tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Timur Šah

Timur Šah (k. 1793) oli Dorrani-valtakunnan toinen hallitsija 1773–1793 ja sen perustaja Ahmad Šah Dorranin poika. Timurin valtakaudella valtakuntaa koettelivat sisäiset kiistat ja ulkoiset uhat.
Elämäkerta.
Timur Šah syntyi Mašhadissa Khorasanin alueella ja hänen isänsä oli Dorrani-valtakunnan perustanut Ahmad Šah Dorrani. Timur vietti nuoruutensa valtaosan valtakunnan Intian niemimaa Intian puoleisissa osissa. Hän omaksui persialaisen hovikulttuurin ja käytti esimerkiksi puhuessaan useammin persian kieltä, kuin isänsä puhumaa paštua.
Timur toimi ennen omaa valtakauttaan Heratin kuvernöörinä ja hän nousi valtaistuimelle hänen isänsä kuollessa vuonna 1773. Ahmad Šahin kuolemaa oli seurannut lyhyt veljessota Timurin ja hänen veljensä Sulaiman Mirzan välillä. Timur in hallitsema valtakunta oli muodoltaan varsin löyhä eri paštuheimojen yhteenliittymä. Ahmadin oli onnistunut hallita tästä huolimatta henkilökohtaisen karismansa ja diplomaattisten kykyjensä avulla. Timurin asema oli kuitenkin hankalampi. Häneltä puuttui isänsä harjaantuminen hallitsijana ja afgaanit pitivät häntä persialaismielisenä. Timurin valtakautta leimaisvatkin useat kapinat. Dorrani-päällikköjen valtaa rajoittaakseen Timur siirsi pääkaupunkinsa Kandaharista Kabuliin. Kabul oli perinteisen paštualueen ulkopuolella, mikä merkitsi esimerkiksi tadžikkivirkamiesten ja kizilbaš-henkikaartin merkityksen kasvua.
Sisäpoliittisten ongelmien ohella valtakunnalla oli useita ulkoisia uhkia. Afganistanin pohjoisosissa maata uhkasivat Buharan uzbekkien Mangit-dynastia ja Panžabissa sikhit. Valtakunta joutui aikaisempien valloitussotien sijaan puolustuskannalle. Keväällä 1793 Timur sairastui vakavasti ollessaan matkalla talvipääkaupunki Pešawarista takaisin Kabuliin. Hän kuoli Kabuliin saavuttuaan jättäen jälkeensä 23 poikaa useiden eri vaimojen kanssa. Seurasi poliittisen kuohunnan aika ja vuoteen 1823 saakka valtakuntaa hallitsi perättäin viisi eri Timurin poikaa. Ensimmäisenä valtaan oli noussut Zaman Šah. Afganistanilaisessa historiankirjoituksessa Timurin on usein katsottu hajottaneen isänsä luoman tasapainon ja ajaneen valtakunnan alennustilaan.
Sulo Paaso

Sulo Olavi Paaso (6. maaliskuuta 1913 Oulu – 29. kesäkuuta 1988 Tornio) oli yksi Espanjan sisällissotaan osallistuneista suomalaisista. Hän taisteli tasavaltalaisten puolella (Kansainväliset prikaatit) ja osallistui sodassa vaarallisimpiin tehtäviin vastapuolen selustassa. Paaso palasi Suomeen sodan loputtua vuonna 1939. Hän osallistui jatkosotaan vuosina 1942–1944 sekä Lapin sotaan 1944–1945. 
Draamadokumenttielokuvassa "Espanjankävijät" vuodelta 1980 Sulo Paasoa näyttelee Markku Peltola.
Paaso oli ammatiltaan luupuukkoseppä ja myi sotien jälkeen muistoesineitä Torniossa toiminimellä Lapin sarvityö S.Paaso. SKP-yhteyksien takia hän joutui vankilaan 1930-luvulla. Hän lähti Espanjaan toukokuussa 1937 ja palveli siellä XI Prikaatissa sissinä. Suomeen palattuaan hän joutui sodan aikana turvasäilöön ja määrättiin Pärmin pataljoonaan (ErP 21), mutta poistettiin joukosta ennen rintamalle siirtoa ja määrättiin Er.TyöK:aan Koveriin. Paaso pehmensi kantojaan ja ryhtyi yhteistyöhön, jonka jälkeen hänet siirrettiin kotijoukkoihin.
Americhelydia

Americhelydia on pystytaivuttajiin kuuluva kilpikonnien kladi, joka sisältää noin 38 elossa olevaa lajia. Se on varsin monimuotoinen ryhmä, ja siihen luetaan näykkijäkilpikonnat (Chelydridae), liejukilpikonnat (Kinosternidae) ja merikilpikonnat (Cheloniidae), sekä tabascokilpikonna ("Dermatemys mawii") ja merinahkakilpikonna ("Dermochelys coriacea"). Ryhmän uskotaan alun perin kehittyneen Pohjois-Amerikassa liitukaudella. Merikilpikonnia ja merinahkakilpikonnia lukuun ottamatta kaikki Americhelydia-lajit ovat edelleen endeemisiä Pohjois-Amerikassa.
Luokittelu.
Fylogenia.
Muokattu tutkimusten Crawford et al. (2015), Joyce (2016), Joyce &amp; Bourque (2016), Lyson et al. (2017) ja Evers et al. (2019) pohjalta:
Identiteetti ja demokratia

Identiteetti ja demokratia (ID) oli 13. kesäkuuta 2019 perustettu ryhmä Euroopan parlamentissa. Perustamisessa oli mukana poliitikkoja Ranskasta, Italiasta, Saksasta, Itävallasta, Belgiasta, Tšekistä, Tanskasta, Virosta ja Suomesta. Parlamenttiryhmää olivat perustamassa italialainen Pohjoisen liitto, ranskalainen Kansallinen liittouma, saksalainen Vaihtoehto Saksalle ja suomalainen Perussuomalaiset. Ryhmä lakkasi olemasta vuonna 2024, jolloin sen tilalle muodostui kaksi uutta ryhmää Patriootit Euroopan puolesta ja Suvereenien kansakuntien Eurooppa. 
Historia.
Italialaisen Matteo Salvinin kokoama uusi blokki sai nimekseen European Alliance of Peoples and Nations (EAPN) ja siihen liittyivät varsin pian mukaan Kansallinen rintama, EKRE, Itävallan vapauspuolue. Samassa yhteydessä Marine Le Pen ilmoitti, ettei enää aja Ranskan eroa EU:sta, vaan pyrkii ennemminkin muuttamaan sitä poliittisin keinoin sisältä käsin.
Europarlamenttivaalien 2019 jälkeen blokki järjestäytyi ryhmäksi nimeltä Identiteetti ja demokratia. Sen parlamenttiryhmän puheenjohtajaksi valittiin italialainen Marco Zanni. Samalla myös ENF-ryhmä lopetti toimintansa ja liittyi ID:n ryhmään.
Brexitin vaikutukset.
Ryhmittymällä oli ennen brexitiä 73 edustajaa, mutta 1. helmikuuta 2020 alkaen 76 edustajaa. 
Perussuomalaisten ero.
Perussuomalaisten puoluehallitus ilmoitti 5. huhtikuuta 2023, että puolue eroaa ryhmästä ja palaa Euroopan konservatiivien ja reformistien ryhmään, jossa puolue oli vuosina 2014–2019. Päätös oli puoluehallituksessa yksimielinen.
Perussuomalaisten edustajien erottua ryhmästä ja muiden kauden aikana tapahtuneiden muutosten jälkeen ryhmään kuului 5. huhtikuuta 2023 alkaen 62 edustajaa. 
Vaihtoehto Saksalle erottaminen.
Ranskan oikeistopuolue Kansallinen liittouma ilmoitti 21. toukokuuta, ettei se jatka ryhmässä saksalaisen Vaihtoehto Saksalle (AfD) -puolueen kanssa. Ryhmän sisäisen kokouksen ja äänestyksen jälkeen identiteetti- ja demokratialautakunta äänesti AfD:n erottamisen puolesta. Syyksi erottamiselle todettiin AfD:n läheinen suhde Venäjän ja Kiinan valtioihin. Erottamisen seurauksena AfD siirtyi sitoutumattomien ryhmään.
AfD:n erottamisen jälkeen Identiteetti ja demokratia ryhmässä oli 49 meppiä.
Bäckeshällornan jätinkirkko

