tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Light Sweet Crude

Light Sweet Crude on raakaöljyn laatuluokka.
Raakaöljyä (crude) pidetään sweet-tyyppisenä (makeana), jos se sisältää vähemmän kuin 0,5 prosenttia rikkiä. Raakaöljyä pidetään light-tyyppisenä (kevyenä), jos öljyn suhteellista tiheyttä veden tiheyteen mittaavan API-asteikon lukema on korkeampi kuin 31,1 °API.
Light Sweet -raakaöljy sopii ominaisuuksiensa puolesta kaikista raakaöljyistä parhaiten bensiinin, petrolin ja korkealuokkaisen dieselin valmistukseen, ja siksi se on kaikkein kysytyintä raakaöljyä.
Light Sweet Crude -laatuluokkaan kuuluvia öljylaatuja ovat muun muassa Yhdysvaltojen West Texas Intermediate (WTI) ja Pohjanmeren Brent.
Kun tiedotusvälineissä puhutaan raakaöljyn hinnasta, tarkoitetaan useimmiten Light Sweet Crude -laatuluokkaan kuuluvien öljylaatujen, WTI tai Brent, barrelikohtaista spot-hintaa tai Nymexin raakaöljyfutuurisopimusten barrelikohtaista hintaa. Nymex-raakaöljyfutuurisopimuksilla käydään kauppaa tulevaisuudessa tapahtuvista Light Sweet Crude -laatuluokkaan kuuluvan öljyn toimituksista. Kelpuutettuja öljylaatuja toimituksiin ovat WTI ja useat muut yhdysvaltalaiset öljylaadut. Eräin edellytyksin kelpuutettuja ovat myös Pohjanmeren Brent, Norjan Oseberg, Nigerian Bonny Light ja Qua Iboe sekä Kolumbian Cusiana.
Amerikkalaisessa puhekielessä saatetaan käyttää joskus termiä "Light Sweet Crude" synonyyminä WTI-öljylaadulle, vaikka WTI on vain yksi Light Sweet Crude -luokituksen täyttävistä öljylaaduista.
Thomas B. Marsh

Thomas Baldwin Marsh (1. marraskuuta 1799 – 1866) oli merkkihenkilö Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon eli mormonien varhaisessa historiassa. Hän toimi kahdentoista apostolin koorumin ensimmäisenä johtajana vuosina 1835–1839. 
Marsh sai mormonikasteen vuonna 1830, mutta joutui 1839 erotetuksi kirkosta apostasiasta. Vuonna 1857 hänet kastettiin ja otettiin siten kirkon yhteyteen uudelleen.
Magomed Ibragimov (1974)

Magomed Ibragimov (s. 22. heinäkuuta 1974) on pohjoismakedonialainen vapaapainija. Hän oli maansa ensimmäinen olympiamitalisti.
Ibragimov aloitti painimisen vuonna 1985 ja esiintyi kansainvälisellä tasolla ensimmäisen kerran vuonna 1994. Hän voitti urallaan useita arvokisamitaleja. Hän saavutti kaksi Euroopan mestaruutta 82 kilon sarjasta ja kerran 85 kilon tasolta. MM-kilpailuissa hän ylsi kerran mitalisijalle; hopealle vuoden 1999 85 kilon tasolta. Lisäksi hän saavutti samasta luokasta pronssia Sydneyn olympialaisissa 2000. 
Hän on 180 cm pitkä ja painaa 86 kg ja häntä valmensi Ševalje Nusujev. Hän edusti Jaka Budcime Radvic -seuraa.
Joseph B. Wirthlin

Joseph Bitner Wirthlin (11. kesäkuuta 1917 – 1. joulukuuta 2008) oli yhdysvaltalainen mormoni. Hänestä tuli kahdentoista apostolin koorumin jäsen vuonna 1986. 
Wirthlin syntyi mormonisukuun Salt Lake Cityssä, Utah'ssa. Hän pelasi high schoolissa ja yliopistossa amerikkalaista jalkapalloa; lähetystyönsä hän suoritti Euroopan saksankielisillä alueilla.
Boyd K. Packer

Boyd Kenneth Packer (10. syyskuuta 1924 Brigham City, Utah – 3. heinäkuuta 2015 Utah) oli yhdysvaltalainen mormoni. Hänestä tuli kahdentoista apostolin koorumin jäsen 1970 ja sen presidentti vuonna 2008.
Packer syntyi Utah’ssa ja palveli Yhdysvaltain ilmavoimissa. Opintoja hän suoritti Utah State- ja Brigham Young -yliopistoissa.
BeFour

beFour oli saksalainen, Kölnistä kotoisin oleva popyhtye. Yhtyeen ensimmäinen albumi "All 4 One" myi platinaa Saksassa, toinen albumi "Hand In Hand (The Winter Album)" kultaa ja kolmas albumi "We Stand United" kultaa.
Yhtyeen jäsenet ja taustat.
Manou
(s. 18. helmikuuta 1984 Wil, Aargau, Sveitsi) esiintyi ensimmäisen kerran ollessaan vasta 18-vuotias. Hän opetteli tanssimaan, soittamaan sekä laulamaan New Yorkissa.
Alina B.
(s. 2. marraskuuta 1984 Geilenkirchen) otti piano- sekä näyttelijätunteja jo 6-vuotiaana.
Dan M.
(s. 17. joulukuuta 1987 Berliini) on saksalainen näyttelijä. Ennen beFouriin liittymistä hän oli kilpailuhenkinen yleisurheilija.
Angel
(s. 21. helmikuuta 1982 Velbert) on saksalainen tanssija sekä koulutettu pankkiiri.
Rock &amp; Republic

Rock &amp; Republic on yhdysvaltalaisen VF Corporationin vaatemerkki. Merkki tunnetaan parhaiten kalliista luksus-farkuistaan.
Victoria Beckham on suunnitellut vuosina 2005-2006 yhteistyönä Rock &amp; Republicin kanssa farkkuja, jotka tunnetaan takataskuissa komeilevista kruunuista, joiden sisällä on kirjaimet dVb.
Vesipuisto

Vesipuisto on vapaa-ajan viettopaikka, jossa on uima-altaiden ohella useimmiten erilaisia vesiliukumäkiä, porealtaita, vesivirtoja ja ravintolapalveluita. Suomessa ja muissa viileän ilmaston maissa on sekä ympäri vuoden avoinna olevia sisävesipuistoja että vain kesäisin auki olevia ulkovesipuistoja. Niissä maissa, joissa on lämmintä ympäri vuoden, voivat ulkovesipuistot olla auki ympäri vuoden.
Suomen suurimmat vesipuistot:
Russell M. Nelson

