tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Elizabeth Anne Allen

Elizabeth Anne Allen (s. 18. marraskuuta 1970) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Amy Madisonin roolissa televisiosarjassa "Buffy, vampyyrintappaja" (1997–2003). 
Ura.
"Buffy".
Allen on näytellyt noitatyttö Amy Madisonia televisiosarjassa "Buffy, vampyyrintappaja". Alun perin hän koe-esiintyi päähenkilö Buffy Summersin roolia varten, mutta rooliin valittiin Sarah Michelle Gellar. Tuottajat olivat kuitenkin vaikuttuneita Allenin suorituksesta ja ottivat muutama kuukausi myöhemmin häneen yhteyttä ja tarjosivat Amy Madisonin roolia. Allen teki ensiesiintymisensä "Buffyssa" sen ensimmäisen tuotantokauden jaksossa "Noitatemppuja" vuonna 1997. Hänet nähtiin Amyn roolissa sarjan kuudella tuotantokaudella yhteensä kahdeksan jakson verran. Viimeisen kerran hänet nähtiin seitsemännen tuotantokauden jaksossa "Tappaja sisimmässäni" vuonna 2003. "Buffyn" tarinaa on jatkettu myös sarjakuvassa "Buffy the Vampire Slayer Season Eight", jossa myös Amyn hahmo nähdään. Allen on kuvaillut sarjakuvaa mahtavaksi, ja hän piti sarjakuvan Amya paljon televisiosarjan hahmoa synkempänä. Hän on myös kertonut, että olisi mielellään esittänyt Amya sarjan kahdeksannella kaudella juuri hahmon synkkyyden takia
Muuta.
"Buffyn" lisäksi Allen on esiintynyt useissa televisiosarjoissa ja muutamissa elokuvissa. Esimerkiksi vuosina 2000–2001 hän esiintyi yhteensä yhdentoista jakson verran televisiosarjassa "Bull". Hän on ollut mukana myös elokuvissa "Timemaster" (1995) ja "The Tower of Babble" (2002).
Taftie

The Association for Technology Implementation in Europe (TAFTIE) on 20 Euroopan unionin jäsenmaan sekä kuuden muun valtion teknologian kehittämisen julkisen sektorin rahoitusorganisaatioiden yhteisö.
Jäsenet.
Taftien 26 jäsentä
GSM-R

GSM-R () on rautatiekäyttöön tarkoitettu radioverkkostandardi. Sen käyttämät taajuusalueet ovat 876–880 MHz päätelaitteesta tukiasemalle lähetettäessä ja 921–925 MHz tukiasemalta vastaanotettaessa. Järjestelmä on osa ERTMS-hanketta.
Järjestelmä on GSM:n pohjalta suunniteltu langattomaan viestintään rautateillä, ja sitä käytetään sekä sovelluksissa että puheensiirrossa. Järjestelmä ei ole yleisessä käytössä, vaan se on suojattu ja yksinomaan rautateiden käyttöön tarkoitettu. Se on osa laajempaa rautateiden valvontajärjestelmää, ja se on suunniteltu toimimaan jopa 500 km/h:n nopeudella liikkuvissa junissa ilman tietohävikkiä tiedonsiirrossa.
GSM-R Suomessa.
Suomessa GSM-R-verkon käyttö lopetettiin 13. toukokuuta 2019, kun puheviestintään alettiin käyttämään Virveä. Liikenneviraston ylläpitämä verkko tunnettiin nimellä Raili, ja se kattoi noin 5 000 kilometriä Suomen ratoja ja ratapihoja. Verkkoa käyttivät veturinkuljettajat, konduktöörit, vaihtotyönjohtajat ja liikenteenohjaajat. Raili-liittymän pystyi hankkimaan jokainen sitä tarvinnut rautatiealan yritys. Railin edeltäjä oli linjaradio.
Vasile Tiță

Vasile J. Tiță (21. helmikuuta 1928 Bukarest – 23. kesäkuuta 2013) oli romanialainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Tiță osallistui Helsingin olympialaisten 1952 nyrkkeilyn keskisarjaan. Hän eteni aina finaaliin saakka voitettuaan ensin kaksi ottelua hylkäyksellä ja kolmannen ottelunsa tyrmättyään vastustajansa. Välierässä Tiță kaatoi Bulgarian Boris Nikolovin puhtaasti 3–0. Finaalissa Yhdysvaltain Floyd Patterson oli liian vahva tyrmäten Tițăn 42 sekunnissa.
Tiță kuoli 23. kesäkuuta 2013, 85-vuotiaana. Hän oli kärsinyt vuosikymmenen ajan Alzheimerin taudista. Tiță oli neljästä romanialaisesta Helsingin olympimitalistista viimeinen elossa ollut.
Hiljainen maailma

Hiljainen maailma ("Le Monde du silence") on ranskalainen Oscarin voittanut dokumenttielokuva syvänmerensukelluksesta vuodelta 1956. Ohjaajina toimivat Jacques-Yves Cousteau ja Louis Malle. Elokuva oli yksi ensimmäistä, joissa käytettiin vedenalaiskuvausta värifilmillä. Se voitti Cannesin elokuvajuhlien Kultaisen palmun. ja oli toinen kahdesta dokumentista jotka ovat sen koskaan voittaneet.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Hiljaisen maailman" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Tandefelt

Tandefelt on edelleen elossa oleva suomalainen, alun perin Sysmän Rapalasta kotoisin oleva aatelinen tuomari- ja upseerisuku. Suvun toinen kotipaikka Sysmän lisäksi on Hartola. Yksi Tandefeltien esi-isistä oli Paavali Juusteenin veli Severin Juusten.
Suvusta tuli aatelinen, kun Uudenmaan ja Hämeenlinnan rakuunarykmentin ratsumestari Arvid Henrikinpoika aateloitiin 20. elokuuta 1650. Hampaiden menettäminen Leipzigin taistelussa antoi aiheen sukunimelle Tandefelt ("hammaskenttä") ja suvun vaakunalle. Suku merkittiin aatelishuoneeseen 1655 numerolla 651.
Suomen ritarihuoneeseen suku merkittiin numerolla 51 vuonna 1818, eikä sen edustajia ole Ruotsin aatelishuoneessa. 18. heinäkuuta 1809 syntyi Tandefeltin vapaaherrallinen haara, kun Adolf Tandefelt ylennettiin vapaaherraksi. Hän oli kuitenkin naimaton, joten hänen veljenpoikansa peri adoption kautta vapaaherran arvon. Tämä veljenpojasta lähtöisin ollut vapaaherrallinen haara sammui vuonna 1904.
Tandefeltit omistivat myös Koskipään kartanon Hartolassa, mutta tämä siirtyi von Gerdten -suvulle, kun kapteeni Otto Tandefeltin tytär Wendla Fredrika Tandefelt meni naimisiin Savon jalkaväen luutnantin Georg Gustaf von Gerdtenin kanssa. Tandefeltit saivat myös haltuunsa Virtaan kartanosta maanjaossa 1700-luvun lopulla lohkaistun uuden kartanon Fredriksgårdin (Uusikartano), kun se siirtyi vuonna 1871 Magnus Fredrik Tandefeltille (1830–1902) sen alkuperäiseltä omistaja- ja rakennuttajasuvulta, Stormbomilta.
Tunnettuja Tandefelteja.
Suurin osa Tandefelteista on upseereita ja tuomareita. Tandefeltin sukuun kuuluneilla oikeusoppineilla oli käytännössä aina ylioppilastutkinnon lisäksi myös Haapaniemen sotakoulussa suoritettu kadetin koulutus. Myöhemmin Tandefelteissa oli myös taiteiden edustajia.
Elämäni koirana