Bäckeshällornan jätinkirkko on Pohjanmaalla Vöyrin Oravaisissa sijaitseva mahdollinen jätinkirkko.
Sijainti.
Kohde sijaitsee Oravaisten kirkosta noin viisi kilometriä kaakkoon. Oravaisista ajetaan seututietä 300 noin kuusi kilometriä ja käännytään vasemmalle tielle, joka nousee kallioselänteelle. Siellä tie yhtyy poikittaiseen metsäautotiehen, jota seurataan vasemmalle ja ajetaan sata metriä ensimmäisen mutkan ohi. Kohde sijaitsee luoteessa noin 500 metrin päässä Bäckehällornan mäen päällä.
Jätinkirkko.
Jätinkirkossa on yleensä neljä kivivallia, jotka muodostavat suorakulmion tai nelikulmion. Täällä kivirakennelma on hieman erilainen. Rakennelman pituus on 45 metriä ja leveys 40 metriä. Se muodostuu kolmesta 35 metriä pitkästä rinnakkaisesta kivivallista, jotka suuntautuvat 58 astetta pohjoisesta vastapäivään eli länsiluoteeseen. Nämä ovat yhdistetty toisiinsa neljällä noin neljä metriä pitkällä kivivallilla. Kivivallit rajaavat kaksi vierekkäistä suorakulmaista aluetta. Lyhyistä kivivalleista kolmessa on aukot, joita jätinkirkoissa yleensä kutsutaan porteiksi. Rakennelmalla on neljäskin pitkä kivivalli, jonka länsipää yhtyy eteläisimpään valliin, mutta jonka itäinen pää suuntautuu kaakkoon. Viimeinen kivivalli yhtyy pohjoisimpaan valliin, mutta suuntautuu suoraan etelään. Keskimmäisessä pitkässä kivivallissa on kivikossa neljä kuoppaa.
Ympäristö.
Jätinkirkosta koilliseen sijaitsee kaksi tai kolme hiidenkiuasta. Noin 20 metriä kaakkoon sijaitsee viisi kiviröykkiötä, joissa on rakkakuoppia. Neljä röykkiötä löydettiin vuonna 1902. Röykkiöistä toinen on halkaisijaltaan 12 metriä ja toinen 15–17 metriä. Molemmat röykkiöt olivat metrin korkeita. Muut röykkiöt ovat kuusi ja kahdeksan metriä halkaisijaltaan. Kalliolta löydettiin vuonna 1976 matala ja hajotettu kiviröykkiö. Kohteesta kahden kilometrin päässä sijaitsee pronssikautinen asuinpaikka.
Tutkimuksia.
Jätinkirkolla on tehty tarkastuksia vuosina 1902 (U. T. Sirelius) ja 1921 (Jacob Tegengren). Vuonna 1968 Ari Siiriäinen kartoitti alueen. Kaivauksia on tehty vasta tämän jälkeen. Tutkimukset aloitti koekaivauksella vuonna 1976 Mirja Miettinen, kaivauksilla vuonna 1993 Lars Forsberg, Thomas Larsson ja Berit Andersson sekä vuonna 1999 David Loeffler, Christina Westlin ja Pentti Risla.
Walesin ralli 2016

Walesin ralli 2016 (virallisesti "72. Dayinsure Wales Rally GB") oli Rallin MM-sarjan kauden 2016 13. osakilpailu, joka ajettiin 28.–30. lokakuuta 2016. Kilpailun keskuspaikka oli Deesidessä ja kilpailussa oli 22 erikoiskoetta.
Kilpailun voittoon ajoi Sébastien Ogier, jolla oli 25,9 sekunnin johto ennen Ott Tänakia sunnuntaiaamuna. Ogierin johto oli vielä 16,4 sekuntia ennen viimeistä Power Stage -erikoiskoetta, jossa hän ajoi 6,2 sekuntia Tänakia hitaammin ja voitti kilpailun lopulta 10,2 sekunnin erolla. Tänakille Power Stage -erikoiskokeen voitto oli ensimmäinen. Andreas Mikkelsen ja Jari-Matti Latvala kärsivät kilpailun aikana tasauspyörästön ongelmista.
Walesin ralli 2017

Walesin ralli 2017 (virallisesti "73. Dayinsure Wales Rally GB") oli Rallin MM-sarjan kauden 2017 12. osakilpailu, joka ajettiin 26.–29. lokakuuta 2017. Kilpailun keskuspaikka oli Deesidessä. Kilpailussa oli 21 erikoiskoetta, joiden yhteispituus oli ja kilpailun kokonaispituus oli .
Kilpailun voitti Elfyn Evans, jolle tämä oli ensimmäinen WRC-voitto.
Leppäkertun koulu

Leppäkertun koulu on joulukuussa 2018 käyttöön otettu uusi koulurakennus Leppävirran ja kahden peruskoulun yhdistämisen seurauksena käynnistyneen uuden koulun nimi. Siihen liitettiin aiemmat Alapihan ja Tietolan koulut.
Vuonna 2016 Leppäkertun koulun muodostaneissa peruskouluissa opiskeli yhteensä 298 oppilasta (280 Alapihan koulussa ja 18 Tietolan koulussa). Sittemmin koululaisten määrä on hieman kasvanut, sillä vuonna 2019 uudessa koulussa opiskeli 325 peruskoululaista ja 25 esikoululaista. Koulussa työskentelee 50 henkilökunnan edustajaa.
Asko Halme

Asko Kai Reijo Halme (17. tammikuuta 1931 Kotka – 29. kesäkuuta 2019 Vaasa) oli suomalainen kuvanveistäjä ja arkkitehti.
Hänen siskonsa oli taiteilija Totte Mannes.
Matematiikan käsikirja

Matematiikan käsikirja on vuonna 1994 suomeksi ilmestynyt Virpi Kaukon suomentama teos. Alkuperäisen ruotsinkielisen 1991 teoksen laati Jan Thompson. Avustajana toimi Thomas Martinsson. Teos sisältää 1 400 hakusanaa, 10 000 kaavaa ja 2 000 piirrosta.
Alkuperäisen 1991 ilmestyneen teoksen nimi on "Wahlström &amp; Widstrands matematiklexikon". Siitä ilmestyi 2006 norjankielinen teos nimeltä "Kunnskapsforlagets matematikkleksikon".
Unakiitti

Unakiitti on graniittimuunnos, jota esiintyy muun muassa Suomen kallioperässä. Sen päämineraalit ovat pinkki tai punainen ortoklaasi, vihreä epidootti ja läpinäkyvä kvartsi. Samoin kuin helsinkiitti, jota pidetään unakiittimuunnoksena, unakiitti soveltuu hyvin koruihin. Löytöpaikat Suomessa ovat pääasiassa Lapissa. Unakiitin kovuus Mohsin asteikolla on 7.
Tieteiden kuningatar – Matematiikan historia

Tieteiden kuningatar – Matematiikan historia, osat I ja II on vuonna 1994 suomeksi ilmestynyt kaksiosainen teossarja Uta C. Merzbachin toimittamasta laitoksesta Carl B. Boyerin kirjasta. Sen on suomentanut Kimmo Pietiläinen. Carl Boyerin alkuperäinen teos on vuodelta 1968.
Sähkön pitkä historia

Sähkön pitkä historia (Long History of Electricity) on vuonna 2009 ilmestynyt Ismo V. Lindellin laaja teos "sähkön historiasta". Sen on kustantanut Gaudeamus. Lindell sai teoksesta Valtion tiedonjulkistamispalkinnon vuonna 2010.
Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin

Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin on alun perin vuonna 1996 ilmestynyt Hannu Karttusen kirja tähtitieteen historiasta. Sen toinen, uudistettu laitos ilmestyi vuonna 2003.
Karttunen sai teoksesta tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon 1997 ja Tieto-Finlandia-palkinnon 1998.
Taktisches Luftwaffengeschwader 51

Taktisches Luftwaffengeschwader 51 "Immelmann" (TaktLwG 51 "I"), joka aiemmin tunnettiin nimellä Aufklärungsgeschwader 51 (AG 51), on Saksan ilmavoimien taktinen tiedustelulennosto. Lennosto on nimetty ensimmäisen maailmansodan lentäjä-ässän Max Immelmannin mukaan. Lennoston kalustona on 25 Panavia Tornado ECR:ää taktiseen lentotiedusteluun ja lisäksi sillä on kaksi tiedustelumaa-asemaa, jotka on mahdollista siirtää tarvittaessa ulkomaille. Tornadot on varustettu tiedustelujärjestelmin, jotka on sijoitettu rungon alle sijoitettaviin podeihin. Käytettävän version mukaan tiedustelupodeissa on joko optisella tai infrapuna-alueella toimivia sensoreita, jotka voivat tallentaa kohteensa päivällä ja yöllä.
Vuonna 2007 tukiessaan Naton joukkoja Afganistanissa Aufklärungsgeschwader 51 "Immelmann" oli Mazar-i-Sharifissa Pohjois-Afganistanissa. Lennosto nimettiin 1. lokakuuta 2013 ilmavoimien uuden organisaation mukaisesti Taktisches Luftwaffengeschwader 51:ksi.
Tehtävät.
Alun perin vain tiedusteluun keskittynyt AG 51 vastaanotti meripuolustustehtäviä vuonna 2005, kun Saksan merilennosto 2 lakkautettiin. Vastustajan ilmapuolustuksen lamauttamisen lennosto peri huhtikuussa 2013 Jagdbombergeschwader 32:lta. joka lakkautettiin.
Komentajat.
Lennoston komentajina ovat olleet:
Pyhän Aleksanteri Nevskin ritarikunta

Pyhän Aleksanteri Nevskin ritarikunta () on venäjäläinen ritarikunta kunniaritarikunta, joka on nimetty 1200-luvulla eläneen suuriruhtinas Aleksanteri Nevskin mukaan. 
Historia.
Ritarikunnan perustamista oli suunnitellut jo Pietari Suuri, mutta hän kuoli ennen suunnitelman toteutumista. Ritarikunnan perusti hänen seuraajansa keisarinna Katariina I 1. kesäkuuta 1725. Ritarikunta lakkautettiin vuonna 1917, mutta Romanovin hallitsijasuku on jatkanut kunnianosoituksen jakamista. Ensimmäistä kertaa kunnianosoitusta jaettiin jo samana vuonna, kun keisarinna Katariina I:n tytär Anna Petrovna meni naimisiin herttua Kaarle Fredrikin kanssa. Vuonna 1942 Neuvostoliitossa perustettiin lähes samanniminen Aleksanteri Nevskin ritarikunta, jolla palkittiin ansioituneita sotilaita. 
Keisariaikana ritarimerkkejä jaettiin sotilas- että siviiliansioiden perusteella. Vuodesta 1844 lähtien ritarikuntaan alettiin nimittää myös ei-kristittyjä, ja tällöin pyhän Nevskin muotokuva ja monogrammi korvattiin kaksipäisellä kotkalla. 11 vuotta myöhemmin ritarikuntaa alettiin jakaa myös miekkojen kera. 
Venäläisten ritarikuntien keskenäisessä arvojärjestyksessä Pyhän Aleksanteri Nevskin ritarikunta on kolmanneksi korkein. 
Ritarikunnassa on vain yksi luokka: 
Tunnustuksen saajista.
Tunnustuksen saaneita suomalaisia olivat muiden muassa kreivi Robert Henrik Rehbinder, amiraali Johan Fredrik Oskar von Kræmer, kenraali Casimir Ehrnrooth, kenraali Gustaf Mauritz Armfelt ja kenraali G. A. Thesleff. 
Vuonna 2010 Pietarin ja Moskovan historiantutkijat julkaisivat kirjan keisarillisen Venäjän alkuperäisten tunnustusten saajista. Vuosien 1725–1917 aikana ritarimerkki myönnettiin 3 674 henkilölle.
Albert Einstein – Elämäkerta

Albert Einstein – Elämäkerta on vuonna 2005 ilmestynyt Albrecht Fölsingin laaja teos Albert Einsteinista.
Matematiikan miehiä

Matematiikan miehiä () on vuonna 1937 ilmestynyt Eric T. Bellin kirja. Se esittelee kuuluisien matemaatikkojen elämäkertoja.
Kirjan ovat suomentaneet Helka ja Klaus Vala, ja se on ilmestynyt suomeksi WSOY:n kustantamana vuonna 1963.
Otgontsetseg Galbadrakh

Otgontsetseg Galbadrakh (; s. 25. tammikuuta 1992 Ulan Bator) on mongolialaissyntyinen kazakstanilainen judoka ja olympiamitalisti. Galbadrakh saavutti olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016 48 kg:n painoluokassa. Hän on myös saavuttanut kahdesti maailmanmestaruuskilpailuissa pronssia. Nämä ovat vuosilta 2017 ja 2018. Lisäksi hän oli seitsemäs 2019. Galbadrakh on voittanut Aasian mestaruuden vuonna 2016 ja AM-hopeaa 2017. Aasian kisoissa hän saavutti pronssia 2018 ja universiadeissa 2017.
Galbadrakh on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa kahdeksan turnausvoittoa, seitsemän kakkossijaa ja 13 kolmossijaa. Maailmancupeista / Continental Open -kilpailuista hänellä on yksi voitto, kaksi kakkossijaa ja kaksi kolmossijaa.
Ilmur Kristjánsdóttir

Ilmur Kristjánsdóttir (19. maaliskuuta 1978 Reykjavík) on islantilainen näyttelijä ja käsikirjoittaja.
Ura.
Ilmur valmistui näyttelijäksi islantilaisesta alan oppilaitoksesta vuonna 2003. Seuraavana vuonna hänellä oli rooli komediaelokuvassa "Dís". Sittemmin hän on näytellyt muun muassa televisiosarjassa "Loukussa", jossa hänellä oli Hinrikan rooli. Ilmurin käsikirjoituksia on muun muassa television komediasarja "Ástríður", jota esitettiin 2009–2013.
Taktisches Luftwaffengeschwader 31

