tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
A. O. Arho

Antero Oskari Arho (synt. Alanen, 27. toukokuuta 1870 Isojoki – 16. toukokuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen juristi ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana 1919–1922.
Elämä.
Isojoen Sarviluomassa syntyneen Antero Oskari Arhon vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Alanen (1832-1912) ja Kauhajoesta kotoisin ollut Maria Liisa Kiviluoma (1834-1916). Arho kirjoitti ylioppilaaksi Porin lyseosta 1893, jonka jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopistossa ja suoritti filosofian maisterin ja kasvatusopin tutkinnot 1897-1898 sekä lakitieteen kandidaatin tutkinnon 1902. Auskultoituaan Viipurin hovioikeudessa Arho sai varatuomarin arvon 1906. Vuonna 1916 hän väitteli lakitieteen tohtoriksi. Arho työskenteli asianajajana Kotkassa 1902–1903, senaatin ylimääräisenä kopistina 1904-1912, Kajaanin tuomiokunnan vt. tuomarina 1913-1916, Tornion tuomiokunnan tuomarina 1916-1918 ja Tampereen kaupunginsihteerinä 1919-1928.
Sisällissodan aikana Arho oli vangittuna Rovaniemellä, kun hänen epäiltiin tehneen yhteistyötä punaisten kanssa, mutta Vaasan hovioikeus ei löytänyt mitään perusteita syytteeseen asettamiseksi. Arhon erottua tuomarin virastaan hän lähti sosialidemokraattien ehdokkaaksi ja nousi eduskuntaan maaliskuun 1919 vaaleissa. Samana vuonna hänet valittiin myös Tampereen kaupunginsihteeriksi. Arho erosi tehtävästään syksyllä 1928 ja muutti Helsinkiin, jossa hän kuoli lyhyen sairauden jälkeen seuraavana keväänä. 
Perhe.
A. O. Arhon puoliso oli raumalainen Lahja Aleksandra Nurminen (1885-1969), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1904. Perheeseen syntyi neljä lasta. Heidän poikansa oli lääketieteen tohtori A. Omar Arho.
Sanoman toimittajakoulu

Sanoman toimittajakoulu eli Sanomien toimittajakoulu on Sanoman (ent. SanomaWSOY) ja aiemmin sen tytäryhtiö Sanoma Osakeyhtiön (nyk. Sanoma News) järjestämä toimittajan työhön keskittyvä koulutusohjelma. Koulu on kurssimuotoinen, ja yhden kurssin pituus on ollut yleensä noin puolitoista vuotta. Kurssin käyneistä moni on työllistynyt Sanoma-yhtiöiden palvelukseen.
Sanoman toimittajakoulun ensimmäinen kurssi järjestettiin vuonna 1967. Vuosina 1967–2008 on järjestetty yhteensä kolmetoista yleistoimittamiseen keskittynyttä peruskurssia. Lisäksi on järjestetty erillinen taloustoimittajakurssi (1997–1998) sekä uuden median kurssi (2000–2001).
Sanoman toimittajakoulu on historiansa aikana kouluttanut 250 yleistoimittajaa, 19 taloustoimittajaa ja 18 uuden median toimittajaa pitkillä kursseillaan. Sanoma järjestää Toimittajakoulu-nimen alla myös henkilöstönsä täydennyskoulutusta.
Sanoman toimittajakoulun 13. peruskurssi päättyi elokuussa 2008. Edellinen peruskurssi järjestettiin vuosina 1989–1990.
Sanoman toimittajakoulun ovat käyneet muun muassa "Helsingin Sanomien" entinen vastaava päätoimittaja Janne Virkkunen, Yleisradion uutisankkuri Matti Rönkä, STT:n entinen päätoimittaja ja toimitusjohtaja Mika Pettersson, "Helsingin Sanomien" toimittaja Ilkka Malmberg, "Suomen Kuvalehden" päätoimittaja Tapani Ruokanen, Sanoma Magazinesin toimitusjohtaja Eija Ailasmaa, toimittaja Aarno Laitinen, "Helsingin Sanomien" entinen vastaava päätoimittaja Mikael Pentikäinen, "Helsingin Sanomien" entinen uutistoiminnasta vastannut päätoimittaja Reetta Meriläinen ja lehden toimituspäällikkö Pekka Kukkonen sekä MTV3:n rikostoimittaja ja kirjailija Jarkko Sipilä.
Koulun rehtorina vuosina 1967–1988 toimi Antero Okkonen.
Leo Sievinen

Leo Sievinen tarkoittaa seuraavia kuvitteellisia hahmoja:
Toivo J. Aro

Toivo Johannes Aro (synt. Käck, 3. heinäkuuta 1891 Joroinen – 5. helmikuuta 1950 Savonlinna) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1929–1930.
Elämä.
Toivo J. Aron vanhemmat olivat Johan Fredrik Käck (1866-1929) ja Eeva Leikas (1859-1926). Kansakoulun jälkeen Aro työskenteli maanviljelystöissä sekä rakennusmiehenä ja myöhemmin teollisuuskoulun käytyään rakennusmestarina. 1920-luvun alussa Aro muutti Säämingin Aholahdesta Savonlinnaan, jossa hän oli pitkään "Vapaus"-lehden konttorinhoitajana ja aluetoimittajana. Ennen kuolemaansa Aro työskenteli Savonlinnan työnvälitystoimiston johtajana.
Aro valittiin kansanedustajaksi vuonna 1929, mutta hän putosi eduskunnasta jo seuraavissa vaaleissa. Aro oli myös Säämingin kunnanvaltuuston ja Savonlinnan kaupunginvaltuuston jäsen. Toimittajantyönsä ohessa Aro kirjoitti näytelmiä, joita esitettiin muun muassa Savonlinnan Työväen Teatterissa. Lisäksi hänen tekstejään julkaistiin eri työväenlehdissä. 
Perhe.
Toivo J. Aron ensimmäinen puoliso oli Viipurissa syntynyt Sofia Ottavainen (1896-1976), kanssa hän oli naimisissa 1921–1946. Aron toinen puoliso vuodesta 1947 lähtien oli Martta Elina Laukkanen (1916-1991).
Sinipellava

Sinipellava ("Linum perenne") eli tarhapellava on puolen metrin korkuinen, Itä-Euroopasta kotoisin oleva pellavakasvi. Sen kukat ovat väriltään vaaleansiniset.
Kasvin varret ovat hentoja ja pystykasvuisia, lehdet ovat kapeita, melkeinpä neulaismaisia ja väriltään kirkkaanvihreitä. Se kukkii kukinta-aikanaan heinä-elokuussa erittäin runsaasti. Kukat ovat pari senttimetriä läpimitaltaan.
Sinipellava kasvaa mieluiten aurinkoisella, ojitetulla, hiekkapitoisella, mutta ei liian ravinnepitoisella paikalla. Se viihtyy kalkitulla maalla. Sinipellava on myrkyllinen, mutta pienen määrän syöminen ei yleensä aiheuta oireita.
Sinipellavan alalajeja ovat alppisinipellava ("Linum perenne subsp. alpinum") ja preeriansinipellava ("Linum perenne subsp. lewisii").
The Stranglers

