tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
LabVIEW

Labview (tulee sanoista "Laboratory Virtual Instrument Engineering Workbench") on National Instrumentsin tekemä ohjelmointiympäristö, joka perustuu graafiseen G-kieleen. Siitä on saatavissa versiot Windowsiin, Linuxiin, Maciin, Solarikseen ja joillekin PDA-laitteille. Labview-ohjelmat ovat siirrettävissä eri käyttöjärjestelmien välillä, ottaen huomioon tietyt rajoitukset, kuten vaaditut ActiveX-komponentit. Muista eroista esimerkiksi erilaiset tiedostopolut sovitetaan käsin .ini-tiedoston avulla tai tunnistamalla käyttöjärjestelmän automaattisella työkalulla.
Labview julkaistiin vuonna 1986 Macintosh-alustoille. Vuonna 1992 se sai versiot Sun- ja Windows-alustoille. 1994 julkaistiin versio Windows NT -ympäristöön.
Kieli on suunniteltu yksinkertaisten ja yhtäaikaisten toimintojen suorittamiseen. Käytettävissä ovat muun muassa tapahtumat (events), varmat jonot (semaphores, FIFOs), OpenGL-grafiikka, TCP/IP-tuki ja aihekohtainen aliohjelmakirjasto.
Käyttötarkoitus.
Labviewtä käytetään mittaus- ja testaussovelluksissa, sekä se soveltuu myös yleisohjelmointikieleksi. Haastavien merkkijonojen käsittelyoperaatioihin, hajautustaulujen tai muiden toteuttaminen tekeminen Labviewtä ei ole optimoitu.
Tyypillisiä muita kohteita ovat muun muassa PC-pohjaiset teollisuusautomaatiosovellukset, laajat ja hajautetut tiedonvarastointi- ja analysointisovellukset.
Kritiikki.
Labview on National Instruments omistama ja kehittämä, joten toisin kuin esim. C-kieli tai Fortran sitä ei valvota ANSI:n tai IEEE:n toimesta.
Itsenäisesti ajavan ohjelman tekeminen vaatii maksullisen "Professional Development System" -version ostamisen. Labview 6.0 ja sitä uudemmilla versioilla luotujen suoritettavien ohjelmien taustalla on ajettava LabVIEW run-time moottoria jokaisella kohdelaitteella.
Agilent Technologies

Agilent Technologies Inc. on mittalaitteiden valmistajayritys. Se eriytettiin Hewlett-Packardista vuonna 1999. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Kalifornian Palo Altossa.
Agilent myi lääketieteellisiä laitteita valmistavan yksikkönsä Philips Medical Systemsille vuonna 2001. Agilentin puolijohdeyksiköstä muodostettiin vuonna 2005 uusi, sijoitusyhtiöiden omistukseen siirtynyt yhtiö nimeltään Avago Technologies.
Historia.
Agilent muodostettiin toiminnoista, jotka aiemmin olivat Hewlett-Packardin ydintoimintaa. Agilent järjesti osakeannin vuonna 1999 ja listautui pörssiin marraskuussa 1999. Yhtiöllä oli 8,3 miljardia dollaria myyntiä vuonna 1999.
Vuonna 2014 yhtiön elektroniikan mittausjärjestelmistä muodostettiin oma yhtiönsä nimeltään Keysight Technologies.
Kavitaatio

Kavitaatio on ilmiö, jossa neste, yleensä vesi, alkaa kiehua paineen laskun johdosta. Yleensä kavitaatio yhdistetään laivojen potkurien aikaansaamaan paikalliseen alipaineeseen.
Kavitaatio kuluttaa potkureita ja on havaittavissa mm. äänenä. Kavitaatiokuplat kuluttavat potkuria mekaanisesti ja kavitaatioäänet haittaavat erityisesti sukellusveneissä.
Kavitaatio hydrauliikassa.
Jos hydraulinesteen paine laskee alle 0,7 bar on vaarana nesteen höyrystyminen. Höyrystyminen aiheuttaa komponenteissa kavitaatioeroosiota eli romahtavat höyrykuplat irrottavat metallia komponenteista.
Kavitaation ilmetessä koko hydrauliikkajärjestelmä saattaa vaurioitua.
Hyötykäyttö.
Kavitaatiota käytetään hyödyksi ultraäänipuhdistuksessa. Siinä veteen johdettu ultraääni muodostaa pieniä kavitaatiokuplia, jotka irrottavat likaa.
Kavitaatiota käytetään hyödyksi myös lääketieteessä. Esimerkiksi ESWL-hoidoissa (Extracorporeal Shock Wave Lithotripsy = kehon ulkopuolinen painesysäysaaltohoito), jossa munuaiskiviä murskataan fokusoiduilla paineaaltoiskuilla jotka murentavat virtsateissä olevat kiteytymät. Vaikutus perustuu akustisen impedanssin eroon pehmytkudoksen ja "kiven" välillä. Energia purkautuu kiveen ja murentaa sen. Toinen vaikutusmekanismi on kavitaatio. Kiven pinnalle syntyy kavitaatiokuplia nopeiden paineenmuutosten ansiosta. Kuplat luhistuvat ja murentavat kiven pintaa. Syntyvät murut huuhtoutuvat virtsan mukana ulos. Hoidot suoritetaan erityisesti siihen suunnitelluilla ESWL-laitteilla, useimmiten päiväkirurgisesti. Hoito on munuaiskivien hoitamisessa ns. "gold standard", eli yleisin ja turvallisin hoitomuoto.
Ympäristötekniikassa kavitaatiolla tapetaan haitallisia mikrobeja.
Paavo Lonkila

Paavo Lonkila (alk. Lång, 11. tammikuuta 1923 Kiuruvesi – 22. syyskuuta 2017 Kiuruvesi) oli suomalainen maastohiihtäjä ja olympiavoittaja. 
Lonkila, joka 157-senttisenä on Suomen maastohiihtohistorian lyhyin olympiamitalimies, saavutti Oslon talviolympialaisissa 1952 ensin 18 kilometrillä pronssia ja sitten 4×10 kilometrin viestin toisen osuuden hiihtäjänä kultaa. Rumfordin MM-kisoissa 1950 Lonkila sai viestissä hopeaa ja sijoittui 18 kilometrillä viidenneksi. Uran arvokkaimpia saavutuksia on myös Holmenkollenin kisojen 18 kilometrin voitto vuonna 1951.
Lonkila edusti Kiuruveden Jännettä. Suomen mestaruutta hän ei voittanut kertaakaan.
Ammatiltaan Lonkila oli maanviljelijä. Hän sai opetusministeriön Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon vuonna 2001. 
Jatkosodassa Lonkila oli kaukopartiomiehenä 14. divisioonan kaukopartiossa Rukajärven suunnalla. Kun Yleisradion urheiluselostaja Pekka Tiilikainen kysyi Oslossa olympislaisten 1952 haastattelussa Paavo Lonkilta ""oliko kyseessä ollut kenties hänen elämänsä kovin hiihto?" Tämä Lonkila oli vastannut "Ei, kyllä kovin hiihto oli kevättalvella 1943 Ontajärven jäällä"" Kyseessä oli Jeljärven huoltotukikohdan hävitysretki.
Mikkelin ammattikorkeakoulu

Mikkelin ammattikorkeakoulu (lyh. Mamk) oli Etelä-Savon maakunnassa toiminut ammattikorkeakoulu, jolla oli toimipisteet Mikkelissä ja Savonlinnassa. Mikkelin ammattikorkeakoulu perustettiin 1992 ja sen toiminta päättyi vuoden 2016 lopussa, kun se yhdistyi Kymenlaakson ammattikorkeakoulun kanssa muodostaen Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulun eli Xamkin. 
Koulutustarjonta.
Mikkelin ammattikorkeakoulussa oli tarjolla
Urpo Korhonen

