tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Viimeiset hetket ovat käsillä!

Viimeiset hetket ovat käsillä! on Tuvalun vuonna 2008 julkaistu toinen studioalbumi.
Kappaleet.
Albumin kaikki kappaleet on säveltänyt ja sovittanut Tuvalu sekä sanoittanut Annina Antinranta. Albumi on tuottanut Tuvalu.
Luomistyö.
Teema.
Yhtyeen jäsenten mukaan levy on "sarkastinen kannanotto scifin dystooppisiin stereotypioihin ja yleiseen keskusteluun." Kitaristi Antti Harmaisen mukaan yhtye ei halunnut tehdä teemalevyä "intergalaktisessa viitat ja tikarit -hengessä" vaan ideana oli tarkastella tiettyä tilannetta eri näkökulmista.
Julkaisu.
Levy julkaistiin ilmaiseksi ladattava versiona internetissä. 
Vastaanotto.
"Soundin" arvostelussa Petri Silas antoi levylle kaksi tähteä viidestä. Hän moitti levyä huumorittomuudesta, kolkoista lauluosuuksista ja "suorittavan ulkokohtaisesta soitosta". Noise.fi-sivuston arvostelussa Jukka Kastinen kutsui levyä eheäksi kokonaisuudeksi, joka ei kuitenkaan "onnistu luomaan sitä lopullista kokemisen ja välittämisen tunnetta". Hän sanoi, että "kertakäyttöisen viihdeteollisuuden tasapainoksi kaivataan Tuvalun kaltaisia orkestereita, jotka eivät aliarvioi kuulijaa". Mika Roth antoi levylle neljä tähteä viidestä Desibeli.net-sivuston arvostelussa. Hänen mukaansa levy avautuu hitaasti, sillä "albumin syvimmällä uivat juonteet paljastavat itsensä kaikessa rikkaudessaan vastentahtoisesti". Antti Klemi anto arvosanaksi 7/10 Imperiumi-sivuston arvostelussa.
Albumin kappale "Viimeiset hetket ovat käsillä!" pääsi nrgm.fi-musiikkiverkkolehden "2000-luvun kotimaiset pophelmet" -listalle kesäkuussa 2012. Niina Virtanen sanoi arviossaan, että "nopeat kitarat, kiihkeät elektroniset kilkatukset ja kirskahdukset ja kuin ydinpommia pakoon laukkaava rytmi luovat biisistä juuri oikealla tavalla painostavan ja ahdistavan teoksen."
Taloustutkimus

Taloustutkimus Oy on vuonna 1971 perustettu suomalainen markkinatutkimusyritys, jolla on liiketoimintaa Suomessa ja Baltian maissa. Suomessa Taloustutkimus toimii Helsingissä, Tampereella ja Oulussa. Markkinatutkimusliiton tilastojen mukaan Taloustutkimus Oy on Suomen toiseksi suurin markkinatutkimusyritys ja alan suurin suomalaisomisteinen yritys. 
Suomessa Taloustutkimus työllistää vakituisesti noin 70 henkilöä ja lisäksi osa-aikaisesti noin 300 tutkimushaastattelijaa eri paikkakunnilla. Taloustutkimus on ollut 1.6.2010 alkaen WIN (Worldwide Independent Network of Market Research) -verkoston jäsen.
Taloustutkimuksen tutkimustuotteet ja -palvelut voidaan jakaa karkeasti kolmeen luokkaan: räätälöityihin tutkimuksiin, tutkimuskonsepteihin sekä valmiisiin tutkimuksiin. Tutkimusten teemoja ovat muun muassa asiakassuhde, mediat ja mainonta, yritys- tai tuotekuva, puolueiden kannatusarviot, yhteiskunnalliset tutkimukset sekä arvo- ja asennetutkimukset. 
Juha Aalto oli Taloustutkimuksen toimitusjohtajana vuosina 1997–2016, minkä jälkeen hänen seuraajanaan aloitti Jari Pajunen. Yhtiön omistaa sen perustaja Eero Lehti.
Branikald

Branikald oli vuonna 1993 perustettu venäläinen NSBM-yhtye. Sen lyriikoihin kuuluu läheisesti kansallissosialismin, slaavilaisuuden ja valkoisen ylivallan ylistäminen sekä misantropia ja luonto. Tällä hetkellä yhtyeeseen kuuluu kaksi jäsentä, Kaldrad ja Wizard. Se kuuluu yhdessä Nitbergin, Raven Darkin, Forestin ja Rundagorin kanssa BlazeBirth Halliin. Yhtyeen tuottoisinta aikaa oli 1990-luvun puolivälistä 2000-luvun alkuun, jolloin yhtye julkaisi peräti kymmenen kokopitkää albumia.
Tyyliltään Branikaldin musiikki on tyypillistä black metalia säröisine kitaroineen ja karjahtelevine lauluineen. Myöhemmissä levytyksistä havaittavissa on myös hieman RAC-vaikutteita, joskaan ne eivät ole kovinkaan suuressa roolissa.
Novomoskovsk

Novomoskovsk (), ennen vuotta 1934 myös Bobriki ja vuosien 1934 ja 1961 välillä Stalinogorsk (Сталиного́рск) on kaupunki Tulan alueella, Venäjällä. Se sijaitsee Don- ja Šatjokien lähteillä, noin 230 kilometriä Moskovasta etelään. Sen asukasluvuksi laskettiin vuoden 2010 väestönlaskennassa 131 247 henkeä.
Kaupunki perustettiin 1700-luvulla kartanoksi Bobrinskyin kreivisuvulle, jotka myöhemmin teollistivat sitä 1800-luvun lopulla. Neuvostoliiton valtakaudella kaupunki jatkoi kehittymistään hiilenkaivukeskuksena. Kaupungille myönnettiin 14. tammikuuta 1971 Työn punaisen viirin merkki.
Kulkunen

Kulkunen eli "peltru" eli "malamari" on ontto metallinen pallo, jonka sisällä on jotakin helisevää ainetta. Palloja voidaan liittää usein yhteen vaikkapa erilaisiin kädensijoihin tai hihnoihin, jolloin aikaan saatua astiaidiofonista soitinta kutsutaan monikossa kulkusiksi.
Kulkuset ovat tavallisesti läpimitaltaan 1–5 cm. Soittimen arvellaan olevan aasialaista alkuperää, mutta se on ollut pitkään tunnettu myös muissa sivilisaatioissa. Euroopassa jo kivikautisista hautapaikoista on löydetty savisia kulkusia. Suomessa on muinaisjäännösten yhteydestä löydetty satoja rautakautisia kulkusia, jotka on arkeologisten ajoitusmenetelmien perusteella ajoitettu 400–1200-luvuille. Rautakautisten löytöjen kulkusissa valmistusaineena on tavallisimmin lyijy- tai lyijytinapronssi, mutta joskus myös rautapelti.
Kulkusia on aluksi käytetty lähinnä koristeina tai eräänlaisina suojeluvälineinä. Musiikkiin niitä alettiin käyttää keskiajalla. Soitinta käytetään erityisesti maalaistunnelman symbolina ja se kuvaa musiikissa usein hevosreellä ajamista.
Pieniä kulkusia sanotaan joskus tiu'uiksi. Kulkusia on perinteen mukaan myös esimerkiksi tonttujen päähineissä ja joulupukin porojen kaulapannassa.
Dušan Kožíšek

 
Dušan Kožíšek (s. 25. huhtikuuta 1983) on tšekkiläinen maastohiihtäjä, joka tunnetaan sprinttihiihtäjänä. Hän on parisprintin kaksinkertainen MM-mitalisti.
Kožíšek oli Martin Koukalin kanssa voittamassa Tšekille MM-pronssia ensimmäistä kertaa kisojen ohjelmassa olleesta parisprintistä Oberstorfin MM-kisoista 2005. Hän saavutti saman mitalin myös Sapporon kisoista 2007 Milan Sperlin parina. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa arvokisoissa on perinteisen sprintin kuudestoista tila Sapporon MM-kisoista 2007.
Kozisek hiihti maailmancupissa ensimmäisen kerran 26. tammikuuta 2003 Oberhofissa. Ensimmäisen henkilökohtaisen pistesijansa hän sai oltuaan 30:s Kuusamon 15 kilometrin kilpailuissa marraskuussa 2004. Kymmenen parhaan joukossa hän debytoi oltuaan kahdeksas Nove Meston sprinttikilpailussa joulukuussa 2005. Ensimmäisen palkintosijansa hän sai oltuaan kolmas Liberecin vapaan hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2011. 
Hän edustaa seuratasolla Dukla Libereciä.
Svetlana Sleptsova