The Stranglers on brittiläinen rockyhtye, joka perustettiin 11. syyskuuta 1974, alkuperäisellä nimellään Guildford Stranglers. Yhtyeen kuuluisimpia hittejä ovat muun muassa ”"No More Heroes"”, ”"Peaches"”, "Duchess" ja "Golden Brown". The Stranglers siirtyi perustamisensa jälkeen musiikillisesti kohti punkrockia, mutta erottavana tekijänä moniin muihin ajan punkbändeihin oli erityisesti kosketinsoittimien (mm. Minimoog, Hohner Cembalet, Hammond ja Oberheim FVS) merkittävä rooli yhtyeen musiikissa. Yhtyeeltä ilmestyivät vuonna 1977 niin debyyttialbumi "Rattus Norvegicus", kuin myös kakkosalbumi "No More Heroes". Seuraavilla levyillä "Black and White" (1978) ja erityisesti "The Raven" (1979) yhtye siirtyi punkista kokeellisempaan ja monipuolisempaan ilmaisuun. Vuonna 1981 Stranglers julkaisi jälleen kaksi albumia: "The Gospel According to the Meninblack" oli monia tunnettuja salaliittoteorioita käsittelevä konseptialbumi, jonka kaupallinen menestys jäi heikoksi. Seuraaja "La Folie" oli konseptialbumi rakkaudesta. Levy sisälsi suurhitin "Golden Brown" ja se siivitti myös albumin menestykseen. 
Vuonna 1983 julkaistulla albumillaan "Feline" yhtye uudisti jälleen tyyliään ja levyn äänimaailmaa hallitsevat akustiset kitarat, sähkörummut (rumpali Jet Black siirtyi pysyvästi käyttämään sähkörumpuja studiolevytyksissä) ja syntetisaattorit. Albumi nousi brittien albumilistan neljänneksi. Singlejulkaisuja olivat "European Female", "Midnight Summer Dream" ja "Paradise".
Yhtyeen johtohahmoina toimivat bändin aloituksesta 1970-luvun puolivälistä aina 1990-luvun alkuun Hugh Cornwell (laulaja/kitaristi) sekä Jean-Jacques Burnel (laulaja/basisti). Hugh Cornwell erosi yhtyeestä vuonna 1990. Hänen viimeinen keikkansa Stranglersin riveissä (Alexandra Palace, Lontoo, 11. elokuuta) on taltioitu bändin livealbumille "Saturday Night, Sunday Morning".
Rumpali Jet Blackin (Oik. nimeltään Brian Duffy) terveysongelmien vuoksi yhtyeen kiertuerumpalina on vuodesta 2013 lähtien toiminut Jim MacAulay. Black on vetäytynyt sivuun yhtyeen aktiivitoiminnasta ja kiertueilta.
Page Fletcher

Page Fletcher on kanadalainen näyttelijä, jonka tunnetuin rooli oli toimia juontajana kauhu- ja fantasiakertomuksista koostuvassa televisiosarjassa "The Hitchhiker". Hän myös oli RoboCopin roolissa minisarjassa . 
Fletcher on myös näytellyt televisiosarjoissa ja independent-elokuvissa, kuten "Amerikan painajainen" (1983), "Aina valmiina" ja "Kirous haudan takaa".
Hong Myung-bo

Hong Myung-bo (, s. 12. helmikuuta 1969 Soul) on eteläkorealainen ammattilaisuransa päättänyt jalkapalloilija. Puolustajan paikkaa pelannut Hong on mahdollisesti kaikkien aikojen paras korealainen jalkapalloilija. Hän oli ainoa eteläkorealainen Pelén laatimalla 125 suurimman elossa olevan pelaajan listalla. Hong Myung-bo on pelannut neljässä MM-lopputurnauksessa ja sai ensimmäisenä eteläkorealaisena Pronssisen pallon vuoden 2002 turnauksen päätteeksi.
Hong pelasi 136 maaottelua ja teki niissä kymmenen maalia vuosina 1990–2002. Hän nousi vuonna 2002 eniten maaotteluita pelanneeksi eteläkorealaiseksi.
Kesäkuussa 2013 hän siirtyi valmentamaan Etelä-Korean maajoukkuetta.
Kultahelokki

Kultahelokki ("Oenothera tetragona") on Pohjois-Amerikasta peräisin oleva puolen metrin korkuinen kasvi. Sen kukat ovat keltaiset ja se kukkii heinä-elokuussa.
Kasvi on pystykasvuinen, voimakkaasti haaroittunut. Lehdet ovat pitkänpyöreitä, väriltään useimmiten punaruskeaan vivahtavia. Kukat ovat halkaisijaltaan 2–4 senttimetriä ja ne avautuvat täysin vasta illalla. Kasvi menestyy aurinkoisella kasvupaikalla.
Kaliningrad K-5

Kaliningrad K-5 (), tunnettu myös nimillä RS-1U ja ŠM, on neuvostoliittolainen ilmataisteluohjus. Sen kehitystyö alkoi vuonna 1951. Ensimmäistä kertaa sitä testattiin vuonna 1955. Ohjus hakeutui maaliin siitä heijastuneen tutkasäteilyn ohjaamana. Myöhemmin ohjustyypistä kehitettiin raskaampi Kaliningrad K-8 (Nato-tunnus: "AA-3 Anab").
Clodoaldo

Clodoaldo Tavares de Santana , alias Clodoaldo (s. 26. syyskuuta 1949 Aracaju) on brasilialainen ammattilaisuransa päättänyt jalkapalloilija, joka pelasi puolustavan keskikenttäpelaajan pelipaikalla. Hän on pituudeltaan 174-senttimetrinen.
Clodoaldo edusti seuratasolla kotimaassaan muun muassa kotimaansa Santosia. Hän liittyi Brasilian maajoukkueeseen kesäkuussa 1969 ja pelasi 39 virallista maaottelua, joissa tuli yksi maali. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 1970 MM-kilpailuissa, ja Brasilia voitti kultaa. Clodoaldo pelasi turnauksessa kuusi ottelua ja teki siinä maajoukkueuransa ainoan maalin.
Kaikessa soi blues – Toivo Kärkeä sinisin sävyin

Kaikessa soi blues – Toivo Kärkeä sinisin sävyin on tribuuttilevy, joka sisältää eri suomalaisartistien tulkintoja Toivo Kärjen sävellyksistä. Levy julkaistiin vuonna 2003.
Kappaleet.
Kaikki sävellykset Toivo Kärki, ja sovitukset Kalle Elkomaa.
Yssouf Koné

Yssouf Koné (s. 19. helmikuuta 1982 Korogho, Norsunluurannikko) on burkinalainen entinen jalkapalloilija. Vuodesta 2011 hän edusti norjalaista Vålerengaa.
Koné pelasi aiemmin Marokossa Raja Casablancan ja Olympique Safin joukkueissa, Italiassa US Leccessa ja Norjassa Rosenborgissa. Hän on edustanut myös romanialaista CFR Clujia. Joukkueissa hän on voittanut Norjan mestaruuden 2006 ja Romanian mestaruuden 2010.
Raymarine

Raymarine PLC on alkujaan vuonna 1923 perustettu, Portsmouthissa toimiva, merenkulussa käytettävien kuluttajaelektroniikkatuotteiden valmistaja. Sillä on palveluksessaan noin 430 henkeä. Tämän englantilaisen yrityksen kohderyhmänä ovat pääasiassa harrastusveneilijät ja kevyt ammattikäyttö, jolla markkinasegmentillä yritys on maailman johtava.
Yritys.
Yrityksen alkuperäinen nimi oli Nautech Limited, jonka Derek Fawcett perusti tehdäkseen edullisen automaattiohjauslaitteen (autopilotin), jolle hän antoi tuotenimen "Autohelm". Tuotteen suosio mahdollisti tuotevalikoiman laajentumisen, ja vuonna 1990 yritys myytiin yhdysvaltalaiselle puolustusalan yritykselle Raytheonille. 25. helmikuuta 2008 Raymarine osti suomalaisen NavSystems Oy:n. Raymarinen osake noteerattiin aiemmin Lontoon pörssissä, mutta vuonna 2010 Raymarine siirtyi yritysostolla osaksi yhdysvaltalaista FLIR Systemsiä. FLIR Systems on noin 3 500 hengen pörssiyritys, jonka kotipaikka on Oregonin osavaltion Wilsonville.
Tuotteet.
Tuotevalikoimaan kuuluvat nykyään lähes kaikki merenkulussa käytettävät kuluttajatuotteet, GPS-navigointilaitteet, VHF-radiot, kaikuluotaimet, tutkat, automaattiohjauslaitteet (tuotemerkillä Autohelm) sekä omiin laitteisiin liittyvät PC-ohjelmistot.
Gustavo Díaz Ordaz

