Putkiposti

Putkiposti on nopea postijärjestelmä, jossa kirjeet kulkevat putkia pitkin ilmanpaineen työntäminä. Putkipostijärjestelmiä rakennettiin useisiin suuriin kaupunkeihin 1800-luvun puolivälissä, mutta ne hylättiin suurimmaksi osaksi 1900-luvulla, kun ne eivät enää pystyneet kilpailemaan uusien viestijärjestelmien kanssa.
Putkipostia voidaan käyttää rakennuksen sisällä tai laajemmin kaupungissa rakennusten välillä. Putkiposti yhdisti usein postitoimistoja, pankkeja ja virastoja, koska se soveltuu hyvin muun muassa rahan ja kuittien kuljetukseen. Joissakin kaupungeissa putkipostiviesteille julkaistiin jopa omia postimerkkejä. Putkipostiviestit kulkevat yleensä pienissä suljetuissa sylinterinmuotoisissa koteloissa, joiden läpimitta on vain hiukan pienempi kuin putkien läpimitta. Sylinterit saadaan liikkumaan putkissa yli- tai alipaineen avulla, toisin sanoen puhaltamalla tai imemällä. Ne voivat saavuttaa 30 kilometrin tuntinopeuden. 
Historia.
Putkipostin keksijänä pidetään tanskalaista insinööriä George Medhurstia. Hän piirsi 1800-luvun alussa kuvia, joissa ihmiset siirtyvät paikasta toiseen paineilmaputkissa. Ensimmäisenä patenttia keksinnölle hakivat toisistaan riippumatta ranskalainen Galy Cazalar ja brittiläinen Josiah Latimer Clark. He suunnittelivat tekniikkaa lähinnä postin kuljetusta varten. 
Vuonna 1853 Clark rakensi maailman ensimmäisen putkipostilinjan Lontooseen. Tämän jälkeen ne alkoivat yleistyä monissa suurissa kaupungeissa. Lennätin oli vakiintunut yleiseksi keinoksi nopeiden viestien kuljettamiseen, ja siksi tarvittiin myös nopea laitteisto siirtämään sähkeet lennätintoimistosta vastaanottajalle. Lontoon jälkeen putkiposti otettiin käyttöön Berliinissä ja Pariisissa. Käyttö laajeni sähkeistä myös yksityisten kirjeiden kuljetukseen. 
Alkuinnostuksessa putkipostista uumoiltiin uutta vallankumouksellista viestintä- ja kuljetusjärjestelmää. New Yorkin ensimmäinen metro käytti samaa periaatetta; se oli tosin vain sata metriä pitkä. Suunniteltiin jopa koko Yhdysvallat kattavaa laajaa putkipostiverkostoa. Erityisen suuret järjestelmät rakennettiin muun muassa Pariisiin, jossa putkiposti oli käytössä vuodesta 1866 vuoteen 1984, Prahaan (1887-2002) ja Wieniin (1875-1956). Pariisissa putkipostia saivat käyttää kirjeiden lähettämiseen myös yksityishenkilöt vuodesta 1879 alkaen. Polkupyörälähetit kuljettivat viestejä vastaanottajille henkilökohtaisesti. Putkipostia käytettiin myös muun muassa Berliinissä, Münchenissä, Rio de Janeirossa, Hampurissa, Roomassa, Napolissa, Milanossa ja Marseillessa. Italian 1930-luvulla rakennetun ilmailuministeriön rakennuksessa oli putkipostijärjestelmä, jonka talonsisäinen yhteenlaskettu putkenpituus oli peräti 32 kilometriä. Putkistot ovat yhä olemassa monissa kaupungeissa, tosin usein käyttökelvottomina.
Suomen ensimmäinen putkiposti rakennettiin vuonna 1906 tamperelaiseen vaateliike Tirkkoseen. 
Nykyään.
Nykyään tekniikka on käytössä esimerkiksi sairaaloissa, apteekeissa, supermarketeissa ja tehtaissa. Se on kätevä pienten viestien ja esineiden, kuten verinäytteiden, lääkkeiden, rahojen ja kuittien turvalliseen ja nopeaan kuljetukseen.
Esimerkiksi Boliden Kokkolan sinkkitehtaalla on ollut putkipostijärjestelmä laboratorionäytteiden kuljettamista varten vuodesta 1999. Jorvin sairaalassa otettiin putkiposti käyttöön laboratorionäytteiden ja verivalmisteiden lähettämistä varten joulukuussa 2016.
Roskien kuljetuksessa.
Paineistettuja putkia on käytetty Suomessa myös jätteiden kuljetukseen. Tampereen Ranta-Tampellassa otettiin vuonna 2025 käyttöön 1,8 km pituinen jäteputkijärjestelmä, joka kerää roskat alipaineella. Vastaava järjestelmä on ollut käytössä Tampereen Vuoreksessa, jossa putkia on 11 kilometriä, sekä eräillä pääkaupunkiseudun asuinalueilla. Järjestelmän etuihin kuuluvat se, että kallista tonttimaata säästyy, kun suuret jätekatokset korvataan pienemmillä syöttöpisteillä. Lisäksi putkikeräys kuluttaa energiaa vain noin kolmanneksen verrattuna jäteautoilla tehtäviin tyhjennyksiin. Eduista huolimatta Tampereen kaupunki linjasi, ettei lisää putkia enää asenneta. Syitä on ainakin kolme: kallis hinta, järjestelmän kankeus ja alati muuttuva lainsäädäntö. Kun vaatimukset muuttuvat, valmiin putkijärjestelmän mukauttaminen on kallista.