Johnny Rotten

John Lydon (John Joseph Lydon, myös taiteilijanimellä Johnny Rotten; s. 31. tammikuuta 1956 Lontoo, Iso-Britannia) on brittiläinen muusikko, joka tuli tunnetuksi vuosina 1975–1978 kuuluisan punk-yhtye Sex Pistolsin laulajana. Hän on sittemmin luonut pitkän uran laulajana Public Image Ltd yhtyeessä.
Lapsuus.
John Lydon syntyi Lontoossa 31. tammikuuta 1956. Lydonin elämäkerran mukaan tieto ei kuitenkaan ole virallinen, sillä hänen syntymätodistuksensa on kadonnut. Lydonin vanhemmat, John ja Eileen Lydon, olivat molemmat katolilaisia siirtolaisia Irlannista. Perheeseen kuului myös hänen kolme veljeään, Bobby, Jimmy ja Martin. 
Lontoon slummissa kasvanut John sairastui seitsemänvuotiaana vakavasti aivokalvontulehdukseen sen jälkeen, kun hän oli juonut saastunutta vettä. Sairastumisen vuoksi hän joutui sairaalaan yli vuodeksi ja oli suuren osan ajasta koomassa. Tämän seurauksena Lydon menetti suurimman osan muististaan. Kun pieni John pääsi kotiin sairaalasta, hän joutui opiskelemaan kaiken aiemmin oppimansa uudelleen äitinsä avustuksella. Tauti vaurioitti pojan selkärankaa pysyvästi ja myös hänen näkökykynsä heikentyi.
Ura.
Sex Pistols.
Vuonna 1975 nuoren Lydonin räikeä olemus kiinnitti uutta yhtyettä koonneen Malcolm McLarenin huomion. McLaren tarjosi työttömälle ja ikävystyneelle Lydonille paikkaa laulajana. Koe-esiintymisen jälkeen hänet otettiin mukaan bändiin, johon kuuluivat jo Steve Jones, Paul Cook ja Glen Matlock. Koe-esiintymisessä Lydon esitti shock rock/glam rock -yhtye Alice Cooperin vuoden 1970 menestyskappaleen I'm Eighteen. Yhtye sai lopulta nimen Sex Pistols, ja Lydon sai muilta yhtyeen jäseniltä lempinimen "Johnny Rotten". Nimen keksijäksi mainittaan muun muassa Steve Jones, ja syyksi se, että Johnin hampaat olivat vihertävät silloin kun tämä liittyi bändiin.Yhtye nousi nopeasti kuuluisuuteen Lydonin kapinallisten sanoitusten ja julkisuuskuvan myötä. Samainen julkisuuskuva aiheutti erimielisyyksiä Pistolsien sisällä, etenkin Lydonin ja Glen Matlockin välillä. Jatkuvien riitojen seurauksena Matlock jättikin bändin vuonna 1977, ja näin basistin paikka jäi avoimeksi. Lydon ehdotti muille Pistolsin jäsenille uudeksi basistiksi ystäväänsä John Simon Ritchie-Beverlyä, jolla ei kuitenkaan ollut lainkaan musikaalisia lahjoja. Bändin manageri McLaren otti Ritchie-Berverlyn mukaan vain tämän punk-tyylisen ulkonäön vuoksi. Myös Ritchie sai yhtyeessä uuden lempinimen, ja hänestä tuli Sid Vicious. 
Yhtye julkaisi uransa ainoan albumin Nevermind The Bollocks, Here's The Sex Pistols vuonna 1977. Albumia pidetään yleisesti merkittävänä rock-klassikkona. 
Huonosti soittava Sid Vicious toi Sex Pistolsien imagoon lisää kaaosta. Samalla Vicious vei huomiota keulakuva Rottenilta, mikä huononsi yhtyeen jäsenten välejä. Kun kuvaan vielä lisättiin huumeongelmat ja Viciouksen mieleltään epävakaa tyttöystävä Nancy Spungen, oli hajoaminen lopulta väistämätöntä. John Lydon erosi yhtyeestä Yhdysvaltain kiertueen päätteeksi tammikuussa 1978. 