Gustavo Díaz Ordaz (12. maaliskuuta 1911 Ciudad Serdán, Meksiko – 15. heinäkuuta 1979 México, Meksiko) oli meksikolainen poliitikko. Hän toimi maansa presidenttinä vuodet 1964–1970.
Díaz Ordaz luki lakia Pueblan yliopistossa ja valmistui vuonna 1937. Tämän jälkeen hän toimi yliopiston professorina sekä vararehtorina vuodet 1940–1941. Vuonna 1943 Díaz Ordaz valittiin Meksikon edustajainhuoneeseen ja vuonna 1946 senaattoriksi Pueblan osavaltiosta. Senaattorina hän oli vuoteen 1952. Presidentti Adolfo López Mateosin ministeriössä Díaz Ordaz oli vuodet 1958–1964. Partido Revolucionario Institucionalin presidenttiehdokkaaksi Díaz Ordaz nimitettiin 1. joulukuuta 1963. Hän voitti presidentinvaalit 8. syyskuuta 1964.
Presidenttiaikanaan Díaz Ordaz tunnettiin lähes autoritaarisesta johtajuudestaan. Hän kohteli tiukasti monia protesteja. Rautatietyöläisiä, opettajia ja lääkäreitä erotettiin heidän osallistuttuaan työtaisteluihin.
Yliopisto-opiskelijoiden protestointiin vuonna 1968 ennen Méxicon olympialaisissa Díaz Ordaz vastasi julmasti. Hän määräsi Universidad Nacional Autónoma de Méxicon valtauksen. Tlatelolcossa armeijan joukot tappoivat jopa 300 ihmistä murskatessaan opiskelijaprotestin. Meksikon hallitus väitti kuolonuhreja olleen noin 20, mutta todellinen lukema lienee noin kymmenkertainen.
Díaz Ordazin aikana Meksikon talous pysyi vakaana samalla kehittyen. Hän sai aikaan myös uudistuksia maanviljelyssä ja aloitti keinokasteluprojekteja sekä vaikutti maaseudun teollistumiseen. Díaz Ordaz oli aloittamassa lisäksi Méxicon metron rakentamista.
Presidenttiytensä jälkeen Díaz Ordaz perheineen katosi lähes kokonaan julkisuudesta. Hän antoi harvoin haastatteluita ja yleensä nähtiin vain vaalien yhteydessä. Vuonna 1977 hänet kuitenkin nimettiin suurlähettilääksi Espanjaan, minkä jälkeen sekä Espanjan että Meksikon media hyökkäsi hänen kimppuunsa presidenttiajan teoista. Muutaman kuukauden päästä Díaz Ordaz erosi suurlähettilään virastaan osaksi median käyttäytymisen takia ja osaksi terveydellisten seikkojen takia. Díaz Ordaz kuoli Méxicossa heinäkuussa 1979.
Eino J. Härkönen

Eino Johannes Härkönen (10. maaliskuuta 1886 Joensuu – 4. helmikuuta 1944 Eno) oli suomalainen taidemaalari, joka kuvasi etenkin kotimaakuntaansa Pohjois-Karjalaa. Hänen teoksensa ovat tyyliltään realistisia. Hänen tyttärensä Helmi on naimisissa Aapeli Saarisalon pojan Sakarin kanssa.
Härkösen vanhemmat olivat räätäli Juho Härkönen ja Hanna Pesonen. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun klassillisesta lyseosta 1907. Härkönen opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä 1907–1910 ja Helsingin yliopiston piirustussalissa, opettajinaan Eero Järnefelt ja Väinö Blomstedt. Vuonna 1913 hän teki opintomatkan Pariisiin, jossa hän opiskeli puolen vuoden ajan Acadèmie de la Grande Chaumierissa. Härkönen toimi taidemaalarina ja piirtäjänä Enon Kaltimossa.
Härkösen ateljeetalo on kotipitäjässään Enossa. Joensuun taidemuseossa on hänen piirroskokoelmansa. Omaiset arvelevat hänen tuotantonsa nousevan kolmeentuhanteen. Työt ovat muotokuvia, hiilipiirroksia, maisemamaalauksia ja alttaritauluja.
Härkönen oli naimisissa vuodesta 1921 Alli Margaretha Borgin kanssa.
Teoksia.
Härkösen maalaamia alttaritauluja on Enon, Kuusjärven, Rääkkylän, Tuupovaaran ja Valtimon kirkoissa:
Viktor Blomqvist

Viktor Emanuel Blomqvist (28. helmikuuta 1872 Vaasa – 24. marraskuuta 1928 Vaasa) oli suomalainen faktori ja liikemies, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuonna 1917. Hän oli Vaasan ruotsinkielisen työväenliikkeen varhaisvuosien merkittävimpiä hahmoja.
Elämä.
Viktor Blomqvistin vanhemmat olivat suutari Henrik Blomqvist ja Lisa Blomqvist. Oltuaan nuorena kirjaltajan opissa hän työskenteli muun muassa "Vasabladetin" ja "Hufvudstadsbladetin" kirjapainoissa vuoteen 1900 saakka. Myöhemmin Blomqvist oli Vaasan puuvillatehtaalla varastonhoitajana, kunnes siirtyi 1906 perustetun "Vapaan Sanan" faktoriksi ja lehtiyhtiön johtajaksi. 
Blomqvist vaikutti Vaasan ruotsinkielisessä työväenliikkeessä jo sen perustamisesta lähtien. 1900-luvun alkuvuosina Blomqvist toimi Vasa Svenska Arbetarföreningin puheenjohtajana ja hänellä oli merkittävä rooli Vaasan työväentalon rakennushankkeessa. Blomqvist tunnettiin myös innokkaana urheilumiehenä, joka ajoi muun muassa Hietalahden urheilukentän rakentamista. Lisäksi hän oli Palosaaren Urheiluseuran perustajajäsen ja seuran ensimmäinen puheenjohtaja. 
Ensimmäisen maailmansodan aikana Blomqvist toimi Vaasan elintarvikelautakunnan puheenjohtajana. Hänestä tuli kansanedustaja vuonna 1916, jolloin valittu eduskunta kokoontui vasta seuraavana keväänä. Blomqvistin ainoaksi jäänyt kansanedustajakausi päättyi eduskunnan hajottamiseen jo puoli vuotta myöhemmin. Puolueensa parlamentaarista linjaa edustanut Blomqvist vastusti aseellista vallankumousta. Sisällissodan käynnistyttyä Vaasan senaatti levitti Blomqvistin ja toisen entisen SDP:n kansanedustajan Otto Piisisen nimissä julkaistua kirjasta "Miten käy Suomen työväenliikkeen?", jossa tuomittiin kapina ja tuettiin valkoisia. Blomqvist ei mahdollisesti osallistunut sen laatimiseen, vaan pelkästään allekirjoitti tekstin.
Sodan jälkeen Blomqvist ryhtyi liikemieheksi. Hän omisti Vaasassa toimineen leipätehdas Pohjolan sekä elokuvateatteri Olympian. Ruotsalaisen työväenyhdistyksen jouduttua kommunistien haltuun Blomqvist oli perustamassa Vasa Svenska Socialdemokratiska Arbetarföreningia. Hän oli 1920-luvulla myös Vaasan kaupunginvaltuuston jäsen. Blomqvist kuoli kotonaan aivoverenvuotoon marraskuussa 1928.
Perhe.
Viktor Blomqvistin puoliso oli Hilma Maria Hellström, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1896. Pariskunnalla oli kaksi poikaa.
LASIK

