tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rajakorpi

Rajakorpi (aikaisemmalta nimeltä Niitynmaa) on Kempeleen kunnassa sijaitseva, maatalousvaltainen haja-asutteinen kylä. Se sijaitsee noin seitsemän kilometriä Kempeleen keskustasta etelän suuntaan. Kylällä oli vuonna 2017 noin 40 taloa ja asukkaita noin 100. Rajakorven alueeseen lasketaan myös sen pohjoisosassa sijaitseva Sipolan pienalue.
Rajakorven alue on vanhaa merenpohjaa, joten se on maalaadultaan hyvin vaihtelevaa. Rajakorvessa on voimassa osayleiskaava, mikä ei salli rakentamista kuin vanhojen rakennuspaikkojen tilalle.. 
Rajakorvessa toimii muutamia yrityksiä, kuten muun muassa ratsastuskoulu Rajakorpi Ranch, joka opettaa lännenratsastusta.
Sipolan pienalue.
Sipolan maatalousvaltainen pienalue sijaitsee noin kolme kilometriä Kempeleen keskustaajamasta etelään. Aluetta leimaavat teiden varsilta avautuvat peltoviljelykset ja niiden väliin jäävät laajat metsät. Sipolan asutus on keskittynyt pääosin nauhamaisesti Rajakorventien ja Ketolanperäntien varsille. 
Tieyhteydet.
Rajakorven tiestö on suurimmaksi osaksi sorateitä. Päätiellä Rajakorventiellä on kylän kohdalla 50 kilometrin tuntinopeusrajoitus, muualla 60 kilometriä. Rajakorventiellä ajoi vuonna 1995 tehdyn liikennelaskentamittauksen mukaan keskimäärin 620 moottoriajoneuvoa vuorokaudessa. Kyseinen tie on luokiteltu yksityistieksi, jota valtio ei ylläpidä. Kempeleen kunta on yrittänyt hakea tietä valtion ylläpidettäväksi tieksi, mutta tuloksetta.
Kylän asukkaat vetosivat Kempeleen kuntaan 2000-vuosikymmenen puolivälin jälkeen, että saisivat apua Rajakorventien kunnostukseen. Perusteina oli muun muassa kylän asukkaiden turvallisuuden parantaminen. Rajakorventietä käytetään usein myös Tyrnävän puolelta yhdystien 8240:n ja kauppakeskus Zeppelinin väliseen läpikulkuliikenteeseen. Vuonna 2010 tietä alettiin kunnostamaan.
Rajakorvelle on useampi tieyhteys:
Lynsey de Paul

Lynsey de Paul (oik. Lynsey Monckton Rubin, 11. kesäkuuta 1950 Lontoo – 1. lokakuuta 2014) oli englantilainen laulaja-lauluntekijä. Uransa aikana de Paul sävelsi 12 Britannian singlelistan kahdenkymmenen parhaan joukkoon yltänyttä kappaletta. De Paulille myönnettiin kaksi kertaa Ivor Novello Award. 
Elämä ja ura.
Klassisen musiikin koulutusta hän sai Royal Academy of Musicin yksityisopettajalta. 
Vuonna 1977 hän sijoittui yhdessä Mike Moranin kanssa toiseksi Eurovision laulukilpailussa. He esittivät kilpailussa kappaleen ”Rock Bottom”.
Royal Television Society palkitsi de Paulin hänen kehittelemästään itsepuolustusaiheisesta dokumentista "Eve Strikes Back".
De Paul sai aivoverenvuodon aamulla 1. lokakuuta 2014, ja kuoli myöhemmin lontoolaisessa sairaalassa.
M/S Europalink

M/S Europalink () on Finnlinesin tytäryhtiön Ropax II Europalink Ab:n omistama ro-ro/matkustaja-alus. Alus on rakennettu vuonna 2007 Fincantierin Castellammare di Stabian telakalla, Italiassa. Kuollutta painoa laivalla on 9 653 tonnia ja sen jääluokitus on 1A Super. 
Europalinkin sisaralukset ovat M/S Finnmaid, M/S Finnstar, M/S Finnlady ja M/S Finnswan.
Käyttöhistoria.
Kesäkuun alussa 2006 alus laskettiin vesille. 5. maaliskuuta 2007 alus luovutettiin Finnlines Oy:n omistukseen, joka rekisteröi aluksen "Finnlady"-nimisenä Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Helsinki. Myöhemmin samana päivänä alus rekisteröitiin Ropax II Europalink Ab:n haltuun. Alus siirtyi näin "Europalink"-nimisenä Ruotsin lipun alle. Kotisatamaksi tuli Malmö. 24. maaliskuuta alus saapui Malmöhön.
Europalink aloitti 30. maaliskuuta 2007 liikennöinnin välillä Malmö–Travemünde. Helsinki–Travemünde-reitillä alus liikennöi vuosina 2009–2012. 
Tammikuun 2022 lopussa Europalink korvasi Finnfellow’n Naantali–Långnäs–Kapellskär-reitillä, sen jälkeen, kun Finnfellow oli korvannut Finnswania tämän ollessa suunnitellulla kuivatelakoinnilla tammikuun alussa. 
Finnsiriuksen aloitettua liikennöinti syyskuussa 2023 Naantalin ja Kapellskärin välillä, Europalink siirtyi takaisin Malmön ja Travemünden välille liikennöimään . 
2024 Grimaldi Lines otti laivan käyttöönsä ja siirsi aluksen Italian lipun alle maalasi väreihinsä, ja siirsi aluksen liikennöimään Italiaan.
John Keel

John Alva Keel (25. maaliskuuta 1930 – 3. heinäkuuta 2009) oli yhdysvaltalainen toimittaja, parapsykologi ja ufotutkija.
Keel alkoi tutkia ufoja vuonna 1966 ja oli 1970-luvun alussa yksi tunnetuimpia ja kiistellyimpiä ufotutkijoita. Keel julkaisi omat mielipiteensä ufoista muun muassa kirjassaan "UFOs: Operation Trojan Horse" vuonna 1970. Keelin mielestä ufot ja psyykkiset ilmiöt kytkeytyvät yhteen. Kirja on suomennettu vuonna 2022 nimellä "Operaatio troijalainen – klassinen ufotutkimus". Käännös on Tuulia Vihannon tekemä ja Anomalia kustannuksen julkaisema.
Keelin mukaan ufoilla, kansantarinoiden hahmoilla ja uskonnollisilla kohtaamisilla on yhteinen nimittäjä. Vampyyrien, henkiolentojen, kummituslentokoneiden, poltergeistien, valopallojen, ufojen ja muiden ilmiöiden takana on jokin suurempi vaikuttaja, joka ei suoraan näyttäydy näissä havainnoissa.
Keel tutki Virginiassa vuosina 1966–1967 tehtyjä Mothman-havaintoja. Aiheesta on tehty elokuva "Mothman – sanansaattaja" (2002), jossa Richard Geren näyttelemä tutkija on nimeltään John Klein.
Blastaar

