Preteriti

Preteriti ( 'mennyt') on useiden kielten kieliopeissa nimitys, jota käytetään menneen ajan narratiivisesta eli kertovasta tempuksesta eli aikamuodosta. Yleensä sillä ilmaistaan, että kerrottu asiaintila on päättynyt ennen puhehetkeä. Preteriti määritellään usein ns. yksinkertaiseksi menneen ajan aikamuodoksi, joka ilmaisee pelkästään mennyttä aikaa ottamatta kantaa verbin ilmaiseman toiminnan aspektiin.
Preteriti suomen ja suomensukuisten kielten kieliopeissa.
Termi "preteriti" on peräisin latinan kielioppitraditiosta, jossa menneen ajan aikamuodoista käytettiin nimityksiä "praeteritum imperfectum", "praeteritum perfectum" ja "praeteritum plusquamperfectum". Näissä sana "praeteritum" ilmaisi mennyttä aikaa ja jälkiosalla täsmennettiin, millainen menneen ajan aikamuoto oli kyseessä. 1800-luvun suomen kieliopeissa tämä alkuosa jäi käytöstä, ja kielioppeihin vakiintuivat menneen ajan aikamuotojen nimityksiksi "imperfekti, perfekti" ja "pluskvamperfekti."
Suomen kielen kannalta termi "imperfekti" on harhaanjohtava, koska sen voidaan luulla viittaavan imperfektiiviseen aspektiin eli ”epätäydelliseen”, lopputulosta saavuttamattomaan tai kesken olevaan toimintaan. Itse asiassa suomen ”imperfekti” eli yksinkertainen (morfologisesti, pelkällä suffiksilla muodostettu) menneen ajan muoto "(luin, lauloimme, työnsivät)" usein nimenomaan ilmaisee loppuun saatettua toimintaa. Useat kielentutkijat ovatkin arvostelleet termin "imperfekti" käyttöä ja suositelleet sen sijaan käytettäväksi preteriti-termiä. Vuonna 2004 ilmestynyt "Iso suomen kielioppi" käyttää molempia termejä rinnakkain: ”imperfekti eli preteriti”. Myös viron uudemmissa kieliopeissa yksinkertaisen menneen ajan muodon (vir. "lihtminevik") nimityksenä mainitaan nykyään ("imperfekt"in rinnalla) "preteeritum."
Preteriti-nimitystä käytetään myös suomen ja suomalais-ugrilaisten kielten historian suomenkielisissä kuvauksissa siitä kantauraliin palautuvasta menneen ajan muodosta, jonka jatkaja myös nykysuomen preteriti/imperfekti on. Samoin preteritiksi nimitetään fennougristiikan suomenkielisessä traditiossa itäisempien sukukielten yksinkertaisia menneen ajan aikamuotoja, esimerkiksi mordvalaiskielissä ja permiläisissä kielissä. (Englanninkielisessä kirjallisuudessa yksinkertaisesta menneen ajan muodosta käytetään nykyään yleensä nimitystä "past tense.")
Preteriti muiden kielten kieliopeissa.
Samoin ja samoista syistä kuin suomessa, useissa germaanisissa kielissä termiä "preteriti" voidaan nykyään käyttää yksinkertaisesta (pelkästään taivutuksella muodostetusta) menneen ajan muodosta (esim. ruotsin "jag gjorde," saksan "ich machte," englannin "I made" ’(minä) tein’), jonka rinnalla ovat apuverbin avulla muodostetut perfekti (esim. "jag har gjort, ich habe gemacht, I have made" ’(minä) olen tehnyt’) ja pluskvamperfekti. Ruotsin valtakunnallinen termipankki (Rikstermbanken) suosittelee yksinkertaiselle menneen ajan aikamuodolle nimitystä "preteritum," termi "imperfekt" luokitellaan sen rinnalla ”sallittavaksi”. Samoin saksan kieliopeissa käytetään nyttemmin usein yksinkertaisesta menneen ajan muodosta termiä "Präteritum," ja termi "Imperfekt" mainitaan uudemmissa lähteissä vain ”vaihtoehtoisena ilmauksena”. 
Useiden muidenkin kielten kieliopin kuvauksissa termiä "preterite" käytetään ilmauksena yksinkertaiselle menneen ajan muodolle (engl. "past tense, simple past)," vastakohtana apuverbin avulla muodostetuille liittotempuksille.
Romaanisissa kielissä preteriti menneen ajan aikamuotona jakaa tehtävät muiden menneen ajan aikamuotojen kanssa, joita saatetaan muodostaa myös taivutuksella. Esimerkiksi portugalin preteriti ilmaisee hetkellistä tapahtumaa tai tekoa, päättynyttä, johonkin lopputulokseen johtanutta toimintaa, imperfekti taas menneisyydessä säännöllisesti toistunutta, tapamaista (ei vain määrätyt kerrat toistunutta) tekemistä tai tapahtumista. Esimerkiksi verbi "jogar" 'pelata':