tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Raija Siekkinen

Raija Siekkinen (oik. "Raija-Liisa Hellsten-Laine"; 11. helmikuuta 1953 Kotka – 7. helmikuuta 2004 Kotka) oli suomalainen kirjailija. Hän julkaisi novelleja ja romaaneja sekä lastenkirjoja, minkä lisäksi hän kirjoitti kaksi näytelmää, jotka eivät kuitenkaan ole saaneet näyttämötoteutustaan.
Elämä.
Raija-Liisa Hellsten syntyi Kotkassa liikkeenharjoittaja Urho Hellstenin ja tämän vaimon merkonomi Lea Hytösen toiseksi lapseksi. Hänellä oli yksi vanhempi sisar, Ritva Hellsten, joka on kirjoittanut sisarusten lapsuudesta vuonna 2014 julkaistun pienoisromaanin "Orvot". 
Siekkinen opiskeli Helsingin yliopistossa kotimaista kirjallisuutta, kansanrunoudentutkimusta ja filosofiaa valmistuen humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 1981. Tämän jälkeen hän työskenteli kirjastovirkailijana ja maakuntamuseon tutkijana. Vuodesta 1984 lähtien hän toimi vapaana kirjailijana.
Yksityiselämä.
Siekkinen oli vuosina 1973–1982 naimisissa runoilija Hannu Siekkisen kanssa. Raija Hellsten ja Hannu Siekkinen olivat tavanneet toisensa läänintaiteilija Matti Paavilaisen kirjallisuusluennoilla, joihin Raija Hellsten oli hakeutunut lukioaikanaan. He olivat vielä naimisissa, kun Raija Siekkinen julkaisi ensimmäiset teoksensa, ja tämän vuoksi hän käytti tätä nimeä myös myöhemmissä teoksissaan. 
Toisen avioliittonsa Siekkinen solmi vuonna 1988 filosofian kandidaatti Tarmo Laineen kanssa. Siekkisellä ei ollut omia lapsia. 
Raija Siekkinen sai surmansa asuntonsa tuhonneessa tulipalossa. Siekkisen viimeisiä vaiheita ovat käyttäneet aiheena teoksissaan Joel Haahtela ("Katoamispiste") ja Fredrik Lång ("Minä, Dosentti ja Jane").
Tuotanto ja tunnustukset.
Suurimman osan Siekkisen tuotannosta muodostavat novellit, joiden keskiössä on usein nainen, joka tarkkailee yksinäisestä näkökulmastaan tapahtumia ja itseään. Novellikokoelmia julkaistiin yhteensä kahdeksan, jotka on julkaistu "Novellit-"yhteisniteenä vuonna 2007. Proosaa Siekkisen tuotannossa edustaa myös kolme romaania, jotka laajuuksiensa perusteella on luokiteltavissa pienoisromaaneiksi, mikä korostaa Siekkisen tyylin tiiviyttä. 
Siekkinen julkaisi aikuisille suunnattujen proosateosten lisäksi myös neljä lastenkirjaa. Hän kirjoitti myös kirja-arvosteluita ja teki suomennoksia.
Kaksi Siekkisen esittämätöntä näytelmää, "Illuusio" ja "Seinät", löytyi keväällä 2013 Kotkan kaupunginteatterista. "Seinät"-näytelmällä hän osallistui 1989 teatterin kutsukilpailuun, jossa se lunastettiin, mutta jäi esittämättä. Sen teemana on ihmisten vieraus toisilleen, ja se ilmenee näytelmässä keski-ikäisen pariskunnan ja heidän onnettomuudessa kuolevan lapsensa ja tämän isoisän suhteissa. "Illuusio" oli teatterissa luettavana, mutta sitä ei otettu esitettäväksi.
Siekkinen sai Kirjallisuuden valtionpalkinnon vuosina 1984 ja 1992, Runeberg-palkinnon vuonna 1993 ja Eino Leinon palkinnon vuonna 1998. Hänen novellikokoelmansa "Kuinka rakkaus syntyy" oli Finlandia-palkintoehdokkaana vuonna 1991.
Moskovan metro

Moskovan metro () on maailman neljänneksi vilkkaimmin käytetty metrojärjestelmä. Se sisältää 300 asemaa ja 17 linjaa yhteensä 525,8 kilo­metrin pituisena, ja sitä käyttää arkisin ihmistä. Monet asemista tunnetaan koristeellisesta suunnittelustaan sekä sosialistisen realismin taide­teoksista.
Historia.
Metron rakentaminen aloitettiin 1930-luvulla Lazar Kaganovitšin tekemän Moskovan yleis­suunnitelman pohjalta. Ensimmäinen linja avattiin Sokolnikin ja Park Kulturyn välille 15. touko­kuuta 1935.
Asemat ja vuorovälit.
Asemien keski­väli on varsin suuri, . Lyhin väli on 510 metriä ja pisin 3,4 kilometriä. Pitkien väli­matkojen ansiosta metro­junan keski­nopeus linjoilla on 42 kilometriä tunnissa. Vuoroväli ruuhka-aikana on 90 sekuntia, muulloin päiväsaikaan ja yöllä . Tiheiden vuorovälien johdosta varsinaisia aika­tauluja ei ole saatavilla. Metro on auki kello . Linjoista 11 kulkee säteittäisesti kaupungin keskustan suunnassa, ja 20 kilometrin mittainen kehä­linja numero viisi (Koltsevaja) yhdistää säteittäis­linjat.
Matkustaminen.
Metro­lippu ostetaan ylhäältä kassalta, tai lippu­automaatista. Liput ovat luotto­kortin kokoisia pahvisia tai muovisia magneettikortteja, joita saa ostaa ja ladata eri matka­määrillä. On saatavilla myös Troika-kortti, johon voi ladata arvoa ja matkustus­aikaa. Korttia vilautetaan portilla, jolloin valo muuttuu vihreäksi ja portista voi kulkea. Jokaisella metro­asemalla porttien vieressä on valvonta­koppi. Pienet lapset ja rattaiden kanssa kulkevat käyttävät valvonta­kopin vieressä olevaa porttia. Alas metro­asemalle johtavat liukuportaat ovat heti porttien jälkeen. Rulla­portaissa kuuluu seistä oikeassa laidassa, jotta vasenta laitaa voi kiireessä kävellä. Rattaiden kanssa liikkuville ei ole hissiä, vaan he joutuvat myös käyttämään rulla­portaita. Yhdellä maksulla saa kulkea metrolla rajattomasti, niin kauan kun ollaan porttien sisä­puolella. Metro­vaunuissa istutaan selkä seinää vasten. Kaikilla metro­asemilla on hätä­tilanteita varten hätäpuhelin.
Buckinghamin π-teoreema

Buckinghamin π-teoreema on keskeinen teoreema dimensioanalyysissa. Sen avulla voidaan selvittää, kuinka monta riippumatonta dimensiotonta suuretta fysikaalisessa ongelmassa on.
Olkoon fysikaalisesti mielekkäässä yhtälössä "n" kappaletta suureita, jotka voidaan ilmaista "k" toisistaan riippumattomalla perussuureella. Buckinghamin π-teoreeman mukaan alkuperäinen ongelma voidaan ilmaista yhtäpitävästi yhtälöllä, jossa on joukko "p" = "n" − "k"  dimensiotonta alkuperäisistä muuttujista konstruoitua suuretta.
Matemaattisesti: olkoon alkuperäinen yhtälö
formula_1
missä "qi"  ovat "n" muuttujaa, jotka voidaan ilmaista "k" riippumattomalla perussuureella. Nyt alkuperäinen yhtälö voidaan kirjoittaa seuraavasti:
formula_2
missä "p" = "n" − "k" ja πi ovat dimensiottomia suureita siten, että
formula_3
missä eksponentit "mi"  ovat vakioita.
Dimensiottomien suureiden valinta ei ole kuitenkaan selvä, vaan jää tutkijan harteille. Teoreema on nimetty Edgar Buckinghamin (1867–1940) mukaan, joka käytti ensimmäisenä π-merkintää vuonna 1914. 
Esimerkki: matemaattinen heiluri.
Ongelmana on määrittää matemaattisen heilurin heilahdusaika "T". Oletetaan, että siihen vaikuttavia tekijöitä ovat heilurin varren pituus "L", massa "M" sekä painovoimakiihtyvyys Maan pinnalla "g" (yksikkö m/s2). Malli on muotoa
formula_4
Yhtälössä on kolme perussuuretta: massa, aika ja pituus. Siten ongelman kuvaamiseen riittää yksi dimensioton suure π, ja se voidaan ilmaista muodossa
formula_5
missä
formula_6
formula_7
joillakin m1…m4. Tulee siis olla formula_8, eli
Tästä voidaan ratkaista, että vain 
formula_12
formula_13
tai jokin sen potenssi täyttää vaatimukset. Siis ongelma voidaan ilmaista
formula_14
Dimensioanalyysi kertoo, että massalla ei ole vaikutusta heilurin heilahdusaikaan. Matemaattisen heilurin heilahdusaika on formula_15.
Maitohorsma

