valmistettavana ruokana heidän työssä ollessaan. Rantakala kypsyi nopeasti valurautapadassa nuotiolla. Yleisimpiä rantakalaan käytettäviä kaloja ovat järvikalat kuten muikku, ahven ja made. Turun saariston Rymättylässä rantakalaa on tehty silakasta ja merivedestä, johon ei tarvitse lisätä edes suolaa.
Rantakalasta on monia muunnelmia eri puolilla Suomea. Alkuperäiseen rantakalaan laitetaan kalan lisäksi vain vettä, suolaa ja nokare voita. Nykyään rantakalaa muunnellaan usein kalakeittomaiseksi lisäämällä perunaa sekä mausteita kuten maustepippuria, sipulia, tilliä ja ruohosipulia. Ruisleivän paloja voidaan laittaa keiton päälle maustumaan.
Savonranta-päivien yleisölle Savonlinnassa rantakalaa tehdään vuosittain suuri määrä muikuista, muina aineina tilli, sipuli ja voi. Ruoka syödään sellaisenaan ilman perunoita tai muita lisukkeita.
Rantakala on Pohjois- ja Ylä-Savon sekä Etelä-Karjalan maakuntaruoka sekä Joutsan, Konneveden, Riistaveden ja Uukuniemen pitäjäruoka.
Masako (keisarinna)

Masako, Japanin keisarinna (koko nimi , s. 9. joulukuuta 1963 Tokio) on Japanin keisarin Naruhiton vaimo.
Tausta.
Edellisen keisarinnan Michikon lisäksi Masako on ainoa Japanin aateliston ulkopuolelta tuleva keisarinna. Masakon isä, Hisashi Owada, toimi diplomaattina, minkä vuoksi Masako vietti osan lapsuudestaan muun muassa Venäjällä.
Masako valmistui Harvardista vuonna 1985 pääaineenaan taloustiede. Hän seurasi isänsä jalanjäljissä ja alkoi luoda uraa diplomaattina läpäistyään ulkoministeriön diplomaattikokeen vuonna 1987. Aluksi hänet komennettiin Oxfordiin, mutta vuonna 1990 hän palasi Japaniin ja johtuen hyvästä kielitaidostaan hänelle annettiin käännettäväksi erilaisia diplomaattisia tekstejä. Masako jätti työnsä Japanin ulkoministeriössä vuonna 1993 aloittaessaan suhteensa Naruhiton kanssa.
Elämä keisarillisessa perheessä.
Masako ja Naruhito tapasivat Espanjan prinsessan järjestämillä teekutsuilla vuonna 1986. Masakon kerrotaan aluksi jännittäneen keisarilliseen perheeseen naimista.
Keisaripariskunnalla on yksi tytär, Aiko, joka on syntynyt 2001. Masako kärsi keskenmenon 1999.
Kun Naruhito virallisesti otti vastaan keisarin arvomerkit keskiyöllä 1. toukokuuta 2019, Masako, tai kukaan muukaan keisarilliseen perheeseen kuuluva nainen, ei ollut paikalla perinteiden vuoksi. 
Mielenterveys.
Masakolla on todettu olevan eritasoisia mielenterveydellisiä ongelmia siitä saakka, kun hän meni naimisiin Naruhiton kanssa. Yhdeksi ongelmien taustaksi mainitaan se, ettei keisariperheelle koskaan syntynyt poikaa, joka voisi periä isänsä valtaistuimen. 
Vuonna 2004 silloinen kruununprinssi kertoi, että "pakko luopua urastaan ja persoonallisuudestaan" ovat aiheuttaneet ongelmia Masakolle. Noihin aikoihin hänelle kehittyi stressiin liittyvä sairaus, minkä vuoksi hän katosi julkisuudesta yli vuosikymmeneksi. 
Vuonna 2018 Masako avautui epävarmuudestaan, joka liittyi keisarinnaksi tulemiseen, mutta kertoi kuitenkin olevansa sitoutunut palvelemaan Japanin kansalaisia.
Vuonna 2006 australialainen toimittaja Ben Hills julkaisi kirjan "Princess Masako: Prisoner of the Chrysanthemum Throne". Kirja kertoo Masakon läpikäymästä elämänmuutoksesta ja matkan varrella ilmenneistä ongelmista. Japanin viranomaiset pyrkivät aluksi estämään kirjan julkaisun.
Vakava

