Pirkankatu

Pirkankatu on Tampereella sijaitseva vilkasliikenteinen, itä-länsisuuntainen katu, joka muodostaa Amurin kaupunginosan eteläisen rajan. Kadun eteläpuolelle sijoittuvat Kaakinmaan ja Pyynikinrinteen kaupunginosat. Idässä Pirkankadun päätteenä on Hämeenpuisto, jonka keskivaiheilla se yhdistyy Hämeenkatuun. Lännessä, Pispalan rajalla, Pirkankatu muuttuu Pispalan valtatieksi.
Pirkankatu on yksi kaupungin keskustaan johtavista sisäänajoväylistä, ja se kuuluu Tampereen joukkoliikenteen käyttämiin pääreitteihin. Vuonna 2021 Pirkankadulle, Pyynikintorin edustalle, valmistui kuvanveistäjä Jaakko Himasen suunnittelema Tampereen raitiotien taidepysäkki.
Historia.
Pirkankadun ja sen kanssa samassa linjassa sijaitsevan Kauppakadun paikkeilla sijaitsi keskiajalla maantie, joka kulki Hämeenlinnasta Kokemäenjoen suulle. Ruotsalaissyntyinen maanmittari ja kartoittaja Olof Mört piirsi vuonna 1669 Tammerkosken alueesta kartan, jossa ensimmäisen kerran näkyi nykyistä Pirkankadun–Kauppakadun linjaa osittain noudatteleva tie. Kun kosken länsirannalle perustettiin kaupunki vuonna 1779, sen pääväyläksi muodostui "Köpemans gatan" eli Kauppakatu. Vähitellen katu kasvoi pituutta länteen, ja vuoden 1896 asemakaavassa se ulottui Mariankadun risteykseen asti. Nykyisen Pirkankadun itäisin osuus oli siis ensin osa Kauppakatua.
Vielä 1900-luvun vaihteessa Tampereen asemakaavoitettu alue päättyi lännessä Aleksanterintorin eli nykyisen Pyynikintorin ympäristöön. Sen länsipuolella Kauppakadun katulinja jatkui tavallisena maantienä, joka johti Pirkkalan pitäjään. Vuonna 1908 alueelle tehtiin uusi asemakaava, jossa maantien tilalla kulki Pirkkalan valtatie. Se ulottui kaupungin silloiselle länsilaidalle eli nykyiselle Pispalan rajalle. Kauppakatu puolestaan jatkui Aleksanterintorin edustalle, valtatien ja Sotkankadun risteykseen asti.
Kauppakatu kutistui nykyiseen mittaansa 1930-luvulla, kun Tampereen kadunnimiä uudistettiin. "Pirkkalan valtatie" -nimistä katua laajennettiin niin, että se alkoi jo Hämeenpuistosta. Lisäksi tie yhdistettiin mutkan kautta Hämeenkatuun, josta oli kehittynyt keskustan uusi pääkatu. Nimestä "Pirkkalan valtatie" luovuttiin 1950-luvulla, koska Nokian irtauduttua Pirkkalasta omaksi kunnakseen tie ei enää johtanut Pirkkalaan vaan Nokialle. Katu nimettiin vuonna 1956 "Pirkankaduksi", sillä nimessä haluttiin historiallisista syistä säilyttää jokin yhteys Pirkkalaan. Pispalasta oli tullut osa Tamperetta vuonna 1937, ja siellä sijaitseva kadun jatko-osa oli vuoden 1945 asemakaavassa saanut nimen "Pispalan valtatie".
Rakennuskanta.
Pirkankadun itäpäässä sijaitsee kaupunkikuvallisesti ja historiallisesti merkittävä Pyynikin kirkkopuisto, jossa maisemaa hallitsee Aleksanterin kirkko (1881). Kadun toisella puolella on arkkitehtipari Raili ja Reima Pietilän suunnittelema, valtakunnallisesti merkittävä Pääkirjasto Metso (1986). Muita Pirkankadun itäosan arvorakennuksia ovat Hiekan taidemuseo (1928), (1910) ja Pyynikin uimahalli (1956). Pirkankadun länsiosassa sijaitsee puolestaan Suomen ensimmäinen ammattikouluksi suunniteltu rakennus, Pyynikin ammattikoulu (1940). Siellä on myös Tampereen liikennehistoriasta kertova Rollikkahalli (1950), joka toimi alun perin johdinautojen varikkona. Rollikkahallia vastapäätä on jyrkkään rinteeseen rakennettu Tipotien sosiaali- ja terveysasema (2013).
Pirkankadun asuintaloista suuri osa on 1920-luvulla rakennettuja puutaloja. Sellainen on esimerkiksi 138 metriä pitkä Kilometritalo (1923). Kivisistä asuinkerrostaloista huomattavimpiin lukeutuu Veljeslinna (1952), joka on osa suurta, tamperelaisittain harvinaista umpikorttelia.
Pirkanmaan maakuntakaavassa (2040) Pirkankadun länsiosa on määritelty maakunnallisesti arvokkaaksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Lisäksi kadun itäpäässä maakunnallisesti arvokkaaksi on merkitty kaistale, johon kuuluvat Hiekan taidemuseon, VPK:n talon ja Pyynikin uimahallin lisäksi hiukan kauempana Pirkankadusta sijaitsevat Tampereen taidemuseo ja Amurin työläismuseokortteli.
Pääkirjasto Metson paikalla sijaitsi aiemmin F. L. Caloniuksen suunnittelema Kaipion talo, jossa toimi Tampereen luonnontieteellinen museo vuosina 1961–1982.