Maitohorsma eli palomaitohorsma ("Chamaenerion angustifolium", aiemmin "Chamerion angustifolium", aiemmin "Epilobium angustifolium") on yleensä noin 50–150 cm korkea kasvi. Suomessa se kasvaa kaikenlaisilla kasvupaikoilla koko maassa.
Koko ja ulkonäkö.
Maitohorsma on yleensä noin 50–150 cm korkea, mutta on tavattu myös yli 2-metrisiä yksilöitä. Suomessa sitä tavataan kaikenlaisilla kasvupaikoilla koko maassa (mm. teiden varsilla), ja se on melko yleinen lähes koko pohjoisella pallonpuoliskolla. Kukissa on 4 purppuranpunaista, harvemmin vaaleanpunaista tai valkoista, terälehteä. Kukkien halkaisija on 2–3 cm. Maitohorsma kehittää kukinnan jälkeen punaruskeat, pitkulaiset siemenkodat, jotka halkeavat kärjestään. Yhdessä kodassa on yleensä 300–400 pientä siementä, ja koko kasvin siemenmäärä on usein noin 80 000. Ruskeissa siemenissä on valkoisia karvoja, joiden avulla ne lentävät tuulessa uusille kasvupaikoille. Kasvi talvehtii maavarsien avulla.
Elinympäristö.
Maitohorsma kuuluu metsän pioneerilajeihin ja valtaa itselleen hyvin nopeasti vapaat kasvupaikat. Se leviää tehokkaasti sekä siementensä että juurakkonsa avulla. Suurenkin esiintymän yksilöt saattavat olla yhtä kloonia tehokkaan juurakkoleviämisen vuoksi. Sitä tavataan usein metsäpalon jättämillä aukeilla, minkä vuoksi sitä on tavattu kutsua tulikukaksi. Maitohorsma viihtyy sekä emäksisessä että hieman happamassa maassa.
Käyttö.
Maitohorsman lehdissä on runsaasti C-vitamiinia ja sitä käytetäänkin ruuaksi monin tavoin. Nuoria lehdettömiä versoja voi silputa salaattiin tai ne voi valmistaa ruuaksi parsan tapaan (myös maanalaiset versot). Nuoret lehdet sopivat salaatteihin. Niitä voi myös kuivata teeksi. Maitohorsman ja teepensaan lehtien sekoitusta kutsutaan venäläisen Kaprion kylän mukaan koporje-teeksi.
Nuoret lehdet sopivat käytettäväksi viherjauhoon ja leipä- ja sämpylätaikinaan. Vanhemmiten lehdistä tulee kitkeriä ja sitkeitä. Lehtien kitkeryyttä voi vähentää fermentoimalla. Kuivatuista juurista on valmistettu kahvinkorviketta. Rehuna sen on uskottu lisäävän maidontuotantoa, ja siemenkarvoja on kehrätty. Alaskassa maitohorsmasta tehdään karamelleja, siirappia ja hyytelöä, suomalaiselta sivustolta löytyvät ohjeet horsmamehun, -hyytelön, -hillon ja -hillokkeen valmistukseen. Nuorten versojen hienon aromin vuoksi maitohorsmaa on kutsuttu myös 'radanvarren ananakseksi'. Maitohorsman medestä valmistuva hunaja on kevyttä ja miedon makuista.
Maitohorsma kuuluu kauppayrtteihin.
Kulttuurissa.
Maitohorsma on Etelä-Pohjanmaan maakuntakukka.
Horsmasta on tehty useita lauluja. Tunnettuja sanoituksia ovat:
Muita nimiä: Horsma, horsmo, horsmu, hörsmä, hörsmy, forsma, palokukka, tulikukka, rumihinkukka ja rentunruusu.
Petri Pettersson

Ilkka Olavi ”Petri” Pettersson (s. 19. joulukuuta 1952) on suomalainen muusikko. Hän tuli tunnetuksi vuonna 1970 perustetun Petri &amp; Pettersson Brass -puhallinpopyhtyeen johtohahmona. Yhtyeen tunnetuin kappale on vuoden 1971 "Maalaismaisema" (alun perin Elton Johnin kappale "Country Comfort" Tumbleweed Connection -LP:ltä). Petri Pettersson sai suosiota myös The Rolling Stonesin kappaleen Angie suomenkielisellä levytyksellä.
Vuonna 1977 Pettersson levytti eri runoilijoiden teksteihin perustuneen "Nuoruus"-albumin. Taustayhtyeenä toimi Finnforest. Suomen Yleisradion musiikkitoimittajat valitsivat albumin Vuoden levyksi. Nimikappale perustui Mika Waltarin runoon, ja Pettersson pääsi esittämään sen ja pari muuta vastaavaa kappaletta Waltarin 70-vuotisjuhlille Helsingin Finlandia-talolle.
Petri Petterssonin taiteilijanimen keksi Ilkka ”Danny” Lipsanen.
Pettersson on työskennellyt myös Radio Savon toimittajana. Hän aloitti 1984 YLEn Kuopion toimituksessa musiikkitoimittajana. Työsuhde katkesi 17.11.2005 YT-neuvottelujen jälkeen, kun Yle irtisanoi useita musiikkitoimittajia.
1980-luvun alussa Pettersson osallistui Eurovision laulukilpailun Suomen karsintaan. Kappale ei menestynyt, joten Pettersson pyysi Juice Leskistä kirjoittamaan siihen uudet sanat. Vuonna 2013 kappaleesta tuli Petterssonin viidennen sooloalbumin "Ajatus elää" nimikappale.
Diskografia.
Sooloalbumit
Soolosinglet
Aiheesta muualla.
Petri Pettersson lauluntekijänä - Fono.fi
Petri &amp; Pettersson Brass