Vakava eli valtakunnallinen kasvatusalan valintayhteistyöverkosto on yliopistollisten kasvatusalojen Vakava-valintakoetta toteuttava verkosto. Vakava-hankkeessa on vuosittain mukana useita yliopistoja ja koulutusohjelmia, esimerkiksi vuonna 2019 Vakavassa mukana olevia yliopistoja on seitsemän ja hakukohteita 35. Kasvatusalan koulutusten yhteinen Vakava-koe järjestetään keväisin, ja se pohjautuu kirjalliseen ennakkomateriaaliin sekä koetilanteessa mahdollisesti jaettavaan lisäaineistoon. Osaan Vakava-koulutuksista sisältyy soveltuvuuskoe, johon hakijat kutsutaan Vakava-kokeen pistemäärän perusteella.
Historiaa.
Vakava-hankkeen luomisen lähtökohtana oli pitkään jatkunut keskustelu erityisesti luokanopettajakoulutuksen opiskelijavalintojen perusteista. Keskustelun taustalla oli myös opetusministeriön huoli siitä, että uusilla ylioppilailla kestää vuosia päästä yliopistoon. Luokanopettajakoulutuksen opiskelijavalinnoissa oli saanut lisäpisteitä muun muassa työkokemuksesta, mikä heikensi uusien ylioppilaiden mahdollisuuksia päästä koulutukseen. Vakava-hankkeella haluttiin vahvistaa uusien ylioppilaiden mahdollisuuksia koulutukseen pääsyyn. Kirjallinen Vakava-koe korvasi aikaisempina esivalintatekijöinä olleet ylioppilastodistuksen ja työkokemuksen. Tarkoituksena oli myös syventää yhteistyötä valintakokeiden yhtenäisessä kehittämisessä koko kasvatusalalla.
Vakava-hanke sai ensimmäisen virallisen toimeenpanonsa vuonna 2006, jolloin se sai opetusministeriöltä rahoituksen yliopistollisten kasvatusalojen valintakoekäytänteiden kehittämiseksi. Vuosi 2006 oli hankkeelle pilottivuosi, jolloin koulutusohjelmat saivat mahdollisuuden osallistua opiskelijavalintaan, jossa oli mukana kirjallinen valintakoe, mutta edelleen myös aikaisempaan esivalintajärjestelmään perustuneita asioita. Vuodesta 2007 alkaen Vakava-kokeella on ollut vakiintunut asema yliopistollisten kasvatusalojen valintakokeena.
Koekäytännöt.
Vakava-kokeen tarkoituksena on arvioida yliopistollisissa kasvatustieteen koulutuksissa vaadittavia akateemisia opiskelutaitoja. Koe perustuu kirjalliseen ennakkomateriaaliin, joka sisältää kasvatustieteiden näkökulmaan liittyviä artikkeleita, sekä mahdolliseen koetilanteessa jaettavaan lisäaineistoon. Kokeen muoto on soveltava monivalintakoe. Vakava-koe järjestetään keväisin Helsingissä, Joensuussa, Turussa, Raumalla, Tampereella, Rovaniemellä, Jyväskylässä ja Oulusa. Hakija voi osallistua kokeeseen millä tahansa edellä mainituista paikkakunnista, riippumatta siitä, minkä paikkakunnan koulutukseen hän on hakeutunut.
Mukana olevat koulutukset.
Vakavassa ovat mukana seuraavat koulutukset:
Jean Joseph Mounier

Jean Joseph Mounier (12. marraskuuta 1758 Grenoble – 26. tammikuuta 1806 Pariisi) oli ranskalainen juristi ja merkittävä poliittinen vaikuttaja Ranskan suuren vallankumouksen alkuvaiheessa vuonna 1789.
Mounier oli grenoblelaisen vaatetehtailijan poika. Hän valmistui vuonna 1779 lakimieheksi ja pääsi vuonna 1783 tuomariksi. Hän tutustui opiskeluaikanaan tulevaan kollegaansa Antoine Barnaveen. Mounier työskenteli Grenoblen maistraatissa ennen vallankumousta ja esiintyi esivallankumouksen aikana vuosina 1788–1789 parlamenttien (uudistuksia jarruttaneiden tuomioistuinten) arvostelijana. Hän laati paikallisten asukkaiden puolesta valituskirjelmiä ("cahiers de doléances") vuoden 1789 säätyjen yleiskokouksen käsiteltäviksi, ja hänet myös valittiin kolmannen säädyn edustajaksi. Kolmannen säädyn edustajien julistauduttua kansalliskokoukseksi juuri Mounier ehdotti 20. kesäkuuta 1789 Versailles’ssa kuuluisan pallohuoneen valan vannomista, jotta Ranskalle saataisiin säädettyä perustuslaki. Hänet valittiinkin kansalliskokouksen perustuslakikomitean puheenjohtajaksi.
Mounier kuului kansalliskokouksessa varovaisimpien uudistajien ryhmään, niin sanottuihin monarkisteihin, jotka kannattivat hylätyksi tulleita ehdotuksia kaksikamarisesta edustuslaitoksesta ja kuninkaan ehdottomasta veto-oikeudesta lainsäädäntöön. Hänet valittiin syyskuun 1789 lopulla kansalliskokouksen puhemieheksi, mutta hän jätti paikkansa jo 8. lokakuuta järkytyttyään tavasta, jolla Versailles’hin marssineet väkijoukot kohtelivat kuningas Ludvig XVI:ta ja tämän perhettä, sekä vastustettuaan päätöstä siirtää kansalliskokous Pariisiin. Mounier palasi aluksi kotikaupunkiinsa Grenobleen, mistä hän siirtyi toukokuussa 1790 maanpakoon Sveitsiin. Hän palasi Ranskaan vasta Napoleonin aikana vuonna 1801. Napoleon nimitti hänet prefektiksi ja vuonna 1805 Ranskan valtioneuvoston jäseneksi. Mounierin poika Claude sai myöhemmin Napoleonilta paronin arvon.
Mounierin tunnetuin teos on Sveitsissä vuonna 1792 julkaistu "Recherches sur les causes qui ont empêché les Français de devenir libres".
Klaukkalan Matkakeskus

Klaukkalan Matkakeskus on Nurmijärven Klaukkalassa sijaitseva matkakeskus. Matkakeskus valmistui vuonna 2018 ja se otettiin käyttöön 1. tammikuuta 2019.
Matkakeskuksessa on linja-autoasema, jossa on 6 laituria matkustajia odottaville, ja 6 vuoroaan odottaville linja-autoille. Matkustajille on katokset, katokset pyörille, sekä ajankohtaista tietoa välittävät näyttötaulut. Remontin alla olleiden Klaukkalantien jalankulun ja pyöräilyn väylien kaksi pysäkkiä on uusittu. Matkakeskuksen viereen tulevan kerrostalon kivijalkaan tulee Matkahuollon toimipiste, sekä odotustilaa matkustajille.
Matkakeskuksella on maksuton liityntäpysäköinti, jossa on invapaikkoja, noin 64 autopaikkaa, ja mopopaikkoja. Matkahuollon toimipiste toimii väliaikaistiloissa, kunnes uudet tilat viereen rakentuvaan kerrostaloon saadaan valmiiksi.
Linja-autoaseman yhteydessä on myös muutama taksitolppa.
Matkakeskuksen alle on varattu tilaa mahdolliselle rautatieasemalle, joka on mahdollista toteuttaa osana Vantaankosken radan jatkoksi suunniteltua Klaukkalan rataa.
Bangladeshin pääministeri