Elämäni koirana ("Mitt liv som hund") on ruotsalainen elokuva vuodelta 1985. Nostalginen draamakomedia perustuu Reidar Jönssonin omaelämäkerralliseen romaaniin, ja sen on käsikirjoittanut ja ohjannut Lasse Hallström.
Juoni.
Elokuva kertoo 12-vuotiaasta Ingemar-pojasta 1950-luvun lopulla. Perheen äiti sairastuu tuberkuloosiin, perheellä on muitakin ongelmia ja poika lähetetään enonsa hoiviin pieneen lasitehdaskylään Smoolantiin, jossa hän saa elää kotioloja rennompaa ja mukavampaa elämää.
Vastaanotto.
Elokuva oli kahden Oscarin ehdokkaana ja voitti Golden Globe -palkinnon. Elokuva sai pienimuotoista suosiota Yhdysvalloissa ja avasi Lasse Hallströmille tien Hollywood-ohjaajaksi. Yhdysvaltalainen National Board of Review of Motion Pictures nosti elokuvan vuoden 1987 viiden parhaan vieraskielisen elokuvan joukkoon.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Elämäni koirana" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
"Helsingin Sanomien" Pertti Avolan mielestä elokuva on täynnä hauskoja, valloittavia ja valoisia kohtauksia, mutta pojan kotioloja ja perhesuhteiden vaikeuksia ei oikein pohjusteta. ”Elämäni koirana on huumorintajuisempi ja vähemmän väkinäinen kuin monet kaltaisensa elokuvat. Hällströmin kosketuksessa on kadehdittavaa keveyttä.”
Neitoperho (vuoden 1997 elokuva)

Neitoperho () on suomalainen Auli Mantilan ohjaama elokuva vuodelta 1997. Se on tarinaltaan synkkä trilleri, johon dialogi kuitenkin tuo huumoria. Leea Klemola näyttelee pääosan aggressiivista ja manipuloivaa nuorta naista.
Elokuva oli osa kahta laajempaa 1990-luvun ilmiötä. Ensinnäkin se on road-elokuva, jossa tielle lähtevä päähenkilö on nainen, ja toisekseen juuri sama nainen purkaa turhautumistaan käyttämällä fyysistä väkivaltaa. "Neitoperhossa" käännetään perinteinen mieskeskeinen rakenne ja road-elokuvien miehen vapautta korostava kokemus päälaelleen.
Juoni.
Pääosassa Leea Klemola esittää nuorta, työtä vieroksuvaa ja läheisriippuvaista Eeviä. Eevi haluaisi elää ilmaiseksi sisarensa Amin (Elina Hurme) luona, mutta tämä karkottaa elätettävänsä valmiiksi maksettuun vuokra-asuntoon. Eevi turhautuu hylätyksi tulemisen kokemuksesta ja anastaa Amin käteisrahat sekä tämän auton ja lähtee ajelemaan päämäärättömästi. Matkallaan Eevi jatkaa rikosten tekemistä. Hän muun muassa pahoinpitelee liftarin (Robin Svartström) ja tämän jyväskyläläisen naisystävän, Anjan (Rea Mauranen), ennen kiinnijäämistään.
Tausta.
Auli Mantila kertoo saaneensa inspiraation elokuvaan John Fowlesin romaanista "Neitoperho" () vuodelta 1963. Samaan John Fowlesin romaanin perustuu William Wylerin vuonna 1965 valmistunut elokuva "Neitoperho" ().
Vastaanotto.
Jo 2000-luvulla lehdistössä tunnistettiin "Neitoperhon" juonen ja tarinan edistyksellisyys. Elokuva kertoo tien päälle lähtevästä naisesta, joka on etääntynyt yhteisön asettamista arvoista ja käyttäytymissäännöistä. Kriitikoista ainoastaan Marko Ahonen puhui elokuvasta erittäin negatiivissävytteisesti. Tosin muitakin arvostelijoita hieman häiritsi päähenkilön vastenmieliseksi koettu luonne.
Klemola palkittiin roolisuorituksestaan Jussi-patsaalla. Elokuva valittiin muun muassa Venetsian elokuvajuhlien ohjelmistoon 1997.
Bonnie Dobson

Bonnie Dobson (s. 13. marraskuuta 1940, Toronto) on kanadalainen folklaulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Hänen 1960-luvun tunnetuimpia kappaleitaan ovat "I'm Your Woman" ja "Morning Dew". Jälkimmäisestä muodostui folkklassikko, jota on versioinut muun muassa Grateful Dead, Jeff Beck Group ja Robert Plant. 
Vuonna 1969 Dobson muutti Englantiin ja vetäytyi musiikkialalta. Hänestä tuli myöhemmin Berwick College of the University of Londonin filosofian osaston hallintopäällikkö.
Melancholian 3 huonetta

Melancholian 3 huonetta on Pirjo Honkasalon elokuva vuodelta 2004. Se liittyy Tšetšenian sotaan ja kertoo lasten ja nuorten elämästä sodan runtelemassa maailmassa, sekä näille lapsille orpokoteja järjestäneestä Gatajevin pariskunnasta. Elokuvan episodit, ”kolme huonetta”, sijoittuvat Kronstadtin kadettikouluun, Groznyin katulasten keskelle ja orpokotiin Ingušiassa.
Groznyin osuuden kuvanneiden henkilöllisyys paljastui vasta vuonna 2020. He ovat Zulay Magazijeva ja Zarema Mukuševa, jotka kuvasivat siellä Honkasalon antamien ohjeiden mukaisesti. Nimet liitetään asianmukaisesti lopputeksteihin.
Palkinnot.
Elokuva sai parhaan dokumentin ja musiikin Jussi-palkinnot ja oli ehdolla parhaasta leikkauksesta. Lisäksi se on saanut palkintoja useilla elokuvafestivaaleilla: Amsterdam International Documentary Film Festival, Full Frame Documentary Film Festival, Mar del Plata Film Festival, Prix Italia, Sundance-elokuvafestivaali, Tampere Film Festival, Thessaloniki Documentary Film Festival, Venetsian elokuvajuhlat ja Yerevan International Film Festival.
Uusi ihminen

Uusi ihminen () on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut Klaus Härön ohjaama ruotsalais-suomalainen draamaelokuva. Elokuva sijoittuu 1950-luvun Ruotsiin, ja kuvitteellisen kertomuksen aiheena on viranomaisten teettämät köyhien ja sairaiden naisten steriloinnit. Ruotsissa sterilointiin hankittiin periaatteessa oma suostumus, mutta tosiasiassa tyttöjä usein painostettiin leikkaukseen. 1930-luvulta 1970-luvulle Ruotsissa pakkosteriloitiin noin 60 000 naista, Suomessakin noin 11 000.
Päähenkilö on köyhän perheen vanhin tyttö, 17-vuotias Gertrud. Äidin kuoltua kunnan viranomaiset päättävät sijoittaa lapset kasvateiksi, mutta Gertrud on liian vanha ja sijoitetaan nuorten naisten työkotiin Odenslundiin. Työkodista vapauteen pääsemisen edellytyksenä on sterilointi, jotta kunnalle ei tulisi lisää elätettäviä. Gertrud on ensin halukas sterilisoitavaksi, mutta alkaa vastustaa käytäntöä. Hän tulee raskaaksi talonmiehelle, joka ei halua ottaa vastuuta lapsesta. Gertrud päätyy lopulta psykiatriseen sairaalaan. 
Elokuva perustuu löyhästi käsikirjoittaja Kjell Sundstedtin äidin ja tämän sisarusten kohtaloon.
Arvioita.
Ruotsissa elokuva sai hyviä arvosteluja, esimerkiksi "Svenska Dagbladet" antoi sille täydet viisi tähteä. "Turun Sanomien" Tapani Maskula kirjoitti, että Härön elokuvat ovat enemmän teknisesti luistavia käsitöitä kuin sydäntä pakahduttavia luomuksia. "Uusi ihminen" on Maskulasta raskaspoljentoinen elokuva, joka tapahtuu tunkkaisissa sisätiloissa ilman selvää epookin tuntua. Sivuroolit ovat hänestä ohuita, ja elokuvan sanoma tiivistyy koskettavaksi vasta päähenkilön loppupuheenvuorossa.
Kielletyt leikit (vuoden 1952 elokuva)