Petri &amp; Pettersson Brass on suomalainen Kuopiossa vuonna 1971 perustettu popyhtye. Sen menestyskappaleita ovat olleet muun muassa "Maalaismaisema", "Louie Louie", "Päättömällä pollella", "Sylvian äiti", "Kalifornian unet", "Twenty-Five or Six to Four" ja "Nuoruus". Yhtyeen suosituin kappale ”Maalaismaisema” (1971) on Jukka Virtasen suomennos Elton Johnin sävelmästä ”Country Comfort”.
Historia.
Yhtye aloitti aikoinaan nimellä The Burdocks (’takiaiset’) vuonna 1966, mutta soitti nimellä Heikki Pettersson Kvintetti kun tarvittiin tanssimusikkia, ja tällöin seuraan liittyi myös hanuristi. Nimi vaihtui vuonna 1969 Heikki Pettersson Sekstetiksi, kun mukaan tuli saksofonisti ja Hannu Pettersson vaihtoi kitarasta trumpettiin. Yhtye ehti vielä keikkailla nimellä Dynamites Brass vuonna 1971, kunnes elo–syyskuussa 1971 yhtye sai nykyisen ja pysyvän nimen Petri &amp; Pettersson Brass julkaistessaan kappaleen "Maalaismaisema".
Yhtye osallistui nimellä Heikki Petterson Sextet EMI:n järjestämään kilpailuun vuonna 1970 ja voitti Itä-Suomen mestaruuden. Kilpailussa haettiin neljää parasta suomalaista popyhtyettä, yhtä kustakin neljästä (pohjoinen, itä, etelä, länsi) ilmansuunnasta. Kilpailun voittajat pääsivät levyttämään samana vuonna ilmestyneelle kokoelma-LP:lle "Ilmansuunnat" Finnvoxin studioilla. Yhtye levytti kappaleet ”Peluri” (”Cincinnati Kid”) ja ”Saigoniin” nimellä Pettersson. Levyn julkaisi Parlophone.
Yhtyeen ydinjoukon muodostavat veljekset voittivat Kevään sävel -kilpailun vuonna 1985 kappaleella ”Yli merten yli vuorten”. 
Petri &amp; Pettersson Brass keikkaili ympäri Pohjoismaita. Nykyään yhtye on esiintynyt vain Suomessa.
Yhtyeen levy "Hitit" on julkaistu vuonna 2007 edesmenneen Ari Petterssonin muistoksi. Yhtye keikkailee edelleen.
Kokoonpano.
Pääjoukko, joka koostui Petterssonin veljeksistä
Muita bändin jäseniä:
Peninkulma

Peninkulma (lyhenne pnk tai pk, ) on vanha suomalainen pituusyksikkö, jolla nykyisin tarkoitetaan 10 kilometrin matkaa. Alun perin sen on arvioitu tarkoittaneen noin kuuden kilometrin matkaa, mutta sen pituus on vaihdellut alueittain.
Alkuperäinen noin kuuden kilometrin matkaa tarkoittanut peninkulma eli ns. vanha suomalainen peninkulma, oli käytössä vuoteen 1655 saakka, jolloin Suomessa siirryttiin ns. ruotsalaiseen peninkulmaan, joka oli 10 virstaa eli 10,688 kilometriä.
Vuonna 1887 Suomessa siirryttiin metrijärjestelmään, mutta nimitys peninkulma jäi edelleen käyttöön, vaikka se ei varsinaiseen metrijärjestelmään kuulunutkaan. Metrijärjestelmään siirtymisen yhteydessä peninkulma määriteltiin tasan 10 kilometriksi. Myös Ruotsi-Norjassa vahvistettiin vuonna 1889, että peninkulma oli tasan 10 kilometriä. Suomen nykyinen mittayksikköasetus ei sitä enää tunne.
Käyttö Ruotsissa.
Peninkulmaa käytetään Ruotsissa yleisesti puhekielessä. Esimerkiksi moottoriajoneuvojen polttoaineenkulutus ja kilometrimäärä ilmoitetaan lähes poikkeuksetta peninkulmina. Siten ”4 900 mil” ajetulla autolla on ajettu 49 000 km. Ruotsissa polttoaineenkulutus peninkulmaa kohden, "”milkostnad”", ja kilometrikorvaus, "”milersättning”", esiintyvät termeinä jopa lainsäädännössä. Tiomila on suunnistuskilpailu, jossa on 10 osuutta (tio-), joista jokainen noin 10 km (-mil-).
EU-direktiivi 80/181/ETY, niin sanottu ”mittayksikködirektiivi”, määrää että vuoden 2009 loppuun mennessä jäsenmaiden tulee luopua, tietyille vanhoille jäsenmaille myönnetyin poikkeuksin, SI-järjestelmään kuulumattomista kansallisista mittayksiköistä virallisissa yhteyksissä, mainonnassa, kaupankäynnissä ja niin edelleen.
Sanan etymologia.
Peninkulma liittyy koiraan. Sanan alkuosana on vanha koiran nimitys "peni". Sanan loppu vaihtelee murteittain: "kulma", "kuorma", "kuulema", "kuuluma."
On arveltu, että sana on alkuaan ollut "peninkuulema". Se on tarkoittanut matkaa, jonka päähän koiran haukunta kuuluu. Kuorma-loppuiset "peni"("n")"kuorma" ja "pelikuorma" ovat luultavasti "peninkuuleman" äänteellisiä muunnoksia. Toinen mahdollisuus on, että ne ovat alkuaan tarkoittaneet matkaa, jonka koira jaksaa levähtämättä vetää kuormaansa.
The Ronski Gang

Ronski &amp; Exotic oli vuonna 1968 Åminneforsissa perustettu suomalainen rockyhtye. Vuonna 1978 se muutti nimensä The Ronski Gangiksi. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat "Shake" (LP:ltä "Ronski &amp; Exotic"), "Oh My Boogie" (LP:ltä "Here We Come"), "Larry and Johnny" (LP:ltä "Sold Out") ja "Hippy Hippy Shake" (LP:ltä "Run Don’t Walk").
Historia.
Yhtye perustettiin vuonna 1968 nimellä The Exotic, jolloin kokoonpano oli laulaja Harry "Ronski" Sjöblom, rumpali Hans "Hate" Sjöblom, basisti Kaj "Misteri" Eklund, soolokitaristi Kaj "Kajje" Lindström, komppikitaristi Kari "Pärkkä" Pärnänen ja saksofonisti Lauri "Lapa" Männikkö. Yhtye voitti Lahdessa pidetun pop-yhtyeiden SM-kisan vuonna 1970 (yhtyeessä mukana Ronski, Misteri, Hate, Kajje ja Lapa). 1970-luvun alussa yhtye alkoi esiintyä nimellä Ronski &amp; Exotic (Ronski laulu, Misteri basso, Hate rummut ja Kajje kitara). Tällä nimellä ja kokoonpanolla yhtye levytti kolme albumia EMIlle ("Ronski &amp; Exotic" 1975, "Here We Come" 1976 ja "The Rollicking Good Times" 1977).
Vuonna 1978 kitaristin vaihtumisen myötä (kitaraan Olli Pekkola Sleepy Sleepersistä) yhtyeen nimeksi tuli The Ronski Gang. Tällä kokoonpanolla yhtye teki kolme albumia, joista yhden EMIlle ("Sold Out" 1978) ja kaksi RCA:lle ("Run Don’t Walk" 1979 ja "Night Attack" 1980). Yhtye oli uransa huipulla 1970-luvun lopulla ja oli esimerkiksi vuonna 1978 Suomen suosituin keikkayhtye. Vuonna 1981 yhtye esiintyi elokuvassa "Rokkidiggari", jossa oli mukana myös muita sen ajan huippunimiä, kuten Hurriganes, Pave’s Mistakes, Kojo ja Sleepy Sleepers. Tässä vaiheessa Pekkolan rinnalle kitaristiksi oli tullut Kimi Engström. Elokuvasta julkaistiin myös soundtrack-levy, jossa The Ronski Gangilta oli mukana kaksi kappaletta.
Yhtye lopetti toimintansa 1980-luvulla. Vuonna 1983 ilmestyi toistaiseksi viimeinen uusi albumi "Rock’n Roll" Le Baron/Bluebird-levymerkille. Levyllä kitaristeina olivat Kimi Engström ja Jakke Pätäri Olli Pekkolan siirryttyä Bad Signiin.
1990-luvun alkupuolella yhtye teki 25-vuotisjuhlakiertueen kokoonpanolla Ronski, Misteri, Hate ja Kimi. Keikoilla lisävahvistuksena oli Mikko Rintanen koskettimissa. Vuonna 2001 Warner julkaisi remasteroidun CD:n albumista "Night Attack" ja vuonna 2002 albumista "Run Don’t Walk". 2000-luvun alkupuoliskolla yhtye teki muutaman keikan vuodessa esiintyen muun muassa kolmena kesänä Rönnin lavalla Eräjärvellä yhdessä muiden 1970-luvun yhtyeiden kanssa.
2005 EMI Finland julkaisi yhtyeen koko tuotannon kattavan tupla-CD:n "Still Shakin' - The Ronski Gang Anthology", jolle on koottu parhaat kappaleet yhtyeen kaikilta seitsemältä albumilta. Lisäksi mukana on "Rokkidiggari"-elokuvan kaksi livekappaletta ja harvinaisia singleraitoja. Mukana on myös yksi uusi studiokappale ja viisi ennen julkaisematonta live-esitystä, jotka on äänitetty 2004 heinäkuussa Lohjan Rantajameissa lähes kolmen tuhannen hengen yleisön edessä. Uusina kitaristeina livebiiseissä soittavat Carl "Kiffe" Sjöblom ja Vesa Kääpä. Lisäksi yhtyeeltä julkaistiin uusi single "Someone to Call My Own".
Höyryolut