Bangladeshin pääministeri on Bangladeshin hallituksen pää. Bangladeshin presidentti nimittää pääministeriksi parlamentin suurimman puolueen puheenjohtajan.
Pääministeri käyttää maassa suurinta toimeenpanovaltaa. Presidentin tehtävä on lähinnä seremoniallinen.
Pastuskeri

Pastuskeri (myös Bastuskeri, ) on Selkämerellä Porin edustalla sijaitseva saari, joka on maankohoamisen vuoksi kasvanut kiinni pohjoispuolella sijaitsevaan Anttooran saareen. Anttooran lisäksi Pastuskeristä on maantieyhteys myös eteläpuolella sijaitsevaan Lampaluotoon. Porin keskustaan saaresta on matkaa noin 30 kilometriä. Vuonna 2016 Pastuskerissa oli 12 asukasta.
Aikaisemmin Ahlaisten kuntaan kuulunut Pastuskeri asutettiin vakituisesti vuonna 1695. Saaressa sijaitsevat tilat ovat alun perin vanhoja luotsitiloja. Pastuskerissa on Suomen Punaisen Ristin Satakunnan piirin omistama Koivuniemen leirikeskus. Sen 1800-luvulta peräisin oleva päärakennus on rakennettu saaressa toimineen luotsiaseman käyttöön.
Cryptocarpus pyriformis

Cryptocarpus pyriformis on ihmekukkakasvien heimoon kuuluva pensasmaisesti kasvava kasvilaji. Sitä tavataan Keski- ja Etelä-Amerikan rannikoilla ja kuivilla alangoilla.
Kuvaus.
"C. pyriformis" on pystynä tai suikertavasti kasvava pensas. Sen varsi haarautuu useisiin oksiin, joissa on lyhyttä ja tahmeaa karvaa. Lehtiasento on vuorottainen, ja lehdet ovat puikeista herttamaisiin. Lehdet ovat noin 3–5 senttimetriä pitkä.
Kukat ovat tiiviissä huiskiloissa. Niiden verhiö on kellomainen ja väriltään valkoinen ja osin vihertävä. Heteitä on yleensä viisi. Hedelmä on päärynänmuotoinen pähkylä, joka on noin 1,5 millimetriä pitkä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
"C. pyriformis" kasvaa Amerikan mantereella Ecuadorissa, Perussa, Boliviassa ja Meksikon Oaxacan osavaltiossa sekä Galápagossaarilla. Sen elinympäristöä ovat rannikot ja kuivat alankoalueet.
Sesuvium edmonstonei

Sesuvium edmonstonei on päivikkikasveihin kuuluva kasvilaji, joka kasvaa kotoperäisenä Galápagossaarilla. Se on yleinen saariston kivi- ja hiekkarannoilla, ja se kasvaa usein tiheinä mattoina.
Kuvaus.
"S. edmonstonei" on monivuotinen ruohovartinen kasvi, joka kasvaa melko matalana. Varsi on mehevä ja suomujen peittämä. Lehtiasento on vastakkainen, ja mehevät lehdet ovat yleensä kolme senttimetriä pitkiä ja kapean vastapuikeita.
Kukkien verhiö on valkoinen ja viisiliuskainen. Liuskat ovat noin kuusi millimetriä pitkiä. Hedelmä on munanmuotoinen kota. Mustia siemeniä on lukuisia.
Levinneisyys ja elinympäristö.
"S. edmonstonei" on Galápagossaarten kotoperäinen kasvi, ja sitä kasvaa useiden saarten rantavyöhykkeellä. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto pitää sitä elinvoimaisena, koska se on yleinen kautta levinneisyysalueensa.
"S. edmonstonei" kasvaa usein tiheinä mattoina kivi- tai hiekkamaastossa.
Veikko Lampola

Frans Veikko Sakari Lampola (28. lokakuuta 1910 Kuorevesi – 2. tammikuuta 2003 Helsinki) oli juristi ja Valtiontalouden tarkastusviraston pääjohtaja.
Veikko Lampolan vanhemmat olivat tuomiokapitulin asessori Frans Oskar Lampola ja Naemi Bergroth ja puoliso vuodesta 1940 Alice Samuelsson. Lapset Riitta-Liisa, Sakari. Lampola tuli ylioppilaaksi 1929 ja suoritti yleisen oikeustutkinnon 1934. Varatuomarin arvon hän sai 1940. Hän oli nuorempi säästöpankkien tarkastaja 1939–1943 ja vanhempi 1944, valtiokonttorin ylikamreeri Lampola oli 1945–1946 ja johtaja 1947–1959. Valtiontalouden tarkastusviraston pääjohtajana hän toimi vuosina 1960–1973. Lampola oli myös useiden valtion toimikuntien ja komiteoiden jäsen tai puheenjohtaja.SVR K, VR 3 ja 4, VR4tlk, Majuri 68
Fetissi vodoun-uskonnossa