Urpo Pentti Korhonen (8. helmikuuta 1923 Rautalampi – 10. elokuuta 2009 Lahti) oli suomalainen maastohiihdon olympiavoittaja ja sotakirjailija. Korhonen oli myös kansallisen tason kestävyysjuoksija.
Oslon talviolympialaisissa 1952 Korhonen joutui karsimaan paikastaan viestijoukkueessa. Karsintahiihdossa hän voitti Veini Kontisen kahdella sekunnilla ja pääsi hiihtämään viestin kolmannen osuuden. Vaikka Suomi voitti viestistä kultaa, suoritus jäi Korhosen uran ainoaksi arvokilvaksi.
Korhonen voitti 1951 ylivoimaisesti Bodenin kisojen 18 kilometrin kilpailun. 
Korhonen edusti Kerkonkosken Ketterää, Rautalammin Urheilijoita, Evon Metsäpoikia ja Jämsänkosken Ilvestä. Hiihdossa hän voitti kaksi viestin Suomen mestaruutta vuonna 1951 Jämsänkosken Ilveksen ja 1954 Evon Metsäpoikien riveissä, ja kestävyysjuoksijana hän sijoittui vuoden 1952 Kalevan kisoissa 10 000 metrillä viidenneksi. 
Ammatiltaan Korhonen oli metsätyönjohtaja ja koulutukseltaan metsäteknikko. Vuonna 2001 hän sai opetusministeriön Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon ja vuonna 2008 Olympiakomitean myöntämän kultaisen ansioristin.
Urpo Korhosen isä oli kirjailija ja toimittaja Veikko Matias Korhonen (1888–1942)
Sijoituskoira

Koiran sijoittaminen on koirankasvatuksessa käytetty termi, jolla tarkoitetaan koiran kauppaa, jossa omistajuus siirtyy kasvattajalta ostajalle vasta koiran pennutuksen jälkeen tai sovittujen ehtojen mukaisesti. Koiran sijoituksessa jalostusoikeus jää koiran luovuttajalle ja koiran hallintaoikeus siirtyy vastaanottajalle. Koiran omistusoikeus on luovuttajalla tai vaihtoehtoisesti luovuttajalla ja vastaanottajalla yhteisesti, ja se siirtyy vastaanottajalle sopimusehtojen mukaisesti. 
Sijoitusehdot.
Luovuttaja voi vaatia koirasta vakuusmaksun, jonka hän palauttaa vastaanottajalle, jos koiraa käytetään jalostukseen. Suomen Kennelliiton sääntöjen mukaan vakuusmaksu saa olla korkeintaan puolet pennun hinnasta.
Narttu sijoitetaan yleensä yhtä pentuetta vastaan, mutta myös kahdesta pentueesta voidaan sopia. Sijoitussopimus päättyy, kun sovittu määrä pentueita on syntynyt tai koira saavuttaa sopimuksessa määritellyn yläikärajan. Yläikäraja on yleensä 3 tai 4 vuotta ja siihen perustuvassa sopimuksen päättymisessä luovuttaja saa pitää vakuusmaksun. Pentueeksi lasketaan yhdestä tiineydestä syntyvät pennut määrästä ja elinkelpoisuudesta riippumatta.
Vastaanottajalla on velvollisuus ilmoittaa nartun kiiman alkamisesta ja terveyteen liittyvistä asioista. Luovuttaja maksaa kaikki jalostukseen ja pennuttamiseen liittyvät kulut (jalostustarkastukset, lisäruoka- ja madotuskulut) ja vastaanottaja normaalit koiranpitoon liittyvät kulut (ruoka, rokotukset, koiravero).
Urosten sijoituksessa sopimusehdot voivat erota narttujen sijoitukseen nähden pentueiden lukumäärässä ja yläikärajassa.
Tapio Mäkelä

Tapio Valfrid Mäkelä (12. lokakuuta 1926 Nastola – 12. toukokuuta 2016 Jämsä) oli suomalainen kilpahiihtäjä ja olympiavoittaja. Hän oli hyvää kansallista tasoa myös kestävyysjuoksussa.
Mäkelä voitti kultaa 4 × 10 kilometrin viestihiihdossa ja hopeaa 18 kilometrin hiihdossa Oslon 1952 olympialaisissa. Viestissä hän hiihti ankkuriosuuden. Pikamatkalla hän hävisi Norjan Hallgeir Brendenille 35 sekuntia.
MM-kilpailuihin Mäkelä osallistui kahdesti. Rumfordissa 1950 hän sijoittui 18 kilometrillä 12:nneksi. Falunissa 1954 hän voitti kultaa viestissä – tällä kertaa toisen osuuden hiihtäjänä – ja sijoittui 15 kilometrillä viidenneksi.
Suomen mestaruuden Mäkelä voitti 18 kilometrillä 1952 ja 3 × 10 kilometrin viestissä 1948. Talvella 1951 hän voitti Falunin ja Puijon kisoissa 18 kilometrin kilpailun. Salpausselän pikamatkalla hän oli toinen vuonna 1950.
Mäkelä sijoittui Sverdlovskin hiihtokilpailuissa 10. tammikuuta 1954 30 kilometrillä seitsemänneksitoista ja kaksi päivää myöhemmin 15 kilometrillä kolmanneksikymmenenneksitoiseksi.
Siviiliammatiltaan Mäkelä oli toimistonhoitaja. Seuratasolla hän on edustanut Kaipolan Virettä, Pyhännön Urheilijoita, Lahden Hiihtoseuraa, Lahden Ahkeraa ja Jämsänkosken Ilvestä. Kaipolan Vireen puheenjohtajana hän toimi vuosina 1965–1970.
Decimus Junius Brutus Albinus

Decimus Junius Brutus Albinus (kuoli 43 eaa.) oli roomalainen kenraali ja eräs Julius Caesarin murhaajista.
Brutus toimi Caesarin legaattina Gallian sodan aikana, mutta Caesarin noustessa diktaattoriksi Brutus liittyi Caesarin murhaa suunnittelevien joukkoon. Caesar kuitenkin luotti Brutukseen ja hänet valittiinkin preetoriksi vuonna 44 eaa. Brutus pysytteli poissa Roomasta murhan jälkeisenä aikana. Vuonna 43 eaa. hän matkusti propreetoriksi Italian puoleiseen Galliaan, joka oli aikaisemmin määrätty hänen provinssikseen. Sieltä hän yritti paeta Makedoniaan, jossa Marcus Brutus ja Gaius Cassius Longinus, hekin Caesarin murhaajia, aikoivat vastustaa Marcus Antoniusta ja Octavianusta. Brutus kuitenkin tapettiin ennen kuin hän ehti Makedoniaan. Brutus ei koskaan pitänyt itseään sankarina, vaikka antoikin Caesarille tappavan iskun.
Antti Hyvärinen (mäkihyppääjä)

