tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kemin kaupungintalo

Kemin kaupungintalo toimii kaupungintalona, vesitornina ja maamerkkinä. Talo on 52 metriä korkea. Kaupungintalo valmistui vuonna 1940 ja siihen on myöhemmin tehty laajennuksia. Kaupungintalo on otettu modernin arkkitehtuurin tutkimus- ja suojelujärjestö Docomomon kohdelistalle vuonna 2010.
Talon katolla on näköalatasanne ja kahvio.
Historiaa.
Kemin ensimmäinen kaupungintalo valmistui vuonna 1896. Koska samaan rakennukseen siirtyivät myös kaupunginkirjasto ja kansakoulu, alettiin taloa kutsua "lukuhuoneentaloksi". Vuosina 1905–1930 rakennus oli Kemin Suomalaisen Porvari-yhteiskoulun käytössä. Kun yhteiskoulu sai oman koulurakennuksen, kunnostettiin lukuhuoneentalo uudelleen kaupungin virastotaloksi. Kauan eivät virastot ehtineet lukuhuoneentalossa sijaita, kun talo tuhoutui tulipalossa 13. helmikuuta 1931.
Kaupungin virastoja varten tarvittiin tiloja, mutta lisäksi kasvavassa kaupungissa ei ollut vielä vesitornia ja vesijohtoverkostoa. Kaupunginjohto päätti yhdistää nämä hankkeet yhteen tornitaloon. Talon suunnitteleminen annettiin Tampereen kaupunginarkkitehdille Bertel Strömmerille. Strömmerin suunnitelmat hyväksyttiin huhtikuussa 1939 ja niiden pohjalta päästiin rakentamaan uutta kaupungintaloa nykyiselle paikalleen. Rakennus valmistui kesällä 1940. Rakennukseen tuli 13 maanpäällistä kerrosta, joista ylimmät neljä kerrosta sisälsivät 500 m³:n suuruisen vesisäiliön. Näin Kemin kaupunki sai kaupungintalon lisäksi vesitornin.
Lapin sodan aikana 1944 saksalaiset joukot yrittivät räjäyttää talon, mutta se jäi pystyyn. Tämä johtui siitä, että saksalaiset eivät olleet tietoisia vesitornin tyhjentämisestä, joka vähensi ratkaisevasti ylimpien kerrosten painoa. Myös rakennuksen luja raudoittaminen rakennusvaiheessa esti romahdusta. Räjäytysyrityksestä on muistolaatta talon vanhanosan kivijalassa. Muistolaatassa lukee: ”7. lokakuuta 1944 Hitlerin joukot yrittivät tuhota räjäyttämällä tämän talon, mutta rakentajien työ kesti.”
Sodan jälkeen kaupungintalo kunnostettiin ja siihen rakennettiin Strömmerin suunnitelmien pohjalta nelikerroksinen lisäosa.
Kemin kaupunki järjesti syksyllä 1963 suunnittelukilpailun kaupungintalon laajentamiseksi. Kilpailuun kutsuttiin arkkitehdit Aarne Ervi, Risto-Veikko Luukkonen ja Heikki Siren. Kilpailun parhaaksi valittiin Ervin suunnitelma "Kehittyvä Kemi", jonka pohjalta Ervi laati lopulliset suunnitelmat. Rakennustyöt aloitettiin helmikuussa 1965 ja rakennuksen lopputarkastus pidettiin helmikuussa 1969. Laajennuksen yhteydessä remontoitiin myös rakennuksen vanha osa. Vanhan osan valkeaksi rapatut julkisivut päällystettiin samanlaisilla laattapintaisilla betonielementeillä kuin uudisosakin. Uuteen osaan sijoitettiin kolme 500 kuution vesisäiliötä, joten kaupungintalon vesisäiliöiden kokonaistilavuus on 2 000 kuutiota.
Rakennuksen ylimmässä kerroksessa on sijainnut kahvila ja näköalatasanne jonne on ollut vapaa pääsy. Traagisten tapahtumien takia kesäkuussa 2025 terassille ei ole enää toistaiseksipäässyt.
Hialeah

Hialeah on kaupunki Miami-Daden piirikunnassa Floridassa Yhdysvalloissa. Kaupungissa oli vuonna 2009 218 896 asukasta, mikä tekee siitä Floridan osavaltion viidenneksi suurimman kaupungin. Vuoden väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 226 419 asukasta. Hialeah on osa Miamin ja South Floridan metropolialueita. Kaupunki on perustettu vuonna 1925. 
Hialeahissa asuu Hialeah Gardensin jälkeen suhteellisesti toiseksi eniten espanjankielistä väestöä Yhdysvalloissa. Yli 90 prosenttia kaupungin asukkaista puhuu espanjaa äidinkielenään.
Maantiede.
Hialeahin koordinaatit ovat 25°51'38" pohjoista leveyttä ja 80°17'38 läntistä pituutta. Kaupungin pinta-ala on 51,1 neliökilometriä, josta 49,8 km² on maa-aluetta ja 1,3 km² vesialuetta.
Tilastotietoa.
Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan kaupungissa on 226 419 asukasta, 70 704 kotitaloutta ja 57 482 perhettä. Väestötiheys on 4,543.7/km². Kaupungin asukkaista 88,01% on valkoihoisia, 2,41% afroamerikkalaisia, 0,13% alkuperäisamerikkalaisia, 0,40% aasialaisia, 0,02% Tyynen valtameren alueelta tulevia, 5,47% muihin rotuihin kuuluvia ja 3,55% kahteen tai useampaan rotuun kuuluvia. 85,17% väestöstä on latinotausta. 
Miesten keskitulo on Hialeahissa 23 133 Yhdysvaltain dollaria vuodessa ja naisten keskitulo 17 886 dollaria vuodessa. Kaupungin väestöstä 18,6% ja perheistä 16% elää köyhyysrajan alapuolella. Köyhyysrajan alapuolella elävästä väestöstä 22,2% on alle 18-vuotiaita ja 22,4% yli 65-vuotiaita.
Akhaltsikhe

Akhaltsikhe (, "uusi linna", , ) on kaupunki Akhaltsikhen piirikunnassa Samtskhe-Džavakhetin alueella Georgiassa. Kaupunki toimii Samtskhe-Džavakhetin alueen hallinnollisena keskuksena ja siellä on 17 903 asukasta (2014).
Pieni Potsakhovi-joki jakaa Akhaltsikhen kaupungin kahtia: pohjoispuolen vanhaankaupunkiin ja eteläpuolen uuteen kaupunginosaan. Kaupunkinäkymää hallitsee vanha "Rabatin linnoitus", joka seisoo kukkulalla kaupungin yllä. Linnoituksessa on moskeija ja raunioitunut madrassa. Noin kymmenen kilometrin päässä Akhaltsikhen kaupungista sijaitsee vanha Saparan luostari, jonka päärakennus, pyhän Saban kirkko, on rakennettu 1200–1300-luvuilla.
Okko Laru

Okko Laru (s. 15. joulukuuta 1969) on suomalainen muusikko ja tuottaja. Larun pääinstrumentti on rummut. 
Okko Laru tekee edelleen aktiivisesti tuottajan ja lauluntekijän töitä. Hän on toiminut ammattimuusikkona useissa yhtyeissä, kuten muun muassa Broadcastissa. Kapellimestarin roolissa hän johti Hectorin Power Band- orkesteria viidentoista vuoden ajan. Hector-yhteistyön aikana syntyivät albumit "Ei Selityksiä" 2004 ja "Hauras" 2014, joka myi kultaa jo ennakkomyynnissä ja meni suoraan listaykköseksi ilmestyessään. Molemmat albumit rikkoivat myös platinalevyrajan. 
Okko Laru on tuottanut lisäksi useita bändejä ja artisteja, muun muassa Olavi Uusivirtaa, Tommi Läntistä, Kaija Koota ja Tik Takia. Larun työnjälkeä voi kuulla sellaisilla klassikoilla kuin "Kuunnellaan vaan taivasta" (Hector) ja "On niin helppoo olla onnellinen" (Olavi Uusivirta). Kim Heroldin megahitti "Social Butterfly" on niin ikään Larun tuottama. 
Lauluntekijänä Larun säveltämiä ja sanoittamia kappaleita ovat esim, Tik Tak-yhtyeen "Rannaton" ja Tommi Läntisen "Rahaa rikkaampi". 
Okko Laru on toiminut myös Universal Musicin A&amp;R managerina.
Algol-muuttuja