LASIK () on läppäleikkaus, jolla korjataan silmien taittovika. Toimenpiteessä silmän pintaan tehdään noin 100 mikrometriä paksu läppä, joko mekaanisella mikrokeratomilla tai femtosekuntitaajuudella pulsoivalla laserilla. 
Tämän jälkeen läpän alta paljastunutta sarveiskalvon sisäistä kudosta muokataan excimer-laserilla halutun muotoiseksi taittovirheen korjaamiseksi. Sarveiskalvo on yleensä noin 500-600 mikrometriä eli 0,5-0,6 millimetriä paksu. 250 mikrometriä siitä pitää jättää koskemattomaksi. Taittovirhehionnassa laserlaite käyttää keskimäärin 13 μm/1 diopteri (myös hajataitto). 
Laseroinnin jälkeen kirurgi asettaa läpän takaisin ja varmistaa, että väliin ei jää ilmakuplia. Läppä pysyy itsestään paikallaan, ja kiinnittyy parantumisen myötä jälleen muuhun sarveiskalvoon.
Suomen ilmailuopisto ei luokittele LASIK-leikkausta korjaavana toimenpiteenä, vaan edellyttää samoja raja-arvoja ennen leikkausta kuin silmälasien käyttäjiltä; suurin sallittu likinäköisyys on -3.0D, suurin sallittu kaukotaitteisuus on +4.25D, anisometropiaa saa olla enintään 2D, hajataitteisuutta saa olla korkeintaan 1D.
Muistikortinlukija

Muistikortinlukija on tietokoneen oheislaite, jonka tehtävänä on lukea ja kirjoittaa muistikortteja. Myös kaikki muistikortteja käyttävät laitteet sisältävät luonnollisesti kortinlukijan. Muistikorttien käytön yleistyttyä esimerkiksi digitaalikameroiden myötä on sittemmin useat henkilökohtaiset tietokoneet varustettu sisäänrakennetulla useampaa korttityyppiä tukevalla kortinlukijalla. Kortinlukija löytyy useista kannettavista tietokoneista. Muistikortinlukija voidaan hankkia myös ulkoisena, jolloin se liitetään vapaaseen USB -porttiin. Myös sisäänrakennettu kortinlukija on usein yhteydessä tietokoneen USB-väylään sisäisellä liitännällä.
Aikaisemmin kannettavissa tietokoneissa ainoa laajennuskorttipaikka oli PCMCIA, nykyään se on korvautunut lähes kokonaan ExpressCard -laajennuskorttipaikalla ja useimpia muistikorttityyppejä tukevalla lukijalla. Vanhemmissa digitaalikameroissa, joissa tiedonsiirto tapahtuu USB version 1.1 nopeudella, kuvatiedostojen siirto tietokoneeseen nopeutuu kun kortti luetaan kameran sijasta versio 2.0:aa käyttävällä muistikortinlukijalla.
Nykyään monissa elektronisissa laitteissa ja järjestelmissä käytetään tunnistamiseen tai maksun suorittamiseen sirulla tai magneettiraidalla varustettua korttia. Näitä kortteja luetaan kortinlukijalla.
Abel Xavier

Abel Xavier (s. 30. marraskuuta 1972 Nampula, Mosambik) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän kuului aikaisemmin Portugalin maajoukkueen vakiomiehistöön.
Ura seurajoukkueissa.
Kolmevuotiaana Portugaliin muuttanut Xavier aloitti ammattilaisuransa Estrela da Amadoran joukkueessa, missä pelasi kolmen vuoden ajan ennen siirtymistään vuonna 1993 suurseura Benficaan. Benficassa hän pääsi ensimmäisellä kaudellaan juhlimaan Portugalin liigamestaruutta. 1995 Xavier siirtyi Italian Serie A:n Bariin, missä peliaika jäi vähäiseksi ja Xavier siirtyikin vain yhden kauden jälkeen Espanjaan Real Oviedoon. Oviedossa peliaikaa tuli kahden kauden aikana yli 40 ottelun verran. Kauden 1998–1999 Xavier pelasi Hollannissa PSV Eindhovenissa ja pääsi juhlimaan Alankomaiden superucpin voittoa ennen siirtymistään Englannin valioliigaan ja Evertonin joukkueeseen. 
Tammikuussa 2002, kauden puolivälissä, Xavierin seuraavaksi osoitteeksi tuli paikallisvastustaja ja arkkivihollinen Liverpool. Seuraavan vuoden tammikuussa Xavier lähti Turkkiin suurseura Galatasarayhin, ja yhden kauden jälkeen siirtyi jälleen, tällä kertaa Saksaan ja Hannover 96:n joukkueeseen. Puolen vuoden Saksan-visiitin jälkeen Xavier palasi Italiaan AS Romaan, missä peliaika jäi jälleen vähäiseksi, mutta meriittilistaan tuli Italian cupin voitto. 2005 Xavier palasi Englantiin Middlesbroughon Michael Reizigerin korvaajaksi. Marraskuussa 2006 Xavier jäi kiinni kielletyn anabolisen steroidin dianabolin käytöstä ja hänet asetettiin 18 kuukauden pelikieltoon, mikä sittemmin lyheni vuoden mittaiseksi. Toukokuussa 2007 Xavier siirtyi viimeisimpään seuraansa Los Angeles Galaxyyn Yhdysvaltain MLS-liigaan, mistä hän lähti kesällä 2008 riitaannuttuaan valmentaja Ruud Gullitin kanssa.
Maajoukkueura.
Aikaisemmin Xavier kuului Portugalin maajoukkueen puolustuksen tukipilareihin. Hän edusti maataan vuoden 2000 EM-turnauksessa, missä hän jatkoajalle edenneessä välieräottelussa Ranskaa vastaan torjui kädellään David Trezeguet'n laukauksen, mistä aiheutuneesta rangaistuspotkusta Zinedine Zidane veti pallon verkkoon ja pudotti Portugalin loppuottelusta. Xavier joukkuetovereineen protestoi tuomiota suurieleisesti, mistä hänelle langetettiin yhdeksän kuukauden pelikielto maaotteluihin, mikä sittemmin lyhennettiin kuuden kuukauden mittaiseksi.
Xavier oli mukana myös vuoden 2002 MM-turnauksessa, mutta pääsi kentälle vain vaihtopelaajana viimeisen alkulohko-ottelun 73. minuutilla.
Yksityiselämä.
22. joulukuuta 2009 Xavier kertoi kääntyneensä muslimiksi ja käyttävänsä nimenään Faisal Xavieria.
Otto Elfving