Russell Marion Nelson (9. syyskuuta 1924 Salt Lake City – 27. syyskuuta 2025 Salt Lake City) oli yhdysvaltalainen Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon 17. presidentti. Hän kuului kahdentoista apostolin koorumiin vuodesta 1984 ja toimi sen presidenttinä 15. heinäkuuta 2015 alkaen. Ennen sitä hän oli vaarnanjohtajana vuosina 1964–1971.
Tausta ja yksityiselämä.
Nelson syntyi Salt Lake Cityssa vuonna 1924. Hänen isänsä oli toimittajana "Deseret News" -lehdessä, mutta vaihtoi sittemmin mainosalalle. Vanhemmat kuuluivat Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon, mutta eivät olleen järin aktiivisia seurakunnassa, vaikka lähettivätkin poikansa pyhäkouluun.
Ensimmäisen vaimonsa Dantzel Whiten Nelson tapasi opiskellessaan Utahin yliopistossa. Pari meni naimisiin Salt Lake Cityn temppelissä vuonna 1945. Pari sai 10 lasta. Nelson jäi leskeksi vuonna 2005, kun White kuoli yllättäen. Vuonna 2006 Nelson meni uusiin naimisiin Wendy Watson Nelsonin kanssa. 
Ura lääkärinä.
Nelsonin kerrotaan tienneen jo 15-vuotiaana, että hän halusi lääkäriksi. Nelson valmistui lääkärin valmiuksilla Utahin yliopistosta. Hän sai vuonna 1954 filosofian tohtorin arvon Minnesotan yliopistosta. Hän on luonut uran sydänkirurgina.
Nelson oli lääkärinä Yhdysvaltain armeijassa Korean sodan aikana. Hän oli jo aikaisemmin palvellut laivaston reservissä vuosina 1945–1947. Nelson erikoistui kardiologiaan, ja vuonna 1955 hänestä tuli Utahin ensimmäinen avosydänleikkauksen suorittanut lääkäri.
Kirkollinen toiminta.
Nelson toimi aktiivisesti seurakunnan toiminnassa kardiologin töiden ohella. Vuonna 1972 hän teki sydänleikkauksen kirkkonsa silloiselle presidentille Spencer W. Kimballille pelastaen tämän hengen.
Vuonna 1984 Nelsonista tuli Kahdentoista apostolin koorumin jäsen.
Presidenttinä.
Nelson nousi presidentiksi 14. tammikuuta 2018. Varsin pian presidentiksi noustuaan Nelson antoi ohjeen, jonka mukaan kirkon jäsenten tulisi välttää mormoni-nimityksen käyttöä. Sen sijaan kirkon jäsenistä tulisi käyttää nimeä "myöhempien aikojen pyhä".
Täyttäessään 100 vuotta Nelson kehotti seuraajiaan olemaan yhteydessä tarvitseviin. Nelson on ensimmäinen kirkon presidentti, joka eli yli 100-vuotiaaksi. Utahin kuvernööri Spencer Cox julisti Nelsonin syntymäpäivän Russell M. Nelsonin päiväksi osavaltiossa.
Nelssonin kuoltua hänen seuraajakseen valittiin Dallin H. Oaks, joka aloitti presidenttinä 14. lokakuuta 2025.
Meskitet

Meskitet ("Prosopis") on hernekasvien heimoon kuuluva puuvartisten kasvien suku, jonka jäseniä kasvaa Afrikassa, Aasiassa ja Amerikassa. Sukuun kuuluu 45 jäsentä. Monet niistä menestyvät kuivilla alueilla, sillä niiden juuret tunkeutuvat syvälle maaperään.
Puiden ja pensaiden hedelmät ovat palkomaisia, ja sisältävät joillakin lajeilla paljon sokeria. Amerikan alkuperäisasukkaat ovat käyttäneet niitä ravinnokseen ja alkoholin valmistukseen. Kaarnaa on käytetty kattomateriaalina Kolumbiassa ja maitiaisnestettä liimana.
Meksikonmeskite ("Prosopis juliflora") leviää aggressiivisesti ja valtaa laidunmaita. Siksi se on määritelty rikkakasviksi.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2005

Vuoden 2005 Yhdysvaltain avoin tennisturnaus eli US Open alkoi 28. elokuuta ja päättyi 10. syyskuuta 2005. Kilpailu oli järjestyksessään 125:s. 
Seniorit.
Miesten kaksinpeli.
 Roger Federer - Andre Agassi, 6-3, 2-6, 7-6(1), 6-1
Naisten kaksinpeli.
 Kim Clijsters - Mary Pierce, 6-3 6-1
Miesten nelinpeli.
 Bob Bryan / Mike Bryan - Jonas Björkman / Maks Mirny, 6-1, 6-4
Naisten nelinpeli.
 Lisa Raymond / Samantha Stosur - Jelena Dementjeva / Flavia Pennetta, 6-2, 5-7, 6-3
Sekanelinpeli.
 Daniela Hantuchová / Mahesh Bhupathi - Katarina Srebotnik / Nenad Zimonjić, 6-4, 6-2
Juniorit.
Poikien kaksinpeli.
 Ryan Sweeting - Jérémy Chardy, 6–4, 6–4
Tyttöjen kaksinpeli.
 Viktoryja Azarenka - Alexa Glatch, 6–3, 6–4
Poikien nelinpeli.
 Alex Clayton / Donald Young - Carsten Ball / Thiemo de Bakker, 7–6(3), 4–6, 7–5
Tyttöjen nelinpeli.
 Nikola Franková / Alisa Klejbanova - Alexa Glatch / Vania King, 7–5, 7–6(3)
Kiiltojukka

Kiiltojukka eli jukkapalmu tai yuccapalmu ("Yucca elephantipes", syn. "Yucca guatemalensis") on eteläamerikkalainen nahkealehtinen kasvi, jota käytetään paljon huonekasvina.
Ulkonäkö ja koko.
Luonnossa jukkapalmu voi kasvaa kymmenmetriseksi. Paksu ja haarautuva runko muistuttaa tyveltä norsun jalkaa. Lehdet ovat kiiltävän tai sinivihreitä ja kasvavat 50–100 cm pitkiksi ja 6–7 cm leveiksi. Kellomaiset kukat ovat tähkämäisenä, suurena huiskilona. Väriltään ne ovat valkoisia tai kermanvalkoisia.
Levinneisyys.
Jukkapalmu on alun perin kotoisin Meksikosta.
Käyttö.
Jukkapalmua viljellään maisemakasvina sekä sisätiloissa ja terasseilla ruukkukasvina. Kasvin ravitsevia ja hyvänmakuisia kukkia käytetään salaateissa ja muissa ruoissa. Maya-intiaanien kansanperinteessä kukista haudutetulla teellä on lääkinnällisiä vaikutuksia.
Muuta.
Jukkapalmun kukka on El Salvadorin kansalliskukka.
Gazette des Beaux-Arts

Gazette des Beaux-Arts oli ranskalainen taidelehti, jonka Édouard Houssaye perusti vuonna 1859 päätoimittajaksi ryhtyneen Charles Blancin kanssa. 
Oltuaan yli 140 vuotta maailmanlaajuinen taidehistoriallinen lehti "Gazette des Beaux-Arts" lakkasi ilmestymästä 2002, vuosi Daniel Wildensteinin kuoleman jälkeen. Hänen sukunsa hankki lehden omistukseensa vuonna 1928, ja hän oli sen johdossa vuodesta 1963.
IF Skarp

Idrettsforeningen Skarp on jalkapalloseura Tromssasta, Norjasta. Joukkueen värit ovat musta ja valkoinen.
Miesten joukkue pelaa tällä hetkellä Norjan kolmanneksi korkeimmassa sarjassa. IF Skarp on kolmanneksi paras tromssalainen joukkue Tromsø IL:n ja Tromsdalen UIL:n jälkeen.
Artur Partyka

Artur Jerzy Partyka (s. 20. heinäkuuta 1969 Stalowa Wola) on puolalainen entinen korkeushyppääjä.
Partyka saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa Toronton sisäratojen MM-kisoissa 1991, josta hän sai hopeaa. Seuraavan vuoden Barcelonan olympialaisista hän sai pronssia. Stuttgartin MM-kisoissa 1993 hän saavutti hopeaa. Göteborgin MM-kisoissa 1995 hän saavutti jälleen mitalin, väriltään pronssisen. Hän onnistui puolustamaan olympiamitaliaan myös seuraavana vuonna Atlantassa; väri oli tällä kertaa hopeinen. Vielä Ateenan MM-kisoissa 1997 hän jäi hopealle, mutta saavutti vuonna 1998 Valencian sisäratojen EM-kisoista ja Budapestin EM-kisoista kultaa. Ulkoratojen EM-kisoista hän saavutti myös hopeaa vuonna 1994.
Hänen ennätyksensä, 238 cm on edelleen voimassa oleva Puolan ennätys.
William F. Albright

William Foxwell Albright (24. toukokuuta 1891 – 19. syyskuuta 1971) oli yhdysvaltalainen arkeologi. Hän toimi pitkään seemiläisten kielten professorina Johns Hopkins -yliopistossa, josta oli itse valmistunut.
Albright muistetaan erityisesti tutkimuksistaan idän raamatullisissa kohteissa. Hän oli protestanttisesta perheestä.
Dennis McKinnon

Dennis Lewis McKinnon (s. 22. elokuuta 1961) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. 
Pelattuaan yliopistotasolla Florida Statessa McKinnon aloitti NFL-uransa, jonka aikana hän pelasi Chicago Bearsissa (1983–1989) ja Dallas Cowboysissa (1990). Chicago Bearsissa hän kuului vuonna 1986 Super Bowlin voittajajoukkueeseen.
Roger Guerreiro