Public Image Limited.
Sex Pistolsin hajottua Lydon perusti oman yhtyeensä Public Image Ltd (tyyliteltynä PiL, Ltd=Limited) vuonna 1978, kun Sex Pistols oli hajonnut. Samalla mies palasi käyttämään nimeä John Lydon. Sex Pistolsin entinen manageri Malcom McLaren yritti oikeusteitse estää häntä käyttämästä nimeä ”Rotten,” Pitkäksi venyneen oikeusjutun jälkeen Malcolm McLarenia vastaan John sai vuonna 1986 oikeuden käyttää nimeä ”Rotten” ja voitti sopimuksen, joka palautti Sex Pistolsin varojen hallinnan takaisin itse yhtyeelle. 
Musiikillisesti PiL ei ollut lainkaan Sex Pistolsin kaltainen. Yhtye aloitti uransa kokeellisena yhtyeenä, mutta muuttui kokoonpano muutoksien myötä kaupallisempaan suuntaan, saavuttaen matkan varrella yllättäviäkin hittejä. Yhtyeen musiikkia on kutsuttu yleisesti post-punkiksi. PiL oli Lydonin omassa hallinnassa, toisin kuin Sex Pistols, jonka asioista päätti pitkälti manageri Malcolm McLaren. Lydon päätti itse lähes kaikista PIL-yhtyettä koskevista asioista 
Sooloura.
PiLin ulkopuolella John Lydon on julkaissut useita sooloyhteistyöprojekteja; Hän on työskennellyt eimerkiksi tuottajana mm. vuonna 1979 4" Be 2"-yhtyeelle, jossa soitti Killing Joke-yhtyeen tuleva basisti Youth. Hän teki uraauurtavan rock/rap-yhdistelmän "World Destruction" yhdessä Africa Bambaataan kanssa vuonna 1984. 
PIL jatkoi toimintaansa vuoteen 1992 saakka. Lydon lakkautti Public Image Ltd:n vuonna 1992 ja alkoi suunnitella soolouraa. John Lydonin soololevy "Psycho’s Path" julkaistiin vuonna 1997. Hän sävelsi, sanoitti ja esitti itse kaikki soololevyn laulut. Albumi ei juurikaan menestynyt listoilla, ja se sai erittäin vaihtelevia arvosteluja kriitikoilta. Albumin Yhdysvalloissa julkaistu versio sisältää kappaleen ”Open Up”, jonka Lydon teki yhteistyössä Leftfieldin kanssa. "”"Open Up"”" oli suuri klubihitti Yhdysvalloissa ja Britanniassa. 
Sex Pistolsin paluu.
Vuonna 1994 hän julkaisi menestyksekkään omaelämäkertansa "Rotten: No Irish, No Blacks, No Dogs", joka keskittyi pääosin Sex Pistolsin aikaan. Kirja kertoo Lydonin nuoruudesta, Sex Pistolsin ja punkin noususta, tuhosta ja kaikista sen vaiheista. Kirjassa oli haastateltavina monia muitakin henkilöitä, kuten Billy Idol, Paul Cook ja Steve Jones, sekä lisäksi ystäviä, perheenjäseniä. Lydonin lisäksi kirjoittajiksi mainitaan Keith ja Kent Zimmerman. Suomeksi teos on julkaistu vuonna 2005 nimellä "Johnny Rotten". 
Omaelämäkerta sai Johnin muuttamaan mieltään. Vuodesta 1978 lähtien – lukuisista tarjouksista huolimatta – John oli aina sanonut, ettei hän koskaan kokoaisi Sex Pistolsia uudelleen. Kuitenkin tavattuaan muut omilla ehdoillaan alkuperäiset Sex Pistols -jäsenet – Lydon, Jones, Cook ja Matlock – päättivät palata yhteen äärimmäisen menestyksekkäälle "Filthy Lucre World Tour" -kiertueelle vuonna 1996. Lydon on esiintynyt yhtyeen alkuperäisten jäsenten kanssa vielä vuosina 2002, 2003, 2008, samoin kuin Julien Templen dokumentissa "The Filth and the Fury." 