Höyryolut tai kalifornialainen höyryolut voidaan määritellä oluttyypiksi, jossa olut on valmistettu pohjahiivalla käyttämällä niitä pintahiivoille tyypillisissä korkeammissa lämpötiloissa. Käsitteellä on kaksi toisistaan poikkeavaa, mutta läheistä merkitystä:
Anchor Steam beerin lisäksi kaupallisia California common -oluita ovat mm. Southampton West Coast Steam Beer, Old Dominion Victory Amber ja Flying Dog Old Scratch Amber Lager.
Pastori Pohjalainen &amp; Defiers

The Defiers / Pastori Pohjalainen &amp; Defiers on Vilppulassa 1970-luvulla toiminut suomalainen rockyhtye.
The Defiers perustettiin Haapamäellä 1966. Perustajajäseniä ovat Keijo Koski (soolokitara), Hannu Koskela (komppikitara), Antero Stenlund (bassokitara), Atso Kyrönviita (rummut) ja Matti Somero (laulu). Nimi The Defiers periytyi Kosken ja Pertti Hannulan lyseokavereineen muodostamasta aiemmasta kokoonpanosta, joka ei keikkaillut.
Kyrönviidan siirryttyä pian erääseen tanssibändiin Defiersin rumpaliksi otettiin Jussi-Pekka Pohjalainen, myöhemmin ottanut itselleen taiteilijanimen "pastori". Antero Stenlundin lähdettyä armeijaan bassoon tarttui Hannu Koskela, ja komppikitaristiksi otettiin Eero Peltonen. Opiskelemaan lähteneen Matti Someron tilalle laulusolistiksi tuli Tampereen Popteatterissa esiintynyt Pekka Pajula, joka laulaa myös yhtyeen albumilla.
1970-luvun taitteessa yhtyeessä oli jäsenenä amerikkalainen Mike Varness, joka tuli Ruotsin kautta Suomeen. Varness, oikealta nimeltään John Michael, muutti vuonna 1980 Alaskan Juneau’hin ja esiintyy siellä nimellä Juneau John. Yhtyeen laulusolistina toimi 1970-luvun alkuvuosina hetken aikaa myös Raija Alenius.
Yhtye keikkaili ahkerasti läpi 1970-luvun tehden noin 1 200 esiintymistä 1970–1980. Defiersin esiintymiset olivat rajuja ja huumorin sävyttämiä.
The Defiers teki vuonna 1971 helmikuussa, yhteisen kahden viikon Suomen-kiertueen englantilaisen The Renegades -yhtyeen kanssa. Muita englantilaisyhtyeitä, joiden kanssa Defiers esiintyi olivat Gravy Train, Hector ja The Third World War. Defiers myös säesti monia sen ajan suomalaissolisteja kuten Danny, Markku Aro, Lea Laven, Taiska, Arto Sotavalta, Seppo Hanski ja Anita Hirvonen.
The Defiers on esiintynyt satunnaisesti myös 2000-luvulla.
TsSKA Sofia

PFK TsSKA on Bulgarian pääkaupungissa Sofiassa kotipaikkaansa pitävä Bulgarian armeijan keskusurheiluseuran jalkapallojoukkue.
Seura on perustettu 5. toukokuuta 1948 nimellä "Septemvri pri TsDV" (Септември при ЦДВ). Historiansa aikana se on tunnettu myös nimillä "Narodna Voiska" (Народна Войска), "TsDNV" (ЦДНВ), "TsDNA"(ЦДНА), "TsSKA Tšerveno zname" (ЦСКА Червено знаме), "TsSKA Septemvrijsko zname" (ЦСКА Септемврийско знаме) ja "TsFKA Sredets" (ЦФКА Средец). Nykyinen nimi vakiintui käyttöön vuonna 1962.
TsSKA on voittanut Bulgarian mestaruuden ennätykselliset 31 kertaa, ja Bulgarian Cupin 13 kertaa. Se on myös kansainvälisesti menestynein bulgarialaisjoukkue.
Aleksandre Qazbegi

Aleksandre Qazbegi (; s. 1848, Stepantsminda, k. 1893) oli georgialainen kirjailija. Hän keskittyi tuotannossaan maan vuoristolaisten elämän kuvaukseen. Hän käänsi myös eurooppalaista kirjallisuutta georgiaksi. 
Qazbegi syntyi Pohjois-Georgian vuoristoalueella historialliseen Khevin maakuntaan ja monet hänen teoksensa käsittelivätkin maan vuoristolaisten elämää, tapoja ja heidän kokemaansa sortoa. Qazbegi julkaisi ensimmäiset teoksensa muutettuaan synnyinseudultaan Tbilisiin vuonna 1879. Hän aloitti tällöin myös työskentelyn "Droeba"-sanomalehdelle. Hänen vuonna 1881 julkaistu romaaninsa "Elgudža" aiheutti skandaalin ja kiellettiin, sillä se kuvasi vuoristolaisia ja heidän tsaarinvallan vastaista kamppailuaan positiivisesti. Se saavutti kuitenkin suuren suosion. "Elgudžaa" seurasivat muun muassa teokset "Eliso" (1882), "Mamismkvleli" (1882), "Tsiko" (1883) ja "Khevisberi Gotša" (1884).
Qazbegin synnyinkaupungissa Stepantsmindassa on hänen kotimuseonsa ja hänelle omistettu monumentti.
Karma (yhtye)

Karma oli vuonna 1972 Lemon-yhtyeen seuraajaksi perustettu suomalainen country-rock-iskelmäyhtye. Sen kokoonpano vaihteli vuosien aikana suuresti, siihen kuuluivat muun muassa First-yhtyeen Leif Kiviharju, 1960-luvun alun lapsitähtenä tunnetuksi tullut Vesa Enne sekä Timo Tervo. 
Karman tunnetuin kappale on "Hyvää huomenta Suomi" (1976, alun perin Steve Goodmanin "City of New Orleans"). Muita tunnettuja kappaleita ovat Sweet-käännökset "Wig-Wam Bam" ja "Katujen uhka" (alun perin "Blockbuster").
Diskografia.
Grigol Robakidze