Roger Guerreiro (s. 25. toukokuuta 1982 São Paulo, Brasilia) on brasilialaissyntyinen puolalainen jalkapalloilija, joka edustaa Legia Varsovaa. 186 senttimetriä pitkä Guerreiro pelaa hyökkäävänä keskikenttäpelaajana tai laitalinkkinä.
Vuonna 2006 brasilialaisesta Juventudesta Legiaan siirtynyt Guerreiro sai Puolan kansalaisuuden pikaisen prosessin jälkeen 17. huhtikuuta 2008 ja teki ensiesiintymisensä uuden kotimaansa maajoukkueessa 27. toukokuuta Albaniaa vastaan pelatussa ottelussa. Valmentaja Leo Beenhakker valitsi hänet ryhmäänsä myös 2008 EM-kisoihin.
Puolan toisessa EM-kisojen alkulohkon ottelussa Itävaltaa vastaan Guerreiro teki maalin 30. minuutilla. Kyseessä oli hänen ensimmäinen maalinsa maajoukkueessa ja samalla maan historian ensimmäinen maali EM-turnauksessa.
Maalit maajoukkueessa
Wilber Marshall

Wilber Buddyhia Marshall (s. 18. huhtikuuta 1962) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan tukimies. Menestyttyään lajissa Floridan yliopiston joukkueessa hän sai NFL-varauksen vuonna 1984.
Marshallin ammattilaisseuroina olivat Chicago Bears (1984–1987), Washington Redskins (1988–1992), Houston Oilers (1993), Arizona Cardinals (1994) ja New York Jets (1995). Hän kuului kahdesti Super Bowlin voittajajoukkueeseen ja pääsi kolmesti Pro Bowliin. 
Marshall saavutti erään merkittävän rajapyykin urallaan vuonna 1992, kun hän pääsi arvostettuun ns. 20/20-kerhoon. Termillä tarkoitetaan uransa aikana 20 syötönkatkoa ottanutta ja 20 pelinrakentajan säkitystä tehnyttä puolustuksen pelaajaa.
Mike Hartenstine

Michael Albert ”Mike” Hartenstine (s. 27. heinäkuuta 1953) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Pennsylvanian osavaltionyliopistossa pelattuaan hän sai NFL-varauksensa vuonna 1975.
Hartenstinen ammattilaisseuroina olivat Chicago Bears (1975–1986) ja Minnesota Vikings (1987). Chicago Bearsin pelaajana hän kuului vuoden 1986 Super Bowlin voittajiin.
Dallin H. Oaks

Dallin Harris Oaks (s. 12. elokuuta 1932) on yhdysvaltalainen Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon jäsen, josta tuli kahdentoista apostolin koorumin jäsen vuonna 1984.
Provossa syntynyt, lakimieskoulutuksen saanut Oaks toimi Brigham Youngin yliopiston johdossa vuosina 1971–1980. Hänen tyttärensä on viulisti Jenny Oaks Baker.
Oaks on myös aikaisemmin toiminnut Utahin korkeimman oikeuden tuomarina, mutta erosi virasta voidakseen toimia kahdentoista apostolin koorumissa. Lokakuussa 2025 hänet valittiin kirkkokuntansa uudeksi presidentiksi Russell M. Nelsonin kuoltua.
M. Russell Ballard

Melvin Russell Ballard, Jr. (8. lokakuuta 1928 Salt Lake City – 12. marraskuuta 2023) oli yhdysvaltalainen mormonijohtaja, josta tuli kahdentoista apostolin koorumin jäsen vuonna 1985. Hänet valittiin kahdentoista apostolin koorumin virkaa toimittavaksi presidentiksi 16. tammikuuta 2018.
Kirkkonsa ulkopuolella Ballard loi menestyksekkään uran liikemiehenä.
Utahin osavaltionyliopisto

Utahin osavaltionyliopisto () on yhdysvaltalainen yliopisto, jonka pääkampus sijaitsee Loganissa, Utahin osavaltiossa. Yliopisto on perustettu vuonna 1888. Se oli aiemmin Utahin maatalouskorkeakoulu, mutta muuttui 1957 yliopistoksi. Syksyllä 2006 yliopistossa oli 23 000 opiskelijaa.
Utahin osavaltionyliopisto on ollut 1990-luvun alusta lähtien yksi mikrosatelliittien ja vielä niitäkin pienempien satelliittien kehittämisen keskuksista yliopistomaailmassa. Se organisoi joka elokuussa AIAA/USU Conference on Small Satellites -piensatelliittikonferenssin.
Silvio Confortola

Silvio Confortola (20. tammikuuta 1910 Valfurva – 29. tammikuuta 2003 Valfurva) oli italialainen maastohiihtäjä, joka kilpaili 1930-luvulla. Hän saavutti pronssimitalin 4 × 10 kilometrin viestissä vuoden 1937 MM-kisoissa.
Goran Paskaljević

Goran Paskaljević (Горан Паскаљевић; 22. huhtikuuta 1947 – 25. syyskuuta 2020) oli jugoslavialainen, serbiajamontenegrolainen ja sitten serbialainen elokuvaohjaaja. Hän syntyi Belgradissa, kasvoi Nišissä ja valmistui Esittävien taiteiden akatemiasta Prahassa, Tšekkoslovakiassa.
Paskaljevićin töiden joukossa ovat "Rantavahti talvella" (1976), "Suojelusenkeli" (1987), "Ruutitynnyri" (1998) ja "Sydäntalven painajainen" (2004). Ohjaaja on voittanut useita palkintoja ja ollut ehdolla jopa Cannesin Kultaisen palmun saajaksi.
Moabit

Moabit on kaupunginosa () Berliinissä Mitten hallintoalueella ("Bezirk"). Vuodesta 1920 vuoden 2001 hallintouudistukseen asti Moabit oli osa Tiergartenin hallintoaluetta. Vuoden 2020 lopussa Moabitin asukasluku oli 81 021. Kaupunginosan pinta-ala on 7,72 km² ja väestötiheys 10 495 as./km². Kaupunginosa on keinotekoinen saari – sitä rajaavat vesiväylät Berlin-Spandauer Schifffahrtskanal, Westhafenkanal ja Charlottenburger Verbindungskanal sekä Spreejoki. 
Historia.
Uskonpakolaiset hugenotit saapuivat asuttamaan Moabitin aluetta 1600- ja 1700-luvulla. 1700-luvulla alkoi myös alueen sotilaallinen käyttö. 1800-luvulla teollistumisen myötä Moabitin asukasluku kasvoi suuresti ja alue liitettiin Berliiniin vuonna 1861. Sleesiasta tulleet katoliset työläiset perustivat vuonna 1867 tehtailija August Julius Albert Borsigin tuella Berliinin ensimmäisen uskonpuhdistuksen jälkeisin luostarin ("Dominikanerkloster St. Paulus") Moabitiin. Vuonna 1920 Moabitin kaupunginosasta tuli osa tuolloin luotua Tiergartenin hallintoaluetta. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä kaupunginosa kasvoi ja teollistui nopeasti; kaupunginosan länsiosassa teollisuuden aikakaudesta muistuttavat useat vanhat tehdasrakennukset sekä yhä toiminnassa oleva Siemensin turbiinitehdas.
Berliinin jaon aikana Moabit oli Länsi-Berliinin keskusta-alueen itäisimpiä osia ja reuna-alueita.
Väestö.
Moabitin asukasluku on nykyisin noin 80 000. Korkeimmillaan asukasluku oli vuonna 1910, jolloin alueella oli noin 190 000 asukasta. Vielä 1800-luvun alkupuolella Moabitin asukasluku oli vain muutamia satoja. Vuoden 2020 lopussa 52 prosentilla Moabitin asukkaista oli ulkomaalaistausta.
Inti-Illimani

