tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eduard Rüppell

Wilhelm Peter Eduard Simon Rüppell (20. marraskuuta 1794 Frankfurt am Main – 10. joulukuuta 1884 Frankfurt am Main) oli saksalainen luonnontieteilijä ja tutkimusmatkailija.
Eduard Rüppell syntyi hyvin varakkaan pankkiirin perheeseen. Hänen isänsä Simon oli Frankfurtissa toimivan Rüppell &amp; Harnier -pankin pääomistaja. Alun perin Eduardista piti tulla kauppias, mutta perintönsä turvin ja matkustettuaan Siinain niemimaalle vuonna 1817 hän ryhtyi luonnontutkijaksi. Hän kävi kasvi- ja eläintieteen luennoilla Pavian ja Genovan yliopistoissa.
Ensimmäiselle tutkimusmatkalleen Rüppell lähti vuonna 1821, apulaisenaan kirurgi Michael Hey. He vaelsivat läpi Siinain niemimaan ja saapuivat ensimmäisinä eurooppalaisina Akabanlahdelle. He kävivät Siinainvuorella matkallaan Aleksandriaan. Vuonna 1823 he matkasivat ylös Niiliä Nubiaan keräten lajinäytteitä Ambukolin eteläpuolelta. He palasivat Kairoon 1825. Seuraavaksi he matkasivat kohti Etiopiaa, mutta matka päättyi sairastumisiin Eritrean Massawassa.
Rüppell palasi Eurooppaan 1827. Hänen poissa ollessaan Philipp Jakob Cretzschmar oli tuottanut Rüppelin lähettämien näytteiden pohjalta teoksen "Atlas zu der Reise im nordlichen Afrika" (1826). Vuonna 1830 Rüppell palasi Afrikkaan ja kulki ensimmäisenä eurooppalaisena Etiopian halki. Hän julkaisi matkastaan selvityksen nimeltä "Reise in Abyssinien" (1838–1840).
Rüppell oli ensimmäinen ulkomaalainen, jolle brittiläinen Royal Geographical Society myönsi Patron’s Medal -kunniamerkin hänen saavutuksistaan tutkimusmatkailijana.
Rüppell kuvaili ja nimesi lukuisia uusia lintulajeja, muun muassa "Passer swainsoniin" William Swainsonin kunniaksi. Nykyisin se luetaan tuhkavarpusen alalajiksi. Rüppelin kunniaksi on nimetty mustakurkkukerttu, angolankaija, suomukorppikotka ja hiekkakettu.
Hänen tutkimusmatkoiltaan Saksaan lähetetyt täytetyt eläimet muodostivat perustan Frankfurtin Senckenbergmuseolle.
Eduard Rüppell on haudattu Frankfurtin päähautausmaalle, jossa hänen hautansa muistomerkkeineen on julistettu suojelukohteeksi.
GIA

Gia tarkoittaa seuraavia:
Organisaatioita.
GIA tarkoittaa myös seuraavia organisaatioita:
Kevätkaihonkukka

Kevätkaihonkukka ("Omphalodes verna") on lemmikkejä muistuttava puutarhakasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Kevätkaihonkukka kasvaa 15–20 senttimetrin korkuiseksi. Sen herttamaiset lehdet muistuttavat orvokkien lehtiä ja kukat 8–10 mm leveitä muistuttavat lemmikkien kukkia. Sen erottaa lemmikeistä siitä, että lemmikkien varsi ja lehdet ovat nukkamaisen karvan peitossa.
Levinneisyys.
Kevätkaihonkukka kasvaa villinä Keski- ja Etelä-Euroopassa. Suomessa se on koristekasvi ja joskus viljelykarkulainen.
Halikonjoki

Halikonjoki () on Halikonjoen vesistön laskujoki Varsinais-Suomessa Salon kaupungin ja entisen Halikon kunnan alueella. Joki saa alkunsa Pohjois-Halikossa Kuusjoen ja Vaskionjoen yhdistyessä ja virtaa Halikon läpi etelään, kunnes laskee Viurilanlahteen, joka kuuluu Saaristomereen. Matala joki ei sovellu hyvin kulkuväyläksi, sillä sen varrella on useita koskia, vanhoja patoja ja myllyjä ja matalia siltoja, jotka estävät kulkemisen.
Halikonjokilaakso kuuluu valtakunnallisesti arvokkaisiin maisema-alueisiin.
Halikonjoki virtaa syvässä uomassa, jonka reunat ovat pääosin savisia. Joessa onkin tapahtunut useita pengervyörymiä. Joen alajuoksu on muodostunut lohkovajoamaan. Halikonjoen vesimäärä on hyvin vähäinen, ja sen virtaama on Lounais-Suomen mitättömimpiä, noin kuutiometri sekunnissa. Keväisin tosin virtaama saattaa kasvaa jopa kolmeenkymmeneen kuutiometriin sekunnissa.
Joki halkoo peltomaisemaa, jotka kattavat 40% valuma-alueesta. Pelloista ja ojista valuvat vedet ovat värjäneen joen ruskeaksi, eikä edes matalimmissa kohdissa näe pohjaa. Saven lisäksi joesta huuhtoutuu mereen vuosittain noin 250 tonnia typpeä ja 23,4 tonnia fosforia.
Rantapenkereiden niityillä kukkivat etenkin rentukat, kelta- ja valkovuokot. Halikon- ja Uskelanjokien yhteisellä suistoalueella esiintyy monia lintulajeja, ja sinne onkin pystytetty kaksi lintutornia.
Halikonjoen vesimäärä on laskenut rajusti historian kuluessa. Vielä 1500-luvulla joki on ollut purjehduskelpoinen sen yläjuoksulle saakka. Halikonjoessa on kaksi vanhaa myllypatoa. Ahtialan mylly Häntälän koskessa, sekä Klinkan mylly Ammakon kylässä, joista on edelleen patojen lisäksi myllyjen rauniot jäljellä.
Halikonjoen ylittävät Halikon Märynummen eteläpuolella valtatie 1 ja seututie 224 sekä Halikon kirkonkylässä rantarata ja seututie 110.
House of Sweden

House of Sweden on rakennus Yhdysvaltain pääkaupungissa Washingtonissa. Rakennuksessa toimii muun muassa Ruotsin Washingtonin-suurlähetystö ja ruotsalais-yhdysvaltalainen kauppakamari. Se on Ruotsin valtion kiinteistöviraston ("Statens fastighetsverk", SFV) omistuksessa.
Rakennuksen ovat suunnitelleet ruotsalaiset arkkitehdit Gert Wingårdh ja Tomas Hansen. Se koostuu viidestä kerroksesta, ja sen kokonaispinta-ala on 7 500 neliömetriä. Rakennuksen rakennustyöt aloitettiin vuoden 2004 elokuussa ja ne saatiin päätökseen vuoden 2006 kesällä. Rakentaminen maksoi noin 480 miljoonaa Ruotsin kruunua. Suurlähetystö muutti rakennukseen vuoden 2006 elokuussa.
House of Sweden vihittiin käyttöön virallisesti 23. lokakuuta 2006. Paikalla olivat muun muassa kuningas Kaarle XVI Kustaa ja kuningatar Silvia sekä ulkoasiainministeri Carl Bildt ja Ruotsin Yhdysvaltain-suurlähettiläs Gunnar Lund.
Yhdystie 3161

Yhdystie 3161 kulkee valtatie 12:n entisen Kukonkoivu–Vesala–Soramäki-osuudelta ensin Hollolan kirkonkylään ja palaa sieltä Hatsinan kautta päättyen Manskiven tiehen, joka kulkee valtatie 12:lta Sairakkalasta Viitailaan.
Vesalan kylän vuoksi on asutusta laajennettu Työtjärven suuntaan, missä on uudehko ja edelleen rakennettava rivi- ja pientaloalue. Kirkkotien itäpuolella on Työtjärvi. Itäpuolelle jää myös Hälvälän ampumarata. Länsipuolella Hollolan sodanaikainen lentokenttä, joka kuului Hämeen rykmentin harjoitusalueeseen.
Kiikussa tien länsipuolella matkan päässä on Kiikunlähde. Kirkkotie on suosittu osa pyöräily- ja ulkoilureittiä osana Hollolan kulttuuritietä.
Yhdystie 3173