Otto Wilhelm Elfving (12. huhtikuuta 1874 Turku − 14. lokakuuta 1944 Pietarsaari) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1922 ja 1926–1927.
Elämä.
Elfvingin vanhemmat olivat vaunumestari Johan Elfving ja Elisabeth Elfving. Hän kävi kansakoulua, mutta köyhän perheen lapsena joutui siirtymään työelämään jo yhdeksänvuotiaana. Peltisepän ammatin hankittuaan Elfving työskenteli eri puolilla Suomea ja Ruotsia, kunnes asettui Pietarsaareen vuonna 1903. Hän liittyi sosialidemokraattiseen puolueeseen vuonna 1904 ja vaikutti Pietarsaaren suomenkielisessä työväenyhdistyksessä.
Sisällissodan käynnistyessä Elfving nimettiin Työväen pääneuvoston varajäseneksi, mutta hän ei osallistunut sen toimintaan, vaan pysyi koko sodan ajan Pietarsaaressa. Tammi-helmikuun vaihteessa valkoiset vangitsivat useita suomenkielisen työväenyhdistyksen johtohahmoja, joista kuusi ammuttiin maaliskuun alussa Pietarsaaren teloituksissa. Elfving arveli itse säästyneensä, koska hänen perheessään puhuttiin myös ruotsia. Elfving oli kuitenkin myöhemmin valkoisten vankina.
Sodan jälkeen Elfving oli tammikuussa 1919 uudelleenkäynnistämässä Vaasan läänin pohjoisen vaalipiirin sosialidemokraattisen piirijärjestön toimintaa. Hänet valiittin kansanedustajaksi saman vuoden eduskuntavaaleissa. Elfving nousi uudelleen eduskuntaan Pekka Meriläisen kuoltua lokakuussa 1926. Elfving oli myös Pietarsaaren kaupunginvaltuuston jäsen ja sosialidemokraattisen piiritoimikunnan puheenjohtaja. Hän kuoli pitkäaikaisen sairauden jälkeen lokakuussa 1944.
Perhe.
Elfvingin puoliso oli Strengbergin tupakkatehtaan työnjohtaja Amanda Karolina (Lina) Hiltunen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1903. Myös Lina Elfving toimi aktiivisesti työväenliikkeessä ja kuului Pietarsaaren ruotsinkieliseen työväenyhdistykseen. Heidän tyttärensä oli kirjailija Anna Bondestam. Peltisepänliikkeen myötä vaurastunut perhe asui Skatan työläiskaupunginosassa ja heillä oli myös kesähuvila Östanpåssa.
Muuta.
Anna Bondestam sivuaa Elfvingin vaiheita lapsuusvuosiaan ja sisällissodan tapahtumia käsittelevissä kirjoissaan "Kuilu" (1946) ja "Pietarsaaren talvi 1918" (1990). Hän esiintyy myös Kaarlo Haapasen Pietarsaari-trilogian ensimmäisessä osassa "Leskien kortteli" (1982).
Doll Domination

Doll Domination on The Pussycat Dollsin toinen albumi, joka ilmestyi 19. syyskuuta 2008. Albumia myytiin ensimmäisellä viikollaan 90 000 kappaletta. Yhteensä albumia on myyty kaksi miljoonaa kappaletta. Se on myös viimeinen albumi tämän kokoonpanon kanssa.
Ralf Tötterström

Ralf Tötterström on suomalaisen urheilusukelluksen perustajia. Tötterström oli aloitteentekijänä ensimmäisen harrastajaseuran sukeltajaseura Sammakkoseuran perustamisessa syyskuussa 1956. Edellisessä kuussa oli jo perustettu valtakunnallinen Urheilusukeltajain Liitto, jonka ainoa jäsen perustettu seura oli pitkään, tosin eri nimillä. Seuran nykyinen nimi on Urheilusukeltajat ry. 
Tötterström toimi seuran perustaman lehden Barracudan toimittajana. Nimenmuutoksista suivaantuneet perustivat 1960 uuden seuran Sub-Aqua Club Barracudan, johon myös Tötterström siirtyi. Tötterström perusti alan liikkeen Nepto-Subin, jonka toiminta päättyi 2004, kun Tötterström siirtyi eläkkeelle. Liike toimi Tehtaankadulla sekä aiemmin Pengerkadulla Helsingissä. Varsinaisten sukellusvarusteiden ohella se oli Suomen ainoa sukelluskalastuksen erikoisliike, koska laji on aina ollut Tötterströmin suosikki kaikista sukeltamisen lajeista. Suomalaisten urheilusukeltajien kansainväliset yhteydet alkoivat 1950-luvulla silloin, kun Tötterström ja Rolf Lindström päättivät lähteä sukelluskalastuksen maailmanmestaruuskilpailuihin Italiaan, mutta esteeksi uhkasi muodostua se, että kilpailuun sai osallistua vain, jos kuului kansainväliseen keskusjärjestöön, tässä tapauksessa CMASiin.
Risto Korhonen (näyttelijä)

Risto Korhonen (s. 1971, Tampere) on suomalainen näyttelijä, joka on työskennellyt pääsääntöisesti Tampereen Teatterissa.
Näytelmiä.
Muualla.
Lähde: , ellei toisin mainita.
Dario Franchitti

George Dario Marino Franchitti (s. 19. toukokuuta 1973 Bathgate) on skotlantilainen kilpa-autoilija. Hän on kilpaillut pääasiassa Pohjois-Amerikan ovaaliradoilla.
Mikroautoilla uransa aloittanut Franchitti voitti vuonna 1984 Skotlannin juniorimestaruuden, vuosina 1985–1986 Britannian juniorimestaruuden ja 1988 yleisen Skotlannin mestaruuden. Kilpailtuaan kaksi vuotta Formula Vauxhall -sarjassa hän siirtyi 1994 Britannian Formula 3 -sarjaan, missä ajoi niin ikään kahden vuoden ajan. Vuonna 1996 hän kilpaili AMG Mercedeksellä Saksan vakioautojen mestaruussarjassa DTM:ssä (sittemmin ITC).
Vuosina 1997–2003 Franchitti ajoi CART-sarjaa, missä hänen parhaimmaksi saavutuksekseen jäi kakkossija Green Racing -tallin autolla kaudella 1999 tasapisteillä mestari Juan Pablo Montoyan kanssa. Vuotta aikaisemmin hän oli sijoittunut sarjassa kolmanneksi. CART-sarjasta hän saavutti kaikkiaan kymmenen osakilpailuvoittoa.
Vuonna 2003 Franchitti siirtyi Indy-sarjaan, missä hän jatkoi kilpailemista sittemmin Andretti Greeniksi nimensä muuttaneessa tallissa. Hänen ensimmäinen kokonainen kautensa oli 2004, jolloin hän saavutti myös ensimmäisen osakilpailuvoittonsa Milwaukeen ovaalilla. Vuonna 2007 Franchitti voitti sekä Indianapolisin 500 mailin ajon että sarjan kokonaiskilpailun mestaruuden. Kaikkiaan hän on urallaan saavuttanut IRL:ssä 20 osakilpailuvoittoa. 
Franchitti on kilpaillut Green-tallin kalustolla myös American Le Mans -sarjassa yhdessä veljensä Marinon sekä Bryan Hertan kanssa. Hän on ajanut myös yksittäisiä NASCAR-kilpailuja eri luokissa. Vuonna 2008 Franchitti voitti yhdessä Montoyan, Scott Pruettin ja Memo Rojasin kanssa Daytonan 24 tunnin ajon.
Franchitti voitti myös Indy mestaruuden 2011, juhlallisuudet kuitenkin peruttiin Dan Wheldonin kuoltua päätöskilpailussa Las Vegasissa.
Vuonna 2010 Franchitti uusi Indianapolis 500 -voittonsa.
Arthur Indola

Arthur Anders Indola (käytti Saksassa peitenimeä Andersson), (3. kesäkuuta 1895 Lappajärvi – 17. joulukuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat liikemies Anders Indola ja Hilma Sofia Weber. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Maria Jakolewna Podjapolskin kanssa.
Opinnot.
Indola kävi kolme luokkaa Vaasan ruotsalaista lyseota ja Vaasan ruotsalaisen kauppakoulun vuosina 1911–1913.
Jääkärikausi.
Indola toimi liikemiehenä Vaasassa ennen kuin liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 18. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan ratsuosastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hän haavoittui lievästi Missellä 25. heinäkuuta 1916. Hän suoritti myös Schaulenissa vuonna 1917 järjestetyn autokurssin.
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Indola saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) kornetiksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin adjutantiksi Karjalan ratsujääkärirykmenttiin, minkä riveissä hän otti osaa taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Indola palveli sisällissodan jälkeen Hämeen ratsurykmentissä ase-, viesti- ja lähettiupseerina sekä eskadroonanpäällikkönä, josta hänet siirrettiin 24. heinäkuuta 1919 Hyökkäysvaunurykmenttiin, missä hän toimi ensin adjutanttina ja 14. syyskuuta 1920 alkaen 1. patterin päällikkönä ja 1. toukokuuta 1921 lähtien talouspäällikkönä. Armeijasta hän erosi 12. syyskuuta 1923 ja siirtyi Helsinkiin mainosalalle. Hänet haudattiin Vaasaan.
Rouva Miniver