Antti Abram Hyvärinen (21. kesäkuuta 1932 Rovaniemi – 13. tammikuuta 2000 Bad Nauheim, Saksa) oli suomalainen mäkihyppääjä, olympiavoittaja ja mäkihyppyvalmentaja. 
Olympiavoittaja.
Hyvärinen oli ensimmäinen suomalainen mäkihypyn olympiavoittaja, voitettuaan kultaa talvikisoissa Cortina d'Ampezzossa 1956. Siihen asti norjalaiset olivat voittaneet kaikki olympiakisojen mäkihyppykilpailut. Cortinassa Hyvärinen oli ensimmäisellä kierroksella vasta neljäs 81 metrin mittaisella hypyllään, toisella kierroksella hän teki pisimmän 84 metrin hypyn alemmalta lähtölavalta. Hopeaa sai Hyvärisestä kaksi pistettä taakse jäänyt Suomen Aulis Kallakorpi ja pronssia Saksojen yhteisjoukkueen Harry Glaß.
Hyppyura.
Rovaniemellä syntynyt Hyvärinen hyppäsi ensimmäisiä kertoja Ounasvaaran mäestä jatkosodan talvina. Vuonna 1951 hän sai hopeaa nuorten sarjassa Suomen mestaruuskilpailussa. Vuoden 1952 olympialaisissa Hyvärinen oli seitsemäs ja Falunin MM-kisoissa 1954 yhdeksäs. Lahden MM-hiihtoihin 1958 hän ei päässyt kaaduttuaan marraskuussa 1957 Ounasvaaran mäessä ja jouduttuaan lonkkamurtuman vuoksi jättämään koko talven kilpailut väliin. Myös Keski-Euroopan mäkiviikolla Hyvärinen koki kovia: Oberstdorfin kisassa joulukuussa 1955 hän kaatui menettäen tajuntansa, mutta talvi jatkui paremmissa merkeissä, sillä olympiavoiton lisäksi Hyvärinen nappasi ykkössijan Holmenkollenin mäkikisassa. Helmikuussa 1955 hän voitti Cortinan olympialaisten esikisat.
Hyvärinen valittiin Vuoden urheilijaksi vuonna 1956. Helmikuussa 2017 hänet nimettiin Hiihtomuseon pohjoismaisten hiihtolajien kunniagalleriaan.
Seuratasolla Hyvärinen edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa, jonka puheenjohtajanakin hän myöhemmin toimi. Ainoan Suomen mestaruutensa hän saavutti vuonna 1954. Samana vuonna hän hyppäsi Planicassa koko uransa pisimmän hypyn, 105 metriä. Vuosina 1960–1964 hän oli Suomen Hiihtoliiton mäkivalmentajana.
Antti Hyvärisen veljenpoika Pekka Hyvärinen voitti mäkihypyn Suomen mestaruuden vuonna 1977.
Pipin Heristalilainen

Pipin Heristalilainen (Pipin II eli Pipin Keskimmäinen) (640/650–16. joulukuuta 714) oli Austrasian major domus 680–714 sekä Neustrian ja Burgundin major domus 687–695.
Pipinistä tuli Austrasian major domus Dagobert II:n kuoltua vuonna 679. Pipin onnistui säilyttämään Austrasian itsenäisyyden, vaikka Neustrian kuningas Teoderik III ja hänen major domuksensa Ebroin yrittivät alistaa Austrasian valtansa alle. Ebroin voitti Pipinin Laffauxissa vuonna 680, mutta Ebroin kuoli jo samana vuonna, ja vuonna 687 Pipin puolestaan löi Teoderik III:n ja silloisen Neustrian major domuksen Bertharin Tertryssä. Siitä eteenpäin Pipin oli kaikkien frankkien tosiasiallinen hallitsija.. Pipin Heristalilaisen voidaan katsoa luoneen perustan karolingien valtakunnalle. Hän kuitenkin antoi merovingikuninkaiden jäädä nukkehallitsijoiksi.
Pipinin vaimon Plektrudiksen perilliset eivät pystyneet säilyttämään major domuksen arvonimeä ja valtaa itsellään. Pipin Heristalilaisen seuraajaksi ja Austrasian major domukseksi kohosi lopulta hänen avioton poikansa Kaarle Martel, joka oli saavuttanut suosiota menestyksekkäänä sotapäällikkönä.
Anna-Maija Raittila

Anna-Maija Raittila (vuodesta 1961 Nieminen; 23. heinäkuuta 1928 Joensuu – 25. elokuuta 2012 Helsinki) oli evankelisluterilaisen kirkon piirissä tunnettu kirjailija ja virsien sanoittaja. Hän kirjoitti, suomensi ja toimitti yli 300 teosta.
Elämäkerta.
Raittilan vanhemmat olivat rakennusmestari Viljo Raittila (1890–1950) ja Kaisa o.s. Jokinen (1895–1955), puoliso vuodesta 1961 suomentaja Taisto Nieminen (1940–2000). Taiteilija Tapani Raittila ja teologi Pekka Raittila olivat Anna-Maija Raittilan veljiä.
Koulutukseltaan Raittila oli teologian kandidaatti (1952). Hän toimi uskonnon ja psykologian opettajana, vuodesta 1967 vapaana kirjailijana ja suomentajana sekä vuodesta 1982 retriittien ohjaajana ja kouluttajana.
Päätyönsä Raittila teki vapaana kirjailijana – runoilijana – ja hänet tunnettiin erityisesti virsistä. Hän oli mukana myös vuoden 1986 virsikirjan uudistustyössä. Hän työskenteli vuosina 1973–1984 virsikirjakomiteassa. Nykyisessä virsikirjassa on 22 hänen kirjoittamaansa virttä sekä 65 hänen kääntämäänsä ja 45 hänen uudistamaansa virttä.
Raittila oli Ruotsin kirkon virsikirjan käännöstyöryhmän jäsen vuosina 1994–2001, ja siinä on 181 hänen kirjoittamaansa, kääntämäänsä tai muokkaamansa virttä.. Hän oli mukana tekemässä myös Ruotsin kirkon edellistä suomenkielistä virsikirjaa, joka ilmestyi 1972 ("Ruotsin virsikirja: Kuninkaan käskystä toimitettu 1972").
Raittila sai Suomen evankelisluterilaisen kirkon Mikael Agricolan ristin vuonna 2007, kun merkki myönnettiin ensi kertaa. Tämän lisäksi hänelle myönnettiin Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan kunniatohtorin ("honoris causa") arvo vuonna 1980 ja valtion kääntäjäpalkinto 1971. Raittila sai vuonna 2003 Vuoden kristillinen kirja -palkinnon teoksestaan "Vehnänjyvän päiväkirja 1963–1989."
Raittilan juuret olivat vanhoillislestadiolaisuudessa, mutta hän erosi siitä 1960-luvun kiistojen yhteydessä elämänsanalaisuuden haarautuessa erilleen. Hän palasi 2000-luvulla takaisin entiseen uskonyhteisöönsä.
Raittilalla oli keskeinen rooli ekumeenisen Taizé-liikkeen ajatusten levittämisessä Suomeen 1970-luvulta lähtien. Hän toimi Sinapinsiemen-yhdistyksessä ja oli perustamassa Omenapuukylää Halikon Vartsalaan 1979. Morbackan yhteisö oli Omenapuukylän toiminnan jatkaja. Hän on kääntänyt lukuisia Taizé-liikkeen vaikutuksesta syntyneitä hymnejä ja lauluja (ns. Taizé-hymnejä).
Raittila asui vuodesta 1984 vuoteen 2008 Kaarinassa Morbackan hiljaisuuden yhteisössä, josta muutti helsinkiläiseen palvelutaloon asumaan 2008.
Mari Teinilä on kirjoittanut elämäkerran "Anna-Maija Raittila: Luottamuksen pyhiinvaeltaja" (2001).
Virret ja laulut.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirja
Suomenruotsalainen virsikirja
Ruotsin kirkon virsikirja
Cantemus (Helsingin katolisen hiippakunnan laulukirja)
Seurakunta laulaa (Suomen adventtikirkon laulukirja)
Hengellinen laulukirja
Siionin laulut
Super Furry Animals

Super Furry Animals on walesilainen rock-yhtye, joka on tehnyt tunnetuksi joitakin kymrinkielisiä kappaleita. Yhtyeen musiikissa kuuluvat vaikutteet konemusiikista ja David Bowiesta Marvin Gayeen ja The Beatlesiin. 
Yhtyeen jäsenet ovat: Gruff Rhys (laulu, kitara), Huw Bunford (kitara, laulu), Guto Pryce (basso), Cian Ciaran (kosketinsoittimet, syntetisaattorit, satunnainen kitara, laulu) ja Dafydd Ieuan (rummut, laulu).
1990-luvun keskivaiheilla maineeseen nousseen yhtyeen tunnetuin levy lienee "Rings Around The World", jonka moni rock-lehti valitsi yhdeksi vuoden 2001 parhaista albumeista.
Polikarpov Po-2