Kielletyt leikit on ranskalainen René Clémentin ohjaama elokuva vuodelta 1952. Se kertoo pienen tytön elämästä natsien hyökätessä Ranskaan.
Elokuvan pääosissa on kaksi alle kouluikäistä lasta, jotka yrittävät hahmottaa ympärillään tapahtuvaa sotaa. Pääosan Paulette-tyttö ei voi käsittää vanhempiensa kuolleen. Elokuvan nimi johtuu lasten ideasta, että hautausmaalta otetaan hautaristejä leikkejä varten. Aikuisten maailman nurinkurisuutta korostetaan sillä, että papin mielestä on tärkeämpää kieltää hautaristien ottaminen kuin ympärillä tapahtuva tappaminen. 
Elokuva sai Parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkintoa edeltäneen ”kunniapalkinnon parhaalle ulkomaalaiselle elokuvalle”. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Elokuva julkaistiin DVD-muodossa vuonna 2005. 
Näyttelijät.
Lähde:
Sebastian Faulks

Sebastian Faulks (s. 20. huhtikuuta 1953) on brittiläinen toimittaja ja kirjailija. Faulks ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi 1991 ja on sen jälkeen kirjoittanut kymmenkunta kirjaa. Hänet valittiin vuoden 1993 brittiläiseksi kirjailijaksi teoksesta "Mustarastas laulaa" (1993). 
Faulks on kirjoittanut jatkoa Ian Flemingin luomalle kirjalliselle James Bond -hahmolle. James Bondin syntymän satavuotisjuhlanvuoden kunniaksi Flemingin suku pyysi Faulksia kirjoittamaan uuden Bondin. Teoksen nimi on "Piru perii omansa" (2008).
Valtatie (J. Karjalaisen albumi)

Valtatie on J. Karjalainen Electric Sauna -yhtyeen viides ja viimeiseksi jäänyt albumi, joka julkaistiin vuonna 2002. Albumi uusintapainos julkaistiin maaliskuussa 2013.
Albumi nousi toisella listaviikollaan Suomen virallisen listan neljännelle sijalle, ja se pysyi listalla yhteensä viisi viikkoa. Albumi myi ilmestyessään kultaa, ja sitä on myyty yli 19 000 kappaletta.
Vastaanotto.
Soundin Antti Marttinen antoi albumille neljä tähteä. Hänen mukaansa kappaleet "tulevat tutuiksi kertakuulemalta, mutta ne ovat vahvaa tekoa, eikä niihin kyllästy".
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut J. Karjalainen sekä sovittanut J. Karjalainen Electric Sauna, ellei toisin mainittu.
Cheri (muusikko)

Cheri eli Simo Martin (s. 4. tammikuuta 1966) on suomalainen basisti ja Smack-yhtyeen perustajajäsen. Cheri soitti Smackissä vuosina 1982–1986 ja oli mukana yhtyeen kahdella ensimmäisellä albumilla "Smack On You" ja "Rattlesnake Bite". 
Cheri työskenteli Smackin jälkeen keittiöapulaisena, kirjapainoharjoittelijana, Marjo Leinosen johtaman The Balls -yhtyeen ja Suurlähettiläiden miksaajana ja valomiehenä sekä aikuislinjalla Oulunkylän nykyisessä Pop &amp; Jazz Konservatoriossa.
Cheri oli Smilers-yhtyeen perustajajäsen 1990–1996. Smilers julkaisi samannimisen albumin vuonna 1993. Cheri soitti keskimäärin sata keikkaa vuodessa noin viiden vuoden ajan Smilers-yhtyeessä Suomessa ja Virossa. 2009–2011 Cheri soitti helsinkiläisessä Caroline-yhtyeessä. Cheri oli basistina Jessica Wolff-bändissä 2011–2017.
Adamantaani

Adamantaani (trisyklo[3.3.1.13,7]dekaani, C10H16) on hiilivety, joka esiintyy kiinteänä aineena ja jolla on kamferin kaltainen haju. Adamantaani löydettiin maaöljystä vuonna 1933 ja se nimettiin kreikan kielen sanan adamantinos (timantti) mukaan johtuen sen timantinkaltaisesta rakenteesta. Se on yksinkertaisin niin sanotuista diamondoideista (C4n+6H4n+12).
Synteesi.
Ensimmäisen kerran adamantaanin syntetisoi Vladimir Prelog vuonna 1941. Vuonna 1957 Paul von Ragué Schleyer löysi yksinkertaisemman menetelmän, jossa lähtöaineena oli disyklopentadieeni.
Käyttö.
Adamantaania käytetään kuivaetsauksessa, polymeerien valmistuksessa sekä NMR-spektroskopiassa. Adamantaani on käyttökelpoista myös värillisten laserien valmistuksessa, koska se ei ionisoidu.
Adamantaanin johdannaisia.
Lukuisat adamantaanin johdannaiset ovat hyödyllisiä lääketieteessä. Tällaisia ovat muun muassa amantadiini (adamantan-1-amiini), memantiini (1-amino,3,5-dimetyyliadamantaani) sekä rimantadiini (1-(1-adamantyyli)etanamiini).
Gustaf Philip Creutz

Gustaf Philip Creutz (1. toukokuuta 1731 Anjalan kartano – 30. lokakuuta 1785 Tukholma, Ruotsi) oli Suomessa syntynyt ruotsalainen kreivi, kansliapresidentti, diplomaatti ja runoilija.
Creutzin vanhemmat olivat Malminkartanon omistaja, majuri ja kreivi Carl Creutz ja vapaaherratar Barbro Helena Wrede af Elimä. Creutz opiskeli Turun Akatemiassa vuosina 1748–1751 ja muutti sen jälkeen kansliakollegion palvelukseen Tukholmaan. Creutz toimi kansliakollegiossa ensin ylimääräisenä kanslistina ja vuodesta 1756 vakinaisena kanslistina.
Creutz oli Ruotsin alilähettiläänä Madridissa 1763–1766 ja Pariisissa 1766–1772. Vuosina 1772–1783 hän oli Ruotsin suurlähettiläänä Pariisissa. Lähettiläänä ollessaan hän allekirjoitti 3. huhtikuuta 1783 Ruotsin ja Amerikan välisen ystävyys- ja kauppasopimuksen yhdessä Benjamin Franklinin kanssa. Palattuaan Ruotsiin kuningas Kustaa III:n kutsusta Creutz nimitettiin 1783 Uppsalan yliopiston kansleriksi, valtaneuvokseksi ja valtakunnankanslian kansliapresidentiksi.
Creutz oli Tankebyggarordenin jäsen. Salaseuraan kuuluivat myös runoilijat Gustaf Fredrik Gyllenborg ja Hedvig Charlotta Nordenflycht. Creutz kirjoitti pääasiassa paimenrunoja eli pastoraaleja. Tunnetuimmat hänen runoistaan ovat "Sommarqväde" vuodelta 1756 sekä "Atis och Camilla" vuodelta 1761. Creutzin runoilijaura päättyi käytännössä vuonna 1763, kun hän ryhtyi diplomaatiksi.
Anders Cleve

Anders Zachris Cleve (25. heinäkuuta 1937 Helsinki – 26. maaliskuuta 1985 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija.
Cleve valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi 1960 ja hän toimi ruotsin kielen ja historian opettajana helsinkiläiskouluissa. 
Cleven tunnetuin teos on 1959 ilmestynyt novellikokoelma "Gatstenar" ("Katukiviä") jossa hän kuvaa työläiselämää 1950-luvun Helsingissä. Cleve käytti novelleissa slangia, ja hän pyrki kuvaamaan kaksikielistä miljöötä käyttämällä myös suomenkielisiä repliikkejä.
Mikko Korpijaakko