Rouva Miniver () on William Wylerin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1942. Sen nimihenkilö, Rouva Miniver, oli "Times"-lehden kolumneissa 1930-luvun lopulta alkaen esiintynyt fiktiivinen perienglantilainen perheenäiti. Kolumnit ilmestyivät kirjana, jonka pohjalta elokuva tehtiin. Elokuvan propagandistinen tarkoitus oli hälventää amerikkalaisten ennakkoluuloja vanhanaikaisia ja luokkatietoisia brittejä kohtaan yhteisten sotaponnistusten lähestyessä.
Elokuvasta tuli kassamenestys ja se sai kuusi Oscaria: parhaasta elokuvasta, ohjauksesta, parhaasta naispääosasta, naissivuosasta, kuvauksesta ja sovitetusta käsikirjoituksesta.
Elokuva valittiin vuonna 2009 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. American Film Institute valitsi sen vuonna 2006 sadan kaikkien aikojen innostavimman yhdysvaltalaiselokuvan joukkoon.
Jussi Fahler

Juho ”Jussi” Arvid Fahler (18. syyskuuta 1896 Kankaanpää – 17. syyskuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1927–1929.
Elämä ja ura.
Fahler syntyi Kankaanpäässä mäkitupalainen Kaarle Kustaa Fahlerin ja Maria Fahlerin perheeseen. Kansakoulun jälkeen hän työskenteli sahatyömiehenä Porin maalaiskunnassa, ja opiskeli Pohjois-Satakunnan kansanopistossa. Fahler liittyi sosialidemokraattiseen puolueeseen jo 14-vuotiaana. Keväästä 1917 lähtien hän toimi Sosialidemokraattisen nuorisoliiton Turun läänin pohjoisen vaalipiirin puhujana. Fahler oli myös Kankaanpään työväenyhdistyksen puheenjohtaja.
Sisällissodan alettua Fahler vangittiin Kankaanpäässä 28. tammikuuta 1918. Fahleria pidettiin myöhemmin Seinäjoen ja Närpiön vankileireillä, kunnes hänet siirrettiin sodan päätyttyä Tammisaaren vankileirille. Fahler sai valtiorikosoikeudelta 8 vuoden tuomion valtiopetoksesta, vaikkei ehtinyt osallistumaan punaisten toimintaan. Fahleria vastaan todistaneiden talollisten mukaan Fahler oli yrittänyt koota paikkakunnalle punakaartia ja oli myös ampunut suojeluskuntalaisia kohti näiden saapuessa kirkonkylään. Todistajien joukossa oli muun muassa 1930-luvulla kansanedustajana toiminut Kalle Joukanen. Valtiorikosylioikeudelle toimitettiin paikallisten suojeluskuntalaisten puoltavia lausuntoja, joiden mukaan Fahler oli sodan alla vastustanut aseellista toimintaa ja lisäksi hänen kiistettiin hänen syyllistyneen ampumiseen. Tuomiota ei kuitenkaan kumottu, mutta lopulta Fahler armahdettiin syyskesällä 1919. 
Vapauduttuaan Fahler toimi SDP:n Satakunnan piirin järjestäjänä vuosina 1919–1921. Hänen tehtäviinsä kuului muun muassa puoletoiminnan uudelleenorganisointi Satakunnan pohjoisosissa. Vuodesta 1921 lähtien Fahler oli Osuusliike Kansan palveluksessa Huittisissa, Merikarvialla, Keikyässä ja Porin maalaiskunnassa. Vuonna 1925 Fahler oli presidentin valitsijamiehenä ja 1927 hänet valittiin kansanedustajaksi. Fahler istui eduskunnassa ainoastaan yhden kauden, jonka jälkeen hän työskenteli Helsingissä asioitsijana 1929–1935 ja virastoapulaisena Helsingin yliopiston metsätieteen laitoksella 1935–1955.
Perhe.
Fahlerin puoliso oli Thyra Margit Nordvall (1900–2000), jonka kanssa hän avioitui 1922. Pariskunnalle syntyi kaksi lasta.
Lipasto

Lipasto tai piironki on auki vedettäviä vetolaatikoita sisältävä säilytyskaluste. Lipastot kehittyivät kirstuista, jotka yleistyivät Euroopan aateliston keskuudessa keskiajalla. Saksankielisiltä alueilta tunnetaan pelkistä vetolaatikoista koostuvia kalusteita vuoden 1500 paikkeilta, ja erilaiset kolmilaatikkoiset lipastot yleistyivät Keski-Euroopassa 1600-luvulla puuseppien taidonnäytteinä ja erityisesti vaatteiden säilytyksessä. 1700–1800-lukujen suomalaisissa säätyläiskodeissa yleistyivät rokokootyyliset kuperakylkiset "mahalipastot" tai suorakulmaiset kustavilaistyyliset lipastot eli piirongit. 1800-luvun puolivälistä alkaen lipastot alkoivat yleistyä kaikenlaisissa kodeissa niin, että 1900-luvun alussa ne olivat tavallisia hyvinvoivien torpparien ja kaupunkien käsityöläisten keskuudessa.
Lipastot ovat tavallisesti matalia, vyötärön tai enintään olkapäiden tasolle ulottuvia, sillä piirongin kasvaessa kaapin korkuiseksi tulee silmien tason yläpuolelle sijoittuvista vetolaatikoista epäkäytännöllisiä. Yksittäisen vetolaatikon suurimmaksi korkeudeksi suositellaan 15 senttimetriä.
Lipastot valmistettiin aiemmin aina pääosin massiivipuusta, nykyisin lastulevystä, vanerista, MDF-levystä tai muista puupohjaisista kalustelevyistä. Muita mahdollisia materiaaleja ovat toimiston arkistolaatikostojen tapaan pelti tai muovi. Vetolaatikoiden liukumista helpottavat edullisemmissa lipastoissa muoviset liukupinnat, kalliimmissa erilaiset pyörä- ja kiskorakenteet.
Erilaisia lipastoja ja piironkeja.
Muita Suomessa käytettyjä erityylisiä ja -kokoisia lipastoja ja piironkeja ovat:
Myös nimityksiä "pulpetti" ja "komotti" tai "komuutti" käytetään, vaikka sanojen päämerkitys on muu: pulpetti on koulukaluste tai seisten käytettävä korkea kirjoitustaso, komuutti pesuvadin ja vesikannun sisältävä pesukaappi ajalta ennen vesijohtoja ja kylpyhuoneita.
Nykyajan huonekaluista lipastoksi saatetaan kutsua myös vetolaatikoin varustettua tv-tasoa, kirjahyllyn alaosaa, yöpöytää tai pientä, usein pyörillä varustettua työpöydän aluslaatikostoa..
Pyhä Nino

