tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nise da Silveira

Nise da Silveira (15. helmikuuta 1905 Maceió, Brasilia – 30. lokakuuta 1999 Rio de Janeiro, Brasilia) oli brasilialainen psykiatri, Carl Jungin oppilas. Hän oli taideterapian edelläkävijä joka suositteli kuntouttavaa toimintaterapiaa mielisairauksien hoitoon aikana jolloin yleisimpiin hoitomenetelmiin kuuluivat lobotomia ja sähköshokit. 
Da Silveira syntyi 1905 Maceióssa, Brasiliassa. Hänen isänsä oli matematiikanopettaja Faustino Magalhães da Silveira ja äiti oli pianisti Maria Lídia da Silveira. Hän aloitti 16-vuotiaana Bahiassa lääketieteen opinnot ja oli luokkansa ainoa nainen. Hän valmistui 21-vuotiaana psykiatriaan erikoistuneena. Hän avioitui lääkäri Mário Magalhãesin kanssa ja he muuttivat Rio de Janeiroon jossa da Silveira oli kuusi vuotta töissä psykiatrisessa sairaalassa. Vuonna 1934 hän joutui vangituksi puolentoista vuoden ajaksi kun hänen työtoverinsa kavalsi hänet marksilaisen kirjallisuuden hallussapidosta ja häntä syytettiin kommunismista.
Päästyään vankilasta hän ei voinut palata julkiselle puolelle töihin ennen armahdusta, ja vasta sen jälkeen hän pääsi palaamaan psykiatriselle osastolle. Hän pettyi usein hototapoihin joita piti väkivaltaisina ja epäinhimillisinä. Da Silveira oli kapinallinen joka sai innoitusta valtavirran ulkopuolelta psykiatrian alalta ja sen ulkopuolelta. Hän sai vaikutteita silloisesta valtavirrasta poikkeavilta psykiatreilta kuten: R. D. Laingilta, David Cooperilta ja Maxwell Jonesilta, ja alkoi heidän innoittamanaan kehittämään uusia tapoja kroonisesti mielisairaiden potilaiden kanssa työskentelyyn ja hoitoon.
Uusien hoitojen kehittäminen johti siihen että da Silveira perusti vuonna 1946 osaston, jossa potilaita rohkaistiin ilmaisemaan tuntitaan maalauksen ja kuvanveiston keinoin. Hän sovelsi Jungin oppeja potilaiden teosten tulkintaan, ja koetti näin ymmärtää potilaiden oireiden alla piileviä psykoottisia prosesseja. Menetelmä oli tuloksekas ja monet potilaat pystyivät palaamaan arkielämään. Potilastöitä laitettiin esille myös da Silveiran perustamaan Alitajuisen taidemuseoon ("Museu de Imagens do Inconsciente"). Da Silveira kokeili myös eläinten käyttämistä terapian apuna.
Marcello Giombini

Marcello Giombini (24. heinäkuuta 1928 Rooma, Italia – 12. joulukuuta 2003 Assisi, Italia) oli italialainen säveltäjä, kirkkomuusikko ja virsirunoilija. Hän on tullut tunnetuksi ns. spagettiwesternelokuvien musiikin säveltäjänä, sekä italialaisen nuorten kirkkomusiikin säveltäjänä.
Jo nuorena Giombini soitti kirkkourkuja ja aloitti sävellysopintonsa klassisen barokkimusiikin tyylisen kirkkomusiikin alueella. Hän toimi kuoronjohtajana Roomassa ja sävelsi sinfonista musiikkia. Hän tuli kuitenkin tunnetuksi lukuisten, yli sadan spagettiwesternin musiikin säveltäjänä. Tunnetuin elokuva, jossa on hänen säveltämänsä musiikki, on S"abata – salaperäinen ratsastaja" jonka ensi-ilta oli vuonna 1969. Elokuva sai kaksi jatko-osaa, "Adios Sabata" (1970) ja "Sabatan paluu" (1971). Hän on käyttänyt myös pseudonyymejä Pluto Kennedy ja Marcus Griffin. Hän oli myös elektronisen musiikin uranuurtajia Italiassa. 
Kun katolisen kirkon Vatikaanin II konsiili uudisti katolisen kirkon jumalanpalveluselämää konsiilin päätöksen mukaan tuli mm. mahdolliseksi käyttää jumalanpalvelusmusiikissa uusia musiikin tyylikeinoja. Uusissa olosuhteissa pääsivät myös Giombinin kirkkomusiikin säveltäjän kyvyt esille. Hän on kirjoittanut useita messuja ja kirkollista musiikkia, jotka seuraavat konsiilin antamia ohjeita, mutta ammentavat vaikutteita oman aikansa musiikista. Hän sävelsi ensimmäisen ns beat-messunsa lauluäänille, kitaralle, bassolle, pianolle ja lyömäsoittimille. Messu sai nimen "Messa Iuventutis," (italiaksi "Messa dei Giovani, Nuorten messu") ja sen ensiesitys oli Roomassa San Filippo Neri Oratoriossa 28. 4. 1966. Hän kirjoitti useita messuja yhdessä filmimusiikin säveltäjäkollegansa Ennio Morriconen kanssa. Hän on säveltänyt runsaasti virsiä ja hengellisiä lauluja, joita hän julkaisi italiankielisessä kokoelmassa "150 Salmi per il nostro tempo."
Vuonna 1970 Giombini sävelsi messun ""Camminiamo nella speranza"," (Me vaellamme toivossa). Tässä messussa on laulu "Le tue mani son pieni di fiori." Laulu tuli suosituksi, sen ja monia muita Giombinin uusia lauluja levitti Pro Civitate Christiana -järjestö joka toimii Assisissa, Italiassa.
Pro Civitate Christiana osallistui NMKY:n maailmanliiton seminaariin Ruotsissa, Ljungskilessä 1970, jossa aiheena oli kristillinen musiikki. Giombinin laulu ”"Le tue mani son pieni di fiori"” esiteltiin tässä kokouksessa. Pian se käännettiin ruotsiksi, kääntäjänä pappi ja nuorisomusiikin tekijä Lars Åke Lundberg. Laulu ”Dina händer är fulla av blommor” tuli Ruotsin kirkon virsikirjaan 1986 ja käännettiin suomeksi 2003 ilmestyneeseen Ruotsin kirkon suomenkieliseen virsikirjaan, kääntäjänä Anna-Mari Kaskisen. Virsi on numerolla 154, "Sylin täydeltä kukkia kannat” ja se on myös Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan lisävihkossa virsi 943.
Ana Derșidan-Ene-Pascu

Ana Derșidan-Ene-Pascu (22. syyskuuta 1944 Bukarest, Romania – 6. huhtikuuta 2022) oli romanialainen miekkailija.
Derșidan-Ene-Pascu saavutti pronssia naisten floretin joukkuekilpailuissa kesäolympialaisissa 1968 ja 1972. Miekkailun maailmanmestaruuskilpailuista Derșidan-Ene-Pascu voitti seitsemän mitalia, yhden kullan vuodelta 1969, yhden hopean vuodelta 1970 sekä viisi pronssia.
Annemarie Schimmel

Annemarie Schimmel (7. huhtikuuta 1922 – 26. tammikuuta 2003) oli saksalainen kielitieteilijä ja kääntäjä. Hän käänsi arabian-, persian-, turkin- ja urdinkielistä runoutta saksaksi. Tutkijana hän oli erityisen kiinnostunut runoilija, uskonnonfilosofi ja poliitikko Muhammad Iqbalista. Hänen tutkimuskohteensa ulottuivat kuitenkin laajemmalle, islamilaista kalligrafiaa myöten.
Schimmel oli arabian ja islamintutkimuksen professori ensin Bonnin yliopistossa, ja vuosina 1967–1992 Harvardin yliopistossa. Hän opetti myös Ankaran yliopistossa turkin kielellä viiden vuoden ajan.
Wye Allanbrook