Inti-Illimani on vuonna 1967 perustettu chileläinen yhtye. Se on yksi chileläisen nueva canción -liikkeen tunnetuimpia edustajia. Yhtyeen perustivat Santiagon teknillisen yliopiston opiskelijat. Inti-Illimani on aimaran kieltä ja tarkoittaa ”Illimanin aurinko”. Illimani on Bolivian Andeilla sijaitseva tulivuori.
Inti-Illimani oli ulkomaankiertueella vuonna 1973, kun Augusto Pinochet kaappasi vallan Chilessä. Yhtyeen jäsenet jäivät maanpakolaisiksi Italiaan ja jatkoivat Pinochetia vastustaneen kansanrintaman tukemista. Inti-Illimani palasi konsertoimaan Chileen vasta 1988. Vuonna 2001 yhtye jakautui kahtia, jolloin kolme yhtyeen jäsentä perusti uuden yhtyeen nimeltä Inti-Histórico.
Lego Indiana Jones

Lego Indiana Jones on Legon tuotesarja, joka perustuu Steven Spielbergin ja George Lucasin Indiana Jones -elokuviin. Lego Indiana Jones -sarjasta on tehty myös kaksi videopeliä, ' (2008) ja ' (2009) joka sisältää uuden elokuvan ja kenttäeditorin.
Mikko Lahtio

Mikko Antti Juhani Lahtio (s. 21. syyskuuta 1984 Loppi) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edustaa Helsingin Kisa-Veikkoja ja hänen valmentajansa on Olavi Lahtio.
Lahtio osallistui alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuihin Tampereella 2003 pudoten välierissä. Hän edusti Suomea Pekingin olympialaisissa 2008 jääden 800 metrin alkuerässään kahdeksanneksi. Hän karsiutui saman matkan alkuerissä myös Barcelonan EM-kilpailuissa 2010. Aikuisten maaotteluissa hän on kilpaillut vuodesta 2005 lähtien. Ensimmäisen maaotteluvoittonsa hän saavutti 800 metrin kilpailussa Helsingissä 2008. 
Lahtio on voittanut 800 metrin juoksun Suomen mestaruuden Jyväskylässä 2006 ajalla 1.48,53, Lappeenrannassa 2007 tuloksella 1.48,85, Tampereella 2008 ajalla 1.48,77, Espoossa 2009 ajalla 1.52,84 ja Kajaanissa 2010 juostuaan ajan 1.51,34. Porissa 2005 ja Lahdessa 2012 hän sai SM-hopeaa. 1 500 metrillä hän on saanut SM-pronssia 2008. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on voittanut 800 metrillä kultaa Rovaniemellä 2007. Viestinjuoksun SM-kisoissa hän on kuulunut 4 × 800 metrin voittajajoukkueeseen vuosina 2008 ja 2010 sekä 4 × 1 500 metrin mestarijoukkueeseen vuosina 2005, 2006 ja 2008.
Telakuorma-auto

Telakuorma-auto (Puolustusvoimain kielessä usein teka) on teloilla varustettu maastoajoneuvo. Niillä voidaan ajaa lähes kaikentyyppisillä alustoilla mutta erityisesti niitä on suunniteltu käytettäväksi soilla ja lumessa. Joillakin voidaan ylittää jopa pieniä vesistöjä. Valtaosa telakuorma-autoista on sotilaskäytössä, mutta niitä on runsaasti käytössä myös siviilipuolella, kuten pelastusviranomaisilla. Telakuorma-automallit ovat useimmiten valmistettu keveistä materiaaleista eikä niissä ole panssarointia.
Telakuorma-auton maasto-ominaisuudet perustuvat leveisiin teloihin ja niiden maastoon aiheuttamaan pieneen pintapaineeseen, joka on jopa pienempi kuin jalkaisin liikkuvan miehen. Tästä syystä sillä voidaan ajaa vaikeakulkuisilla soillakin. Ajoneuvon uintikyky taas perustuu tiiviiseen rakenteeseen ja korin keveyteen jolloin siitä tulee käytännössä vene.
Telakuorma-autojen käyttötarkoitus on lähes sama kuin muiden sotilaskäytössä olevien kuorma-autojen eli miehistön ja materiaalin kuljettaminen. Merkittävänä erona ja etuna on kyky liikkua lähes rajattomasti tiestön ulkopuolella ja vaikeissa keliolosuhteissa kuten auraamattomilla teillä. Telakuorma-auto tarjoaa lähes samanlaisen maastoliikkuvuuden kuin hevoset tarjosivat suomalaisille toisessa maailmansodassa. Normaalilla tiestöllä telakuorma-auto on suhteellisen nopea sillä esimerkiksi suomalainen Sisu NA-110 saavuttaa 65 km/h huippunopeuden.
Ruotsin puolustusvoimat ryhtyi jo 1950-luvulla suunnittelemaan telakuorma-autojen hankintaa. Ensimmäinen malli oli Bandvagn 202 vuodelta 1961. Saatujen kokemuksien perusteella sitä seurasi Bandvagn 206. 
Suomessa seurattiin ajoneuvotyypin kehitystä ja joitakin Bandvagneja hankittiin Puolustusvoimien käyttöön 1970-luvulla. 
Sisu kehitti suomalaisen telakuorma-automallin 1980-luvun alussa. Ensimmäiset, malleja Sisu NA-140 BT-D ja NA-140 BT edustaneet yksilöt luovutettiin Puolustusvoimille vuoden 1986 lopussa. 
Suomen puolustusvoimissa pääasiallisena ajoneuvokalustonaan telakuorma-autoja käyttävät Kainuun Prikaati, Pohjois-Karjalan Prikaati sekä Jääkäriprikaati. Suomessa telakuorma-autoja on miehistönkuljetuksen lisäksi käytetty mm. evakuointiin, komento- ja viestiajoneuvoina (myös YVI), kranaatinheitin- ja panssarintorjuntaohjusvaunuina.
Dedé (jalkapalloilija, 1978)

Dedé (oik. Leonardo de Deus Santos, s. 18. huhtikuuta 1978 Belo Horizonte, Brasilia) on brasilialainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli vasen laitapuolustaja. 
Dedé edusti urallaan 13 vuotta Saksan Bundesliigan Borussia Dortmundia ja voitti seurassa kaksi Saksan mestaruutta. Ennen siirtymistään Saksaan Dedé pelasi kotimaassaan Brasiliassa Atlético Mineirossa, jonka aikana Placar-lehti palkitsi hänet vuonna 1997 Bola de Prata -palkinnolla parhaana laitapuolustajana. Dedé jätti kauden 2010–2011 jälkeen Dortmundin ja siirtyi turkkilaiseen Eskişehirsporiin, jossa hänen uransa päättyi vuonna 2014.
Dedé pelasi Brasilian maajoukkueessa ensimmäistä kertaa 28. huhtikuuta 2004 ystävyysottelussa Unkaria vastaan, jossa hän tuli vaihdosta kentälle ottelun toiselle puoliajalle Roberto Carloksen tilalle. Ottelu jäi hänen ainoakseen Brasilian maajoukkueessa.
Kai Rautio

Kai Rautio (s. 22. heinäkuuta 1964 Oulu) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkopuolustaja.
Rautio pelasi SM-liigassa yhteensä 12 kautta Kärpissä, HIFK:ssa, KalPassa ja HPK:ssa. Hän pelasi myös Saksassa ja Italiassa. Hänen pelaajauransa loppui kauteen 1999–2000 ranskalaisessa HC Caenissa. Rautio on voittanut yhden SM-hopean (1987) ja kolme SM-pronssia (1986, 1992, 1999). Hän pelasi SM-liigassa 535 runkosarjaottelua ja 51 pudotuspeliottelua. Hän pelasi 38 A-maaottelua ja 33 B-maaottelua ja kuului MM-kisamiehistöön vuosina 1990 ja 1992, joista jälkimmäisellä kerralla Suomi saavutti MM-hopeaa.
Pelaajauransa jälkeen Rautio on toiminut valmentajana. Hän valmensi Pelicansin A-nuoret mestaruuteen 2006–2007. Hän työskenteli HIFK:n SM-liigajoukkueessa apuvalmentajana vuosina 2008–2011, ja keväällä 2011 HIFK voitti SM-kultaa. Tämän jälkeen Raution piti siirtyä apuvalmentajaksi SM-liigajoukkue Pelicansiin, mutta hän lähtikin apuvalmentajaksi KHL-liigan Torpedo Nižni Novgorodiin, jossa Rautio viipyi kaksi kautta. Hämeenlinnan Pallokerho ilmoitti 10. kesäkuuta 2013 palkanneensa Raution kaksivuotisella sopimuksella päävalmentajakseen. Rautio toimi HPK:n päävalmentajana vain kauden 2013–2014 alun, kunnes hänet erotettiin tehtävistään luottamuspulan vuoksi 14. lokakuuta 2013.
Taas tyttö kadoksissa!