Taktisches Luftwaffengeschwader 31 (TaktLwG 31) "Boelcke", joka aiemmin tunnettiin nimellä Jagdbombergeschwader 31 (JaBoG 31), on Saksan ilmavoimien hävittäjäpommittajalennosto, joka on sijoitettu Nörvenichin lentotukikohtaan ja sen tehtävänä on Air interdiction, Offensive Counter Air ja maajoukkojen lähituki. Kalustona lennostolla on Eurofighter Typhoonit.
Historia.
Jagdbombergeschwader 31 (JaBoG 31) perustettiin vuonna 1957 Büchelin lentotukikohdassa, koska Nörvenich ei ollut vielä valmis. Lennoston 1. laivue aktivoitiin 1. lokakuuta 1957, joten se on Saksan ilmavoimien vanhin edelleen olemassa oleva laivue. Tammikuussa 1958 lennosto aloitti muuton Nörvenichiin ja 20. kesäkuuta lennosto aktivoitiin virallisesti Nörvenichissä. JaBoG 31:stä tuli 19. tammikuuta 1959 ensimmäinen Saksan ilmavoimien Natoon liitetty lennosto. Lennosto sai 20. huhtikuuta 1961 lisänimen "Boelcke", millä kunnioitettiin ensimmäisen maailmansodan lentäjää Oswald Boelckea. Lennoston kalustona oli aluksi Republic F-84F Thunderstreakit. Helmikuussa 1962 Nörvenichiin laskeutui ensimmäinen Lockheed F-104 Starfighter. Lennostosta tuli 20. kesäkuuta 1962 Saksan ilmavoimien ensimmäinen Starfighterein varustettu lennosto.
Panavia Tornado IDS:t käyttöönotettaessa 1979 lennosto oli jälleen ilmavoimien ensimmäinen samoin kuin Eurofighter Typhooneihin siirryttäessä. Lennosto vastaanotti Nörvenichiin neljä ensimmäistä Typhoonia 16. joulukuuta 2009 ja viimeinen Tornado poistui 25. kesäkuuta 2010, jolloin lennostosta tuli ilmavoimien ensimmäinen Typhoon-lennosto. Nörvenichissä on kaikkiaan 31 Typhoonia.
Onnettomuudet.
Perustamisestaan lähtien lennostossa on saanut surmansa 33 lentäjää, joista 18 sai surmansa F-104:llä sattuneissa turmissa. Eurofighter Typhoon törmäsi 23. kesäkuuta 2014 Learjet 35A:han Olsbergissa. Pahoin vaurioitunut hävittäjä laskeutui onnistuneesti Nörvenichiin, mutta Learjet putosi surmaten molemmat lentäjät.
Komentajat.
Lennoston komentajina ovat olleet:
Taktisches Luftwaffengeschwader 33

Taktisches Luftwaffengeschwader 33 (TaktLwG 33), joka aiemmin tunnettiin nimellä Jagdbombergeschwader 33 (JaBoG 33), on Saksan ilmavoimien hävittäjäpommittajalennosto, joka on sijoitettu Büchelin lentotukikohtaan ja sen tehtävänä on Air interdiction, Offensive Counter Air ja maajoukkojen lähituki. Kalustona lennostolla on Panavia Tornado IDS:t.
Historia.
Saksan ilmavoimat perusti 13. marraskuuta 1956 ensimmäisen ilmasotakoulunsa Fürstenfeldbruckin lentotukikohtaan, minkä johtajana oli majuri Walter Krupinski. Koulu sai nimen Waffenschule der Luftwaffe 30 ja sen kalustona olivat Republic F-84F Thunderstreak -hävittäjät. Lokakuun lopussa 1957 alkoi koulun siirto Büchelin lentotukikohtaan, missä siitä muodostettiin 1. heinäkuuta 1958 Jagdbombergeschwader 33.
Toukokuussa 1959 lennosto siirrettiin kuukauden mittaiseen harjoitukseen Bandirman lentotukikohtaan Turkkiin. Vuoden 1960 lopusta alkaen lennosto vieraili säännöllisesti Decimomannun lentotukikohdassa Sardiniassa osallistuakseen Naton Dissimilar Air Combat Training -harjoituksiin. Elokuun alussa 1962 lennosto aloitti Lockheed F-104 Starfighter -kaluston vastaanoton. 30. toukokuuta 1985 lennosto sai päätökseen Panavia Tornado IDS -kalustoon siirtymisen.
Saksan ilmavoimat päätti pitää 46 Panavia Tornado IDS:ää palveluksessa JaBoG 33:ssa ainakin vuoteen 2025 taatakseen mahdollisuuden Naton ydinaseiden käyttöön.
Ydinaseiden käyttö.
JaBoG 33 on ainoa jäljellä oleva Saksan ilmavoimien lennosto, joka kykenee toimittamaan ydinaseita kohteeseen. Büchelin lentotukikohdan Yhdysvaltain ilmavoimien hallinnoimiin bunkkereihin voidaan varastoida jopa 44 kappaletta B61-ydinpommia Saksan ilmavoimien käyttöön. Varastoitujen pommien lukumäärä on salainen, mutta oletettavasti niitä on varastoituna 10-20 kappaletta. Pommeja huoltaa, vartioi ja sodan aikana aktivoi Yhdysvaltain ilmavoimien 52. hävittäjälennoston 52. taisteluvälineryhmän 702. taisteluvälinelaivue.
Büchelin lentotukikohdan erityisluonteen vuoksi lennosto on Saksan ilmavoimien lennostoista ainoa, mihin on liitetty suojauslaivue Luftwaffensicherungsstaffel "S". Laivueeseen kuuluu 429 sotilasta ja se on siten miesmäärältään ilmavoimien suurin laivue. Se jaettiin 1. huhtikuuta 2013 kahteen lentueeseen.
Komentajat.
Lennoston komentajina ovat olleet:
Mustafa Qureshi

Mustafa Qureshi (urduksi: مصطفی قریشی, sindhiksi: مُصطفي قريشي; s. 11. toukokuuta 1938 Hyderabad) on pakistanilainen näyttelijä. Hän on näytellyt yli 600 elokuvassa.
Ura.
Ennen näyttelijän uraansa Mustafa Qureshi työskenteli Radio Pakistanissa juontajana. Hän ajautui näyttelijäksi sattuman kautta, kun tuleva elokuvaohjaaja Raza Mir, näyttelijä Asif Raza Mirin isä, nappasi hänet tekeillä olevaan elokuvaansa "Laakhon Mein Ek" (1967). Qureshin tunnetuin rooli on Noori Natt elokuvassa "Maula Jatt" (1979). Qureshin roolityypiksi muotoutui pikkurikollinen, antagonisti, jonka pääasiallisin tehtävä on saada protagonistit näyttämään mahdollisimman hyveellisiltä.
Qureshin äidinkieli on sindhi, ja hän puhuu erinomaisesti urdua. Hän tuli kuitenkin tunnetuksi elokuvista, joiden kielenä on pandžabi.
Sumiya Dorjsuren

Sumiya Dorjsuren (s. 11. maaliskuuta 1991 Baruunturuun) on mongolialainen judoka, olympiamitalisti ja maailmanmestari. Dorjsuren saavutti olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016 57 kg painoluokassa. Hän oli jo mukana Lontoon olympialaisissa 2012, mutta putosi tuolloin ensimmäisellä kierroksella. Maailmanmestaruuden hän voitti vuonna 2017 Budapestissä. Hänellä on myös MM–kilpailuista hopeaa joukkuekilpailusta vuodelta 2014 sekä kaksi pronssia Astanasta 2015 ja Bakusta 2018. Aasian mestaruuden hän voitti 2016. Hänellä on myös kaksi pronssia AM–kilpailuista vuosilta 2012 ja 2013.
Höysälänjärven jätinkirkko