Algol-tyyppinen pimennysmuuttuja on kirkkaudeltaan muuttuva tähti, joka on saanut nimensä β Persein eli Algolin mukaan. Valonvaihtelut johtuvat pääosin kahden kirkkaudeltaan ja lämpötilaltaan erisuuruisen tähden peittäessä toisiaan. Tähti on kirkkaustasanteella maksimissa, kun molemmat tähdet näkyvät yhtä aikaa. Algol-tyypissä näin on suurimman osan ajasta. Algol-tyypin esikuvan Algolin valonvaihtelu on ollut tiedossa pitkän aikaa, mutta se selitettiin johtuvaksi kahdesta tähdestä vasta 1800-luvun loppupuolella. Vuonna 1881 Edward Charles Pickering vahvisti, että kyse oli kaksoistähdestä.
Beta Lyrae -muuttuja

Beta Lyrae -tyyppinen pimennysmuuttuja on kaksoistähti, jonka komponentit ovat niin lähellä toisiaan, että toinen tähti on painovoiman ansiosta venynyt soikeaksi. Tähdet pimentävät vuorotellen toisiaan, ts. niiden ratojen kaltevuus on lähellä havaitsijan suuntaa. Komponenttitähtien välillä virtaa ainetta.
W Ursae Majoris -muuttuja

W Ursae Majoris -pimennysmuuttuja (W UMa -tähti, EW-tähti) on kaksoistähti, jonka komponentit koskettavat toistensa pintoja. Tähtien välillä vaihtuu ainetta. Tähdet ovat yleensä vain hieman eri kokoisia. Kun tähdet loistavat rinnakkain, niistä tulee enemmän valoa kuin silloin, kun tähdet osittainkin peittävät toisensa.
Tähden kirkkaus vaihtelee usean tunnin välein. Molemmat tähdet täyttävät Rochen silmukan. Näiden tähtien kromosfääri on myös hyvin aktiivinen.
Kromosfääri

Kromosfääri eli värikehä on Auringon ympärillä sijaitseva kaasukehä. Sen paksuus on noin 2 000 kilometriä ja lämpötila noin 10 000 K eli paljon korkeampi kuin Auringon pinnalla. Auringonpimennyksen aikana kromosfääri näkyy punaisena renkaana Auringon ympärillä.
Kromosfääri nähdään vedyn punaisessa H-alfa-viivan valossa. Kromosfäärin alla on Auringon pinta eli fotosfääri ja yllä kuuma korona. Fotosfäärin ja kromosfäärin välillä on 500 kilometrin paksuinen kerros jossa lämpötila nousee 4 500 kelvinistä 6 000 kelviniin. Kromosfäärin ja koronan välillä on noin 2 000 kilometrin paksuinen siirtymäkerros, jossa kineettinen lämpötila nousee asteittain jopa miljoonaan asteeseen.
Muilla tähdillä on havaittu fotosfäärin ja kromosfäärin aktiivisuuteen liittyviä spektriviivoja.
Koronagrafi

Koronagrafi on laite, jolla peitetään Auringon tai tähden säteily esimerkiksi tummalla metallilevyllä.
Koronagrafi on keksitty vuonna 1930. Laitteen tarkoitus on estää kaukoputkeen Auringosta tai tähdestä tuleva kirkas valo, niin että esimerkiksi Auringon korona ja purkaukset tai tähden lähellä olevat himmeät kohteet erottuvat. Koronagrafilla nähdään esimerkiksi Beta Pictoriksen ja Fomalhautin pölykiekko. 
Koronagrafi voi olla tulevaisuudessa merkittävä havaintoväline kuvattaessa eksoplaneettoja.
Kehitys.
Koronagrafia on kehitetty vuoteen 2007 mennessä siten, että itse tähden lisäksi voidaan peittää tähteä ympäröivät interferenssirenkaat. Tällöin tähden mahdollinen eksoplaneetta on paljon helpompi havaita kuin aiemmin.
IRAS

IRAS ("InfraRed Astronomical Satellite") oli tähtitieteellinen satelliitti, joka kartoitti avaruuden kohteita infrapunasäteilyn aallonpituuksilla. Se laukaistiin avaruuteen 25. tammikuuta 1983 Yhdysvaltain Vandenbergin avaruuskeskuksesta. Satelliitin toteuttivat Alankomaat, Iso-Britannia ja Yhdysvallat. Alankomaiden työosuuden rahoitti sen avaruushallinto NIVR ja Yhdysvaltain osuuden NASA. Satelliitin toiminta-aika oli kymmenen kuukautta. Marraskuuhun 1983 mennessä se oli ehtinyt kartoittaa 96 % taivaasta neljään kertaan infrapunasäteilyn aallonpituuksilla. Tuona aikana se ehti löytämään 350 000 infrapunakohdetta avaruudesta.
Satelliitin mitat ja rata.
IRAS oli rakenteeltaan lieriömäinen satelliitti, jonka kyljessä oli aurinkopaneeli. Satelliitin korkeus on 3,6 metriä, leveys aurinkopaneeleineen 3,24 metriä ja pituus 2,05 metriä. Satelliitin laukaisumassa oli 1073 kilogrammaa. IRAS-satelliitti laukaistiin Maata kiertävälle aurinkosynkrooniselle radalle noin 900 kilometrin korkeuteen, jossa sen radan inklinaatio oli 99 astetta. Satelliitin kiertoaika maapallon ympäri oli 102,9 minuuttia.
Tutkimuskohteet.
IRAS-satelliitin tavoitteena oli kartoittaa taivaan kiinteitä infrapunakohteita, kuten tähtiä, niiden syntyalueita ja galakseja. Kartoitustyön ohella taivaalta löydettiin uusia liikkuvia kohteita, kuten pikkuplaneettoja ja komeettoja. IRAS:n avulla löydettiin kolme uutta pikkuplaneettaa ja kuusi komeettaa. Satelliitin löytämiä jaksollisia komeettoja ovat 126P/IRAS, 161P/Hartley-IRAS ja IRAS-Araki-Alcock.
Mittalaitteet.
Satelliitin päämittalaite oli kaukoputki. Tämän Ritchey–Chretien-tyyppisen kaukoputken polttoväli oli 5,5 metriä ja objektiivin halkaisija 0,57 metriä. Kaukoputken valovoima oli 9,6. Satelliitin infrapunasäteilyä kokoavien peilien yhteispinta-ala oli 1 m². Varsinainen infrapunamittalaite oli sijoitettu kaukoputken polttopisteeseen. Se koostui 62 infrapunatunnistimesta. Lisäksi polttopisteeseen oli sijoitettu LRS-spektrometri ("Low Resolution Spectrometer"), joka mittasi avaruutta 8–22 mikrometrin aallonpituusalueella. Samassa yhteydessä oli myös CPC-fotometri ("Chopped Photometric Channel"), joka mittasi avaruutta 50–100 mikrometrin aallonpituusalueella. Kaukoputken mittauksien kulmatarkkuus oli 0,5 kaariminuuttia 12 mikrometrin aallonpituudella ja heikoimmillaan 2 kaariminuuttia 100 mikrometrillä.
Kaukoputki mittalaitteineen oli sijoitettu nestemäisellä heliumilla jäähdytettyyn kammioon, joka mahdollisti mittalaitteiden toimintavakauden. Jäähdytyslämpötila oli 1,6 Kelviniä eli −272 celsiusastetta. Kylmää heliumia oli 720 litraa eli 77 kilogrammaa. Heliumin haihtumisen vuoksi, satelliitin toiminta-aika jouduttiin rajoittamaan kymmeneen kuukauteen.
IRAS kartoitti 96 % taivaasta neljä kertaa seuraavilla aallonpituuksilla: 12, 25, 60 ja 100 mikrometriä.
Luettelo Neuvostoliiton sotilaskoneiden Nato-koodeista