Yhdystie 3173 kulkee valtatie 12:n Tampereentie-osuudelta Hollolassa Sairakkalasta Hatsinasta Manskiveen Manskiven tienä sekä jatkaa sieltä Hollolantienä Viitailan kylän läpi päättyen seututie 317:ään. Laitialassa tien varrelle jää Laitialan kartano Vesijärven rannalla. Tie risteää yhdystie 3161:n kanssa.
Lyyli Erjakka

Lyyli Emilia Erjakka (ent. Eriksson, o.s. Lundvall; 22. joulukuuta 1881 Pietari – 17. kesäkuuta 1957) oli suomalainen näyttelijä, joka teki pitkän uran Tampereen Työväen Teatterissa sen perustamisesta vuodesta 1901 aina vuoteen 1949 saakka. Vuonna 1951 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
Ura.
Erjakka tunnettiin vahvoista naisrooleistaan, joihin kuuluivat muun muassa Olavin äiti näytelmässä "Laulu tulipunaisesta kukasta", Simsonin äiti "Simson ja Delilassa", "Daniel Hjortin" Katri sekä vanha emäntä "Niskavuoren naisissa". Teatterityön ohella Erjakka esiintyi 1940-luvulla kahdessa Edvin Laineen ohjaamassa pitkässä elokuvassa, sekä jo vuonna 1927 valmistuneessa, mutta myöhemmin kadonneessa elokuvassa "Ei auta itku markkinoilla". 
Hän oli mukana myös työväenliikkeen toiminnassa. Vuoden 1905 suurlakon aikana Erjakka valittiin yhdeksän muun työläisnaisen kanssa Tampereella valtaa pitäneeseen suurlakkokomiteaan.
Perhe.
Erjakka avioitui vuonna 1916 näyttelijä Julius Wilhelm Erikssonin kanssa, mutta pariskunta erosi myöhemmin. Heidän tyttärensä oli kirjailija Helvi Erjakka.
Ultimate Avengers

Ultimate Avengers on vuonna 2006 suoraan videolle julkaistu animaatioelokuva, joka perustuu Marvelin sarjakuvaryhmään Kostajat. Se voitti myös vuonna 2007 C.A.S. Award -palkinnon ja sai Golden Reel -ehdokkuuden. Elokuvassa keskitytään Kapteeni Amerikkaan, joka joutuu taistelemaan uudestaan samaa vihollista vastaan kuin toisessa maailmansodassa. Tällä kertaa hänellä on ryhmässään muita supersankareita, jotka eivät kuitenkaan aluksi tule toimeen ryhmänä. Elokuvan ohjasivat Curt Geda, Steven E. Gordon ja Bob Richardson. Pääosassa esiintyivät muun muassa Justin Gross, Andre Ware ja Olivia d'Abo.
Juoni.
Toisen maailmansodan aikaan Washingtonia kohti ammutaan ydinohjus, jonka Kapteeni Amerikka onnistuu pysäyttämään. Hän kuitenkin samalla putoaa Pohjois-Atlantin valtameren jäiseen pohjaan. 60 vuotta myöhemmin hänet pelastavat Nick Fury ja Betty Ross, jotka elvyttävät sankarin henkiin, jotta saisivat apua samaa vihollista vastaan, joka riehui vihollisen puolella toisessa maailmansodassa. Kenraali Fury saakin tehtäväkseen koota ryhmän nimeltä Kostajat, jonka johtajana toimisi Kapteeni Amerikka.
Fort Boyard

Fort Boyard on linnake Ranskan länsirannikolla Île-d'Aix'n ja Île d'Oléronin saarten välissä Pertuis d'Antiochen salmessa. Linnake on rakennettu vuosina 1801–1857, ja siinä on ollut myös vankila. Linnake sijaitsee pienellä kivistä rakennetulla tekosaarella, jonka rakennelma peittää lähes täysin.
Linnoituksessa on kuvattu ranskalainen televisiosarja "Seikkailujen linnake" ja sen monet ulkomaiset versiot. Siellä on kuvattu myös suomalaista "Fort Boyard Suomi" -ohjelmaa.
Rakentaminen.
Linnakkeen rakentamista oli suunniteltu jo vuonna 1666 arsenaalin valmistuttua, mutta Sébastien Le Prestre de Vauban kehotti kuningas Ludvig XIV:tä hylkäämään hankkeen toteamalla, että ”on helpompi tarttua kuuhun hampailla kuin suorittaa sellainen suurtyö sellaisessa paikassa”.
Linnakkeen rakentaminen aloitettiin Napoleonin valtakaudella vuonna 1801 rannikon ja erityisesti Rochefortin arsenaalin suojaksi vieraita valtioita vastaan. Tuon ajan tykkien kantama oli rajallinen, ja Île-d'Aix'n ja Île d'Oléronin saarten välinen Pertuis d'Antiochen salmi oli niin leveä, ettei sitä olisi voinut turvata pelkästään saarille sijoitetuilla tykistöillä.
Vaikeuksien vuoksi rakennustyö keskeytettiin vuonna 1809. Saarella ei ollut kunnollista kiinteää rakennuspohjaa, vaan linnakkeen peruskivet oli tuotava hiekkaiselle merenpohjalle laskuveden aikaan. Kivet kuitenkin vajosivat pohjahiekkaan oman painonsa vuoksi. Rakennustyöt käynnistettiin uudelleen vuonna 1837 Ludvig Filipin käskystä, kun Ranskan ja Englannin välit huononivat. Linnake saatiin valmiiksi vuonna 1857.
Linnakkeen miesvahvuus oli 250 miestä. Itse rakennelma on 61 metriä pitkä ja 31 metriä leveä, ja sen uloimmat muurit ovat 20 metrin korkuiset. Tuliaseiden tekniikan kehitys oli kuitenkin jo edennyt niin pitkälle ja tykkien kantamat kasvaneet siinä määrin, että linnake oli jo valmistuessaan käytännössä tarpeeton.
Toisen keisarikunnan lopulla linnake muutettiin vankilaksi, ennen kuin se hylättiin 1900-luvun alussa. Ajan kuluessa linnake rapistui huollon puutteessa. 1950-luvulla linnakkeen osti yksityishenkilö, ja 1961 se siirtyi Charente-Maritimen departementin omistukseen. 
Linnakkeen entisöinti alkoi vuonna 1988. Töiden yhteydessä linnakkeeseen asennettiin sähköt. Televisiosarjaa varten linnakkeen vierelle asennettiin kuvausryhmää varten öljynporauslautan tapainen kelluva laituri. Entisöiminen saatiin päätökseen 1989, ja televisiosarjan kuvaukset alkoivat seuraavana vuonna. Linnaketta on siitä lähtien käytetty "Seikkailujen linnakkeen" kuvauspaikkana.
Henschel Hs 123

Henschel Hs 123 oli saksalainen syöksypommittajaksi suunniteltu lentokone. Sen aseistuksena olivat konekiväärit ja kevyet pommit.
Koneen suunnittelu alkoi vuonna 1933, jolloin sen huomattiin olevan ylivoimainen kilpailijaansa Fieseler Fi 98:aan nähden. Mutta kaksi kolmesta prototyypistä menetettiin kun siivet irtosivat syöksyssä. Siksi suunniteltiin uusi prototyyppi, jossa tämä ongelma oli korjattu. Koneesta tehtiin parannettu versio, Hs 123B, jossa oli parempi moottori, parempi aseistus ja suljettu ohjaamo avoimen sijasta. Tästä huolimatta Luftwaffe valitsi mieluummin Junkers Ju 87 Stukan ja siksi koneen ura syöksypommittajana kesti vain vuoden. Sitä alettiin kuitenkin käyttää maataistelukoneena vuoteen 1944 saakka. Koneita rakennettiin 602 kappaletta.
Rod Dixon