Mikko Martin Korpijaakko (sukunimi vuoteen 1929 asti Stenij; 11. huhtikuuta 1923 Paltamo – 5. syyskuuta 1977 Kuhmo) oli suomalainen varatuomari, osastopäällikkö ja kirjailija.
Korpijaakon vanhemmat olivat kansanopistonjohtaja, pastori ja kirjailija Otto Albert Stenij ja Elisabeth (o.s. Alatalkkari). Stenijit vaihtoivat sukunimensä Korpijaakoksi vuonna 1929. Korpijaakon nuorempi veli Jaakko Korpijaakko toimi myös kirjailijana.
Korpijaakko palveli toisen maailmansodan aikana suomalaisessa Waffen-SS-vapaaehtoispataljoonassa, jossa hän sai Oberscharführerin sotilasarvon. Hänet kotiutettiin SS-joukoista vuonna 1943 ja hän osallistui jatkosotaan panssari-ilmatorjuntapatterin mukana. Suomen armeijassa hänen sotilasarvonsa oli yliluutnantti.
Korpijaakko tuli ylioppilaaksi Imatran yhteiskoulusta 1945 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1951. Hän sai varatuomarin arvon 1953. Hän toimi ASOn ylimääräisenä esittelijänä 1951–1952 ja Asuntosäätiön apulaisasiamiehenä vuonna 1955. Metsäteollisuuden työnantajaliiton palveluksessa hän oli 1953–1954 ja loppuvuodesta 1955 kuolemaansa saakka, toimien ensin asiamiestehtävissä ja vuodesta 1973 saha- ja levyosaston osastopäällikkönä. Sen ohella hänen tehtäväkenttäänsä kuuluivat metsäteollisuuden työsuojeluasiat ja hän toimi sekä paperiteollisuuden että mekaanisen metsäteollisuuden turvallisuustyön työalatoimikuntien puheenjohtajana ja oli paperiteollisuuden työsuojeluasiain neuvottelukunnan jäsen. Vakuutusoikeuden varajäsen hän oli 1962–1970 ja varsinainen jäsen vuodesta 1971.
Korpijaakko toimi karjalaisen osakunnan taloudenhoitajana vuosina 1947–1949 ja kuraattorina 1952–1954. Korpijaakko kuoli alkusyksystä 1977 kesämökillään Kuhmon Jonkerissa.
Korpijaakko julkaisi nimellä Martti Koura seikkailuromaanin "Yhdestoista hetki" (Otava, 1949). Kirjan tapahtumat sijoittuvat Sveitsin alppien sisään rakennettuun maailmaan, jota hallitsee outo valtias. Kirjassa kuvataan useita teknisiä keksintöjä, kuten keinotekoisia ihmisiä ja kuolemansäteitä.
Lynne Reid Banks

Lynne Reid Banks (31. heinäkuuta 1929 Lontoo – 4. huhtikuuta 2024) oli brittiläinen kirjailija. Hän asui lapsuutensa juutalaisyhteisön jäsenenä. Hänen ensimmäinen romaaninsa ilmestyi vuonna 1959. Vuonna 1962 Banks muutti kuvanveistäjäpuolisonsa kanssa Israeliin, jossa hän toimi lasten englanninopettajana kibbutsilla. Vuonna 1980 Lynne Reid Banks asettui asumaan Englantiin. Hänen nuortenkirjansa "Intiaani lipastossa" (1980) nousi menestykseksi.
Willy Kyrklund

Paul Wilhelm (Willy) Kyrklund (27. helmikuuta 1921 Helsinki – 27. kesäkuuta 2009 Uppsala, Ruotsi) oli suomenruotsalainen Ruotsissa asunut kirjailija. Hän kirjoitti romaaneja, matkakertomuksia, näytelmiä ja tekstikokoelmia.
Elämä ja ura.
Kyrklundin vanhemmat olivat filosofian maisteri, insinööri Gunnar Kyrklund ja Ingeborg Hörhammer. Kyrklund kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1938 ja perhe muutti samana vuonna Ruotsiin. Kyrklund suoritti asepalveluksensa Vaasassa kirjurina. Kyrklund osallistui Suomen sotiin mutta muutti takaisin Ruotsiin helmikuussa 1944 saatuaan Tukholman korkeakoulun stipendin. Hän opiskeli 1940–1950-luvulla sinologiaa sekä arabian ja venäjän kieltä ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1953.
Kyrklundin esikoisteos, novellikokoelma "Ångvälten", ilmestyi vuonna 1948. Hänen keskeisiä teoksiaan ovat muun muassa "Mestari Ma", "Solange", "Polyfemoksen muodonmuutos" ja "Oikea tunne". Kyrklund matkusteli paljon 1950–1960-luvulla ja kirjoitti matkakuvauksia.
Kyrklund vihittiin vuonna 1994 Uppsalan yliopiston kunniatohtoriksi.
Kirsten Bakis

Kirsten Bakis (s. 1967 Sveitsi) on sveitsiläissyntyinen kirjailija, jonka esikoisteos "Hirviökoirien elämä" ilmestyi 1997. Bakis on kasvanut New Yorkissa. Hän valmistui New Yorkin yliopistosta vuonna 1994 ja on opettanut Hampshire Collegessa.
Eva Wichman

Eva Aline Wichman (vuodesta 1930 Gardberg, vuosina 1938–1945 Parland; 28. maaliskuuta 1908 Helsinki – 5. kesäkuuta 1975 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija, lelusuunnittelija ja kääntäjä.
Wichman opiskeli Helsingin taideteollisessa koulussa ja työskenteli sitten koristetaiteilijana ja lelusuunnittelijana. Wichman sai 1930-luvulla kaksi kertaa kultamitalin suunnittelemistaan puuleluista. Hän toimi sittemmin Huhtamäki-Hellaksen ja Fazerin taiteellisena johtajana ja ryhtyi myöhemmin vapaaksi taiteilijaksi.
Wichman kuului 1930- ja 1940-luvulla kirjallisen uransa aloittaneisiin toisen polven modernisteihin, ja hänen kertomuksensa sijoittuvat usein kaupunkimiljööseen. 1950-luvulla Wichman kuului jonkin aikaa kommunistiseen puolueeseen ja kirjoitti tällöin myös poliittisvaikutteista lyriikkaa. Hän ei kuitenkaan ollut tyytyväinen siihen tapaan, jolla kommunistinen puolue kohteli taiteilijoita, ja hän erosi lopulta puolueesta.
Wichman oli naimisissa 1938–1945 kirjailija Ralf Parlandin kanssa; Thomas Parland oli heidän poikansa. Hän oli 67-vuotias, kun hän kuoli vuonna 1975 keuhkosyöpään.
Maila Pylkkönen

Maila Annikki Pylkkönen (o.s. "Pylkkönen", vuodesta 1971 "Pylkkönen-Suomi", 9. kesäkuuta 1931 Helsinki – 4. marraskuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen runoilija.
Elämä.
Pylkkönen varttui Helsingissä. Hänen äitinsä suku oli kotoisin Ruskealasta, Laatokan Karjalasta. Hänen kasvatusäitinsä oli vaatetusalan teollisuustyöntekijä. Pylkkönen valmistui ylioppilaaksi Helsingin Tyttönormaalilyseosta vuonna 1951 ja opiskeli psykologiaa ja kansatiedettä Helsingin yliopistossa.
Pylkkösen ensimmäinen runokokoelma "Klassilliset tunteet" ilmestyi vuonna 1957. Pylkkönen aloitti runoilijana 1950-luvun tapaan modernismin hengessä, mutta myöhemmin hän loi kokonaan oman, vapaamuotoisen runokielensä, joka jäljitteli puhetta ja keskittyi arjen ilmiöihin. Pylkkönen on merkittävimpiä roolirunouden kehittäjiä Suomessa. Tämän lajin teoksia ovat hänellä "Arvo", "Ilmaa" ja "Valta". Katja Seutu on väitöskirjassaan tutkinut hänen tuotantoaan puhutun kielen tutkimuksen kautta.
Vuonna 1971 Pylkkönen meni naimisiin taidemaalari Olli Suomen kanssa ja he saivat kaksi lasta. Pylkkösen sairastui kuitenkin mieleltään 1970-luvun alussa ja vietti aikaa useita kertoja Nikkilän mielisairaalassa. Lapset otettiin huostaan. 
Pylkköseltä jäi runsaasti julkaisematonta tuotantoa.
Firebox Metal Fest