Fetissi vodoun uskonnossa on tavallisesti valmistettu esine, jossa on henkiä tai voimia, jotka liittyvät asiaankuuluviin rituaaleihin vodounissa. 
Monet fetissit koostuvat aineksista, jotka luovuttavat energiaa. Niissä on usein muun muassa tiettyjä kiviä, sarvia, tassuja, hampaita, luita, kynsiä, avaimia, pillejä, tukkaa, lukkoja, eläinten nahkaa, mutta myös maata ja vastaavia ”epäpuhtaita”, mutta vaikuttavia aineksia.
Fetissit toreilla.
Fetissejä myydään Länsi-Afrikassa usein toreilla, joissa myymälän päydän muiden tavaroiden joukossa voi olla myytävänä fetissejä, esimerkiksi kiviä, rautaesinetä, oksia tai puunpalasia. 
Fetissejä myydään myös suurilla toreilla (Le Marché aux Fétiches), kuten Lomen Akodessewan fetissitorilla tai Cotonoun Grand Marché de Dantokpalla. 
Historia.
Aikoinaan asiakkaiden täytyi konsultoida kotona jumalien kanssa paikallisten fetissipappien avustuksella ja sen jälkeen matkustaa toreille ostamaan jumalien vaatimia tavaroita. Vuonna 1863 fetissimarkkina modernisoitui, kuin perustettiin uskonnollisia mietiskelypaikkoja kaupallisten myyntipöytien yhteyteen, jolloin vodoun-kauppa tuli yksivaiheiseksi. 
Nykyisin ihmiset tulevat markkinoille ja poimivat mitä tahansa kalloista ja sarvista karvoitettuihin vuotiin tai puuteroituihin liskoihin tai hyönteisiin, jotka tukevat siunauksissa ja rituaaleissa, ja auttavat ihmisiä kaikenlaisiin asioihin. Esimerkiksi Akodessewan suuri fetissitori Lomessa, Togossa tarjoaa lääkehoitoa, toiveita erityisiin voimiin, tai halua voittaa rakastettunsa puolelleen.
Murha Sandhamnissa

Murha Sandhamnissa on ruotsalainen tv-sarja, joka perustuu Viveca Stenin dekkareihin. Pääosissa ovat Alexandra Rapaport ja Jakob Cedergren. Keskuspaikkana on Tukholman saaristossa sijaitseva Sandhamnin saari, jossa sarjan rikostarkastaja Thomas Andreasson ja juristi Nora Linde ratkovat murhia.
Juoni.
Dekkarin pääosassa Alexandra Rapaport esittää juristi Nora Lindeä. Nora Linde on saaren pitkäaikaisia kesäasukkaita. Sarjan toinen päähenkilö on nuori poliisi Thomas Andreasson (Jakob Cedergren). Sarjassa kuvataan Tukholman saaristoa kesällä auringon paistaessa.
Anu Jaantila

Anu Jaantila (s. 1957 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja kääntäjä. 
Jaantila on pitkään työskennellyt Ylessä. Vuodesta 2011 lähtien hän on toiminut musiikkitoimittajana.
Ohrakirppa

Ohrakirppa ("Phyllotreta vittula") on lehtikuoriaisten ("Chrysomelidae") heimoon ja juovakirppojen ("Phyllotreta") sukuun kuuluva viljelykasvien tuholaislaji. Ohrakirppa on kooltaan 1,8–2,3 mm ja perusväriltään musta ja keltainen, jalat keltaiset tai ruskehtavat.
Ohrakirpat ovat Suomessa kirpoista viljoille suurimpia tuhoja aiheuttava laji. Ne vioittavat viljan oraita syömällä niihin reikiä, jolloin viljan yhteyttävä lehtipinta-ala vähenee ja haihdutus lisääntyy. Ohrakirpan voi sekoittaa melko samannäköiseen aaltojuovakirppaan ("Phyllotreta undulata").
Kurt Zilliacus

Kurt Zilliacus (21. heinäkuuta 1927 Turku – 30. huhtikuuta 2008 Vantaa) oli suomenruotsalainen arkistonhoitaja ja suomenruotsalaisten paikannimien ja murteiden tutkija. 
Zilliacuksen perhe muutti Turusta Helsinkiin 1940 ja hän pääsi ylioppilaaksi 1945 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1953 ja lisensiaatiksi 1965. Hän oli Svenska litteratursällskapet i Finlandin Folkkultursarkivetissa murrearkistonhoitajana 1954–1966 ja nimistöarkistonhoitajana 1966–1976. Tämän jälkeen hän oli toimistopäällikkönä Kotimaisten kielten keskuksen ruotsinkielisellä osastolla 1976–1992. Zilliacus jäi eläkkeelle 1992.
Zilliacus tutki suomenruotsalaisten alueiden paikannimiä ja murteita keskittyen edellisissä erityisesti Turun seudulle. Vuosina 1957–1958 hän tutki Houtskärin murretta ja vuonna 1966 hän julkaisi tutkimuksen Houtskärin paikannimistä. Zilliacus teki Svenska litteratursällskapet i Finlandin omistamalla "Rödan"-veneellä useita tutkimusmatkoja Rauman ja Kotkan välisellä rannikkoalueella sekä Turun saaristossa ja Ahvenanmaalla tutkien matkojen aikana paikannimiä sekä paikallismurteita.
Kurt Zilliacus kuoli sydänkohtaukseen kotonaan Vantaan Myyrmäessä vapunaattona 2008.
Aarni Rämö

Aarni Rämö on suomalainen lapsinäyttelijä, joka tuli tunnetuksi elokuvasta "Onneli, Anneli ja salaperäinen muukalainen" (2017), jossa hän esitti lastenkodista karannutta Pekki-nimistä poikaa. Pari vuotta myöhemmin Rämö näytteli 15-vuotiasta Jere Jalkasta Aleksi Mäkelän ohjaamassa, iskelmälaulaja Kari Tapiosta kertovassa elämäkertaelokuvassa "Olen suomalainen" (2019).
Alexius Nakamura