Svetlana Jurjevna Sleptsova (, s. 31. heinäkuuta 1986) on venäläinen uransa lopettanut ampumahiihtäjä.
Sleptsova on hiihtänyt juniorien MM-kilpailuissa sekä 2005 että 2006 pronssia voittaneessa Venäjän joukkueessa. Henkilökohtaisesta kilpailuista hän on voittanut juniorien MM-kisoista kultaa normaalimatkalta 2005, hopeaa takaa-ajosta 2005, kultaa sprintistä ja takaa-ajosta vuonna 2007.
Sleptsova debytoi aikuisten arvokisoissa Östersundin MM-kilpailuissa 2008, jossa hän sijoittui sprintissä kuudenneksi, takaa-ajossa kahdeksanneksi, yhteislähdössä seitsemänneksitoista ja hiihti avausosuuden Venäjän joukkueessa sekä sekaviestissä ja viestissä. Sekaviestissä hänen joukkueensa sijoittui pronssille ja viestissä neljänneksi. Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 hän hiihti avausosuuden kultaa voittaneessa Venäjän naisten viestijoukkueessa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän hiihti avausosuuden Venäjän kultaa voittaneessa viestijoukkueessa. Henkilökohtaisilla matkoilla Sleptsova oli sprinttikilpailussa kolmastoista ja yhteislähdössä neljästoista. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui sprintissä ja normaalimatkalla seitsemänneksi sekä takaa-ajossa 16:nneksi.
Maailmancupissa Sleptsova saavutti ensimmäisen palkintosijansa oltuaan toinen Oberhofin sprintissä 5. tammikuuta 2008. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Ruhpoldingin sprintissä 11. tammikuuta 2008.
Thomas Blaschek

Thomas Blaschek (s. 5. huhtikuuta 1981 Gera) on saksalainen aitajuoksija. Hän lopetti yleisurheilu-uransa vuonna 2010.
Blaschek voitti hopeaa 110 metrin aitajuoksussa Göteborgin EM-kisoissa 2006 ajalla 13,46. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän sijoittui välierässään viidenneksi ja Osakan MM-kisoissa 2007 välierässään kahdeksanneksi ja putosi molemmilla kerroilla jatkosta. Vuonna 1999 Blaschek saavutti pronssia junioreiden EM-kilpailuissa Riiassa ja vuonna 2000 hopeaa junioreiden MM-kilpailuissa Santiago de Chilessä. Vuonna 2005 hän sijoittui toiseksi Euroopan cupissa Firenzessä. 
Blaschek on sijoittunut 60 metrin aitajuoksussa viidenneksi EM-hallikisoissa Madridissa 2005 ja kuudenneksi MM-hallikisoissa Moskovassa 2006. Valencian MM-hallikisoissa 2008 hän sijoittui viidenneksi.
Blaschek on Saksan mestari aitajuoksussa hallissa ja ulkoradalla vuosina 2005–2008. Hänen ennätyksensä 110 metrin aidoissa on Cuxhavenista 9. heinäkuuta 2005 juostu 13,31.
Vuonna 2010 Blaschek ilmoitti lopettavansa yleisurheilu-uransa loukkaantumisten ja motivaation puutteen takia sekä alkavansa kilpailla rattikelkkailussa.
Navettakino

Navettakino on pikkupoikien 2000-luvun alussa ideoima ja perustama elokuvateatteri Konneveden Pyhälahdella. Navettakino on Särkisalon kyläkunnan ylläpitämä pieni kyläkino, jossa pyörivät elokuvat ympäri vuoden. Navettaan rakennettu sali on aito elokuvateatteri, jossa aluksi oli 35 mm:n projektori. Teatteri on digitalisoitu, joten siellä voi edelleen katsoa uusimmat elokuvat. Salissa on Dolby-äänentoisto, nouseva katsomo ja suuri valkokangas . 
Teatterin ohjelmisto on ajankohtaista ja kotimaista suosivaa. Esitykset ovat viikonloppuisin, jolloin 50-paikkainen teatteri täyttyy keskellä harvaan asuttua maaseutua. Katsojia käy teatterissa jopa yli sadan kilometrin säteeltä. Keski-Suomen Elokuvakeskus on järjestänyt teatterissa koululaisnäytöksiä.
Teatterin historiaa.
Navettakino alkoi siitä, kun Pyhälahden kansakoulussa asunut alle kymmenkesäinen Eemeli Mölsä löysi Konneveden kotiseutumuseosta vanhan elokuvaprojektorin ja lupasi kunnostaa laitteen toimintakuntoon. Hänen pari vuotta nuorempi kaverinsa Matti Kakko sai naapurin lapset ja sittemmin kyläkunnan innostumaan mahdottomalta kuulostavasta elokuvateatterihankkeesta. Sille löytyi paikka naapurin äskettäin tyhjentyneestä navetasta. Talkoilla vanha navetta tyhjennettiin. Lattiaa kaivettiin, jotta saatiin aikaiseksi nouseva katsomo. Maitohuoneeseen tehtiin projektorihuone. Navettakinosta tuli menestys alusta pitäen. Siellä järjestetään usein myös tilausnäytäntöjä. Kesäisin teatteriin on tultu jopa höyrylaivalla, sillä sijainti Keiteleen rannalla Pyhälahdella on vesimatkailijalle ihanteellinen.
Tunnustus yritteliäisyydestä.
Navettakinon on saanut Keski-Suomen vuoden kulttuuriteko -tunnustuspalkinnon vuosina 2004 ja 2006. Palkinnon perusteissa on todettu, että lasten hanke on loistava esimerkki kuinka kaukana keskuksista voi yhteisin ponnisteluin saada aikaan paljon, jos vain tahtoa ja intoa riittää. – 35-millisen elokuvan esittämiseen vaaditaan paljon muutakin kuin töpselin seinään laittamista. Näin valkokangaskelokuva voi olla ihmisten ilona myös suurten kaupunkien ulkopuolella. Navettakino on palkittu myös Keski-Suomen toisessa maaseutugaalassa 2011.
Navettakino mediassa.
Teatterin vaiheista on tehty useita artikkeleita lehtiin ja Harri Paavolan ohjaama dokumenttielokuva Navettakino. Kulu-tv:n uutisjutussa kerrottiin Navettakinosta. Sen ensiesitys oli Ylen kotimaista kulttuuria ja yritteliäisyyttä esittelevässä Pohjantähden alla -sarjassa 8. joulukuuta 2002.
Ward Kimball

Ward Walrath Kimball (4. maaliskuuta 1914 – 8. heinäkuuta 2002) oli yhdysvaltalainen animaattori. Hän kuului Disneyn Nine Old Men -ryhmään.
Kimball oli etevä piirtäjä, mutta työskenteli itse mieluummin koomisten hahmojen kuin realististen ihmishahmojen parissa. Animointi oli Kimballille helppoa ja hän pyrki jatkuvasti tekemään asiat eri tavoin kuin muut. Kimball on tunnettu myös osuvista karikatyyreistään. 
Kimballin luomia klassisia Disney-hahmoja ovat muun muassa Pinokkion Samu Sirkka; Dumbon varikset; Tuhkimon hiiret ja Lucifer-kissa sekä Hullu Hatuntekijä, Irvikissa, Tittelityy ja Tittelitom elokuvasta Liisa Ihmemaassa. Kimball myös animoi kuuluisan musiikkinumeron elokuvaan Kolme caballeroa.
1950-luvun puolivälissä Kimball siirtyi ohjaajaksi ja oli vastuussa Oscar-palkitusta lyhytanimaatiosta "Toot, Whistle, Plunk and Boom". Kimball sai Oscar-palkinnon myös toisesta lyhytanimaatiosta "It's Tough to be a Bird" (1969).
Michal Šlesingr