Nato antoi Neuvostoliiton sotilaslentokoneille koodit 1940-luvun lopusta, jotka periytyivät Venäjän valmistamille sotilaslentokoneille. 1990-luvulta alkaen myös Nato on alkanut puhua venäläisistä asejärjelmistä niiden venäläisillä tuotenimillä, mutta tämä käytäntö ei ole levinnyt angloamerikkalaisiin ase- ja ilmailualan tapahtumia raportoiviin joukkotiedotusvälineisiin. 
Pommikoneet.
Pommikoneiden koodinimet alkavat B-kirjaimella. B tulee englannin sanasta "bomber", pommikone.
Kuljetuskoneet.
Kuljetuskoneiden koodinimet ovat C-alkuisia, kuten "cargo". Näistä koneista on olemassa myös siviiliversioita.
Hävittäjälentokoneet.
Hävittäjien koodinimet alkavat F:llä, "fighter". Koska koodinimiä on keksitty tiedustelun havaitsemille tai ennakoimille koneille, eri koodeja on annettu samoille koneille.
Helikopterit.
Helikoptereiden koodinimet alkavat H:lla, "helicopter".
Lentoveneitä, koulukoneita jne..
M-kirjaimella alkavat koodinimet ovat ilmeisesti saaneet alkukirjaimensa englannin sanasta "miscellaneous", sekalaista.
Pahka

Pahkoiksi kutsutaan puissa esiintyviä epämuodostumia tai sairauksia, joiden arvellaan syntyvän mutaatiosta tai puun pinnan vauriosta. Siinä jokin puun jälsisoluista (pinnassa olevat paksuuskasvua aiheuttavat solut) alkaa jakautua muita nopeammin tuottaen samanlaisia soluja. Tätä tapahtumaa havainnollistaa hyvin esimerkiksi pahkan halkileikkauksessa näkyvät puun syyt. Näin muodostuu ajan saatossa joskus hyvinkin iso pahkura puun rungon kylkeen, oksaan tai juureen.
Puiden pahkoista valmistetaan paljon käyttö- ja koruesineitä, kuten kuksia eli pahkakuppeja ja kulhoja. Suurista raidanjuuripahkoista voidaan valmistaa jopa huonekaluja.
Hammaslääkäri

Hammaslääkäri on hammaslääketiedettä harjoittava terveydenhuollon ammattilainen, joka keskittyy diagnosoimaan ja hoitamaan ihmisen suun ja purentaelimistön sairauksia. Hammaslääkärin vastuulla on hampaiden oikomishoito, parodontaalisairauksien medisiininen ja kirurginen hoito, hampaiden kovakudosten sairauksien hoito, tulehdusten hoito hampaassa ja leukaluussa, limakalvosairauksien diagnosointi ja hoito, purentaelimistön toimintaa palauttava proteettinen hoito sekä hampaiden poisto. Lisäksi hammaslääkäri hoitaa leukanivelen sairauksia ja hoitaa monia yleissairauksia osana moniammatillista hoitoketjua.
Hammaslääkärin ammattinimikkeeseen tarvitaan Suomessa hammaslääketieteen lisensiaatin (HLL) tutkinto. Se on ylempi korkeakoulututkinto, jonka voi suorittaa Itä-Suomen, Oulun, Turun tai Helsingin yliopistossa. Opiskelijat saavuttavat välissä hammaslääketieteen kandidaatin (HLK) arvonimen, joka ei kuitenkaan ole varsinainen tutkinto. Hammaslääketieteen lisensiaatti voi ammatillisena jatkotutkintona suorittaa erikoishammaslääkärin tutkinnon tai tieteellisenä jatkotutkintona väitellä hammaslääketieteen tohtoriksi (HLT).
Hammaslääkäreitä työskentelee niin yksityisillä vastaanotoilla kuin julkisessa terveydenhuollossa. Erikoistumattoman hammaslääkärin toimiin kuuluvat muun muassa tutkimuksen tekeminen, hammastarkastukset ja reikien paikkaus, juurihoidot, ienhoidot, erilaiset suukirurgiset toimenpiteet kuten hampaan poistot, limakalvobiopsioiden ottaminen sekä parodontologiset leikkaukset. Hammaslääkärillä on esimerkiksi oikeus toteuttaa röntgenologista ja patologista diagnostiikkaa sekä vastata potilaan suun alueen lääkehoidosta. Esimerkkejä erikoishammaslääkärin alasta puolestaan ovat oikomishoito, suu- ja leukakirurgia, suupatologia, röntgendiagnostiikka, kariologia, parodontologia sekä protetiikka. Hammaslääkäreitä työskentelee myös hallinnollisissa tehtävissä. Yksi tärkeistä harvinaisemmista hammaslääkärin erikoistehtävistä on ruumiiden tunnistaminen hampaiston perusteella.
Vanhat hammaslääkärin tutkintonimikkeet ovat:
Suomessa on noin 4 200 työssä olevaa hammaslääkäriä, joista runsaat puolet työskentelee terveyskeskuksissa ja loput pääasiassa yksityishammaslääkäreinä yrittäjinä tai yrityksissä.
Mira

Mira ("Omikron Ceti /ο Cet /ο Ceti") on Valaan tähdistössä sijaitseva kirkkaudeltaan muuttuva tähti, joka on myös kaksoistähti. 
Ominaisuudet.
Mira on pitkäjaksoisten Mira-tyyppisten tähtien prototyyppi. Sitä alettiin epäillä kaksoistähdeksi jo 1918, ja vuonna 1923 Robert Grant Aitken havaitsi Mira B:n optisesti.
Mira A on asymptoottihaaraan kuuluva sykkivä punainen jättiläinen. Mira B on valkoinen kääpiö, jonka ympärillä on kaasurengas. Ne muodostavat symbioottisen kaksoistähden, missä Mira A menettää avaruuteen ainettaan, joka kertyy Mira B:n pinnalle. Tähtien välinen etäisyys on tällä hetkellä noin 70 AU.
Vuonna 2007 ajateltiin, että Mira B on oranssi pääsarjan tähti, mutta vuonna 2010 julkaistiin havaintoja, jotka tukevat käsitystä, että se on sittenkin valkea kääpiö. 
Mira on ainoa tunnettu tähti, jolla on komeettamainen pyrstö, pituudeltaan noin 13 valovuotta. Se on muodostunut Miran menettämästä aineesta ja tähtienvälisestä kaasusta, jonka läpi Mira kulkee poikkeuksellisen suurella nopeudella (n. 130 km/s).
Historia.
Mira on ensimmäinen varmuudella tunnistettu muuttuva tähti. David Fabricius havaitsi vuonna 1596 sen ensin kirkastuvan ja sitten himmenevän näkymättömiin. Hän piti sitä ensin novana, mutta havaitsi sen uudelleen 1609. Vuonna 1638 Johannes Holwarda havaitsi tähden yhdentoista kuukauden mittaisen jakson, ja 1662 Johannes Hevelius antoi sille nimen Mira (latinaksi 'ihmeellinen' tai 'ällistyttävä'). Ismaël Bullialdus laski Miran jakson olevan 333 päivää, mikä on vain hieman enemmän kuin nykyinen 332 päivää. Bullialduksen havainto on voinut olla tarkka, koska Miran jaksollisuuden tiedetään vaihtelevan hieman.
Pekka Turpeinen

Jouko Pekka Turpeinen (5. tammikuuta 1938 Hyrynsalmi – 19. lokakuuta 2008) oli Hyrynsalmella syntynyt kajaanilainen yrittäjä, joka tunnettiin erityisesti elämäntyöstään Radio Kajauksen perustajana, omistajana ja toimitusjohtajana. Hän oli myös julkisuudessa monilla värikkäillä tempauksillaan, muun muassa piilottelemalla huoltajuuskiistoista tunnettujen Kerstin Campoyn ja Outi Kosken poikia mökillään Ristijärvellä.
Turpeinen perusti vuonna 1989 Kainuun Paikallisradio Oy Kajauksen. Radio on yksi harvoista itsenäisistä paikallisradioista Suomessa. Turpeinen on myös toiminut Kainuussa ravintola- ja tekstiilialalla.
Turpeinen valittiin 182 äänellä syksyllä 2004 Kainuun maakuntavaltuustoon Suomen Keskustan listalta, ja hän toimi ensimmäisen kansanvaalilla valitun valtuuston juhlakokouksen koollekutsujana ja puheenjohtajana.
Luuvalo