Taas tyttö kadoksissa! on suomalainen komediaelokuva vuodelta 1957. Sen on ohjannut Ville Salminen.
Elokuvan työnimenä oli "Tapaus Annikki Niemi". Elokuvan käsikirjoitus sai aiheen Kyllikki Saaren tapauksesta, mutta suorat viittaukset siihen jätettiin Valtion elokuvatarkastamon vaatimuksesta pois.
Elokuvan katsojamäärät jäivät vuoden heikoimmiksi, ja tuotantoyhtiölle jäi tappiota puolet tuotantokustannuksista. Kymmenen vuotta myöhemmin ohjaaja Salminen kommentoi rikoskomediaansa: ”Se oli hirvittävä elokuva”.
Juoni.
Leo Jokela esittää sensaatiouutista etsivää lehtimiestä. Kadonneen tytön arvoitusta selvitettäessä juoneen kietoutuu lukuisia hahmoja yksinkertaisesta poliisista kauppiaaseen. Epäilyn kohteena on hämäräperäinen autonkorjaaja.
Arviot.
Aikalaisarvioijat eivät juuri antaneet elokuvalle kiitosta. Esimerkiksi Leo Nordberg ("Uusi Suomi") sanoi: ”Ville Salmisen ohjaus on haparoivaa, hutiloivaa ja innotonta. Näyttelijöillä on filmissä musta päivänsä - -”. Jotain hyvää siitä löysi kuitenkin Inkeri Lius ("Suomen Sosialidemokraatti"): käsikirjoitus ”täyttää rikoselokuvan vaatimukset sikäli, että sen juoni on yhtenäinen ja sen henkilöt toimivat ammattinsa mukaisesti”.
Henri Waltter Rehnström kiitti "Tv-maailma"-lehdessä vuonna 2014 elokuvaa oivaltavaksi massahysterian kuvaukseksi ja Ville Salmista komediamestariksi.
Majolika

Majolika on värikästä, lasitettua materiaalia, josta on tehty muun muassa seinälaattoja, taloustavaroita ja koriste-esineitä. Nimitys tulee Mallorcan saaresta, jonka nimi oli vanhassa italian kielessä "Maiolica".
Alun perin majolikaksi kutsuttiin värikästä fajanssia, jota valmistettiin käsityönä Välimeren maissa renessanssiajalla. Esine poltettiin kertaalleen ja kastettiin tinalasitteeseen. Sitten sen annettiin kuivua, ja viimeiseksi se koristeltiin kovapolttoväreillä. Majolikaa valmistaneet käsityöläiset olivat aikanaan hyvin arvostettuja, ja piispat ja aateliset palkkasivat heitä palvelukseensa.
Myöhemmin majolikaa alettiin valmistaa teollisesti fajanssi- tai posliinimassasta. Teollisesti valmistetut majolikaesineet ovat itse asiassa jäljennöksiä, jotka muistuttavat esikuviaan vain vähän.
Pößneck

Pößneck on kaupunki Thüringenin osavaltiossa, itäisessä Saksassa. Se sijaitsee osavaltionsa itäosassa, noin 19 kilometriä itään Rudolstadtista ja 26 kilometriä etelään Jenasta. Pößneck kuuluu Saale-Orla-Kreisin piirikuntaan ja on piirikuntansa suurin kaupunki. Kaupungin asukasluku on noin 12 000.
Historia.
Varhaisin tunnettu kirjallinen maininta Pößneckistä on peräisin vuodelta 1252. Kaupunkina se mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 1324, jolloin Wettinin hallitsijasukuun kuulunut Thüringenin maakreivi ja Meißenin rajakreivi Friedrich luovutti Pößneckin lahjoitusmaana Schwarzburgin kreivikunnalle. 1300-luvulla kaupunkiin myös perustettiin karmeliittaluostari. Vuonna 1424 Pößneck päätyi jälleen Wettinin suvun hallintaan.
Vuodesta 1572 Pößneck kuului Saksi-Coburgin ruhtinaskunnalle ja vuodesta 1540 Saksi-Altenburgin herttuakunnalle. Vuonna 1672 kaupungissa alkoi Saksi-Gothan herttuakunnan valtakausi ja vuonna 1682 se siirtyi Saksi-Coburg-Saalfeldin herttuakunnan hallittavaksi. Vuonna 1826 kaupunki tuli osaksi Saksi-Meiningenin herttuakuntaa, johon se kuului aina Thüringenin perustamiseen saakka. 
Teollistumisen myötä 1800-luvulla Pößneck kasvatti merkitystään Saksi-Meiningenissa. Siitä muodostui herttuakunnan merkittävin teollisuuskaupunki. Vuonna 1871 kaupunki sai rautatieyhteyden ollen osa Gera–Saalfeldin-linjaa. Vuonna 1889 valmistui rautatieyhteys Pößneckin ja Jenan välille.
Toisen maailmansodan aikana Pößneckiin tuotiin Saksan sodassa valloittamilta alueilta ulkomaalaista työvoimaa pakkotyöleiri L:ään. Pakkotyöläisiä pakotettiin vuoden 1945 huhtikuussa kuolemanmarssille. Työläisten muistolle pystytettiin vuonna 1985 muistomerkki Bundesstraße 281:n varrelle. 
Vuonna 1952 Pößneckistä muodostettiin Pößneckin piirin hallintokaupunki, jona se säilyi Saale-Orla-Kreisin perustamiseen vuoteen 1994 saakka.
TUI fly Deutschland

TUI fly Deutschland (aiemmin TUIfly; IATA: X3, ICAO: TUI, kutsukoodi: TUI JET) on saksalainen Hannoverissä kotipaikkaansa pitävä lentoyhtiö, joka kuuluu saksalaiseen TUI AG:hen.
Laivasto.
TUI fly Deutschlandin laivasto heinäkuussa 2016:
Vitsaus

Vitsaus on kuusankoskelainen black metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 2002. Kappaleiden sanoitukset sanoitukset keskittyvät kristinuskon vastaisuuteen, Saatanaan ja vihaan.
Diskografia.
EP:t
Ed O’Kelley

Edward Capehart ”Ed” O’Kelley (1858 – 13. tammikuuta 1904) tunnetaan siitä, että hän tappoi Robert Fordin – joka puolestaan oli ampunut kuuluisan lainsuojattoman Jesse Jamesin. Kirjailija Judith Ries on kirjoittanut O’Kelleystä kirjan "Ed O’Kelley: The Man Who Killed Jesse James’ Murderer" (1994).
Robert Fordin murha.
Robert Ford ampui Jesse Jamesin palkkiorahojen vuoksi Missourissa vuonna 1882, ja O’Kelley vannoi kostavansa ystävänsä kuoleman. Ford joutui jättämään Missourin yleisen mielipiteen vuoksi. O’Kelley jäljitti tämän kymmenen vuotta myöhemmin Creeden pikkukaupungista Coloradosta. Ford oli tuolloin avaamassa telttasaluunaa hopeankaivajien asuttamaan pikkukaupunkiin. Ford oli huolestunut O’Kelleyn aiemmista uhkailuista ja syytti tätä kultaisen sormuksensa varastamisesta. Viranomaiset eivät kuitenkaan pidättäneet O’Kelleytä varkaudesta, kuten Ford oli odottanut. 
Aiheettomista syytöksistä raivostuneena O’Kelley poistui saluunasta, mutta palasi takaisin haulikon kanssa. Nähdessään haulikon Ford yritti paeta, mutta O’Kelley ampui molemmat piiput tyhjiksi ja Ford sai surmansa. Välikohtaus tapahtui 8. kesäkuuta 1892. Myöhemmin O’Kelley tuomittiin elinkautiseen Coloradon rangaistuslaitoksessa toisen asteen murhasta. Monet osavaltion asukkaat kirjoittivat nimensä anomukseen O’Kelleyn vapauttamiseksi ja lokakuussa 1902 Coloradon kuvernööri armahti hänet. 
Vuonna 1904 O’Kelley joutui Oklahoma Cityn kadulla riitaan paikallisen poliisin kanssa. Useita minuutteja kestäneen tappelun seurauksena lainvalvoja ampui O’Kelleytä kuolettavasti.
Rafael Advanced Defense Systems

