tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Armand van Helden

Armand van Helden (s. 16. helmikuuta 1970) on yhdysvaltalainen, Bostonista kotoisin oleva DJ ja musiikkituottaja.
Hän on yksi house-musiikin pioneeritekijöistä. Van Helden on myös tullut kuuluisaksi remixauksistaan, joita hän on tehnyt tunnetuille artisteille, kuten Britney Spearsille ja Janet Jacksonille. Van Helden oli myös mukana grime-artisti Dizzee Rascalin "Bonkers" -hittisinglellä. Hän kuuluu myös kanadalaisen DJ:n, A-Trakin, kanssa Duck Sauce -nimiseen DJ duoon.
Ura.
Van Helden nousi klubiyleisön tietoisuuteen vuonna 1996 Tori Amoksen "Professional Widow" -kappaleesta tehdyllä remixillä. Miehen lopullinen läpimurto oli vuonna 1998 julkaistu "2 Future 4 U" -albumi, jolta löytyy listahitti "You Don't Know Me".
Van Heldenin muita tunnettuja kappaleita ovat "Full Moon" (mukana Common, "Killing Puritans", 2000), "Koochy" ("Killing Puritans", 2000), "Why Can't You Free Some Time" ("Gandhi Khan", 2001), "Here My Name" ("New York: A Mix Odyssey", 2004), "Into Your Eyes" ("Nympho", 2005) ja "I Want Your Soul" ("Ghettoblaster", 2007).
Van Heldenille on tyypillistä runsas, 80-luvulta peräisin olevien samplejen käyttö kappaleissaan. Monissa kappaleissa korostuvat myös seksistiset sanoitukset. 
Van Helden paikoitellen välttelee suurta kaupallista menestystä julkaisemalla aika ajoin epäkaupallisempia underground -tanssimusiikkilevyjä. Mies on myös tehnyt uransa alkupuolella hip-housea eli rap-painotteista housea sisältävän "Enter The Meatmarket" -albumin.
Van Heldenin uudempaa tuotantoa edustava "Nympho" (2005) on harppaus kaupallisemman housen suuntaan, ja "Ghettoblaster" (2007) on puolestaan kumarrus 80-luvun houselle.
Pohjois-Suomen yliopisto

Pohjois-Suomen yliopisto on vuonna 2006 valmistuneeseen opetusministeriön virkamiesten laatimaan Suomen yliopisto- ja korkeakoululaitosten kehittämissuunnitelmaan sisältyvä esitys uudesta yliopistosta, joka muodostettaisiin yhdistämällä Oulun ja Lapin yliopistot ja Kajaanin yliopistokeskus yhdeksi yliopistoyksiköksi.
Suuret välimatkat ongelmana.
Suunnitelman taustalla on opetusministeriön pyrkimys karsia liian pieniin yksiköihin jakautunutta Suomen yliopisto- ja korkeakoulujärjestelmää. Pohjois-Suomen yliopistojen yhdistämisen yhtenä ongelmana ovat kuitenkin yliopistojen väliset suuret etäisyydet, joiden vaikutuksesta yhdistämisellä ei saataisi aikaan merkittäviä kustannussäästöjä.
Laajempi yliopistokokonaisuus houkuttaa.
Yliopistojen edustajat ovat julkisuudessa voimakkaasti vastustaneet ajatusta yliopistojen yhdistämisestä. Yhtenä keskeisenä perusteena on ollut yliopistojen omaleimainen identiteetti. Oulun yliopistolla ja Lapin yliopistolla ei ole koulutusalojen suhteen päällekkäisyyttä muualla kuin opettajankoulutuksessa. Opetusministeriön suunnitelmien toteuttamisen kannalta tämä on kuitenkin asiaa eteenpäin vievä seikka. Päällekkäisyyden puuttuessa yhdistäminen olisi helposti suoritettavissa. Yhdistymisen seurauksena saataisiin myös aikaan entistä kokonaisempi yliopistoyksikkö.
Hankkeen mahdolliset vaikutukset.
Pohjois-Suomen tasapainoisen alueellisen kehittymisen kannalta yhdistymisellä voisi olla myönteisiä vaikutuksia. Tällä hetkellä Lapin yliopistossa ovat edustettuina lähinnä sosiaaliala ja lakitiede. Ouluun on
keskitetty ongelmia ennalta ehkäisevät vahvasti teollistavat ja työpaikkoja luovat alat, kuten tekniikka ja luonnontieteet. 
Yliopistojen yhdistäminen tarjoaisi molempien yliopistojen opiskelijoille mahdollisuuden opiskella kaikkia yliopistoissa opetettavia aineita. Hankkeen kannattajat uskovat, että pitkällä tähtäimellä tämän voitaisiin olettaa johtavan alueellisen kehityksen tasapainottumiseen.
Opetusministeriön suunnitelma Pohjois-Suomen yliopistosta on kuitenkin toistaiseksi siirretty hyllylle.
Kuittijärvet

Kuittijärvet () on kolmen järven, Ylä-, Keski- ja Ala-Kuittijärven muodostama järviketju Vienan Kemijoen vesistössä Kostamuksen kaupunkipiirin ja Kalevalan kansallisen piirin alueella Karjalan tasavallassa Venäjällä.
Ylä-Kuittijärven pinta on pari metriä muita ylempänä (103 m mpy), ja sen suurin syvyys on 44 metriä. Se laskee pienen Alajärven kautta Keski-Kuittijärveen. Keski- ja Ala-Kuittijärvi ovat lähes samassa tasossa (100–101 m), ja niitä yhdistää salmi. Niiden vedentasoa säätelee vuonna 1956 rakennettu pato. Järvien kokonaisala on nykyään noin 600 neliökilometriä. Ennen vesistörakentamista ja säännöstelyä järvien pinta-ala oli nykyistä suurempi; esimerkiksi Keski-Kuittijärven pinta-alaksi mainittiin 493 km2, kun se nykyään on 257 km2.
Kaikki kolme järveä ovat hyvin kalaisia, ja niitä käytetään veneliikenteen reitteinä. Historiallisesti Vienan Karjalan tärkeimmät kauppa- ja kulkureitit veivät Kuittijärvien kautta. Suurin taajama järvialueella on Keski-Kuittijärven pohjoisrannalla sijaitseva Uhtuan (eli Kalevalan) kaupunkimainen taajama.
Ylä-Kuittijärvi

Ylä-Kuittijärvi eli Ylä-Kuittinen () on läntisin kolmesta Kuittijärvestä Karjalan tasavallassa, Vienan Kemijoen latvoilla.
Ylä-Kuittijärvi jakautuu kolmeen osaan, jotka työntyvät järven keskustasta luoteeseen, koilliseen ja lounaaseen. Näistä varsinkin luoteisosa on pitkä ja lahtimainen. Ylä-Kuittijärven pinta-ala on 198 km², ja sen pinta on 103 metriä merenpinnan yläpuolella. Suurin pituus on 42 kilometriä, ja leveys vaihtelee 2 ja 19 kilometrin välillä. Ylä-Kuittijärven rantakylistä merkittävimmät ovat Vuokkiniemi, Vuonninen ja Jyvälahti.
Järven lounaisosaan laskevista joista merkittävimmät ovat etelästä tuleva Livojoki ja lännestä tuleva joki, joka tuo vettä Lapukka-, Veneh-, Kivi- ja Tsenajärvistä. Järven luoteisosaan laskee pohjoisesta Kuusamosta alkunsa saava Pistojoen reitti ja lännestä Vuonnisen- eli Kuorsmanjoki.
Ylä-Kuittijärven vedet laskevat järven koillispäästä ensin pieneen Alajärveen, jonne myös Kostamus-, Koiva- ja Kenttijärvistä tuleva Kenttijoen reitti laskee. Alajärvestä vedet laskevat Keski-Kuittijärven lounaisosaan.
Keski-Kuittijärvi