Public Image Limitedin paluu.
Joulukuussa 2009 nähtiin kauan odotettu Public Image Limitedin (PiL) paluu kiertueelle Isossa-Britanniassa. Kiertue oli heidän ensimmäinen esiintymisensä 17 vuoteen. Yhtye on siitä lähtien kiertänyt ympäri maailmaa. Vuonna 2012 he julkaisivat kriitikoiden ylistämän studioalbumin "This is PiL". Albumi oli itse rahoitettu ja julkaistiin yhtyeen omalla PiL Official Ltd -levymerkillään. "This is PiL" -albumia seurasi vuonna 2015 "What The World Needs Now…", joka julkaistiin jälleen heidän omalla levymerkillään. Albumi nousi virallisella Britannian albumilistalla sijalle 29 ja sai kehuja sekä, lehdistöltä että yleisöltä. Albumi nousi myös Britannian virallisella indie-listalla sijalle 3 ja vinyylilistalla sijalle 4. 
Vuonna 2014 julkaistiin "Anger is an Energy: My Life Uncensored", Lydonin omaelämäkerta, joka kattoi hänen elämänsä lapsuudesta nykypäivään ja käsitteli niin Sex Pistolsia kuin Public Image Ltd:tä sekä hänen tv- ja mediauraansa. 
PiL-dokumenttielokuva "The Public Image is Rotten" julkaistiin vuonna 2018, ja se on katsottavissa suoratoistopalveluissa ympäri maailman. Vuonna 2020 John julkaisi myös teoksen "I Could be Wrong, I could be Right", joka sisälsi hänen satunnaisia ajatuksiaan elämästä, sekä anekdootteja hänen uraltaan. PiL julkaisi 11. studioalbuminsa "End of World" vuonna 2023, samana vuonna kun Johnin yli 40 vuotta kestänyt avioliitto päättyi Nora Forsterin kuolemaan, jota pian seurasi hänen managerinsa John Rambo Stevensin kuolema. 
Euroviisut.
John Lydonin yhtye Public Image Ltd eli PiL oli ehdolla Irlannin edustajaksi jo vuoden 2018 Euroviisuihin, mutta ei selviytynyt jatkoon. Lydonin luotsaama PiL on jälleen mukana Irlannin edustajan karsinnassa vuoden 2023 Euroviisuihin kappaleella nimeltä ”Hawaii”. Herkkä kappale on omistettu John Lydonin puolisolle Nora Forsterille, joka sairasti Alzheimerin tautia. Lydon oli vaimonsa omaishoitaja. Lydonin mielestä kappaleella oli kuitenkin universaali sanoma: "”Kappale on osoitettu kaikille, jotka käyvät läpi vaikeita aikoja elämässä sen ihmisen kanssa, josta he eniten välittävät.”"
Huolimatta siitä että John Lydon ja PiL pyrkivät Euroviisuihin jo toista kertaa, Lydon tylytti laulukilpailuja: RTÉ Radio 1:n haastattelussa hän sanoi inhoavansa koko Euroviisuja. "”Ne kappaleet ovat aivan kamalia. Koko se juttu on minusta vastenmielinen. Olen lauluntekijä ja haluan esiintyä livenä, ja tällaiset esitykset tuntuvat minusta humpuukilta”", Lydon sanoo. "”Mutta annamme sille mahdollisuuden ja yritämme rikkoa tuon kaavan.”" Lydon kuitenkin kiittää saamastaan mahdollisuudesta: Irlannin yleisradioyhtiö RTÉ kutsui yhtyeen osallistumaan kilpailukarsintaan.
PiL ei tullut toisellakaan yrityksellä valituksi Irlannin Euroviisuedustajaksi, vaan Wild Youth -yhtyen valittiin voittajaksi. Kommentaattorit kehuivat Lydonin/PiL:n kappaletta herkäksi ja koskettavaksi. Laulun sanomaa pidettiin myös tärkeänä, mutta itse kappaletta ei nähty parhaaksi Irlannin edustajaksi Euroviisuihin.