Rafael Advanced Defense Systems Ltd, lyhyemmin pelkkä RAFAEL, (; aiemmin "RAFAEL Armament Development Authority") on israelilainen vuonna 1948 perustettu aseita ja aseteknologiaa valmistava yritys. Se kuului aiemmin Israelin puolustusministeriön alaisuuteen valtio-omisteisena.
John Pickard

John M. Pickard (25. kesäkuuta 1913 Lascassas, Tennessee, Yhdysvallat – 4. elokuuta 1993 Rutherford county, Tennessee, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka tunnetuin rooli oli western-sarjassa Gunsmoke, jossa hän näytteli 12 jaksossa. Pickard loikin uransa lännensarjoissa ja -elokuvissa. Hän on näytellyt Gunsmoken lisäksi muun muassa sarjoissa Virginialainen, The Wild Wild West, Rawhide ja Bonanza. Hänellä ja vaimollaan Annilla on kaksi lasta.
Salamaa ja jyrinää

Salamaa ja jyrinää ("Why Worry?") on vuonna 1923 valmistunut mykkäelokuva, jonka ohjasivat Fred Newmeyer ja Sam Taylor. Pääosaa esitti Harold Lloyd, joka oli samana vuonna näytellyt elokuvassa "Tuhannen dollarin nousukas".
"Salamaa ja jyrinää" oli viimeinen Lloydin ja Hal Roachin yhteistyönä tehty elokuva.
Juoni.
Harold Van Pelham on rikas liikemies, joka luulee olevansa kuolemansairas, vaikka on todellisuudessa aivan terve. Pelham päättää purjehtia pienelle, Etelä-Amerikasta länteen päin sijaitsevalle saarelle "terveytensä" vuoksi.
Rauhan ja yksinäisyyden sijaan Pelham huomaa saapuneensa keskelle vallankumousta, mikä tosin selviää hänelle myöhemmin. Lopulta hänet suljetaan vankilaan, missä hän tapaa suurikokoisen, mutta ystävällisen miehen, Colosson. He alkavat suunnitella pakoa.
Kun Pelham auttaa kiskomaan Colosson kipeän hampaan, kiitollinen Colosso lupaa tehdä Pelhamin tahdon mukaan. Pelhamista meneillä oleva vallankumous on pahaksi terveydelle, joten sen on loputtava. Pelham, Colosso ja Pelhamin hoitaja onnistuvatkin kukistamaan vallankumouksen. Lopulta Pelham tajuaa olleensa terve alun alkaen.
Gypsy (Uriah Heepin kappale)

Gypsy on brittiläisen Uriah Heep -yhtyeen kappale, joka julkaistiin yhtyeen debyyttialbumilla "Very 'eavy... very 'umble" vuonna 1970. Kappale oli myös yhtyeen ensimmäinen singlejulkaisu. Laulu kertoo minäkertojan kielletystä rakkaudesta romaninaiseen.
Tyyliltään kappale edustaa progressiivista heavy metalia ja sen katsotaan vaikuttaneen merkittävästi kyseisen tyylin kehitykseen. Kappaleen albumiversio kestää noin kuusi ja puoli minuuttia, mutta singleversio on lyhennetty vajaaseen kolmeen minuuttiin. Kappale on mukana myös vuonna 1973 ilmestyneellä "Uriah Heep Live" -tuplalevyllä, jolla sen pituus on noin 14 minuuttia. 
Alkuperäisellä Saksan liittotasavallan painoksella singlen b-puoli oli ”Bird of Prey”, joka julkaistiin debyyttialbumin Yhdysvaltain painoksessa.
Manner-Euroopassa kappaleen albumijulkaisu tapahtui vasta vuonna 1971 levyllä "Salisbury". 
Pate Mustajärven vuonna 1984 julkaistulla soololevyllä "Nyt!" on ”Gypsyn” suomenkielinen versio ”Kipsi”.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Lego Mars Mission

Lego Mars Mission oli Lego-tuotesarja eli teema, joka oli markkinoilla vuodesta 2007 vuoteen 2008 asti. Se kuului Lego Space-pääteemaan.
Tarina.
Mars Mission kertoi Maan astronauttien ja avaruusolioden kohtaamisesta Marsin pinnalla. Molemmat joukkiot olivat saapuneet Marsiin keräämään energiakristalleja ja kristallien vähyys sai joukkiot toisiaansa vastaan. Vaikka virallisesta jatko-teemasta ei puhutakaan, Mars Missionia pidetään yleisesti aikaisemman, vuonna 2001 markkinoilla olleen, Lego Life On Marsin jatkoteemana
Julija Šamšurina

Julija Šamšurina (s. 16. heinäkuuta 1962) (, omaa sukua Stepanova) on Neuvostoliittoa edustanut venäläinen maastohiihtäjä, joka kilpaili maailmancupissa vuosina 1982–1989.
Šamšurina hiihti avausosuuden Neuvostoliiton viestijoukkueessa, joka saavutti hopeaa vuoden 1989 MM-kisoista Lahdesta. Joukkueessa hiihtivät hänen lisäkseen Raisa Smetanina, Tamara Tihonova ja Jelena Välbe; joukkue hävisi reilut 7 sekuntia kilpailun voittaja Suomelle, mutta voitti pronssijoukkue Norjan lähes minuutilla.
Samoissa kisoissa hän hiihti 15 kilometrillä seitsemänneksi ja neljänneksi 10 kilometrillä. Kaikki edellä mainitut suoritukset hän hiihti perinteisellä hiihtotavalla. Seefeldissä 1985 hän oli 20 kilometrillä yhdeksäs ja 10 kilometrillä seitsemäs.
Sarajevon olympialaisissa 1984 hän sijoittui 10 kilometrillä kahdeksanneksi, 5 kilometrillä 12:nneksi, 20 kilometrillä 15:nneksi ja viestissä neljänneksi.
Maailmancupissa Šamšurina voitti 10 kilometrin perinteisen tyylin kilpailun Davosissa 17. joulukuuta 1988. Samalla kaudella hän sijoittui kahdeksanneksi kokonaiskilpailussa.
AGM-142

AGM-142 "Popeye"/"Raptor" on kaukolaukaistava ilmasta maahan -ohjus, jonka ovat kehittäneet Lockheed Martin ja Rafael Advanced Defense Systems.
Ohjuksen kehittivät yhteistyössä israelilainen Rafael Advanced Defense Systems ja yhdysvaltalainen Lockheed Martin. Se on kehitetty täsmäpommituksiin suuria kohteita vastaan. Ohjuksen ajomoottorina on kiinteätä polttoainetta käyttävä raketti. Ohjus hakeutuu maaliinsa inertiaohjauksella. Tähtäys ja maaliin ohjaaminen voidaan suorittaa TV-kameran tai infrapunatähtäimen avulla ohjuksen tyypistä riippuen. Ohjuksen laukaistuaan lentokone voi tarvittaessa vetäytyä heti, sillä maaliin ohjauksen voi tehdä lentäjän puolesta joku muu erillisestä komentopaikasta. Taistelulatauksia on kahdenlaisia, 340 kg:n sirpalepommi ja 360 kg:n rakenteiden läpäisyyn tarkoitettu pommi eli niin kutsuttu "bunker buster".
Palveluskäyttöön ohjus on tullut vuonna 1985.
Armoton maa