Rod Dixon (s. 13. heinäkuuta 1950 Nelson) on uusiseelantilainen entinen kestävyysjuoksija.
Rod Dixon sai olympiapronssia Pekka Vasalan voittamassa 1 500 metrin juoksussa Münchenin 1972 olympialaisissa. Seuraavana vuonna hän sai pronssia Pekka Päivärinnan voittamassa maastojuoksun ensimmäisessä MM-kilpailussa. Kansainyhteisön kisoissa 1974 hän jäi Filbert Bayin voittamassa 1 500 metrin ME-juoksussa neljänneksi. Myös Lasse Virénin voittamalla Montrealin 1976 olympialaisten 5 000 metrillä Dixon sijoittui neljänneksi.
Montrealin kisojen jälkeen Dixon siirtyi vieläkin pidemmille matkoille. New Yorkin maratonin hän voitti 1983 ensimmäisenä ei-amerikkalaisena. Los Angelesin 1984 olympialaisissa hän sijoittui maratonilla kymmenenneksi.
Dixon kiinnitettiin Uuden-Seelannin Sports Hall of Fameen vuonna 1996.
Jean Cabanis

Jean Louis Cabanis (8. maaliskuuta 1816, Berliini – 20. helmikuuta 1906, Berliini) oli saksalainen lintutieteilijä.
Cabanis opiskeli Berliinin Friedrich-Wilhelmin yliopistossa 1835–1839, jonka jälkeen hän matkusti Pohjois-Amerikkaan. Hän palasi 1841 mukanaan laaja luonnontieteellinen kokoelma. Hän toimi assistenttina, myöhemmin johtajana, Berliinin yliopiston museossa Martin Lichtensteinin jälkeen. Hän perusti "Journal für Ornithologie"n 1853 ja toimitti julkaisua seuraavat 41 vuotta, jolloin tilalle astui hänen vävynsä Anton Reichenow (1847–1941).
Useita lintulajeja on nimetty hänen kunniakseen, kuten miombosirkku ("Emberiza cabanisi"), ruostelakkiorneero ("Synallaxis cabanisi") ja keltasäihkybulbuli ("Phyllastrephus cabanisi"). Cabanis nimesi yhdessä Ferdinand Heinen kanssa harmaanapsun ("Myiarchus swainsoni") William Swainsonin kunniaksi.
Le Soir

Le Soir () on belgialainen, ranskankielinen sanomalehti. Lehden perusti Emile Rossel 1887. Se on Belgian ranskankielisen alueen suosituin lehti. 
Vuonna 2005 lehden silloinen päätoimittaja Béatrice Delvaux kuvaili lehden "taistelevan miesten ja naisten oikeuksien puolesta ihmisarvon kunnioittamisen, vapaan ilmaisun, suvaitsevaisuuden, monikulttuurisuuden ja erilaisuuden puolesta". 
Google-kiista.
Lehti saavutti jonkin verran huomiota Internetissä haastettuaan onnistuneesti Googlen tekijänoikeusrikkomuksen takia. Tapaus perustui siihen, että Google saattoi osia lehden verkkosivustosta saataville hakupalvelunsa sekä Google Newsin kautta ja teki näin senkin jälkeen, kun artikkelit oli poistettu lehden sivuilta. Belgialaisen tuomarin päätöksen mukaan käytäntö ei ollut sopusoinnussa Belgian asetusten kanssa ja Google määrättiin syyskuussa 2006 poistamaan sivuiltaan kaikki tekijänoikeusrikkomukset päivittäisten miljoonan euron sakkojen uhalla. Google toimi päätöksen mukaisesti ja poisti hakemistostaan kaikki linkit belgialaiseen sanomalehteen.
Toukokuussa 2007 "Le Soiria" edustava Copiepresse antoi Googlelle luvan sisällyttää pääpalveluunsa hakutuloksia lehden sivuille sillä ehdolla, että niiden joukossa ei ole linkkejä Googlen välimuistiin arkistoituun sisältöön.
Euryale

Euryale (, ’pitkäaskelinen’) viittaa kreikkalaisessa mytologiassa useaan eri naishahmoon.
Ferdinand Heine

Ferdinand Heine (1809–1894) oli saksalainen lintutieteilijä ja keräilijä.
Heinella oli yksi 1800-luvun laajimmista lintukokoelmista. Kokoelma on nykyisin sijoitettu "Heineanum Halberstadt Museum"issa Halberstadtissa. Jean Cabanis laati kirjoituksen "Museum Heineanum. Verzeichniss der ornithologischen Sammlung des Oberamtmann Ferdinand Heine, auf Gut St. Burchard vor Halberstadt (1851)."
Hänen poikansa Ferdinand Heine nuorempi oli myös lintutieteilijä.
Yhdessä Cabanisin kanssa Heine nimesi harmaanapsun ("Myiarchus swainsoni"), William Swainsonin kunniaksi.
Helvi Erjakka

Helvi Marjatta Erjakka-Rania (vuoteen 1934 Eriksson; 30. marraskuuta 1909 Tampere – 13. helmikuuta 1975 Kangasala) oli suomalainen kirjailija.
Henkilöhistoria.
Erjakan vanhemmat olivat Julius Wilhelm Eriksson ja Lyyli Eriksson, jotka olivat molemmat näyttelijöitä. Erjakka kävi seitsemän luokkaa oppikoulua ja näytteli Tampereen työväen teatterissa ja Tampereen teatterissa. Teatterityön lisäksi hänellä oli rooli yhdessä pitkässä elokuvassa, Nyrki Tapiovaaran "Miehen tiessä" (1940). Erjakka oli naimisissa kahdesti. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Olli Nuorto (1936–1938) ja toinen Urmas Kaarlo Rania (1939–1941).
Kirjallinen tuotanto.
Erjakan kirjallinen tuotanto käsittää ihmissuhderomaaneja, kuunnelmia, näytelmiä ja pakinoita. Hän oli tuotteliaimpia suomalaisia kuunnelmakirjailijoita. Erjakka kirjoitti myös yhden salapoliisiromaanin. Se oli "Harriet Vanen" salanimellä julkaistu teatterimaailmaan sijoittuva teos "Pahempi kuin murhaaja" (1945).
Chaosnet

Chaosnet (myös muodossa CHAOSnet) on Massachusettsin teknillisen korkeakoulun tekoälylaboratoriossa vuonna 1975 ja siitä eteenpäin kehitetty tietoliikenneprotokollaperhe ja myös varhainen käytännön lähiverkkototeutus, jonka suunnittelua innoitti vahvasti varsinkin Xerox PARC -tutkimuslaitoksella 1970-luvulla Ethernetin parissa tehty työ. Nimeä Chaosnet käytetään pääsääntöisesti viittaamaan protokollaperheeseen.
Pakettikytkentäinen Chaosnet kehitettiin alun perin MIT:n Lisp-koneiden verkottamiseen. Sen nimi, suomeksi ”kaaosverkko”, viittaa siihen, että verkossa ei ole mitään keskitettyä palvelinta tai muuta kokonaisuutta valvovaa osaa. Verkkoa suunniteltaessa kiinnitettiin huomiota suorituskykyyn ja järjestelmän yksinkertaisuuteen. Lisäksi se kehitettiin nimenomaan lähiverkkokäyttöön, ei pitkiä etäisyyksiä varten. Fyysisenä siirtotienä eli "eetterinä" Chaosnet-toteutuksissa käytetään tyypillisesti koaksiaalikaapelia.
Vaikka Chaosnet levisi aikoinaan Lisp-koneympäristöjen ja MIT:n ulkopuolelle melko laajaltikin, se on 2000-luvulla painunut pitkälti unhoon.
Bingolotto