Autuas Alexius Nakamura (; n. 1561 Konoura, Japani – 27. marraskuuta 1619 Nagasaki, Japani) oli maallikko ja yksi yhdestätoista kristitystä marttyyristä vainoissa Japanissa sekä ruusukkoveljeskunnan jäsen. Hän oli Ferando-perheen jäsen ja kuoli mestaamalla. Paavi Pius IX julisti hänet kunnianarvoisaksi 26. helmikuuta 1866 ja autuaaksi 7. toukokuuta 1867.
Simetryni

Simetryni (C8H15SN5) on triatsiinijohdannaisiin kuuluva heterosyklinen ja aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään Aasiassa rikkaruohomyrkkynä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa simetryni on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen ja hyvin moniin orgaanisiin liuottimiin kuten metanoliin, asetoniin ja tolueeniin. Simetryni estää kasvien fotosynteesiä. Se sitoutuu plastokinoniin sitoutuvaan proteiiniin, minkä seurauksena katkeava elektronin kuljetus haittaa osana fotosynteesiä olevan fotosysteemi II:n toimintaa.
Simetryniä valmistetaan simatsiinin ja metaanitiolin välisellä reaktiolla. Simetryniä käytetään rikkaruohomyrkkynä riisi-, puuvilla-, maissi-, vehnä- ja soijapapuviljelmillä. Se levitetään rakeina. Yhdiste on hyväksytty käytettäväksi esimerkiksi Intiassa. Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen alueella sitä ei ole hyväksytty käytettäväksi rikkaruohomyrkkynä.
Simetryni on vain vähäisessä määrin myrkyllinen aine, joka ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Sen akuutti LD50-arvo rotilla suun kautta annosteltuna on 750–1 195 mg/kg.
Kristiinankaupungin keskustaajama

Kristiinankaupungin keskustaajama () on taajama ja Kristiinankaupungin hallinnollinen keskus. Vuoden 2022 lopussa taajaman väkiluku oli 2 589 asukasta ja maapinta-ala 6,17 neliökilometriä. Ennen vuoden 1973 kuntaliitosta Kristiinankaupunkiin kuului vain keskustaajama ja hiukan sitä ympäröiviä haja-asutusalueita.
Kristiinankaupungin keskustaajama sijaitsee Selkämeren itärannalla Kristiinankaupungin pohjoisosassa melko lähellä Närpiön rajaa. Tiukanjoki laskee hiukan ennen kaupunkia Pohjoislahteen, joka muuttuu etelämpänä leveämmäksi Kaupunginlahdeksi. Pohjoislahti ja Kaupunginlahti jakavat keskustaajaman kahteen osaan, jotka on yhdistetty sillalla. Kristiinankaupungin keskustaajaman asuinalueita ja kaupunginosia ovat idässä Itäpuoli ja Högåsen, lännessä puolestaan Leppäsalmi ja Karhusalmi. Taajaman eteläpuolella sijaitsee Korkeasaari. Yksi kaupungin kaduista on nimeltään Kissanpiiskaajankuja, joka on Suomen kolmanneksi kapein katu Rauman Kitukrännin ja Naantalin Kristiinankadun jälkeen.
Keskustaajaman itäpuolella kulkee valtatie 8, jonne keskustaajamasta vie kolme tieyhteyttä. Koilliseen Tiukan suuntaan vievät seututie 662 ja yhdystie 6651. Kaakkoon Lålbyn ja Lapväärtin kirkonkylän suuntaan puolestaan vie seututie 663. Seututie 662 jatkuu yhdystienä 6620 ohittaen Kristiinankaupungin keskustaajaman sen pohjois- ja länsipuolelta. Keskustaajamasta on myös tieyhteys pohjoiseen Närpiön Pjelaxiin. Kristiinankaupungin satamaan johti aiemmin rautatie, joka on sittemmin purettu. Rataosuuden pääteasema oli Kristiinankaupungin rautatieasema.
Keskustaajamassa sijaitsee muun muassa Kristiinankaupungin raatihuone, Kristiinankaupungin uusi kirkko, Ulrika Eleonoran kirkko, Selkämeren sairaala, vanhainkoti, useita kouluja, paloasema, satama, hotelli, leirintäalue ja Korkeasaaressa purjehduspaviljonki. Pohjoislahden länsirannalla on lintutorni ja siitä itään Fjärdsgrundin luonnonsuojelualue. Keskustaajaman länsipuolella on Kristiinan voimalaitos, josta lähtee sähkölinjoja kaupungin länsipuolitse jatkuen pohjoisen ja kaakon suuntaan. Kristiinankaupungin ruutukaava-alue on valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö.
Vuonna 1918 käytiin Kristiinankaupungin taistelu osana Suomen sisällissotaa.
Israelin itsenäisyysjulistus