Polikarpov U-2 (vuodesta 1944 lähtien Polikarpov Po-2) on neuvostoliittolainen yleiskäyttöinen kaksitasoinen ja yksimoottorinen lentokone. Sen kutsumanimi oli "Kukuruznik" (, ’maissintähkä’). Konetta valmistettiin vuodesta 1928 1950-luvun alkuun asti ilmeisesti 20 000–30 000 kappaletta. Se on maailman eniten valmistettu kaksitasolentokonetyyppi.
Historia.
Nikolai Polikarpov suunnitteli U-2-lentokoneen vuonna 1927. Sen ensilento tapahtui tammikuussa 1928. Kone oli helppo ja vakaa lennettävä.
Koneen käyttötarkoituksia.
Kone oli Neuvostoliiton ilmavoimien alkeiskoulukone. Lisäksi U-2-lentokonetta käytettiin maataloudessa peltojen lannoitukseen ja myrkkyjen levitykseen.
Käyttö toisessa maailmansodassa.
Toisessa maailmansodassa konetta käytettiin yöpommittajana; saksalaiset kutsuivat konetta ”ompelukoneeksi” sen äänen perusteella. Myös nimitys ”hermosaha” oli käytössä.
Erityisen kuuluisaksi konetyyppi tuli Neuvostoliiton vain naisista koostuvan 588. yöpommituslentorykmentin käytössä. Rykmentti teki häirintäpommituslentoja aivan rintaman läheisyydessä olevilta kentiltä. Pienen pommikuorman vuoksi lentoja tehtiin mahdollisimman monta – jopa 18 lentoa yhden yön aikana lentokonetta ja miehistöä kohti.
Yöpommituksissa kone lennettiin matalalennossa muutaman metrin korkeudessa. Kohdetta lähestyttäessä kone vedettiin ylös, moottori pysäytettiin ja kohdetta lähestyttiin äänettömästi liitäen yön pimeydessä. Jotkut yksikön lentäjät tekivät yli 1 000 taistelulentoa sodan aikana.
Vihollishävittäjille kone oli hankala alasammuttava; yleisimpien hävittäjätyyppien sakkausnopeus oli suurempi kuin U-2:n lentonopeus. Ketterä ja hidas kone onnistui usein väistämään nopeasti ohi lentävän hävittäjän tulen. Hävittäjän puolestaan piti tehdä laaja kaarto uutta lähestymistä ja hyökkäystä varten.
Käyttö Suomessa.
Suomen ilmavoimat sai sotasaaliskoneina kuusi U-2-konetta, joista neljä otettiin ilmavoimien käyttöön. Koneita käytettiin lähinnä yhteyskoneina vuosina 1942–1945. Ne rekisteröitiin ilmavoimille tunnuksella VU. Samalla tunnuksella VU-2 oli kaksi eri konetta.
Museokoneita Suomessa.
Suomen Ilmavoimamuseolla Tikkakoskella on yksi Polikarpov Po-2 varastoituna, mutta se ei ole osa näyttelyä. Kyseinen ”keltainen 1” saatiin sotasaaliiksi jo talvisodassa, mutta sitä ei koskaan otettu ilmavoimien rekisteriin.
Korean sota.
Pohjois-Korea käytti konetta vielä hyökkäyksessään Etelä-Koreaan vuonna 1950. Konetta oli hankala ampua alas, sillä puurunkoisena ja kangaspintaisena sen tutkaheijastus oli heikko.
Julma-Ölkky

Julma-Ölkky (myös "Julma Ölkky" tai "Julmaölkky") on syvä kanjonijärvi Kuusamossa Suomussalmen kunnanrajan läheisyydessä Pohjois-Pohjanmaalla, noin 47 kilometriä etelään Kuusamon keskustasta. Järven pinta on 243,8 metriä merenpinnan yläpuolella.
Julma-Ölkky on muodostunut noin 100 metrin syvyisen kanjonin täyttyessä vedellä siten, että nykyisen järven suurin syvyys on 42 metriä. Kapeassa kanjonissa sijaitsevan järven pituus on yli kolme kilometriä, ja sen jyrkät, lähes pystysuorat kanjonirannat kohoavat korkeimmillaan Ölökynärjässä 45 metrin korkeuteen järven pinnasta. Järvi laskee etelään Ala-Ölkky-nimiseen järveen, jonka korkeus merenpinnasta on 234,5 metriä.
Julma-Ölkky kuuluu Hossan kansallispuistoon, joka on perustettu 17.6.2017.
Järvelle pääsee autolla tai Hossasta veneillen tai kävelyreittiä pitkin. Sinne järjestetään kesäaikana veneajeluja, joilla voi tutustua Julma-Ölkyn kalliomaalaukseen. Järven eteläpäässä on silloin myös kioski.
Kuolio

Kuolio (nekroosi, necrosis) tarkoittaa jonkin kudoksen tai raajan kuolemista niin, että muut ruumiinosat eivät kuole. Yleensä se on valtimokovettumataudin, diabeteksen, tulehduksen, myrkytyksen, palovamman, paleltuman, verenkierron tukoksen, luunmurtuman tai muun vakavan vaurion seuraus. Kuolioon ei ole parannuskeinoa, vaan kuollut osa joudutaan poistamaan eli amputoimaan. Jos amputaatiota ei tehdä, kuolio jatkaa leviämistä, mistä on lopulta seurauksena kuolema. Verimyrkyt aiheuttavat yleensä nopeasti kuolioita. Kaasukuolio on tyypillisesti "Clostridium perfringens" -bakteerin aiheuttama nopeasti leviävä kuolio.
Suomessa vuonna 1995 raajan amputaation johtavista kuolioista 50 % johtui diabeteksesta ja 30 % valtimokovettumataudista. Tämän jälkeen seuraavaksi yleisin syy oli vamma, josta johtui noin 4 % amputaatioista. Amputaatiopotilaiden keski-ikä oli 71 vuotta.
Lemmenlaiva

Lemmenlaiva () oli yhdysvaltalainen televisiosarja, jota kuvattiin vuosina 1977–1986 yhteensä 249 jakson verran. Sarjan tapahtumapaikkana oli useimmiten Princess Cruises -yhtiön omistama Pacific Princess -risteilyalus, joka purjehti pääasiassa Los Angelesin ja Acapulcon välillä. Päänäyttelijöiden lisäksi sarjan jokaisessa jaksossa esiintyi useita televisio- ja elokuvatähtiä sekä muita julkisuuden henkilöitä.
Sarjan alkaessa 1970-luvun lopulla se nähtiin mainoksena, jolla houkuteltiin keskiluokan ihmisiä kodeistaan halvoille muutaman päivän risteilyille Meksikoon tai Karibialle. Sarja sai jatkoa vuosina 1998–1999, jolloin kuvattiin lyhytaikaiseksi jäänyt "Lemmenlaiva - uudet tuulet" -sarja.
Lemmenlaiva-elokuvat.
Sarja perustui kolmeen televisioelokuvaan: "Lemmenlaiva" ("The Love Boat", 1976), "Lemmenlaiva II" ("The Love Boat II") ja "Uusi Lemmenlaiva" ("The New Love Boat"), joiden mukaan sarja nimettiin. "Lemmenlaiva"-elokuva perustui risteilyjärjestäjä Jeraldine Saundersin kirjaan "Lemmenlaivat".
Laiva.
Televisiosarjan laivalla on ollut useita nimiä ohjelman teon jälkeen ja sen myötä ilmeisesti useita omistajia. Välimerelle päätynyttä laivaa käytettiin lähinnä huumeiden salakuljetukseen. Poliisit tekivät kreikkalaisessa Pireuksen satamassa laivalle tarkastuksen ja löysivät 25 kg heroiinia. Vuonna 2009 Italian rannikkovartiosto otti laivan haltuunsa ja siitä pitäen se oli Genovan satamassa käyttämättömänä rapistuen. Muuan turkkilainen romuttamiseen erikoistunut yritys osti laivan 2,5 miljoonalla eurolla romutettavaksi vuonna 2012.
Sarja Suomessa.
Suomessa sarjaa esitti MTV vuodesta 1979 aina 1980-luvun puoleenväliin, lukuun ottamatta ajoittaisia esitystaukoja, ja uusintana vuodesta 1994 vuoden 1997 alkupuolelle.
Hiidenmaa