Blastaar on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto. Blastaarin loivat Stan Lee ja Jack Kirby. Hahmon ensiesiintyminen tapahtui amerikkalaisessa "Fantastic Four"-lehden numerossa #62 (1967). Blastaar on pääasiallisesti Ihmenelosten vihollinen ja myös Annihiluksen, erään toisen Ihmenelosten vastustajan arkkivihollinen.
Historia.
Blastaar on Negatiiviselta Vyöhykkeeltä kotoisin olevan muukalaisrodun jäsen ja oman kansansa kuningas. Hän hallitsi julmasti ja armottomasti, kunnes hänen alaisensa nousivat sortoon kyllästyneinä Blastaaria vastaan. Blastaar lukittiin erikoisvalmisteiseen pukuun ja singottiin ajelehtimaan Negatiivisen Vyöhykkeen ääriin. Murtauduttuaan lopulta ulos puvustaan Blastaar näki ensimmäiseksi Herra Fantastisen, joka yhdessä muiden Ihmenelosten kanssa oli paennut vyöhykkeeltä, mutta jäänyt ansaan muiden päästessä pakoon. Blastaarin onnistui seurata Herra Fantastista takaisin maapallolle ja siellä hän tapasi Hiekkamiehen, jota vastaan Blastaar alkoi taistella. Vasta Ihmenelosten väliintulon vuoksi Blastaar karkotettiin takaisin Negatiiviselle Vyöhykkeelle. 
Seuraavien vuosien aikana Blastaar palasi säännöllisesti takaisin maapallolle taistelemaan Ihmenelosia vastaan. Blastaar on ajautunut konfliktiin myös Kostajien, Thorin ja monien muiden Marvel-universumin sankarien kanssa. Myöhemmin Blastaar nousi jälleen valtakuntansa Baluurin valtaistuimelle ja aloitti Negatiivisen Vyöhykkeen valloittamisen. Ainoastaan Annihilus, toinen Negatiivisen Vyöhykkeen valloittajahallitsija nousi Blastaarin sotajoukkoja vastaan. Vaikka kaksikko onkin liittoutunut eräitä kertoja, he ovat silti katkeria vihamiehiä. Blastaarin poika, Burstaar on useaan otteeseen auttanut isäänsä tämän toimissa, mutta omaa myös omia kunnianhimoja ja on liittoutunut erään kerran kriiden kanssa. 
Amerikkalaisissa sarjakuvissa esitetyssä "Annihilation"-minisarjassa, Blastaar nousee auttamaan vastarintaliikettä käsittämättömän voimakasta Annihilusta ja tämän valtavaa armeijaa vastaan.
Voimat ja varusteet.
Blastaar omaa valtavat fyysiset voimat ja kykenee nostamaan noin 50 tonnia. Hän kykenee ampumaan käsistään räjähtäviä energiaiskuja ja on yliluonnollisen kestävä. Blastaar on mm. selvinnyt liekin tulesta leikiten ja selviytyy avaruuden olosuhteissa helposti.
Erik Mongrain

Erik Mongrain (s. 12. huhtikuuta 1980 Montreal, Kanada) on kanadalainen säveltäjä ja kitaristi, Hän harrastaa akustisen kitaran kahden käden näppäilytyyliä.
Partido Independentista Puertorriqueño

Puerto Ricon itsenäisyyspuolue (esp. "Partido Independentista Puertorriqueño", PIP) on vuonna 1946 perustettu puertoricolainen puolue, joka ajaa Puerto Ricon itsenäistymistä Yhdysvalloista. Se on yksi kolmesta Puerto Ricon tärkeimmästä puolueista ja toiseksi vanhin rekisteröity puolue. Puoluetta johtaa Ruben Berrios.
Puolueen perusti Gilberto Concepción de Gracia tuntiessaan alun perin itsenäisyyttä ajaneen Partido Popular Democráticon pettäneen itsenäisyysliikkeen.
PIP:n tavoitteet ovat saanut moraalista tukea useilta kansainvälisiltä tahoilta, kuten Sosialistiselta internationaalilta, Kuubalta ja Panaman presidentti Martín Torrijosilta. Puerto Ricon itsenäisyyden kannattajiin kuuluu myös useita kansainvälisesti tunnettuja henkilöitä, kuten Nobel-palkittu kolumbialainen kirjailija Gabriel García Márquez.
Puolueen tunnus.
PIP:n tunnuksena toimii vihreä lippu, jossa on valkoinen risti. Puolueelle lipun vihreä merkitsee toivoa itsenäisyydestä ja valkoinen risti uhrausta ja velvoitetta demokraattisesta puolueesta.
Berdigestjah

Berdigestjah () eli Berdjigesteex () on maalaiskunta ("nasleg") ja sen keskuskylä Gornyin ulusin (piirin) länsiosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Mattajoen rannalla 185 km tasavallan pääkaupungista Jakutskista länteen. Berdigestjah on Gornyin ulusin hallinnollinen keskus. Vuonna 2002 siellä oli 6 149 asukasta.
Berdjigestjahin naslegiin kuuluu keskuskylän lisäksi Mai-niminen kylä ().
Operaatio Keelhaul

Operatio Keelhaul oli brittiläisten ja yhdysvaltalaisten sotajoukkojen operaatio heti toisen maailmansodan jälkeen Euroopassa. Operaatiossa venäläiset pakotettiin palaamaan Neuvostoliittoon. Yhdysvalloissa operaatio Keelhaulista vastasi kenraali Dwight D. Eisenhower, josta tuli myöhemmin maan presidentti. Operaatio rikkoi Geneven vuoden 1929 sopimusta ja Yhdysvaltojen perinnettä poliittisena turvapaikkana ja johti ainakin kymmenien tuhansien kuolemaan. Suurimmat arviot kuolleista ovat miljoonia. Operaation nimi Keelhaul, ’kölihaalaus’, viittaa brutaaliin tapaan rangaista merimiehiä vetämällä nämä köydellä laivan kölin alitse.
Taustaa.
Länsiliittoutuneet ja Neuvostoliitto olivat sopineet Jaltan konferenssissa, että Neuvostoliiton kansalaiset, jotka löydettäisiin länsiliittoutuneiden hallitsemilta alueilta palautettaisiin Neuvostoliittoon. Myös saksalaisten vangitsemat sekä länsivaltojen haltuunsa saamat neuvostosotilaat sovittiin palautettavaksi. Britit ja yhdysvaltalaiset järjestivät operaatio Keelhaulin toteuttaakseen Jaltan konferenssissa sovitun palautuksen. Länsivallat eivät olleet asiassa vastahakoisia, vaikka tiesivät mitä Neuvostoliittoon palautetuille kävisi: heitä kohdeltaisiin pettureina, ja rangaistus olisi hyvin ankara, usein kuolema. Vaikka Jaltan konferenssi edellytti vain kaikkien neuvostokansalaisten palautusta, britit ja yhdysvaltalaiset pyrkivät palauttamaan kaikki Neuvostoliiton hallitsemilta alueilta peräisin olevat.
Pakolaisten palautus.
Sodan jälkeen Neuvostoliiton hallitsemilta alueilta pakeni lukuisia ihmisiä länteen. Joukko oli monenkirjavaa, oli muun muassa fasisteja, kansallissosialistien tukijoita, demokratian kannattajia, monarkisteja, Venäjän sisällissodassa kommunisteja vastustaneita valkoisten kannattajia ja siviilejä. Pakolaisia tuli kymmenien tuhansien kokoisina joukkoina. Joukossa kasakoita oli noin 70 000, sillä monet kasakat olivat taistelleet Saksan puolella, ja nyt heitä vainottiin. Kasakoista noin 11 000 oli naisia ja lapsia.
Vlasovin sotilaiden kyyditys.
Helmikuussa 1946 Yhdysvaltain 101. maahanlaskudivisioonan sotilaat kuljettivat Plattlingin kaupungissa Saksassa sijainneelta 
vankileiriltä 3000 niin sanotun Vlasovin armeijan sotilasta palautettavaksi junakuljetuksin Neuvostoliittoon, missä nämä joko teloitettiin tai suljettiin pakkotyöleireihin. 
Neuvostoliittoon luovutettiin paljon sellaisia, joita ei olisi Jaltan sopimuksen mukaan tarvinnut luovuttaa. Esimerkiksi monet palautetut vallankumouksessa kommunisteja vastaan taistelleet valkoisen armeijan sotilaat eivät koskaan olleet Neuvostoliiton kansalaisia.
PIP

PIP tai pip voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Toivo Hukkinen