Keski-Kuittijärvi eli Keski-Kuittinen () on keskimmäinen kolmesta järviketjun muodostavasta Kuittijärvestä Karjalan tasavallassa Vienan Kemijoen vesistön yläosassa.
Keski-Kuittijärvi on kolmesta Kuittijärvestä suurin; sen pinta-ala on noin 257 km². Järven pinta on 101 metriä merenpinnan yläpuolella. Suurin pituus idästä länteen on 41 kilometriä ja leveys pohjoisesta etelään 22 kilometriä. Järvi on 34 metriä syvä. Keski-Kuittijärvessä on saaria enemmän kuin muissa Kuittijärvissä. Suurimmat ovat Uhutsaari ja Suurisaari. Keski-Kuittijärven pohjoisrannalla sijaitsee Uhtuan eli Kalevalan kaupunkityyppinen taajama. Muista järven rannoilla olevia kyliä ovat Kuusiniemi ja Luusalmi. 
Keski-Kuittijärveen laskevista joista merkittävimmät ovat lännestä tuleva Yöjoki ja pohjoisesta tuleva Uhutjoki. Keski-Kuittijärvi on kaakkoisosastaan salmiyhteydessä Ala-Kuittijärveen.
Ala-Kuittijärvi

Ala-Kuittijärvi eli Ala-Kuittinen () on itäisin kolmesta Kuittijärvestä Karjalan tasavallassa Vienan Kemijoen vesistön yläosassa. Vienan Karjalassa sijaitseva järvi kuuluu hallinnollisesti Kalevalan kansalliseen piiriin.
Ala-Kuittijärven pinta-ala on 141 km², ja sen pinta on 100 metriä merenpinnan yläpuolella. Järven suurin pituus on 30 kilometriä ja leveys 7,5 kilometriä. 
Ala-Kuittijärvi on pohjoispäästään salmiyhteydessä Keski-Kuittijärveen. Ala-Kuittijärven vedet laskevat sen eteläpäästä alkavaa Kemijokea pitkin Jyskyjärveen. Veden pintaa säätelee vuonna 1956 joen niskaan rakennettu pato.
Rockin’ in the Free World

Rockin’ in the Free World on kanadalaisen rock-muusikon Neil Youngin tunnetuimpia kappaleita. Se oli Youngin suurin hitti 1980-luvulla jatkaen hänen edellisinä vuosikymmeninä syntynyttä kaupallista mainettaan. Kappale julkaistiin vuonna 1989 albumilla "Freedom" sekä akustisena konserttitaltiointina että sähköisenä studioversiona.
Kappaleen sanoituksessa viitataan Yhdysvaltain syrjäytyneen väestönosan olosuhteisiin. Monet kuuntelijat tulkitsivat Neil Youngin palanneen vasemmistolaiseen kantaaottavuuteen hänen esitettyään reaganilaisia näkemyksiä pitkin 1980-lukua. 
Hector teki kappaleeseen suomenkielisen tekstin nimellä ”Vapaa maailma kun bailaa”, mutta ei saanut levytysoikeutta ja on esittänyt kappaletta vain keikoillaan.
Kappaleen editoitu versio soitettiin Michael Mooren elokuvan "Fahrenheit 9/11" lopputeksteissä.
Joseph Marcell

Joseph Marcell (s. 18. elokuuta 1948 St. Lucia, Karibia) on brittiläinen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa rooleistaan "Bel-Airin prinssin" Geoffrey Barbara Butlerina ja "Kauniiden ja rohkeiden" Hudsonina. Hänellä on myös poika (s. 1979) ja tytär (s. 1989).
Eduard Streltsov

Eduard Anatoljevitš Streltsov (, 21. heinäkuuta 1937 – 22. heinäkuuta 1990) oli neuvostoliittolainen jalkapalloilija.
Streltsov pelasi koko uransa ajan Moskovan Torpedossa. Hän voitti olympiakultaa Neuvostoliiton joukkueessa vuoden 1956 olympialaisissa. Streltsov oli varsinkin nuorison suuri suosikki poikamaisen tyylinsä seurauksena. Kun Neuvostoliiton maajoukkue ensimmäistä kertaa historiansa aikana pääsi MM-turnaukseen vuonna 1958, Streltsov joutui vankilaan syytettynä raiskauksesta. Vieläkään ei tiedetä, tapahtuiko se oikeasti. Vuonna 1965 Streltsov palasi Torpedoon ja johdatti joukkueen Neuvostoliiton mestariksi. Streltsovia pidetään yhtenä Neuvostoliiton historian parhaista pelaajista.
Uransa aikana Streltsov pelasi maajoukkueessa 38 ottelua ja teki 24 maalia. Hän kuoli syöpään vuonna 1990.
Bill Conti

Bill Conti (s. 13. huhtikuuta 1942 Providence, Rhode Island) on yhdysvaltalainen elokuvamusiikin säveltäjä. Contin läpimurto tapahtui vuonna 1976 hänen tultuaan valituksi Sylvester Stallonen "Rocky"-elokuvan musiikin säveltäjäksi. Elokuva ja sen soundtrack olivat odottamattomia menestyksiä; elokuvan teemakappale ”Gonna Fly Now” oli Oscar-ehdokkaana parhaan kappaleen kategoriassa. 
Conti on työskennellyt lukuisten elokuvien sekä televisiosarjojen musiikillisena johtajana. Tunnetuimpien joukossa ovat "Dynastia", "Erittäin salainen", "Viinitila Falcon Crest" sekä "Karate Kid" -elokuvat. Sävellyksestään vuoden 1983 elokuvaan "Valiojoukko" hän voitti parhaan musiikin Oscar-palkinnon.
Suomen Miekkailu- ja 5-otteluliitto

Suomen Miekkailuliitto on olympiamiekkailun suomalainen lajiliitto. Liiton tarkoituksena on toimia Suomen eri miekkailuseurojen välisenä yhteistyö-, edunvalvonta- ja palveluorganisaationa tarkoituksenaan edistää miekkailua Suomessa. Liitto on perustettu vuonna 1931. Aloitteen liiton perustamisesta teki Uno Dahl, joka toimi liiton ensimmäisenä puheenjohtajana 1932–1936 ja oli liiton kunniajäsen vuodesta 1956.
Suomen Miekkailuliiton jäsenenä oli vuonna 2016 27 seuraa, joissa aktiivisia harrastajia oli noin 1300. Näistä kilpailulisenssin hankki noin 300 miekkailijaa. Miekkailijoiden määrä Suomessa on viime vuosina kasvanut noin 5–10 % vuosittain. Suomen Miekkailuliiton toiminnassa on myös mukana pyörätuolimiekkailu.
Vuonna 2011 Suomen Miekkailuliitto ja Suomen Nykyaikaisen 5-ottelun Liitto sopivat järjestöjen yhdistymisestä 1.1. 2012 alkaen Suomen miekkailu- ja 5-otteluliitoksi.
Talous.
Suomen miekkailu- ja 5-otteluliitto on saanut vuosina 2018–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta liikuntaa edistävien järjestöjen toimintaan yhteensä noin 978 005 euroa. Vuosittainen tuki on ollut vuodesta 2023 lähtien 160 000 euroa.
Valentyn Mankin