Wye Jamison "Wendy" Allanbrook (15. maaliskuuta 1954 – 15. heinäkuuta 2010) oli yhdysvaltalainen musiikkitieteilijä. Hänet tunnetaan erityisesti kirjastaan "Rhythmic Gesture in Mozart: 'Le Nozze di Figaro' and 'Don Giovanni' " (1983), jossa hän esitti, että Mozartin ja muiden saman ajan säveltäjien musiikki on usein vähemmän abstraktia kuin oli aiemmin ajateltu. Wye Allanbrook esitti, että Mozart käytti systemaattisesti tiettyjä seuratanssien rytmisiä kuvioita kuvaamaan tiettyjä asioita, esimerkiksi menuettia kuvatessaan ylimystöä ja gigue-tanssia kuvatessaan maalais- ja talonpoikaiselämää.
Valentyna Tserbe-Nesina

Valentyna Adamivna Tserbe-Nesina (, s. 8. tammikuuta 1969 Polessja, Žytomyr, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt ampumahiihtäjä.
Kilpailu-ura.
Tserbe-Nesina aloitti ampumahiihdon vuonna 1987. Lillehammerin talviolympialaisissa 1994 hän saavutti pikakilpailussa pronssia. Sekä Lillehammerissa että Naganon talviolympialaisissa 1998 hän sijoittui Ukrainan joukkueessa 4 × 7,5 kilometrin viestissä viidenneksi. MM-kilpailuista Tserbe-Nesina voitti kaksi pronssimitalia, Rupholdingissa 1996 viestistä ja Osrbliessa 1997 joukkuekilpailusta.
Tserbe-Nesina asuu Prylukyssä Ukrainassa. Hän oli urheilu-urallaan 162 senttimetriä pitkä ja painoi 53 kilogrammaa.
Emily Quarton

Emily Beth Quarton (s. 9. elokuuta 1984 Kanada) on kanadalainen painonnostaja. Hän edusti Kanadan maajoukkuetta painonnoston maailmanmestaruuskilpailuissa 2010. Quarton painaa 58 kilogrammaa.
Muuta.
Quarton asuu nykyisin Whitehorsessa ja toimii siellä peruskoulun opettajana.
Kirchberg

Kirchberg on kymmenien paikkakuntien nimi muun muassa
* Kirchberg, kunta Tirolissa
* Kirchberg ob der Donau, kunta Pohjois-Itävallassa
*Luxemburgin kaupungin kaupunginosa
* Kirchberg, kunta Haut-Rhinissa
* Kirchberg, kaupunki Rheinland-Pfalzissa
* Kirchberg, kunta Bernin kantonissa
* Kirchberg, kunta Sankt Gallenin kantonissa.
Lillian Moller Gilbreth

Lillian Moller Gilbreth (1878 – 1972) oli yhdysvaltalainen työpsykologi, insinööri ja 12 lapsen äiti. 
Lillian Moller Gilbreth ja hänen aviomiehensä Frank Gilbreth työskentelivät yhdessä ja kehittivät monia teollisuustyötä tehostavia menetelmiä. Tehostaminen ulottui myös perhe-elämään, missä he pohtivat tehokkaampia tapoja pestä astiat, harjata hampaat ja muita vastaavia toimia. Kaksi heidän lastaan kirjoitti perheen elämästä humoristisia kirjoja, joiden pohjalta tehtiin elokuva "Tusinoittain halvemmalla".
Ylva Johansson

Ylva Julia Margareta Johansson (s. 1964 Huddinge, Ruotsi) on ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka toimi Von der Leyenin I komission sisäasioista vastaavana komissaarina vuosina 2019–2024. Hänen toimialaansa kuuluivat muun muassa uuden sisäisen turvallisuuden strategian kehittäminen sekä maahanmuutto- ja turvapaikkasopimuksen valmistelu.
Johansson toimi työmarkkinaministerinä Löfvenin I hallituksessa ja Löfvenin II hallituksessa. 
Vuosina 2004−2006 Johansson toimi sairaanhoito- ja vanhustenhoivaministerinä ja vuosina 1994−1998 kouluministerinä.
Koulutukseltaan Johansson on matematiikan ja fysiikan opettaja.
Cécile Brunschvicg

Cécile Brunschvicg, o.s. "Kahn", (19. heinäkuuta 1877 Enghien-les-Bains, Seine-et-Oise – 5. lokakuuta 1946 Neuilly-sur-Seine, Seinen departementti, Ranska) oli ranskalainen poliitikko ja feministi.
Elämäkerta.
Lapsuus ja nuoruus.
Cécile Kahn syntyi ja varttui tasavaltalaisessa ja tunnustuksellisessa juutalaisessa perheessä. Hänen isänsä Arthur Khan oli elsassilainen teollisuusmies ja palkittu Ranskan Kunnialegioonan ritarimerkillä. Cécile Kahnin perheen edustamassa yhteiskuntaluokassa ei ollut tapana lähettää tyttöjä ja naisia opiskelemaan. Kuitenkin hän onnistui salaisesti opiskelemaan perustutkinnon.
Hän tapasi tulevan aviomiehensä Léon Brunschvicgin ollessaan jäsen Ranskan Ihmisoikeusjärjestössä (Ligue des droits de l’homme) ja sittemmin hän oli myös Naisten yleistä ja yhtäläistä äänioikeutta vaativan järjestön varapuheenjohtaja. He solmivat avioliiton vuonna 1900 ja vuosien 1901 ja 1919 välillä heille syntyi neljä lasta.
Poliittinen ja yhteiskunnallinen toiminta.
Brunschvicg aloitti yhteiskunnallisen ja feministisen toimintansa vuonna 1908 osallistumalla Ranskalaisten naisten kansallisen unionin (Conseil national des femmes françaises, CNFF) toimintaan. Sen jälkeen vuonna 1909 hän osallistui myös naisten yleistä ja yhtäläistä äänioikeutta vaativan järjestön (Union française pour le suffrage des femmes, UFSF) työhön. Samana vuonna hän perusti kanttiinin, jossa työläisnaiset saattoivat nauttia lounasta. Vuonna 1920 hän liittyi Soroptimisti-klubiin.
Brunschvicg osallistui ensimmäisen maailmansodan pakolaisten asuttamiseen, ja hänestä tuli CNFF:n ”työjaoston” puheenjohtaja. Hän avusti voimakkaasti sosiaalisten keskusten perustamisessa ja vuonna 1917 sosiaaliturvan perustamisessa. Hän toimi myös viikkolehti "La Françaisen" päätoimittajana ja seurasi siten tässä tehtävässä Jane Mismeä. Hän julkaisi useita artikkeleita, jotka olivat eritoten keskustelua antifeministisen militantin Marthe Borélyn kanssa.
Poliittinen ura.
Brunschvicg liittyi 1924 Radikaalipuolueeseen, joka avasi toimintansa myös naisille.
Brunschvicg nimitettiin opetusministeriön alivaltiosihteeriksi Léon Blumin ensimmäiseen hallitukseen. Yhdessä Suzalle Lacoren ja Irène Joliot-Curien kanssa he olivat ensimmäiset ranskalaiset naiset ministereinä, vaikka naisilla ei ollut edes äänioikeutta Ranskassa ennen vuotta 1944.
Luonnollisena osana yhteiskunnallista toimintaansa Brunschvicg osallistui myös kouluruokailun kehittämiseen ja koulukanttiinien perustamiseen, ja vuonna 1937 hän julkaisi ministeriraportin "La Question de l’alimentation au ministère de l’Éducation nationale: les antin scolaires". Tyttöjen koulutus oli hänelle ensiarvoisena huolena. Léon Blumin hallitus kaatui senaatin epäluottamusäänestykseen, eikä Brunschvicgin seuraaja Camille Chautemps jatkanut hänen aloittamaansa edistyksellistä toimintaa.
Lena Hallengren