Toivo Aleksi Hukkinen (24. elokuuta 1891 Helsinki – 10. helmikuuta 1967) oli suomalainen lakimies, joka toimi Etsivän keskuspoliisin ensimmäisenä päällikkönä.
Hukkinen tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta reaalilyseosta vuonna 1909, suoritti oikeustutkinnon vuonna 1913 ja sai varatuomarin arvon 1916, minkä jälkeen hän työskenteli Viipurin läänin Uudenkirkon nimismiehenä 1917–1918. Vuosina 1918–1919 hän työskenteli Uudenmaan lääninhallituksessa ja sisäministeriön ylimääräisenä esittelijänä. Hänet nimitettiin vasta perustetun Etsivän keskuspoliisin johtoon 13. elokuuta 1919. Hukkisen nimitys ei tyydyttänyt aktivistipiirejä, joiden mukaan hänellä ei ollut selvää käsitystä salaisen poliisin tehtävistä eikä toiminnasta. Hukkinen ehti olla virassa vain muutaman kuukauden, kunnes hänet korvasi aktivisteihin lukeutunut Ossian Holmström, joka astui virkaan 31. joulukuuta 1919. 
Hän työskenteli vuosina 1920–1940 Kaarlo Castrénin asianajotoimistossa ja oli myös sen toinen osakas vuodesta 1924 lähtien. Vuosina 1923–1940 Hukkinen palveli Puolan Helsingin-lähetystön lainopillisena neuvonantajana. Suomen Biografi Oy:n hallintoneuvostoon hän kuului vuosina 1925–1941. Vuosina 1940–1961 Hukkinen oli tupakkatehdas Fennian apulaisjohtajana. Hän oli yksi Suomi-Kreikka Yhdistyksen perustajajäsenistä vuonna 1957.
Stadler Rail

Stadler Rail AG on sveitsiläinen teollisuuskonserni, jonka kotipaikka on Bussnang. Stadler valmistaa kiskokalustoa, kuten junia, raitiovaunuja ja vetureita. Konserniyhtiöillä on tuotantolaitoksia Sveitsissä seitsemällä paikkakunnalla (Bussnang, Biel, Erlen, St. Margrethen, Thal, Wallisellen, Winterthur) ja lisäksi kahdeksassa maassa, muun muassa Yhdysvalloissa ja Venäjällä. Stadler Raililla oli vuoden 2018 lopulla lähes 9 000 työntekijää.
Stadlerin junakalustoa on käytössä, tai tulossa käyttöön, 34 maassa.
Stadlerin Flirt-junat.
Stadler Suomessa.
Stadler on valmistanut Pääkaupunkiseudun Junakalusto Oy:n tilaamat, pääkaupunkiseudun lähijunaliikenteen käytössä olevat Stadler Flirt -junat, jotka ovat saaneet Suomessa kalustosarjatunnuksen Sm5.
Myös VR:n Dr19-dieselveturit ja Sm7-sähkömoottorijunat ovat Stadler Railin valmistamia.
Stadler Virossa.
Stadlerin sähköjunia (EMU) on ollut Virossa AS Eesti Liinirongidin eli Elronin käytössä vuodesta 2013 alkaen. Junia on tilattu kaikkiaan 18 kappaletta. Elron on tilannut myös 20 kappaletta Stadlerin dieseljunia (DMU), jotka ovat olleet kaupallisessa käytössä 1.1.2014 alkaen.
Sm5

Sm5 on Stadler Flirt -mallinen pääkaupunkiseudun lähiliikenteessä operoitava matalalattiainen sähkömoottorijuna. Sm5-junat hankittiin korvaamaan Sm1-, Sm2- ja Sm4-junat Pääradan ja Rantaradan HSL-liikenteessä sekä liikennöimään uusilla pääkaupunkiseudun rataosuuksilla kuten Kehäradalla sekä suunnitteilla olevalla Pisararadalla. Heinäkuusta 2017 lähtien Sm5:llä on liikennöity koko HSL-alueen lähiliikenne.
Matalalattiaisessa Flirt-junassa on koko nelivaunuisen junan mittainen yhtenäinen läpikäveltävä matkustamo. Ilmajousitetun junan kori on alumiinia. Junan huippunopeus on 160 km/h. Junayksiköt pystyvät liikennöimään radoilla, joiden pituuskaltevuus on jopa 3,5 %. Yksiköiden alkuperäiset värit ovat vihreä, sininen, valkoinen ja tummanharmaa, kuitenkin uusien Sm5-junien värit ovat violetti, valkoinen ja tummanharmaa.
Tilaaminen ja käyttöönotto.
Pääkaupunkiseudun junakalustoyhtiö solmi 31. lokakuuta 2006 sopimuksen sveitsiläisen Stadler Railin kanssa 32 nelivaunuisen Flirt-junan toimittamisesta. 4. lokakuuta 2011 tilauksen ilmoitettiin kasvavan 41 junayksikköön ja 10. syyskuuta 2014 edelleen 75 yksikköön. Marraskuussa 2015 päätettiin tilaukseen lisätä vielä toteutettava optio kuudesta lisäjunasta, joten Sm5-sarjan koko kasvoi lopulta 81 junayksikköön.
Sm5-junat on valmistettu Stadler Railin tytäryhtiö Stadler Bussnang AG:n tehtaalla Bussnangissa, Sveitsissä. Sähköjärjestelmät kaikkiin yksiköihin on valmistanut Traktionssysteme Austria GmbH Neudorfissa, Itävallassa. Ensimmäinen yksikkö laivattiin Sörnäisten satamaan marraskuussa 2008 ja toinen yksikkö Vuosaaren satamaan. Loput junat laivattiin Turun satamaan, jossa ne koottiin ja vedettiin Dv12-dieselveturilla Ilmalan varikolle.
Kahdelle ensimmäiselle junalle tehtiin laajoja teknisiä kokeita vuosina 2008–2009 ennen matkustajaliikenteen aloittamista. Ensimmäinen Sm5-yksikkö aloitti liikennöinnin A- ja M-junana 18. marraskuuta 2009. Toinen juna aloitti liikennöinnin 13. joulukuuta, jolloin junat alkoivat liikennöidä myös viikonloppuisin K-, I- ja N-tunnuksin. Kolmas juna tuli liikenteeseen joulukuussa 2010. Ensimmäisen sarjan 41 junaa saatiin liikenteeseen kevääksi 2015 ja tammikuussa 2016 Suomeen saapui junayksikkö 42, ensimmäinen toisesta tilauserästä. Koko sarja saatiin käyttöön heinäkuussa 2017. Sarjan seuraaja teknisessä mielessä on vuonna 2026 liikenteeseen tuleva VR:n Sm7.
Staffan Bruun

Staffan Felix Bruun (8. marraskuuta 1955 Helsinki) on suomalainen ruotsinkielinen kirjailija ja toimittaja.
Ura.
Bruun tuli ylioppilaaksi Nya svenska samskolanista ja opiskeli Svenska social- och kommunalhögskolanissa 1975–1977. Hän työskenteli toimittajana Yleisradiossa 1977–1978 ja Ruotsissa "Fagersta-Postenissa" 1978–1979. Bruun oli "Aftonbladetin" Suomen-kirjeenvaihtaja 1980–1995 ja "Expressenin" kirjeenvaihtaja 1997–2003. Hän on ollut "Hufvudstadsbladetin" toimittaja vuodesta 1980 ja toimituspäällikkö vuosina 1995–1997.
Bruun on tehnyt Stefan Lundbergin kanssa radio-ohjelmia "Fria ord" (1987–1995) ja "Fritt fram" (1997–). Hän oli myös tekemässä kuusiosaista televisiosarjaa "Vill ni se på stjärnor?" (1993–1995) ja nelisosaista "Stella Polaris" -jännityssarjaa Mats Långbackan kanssa vuonna 2000. Vuosina 1987–1991 Bruun oli Finlands svenska publicistförbundin puheenjohtaja. Hän sai vuonna 1997 Tutkivan journalismin yhdistyksen myöntämän Lumilapio-palkinnon ja vuonna 2009 suomenruotsalaisen Topeliuspriset-journalistipalkinnon.
Kirjailijana Bruun on tullut tunnetuksi Burt Kobbat -rikoskirjasarjastaan. Sen ensimmäinen osa "Club Domina, Helsinki" ilmestyi vuonna 1992. Burt Kobbat -kirjat sijoittuvat julkaisuhetkestä katsoen lähitulevaisuuteen.
Bruun asuu Helsingissä ja kesäisin Föglössä Ahvenanmaalla. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Sosiologi Kettil Bruun oli Staffan Bruunin isä.
Shooter