Valentyn Hryhorovytš Mankin (, ; 19. elokuuta 1938 Kiova, Ukrainan SNT – 1. kesäkuuta 2014 Viareggio, Italia) oli ukrainalainen Neuvostoliittoa edustanut kilpapurjehtija ja olympiavoittaja.
Vuonna 1968 Méxicon olympialaisissa Mankin hallitsi Finn-luokkaa. 35 kilpailijan kisassa hän oli ykkönen tai kakkonen viidessä osapurjehduksessa seitsemästä ja voitti kultaa.
Münchenin kisoissa 1972 Mankin osallistui Tempest-luokkaan ja voitti kultaa yhdessä Vitali Dyrdyran kanssa. Seuraavissa kisoissa 1976 hän voitti Tempest-luokassa hopeaa uuden parin, Vladyslav Akimenkon kanssa.
Moskovan kisoissa 1980 Mankin 41-vuotiaana voitti jälleen olympiakultaa, nyt Star-luokassa parinaan Aleksandr Muzytšenko. 
MM-kultaa Mankin voitti vuonna 1973.
Mankin on ainoa purjehtija, joka on voittanut olympiakultaa kolmessa eri purjehdusluokassa (Finn, Tempest ja Star).
Planetes

Planetes (kreikan sanasta ΠΛΑΝΗΤΕΣ eli ”vaeltajat”, ) on Makoto Yukimuran kirjoittama ja piirtämä science fiction -manga, jonka pohjalta on tuotantoyhtiö Kabushikigaisha Sunrise tuotti 26-jaksoisen animesarjan. Mangaa julkaistiin 2001–2004 ja anime esitettiin NHK:n kanavalla vuosina 2003–2004. 
"Planetes" sijoittuu lähitulevaisuuteen ja kertoo avaruuden roskakuskeista, jotka pitävät Maan ja Kuun kiertoratoja puhtaana avaruusliikenteelle vaarallisesta romusta. Tärkeä osuus sarjassa on myös Jupiteriin suunnitteilla olevalla tutkimusmatkalla, jolle sarjan päähenkilö, Hachimaki, toivoo voivansa osallistua.
Punainen jättiläinen julkaisee mangan suomeksi huhtikuusta 2011 lähtien. Kääntäjä on Antti Kokkonen.
Warner Robins

Warner Robins on kaupunki Yhdysvaltojen Georgian osavaltiossa Houstonin piirikunnassa. Paikalla oli alun perin juna-asema ja myöhemmin kaupunki rakentui Robinsin lentotukikohdan viereen. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 66 588.
Maantiede.
Warner Robins sijaitsee Georgian osavaltiossa Houstonin piirikunnassa Maconin ja Peryn välissä suurin piirtein Georgian keskellä.
Historia.
Ennen nykyisen Warner Robinsin perustamista kaupungin alue kuului creek-intiaanien maihin. Creekit myivät osan maistaan Yhdysvalloille Indian Springsin sopimuksella vuonna 1821 ja uudelle alueelle perustettiin Houstonin piirikunta. Yhdysvaltain sisällissodan jälkeen alueen poikki rakennettiin rautatie, jonka Wellston-niminen asema oli nykyisen kaupungin alueella. Alue oli aina 1930-luvulle saakka pääosin maaseutua.
Yhdysvaltain asevoimat päätti rakennuttaa uuden sotilastukikohdan rautatien itäpuolelle kesäkuussa 1941. Seuraavien vuosien aikana paikalle rakennettiin tuhansia asuintaloja. Kasvava sotilaspiakkakunta sai uuden nimen prikaatinkenraali Augustine Warner Robinsin mukaan 1. syyskuuta 1942. Robinsin lentotukikohta työllisti toisen maailmansodanaikana 23 670 henkilöä. Henkilöstön määrä vähentyi muutamaan tuhanteen sodan jälkeen, mutta sitä kasvatettiin jälleen kylmän sodan kuumetessa.
Talous.
Kaupunki on rakentunut Robinsin lentotukikohdan varaan. Monet kaupungin asukkaista ovat entisiä asevoimien työntekijöitä, jotka ovat sittemmin jääneet asumaan seudulle. Kaupungissa tai sen lähistöllä toimii useita puolustusalan yrityksiä, kuten Boeing, Northrop Grumman, TRW Radio Systems ja SAIC.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Warner Robinsissa aikavälillä 2014–2018 olivat 50 954 USD ja henkilöä kohden 26 098 USD. 19,2 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö.
Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 66 588 ja vuoden 2019 arvion mukaan 77 617. Kaupungin asukkaista 51,6 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 46,2 %), 39,2 % afroamerikkalaisia, 7,9 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 3,3 % aasialaisia. 10,8 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 6,7 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Vale-Dmitri

Vale-Dmitri on nimitys ainakin kolmesta huijarista, jotka niin sanotun sekasorron aikana 1600-luvun alussa yrittivät päästä Venäjän valtaistuimelle väittämällä olevansa tsaari Iivana IV Julman poika Dmitri Ivanovitš, joka oli todellisuudessa kuollut hämärissä oloissa vuonna 1591.
Tunnetuimmat Vale-Dmitrit olivat seuraavat:
Sidi Barrani

Sidi Barrani on egyptiläinen kylä, joka sijaitsee noin 95 kilometrin päässä Libyan vastaiselta rajalta ja noin 240 kilometrin päässä Tobrukista.
Syyskuussa 1940 italialaiset rakensivat joukon linnoituksia kylän läheisyyteen. Joulukuussa britit kuitenkin valtasivat ne.
Neuvostoliitolla oli pieni lentotukikohta kylän lähellä vuoteen 1972 asti.
Aito Kajaus

Aito Kajaus eli virallisesti Radio Kajaus Oy (aiemmin "Kainuun Paikallisradio Oy Kajaus") oli yksi Suomen vanhimmista paikallisradioista. Se aloitti toimintansa Kajaanissa 28. lokakuuta 1989.
Radio Kajauksen perusti kajaanilainen yrittäjä Pekka Turpeinen ja hän toimi radion toimitusjohtajana ja omistajana kuolemaansa 19. lokakuuta 2008 saakka. Turpeisen kuoleman jälkeen Radio Kajauksen omistivat hänen lapsensa. Lokakuussa 2012 Kajauksen osakekannan ostivat kainuulaiset Aki Karjalainen ja Antti Kela. Toukokuussa 2014 Antti Kela osti Radio Kajauksesta Aki Karjalaisen osuuden. Vuoden 2015 alussa Kevyt Kanava osti Radio Kajauksen. Elokuussa 2019 Sanoma Media Finland ilmoitti ostavansa Kevyt Kanavan. Kaupan myötä myös Aito Kajaus siirtyy Sanoman omistukseen. Aito Kajaus siirtyi osaksi Nelonen Median radioita 2. syyskuuta 2019. Kanavan toiminta loppui vuoden 2019 lopussa sen yhdistyessä sisarkanavansa Aito Iskelmän kanssa uudeksi Aito Iskelmäksi. Samalla myös paikallissisällöt, poislukien mainonta, loppuivat.
Radio Kajaus on kasvattanut monia nykyisiä radio- ja tv-alan persoonia kuten Mikko Hannula, Osku Laukkanen, Maria Leppänen, Markus Turunen, Heikki Kähkönen, Pekka Vitikka, Juha Mäntykenttä, Keijo Salokangas, Petri Julkunen, Anssi Leppänen, Kaje Komulainen, Minna Hannula, Elina Nieminen, Petri Niemi, Riitta Vanhatalo, Anu Myllärinen, Katja Oittinen ja Jarmo Nuotio.
Radio Kajauksen kuuluvuusalue oli paikallisradioista yksi Suomen suurimmista. Se kuului yli 700 kilometriä valtatie 5:ttä ajettaessa Kainuussa, Koillismaalla, Lapissa sekä Ylä-Savossa. Radio Kajausta voi kuunnella myös Espanjan Aurinkorannikolla, jossa se toimii yhteistyössä paikallisen radion kanssa. 
Radio Kajauksen ohjelma koostui pääosin suomenkielisestä iskelmä- ja pop-musiikista, uutislähetyksistä, kilpailuista sekä kuuluvuusalueen ajankohtaisista haastatteluista. Finnpanelin Kansallisen Radiotutkimuksen (joulukuu 2012- toukokuu 2013) mukaan Radio Kajaus oli kuuluvuusalueensa kuunnelluin kaupallinen radiokanava.
Gainesville (Georgia)

