Kullanhuuhdonta

Kullanhuuhdonnalla tarkoitetaan maaperässä olevan kullan hyödyntämistä. Suomen Lapin Inarin ja Sodankylän kuntien alueella saamelaisten kotiseutualueella sijaitsevat kultakentät ovat ainoita alueita koko Euroopassa, jossa pintamaan kultaesiintymät ovat tarpeeksi suuria taloudellisesti kannattavalle kullanhuuhdonnalle. Lemmenjoen alueella on toiminut useita pää- tai sivutoimisia koneita käyttäviä kullankaivajia. Lisäksi lapiokaivu on ollut suosittua harrastustoimintaa. Vuonna 2020 koneellinen kullanhuuhdonta päättyi Lemmenjoen kansallispuistossa yhdeksän vuoden siirtymäajan jälkeen uudistetun kaivoslain (621/2011) nojalla. Lain perusteluissa todettiin kullankaivuun aiheuttamien ympäristövaikutusten olevan Lemmenjoen kansallispuiston perustamistarkoituksen vastaisia. Koneellinen kullankaivuu jatkuu Tankavaaren ja Saariselän alueilla, sekä itäisen Kutturantien, Sotajoen ja Tolosjoen varsilla.
Ympäristövaikutukset.
Lemmenjoen koneellisen kullankaivuun lopettaneen kaivoslain (621/2011) perusteluissa todetaan koneellisen kullankaivuun aiheuttavan haitallisia vaikutuksia erityisesti kaivuualueen ja sen lähialueiden maaperään ja maisemaan, vesiin ja vesistöihin sekä kalastoon ja kalakantoihin. Myös Metsähallituksen vuoden 2016 Hammastunturin erämaa-alueen hoito- ja käyttösuunnitelmassa kullankaivuun todetaan olevan uhka alueen virtavesille, luonnonmetsille, aapasoille, tunturikankaille ja -koivikoille sekä uhanalaisille eläin- ja kasvilajeille. Lisäksi kaivualueiden palautuminen luonnontilaista vastaavaksi voi olla maisemoinninkin jälkeen hidasta ja vaikeaa.
Vaikutukset saamelaiskulttuuriin.
Kaivoslain (621/2011) mukaan kullanhuuhdontalupaa ei saa myöntää, mikäli se heikentää olennaisesti edellytyksiä harjoittaa perinteisiä saamelaiselinteinoja, kuten poronhoitoa, tai ylläpitää saamelaiskulttuuria. Koneellinen kullankaivu vaikuttaa poronhoitoon laidunaluemenetyksinä sekä lisääntyvänä maastoliikenteenä. Saamelaiskäräjien mukaan kaivinkoneiden ja vesipumppujen aiheuttaman melun johdosta porojen laidunalueet kaventuvat ilmoitettuja lupa-alueita laajemmin. Vedenlaadun heikkenemisellä voi olla mittavat vaikutukset saamelaisten perinteiselle kalastukselle.
Huuhdontatavat.
Lapiokaivu.
Lapiokaivussa lapioilla ja hakuilla kaivettu maa-aines lapioidaan huuhdontaränniin, jonka jälkeen ränniin ohjattu vesi kuljettaa kevyen maa-aineksen pois painavempien aineiden kuten kullan jäädessä rännin rihloihin. Rihloihin pakkautunut rikaste lasketaan sen jälkeen vaskooliin, jolla huuhtomalla kulta-aines saadaan erotettua muista aineista.
Koneellinen kaivu.
Koneellisessa kaivussa kultapitoinen maa-aines kaivetaan ylös kaivinkoneella, jonka jälkeen maa-aines syötetään huuhtomoon. Suurin osa Suomen kullankaivajista käyttää yksinkertaista huuhtomoa, jossa maa-aines syötetään pienen seulan läpi huuhdontaränneihin, jonka jälkeen virtaava vesi huuhtoo pois kevyen maa-aineksen kullan jäädessä rännin rihloihin. 
Eri puolilla maailmaa, etenkin Kanadan Klondikessa, toimii isoja kullanhuuhdontaan perustuvia kultakaivoksia. Isoissa huuhtomoissa kaivettu maa-aines syötetään yleensä isoihin täry- ja rumpuseuloihin, joista hienoin maa-aines päätyy huuhdontaränneihin. Huuhdontaränneistä maa-aines ohjataan usein vielä pieneen sentrifugiin pienimpienkin kultahippujen keräämiseksi. 
Muuta.
Tankavaaran Kultakylä ja Kultamuseo.
Sodankylän Tankavaarassa toimiva Tankavaaran Kultakylä tarjoaa matkailu-, ravintola- ja elämyspalveluita. Tankavaarassa sijaitsee myös Tankavaaran Kultamuseo, jonka näyttelyt käsittelevät niin Suomen kuin maailmankin kullanhuuhdonnan historiaa.
Kullanhuuhdonta kilpailulajina.
Kullanhuuhdontaa on voinut harrastaa kilpailulajina 1970-luvun puolivälista alkaen. Kilpailulaji on saanut alkunsa Suomessa. Tankavaara toimi isäntänä vuoden 2019 kullanhuuhdonnan MM-kisoissa. Sitä aiemmin kisoja on järjestetty yhteensä 30 kertaa, joista Tankavaarassa yhdeksän kertaa vuosina 1977–1981, 1983, 1987, 1993 ja 2006. Kullanhuuhdonnan MM-kisat järjestetään aina vuosittain eri maassa.