Lena Hallengren (s. 25. joulukuuta 1973 Kalmar) on ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko ja Ruotsin entinen sosiaaliministeri. Aiemmin Hallengren on toiminut lapsi-, vanhus- ja tasa-arvoministerinä sekä esiopetuksesta, nuorisosta ja aikuisopetuksesta vastaavana ministerinä ja kirkkoministerinä.
Hallengren on ollut kansanedustaja vuodesta 2006 alkaen.
Ura.
Lena Hallengren on koulutukseltaan musiikin ja yhteiskuntaopin opettaja. Valmistuttuaan hän ei kuitenkaan heti löytänyt töitä ja hänestä tuli sen sijaan kunnallispoliitikko, SSU:n pääsihteeri ja lopulta ministeri ja kansanedustaja.
Yksityiselämä.
Hallengren asuu Kalmarissa. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Huhtikuussa 2021 Hallengren kertoi, että hänellä on todettu rintasyöpä, johon hän saa hoitoa.
Matilda Ernkrans

Matilda Elisabeth Ernkrans (s. 1973 Hallsberg, Ruotsi) on ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän oli Ruotsin kehitysapuministeri Anderssonin hallituksessa vuosina 2021–2022. Sitä ennen hän toimi Löfvenin II ja III hallituksissa korkeakoulu- ja tutkimusministerinä. Ernkrans on istunut valtiopäivillä vuodesta 2002.
Ernkrans on opiskellut valtio-oppia, kansantaloustiedettä ja sosiologiaa Örebron yliopistossa.
Bo Birgerinpoika (Grip)

Bo Birgerinpoika (Grip) (1540–1569) oli ruotsalainen komentaja ja valtaneuvos sekä Vinäsin herra. Hän oli Birger Niilonpojan (Grip) poika. 
Bo Birgerinpoika oli Ruotsin armeijan upseeri Pohjoismaiden seitsenvuotisen sodan aikana. Syyskuussa 1566 hän yritti epäonnistuneesti valloittaa Halmstadin. Hänet nimitettiin Varbergin linnoituksen komentajaksi 14. tammikuuta 1567. Hän kaatui linnan piirityksen aikana vuonna 1569. 
 "Tämä artikkeli perustuu kokonaan tai osittain Nordisk familjebokin", "Bo Birgersson Gripin materiaaliin", 27. huhtikuuta 1908.
Mary Wigman

Mary Wigman (s. Karoline Sophie Marie Wiegmann; 13. marraskuuta 1886 Hannover – 18. syyskuuta 1973 Berliini) oli saksalainen tanssija ja koreografi. Häntä pidetään yhtenä modernin tanssin perustajista. Hän tutustui eurytmiaan 1911. Se sai hänet ajattelemaan tanssia elämää ilmaisevana taidemuotona. Hän kuitenkin koki, että eurytmian perustajan Émile Jaques-Dalcrozen opetuksessa tanssi oli toissijaista musiikin rinnalla. Wigmanista tuli Rudolf von Labanin oppilas ja assistentti.
Wigman kehitti omia teorioitaan liikkeestä, ja käytti usein tanssia joko täysin ilman säestystä tai vain lyömäsoitinten säestämänä. Hän esiintyi tanssijana ensimmäisen kerran 1914, mutta pääosan urastaan tanssija-koreografina hän teki ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Hänellä oli vuosien varrella tuhansia oppilaita. Wigmanin suomalaisiin oppilaisiin lukeutui muun muassa Helvi Salminen.
Pekka Supinen

Pekka (Petter) Supinen, sukunimi aik. "Korniloff" (12. heinäkuuta 1881 Sortavala – 11. helmikuuta 1947 Pori) oli suomalainen filosofian maisteri ja puutavaraliikemies.
Supisen vanhemmat olivat kauppias Mikko Supinen, aik. Mikael Korniloff ja Eva Kivinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901 Helsingin normaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1906 ja maisteriksi 1914. 
Supinen oli pankkialalla Helsingissä ja Jyväskylässä sekä toimi puutavaraliikemiehenä Sortavalassa. Supinen oli vuonna 1919 Aunuksen väliaikainen hoitokunnan jäsenenä. Hän oli isänsä perustaman Rajavahti-lehden päätoimittajana 1906–1907. Vuonna 1916 Supinen otti haltuunsa isänsä jälkeen Supisen puuliikkeen. Hän perusti 1917 yhdessä salmilaisen Feodor Kiril (Heikki) Röppäsen (1881–1926, alk. Feodor Reppijev) kanssa Aunuksen Puuliike Osakeyhtiön joka harjoitti sahaustoimintaa Suojärvellä. Supinen aikoi alun perin kaupata Itä-Karjalan metsistä hakattua puutavaraa Petroskoihin, mutta vuoden 1917 vallankumoukset Venäjällä estivät suunnitelmat. Yhtiö siirsi toimintonsa Suomen puolelle Suojärvelle, jonne rakennettiin Kaipaan saha. Yhtiö oli 1924 vararikon partaalla, ja se vaihtoi useaan otteeseen omistajaa, kunnes joutui 1927–1928 Hella Wuolijoen perustaman Osakeyhtiö Carelia Wood Co:n haltuun. Myöhemmin yhtiön omistajaksi tuli Enso-Gutzeit.
Myytyään puutavaraliikkeensä Supinen toimi Helsingissä muun muassa Uusi Suomi-lehden kauppaosaston ja Suomen Ulkomaankauppa-lehden toimittajana. Supinen asui 1930-luvulla Sortavalassa viljellen Louhelan tilaa.
Annika Strandhäll

Annika Strandhäll (s. 30. huhtikuuta 1975 Göteborg) on ruotsalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko. Strandhäll on toiminut Ruotsin ilmasto- ja ympäristöministerinä, sosiaaliministerinä ja sosiaaliturvaministerinä sekä lyhyen aikaa virkaa toimittavana kansanterveys-, sairaanhoito- ja urheiluministerinä. Hän on istunut valtiopäivillä vuodesta 2018.
Strandhäll on opiskellut Göteborgin yliopistossa työ- ja organisaatiopsykologiaa sekä organisaatio- ja johtamisteoriaa.
Aito hyvän olon kauppa

Aito hyvän olon kauppa on luontaistuotealan kauppaketju. Ketju on perustettu vuonna 1983. Aito hyvän olon kauppa toimii osuuskuntana, Luontaistuntijat Osuuskunta. Aito hyvän olon kauppa -myymälät ovat suomalaisia paikallisia pienyrityksiä. Ketjuun kuuluu yli 30 kauppaa ympäri Suomen.
vhyvän olon kaupan tuotevalikoimassa painotetaan ihmisen ja ympäristön kannalta kestäviä ja hyviä vaihtoehtoja. Tarkoitus on tarjota mahdollisimman luonnollisia tuotteita, joissa ei ole turhia täyte- ja lisäaineita.
Luontaistuntijat Osuuskunta käytti markkinoinnissa Luontaistuntija-nimeä vuoden 2018 syyskuuhun saakka; 1. syyskuuta 2018 brändi uudistettiin, jolloin kaikki Luontaistuntija-myymälät ottivat käyttöön Aito hyvän olon kauppa -nimen, sekä uuden brändin mukaisen liikkeiden ulkoasun.
Aito hyvän olon kauppa julkaisee informatiiviseen, terveysaiheiseen sisältöön keskittyvää "Aito hyvän olon" -lehteä.
Svenja Schulze

Svenja Schulze (s. 29. syyskuuta 1968 Düsseldorf) on saksalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka toimi talousyhteistyö- ja kehitysministerinä Scholzin hallituksessa vuosina 2021–2025. Tätä ennen Schulze oli ympäristö-, luonnonsuojelu- ja ydinturvallisuusministeri Merkelin IV hallituksessa 2018–2021.
Vuosina 2010−2017 Schulze oli Nordrhein-Westfalenin osavaltion innovaatio-, tiede- ja tutkimusministeri.
Svenja Schulze on opiskellut saksan kieltä ja politiikan tutkimusta Ruhrin yliopistossa Bochumissa.
Suomen alle 22-vuotiaiden naisten jääkiekkomaajoukkue