Bingolotto oli Veikkauksen onnenpeli, jota pelattiin kahtena erilaisena versiona.
Vuodet 1986–1988.
Ensimmäinen versio oli kuponkipeli, joka aloitettiin kierroksella 5/1986. Kupongilla oli 5x5-ruudukko, ja kussakin ruudussa 4 numeroa – käytössä oli siis numerot 1:stä 100:aan. Kuhunkin ruutuun arvottiin oikea numero ja pelaaja voitti, jos onnistui arvaamaan kaikki numerot joko pysty-, vaaka- tai vinorivistä. Myös kulmaruudut muodostivat yhden bingorivin, jos ne eivät olleet mukana yhdessäkään rivibingossa. Yhdellä bingolla sai 50 mk, tuplabingolla 1000 mk, ja useammalla eli superbingolla voitto-osuus laskettiin aluksi pelivaihdon ja voittajien määrän perusteella, mutta myöhemmin superbingon voittosumma muutettiin kiinteäksi. Rivihinta oli 3 mk. Kuponkipelin pelaaminen päättyi vuoden 1988 lopussa.
Vuodet 1995–2002.
Toinen Bingoloton versio kuului Veikkauksen onnenpelien valikoimaan vuodesta 1995 kesäkuuhun 2002 asti. Peliä pelattiin kaiken kaikkiaan yhteensä 34 miljoonalla eurolla, ja voittoja siitä jaettiin yli 16 miljoonaa euroa.
Pelin tarkoitus oli kuin tavallisessakin bingossa, eli arvottiin numeroita, joiden piti muodostaa suoria tai vinoja rivejä, joista muodostui voittoja.
Bingolotosta esitettiin kerran viikoittain televisio-ohjelma Yle TV1 -kanavalla, jossa pelistudiossa oli suomalaisia kilpailijoita kilpailemassa suurista rahasummista. Televisio-ohjelman kehitti Spede Pasanen. Ohjelman juontajana toimi ensin Susanna Angervo, joka myös lauloi ohjelmassa sekä yksin että duettopartnereiden kanssa, ja sitten Piia Koriseva. Studiossa oli automaattinen arvontatietokone, joka arpoi bingonumerot. Kilpailun voitti se, jolla ensimmäisenä oli muodostunut tietty määrä voittorivejä. Peliä pystyi pelaamaan myös kotisohvalta pelikupongin kanssa. 
Viimeinen Bingoloton televisio-ohjelma esitettiin toukokuussa 2001. Uudistuksen myötä peli ja säännöt säilyivät kuitenkin ennallaan kesäkuuhun 2002 asti.
Rod Taylor

Rodney Sturt ”Rod” Taylor (11. tammikuuta 1930 Sydney – 7. tammikuuta 2015 Los Angeles, Kalifornia) oli australialaissyntyinen näyttelijä. Hän muutti vuonna 1954 Yhdysvaltoihin ja sai yhden suurimmista menestyksistään Alfred Hitchcockin elokuvassa "Linnut" (1963). Hänellä oli rooleja lukuisissa muissa elokuvissa ja useissa tv-sarjoissa.
Taylor kuoli 84-vuotiaana sydänkohtaukseen Los Angelesissa 7. tammikuuta 2015.
Editplus

EditPlus on tekstieditori Windowsille. Ohjelman on kehittänyt ES-Computing:in Sangil Kim. Editori sisältää työkaluja ohjelmointiin, ja niitä ovat koodin väritys, tiedostomuotojen muuttamien, rivinpäätekäännökset (Linuxin, Windowsin sekä Mac OS:n kesken), täysi tuki Unicode-editoinnille, kustomoitavat näppäimistöoikotiet, automaattinen täydennys ja muuta. Tiedostoja voi selata ja editoida välilehdissä.
Ensimmäinen versio EditPlussasta julkaistiin 20. maaliskuuta 1998.
Normaali asennus vie levytilaa noin 3 Mt. EditPlus on julkaistu shareware-lisenssin alla, ja se maksaa 30 dollaria.
Suzanne Pleshette

Suzanne Pleshette () oli yhdysvaltalainen näyttelijätär. Hänellä oli roolit muiden muassa Alfred Hitchcockin ohjaamassa klassikossa "Linnut" (1963) ja 1970-luvun televisiosarjassa "The Bob Newhart Show". Ääninäyttelijänä hän esiintyi esimerkiksi elokuvassa "Leijonakuningas 2 – Jylhäkallion ylpeys" (1998). 
Pleshette syntyi New Yorkissa Eugene Pleshetten ensimmäiseksi ja ainoaksi lapseksi. Pleshetten serkku on näyttelijä John Pleshette.
Pleshette oli kolmesti naimisissa; ensimmäinen avioliitto Troy Donahuen kanssa päättyi avioeroon runsaassa puolessa vuodessa 1964, mutta vuonna 1968 solmittu toinen liitto Tom Gallagherin kanssa kesti aina miehen kuolemaan 21. tammikuuta 2000. Joulukuussa 2000 Pleshette ilmoitti kihlauksestaan 79-vuotiaan näyttelijä Tom Postonin kanssa. 11. toukokuuta 2001 solmittu avioliitto päättyi Postonin kuolemaan 30. huhtikuuta 2007.
Pleshettella havaittiin keuhkosyöpä vuonna 2006.
Junttan

Junttan Oy on Sinituote-konserniin kuuluva yhtiö, joka erikoistuu hydraulisten paalutuskoneiden ja -laitteiden sekä ExcaDrill-kaivukoneporausyksiköiden suunnitteluun, valmistukseen, markkinointiin ja huoltoon. Yhtiön toimipaikka on Kuopiossa, jossa se työllistää yli 130 työntekijää. Junttanilla on vientiä yli 40 maahan ja sen liikevaihdosta yli 95 prosenttia tulee viennistä. Kolmannes myynnistä tulee Pohjois-Amerikasta, kolmannes Venäjältä ja kolmannes muualta.
Historia.
Yrityksen juuret yltävät 1960-luvulle, suomalaiseen Savon Varvi -nimiseen perustusalan yritykseen. Paalutuskoneita Junttan Oy on kehittänyt ja valmistanut vuodesta 1979 lähtien.
1970–80-luvut.
Pentti Heinonen perusti Junttanin vuonna 1976. Ensimmäinen hydraulinen paalutuskone valmistui 1979, ja muutaman vuoden päästä vuonna 1983 lanseerattiin Junttan PM 20 -mallisto. Ensimmäiset paalutuskonetoimitukset Suomen ulkopuolelle yritys teki vuonna 1984. Samana vuonna alkoi myös sen vienti Ruotsiin ja Tanskaan. Vuonna 1988 yritys alkoi valmistaa stabilointikoneita.
1990-luku.
Uusi hydraulisten järkäleiden HHK A -sarja lanseerattiin vuonna 1993 (iskevää painoa kiihdytetään hydraulisen paineen avulla, jolloin isku saadaan vapaata putoamista voimakkaammaksi). Vuonna 1996 yritys lanseerasi vielä ensimmäisten isojen paalupituuksien koneen PM 26-40:n.
2000-luku.
Junttanin uusi tehdas käynnistyi vuonna 2000. Seuraavana vuonna yritys lanseerasi uuden hydraulisten järkäleiden HHK S -sarjan.
Vuonna 2006 Junttanista tuli Pilomac Groupin jäsen, ja vuonna 2007 se lanseerasi suurimman hydraulisen järkäleensä, HHK 25S:n. Vuonna 2008 yritys muutti uusiin tuotanto- ja toimitiloihin.
Vuonna 2010 Brotheruksen perhe hankki Junttan Oy:n osake-enemmistön. Samana vuonna yritys lanseerasi myös uuden PMx-paalutuskonesarjan ja SHARK-järkälekonseptin ja osti kallioporaamisen liiketoimintayksikkö ExcaDrillin Pilomac Oy:ltä. Vuonna 2012 yritys osti vielä Komas Oy:n komponenttivalmistusyksikön.
Michael Gough

Michael Gough (23. marraskuuta 1916 – 17. maaliskuuta 2011) oli brittiläinen näyttelijä. Hän esitti Alfred Pennyworthia neljässä Batman-elokuvassa alkaen vuodesta 1989. Näyttelijänuraansa Gough jatkoi vielä yli 90-vuotiaanakin.
Gough syntyi Kaakkois-Aasiassa brittiläisille vanhemmille Frances Atkins Bailielle ja Francis Berkeley Goughille. Hän teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1947 ja esiintyi useasti televisiossa, muun muassa vierailevana tähtenä "Doctor Whossa". Hän esiintyi myös mm. 1960-luvun brittiläisissä kauhuelokuvissa. Yhteensä hän näytteli yli 150 elokuvassa ja televisiosarjassa
Goughille myönnettiin vuonna 1979 Tony-palkinto roolista näytelmässä "Bedroom Farce". Hän oli uudelleen ehdolla saman palkinnon saajaksi vuonna 1988. Hän oli vuonna 1972 lisäksi Bafta-ehdokkaana. Hän esitti vuonna 1985 Lordi Delameren roolin menestyselokuvassa "Minun Afrikkani".
Goughilla oli neljä avioliittoa, ja hän oli neljän lapsen isä.
John Newcombe