Shooter (televisioesityksessä "Shooter – takaa-ajettu") on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut toimintatrilleri. Elokuvan on ohjannut Antoine Fuqua. Pääosaa esittää Mark Wahlberg.
Juoni.
Elokuva kertoo merijalkaväen tarkka-ampujasta nimeltä Bobby Lee Swagger, joka on suorittamassa tehtävää parinsa ja parhaan ystävänsä Donnie Fennin kanssa. Heidät kuitenkin hylätään kesken tehtävän ja jätetään kymmenien vihollisten ja yhden helikopterin maalitauluiksi.
Donnie saa surmansa ja Swagger vetäytyy asumaan erämökkiinsä koiransa Samin kanssa kauas asutuksesta.
Kolmen vuoden päästä eversti Isaac Johnson kuitenkin lähestyy Swaggeria riskialttiilla tehtävällä.
Swagger päättää vielä kerran palvella maatansa, kuullessaan että presidentti aiotaan murhata. Mutta jokin menee vakavasti pieleen ja Swagger lavastetaan syylliseksi presidentin murhausyrityksestä. Niinpä hänen täytyy selvittää oikean murhaajan henkilöllisyys ja sen kuka lavasti hänet syylliseksi. Avuksensa Swagger saa aloittelevan FBI-agentin Nicholas Memphisin ja Sarahin joka on aiemmassa tehtävässä kuolleen Donnie Fennin vaimo.
Black Sheep – musta lammas

Musta lammas () on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut mustakauhukomedia. Elokuvan on ohjannut Jonathan King ja pääosissa ovat Nathan Meister ja Tammy Davis.
Elokuva kertoo Henry Oldfieldista joka kärsii vakavasta lammasfobiasta. Henry palaa Uuteen-Seelantiin sukunsa omistamalle suurelle lammasfarmille. Henryn on tarkoitus ostaa veljensä Angus ulos ja hoitaa maatilaa itse. Mutta Henry ei tiedä veljensä laboratoriosta, jossa manipuloidaan lampaiden geenejä.
Yllättäen farmille iskee pari ympäristöaktivistia ja päästää yhden mutanttilampaan vapaaksi. Sitten alkaakin tapahtua.
Verkkovirsikirja

Verkkovirsikirja on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon verkkopalvelu, jossa on mahdollisuus etsiä kirkon virsiä tekstin, numeron, teeman, säveltäjän tai sanoittajan nimen sekä raamatunkohdan tai virsikirjaan liittämisvuoden mukaan. Evankelisluterilaisen kirkon verkkosivustolla toimiva palvelu avattiin vuonna 2006.
Verkkovirsikirja on laaja tietopankki. Siitä saa tietoa yksittäisen virren syntyprosessista ja virsikirjan vaiheista. Virrestä voi olla linkki kirkkovuoden kohtaan tai myös Sibelius-Akatemian vanhoihin nuottikäsikirjoituksiin, joka esittelee varhaisimpia Suomessa muistiinkirjoitettuja versioita sävelmästä. 
Suvivirsi on verkkovirsikirjan suosituin virsi. Toisena suosikkilistalla on häävirsi numero 822 "Se tuntee onnen syvän" ja kolmantena lastenvirsi 492 "Ystävä sä lapsien". Lista on koottu hauista, jotka tehtiin vuonna 2007 toukokuun lopusta kesäkuun puoliväliin ulottuvalla ajanjaksolla. Tänä aikana verkkovirsikirjan sivuilla käytiin 5 400 kertaa ja eri sivuja avattiin 42 500 kertaa.
Tilastoja.
Suosituimmat virret 21. kesäkuuta 2007 (tehty eniten hakuja touko–kesäkuussa 2007):
Virsi 571: Jo joutui armas aika
Virsi 822: Se tuntee onnen syvän
Virsi 492: Ystävä sä lapsien
Virsi 499: Jumalan kämmenellä
Virsi 517: Herra, kädelläsi
Virsi 462: Soi kunniaksi Luojan
Virsi 241a: Herra, rakkaastani
Virsi 239: Loi Herra kuvaksensa
Virsi 490: Mä silmät luon ylös taivaaseen
Virsi 240: Herra, kaiken onnen tuoja
Virsi 818: Kaiken hyvän antaja
Virsi 238: Avioliiton Jumala
Virsi 338: Päivä vain ja hetki kerrallansa
Virsi 503: Taivaan Isä suojan antaa
Virsi 501: Kuule, Isä taivaan, pyyntö tää
Virsi 817: Luo näihin kahteen katseesi
Virsi 823: Rakkauden suurta juhlaa
Virsi 135: Jumala loi auringon, kuun
Virsi 332a: Herraa hyvää kiittäkää
Virsi 819: Rakkauden syttyminen
Virsi 824: Oi rakkauden Luoja
Virsi 816: Luoja teidät loi
Virsi 555: Oi Herra, luoksein jää, jo ilta on
Virsi 218: Tuomme luokse Jeesuksen
Virsi 631a: Oi Herra, jos mä matkamies maan
Taiderock

Taiderock () on termi, jota käytetään joskus kuvailemaan rockmusiikkia, jolle ovat luonteenomaisia kunnianhimoiset tai avantgardistiset sanoitusaiheet sekä melodiset, harmoniset tai rytmilliset kokeilut. Usein nämä kokeilut ulottuvat modernin populaarimusiikin peruskaavojen ja tyylilajien ulkopuolelle, kohti jazzin, klassisen musiikin, maailmanmusiikin tai kokeellisen avantgarden vaikutteita.
Taiderock on käsitteenä toisinaan yhdistetty 1970-luvulla valtavirtaan nousseisiin progressiivisen rockin yhtyeisiin, mutta nykyään termejä käytetään yleensä eri merkityksissä. Progressiivinen rock vakiintui lopulta nimitykseksi rockmusiikin erityiselle lajityypille, kun taas taiderock säilyi laajempana, subjektiivisempana ja vaikeammin luokiteltavana käsitteenä.
Taiderockin yhteydessä mainitaan usein Roxy Music, David Bowie, Steve Harley &amp; Cockney Rebel sekä Sparks. Bowie toi lavaesiintymisiinsä teatterielementtejä kun taas Roxy Music loi tietoisen glamour-tyylin. Brian Enon vaikutuksesta yhtyeen musiikissa oli alkuaikoina kokeiluja elektronisella musiikilla. Sparks ja Cockney Rebel käyttivät absurdeja ja nokkelia sanoituksia jokapäiväisiltä näyttävistä aiheista.
Kuntalaki

Kuntalaki on Suomen kuntien toimintaa säätelevä laki vuodelta 2015. Se tuli voimaan 1. toukokuuta 2015 ja korvasi edellisen vuonna 1995 voimaan tulleen kuntalain. Suurta osaa uuden lain säännöksistä alettiin kuitenkin soveltaa uuden kuntavaalikauden alkaessa 1. kesäkuuta 2017. Kyseessä on yleislaki, joka koskee kunnan hallinnon ja talouden järjestämistä. Laissa säädetään muun muassa kunnan tehtävistä, valtuustosta ja kunnan muista toimielimistä, asukkaiden osallistumis- ja vaikuttamismahdollisuuksista, kunnan päätöksenteosta ja hallinnosta, kunnan taloudesta sekä muutoksenhausta kunnan viranomaisten päätöksiin.
Kuntalaki edeltäjineen.
Kuntia koskevat lait on seuraavassa lueteltu vanhimmasta laista vuodelta 1865 uusimpaan lakiin vuodelta 2015. Tämän osion lähteenä on käytetty Suomen säädöskokoelman ja sen edeltäjän Suomen asetuskokoelman vuosittain julkaistavia säädösniteitä. Säädöksen numero ohjaa tarkempaan lähteeseen.
Perfect Stranger – vaara verkossa