Grigol Robakidze (, 28. lokakuuta 1882 Sviri – 19. marraskuuta 1962 Geneve) oli georgialainen kirjailija, promoottori ja julkisuuden henkilö, joka tunnettiin erityisesti eksoottisesta proosastaan ja neuvostovastaisesta toiminnastaan emigranttina.
Robakidze syntyi 28. lokakuuta 1882 Svirin kylässä Imeretin provinssissa Georgian länsiosassa, joka kuului tuolloin Venäjän keisarikunnan Kutaisin kuvernementtiin. Valmistuttuaan Kutaisin lukiosta hän opiskeli Tarton yliopistossa Virossa ja Leipzigin yliopistossa Saksassa. Robakidze palasi Saksasta vuonna 1908 ja nousi vähitellen nuorten georgialaisen symbolistien johtohahmoksi. Vuonna 1915 hän perusti Siniset sarvet -ryhmän, uuden symbolistikirjailijoiden ja -runoilijoiden seuran, jota hän johti ja jolla oli myöhemmin tärkeä rooli erityisesti seuraavan kahden vuosikymmenen kulttuurielämässä. Häneen vaikutti huomattavasti Friedrich Nietzschen tuotanto. Vuonna 1917 hän osallistui Georgian kirjailijaliiton perustamiseen. Koska hän oli mukana Georgian vapautusliikkeessä, hänelle annettiin Georgian itsenäistymisen jälkeen vuonna 1919 diplomaatin virka ja hän osallistui Pariisin rauhankonferenssiin Georgian demokraattisen tasavallan delegaation sihteerinä.
Sen jälkeen kun Neuvosto-Venäjän armeija oli vallannut Georgian vuonna 1921, hän pysyi maassa, vaikka hänet tunnettiin neuvostovastaisuudestaan. Johtava georgialainen teatteriohjaaja Sandro Akhmeteli ohjasi hänen kuuluisan "Lamara"-näytelmänsä vuonna 1930, ja esitys voitti palkinnon Moskovan draamaolympialaisissa samana vuonna. Näytelmän menestys oli niin suurta että senkin jälkeen, kun Robakidze oli loikannut Saksaan vielä saman vuoden aikana, näytelmän esittämistä jatkettiin neuvostoteatterin saavutusten todistamiseksi. Näytelmäkirjailijan nimi kuitenkin poistettiin ilmoituksista. Robakidzen loikkaus yhdessä Vladimir Majakovskin itsemurhan kanssa vaiensi muut runoilijat pitkäksi aikaa. Emigranttina Robakidzen elämä oli suhteellisen onnetonta.
Toisen maailmansodan aikana Robakidze osallistui oikeistolaisten, isänmaallisten maanpakolaisjärjestöjen kuten Georgian itsenäisyyden komitean (vuonna 1941), Georgian traditionalistien unionin ja Tetri Giorgin toimintaan. Sodan jälkeen Robakidzen useiden Benito Mussolinia ja Adolf Hitlerä käsittelevien teosten uskottiin suosivan kansallissosialismia. Robakidze itse kiisti väitteen, muttei kyennyt enää nousemaan kuuluisaksi lännessä, kun taas Neuvostoliitossa kaikki hänen teoksensa tuhottiin eikä hänen nimeäkään mainittu juuri lainkaan, muutoin kuin ehkä ideologisena syntipukkina. 
Hän kuoli murtuneena miehenä Genevessä 19. marraskuuta vuonna 1962. Hänet haudattiin myöhemmin uudelleen Leuville-sur-Orgen hautausmaalle Ranskassa. Se toimii myös useiden muiden georgialaisten emigranttien hautapaikkana.
Lohkovaalitapa

Lohkovaalitapa on vaalitapa, jossa äänestäjät valitsevat valmiista kokonaisista ehdokaslistoista, jotka kukin puolue on laatinut etukäteen. Jokaisella äänestäjällä on yksi ääni, jonka hän antaa jollekin ehdokaslistalle. Eniten ääniä saanut lohko valitaan kokonaisuudessaan täyttämään kaikki paikat.
Lohkovaalitavan eduksi nähdään toimivien ja ammattitaidoiltaan kyvykkäiden johtokuntien sekä ryhmien muodostusmahdollisuus, joilla on henkilökemian yms. vuoksi keskenään laajat yhteistyömahdollisuudet, kun ehdokkaiden arviointiprosessi on siirtynyt vaalitilanteesta ehdokaslistan muodostamiseen. Näin helpommin saavutetaan tilanne, missä johtokuntien ja hallitusten jäsenet ovat edustamassa kykyjään ja osaamistaan eivätkä ole sidosryhmiensä tahdon eikä omaisuuden edustajia. Lohkovaalitapaa käytetään maailmalla paljon pankki- ja vakuutusalan johtokuntien valintatapana, mutta se on myös kansainvälisesti vihreän liikkeen ja vaihtoehtoliikkeiden ryhmittymissä laajasti käytössä.
Kannisto (Kerava)

Kannisto on asuinalue Savion kaupunginosassa Keravan keskustan eteläpuolella. Pohjoisessa se rajoittuu Keravantiehen ja Sompioon, idässä päärataan ja Alikeravaan, etelässä Savioon ja lännessä Tuusulaan. 
Kannisto koostuu pääosin rakennetusta pientaloalueista lukuun ottamatta Kannistonkadun pohjoispuolella olevaa kerrostaloista koostuvaa aluetta. Kanniston halki Saviontieltä Marttilankadulle Saviolle kulkee paikallinen kokoojakatu Kannistonkatu, jota pitkin kulkee Helsingin seudun liikenteen linja-autoja.
Ympäristö on vehreää ja alueella on runsaasti jalankulun ja pyöräilyn väyliä, kuten Saviontaival joka toimii pohjoisen ja eteläläisen Keravan jalankulun ja pyöräilyn pääreittinä. Saviontaipaleelle on suunniteltu myös yksisuuntaisia pyöräkaistoja. Saviontaipaleen varrella sijaitsee myös Kannistonpuisto jossa on hiekkakenttä, koripallokenttä sekä aidattu leikkipuisto. 
Palvelut.
Kanniston palvelut koostuvat ympäri vuorokauden palvelevasta Alepa-myymälästä. 
Alueella sijaitsee Keravan ainoa ruotsinkielinen alakoulu ja kaksi päiväkotia. 
Kannistonkadulla sijaitsee huoltoasema johon sisältyy myymälä, kahvio, ravintola sekä Veikkauspiste.
Katie Melua

Ketevan ”Katie” Melua (; s. 16. syyskuuta 1984 Kutaisi, Georgian SNT, Neuvostoliitto) on georgialaissyntyinen, nykyään brittiläinen laulaja ja muusikko. Hänen ensimmäinen albuminsa "Call Off the Search" julkaistiin vuonna 2003 ja se nousi Britanniassa listakärkeen. Sitä seurasivat albumi "Piece by Piece" syyskuussa 2005 ja "Pictures" lokakuussa 2007.
Ketevan Melua syntyi Georgiassa vuonna 1984 ja vietti lapsuutensa Tbilisissä. Hänen perheensä muutti Belfastiin, josta hänen sydänkirurgi-isänsä oli saanut työpaikan, kun hän oli kahdeksanvuotias. Myöhemmin perhe siirtyi Lontooseen, jossa Melua aloitti opiskelut BRIT Schoolissa. Siellä hän tapasi tuottaja ja säveltäjä Mike Battin, jonka pienellä levymerkillä Dramatico hän julkaisi ensimmäisen albuminsa 19-vuotiaana. Albumi nousi listakärkeen sen jälkeen, kun Melua esiintyi televisio-ohjelmassa The Royal Variety Show. Hän sai Britannian kansalaisuuden vuonna 2005.
Diskografia.
Singlet.
"Call Off the Search":
"Piece by Piece":
"The House":
Kontra

Kontra oli 1970-luvun lopulla toiminut suomalainen rock-yhtye, jonka johtohahmona ja laulusolistina oli Mauri ”Moog” Konttinen. Provosoivasta lavaesiintymisestään tunnetun yhtyeen ensimmäinen single oli versio alun perin Mari Laurilan lastenlaulusta ”Aja hiljaa isi”. Yhtyeen tunnetuin kappale on vuonna 1978 julkaistu ”Jerry Cotton” (alun perin The Kinksin ”Jack the Idiot Dunce”). 2000-luvulla Kontra on esiintynyt satunnaisesti myös nimellä "Trakon".
Kontraa edelsi Virtanen-yhtyeestä muotoutunut 'Kontravirtanen', joka julkaisi samannimisen EP:n vuonna 1977.
Kokoonpano.
Yhtyeen 1970-luvun kokoonpanoon kuuluivat:
Vuonna 2005 Kontra on esiintynyt kokoonpanossa:
Kääpälä