John Newcombe (s. 23. toukokuuta 1944 Sydney) on entinen australialainen tennispelaaja.
Newcombe saavutti urallaan seitsemän Grand Slam -turnausvoittoa kaksinpelissä. Hän voitti Wimbledonin turnauksen kolmasti, Yhdysvaltain avoimen turnauksen kahdesti ja kotimaansa Australian avoimen turnauksen kahdesti. Hän oli kesällä 1974 kahdeksan viikkoa ATP-maailmanlistan ykkösenä. Yhteensä Newcombe voitti urallaan 64 turnausta, joista 31 kaksinpelissä ja 33 nelinpelissä. 
Vuonna 1971 Newcombe pelasi Australian avoimen turnauksen puolivälierässä Dennis Ralstonia vastaan 93 peliä, mikä on turnauksen historiassa eniten pelejä sisältänyt kaksinpeli. Newcombe hävisi tuon ottelun. Samana vuonna hän oli Yhdysvaltain avoimessa turnauksessa ykkössijoitettu pelaaja mutta hävisi jo 1. kierroksella Jan Kodešille.
Graiat

Graiat (, "vanhat naiset") olivat kreikkalaisen mytologian mukaan kolme sisarta ja Forkyksen ja Keton lapsia. He olivat siten gorgojen sisaria, mutta myös heidän vartijoitaan. Yleisimmin heidän nimikseen mainitaan Pemfredo, Enyo ja Dino, mutta Hesiodos mainitsee vain kaksi ensimmäistä, kun taas Hyginus antaa Dinolle vaihtoehtoisen nimen Persis. Heidän uskotaan olleen syntymäperänsä vuoksi meren jumaluuksia ja meren vaahdon henkilöitymiä.
Graiojen kerrottiin olleen jo syntyessään harmaahiuksisia, ja kuitenkin he vanhenivat edelleen. Aiskhyloksen mukaan he olivat joutsenten kaltaisia. Heillä oli keskenään käytössään ainoastaan yksi silmä ja yksi hammas, joita he sitten vuorotellen käyttivät. Nämä varastamalla Perseuksen oli aikanaan helppo kiristää avuttomilta graioilta tieto gorgojen olinpaikasta ollessaan suorittamassa saamaansa tehtävää tuoda Medusan pää.
Enyo

Enyo () oli kreikkalaisessa mytologiassa sodan jumalatar. Hänen vastineensa roomalaisessa mytologiassa oli Bellona.
Enyon esiintyy usein Areen seuralaisena taisteluissa, ja hänen kerrottiin olleen joko tämän äiti, tytär tai sisar. Taisteluissa hän nautti verenvuodatuksesta, ja hänestä käytettiin epiteettiä "kaupunkien tuhoaja".
Praksiteleen pojat veistivät Enyon patsaan Areen temppeliin Ateenassa.
Enyo oli myös yksi kolmesta graiasta.
Dino

Dino on italialainen miehen etunimi. Se on lyhentymä useista -"dino"-loppuisista nimistä (esim. "Bernardino" ja "Leonardino"). Dino voi olla myös englantilaisesta nimestä Dean käytetty kutsumamuoto.
Helsingin slangissa Dino-nimi on tunnettu Timon yhtenä muunnelmana. Virallisena etunimenä Dino on Suomessa harvinainen. Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on lokakuuhun 2021 mennessä kirjattu noin 100–110 tämännimistä miestä. 
Nimipäivät.
Dino-nimi esiintyy Helsingin yliopiston almanakkatoimiston virallisissa kissojen ja koirien nimipäiväkalentereissa. Kissoilla Dinon nimipäivä on 23. huhtikuuta, koirilla 14. lokakuuta.
M/S Corn Rose

M/S Corn Rose () on turkkilaisen Cornships Management &amp; Agency -yhtiön omistukseen rekisteröity monikäyttöinen rahtilaiva. Laiva on rakennettu vuonna 1987 Miho Zosensho K.K. -nimisellä telakalla, Shimizussa, Japanissa. Corn Rose on rekisteröity Maltan lipun alle. Aikaisemmin aluksella liikennöi alankomaalainen Spliethoff -varustamokonserni.
Corn Rosen sisaraluksia ovat M/S Corn Lily, M/S Margarita, M/S Vinashin Express 1, M/S Vinashin Express 2, M/S Corn Tulip, M/S Avataq, M/S MSC Anna, M/S MSC Isabelle, M/S Onego Voyager, M/S Parkgracht, M/S Pietersgracht, M/S Poolgracht, M/S Romny, M/S SCM Tepuy II, M/S Skalva, M/S Corn Crest, M/S Illawarra Chief, M/S Jaco Carrier, M/S Kapitan Grishin, M/S Kochnev, M/S Aleksandrov, M/S Socol 1, M/S Socol 7, M/S Socol-3, M/S Sofrana Kermadec, M/S Tauranga Chief ja M/S Umiavut.
Zeca Afonso

José Manuel Cerqueira ”Zeca” Afonso dos Santos (2. elokuuta 1929 – 23. helmikuuta 1987) oli portugalilainen poliittisten laulujen ja kansanlaulujen säveltäjä ja esittäjä.
Elämä.
Varhaiset vaiheet.
Zeca Afonso syntyi Aveirossa. Hänen vanhempansa tuomari José Nepomuceno Afonso ja Maria das Dores matkustivat vuonna 1930 Angolaan, mutta José jäi tätinsä Gigén ja setänsä Xicon luokse Portugaliin. Myös hän itse päätyi lopulta 1933 Angolaan, jossa vietti kolme vuotta. Hän palasi vuonna 1936 Aveiroon, mutta lähti 1937 Mosambikiin, jossa asuivat hänen vanhempansa sekä hänen veljensä ja siskonsa. 
Afonso muutti vuonna 1938 Belmonten pormestarin, setänsä Filomenon kotiin. Setä liitti hänet fasistiseen Mocidade Portuguesa -nuorisojärjestöön, jossa viettämiään vuosia hän myöhemmin kuvasi elämänsä ankeimmiksi. 
Afonso jatkoi vuodesta 1940 opintojaan Coimbrassa. Hänen perheensä siirtyi Mosambikista Itä-Timorille; tällöin veli palasi Portugaliin. Afonso aloitti uransa muusikkona yliopistovuosinaan, jolloin hän meni myös vanhemmiltaan salassa naimisiin Maria Amália de Oliveiran kanssa. Heidän ensimmäinen poikansa syntyi tammikuussa 1953. 
Afonso suoritti pakollista asepalvelustaan vuosina 1953–1955. Hänelle annettiin asemapaikka Macaosta, mutta hänet lähetettiin kotimaahan terveysongelmiin vedoten. Afonso kärsi taloudellisista vaikeuksista ja erosi puolisostaan toisen lapsen syntymästä 1954 huolimatta. Myöhemmin Afonso työskenteli opettajana. 
Ura.
Afonso oli jo varhain poliittisesti aktiivinen. Hän vastusti António de Oliveira Salazaria sekä tämän fasistihallitusta ja antoi tämän kuulua musiikissaan, jonka levyttämisen hän oli aloittanut jo 1950-luvun kuluessa. 
Afonso oli joutunut vuonna 1958 lähettämään lapsensa omien vanhempiensa luokse Mosambikiin. Isä kuitenkin tapasi lapsensa aikavälillä 1964–1967, jonka hän vietti Maputossa uuden puolisonsa Zélian kanssa. Heille syntyi tytär vuonna 1965, ja Afonso sai myöhemmin vielä yhden lapsen. 
Afonso oli 1970-luvun alun maineikkaimpia portugalilaisia protestilaulajia. Hän nousi kotimaassaan suosioon muun muassa albumeilla "Contos Velhos Rumos Novos" (1969), "Traz Outro Amigo Também" (1970), "Cantigas do Maio" (1971) sekä "Eu Vou Ser Como a Toupeira" (1972), ja esiintyi myös kansainvälisesti. Kansan suosiosta huolimatta hänen esiintymisiään kiellettiin ja hän oli muutaman viikon ajan keväällä 1973 poliittisena vankina. 
Afonso jatkoi uraansa muusikkona Neilikkavallankumouksen asetettua maahan demokratian vuonna 1974. Hän alkoi kuitenkin vuoden 1982 paikkeilla osoittaa merkkejä vakavasta sairaudesta, joka todettiin ALS-taudiksi. Esiintyminen alkoi käydä lihasten rappeutuessa yhä vaikeammaksi, ja viimeisellä albumillaan "Galinhas do Matolla" (1985) hän joutui käyttämään itselleen useita korvaavia laulajia. 
Afonso kuoli Setúbalissa vuonna 1987, mutta hänen maineensa on pysynyt vankkana myöhempinäkin vuosina: vuonna 2007 hän sijoittui "Suuret portugalilaiset" -ohjelman listauksen 29. sijalle.
Diskografia.
Postuumit julkaisut:
Forssan kaupunginkirjasto