Perfect Stranger – vaara verkossa () on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut jännityselokuva, jonka on ohjannut James Foley. Elokuvan pääosissa ovat Halle Berry ja Bruce Willis.
Elokuva kertoo toimittaja Rowena Pricesta. Hänen hyvä ystävänsä on hiljattain murhattu, ja tutkiessaan tapausta hän saa selville, että murha saattaa liittyä jotenkin mainospomoon Harrison Hilliin. Rowena ottaa itselleen peitenimen, Katherine, ja ujuttautuu töihin Harrisonin toimistoon. Rowenan tutkimukset käyvät vielä vaarallisemmiksi, kun hän aloittaa nettisuhteen Harrisonin kanssa nimellä Veronica. Kauhukseen Rowena kuitenkin huomaa ettei ole ainoa, joka on muuttanut identiteettiään.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Päivi Valotien mielestä hiipuvien Hollywood-tähtien vetovoimaan luottava "Perfect Stranger" ei ole sen enempää tiivistunnelmainen kuin seksikäskään trilleri. Pääparin välillä ei kipinöi, eikä verkon vaaroihin ole keksitty tuoretta näkökulmaa. ”Elokuvan erotiikka tuntuu lopulta rajoittuvan eräänkin oikean, jenkkijulkkisten suosiman alusvaatemerkin hävyttömän hyvään tuotesijoitteluun, joka on ollut näppärä toteuttaa mainostoimistomaailmaan sijoittuvassa tarinassa.”
Hubble Ultra Deep Field

Hubble Ultra Deep Field (lyh. HUDF) on galaksienvälistä avaruutta esittävä valokuva, joka otettiin avaruusteleskooppi Hubblella 3. syyskuuta 2003 ja 16. tammikuuta 2004 välisenä aikana. Kuvassa näkyy kohteita varhaisesta maailmankaikkeudesta, noin 400–800 miljoonaa vuotta alkuräjähdyksen jälkeen. Se on syvimmälle maailmankaikkeuteen ulottuva optisen alueen kuva.
Kuvan himmeimmät kohteet ovat kaukaisia galakseja, joista tulevalla säteilyllä on suuri punasiirtymä ja näkyvät siksi syvän punaisina. Etäisimpien kohteiden punasiirtymien perusteella voidaan sanoa, että niiden valo on kulkenut Maahan jopa noin 13 miljardia vuotta.
Kuva on otettu Sulatusuunin tähdistön alueelta kohdasta, jossa ei ole juuri Linnunradan tähtiä ja jossa on siksi hyvä näkyvyys galaksienväliseen avaruuteen. Hubble Ultra Deep Field on muodostettu kahdella Hubble-teleskoopin kameralla (ACS ja NICMOS) otetuista yhteensä 800 erillisestä valotuksesta, joiden saamiseksi kuvassa näkyvää taivaan aluetta valotettiin yhteensä 15,8 vuorokautta. Kuvan ottamisen aikana avaruusteleskooppi ehti kiertää Maan 412 kertaa.
Kuva.
Suurin kuvasta mitattu galaksin punasiirtymä on 5,8. Kuvan epookin 2 000,0 mukainen rektaskensio on 3 h 32 m 40,0 s ja deklinaatio −27° 47' 29". Kuvan sivun pituus vastaa 1/10 Kuun näennäisestä säteestä ja siinä näkyvän taivaan alueen pinta-ala on 11,5 neliökaariminuuttia.
Tieteellinen arvo.
Hubble Ultra Deep Fieldin tieteellinen arvo liittyy ennen kaikkea galaksien evoluution tutkimukseen. Kuvassa näkyy suuri joukko eri värisiä ja muotoisia galakseja kaikkeuden eri ikäkausilta. Se tarjoaa yli 10 000 galaksin otoksellaan poikkeuksellisen hedelmällistä aineistoa varhaisten galaksien tutkimukselle. Samalla se tarjoaa myös materiaalia tähtien kehityksen tutkimukselle, sillä kuvassa näkyy runsaasti galakseja, joiden metallisuus vaihtelee. Suurin kuvaan liittynyt yllätys oli erittäin massiivisten galaksien (tunnetaan nimellä "Big Babies") esiintyminen jo hyvin pian alkuräjähdyksen jälkeen, noin 800 miljoonaa vuotta alkuräjähdyksen jälkeen. Kuvasta löydetty galaksi, joka tunnetaan nimellä HUDF-JD2, on ollut sittemmin intensiivisen tutkimuksen kohteena. Sen äärimmäisen nopea tähdenmuodostus on haastanut vallitsevat galaksien muodostumisen teoriat.
Myotiliini

Myotiliini on proteiini, jota on poikkijuovaisessa lihaskudoksessa ja sydänlihaskudoksessa. Mutaatiot myotiliinigeenissä saattavat aiheuttaa lihassurkastumasairauksia.
Merkitys.
Myotiliini on lihaksen niin kutsutuissa Z-levyissä sijaitseva proteiini, joka toimii omalta osaltaan lihaksen sarkomeerien rakenteen säilyttäjänä ja organisoijana. Myotiliinin poisto johtaa sarkomeerin rakenteen tuhoutumiseen. Myotiliini sitoutuu alfa-aktiniiniin, joka puolestaan on tärkeä aktiinisäikeitä järjestyksessä pitävä proteiini. Lisäksi myotiliini sitoutuu filamiini C:hen, F-aktiiniin ja FATZ-nimiseen proteiiniin.
Sairaudet.
Myotiliinimutaatiot aiheuttavat erilaisia lihassairauksia. Tällaisia ovat esimerkiksi erilaiset lihasdystrofiat, kuten Limb-girdle –tyyppinen dystrofia, jotka johtavat lihasten surkastumiseen. Lihassurkastumia aiheuttavat virheellisen myotiliinin lisäksi myös mutaatiot monissa muissa lihasproteiinien geeneissä.
Rakenne.
Myotiliiniproteiinista on tunnistettu kaksi samanlaista proteiinidomeenia. Nämä domeenit kuuluvat immunoglobuliinin kaltaisiin domeeneihin (). Immunoglobuliinin kaltaiset domeenit toimivat yleensä proteiinien vuorovaikutusten välikäsinä, joten nämä domeenit saattavat mahdollistaa myotiliinin sitoutumisen moniin lihassolun proteiineihin. Myotiliini ei kuitenkaan sitoudu alfa-aktiniiniin näiden domeenien kohdalta.
Myotiliinin immunoglobuliinin kaltaiset domeenit muistuttavat läheisesti toisen lihasproteiinin, jättimäisen titiinin domeeneja. Myotiliini onkin saanut nimensä titiiniä muistuttavasta rakenteestaan (). 
Myotiliini kuuluu proteiiniperheeseen, jonka muilla jäsenillä, palladiinilla ja myopalladiinilla, on myös immunoglobuliinin kaltaiset domeenit. Myotiliinin kolmiulotteista rakennetta ei ole selvitetty (26.7.2007).
Genetiikka.
Myotiliinigeeni sijaitsee kromosomistossa kohdassa 5q31. Geenin koko on alle 20 000 emäsparia ilman promoottorialuetta. Geeni sisältää 10 eksonia, joista ensimmäistä ja samalla pienintä ei transloida.
Paranoia (vuoden 2007 elokuva)