Suomen alle 22-vuotiaiden naisten jääkiekkomaajoukkue edusti Suomea jääkiekossa alle 22-vuotiaiden naisten kansainvälisissä otteluissa. Vuosina 2001–2004 joukkuetta valmensi Jussi Melkko. Kaudella 2002–2003 valmennusryhmässä olivat Hannu Saintula päävalmentajana, Melkko apuvalmentajana ja Juuso Toivola joukkueen johtajana.
Marina Aitova

Marina Alexandrovna Aitova (s. 13. syyskuuta 1982) on kazakstanilainen korkeushyppääjä. Hänen ennätyksensä on 199 cm, jonka hän hyppäsi Ateenassa heinäkuussa 2009. Tulos on voimassa oleva Aasian ennätys.
Ura.
Aitova esiintyi kansainvälisillä areenoilla ensi kerran 2003 sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuissa sekä samana kesänä ulkoratojen MM-kilpailuissa. Kummallakin kerralla hän jäi karsintoihin. Seuraavan kerran hän edusti maataan vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa, mutta tulos 185 cm ei riittänyt varsinaiseen kilpailuun.
Vuoden 2007 MM-kisoissa hän selvitti karsinnat ja sijoittui lopputuloksissa seitsemänneksi. 2008 Aitova kilpaili sisäratojen MM-kisoissa ja vuoden 2008 kesäolympialaisissa, jossa sijoitus oli kymmenes. Vuoden 2009 MM-kisoissa Aitova jäi jälleen karsintoihin. 2010 sisäratojen Aasian mestaruuskilpailuissa Aitova voitti kultaa kisaennätystä sivuavalla tuloksella 193 cm.
Suomen alle 20-vuotiaiden naisten jääkiekkomaajoukkue

Suomen alle 20-vuotiaiden naisten jääkiekkomaajoukkue edusti Suomea jääkiekossa alle 20-vuotiaiden naisten kansainvälisissä otteluissa. Vuosina 2002–2004 joukkuetta valmensi Hannu Saintula, vuosina 2004–2006 Jussi Melkko. Tämän lisäksi juokkuetta valmensi vuosina 2003–2006 Marianne Ihalainen. Vuosina 2005–2006 joukkueen managerina toimi Jussi Ahokas.
Outi Sarjakoski

Outi Sarjakoski (s. 1950) on suomalainen arkkitehti.
Työskennellessään Turun kaupungin kaavoitusosastolla 1990-luvulla Sarjakoski suunnitteli Turkuun ympäristötaideteoksia, joista tunnetuin lienee Itäisen Rantakadun ja Volter Kilven kadun risteyksessä olevan ympäristötaideteos "Network". Toinen ympäristötaideteos on Turun tuomiokirkon eteen ensimmäisenä adventtina tehtävä ulkoroihutähti.
Sarjakoski on palkittu vuoden 2001 Yhdyskuntasuunnittelun Seuran ruusulla esimerkillisestä työstä yhdyskuntasuunnittelun hyväksi.
Suomen alle 16-vuotiaiden naisten jääkiekkomaajoukkue

Suomen alle 16-vuotiaiden tyttöjen jääkiekkomaajoukkue edustaa Suomea jääkiekossa alle 16-vuotiaiden tyttöjen kansainvälisissä otteluissa. Vuonna 2023 joukkue edusti Suomea Euroopan nuorten talviolympiafestivaaleilla voittaen pronssia, kun taas vuonna 2022 Suomea festivaaleilla edusti alle 18-vuotiaiden maajoukkue. Alle 16-vuotiaiden joukkuetta kutsutaan nimellä "Leijonapennut".
Saavutuksia.
Vuonna 2017 joukkue saavutti pronssia Unkarissa Budapestissa pelatussa Euroopan Cupissa (englanniksi European Cup), kun se voitti Saksan pronssiottelussa maalein 3–0. Suomi sijoittui alkulohkossaan Tšekin joukkueen jälkeen toiseksi. Joukkuetta valmensi Antti Immonen.
Vuonna 2018 joukkue voitti Vierumäellä pelatun Euroopan Cupin, kun se voitti Tšekin loppuottelussa 6–3. Joukkue eteni loppuotteluun voitettuaan Venäjän välierässä luvuin 4–2. Suomen Nelli Laitinen palkittiin turnauksen parhaana puolustajana. Vuoden 2018 kisoissa joukkuetta valmensi Mira Kuisma. Hänen jälkeensä joukkuetta on valmentanut Arttu Sissala.
Vuonna 2019 joukkue saavutti Euroopan Cupissa hopeaa. Joukkue hävisi Tšekin Příbramissa pelatun loppuottelun Venäjälle lukemin 0–3. Turnaus pelattiin kolmatta kertaa. Joukkueen kapteenina toimi Sofianna Sundelin sekä varakapteeneina Aleksandra Nurminen ja Oona Koukkula. Siira Yrjölä valittiin koko turnauksen parhaaksi puolustajaksi.
Joukkueen nykyinen valmentaja on Juuso Nieminen.
Joukkue.
Seuraavat pelaajat edustivat Suomea vuoden 2019 Euroopan Cupissa.
James Manos, Jr.

James Manos, Jr. on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja ja tuottaja. Brooklynissa New Yorkissa syntynyt Manos on ollut käsikirjoittamassa muun muassa televisiosarjoja "Sopranos", "Dexter" ja "Shield – Lain varjolla". Hänet palkittiin Emmy-palkinnolla "Sopranos"-sarjan jaksosta "The College", jonka hän käsikirjoitti yhdessä David Chasen kanssa. 
Yksityiselämä.
Manos opiskeli teatterialaa Colgate Universityssä New Yorkissa ja ohjaajaksi Lontoossa. Hän on opiskellut myös näyttelemistä.
Manos on ortodoksikristitty.
Heidi Matinlassi

Heidi Matinlassi (s. 13. marraskuuta 1978 Rovaniemi) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän edusti Naisten SM-sarjassa pietarsaarelaista FC Unitedia ja pelasi myös Norjan ja Ruotsin pääsarjoissa. A-maajoukkueessa Matinlassi pelasi 10 ottelua vuosina 2002–2005. 
Peliuransa jälkeen Matinlassi asui Uppsalassa vuoteen 2015, jolloin hän palasi Pietarsaareen. Vuosina 2015–2017 Matinlassi työskenteli FF Jaron toiminnanjohtajana.
Helena Lehečková

Helena Lehečková (s. 6. maaliskuuta 1952 Praha) on filosofian tohtori ja Helsingin yliopiston tšekin kielen yliopistonlehtori ja dosentti. 
Lehečková on ollut Suomen Tiedeseuran ulkomainen jäsen vuodesta 2010.
Marja-Leena Luomanperä

Marja-Leena Luomanperä (s. 2. maaliskuuta 1947 Kemi) on suomalainen entinen jalkapalloilija, joka edusti jalkapallon naisten SM-sarjassa Kemin Intoa, ja pelasi 13 A-maaottelua vuosina 1973–1978. Hän pelasi myös Suomen naisten maajoukkueen kaikkien aikojen ensimmäisessa ottelussa elokuussa 1973 Ruotsia vastaan.
Hanna Laine

Hanna Laine (s. 28. marraskuuta 1978) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edusti Naisten SM-sarjassa Tampereen Ilvestä sekä pietarsaarelaista FC Unitedia. Naisten A-maajoukkueessa Laine pelasi 13 ottelua vuosina 1995–2000. Hän on myös valmentanut Ilveksen naisten joukkuetta.
Luettelo Ace Attorney -hahmoista