Michal Šlesingr (s. 3. helmikuuta 1983) on tšekkiläinen ampumahiihtäjä ja lajinsa kolminkertainen MM-mitalisti.
Šlesingr voitti hieman yllättäen MM-hopeaa sprintistä ja pronssia normaalimatkalta Antholzin MM-kisoista 2007. Lisäksi hän sijoittui samoissa kisoissa neljänneksi takaa-ajossa ja kahdenneksikymmenenneksi yhteislähdössä. Hän toimi myös ankkurina viidenneksi sijoittuneessa Tšekin viestijoukkueessa. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hän hiihti kolmannen osuuden kultaa voittaneessa Tšekin sekaviestijoukkueessa. Olympialaisissa hänen paras sijoituksensa henkilökohtaisessa kilpailussa on vuoden 2010 Vancouverin kisojen yhteislähtökilpailun 16. tila.
Šlesingr sijoittui arvokilpailujen ulkopuolella ensimmäisen kerran maailmancup-kilpailun kärkikolmikkoon oltuaan kolmas yhteislähtökilpailussa Hanti-Mansijskissa 9. maaliskuuta 2008. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti yhteislähtökilpailussa Oslossa 16. maaliskuuta 2008. Šlesingr on 5.1.2017 mennessä yltänyt maailmancupissa yhteensä kaksitoista kertaa kolmen parhaan joukkoon, näistä kymmenen kertaa muissa kuin arvokilpailuissa.
Matthau Mikojan (albumi)

Matthau Mikojan on suomalaismuusikko Matthau Mikojanin esikoisalbumi sooloartistina. Se julkaistiin 12. maaliskuuta 2008. Levyn ensimmäisen erän mukana sai postikortin Mikojanin nimikirjoituksella.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 21.
Paul Eiding

Paul A. Eiding (s. 28. maaliskuuta 1957 Cleveland, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura.
Eidingin ura sai varsinaisen alun vuonna 1983, jolloin hän muutti Los Angelesiin. Hän on toiminut käsikirjoittajana ja ohjaajana muun muassa radiokuunnelmissa ja lyhytelokuvissa. Eidingin ensimmäinen merkittävä rooli oli televisiosarjassa "The Charmings" vuosina 1987–1988. Sittemmin hän on tehnyt useita vieraileviarooleja muun muassa televisiosarjoissa Keskiyön kauhutarinoita, Tyttökullat, Rooman sheriffi, West Wing ja . Eiding on tehnyt myös äänirooleja animaatioihin ja videopeleihin 1980-luvulta lähtien.
Maikki Friberg

Maria Elisabeth (Maikki) Friberg (5. tammikuuta 1861 Kankaanpää – 6. marraskuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, opettaja ja naisasianainen.
Elämä.
Fribergin vanhemmat olivat nimismies Karl Arvid Friberg ja Fanny Adelaide Boijer. Hän kävi Helsingin ruotsalaisen tyttökoulun opettajatarluokan kurssin ja opiskeli sitten Berliinissä Saksassa ja Bernin yliopistossa Sveitsissä. Friberg suoritti 1897 filosofian tohtorin tutkinnon Bernissä. Hänen väitöskirjansa aiheena oli pohjoismaisen kansanopistoliikkeen kehittyminen. Väitöksen jälkeen hän paransi ranskantaitojaan Ranskassa ja Belgiassa. Hän matkusteli laajalti Euroopassa verkostoitui eri maiden naisasianaisten kanssa.
Friberg luennoi eri maissa suomalaisista yhteiskouluista ja yhteisopetuksen ideasta, Uno Cygnaeuksesta ja Suomen kansankoulujärjestelmästä sekä suomalaisten perustuslaillisesta taistelusta venäläistämistoimia vastaan. Friberg keräsi myös nimiä suureen addresssiin, jolla vastustettiin Venäjän hallituksen Suomen autonomiaa rajoittavaa politiikkaa. Hänen laajat kontaktinsa olivat tässä suureksi avuksi.
Friberg toimi kansakoulunopettajana Helsingissä vuosina 1883–1912. Hän oli perustamansa "Naisten Ääni" -lehden toimittajana 1905–1927 ja toimi Naisasialiitto Unionin puheenjohtajana 1920–1927. Vuonna 1926 Friberg perusti Naisten kansainvälisen rauhan ja vapauden liiton Suomen osaston.
Erik Heijblok

Erik Heijblok (s. 29. toukokuuta 1977) on alankomaalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Eredivisie-seura AZ:aa.
Heijblok aloitti seurauransa Eerste Divisiessä pelaavassa HFC Haarlemissa kaudella 2003/2004. Hän pelasi Haarlemissa neljä kautta ja 126 ottelua kauteen 2006/2007 asti, ennen kuin allekirjoitti vuoden sopimuksen AFC Ajaxin kanssa. Hän toimii nykyseurassaan enimmäkseen varamaalivahdin roolissa eikä ole ollut kertaakaan joukkueensa avauskokoonpanossa eikä pelannut yhtään ottelua. Kesällä 2008 Heijblok siirtyi Ajaxista De Graafschapiin.
Tulikannus

Henry Percy eli Harry Hotspur (suomennettuna Tulikannus, s. 20. toukokuuta 1364/1366 Alnwickin linna – 21. heinäkuuta 1403) oli englantilainen aatelinen ja kapinallinen.
Harry Hotspur oli Henry Percyn, Northumberlandin ensimmäisen jaarlin, vanhin poika ja Alnwickin neljäs lordi Percy. Harryn äiti oli Margaret Neville, Neville de Rabyn paronin tytär. Harry Hotspur sai lempinimensä kiivaan luonteensa johdosta.
Harry syntyi Alnwickissa ja sai varhain maineen taitavana sotilaana taisteltuaan skotteja ja ranskalaisia vastaan. Hän taisteli Douglasin jaarlia James Douglasia vastaan Otterburnin taistelussa elokuussa 1388 ja hänet vangittiin, mutta vapautettiin myöhemmin lunnaita vastaan. Harry muutti Calais’hin vuonna 1391 ja toimi Bordeaux’n kuvernöörinä vuosina 1393–1395. Palattuaan Ranskasta Harry auttoi isäänsä kukistamaan kuningas Rikhard II:n. Valtaan nousi Henry Bolingbroke, josta kruunattiin Henrik IV.
Vuonna 1403 Harry johti Henrik IV:n vastaista kapinaa yhdessä setänsä Worcesterin jaarlin Thomas Percyn kanssa. He liittoutuivat yhdessä walesilaisen kapinallisen Owain Glyndŵrin kanssa. Ennen kuin he saivat yhdistettyä voimansa Harry Hotspur kukistettiin Shrewsburyn taistelussa 21. heinäkuuta. Hän sai surmansa avattuaan visiirinsä saadakseen raitista ilmaa (hänellä oli yllään peltinen haarniska), kun nuoli iskeytyi hänen suuhunsa. Harry haudattiin Shropshiren Whitchurchiin, mutta myöhemmin hänet kaivettiin haudasta ja ruumis paloiteltiin osiin.
Perhe.
Harry Hotspur oli naimisissa Lady Elizabeth Mortimerin kanssa. Elizabeth Mortimer oli Marchin kolmannen jaarlin Edmund Mortimerin ja Philippa Plantagenetin tytär. Philippa oli Antwerpenin Lionelin tytär, Lionel taasen oli Edvard III:n poika.
Harrylla ja Elizabethillä oli kolme lasta: Henry Percy, Northumberlandin kolmas jaarli (1392/1393–1455), Lady Elizabeth Percy (k. 1437, hän oli Jane Seymourin isoisoisoäiti) ja ilmeisesti nuorena kuollut Matilda Percy (hänen puolisonsa oli Edvard III:n poika Sir John de Southeray).
Hotspur kirjallisuudessa.
Harryn aseenkantaja John Harding (tai Hardyng) kirjoitti Englannin historiaa käsittelevän teoksen, joka oli pääosin kertomus Percyn suvun suuruudesta. Tämä kirjoitus oli yksi Shakespearen näytelmän "" lähteistä. Näytelmän alaotsikkona oli "Life and Death of Henry surnamed Hotspur" (”Henryn, sukunimeltään Hotspur, elämä ja kuolema”). Näytelmässä Tulikannus kuvataan samanikäiseksi kuin päävihollisensa prinssi Hal (eli Henrik V). Todellisuudessa Harry oli paljon vanhempi kuin 16-vuotias prinssi.
Jalkapalloseura Tottenham Hotspur on saanut nimensä Harry Hotspurin mukaan.
Tarcisio Bertone