Firebox Metal Fest (FMF) oli suomalainen musiikkifestivaali. Se järjestettiin ensimmäistä kertaa 18.–19. huhtikuuta 2008 Seinäjoen Rytmikorjaamolla. Nimensä mukaisesti festivaali keskittyi raskaan musiikin tarjontaan. Festivaalia järjesti seinäjokelainen levy-yhtiö Firebox. Viimeisen kerran festivaali järjestettiin vuonna 2011.
Esiintyjät.
Esiintyjät 2011.
Perjantai 30. syyskuuta 2011
Lauantai 01.lokakuuta 2011
Esiintyjät 2010.
Perjantai 23. huhtikuuta 2010
Lauantai 24. huhtikuuta 2010
Esiintyjät 2009.
Perjantai 17. huhtikuuta 2009
Lauantai 18. huhtikuuta 2009
Esiintyjät 2008.
Perjantai 18. huhtikuuta 2008
Lauantai 19. huhtikuuta 2008
Sebringin 12 tunnin ajo 1999

Sebringin 12 tunnin ajo 1999 (virallisesti 1999 Exxon Superflo 12 Hours of Sebring) oli kestävyysajokilpailu, joka ajetiin 20. maaliskuuta 1999 Sebring International Raceway -radalla Sebringissä Floridassa. Kilpailu oli 47:s Sebringin 12 tunnin ajo. Kilpailu oli myös ensimmäinen uuden American Le Mans Series -sarjan kilpailu.
Kilpailun voitti Audilla ajaneet Jörg Müller, Jyrki Järvilehto ja Tom Kristensen.
Viralliset tulokset.
Luokkavoittajat lihavoituna.
Space Systems Finland

Space Systems Finland (SSF) oli suomalainen ohjelmisto- ja järjestelmäsuunnittelualan asiantuntijayritys.
Historia.
Space Systems Finland perustettiin vuonna 1989 toteuttamaan ohjelmistoja tuolloin Suomessa käynnissä olleisiin avaruusprojekteihin. Yritys valmisti alkuvaiheessa myös elektroniikkaa avaruuskäyttöön, mutta keskittyi pian avaruusohjelmistojen toteuttamiseen. Vuonna 1998 SSF mainittiin Suomen ainoaksi avaruustekniikkaan keskittyneeksi yritykseksi.
Yritys on toteuttanut turvakriittisiä ohjelmistoja myös muille niitä tarvitseville toimialoille, kuten koneteollisuuteen, lääketieteen tekniikkaan ja ydinvoima-alalle. SSF on myös kehittänyt navigointitekniikkaa liittyen mm. Galileo-satelliitteihin sekä GNSS-vastaanottimien testaamiseen käytettäviä signaalisimulaattoreita.
Vuodesta 2016 SSF on laajentunut yleisemmäksi ohjelmisto- ja järjestelmäsuunnittelualan yritykseksi esimerkiksi esineiden internetin puolelle sekä datankäsittelyyn.
Toiminta.
Vuonna 2015 hieman yli puolet Space Systems Finlandin liikevaihdosta tuli avaruustoiminnasta, mutta pääosan yhtiön kasvusta on tuonut maanpäällinen toiminta, mm. raskaiden työkoneiden ohjelmistot sekä lääketieteelliset laitteet.
SSF on kehittänyt lento-ohjelmistoja muun muassa Herschel-, Planck-, GOCE- ja BepiColombo-avaruusaluksiin sekä ExoMars-mönkijään. Myös Galileo-satelliiteissa hyödynnetään SSF:n kehittämiä ohjelmistoja. SSF on myös kehittänyt sekä lento- että maaprosessointiohjelmistoja eurooppalaisiin MetOp-ohjelman sääsatelliitteihin.
Keväällä 2018 SSF valittiin toimittamaan pääohjelmisto eksoplaneettoja etsivälle PLATO-avaruusteleskoopille.
Laura Häkkisen silmät

Laura Häkkisen silmät on J. Karjalainen Electric Sauna -yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin 1. huhtikuuta 1998. Albumin tunnetuimmat laulut ovat "On kaikki niinkuin ennenkin" sekä albumin nimikappale.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan ensimmäisellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä 24 viikkoa. Albumi myi ilmestyessään platinaa, ja sitä on myyty yli 78 900 kappaletta.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut J. Karjalainen sekä sovittanut J. Karjalainen Electric Sauna, ellei toisin mainittu.
Alexander Wilson (juoksija)

Alexander Sheldon ”Alex” Wilson (1. joulukuuta 1907 Montréal, Kanada – 9. joulukuuta 1994 Mission, Yhdysvallat) oli kanadalainen pika- ja keskimatkojen juoksija.
Amsterdamin olympialaisissa 1928 Wilson sai pronssia 4 × 400 metrin viestijuoksussa James Ballin, Stanley Gloverin ja Phil Edwardsin kanssa. Los Angelesista 1932 hän saavutti 800 metriltä hopeaa ja 400 metriltä ja pitkässä viestissä pronssia.
European Le Mans Series 2001

European Le Mans Series (lyhenteeltään ELMS) oli urheiluautokilpasarja, joka perustuu Le Mansin 24 tunnin ajoon. Sarja perustettiin vuonna 2000 ja sen ainoa kausi ajettiin vuonna 2001. Kaudella ajettiin seitsemän kilpailua, joista osa ajettiin yhdessä American Le Mans Series -sarjan kanssa. ELMS:ään kuului muun muassa kuuluisa Sebringin 12 tunnin ajo. Sarjassa ajettiin Le Mans Prototype -autoilla ja GT-autoilla. Luokkia oli neljä: LMP900, LMP675, GTS ja GT.
Sarjan epäonnistuminen johti lopulta Le Mans Endurance Series -sarjan perustamiseen, josta tuli uusi European Le Mans Series (ELMS).
Kilpailukalenteri.
Lukuun ottamatta Sebringin, Estorilin ja Petit Le Mans -kilpailua, kilpailut olivat 2 tuntia ja 45 minuuttia pitkiä.
Shakin maailmanmestaruusottelu 1896

Shakin maailmanmestaruusottelu pelattiin vuonna 1896 Wilhelm Steinitzin ja Emanuel Laskerin välillä. Ottelu venyi tauon vuoksi vuoden 1897 puolelle. Hallitseva maailmanmestari Lasker voitti ottelun ja säilytti mestaruutensa.
Ottelu alkoi marraskuussa. Lasker voitti Moskovassa ensimmäiset neljä peliä, minkä jälkeen Steinitz pyysi lykkäystä heikentyneen terveydentilansa takia. Ottelussa pidettiin taukoa kaksi kuukautta, minkä jälkeen Lasker jatkoi vahvoja otteitaan. Hän voitti seuraavista seitsemästä pelistä kolme, ja neljä peliä päättyi tasan. Steinitz sai taisteltua kahdesta seuraavasta pelistä voitot, mutta se ei enää vaikuttanut lopputulokseen mitenkään. Seuraava peli päättyi tasan ja Lasker voitti kuudennentoista ja seitsemännentoista pelin. Lopputulos oli selvä: 10–2 Laskerin hyväksi.
Shakin maailmanmestaruusottelu 1908