Gainesville on kaupunki Yhdysvaltain kaakkoisosan Georgian osavaltiossa. Sen pinta-ala on 75,4 km² (vettä 5,2 km²) ja asukasluku 25 578 (). Asukkaista 65 % on valkoisia ja 16 % mustia, lisäksi 33 %:lla on latinotausta.
Gainesvillen luoteispuolella on suuri tekojärvi Lake Lanier, ja kaupungissa on paljon järveen liittyviä matkailuyrityksiä. Atlantan kesäolympialaisten 1996 soutukilpailut pidettiin Gainsvillessä.
Ylä-Laukaa

Ylä-Laukaa, Laukaa eli Luga (, ) on kaupunki Venäjällä, noin 150 km Pietarista etelään. Se on Lugan piirin hallinnollinen keskus. Kaupungissa asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 36 409 ja koko kunnallispiirissä 76 625 henkeä. Nimensä kaupunki on saanut sen läpi virtaavasta Laukaanjoesta, joka laskee edelleen Jaaman kautta Suomenlahteen.
Ylä-Laukaa on tärkeä rautatiepaikkakunta; päärautatieasema on nimeltään Luga-1. Ylä-Laukaa sijaitsee Pietarista lounaaseen Pihkovaan ja edelleen Vilnaan johtavan rautatien varrella ja on samalla risteysasema itään Novgorodiin ja edelleen Tšudovoon vievälle radalle. Maantieyhteyksistä keskeisimpiin kuuluvat Pietarista (155 km) lounaaseen johtava valtatie M20 (osa väylää ), joka eurooppatie jatkaa Pihkovan jälkeen etelään kohti Valko-Venäjää ja Ukrainaa.
Ylä-Laukaaseen on sijoittunut osa Leningradin sotilaspiirin yksiköistä, esimerkiksi 26. ohjusprikaati ja 9. tykistöprikaati.
Vuonna 1964 Ylä-Laukaasta tuli Mikkelin ystävyyskaupunki.
Kiltakallio

Kiltakallio () on Espoon keskukseen kuuluva alue. Alueelle rakennettiin 1990-luvulla asuinalue, jossa on pääosin matalia kerrostaloja. Alueen eteläosaan rakennettiin myöhemmin rivitaloja. Kerrostalojen vieressä kallion huipun lähellä on omakotitaloja, joista osa on rakennettu 1900-luvun alkupuolella. Alueella toimii vuonna 2002 valmistunut Kiltakallion lastentalo, jossa on neuvola ja päiväkoti. Toinen alueella toimiva päiväkoti on Kiltapuiston päiväkoti. Lisäksi Kiltakalliossa on Helsingin seudun opiskelija-asuntosäätiön opiskelija-asuntorakennus, joka rakennettiin vuonna 1985.
Espoon kaupungin virallisessa aluejaossa Kiltakallio kuuluu Suvelan pienalueeseen, Espoon keskuksen kaupunginosaan, Kanta-Espoon tilastoalueeseen ja Vanhan-Espoon suuralueeseen.
Historiaa.
Kiltakallion alueella on kallioinen mäki, mutta sen nimi ei ole vanhastaan ollut Kiltakallio tai Gillesberget. Kallio on tunnettu ainakin Karlasbergetinä ja Augustabergetinä. Myös nimet Kråkberget ja Löseåkersberget viittaavat mahdollisesti samaan kallioon, mahdollisesti johonkin muuhun lähiseudun kallioon. Lisäksi Kiltakallion alueelta tunnetaan 1700-luvulta rajapaikat Lambergsrå ja Västerbackarå. 1970-luvulla Espoon vanhan kunnansairaalan ja sen kaakkoispuolisen kallion aluetta oltiin kaavoittamassa. Kalliolla oli taloja ja teitä, mutta teillä ei ollut nimiä. Sairaalan kohdalla maantie ylitti mäen, jota kutsuttiin Sjukhusbackeniksi, ja tämän mukaan kaavoitustyössä aluetta oli kutsuttu Sairaalanmäeksi. Alueelle tarvittiin asuinalueelle sopiva nimi, ja Espoon nimistötoimikunta ehdotti vuonna 1974 nimeksi Kiltakalliota. ”Kilta” viittaa ammattikiltoihin ja valittiin nimeen, koska se sopi Espoon keskuksen ja Muuralan ammattinimikeaiheisiin nimiin (muun muassa Kamreerintie, Nimismiehenpelto ja Lukkarinmäki). Kiltakallion nimistö suunniteltiin niin, että se viittaa ammattikunta- ja toverihenkeen yleisesti (muun muassa Liittokuja, Sinettikuja, Valapolku ja Veljespuisto). Asemakaavassa Kiltakallio-nimi annettiin itse asuinalueen lisäksi myös alueen keskellä kulkevan kadun ja kallion huipulla sekä sen rinteessä sijaitsevan puiston nimiksi.
Kiltakalliossa sijaitsevaa Furubackan huvilaa kutsutaan myös Kiltakallion kartanoksi. Rakennuksessa on klassistisia piirteitä: aumakatto, pylväät, päätykolmiot ja vaakalaudoitus. Huvila on maisemallisesti ja rakennushistoriallisesti arvokas ja se on suojeltu Kiltakallion asemakaavassa. Furubacka lohkottiin Teirin talosta vuonna 1911. Sen rakennutti röntgenlääkäri G. A. Karlas ja hänen vaimonsa Signe Karlas. Heidän sukunsa omisti talon 1980-luvulle asti. Huvilan viereen rakennettiin 1990-luvulla uusia rakennuksia ja samalla kartano kunnostettiin. Nykyisin rakennuksen omistaa osakeyhtiö. Alkuperäinen Furubacka oli yksikerroksinen, ja siinä oli satulakatto ja ullakkohuoneita. Taloa korjattiin 1930-luvulla ja sotien jälkeen se uudistettiin täysin. Talon ympärille rakennettiin kokonaan uusi rakennus ja vanha talo purettiin sisältä pois.
Herman Renfors