Forssan kaupunginkirjasto toimii Forssassa yhdessä kiinteässä toimipisteessä. Lisäksi Forsssan kaupunginkirjasto ja naapurikunnan Tammelan kirjasto operoi yhteistä kirjastoautoa.
Vuodesta 1986 alkaen kirjasto on toiminut historiallisesti arvokaalla Forssa-yhtiön (myöhemmin Finlayson-Forssa Oy) kehräämöalueella, tarkemmin sanoen kahrekehräämössä. Sitä ennen kirjasto oli vuosikymmenien ajan Keskuskoulun (ala-aste) tiloissa. 
Forssan kaupunginkirjasto toimii yhteistyössä lähikuntien (Jokioinen, Tammela, Ypäjä, Humppila) kirjastojen kanssa. Yhteenliittymä käyttää nimeä Louna-kirjastot. Kirjastoilla on yhteinen tietojärjestelmä, ja ne käyttävät yhtenevää kirjastokorttia. Kirjavalikoimastaan kukin kirjastokimpan jäsenkunta päättää itsenäisesti.
Iskra

Iskra (, ) oli venäläisten sosialististen siirtolaisten poliittinen sanomalehti, joka perustettiin Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen viralliseksi äänenkannattajaksi. Lehden ensimmäinen numero julkaistiin Leipzigissa vuoden 1900 lopulla. Sitä painettiin myös Münchenissä, Lontoossa ja Genevessä. Alun perin "Iskran" johdossa oli Lenin. Hän lähti toimituskunnasta vuonna 1903 VST:n hajoamisen jälkeen, ja menševikit ottivat sanomalehden haltuunsa. Tämän jälkeen "Iskraa" julkaistiin Georgi Plehanovin komennossa vuoteen 1905 saakka. Keskimääräinen levikki oli noin 8 000.
"Iskran" tunnuslause oli ”Из искры возгорится пламя” (”Kipinästä syttyy leimuava tuli”) – ote vastineesta, jonka Aleksandr Odojevski kirjoitti Aleksandr Puškinin Siperiaan vangituille tsaarinvastaisille dekabristeille osoittamaan runoon. 
Osa lehden henkilöstöstä oli myöhemmin mukana lokakuun vallankumouksessa 1917. 
Alkuperäiset toimituskunnan jäsenet: 
Myöhempi jäsen:
Qingdao Bei-Fa

Qingdao Bei-Fa on kiinalainen paperinvalmistusyritys, joka toimii Qingdaossa, noin 800 kilometrin päässä Pekingistä. Tehtaan tekninen johtaja on Shi Zhujun. 
Tehtaalla on ollut usean muun paperikoneen ohella käytössä vuodesta 1988 alkaen Kajaani Oy:n entinen paperikone numero 1 (PK1).
Lempäälän jäähalli

Lempäälän jäähalli, markkinointinimeltään EuroBrand Areena, on Lempäälässä sijaitseva jäähalli, joka toimii Suomi-sarjan joukkue Lempäälän Kisan ja rullakiekkojoukkue Pahalammen kotihallina. Se on rakennettu vuonna 1995.
Areena on osa Hakkarin liikuntakeskusta, johon kuuluvat myös tennis- ja urheilukentät, liikuntahalli sekä pururata. Areenan nimi oli vuosina 1998–2007 Xerox-areena, vuosina 2007–2018 Masku-areena ja 2019-2024 Kiekkobussi-areena.
Halli peruskorjattiin ja laajennettiin Mestiksen kaudeksi 2017–2018 ja sen katsojakapasiteetti nousi noin 1 500 katsojaan.
Lempäälän jäähallin (luultavasti vanhentunut) yleisöennätys on 810 katsojaa, joka syntyi Ilves–Ässät pelissä vuonna 2011.
Vuoden 2019 jääkiekon MM-kisojen jälkeen hallin nimeksi muutettiin väliaikaisesti Mörkö-areena, koska lempääläinen jääkiekkoilija, Marko "Mörkö" Anttila, voitti jääkiekon maailmanmestaruuden muun Suomen jääkiekkomaajoukkueen kanssa.
Gotthard (yhtye)

Gotthard on sveitsiläinen hard rock -yhtye. Se on kotimaassaan äärimmäisen suosittu ja miltei kaikki yhtyeen julkaisut ovatkin yltäneet Sveitsin albumilistan kärkeen. Muualla Euroopassa suosio on kuitenkin jäänyt pienemmäksi. Yhteensä Gotthardin albumeita on myyty yli kaksi miljoonaa kappaletta. Bändin musiikkityyli muistuttaa 1980-luvun tunnettuja hard rock -yhtyeitä, kuten Def Leppardia, Whitesnakea sekä Van Halenia.
Yhtyeen alkuperäinen laulusolisti Steve Lee kuoli moottoripyöräonnettomuudessa 5.lokakuuta 2010. 
Yhtye ilmoitti 11.lokakuuta 2011 Facebook-sivullaan uuden laulajan Nic Maederin liittyneen yhtyeeseen.
Marie-Luce Romanens

Marie-Luce Romanens (s. 19. tammikuuta 1973) on entinen sveitsiläinen suunnistaja ja kestävyysjuoksija.
Marie-Luce Romanens voitti ensimmäisenä sveitsiläisenä suunnistuksen maailmanmestaruuden. Hän oli paras lyhyellä matkalla Detmoldin MM-kisoissa 1995. Hän voitti 4,55 kilometrin matkalla hopeamitalisti Yvette Haguen 21 sekunnilla. Samojen kisojen normaalimatkalla Romanens sijoittui kahdeksanneksi.
Grimstadin MM-kisoissa 1997 Romanens sai kaksi pronssimitalia. Hän oli lyhyellä matkalla vasta neljänneksi nopein, mutta koska kilpailujen kuuluttaja kertoi loppuviitoituksella juosseelle isäntämaan Hanne Staffille tilanteen ja auttoi siten tätä lyömään Romanensin ajan vajaalla sekunnilla, annettiin pronssimitali Sveitsin tekemän vastalauseen jälkeen molemmille. Toisen pronssin Romanens sai viestissä, jossa hän suunnisti toisen osuuden. Normaalimatkalla hän sijoittui yhdeksänneksi.
Vuoden 1999 MM-kisoihin Romanens ei osallistunut mutta hän palasi MM-rasteille kisaohjelmaan tulleen uuden lajin, sprintin myötä. Ensimmäiset kisat toivat kuudennen sijan, ja Rapperswilissa 2003 hän sai hopeaa häviten Simone Luderille 9,5 sekuntia ja varmistaen isäntämaan kaksoisvoiton.
Thaumas