Hiidenmaa (, , ) on Itämeressä sijaitseva Viron toiseksi suurin saari sen eteläpuolella sijaitsevan Saarenmaan jälkeen. Sen pinta-ala on hieman alle tuhat neliökilometriä. Saaren, Hiidenmaan maakunnan ja Hiidenmaan kunnan keskuspaikka on Kärdla. Saarella asuu runsaat 8 000 ihmistä.
Historia.
Arkeologisten löytöjen mukaan saarella on asuttu vuonna 4000 eaa. Ensimmäiset kirjalliset maininnat ovat vuodelta 1228 sen jälkeen, kun saksalaisritarit olivat vallanneet Hiidenmaan ja Viron. Saari kuului Ruotsille vuosina 1563–1710. Suurin osa saaren aiemmin runsaslukuisesta ruotsalaisväestöstä pakotettiin vuonna 1781 lähtemään saarelta ja heidät kyydittiin tsaarin rakuunoiden saattamana Ukrainaan Dneprjoen varrelle, jonne tuhatkunnasta Hiidenmaalta lähteneestä seuraavana keväänä saapui perille noin puolet. Siellä he perustivat Gammalsvenskbyn. Stalinin vainojen alettua vuonna 1929 luvattiin Gammalsvenskbyn ruotsalaisten muuttaa Ruotsiin. Ukrainasta lähteneet asettuivat valtaosiin asumaan Gotlantiin ja Tukholman seudulle. Viron tasavallan perustamisen aikana ruotsia puhuvia hiidenmaalaisia oli jäljellä hyvin vähän. Ollessaan Hiidenmaalla tutkimassa Hiidenmaan ruotsalaisten murretta vuonna 1928 virolainen kielitieteilijä Paul Ariste löysi sieltä vain yhden Hiidenmaan ruotsia taitavan mummon.
Nähtävyydet.
Saari on suosittu matkailukohde. Tärkeimpiä nähtävyyksiä ovat aikoinaan Ungern-Sternberg-suvulle kuulunut Suuremõisan kartano (), 1500-luvulla rakennettu Kõpun majakka, kirkot ja vanhat maatalot sekä luontokohteet. Suuremõisan kartanon ensimmäinen omistaja oli De la Gardien suku. Kreivi Axel Julius De la Gardien pojantytär kreivitär Ebba Margareta Stenbock rakennutti nykyisen kartanon vuosina 1755–1760. Kartanoa laajennettiin vuonna 1772. Alueella on myös huomattava puulajipuisto.
Toinen huomattava kartano sijaitsee Käinassa. Putkasten kartano rakennettiin vuonna 1812, kun Peter Stackelberg oli kartanon omistaja. Kartano sai vaurioita sodassa vuonna 1944, mutta joitakin korjauksia tehtiin vuosina 1955–1959. Kartano toimi tuolloin kolhoosin toimistona. Kartano on nykyisin hyvin huonokuntoinen. Vaemlan kartanon (saksaksi Waimel) viimeinen omistaja oli paroni Gustav von der Palen. Virolainen taiteilija J. Köler (1826–1899) vietti lomiaan Vaemlan kartanon vieraana. Neuvosto-Viron aikana kartano purettiin ja siitä on jäljellä vain rauniot sekä arvokas puulajipuisto. Entinen, vielä nykyisinkin toimiva, villatehdas kuului kartanon rakennuksiin. Saarella on sijainnut useita suurempia niin sanottuja maaseutukartanoita, muun muassa Kassarin ja Orjakun kartanot. Kassarin kartano tuhoutui tulipalossa 1920-luvulla, mutta kartanon entisessä renkituvassa sijaitsee kotiseutumuseo. Museon pihassa on nähtävyytenä myös entinen M/S Estonian pelastusvene, joka ajautui tyhjänä Hiidenmaan rannikolle noin viikko onnettomuuden jälkeen vuonna 1994. Suomalaissyntyisen kirjailijan Aino Kallaksen (1878–1956) kesämökki sijaitsee Kassarissa, ja hän vietti siellä kesiään 1920–1930-luvuilla.
Tuulivoima.
Saaren luoteisosaan on merelle suunniteltu 700–1 000 megawatin tuulipuistoa.
Taskila

Taskila on Oulun kaupunginosa. Se sijaitsee Oulu–Tornio-rautatien länsipuolella, Perämeren rannalla. Kaupunginosa rajoittuu pohjoisessa Rajakylän kaupunginosaan, idässä rautatiehen ja Koskelan kaupunginosaan sekä etelässä Mannisenojaan ja Toppilan kaupunginosan osa-alueeseen Meri-Toppilaan. Asukkaita Taskilassa on noin 1 300. Taskilan osa-alueet ovat Taskila sekä Raja-Taskila pohjoisessa. Kaupunginosa nimi johtunee Taskisen suvusta.
Taskila on omakotitalovaltaista asuinaluetta, muutamaa lähellä rautatietä sijaitsevaa rivitaloyhtiötä lukuun ottamatta. 
Kaupunginosassa sijaitsevat muun muassa Oulun kaupungin puutarha taimistoineen sekä jäteveden puhdistamo. Meren rannalla sijaitsee Letonniemen yksityinen luonnonsuojelualue. Nykyinen niemi oli aiemmin saari nimeltään "Piispanletto", joten alue tunnetaan molemmilla nimillä.
Soraya Esfandiary Bakhtiary

Soraya Esfandiary Bakhtiari (22. kesäkuuta 1932 Isfahan, Persia – 26. lokakuuta 2001 Pariisi, Ranska) oli Iranin šaahi Mohammad Reza Pahlavin toinen vaimo.
Soraya syntyi Isfahanissa Keski-Iranissa, Khalil Esfandiary Bakhtiaryn ja tämän saksalais-venäläisen vaimon Eva Kleinin vanhimpana lapsena. Sorayan isä oli Iranin Saksan liittotasavallan suurlähettiläs.
19-vuotiaana Soraya meni naimisiin šaahi Mohammad Reza Pahlavin kanssa vuonna 1951. He erosivat vuonna 1958, koska Soraya ei voinut synnyttää poikalasta šaahille. Avioeron jälkeen Soraya muutti Ranskaan, jossa hän toimi näyttelijänä ja tanssijana. Hän kuoli 69-vuotiaana Pariisissa. Hänet on haudattu Müncheniin, Saksaan.
Soraya julkaisi 1960-luvulla muistelmansa, jotka ovat ilmestyneet lyhennelmänä suomeksikin.
Farahnaz Pahlavi

Farahnaz Pahlavi (s. 12. maaliskuuta 1963 Teheran, Iran) on Iranin šaahi Mohammad Reza Pahlavin vanhin tytär. Farahnaz opiskeli Niavaran Special Schoolissa ja Cairo American Collegessa vuosina 1980–1981. Myöhemmin hän opiskeli myös Columbian yliopistossa sosiaalialaa. Hän asuu New Yorkissa, ja työskentelee siellä sairaalassa ja vanhainkodissa.
Shahnaz Pahlavi

Shahnaz Pahlavi (s. 17. lokakuuta 1940 Teheran, Iran) on entinen Iranin prinsessa, šaahi Mohammad Reza Pahlavin ja tämän egyptiläisen ensimmäisen vaimon prinsessa Fawzia Fuadin ainoa lapsi. Hänen vanhempansa erosivat vuonna 1945, ja avioeron ehtona oli, että prinsessa jäi Iraniin, kun hänen äitinsä muutti takaisin Egyptiin.
Shahnaz Pahlavi on Reza Kuruš Pahlavin, Farahnaz Pahlavin, Ali Reza Pahlavin ja Leila Pahlavin sisarpuoli. Hän asuu tällä hetkellä Sveitsissä. Hän oli naimisissa Ardeshir Zahednin kanssa, joka oli Iranin Yhdysvaltain suurlähettiläs vuosina 1957–1964. Heillä on yksi tytär.
Nuottasaari