Herman August Renfors (11. marraskuuta 1849 Pori – 10. joulukuuta 1928 Merano) oli Kajaanissa vaikuttanut monitoimimies, tehdasyrittäjä, Britannian konsuli ja kaupunginvaltuutettu. Hän oli suomalaisen kalastusväline-, turkis- ja suksiteollisuuden uranuurtaja.
Porilaiseen merenkävijäsukuun kuulunut Renfors saapui viisivuotiaana enonsa luo Kajaaniin leskeksi jääneen äitinsä Anna Gustafva Wahlgrenin ja kolmen sisaruksensa kanssa. Hermanin merikapteeni-isä Gustaf Renfors oli menehtynyt haaksirikossa.
Renfors oli ensin muun muassa kultasepän ja kellosepän oppilaana ja sitten vuonna 1868 työssä Porin konepajalla ja 1869 Putilovin tehtaalla Pietarissa. Palattuaan Kajaaniin syksyllä 1869 hän alkoi valmistaa siellä uistimia ja muita kalastustarvikkeita vuonna 1870. Vuonna 1876 Renfors perusti Kajaaniin kivihiomon, jossa valmistettiin muun muassa koruja sekä nappeja. Hän laajensi liiketoimintaansa 1870-luvulla suksien valmistamiseen, vuonna 1880 turkistuotteisiin ja vuonna 1891 hän perusti Helsingin keskustaan sivuliikkeen kalastus-, poronnahka- ja turkistuotteidensa myyntiä varten. Yritystoiminnan taustavoimana hänellä oli sisar Maria Renfors, joka kouluttautui Englannissa asti perhonsidonnan ammattilaiseksi. Eeva-Kaarina Aronen julkaisi Maria Renforsista faktaa ja fiktiota yhdistävän kirjan "Maria Renforsin totuus" vuonna 2005. Teos käännettiin saksaksi vuonna 2007 nimellä "Die Lachsfischerin".
Renforsien kalastusvälineistä on tullut nykyään keräilijöiden aarteita, aikanaan niille myönnettiin 50 patenttia ja ne olivat tunnettuja Amerikkaa ja Japania myöten. Tehtailija Renfors oli aktiivinen vaikuttaja ja kaupunginvaltuuston sekä rahatoimikamarin jäsen. Hän osallistui Seppälän maamieskoulun perustamiseen ja toimi rautatien saamiseksi Kajaaniin. Vuosina 1892–1893 hän oli hätäapukomitean puheenjohtaja. Hän myös valokuvasi paljon vanhaa Kajaania sekä toimi hiihtourheilun ja matkailun edistämiseksi. Renforsin aloitteesta ja pääosin hänen rahoituksensa turvin pidettiin Kajaanissa vuosina 1892–1903 suuria Kainuun talvikisoja. Renfors oli matkailuliikkeen ja urheilukalastuksen alkuunpanija ja hän toimi Matkailijayhdistyksen johtohenkilönä. 
Herman Renfors kuoli keuhkokuumeeseen 79-vuotiaana vuonna 1928 Italiassa, jossa hän oli hoitamassa heikentynyttä terveyttään. Tehtaassa jatkettiin kalastusvälineiden valmistusta ja turkisten muokkausta vielä 1940-luvun puolivälin asti. Hänen vaimonsa Agnes Mathilda Castrén kuoli vuonna 1947. Kajaanin Tulliniemessä joen varrella sijainneet Renforsin tehdas- ja asuinrakennukset purettiin vuonna 1966.
Teoistaan huolimatta Herman Renfors ei ole kovin tunnettu nykyajan kajaanilaisten, etenkään nuorten parissa. Hänen muistomerkkinsä paljastettiin Kajaanissa paikallisten yrittäjien ja paikallisen taiteilijan voimin 12. toukokuuta 2007. Muistomerkki on kopio Renforsin valmistamasta Devoni-uistimesta. Kajaaninjoen rantoja seurailee Renforsin lenkiksi nimetty ulkoilureitti.
Vatnajökull

Vatnajökull on Kaakkois-Islannissa sijaitseva, tilavuudeltaan Islannin suurin jäätikkö. Vatnajökull on tyypillinen kupera lakijäätikkö. Sen pinta-ala on noin 7 700 neliökilometriä (2024). 
Jäätiköllä sijaitsee tulivuoria, muun muassa Öræfajökull (2 109 metriä), joka on maan suurin aktiivinen tulivuori, ja Bárðarbunga (2 009 metriä), joka purkautui vuonna 1996 sulattaen samalla jäätikköä. Islannin korkein kohta Hvannadalshnúkur (2 119 metriä) sijaitsee myös jäätiköllä.
Vatnajökullin pinta-ala on pienentynyt muutaman vuoden ajan, mahdollisesti ilmaston vaihtelujen vuoksi. Jään ala oli vuonna 1950 noin 8 538 neliökilometriä, mutta vuonna 2000 hieman alle 8 160 neliökilometriä.
Vatnajökull valittiin Unescon maailmanperintölistalle 2019.
Mai-otome

Mai-otome () on Sunrisen tuottama animesarja, joka esitettiin TV Tokyolla lokakuusta 2005 maaliskuuhun 2006 asti. Sarjan tarina sijoittuu näennäisesti Mai-HiMEn kaukaiseen tulevaisuuteen. Sarja uudelleenkäyttää joitakin Mai-HiMEn hahmoja, mutta sijoittaa ne rajusti erilaiseen maailmaan ja muuttaa joidenkin hahmojen persoonallisuutta.
Hahmot.
Jos hahmon etunimi on sama kuin HiMEssä, niin voidaan olettaa muutamin poikkeuksin, että kyseinen hahmo on samantyyppinen kuin alkuperäisessä.
Anime.
Alku- ja loppumusiikit.
Alkumusiikit
Loppumusiikki
Manga.
Mai-otomesta on tehty myös sarjakuvaversio, mutta kuten Mai-HiMEnkin tapauksessa, sen juoni, alkuasetelmat ja jossakin määrin jopa hahmojen persoonallisuudet poikkeavat animen vastaavista. Sarjakuvaa ei ole julkaistu Japanin ulkopuolella.
Luettelo suomen venäläisistä lainasanoista

Tähän artikkeliin on koottu joukko suomen venäläisperäisiä lainasanoja. Luettelon sanat ovat tulleet suomen kieleen venäjän kielestä tai sen varhaisemmista kehitysvaiheista. Kaikkiaan venäjästä, muinaisvenäjästä tai muista kielistä venäjän kautta on lainattu suomen kieleen noin tuhat sanaa. 
Lähes kaikki suomen kielen slaavilaiset lainasanat ovat venäjästä tai muinaisvenäjästä. Slaavilaiset kielet ovat määrällisesti kolmanneksi tärkein suomeen lainattujen sanojen lähde balttilaisten ja germaanisten kielten jälkeen, tosin näistä kahdesta on tullut huomattavasti kauemmin, enemmän ja merkittävämpää sanastoa. Vanhoihin teknologioihin liittyvässä sanastossa venäjän vaikutus lienee voimakkain vaatteiden ja niiden valmistuksessa käytettyjen raaka-aineiden ja työvälineiden osalta. Merkittävästi on lainattu myös ruuanvalmistus- ja ruokailuvälineiden ja ruokien nimityksiä.
Huomionarvoinen vanha venäläisperäinen lainasanakerrostuma liittyy kristinuskon peruskäsitteisiin, kuten "pappi", "suntio", "risti" ja "raamattu". Tällä perustellaan näkemyksiä, joiden mukaan kristinusko olisi tullut Suomeen ensin idästä.
Monet venäläisperäiset sanat ovat tulleet suomen kieleen karjalan kielen kautta. Tällainen on esimerkiksi sana "rotu", joka tuli tutuksi kalevalaisesta runoudesta, käsitettiin vanhaksi karjalaiseksi sanaksi, ja omaksuttiin siitä huolimatta, että venäläisperäistä sanastoa samaan aikaan kartettiin. Karjalan kielessä on paljon enemmän venäläisperäisiä sanoja kuin suomessa. Suomen itäisissä murteissa käytetään enemmän venäläisperäisiä sanoja kuin läntisissä murteissa.
Seuraavissa luetteloissa tähdellä merkityt muodot ovat rekonstruktioita eli pääteltävissä olevia mutta dokumentoimattomia muotoja.
Debbie Meyer

Deborah Elizabeth ”Debbie” Meyer (s. 14. elokuuta 1952 Annapolis) on yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja. Hän oli ensimmäinen uimari, joka voitti samoissa olympialaisissa kolme henkilökohtaista kultamitalia.
Meyer hallitsi teini-ikäisenä vuosina 1967–1970 naisten vapaauintimatkoja. Hän voitti 16-vuotiaana Mexico Cityn olympialaisissa 1968 200, 400 ja 800 metrin vapaauintimatkat kaikki uusilla olympiaennätyksillä. Vuotta aiemmin 1967 hän oli Pan-Amerikan kisoissa voittanut kaksi matkaa.
Meyer oli ensimmäinen nainen, joka ui 1 500 metriä alle 18 minuutin, 400 metriä alle 4,5 minuutin, 500 jaardia alle viiden minuutin ja 1650 jaardia alle 17 minuutin. Hän teki kaikkiaan 15 maailmanennätystä (yhden 200 m:llä, viisi 400 m:llä, viisi 800 m:llä ja neljä 1500 m:llä) ja 24 Yhdysvaltojen ennätystä sekä voitti 19 maansa mestaruutta. Vuonna 1969 hänet valittiin Associated Pressin vuoden naisurheilijaksi.
Meyer lopetti uransa jo vuonna 1970. Hänet valittiin uinnin Hall of Fameen vuonna 1977.
Dalton (Georgia)