Tämä on luettelo "Ace Attorney" -sarjan hahmoista.
Pariisi–Roubaix 2019

Pariisi–Roubaix 2019 oli järjestyksessään 117. maantiepyöräilyn Pariisi–Roubaix-kilpailu. Se käytiin 257 kilometrin reitillä Compiègneta Roubaix'iin 14. huhtikuuta 2019. Kilpailureitillä oli 29 mukulakivisektoria. Kilpailu kuului UCI World Touriin 2019.
Philippe Gilbert voitti kilpailun kukistettuaan Roubaix'n velodromilla käydyssä loppukirissä iritiottokumppaninsa Nils Polittin, Yves Lampaert sijoittui kolmanneksi.
Tulokset.
Lähde: Pro Cycling Stats
Osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Margareta Birgersdotter (Grip)

Margareta Birgersdotter (Grip) (1538–1586) oli ruotsalainen kirjailija ja maanomistaja. 
Margareta oli vapaaherra, valtaneuvos Birger Nilssonin (Grip) ja Brita Jonchimsdotter Brahen tytär. Hän meni vuonna 1562 naimisiin Erik Månssonin (Natt och Dag) ja vuonna 1571 valtaneuvos Sten Axelsson Banérin kanssa. Hän oli Karin Göransdotterin (Gyllenstierna) käly, kun Karin oli ollut hänen ensimmäisen miehensä veljen puoliso. 
Ensimmäisen miehensä kuoleman jälkeen Margaretasta tuli poikansa Erik Eriksson Natt och Dagin huoltaja ja hän sai vastuulleen Brokindin linnan. Hänen poikansa kuoltua ruttoon kolmen vuoden iässä vuonna 1566 Margareta peri miehensä omaisuuden ainoana perillisenä. Hän jäi asumaan Brohon ja omistautui tilan hoitamiselle myös avioiduttuaan uudelleen. 
On viitteitä siitä, että Margareta Birgersdotter olisi ollut kuningatar Kaarina Maununtyttären hovimestarina vuosina 1567–1568. Tämän tiedon alkuperää ei kuitenkaan tiedetä, ja Kaarinalla oli tähän aikaan toinen hovimestari Elin Andersdotter . 
Margareta Grip tunnetaan hänen esi-isänsä Bo Jonsson Gripin talonkirjasta, hänen kopioistaan keskiaikaisista kirjeistä, jotka ovat pääasiassa kadonneet ja sukututkimuksistaan. Hänen sukututkimuksensa on ensimmäisiä ajalta, jolloin aatelisto alkoi kiinnostua sukujensa historian tallentamisesta. Vuonna 1574 hän aloitti sen omasta aloitteestaan muistona Bo Jonsson Gripille. 
Hänen kirjoituksensa talletettiin sittemmin "Margareta Gripin kirjaan" Trolleholmin arkistossa.
Kirchberg (Sankt Gallen)

Kirchberg on kunta Koillis-Sveitsissä Sankt Gallenin kantonissa. Siellä on noin 9 000 asukasta. 
Sijainti.
Kirchberg sijaitsee Thurjoen länsipuolella, noin 25 kilometriä Winterthurista itään ja noin 25 kilometriä Sankt Gallenista länteen.
Liikenne.
Valtatie 16 () Saksan Konstanzista Liechtensteiniin kulkee Kirchbergin kautta. SBB:n rautatie Wilistä Lichtensteigiin kulkee Kirchbergin Bazenheidin kautta.
Flanderin ympäriajo 2019

Flanderin ympäriajo 2019 oli järjestyksessään 103. maantiepyöräilyn miesten Flanderin ympäriajo. Se käytiin 267 kilometrin reitillä Antwerpenista Oudenaardeen 7. huhtikuuta 2019. Kilpailu kuului UCI World Touriin 2019.
Alberto Bettiol voitti kilpailun karattuaan kärkiryhmästä Oude Kwaremontin nousussa 17 kilometriä ennen maalia. Kasper Asgreen oli toinen ja Alexander Kristoff kolmas.
Samana päivänä käytiin myös 16. naisten Flanderin ympäriajo. Siinä Oudenaarde toimi sekä lähtö- että maalipaikkana, ja reitin pituus oli 159,2 kilometriä. Kilpailu kuului UCI Women's World Touriin 2019.
Marta Bastianelli voitti kilpailun kukistettuaan loppukirissä irtiottokumppaninsa Annemiek van Vleutenin ja Cecilie Uttrup Ludwigin.
Miesten kilpailun tulokset.
Lähde: Pro Cycling Stats
Miesten kilpailuun osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Naisten kilpailun tulokset.
Lähde: Pro Cycling Stats
Naisten kilpailuun osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Suzanne Lacore

Suzanne Lacore (30. toukokuuta 1875 Beyssac, Corrèze – 6. marraskuuta 1975 Millhac-d’Auberoche, Dordogne, Ranska) oli ranskalainen sosialisti ja poliitikko, ja hän oli yksi kolmesta ensimmäisestä naisesta Léon Blumin ministeriössä.
Elämäkerta.
Lapsuus ja koulutus.
Suzanne Lacore syntyi kohtuullisen hyvin toimeentulevaan perheeseen. Hänet sijoitettiin vuonna 1887 nunnien ylläpitämään sisäoppilaitokseen ja sieltä hän sai päästötodistuksensa. Sen jälkeen hän suoritti ansiokkaasti sisäänpääsykokeen Kansakouluopettajia valmistavaan normaalikouluun, josta hän kolmen vuoden opiskelujen jälkeen valmistui kansakoulunopettajaksi.
Ura.
Suzanne Lacore työskenteli kansakoulunopettajana koko uransa ajan Dordognessa eli aina vuodesta 1894 aina eläköitymiseensä saakka, joka tapahtui vuonna 1939. Hän toimi vuosina 1894–1900 Theonissa, sen jälkeen vakinaisessa virassa Fossemagnessa 1900–1903 ja sen jälkeen Ajatissa vuodesta 1903 aina vuoteen 1930 saakka. Samaan aikaan hän toimi myös poliittisesti aktiivina yhteiskunnallisena vaikuttajana.
Vuonna 1906 hän liittyi Section française de l’Intenational ouvrièren (SFIO) toimintaan ja siten hänestä tuli sosialistinen militantti. Tähän aikaan hän oli ainoan Dordognen departementin sosialistipuolueen naisjäsen. Vuodesta 1906 lähtien hän kirjoitti artikkeleita paikalisiin, alueellisiin ja kansallisiin lehtiin, eritoten hän oli aktiivinen vuosina 1906–1914. Nimimerkilla Suzon hän kirjoitti erittäin voimakkaasti kantaa ottavia artikkeleita kapitalistista järjestelmää vastaan ja sosiaalisen vallankumouksen puolesta
Merkittävä vaihe Suzanne Lacoren elämässä tapahtui 4. kesäkuuta 1936 kun hänet yhdessä kahden muun naisen, Cécile Brunschvicgin ja Irène Joliot-Curien kanssa valittiin Kansanrintaman muodostamaan Léon Blumin hallitukseen. Tällöin naisilla ei Ranskassa ollut äänioikeutta tai heillä ei ollut mahdollisuus asettautua ehdokkaaksi, tämä muutos tapahtui vasta vuonna 1944.
Marie-Louise von Franz