Luuvalo eli reumatismi on suomalaisen kansanperinteen ja myös 1800-luvun lääketeteen tuntema sairaus, joka tuntuu ajoittaisena tai jatkuvana kolotuksena samoissa jäsenissä. Nimityksellä luuvalo on viitattu moniin, eri syistä johtuviin kipuihin. Luuvalo erosi noidannuolesta siten, että jälkimmäinen tuntui kipuna pienellä alueella.
Yhdyssanan loppuosa ”valo” on nykysuomeksi ”kipu”, (nykyviroksi "valu"). Nykyään sanaa luuvalo käytetään lähinnä synonyymina sanalle ”kihti”.
Luuvalon ja reumatismin tautinimikkeistä luovuttiin vähitellen sen jälkeen, kun 1800-luvun lääketieteessä oltiin havaittu, että kyseessä olikin kolme erillistä sairautta, jotka nimettiin nivelrikoksi, nivelreumaksi ja kihdiksi.
Muuta.
Loitsussa luuvalo tai hammaskipu käskettiin pois potilaasta ”suurille sotikedoille, jossa on luutonta lihaa purtavaksi ja kalvettavaksi”.
Oiva Paloheimon lastenkirjassa "Tirlittan" on kohtaus rouvasta, jolla oli luuvalo. Rouva hoiti "luuvaloaan" kainaloon laitetuilla muurahaisilla ja ampiaisilla, ne kun pistävät ja pitävät mielen virkeänä.
Runomitta

Runomitta eli "metrumi" kuvaa mitallisessa runoudessa käytettävän kielellisen muodon. Runomittoja käsittelevää oppia sanotaan "metriikaksi". Runomitat voidaan jakaa muun muassa poljennollisiin ja poljennottomiin runomittoihin.
Poljennollinen runomitta perustuu runojalan sisältämien "nousujen" ja "laskujen" suhteeseen sekä runojalkojen määrään yhdessä säkeessä. Kielestä riippuen nousuja ja laskuja edustavat painolliset ja painottomat tavut tai pitkät ja lyhyet tavut tai molemmat. Runojaloilla tarkoitetaan nousujen ja laskujen säännöllisiä yhdistelmiä, ja ne sisältävät tavallisesti yhden nousun ja yhden tai kaksi laskua. Erilaisten tavujen vaihtelusta syntyy runomitan rytmi, poljento. Poljennollisissa runomitoissa on yleensä 4–8 runojalkaa säkeessä, jonka mukaan niitä kutsutaan kreikkalaisin lukusanoin tetra-, penta-, heksa-, hepta- tai oktametreiksi. 
Poljennottomat runomitat voivat perustua esimerkiksi tavujen määrään säkeessä ja säkeiden määrään säkeistössä sekä loppusointuun.
Runomitat ovat erityisen olennaisia musiikkilyriikassa, jossa poljento liittyy kiinteästi musiikin tahtiin.
Historia.
Useimpien länsimaisten runomittojen juuret ovat antiikin kreikkalaisessa kirjallisuudessa, joka oli alun perin runomittaista. Kreikkalaisessa runoudessa metriikka perustui tavujen pituuksiin, toisin sanoen lyhyiden ja pitkien tavujen erotteluun tiettyjen sääntöjen mukaisesti. Lyhyistä ja pitkistä tavuista muodostettiin runojalkoja ja metroneita, ja metroneista puolestaan runosäkeitä. Puhemitoissa oli kussakin runomitan mukainen määrä metroneita, kun taas lyyrisen runouden mitoissa säkeet olivat vaihtelevampia.
Esimerkiksi daktyylissä metronissa oli yksi pitkä ja kaksi lyhyttä tavua, ja daktyylisessä heksametrissä kuusi tällaista metronia. Useimpien nykyisinkin tunnettujen runojalkojen ja runomittojen nimet palautuvat kreikkalaiseen runouteen.
Poljennollisia runojalkoja.
Kaksi-, kolmi- ja nelitavuisille runojaloille on annettu nimiä. Seuraavassa on lueteltu keskeisimpiä runojalkoja nimineen:
Sevillan parturi

Sevillan parturi on Gioacchino Rossinin säveltämä koominen ooppera, joka kantaesitettiin Roomassa Teatro Argentinassa 20. helmikuuta 1816. Se perustuu Pierre Beaumarchais’n näytelmään "Sevillan parturi". Suomalainen ensiesitys oli 3. maaliskuuta 1849 ruotsiksi teatteritalossa Helsingissä. "Sevillan parturi" on lajityyppinsä suosituimpia teoksia ja sitä esitetään yhä säännöllisesti. Sevillan parturin tarina jatkuu Beaumarchais’n näytelmässä "Figaron häät" ja Wolfgang Amadeus Mozartin oopperassa "Figaron häät".
Oopperan tunnetuimmat osat lienevät alkusoitto sekä aaria "Largo al factotum".
Synopsis.
Tapahtumapaikkana on 1600-luvun Sevilla.
Ensimmäinen näytös.
Kreivi Almaviva koettaa vietellä ihastustaan, Rosinaa, esiintyen köyhänä opiskelijana nimeltä Lindoro. Rosina on vanhan tohtori Bartolon holhotti – tohtori taas itse suunnittelee naivansa tytön. Figaro, kreivin parturi ja oikea käsi, tarjoutuu auttamaan. Kotonaan, Rosina kirjoittaa Lindorolle kirjettä. Musiikinopettaja Don Basilio tuo tohtorille uutisia Kreivi Almavivan saapumisesta. Basilio ehdottaa kreivin päänmenoksi ilkeämielisten huhujen levittämistä ja Bartolo pyytää avioliittosopimuksen laatimista välittömästi, hänelle ja Rosinalle. Kreivi pääsee sisälle tohtorin taloon esiintyen juopuneena sotilaana ja heilutellen tekaistua virallista määräystä, joka velvoittaa tarjoamaan hänelle yösijan. Almaviva kuiskaa Rosinalle olevansa Lindoro. Don Basilio ja Don Bartolo koettavat saada tunkeilijan lähtemään, mutta tämä ei suostu hievahtamaankaan. Sählingin keskellä kreivi onnistuu sujauttamaan Rosinalle kirjeen. Sotilaita saapuu katsastamaan mistä mekkala johtuu ja kreivi lähtee lopulta ensimmäisen näytöksen päättyessä yleiseen sekamelskaan.
Toinen näytös.
Kreivi palaa tohtorin talolle, tällä kertaa naamioituneena musiikinopettaja Don Alonsoksi, joka on muka kutsuttu paikkaamaan sairastunutta Don Basiliota. Hän nopeasti saavuttaa Bartolon luottamuksen ja sitä kautta myös luvan pitää Rosinalle oppituntinsa. Ajaessaan Don Bartolon partaa Figaro taas varastaa häneltä avaimen, jonka avulla kreivi ja Rosina voisivat karata. Basilio palaa yllättäen, mutta Figaro ja kreivi juonivat hänet matkoihinsa. Tohtori on kuitenkin edelleen epäileväinen ja koettaa kiiruhtaa avioitumista lähettämällä Basilion noutamaan paikalle notaarin. Bartolo onnistuu vakuuttamaan Rosinalle, että Lindoro onkin työskennellyt Almavivan hyväksi eikä oikeasti rakasta häntä. Rosinan sydän murtuu, mutta Lindoron saapuessa ja julistaessa tälle rakkauttaan, se sulaa. Basilio palaa notaari muassaan, mutta muutamaa juonittelua ja lahjontaa myöhemmin notaari suostuu olemaan todistajana Rosinan ja kreivin naimisiinmenolle. Paikalle saapuva tohtori Bartolo on aluksi raivoissaan joutuessaan todistamaan Rosinan ja kreivin liittoa, mutta leppyy kun hänelle kerrotaan ettei myötäjäisiä tarvitse maksaa.
Pierre Beaumarchais