Höysälänjärven jätinkirkko, eli myös Höisalträsketin jätinkirkko, on Pohjanmaalla Vöyrissä sijaitseva jätinkirkko.
Sijainti.
Kohde sijaitsee Vöyrin kirkolta 10,0 kilometriä kaakkoon seututien 725 eteläpuolella Höysälän metsäalueella pienen Höysälänjärven eteläpuolella kohoavalla mäellä. Kohteelle pääsee helposti kääntymällä seututien alittavan joen Vakinekanalenin itäpuolella etelään johtavalle metsäautotielle ja kulkemalla sitä 2,4 kilometriä kaakkoon haarautuvalle tielle. Kohteeseen johtaa polku, joka lähtee tältä tieltä noin 350 metrin päässä risteyksestä.
Jätinkirkko.
Jätinkirkko muodostuu puolimetrisestä yli päänkokoisista kivistä rakennetusta kivivallista, joka on noin kuusi metriä leveä. Valli sulkee sisällensä alueen, joka on 38 metriä pitkä ja 20 metriä leveä. Latomuksen pitkät sivut ovat koillis-lounais-suuntaiset. Ari Siiriäinen kävi inventoimassa kohteen vuonna 1966. Hän löysi vallista yhden aukon, eli portin, niin kuin jätinkirkoilla sanotaan olevan. Se sijaitsi latomuksen eteläpäässä ja sen erikoisuutena oli kivistä maahan ladottu ”eteinen”, jonka kulmassa oli taas aukko. Siiriäinen mainitsi jäljistä, jotka ovat jääneet jäljelle vallien penkojilta.
Marianna Ridderstad on maininnut artikkelissaan, että valleja on paikoin kaksi rinnakkain. Jätinkirkon pääkakselin suunnaksi hän on mitannut 27° pohjoisesta myötäpäivään eli pohjois-koilliseen. Portteja hän on havainnut kaksi. Jätinkirkon keskikohdasta mitattuna toinen portti sijaitsi pääakselilla ja toinen poikkiakselilla eli 63° etelästä myötäpäivään eli länsi-lounaaseen.
Ympäristö.
Latomuksen ympärillä on laakea kallioalue, jonka länsipuolella sijaitsee laavu. Mäenhuipun eteläpuolelta noin 50 metrin päästä löytyi vuonna 1978 kalliohakkauksia. Ne esittävät alkeellista venettä, jonka vieressä on riimumerkkejä. Niissä on katsottu lukevan "A F T I U N U T", suomeksi tulkittuna 'Jonundin muistoksi'). Vene on 48 senttimetriä pitkä, ja sen keula on loivempi kuin sen perä. Keulassa on taivutettu pää. Riimuja on pidetty varsin uusina, ehkä 100–200 vuotta vanhoina. Vöyriltä on löytynyt kolme riimukirjoituskohdetta.
Ridderstad havaitsi paikalla kiviröykkiön tai röykkiöitä sekä kivi- eli rakkakuoppia.
Tutkimuksia.
Ei tiedetä, milloin jätinkirkko on löydetty. Jätinkirkkoa ei ole myöskään tutkittu. Ainoastaan Ari Siiriäinen tarkasteli sitä pintapuolisesti inventointimatkallansa vuonna 1966 sekä Kaisa Lehtonen ja Pentti Risla omalla tarkastusmatkallaan vuonna 2009. Ridderstad on tutkinut tämän jätinkirkon vallien suuntauksia ja esitti niistä muutamia tuloksia vuonna 2015.
Enrico Macias

Enrico Macias (oik. Gaston Ghrenassias; s. 11. joulukuuta 1938 Constantine, Algeria) on ranskalainen laulaja. Hänen sukujuurensa ovat Algerian sefardijuutalaisyhteisössä.
Ura.
Enrico Macias on Algerian juutalainen, ja hän joutui pakenemaan kotimaastaan Ranskaan Algerian sodan aikana. Macias debytoi Ranskassa vuonna 1962 laululla "Adieu mon pays", joka tilittää pakolaisten tuntemuksia. Ranskassa hänestä kehkeytyi supertähti, ja hän on levyttänyt yli sata musiikkikappaletta.
Äijönvuorenlampi

Äijönvuorenlampi tai Tampsan monttu on Kymenlaaksossa Kotkassa, Kolkansaarella sijaitseva lampi.
Maantietoa.
Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet.
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kymijoen alaosan alueella (14.11), jonka Kymijoen suuhaarojen alueeseen (14.111) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 10,0 metriä mpy.
Pappilanjärvi (Loviisa)

Pappilanjärvi on Uudellamaalla Loviisan Ruotsinpyhtäällä sen kirkonkylässä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 1,0 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee kapenevassa laaksossa kirkonkylän Vanha-Pappilan asuinalueen eteläpuolella. Vaikka asutusta on lähellä, ei järven rannassa ole rakennuksia. Järven eteläpuolella Huuhkajanvuorella ja Högmalmenilla risteilee kuntoradan polkuja, jotka sivuavat järveä. Sillä ei ole kartan mukaan saaria ja sen rantaviivan pituus on 450 metriä. Rannat ovat pääasiassa soistunutta metsämaata.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kymijoen alaosan alueella (14.11), jonka Kymijoen suuhaarojen alueeseen (14.111) se kuuluu. Siihen laskee lännestä tuleva johto-oja Petjärvestä. Järven laskuoja Uksinpekki lähtee itään päin ja alittaa koulun kohdalla yhdystien 1792. Uksinpekki on johdettu Ruotsinpyhtään kirkon kohdalla etelään johtavaan kanavaan. Pappilanjärven vedenpinnan korkeus on 13,6 metriä mpy. ja Kymijoessa Uksinpekin suussa se on 11,4 metriä mpy., joten Uksinpekin pudotus on noin 2,2 metriä.
Historiaa.
Vuosien 1855–1856 Kalmbergin kartastossa Pappilanjärveä ei ollut olemassa vaan sen kohdalla sijaitsi ”Pettjärvi”. Se oli pitkä järvi ja muutos nykyiseen Pappilanjärveen selittyy järvenlaskulla, jossa vedenpinnan alenemisen palastuneet maa-alueet otettiin niityiksi tai raivattiin peltomaaksi.
Petjärvi (järvi Pyhtäällä)

Petjärvi on Uudellamaalla Loviisan Ruotsinpyhtäällä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 14,6 hehtaaria, se on 650 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Se sijaitsee Petjärven kylän ja Ruotsinpyhtään kirkonkylän välisessä laaksossa. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä ja sen rannat ovat soistuneita. Vaikka lähellä on asutusta, ei järven rannassa ole rakennuksia.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kymijoen alaosan alueella (14.11), jonka Kymijoen suuhaarojen alueeseen (14.111) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 13,6 metriä mpy.Siihen laskee lännestä tuleva johto-oja, jonka tuo peltojen ja Lapinkylänsuon kuivatusvesiä. Etelästä laskee Hevossuolta alkava oja, jonka johon yhtyy Kukuljärven laskuoja. Järven laskuoja on lähes suoraksi kaivettu johto-oja Pappilanjärveen.
Historiaa.
Järven nimi kirjoitettiin Kalmbergin kartastoon (1855–1856) muodossa ”Pettjärvi”. Se oli pitkä järvi, joka ulottui nykyisestä Petjärvestä Pappilanjärveen. Muutos on selitettävissä järvenlaskulla, jossa Uksinpekkiä perkaamalla on järven vedenpintaa laskettu alas ja paljastunutta järvenpohjaa raivattu niityiksi ja peltomaaksi.
Hattarjärvi

Hattarjärvi () on Kymenlaaksossa Pyhtäällä, Loosarissa sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 49 hehtaaria, se on 1,6 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Järvi on Kymijoen Hirvikoskenhaarassa sijaitseva läpivirtausjärvi, joka alkaa Kaninpaskan alapuolelta ja päättyy eteläpäässä sijaitsevaan Klåsarön vesivoimalaitokseen. Sen itäranta kuuluu mantereeseen, mutta länsirannat Kymijoessa sijaitsevaan Puntinsaareen. Sillä on saarena yksi luoto, jonka pinta-ala on kolme aaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 1,7 miljoonaa kuutiometriä ja keskisyvyydeksi 3,3 metriä. Järven suurin syvyys on 12,0 metriä ja se on mitattu voimalaitoksen vedenottoaukon edestä. Järven keskellä on toinen yli 10-metrinen syvänne. Järven rantaviivan pituus on 4,7 kilometriä.
Säännöstely.
Järven vedenpinnan korkeus on 14,8 metriä mpy. Järvi on vesivoimalaitoksen tarpeisiin säännöstelty, jolloin sen vedenpinnan korkeuden tulee pysyä korkeusarvojen 14,56 ja 14,91 välissä.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kymijoen alaosan alueella (14.11), jonka Kymijoen suuhaarojen alueeseen (14.111) se kuuluu.
Vuohijärvi (järvenosa Pyhtäällä)