Israelin itsenäisyysjulistus, virallisesti julistus Israelin valtion perustamisesta (‎), tarkoittaa nykyisen Israelin valtion julistautumista itsenäiseksi. Itsenäisyysjulistuksen luki 14. toukokuuta 1948 David Ben-Gurion, joka oli Maailman Sionistijärjestön johtaja, Palestiinan juutalaisen viraston puheenjohtaja ja pian tuon jälkeen 25. toukokuuta alkaen Israelin ensimmäinen pääministeri.
Itsenäisyysjulistusta juhlitaan vuosittain Israelissa kansallisena juhlapäivänä jom ha'atsma'utina (hepr. ‏יום העצמאות‎), jota vietetään ijar-kuun viidentenä päivänä heti kaatuneiden muistopäivän (jom hazikaron) päätyttyä.
Israelin itsenäistymisjulistuksen laatijoina toimivat: 
Ensimmäinen luonnos: Zvi Berenson
Toinen luonnos: Moshe Shertok, David Remez, Felix Rosenblueth, Moshe Shapira, Aharon Zisling
Kolmas, lopullinen versio: David Ben-Gurion, Yehuda Leib Fishman, Aharon Zisling, Moshe Shertok
Israelin itsenäisyysjulistuksen allekirjoittivat: 
David Ben-Gurion, Daniel Auster, Yitzhak Ben-Zvi, Mordechai Bentov, Eliyahu Berligne, Fritz Bernstein, Rachel Cohen-Kagan, Eliyahu Dobkin, Yehuda Leib Fishman, Wolf Gold, Meir Grabovsky, Avraham Granovsky, Yitzhak Gruenbaum, Kalman Kahana, Eliezer Kaplan, Avraham Katznelson, Saadia Kobashi, Moshe Kolodny, Yitzhak-Meir Levin, Meir David Loewenstein, Zvi Luria, Golda Meyerson, Nahum Nir, David-Zvi Pinkas, Felix Rosenblueth, David Remez, Berl Repetur, Zvi Segal, Mordechai Shatner, Ben-Zion Sternberg, Bechor-Shalom Sheetrit, Haim-Moshe Shapira, Moshe Shertok, Herzl Vardi, Meir Vilner, Zerach Warhaftig, Aharon Zisling
He kaikki olivat syntyneet muualla, kuin Palestiinan alueella. Pääosin itäisessä Euroopassa. Palestiinan alueella syntyneistä, paikallisista juutalaisista yksikään ei ollut mukana allekirjoittamassa Israelin itsenäisyysjulistusta.
Lapväärtin kirkonkylä

Lapväärtin kirkonkylä (, tilastollisena taajamana nykyisin Lapväärtti, ) on taajama Lapväärtissä Kristiinankaupungissa. Ennen vuoden 1973 kuntaliitosta se oli Lapväärtin kunnan hallinnollinen keskus. Vuoden 2016 lopussa taajamassa oli 1 493 asukasta ja sen maapinta-ala oli 10,76 neliökilometriä. Taajama sijaitsee samannimisen Lapväärtin () rekisterikylän alueella.
Lapväärtin kirkonkylän halki virtaa Selkämereen laskeva Lapväärtinjoki. Valtatie 8 ohittaa kirkonkylän sen länsipuolelta. Kylän pohjoispuolitse kulkee seututie 663, jota pitkin pääsee koilliseen Karijoen kirkonkylään sekä länteen Lålbyhyn ja Kristiinankaupungin keskustaajamaan. Kaakkoon vie seututie 664, jonka varrella on ensin Perus ja sen jälkeen Dagsmark.
Kirkonkylässä sijaitsee Lapväärtin kirkko.
Meilahden seurakunta

Meilahden seurakunta oli seurakunta Helsingissä. Seurakunta kuului Helsingin hiippakuntaan Huopalahden rovastikuntaan. Kirkkoherrana toimi Hannu Ronimus. Vuonna 2017 seurakunnassa oli 11 467 jäsentä. 
Vuoden 2019 alusta alkaen seurakunta yhdistyi Töölön seurakunnan kanssa ja uuden seurakunnan nimeksi tuli Töölön seurakunta.
Kirkkoherrat.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Meilahden seurakunnan kirkkoherroina:
Seymourin lentoasema

Seymourin lentoasema (IATA: GPS, ICAO: SEGS) on lentoasema Baltran saarella Galápagossaarilla. Se perustettiin Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien tukikohdan paikalle, ja siviililennot alkoivat asemalla 1963. 
Infraskturuuri.
Terminaali.
Seymourin lentoaseman uusi terminaalirakennus avattiin joulukuussa 2012. Terminaalin pinta-ala on 6 000 neliömetriä.
Terminaalin rakentamisessa pyrittiin minimoimaan sen vaikutukset ekosysteemiin U.S. Green Building Councilin säännösten mukaisesti. Rakentamisessa käytettiin Amazonin alueen öljynporauksesta kierrätettyjä teräsputkia. Lisäksi 75 prosenttia kaikesta materiaalista, jota vanhasta terminaalista saatiin, käytettiin uuden rakentamiseen.
Terminaali käyttää aurinko- ja tuulivoimaa, ja lähes kaikki rakennuksen tarvitsema energia on uusiutuvista lähteistä. Rakennuksessa ei ole ilmastointia, mutta niin sanotun ilmastotietoisen arkkitehtuurin avulla sinne on pyritty saamaan sopivat olosuhteet vuoden ympäri.
Kiitotiet.
Lentoaseman ainoa kiitotie on asfalttipäällysteinen. Se on 2 401 metriä pitkä ja 35 metriä leveä.
Historia.
Japanin hyökättyä Pearl Harboriin Ecuador antoi Yhdysvalloille luvan käyttää Baltraa sotilastukikohtanaan. Baltra valittiin armeijan ilmavoimien tukikohdaksi sen tasaisten pinnanmuotojen takia. Lentotukikohdan rakennustyöt alkoivat helmikuussa 1942, ja kenttä oli valmis kahdessa kuukaudessa.
Tukikohta laajeni sodan aikana, ja siellä oli yli 200 rakennusta ja tuhannelle sotilaalle tarkoitettu kasarmi. Suurin osa joukoista vetäytyi syyskuussa 1945. Sotilastoiminta lopetettiin huhtikuussa 1946, ja viestintäyksikkö lähti saarelta helmikuussa 1948. Tukikohta luovutettiin samana vuonna Ecuadorille.
Tukikohdasta muutettiin siviililentoasema vuonna 1963. Se jatkoi kuitenkin myös edelleen Ecuadorin asevoimien tukikohtana.
Seymourin lentoaseman uuden terminaalin rakennustöistä sekä lentoaseman ylläpitäjästä ja toiminnasta järjestettiin tarjouskilpailu. Sen voitti ECOGAL, joka sai 15 vuoden sopimuksen huhtikuussa 2011. Uudistettu lentoasema avattiin joulukuussa 2012. Se sai heinäkuussa 2015 Leadership in Energy and Environmental Designin kultasertifikaatin.
Rahapaja (televisiosarja)