Armoton maa ("Open Range") on Kevin Costnerin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 2003. Se on karjanajosta kertova perinteinen western. Elokuvan pääosissa näyttelevät Robert Duvall, Kevin Costner, Annette Bening, Michael Gambon, Abraham Benrubi ja Diego Luna. Käsikirjoitus perustuu tuotteliaan lännenkirjailijan Lauran Painen romaaniin "The Open Range Men" (1990).
Juoni.
Boss Spearman ja Charley Waite ovat kaksi veteraanicowboyta, joilla on kaksi oppipoikaa, Button ja Mose. Spearman ja Waite ajautuvat konfliktiin preerian pikkukaupungin vapaata karjanajoa vastustavien roistojen kanssa.
Elokuvan ampumiskohtauksista huolimatta taustalla on inhimillinen näkökulma ja herkkää romantiikkaakin Costnerin ja Beningin roolihahmojen välillä.
Arvostelut.
Pertti Avola näkee arvioinnissaan elokuvan ansiona, ettei Costner ole ryhtynyt modernisoimaan lajia, vaikka joku voi pitää sitä jämähtämisenä. Elokuva saa siten ylleen ajattomuuden hohdetta. Veteraaninäyttelijä Robert Duvall saa kiitoksen roolissaan ikääntyvänä karjanajajana.Toisaalta eräs kriitikko sanoo, että elokuvassa kierrätetään lajityypin kliseitä "kärrykaupalla, mutta mukaansatempaavasti".
Palkinnot.
Elokuva on saanut 2004 arvostetun Western Heritage Awardin. Lisäksi elokuva oli ehdokkaana MTV Movie Awards-, Satellite Awards-, World Stunts Award- ja Motion Picture Sound -palkintoihin.
Ravintola Matala

Ravintola Matala oli oululainen ruokaravintola, joka sijaitsi Kauppatorin laidalla Rantakadun ja Kauppurienkadun kulmassa Jurveliuksen talossa. Ravintola avattiin vuonna 2004 ja se luettiin ravintola-alan ammattilaisten tekemissä arvioissa Oulun parhaaksi ja Suomessakin lähes kymmenen parhaan joukkoon kuuluvaksi ruokaravintolaksi.
Matala valittiin Suomen parhaimpien ravintoloiden joukkoon useampana vuonna. Ravintola-alan ammattilaisten vuosittain valitsemalla "Suomen 50 parasta ravintolaa" -listalla Matala sijoittui vuonna 2008 neljänneksitoista ja vuonna 2007 kahdeksanneksi, jolloin se oli paras ravintola Helsingin ulkopuolella. Ravintola muutti profiiliaan "fine dining" -tyyppisestä illallisravintolasta krouviksi syyskuussa 2011 ja se muutti sittemmin myös nimensä ravintola Toripolliisiksi.
Ilkka Järvi-Laturin tositapahtumiin perustuva elokuva "Kotia päin" on kuvattu osin Matalassa, ja se kertoo paikalla olleen keskiolutravintolan omistajasta ja hänen pojastaan.
Onat

Onat eli selknamit olivat Etelä-Amerikan eteläisimmässä kärjessä Tulimaan vuorilla ja tasangoilla asuneita intiaaneja.
Vuonna 2001 Argentiinassa asui 696 onien jälkeläistä, joista 391 asui Tulimaassa. Onan kieltä puhui vuonna 1991 enää kaksi henkilöä ja nykyisin se saattaa olla jo hävinnyt.
Historia.
Onista tiedetään vain vähän. Onien esi-isät tulivat Tulimaahan jäätä pitkin Patagoniasta noin 10 000 vuotta sitten. Mitään varmaa heidän tilanteestaan ajalta ennen eurooppalaisten tuloa 1800-luvun puolivälissä ei tiedetä. Onien määrä laski nopeasti eurooppalaisten tulon jälkeen. Kun heitä 1850-luvulla oli vielä 3 600, vuonna 1925 heitä oli enää 279 ja vuonna 1930 100. Onat menettivät maansa argentiinalaisille karjankasvattajille, joiden karja vei elintilan onien metsästämiltä eläimiltä. Tämä johti siihen, että onat alkoivat tappaa karjankasvattajien karjaa ja nämä puolestaan palkkasivat asejoukkoja tappamaan onia. 1800-luvun loppupuolella onien alueelle tuli myös kullankaivajia. Kullankaivajat kuten esimerkiksi Julius Popper tappoivat monia intiaaneja. Vaikka oniksi itsensä luokittelevia henkilöitä asuu edelleen Argentiinassa, voidaan heidän katsoa jo kulttuurillisesti hävinneen.
Kulttuuri.
Elinkeinot.
Onat olivat metsästäjä-keräilijöitä, joiden tärkein riistaeläin oli guanaco. Guanacojen lisäksi he metsästivät muun muassa kettuja, kanalintuja ja kampamyyriä. Metsästys tapahtui jousella, jonka käyttöön onat olivat erikoistuneet. Jouset ja nuolenkärjet valmistettiin taidokkaasti. Metsästyksen lisäksi onat keräilivät marjoja, kasveja ja sieniä. Heidän tiedetään myös harjoittaneen jossakin määrin kalastusta.
Yhteiskunta ja asuminen.
Onat olivat jakaantuneet 39 eri alueeseen, joita hallitsivat eri perheet tai ryhmät. Alueiden tarkkoja hallintasuhteita ei tiedetä. Ryhmiä johti suvun päämies, mutta ylempää heimojohtoa ei onilla ollut. Onat saattoivat mennä vapaasti naimisiin eri onaryhmien edustajien kanssa, mutta sukulaisten välinen avioituminen oli kielletty ja kieltoa vahdittiin tarkasti. Avioituneet parit ryhtyivät asumaan yleensä parin miespuolisen jäsenen ryhmässä. Onat rakensivat puolikaaren muotoisia tuulensuojia, jotka peitettiin guanacon nahoilla. Vaatteina käytettiin samaten guanacon nahkoja.
Uskonto.
Onien uskonto ei ollut kovin pitkälle kehittynyt. Ylintä henkistä olentoa ei ollut eikä henkiä juuri esiintynyt muualla kuin onien maailmansyntytarinassa. Onat uskoivat kuitenkin esimerkiksi metsänhenkiin ja myyttisiin esi-isiin. He tunsivat myös "Termaukel"-nimisen hengen, joka aiheutti sairauksia. Onien šamaaneja kutsuttiin nimellä "xon" tai "yohon". Šamaanit toimivat toisistaan riippumattomasti ja näiden välillä saattoi olla verisiäkin yhteenottoja keskinäisen kilpailun takia. Lähetyssaarnaajat käännyttivät onat kristinuskoon 1900-luvun alkupuolella.
Amber Tamblyn

Amber Rose Tamblyn (s. 14. toukokuuta 1983 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja runoilija. Hänen ensimmäinen roolinsa oli "Deb Rebellious" -elokuvassa vuonna 1995, jonka kautta hän pääsi näyttelemään elokuviin "Live Nude Girls" vuonna 1995 ja "" vuonna 1997. 
Tamblyn teki läpimurtonsa saippuasarjassa "General Hospital", jossa hän näytteli Emily Qaurtermainea ensimmäistä kertaa vuonna 1995. Hän oli mukana sarjassa kuusi vuotta. Vuodesta 2003 lähtien Tamblyn esitti Joan Girardia draamasarjassa "Joanin salaisuus". Vuonna 2004 hän oli suorituksestaan Joanina sekä Emmy- että Golden Globe -ehdokkaana. "Joanin salaisuus" päättyi kahden tuotantokauden jälkeen vuonna 2005.
Tamblyn on vieraillut myös useissa muissa televisiosarjoissa, esimerkiksi "Buffy, vampyyrintappajan" kuudennen tuotantokauden jaksossa ”Kuoleman suudelma”. Vuodsina 2010–2011 hänellä oli Martha Mastersin rooli televisiosarjassa "House". Lisäksi hän on näytellyt monissa amerikkalaisissa elokuvissa, kuten "Neljä tyttöä ja maagiset farkut" (2005), "Kauna 2" (2006), "Sarahin salaisuudet" (2008), "Ring" (2005), "Blackout" (2008) ja "127 tuntia" (2010).
Tamblynin isä on näyttelijä Russ Tamblyn, joka näytteli vuoden 1961 musikaalielokuvassa "West Side Story". Tamblynin äiti on laulaja ja taiteilija Bonnie Murray Tamblyn. Amber Tamblyn on naimisissa näyttelijä David Crossin kanssa ja he asuvat New Yorkissa. Heillä on vuonna 2017 syntynyt tytär.
Yaghanit