Kääpälä on kylä Kouvolan Valkealassa, Kymenlaaksossa. Kääpälän alueeseen kuuluu myös sen sisarkylä Lipiälä. Kylä sijaitsee entisen Valkealan kunnan ja nykyisen Kouvolan kaupungin pohjoisosassa, lähellä Vekaranjärveä. Kääpälä kuuluu Vekaranjärven kaupunginosaan ja tilastoalueeseen. 
Kylässä on ravintola, baari ja edesmenneen taiteilija Ensio Tuppuraisen pihanäyttely. Kylässä oli alakoulu ja päiväkoti. Kylän pohjoispuolella sijaitsee Suomen suurimpiin lukeutuva Vekaranjärven varuskunta, jossa toimii joukko-osastona Karjalan Prikaati. 
Varuskunnan itäpuolella sijaitsee Vekaranjärvi-niminen järvi. Repoveden kansallispuisto on kylän läheisyydessä.
Kääpälän nimi lienee johdettavissa henkilönimeen Kääpä. Asutusta alueella on ollut ainakin 1500-luvulta asti.
Helmi

Helmi on helmisimpukoiden ja eräiden suurikokoisten kotiloiden synnyttämä helmiäispallo. Helmet ovat hyvin suosittuja koruissa. Nykyisin suurin osa saatavilla olevista helmistä on "viljeltyjä helmiä".
Helmi syntyy, kun eliön kuoren ja vaipan väliin joutuu vieras hiukkanen, joka häiritsee eliön toimintaa ja jota se alkaa kapseloida vuoroittaisilla aragoniitista tai kalsiitista ja sarveisaineesta koostuvilla kerroksilla. Lopulta tuloksena syntyy pallon tai epäsäännöllisen muotoinen irtohelmi, mikäli se on saanut kehittyä irrallaan kuoresta, tai puolipallon muotoinen kuorikko- eli blisterihelmi, joka on kasvanut kuoreen kiinni. Tietyt makeanveden simpukat tuottavat hyvin epäsäännöllisen muotoisia "barokkihelmiä". Luonnossa helmen kehittyminen herneen kokoiseksi voi viedä noin 50 vuotta, ja irrallisen helmen syntyminen on harvinainen tapahtuma.
Vuoroittaiset ohuet mineraali- ja sarveisainekerrokset aiheuttavat valon taittumisen eri tavoin helmen kerroksissa, mikä synnyttää helmelle sille tyypillisen silkkisen kiillon. Joskus päällekkäiset kerrokset ovat kasvaneet limittäin, ja helmen pinnalla saattaa näkyä valon hajoamisesta johtuvaa sateenkaarenväristä hohtoa. Helmien väri vaihtelee tavallisesti valkoisesta kermanväriseen ja vaaleanpunaiseen, mutta myös hopeanvärisiä, sinisiä ja lähes mustia helmiä tavataan.
Helmien viljely.
Ennen 1900-luvun alkua kaikki helmet saatiin helmenkalastajien sukeltaessa hakemaan meren ja jokien pohjasta simpukoita, jotka tarkistettiin yksitellen. Japanilainen Kokichi Mikimoto kehitti ensimmäisenä helmien viljelytekniikan ja patentoi sen vuonna 1896. Siinä helmisimpukan sisään asetetaan toisen simpukan kuoren helmiäisestä muotoiltu kiillotettu pieni pallo, jonka ympärille simpukka alkaa pian kasvattaa mineraalikerroksia. Helmen kehittyminen vie vain kolmesta kuuteen vuotta. Mikäli simpukka selviää helmen poistosta hengissä, siihen istutetaan seuraava helmen alkio.
Alkuperäiset japanilaiset viljellyt helmet, niin sanotut Akoya-helmet, viljellään pienikokoisissa simpukoissa ja ylittävät harvoin halkaisijaltaan kymmentä millimetriä. Viime vuosikymmeninä on alettu viljellä helmiä myös eteläisen Tyynenmeren ja Intian valtameren suurikokoisissa simpukoissa, joista "Pinctada maxima" kasvaa suunnilleen ruokalautasen kokoiseksi. Etelämeren helmet saavuttavat jopa 14 millimetrin koon ja ovat väriltään hopeanhohtoisia. Niitä viljellään lähinnä Australiassa ja Tahitilla. Myös Kiinan helmiviljely on maailmanlaajuisesti yhä merkittävämpää.
"Pääartikkeli: Musta helmi"
Musta helmi.
Tahitin helmi eli Musta helmi () on erityinen laji, joita syntyy Ranskan Polynesian viiden saariryhmän laguunien vesissä. Jo ennen kuin eurooppalaiset löysivät Tahitin ja sen saaret, oli musta helmi, tahitilaisittain Poe Rava, ansainnut mainetta ja arvostusta Euroopassa harvinaisuutensa vuoksi. Tahitin helmet tunnettiin "Kuningattarien helminä" ja "Helmien kuningattarina".
Tammisaaren saariston kansallispuisto

Tammisaaren saariston kansallispuisto () sijaitsee Tammisaaren ulkosaaristossa Raaseporissa läntisellä Uudellamaalla. Kansallispuisto on perustettu vuonna 1989, ja sen pinta-ala on 55 km². Kansallispuiston lähtökohtana oli vuonna 1956 perustettu Jussarön luonnonpuisto. Puistoa hallinnoi ja hoitaa Metsähallitus, kuten muitakin Suomen kansallispuistoja.
Maantiede.
Suurin osa puiston pinta-alasta muodostuu lähellä avomerta sijaitsevista kallioluodoista ja niitä ympäröivistä vesialueista. Noin 85 prosenttia puiston pinta-alasta on merta. Suurimat puistoon kuuluvat saaret ovat Älgö ja Jussarö. Useilla kansallispuistoon kuuluvilla saarilla maihinnousu ja liikkuminen on kielletty 1.4.–31.7. välisenä aikana pesimälinnuston ja kasvillisuuden turvaamiseksi. Lisäksi joillain saarilla maihinnousu ja liikkuminen on kielletty ympäri vuoden.
Sisäsaariston luontoa löytyy ennen kaikkea Älgön (ennen Elgö) saarelta ja arkikielellä sanotaankin usein "Älgön kansallispuisto". Entinen kalastajatila Rödjan Älgön etelärannalla toimii luontotupana. Rödjan on myös suosittu etappisatama veneturisteille matkalla esimerkiksi Helsingistä Tukholmaan. Myös Skedön luoteispäästä löytyy kansallispuistoon kuuluvalla alueella sijaitseva retkisatama. Rödjan ja Elgö on mainittu tanskalaisessa purjehdusoppaassa jo 1240-luvulla.
Retkeilyreitit.
Kansallispuistossa on kolme merkittyä retkeilyreittiä. Älgön saarella on kahden kilometrin pituinen luontopolku, joka alkaa Rödjanin kalastajatilalta. Modermaganin saarella on 1,5 kilometriä pitkä luontopolku ja Jussarön saarella 4,7 kilometriä pitkä luontopolku.
Kävijämäärät.
Vuonna 2021 puistossa kirjattiin 59 400 kävijää. Samana vuonna tehdyn kävijätutkimuksen mukaan suosituimmat vierailukohteet olivat Jussarö, Rödjan, Modermagan ja Fladalandet. Tutkimukseen osallistuneista 76 prosenttia yöpyi kansallispuistossa ja 24 prosenttia oli päiväkävijöitä. Osallistuneista 69 prosenttia oli käynyt puistossa aikaisemmin. Vuonna 2024 kävijöitä oli 53 600.
Aka Mortšiladze

Aka Mortšiladze (, oik. "Giorgi Akhvlediani", s. 1966, Tbilisi) on georgialainen kirjailija. Mortšiladze työskentelee Lontoossa.
Mortšiladze opiskeli historiaa Tbilisin valtionyliopistossa. Hän on kirjoittanut 20 romaania ja kaksi novellikokoelmaa ja toiminut vuosina 2005–2006 myös kirjallisuusohjelman juontajana Georgian televisiossa. Hänen teostensa pohjalta on ohjattu useita elokuvia.
Davit Turašvili