Nuottasaari on Oulun kaupunginosa välittömästi keskustan eteläisimpien eli Hollihaan ja Leverin kaupunginosien lounaispuolella. Asukkaita kaupunginosassa on noin 370.
Kaupunginosan näkymät.
Nuottasaari on pääosin teollisuusaluetta, asuinalueet sijaitsevat lähellä keskustaa kaupunginosan koillisosassa. Aluetta hallitsevat Stora Enson Oulun tehtaat, Oritkarin yhdistettyjen kuljetusten terminaali ja Oulun satama. Tehdasalueen välittömässä läheisyydessä on pieni omakotitaloalue, kerrostalot taas ovat lähempänä keskustaa. Kaupunginosan pohjoisreunalla sijaitsevat Heinäpään urheilukeskus ja sen vieressä Nuottasaaren koulu ja päiväkoti.
Tehdasalue ja satama.
Alueella sijaitsevat myös Oritkarin ja Nuottasaaren satama-alueet kemikaalilaitureineen. Aiemmin alueella on sijainnut muun muassa Oulun lastulevytehdas.
Melodinen trance

Melodinen trance on yksi suosituimmista trance-musiikin alalajeista. Sille ovat tyypillisiä korostettu melodisuus ja tunteisiin vetoavat nostatusosiot. Suomessa sitä kutsutaan myös nimellä "kiksu" tai "kikkelitrance".
Tavallisia elementtejä melodisissa trance-kappaleissa ovat pitkät breakdownit, joiden aikana muuten hyvin vahva rytmi häivytetään pois lähes kokonaan ja melodiaosuudet tuodaan esiin. Tempo on tavallisesti 136–140 iskua minuutissa, kun taas esimerkiksi tyypillinen psy- tai goa trance -kappale on noin 150 BPM tai yli. Tyylinä kiksu on hyvin lähellä morning trance- ja dream trance -tyylilajeja. 
Erityisesti Hollantia pidetään yhtenä genren johtavista maista, ja joskus melodisesta trancesta puhutaankin myös "hollantitrancena" tai "hollantikiksuna". Hollannista ovat kotoisin muun muassa maailmanlaajuisesti menestyneimpiin trance-artisteihin kuuluvat Tiësto ja Armin van Buuren.
Myös Suomessa järjestetään säännöllisesti tämän tyylisuunnan tanssimusiikkitapahtumia, kuten vuosittainen Laserpoint Helsingin Kaapelitehtaalla.
Reza Shah Pahlavi

Reza Shah Pahlavi (; 15. maaliskuuta 1878 – 26. heinäkuuta 1944) oli Iranin (alkuaan Persian) šaahi vuosina 1925–1941.
Reza Khan kasvoi pienessä kylässä Māzandarānin provinssissa. Hän liittyi kasakkaprikaatiin 15-vuotiaana. Vuonna 1911 hän osallistui taisteluihin Abdol Hossein Mirza Farmanfarmaianin joukoissa vallankaappausta yrittänyttä Salar al-Doleh’a vastaa. Reza Khan ylennettiin luutnantiksi. Vuonna 1912 hänestä tuli kapteeni, 1915 eversti ja 1918 kenraali.
Reza Pahlavi suoritti 21. helmikuuta 1921 sotilasvallankaappauksen ja syrjäytti Qajar-dynastian sekä šaahi Ahmad Shah Qajarin. Hän kruunautti itsensä šaahiksi 25. huhtikuuta 1926 ja otti nimekseen Reza Shah Pahlavi.
Reza Pahlavin 16-vuotisen hallitsijakauden aikana Persiasta tuli moderni länsimainen valtio. Uudet päällystetyt tiet tulivat ja Trans-Iranin rautatie valmistui. Nykyaikainen koulutusjärjestelmä otettiin käyttöön. Hallintoa muutettiin länsimaisten valtioiden perustuslakimallin mukaiseksi. Oikeusjärjestelmää länsimaalaistettiin ja tuomioistuinjärjestelmä otettiin käyttöön. Laaja teollistaminen toteutettiin. Reza Pahlavi vaati kansainvälistä yhteisöä käyttämään Persiasta 21. maaliskuuta 1935 alkaen nimeä Iran, jota maan persialaiset olivat käyttäneet sassanidien dynastian ajoista lähtien.
Iran oli 1900-luvun alussa englantilaisten ja venäläisten etupiireihinsä jakama vasallivaltio. Šaahi Reza Pahlavin aikakaudella maa sai itsenäisyyttä. Toisessa maailmansodassa Neuvostoliitto ja Yhdistynyt kuningaskunta hyökkäsivät Iraniin ja miehittivät maan. Taustalla olivat šaahin tekemät öljykaupat saksalaisten kanssa sekä Neuvostoliiton eteläisen avustuslinjan rakentaminen.
Neuvostoliitto ja Yhdistynyt kuningaskunta syrjäyttivät Reza Pahlavin ja nostivat valtaistuimelle hänen poikansa Mohammad Reza Pahlavin, jonka ne toivoivat olevan isäänsä halukkaampi yhteistyöhön liittoutuneiden kanssa. Reza Pahlavi ajettiin maanpakoon Mauritiuksen saarelle. Hän kuoli Johannesburgissa Etelä-Afrikassa.
Perhe.
Reza Shah nai vuonna 1894 Maryam Khanumin (k. 1904). He saivat yhden tyttären:
Toinen vaimo oli Tadj ol-Molouk. He saivat viisi lasta:
Vuonna 1922 hän nai Turan Qamar al Molk Amir Soleimaneinin (1904–1995). He saivat yhden pojan: 
Reza Shahin neljäs vaimo oli Esmat Dowlatshahi (1904–1995). He saivat viisi lasta:
Kunnianosoituksia.
Iranilaiset.
Lähde:
Ulkomaalaiset.
Lähde:
Broadway (katu)

Broadway on etelä-pohjoissuuntainen katu New Yorkin kaupungissa Yhdysvalloissa. Broadway kulkee Manhattanin ja Bronxin läpi Yonkersiin kaupungin ulkopuolella. Sen varrella sijaitsee useita tunnettuja kohteita, kuten Times Square. Broadwayn varren teatterit tekivät siitä puolestaan yhdysvaltalaisen teatterin synonyymin. 
Sijainti.
Broadway on pituudeltaan 34 kilometriä. Se alkaa kulkien Manhattanin läpi Bronxiin ja edelleen New Yorkin kaupungista Yonkersiin ja kohti Albanya.
Historia ja kulttuuri.
Nykyisen Broadwayn paikalla oli aikanaan weckquasgeek-intiaanien käyttämä kulkureitti, joka kulki pitkin Manhattanin harjannetta. Hollantilaisten saavuttua Manhattanille reitti sai nimen Heere Straat. Heere Straat johti linnoitukselle saaren eteläosassa, ja siitä tuli tärkeä Uuden Amsterdamin siirtokuntaa satamaan yhdistävä kauppareitti.
Vuonna 1811 tehtiin uusi suunnitelma New Yorkin ruutukaavasta. Suurin osa nykyistä Broadwaytä jäi kaavan ulkopuolelle, ja se kulki edelleen epäsäännöllistä reittiään kaupungin poikki. Vuonna 1899 siihen liitettiin Bloomingdalen ja Kingsbridgen tiet. Vielä 1800-luvulla kadun varsi oli pääosin asuinaluetta.
1900-luvun alkupuolelta lähtien Broadwayn varteen alkoi kasvaa muodikkaita tavarataloja, hotelleja ja pilvenpiirtäjiä. Broadwayn ja pohjois-etelä-suuntaisten puistoteiden yhtymäkohtiin perustettiin puistoja ja aukioita, kuten Columbus Circle, Union Square, Madison Square, Herald Square ja Times Square. Niistä tuli myös New Yorkin metron asemia vuonna 1904. Itä-länsi-suuntaisia katuja laajennettiin.
Ensimmäiset Broadwayn teatterit avattiin jo 1800-luvulla. Broadwayn teatterialue siirtyi katua pitkin kohti pohjoista, kunnes se asettui Times Squaren paikkeille 1900-luvun alussa. Nimi Broadway laajeni sittemmin viittaamaan kaupungin teatteri- ja viihdealaan yleensä. Lokakuussa 1914 Broadwayllä avattiin elokuvateatteri nimeltä The Mark Strand Theatre, missä oli lähes 3000 istumapaikkaa. Huippukaudella vuonna 1925 Broadwayn varrella oli 80 teatteria, ja vuosina 1927–1928 esitettiin 280 uutta näytelmää. Teatterit itsessään ovat monessa tapauksessa siirtyneet pois varsinaisen Broadwayn varrelta.
Antero Alpola