Paranoia ("Disturbia") on D. J. Caruson ohjaama jännityselokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2007. Elokuvan pääosissa ovat Shia LaBeouf ja Sarah Roemer. Se palkittiin vuonna 2007 muun muassa Teen Choice -palkinnolla parhaana kauhu- tai jännityselokuvana, minkä lisäksi Shia LaBeouf palkittiin parhaana elokuvanäyttelijänä ja läpimurtonsa tehneenä näyttelijänä.
Juoni.
Elokuva kertoo Kalesta, joka on tuomioistuimen määräämässä kotiarestissa kolmen kuukauden ajan. Jos hän astuu askeleenkin pois pihapiiristään, hän joutuu viettämään seuraavat kolme kuukautta vankilassa. Tämän seurauksena Kale viettää päivänsä pelaten videopelejä, surffaten netissä, syöden roskaruokaa ja katsoen televisiota. Mutta ei Kale suinkaan vietä normaalia elämää, sillä hänen isänsä kuoli auto-onnettomuudessa ja Kale syyttää siitä itseään. Tämä trauma aiheuttaa pitkäkestoisia psykologisia vaikutuksia Kalen elämässä. Yksi Kalen mielipuuhista on tiirailla kiikareilla naapureita, erityisesti juuri naapuriin muuttanutta kaunista Ashleytä. Ashleyn huomatessa Kalen jokapäiväiset tiirailut hänkin kiinnostuu naapurien vakoilusta ja aloittaa Kalen kanssa yhteisen ”harrastuksen”. Kalen ja Ashleyn tarkkaillessa naapurissa asuvaa miestä he alkavat epäillä, että tämä on sarjamurhaaja.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Tapani Maskula valittaa, miten useita onnistuneita elokuvia ohjannut Caruso on tehnyt "Paranoiasta" sekasotkun, joka ”käynnistyy traagisella turmalla, jatkuu teinikomediana ja vääntyy lopulta jännäriksi”. Liian myöhään tapahtuva tyylinvaihdos saa elokuvan hänestä lopulta kulkemaan. ”Caruso ei viitsi edes peitellä lainauksiaan Hitchcockin "Takaikkunasta" (1954) koska hänen nuori kohdeyleisönsä tuskin tiirailee vempeleistään niin vanhoja klassikkoja.”
Toivo Lyy

Otto Toivo Lyy (vuoteen 1930 Mähönen; 20. huhtikuuta 1898 Joensuu – 27. heinäkuuta 1976 Naantali) oli suomalainen runoilija ja kääntäjä.
Henkilötiedot.
Lyyn vanhemmat olivat räätälimestari Otto Mähönen ja Hilda Maria Pakarinen ja puoliso vuodesta 1929 Eva-Maija Svanberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1918 Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta ja opiskeli sitten kirjallisuutta ja kieliä Helsingin yliopistossa. Lyy työskenteli aluksi "Suomen Kuvalehden" toimittajana ja toimi sitten kielentarkastajana Otavalla 1918–1924 ja Kustannus Oy Kansanvallan kirjallisena johtajana 1924–1928. 
Lyyn Helsingin olympialaisiin 1952 laatiman Olympiahymnin sävelsi Jaakko Linjama. Avajaisissa sen esitti 500-henkinen sekakuoro Martti Turusen johdolla.
Kirjallinen tuotanto.
Lyy toimi vapaana kirjailijan vuodesta 1928 alkaen ja julkaisi runoja ja runokäännöksiä.
Jafta Masemola

Jafta "Jeff" Kgalabi Masemola (12. joukuuta 1929 Pretoria– 17. huhtikuuta 1990 Johannesburg) oli eteläafrikkalainen apartheidin vastustaja ja PAC:n sotilaallisen siiven Poqo:n perustaja. 
Masemola liittyi ANC:hen vuonna 1958 ja oli yksi ANC:stä vuonna 1959 lähteneistä PAC:n perustajista. Vuonna 1961 PAC julistettiin laittomaksi ja Masemola pakeni maasta perustaakseen PAC:n aseellisen siiven Paqon. Etelä-Afrikan turvallisuusviranomaiset kaappasivat Masemolan Lesothosta ja hänet tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen Robben Islandin vankilaan. Vankila-aikanaan Masemola oli pääsääntöisesti eristetty muista vangeista. 
Lokakuussa 1989 presidentti Frederik de Klerk vapautti Masemolan yhdessä Walter Sisulun ja viiden muun ANC:n jäsenen kanssa.
Mark Ormrod

Mark Ormrod (s. 1. joulukuuta 1982, Adelaide) on australialainen pikajuoksija.
Ormrod harrasti nuoruudessaan jalkapalloa, mutta lopetti sen keskittyäkseen yleisurheiluun. Hän kilpaili vuonna 2000 Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa, mutta karsiutui 400 metrin juoksun alkuerissä ajalla 47,66. Seuraavana vuonna hän kilpaili Itä-Aasian kisoissa, joissa sijoittui 400 metrillä neljänneksi ja 4 x 400 metrin viestijuoksussa toiseksi. Hän oli mukana Australian 4 x 400 metrin viestijoukkueessa Pariisin MM-kisoissa 2003, mutta joukkue karsiutui alkuerissä. Seuraavana vuonna joukkue voitti olympiahopeaa Ateenan olympialaisissa ajalla 3.00,60. Ormrod sijoittui 2005 Australian mestaruuskilpailuissa 400 metrillä neljänneksi ja oli mukana Australian viestijoukkueessa, joka voitti kultaa Melbournen Kansainyhteisön kisoissa 2006.
Kvagga

Kvagga ("Equus quagga quagga") on sukupuuttoon kuollut, Etelä-Afrikan vuoristoseuduilla ja tasangoilla elänyt aroseepran ("Equus quagga") alalaji. Sillä oli muista aroseeproista poiketen harva juovitus ja ruskehtava turkki. Kvagga kuoli sukupuuttoon 1883.
Toisinaan kvagga ja aroseepra luokitellaan erillisiksi lajeiksi, jolloin kvaggan tieteellinen nimi on "Equus quagga" ja aroseepran "Equus burchellii". Geenitutkimukset ovat kuitenkin todistaneet, että kvagga oli poikkeavasta morfologiastaan huolimatta samaa lajia aroseepran kanssa. Esimerkiksi Namibian aroseeprayksilöt ovat geneettisesti huomattavasti lähempänä kvaggaa kuin Ugandan aroseeproja.
Historiaa.
Hollantilaisten siirtolaisten saavuttua Etelä-Afrikkaan 1600-luvulla eli seudun aroalueilla vielä runsaasti kvaggoja. Ne liikkuivat laumoina muiden seeprojen tapaan. Niitä pidettiin luonteeltaan valppaina ja vilkkaina sekä hieman arvaamattomina, mutta ne kuitenkin kesyyntyivät melko helposti. Perimätiedon mukaan niitä käytettiin eräänlaisina vahtikoirina, koska ne kykenivät tehokkaasti puolustautumaan karja-aitauksien liepeillä liikkuneita petoeläimiä vastaan.
Eurooppalaiset uudisasukkaat metsästivät kvaggoja suuria määriä. Ammuttujen kvaggojen ruhoja oli toisinaan niin paljon, etteivät mukana olleet kärryt kestäneet niiden painoa. Kvaggojen nahasta valmistettiin säkkejä ja niiden lihasta tehtiin ruokaa hollantilaisten eli buurien maatiloilla työskennelleille alkuasukastyöläisille. Eläimiä pyydystettiin varsinkin 1830-luvulla myös elävänä, vietäväksi eläintarhoihin eri puolille maailmaa. Lontoon eläintarhassa oli useitakin kvaggayksilöitä, mutta niiden lisääntyminen ei jostain syystä onnistunut. 1860-luvulla tarhan kvaggaori häiriintyi ja se jouduttiin lopettamaan.
Yksi viimeisistä luonnonvaraisia kvaggoja koskevista näköhavainnosta tehtiin vuonna 1860, ja vuonna 1878 viimeinen jäljellä ollut villi yksilö ammuttiin. Amsterdamin eläintarhassa oli silloin jäljellä vielä kaksi tammaa, mutta mistään ei enää löydetty yhtäkään oria. Eläintarhan ja samalla maailman viimeinen kvagga kuoli maaliskuussa 1883.
Kvaggasta on jäljellä vain joitakin täytettyjä yksilöitä, 23 nahkaa, muutama luuranko, kertomuksia, piirustuksia ja mustavalkoisia valokuvia.
Kvagga-hanke.
Vuodesta 1987 lähtien on eräälle maatilalle Etelä-Afrikan Hyväntoivonniemen pohjoisosaan, lähelle Kapkaupunkia, kerätty aroseeproja ja muidenkin seepralajien yksilöitä, joilla on kvaggamaisia piirteitä, kuten harvaa raidoitusta tai ruskeaa karvaa. Tarkoituksena on jalostaa seeproja, jotka muistuttavat ulkonäöltään mahdollisimman paljon alkuperäistä kvaggaa. Perimältään tällaiset takaisinjalostetut ”kvaggat” eivät tietysti ole sen lähempänä aitoja kvaggoja kuin muutkaan seeprat.
Vuoteen 2016 mennessä hankkeessa on saatu aikaan kvaggaa muistuttavia rau-kvaggaksi nimettyjä eliöitä.
Walter Burley