Vuohijärvi () on Kymenlaakson ja Uudenmaan rajalla Loviisan Ruotsinpyhtäällä ja Pyhtään Loosarissa sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 173 hehtaaria eli 1,7 neliökilometriä, se on 3,3 kilometriä pitkä ja 1,8 kilometriä leveä. Järvi muodostaa Kymijoen Hirvikoskenhaarassa läpivirtausjärven, johon tulee virtaukset Suvijärvestä ja Tammijärvestä, ja josta lähtee virtaukset Hattarjärveen ja Suomenkylänkoskeen. Sen itä- ja länsirannat on mannerta, mutta eteläsaari kuuluu Puntisaarelle ja koillisranta Hevossaarelle. Sillä on 14 saarta, joiden yhteispinta-ala on 57,92 hehtaaria eli noin kolmasosan järven pinta-alasta. Suurin saari Iivarinsaari on autio ja sen pinta-ala on yli 45 hehtaaria. Purassaari sijaitsee Purassalmessa, neljä saarta Laitsalmessa, Kaninpaska ja pieni luoto Hattarinkoskessa, ja muun muassa Tupasaari, Koskensaari, Råholmen Suomenperänkoskeen johtavassa salmessa. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 6,5 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0065 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 3,8 metriä ja suurin syvyys on 15,4 metriä. Sen rantaviivan pituus on 19,9 kilometriä.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kymijoen alaosan alueella (14.11), jonka Kymijoen suuhaarojen alueeseen (14.111) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 14,8 metriä mpy.
Suvijärvi (järvenosa Pyhtäällä)

Suvijärvi () on Uudellamaalla Loviisan Ruotsinpyhtäällä, Suomenkylässä sijaitseva järvi. Sen kautta kulkee Kymijoen läntinen suuhaara.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 59 hehtaaria, se on 1,8 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Se sijaitsee Kymijoen Hirvikoskenhaarassa. Sen itäinen ranta kuuluu Hevossaarelle, joka erottaa sen itäpuolisesta Tammijärvestä ja eteläisestä Vuohijärvestä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 852 500 kuutiometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 1,4 metriä. Suurin syvyys on 6,8 metriä ja se on mitattu Riissalmen alkupäässä Piensaaren vieressä sijaitsevasta syvänteestä. Järven rantaviivan pituus on 5,7 kilometriä.
Luontoarvoja.
Noin puolet järvestä, jota kutsutaan Rismossvikeniksi, on luonnonsuojelualuetta. Siihen kuuluu myös osa Salmea, joka laskee Teutjärvestä.
Vesistösuhteet.
Kymijoen suiston läntinen haara kulkee Suvijärven kautta. Sen mukaisesti järvi luetaan kuuluvaksi Kymijoen vesistöön (vesistöaluetunnus 14), Kymijoen alueeseen (14.1), tarkemmin sanottuna Kymijoen alaosan alueeseen (14.11) ja Kymijoen suuhaarojen alueeseen (14.111). Järven vedenpinnan korkeus on 14,8 metriä mpy.
Seleenidisulfidi

Seleenidisulfidi (SeS2) eli seleenisulfidi on seleenin ja rikin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Sitä käytetään muun muassa ainesosana hilseshampoissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa seleenisulfidi on punaista tai oranssia kiteistä ainetta. Sen rakenne koostuu kahdeksanatomisista rikin ja seleenin muodostamista renkaista, ja keskimääräinen ainemääräsuhde seleenin ja rikin välillä on 1:2. Seleenisulfidi ei liukene veteen, mutta liukenee hiilidisulfidiin ja sulfideja sisältäviin vesiliuoksiin. 
Seleenidisulfidia valmistetaan seleenihapokkeen ja divetysulfidin välisellä reaktiolla.
Seleenidisulfidi estää hiivojen kasvua, minkä vuoksi sitä käytetään hilseshampoissa ja seborrooisen ekseeman hoidossa. Sitä voidaan käyttää myös lemmikkieläinten ihon sieni-infektioiden hoidossa. Seleenidisulfidi kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.. Muita käyttökohteita ovat ilotulitteet, polymeroitumisen inhibiittorina polymeroitumisprosesseissa, lasin värjääminen ja fotosähköisten kennojen valmistus.
Pyssyjoki

Pyssyjoki (kveeniksi "Pyssyjoki" tai "Etelänpuoli", , ) on Porsangin kuntaan kuuluva kylä Tromssan ja Finnmarkin läänissä Pohjois-Norjassa. Kylä sijaitsee lähellä Porsanginvuonoa ja sen halki virtaa vuonoon laskeva Pyssyjoki. Vuonna 2019 Pyssyjoen osa-alueella ("grunnkrets") asui 191 henkilöä. Iso osa väestöstä on kveeninkielisiä.
Kveenin kielen ja kulttuurin keskus Kainun institutti sijaitsee Pyssyjoella. Kylässä toimii myös koulu "Børselv skole""," vuonna 1958 rakennettu Pyssyjoen kirkko tai kappeli ("Børselv kapell"), ruokakauppa sekä elokuvateatteri. 
Kunnan keskustaajamasta Lemmijoelta Pyssyjoelle johtaa 98-tie.
Luonto.
Pyssyjoen kylän lähistöllä sijaitsee muun muassa Silfari-tunturi (358 mpy), jonka kanjonin sanotaan olevan Pohjois-Euroopan korkeimpia. Seudulla kasvaa myös maailman pohjoisimpia mäntyjä. Jokeen nousee lohta.
Paikannimistöä.
Vesialueita ja soita: Pyssyjoki, Kenttäsillanalus, Liiskopahđansuvanto, Pitkäsuvanto, Alakentänsuvanto, Pikkutievanoja, Praamasuvanto, Antoninsuvanto, Jovensuu, Joumusmukka, Talvisijanmukka, Hannu Niileksen oja, Nikulhaanjärvi, Käyräjärvi, Äijänlantto, Ullukapperinjärvi, Syyrykoppa, Kesäsijanjänkkä, Äijänjänkkä, Pavusjänkkä, Tunturinalusjänkkä 
Muuta: Jaamisvaara, Isoluokanpahta, Kukkuvaara, Tunturinsokka, Tunturinruto, Lillehaugen, Kottisokka, Alainen Pahđannenä, Puoltsi, Väkkärä, Syyrykopanniemi, Pavusniemi, Hesteniemi, Kiksiniemi, Valkamantörmä, Pitsipahta, Kaivorungantörmä, Pajaluokka, Solbrått, Høybakken, Leirvollen, Fagerli, Antin Erikin kenttä, Vierimenkuru, Hevoseniemenkuru, Kiksiemenkuru, Kesäsijankuru
Antti Ronkainen (tutkija)

Antti Ronkainen (s. 1985 Raahe) on suomalainen politiikan tutkija, joka on erikoistunut poliittisen talouden tutkimukseen sekä Eurooppa-asioihin. Hän on Helsingin yliopiston poliittisten, yhteiskunnallisten ja alueellisten muutosten tohtoriohjelman väitöskirjatutkija.
Ronkainen on pitänyt Suomen Kuvalehdessä "Vallan mahotonta" -blogia, jossa hän kommentoi politiikan ja talouden tapahtumia. Hän on toiminut asiantuntijana myös Ylen ja MTV:n televisiolähetyksissä.
Vuonna 2012 Ronkainen määritteli itsensä yhteiskuntatieteellisesti marxistiseksi ja kertoi pitävänsä kommunismin ajatuksista, kertoen kuitenkin suhtautuu varauksella reaalisosialismiin. Yhteiskuntatieteellinen marxismi kiinnittää huomiota omistussuhteiden ristiriidoista kumpuaviin konflikteihin, siinä missä esimerkiksi uusklassinen taloustiede keskittyy konfliktien sijaan markkinoita ylläpitäviin mekanismeihin. Ronkainen oli ehdolla kuntavaaleissa 2012 Tampereella vasemmistoliiton ehdokkaana. Hän sai 184 ääntä eikä tullut valituksi.
Kabel (kirjaintyyppi)