Shakin maailmanmestaruusottelu pelattiin vuonna 1908 Emanuel Laskerin ja Siegbert Tarraschin välillä Düsseldorfissa ja Münchenissä. Hallitseva maailmanmestari Lasker voitti ottelun ja säilytti tittelinsä.
Ottelu alkoi vihamielisissä tunnelmissa. Lasker aloitti valkeilla ja pelasi yllättäen espanjalaisen pelin vaihtomuunnelmaa. Vaihtomuunnelmaa ei pidetty parhaana vaihtoehtona valkealle, mutta Laskerin valinta oli onnistunut, hän voitti pelin. Toisessa pelissä pelattiin samaa muunnelmaa, mutta tällä kertaa Tarrasch oli valkeilla. 15. siirron kohdalla Tarrasch teki näennäisen lähetinuhrauksen, jolla hän hajotti Laskerin kuningasaseman. Lasker kuitenkin vastasi ratsunuhrauksella. Tarrasch pelasi jatkon epätarkasti ja joutui aikapulaan, minkä seurauksena Lasker saavutti etua ja voitti lopulta pelin. Kolmas peli oli taas espanjalaista ja tällä kertaa Tarrasch torjui mustilla Laskerin hyökkäyksen ja voitti vastahyökkäyksellään pelin. Myös neljäs peli oli espanjalaista ja Lasker voitti pelin seikkailtuaan tornillaan pitkin lautaa Tarraschin jahdatessa sitä takaa sotilaillaan ja ratsullaan. Tarraschin peli kaatui lopulta virheelliseen sommitelmaan.
Tilanne oli 3-1 Laskerin hyväksi ja pelit siirtyivät Müncheniin. Lasker oli viidennessä pelissä valkeilla ja esitteli uuden sotilaanuhrauksen 16. siirrossa. Tarrasch yllättyi siirrosta, eikä pystynyt puolustautumaan oikein. Lasker voitti pelin 38 siirrossa. Jatkossa Tarrasch ei enää pelannut espanjalaista mustilla, mutta se ei auttanut häntä ottelussa. Lasker voitti ottelun lopulta kahdeksalla voitolla, kolmella tappiolla ja viidellä tasapelillä. Tarrasch ei voinut käsittää Laskerin menestystä peleissä siirroilla, jotka eivät olleet edes teoreettisesti oikeita. Tappionsa syyksi hän esitti muun muassa meri-ilmaston epäedullista vaikutusta, vaikka Düsseldorfista oli lähimmälle rannikolle lähes 300 kilometriä.
Norvel Lee

Norvel LaFollette Ray Lee (22. syyskuuta 1924 – 19. elokuuta 1992 Bethesda, Maryland, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.
Urheilu-ura.
Lee nyrkkeili amatöörinä koko uransa. Hän oli Lontoossa 1948 varamiehenä, muttei päässyt kehään. Sen jälkeen Lee voitti vuosina 1950–1952 arvostetun amatöörinyrkkeilyturnauksen Intercity Golden Glovesin ja Amateur Athletic Unionin nyrkkeilymestaruuden 1950 ja 1951. Pan-Amerikan kisoissa vuonna 1951 Lee sijoittui kolmanneksi raskaassa sarjassa, eli yli 81-kiloisissa.
Helsingin 1952 olympiakisoja varten käydyissä Yhdysvaltain karsinnoissa Lee hävisi jo avauskierroksilla. Nyrkkeilyjoukkueen valmentaja Pete Mello kuitenkin vaati, että Lee otetaan mukaan olympialaisiin. Aikaisemmin keväällä Lee oli voittanut tulevan olympiavoittajan Ed Sandersin. Lee oli sitten raskaan sarjan varamies, ja kun Yhdysvaltojen edustaja sairastui Helsingissä, Lee osallistui kisoissa raskaaseen keskisarjaan. Sarjaan päästäkseen hän laihdutti kuusi kiloa. Lee voitti sarjansa hallitusti, eikä vastustajista kukaan uhannut hänen voittoaan. Finaalissa kaatui argentiinalainen Antonio Pacenza. Lee palkittiin myös olympialaisten teknisimpänä nyrkkeilijänä. Lee saavutti toisen pronssinsa Pan-Amerikan kisoista vuonna 1955.
Siviilielämä.
Vuonna 1948 Lee tuomittiin kahdessa oikeudessa Virginian osavaltion rotuerottelulain rikkomisesta. Hän ei ollut suostunut istumaan Chesapeake and Ohio Railwayn junassa mustille varatussa osiossa. Leen tapaus meni Virginian osavaltion korkeimpaan oikeuteen, joka yksimielisesti kumosi Leen saamat tuomiot.
Valmistuttuaan Howardin yliopistosta Lee opetti Washingtonissa nuorisorikollisille suunnatussa koulussa englantia, matematiikkaa ja yhteiskuntaoppia. Lisäksi Lee valmensi nyrkkeilijöitä sekä tuomaroi amatööri- ja ammattilaisotteluita.
Lee kuoli syöpään Yhdysvaltain merivoimien sairaalassa Bethesdassa vuonna 1992.
Rambo III (videopeli)

Rambo III on Ocean Softwaren kehittämä ja julkaisema ammuntapeli, joka on julkaistu vuonna .
Taiton julkaisema kolikkopeli eroaa pelikonsoleille ja kotitietokoneille julkaistusta versiosta: kolikkopeli on raideräiskintä, joka käyttää pseudo-3D -grafiikkaa.
Pelaaminen.
Peli perustuu elokuvaan "Rambo – taistelija 3". Kuten elokuvassa, pelissä seurataan John Ramboa, jota on pyydetty taistelemaan neuvostoliittolaisia vastaan Afganistanissa.
Vastaanotto.
Peli on saanut "CU Amiga" -lehden arvostelussa arvosanaksi 75%.
Niko Nirvi antoi Mikrobitissä pelin C64-versiolle kolme tai neljä tähteä viidestä. Myöhemmin hän antoi Tietokonepelien vuosikirjassa pelin C64- ja Atari ST -versioille yhdessä kolme tähteä viidestä.
Antti Kaattari

Antti Kaattari (s. 2. helmikuuta 1986) on suomalainen lentopalloilija, joka pelasi kaudella 2008–2009 Ylivieskan Kuulassa, Lentopallon 1-sarjassa. Sieltä hän siirtyi Kokkolan Tiikereihin ja 2013 Särkät Volley ry Kalajoki teki Kaattarin kanssa 1+1 vuoden sopimuksen.
Kaattari on kuulunut nuoruudessaan oman ikäluokkansa maajoukkueeseen.
Ura.
Kaattari aloitti uransa syntymäkaupungissaan Himangalla jo hyvin nuorena. Hän nousi nopeasti nuorten maajoukkueeseen ja näin yleisön tietoisuuteen. Kaattari pelasi uransa ensimmäisen SM-liigaottelun jo kaudella 2003 17-vuotiaana Salon Piivolleyn väreissä. Hän tuli Piivolleyn joukkueeseen kesken kauden vahvistamaan keskitorjuja osastoa. Kaudella Kaattari voitti suomen cupin hopeaa sekä SM-hopeaa Piivolleyssa.
Kauden jälkeen Kaattari alkoi pelata 1-sarjassa Kempeleen Lentopallossa, jonka kanssa hän nousi SM-liigaan pelaamaan. Kempeleessä kausi 2005–2006 meni kuitenkin pilalle, kun Kaattari loukkaantui pahasti. Hän joutui olemaan lähes puolivuotta poissa kentiltä. Kauden jälkeen Kaattari palasi kotikaupungiinsa Himangan Urheilijoihin pelaamaan 1-sarjaan. Himangan joukkueen taso nousi selvästi ja joukkue taistelikin tiensä neljän parhaimman joukkueen supersarjaan.
Kaudella 2007–2008 Kaattari jatkoi Himangan Urheilijoissa, mutta vaihtoi kesken kauden Ylivieskan Kuulaan. Loppukauden Kaattari pelasi Ylivieskassa. Vuosina 2009–2012 hän on pelannut Kokkolan Tiikerien 1-sarjajoukkueessa. 2013 Särkät Volley ry Kalajoki teki Kaattarin kanssa 1+1 vuoden sopimuksen.
Muuta.
Kaudella 2004 Kaattari sijoittui toiseksi SM-liigan hyökkäysulottuvuuskilpailussa, jonka voiton vei latvialainen Salvis Cielavs. Kaattari ponnisti ulottuvuudekseen 350cm.
Saavutukset.
Henkilökohtaiset:
Joukkueessa:
Tyttö nimeltä Nikita

