Paavali Juusten

Paulus Petri (Paavali) Juusten (; n. 1516–1520 Juustila, Viipurin pitäjä – 22. elokuuta 1575 Turku) oli Viipurin ja Turun piispa, Turun katedraalikoulun rehtori ja Ruotsin kuninkaan Juhana III:n lähettiläs. Hän kirjoitti kirkkohistoriallisen "Juustenin piispainkronikan". Juusten aateloitiin vuonna 1572. 
Elämä.
Juusten kävi Viipurin latinakoulun. Vanhemmat, porvari Pietari Juusten ja hänen vaimonsa Anna, omistivat talon Viipurissa dominikaaniluostarin lähellä, kadulla, joka kaupungin Neuvostoliitolle luovuttamiseen saakka kantoi nimeä Juusteninkatu. Juustenin isä kuoli 1530 ja äiti muutama vuosi myöhemmin. Orvoksi jäätyään Juusten siirtyi 1536 jatkamaan koulunkäyntiä Turkuun, missä opettajana oli Wittenbergissä opiskellut Thomas Keijoi. Parin vuoden opiskelun jälkeen Juusten pääsi piispa Martti Skytten esilukijaksi () ja Turun koulun apuopettajaksi. Piispa Skytte vihki Juustenin papiksi vuonna 1540, jo ennen säädettyä 24 vuoden ikää, jotta tätä ei otettaisi valtion palvelukseen. Juusten lähetettiin vuonna 1541 hoitamaan Viipurin koulun rehtorin tointa. Vuonna 1543 hänet lähetettiin Saksaan Wittenbergin yliopistoon, missä hän kuunteli muun muassa Martti Lutherin, Philipp Melanchthonin ja Johannes Bugenhagenin luentoja. Kolmen vuoden kuluttua opiskelun keskeytti Schmalkaldenin sota. Juusten vietti talven muun muassa Magdeburgissa, mahdollisesti Melanchthonin seurassa, ja matkusti keväällä 1547 Rostockin kautta Königsbergiin ja kuunteli siellä kesän yliopiston professoreiden luentoja. Syksyllä Juusten palasi Suomeen.
Paavali Juusten nimitettiin Mikael Agricolan jälkeen Turun katedraalikoulun rehtoriksi vuonna 1548. Hän toimi tuomiokapitulin jäsenenä vuosina 1553 ja 1554. Vuonna 1554 hänet nimitettiin Viipurin ensimmäiseksi piispaksi ja vuonna 1563 Turun piispaksi.
Juhana III nimitti Juustenin vuonna 1569 rauhanlähettilääksi Venäjälle, tehtävänään neuvotella rauhanehdoista Ruotsin ja Venäjän välillä. Neuvottelujen sijaan, Juustenin johtama valtuuskunta häpäistiin, se joutui olemaan yli kahden vuoden ajan vankina, parikymmentä valtuuskunnan jäsentä menehtyi ruttoon ja maat joutuivat 25-vuotiseen sotaan. Juustenin vapauduttua kuningas Juhana III aateloi hänet vuonna 1572, mutta Juustenin sukua ei ole kirjattu Ruotsin ritarihuoneelle. Vaakunakilpeensä hän maalautti puolialastoman itseään ruoskivan miehen. Juusten on haudattu Turun tuomiokirkkoon pääkuorin alle.
Perhe.
Juustenin puoliso oli Anna Sigfridintytär, jonka isä oli Viipurin linnan alivouti Sigfrid Matsinpoika. Heillä oli yksi tytär, Anna Juusten ja kolme poikaa, joista yksi oli ratsumestari ja linnanvouti Pietari Paavalinpoika Juusten.
Kirjallinen tuotanto.
Juusten kirjoitti suomenkielisen katekismuksen (1574), kertomuksen Moskovanmatkastaan, messukirjan (1575) ja vankeuden aikana Venäjällä kirjoitetun ja julkaisematta jääneen kirkkohistoriallisen kronikan nimeltään "Suomen piispainkronikka" ("Chronicon episcoporum finlandensium", 1570-luku). Juustenin lähteenä oli niin kutsuttu "Palmsköldin katkelma" 1400-luvulta, joka sisälsi kahdeksantoista piispan elämäkerrat.
Piispainkronikan tiedot levisivät yleisesti historiankirjoitukseen. Sitä käytti lähteenään muiden muassa historioitsija Johannes Messenius 1600-luvulla. Historioitsija H. G. Porthan otti 1700-luvun lopulla tehtäväkseen korjata kronikassa havaitsemiaan virheitä. Tästä sukeutui 56-osainen väitöskirja "Paavali Juustenin Suomen piispain kronikka huomautuksin ja asiakirjoin valaistuna" (ilmestyi vuosina 1784–1788). 
Ollessaan Turun katedraalikoulun opettaja, Juusten avusti Agricolaa ainakin Psalttarien kääntämisessä. 
Myöhemmin tutkijat Jarl Gallén, Herman Schück ja Erkki Lehtinen ovat osoittaneet, että Juustenin piispainkronikkaa ei, toisin kuin niin sanottua "Palmsköldin katkelmaa", voi käyttää luotettavana varhaishistorian lähteenä.
Huomionosoitukset.
Juustenin syntymän 500:s muistopäivä motivoi säveltäjä Timo-Juhani Kyllösen säveltämään oratorio-oopperan "Unohdetut sankarit" ("Glömda hjältar," 2019), jonka kantaesitys oli Turun tuomiokirkossa 5. helmikuuta 2020. Se kertoo diplomaattisen lähetystön dramaattisesta matkasta Venäjällä vuosina 1569–1571, jonka aikana puolet lähetystöstä menehtyi.