Dalton on kaupunki Yhdysvaltojen Georgian osavaltion Whitfieldin piirikunnassa Atlantan pohjoispuolella. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 33 665. Kaupunki tunnetaan esimerkiksi Yhdysvaltojen mattojen valmistuksen keskuksena.
Maantiede.
Dalton sijaitsee Georgian osavaltiossa Whitfieldin piirikunnassa noin 130 kilometriä Atlantasta pohjoiseen ja 50 kilometriä Tennesseen Chattanoogasta etelään.
Historia.
Nykyisen Daltonin alueen alkuperäisasukkaita eli intiaaneja olivat cherokeet. Cherokeet pakkosiirrettiin alueelta Intiaaniterritorioon vuosina 1838–1839. Hieman aikaisemmin vuonna 1837 oli perustettu pieni Cross Plains-niminen kylä, josta nykyinen Dalton on sittemmin muodostunut. 1840-luvulla rakennettiin Western and Atlantic Railroad sittemmästä Atlantasta kohti Chattanooga ja edelleen kohti länttä. Kapteeni Edward Whiten johtama syndikaatti osti maita radan varrelta nykyisen Daltonin paikalta. Paikalle perustettiin uusi kaupunki, joka sai nimensä Edwardin öidin Dalton Whiten mukaan. Samalla paikalle rakennettiin puistoja, kouluja, kirkkoja ja muita julkisia rakennuksia. Daltonista tehtiin vuonna 1851 vasta perustetun Whitfieldin piirikunnan hallinnollinen keskus.
Georgia liittyi Etelävaltioihin vuonna 1861 ja syttyi Yhdysvaltain sisällissota. Vuonna 1863 Chattanoogan taistelu hävinneet Etelävaltioiden joukot vetäytyivät Daltoniin ja kenraali Joseph E. Johnston yritti linnoittaa sitä seuranneena talvena estääkseen William T. Shermanin johtamien Pohjoisvaltioiden joukkojen etenemisen. Alueella käytiin sittemmin useita hteenottoja osapuolten välillä. Lopulta Shermanin joukot tuhosivat suuren osan kaupungista heidän edetessään kohti Atlantaa vuonna 1864.
Dalton alkoi teollistua sodan jälkeen. Paikalle syntyi tekstiiliteollisuutta ja 1800-luvun lopussa erityisen merkittäväksi tekstiilialaksi nousi päiväpeittojen valmistus. Kaupunki selvisi 1930-luvun lamasta ja tekstiiliteollisuus kehittyi edelleen toisen maailmansodan jälkeen kehittyneemmin laittein.
Talous.
Daltonin mattoteollisuus sai alkunsa 1900-luvun alun päiväpeitekutomoista, kunnes 1950-luvulla mattojen kutomisesta tuli niitäkin merkittävämpi teollisuudenala alueella. Arviolta 85 prosenttia Yhdysvalloissa myydyistä matoista valmistetaan noin sadan kilometrin säteellä Daltonista. Suuria Daltonin alan yrityksiä nykyisin ovat J &amp; J Industries, Shaw Industries ja World Carpets. Kaupungissa on myös kanojen kasvatukseen liittyvää elintarviketeollisuutta.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Daltonissa aikavälillä 2014–2018 olivat 42 062 USD ja henkilöä kohden 22 722 USD. 22,2 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö.
Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 33 128 ja vuoden 2019 arvion mukaan 33 665. Kaupungin asukkaista 81,4 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 40,4 %), 7,7 % afroamerikkalaisia, 48,5 % latinoja mistä tahansa rodusta, 2,5 % aasialaisia ja 1 % intiaaneja. 46,7 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 27,8 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla. Latinojen määrä on kasvanut etenkin 1970-luvulta elintarviketeollisuuden siirtolaisten myötä.
Eero Salisma

Eero Johannes Salisma (16. joulukuuta 1916 Hämeenlinna – 19. heinäkuuta 1998 Hämeenlinna) oli suomalainen jääkiekkoilija.
Eero ”Luiro” Salisma edusti pelaajaurallaan hämeenlinnalaisseuroja Tarmoa ja HPK:ta vuosina 1938–1960. Tarmossa hyökkääjän paikkaa pelannut Salisma voitti kaksi Suomen mestaruutta.
HPK:ssa Salisma pelasi puolustajana. Vuonna 1952 HPK ylsi ensimmäistä kertaa SM-finaaliin, jossa asettui vastaan Tampereen Ilves. Salisma tuli otsikoihin taklattuaan Ilveksen Aarne Honkavaaraa hyökkäysalueella niin, että tämä sai aivotärähdyksen. Tuohon aikaan kontaktipeli oli vielä melko harvinaista eikä hyökkäysalueella saanut taklata ollenkaan. Salisma ajettiin pois kentältä ja mestaruussarjan johto asetti seuraavaan otteluun uuden säännön, jonka mukaan Salisma ajettaisiin välittömästi pois kentältä, jos hän ottaisi yhdenkin jäähyn.
Suomea Salisma edusti kerran MM- ja olympiatasolla. Hän oli mukana vuoden 1952 Oslon talviolympialaisissa. Yhteensä Salisma pelasi 31 maaottelua.
Salisma oli myös kansallisella huipputasolla sekä pesä- että jääpallossa. Pesäpallon Suomen Mestaruuden Salisma voitti Hämeenlinnan Pallokerhon joukkueessa 1936, Haminan Palloilijoiden joukkueessa 1939 ja 1943 sekä Toijalan Pallo-Veikkojen joukkueessa 1946.
Kaakkola

Kaakkola on Järvenpään 25. kaupunginosa. Kaakkola sijaitsee Tuusulanjärven luoteisrannalla, noin kilometri Järvenpään keskustasta länteen. Vuoden 2014 lopussa kaupunginosassa asui 866 ihmistä.
Kaakkola koostuu pääosin omakoti- ja paritaloasunnoista. Kaupunginosa jakautuu kahteen osaan: Vanhaan-Kaakkolaan ja Uuteen-Kaakolaan. Alueelta löytyy muun muassa yksi lähikauppa, K-market. Kaakkola on erittäin rauhallinen asuinalue, jossa asuu suurimmaksi osaksi lapsiperheitä.
Henry Kvist

Torsten Henry Sigurd Kvist (11. huhtikuuta 1920 Helsinki – 23. tammikuuta 1999 Mäntyharju) oli suomalainen metsänhoitaja sekä jääkiekkopuolustaja ja -valmentaja, joka valmensi maajoukkuetta vuosina 1946–1949.
Henkilöhistoria.
Kvistin vanhemmat olivat ravintoloitsija Sigurd Aleksander Kvist ja Maria Aurora Laakso ja puoliso vuodesta 1948 Heli Aulikki Päiviö. Urheilulääkäri Helmer Kvist oli hänen veljensä. Metsänhoitajaksi sotien jälkeen valmistunut Henry Kvist työskenteli ensin Ruotsissa, mutta tuli vuonna 1949 Kymin Osakeyhtiön palvelukseen, aluksi apulaismetsänhoitajaksi Kuopioon. Yhtiön aluemetsänhoitaja Joensuussa hän oli vuodesta 1953 ja Jyväskylässä vuodesta 1962 ja sitten ylimetsänhoitaja Heinolassa vuodesta 1965 ja hankintapäällikkö Kuusankoskella vuodesta 1968. Koko yhtiön metsäpäällikkönä Kvist toimi 1973–1984. Hänellä oli myös monia asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Kvist sai vuonna 1976. Sotilasarvoltaan hän oli reservin majuri.
Urheilu-ura ja saavutukset.
Kvist pelasi urallaan Tampereen Ilveksessä kaudet 1938–1947. Hän voitti kaksi Suomen mestaruutta. Viimeisellä kaudellaan Kvist toimi myös Ilveksen valmentajana. Hän valmensi vuodet 1946–1949 sekä Ilvestä että maajoukkuetta.
Valdosta