Walter Burley ("Walter Burleigh", ) (n. 1275 Burley-in-Wharfedale, Yorkshire – 1344/1345) oli keskiaikainen englantilainen loogikko, filosofi ja teologi. Hän oli maisteri Oxfordin yliopistosta vuodelta 1301 ja Merton Collegen jäsen vuoteen 1305. Hän opiskeli teologiaa Pariisin yliopistossa viimeistään vuonna 1310, ja noin vuonna 1320 hän oli teologian tohtorina Pariisissa. Hän oli Sorbonnen yliopiston jäsen vuodesta 1324.
Teokset.
Burley pääteos oli "De puritate artis logicae. Tractatus longior" (1325/1329), jossa hän käsitteli muun muassa monimutkaisten lauseiden totuusarvoja, sekä totuusfunktionaalisia että modaalisia, sekä päättelysääntöjä erityyppisille päättelyille. Hän oli eräs ensimmäisiä loogikoita, joka ymmärsi propositiologiikan merkityksen verrattuna ensimmäisen kertaluvun predikaattilogiikkaan, joka oli ollut loogikoiden ensisijaisen huomion kohteena siihen saakka.
Burleyn muita teoksia olivat:
Vltava (ravintola)

Vltava () on Helsingin keskustassa sijaitseva Suomen suurin tšekkiravintola, joka on avattu keväällä 2005. Se sijaitsee Asema-aukion, Elielinaukion, Helsingin päärautatieaseman ja Postitalon välissä sijaitsevassa historiallisessa rakennuksessa. Ravintolan nimi tulee Prahan ja Tšekin läpi virtaavasta Vltavajoesta (). Ravintolan omistaa HOK-Elanto.
&lt;mapframe width="250" height="250" longitude="24.939444" latitude="60.171389" zoom="15" text="Vltava"&gt;
 "type": "ExternalData",
 "service": "geoshape",
 "ids": "Q11901817",
]
&lt;/mapframe&gt;
Tilat.
Vltavassa on 389 asiakaspaikkaa sisätiloissa sekä 126 kesäterassilla. Erillisiä ravintolatiloja on yhteensä viisi neljässä kerroksessa. Ravintolan sisustuksen on suunnittelut sisustusarkkitehti Pekka Perjo.
Rakennuksen historia.
Vltava sijaitsee jugendtalossa, joka on alkuaan ollut rautatieaseman länsipuolella sijainneen Helsingin konepaja- ja ratapiha-alueen eteläisin rakennus ja on nykyään myös sen ainoa säilynyt osa. Talo oli alun perin nykyisen Elielinaukion paikalle vuonna 1910 valmistuneen veturitallin eteläsiipi, joka oli osittain varastona ja osittain rautatieaseman pikatavaratoimiston konttorina. Piirustukset laadittiin rautatiehallituksessa ja todennäköinen suunnittelija oli rautatiehallituksen pääarkkitehti Bruno Granholm. Joissain lähteissä arkkitehdiksi on väitetty viereisen rautatieaseman suunnittelijaa Eliel Saarista, mutta veturitalli ei kuulunut Saarisen suunnittelemaan kokonaisuuteen. Se suunniteltiin korvaamaan Saarisen rautatieaseman tieltä purettu vanhempi veturitalli ja varastomakasiini.
Keskustan veturitallit jäivät pois käytöstä Ilmalan varikkoalueen valmistuttua ja valtionrautateiden luovuttua höyryvetureiden käytöstä, joten koko rakennus siirtyi pikatavaratoimiston käyttöön ja sitä alettiin kutsua kiitotavaratoimistoksi. Pääosa veturitallista purettiin vuonna 1978 Rautatientorin metroaseman rakennustöihin liittyneen ajoluiskan tieltä, jolloin jäljelle jäi nykyinen rakennus. Se muutettiin vuonna 1983 matkakeskuksen toimistoksi ja 1987 Finnairin lentokenttäbussien terminaaliksi, josta käytettiin nimeä City Terminal. Taloa suunniteltiin purettavaksi useaan kertaan 1920–1980-luvuilla, mutta sen paikalle laadituista suunnitelmista yksikään ei toteutunut. Kun Elielinaukion asemakaava vahvistettiin vuonna 1996, päätettiin rakennus suojella. Sitä laajennettiin uudella koillisnurkalla vuonna 1999 ja se muutettiin ravintolakäyttöön vuosina 2004–2005.
Kjell Lagerroos

Kjell Mikael Lagerroos (s. 29. syyskuuta 1962 Kemiö) on suomalainen elokuvaaja. Hän valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1988. Hän opiskeli myös taidehistoriaa Åbo akademissa 1981–1983.
Lagerroosin tunnetuimpia elokuvia kuvaajana ovat "Ystävät, toverit" (1990), "Tulennielijä" (1998), "Rukajärven tie" (1999) ja "Leijat Helsingin yllä" (2001). Lagerroos on kuvannut myös useita ruotsalaisia elokuvia, joista maineikkaimpia ovat "Jägarna" ("Metsästäjät", 1995), "Pensionat Oskar" (1994), "Sista Kontraktet" ("Viimeinen sopimus", 1998) ja "Rancid" (2004). Hänen käsialaansa on myös "Tuntemattomalle jumalalle" -televisiosarjan kuvaus vuonna 1993.
Lagerroos on palkittu kolmella Jussi-patsaalla, elokuvista "Tulennielijä", "Rukajärven tie" ja "Sisu."
Hänet on myös nimetty ruotsalaisen Guldbagge-palkinnon saajaehdokkaaksi 1995 ja 1997 sekä Golden Frog -palkinnon saajaehdokkaaksi 2001. Suomipalkinto hänelle myönnettiin 1999. Suomalaisessa Voitto-mainoselokuvakilpailussa 2010 Lagerroos palkittiin Vuoden kuvaajana. Vuonna 2024 hänet valittiin vuoden elokuvaaja -palkinnolla elokuvasta "Sisu". 
Lagerroos on Suomen Elokuvaajien Yhdistyksen jäsen.
Yksityiselämä.
Kjell Lagerroos avioitui vuonna 2003 Klara Kivilahden kanssa, mutta he ovat sittemmin eronneet. Heillä on kaksi 2000-vuosikymmenellä syntynyttä poikaa. Klara Kivilahti tunnetaan vaatekauppiaana yhdessä äitinsä Kaarina Kivilahden kanssa.
Constand Viljoen

Constand Laubscher Viljoen (28. lokakuuta 1933 Standerton, nykyinen Mpumalangan provinssi – 3. huhtikuuta 2020) oli eteläafrikkalainen kenraali ja afrikaanerinationalistinen poliitikko.
Viljoen astui Etelä-Afrikan armeijan palvelukseen ja sai "Bachelor of Science (B Mil.)" tutkinnon vuonna 1955. Vuodesta 1956 hän toimi armeijassa upseerina. Hänet ylennettiin kenraaliksi vuonna 1980. Vuonna 1980 Viljoen nimitettiin Etelä-Afrikan puolustusvoimien komentajaksi. Hän jäi eläkkeelle armeijasta vuonna 1985. 
Vuonna 1993 Viljoen perusti kolmen muun kenraalin kanssa Afrikaner Volksfrontin, jonka tavoitteena oli luoda maahan afrikaanereille oma "Volkstaat". Viljoen osallistui Etelä-Afrikan ensimmäisiin vapaisiin vaaleihin Vapausrintama -puolueen ehdokkaana. Vuonna 2001 kenraali Viljoen jätti politiikan ja vetäytyi maatilalleen kokopäiväiseksi maanviljelijäksi.
Paul Frielinghaus