Pierre-Augustin Caron de Beaumarchais (24. tammikuuta 1732 Pariisi – 17. tai 18. toukokuuta 1799 Pariisi) oli kelloseppä, keksijä, muusikko, poliitikko, pakolainen, vakooja, kirjankustantaja, asekauppias ja sekä ranskalainen että yhdysvaltalainen vallankumoustaistelija. Hänet tunnetaan kuitenkin parhaiten näytelmäkirjailijana erityisesti kolmen Figaro-näytelmänsä perusteella, joiden pohjalta ovat syntyneet oopperat Figaron häät ja Sevillan parturi. 
Sensuuri kielsi näytelmän Figaron häät, koska siinä hyökättiin Ranskan valtiota ja aatelisia vastaan, mutta esityskiellon ansiosta näytelmän suosio vain kasvoi. Beaumarchais tuli muotiin, ja kiellettyä näytelmää luettiin Pariisin salongeissa ääneen. Lopulta kuninkaalle tehtiin anomus esityskiellon kumoamisesta, mihin Ludwig XVI taipui. Figaron häiden ensiesitys oli Pariisissa huhtikuussa vuonna 1784, ja näytelmästä tuli suosittu. Kuninkaan puoliso Marie Antoinette kiinnostui nyt myös Beaumarchais´ta, ja elokuussa vuonna 1785 Sevillan parturi esitettiin kuningattaren omassa teatterissa Petit Trianonissa. Kuningatar itse esitti yhtä päähenkilöä.
Yhdysvaltojen vapaussodan aikana Beaumarchais hoiti Euroopan ja Amerikan välisiä laivakuljetuksia ja toimi tällöin myös Ranskan kuninkaan salaisena asiamiehenä. Häntä kuitenkin syytettiin petturuudesta, ja hän joutui vuonna 1792 pakenemaan ensin Alankomaihin ja myöhemmin Britanniaan. Hän palasi Pariisiin 1799.
Opera buffa

Opera buffa eli "koominen ooppera", tunnetaan myös nimillä "commedia per musica" ja "dramma giocoso per musica", on oopperan tyylisuunta. Opera buffa kehittyi 1700-luvun alkupuolella Napolissa Italiassa. Sieltä se levisi Roomaan ja Pohjois-Italiaan. Se on "opera serian" eli vakavan oopperan rinnalla toinen oopperan päälajeista.
Peter Cornelius

Carl August Peter Cornelius (24. joulukuuta 1824 - 26. lokakuuta 1874) oli saksalainen säveltäjä, runoilija, kirjailija ja kääntäjä. Hän syntyi ja kuoli Mainzin kaupungissa, Saksassa.
Nuoruus ja nuori aikuisuus.
Jo nuorella iällä Cornelius soitti viulua ja sävelsi liedejä. Hän aloitti sävellysopinnot Heinrich Esserin johdolla vuonna 1841. Cornelius asui Peter von Corneliuksen luona Berliinissä vuodesta 1844 vuoteen 1852. Tänä aikana hän tapasi vaikutusvaltaisia henkilöitä kuten Alexander von Humboldtin, Grimmin veljekset, Fridrich Rückertin ja Felix Mendelssohnin. Viimeisinä Berliinin-vuosinaan Cornelius kirjoitti musiikkikritiikkejä useille berliiniläislehdille ja ystävystyi Joseph von Eichendorffin, Paul Heysen ja Hans von Bülowin kanssa.
Aikuisuus.
Corneliuksen ensimmäiset oikeat sävellykset, joukossa ooppera Der Barbier von Bagdad syntyivät vuosina 1852-1858, jolloin hän asusti Weimarissa. Tänä aikana hän tutustui Franz Lisztiin, jonka ympärille kasvoi sävellystyön opiskelijoista ja nuorista säveltäjistä ns. "Uusi saksalainen koulukunta". Liszt ylisti Corneliusta suureksi kyvyksi, mutta oli pettynyt saadessaan kuulla, että hänen oppilaansa ensimmäinen suuri sävellystyö tulisi olemaan komedia. Suuri säveltäjä kuitenkin lopulta oli erittäin mielissään lopputuloksesta ja toimi oopperan skandaalinkäryisen kantaesityksen ohjaajana ja kapellimestarina. Tämän jälkimainingeissa niin Cornelius kuin kapellimestarin työstään eroamaan joutunut Liszt jättivät Weimarin pölyt taakseen. Cornelius muutti Wieniin, jossa hän viihtyi viisi vuotta. Wienissä hän tapasi ja tutustui Richard Wagneriin, jonka neuvosta hän 1864 muutti Müncheniin, jossa lopulta meni naimisiin ja sai lapsia.
Huolimatta ystävyydestään Wagneriin ja Franz Lisztiin, Corneliuksen suhde "uuteen saksalaiseen koulukuntaan" (johon hän kuului) ei ollut ongelmaton. Hän ei tullut Wagnerin ja von Bülowin seuraksi Tristanin ja Isolden ensi-iltaan, ilmoittaen syyksi oman oopperansa Der Cidin ensiesityksen. Hänen kolmas ja viimeinen oopperansa, skandinaavisiin Edda-taruihin pohjautuva Gunlöd, jäi kesken säveltäjän kuollessa sokeritautiin 1874. Se sai kantaesityksensä lopulta vuonna 1891.
Agathias

Agathias (, noin 536–582) oli runoilija ja historioitsija, joka oli kotoisin Myrinasta Vähästä-Aasiasta. Hän on yksi tärkeimmistä lähteistä keisari Justinianus I:n ajalta.
Agathias opiskeli Aleksandriassa ja siirtyi vuonna 554 Konstantinopoliin. Siellä hän jatkoi opintojansa ja toimi asianajajana. Hän kirjoitti kokoelman "Dafniaka" joka koostui lyhyistä rakkausrunoista. Agathias kokosi myös antologian oman aikansa ja antiikin runoilijoiden epigrammeista.
Justinianuksen kuoleman jälkeen Agathiaan ystävät ylipuhuivat hänet kirjoittamaan historian omasta ajastaan. Agathiaan teos käsittää vuodet 552–558 ja on suora jatko Prokopioksen teoksille. Agathias myös matkii teoksessaan Prokopioksen tyyliä. Teos kertoo pääasiassa Itä-Rooman kamppailusta gootteja, vandaaleja frankkeja ja persialaisia vastaan. Edward Gibbon kuvailee Agathiasta "runoilijana ja reetorina", vastakohtana Prokopiokselle joka on "valtionmies ja sotilas". On myös huomautettu, että Agathias ilmeisesti oli vain nimellisesti kristitty.
Agathias on ainut tunnettu lähde vuonna 529 tapahtuneesta Ateenan akatemian sulkemisesta.
Seiche