Valdosta on kaupunki Yhdysvaltojen Georgian osavaltion Lowndesin piirikunnassa lähellä Floridan vastaista rajaa. Kaupunki on perustettu rautatien varteen vuonna 1860. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 54 518.
Maantiede.
Valdosta sijaitsee Georgian osavaltion eteläosassa Lowndesin piirikunnassa noin 30 kilometriä Floridan vastaiselta rajalta Atlantan ja Tampan välillä.
Historia.
Valdosta on muodostunut Georgian läpi Atlantic and Gulf Railroad-rautatien varelle 1800-luvulla. Uusi rautatie ohitti Lowndesin piirikunnan entisen keskustan Troupvillen, jolloin osavaltio siirsi piirikunnan hallinnollisen keskustan rautatien varteen. Hanketta varten palkattiin neljä asiamiestä vuonna 1859 päättämään uuden keskustan tarkemmasta paikasta. Lopulta päädyttiin ostamaan 140 eekkerin kokoinen maa-alue William Wisenbakerilta. Valdosta perustettiin joulukuussa 1860 Georgian kuvernööri George Troupin omistaman Val d'Aosta -nimisen plantaasin mukaan.
Yhdysvaltain sisällissodan aikana paikalla ei käyty varsinaisia taisteluita, mutta monet paikalliset palvelivat Etelävaltioiden armeijassa. Pohjoisvaltioiden merisaarto aiheutti suuren taloudellisen ahdingon ja William T. Shermanin komentamien joukkojen edetessä etelään ne purkivat huomattavan osan Atlantic and Gulf Railroad-rautatiestä. Rautatieliikenne jatkui vasta vuonna 1866. Valdosta oli taantunut pikkukyläksi.
Kaupunki alkoi toipua 1800-luvun loppupuolella. Puuvillan viljely alkoi yleistyä Lowndesin alueella ja vuonna 1889 saatiin rautatieyhteydet Floridaan ja pohjoiseen Georgiaan. Taloudellinen elpyminen johti myös asukasluvun kasvuun. Vuosien 1890 ja 1900 välillä kaupungin asukasluku kasvoi 90 %. Vuonna 1910 sen asukasluku oli 7 656. Paikkakunnan kasvaessa saatiin myös katuvalaistus, vesi- ja viemärijärjestelmä, oma koulujärjestelmä ja puhelinverkko. 1900-luvun alkupuolella rakennettiin esimerkiksi oopperatalo, Carnegie-kirjasto ja Lowndesin piirikunnan nykyinen oikeustalo. U.S. Route 41 liitti kaupungin kohti Chicagoa pohjoisessa ja Miamia etelässä. Huomattava takaisku kehitykselle oli 1930-luvun lama, mutta talous toipui toisen maailmansodan aikana.
Talous.
Moodyn lentotukikohta kaupungin pohjoispuolella on Valdostan suurin yksittäinen työnantaja ja sen merkitys paikalliselle taloudelle on suuri. Muita suuria työnantajia ovat South Georgia Medical Center ja Valdosta State University. Azalea City Industrial Park on kaupungin teollisuuspuisto. Valdosta on oman alueensa tukku- ja vähittäiskaupan keskus. Myös matkailulla on huomattava osuus kaupungin taloudessa.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Valdostassa aikavälillä 2014–2018 olivat 32 051 USD ja henkilöä kohden 22 643 USD. 33 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö.
Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 54 518 ja vuoden 2019 arvion mukaan 56 457. Kaupungin asukkaista 42,4 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 39,6 %), 51,9 % afroamerikkalaisia, 5,2 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 1,8 % aasialaisia. 6,6 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 4,1 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Hvannadalshnúkur

Hvannadalshnúkur on Öræfajökull-tulivuoren luoteisosassa sijaitseva Islannin korkein vuori. Se sijaitsee Vatnajökull-jäätikön eteläosassa. Elokuussa 2005 suoritettujen virallisten mittausten mukaan vuoren korkeus on 2 109,6 metriä, aikaisemmin vuoren korkeudeksi ilmoitettiin 2 119 metriä. 
Ensimmäisenä Hvannadalshnúkurille kiipesi brittiläinen Frederick W. W. Howell paikallisten Páll Jónssonin ja Þorlákur Þorlákssonin opastuksella 17. elokuuta 1891.
Atavismi

Atavismi on biologinen periytymisilmiö, jossa monien edellisten sukupolvien ajan piilossa ollut ominaisuus esiintyy jossakin lajin tai suvun yksilössä. Termi tulee latinan esi-isää tarkoittavasta sanasta "atavus".
Atavismi on mahdollista, koska alkukantaisten ominaisuuksien geenit eivät ole kadonneet perimästä, ne vain eivät ole enää aktiivisia. Joissakin harvoissa tapauksissa ne voivat aktivoitua uudelleen. Atavismi voi olla tulosta erilaisista ilmiöistä. Jokin uusi mutaatio voi vaikuttaa niin, että perimässä säilyneiden entisen ominaisuuden vastaavien geenien toiminta ei enää peitykään uudempien mutaatioiden vaikutuksesta. 
Joissain tapauksissa atavistinen piirre voi olla tulosta poikkeamassa alkionkehityksen aikataulusta.
Esimerkkejä.
Valailla voi atavismin seurauksena syntyä ruumiiseen raajatyngät, jotka vastaavat valaan maalta veteen siirtyneen edeltäjän jalkoja.
Tunnettu atavismi on ihminen, jolla on häntä. Ihmisen sormet tai varpaat voivat olla myös yhteenkasvaneet niin, että niiden välissä on ihopoimu, joka muistuttaa kädellisiä edeltäneitä meren tuntumassa asuneita eläimiä.
Nikolai Andrianov

Nikolai Jefimovitš Andrianov (, 14. lokakuuta 1952 Vladimir – 21. maaliskuuta 2011) oli venäläinen Neuvostoliittoa edustanut telinevoimistelija. Andrianov on toiseksi eniten olympiamitaleja kerännyt miesurheilija 15 mitalillaan (Michael Phelpsillä on 28 mitalia ja naisista Larisa Latyninalla 18 mitalia). Vuosina 1972–1980 hän voitti kaikkiaan seitsemän kultaa, viisi hopeaa ja kolme pronssia. Andrianov on ainoa miesvoimistelija, joka on voittanut voimistelun hypyssä kolme olympiamitalia, ja ainoa miesvoimistelija, jolla on kolme olympiamitalia permannolta.
Olympiamenestyksen lisäksi Andrianov voitti MM-kisoista neljä kultaa ja kahdeksan hopeaa, maailmancupissa kuusi kultaa ja kolme hopeaa, EM-kisoissa yhdeksän kultaa, kuusi hopeaa ja kaksi pronssia sekä kolmetoista Neuvostoliiton mestaruutta.
Andrianov kuoli pitkäaikaiseen sairauteen 58-vuotiaana maaliskuussa 2011. Hänen vaimonsa Ljubov Burda oli myös telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Hinesville