Marie-Louise von Franz (4. tammikuuta 1915 – 17. helmikuuta 1998) oli sveitsiläinen psykologi ja tutkija, joka selvitti tunnettujen satujen yhteyttä alitajuntaan ja kulttuuriimme. Hän työskenteli yhdessä Carl Jungin kanssa ja osallistui moniin tämän tutkimuksiin, etenkin psykologian ja alkemian yhteyttä tutkiviin.
Von Franz opiskeli Zürichin yliopistossa ja pohti, tekisikö jatko-opintonsa klassisista kielistä vai lääketieteestä. Tässä vaiheessa hän oli aloittanut oman psykoanalyysinsa ja kertoi Jungille nähneensä unen, jonka mukaan kielten opiskelu olisi tärkeämpää. Valinta osoittautui Jungille yhteistyön kannalta hyödylliseksi, koska von Franz pystyi sitten kääntämään klassisia kreikkalaisia ja latinankielisiä tekstejä. Jung ohjasi hänet tutkimaan ihmiskunnan kollektiivista ja tiedostamatonta.
Gods

Gods on Bitmap Brothersin kehittämä ja Renegade Softwaren julkaisema tasohyppelypeli. Peli on julkaistu vuonna Amigalle, Atari ST:lle ja DOS:lle, sekä seuraavana vuonna Acorn Archimedekselle, NEC PC-9801:lle, Sega Mega Drivelle ja SNESille.
Pelin teemamusiikin on säveltänyt Nation 12:n John Foxx.
Vastaanotto.
Peli on saanut CU Amiga -lehden arvostelussa arvosanaksi 93%.
F. K. Röppänen

Feodor Kirilov (Heikki) Röppänen, sukunimi alk. "Reppijev" (12. toukokuuta 1881 Manssila, Salmi – 11. toukokuuta 1926 Eiran sairaala, Helsinki) oli suomalainen puutavaraliikemies ja toimitusjohtaja.
Röppänen oli vuonna 1917 mukana perustamassa muiden sortavalaisten kauppiaiden kanssa Aunuksen Puuliike Osakeyhtiötä joka osti samana vuonna sortavalaisen Puuliike Supinen Oy:n sahan. Yhtiö osti Petroskoin lähellä toimineen sahalaitoksen mutta menetti sen Venäjän lokakuun vallankumouksen jälkeen 1918. Röppänen oli Aunuksen Puuliike Osakeyhtiön toimitusjohtajana 1917–1922 ja Puuliike Supinen Oy:n toimitusjohtajana 1917–1926. Yhtiö siirsi toimintonsa Suomen puolelle Suojärvelle, jonne rakennettiin Kaipaan saha. Yhtiö oli 1924 vararikon partaalla, ja se vaihtoi useaan otteeseen omistajaa, kunnes joutui 1927–1928 Hella Wuolijoen perustaman Osakeyhtiö Carelia Wood Co:n haltuun. Myöhemmin 1937 yhtiön omistajaksi tuli Enso-Gutzeit.
Röppänen toimi 1919 Aunuksen väliaikaisen hoitokunnan elintarvikeasiain toimiston päällikkönä ja hoitokunnan jäsenenä. 
Röppänen oli naimisissa vuodesta 1906 Maija Malvalan (1883–1945, nimi alun perin Maria Stiez) kanssa jonka isä oli toiminut Valko-Venäjällä santarmikasarmin vahtimestarina. Heillä oli ottotytär Julia (1917–1983) joka muutti myöhemmin Ruotsiin. Maria Malvala tunnettiin myös posliini- ja öljyvärimaalauksen harrastajana. Röppänen asui perheineen Sortavalssa Puistokatu 5B:ssä sijainneessa empiretyylisessä yksikerroksisessa puutalossa, Malvalan talossa jonka oli suunnitellut 1898 Oski Leander (1873–1942).
Siipirikot

Siipirikot () on Nikolai Gubenkon käsikirjoittama ja ohjaama neuvostoliittolainen draamaelokuva vuodelta 1976. Se kertoo orpolapsista 1950-luvun Neuvostoliitossa. Käsikirjoitus perustuu kirjailija Aleksei Bartnevin muistelmiin sekä ohjaaja Gubenkon omiin kokemuksiin lastenkotilapsena.
Juoni.
11-vuotias Aleksei on menettänyt molemmat vanhempansa yksivuotiaana, varttunut sen jälkeen lastenkodeissa eikä tiedä että hänellä on sisaruksia elossa. Hän ihastuu lastenkodissa opettajaansa. Kehyskertomuksessa aikuinen kirjailija muistelee lapsuuttaan.
Tuotanto.
Elokuvaa kuvattiin lastenkodeissa, ja siinä esiintyy paljon todellisia orpolapsia. Naisopettajaa esittää ohjaajan vaimo Žanna Bolotova, ja ohjaaja Gubenko, alun perin näyttelijä, on itsekin merkittävässä roolissa.
Vastaanotto.
"Siipirikot" kilpaili Kultaisesta palmusta vuoden 1977 Cannesin elokuvajuhlilla, joilta Neuvostoliitto oli pysynyt kaksi edellistä vuotta poissa ”ideologisten ja esteettisten yhteensopimattomuuksien vuoksi”. Se ei tullut kilpailuohjelmistoon Neuvostoliiton esittämänä vaan tuomariston aloitteesta. Cannesissa kriitikot sanoivat elokuvan käyttävän takaumia sekä yhdistävän traagisuutta ja huumoria erityisen taitavasti.
Neuvostoliitossa elokuvaa esitettiin 2 200 teatterikopiona joulukuusta 1977 lähtien. Suomessa se sai ensiesityksensä jo lokakuussa 1977 neuvostoelokuvan viikon avajaisohjelmana, jossa paikalla oli myös ohjaaja Gubenko.
"Helsingin Sanomien" Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla sen kuuluvan 1970-luvun rehellisimpiin, aidointa tunnetta ja älyä käyttäviin neuvostoelokuviin: ”"Siipirikoista" on pyyhitty kaikki sentimentaalisuus, sankarillisuus ja nostalgia, mutta silti elokuvan kuvat vievät mukanaan; ihmiskohtaloihin saa tavattoman läheisen kosketuksen.”
Arvo Rissanen

Arvo Rissanen (11. syyskuuta 1902 Helsinki – 15. syyskuuta 1985) oli suomalainen rakennusmestari ja teollisuusneuvos, joka oli myös uimahyppääjä ja taidemaalari. 
Henkilöhistoria.
Arvo Rissasen vanhemmat olivat isännöitsijä Manfred Rissanen ja Maria Eufrosyne Kallström ja puoliso vuodesta 1925 Anna Maria Järvinen. Rissanen valmistui rakennusmestariksi Turun teollisuuskoulusta 1922 ja opiskeli Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1916–1921. Hän toimi rakennusliike Kolmion työpäällikkönä 1925–1929, Haagan kauppalan rakennusmestarina 1930–1931, Suomen urheiluopiston rakennustöiden valvojana 1932–1934 ja sitten yrittäjänä vuoteen 1973 asti. Rissanen osallistui taidenäyttelyihin ja piti omia näyttelyitä 1942–1955. Uimahyppyjen Suomen mestari hän oli 1919, 1920, 1928, 1929 ja 1931 ja Pohjoismaiden mestari 1931. Rissasella oli useita rakennusalan ja muita luottamustehtäviä, sotilasarvoltaan hän oli pioneeriaselajin kapteeni. Teollisuusneuvoksen arvonimi myönnettiin Rissaselle 1963.
Brauniitti

Brauniitti on jalosilikaattimineraali, joka sisältää mangaania. Sen kemiallinen kaava on Mn2+Mn3+6SiO12.
Brauniittikiteet ovat yleensä hyvin muodostuneita lyhyitä ja prismapintaisia. Joskus mineraali on rakeinen tai massamainen. Brauniitilla esiintyy yleensä kaksostusta.
Brauniitilla on rauta ja kalsiumpitoinen muunnos "brauniitti II" (Ca(Mn3+,Fe3+)14SiO24), jota löydettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1967 Kalaharista Etelä-Afrikasta.
Kirsi Ala-Lipasti