Davit Turašvili (; s. 1966, Tbilisi) on georgialainen kirjailija.
Turašvili opiskeli Tbilisissä, Madridissa ja Lontoossa. Hänen teoksiaan on julkaistu vuodesta 1991 lähtien ja niitä on käännetty useille kielille. Hän on myös kääntänyt kirjallisuutta georgiaksi.
Turašvili oli 1980-luvun lopulla yksi Davit Garedžan luostarilla käytyjen opiskelijamielenosoitusten johtajista.
F. Murray Abraham

Fahrid Murray Abraham (s. 24. lokakuuta 1939 Pittsburgh, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolityönsä on Antonio Salierina elokuvassa "Amadeus", josta hänet palkittiin parhaan miespääosan Oscarilla.
Muita menestyselokuvia, joissa Abraham on näytellyt, ovat muun muassa "Scarface – arpinaama", "Ruusun nimi" ja "Last Action Hero".
Varhaisvuodet.
F. Murray Abraham syntyi Pittsburghissa Pennsylvaniassa Josephine ja Fahrid Abrahamin perheeseen. Hänen isänsä oli assyrialainen kristitty, joka muutti Yhdysvaltoihin Syyriasta 1920-luvulla nälänhädän takia. Abrahamin isoisä oli Antiokian syyrialais-ortodoksisen kirkon kanttori. Abrahamin äiti oli amerikanitalialainen. 
Vaikka Abraham syntyi itärannikolla, hän eli lähes koko lapsuutensa etelässä El Pasossa Texasissa lähellä Meksikon rajaa. Hän opiskeli Texasin yliopistossa Austinissa. Näyttelijä Uta Hagen oli Abrahamin opettajana New Yorkissa. Abraham aloitti uransa teatterinäyttelijänä Los Angelesissa. Hänen ensimmäinen roolinsa oli Ray Bradburyn näytelmässä "The Wonderful Ice Cream Suit".
Näyttelijänura.
Abrahamin ensimmäinen elokuvarooli oli Anthony Harveyn ohjaamassa elokuvassa "Ollaanpa jättiläisiä" ("They Might Be Giants") vuonna 1971. Murray sai parhaan miesnäyttelijän Oscarin roolistaan Antonio Salierina Miloš Formanin ohjaamassa "Amadeus"-elokuvassa. "Amadeuksen" jälkeen hän näytteli muun muassa Shakespearen näytelmissä "Othello" ja "Rikhard III" sekä Samuel Beckettin ja Gilbert ja Sullivanin näytelmissä. 
Abraham on ollut naimisissa Kate Hannanin kanssa vuodesta 1962. Teatteriuransa jälkeen hän on opettanut Brooklynin teatterikoulussa.
Tom Hulce

Thomas Edward ”Tom” Hulce (s. 6. joulukuuta 1953 Whitewater, Wisconsin) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Hulce varttui nelilapsisessa katolisessa perheessä Michiganissa. Hän aloitti näyttelijänuransa teatterissa ja teki ensiesiintymisensä Broadwaylla vuonna 1975.
Hulcen tunnetuin elokuvaroolityö on säveltäjä Wolfgang Amadeus Mozartina elokuvassa "Amadeus" (1984), josta hän sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta miespääosasta. Hänen muita elokuviaan ovat esimerkiksi "Delta-jengi" (1978), "Nicky ja Gino" (1988), "Perhe on paras" (1989) ja "Mary Shelleyn Frankenstein" (1994).
Hulce lopetti näyttelemisen 1990-luvun puolivälissä keskittyäkseen ohjaamiseen ja tuottamiseen teatterissa.
Series 60

Series 60 (lyh. S60) oli matkapuhelinten käyttöliittymä ja sovellusalusta. Sen on kehittänyt Nokia, joka lisensoi sitä myös muille matkapuhelinvalmistajille. S60 on rakennettu Symbian -käyttöjärjestelmän päälle.
S60:n nimi oli ennen Nokian yleisen käyttöliittymäkäytännön mukaisesti Series 60, mutta marraskuussa 2005 virallinen nimi lyhennettiin muotoon S60. Myös uusi logo julkistettiin samalla.
Vuoden 2008 lopulla Symbian oli älypuhelinten suosituin käyttöjärjestelmä 47 prosentin markkinaosuudella.
Versiot.
S60:stä on monia eri versioita. Uusin versio on 5th Edition, jossa on tuki kosketusnäytöille ja suuremmille näyttötarkkuuksille.
S60 2nd Edition
S60 2nd Edition julkistettiin vuonna 2003 ja oli ensimmäistä kertaa käytössä Nokia 6600 -puhelimessa. Myöhemmin ominaisuuksia lisättiin kolmella Feature Pack -paketilla: Feature Pack 1 toi paremman verkkoselaimen ja tuen EDGE-verkoille, Feature Pack 2 tuen WCDMA-verkoille ja Feature Pack 3 tuen suuremmille näytön resoluutioille.
S60 3rd Edition
S60 3rd Editionin uudistuksiin kuuluvat parannettu turvallisuus ja muokattavuus. Lisäksi panostusta on suunnattu multimediaominaisuuksiin (uusi musiikkisoitin ja helpommat yhteydet tietokoneeseen) ja yrityskäytössä tarvittaviin asioihin (parannettu kalenteri, sähköposti ja tietojen synkronointi). 
3rd Edition rikkoo täysin binääriyhteensopivuuden edellisten versioiden kanssa. Binääriyhteensopivuus on rikottu uuden turvallisuusjärjestelmän takia, joka vaatii kaikkien sovellusten olevan allekirjoitettuja. Allekirjoituksen tasosta riippuen sovellus saa erilaisia kykyjä (engl. capabilities), joiden avulla se voi käyttää käyttöjärjestelmän eri toimintoja. Osan kyvyistä saa kehittäjä allekirjoittamalla sovelluksen itse, mutta monimutkaisempiin toimintoihin tarvitaan ns. Symbian Signed -ohjelman läpikäynti. Pieni osa kyvyistä on rajattu vain operaattorin tai valmistajan allekirjoitusten saataville.
Feature Pack 1 tuo uusia ominaisuuksia kuten langattomien ohjelmistopäivitysten tuen sekä tuen standardille pikayhteystoiminnolle. Lisäksi verkkoselainta on jälleen parannettu, käyttöliittymän muokattavuutta lisätty ja toimivuutta ripeytetty.
Feature Pack 2 lisää mm. Web Run-Time (WRT)-widgetit eli xml/html/js -pohjaiset applikaatiot.
S60-versiot ja -laitteet.
Taulukossa on listattu kunkin S60-versiota käyttävät puhelinlaitteet sekä S60:n alla oleva Symbian-versio, jolle S60-versio perustuu.
E,Z-isomeria

"E","Z"-isomeria tai -nimeämistapa on orgaanisessa kemiassa geometrisen isomerian muoto, jota käytetään kaksoissidoksia sisältävistä orgaanisista yhdisteistä (alkeeneista) silloin, kun yhdisteen rakenteen kuvaamiseen ei voida käyttää "cis"-"trans"–nimeämistapaa. "E","Z"-isomeriaa esiintyy alkeeneilla silloin, kun kaksoissidoksen hiiliin on liittynyt kolme tai neljä erilaista atomia tai atomiryhmää (jotka eivät ole vetyatomeja). Tällöin käytetään "E","Z"-nimeämistapaa, joka määräytyy Cahn–Ingold–Prelog-prioriteettisääntöjen avulla eli kaksoissidokseen kiinnittyvien atomien tai substituenttien prioriteettijärjestyksen perusteella. Atomien prioriteettijärjestys määräytyy atomipainojen (järjestysluvun eli atomiluvun) mukaan. Jos painavimmat atomit (substituentit) ovat samalla puolella kaksoissidosta, on kysymyksessä "Z"-konfiguraatio ( ’yhdessä’), eri puolilla taas "E"-konfiguraatio ( ’vastakkain’).
"E" ja "Z" eivät ole synonyymejä nimityksien "cis" ja "trans" kanssa. Jos renkaassa on kaksoissidos, sitä sanotaan tavallisesti "cis"-sidokseksi (yhdellä puolella), mutta jos sidoksessa on kiinni rengasta raskaampi substituentti, kyseessä onkin "E"-sidos (vastakkain).
Ganges