Paul Erich Frielinghaus (s. 14. joulukuuta 1959 Darmstadt, Hessen, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä, joka tunnetaan nykyään erityisesti roolistaan asianajaja Markus Lessinginä saksalaisessa televisiosarjassa "Kahden keikka". Frielinghaus valmistui vuonna 1978 ylioppilaaksi ja opiskeli sen jälkeen vuosina 1980–1984 Hannoverissa (Hochschule für Musik und Theater Hannover) näyttelijäksi ja aloitti uransa näyttelijänä Würzburgin kaupunginteatterissa. 
Vuonna 1988 Frielinghaus muutti Berliiniin, työskenteli freelancer-näyttelijänä ja aloitti vuonna 1992 uransa televisiossa. Vuoden 2000 joulukuussa hän alkoi näytellä "Kahden keikassa".
Frielinghaus asuu edelleen Berliinissä. Hän on naimisissa Nina Frielinghausin kanssa ja hänellä on tytär, joka on syntynyt vuonna 2001.
Ursula Pohjolan-Pirhonen

Ursula Kerttu Margareta Pohjolan-Pirhonen (6. huhtikuuta 1925 Helsinki – 17. heinäkuuta 1984 Sulkava) oli suomalainen pääasiassa romanttisia historiallisia romaaneja kirjoittanut kirjailija.
Elämä.
Pohjolan-Pirhosen vanhemmat olivat lääketieteen ja kirurgian tohtori Matti Iisakki Orkomies (ent. Wallenius) ja tämän ensimmäinen puoliso Ines Maria Bergroth (k. 1931). Pohjolan-Pirhonen oli naimisissa historioitsija ja kirjailija Helge Pohjolan-Pirhosen kanssa. Ursula ja Helge Pohjolan-Pirhonen kuolivat liikenneonnettomuudessa Sulkavalla heinäkuussa 1984.
Q-Cells

Q-Cells on 1999 perustettu alkujaan saksalainen energiayhtiö, jonka alkuperäinen kotipaikka oli Thalheim, Saksi-Anhalt, Saksa. Siellä on edelleen tuotekehitysosasto ja "innovaatiopääkonttori", mutta koko yrityksen pääkonttori on Soulissa, Etelä-Koreassa. Vuonna 2015 Q-Cells oli maailman kolmanneksi suurin aurinkokennojen valmistaja.
Vuonna 2012 korealainen konserni osti yhtiön, ja sen nimeksi tuli Hanwha Q-Cells.
Vuodesta 2014 toimitusjohtaja on Seong-woo Nam.
Tuotteet valmistetaan Kiinassa, Malesiassa ja Etelä-Koreassa.
Historia.
Q-Cells listautui Frankfurtin pörssiin 5. lokakuuta 2005 (QCE). Yrityksen markkina-arvo oli 2006 lopussa 2 536 miljoonaa €.
Tuotannosta meni vientiin 53 prosenttia vuonna 2006 ja 37 prosenttia vuonna 2005. Q-Cellsin vientimaihin sisältyy Espanja, Ranska, Italia, Kreikka, Kypros, Turkki, Japani, Etelä-Korea, Kiina, USA, Meksiko ja Etelä-Afrikka. Aasian osuus viennistä oli noin puolet vuonna 2006.
Yritys sai 2006 Deloitten nopeakasvuisen yrityksen palkinnon. Q-Cells oli Deloitten mukaan Euroopan toiseksi nopein kasvuyritys.
Q-Cells teki vuonna 2007 esisopimuksen puolijohdepiitä halvemmasta metallurgisesta piistä vuoteen 2018. Se mahdollistaa yrityksen mukaan 1000 MW tuotannon 2010. Vuoden 2006 lopussa yrityksen tuotantokapasiteetti oli 336 MWp.
Helge Pohjolan-Pirhonen

Helge Ingmar Emanuel Pohjolan-Pirhonen (23. marraskuuta 1919 Helsinki – 17. heinäkuuta 1984 Sulkava) oli suomalainen historioitsija ja kirjailija. Hän oli naimisissa vuodesta 1956 filosofian maisteri, kirjailija Ursula Pohjolan-Pirhosen kanssa.
Helge Pohjolan-Pirhosen vanhemmat olivat pankinjohtaja Aare Pohjolan-Pirhonen ja Saimi Hjulström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1937 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1946, filosofian maisteriksi 1947, filosofian lisensiaatiksi 1953 ja filosofian tohtoriksi 1955. Väitöskirjan aiheena oli Suomen poliittinen asema pohjoismaisen unionin loppuvaiheissa 1512–1523. 
Helge Pohjolan-Pirhonen oli valtionarkistossa vt. ja ylimääräisenä amanuenssina 1946–1952 ja arkistonhoitajana 1952–1954. Hän oli Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun historian ja yhteiskuntaopin lehtorina 1954–1961 ja dosenttina 1960–1963. Pohjolan-Pirhonen oli sitten Helsingin yliopistossa dosenttina 1961–1964, Suomen historian vt. apulaisprofessorina 1963–1964 sekä apulaisprofessorina vuodesta 1964. Hän oli myös Yhteiskunnallisen korkeakoulun ja myöhemmin Tampereen yliopiston dosenttina vuodesta 1962 alkaen. Hän oli Kulturhistoriskt lexikon för nordisk medeltidin Suomen toimittajana vuodesta 1960 alkaen ja sen Suomen presidiumin jäsenenä vuodesta 1972. 
Helge Pohjolan-Pirhonen kirjoitti myös historiallisia romaaneita salanimellä "Aarre Kantola".
Ursula ja Helge Pohjolan-Pirhonen kuolivat liikenneonnettomuudessa Sulkavalla heinäkuussa 1984.
Teoksia.
Omalla nimellä:
Nimellä "Aarre Kantola":
Polemon

Polemon () oli seuraavien antiikin kreikkalaisten henkilöiden nimi:
Sanan muita merkityksiä:
Thalheim

Thalheim on entinen kunta Saksi-Anhaltin osavaltiossa Saksassa, joka on vuodesta 2007 kuulunut Bitterfeld-Wolfenin kuntaan. Vuoden 2004 lopussa kunnassa oli 1 548 asukasta. Sen pinta-ala on 6,57 km². Kyläkirkko on rakennettu vuosina 1150–1200. 
Aurinkokennoteollisuus työllistää yli 2 000 seudun asukasta: kunnassa toimivia yrityksiä ovat Q-Cells, EverQ ja CSG Solar. Myös yhdysvaltalaisella Guardian Industries -lasitehtaalla on suuri tehdas paikkakunnalla. Kuntalaiset kutsuvat paikkaa ”aurinkolaaksoksi”. Thalheimissa uskotaan, että ”Das Solar Valley” on tulevaisuuden ”Jobmaschine” (”työnkehityskone”).
EISC

European Interparliamentary Space Conference (EISC) on vuonna 1999 perustettu Euroopan eduskuntien yhteistyöelin avaruustoiminnan edistämiseksi.
Sen pysyvät jäsenet vuonna 2010 ovat
Venäjä on ulkojäsen.
EISC järjestää vuosittain konferenssin, järjestäjät ovat olleet 
Konferensseihin osallistuvat myös Euroopan komissio, Euroopan avaruusjärjestö ja kansalliset avaruusjärjestöt.
Georgette Heyer

Georgette Heyer (16. elokuuta 1902 – 4. heinäkuuta 1974) oli tuottoisa englantilainen kirjailija, joka kirjoitti salapoliisiromaaneita ja historiallista romantiikkaa. Hänellä oli yksi poika ja hän asui melko pitkiä aikoja miehensä kanssa ulkomailla. 
Ensimmäisen kirjansa "Black Moth", joka kuuluu hänen romanttisiin romaaneihinsa, hän kirjoitti 17-vuotiaana sairasta veljeään huvittaakseen. Pitkähkön uransa aikana hän kirjoitti yhteensä 40 historiallista rakkausromaania ja 12 dekkaria sekä lisäksi novelleja ja muuta kirjallisuutta. Heyerin tiedetään ihailleen Jane Austenia. Heyer kirjoitti myös salanimellä Stella Martin.
Vaikka Heyer on ollut kotimaassaan suosittu kirjailija, hänen teoksiaan on käännetty vähän suomen kielelle. Lisäksi käännetyiksi ei ole valikoitunut Heyerin parhaina pidettyjä teoksia.