Kirsi Ala-Lipasti (s. 7. tammikuuta 1991 Seinäjoki) on suomalainen pesäpalloilija. Hän on pelannut kauteen 2020 mennessä urallaan naisten Superpesiksessä 298 runkosarjaottelua, sekä useita pudotuspelejä. Hän pelasi Itä–Länsi-ottelussa vuonna 2018 ja 2022 sekä Liitto-Lehdistö -ottelussa vuosina 2016 ja 2017. Hän voitti Suomen mestaruuden Manse PP:n joukkueessa kaudella 2017, sekä hopeaa 2018 ja 2020 niin ikään Manse PP:ssä. Hänen kasvattajaseuransa on Seinäjoen Maila-Jussit.
Ala-Lipasti on edustanut Superpesiksessä seinäjokelaista PeTo-Jusseja 2007–2010 ja 2012, Ylihärmän Pesis-Junkkareita 2011, Mansen Räpsää 2013–2015 sekä Manse PP:tä kaudesta 2016.
Sakiko Ikeda

Sakiko Ikeda (, s. 8. syyskuuta 1992 Saitama) on japanilainen jalkapallomaalivahti. Ikeda edustaa seuratasolla Urawa Red Diamonds Ladiesia. Hän on pelannut Japanin nuorten maajoukkueissa muutamissa maailmanmestaruuskilpailuissa saavuttaen alle 20-vuotiaiden MM–kilpailuissa 2012 pronssia. Aikuisten maajoukkueessa hän debytoi vuonna 2017. Hän voitti Aasian-mestaruuden vuoden 2018 kilpailuissa. Huhtikuun 2021 loppuun mennessä Ikeda on pelannut maajoukkueessa 17 ottelua. MM-kilpailuissa hän oli varamaalivahtina.
Demi-Leigh Nel-Peters

Demi-Leigh Nel-Peters (s. 28. kesäkuuta 1995 Sedgefield, Länsi-Kap, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen malli. Hänet kruunattiin vuonna 2017 Miss Universumiksi sekä Miss Etelä-Afrikaksi.
Hänen vanhempansa ovat isä Bennie Peters sekä äiti Anne-Marie Steenkamp. Nel-Peters on seurustellut Tim Tebowin kanssa vuodesta 2018 lähtien.
Hän on 171 senttimetriä pitkä ja painaa 52 kilogrammaa.
Sarlotta Narjus

Sarlotta Minna-Maaria Narjus (s. 28. elokuuta 1966) on suomalainen arkkitehti. Narjus on pääarkkitehti ja toimitusjohtaja Arkkitehtitoimisto Sarc:issa. Hän on myös Glaston Oyj:n ja Wood In Culture Association johtokunnissa. Narjus on ollut mukana suunnittelemassa Helsingin uutta lastensairaalaa ja Kasarmikadun toimistotaloa.
Ayaka Yamashita

Ayaka Yamashita (, s. 29. syyskuuta 1995 Tokio) on japanilainen jalkapallomaalivahti. Yamashita edustaa seuratasolla INAC Kobe Leonessaa. Japanin maajoukkueessa hän debytoi elokuussa 2015. Hän voitti Aasian-mestaruuden vuoden 2018 kilpailuissa. Ennen MM-kilpailujen 2023 alkua Yamashita on pelannut maajoukkueessa 59 ottelua. MM-kilpailuissa 2019 ja Tokion olympialaisissa 2021 hän pelasi Japanin ykkösmaalivahtina.
Nikolai Gubenko

Nikolai Gubenko (17. elokuuta 1941 Odessa – 16. elokuuta 2020) oli venäläinen näyttelijä, teatterinjohtaja, elokuvaohjaaja ja poliitikko. Hän toimi Neuvostoliiton viimeisenä kulttuuriministerinä vuosina 1989–1991. Länsimaissa Gubenko tunnetaan parhaiten neuvostoajan elokuvistaan, kuten elokuvista "Siipirikot" (1976), "Lomalaiset" (1981) ja "Elämää, elämää" (1983). Hän kuului moskovalaisen Taganka-teatterin perustajiin ja toimi sen johtajana.
Orpokodissa varttunut Nikolai Gubenko opiskeli näyttelijäksi Neuvostoliiton valtiollisessa elokuvakoulussa (VGIK) Sergei Gerasimovin ja Tamara Makarovan ohjauksessa. Hän valmistui näyttelijäksi 1964 ja elokuvaohjaajaksi 1970. Hänen ensimmäinen pääroolinsa oli Marlen Hutsijevin elokuvassa "Olen 20-vuotias" (Mne dvadtsat let, 1965) ja myöhempiä rooleja hän teki omien ohjaustöidensä ohella muun muassa Andrei Smirnovin elokuvassa "Enkeli" (Angel, 1967) ja Gleb Panfilovin elokuvassa "Pyydän puheenvuoroa" (Prošu slova, 1976).
Gubenko ohjasi ensimmäisen pitkän näytelmäelokuvansa "Prišjol soldat s fronta" (1971) yhteistyössä Vasili Šukšinin kanssa. Hänen parhaana ohjaustyötään pidetään yleensä omakohtaista lapsuuskuvausta "Siipirikot" (1976), joka kilpaili Cannesin elokuvajuhlilla 1977. "Lomalaiset" (1981) varoitteli pikkuporvarillisten arvojen leviämisestä neuvostokansan keskuuteen. Gubenkon viimeiseksi elokuvaohjaukseksi jäi "Zapretnaja zona" (”Kielletty vyöhyke”, 1988).
Mihail Gorbatšov nimitti Gubenkon Neuvostoliiton kulttuuriministeriksi 1989, ja Gubenko on ainoa tuossa virassa ollut taiteilija. Hän erosi virasta Neuvostoliiton vallankaappausyrityksen 1991 yhteydessä, mutta palasi monien toivomuksesta virkaan.
Chika Hirao

Chika Hirao (, s. 31. joulukuuta 1996 Matsudo) on japanilainen jalkapallomaalivahti. Hirao edustaa seuratasolla Albirex Niigataa. Hän on pelannut Japanin nuorten maajoukkueissa muutamissa maailmanmestaruuskilpailuissa saavuttaen alle 20-vuotiaiden MM–kilpailuissa 2016 pronssia. Aikuisten maajoukkueessa hän debytoi elokuussa 2018 Australiaa vastaan. Hän voitti Aasian-mestaruuden vuoden 2018 kilpailuissa, mutta ei pelannut turnauksessa otteluakaan. Ennen vuoden 2023 MM-kilpailujen alkua Hirao on pelannut naisten maajoukkueessa neljä ottelua. MM-kilpailuissa 2019 hän oli varamaalivahtina.
Emi Nakajima

Emi Nakajima (, s. 27. syyskuuta 1990 Yasu) on japanilainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on keskikenttäpelaaja. Nakajima edustaa seuratasolla INAC Kobe Leonessaa. Hän pelasi Japanin nuorten maajoukkueissa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2010.Aikuisten maajoukkueessa hän debytoi toukokuussa 2011. Hän voitti Aasian-mestaruuden vuoden 2014 ja vuoden 2018 kilpailuissa. Vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä Nakajima on pelannut maajoukkueessa 74 ottelua ja tehnyt niissä 14 maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa Japanin kaikissa neljässä ottelussa.
Nana Ichise

Nana Ichise (, s. 4. elokuuta 1997 Tokushima) on japanilainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on puolustaja. Ichise edustaa seuratasolla Mynavi Vegalta Sendai Ladiesia. Hän on pelannut Japanin nuorten maajoukkueissa muutamissa maailmanmestaruuskilpailuissa saavuttaen alle 20-vuotiaiden MM–kilpailuissa 2016 pronssia. Aikuisten maajoukkueessa hän debytoi huhtikuussa 2017. Hän voitti Aasian-mestaruuden vuoden 2018 kilpailuissa. MM-kilpailujen 2019 päättyessä Ichise on pelannut maajoukkueessa 19 ottelua tekemättä niissä maaliakaan. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa kolmessa Japanin neljästä ottelusta.
Angela Visser