Tarcisio Pietro Evasio Bertone (s. 2. joulukuuta 1934) on katolisen kirkon kardinaali (2003), kardinaalivaltiosihteeri 2006–2013 ja camerlengo 2007–2014. Hän oli aiemmin Genovan arkkipiispa 2002–2006.
Bertone on kotoisin Romano Canavesesta Piemontesta. Hänet vihittiin papiksi 1960 ja hän oli myöhemmin Università Pontificia Salesianan moraaliteologian ja kanonisen lain professorina. Johannes Paavali II nimitti hänet 1991 Vercellin arkkipiispaksi, kunnes hänet nimettiin 1995 Uskonopin kongregaation jäseneksi. Hänestä tuli Genovan arkkipiispa 2002 ja kardinaali 2003. Bertone kuuluu Salesiaanien sääntökuntaan.
Hartikka Speitz

Hartvig (Hartikka) Henrikinpoika Speitz (1591 Liuttulan kartano, Rantoo, Sääksmäki – 1651) oli suomalainen lainlukija, joka käänsi suomeksi asetuksia. Tiettävästi hän sai valmiiksi myös koko Ruotsin valtakunnan lain suomentamisen, mutta työ jäi käsikirjoitukseksi, joka on kadonnut.
Speitzin vanhemmat olivat hyvin suomen kieltä taitava lainlukija ja alilaamanni Henrik Jakobinpoika ja Margareta Thomasintytär. Hän opiskeli Wittenbergin yliopistossa, mutta hänen ei tiedetä suorittaneen yliopistotutkintoa. Speitz toimi 1623–1624 Vehmaan ja Maskun lainlukijana, mutta joutui laamanni Petrus Wigeliuksen kanssa kiisteltyään erotetuksi virasta ja hankki sen jälkeen elantonsa perintötiloiltaan, joita oli Sääksmäellä, Paraisilla ja Lempäälässä.
Virkaeron jälkeen Speitz paneutui lainsuomennostyöhön. Ensimmäiseksi hän suomensi 1620-luvulla Kustaa II Aadolfin vuonna 1621 antamat sota-artiklat. Hän painatti vuonna 1642 omalla kustannuksellaan artikloista laitoksen, jossa olivat rinnakkain ruotsinkielinen alkuteksti ja hänen oma suomennoksensa. Seuraavana vuonna hän julkaisi samanlaisen kaksikielisen laitoksen eräistä vuoritoimeen liittyvistä asetuksista.
Pian Speitz hävisi perintöriidan Turun hovioikeudessa ja julkaisi katkeroituneena hovioikeutta vastaan suunnatun kirjelmän vuonna 1645. Hän sai siitä kuolemantuomion, jonka kuningatar Kristiina kuitenkin muutti kuuden vuoden vankeudeksi. Loppujen lopuksi Speitz istui tuomiostaan vain pari vuotta. Vankeusaikanaan hän suomensi kirkkokaarta lukuun ottamatta koko Ruotsin valtakunnan lain. Sitä ei julkaistu, ja käsikirjoituskin on kadonnut.
Hartikka Speitz esiintyy Väinö Voipion näytelmässä "Aateloitu".
Kilpailuvaltio

Kilpailuvaltio () on yhteiskuntapoliittinen käsite, jolla kuvataan kansallisvaltion roolin muuttumista hyvinvointipalvelujen tuottajasta ja interventionistisesta toimijasta markkinatoimijaksi sekä valtion kilpailukyvyn tehostajaksi. Kehitystä pidetään hyvinvointivaltion luonnollisena seurauksena talouden ja politiikan globalisoitumiselle sekä niin kutsutulle kolmannelle teolliselle vallankumoukselle. Kilpailuvaltiossa rahamarkkinat ovat kansainväliset ja työllisyyspolitiikka on välillistä: työllisyyspolitiikka hoidetaan promootiolla ja koulutuksella. Yrityksiä palvelevan tutkimus- ja kehitystoiminnan tukemista pidetään kilpailuvaltion merkittävimpiä tehtävänä. Kilpailuvaltioon kuuluvat julkisen hallinnon rationalisointi ja managerialismi; valtion yritysten yksityistäminen ja tuottavuusmittarit.
Johan Vilhelm Ronimus

Johan Vilhelm Ronimus (3. syyskuuta 1865 Viipuri – 22. helmikuuta 1909 Viipuri) oli suomalainen lyseon lehtori, kirjailija ja päätoimittaja. Hän käytti myös nimimerkkiä "J. V. R".
Ronimuksen vanhemmat olivat lukkari Filip Ronimus ja Maria Pullinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin ruotsalaisesta lyseosta vuonna 1884 ja opiskeli Helsingin yliopistossa pääaineinaan Suomen, Venäjän ja Pohjoismaiden historia. Ronimus valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1887 ja maisteriksi vuonna 1904. Vuonna 1889 hän teki opintomatkat Saksaan, Sveitsiin ja Pietariin, joiden tuloksena syntyi väitöskirja Voltairesta Pietari Suuren historioitsijana ja pieni tutkielma Maria Stuartista Viipurilaisen osakunnan albumissa. Hoidettuaan vähän aikaa latinan ja kreikan kielten opetusta Viipurin ruotsalaisessa tyttökoulussa Ronimus nimitettiin vuonna 1893 Joensuun lyseon historian, maantieteen ja suomen kielen lehtoriksi. Hän hoiti virkaa kuolemaansa saakka.
Ronimus julkaisi vuonna 1894 historiallisen romaanin "Antonio Bröijer" ja toimi sanomalehti "Karjalattaren" päätoimittajana vuosina 1898–1905. Hänen väitöskirjansa "Novgorodin Vatjalaisen viidenneksen verokirja v. 1500 ja Karjalan silloinen asutus" ilmestyi vuonna 1906. Samana vuonna Ronimus valmistui lisensiaatiksi ja sai tohtorin arvon.
Ronimus oli Joensuun kaupunginvaltuuston jäsen ja sen puheenjohtaja vuosina 1900–1901 ja 1909. Hän toimi kaupungin koulujen, kirjaston, työväenyhdistyksen ja monissa muissa luottamustehtävissä. Hänet tunnettiin myös etevänä juhlapuhujana.
Ronimus oli naimisissa vuodesta 1896 ruotsalaissyntyisen Matilda Nicolayn kanssa. Hän kuoli munuaistautiin. Ronimus haudattiin Viipuriin Sorvalin hautausmaalle.
Ilya Prigogine