Antero Aatos Väinämö Alpola () oli Yleisradion ajanvieteohjelmien pitkäaikainen toimittaja ja esimies. 
Alpola kirjoitti ylioppilaaksi 1938. Hän joutui sekä talvi- että jatkosotaan ehtien välirauhan aikana 1940-1941 opiskella vuoden Helsingin yliopistossa. Hän avusti Yleisradiota vuodesta 1937 lähtien käsikirjoituksilla. Alpola voitti sekä puolustusvoimien että Yleisradion ajanvieteohjelmien kirjoituskilpailujen ensimmäiset palkinnot 1943.
Alpola tarjosi radiolle parodista jännityskuunnelmaa "Kalman-karman mysteerio" 1945. Yleisradion teatteripäällikkö Matti Kurjensaari, joka etsi uutta työntekijää yhtiön ainoaan ajanvietetoimittajan virkaan, mieltyi Alpolan ”älylliseen tyyliin”. Työnäytteeksi virkaa varten Alpola kirjoitti kuunnelman "Luulot pois eli Ville Vastamäki, onnettoman ikäluokan mies", jossa sota-aikaa tarkasteltiin satiirisessa valossa. Kuunnelma meni välittömästi tuotantoon ja siihen ihastui itse Yleisradion pääjohtaja Hella Wuolijoki ja niin Alpola nimitettiin Yleisradion teatteriosaston ajanvietetoimittajaksi.
Ajanvietetoimittajana Alpolan vastuualueena oli yhtiön viihdeohjelmien tuottaminen. Hän oli vuosikymmenen ajan yhtiön ainoa ajanvietteestä vastaava toimittaja, kunnes 1956 Aune Haarla (Ala-Tuuhonen) nimitettiin toiseksi toimittajaksi. Kun 1970 radioteatteri ja ajanviete erotettiin toisistaan ja Yleisradiolle perustettiin oma radiopuolen ajanvieteosasto, Alpolasta tuli sen päällikkö. Hän työskenteli yhtiössä eläkkeelle jäämiseensä 1977 asti ja osallistui vielä senkin jälkeen radiotyöhön freelancerina.
Alpolan tunnetuin työ on radiohupailu "Kankkulan kaivolla", jota hän kirjoitti vuosina 1958–1970 yhdessä Haarlan kanssa. Ohjelman studio-orkesteriksi koottiin Alpolan aloitteesta "humppa-humppa-orkesteri Pumppu-Veikoiksi" ristitty kokoonpano (myöhemmin nimeksi vakiintui Humppa-Veikot), joka soitti 1930-luvun fokseja Kullervo Linnan johdolla, laulusolistina Teijo Joutsela. Sana ”humppa” on ilmeisesti Alpolan keksintöä ja johdettu onomatopoeettisesti tuuban äänestä; myöhemmin se vakiintui tarkoittamaan koko Pumppu-Veikkojen soittamaa musiikkilajia.
Yksi Alpolan "tuotemerkeistä" oli "Aatonaaton joululahjavalvojaiset", joissa esiintyjinä olivat muun muassa Aune Haarla Jouluakkana ja Hannes Häyrinen. Ohjelmaa juonsi Alpola itse, ja se lähetettiin 36:na jouluaaton aattona 1956–1991.
Alpola ehti olla pitkän uransa aikana muun muassa Pertti "Spede" Pasasen esimies. Pasanen kuoli vain neljä päivää ennen Alpolaa.
Alpola kirjoitti muistelmateoksen "Viihdevuosien vilinässä : Radiokauteni ensimmäinen puoliaika 1945–1960." (Karisto 1988). Toiseksi osaksi tarkoitettu ”toinen puoliaika” (vuoteen 1977) jäi aikanaan julkaisematta. Kirja julkaistiin postuumisti 17. helmikuuta 2017, jolloin oli kulunut tasan sata vuotta Alpolan syntymästä. Kirjan toimitti ja julkaisi radio- ja tv-viihteen seura Studio Kymppi, ja teoksen nimeksi tuli "Aamukahvilta Kankkulan kaivolle". Alpola julkaisi lisäksi pakinakokoelman "Poudalla sataa harvoin" (Gummerus 1958) ja toimitti koululaiskaskukokoelman "Opin sauna autuas aina" (Tammi 1984).
Oiva Soini

Oiva Sigurd Soini (21. tammikuuta 1893 Lapua – 20. toukokuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja, oopperanjohtaja ja professori. Soini opiskeli Helsingin musiikkiopistossa laulua ja valmistui ensin Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi mutta ryhtyi sitten ammattilaulajaksi ja aloitti klassisen laulun lisäopinnot Berliinissä.
Soini sai vuonna 1921 kiinnityksen Suomalaiseen oopperaan, joka jatkui aina vuoteen 1952; hän oli kiinnitettynä myös Nürnbergin oopperaan kaudella 1927–1928. Viimeiset kolmetoista vuotta hän toimi laitoksen johtajana. Vuosina 1931–1939 Soini toimi Sibelius-Akatemiassa (silloisessa Helsingin konservatoriossa) laulunopettajana ja 1939–1963 yksinlaulun professorina. Vuosina 1954–1963 hän toimi myös Sibelius-Akatemian oopperaosaston johtajana.
Soini lauloi uransa aikana yli 80 merkittävää baritoniroolia ja esiintyi myös kolmessa elokuvassa 1920-luvulla. Kahden vuoden mittaisella levytysurallaan Soini levytti pääasiassa suomalaisia yksinlauluja, kansanlauluja sekä hengellistä musiikkia. Konserteissaan hän edisti muun muassa Yrjö Kilpisen laulujen suosiota.
Oiva Soini omisti vuodesta 1938 Mäntsälässä sijainneen 850 hehtaarin Hautjärven kartanon.
Soini on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Toimi Alatalo

Toimi Johannes ”Tommi” Alatalo (4. huhtikuuta 1929 Savitaipale – 28. huhtikuuta 2014 Savitaipale) oli suomalainen maastohiihtäjä ja olympiavoittaja.
Squaw Valleyssa 1960 Alatalo voitti olympiakultaa 4 × 10 kilometrin viestihiihdossa. Hän hiihti ensimmäisen osuuden ja tuli vaihtoon toisena seitsemän sekuntia Ruotsia jäljessä ja neljä sekuntia Norjan edellä. Voitto ratkesi ankkuriosuuden lopussa Veikko Hakulisen ohittaessa Norjan Håkon Brusveenin. Squaw Valleyssa Alatalo sijoittui lisäksi 30 kilometrillä seitsemänneksi ja 15 kilometrillä 23:nneksi. Lahden MM-kisoissa 1958 hän oli varamies.
Seuratasolla Alatalo edusti Mikkelin Hiihtäjiä, Lappeenrannan Hiihtäjiä ja Savitaipaleen Urheilijoita. Hän voitti 15 kilometrillä Suomen mestaruuden kahdesti ja viestissä kerran. Salpausselän Kisoissa hän voitti pikamatkan vuonna 1959.
Vuonna 2001 opetusministeriö myönsi Alatalolle Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon.
Palvelu