Thaumas (, "ihme") oli kreikkalaisessa mytologiassa kahden eri hahmon nimi.
Thaumas, meren jumala.
Thaumas oli meren jumala, Pontoksen ja Gaian poika, joka oli meren ihmeiden henkilöitymä. Hänen puolisonsa oli Elektra, okeanidi, ja heidän lapsiaan olivat Iris, Hydaspes, Arke sekä harpyijat.
Thaumas, kentauri.
Thaumas oli erään kentaurin nimi, joka osallistui lapiittien ja kentaurien väliseen taisteluun Peirithooksen ja Hippodameian häissä.
Wet Wet Wet

Wet Wet Wet on vuonna 1982 perustettu skotlantilainen popmusiikkia esittävä yhtye. Wet Wet Wetin perustivat Clydebankin lukiossa opiskelleet laulaja Marti Pellow, rumpali Tommy Cunningham, basisti Graeme Clark ja pianisti Neil Mitchell, ja alun perin yhtyeen nimi oli Vortex Motion. Vuonna 1983 yhtye vaihtoi nimensä, ja myös kitaristi Graeme Duffin liittyi yhtyeeseen.
Yhtye julkaisi esikoisalbuminsa "Popped In Souled Out" vuoden 1987 syyskuussa, ja se nousi Britannian albumilistan kärkipaikalle vuoden 1988 tammikuussa. Myös yhtyeen kolme seuraavaa studioalbumia, "The Memphis Sessions" (1988), "Holding Back the River" (1989) ja 
"High on the Happy Side" (1992) nousivat Britanniassa albumilistan viiden parhaan joukkoon, mutta yhtyeen kansainvälinen läpimurto tapahtui vasta vuonna 1994 elokuvaan "Neljät häät ja yhdet hautajaiset" levytetyllä kappaleella ”Love is All Around”, joka oli monien maiden listakärki pitkään sekä vuoden soitetuimpia kappaleita.
Bellevuen rautatieasema

Bellevuen rautatieasema on rautatieliikennepaikka Saksan pääkaupungin Berliinin keskustassa Hansaviertelin kaupunginosassa. Asema sijaitsee lähellä Bellevuen linnaa, joka on Saksan liittopresidentin asunto.
Asemaa alettiin rakentaa vuonna 1875 ja se otettiin käyttöön 7. helmikuuta 1882. Se sijaitsee Berliinin "Stadtbahnin" (itä-länsi-suunnassa keskustan poikki kulkevan rataosuuden) varrella ja on Hackescher Marktin rinnalla toinen tämän radan alkuperäisessä asussa säilyneistä rautatieasemista.
Rönsytiarella

Rönsytiarella ("Tiarella cordifolia") on helposti leviävä kasvi, jota käytetään varjoisien paikkojen maanpeitekasvina. 
Ulkonäkö.
Rönsytiarellan vaahteranlehtiä muistuttavat lehdet nousevat lehtiruotien varassa liki vaakasuoraan. Se kukkii touko-kesäkuussa. Kukkavanat nousevat ylös lehtimassasta kuin oravanmarjan kukinnot. Kasvilla on kaunis syysväri. Osa lehdistä talvehtii. 
Levinneisyys.
Rönsytiarella on kotoisin Pohjois-Amerikasta.
Täältä ikuisuuteen (elokuva)

Täältä ikuisuuteen () on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1953. Elokuva perustuu James Jonesin vuonna 1951 ilmestyneeseen samannimiseen romaaniin. Elokuvan ohjasi Fred Zinnemann ja sen pääosissa olivat Burt Lancaster, Montgomery Clift, Deborah Kerr, Donna Reed ja Frank Sinatra. Elokuva kertoo Havaijilla olevista sotilaista toisen maailmansodan aikaan. Elokuva on erityisen kuuluisa rantasuudelmakohtauksestaan. 
Elokuva oli ehdolla kolmeentoista Oscar-palkintoon ja voitti niistä kahdeksan. 
Oscar-palkinnot.
Muut tunnustukset.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Täältä ikuisuuteen" -elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta.
Jättipoimulehti

Jättipoimulehti ("Alchemilla mollis") on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon kuuluva kasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Jättipoimulehti kasvaa 30–70 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat halkaisijaltaan 5–15 cm, pyöreähköjä tai munuaisen muotoisia, piparkakkureunaisia ja poimullisia. Pienet kellanvihreät kukat kasvavat tiheinä viuhkoina.
Poimulehti erittää lehdillään nestepisaroita, joilla on uskottu olevan myyttisiä voimia.
Levinneisyys.
Jättipoimulehti on kotoisin Etelä-Euroopasta, mutta sitä viljellään laajalti koristekasvina. Jättipoimulehti leviää tehokkaasti ja sitä tavataan paikoin puutarhoista ja istutuksilta karanneena vieraslajina Suomen luonnossa. Norjassa laji on luokiteltu korkean riskin vieraslajiksi, ja Suomessakin sen viljelyä ei suositella pohjoisessa. Puutarhakarkaamisen estämiseksi juurakkoja sisältävä puutarhajäte suositellaan hävittämään asianmukaisesti, ja lakastuvat kukinnot suositellaan leikkaamaan pois ennen siementen valmistumista. Villityneinä tavattavat yksilöt voidaan hävittää kunnolla ylös kaivamalla ja sitten tehokkaasti kompostoimalla tai polttamalla.
Elinympäristö.
Jättipoimulehti kasvaa puolivarjoisassa tai aurinkoisessa paikassa, hyvin vettä läpäisevässä maassa.
Syöminen.
Jättipoimulehti on muiden poimulehtilajien tapaan syötävä. Lehtiä voi hyödyntää salaatin tapaan, ja kukkia mausteena .
Arthur Abraham

Arthur Abraham (alk. Avetik Abrahamyan, s. 20. helmikuuta 1980) on Armeniassa syntynyt ammattinyrkkeilijä. Hänellä on myös Saksan kansalaisuus ja nyrkkeilykehässä hän edustaakin Saksaa. Miehen valmentaja on Ulli Wegner. Amatööriurallaan Abraham otteli 90 kamppailua voittaen niistä 81. Hän aloitti ammattilaisnyrkkeilyuransa vuonna 2003. Ammattinyrkkeilijänä Abraham on voittanut IBF liiton keskisarjan mestaruuden sekä WBO liiton ylemmän keskisarjan mestaruuden.
Nyrkkeilyura.
178-senttinen Abraham, joka tunnetaan myös lempinimellä King Arthur, voitti IBF-liiton keskisarjan maailmanmestaruuden päihittämällä Kingsley Ikeke joulukuussa 2005. Hän puolusti mestaruuttaan voitokkaasti vuonna 2006 Shannan Tayloria, Kofi Jantuahia ja Edison Mirandaa vastaan. Mirandan hän voitti pistein, vaikka sai ottelun viidennessä erässä leukamurtuman. Leuka korjattiin ottelun jälkeen asentamalla siihen leikkauksessa titaanilevyjä. Abraham palasi kehään leukamurtumasta toivuttuaan ja puolusti mestaruuttaan vuonna 2007 voitokkaasti Sebastien Demersia ja Khoren Gevoria vastaan.
Abraham jatkoi uraansa 27. kesäkuuta 2009 voittaen 185 cm pitkän Mahir Oralin. Abraham voitti ensimmäisessä ylemmässä keskisarjassa käymässään ottelussa 17. lokakuuta 2009 Jermain Taylorin tyrmäyksellä kamppailun kahdennessatoista erässä. Ensimmäisen tappionsa Abrahan kärsi 27. maaliskuuta 2010 Andre Dirrelliä vastaan Super Six turnauksessa. Uransa toisen tappion Abrahan kärsi heti seuraavassa ottelussaan Carl Frochille pistein täydet 12 erää kestäneen ottelun päätteeksi. Uran kolmas tappio Abrahamille tuli ottelussa WBA liiton ylemmän keskisarjan mestaruudesta Andre Wardia vastaan käydyssä ottelussa joka ratkesi tuomariäänin Wardin eduksi. Tämän jälkeen Abraham kukisti muutamia melko tuntemattomia iskijöitä häviten melko tuntemattomalle Robert Stieglitzille lääkärin keskeytettyä ottelun kolmannen erän jälkeen. Vuonna 2016 käydyssä ottelussa Abraham menetti WBO liiton mestaruuden Gilberto Ramirezille hävittyään ottelun yksimielisesti kaikin tuomariäänin.
Iskuvoima.
Abrahamia pidetään keskisarjan kovalyöntisimpänä miehenä. Hän kertoo mitanneensa iskuvoimakseen 380 kg.
Thoosa