Rahapaja () on espanjalainen televisiosarja, joka nousi suosioon Netflixin myötä. Ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin vuonna 2017. Sarjan on luonut Álex Pina. Sarja on fiktiivinen esitys rikollisjoukosta, joka ryöstää Espanjan kuninkaallisen rahapajan. Sarjaa on tehty viisi tuotantokautta. Jaksoja on yhteensä 48.
Sarja päättyi virallisesti viidenteen tuotantokauteen, mutta joulukuussa 2023 julkaistiin spin-off-sarja "Berlin", joka sijoittuu aikaan ennen ensimmäistä ryöstöä.
Juoni.
"Professori" (Álvaro Morte) on suunnitellut ryöstön Espanjan Madridissa sijaitsevaan Kuninkaalliseen rahapajaan. Hän rekrytoi kahdeksan ihmistä, ja ryhmä tekee iskun rahapajaan ja aikoo painaa miljardien edestä rahaa. Osallisena on panttivangit, joiden avulla rahapajaa voidaan pitää hallussa pidemmän aikaa. Jokaisella kahdeksalla ryöstäjällä on kaupungin nimi; Tokio (Úrsula Corberó), Moskova (Paco Tous), Berliini (Pedro Alonso), Nairobi (Alba Flores), Rio (Miguel Herrán), Denver (Jaime Lorente), Helsinki (Darco Peric) ja Oslo (Roberto Garcia Ruiz). Sarjan alussa ryöstäjät ovat pukeutuneet Salvador Dalín klovnimaiseen kasvonaamioon, jottei poliisi tunnistaisi heitä.
Ryöstöä organisoi ja hallitsee rahapajan ulkopuolelta Professori. Poliisin puolelta isossa roolissa ovat komisario Raquel Murillo (Itziar Ituño) ja apulaiskomisario Ángel Rubio (Fernando Soto). 
Musiikki.
Alun perin italialainen fasisminvastainen taistelulaulu "Bella ciao" soi sarjassa useissa symbolisissa kohtauksissa. Yksi merkittävimmistä on Professorin (Álvaro Morte) ja Berliinin (Pedro Alonso) kohtaus, jossa he laulavat kappaletta yhdessä.
Julkaisut.
Alkuperäinen sarja.
Espanjalaisella Antena 3 -kanavalla esitettiin 15 jaksoa, ensimmäinen jakso julkaistiin 2. toukokuuta 2017. 
Netflixin levitys.
Netflix editoi sarjan kahteen tuotantokauteen ja 22 jaksoon tiivimpään muotoon. Kolmas tuotantokausi julkaistiin 19. heinäkuuta 2019.
4 Vallées

4 Vallées' on talvi- ja kesäurheilualue Lounais-Sveitsissä Valais’n Alpeilla. Se sijaitsee Valais’n kantonissa Sionin ja Martignyn kaupunkien välillä Rhônen eteläpuolella. Nimensä alue on saanut neljästä jokilaaksosta Drance de Bagnes, Borgne, Printse ja Fare. Alueen korkeusero on noin 2,5 kilometriä: korkein vuori on Mont Fort (3 330 m); matalin hissiala-asema on Le Châblessa 820 metrin korkeudessa.
Talviurheilualue.
Laskettelua varten alueella on rinteitä 410 kilometriä. Myös perinteisen hiihdon harrastaminen ja esimerkiksi koiravaljakkoajelu on mahdollista. Muun muassa Verbierin, Nendazin ja Veysonnazin vuoristoalueet ovat osa 4 Vallées -aluetta. 
Kesäurheilualue.
Kesäretkeilyreittejä alueella on lähes 1 000 kilometriä. Myös esimerkiksi pyöräilyä tai vuorikiipeilyä voi harrastaa.
Kesä Balatonilla

Kesä Balatonilla (, "Hunajanaiset") on saksalainen television minisarja, joka sijoittuu vuoteen 1986. Sarja kertoo itäsaksalaisista sisaruksista Majasta ja Catrinista, jotka matkustavat kesälomalle Balaton-järvelle Unkariin, missä he tapaavat rautaesiripun toiselta puolelta tulevia ihmisiä Länsi-Saksasta. Yle Teema esitti sarjan kuutena osana vuodenvaihteessa 2018–2019.
Suomen urheilu 2019

Suomen urheilu 2019 käsittelee vuoden 2019 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija.
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Vuoden valmentajaksi valittiin toisen peräkkäisen kerran miesten jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja Markku Kanerva ja vuoden joukkueeksi miesten jalkapallomaajoukkue.
Bistro