Pyhä Nino, myös Nina (), oli pyhimys, joka toi kristinuskon Georgiaan 300-luvun alussa. Hänen elämänsä vaiheista on säilynyt hyvin ristiriitaista tietoa.
Ninon uskotaan syntyneen noin vuonna 280. Hänen vanhempansa olivat hurskaita kristittyjä ja arvostettuja: Ninon isä Zabulon toimi kenraalina keisari Maximilianin alaisuudessa ja äiti Susanna taas oli Jerusalemin patriarkan sisar. Ninon ollessa 12-vuotias perhe kuitenkin myi koko omaisuutensa ja muutti Jerusalemiin. Isä antoi munkinlupauksen ja jätti perheensä. Äiti puolestaan vihittiin diakoniksi ja Nino annettiin paikallisen vanhan Sara-nimisen naisen kasvatettavaksi, joka vahvisti tytön uskoa. Myöhemmin hän sai kuulla georgialaisista pakanoista ja rukoili siunausta Georgian matkalleen. Kertoman mukaan Neitsyt Maria ilmestyi Ninolle ja antoi tälle tehtäväksi käännyttää georgialaiset. Maria antoi Ninolle viiniköynnösristin suojatakseen tätä kaikilta vaaroilta.
Pyhä Nino käännytti kristinuskoon kuningatar Nanan ja tämän puolison, kuningas Mirian III:n, joka teki kristinuskosta virallisen valtionuskonnon. Kuningatar Nanan kerrotaan kärsineen taudista, jota yksikään lääkäri ei kyennyt parantamaan, mutta Nino kuitenkin onnistui tässä.
Viiniköynnösristi eli Pyhän Ninan risti on edelleen keskeinen Georgian ortodoksikirkon symboli. 
Ninolle annettuja titteleitä ovat mm. "georgialaisten valaisija" ja "apostolien vertainen".
Vihreä oli laaksoni

Vihreä oli laaksoni ("How Green Was My Valley") on John Fordin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1941. Se kertoo Etelä-Walesissa pienessä kaivoskaupungissa elävän perheen tarinaa poikien aikuistuessa ja perheyhteisön hajotessa. Elokuvan tarina pohjautuu Richard Llewellynin romaaniin "Vihreä oli laaksoni".
Elokuva oli kymmenen Oscarin ehdokkaana ja sai parhaan elokuvan palkinnon, vaikka muina ehdokkaina olivat muun muassa "Citizen Kane" ja "Maltan haukka".
Elokuva valittiin vuonna 1990 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Vadstenan sairaala

Vadstenan sairaala (), myöhemmin "Birgittas sjukhus", sijaitsee Vadstenan luostarista koilliseen. Sairaala on Vadstenan taajamassa Vadstenan kunnassa Itä-Götanmaan läänissä Ruotsissa.
Mårten Skinnare oli Vadstenassa 1400-luvun lopulla syntynyt laivanvarustaja ja kauppaporvari. Skinnare harjoitti Ruotsin pääkaupungista Tukholmasta käsin kauppaa Rostockin ja Lyypekin porvareiden kanssa. Lisäksi Skinnare harjoitti hyväntekeväisyyttä. Vuonna 1519 hän sai Vadstenan luostarilta kolme tonttia, joista yhdelle hän perusti sairaalan niitä rampoja, sokeita ja köyhiä varten, jotka eivät uskaltaneet mennä hoidettavaksi pyhänhengentaloon tai luostariin. Mårten Skinnaren sairaala ja pyhänhengentalo yhdistettiin vuonna 1532. Vuonna 1686 Vadstenassa aloitti kroonisia tauteja hoitava sairaala. Stora Dårhuset eli Suuri houruinhuone Lastköpingsgatanilla otettiin käyttöön 1757. Nykyisin rakennus toimii sairaalamuseona.
1800-luvulla sairaalaa laajennettiin, ja sairaalan käyttöön otettiin esimerkiksi vuonna 1879 konkurssiin menneen Vadstena Sockerbruks AB -yhtiön rakennukset Slottsgatanilla. 1800-luvun lopulla rakennettiin Södra kliniken, joka tunnetaan paremmin nimellä "Asylen" eli mielisairaala. Asylen oli käytössä 1970-luvulle saakka. Rakennuksessa toimivat nykyisin kirjasto ja hotelli sekä rakennuksessa on yksityisasuntoja.
Lasikko

Lasikko eli vitriini on ainakin yhdeltä tahkoltaan lasia oleva laatikko tai kaappi, johon esineitä asetetaan näytteille. Vitriinikaappeja on esimerkiksi museoissa, jotka esittelevät niissä arvokkaampaa esineistöään lasin takana. Myös yksityiskodeissa voidaan lasikkoihin sijoittaa vaikkapa astioita, kunniamerkkejä tai muita tavaroita, jotka halutaan pitää esillä. Kaappimaisten säilytystilojen lisäksi lasikolla voidaan tarkoittaa myös kannettavissa olevaa lasilaatikkoa, johon on kerätty näytteeksi esimerkiksi eri perhoslajien yksilöitä. Vitriiniä jossa säilytetään ruokailuastioita kutsutaan myös astiakaapiksi (eng. "a china cabinet") ja se on senkin, pöydän ja tuolien ohella yksi perinteisen ruokasalin tyypillisimmistä kalusteista länsimaissa.
Anna Haapasalo

Anna Haapasalo (os. Tiainen, 24. helmikuuta 1882 Sortavalan mlk – 13. kesäkuuta 1965 Mikkeli) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1922.
Elämä.
Sortavalan maalaiskunnan Hympölässä syntyneen Anna Haapasalon vanhemmat olivat talollinen Jaakko Tiainen (s. 1847) ja Anna Ropponen (s. 1854). Haapasalo työskenteli kahdeksanvuotiaasta lähtien palvelijana. Vuonna 1905 hän liittyi suurlakon innoittamana Sortavalan työväenyhdistyksen palvelijattarien ammattiosastoon. Avioiduttuaan kaksi vuotta myöhemmin Haapasalo oli aluksi kotirouvana, kunnes piti kahvilaa Terijoella ja leipomoa Viipurissa 1914-1917. Haapasalo vaikutti Viipurin työväenyhdistyksen naisosastossa ja toimi sosialidemokraattisessa naisliitossa kiertävänä puhujana Viipurin läänissä. Vielä ennen sisällissotaa hän työskenteli Kurkijoella Alhon työväentalon vahtimestarina.
Haapasalo valittiin eduskuntaan vuonna 1919. Ainoaksi jääneen kansanedustajakautensa jälkeen hän piti leipomoa Pitkärannassa ja toimi pienviljelijänä Sortavalan maalaiskunnan Tarnasenmäessä. Haapasalo oli myös Sortavalan maalaiskunnan kunnanvaltuuston sekä "Kansan Voiman" ja Osuusliike Itä-Karjalan hallitusten jäsen. Jatkosodan päätyttyä Haapasalo joutui evakkoon ja asettui Mikkelin maalaiskuntaan, jossa hän viljeli pientilaa kuolemaansa saakka.
Perhe.
Anna Haapasalon puoliso oli kiteeläinen suutari Uuno Haapasalo (synt. Havukainen, 1885-1922), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1907. Pariskunnalle syntyi neljä lasta, joista vanhin kuoli jo muutaman kuukauden ikäisenä. Heidän poikansa oli kansanedustaja K. F. Haapasalo.
Vadstenan luostarikirkko

Vadstenan luostarikirkko () on Vadstenassa Itä-Götanmaan läänissä Ruotsissa sijaitseva kalkkikivestä rakennettu kirkko.
Aiemman luostarikirkon rakennusmateriaalina oli käytetty puuta, mutta vuonna 1388 tulipalo tuhosi kirkon. Sen jälkeen aloitettiin kalkkikivikirkon rakentaminen. Birgitan ohjeiden mukaan kirkon kuului olla ”avaran, nöyrän ja vahvan oloinen”. Kirkko rakennettiinkin Birgitan ohjeiden mukaisesti. Rakennuksessa ei ollut ainuttakaan veistosta, ja sisusta oli valkoiseksi kalkittu. Kirkko vihittiin käyttöön vuonna 1430. Uskonpuhdistuksen myötä luostarikirkon sisustus muutettiin uuden uskon mukaiseksi, ja kirkosta tehtiin kaupungin kirkko.
Rakennus sai nykyisen asunsa 1890-luvulla, ja se entisöitiin vuonna 1982.
Renato