Kabel on Rudolf Kochin suunnittelema geometrinen sans-serif-kirjaintyyppi, jonka saksalainen kirjasinvalimo Klingspor julkaisi vuonna 1927. Kabelin selkeiden perusmuotojen mallina Koch käytti roomalaisia kiveen hakattuja kirjaimia. Kirjaintyyppi sai myös vaikutteita art decosta, mikä erottaa Kabelin monista muista 1920-luvulla suunnitelluista modernistisista kirjaintyypeistä, kuten Futurasta.
Alkuperäisessä Kabelissa on matala x-korkeus, ja kirjaimilla on pitkät ylä- ja alapidennykset. Victor Caruso suunnitteli vuonna 1976 fonttivalmistaja ITC:lle uuden tulkinnan Kabelista, ITC Kabelin, jossa x-korkeus on suurempi ja pidennykset ovat pienempiä. ITC Kabelissa on lisäksi useampia leikkauksia kuin alkuperäisessä Kabelissa.
Taapsee Pannu

Tapasee ”Taapsee” Pannu (; s. 1. elokuuta 1987 Delhi) on intialainen näyttelijä. Hän työskentelee hindin-, tamilin- ja telugunkielisissä elokuvissa. Hän on esiintynyt "Forbes Indian" Celebrity 100 -listalla vuodesta 2018 lähtien.
Pannu syntyi sikhiläiseen punjabiperheeseen Delhissä. Ennen näyttelijän uraansa hän työskenteli mallina ja esiintyi useissa mainoksissa. Hän myös osallistui Miss Intia -kilpailuun vuonna 2008. Pannu teki elokuvadebyyttinsä telugunkielisessä draamassa "Jhummandi Naadam" vuonna 2010. Tämän jälkeen hän näytteli muun muassa menestyneessä tamilinkielisessä draamassa "Aadukalam" (2011), joka voitti kuusi arvostettua National Film Awards -palkintoa. Pannu näytteli hindinkielisessä menestyselokuvassa "Baby" vuonna 2015.
Hänen muihin menestyneisiin hindielokuviinsa kuuluvat draama "Pink" (2016), komedia "Judwaa 2" (2017), draama "Mulk" (2018), trilleri "Badla" (2019) ja avaruusdraama "Mission Mangal" (2019). Pannu voitti parhaan naisnäyttelijän Filmfare Awards -kriitikkopalkinnon elämäkerrallisesta draamasta "Saand Ki Aankh" (2019). Hän sai ylistystä kriitikoilta roolistaan draamassa "Thappad" (2020) ja voitti ensimmäisen parhaan naispääosan Filmfare Awards -palkintonsa.
Ruuhijärven kulttuuripolku

&lt;mapframe text="Ruuhijärven kulttuuripolku" width="300" height="300"&gt;
 "type": "ExternalData",
 "service": "geoline",
 "ids": "Q65028672"
&lt;/mapframe&gt;
Ruuhijärven kulttuuripolku on noin kahden kilometrin mittainen reitti, jonka varrella on vanhaa hämäläistä ja rautakaudelta periytyvää kulttuurimaisemaa. 
Polku sijaitsee Ruuhijärven kylässä Lahdessa. Reitin voi kävellä, pyöräillä tai ratsastaa, ja se sopii myös pyörätuolilla tai lastenvaunujen kanssa kuljettavaksi. 
Reitin opastaulu sijaitsee Ruuhijärven nuorisoseurantalon lähellä paloaseman edessä. 
Reitin varrella on Ristimäen kalmisto ja Leikkolan uhrikalliot. Harakkamäen kalmisto sijaitsee noin kilometrin päässä reitiltä luoteeseen. 
Alueilta on löydetty muun muassa ristiretkiaikaisia koruja, tarve-esineiden jäänteitä ja pääkalloja.
Lähteet.
Nastolan Ruuhijärven kulttuuripolku -opastaulu, Lahden kaupunginmuseo, Arkeologian yksikkö.
Wolfgang Behrendt

Wolfgang Behrendt (s. 14. kesäkuuta 1936 Berliini) on itäsaksalainen entinen nyrkkeilijä, joka urallaan voitti olympiakultaa vuoden 1956 Melbournen olympialaisissa. Samalla hän oli ensimmäinen olympiakultaa voittanut itäsaksalainen yhteissaksalaisessa olympiajoukkueessa.,
Nyrkkeilyuransa Behrendt aloitti vuonna 1947 berliiniläisessä Einheit-nyrkkeilyseurassa. Ikää Behrendtillä oli tällöin vasta 11 vuotta. Aikuisissa hän saavutti ensimmäisen Itä-Saksan mestaruuden kevyessä sarjassa eli alle 51 kg vuonna 1955 ja saman vuoden EM-kisoissa Länsi-Berliinissä hän saavutti pronssia häviten välierässä Romanian kokeneelle Mircea Dobresculle. Seuraavana vuonna hän pääsi edustamaan Saksaa Melbournen olympialaisissa kevyessä sarjassa yhteissaksalaisessa joukkueessa. Aluksi hän otti voitot tyrmäyksellä Tanskan Henrik Ottesenistä, sitten pistevoitot Ison-Britannian Owen Reillystä ja Irlannin Freddie Gilroystä päästen loppuotteluun, jossa hän kohtasi Etelä-Korean Song Soon-chunin, josta hän otti pistevoiton ja saavutti näin ensimmäisen itäsaksalaisolympiakullan. Yhteissaksalaiseen edustukseen liittyi erikoisena tapahtumana silloisen Länsi-Saksan liittopresidentin myöntämän Hopeisen laakerinlehden saaminen ja vaikeus noutaa sitä läntisestä Saksasta Bonnista, sillä Itä-Saksan turvallisuuspoliisin edustajat estivät Behrendtin vierailun länteen. Kyseessä oli Kylmän sodan aika, joka jäädytti Saksojen suhteet. Behrendt ei saanut tällöin Hopeista laakerinlehteä.. 
Wolfgang Behrendt jatkoi uraansa ja saavutti vielä Itä-Saksan mestaruudet vuosina 1957 ja 1960. Vuoden 1959 EM-kisoissa Luzernissa Behrendt nyrkkeili sarjassa alle 57 kg. Ensimmäisessä ottelussa hän voitti Neuvostoliiton Vladimir Safronovin, mutta koki pistetappion seuraavassa ottelussa Länsi-Saksan Peter Goschkalle. Vuonna 1960 hänen ei onnistunut päästä yhteissaksalaisen olympiajoukkueen edustajaksi, joten hän päätti uransa. Hän palasi kuitenkin yrittämään olympialaisiin pääsyä vielä neljän vuoden kuluttua syksyllä 1964 kuitenkaan onnistumatta. Kaikkiaan Behrendt nyrkkeili urallaan 201 ottelua, joista 188 päättyi hänen voitokseen, viisi päättyi ratkaisemattomana ja kahdeksan tappioon.,
Urheilu-uransa jälkeen Wolfgang Behrendt toimi vuosina 1963-1991 urheiluvalokuvaajana Itä-Saksan päälehdessä Neues Deutschland. Tässä työssä hän kävi valokuvaajana kahdeksan kertaa olympialaisissa. Työstään valokuvaajana hän sai useita Itä-Saksan valtion palkintoja ja kunniamerkkejä, mutta myös kansainvälisiä tunnustuksia mm. Syyrian Damaskoksessa ja Kiinan Pekingissä järjestetyissä valokuvanäyttelyissä.,
Wolfgang Behrendt on naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta. Hänen poikansa Mario oli myös nyrkkeilijä, joka osallistui vuoden 1980 Moskovan olympialaisiin Itä-Saksan edustajana., 
Behrendt toimi urheilu-uransa jälkeen 20 vuoden ajan Itä-Saksan kansallisen olympiakomitean jäsenenä ja 14 vuotta Saksan yhdistymisen jälkeen Saksan liittotasavallan olympiakomitean jäsenenä.,
Sudden Strike (pelisarja)

Sudden Strike on Fireglow Gamesin kehittämä reaaliaikaisten strategiapelien sarja.
Diego Maradona (elokuva)

Diego Maradona on Asif Kapadian ohjaama englantilainen dokumenttielokuva vuodelta 2019. Se kertoo argentiinalaisen jalkapallotähden Diego Maradonan uran huippuvaiheista.
Elmurat Tasmuradov