Seiche (äännetään /sɛʃ/) on suljettuun altaaseen syntyvä ominaisheilahtelu eli seisova aalto. Seiche voi syntyä esimerkiksi järvissä, poukamissa tai satama-altaissa, kun painovoima pyrkii palauttamaan esimerkiksi tuulen poikkeuttaman vesirungon takaisin tasapainotilaan ja altaan reunat heijastavat häiriön takaisin synnyttäen interferenssin. 
Termiä ehdotti ensimmäisenä sveitsiläinen hydrologi François-Alphonse Forel vuonna 1890. Forel oli tarkkaillut ilmiötä Genevejärvessä Sveitsissä. Termi tulee sveitsinranskan murteellisesta sanasta, joka merkitsee "heilahdella edestakaisin" ja jota oli ilmeisesti käytetty alueella jo pitkään kuvaamaan alppijärvien oskillaatioita.
Ilmiön luonne.
Seiche-heilahtelut ovat usein paljaalle silmälle näkymättömiä, eivätkä järvellä liikkujat sitä välttämättä lainkaan huomaa. Ilmiö aiheutuu, kun vesirungon tasapainoa häiritsee yksi tai useampi tekijä siten, että vedenpinta on altaan toisessa päässä korkeammalla kuin toisessa. Tämän voi aiheuttaa esimerkiksi pitkäkestoinen tuuli tai maankuoren seisminen aktiivisuus. Painovoima pyrkii palauttamaan pinnan takaisin tasapainoon eli horisontaaliseksi. Tästä syntynyt impulssi kulkee altaan päästä päähän veden syvyydestä riippuvalla nopeudella ja heijastuu takaisin altaan reunasta. Toistuvat heijastukset synnyttävät altaaseen seisovan aallon, jossa on yksi tai useampia solmukohtia (pisteitä, joissa pystysuuntaista liikettä ei tapahdu). Värähtelyn taajuus määräytyy altaan koosta, sen syvyydestä ja ääriviivoista sekä veden lämpötilasta. Järven pituus on solmujen välisen etäisyyden monikerta.
Seiche-aallon jaksonaika suljetussa suorakaiteen muotoisessa altaassa on 
 formula_1
missä "L" on vesirungon pituus, "d" keskisyvyys ja "g" painovoimakiihtyvyys.
Ilmiön jaksonajat vaihtelevat sekunneista päiviin (Itämeressä noin päivä, Norjan vuonoissa kolme päivää, uima-altaissa sekunteja).
Syyt ja esiintyminen.
Seiche-heilahtelun laukaisija voi olla esimerkiksi tuuli, myrsky, maanjäristys tai tsunami. Ilmiölle alttiita ovat etenkin maanjäristysherkillä alueilla sijaitsevat järvet. Maanjäristyksen aiheuttamia seiche-aaltoja voi havaita tuhansienkin kilometrien päässä episentristä. Varsinkin uima-altaat alkavat herkästi heilahdella maanjäristysten vuoksi kaukanakin järistyksen keskuksesta. Esimerkiksi vuoden 1964 suuri järistys Alaskassa heilutti uima-altaita aina Puerto Ricossa asti. 
Pieniä säännöllisiä seiche-heilahteluja sattuu suuremmissa järvissä jatkuvasti. Muun muassa Loch Ness -järvessä Skotlannissa havaitaan ilmiö usein, ja sillä voidaan ehkä selittää osa Loch Nessin hirviön olemassaoloa perustelevista väitteistä: seiche-heilahtelut saattavat nostaa pohjasta puunrunkoja. Pohjois-Amerikan suurissa järvissä seiche-ilmiö on yleinen. Siellä vedenkorkeuden ero järven eri puolilla voi olla jopa viisi metriä.
Elämänkatsomustieto

Elämänkatsomustieto (ET) on rekisteröityihin uskonnollisiin yhdyskuntiin kuulumattomille oppilaille suunnattu peruskoulun ja lukion oppiaine. Elämänkatsomustieto on uskonnon kanssa vaihtoehtoinen oppiaine.
Elämänkatsomustietoa opiskelevien määrä oli 11,1 prosenttia kaikista Suomen peruskoululaisista vuonna 2022. Elämänkatsomustietoa opiskelevien määrä on ollut viime vuosina tasaisessa kasvussa. Uskontokuntiin kuulumattomia koululaisia on noin 10–15 prosenttia oppilaista. Myös se, että kirkosta voi itse ilman vanhempien suostumusta erota vasta 18-vuotiaana nostaa automaattisesti uskonnon opiskelijoiden määrää, sillä jos kuuluu kirkkoon, ei oppilaalle järjestetä elämänkatsomustietoa tämän mielipiteestä huolimatta.
Oppilaat.
Elämänkatsomustiedon opetukseen voi peruskoulussa ja lukiossa osallistua seuraavin edellytyksin:
Elämänkatsomustiedon opetus on järjestettävä, jos siihen oikeutettuja oppilaita on opetuksen järjestäjän alueella (yleensä kunta) vähintään kolme.
Elämänkatsomustieto opetussuunnitelmassa.
Perusopetuksen opetussuunnitelman perusteissa oppiainetta luonnehditaan näin:
Perusopetus.
Perusopetuksessa luokilla 1–5 opiskellaan yhteensä 6 vuosiviikkotuntia ja luokilla 6–9 yhteensä 5 vuosiviikkotuntia, yhteensä 11 vuosiviikkotuntia. Määrä on aina sama, mutta se jakautuu luokille mahdollisesti eri tavoin, kun nivelkohta on määrätty luokkien 5 ja 6 väliin. 
Opetuksen teemoina perusopetuksessa ovat:
Lukio.
Lukiossa on kolme pakollista kurssia ja kaksi syventävää valtakunnallista kurssia. Uskontoa opiskeleva voi käyttää niitä tutkintoonsa soveltavina kursseina. Samoin ET-opiskelijat voivat käyttää uskonnon kursseja tutkintoon kuuluvina soveltavina kursseina. 
Lukion kurssit ovat:
Syventävän kurssin opetussuunnitelmaan kuuluu sosiologinen, moraalinen, antropologinen ja psykologinen uskontokritiikki.
Elämänkatsomustieto kuuluu lukion reaaliaineisiin. Elämänkatsomustiedon ainereaalissa ylioppilaskokelas valitsee kymmenestä vaihtoehdosta kuusi kysymystä vastattavakseen. Elämän­katsomustieto kirjoitetaan toisena ainereaalikokeiden koepäivänä.
Suomen ateistiyhdistys on tehnyt oman ehdotuksen elämänkatsomustiedon opetussuunnitelmaksi.
Elämänkatsomustieto yliopistoissa.
Elämänkatsomustietoa voi opiskella myös yliopistossa. Elämänkatsomustieto ei kuitenkaan ole itsenäinen oppiaine, eikä sitä voi opiskella pääaineena. Opinnot tähtäävät yleisesti erityisesti opettajan kelpoisuuteen, jolloin opiskelija voi opettaa elämänkatsomustietoa toisena opetettavana aineena. Tällöin opiskelijan on suoritettava sekä perus- että aineopinnot.
Elämänkatsomustiedon perus- ja aineopinnot koostuvat yleisesti monien eri aineiden opinnoista. Näitä ovat yliopistosta riippuen filosofia sekä aate- ja oppihistoria, kasvatustiede, kulttuuriantropologia, kulttuurihistoria ja uskontotiede.
Kirjallisuutta.
Lukion oppikirjoja.
Dialogi-sarja:
Lukion elämänkatsomustieto -sarja:
Luettelo eduskunnan puhemiehistä

Tämä on luettelo Suomen eduskunnan puhemiehistä ja varapuhemiehistä.
Scandinavian Weekend Radio

Scandinavian Weekend Radio (lyhennettynä SWR) on vuonna 2000 perustettu Suomesta lähettävä kansainvälisesti kuuluva radioasema. Se aloitti lähetyksensä heinäkuussa 2000. Ohjelmisto koostuu musiikista, suorista juonnoista ja DX-kuunteluun liittyvistä ohjelmista.
SWR lähettää ohjelmiaan joka kuukauden ensimmäisenä lauantaina, ja sen lähetinpaikka on Virroilla. Asema toimii viestintäviraston myöntämillä vuorokauden teknisillä luvilla 14 vuorokautta vuodessa.
Lähetykset rahoitetaan PR-tuotteiden myynnillä ja jäsenmaksuilla. Mainonta on myös mahdollista lähetyksissä. Toiminnasta vastaa Vaihtoehtoisen radiotoiminnan tukiyhdistys ry. Juontajakunnassa on mukana joitakin entisiä piraattiradioaktiiveja, radioamatöörejä ja DX-kuuntelijoita.
Yhdistyksen tarkoituksena on edistää ja tukea taloudellisesti vaihtoehtoista radiotoimintaa Suomessa. Se tarjoaa vaihtoehtoisesta radiotoiminnasta kiinnostuneille järjestöille ja yksityisille ihmisille mahdollisuuden osallistua yksityiseen ja riippumattomaan radiotoimintaan.
Historia.
SWR:n toiminta alkoi 1. heinäkuuta 2000, kun se lähetti 24 tuntia 50 watin lähettimellä. Lähetysmasto oli tehty talkoovoimin. 2. kesäkuuta 2001 lähetykset laajenivat uusille taajuuksille. 30. lokakuuta 2004 lähetettiin ensimmäisen kerran keskiaalloilla.
Juudas Makkabi