Tyttö nimeltä Nikita ("Nikita") on ranskalainen Luc Bessonin ohjaama ja käsikirjoittama draama- ja toimintaelokuva vuodelta 1990. Elokuvan pääosassa näyttelee Bessonin silloinen vaimo Anne Parillaud, ja muissa osissa näyttelevät muun muassa Jean-Hugues Anglade, Tchéky Karyo ja Jean Reno.
Elokuva oli kaupallinen menestys. Kritiikissä siitä on sanottu, että tyyliteltyä toimintaa ja nykyaikaisia sukupuolirooleja käsitellään siinä raikkaasti ja tuoreesti. Elokuvasta on tehty myös amerikkalaisversioita, jopa suoranaisia apinointeja. Warner Brosin tuotantona valmistui vuonna 1993 elokuva "Koodinimi: Nina" jonka on ohjannut John Badham ja pääosaa näyttelee Bridget Fonda. Hongkongissa taas on tehty 1991 elokuva "Black Cat" joka noudattaa samanlaista juonikuviota kuin esikuvansa.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Nikitan" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Juoni.
Elokuva kertoo nuoresta Nikitasta, joka murtautuu ystävineen pieneen apteekkiin. Ryöstö päättyy ammuskeluun poliisien saapuessa paikalle. Nikitan ystävät menettävät henkensä. Nikita jää ainoana henkiin, ja hän ampuu yhden poliisin. Hänet tuomitaan elinkautiseen kaikkien tulitaistelussa kuolleiden poliisien surmaamisesta, ja tuomiosta hän joutuu istumaan 30 vuotta. 
Vankilassa lavastetaan Nikitan itsemurha, ja kun hän herää, valtion edustaja tulee tapaamaan häntä ja tekee ehdotuksen: joko työ valtion salamurhaajana tai "rivi 8, paikka 30" (lavastetun haudan sijainti). Vastahakoisesti Nikita suostuu. Tästä alkaa kolmen vuoden koulutusjakso, jonka aikana nuoresta punkkarista kasvaa tappokone. Koulutuksen päätyttyä hän saa asettua aloilleen omaan asuntoonsa. Eräänä päivänä Nikita kuitenkin tapaa Marcon, jonka kanssa hän päätyy lopulta kihloihin. Uusi poikaystävä ei kuitenkaan tiedä mitään Nikitan taustasta, ja tätä Nikita yrittää parhaimman mukaan peitellä.
Valdemar Leppänen

Valdemar ”Valtu” Leppänen on fiktiivinen henkilö Väinö Linnan "Täällä Pohjantähden alla" -romaanitrilogiassa. Hän syntyy vuonna 1916 Aune Leppäselle.
Juoni.
Valtun isästä ei ole tietoa: Aune itse väittää tämän olevan Oskari Kivivuori, mutta asiasta ei saada varmuutta, sillä Aune on maannut Oskarin lisäksi myös Yllön Uolevin, Kiviojan Laurin, Kankaanpään Eliaksen ja Laurilan Uunon sekä Ilmari Salpakarin kanssa. Valtu tunnetaan kylällä huonokäytöksisenä ja likaisena poikana, jolla on jatkuvia ongelmia äitinsä, isovanhempiensa, opettajien ja muun kyläväen kanssa.
Kansakoulussa Valtu on alaluokkia opettavan Eila Rautajärven silmätikkuna paitsi käytöksensä, myös ulkonäkönsä vuoksi: hänellä on aina yllään rikkinäinen, isoisänsä Preetin takista pienennetty takki ja liian lyhyet housut. Kansakoulu jää Valtulta pysyvästi kesken, ja rippikoulu jää häneltä kokonaan käymättä kirkkoherra Lauri Salpakarin kovistelusta huolimatta.
Lisäksi kylällä juorutaan yleisesti, että Aune rahoittaa Kankaanpään Eliaksen pirtuhankintoja rahoilla, jotka hän saa kunnalta Valtun hoitoa varten. Tästä seuraa se, että lastenvalvoja Janne Kivivuori uhkailee tuon tuostakin toimittavansa pojan lastenkotiin ellei tyyli muutu – tekemättä se kuitenkin jää…
Valtun isoisä Preeti Leppänen käy kartanossa päivätyössä, mikä on perheen ainoa tulonlähde. Valtun kohdattua kylätiellä kartanonomistajan ja huudeltua tälle hävyttömyyksiä kartanon pehtoori antaa Preetille lopputilin. Kartanonomistaja suostuu kuitenkin pitämään Preetin edelleen työssä kartanossa sen jälkeen, kun Preeti on käynyt pyytämässä tyttärenpoikansa käytöstä anteeksi: ”Minä olen sen pojaan takia niin paljon kärsiny...”
Valtu alkaa suorittaa asevelvollisuuttaan yhdessä Eero Koskelan kanssa Tampereen rykmentissä Lahden Hennalassa, mutta hän kotiutuu vasta myöhemmin, koska hänelle kertyy paljon ylipalvelusta lukuisten rikkomusten vuoksi. Jo ennen sotaväkeä, mutta varsinkin sen jälkeen Valtu on alkanut kulkea maailmalla ja viipyy usein kuukausia poissa kotoa. Kotona käydessään Valtu makailee pirtissä niin kauan, kunnes kaikki on syöty tyhjäksi. Pentinkulman nuorten kanssa Valtu ei juuri seurustele, vaan suhtautuu näiden kiljuntekoon, piioilla käynteihin ja iltamatappeluihin yliolkaisesti; hän on itse ollut vieressä, kun mies on ammuttu. Olemukseltaan Valtu on kalpea, laihahko ja huonoryhtinen nuori mies, ja vanhemmat ihmiset, jotka muistavat Valenti Leppäsen, sanovat Valtun muistuttavan enoaan, mutta vain ulkonäöltään: "”Ei se [Valenti] tommonen räysä luonnoltansa ollu.”" Erään kerran Valtu rähinöi kirkonkylässä humalaisena niin, että tarvitaan kolme poliisia, ennen kuin hänet saadaan taltutetuksi ja viedyksi poliisiautoon.
Valtu menehtyy talvisodan alussa vuonna 1939 kasvoihin sattuneeseen sirpaleeseen. Hän on kylän ensimmäinen sankarivainaja ja hänet siunataan juhlallisin menoin. Ilmavaaran vuoksi siunaustilaisuus pidetään illalla, kirkko on pimennetty, ja läsnä ovat pitäjän mahtihenkilöt. Rovasti Lauri Salpakari ei aavista siunaavansa mahdollista lapsenlastaan. Suojeluskuntalaisten kantaessa Valtun arkkua alttarilta kirkon ulko-ovelle kirkkokuoro laulaa Narvan marssia.
Luettelo Iron Maidenin jäsenistä