Thoosa (, "nopea") oli kreikkalaisessa mytologiassa nymfi. Hänen isäkseen mainitaan Forkys, ja hän oli Poseidonin rakastettu. Maattuaan Poseidonin kanssa luolaholvissaan, hän synnytti tälle Polyfemoksen, ihmislihaa syövän kykloopin, jonka Odysseus tapasi myöhemmin harharetkillään.
Polyfemos oli sittemmin rakastunut nereidi Galateiaan, ja hän syytti äitiään tulemisestaan torjutuksi, koska Thoosa ei ollut kertonut yhtään hyvää sanaa poikansa puolesta Galateialle.
Atlantin julistus

 
Atlantin julistus on Yhdysvaltain presidentti Franklin D. Rooseveltin ja Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri Winston Churchillin Newfoundlandin edustalla englantilaisella sotalaivalla 14. elokuuta 1941 allekirjoittama julistus, jossa he hahmottelivat liittoutuneiden päämääriä toisessa maailmansodassa sekä sodanjälkeistä maailmaa ja uutta järjestelmää turvallisuuden takaamiseksi. Yhdysvallat ei julistusta annettaessa ollut vielä sodassa. 
Viisi kuukautta myöhemmin 1. tammikuuta 1942 Neuvostoliitto ja muut liittoutuneet, yhteensä 26 valtiota, yhtyivät Atlantin julistuksen periaatteisiin. Atlantin julistus oli esikuvana Yhdistyneiden kansakuntien julistukselle.
Sisältö.
Atlantin julistus sisälsi vision sodanjälkeisestä maailmasta, vaikka Yhdysvallat ei ollut edes vielä tullut mukaan sotaan. Julistuksen osallistujat toivoivat, että Neuvostoliitto noudattaisi julistusta myös natsi-Saksan uhmattua Molotov–Ribbentrop-sopimusta hyökkäämällä Neuvostoliittoon kesällä 1941.
Bulgarian translitterointi

Bulgarian translitterointi on bulgariankielisen tekstin esittämistä jollakin muulla kirjaimistolla kuin kyrillisellä. Suomen kielessä bulgarian translitterointiin käytetään Suomen Standardisoimisliiton laatimaa SFS 4900 -standardia. Kansainväliseen käyttöön on tarkoitettu Organisation internationale de normalisationin ISO 9 -standardi.
SFS 4900.
SFS 4900 -standardia eli kansallista standardia käytetään kaikessa suomenkielisessä tiedonvälityksessä kuten yksityishenkilöiden välisessä viestinnässä, sanoma- ja aikakauslehdistössä, televisiossa, kaunokirjallisuudessa, yleistajuisessa tietokirjallisuudessa sekä suomenkieliseen kirjallisuuteen keskittyvissä kirjastoissa. SFS 4900 -standardin mukaisesti translitterointua bulgariankielistä tekstiä ei voida mekaanisesti palauttaa takaisin alkuperäiseen kyrilliseen asuunsa.
ISO 9.
ISO 9 -standardia eli kansainvälistä standardia käytetään nimensä mukaisesti kansainvälisessä tiedonvälityksessä. Merkittävimmät käyttöalat ovat bibliografiat, tieteellisten kirjastojen tietojärjestelmät, tieteellinen tutkimus ja muu kansainvälinen toiminta. ISO 9 -standardin mukaisesti translitterointu teksti voidaan mekaanisesti palauttaa takaisin alkuperäiseen kyrilliseen asuunsa.
Bulgarian virallinen järjestelmä.
Virtaviivaistettu järjestelmä () vuodelta 1995 on virallinen bulgarian kielen translitterointijärjestelmä. Järjestelmä on ollut virallinen YK:ssa vuodesta 2012 sekä Yhdysvalloissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuodesta 2013.
Intimate and Live

Intimate and Live on laulaja Kylie Minoguen livealbumi, joka on julkaistu vuonna 1998.
Aarno Walli

Aarno Rafael Waldemar Walli (26. lokakuuta 1920 Helsinki – 16. elokuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen kapellimestari ja pianisti. Hän valmistui ekonomiksi vuonna 1947 ja toimi muun muassa Musiikki-Fazerin palveluksessa vuoteen 1958, jolloin tuli Yleisradion tuottaja-ohjaajaksi ja musiikkiohjelmien toimittajaksi.
Walli oli mukana vuonna 1942 uudelleen kootussa Rytmi-pojat-orkesterissa Eugen Malmsténin kanssa Helsingin-konserteissa, joilla kerättiin rahaa sotainvalidien hyväksi, ja Erik Lindströmin yhtyeessä, joka voitti jazz-kilpailut vuonna 1945.
Yleisradion viihdetoimituksessa toimiessaan Walli oli taustahahmona Suomen osallistuessa Eurovision laulukilpailuihin.
Aarno Wallin lapset ovat ensimmäisestä liitosta kitaristi Hasse Walli sekä toisesta liitosta Aki Walli ja tämän vuonna 1995 kuollut pikkuveli, Kingston Wall -yhtyeen keulahahmo Petri Walli.
Jere Myllyniemi

Jere Myllyniemi (s. 24. tammikuuta 1983 Kangasala) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkomaalivahti, joka on tamperelaisen Kooveen kasvatti ja pelasi A-juniorivuosinaan myös Tapparassa. Ammattilaisuransa hän kuitenkin aloitti Espoo Bluesissa.
Kaudeksi 2005–2006 Myllyniemi siirtyi Ruotsin Allsvenskanissa pelaavaan Rögle BK:hon. Syksyllä 2006 Myllyniemi oli mukana NHL-joukkue Philadelphia Flyersin tulokasleirillä ja esiintyi hyvin, mutta ei saanut sopimusta Pohjois-Amerikan jäille. Häntä ei ole varattu NHL:ään, vaan hän voi neuvotella vapaasti kaikkien seurojen kanssa. Kaudeksi 2006–2007 hän solmi sopimuksen Elitserien-joukkue Frölunda Indiansin kanssa, mutta ehti esiintyä vain varamaalivahtina kolmessa ottelussa ennen kuin siirtyi Rauman Lukkoon.
Lukosta Myllyniemi palasi kaudeksi 2007–2008 Espooseen. Seuraavaksi kaudeksi Myllyniemi siirtyi jälleen Rögleen Elitserieniin. Hän joutui jättämään joukkueen kuitenkin kesken kauden, kun Jürgen Penker valtasi ykkösmaalivahdin paikan. Loppukaudeksi hän siirtyi Allsvenskanin Leksandiin.
Myllyniemi pelasi kaudesta 2009–2010 kauteen 2011–2012 SaiPassa, SM-liigassa, ja nousi joukkueen ykkösmaalivahdiksi. Kausista kolmannella hän pelasi myös muutaman ottelun lainalla Lahden Pelicansissa, kun Pelicansin ykkös- ja kakkosmaalivahdit Niko Hovinen ja Joonas Kuusela olivat sivussa loukkaantumisten takia. Toukokuussa 2012, kauden 2011–2012 päätyttyä, Myllyniemen julkistettiin tehneen Pelicansin kanssa pelaajasopimuksen kaudelle 2012–2013. Kauden päätteeksi Myllyniemi teki kahden vuoden jatkon Pelicansin kanssa. 
Kaudeksi 2015–2016 Myllyniemi siirtyi yksivuotisella sopimuksella Hämeenlinnan Pallokerhoon. Kaudella 2016–2017 Myllyniemi pelasi SM-liigassa muun muassa HIFK:ssa, Pelicansissa ja Ilveksessä.
Kaudeksi 2017–2018 Myllyniemi siirtyi Mestikseen nousseeseen Imatran Ketterään.