Ura TV-juontajana ja näyttelijänä..
John Lydon on monille tuttu kasvo televisiosta. Vuonna 2000 Lydonilla oli oma TV-ohjelma "Rotten TV", jota näytettiin yhdysvaltalaisella kaapelikanava VH1:llä. Ohjelmassa Lydon käsitteli omalla tyylillään muun muassa Yhdysvaltojen politiikkaa ja populaarikulttuuria. Hän varasti shown ITV:n tosi-tv-sarjassa "I’m a Celebrity Get Me Out Of Here" vuonna 2005. Lydon teki belgialaiselle TV-kanavalle ohjelman "Reynebeau &amp; Rotten", jossa hän selvitti Marc Reynebeaun kanssa mikä tekee Britanniasta niin mahtavan. Hän juonsi "John Lydon’s Megabugs" -sarjan Discovery Channelilla vuosina 2005/2006 sekä kaksi luonto-ohjelmaa Channel 5:lle: "John Lydon’s Shark Attack" ja "John Lydon Goes Ape". Vuosien varrella hän on tehnyt useita matkailu-, luonto-, musiikki- ja dokumenttiohjelmia televisiolle Isossa-Britanniassa, Euroopassa ja Yhdysvalloissa. 
Vuonna 1983 Lydon näytteli sivuosaa elokuvassa Copkiller, jonka pääosassa esiintyi Harvey Keitel. Elokuva haukuttiin suurimmilta osin lyttyyn, sen sijaan Lydon sai kehuja roolistaan rikkaana psykopaattina. Hänen näyttelijäntyönsä jäi kuitenkin siihen, ellei mukaan lasketa pieniä rooleja satunnaisissa elokuvissa silloin tällöin.
Yksityiselämä.
Lydon oli vuodesta 1979 lähtien naimisissa Nora Forsterin (ent. Maier) kanssa. Heillä ei ollut yhteisiä lapsia. Forster sairasti Alzheimerin tautia, ja Lydon toimii hänen omaishoitajanaan. He asuvat Los Angelesissa Yhdysvalloissa. Nora Forster oli aiemmin naimisissa Frank Forsterin kanssa, jonka kanssa Noralla oli yhteinen tytär, myöhemmin The Slitsin laulajana tunnetuksi tullut Ariane Forster, taiteilijanimeltä Ari Up. Ariane "Ari Up" Fosterin terveysongelmien vuoksi, Norasta ja John Lydonista tuli vuonna 2000 Arianen kaksospoikien huoltajat, ja myöhemmin myös Arianen kolmannen pojan Wiltonin huoltajat. Ariane Foster kuoli 2010 48-vuotiaana syöpään. 
Nora Forster kuoli vuonna 2023. Lydon kertoo että hänen on helppo ymmärtää muistivaikeuksista kärsivää vaimoaan, koska hän itse menetti osan muististaan aivokalvontulehduksen seurauksena lapsena. Johnin veli tai käly hoitaa Noraa silloin, kun Lydon on kiertueella: "Tärkeintä on ettei hän tunne jäävänsä yksin." Nora on myös syy siihen, että John osallistui Masked Singer USA -kisaan. "“Haluasin nähdä arvaako hän, ja hän arvasi. Hän sanoi: 'Johnny, se olet sinä!', ja se oli yksi elämäni parhaista kokemuksista. Oli palkitsevaa kuulla hänen puhuvan sillä tavoin."” Lydon lisää: "“Jos ihmisen vain kärrää nurkkaan, he menehtyvät silkkaan suruun. En voisi antaa Noralle tapahtua jotain sellaista – enkä kyllä oikeastaan kenellekään."“ 
Vuoden 2016 alkupuolella Lydon ilmoitti, että hän on sokeutumassa. Hänen näkönsä on ollut huono jo lapsuusiässä sairastetusta aivokalvontulehduksesta lähtien.