Hinesville on kaupunki Yhdysvaltojen Georgian osavaltiossa Libertyn piirikunnassa Savannahin lounaispuolella. Kaupunki on rakentunut paljolti vieresien asevoimien tukikohta Fort Stewartin varaan. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 33 437.
Maantiede.
Hinesville sijaitsee Georgian osavaltion Libertyn piirikunnassa noin 60 kilometriä Savannahista lounaaseen.
Historia.
Libertyn piirikunta perustettiin 1777 ja myöhemmin sen hallinnollinen keskus haluttiin siirtää Riceborota uudelle paikalle. Paikalliset äänestivät muutoksen puolesta vuonna 1836 ja senaattori Charlton Hines ehdotti nykyistä Hinesvilleä, joka sai nimensä hänen mukaansa vuonna 1837. Ennen kaupungin perustamista paikalla oli asevoimien paraatialue. Yhdysvaltain sisällissodan aikana alueella käytiin useita yhteenottoja. Hävitys Libertyn piirikunnassa oli huomattavaa. Pohjoisvaltioiden kenraali William T. Shermanin johtamat joukot valtasivat sen talvella 1864.
Sodan jälkeen Samuel Dowse Bradwellillä oli huomattava vaikutus kaupungin jälleenrakennuksessa. Hänen perustamansa Hinesville Academy eli myöhempi Bradwell Institute tuli tunnetuksi koko osavaltion alueella. Kaupunki oli kuitenkin piirteiltään unelias kylä aina 1900-luvun alkupuoliskolle saakka. Huomattava muutos oliasevoimien tukikohta Camp Stewartin eli sittemmän Fort Stewartin perustaminen vuonna 1944. Tukikohta nimettiin Libertyn piirikunnassa asuneen presidentti Franklin D. Rooseveltin vaimo Eleanor Rooseveltin isoisoisän Daniel Stewartin mukaan ja jonkin aikaa ennen Normandian maihinnousua tukikohdassa oli 55 000 sotilasta. Tukikohdan sotilaiden perässä paikkakunnalle muutti suuri joukko eri palveluja tarjoavia yrittäjiä.
Camp Stewart lakkautettiin toisen maailmansodan jälkeen, mutta maailmantilanteen jälleen kiristyessä myöhemmin sotilastoiminta sillä aloitettiin uudelleen. Tukikohdasta tehtiin linnoitus (Fort) vuonna 1956.
Talous.
Hinesvillen talous on rakentunut pitkälti viereisen Fort Stewartin varaan. Samaan tapaan vastaavasti tukikohdan sotilaat tarvitsevat kaupungin palveluja. Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Hinesvillessä aikavälillä 2014–2018 olivat 46 177 USD ja henkilöä kohden 21 305 USD. 16,4 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö.
Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 33 437 ja vuoden 2019 arvion mukaan 33 273. Kaupungin asukkaista 40 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 32,3 %), 46,7 % afroamerikkalaisia, 14,4 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 2,9 % aasialaisia. 15,8 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 7,1 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Nuokkijärvi

Nuokkijärvi eli Njuokkarvi eli Nuokkajärvi () on Kemijoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Kalevalan piirin Borovoin kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 214 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 3 090 neliökilometriä, keskisyvyys 8,5 metriä ja tilavuus 1,81 kuutiokilometriä.
Nuokkijärveen laskevat Nokeusjoki, Aittajoki, Voivajoki, Oja ja 33 puroa. Länsipäähän virtaavan Nokeus- eli Kivijoen reittiin kuuluvat Kiitesjärvi, Luvajärvi ja Kiimasjärvi. Nuokkijärvi laskee itäpäästään alkavien Rastahanjoen ja Hämehenjoen kautta Tširkkakemijokeen. Järvessä on 126 saarta, joiden yhteispinta-ala on 10,3 neliökilometriä.
Nuokkijärven kalalajeja ovat lohi, siika, muikku, harjus, hauki, särki, salakka, lahna, säyne, seipi, mutu, made, ahven, kiiski, kymmenpiikki ja kivisimppu. Järvellä harjoitetaan kalanviljelyä sekä kotitarve- ja virkistyskalastusta.
Järven rannoilla ovat sijainneet Nokeuksen, Piismalahden ja Pääkönniemen kylät. Nykyään seudulla on vain kesäasutusta.
Kalle Havulinna

Kalle Havulinna (27. syyskuuta 1924 Tampere – 9. heinäkuuta 2016) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä.
Havulinna pelasi urallaan kymmenen kautta Tampereen Ilveksessä. Hän voitti neljä Suomen mestaruutta. Havulinnalla on nimissään SM-sarjan yhden ottelun maaliennätys, jonka hän jakaa Aarne Honkavaaran kanssa: kahdeksan maalia. Havulinna iski osumansa ÅIFK:ta vastaan 18. tammikuuta 1948 ottelussa, jonka Ilves voitti 21–5.
Havulinna pelasi maajoukkueessa 28 ottelua, joihin mahtuu mukaan myös kahdet MM-kilpailut.
Siviiliammatiltaan Havulinna oli sähköinsinööri, ja hänen insinööritoimistonsa vastasi Suomen ensimmäisen jäähallin, 1965 valmistuneen Tampereen Hakametsän jäähallin sähkö- ja valaistussuunnittelusta.
Kalle Havulinnan veli Jukka edusti hetkellisesti Ilvestä kausina 1953/56.
SM-tilastot.
Kapteenina kaudet 1948-49, 1949-50.
Brunswick (Georgia)

Brunswick on kaupunki Yhdysvaltojen Georgian osavaltion rannikolla Glynnin piirikunnassa Savannahin eteläpuolella. Paikka on yksi Georgian syväsatamista. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 15 383.
Maantiede.
Brunswick sijaitsee Georgian osavaltion kaakkoisosassa Atlantin valtameren rannikolla Glynnin piirikunnassa. Savannah sijaitsee Brunswickista noin 120 kilometriä pohjoiseen ja Jacksonville Floridassa noin 100 kilometriä etelään. Kaupunki on rakennettu niemimaalle Brunswick-, Turtle ja East Riverjokien välissä. Brunswick on yksi Georgian syväsatamista ja rannikolla sijaitsevat Golden Isles-saaret.
Historia.
Brunswickin kaupunkisuunnitelma laadittiin tuolloisessa Georgian siirtokunnassa vuonna 1771. Kaupunki sai Savannahin tapaan ruutukaavan. Nimensä se sai Saksassa sijainneen Braunschweigin (en. "Brunswick") ruhtinaskunnan mukaan. Ruhtinaskunta oli Ison-Britannian kuningas Yrjö III:N suvun kotiseutu. Myös monet kaupungin paikannimet saivat nimensä eri englantilaisten aatelisten mukaan. Nimet säilyivät käytössä sittemmin myös brittien vastaisen vapaussodan jälkeenkin. Vuonna 1797 Brunswickista tuli Glynnin piirikunnan hallinnollinen keskus.
1800-luvun loppupuolella Brunswickista kehittyi huomattava vientisatama, jonka kautta kulki puuvillaa ja puutavaraa. Sataman toiminta hiljeni kuitenkin 1900-luvun puolella 1930-luvun laman myötä. Ensimmäisen ja toisen maailmansodan aikana paikalla rakennettiin laivoja sodan tarpeisiin. Sataman toiminta on elpynyt maailmansotien jälkeen.
Talous.
Brunswickin satama kilpailee nykyisin Savannahin ja Jacksonvillen satamien kanssa. Paikalliseen teollisuutene lukeutuvat esimerkiksi Georgia-Pacificin paperitehdas, Herculesin tehdas, sekä Rich-SeaPakin ja King and Prince Seafoodin elintarviketehtaat. Alueelle on myös matkailua. Lähistöllä on golfratoja ja hiekkarantoja.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Brunswickissa aikavälillä 2014–2018 olivat 25 896 USD ja henkilöä kohden 19 829 USD. 37,5 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö.
Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 15 383 ja vuoden 2019 arvion mukaan 16 256. Kaupungin asukkaista 37,6 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 30,4 %), 56,6 % afroamerikkalaisia, 9,8 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 1,8 % aasialaisia. 10,6 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 7,6 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Koulutus.
Glynn Academy on yksi Georgian vanhimmista julkisista oppilaitoksista. College of Coastal Georgia on perustettu vuonna 1961. Entisen Glyncon laivaston ilmavoimien tukikohdassatoimii liittovaltion poliisin koulutuskeskus, jossa koulutetaan eri liittovaltion viranomaisia.