Elmurat Tasmuradov (s. 12. joulukuuta 1991) on uzbekistanilainen painija. Hän kilpailee kreikkalais-roomalaisessa painissa. Tasmuradov saavutti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 pronssia 59 kg painoluokassa. Hän oli mukana jo neljä vuotta aikaisemmin Lontoon olympialaisissa 2012, mutta putosi tuolloin toisella kierroksella. Tasmuradov on saavuttanut MM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2018 sekä pronssia 2013 ja 2014. Aasian mestaruuden hän on voittanut neljästi (2013, 2014, 2015 ja 2018).
Ixtiyor Navroʻzov

Ixtiyor Navroʻzov (s. 5. heinäkuuta 1989 Buhara) on uzbekistanilainen painija. Hän kilpailee vapaapainissa. Navroʻzov saavutti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 pronssia 65 kg painoluokassa. Hän oli mukana jo neljä vuotta aikaisemmin Lontoon olympialaisissa 2012, mutta putosi tuolloin puolivälierissä. MM-kilpailuissa hän on saavuttanut hopeaa Las Vegasissa 2015. Aasian mestaruuden Navroʻzov on voittanut vuonna 2018.
Magomed Ibragimov (1985)

Magomed Ibragimov (s. 2. kesäkuuta 1985 Irib) on uzbekistanilainen painija. Hän kilpailee vapaapainissa. Ibragimov saavutti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 pronssia 97 kg painoluokassa. Aasian mestaruuden Navruzov on voittanut vuosina 2017 ja 2018.
Vol. 1 (Samae Koskisen albumi)

Vol 1. on Samae Koskisen ensimmäinen sooloalbumi, joka julkaistiin vuonna 2006.
Idea ensimmäisen sooloalbumin tekemiseen tuli Riku Mattilalta, joka tuotti levyn yhdessä Samaen kanssa. Tosin Samae keskittyi lähinnä säveltämiseen, ja niinpä levy sisältää Samaen sävellyksiä nykyrunoilijoiden ja -kirjailijoiden, kuten Kauko Röyhkän ja Saila Susiluodon teksteihin. Levyn kappaleilla ”Ulappa” ja ”Talven jälkee” vierailee Saara Markkanen, joka soittaa huilua.
Kappaleet.
Kappaleet säveltänyt Samae Koskinen ja sanoittanut Inka Nousiainen, ellei tosin mainittu.
Bonuskappaleet
Elossa (Samae Koskisen albumi)

Elossa on Samae Koskisen toinen sooloalbumi. 
Samae Koskinen ja Kauko Röyhkä jatkoivat yhteistyötä tällä levyllä. Tarkoituksena oli työstää teemalevy, jonka kappaleet kertoisivat yhden päivän tapahtumista eri henkilöiden näkökulmista. Levyn piti alun perin ilmestyä keväällä 2008, mutta se julkaistiin lopulta 4. helmikuuta 2009. Sanoitukset syntyivät Koskisen ja Röyhkän yhteistyönä.
Hei elämä!

Hei elämä! on Ilpo Kaikkosen toinen sooloalbumi.
Edellisestä sooloalbumista poiketen Kaikkonen on tehnyt kaikki kappaleet itse ja julkaissut albumin omakustanteena. Lisäksi albumissa kuullaan enemmän iskelmä- ja rautalankavaikutteita ja musiikki on juurevaa.
Albumi on Kaikkosen itsensä tuottama. Singleinä on julkaistu kappaleet ”Muistan sen lauantain”, ”Kryptoniitti” ja ”Savuna ilmaan”.
Albumi sijoittui 16:nneksi Suomen albumilistalla.
Suonenjoen lukio

Suonenjoen lukio on Suonenjoen keskustan tuntumassa, Suonenjoen yhtenäiskoulun kanssa samassa koulukeskuksessa toimiva lukio. Vuonna 2022 lukiossa oli noin 70 opiskelijaa.
STT:n lukiovertailussa Suonenjoen lukio on sijoittunut Pohjois-Savon parhaimmistoon, kun arvioitavana oli opiskelijoiden osaamisen kehittyminen lukion aikana.
Historiaa.
Suonenjoen yhteiskoulu aloitti toimintansa 1.9.1930 vuokratiloissa Laineen talossa Suonenjoen keskustassa. Koulun omistajana oli yksityinen kannatusyhdistys, ja siinä oli viisi luokkaa. Vuonna 1933 rakennus lunastettiin omaksi. Uutta koulurakennusta alettiin rakentamaan maaliskuussa 1949 ja se vihittiin käyttöön toukokuussa 1950. Koulutoiminta uudessa rakennuksessa alkoi seuraavana syksynä. Rakennukseen valmistui lisäsiipi vuonna 1956. Samana vuonna koulu siirtyi valtion omistukseen ja nimeksi vaihtui Suonenjoen yhteislyseo. Peruskoulujärjestelmään siirryttäessä vuonna 1975 omistajaksi tuli Suonenjoen kaupunki ja nimeksi Suonenjoen lukio. Nykyisissä tiloissaan lukio on toiminut joulukuusta 2011 lähtien.
Sprengel-pumppu

Sprengel-pumppu on eräs tyhjiöpumpputyyppi. 
Katso oheinen kuva. Pumpun toiminta perustuu elohopean putoamiseen pitkin kapillaariputkea. Kukin elohopeapisara vie pudotessaan mukanaan kaasua ja pumppaa näin tyhjiötä kammioon B ja siihen yhdistettyyn astiaan R. Pumppu saa käyttövoimansa elohopean siirtämisestä takaisin yläsäiliöön alasäiliöstä.
Pumpun kehitti Hanoverilaissyntyinen Hermann Sprengel vuonna 1865. Pumpulla saavutettiin aikansa paras tyhjiö, alle 1 millipascalia.
Crookesin radiometri

Crookesin radiometri on eräs radiometrien tyyppi. Sitä käytetään nykyisin lähinnä demonstraatioihin. Sen kehitti 1873 kemisti William Crookes.
Radiometrissä on lasisessa tyhjiöastiassa roottori, johon on kiinnitetty tyypillisesti neljä metallilevyä joiden toinen puoli on tumma ja toinen kirkas. Kun valo osuu pintoihin näyttää siltä että se työntää tummia pintoja, jolloin roottori lähtee pyörimään.
Crookes selitti tämän siten että valon säteilypaine aiheuttaa voiman tummiin pintoihin.
James Clerk Maxwell oli tarkastamassa Crookesin julkaisua aiheesta ja hyväksyi selityksen, joka näytti vahvistavan hänen oman sähkömagnetismin teoriansa.
Selityksessä on kuitenkin ongelma: tumman pinnan pitäisi absorboida säteily, ja kirkkaan heijastaa se, jolloin kirkas pinta saisi kaksinkertaisen impulssin, ja laitteen pitäisi pyöriä toiseen suuntaan.
Toisena selityksenä annettiin että tumma pinta kuumenisi absorboidessaan säteilyä, ja vähäinenkin kaasunpaineen lisäys saisi laitteen pyörimään.
Maxwell analysoi tarkoin tätä selitystä, pyrkien välttämään uuden virheen tekemisen, ja havaitsi sen vääräksi.
Lisäksi havaittiin että korkeamman tyhjiön luominen vähensi pintoihin vaikuttavaa voimaa ja lopulta pysäytti laitteen kokonaan. Tämä karsi pois selityksen valosähköisestä ilmiöstä laitteen toiminnan aiheuttajana.
Lopulta Osborne Reynolds selitti ilmiön 1879 Royal Societylle jättämässään julkaisussa.
Reynoldsin selityksessä kaasu kulkeutuu kylmältä puolelta lämpimälle aiheuttaen paine-eron, joka aiheuttaa voiman levyihin.
Maxwell teki ongelmasta yksityiskohtaisen matemaattisen tarkastelun, joka julkaistiin otsikolla "On stresses in rarefied gases arising from inequalities of temperature" vuonna 1879 vähän ennen Maxwellin kuolemaa.