Palvelu tarkoittaa taloustieteessä aineettoman hyödykkeen tuotantoa asiakkaalle.
Palvelun määritelmä.
Palvelut määritellään yleensä suhteessa konkreettisiin hyödykkeisiin, jolloin niillä voidaan nähdä olevan seuraavat neljä erityispiirrettä:
Palvelutuotanto.
Palveluja tuottavat sekä yksityiset yritykset että julkisyhteisöt. Yritykset tuottavat palveluja joko kuluttajille tai toisille yrityksille. Julkisia palveluja taas ovat esimerkiksi terveyskeskuksen, sairaalan, koulun, kirjaston, päiväkodin, poliisin ja tuomioistuimen palvelut. Myös koneet voivat tuottaa palveluja, kuten telepalveluja.
Palvelun tuottamiseen tarvitaan yleensä tuotantovälineitä, joista tärkein on työvoima. Palveluala on työvoimavaltainen.
Palvelut tietotekniikassa.
Tietotekniikassa esimerkiksi WWW-palvelimen tarjoamaa palvelua kutsutaan verkkopalveluksi (network service).
Nummi

Nummi tarkoittaa seuraavia asioita:
Sukunimenä.
Nummi on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Jason McCaslin

Jason "Cone" McCaslin (s. 3. syyskuuta 1980 Kanada) on kanadalainen basisti, joka soittaa kanadalaisyhtyeissä Sum 41 ja The Operation M.D.
McCaslin sai 14-vuotiaana ensimmäisen bassokitaransa ja aloitti harjoittelunsa. Ennen liittymistään Sum 41:iin hän soitti monissa muissa yhtyeissä. 
McCaslin liittyi Sum 41:iin vuonna 1998. Sum 41 sai levytyssopimuksen vuoden sisällä hänen liittymisestään.
Kun Sum 41 oli tauolla 2005-2006, McCaslin muodosti H2O ja Juliette And The Licks -yhtyeistä tutun Todd Morsen kanssa uuden indie-rock -yhtyeen The Operation M.D. Yhtyeen esikoisalbumi "We Have An Emergency" ilmestyi helmikuussa 2007.
Kalmarin linna

Kalmarin linna on Ruotsissa Kalmarin kaupungissa sijaitseva rakennus, jota alettiin rakentaa 1100-luvulla. 1200-luvun lopussa Maunu Ladonlukko rakennutti paikalle uuden linnan ja kehämuurin. Linna oli 1397 merkittävän tapahtuman näyttämönä: Kalmarin Unioni perustettiin Margareetan johdolla.
Kustaa Vaasan ja hänen poikiensa aikana linna uusittiin renessanssipalatsiksi. Kalmarin sodassa tanskalaiset valtasivat linnan ja se vahingoittui pahoin. 1600-luvun lopulla linna päästettiin rapistumaan ja 1700-luvulla sitä käytettiin esimerkiksi viljavarastona ja vankilana. Linnaa restauroitiin 1800-luvulla. Työt aloitettiin vuonna 1885 ja nykyisen muotonsa linna sai vuonna 1891.
Kun Tukholman ja Kalmarin linnoja muutettiin ja Vadstenan linna perustettiin, paikalle kutsuttiin saksalaisia ja italialaisia rakennusmestareita. Nämä tekivät tunnetuksi renessanssin ihanteita, joiden mukaan asuminen erotettiin puolustuksesta.
Spike Lee

Shelton Jackson ”Spike” Lee (s. 20. maaliskuuta 1957 Atlanta, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Leen elokuvat käsittelevät usein kriittisesti rotusuhteita ja muita yhteiskunnallisia asioita.
Elämäkerta.
Spike Lee (oikealta nimeltään Shelton Jackson Lee) syntyi 20. maaliskuussa 1957 Atlantassa Georgiassa. Perhe oli hyvin toimeentuleva ja muutti pian Brooklyniin New Yorkiin.
Lee alkoi kuvata harrastelijaelokuvia 20-vuotiaana opiskellessaan Morehouse Collegessa. Hän valmistui New Yorkin yliopiston elokuvakoulusta vuonna 1982. Hänen lopputyönään kuvaama elokuva "Joe’s Bed-Study Barbershop: We Cut Heads" sai Yhdysvaltain elokuva-akatemian opiskelijaelokuvapalkinnon.
Leen ensimmäinen pitkä elokuva oli "She’s Gotta Have It" vuodelta 1986. Nopeasti ja pienellä budjetilla kuvattu elokuva tuotti yli 7 miljoonaa dollaria, mikä teki siitä vuoden yhden tuottoisimmista elokuvista.
Leen elokuvissa käsitellään usein kriittisesti rotusuhteita, poliittisia asioita sekä kaupunkirikollisuutta ja -väkivaltaa. Näistä teemoista esimerkkinä on Leen vuoden 1989 elokuva "Do the Right Thing – kuuma päivä". Lee sai elokuvasta parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-ehdokkuuden.
Lee jatkoi yhteiskunnallisten ja poliittisten asioiden käsittelyä seuraavissakin elokuvissaan, kuten "Malcolm X", "Mo’ Better Blues", "Summer of Sam" ja "She Hate Me".
Leen tekemä dokumenttielokuva "4 Little Girls" (1997) kertoi vuonna 1963 tapahtuneesta kirkkohyökkäyksestä ja sai Oscar-ehdokkuden. Lee ohjasi ja tuotti vuonna 2006 nelituntisen televisiodokumentin "When the Levees Broke: A Requiem in Four Acts", jossa kuvataan New Orleansia hurrikaani Katrinan jälkeen. Lee on ohjannut dokumentit myös esimerkiksi koripalloilija Kobe Bryantista ja laulaja Michael Jacksonista. Lee ohjasi Jacksonin musiikkivideot "They Don’t Care About Us" (1996) ja "This Is It" (2009).
Vuonna 2006 Lee ohjasi rikoselokuvan "Inside Man".
Vuonna 2008 Lee ohjasi elokuvan "Santa Annan ihme", joka kertoo afroamerikkalaisista sotilaista toisen maailmansodan aikaisessa Italiassa. 2010-luvulla Lee on ohjannut muun muassa elokuvat "Red Hook Summer" (2012), "Chi-Raq" (2015) ja "BlacKkKlansman" (2018), joka toi hänelle parhaan ohjauksen ja parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-ehdokkuudet. Lee voitti "BlackKkKlansmanista" parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscarin kolmen muun käsikirjoittajan kanssa.
Lee on ohjannut myös televisiomainoksia, kuten Niken Air Jordan -mainoskampanjan sekä Conversen, Taco Bellin ja Ben &amp; Jerry’sin mainoksia.
Lee oli mukana "NBA 2k16" -tietokonepelin tekemisessä ja ohjasi peliin kuuluvan "Livin' da Dream" -minielokuvan.
Leellä on elokuvien tuotantoyhtiö nimeltä 40 Acres and a Mule Filmworks.
Tunnustuksia.
Lee voitti vuonna 2019 parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon ohjaamastaan elokuvasta "BlackKkKlansman". Leelle myönnettiin vuonna 2015 Oscar-kunniapalkinto. Hän on voittanut myös muun muassa Bafta-palkinnon 2002, Emmy-palkinnon vuonna 2007 ja Cannesin elokuvajuhlien Grand Prix -palkinnon 2018.
Yksityiselämä.
Spike Lee avioitui vuonna 1993 juristi Tonya Linette Lewisin kanssa. Heillä on kaksi lasta, tytär Satchel Lee ja poika Jackson Lee.