Juudas Makkabi johti juutalaisten makkabealaiskapinaa Syyrian seleukideja vastaan vuosina 167–160 eaa.
Juudea oli liitetty Aleksanteri Suuren valloitusten kautta hellenistiseen valtapiiriin, ja kreikkalaistaakseen alueen Antiokhos IV kielsi juutalaisilta uhritoimitukset, sapatin vieton ja ympärileikkaukset sekä muutti Jerusalemin temppelin Zeuksen palvontapaikaksi. Juudas Makkabi aloitti sissisodan muutaman sadan sotilaan voimalla. Tuhottuaan syyrialaisten armeijan yllätyshyökkäyksellä hän sai paljon lisää voimaa armeijaansa. Hän itse kuoli taistelussa seleukideja vastaan vuonna 161 tai 160 eaa. Kapinaa ei voinut kuitenkaan enää pysäyttää, ja juutalaisten kuningaskunta saavutti itsenäisyyden 140-luvulla eaa.
Juudas Makkabin ansiosta Jerusalemin toinen temppeli omistettiin jälleen Jahven palvonnalle, ja tätä muistellaan hanukka-juhlassa. Juudas Makkabin johtama kapina on aiheena Georg Friedrich Händelin oratoriossa "Judas Maccabeus".
Rättäri

Rättäri oli 1500-luvulta 1800-luvulle nimismiehen apulaisena toiminut alempi kruununpalvelija. Sanan taustalla on ruotsin kielen työnjohtajaa ja voutia merkitsevä sana "rättare". Koska rättärin toimi liittyi kyydityksen järjestämiseen, häntä kutsuttiin myös kyytirättäriksi (ruotsiksi "skjutsrättare"). Tointa hoitivat joko pitäjän tilalliset vuorollaan tai he palkkasivat jonkun hoitamaan sitä sivutoimenaan.
Nimismies oli hallintopitäjässä 1500-luvulla valtion edustajana keskeinen henkilö, kun hän toimi välimiehenä kruunun ja pitäjäläisten välillä. Hän järjesti pitäjässään käräjät ja huolehti valtion virkamiesten ja sotilaiden kyydityksestä, kestityksestä ja majoituksesta näiden liikkuessa hänen pitäjässään. Palkkioksi tästä hän sai jokaiselta pitäjän talolliselta nimismiehenveron.
Kyytirättäri toimitti nimismiehen antamat määräykset, esimerkiksi kyyditysmääräykset, pitäjän eri osiin. Hän saattoi myös kestitä ja majoittaa kruunun virkamiehiä. Kyytirättäri sai palkkiokseen osuuden nimismiehenverosta ja joskus vielä erillisiä palkkioita.
Suuria hallintopitäjiä jaettiin 1600-luvulla pienemmiksi ja syntyi kestikievarilaitos huolehtimaan kestityksistä ja kyyditsemisestä. Näiden tehtävien hoitoon ei enää tarvittu kyytirättäreitä. Heidän uudeksi tehtäväkseen tuli vankien kuljettaminen ja vartioiminen. Nämä olivat yleensä tutkintovankeja, sillä vielä 1600-luvulla pidettiin käsittämättömänä, että yhteiskunnan pitäisi käyttää varojaan vankien elättämiseen vankiloissa. Rankaisemiseen oli halvempiakin keinoja. Poliittiset rikolliset olivat tosin tästä poikkeuksia. Kyytirättäri seurasi vankia kuljetettaessa mukana, vaikka itse kuljetus kuului pitäjäläisten velvollisuuksiin, elleivät he suorittaneet siitä jollekin erillistä korvausta.
Vankien kuljetuksen lisäksi kyytirättärin virkatehtäviin kuului 1700-luvulla avustaa nimismiestä ulosotoissa ja rikollisten pidättämisessä. Rättäreitä alettiin käyttää myös käräjillä oikeudenpalvelijoina huutamassa asianosaiset tai todistajat esiin. Myöhemmin se saattoi olla rättärin ainoakin toimi. Kansa alkoi kutsua tällaista oikeudenpalvelijaa huutorättäriksi.
Etelä-Pohjanmaalla oli 1700-luvun alussa kyytirättäri joka pitäjässä. Vuosisadan kuluessa toimesta alkoi tulla epäsäännöllisempi ja tilapäisempi. Suomessa kyytirättäreitä oli 1800-luvun lopulla enää Vaasan- ja Oulun lääneissä. Vuoden 1902 alussa kyytirättärin virat lakkautettiin siellä missä sellainen virka vielä oli olemassa. Samalla 14. syyskuuta 1901 annetulla armollisella asetuksella vapautettiin talot antamasta kapallinen viljaa vuosittain rättäreille palkaksi. Rättärien virat vaihtuivat näin lopullisesti poliisikonstaapelin viroiksi.
Joissakin pitäjissä oli kylärättäreitä, joiden tehtävät määriteltiin kyläjärjestyksissä. He eivät olleet kyytirättärien kaltaisia valtion virkamiehiä.
Björn Westerlund

Björn Georg Wilhelm Westerlund (27. tammikuuta 1912 Hannover, Saksan keisarikunta – 11. maaliskuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri, vuorineuvos ja Nokian entinen pääjohtaja. Hän oli myös hetken aikaa kauppa- ja teollisuusministeri V. J. Sukselaisen II hallituksessa (19. kesäkuuta – 14. heinäkuuta 1961). 
Elämä.
Westerlund valmistui diplomi-insinööriksi 1935 Teknillisestä korkeakoulusta. Valmistuttuaan hän aloitti pitkän Nokia-uransa Suomen Kaapelitehtaalla laboratorioinsinöörinä 1936–1940, osastoinsinöörinä 1940–1947, teknisenä johtajana 1947–1956 ja Verner Weckmanin seuraajana toimitusjohtajana 1956–1967. Westerlundin päätöksellä Kaapelitehtaalle perustettiin elektroniikkaosasto 1960, joka oli ensimmäiset 15 vuotta tappiollinen. 
Kun Suomen Kumitehdas Oy, Suomen Kaapelitehdas Oy ja puunjalostus- ja voimayhtiö Nokia Ab fuusioituivat Oy Nokia Ab:ksi, tuli Westerlundista sen ensimmäinen pääjohtaja 1967. Hän jäi eläkkeelle 1977, mutta toimi vielä kaksi vuotta hallituksen puheenjohtajana. Hän vaikutti myös keskeisesti Teollisuuden Voima Oy:n perustamiseen 1969 ja sen Olkiluodon ydinvoimalahankkeeseen. Ydinvoimala saatiin tilattua lännestä, kun Neuvostoliitto painosti tilaamaan idästä.
Westerlund oli Teknillisen Korkeakoulun Ylioppilaskunnan kunniajäsen, jolle ylioppilaskunta 16. marraskuuta 2002 myönsi ikiteekkarin arvonimen ja ketjun käyttöoikeuden. Tämä arvonimi on myönnetty vain kerran aiemmin.
Simo Vuorilehto