Ilya Prigogine (, 25. tammikuuta 1917 Moskova − 28. toukokuuta 2003 Bryssel), kreivi, oli belgialainen fyysikko ja kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1977 häilyvien rakenteiden tutkimisesta.
Prigogine syntyi Moskovassa. Hänen isänsä Roman Prigogine oli kemiantekniikan insinööri. Perhe muutti lokakuun vallankumouksen jälkeen ensin Saksaan ja vuonna 1929 Belgiaan, koska perheen isä suhtautui kielteisesti sosialismiin. Prigogine sai 1949 Belgian kansalaisuuden.
Prigogine opiskeli kemiaa Brysselin vapaassa yliopistossa. Vuodesta 1950 hän toimi siellä professorina. Vuonna 1959 hänet nimitettiin Solvay-konferenssin johtajaksi. Samana vuonna hän aloitti opettajana Austinin yliopistossa Teksasissa mutta palasi 1967 Belgiaan.
Prigogine tunnetaan termodynaamisen epätasapainon tilassa olevien häilyvien rakenteiden käyttäytymistä selittävästä teoriastaan. Lisäksi Prigonine suunnitteli tietoliikennejärjestelmämalleja, jotka perustuivat Bosen–Einsteinin kondensaatti -teoriaan ja tutki kaaosteorian determinismiä sekä klassisen fysiikan että kvanttifysiikan näkökulmasta.
Prigogine sai töistään Nobelin lisäksi muitakin huomionosoituksia, muun muassa Francqui Prize -tiedepalkinnon vuonna 1955 ja Rumford-mitalin vuonna 1976.
Julija Guštšina

Julija Aleksandrovna Guštšina (, s. 4. maaliskuuta 1983 Rostovin alue) on venäläinen pikajuoksija.
Guštšina juoksi kuudenneksi Helsingin MM-kisoissa 2005 200 metrillä ajalla 22,75. Samana vuonna hän sijoittui 200 metrillä myös kuudenneksi ja voitti Venäjän-mestaruuden. Seuraavana vuonna hän kuului Venäjän 4 × 400 metrin viestijoukkueeseen, joka teki sisäratojen maailmanennätyksen 3.23,37 Glasgow'ssa 28. tammikuuta. MM-hallikisoissa Moskovassa hän juoksi alkuerässä Venäjän joukkueessa ja loppukilpailussa toisella kokoonpanolla juossut Venäjä voitti kultaa. Guštšina saavutti EM-hopeaa Göteborgista 200 metrillä ajalla 22,93 ja oli mukana Natalja Rusakovan, Irina Habarovan ja Jekaterina Grigorjevan kanssa voittamassa Venäjälle kultaa 4 × 100 metrin viestistä. Hän sijoittui samoissa kisoissa myös 100 metrillä viidenneksi ajalla 11,31. Euroopan cupissa hän voitti 100 metriä. Hän edusti Venäjää samana vuonna yleisurheilun maailmancupin 200 metrillä sijoittuen neljänneksi ja 100 metrillä viidenneksi. Vuonna 2007 hän voitti Venäjän hallimestaruuskisojen 200 metrin kultaa. Valencian MM-hallikisoissa 2008 hän voitti kultaa 4×400 metrin viestissä.
Pekingissä 2008 Guštšina sijoittui neljänneksi 400 metrillä. Lisäksi hän oli mukana Venäjän joukkueissa molemmissa viesteissä. Pikaviestissä Venäjän joukkue, jossa juoksivat lisäksi Jevgenija Poljakova, Aleksandra Fedoriva ja Julija Tšermošanskaja, voitti kilpailun mutta tuli myöhemmin hylätyksi dopingin takia. 4 × 400 metrin viestissä Venäjän joukkue sijoittui alun perin toiseksi, mutta tuli siinäkin myöhemmin hylätyksi dopingin takia. Guštšina voitti 200 metrin juoksun vuonna 2009 Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa ja Venäjän-mestaruuskilpailuissa. Hän karsiutui 200 metrin välierissä sekä Berliinin MM-kisoissa 2009. Hän voitti 100 metrin Venäjän-mestaruuden 2011. 
Daegun MM-kisoissa 2011 Guštšina karsiutui 200 metrin välierissä ja sijoittui 4 × 100 metrin viestissä viidenneksi. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän voitti pronssia 4 × 400 metrin viestissä. Lontoon olympialaisissa 2012 hän juoksi avausosuuden Venäjän joukkueessa 4 × 400 metrin viestissä, joka sijoittui alun perin hopealle. 400 metrillä hän karsiutui välierissä. Hän juoksi avausosuuden maailmanmestaruuden voittaneessa Venäjän pitkän viestin joukkueessa Moskovassa 2013. Guštšinan suoritukset aikavälillä 1.9.2011–31.12.2014 hylättiin takautuvasti kun hänen dopingnäytteensä Daegun MM-kisoista 2011 ja Lontoon olympialaisista 2012 osoittautuivat positiivisiksi uudelleentutkinnassa. Hän sai neljän vuoden kilpailukiellon.
Maia Hirasawa

Maia Hirasawa (s. 5. toukokuuta 1980) on ruotsalainen laulaja-lauluntekijä, jonka sukujuuret ovat Japanissa. Hän tuli alun alkaen tunnetuksi Annika Norlinin Hello Saferide -yhtyeen taustalaulajana.
Vuonna 2007 Hirasawa aloitti soolouransa menestyssinglellä ”And I Found This Boy”, jota seurasi vielä samana vuonna esikoisalbumi "Though, It’s Just Me".
Ari Lähteenmäki

Ari Lähteenmäki (s. 19. heinäkuuta 1961 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä. 
Ura.
Hän edusti jääkiekkouransa HIFK:ta. Lähteenmäki teki liigakauden 1979–1980 ratkaisevassa kolmannessa finaalissa Ässiä vastaan voittomaalin Ilkka Sinisalon syötöstä. 
Lähteenmäki pelasi nuorten jääkiekon MM-kisoissa vuosina 1980 ja 1981. Vuonna 1981 hänet valittiin turnauksen all stars -miehistöön, kun hän viidessä ottelussa teki 5 maalia ja antoi 4 maalisyöttöä. Lähteenmäki on New York Rangersin 8. kierroksen varaus vuodelta 1981.
Tapaus Lähteenmäki.
Ari Lähteenmäki sai kaikkien aikojen ankarimman pelikiellon SM-liigan historiassa pahoinpideltyään Jokerien puolustaja Petri Lampisen liigaottelussa joulukuussa 1986. Pelikielto oli loppukauden mittainen ja käsitti 27 ottelua. Tuomion johdosta HIFK:n puheenjohtaja Frank Moberg erosi protestiksi SM-liigan luottamustehtävistään.
Lampiselta murtui tilanteessa leukaluu ja tapaus vietiin myös oikeuteen, jossa Lähteenmäki tuomittiin 3 000 markan sakkoihin. 
Uran jälkeen.
Nykyään Lähteenmäki toimii yksityisyrittäjänä. Lähteenmäki on toiminut uransa jälkeen myös Kirkkonummen Salamoiden kakkosvalmentajana.
Mariela Castro

Mariela Castro Espín (s. 27. heinäkuuta 1962 Havanna, Kuuba) on kuubalainen seksologi, maan CENESEX-keskuksen johtaja ja "Sexología y Sociedad" -lehden päätoimittaja. Hänen vanhempansa ovat Kuuban entinen presidentti Raúl Castro Ruz ja Vilma Espín Guillois. Mariela tunnetaan homoseksuaalien oikeuksien puolestapuhujana ja AIDS-valistuskampanjan johtajuudesta. Hän on julkaissut 13 kirjaa.
Marielan mukaan Kuubassa ei ole mielipidevankeja, toisin kuin esimerkiksi roomalaiskatolinen kirkko ja Kuuban toisinajattelijat sanovat. Hänen mukaansa he ovat ulkomailta rahoitettuja palkattuja agentteja.
Castro vieraili Suomessa toukokuussa 2010 Maailma kylässä -festivaalilla ja Suomi-Kuuba-seuran vieraana.
Harvey Pekar