Ganges (, , , , Intiassa ) on suuri joki, jonka pääuoma virtaa Intiassa ja Bangladeshissa, sivujoet myös Kiinassa ja Nepalissa. Se on 2 510 kilometriä pitkä. Joki saa alkunsa Himalajalta, Gangotrijäätikön sulamisvesistä. Alakanandajoen yhdyttyä siihen se virtaa Pohjois-Intian tasangoille. Bangladeshissa Ganges ja Brahmaputra yhdistyvät muodostaen yhden maailman suurimmista suistoalueista ennen laskemistaan Bengalinlahteen.
Indus- ja Gangesjoen alue on hedelmällistä Indo-Gangesin tasankoa.
Maantiede.
Gangesin tasanko on pääosin erittäin hedelmällistä maata, mikä on luonut jo varhain edellytykset kaupungistumiselle ja väestönkasvulle. Nykyään noin kymmenen prosenttia maailman ihmisistä on riippuvaisia Gangesin vedestä. Ganges on kuitenkin pahoin saastunut, ja juoma- ja kasteluveden saaminen on vaikeaa. Alue on myös herkkä luonnonkatastrofeille. Metsien hakkuun takia monsuunisateet aiheuttavat usein tuhoisia tulvia, kuten heinä-elokuussa 2007. Pahiten tulvat koettelevat Gangesin-Brahmaputran laajaa (83 000 km²) suistoaluetta. Myös trooppiset hirmumyrskyt saavat aikaan valtavia tuhoja osuessaan alueelle, kuten vuonna 1991, jolloin arviolta 138 000 ihmistä kuoli myrskyn seurauksena.
Kasvillisuus ja eläimistö.
Joen yläjuoksulla vuoristossa on 3 600 metristä alaspäin vuoristometsää. Gangesin laaksoon tultaessa metsät vähenevät raivattujen riisipeltojen tieltä. Gangesjoen suistossa Bengalinlahden rannikolla on tiheitä mangrovemetsiä, joissa elää muun muassa bengalintiikeri eli intiantiikeri. Joessa esiintyy kahta jokivalaslajia, krokotiilejä ja gaviaaleja, joita ei tavata missään muualla.
Uskonnollinen merkitys.
Ganges on hinduille pyhä joki. Sen uskotaan tulevan taivaasta ja voivan siten pestä pois synnit, jos siinä kylpee. Merkittävin pyhiinvaelluskohde on Shivan pyhä kaupunki Varanasi (ent. Benares), jonne tullaan erityisesti viimeiselle pyhiinvaellukselle ennen kuolemaa, sillä Varanasissa kuolemisen katsotaan olevan oikotie taivaaseen. Samasta syystä monet haluavat tuhkansa ripoteltavan jokeen.
Additioreaktio

Additio- eli liittymisreaktio on kemiallinen reaktio, jossa molekyyliin liittyy atomi tai atomiryhmä. Se on tyypillinen yhdisteille, joissa on tyydyttymätön sidos (kaksois- tai kolmoissidos). Reaktiossa kaksi reagenssia liittyy yhteen tuottaen yhden lopputuotteen, jossa sidoksen kertaluku on vähentynyt yhdellä. Esimerkiksi kun propeeniin (tyydyttymätön) liitetään vetybromidia, saadaan tuotteeksi 2-bromipropaania (tyydyttynyt). 
formula_1
Additioreaktio noudattaa useimmiten Markovnikovin sääntöä eli tässä vety liittyy reaktiossa hiileen, johon on jo ennestään liittynyt enemmän vetyä.
Additioreaktio on eliminaatioreaktion käänteisreaktio. Esimerkiksi alkeenin hydrataatio (veden liittäminen) alkoholiksi on additioreaktio ja vastaavasti sen käänteisreaktio dehydraatio (veden poistaminen) on eliminaatioreaktio.
Polaarisia additioreaktioita on kahta päätyyppiä: elektrofiilinen additio ja nukleofiilinen additio. Myös ei-polaarista additioreaktiota tunnetaan. Ne voivat olla vapaiden radikaalien additioreaktioita tai sykloadditioita. Additioreaktioita ovat myös monet polymerointireaktiot, jolloin niitä kutsutaan additiopolymerointireaktioiksi.
Treat Williams

Richard Treat Williams (1. joulukuuta 1951 Rowayton, Connecticut – 12. kesäkuuta 2023 Albany, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka valmistui Franklin and Marshall Collegesta. Hänet tunnettiin hyvin muun muassa "Everwood"-televisiosarjan Andy Brownina. Muita Williamsin tunnettuja rooleja ovat elokuvissa "Hair", "Suuri gangsterisota", "Mustanaamio" ja "Deep Rising – uhka syvyyksistä".
Elämäkerta.
Alkuvaiheet.
Treat Williams syntyi Rowaytonissa, Connecticutissa. Hänen isänsä oli Richard Norman Williams ja äiti Marion Williams. Hän valmistui Kentin koulusta Connecticutista ja myöhemmin Franklin and Marshall Collegesta.
Ura näyttelijänä.
Williams sai paljon huomiota roolillaan Miloš Formanin elokuvasta "Hair" vuonna 1979. Elokuva perustui samannimiseen Broadway-musikaaliin. Sen jälkeen hän esiintyi yli seitsemässäkymmenessä elokuvassa ja televisiosarjassa, muun muassa elokuvissa "1941 – Anteeksi, missä on Hollywood?" (1979), "Suuri gangsterisota" (1984), "Dead Heat" (1988) sekä "Deep Rising – uhka syvyyksistä" (1998). Williamsista tuli yksi 1980-luvun suurimpia tähtiä ja hän oli yksi aktiivisimpia näyttelijöitä kuolemaansa saakka. Vuosina 2002–2006 hän näytteli tohtori Andy Brownia "Everwood"-televisiosarjassa ja voitti tästä roolista kaksi SAG-palkintoa. 
Williams sai Golden Globe -ehdokkuuden roolistaan "Hair"-elokuvassa. Hän sai toisen Golden Globe -ehdokkuutensa elokuvasta "Vallan terällä" ja vielä kolmannen elokuvasta "Viettelysten vaunu". Vuonna 1996 hän sai parhaan näyttelijän ehdokkuuden roolistaan elokuvassa "The Late Shift". Williams toimi myös ohjaajana, voittaen kaksi filmifestivaalipalkintoa ohjaamalla elokuvan "Texans".
Williams esiintyi lukuisissa Broadway-esityksissä kuten "Grease", "Over Here!", "Once in a Lifetime", "Pirates of Penzance" sekä "Love Letters". Roolistaan Broadway-näytöksessä "Follies" hän voitti draama-palkinnon. Hän esiintyi myös muun muassa Off Broadway -musikaaleissa "Oleanna", "Oh, hell," "Some Men Need Help" sekä "Maybe I’m Doing It Wrong". 
Yksityiselämä.
Williams asui vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa New Yorkissa. Hänellä oli talo myös Utahissa, jossa "Everwood" kuvattiin.
Kuolema.
Williams oli osallisena moottoripyörän ja auton välisessä onnettomuudessa Vermontin osavaltion maantiellä numero 30. Hän itse ajoi moottoripyörällä törmäten vastaan tulleeseen ja vasemmalle kääntyvään autoon saaden kuolettavat vammat. Hänet lennätettiin Albanyn Medical Centeriin, jossa hänet julistettiin kuolleeksi.
Karbonaattimineraali

Karbonaattimineraalit ovat mineraaleja, jotka koostuvat metalleista ja karbonaatti-ionista (CO32−). Karbonaattimineraalit ovat varsin pehmeitä.