Iron Maiden on englantilainen heavy metal -yhtye, jonka perusti vuonna 1975 basisti Steve Harris. Lukuisten kokoonpanomuutosten jälkeen yhtye valitsi laulajaksi Paul Di'Annon, kitaristiksi Dave Murrayn ja rumpaliksi Doug Sampsonin. Yhtye julkaisi EP:n Dennis Strattonin tulemisen jälkeen vuonna 1979. Rumpali Clive Burr korvasi Sampsonin ja yhtye julkaisi samannimisen debyyttialbuminsa. Myöhemmin samana vuonna Strattonin korvasi Adrian Smith musikaalisien erimielisyyksien vuoksi. Yhtyeen seuraavan albumin jälkeisellä kiertueella Di'Anno sai potkut Iron Maidenista kokaiinin käytön vuoksi. Samson-yhtyeessä laulanut Bruce Dickinson tuli yhtyeeseen syyskuussa 1981. Vuoden "1982 mestariteoksen" jälkeen rumpali Nicko McBrain korvasi Burrin, joka lähti yhtyeestä. Sen hetkinen yhtyeen kokoonpano on ollut yhtyeen olennaisin osa, minkä aikana se julkaisi monia vaikutteellisia töitä.
Vuonna 1990 ennen kahdeksannen studioalbumin nauhoituksia Smith lähti yhtyeestä. Dickinsonin vanhasta ystävästä Janick Gersistä (joka soitti laulajan debyyttialbumilla) tuli Iron Maidenin uusi kitaristi. Tämä kokoonpano nauhoitti vielä yhden albumin, kunnes Dickinson erosi vuonna 1993 edistääkseen soolouraansa.
Yhtye piti koe-esiintymisen, jonka jälkeen laulajaksi valittiin Blaze Bayley. Yhtyeen kahden studioalbumin jälkeen Bayley erosi yhtyeestä yhteisestä suostumuksesta. Vuonna 1999 Dickinson ja Smith palasivat yhtyeeseen ja yhtyeestä tuli kuusihenkinen.
Nicko McBrain ilmoitti 7. joulukuuta 2024 että samana iltana soitettava Sao Paulon keikka jäisi hänen viimeisekseen. Hänen tilalleen yhtye otti Simon Dawsonin joka soittaa Steve Harrisin British Lion -yhtyeessä.
Soittimet: laulu
Merkittävät julkaisut: kaikki Iron Maidenin julkaisut "The Number of the Beastista" (1982) "Live at Doningtoniin" (vuoden 1993 livealbumi) ja "Brave New Worldista" (2000) nykyiseen 
Soittimet: basso
Merkittävät julkaisut: kaikki Iron Maidenin julkaisut
Soittimet: kitara
Merkittävät julkaisut: kaikki Iron Maidenin julkaisut
Soittimet: kitara
Merkittävät julkaisut: kaikki Iron Maidenin julkaisut "Killersistä" (1981) "Seventh Son of a Seventh Soniin" (1988) ja "Brave New Worldista" (2000) nykyiseen
Soittimet: kitara
Merkittävät julkaisut: kaikki Iron Maidenin julkaisut "No Prayer for the Dyingistä" (1990) nykyiseen
Soittimet: rummut 
Soittimet: rummut
Merkittävät julkaisut: "The Soundhouse Tapes" (vuoden 1979 demo)
Soittimet: laulu
Merkittävät julkaisut: kaikki Iron Maidenin julkaisut "The Soundhouse Tapesista" (vuoden 1979 demo) "Maiden Japaniin" (vuoden 1981 livealbumi)
Soittimet: rummut
Merkittävät julkaisut: kaikki Iron Maidenin julkaisut "Iron Maidenista" (1980) "The Number of the Beastiin" (1982)
Soittimet: kitara
Merkittävät julkaisut: "Iron Maidenista" (1980), "Live!! +one" (vuoden 1980 livealbumi) 
Soittimet: laulu
Merkittävät julkaisut: "The X Factorista" (1995) "Virtual XI:hin" (1998)
Soittimet: rummut
Merkittävät julkaisut: kaikki Iron Maidenin julkaisut "Piece of Mindistä" (1983) nykyiseen
Aikajana.
&lt;onlyinclude&gt;
&lt;/onlyinclude&gt;
Gesine Schwan

Gesine Schwan (s. 22. toukokuuta 1943 Berliini) on saksalainen professori ja poliitikko. Hän on Frankfurt (Oder):in Viadrina-Eurooppa yliopiston rehtori ja Saksan sosiaalidemokraattinen puolueen presidenttiehdokas vuosien 2004 ja 2009 vaaleissa.
Schwan väitteli tohtoriksi vasemmistolaisesta Marx-kritiikistä. Hän on kuulunut SPD:n periaatetyöryhmään vuodesta 1977, mutta hänet erotettiin välillä ”liian oikeistolaisena”. Hän on asiantuntija Saksan–Puolan-suhteissa.
Schwan hävisi presidentinvalinnan 2004 Horst Köhlerille. SPD asetti hänet uudelleen ehdolle toukokuun 2009 vaaliin jatkokaudelle hakevaa Köhleria vastaan, mikä suututti Köhlerin edustaman SPD:n hallituskumppani CDU:n.
Shakin maailmanmestaruusottelu 1910 (Lasker–Schlechter)

Shakin maailmanmestaruusottelu pelattiin vuonna 1910 Emanuel Laskerin ja Carl Schlechterin välillä.
Lasker oli neuvotellut saksalaisen shakkimestari Carl Schlechterin kanssa maailmanmestaruusottelusta ensimmäistä kertaa jo voitetun Tarrasch-ottelun jälkeen. Ottelun oli aluksi tarkoitus sisältää yhteensä kolmekymmentä peliä Lontoossa. Rahoitusongelmien takia pelien määrä rajattiin ensin viiteentoista ja lopulta kymmeneen. Ottelu päätettiin pelata puoliksi Wienissä ja Berliinissä. Shakkihistorioitsijoiden keskuudessa on ollut kiistaa siitä, mitkä todella olivat ottelun ehdot. Yleisimmin on kuitenkin hyväksytty, että Lasker vaati, että Schlechterin pitää voittaa ottelu kahden pisteen erolla, jotta hän voittaisi maailmanmestaruustittelin. Tämä oli kuitenkin aivan liian tiukka vaatimus, kun ottaa huomioon, että ottelu koostui vain kymmenestä pelistä. Pelit alkoivat 7. tammikuuta 1910 Wienissä. Neljä ensimmäistä peliä olivat kaikki espanjalaista ja päättyivät tasan. Schlechter olikin tunnettu remissipelaajana, sillä yli puolet hänen peleistään päättyivät tasan. Viides peli oli myös espanjalaista Laskerin pelatessa mustilla. Tilanne oli Laskerille edullinen; hänellä oli kaksi vapaasotilasta, mutta kuningas avoimella paikalla, kun molemmilla oli vielä kuningatar ja torni pelissä. Lasker kuitenkin teki virheen, minkä seurauksena Schlechter teki maailmanmestarista matin ja meni 3-2 johtoon. Tässä vaiheessa pelipaikka vaihtui Berliiniksi, missä Schlechter pelasi voitosta yrittäen saavuttaa kahden pisteen etumatkaa. Neljä seuraavaa peliä päättyivät siitä huolimatta tasan, jolloin viimeisessä pelissä oltiin tilanteessa 5-4 Schlechterin hyväksi. Viimeisessä pelissä Schlechter saavutti mustilla pelatessaan slaavilaisen puolustuksen Schlechterin muunnelmaa sekavan aseman. Hänellä olisi ollut tilanteessa mahdollinen voitto, mutta ainakin tasapeli. Schlechter lähtikin pelaamaan voitosta saavuttaakseen kahden pisteen etumatkan, mutta erehtyi tekemään virheellisen laadunuhrauksen. Tilanne olisi vieläkin ollut tasan, mutta hän jatkoi voittoyrityksiään antaen lopulta Laskerille tarpeeksi etua pelin voittoon. Ottelu päättyi tasan ja Lasker säilytti mestaruutensa. Jotkut ovat esittäneet Schlechterin viimeisen pelin tappion syyksi muun muassa salaista sopimusta Laskerin kanssa, mutta näitä teorioita ei ole laajalti hyväksytty shakkihistorioitsijoiden keskuudessa.
KT Tunstall

Kate Victoria ”KT” Tunstall (s. 23. heinäkuuta 1975 Edinburgh, Skotlanti) on skotlantilainen laulaja-lauluntekijä. Hän nousi suuren yleisön tietoisuuteen esitettyään kappaleensa ”Black Horse and the Cherry Tree” BBC:n ohjelmassa "Later... with Jools Holland". Sen jälkeen hän on myynyt yli neljä miljoonaa levyä. Albumilta "Eye To The Telescope" julkaistu ”Black Horse and the Cherry Tree” oli Tunstallin kolmas single ja ensimmäinen, joka sijoittui Yhdistyneen kuningaskunnan Top 30 -listalle.
Lapsuus.
Tunstall syntyi Edinburghissa 23. heinäkuuta 1975 ja hänet adoptoitiin kahdeksantoista päivää myöhemmin. Hänen biologinen äitinsä on puoliksi kiinalainen, puoliksi skotlantilainen ja hänen biologinen isänsä, jota hän ei koskaan ole tavannut, on irlantilainen. Hänen adoptioisänsä oli fysiikan lehtori St. Andrewsin yliopistossa ja adoptioäitinsä luokanopettaja. Tunstallin perheeseen kuului myös vanhempi veli Joe ja nuorempi veli Daniel. Tunstall kasvoi St. Andrewsissa, Skotlannin itärannikolla Fifessä. Hän on opiskellut myös Dundeessa, Connecticutissa ja Lontoossa.
Diskografia.
Albumit
Studioalbumit
Singlet/EPt