Harvey Lawrence Pekar (8. lokakuuta 1939 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat – 12. heinäkuuta 2010 Cleveland) oli yhdysvaltalainen underground-sarjakuvien käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan parhaiten omaelämäkerrallisesta "American Splendor" -sarjasta.
American Splendor.
Pekarin ystävyys Robert Crumbin kanssa johti "American Splendorin" syntyyn. Sarjakuvasta tehtiin myöhemmin myös samanniminen elokuva. Heistä tuli ystäviä jazzin kautta, ja Crumb oli ensimmäinen piirtäjä, joka piirsi "American Splendoria". Sarjakuva dokumentoi Pekarin jokapäiväistä elämää Clevelandissa. Pekar työskenteli virkailijana veteraanisairaalassa eläkepäiviinsä asti kuuluisuutta saatuaankin.
"American Splendoria" on vuosien varrella piirtänyt moni sarjakuvataiteilija. Pisimpään sen parissa työskennelleitä ja tunnetuimpia ovat muun muassa Crumb, Gary Dumm, Greg Budgett, Spain Rodriguez, Joe Zabel, Gerry Shamray, Frank Stack, Marc Zingarelli ja Joe Sacco. "American Splendorin" elokuvaversio tuli elokuvateattereihin 2003. Elokuvassa Pekaria esitti Paul Giamatti, ja Pekar esiintyi siinä myös itse. Hän kirjoitti elokuvakokemuksistaan kirjassa "American Splendor: Our Movie Year". 
Media.
1980-luvulla Pekarin menestys sarjakuva-alalla johti kahdeksaan vierailuun "Late Night with David Lettermanissä". Hänen esittämänsä kritiikki NBC:n omistajatahoa General Electriciä kohtaan aiheutti kuitenkin sen, ettei häntä enää kutsuttu ohjelmavieraaksi. Pekar toimi myös freelancer-jazz- ja kirjallisuuskriitikkona. Hän voitti useita palkintoja esseistään, joita on julkaistu esimerkiksi radiossa.
Yksityiselämä.
Pekar oli naimisissa Karen Delaneyn kanssa vuosina 1960-1972. Hänen kolmas vaimonsa Joyce Brabner on myös sarjakuvien kirjoittaja. Pekar ja Brabner kirjoittivat yhteistyönä kirjan "Our Cancer Year", joka kertoo Pekarin taistelusta lymfoomaa vastaan. Kirjan kuvitti Frank Stack.
Pekar asui Clevelandissa vaimonsa ja tyttärensä kanssa kuolemaansa 12. heinäkuuta 2010 saakka.
Angelo Secchi

Pietro Angelo Secchi (1818 Reggio, Italia – 1878) oli italialainen jesuiitta, fyysikko ja matemaatikko.
Kun jesuiitat olivat karkotettuja pois Roomasta Secchi asui ulkomailla ja toimi muun muassa fysiikan professorina Georgetownin yliopistossa Washingtonissa. Hän palasi Italiaan vuonna 1849 tähtitieteen professoriksi ja Roomalaisen kollegion observatorion johtajaksi.
Secchin merkittävin tieteellinen toiminta tapahtui tähtien spektroskopian alalla. Vuonna 1867 hän ehdotti ensimmäistä tähtien spektriin perustuvaa luokittelua, jossa tähdet luokiteltiin neljään luokkaan niiden spektrien tunnuspiirteiden perusteella. Secchin luokittelu toimi Edward Pickeringin ja Annie Cannonin työn perustan ja on modernin astrofysiikan tärkeimpiä apuvälineitä.
Granma (lehti)

Granma on vuonna 1965 perustettu Kuuban kommunistisen puolueen keskuskomitean virallinen lehti. Nimensä se on saanut Granma-veneeltä.
Se ilmestyy espanjaksi kuusi kertaa viikossa. Lehdestä on julkaistu vuodesta 1996 kansainvälistä versiota Granma Internacional, jota julkaistaan kerran viikossa englanniksi, espanjaksi, portugaliksi ja ranskaksi.
Lehdessä julkaistaan tärkeimmät viralliset uutiset ja tiedotukset. Lisäksi se julkaisee mielipiteitä ja maaliskuusta 2007 lähtien heinäkuussa 2006 sairastuneen ja poissa julkisuudesta olleen Fidel Castron "Reflexiones del Compañero Fidel" (aiemmin "Reflexiones del Presidente Fidel Castro") -kolumnia.
Elizabeth Barrett Browning

Elizabeth Barrett Browning (6. maaliskuuta 1806 Coxhoe Hall, Durham, Englanti – 29. kesäkuuta 1861, Firenze, Italia) oli brittiläinen viktoriaanisen ajan tunnetuimpiin kuuluva runoilija. Hänen teostensa joukossa tunnetuimpia on rakkausrunokokoelma "Sonnets from the Portuguese" (1850). Muita hänen teoksiaan ovat muun muassa "Essay on Mind", "Adriana of Exile", "Casa Guidi Windows" ja "Aurora Leigh".
Barrett Browning syntyi Durhamin kreivikunnassa Englannissa ja kärsi jo nuorena heikosta terveydentilasta. Hän avioitui kirjailijakollegansa Robert Browningin kanssa 12. syyskuuta 1846, ja he asettuivat Firenzeen. Barrett Browning kuoli Firenzessä 55-vuotiaana. Hänet on haudattu kaupungin englantilaiselle hautausmaalle.
Barret-Browning oli lämminsieluinen, terveydeltään heikko runoilija, "liekkisielu helmiäiskuoressa". Hänen hennon ihanat runonsa, joissa tuntuu Percy Bysshe Shelleyn vaikutus, ovat toisinaan saaneet aiheensa yhteiskunnallisista tai poliittisista ajatuksista, kuten Italian vapaudentaistelulle myötämielinen "The casa Guidi windows" tai "The cry of the children", jossa kuvastuu hänen myötätuntonsa vähäosaisia kohtaan. Hänen pääteoksensa on runoelma "Aurora Leigh" (1856), osaksi omaelämäkerrallinen kuvaus naisen kamppailusta yhteiskunnallisen seurapiirin sovinnaisuutta vastaan. Hänen sonettikokoelmansa "From the Portugiese" on kokoelma herkkiä, hienoa värehtivää tunnetta leimuavia rakkauslauluja.
Barret-Browningin kootut teokset on julkaistu 1890 kuutena niteenä. Lisäksi on julkaistu kirjeet "Letters of Robert Browning and Elizabeth Barret-Browning", 1899.
Suomennettu tuotanto.
Lähde:
Isfjord Radio

Isfjord Radio on vuonna 1933 perustettu hyötyliikenneasema Huippuvuorilla Isfjordilla Kapp Linnéssa. Toisen maailmansodan aikana saksalaisjoukot tuhosivat sen, mutta asema palasi ääneen uudelleenrakennettuna vuonna 1946. Useimmat Isfjord Radion toiminnoista siirrettiin lentokentän avaamisen myötä Longyearbyeniin vuonna 1975.
Isfjord Radio on yhä toimintakuntoinen (automatisoitu), mutta asemapaikka palvelee nykyisin pääosin tieteellisten tutkimusryhmien ja turistien majapaikkana.
Aseman välittömässä läheisyydessä on radioamatöörien 50 MHz:n taajuusalueen majakka JW7SIX.
Yui