Simo Sakari Vuorilehto (8. elokuuta 1930 Savonlinna – 13. kesäkuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos ja Nokian pääjohtaja. Nokiassa hän toimi kakkosmiehenä 1980-luvulla, ja Kari Kairamon kuoltua vuonna 1988 hän nousi neljän vuoden ajaksi pääjohtajaksi ennen eläkkeelle jäämistään.
Hän kuului ERT:n (”Euroopan teollisuusjohtajien pyöreä pöytä”) jäsenistöön vuosina 1989–1992.
Ura kriisiyhtiö Nokiassa.
Lähdekirjallisuudessa Simo Vuorilehto mielletään hyvin erilaiseksi johtajaksi kuin edeltäjänsä Kairamo. Häntä pidetään vanhan polven teollisuusjohtajana, joka ei uskonut kulutuselektroniikan nousuun. Suomen valtio oli myynyt Televan osake-enemmistön Nokialle 1980-luvulla. Nokian ajauduttua kriisin partaalle 1980-luvun lopussa rupesi Vuorilehto kuitenkin toteuttamaan laajaa saneerausohjelmaa, jonka seurauksena Nokia irtautui kumiteollisuudesta, televisioista ja tietokoneista. 
Nokiaan Kairamo oli jättänyt jälkeensä myös johtajakriisin, joka huipentui keväällä 1990, kun yhtiön hallintoneuvoston puheenjohtaja, SYPin Mika Tiivola nosti toimitusjohtajaksi vävynsä Kalle Isokallion. Kerrotaan, että Vuorilehto ja Isokallio olivat ainaiset kinastelukumppanit. Vuorilehto nimitti vuonna 1990 Olli-Pekka Kallasvuon rahoitusjohtajaksi ja johtokunnan jäseneksi. 
Nokian hallituksessa oli 1980-luvun lopussa pahoja ristiriitoja: Antti Lagerroosilla ja kulutuselektroniikan johtaja Jacques Noelsilla ei ollut yhteistä näkemystä yrityksen tulevaisuudesta seurauksella, että Nokian pörssikurssi laski voimakkaasti ja televisiotoimiala taantui. Antti Lagerroosin ja pääjohtajana toimineen Vuorilehdon välille syntyi riitaa. Silloinen rahoitusjohtaja Jorma Ollila yritti rauhoitella sijoittajia, kun SYP:n Mika Tiivola ja KOP:n Jaakko Lassila kiistelevät valta-asemastaan. Vuorilehto määräsi Isokallion panemaan elektroniikkaliiketoiminnot myyntiin. Nokian hallituksessa kuitenkin ymmärrettiin, ettei Isokallio voisi jatkaa Vuorilehdon asemassa tämän jäätyä eläkkeelle. Vuorilehto ei kuitenkaan saavuttanut alaistensa ja yrityksen hallintoneuvoston luottamusta seurauksella, että johtaja, Vuorilehdon pahin kiistakumppani, Kalle Isokallio, joka oli vasta 43-vuotias, ostettiin eläkkeelle ja Nokian kaksoisjohto purettiin. Sittemmin Vuorilehdon korvasi vuonna 1992 Jorma Ollila, kun Vuorilehto siirtyi eläkkeelle 61-vuotiaana.
Vuorilehto oli Suomen suurituloisimpia eläkkeensaajia. Hänen eläkkeensä vuonna 2010 oli 28 538 euroa kuukaudessa.
Typpioksidi

Typpioksidi eli typpimonoksidi (NO) on typen (N) ja hapen (O) muodostama kaasumainen yhdiste. Se on yksi typen oksideista, joilla tarkoitetaan kaikkia typen ja hapen yhdisteitä. 
Typpioksidia esiintyy kaikkialla elimistössä, jossa sen tärkeimmät tehtävät ovat mikroverenkierron säätely, neurotransmissio ja immuunipuolustus. Oksidatiivisen stressin kokonaismäärästä riippuen typpioksidi voi suojella soluja antioksidanttina tai lisätä solutuhoa pro-oksidanttina.
Ihminen käyttää typpioksidia muun muassa lääketieteellisissä yhteyksissä ja hitsauksessa. Typpioksidia esiintyy myös haitallisena ilmansaasteena. 
Ominaisuudet.
Typpioksidi on pariton molekyyli eli siinä on pariton määrä elektroneja. Useimmista muista parittomista molekyyleistä poiketen typpioksidi ei kuitenkaan sanottavasti dimeroidu. Se kestää kuumennusta 1 000 °C:n lämpötilaan. Hapen läsnä ollessa se kuitenkin helposti hapettuu typpidioksidiksi:
 2 NO + O2 → 2 NO2
Koska typpioksidi on pariton molekyyli, se on paramagneettinen aine. Kaasuna se on väritön, mutta esiintyessään matalissa lämpötiloissa kiinteänä tai nesteenä se on sinistä.
Typpioksidin moolimassa on 30,01 g/mol ja CAS-numero 10102-43-9.
Valmistus ja käyttö.
Typpioksidia valmistetaan polttamalla ammoniakkia noin 500 °C:n lämpötilassa platinan toimiessa katalyyttinä:
 4 NH3 + 5 O2 → 4 NO + 6 H2O.
Laboratoriotarkoituksiin sitä voidaan valmistaa myös pelkistämällä typpihappoa kuparilla:
 3 Cu + 8 HNO3 → 3 Cu(NO3)2 + 2 NO + 4 H2O
Elimistössä typpioksidi on merkittävä signaalimolekyyli. Niinpä sitä käytetään lääketieteessä, inhalaattorilla hengitettynä muun muassa sirppisoluanemian hoidossa, ja se helpottaa äkillistä hengitysvajausta eli ARDS-oireyhtymää, samoin se auttaa vastasyntyneitä hengitysvaikeuksissa ja myös estää ohitusleikkauksessa siirretyn suonen tukkeutumisen.
Typpioksidia käytetään muun muassa kaasukaarihitsauksessa suojakaasuun lisättynä. Typpioksidi reagoi hitsauksessa muodostaen otsonin kanssa typpidioksidia (NO + O3 ⇒ NO2 + O2).
Typpioksidi ympäristöongelmana.
Muiden typen oksidien tavoin myös typpioksidi on haitallinen luonnon ja maaperän happamoitumista aiheuttava kaasu. Varsinkin teollisuudesta ja liikenteestä aiheutuu paljon typen oksidien päästöjä. Typen oksidien päästöt ovat ongelma, koska niitä syntyy teollisuuden palamisreaktioissa (kuten kivihiiltä poltettaessa) aina, vaikka palava aine ei sisältäisikään typpeä, sillä ilmassa on typpeä.
Ilmakehässä typpioksidi reagoi herkästi hapen kanssa muodostaen typpidioksidia. Se taas reagoi veden kanssa, jolloin syntyy muun muassa typpihappoa. Kun tämä typpihappo sataa maaperään, se aiheuttaa luonnon happamoitumista.
Jääpingviini

Jääpingviini ("Pygoscelis adeliae") on keisaripingviinin ohella toinen Etelämantereella elävistä pingviinilajeista.
Koko ja ulkonäkö.
Jääpingviinin ruumis on mustavalkoinen, sillä on evämäiset siivet ja pyöreähkö pää. Nokka on väriltään tummanpunainen, mutta sitä peittävät osaksi höyhenet.
Pituus: 46–71 cm Paino: 4–5,5 kg
Levinneisyys.
Jääpingviini elää lähinnä Etelämantereen ja subantarktisen vyöhykkeen ahtojääalueella. Se pesii Antarktiksen ja sen syrjäisten lähisaarten kalliorannoilla, mutta siirtyy pesimäkauden jälkeen pohjoisemmaksi.
Elinympäristö.
Rannikkoseudut ja jääpeitteiset alueet.
Lisääntyminen.
Naaras munii 2 munaa, joita se hautoo 30–43 vuorokautta.
Ravinto.
Jääpingviinit saalistavat usein parvina ja voivat siirtyä antoisille vesille kilometrien päähän yhdyskunnastaan. Ne pyydystävät etenkin krillejä ja löytävät näitä pikkuäyriäisiä usein ahtojäiden lähivesiltä. Jääpingviini pystyy tavoittamaan myös nopealiikkeisiä mereneläviä, kuten kaloja ja mustekaloja. Tarvittaessa se sukeltaa 20 metrin syvyyteen ja kykenee kirimään vauhtiaan entisestään.
Makean veden puute ei tuota pingviinille ongelmia, sillä linnun munuaiset ja sierainten alla sijaitsevat erityisrauhaset poistavat ravinnon mukana tulleen ylimääräisen suolan. Janoisten yksilöiden on kuitenkin nähty syövän silloin tällöin lunta. Ne ovat lähinnä olleet maissa pesimässä olleita lintuja, jotka eivät ole päässeet merelle syömään.