Peter Woodcock

Peter Woodcock, uusi nimi David Michael Krueger (5. maaliskuuta 1939 Peterborough, Ontario, Kanada – 5. maaliskuuta 2010 Penetanguishene, Ontario) oli kanadalainen rikollinen ja sarjamurhaaja.
Hän oli pedofiili ja diagnosoitu psykopaatti. Murhasi alle 20-vuotiaana kolme 4–9 -vuotiasta lasta Torontossa 1956–1957, puri ja kidutti uhrejaan. Murhasi vuonna 1991 ensimmäisenä vankimielisairaalasta saamanaan vapaapäivänä raa'asti vankitoverinsa toisen vankitoverinsa kanssa.
Lapsuus.
Peter Woodcock syntyi Peterborough'ssa Ontariossa. Hänen äitinsä oli 17-vuotias tehdastyöläinen Waita Woodcock, joka luovutti pojan adoptoitavaksi imetettyään tätä kuukauden. Adoptioviraston tietojen mukaan vastasyntyneellä oli syömisvaikeuksia ja hän itki jatkuvasti. Vauvana hän asui useissa sijaiskodeissa, kykenemättä luomaan sidettä kehenkään sijaisvanhemmistaan. Ensimmäisen syntymäpäivänsä jälkeen hän alkoi pelätä kaikkia lähelle tulevia ihmisiä ja hänen puheensa oli epäjohdonmukaista – sitä kuvailtiin oudoiksi eläinten vinkumisääniksi. Ainakin yksi hänen varhaisvuosiensa sijaisvanhemmista ​​pahoinpiteli häntä fyysisesti. Kaksivuotias Peter sai lääkärinhoitoa niskavamman vuoksi tultuaan pahoinpidellyksi. 
Hänet sijoitettiin 3-vuotiaana ensimmäisen vakaaseen kotiin sijaisvanhempiensa Frank ja Susan Maynardin luokse, jotka olivat ylempään keskiluokkaan kuuluva pariskunta, joilla oli toinen poika. Susan Maynard, jota kuvailtiin "voimakkaaksi naiseksi, jolla oli ylikorostunut sopivaisuuden taju", kiintyi vahvasti sopeutumattomaan lapseen, joka edelleen huusi, kun joku lähestyi häntä. Viisivuotiaana Peter Woodcock oli edelleen sosiaalisesti sopeutumaton ja hänestä tuli naapuruston lasten kiusaamisen kohde.
Lapsen hauraasta emotionaalisesta tilasta huolissaan olevat Frank ja Susan Maynard veivät hänet säännöllisesti lastensairaalaan, jossa Peter Woodcock sai perusteellista hoitoa. Peter lähetettiin yksityiskouluun, mutta hän ei vieläkään saanut ystäviä tai ollut vuorovaikutuksessa ikätovereidensa kanssa ja pysyi muista eristyneenä. 11-vuotiaana häntä kuvailtiin "vihaiseksi pikkupojaksi".
Lastensuojeluyhdistyksen raportti hänestä tuolta ajalta kuului: "Hoikkarakenteinen, siistin näköinen, silmät kirkkaat ja avoimet, huolestunut ilme, joskus silmät siristyneet, kävelee reippaasti ja pystyssä, liikkuu nopeasti, syöksyy eteenpäin, on kiinnostunut ja kyselee jatkuvasti keskustelun aikana ... Hän pitää vaelteluaan hermostuneisuuden syynä, että hänen on vain päästävä pois. Peterillä on jollain tapaa vähän itsehillintää. Hän näyttää tekevän lähes kaiken, mitä ajattelee, ja osoittaa liiallista kiintymystä sijaisäitiään kohtaan. Vaikka hän ilmaisee kaunansa muita lapsia kohtaan, hänen ei ole koskaan tiedetty hyökänneen fyysisesti toisen lapsen kimppuun ... Peterillä ei ilmeisesti ole ystäviä. Hän leikkii toisinaan nuorempien lasten kanssa ja ohjaa leikkiä. Oman ikäistensä lasten seurassa hän kerskuu ja ilmaisee päättäväisesti ajatuksia, jotka ovat sopimattomia ja väärinymmärrettyjä."
Myös Peter Woodcockin väkivaltaisten fantasioiden merkkejä oli nähtävissä tuolloin, kun sosiaalityöntekijä käveli hänen kanssaan Kanadan kansallisessa näyttelyssä ja Peter mutisi: "Toivon, että pommi putoaisi näyttelyyn ja tappaisi kaikki lapset". Peter lähetettiin emotionaalisesti häiriintyneiden lasten kouluun Kingstoniin, Ontariossa, ja hän alkoi tyydyttää voimakkaita seksuaalisia halujaan muiden lasten kanssa – Woodcockin mukaan hän oli siellä yhteisymmärryksessä yhdynnässä 12-vuotiaan tytön kanssa 13-vuotiaana. 