Yui Yoshioka, taiteilijanimeltään Yui, (s. 26. maaliskuuta 1987 Fukuoka, Japani) on japanilainen laulaja-lauluntekijä ja näyttelijä. Hänellä on nykyään levysopimus Sony Music Entertainment Japanin kanssa.
Biografia.
Ammattilaisuransa Yui aloitti maaliskuussa 2004, kun hän lauloi kolme laulua Sony Music Japanin järjestämässä koetilaisuudessa. Saatuaan täydet pisteet hän sai helposti levytyssopimuksen. 23. helmikuuta 2005 Yui julkaisi debyyttisinglensä ”Feel My Soul”. 
Kuukausia myöhemmin Yui esiintyi 17. kesäkuuta 2006 julkaistussa elokuvassa "Taiyō no uta", joka esitettiin Cannesin elokuvajuhlilla 2006. Yuin viides single, ”Good-bye Days”, tehtiin elokuvaa varten, ja se on tällä hetkellä hänen myydyin singlensä yli 200 000 kopion myyntimäärällään. Yuin seitsemäs single, ”Rolling Star”, valittiin animesarja "Bleachin" viidenneksi aloituskappaleeksi. Aiemmin hänen kolmas singlensä, ”Life”, oli valittu sarjan viidenneksi lopetuskappaleeksi.
Yui julkaisi yhdeksännen singlensä ”My Generation” / ”Understand” 13. kesäkuuta 2007. Tämä oli hänen ensimmäinen tuplasinglensä. ”My Generation” on tunnusmusiikkina "Seito shokun!" -draamasarjassa, ja ”Understand” on tunnusmusiikkina elokuvassa "Sidecar ni inu".
Hänen kymmenes singlensä, ”Love &amp; Truth”, joka julkaistiin 26. syyskuuta 2007, on tunnusmusiikkina Erika Sawajirin elokuvassa "Closed Note". Sawajiri esitti Yuin elokuvassa esittämää Kaoru Amane -hahmoa "Taiyō no uta" -elokuvan televisiosarjafilmatisoinnissa.
Yuin ensimmäinen DVD, ”Thank You My Teens”, julkaistiin 14. marraskuuta 2007. DVD on kooste Yuin Japanin kevätkiertueelta 2007.
19. marraskuuta 2007 Yui esiintyi ensimmäistä kertaa Nippon budōkanissa, ja tilaisuus oli loppuunmyyty.
Hänen singlensä, ”Namidairo”, julkaistiin 27. helmikuuta 2008. Kappale on "4 shimai tanteidan" -draamasarjan alkumusiikkina. Yuin kolmas albumi, "I Loved Yesterday", julkaistiin 9. huhtikuuta 2008.
Diskografia.
Yui on julkaissut kolme albumia, yli kymmenen singleä ja yhden DVD:n.
Pirkko Koski

Pirkko Kaarina Mirjami Koski (o.s. Hautamaa; s. 22. joulukuuta 1941 Jyväskylän maalaiskunta) on Helsingin yliopiston teatteritieteen professori (emerita).
Työura.
Koski kirjoitti ylioppilaaksi 1960 ja suoritti Tampereen yliopistossa ensin kirjastotutkinnon vuonna 1963 ja yhteiskuntatieteiden kandidaatin tutkinnon kirjallisuudenhistoriassa vuonna 1964. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui Tampereen yliopiston yleisen kirjallisuustieteen draamalinjalta vuonna 1980 ja filosofian lisensiaatiksi Turun yliopiston yleisestä kirjallisuustieteestä vuonna 1989. Filosofian tohtoriksi hän väitteli vuonna 1992 Helsingin yliopistossa.
Väitöskirjassaan "Teatterinjohtaja ja aika" (1992) hän käsitteli Eino Salmelaisen toimintaa Helsingin Kansanteatterissa vuosina 1934–1939. Hän on kirjoittanut myös useita suomalaisen teatterin yleisesityksiä muun muassa instituutioiden (esimerkiksi Helsingin kaupunginteatterin edeltäjiä käsittelevät "Kansan teatteri 1" ja "2" ja toisaalta Kansallisteatteria Kai Savolan pääjohtajakautena 1974–1991 käsittelevä "Suomen Kansallisteatteri ristipaineissa") ja ammattikuntien (esimerkiksi "Näyttelijänä Suomessa") näkökulmasta. Hän on kirjoittanut myös Hella Wuolijoen elämää ja näytelmiä käsittelevän teoksen "Kaikessa mukana".
Koski aloitti työuransa Helsingin yliopistossa vuonna 1989 toimien ensin teatteritieteen ja draamakirjallisuuden virkaa tekevänä apulaisprofessorina vuoteen 1995 ja tämän jälkeen virkaan nimitettynä apulaisprofessorina vuoteen 1998, jolloin hänen virkansa muuttui varsinaiseksi professuuriksi. Häin jäi professorin toimestaan eläkkeelle vuonna 2008. Toimiessaan professorina hän oli Keskisuomalaisen Osakunnan inspehtori vuosina 1996–2002.
Ennen toimintaansa Helsingin yliopistossa Koski toimi aluksi kirjastoapulaisena ja tutkimusavustajana, myöhemmin Teatterijärjestöjen Keskusliiton virkaa tekevänä toiminnanjohtajana vuosina 1977–1981 ja Teatterimuseon museonjohtajana vuosina 1981–1991.
Koski on toiminut Demarin teatterikriitikkona 1978–1992 ja Kanavan avustajana vuodesta 1998 lähtien. 
Vuonna 2001 Koskelle myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki.
Yksityiselämä.
Pirkko Kosken puoliso oli hallintotieteiden tohtori Heikki Koski.
Abédi Pelé

Abédi Ayew, pelaajanimeltään Abédi Pelé (s. 5. marraskuuta 1964 Domé, Ghana) on ghanalainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Hän oli aktiiviurallaan Ghanan jalkapallomaajoukkueen kapteeni, jonka pelipaikka oli keskikentällä hyökkäävässä roolissa.
Abédi Pelé on valittu Afrikan vuoden jalkapalloilijaksi vuosina 1991, 1992 ja 1993. Pelé myös valitsi hänet 125 parhaimman elävän jalkapalloilijan joukkoon vuonna 2004.
Abédi Pelén pojat Ibrahim Ayew, André Ayew ja Jordan Ayew ovat kaikki jalkapalloilijoita ja edustaneet Ghanaa MM-kisoissa.
Robert Browning

Robert Browning (7. toukokuuta 1812 – 12. joulukuuta 1889) oli brittiläinen runoilija, joka on erityisesti tunnettu dramaattisista monologeistaan kuten ”Porphyria’s Lover” ja ”My Last Duchess”. Browning on yksi tunnetuimmista viktoriaanisen ajan runoilijoista. Browning avioitui 1846 Elizabeth Barrettin kanssa, ja pari asui 1840-luvulta alkaen Firenzessä, Italiassa. 
Browningin tunnetuimpien teostensa joukossa on 1860-luvun lopussa julkaistu "The Ring and the Book", 21 000 riviä pitkä ylistyslaulu Barrett Browningille. 
Browning jäi leskeksi vuonna 1861, mutta hän ei solminut uutta avioliittoa. Hän kuoli itse Venetsiassa 77-vuotiaana. Hänet haudattiin Englantiin Westminster Abbeyyn.
Browningin kirjoitustyyli.
Browning oli eksoottinen luonne, jonka runoelmissa tuntuu hänen kreolilaisen verensä väreilyä. Hänen runoutensa, joka ikään kuin huohottelee ajatus- ja kuvittelurikkautensa alla, on omituinen kudos hentoa, syvällistä tunnelmaa ja ihmeellisiä, enemmän häämöttäviä kuin kuvattuja tapauksia, jotka kuitenkaan eivät kehity yhtäjaksoiseksi, ulkokohtaiseksi tapaukseksi, vaan pysyvät kummallisen intuitiivisen kuvitteluvoiman hahmottamina kohtauksina. Browningin vahvin ja luonteenomaisin muoto on draamallinen monologi, sen puitteissa hän loihtii lukijan mieleen eläytyvän, keskitetyn sisäisen kuvan jostakin draamallisesti jännitetystä tilanteesta, antaen puhtaasti sisäisin keinoin vähitellen tapauksen ulkohahmot lukijan mielikuvitukselle, mutta täytettynä niin intensiivisellä ajatus- ja elämänrikkaudella, että kuvaus saa huumaavan tehon. 
Browningin pääteos on "The ring and the book" (1869). Toinen huomattava teos on kokoelma "Bells and pomegranates" (1841−1846), johon sisältyy muun muassa dramaattinen runoelma "Pippa passes". Muita ovat "Balaustion’s adventure", "Men and women", runokokoelma "Dramatis personæ" sekä näytelmä "Paracelsus". 1888−1889 ilmestyneet kootut teokset sisältävät 16 nidettä.
Browning on useimmiten tunnettu lyhyistä runoistaan, joista esimerkkeinä ”Rabbi Ben Ezra”, ”How they brought the good News to Aix”, ”Evelyn Hope”, ”The Pied Piper of Hamelin”, ”A Grammarian’s Funeral” ja ”A Death in the Desert”. Alun perin Browningia ei pidetty suurena runoilijana, sillä hänen runojensa aiheet olivat suurten massojen näkemyksen ja ymmärryksen ulkopuolella. Myös runojen teemojen käsittely oli usein vaikeaselkoista ja hämäräperäistä.
Browningin nykymaine on pääosin hänen ”dramaattisten monologiensa” ansiota: näissä sanavalinnat eivät ainoastaan välitä lukijalle tapahtumia ja tapahtumapaikkoja, vaan myös paljastavat kertojan luonteen. Toisin kuin yksinpuheluissa, dramaattisissa monologeissa tarkoituksena ei ole se, mitä puhuja suoraan ilmaisee, vaan ennemminkin mitä hän epäsuorasti paljastaa itsestään. Sen sijaan, että hän ajattelisi ääneen, henkilöhahmo rakentaa itselleen puolustuksen, jonka läpi hän haastaa lukijan näkemään. Browning valitsi hahmoikseen äärimmäisiä, jopa psykopaateiksi luokiteltavia hahmoja, kuten runossaan ”Porphyria’s Lover”.
Suomennettu tuotanto.
Lähde:
David Paymer