Angela Visser (s. 18. lokakuuta 1966 Nieuwerkerk aan den IJssel, Alankomaat) on alankomaalainen näyttelijä ja malli. Hänet kruunattiin vuonna 1988 Miss Alankomaaksi ja toukokuussa 1989 Miss Universumiksi. Elokuvassa "Tappajatomaatit ja Ranskan vallankumous" (1991) Visser näytteli Marieta, joka esiintyy elokuvan pääroolissa.
Julia Klöckner

Julia Klöckner (s. 16. joulukuuta 1972 Bad Kreuznach, Länsi-Saksa) on saksalainen kristillisdemokraattinen poliitikko. Klöckner toimii Merkelin IV hallituksessa elintarvike- ja maatalousministerinä.
Klöckner oli Saksan liittopäivien jäsen vuosina 2002−2011 ja Rheinland-Pfalzin osavaltion maapäivien jäsen
vuosina 2011−2018.
Klöckner on työskennellyt televisiotoimittajana ja viinilehti Sommelier-Magazinin päätoimittajana.
Julia Klöckner on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän on opiskellut politiikan tutkimusta, teologiaa ja kasvatustiedettä.
Isabella Bird

Isabella Bird Bishop (15. lokakuuta 1831 Boroughbridge, Yorkshire – 7. lokakuuta 1904 Edinburgh, Scotland) oli englantilainen tutkimusmatkailija, joka kirjoitti matkoistaan Pohjois-Amerikassa ja Aasiassa 1800-luvun lopulla. Lääkäri suositteli hänelle matkailua hoitona selkärankakasvaimen poiston aiheuttamiin kipuihin, masennukseen ja unettomuuteen. Isä antoi sadan punnan apurahan matkakuluihin. Isabella käytti rahat Pohjois-Amerikan matkaan, ja julkaisi sieltä siskolleen kirjoittamiensa kirjeiden perusteella teoksen "The Englishwoman in America".
Isänsä kuoleman jälkeen Bird vietti puoli vuotta Havaijilla, ja jatkoi sieltä Yhdysvaltojen länsirannikolle ja Kalliovuorille, ja sieltä Japaniin, Singaporeen ja Malesiaan. Etenkin Havaijista ja Kalliovuorista kertovat kirjat tekivät Birdistä kuuluisan. Hän palasi Britanniaan, missä sisar oli sairastunut. Isabella Bird meni naimisiin siskoaan hoitaneen lääkärin kanssa. Avioliitto oli onnellinen, mutta mies kuoli viiden vuoden kuluttua.
Miehensä kuoleman jälkeen Bird jatkoi matkustelujaan ja kävi Intiassa, Persiassa ja Turkissa sekä toisella matkallaan Japanissa ja Kiinassa. Hänestä tehtiin Royal Geographical Societyn jäsen.
Ensimmäiset teoksensa Bird kuvitti piirroskuvin, mutta myöhemmillä matkoillaan hän kuljetti mukanaan kameraa ja kehitti itse valokuvat yön pimeydessä.
Amstel Gold Race 2019

Amstel Gold Race 2019 oli järjestyksessään 54. maantiepyöräilyn miesten Amstel Gold Race -kilpailu. Se käytiin 265,7 kilometrin reitillä Maastrichtista Berg en Terblijtiin 21. huhtikuuta 2019. Kilpailu kuului UCI World Touriin 2019.
Mathieu van der Poel voitti kilpailun saavutettuaan iritiotossa olleet Jakob Fuglsangin, Julian Alaphilippen ja Michał Kwiatkowskin viimeisten satojen metrien aikana, ja kirittyään heidän ohitseen. Simon Clarke sijoittui lopulta toiseksi ja Jakob Fuglsang kolmanneksi.
Samana päivänä ajettiin myös kuudes naisten Amstel Gold Race. Myös siinä reitti kulki Maastrichtista Berg en Terblijtiin, matkan pituus oli 126,8 kilometriä. Kilpailu kuului UCI Women's World Touriin 2019.
Katarzyna Niewiadoma voitti kilpailun karattuaan 15 ajajan kärkiryhmästä Caubergin nousussa noin 1,8 kilometriä ennen maalia. Annemiek van Vleuten sijoittui toiseksi ja Marianne Vos kolmanneksi.
Miesten kilpailun tulokset.
Lähde: Pro Cycling Stats
Miesten kilpailuun osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Naisten kilpailun tulokset.
Lähde: Pro Cycling Stats
Naisten kilpailuun osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Katarina Barley

Katarina Barley (s. 1968 Köln) on saksalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko ja juristi. Hän toimii Merkelin IV hallituksessa oikeus- ja kuluttajansuojaministerinä. Vuosina 2017−2018 Barley toimi perhe-, vanhus-, nais- ja nuorisoasiainministerinä.
Barley on ollut Saksan liittopäivien jäsen vuodesta 2013. Hän työskenteli Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen pääsihteerinä vuosina 2015−2017.
Katarina Barley on opiskellut oikeustiedettä Pariisissa, Marburgissa ja Münsterissä.
Franziska Giffey

Franziska Giffey (o.s. Süllke, s. 3. toukokuuta 1978 Frankfurt) on saksalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka on Berliinin hallitseva pormestari 2021 lähtien. Giffey pyrki syyskuun 2021 vaaleissa Berliinin pormestariksi. Hän toimi Merkelin IV hallituksessa perhe-, vanhus-, nais- ja nuorisoasiainministerinä, kunnes joutui eroamaan tehtävästään väitöskirjaansa koskevien plagiointiepäilyjen vuoksi. Giffey oli Berliinin Neuköllnin hallintoalueen pormestari vuosina 2015−2018. Franziska Giffey on valmistunut valtiotieteen tohtoriksi Berliinin vapaasta yliopistosta.
Centrochelys

Centrochelys on maakilpikonnien heimoon kuuluva kilpikonnasuku. Ainoa elossa oleva laji on kannuskilpikonna ("Centrochelys sulcata"). Lisäksi tunnetaan viisi sukupuuttoon kuollutta lajia, jotka mahdollisesti kuuluvat samaan sukuun.
Lajit ja niiden ajoitus ja levinneisyys.
Vanhimmat "Centrochelys"-suvulle kuuluvat fossiilit on ajoitettu mioseenin lopulle tai plioseenin alulle. Kaikkia fossiileja ei ole määritetty millekään lajille kuuluviksi. Myös mioseenin alusta on löydetty fossiileja, mutta ne ovat liian puutteellisia suvun varmaan määrittämiseen.
Ainoa varmuudella "Centrochelys"-sukuun kuuluva laji on nykyinen kannuskilpikonna ("Centrochelys sulcata"). Viisi fossiilista lajia kuuluu todennäköisesti samaan sukuun, mutta ne ovat puutteellisesti tunnettuja tai dokumentoituja:
Näistä lajeista "“Centrochelys” marocana" ja "“Centrochelys” punica" olivat jättiläiskilpikonnia, joiden kilven pituus oli lähes kaksi metriä. Ne ovat suurimmat tunnetut Afrikassa eläneet maakilpikonnat. Afrikan suurin nykyinen maakilpikonna on kannuskilpikonna, jonka kilpi voi kasvaa 80-senttiseksi.
Nykyinen kannuskilpikonna elää Afrikassa Saharan eteläosissa, mutta sitä muistuttavia fossiileja on löydetty myös Arabian niemimaalta. Mantereen lisäksi mahdollisia "Centrochelys"-lajeja eli Atlantin valtameren saarilla: "”Centrochelys” burchardi" ja "”Centrochelys” vulcanica" elivät Kanariansaarilla, kun taas "”Centrochelys” atlantica" on löydetty Sal-saarelta Kap Verdestä. Välimeren Maltalta löydetty laji, jota on kutsuttu nimellä "Centrochelys robusta", on sittemmin siirretty "Solitudo"-sukuun.