Renato, koko nimeltään Renato Dirnei Florêncio (s. 15. toukokuuta 1979 Santa Mercedes, São Paulo) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edusti kotimaassaan Guarania, Santosta ja Botafogoa sekä seitsemän kautta Espanjassa Sevillaa. Hänellä on myös Italian kansalaisuus.
Renato pelasi Espanjan La Ligassa Sevillan joukkueessa 204 ottelua ja teki niissä 26 maalia. Hän voitti Espanjan cupin vuosina 2007 ja 2010, ja hän teki kaksi maalia vieraskentällä Real Madridia vastaan Sevillan voittaessa Espanjan supercupin vuonna 2007. Renato voitti UEFA-cupin vuosina 2006 ja 2007 ja teki jälkimmäisellä kaudella toisessa välieräottelussa Osasunaa vastaan jatkoonpääsyn ratkaisseen 2–0-maalin. Hän pelasi UEFA-cupissa kaikkiaan 28 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Hän pelasi Mestarien liigassa kymmenen ottelua, joissa hän teki kolme maalia, ja UEFA-cupia seuranneessa Eurooppa-liigassa kaksi ottelua. Hän oli voittamassa UEFA Super Cupia vuonna 2006 ja teki maalin sekä tuossa ottelussa että vuotta myöhemmin tappiollisessa Super Cupin ottelussa.
Renato pelasi Brasilian A-maajoukkueessa 28 ottelua vuosina 2003–2005. Hän oli voittamassa Copa Américaa 2004. Hän pelasi täydet minuutit Brasilian kaikissa kuudessa ottelussa. Välierän Uruguayta vastaan ratkaisseessa rangaistuspotkukilpailussa hän teki maalin joukkueensa neljäntenä laukojana. Vuonna 2005 hän kuului Maanosaliittojen cupin voittaneeseen joukkueeseen ja tuli vaihdosta kentälle Brasilian kaikissa viidessä ottelussa.
Saavutukset.
Maajoukkue
Seurajoukkue
Samuli Inkinen

Samuli Inkinen (17. joulukuuta 1894 Kirvu – 30. toukokuuta 1977) oli suomalainen jääkäri ja suojeluskuntaupseeri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Samuli Inkinen ja Anna Welling. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1931 Martta Sylvia Mäkisen kanssa (1910–1982).
Opinnot.
Inkinen kävi kansakoulun ja suoritti suojeluskuntain yliesikunnan päällystökoulun Hämeenlinnassa vuonna 1920.
Jääkärikausi.
Inkinen toimi kauppa-apulaisena Kirvussa ennen kuin liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 3. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella, jonka jälkeen hänet siirrettiin Altonan työosastoon ja laskettiin siviilitöihin 7. kesäkuuta 1917.
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Takaisin Suomeen Inkinen palasi 24. maaliskuuta 1918 höyrylaiva S/S Arcturuksen toisella sotatarvikkeiden kuljetusmatkalla Vaasaan ja hänet sijoitettiin sisällissotaa käyvään Valkoiseen armeijaan koulutus- ja muonitusaliupseeriksi 5. Jääkärirykmentin 13. jääkäripataljoonaan ja osallistui taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Inkinen palveli sisällissodan jälkeen 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4. Armeijasta hän erosi 11. helmikuuta 1919 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Somerniemen suojeluskuntaan 1. lokakuuta 1919 alkaen. Somerniemeltä hänet siirrettiin 1. helmikuuta 1922 Etelä-Hämeen suojeluskuntapiirin 6. alueen päälliköksi, mistä tehtävästä hän erosi 1. maaliskuuta 1923 ja siirtyi kauppiaaksi Somerolle, mutta antautui vuonna 1927 alkaen kauppamatkustajaksi eri yrityksiin muun muassa Oy Mercantile Ab:lle, missä palvelikin viimeiseksi aina vuoteen 1939 saakka. 
Talvi- ja jatkosota.
Inkinen osallistui talvisotaan Porvoon suomalaisessa suojeluskunnassa muun muassa vartiokomppanian päällikkönä. Välirauhan aikana hän toimi Suomen Maanviljelijäin Kauppa Oy:n palveluksessa Porvoossa ja jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Pioneeripataljoonan perustamistehtäviin Porvooseen ja pataljoonan perustamisen tultua suoritetuksi Pioneerikoulutuskeskukseen, josta hänet siirrettiin edelleen Jalkaväenkoulutuskeskus 10:een, kunnes vihdon hänet siirrettiin talousupseeriksi Järjestelykeskus 2:n 1. pataljoonaan, mistä hänet kotiutettiin vuonna 1942 ja hän siirtyi Oy Alko Ab:n palvelukseen Porvooseen. Alkoa hän palveli vuoteen 1949 saakka.
Danny (jalkapalloilija)

Daniel Miguel Alves Gomes, pelaajanimeltään Danny (s. 7. elokuuta 1983 Caracas, Venezuela) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Venäjän pääsarjassa pelaavaa Pietarin Zenitiä.
Venezuelassa portugalilaiseen perheeseen syntynyt Danny muutti nuorena Portugalille kuuluvalle Madeiralle, missä hän aloitti jalkapallon pelaamisen CS Marítimon juniorijoukkueissa. Kaudella 2001–2002 hän nousi seuran edustusjoukkueeseen ja teki 20 pelaamassaan ottelussa viisi maalia. Seuraavalla kaudella hän siirtyi 2,1 miljoonalla eurolla suurseura Sporting Lissaboniin, mistä kuitenkin palasi Marítimoon lainasopimuksella. Vuonna 2005 hän siirtyi Venäjälle Moskovan Dynamoon ja valittiin kauden päätteeksi joukkueen parhaaksi pelaajaksi. Nykyiseen seuraansa Zenitiin hän siirtyi elokuussa 2008 30 miljoonalla eurolla, mikä on Venäjän liigassa kautta aikojen suurin siirtosumma. Zenitissä Danny pelasi ensimmäisen ottelunsa Zenitin 2-1-voittoon päättyneessä supercupissa Manchester Unitedia vastaan, missä hän teki voittomaalin. Hänet myös valittiin ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Portugalin A-maajoukkueessa Danny pelasi ensimmäisen kerran elokuussa 2008 ystävyysottelussa Färsaaria vastaan. Aikaisemmin hän kuului alle 21-vuotiaiden maajoukkueen vakiomiehistöön ja edusti maataan myös 2004 Ateenan olympialaisissa.
Richard Durham

Richard Durham (6. syyskuuta 1917 Raymond, Mississippi – 24. huhtikuuta 1984) oli afroamerikkalainen radiokäsikirjoittaja, joka tunnetaan parhaiten luomastaan "Destination Freedom" -radiosarjasta. Sarja kuvasi tunnettujen afroamerikkalaisten henkilöiden elämää ja saavutuksia. Durhamin tavoitteena oli antaa afroamerikkalaisten elämästä todenmukaisempi kuva, kuin mitä muualta mediasta sai. Sarjaa esitettiin NBC:n omistamalla WMAQ-radioasemalla 1948–1950.
Ennen "Destination Freedom"ia Durham oli kirjoittanut "Democracy USA"-sarjaa CBS:n omistamalle WBBM-asemalle ja saippuaooppera "Here Comes Tomorrow" WJJD:lle.
Richard Durham nimettiin Radio Hall of Fameen 2007.