David Paymer (s. 30. elokuuta 1954) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi vuonna 1992 elokuvasta "Vitsivieteri". 
Paymer syntyi juutalaiseen perheeseen New Yorkin osavaltiossa Long Islandilla. Hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa "Amerikan presidentti" (1995) ja "Payback – tilinteko" (1999).
Ron Underwood

Ronald Brian Underwood (s. 6. marraskuuta 1953 Glendale, Kalifornia) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänen töidensä joukossa ovat "Väristyksiä" (1990), "Kaupunkicowboyt" (1991), "Sydän ja sielut" (1993), "Sanaton" (1994), "Kaverini, mahtava Joe" (1998) ja "Pluto Nash" (2002).
Underwood syntyi Glendalessa, Kaliforniassa, ja opiskeli high schoolin jälkeen jonkin aikaa lääketiedettä ennen siirtymistään elokuva-alalle. Hän on ollut ehdolla Emmyn (1989) ja Razzie-palkinnon (2003) saajaksi.
Bruno Kirby

Bruno Kirby (oik. Bruno Giovanni Quidaciolu; 28. huhtikuuta 1949 – 14. elokuuta 2006) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi muun muassa elokuvissa "Kummisetä osa II" (1974), "Hyvää huomenta, Vietnam" (1987), "Kun Harry tapasi Sallyn" (1989), "Kaupunkicowboyt" (1991) ja "New Yorkin kadut" (1995). Hänet nähtiin myös keinotekoisen Spinal Tap -yhtyeen jäsenenä pseudodokumentissa "Hei me rokataan!" (1984).
Kirby syntyi New Yorkissa nimellä Bruno Giovanni Quidaciolu. Hänen isänsä on näyttelijä Bruce Kirby. Kirby kuoli 57-vuotiaana nopeasti edenneeseen leukemiaan.
Bruce Kirby

Bruno Giovanni Quidaciolu eli Bruce Kirby (24. huhtikuuta 1928 – 24. tammikuuta 2021) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka muistetaan muun muassa televisiosarjasta "Columbo". Hän esiintyi myös muissa televisiosarjoissa sekä elokuvissa.
Kirbyn poika oli vuonna 2006 kuollut näyttelijä Bruno Kirby.
Helen Slater

Helen Rachel Slater (s. 15. joulukuuta 1963) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi juutalaiseen perheeseen Massapequassa, New Yorkin osavaltiossa. 
Slaterilla on ollut rooleja muiden muassa elokuvissa "Supertyttö" (1984) ja "Legenda Billie Jeanista" (1985) sekä televisiosarjoissa "Smallville" ja "Supernatural". Hän on myös levyttänyt laulaja.
Slater on ollut vuodesta 1990 naimisissa Robert Watzken kanssa; parille syntyi vuonna 1995 tytär Hannah Nika.
Maks Mirny

Maksim Mikalajevitš ”Maks” Mirny (, ; s. 6. heinäkuuta 1977 Minsk, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen tennispelaaja ja olympiavoittaja. Hän on ollut nelinpelissä maailmanlistan ykkösenä.
Ura.
Oikeakätinen Mirny aloitti uransa vuonna 1996. Mirny on nelinpelispesialisti, sillä hänen paras sijoituksensa ATP:n kaksinpelirankingissa on 18., mutta nelinpelissä hän on voittanut kuusi Grand Slam -turnausta, sekä sekanelinpelissä kolme Grand Slamia. Mirny on voittanut urallaan 46 turnausta; yhden kaksinpelissä ja loput 45 nelinpelissä. Nykyisin hän pelaa vain nelinpelisä. Häntä valmentaa Nikolai Mirny.
Yksityiselämä.
Mirny asuu Bradentonissa Yhdysvaltain Floridassa. Hänen lempinimensä on ”The Beast” (peto).
Turnausvoitot (46).
s = sisäkenttä
Istukkahormoni

Istukkahormoni eli istukkagonadotropiini (hCG, ) on elimistössä raskauden aikana muodostuva hormoni, jota tuottaa aluksi sikiö ja myöhemmin istukan trofoblastisolut. Istukkahormoni kuuluu gonadotropiineihin, joita ovat lisäksi follikkelia stimuloiva hormoni (FSH) ja luteinisoiva hormoni (LH). Istukkahormonin päätehtävänä on estää keltarauhasen surkastuminen ja siten ylläpitää keltarauhashormonin tuotantoa raskauden aikana. Raskaustestien toiminta perustuu istukkahormonin mittaamiseen.
Istukkahormoni on rakenteeltaan glykoproteiini, joka koostuu 244 aminohaposta. Se sisältää α (alfa)-ketjun, joka on samanlainen kuin muilla gonadotropiineilla FSH:lla ja LH:lla, istukkahormonille yksilöllisen β (beeta)-ketjun ja hiilihydraattiosia. Gonadotropiinien rakenne-erot johtuvat eroista beetaketjun aminohappojen määrässä ja hiilihydraattiketjujen sitoutumiskohdissa.
Gregg Henry

Gregg Lee Henry (s. 6. toukokuuta 1952) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa Brian De Palman elokuvissa "Kuolema tulee kahdesti" (1984) ja "Kahdet kasvot" (1992), sekä myöhemmissä elokuvissa "Payback – tilinteko" (1999) ja "The Hunt for the BTK Killer" (2005).
Henry on nähty myös useissa televisiosarjoissa, kuten "Gilmoren tytöissä". Hän nousi kansainväliseen suosioon 1970-luvun loppupuolen televisiosarjasta "Rikas, rakas, köyhä, varas" ja kävi Suomessa keväällä 1978 Lee Cooper -farkkumerkin sponsoroimana.
Disney Television Animation

Disney Television Animation (DTVA) on yhdysvaltalainen animaatioita tuottava tuotantoyhtiö. Se perustettiin vuonna 1984 nimellä "Walt Disney Pictures Television Animation Group", ja myöhemmin vuonna 1987 nimi muutettiin "Walt Disney Television Animationiksi". Vuonna 2011 nimi lyhennettiin muotoon "Disney Television Animation".
Vuodesta 1998 yhtiön päämaja on ollut Frank G. Wells -rakennuksessa Team Disney Burbank -rakennusta vastapäätä. Frank G. Wells oli erityisesti suunniteltu televisioanimaatoita varten, ja yhtiöllä on myös toinen rakennus Glendalessa, jonne yhtiö siirtyi vuonna 2002. Sen entiset päämajat sijaitsivat Motion Picture and Television Academyssä Pohjois-Hollywoodissa ja Cahuengassa.
Nykyisin Disney Television Animation on osa Disney Channelia. Yhtiön puheenjohtajana toimi Barry Blumberg, joka ilmoitti eroavansa tehtävästään marraskuussa 2005. Mike Moonista tuli helmikuussa 2006 yhtiön uusi varapresidentti.
Televisiosarjat.
Walt Disneyn tuotantoa 1980-luvulta nykypäivään.