Bistro ( tai "bistrot") on ranskalaisen ravintolakulttuurin piirissä tunnettu viini- tai oluttupa, usein myös epämuodollinen ruokaravintola, jossa tarjotaan kotiruokaa tai muita yksinkertaisia annoksia. Bistro on edullisempi kuin varsinainen ruokaravintola () eikä sillä usein ole pysyvää "à la carte" -ruokalistaa, vaan päivän annokset on kirjoitettu liitutaululle. Bistro on usein myös kortteliravintola eli kulmakunnan asukkaiden kokoontumispaikka (vert. pub), jossa bistron isäntä tai emäntä toivottaa vieraat tervetulleiksi ja ohjaa pöytiin. Alun perin bistrojen isäntäväki on valinnut asiakaskuntansa, ei-toivotuille asiakkaille on oltu vain "viileän asiallisia".
Ravintolatyyppien väliset erot ovat pieniä, ja "Helsingin Sanomien" 1990-luvun kirjeenvaihtajan Patrick Le Louarnin mukaan myös nimellä "café", "bar" tai "brasserie" (suom. "kahvila", "baari" ja "panimo") itseään kutsuvat paikat ovat Ranskassa useimmiten bistroja. Aiemmin erona oli, että bistrossa tarjoillaan enimmäkseen viiniä, brasseriessa olutta, mutta tämäkin ero on hämärtynyt. Niin sanotut "gourmet-bistrot" voivat kilpailla hienoimpien ruokaravintoloiden kanssa jopa Michelin-tähdistä.
Bistrojen historian sanotaan juontavan Boulanger-nimiseen keittokauppiaaseen, joka toi kauppaansa myös muutaman pöydän asiakkailleen. Etymologisesti sanan bistro juuret saattaa erään teorian mukaan viitata "paikkaan, jossa juodaan pahaa viiniä" (; ), toisen tarinan mukaan se juontaa juurensa venäläisten kasakoiden "Bystro! Bystro!" -huutoihin (Nopeasti! Nopeasti!). Sana vakiintui ranskan kieleen 1800-luvun lopulla.
Samantapaisia epämuodollisia ravintolatyyppejä ovat italialainen "trattoria" ja "osteria", espanjalainen "bodega", brittiläinen "pub", saksalaiset "Bierstube" ja "Gasthaus", kreikkalainen "taverna" ja ruotsalainen "krog" eli krouvi.
Lyonin kaupungissa sijaitsevat liha- ja sisäelinruokia tarjoilevat bistrot tunnetaan nimellä "bouchon".
Metsälä (Siipyy)

Metsälä () on kylä ja aiempi tilastollinen taajama Siipyyssä Kristiinankaupungissa.
Kylän keskus sijaitsee aivan valtatien 8 länsipuolella ja sieltä on yhteys Siipyyn kirkonkylään yhdystietä 6601 pitkin. Metsälän lähikyliä tai kulmakuntia ovat etelässä Kallträsk, lounaassa Siipyyn kirkonkylä, luoteessa Henriksdal ja koillisessa Uttermossa. Kylän pellot sijoittuvat kyläkeskuksen länsipuolelle. Valtatien itäpuolella on kaksi järveä, Lilla Sandjärv ja Stora Sandjärv.
Vuoden 1960 väestönlaskennassa 1,5 neliökilometrin suuruisessa taajamassa oli 226 asukasta, joista 55,8 prosenttia oli ruotsinkielisiä. Vuoden 1970 väestönlaskennassa Metsälä ei enää ollut taajama.
Töölön seurakunta

Töölön seurakunta on seurakunta Helsingissä. Seurakunta kuuluu Helsingin hiippakunnassa Tuomiorovastikuntaan. Kirkkoherrana toimii Hilkka Niemistö. Vuoden 2019 alusta alkaen vanha Töölön seurakunta yhdistyi Meilahden seurakunnan kanssa ja uuden seurakunnan nimeksi tuli Töölön seurakunta. Seurakunta toimii Etu-Töölön, Taka-Töölön, Meilahden, Ruskeasuon ja Länsi-Pasilan kaupunginosien alueilla.
Vuoden 2024 lopussa Töölön seurakuntaan kuului 25 828 jäsentä, mikä oli 50,8 prosenttia alueen asukkaista. 2000-luvulla seurakunnan jäsenmäärä on vähentynyt merkittävästi.
Alkuperäinen Töölön seurakunta syntyi vuonna 1942, kun Helsingin pohjoinen seurakunta jaettiin Keski-Helsingin ja Töölön seurakunniksi. Vuonna 1956 Töölöstä erotettiin omaksi seurakunnakseen Meilahden seurakunta ja vuonna 1965 Taivallahden seurakunta. Taivallahti liityi takaisin Töölön seurakuntaan vuonna 2011 ja Töölö ja Meilahti yhdistyivät vuonna 2019.
Kirkot ja tilat.
Seurakunnalla on kolme kirkkoa:
Seurakunnalla on myös monitoimitila Fokus Mall of Triplassa Pasilassa ja seurakuntakeskus Rasti Ruskeasuolla.
Marseille (televisiosarja)

Marseille on ranskalainen poliittinen draamasarja. Sarja kertoo Marseillen kaupunginpolitiikan valtataistelusta keskittyen erityisesti kaupungin pitkäaikaisen pormestarin Robert Taron (Gerard Depardieu) ja tämän entisen oppipojan Lucas Barresin (Benoit Magimel) väliseen valtakamppailuun.
Marseillen ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin suoratoistopalvelu Netflixissä vuonna 2016. Sarja oli Netflixin ensimmäinen ranskalainen alkuperäistuotanto. Netflix lopetti sarjan tuottamisen toisen tuotantokauden jälkeen.
Vastaanotto.
Marseillen vastaanotto oli pääosin negatiivinen. New York Postin Michael Starr kritisoi sarjan juonikäänteitä tylsiksi ja antoi sille kaksi tähteä viidestä. New York Timesin James Poniewozik taas piti Robert Taron hahmoa liian geneerisenä ja sarjan juonikääteitä naurettavina.