Kun hän täytti 15 vuotta, hänet erotettiin koulusta ja hän palasi asumaan sijaisvanhempiensa luokse, mutta hänet ilmoittettiin pian takaisin alkuperäiseen yksityiskouluunsa, jossa hän ei jälleenkään onnistunut luomaan yhteyttä ikätovereihinsa.16-vuotiaana hän jätti yksityiskoulun uudelleen ja hänet lähetettiin julkiseen lukioon, jossa naapuruston lapset tunnistivat hänet heti ja jatkoivat kiusaamista; hän siirtyi yksityislukioon kuusi viikkoa myöhemmin. Vaikka hänen ikätoverinsa jälleen hylkäsivät hänet, hänen opettajansa muistivat hänet erittäin lahjakkaana oppilaana, joka menestyi luonnontieteissä, historiassa ja englannissa ja joka sai usein kokeissaan täydet pisteet.
Murhat.
Peter Woodcockin arvokkkain esine oli punavalkoinen Schwinn-polkupyörä, jolla hän tyydytti jatkuvaa vaelluspakkoaan. Hän ajoi pyörällä kaupungin laidalle, jopa Toronton kylminä talvina, ja kehitti fantasian, jossa hän johti 500 näkymättömän pojan pyöräjengiä nimeltä "Winchester Heights Gang". Hänen sijaisvanhempansa olivat tietoisia tästä fantasiasta ja hänen vaelluspakostaan, mutta he eivät tienneet, että hän oli alkanut ajella pyörällä ympäri Torontoa ja ahdistella lapsia seksuaalisesti.
Hän aloitti uransa teini-ikäisenä; hänen kätensä kautta kuolivat syys-lokakuussa 1956 seitsen- ja yhdeksänvuotiaat pojat sekä tammikuussa 1957 nelivuotias tyttö. Poikia oli ensin kuristettu ja sen jälkeen purtu tai hakattu niin voimalla, että sisäelimet olivat vaurioituneet. Tyttöä oli kuristettu ja hänelle oli tehty raakaa seksuaalista väkivaltaa, johon tämä kuoli. 
Tuomio ja uusi murha.
Woodcock vältti vankeustuomion, hänet tuomittiin mielisairaana määräämättömän mittaiseen pakkohoitoon Oak Ridgen kohotetun turvallisuuden yksikköön Penetanguishenen psykiatriseen sairaalaan. Psykiatrit sijoittivat hänet kokeellisiin psykopatian hoito-ohjelmiin, mutta nämä hoidot osoittautuivat tehottomiksi. Woodcock ei reagoinut hoitoihin hyvin, eikä hän ollut ihanteellinen vanki. Hän käytti hyväkseen vankitovereitaan, jotka olivat usein häntä itseään vähemmän älykkäitä tai vähemmän järkeviä. Hän vakuutti vangit siitä, että hänellä oli yhteyksiä ulkopuoliseen kuvitteelliseen jengiin nimeltä "Veljeskunta" ja että initiaation saamiseksi vankien oli annettava hänelle suuseksiä ja tuotava hänelle lahjoiksi savukkeita. 
Lopulta Woodcock siirrettiin vähemmän vapautta rajoittaviin laitoksiin, ja lopulta hän päätyi Brockvillen psykiatriseen sairaalaan. Siellä henkilökunta antoi periksi hänen intohimolleen junia kohtaan viemällä hänet Smiths Fallsin rautatiemuseoon ja jopa katsomaan Uhrilampaat-elokuvaa. Tänä aikana hän muutti virallisesti nimensä David Michael Kruegeriksi. 
Hän surmasi ensimmäisenä vankilomapäivänään 13. heinäkuuta 1991 potilastoverinsa, ollessaan ilman valvontaa. Hän oli vakuuttanut entisen Oak Ridgen aikaisen vankitoverinsa, vapauteen päässeen tappaja Bruce Hamillin siitä, että "Veljeskunta" hoitaisi kaikki tämän ongelmat, jos hän tappaisi hänen kanssaan vankitoveri Dennis Kernin ja toisi rautakaupasta putkipihdit, pienen kirveen ja veitsiä. Uskomatonta kyllä, Hamill oli saanut töitä vartijana Ottawan oikeustalolla. Hamill kuittasi Kruegerin ulos laitoksesta tämän ensimmäiselle vapaapäivälle. 
Ensimmäisen ilman valvontaa olleen päivänsä ensimmäisen tunnin aikana 34 vuoteen, Krueger sopi tapaamisen vankitoverinsa Dennis Kerrin kanssa metsässä. Kun Dennis Kerr saapui, Krueger löi tätä päähän putkipihdeillä ja jatkoi tämän hakkaamista ​​tajuttomaksi. Krueger ja Hamill ottivat sitten pensaisiin piilottamansa kirveen ja veitsen, hakkasivat ja puukottivat Kerriä silpoen tämän ruumiin, lähes irrottaen tämän pään ja raiskasivat ruumiin. Krueger poistui paikalta, käveli noin kolmen kilometrin päässä sijaitsevalle poliisiasemalle, jossa antautui poliiseille. Hänet vietiin uudelleen Oak Ridgen tehostetun turvallisuuden yksikköön psykiatriseen sairaalaan. 
Hän ei koskaan haastatteluissa pystynyt sanomaan mitään järkevää syytä tekemilleen murhille. Hän sanoi vuoden 1993 haastattelussa: "Minua syytetään moraalittomuudesta, mikä on oikeudenmukainen arvio, koska moraalini on mitä tahansa järjestelmä sallii". 
Kuolemansa jälkeen vuonna 2010 häntä kuvailtiin "Toronto Star" sanomalehdessä "sarjamurhaajaksi, jota he eivät kyenneet parantamaan".