Yaghanit (myös yamanat, yámanat, yaganit) olivat Chilen eteläisimmässä saaristossa muun muassa Navarinon saarella asuneita intiaaneja. Etnisiä yaghaneja oli vuonna 2000 yhteensä 100. Viimeinen yaghanin kieltä puhunut henkilö kuoli vuonna 2022.
Historia.
Yaghanien esi-isät tulivat Tulimaahan Patagoniasta 12 000-10 000 vuotta sitten jäätikön yli. Tulimaahan tultuaan he levittäytyivät edelleen sen rannikon saarille kanooteilla. Navarinon saarella Tulimaan eteläpuolella on poikkeuksellisen paljon merkkejä historiallisesta ihmisasutuksesta. Tämä ei johdu niinkään tiheästä asutuksesta, vaan yaghanien kiertelevästä elämäntavasta ja myöhäisestä kontaktista eurooppalaisiin. Löytöjen perusteella tiedetään yaghanien esi-isien syöneen simpukoita, erilaisia merieläimiä ja kasveja. Sen jälkeen kun eurooppalaiset tulivat alueelle 1800-luvun puolivälissä yaghanien määrä lähti jyrkkään laskuun. Kun 1850-luvulla heitä oli vielä noin 2 900, oli heitä 1925 enää 50 ja vuonna 1955 30. Vaikka nykyisin yaghaneja onkin 100, voidaan heitä pitää kulttuurillisesti hävinneenä kansana. Viimeinen täysverinen yaghan, Cristina Calderón -niminen nainen, kuoli 16. helmikuuta 2022.. Toiseksi viimeinen täysverinen yaghan oli Cristina Calderónin sisko Emelinda Acuña, joka kuoli vuonna 2005.
Kulttuuri.
Elinkeinot.
Yaghanit saivat suurimman osan ravinnostaan merestä. Puunkuoresta valmistettiin yksinkertaisia kanootteja, joilla pyydystettiin kalaa ja kuorellisia merieläimiä. Naiset keräsivät simpukoita haarukkamaisilla kepeillä ja sukelsivat merenpohjasta äyriäisiä. Miehet pyydystivät merinisäkkäitä harppuunoilla ja keihäillä. Ravintoa saatiin myös silloin tällöin rannoille ajautuneista valaanruhoista, jolloin useampikin yaghaniryhmä saattoi kokoontua yhteen.
Asuminen.
Yaghanit rakensivat asuinpaikoikseen kennon muotoisia majoja, jossa oli oksista tehty katto joka peitettiin heinillä, pensailla tai puunkuorella. Suojat tarjosivat vain vähän suojaa kylmyydeltä. Silti yaghanien vaatetus oli vähäinen ja naisten käyttämän häpysuojan lisäksi käytössä oli vain pieni selässä pidettävä vuota. Yaghanit asuivat enintään parinkymmenen hengen ryhmissä, jotka leiriytyivät samaan paikkaan korkeintaan vuorokaudeksi. Päälliköitä ei ollut, mutta kokeneimmat miehet olivat päätöksiä tehdessä vaikutusvaltaisempia kuin muut.
Seremoniat.
Yaghaneilla oli kaksi tärkeää seremoniaa, joita järjestettiin yleensä silloin kun ryhmät kokoontuivat yhteen, yleensä rannalle ajautuneen valaanruhon läheisyyteen. Pubertiteettiin liittyi initiaatioriittejä, jotka sekä poikien että tyttöjen piti kahdesti käydä läpi ennen kuin he saattoivat avioitua. Toinen seremonia oli kina, jossa kerrottiin ajasta jolloin naiset olivat pitäneet ylivaltaa miehiin nähden. Perimätiedon mukaan miehet olivat sittemmin huomanneet, että naamioituneet naiset eivät olleetkaan henkiä ja olivat ottaneet sitten itse ylivallan naisiin nähden.
Heinrich Landesmann

Heinrich Landesmann, kirjailijanimi Hieronymus Lorm, (9. elokuuta 1821 Nikolsburg (nyk. Mikulov) – 3. joulukuuta 1902 Brno) oli itävaltalainen runoilija ja kirjailija.
Landesmann oli lapsena hyvin sairaalloinen, ja 15-vuotiaana hän oli jo lähes kuurosokea.
Landesmann kirjoitti 16-vuotiaana useita runoja eri aikakauslehtiin. 1840-luvulla hänen ystävänsä neuvoivat häntä lähtemään Wieniin. Hän kävi myös Berliinissä, jossa hän otti salanimekseen "Hieronymus Lorm". Hän meni 1856 naimisiin. Hän muutti 1873 Wienistä Dresdeniin ja vuonna 1892 Brnoon, jossa hän myös kuoli 81-vuotiaana vuonna 1902.
Landesmannin perusluonne kirjailijana on pessimistinen. Hänessä yhtyi filosofinen syvämielisyys runoilemislahjoihin. Hänen runsaasta tuotannostaan esimerkkejä ovat romaanit "Gabriel Solmar" (1863), "Tote Schuld" (1878), "Der ehrliche Name" (1880), novellikokoelmat "Am Kamin" (1856), "Intimes Leben" (1860) ja filosofis-kriittiset tutkielmat "Philosophisch-kritische Streifzüge" (1873), "Geflügelte Stunden" (1875), "Natur und Geist" (1884), "Der grundlose Optimismus" (1894). Landesmannin runot ilmestyivät kokoelmana "Gedichte" (7. p. 1894).
Luoviminen

Luoviminen eli kryssäys on purjehtimista purjealuksella hankatuuleen vastatuuleen pyrittäessä. Purjehtiminen suoraan vastatuuleen ei ole mahdollista, joten alusta on ajettava 30-60 asteen kulmassa "sivuvastaiseen" (1) ja käännyttävä toiselle "halssille" (2)(3)(4), ja jatkettava taas "sivuvastaiseen" (5). 
"Nousukulma" ("kryssikulma", optimi vastatuuleen etenemiskulma) riippuu purjealuksen tyypistä. Sivuvastaiseen kuljettaessa purjealus kallistuu voimakkaasti ja pyrkii sortamaan sivulle. Tätä estää purjeveneessä köli, jonka syvyys ja muoto vaikuttavat "nousukulmaan" voimakkaasti. Aluksen nopeutta vastatuuleen kutsutaan nimellä VMG, nykyaikaiset venemittaristot osaavat laskea sen tuulimittarin ja nopeusmittarin tiedoista.
Avomerellä teoriassa yksi käännös riittäisi. Väylän leveys ja muut esteet sekä tuulen suunnan vaihtelu aiheuttavat sen, että käännöksiä tehdään useita kumpaankin suuntaan.
Myös aurinkopurjeella voi luovia.
Heikki Herva

Heikki Sakari Herva (2. helmikuuta 1963 Oulu – 20. huhtikuuta 2023 Riihimäki) oli suomalainen kolmiloikkaaja. Hän edusti aktiiviurallaan Lapin Lukkoa ja Kuortaneen Kuntoa. Hervan valmentajina toimivat Reijo Jokinen, Jouko Niva ja Heikki Kyröläinen.
Herva sijoittui Helsingin EM-kilpailuissa 1994 kahdenneksitoista tuloksella 16,08. Suomen mestaruuden hän voitti ulkoradoilla neljä ja sisäradoilla kolme kertaa. Herva hyppäsi ennätyksensä 16,57 vuonna 1994.
Heikki Hervan isoisä oli olympiavoittaja Ville Pörhölä, josta hän ja hänen silloinen puolisonsa Kaisa kirjoittivat kirjan "Röyttän karhu – Ville Pörhölä". Herva ja pituus- ja korkeushyppääjä Ringa Ropo avioituivat vuonna 2022.
Herva työskenteli Jyväskylän yliopiston liikuntatieteellisen tiedekunnan hallintopäällikkönä.
Herva kuoli plasmasolusyöpään huhtikuussa 2023.