Virtanen

Virtanen (myös Wirtanen) on Suomen toiseksi yleisin sukunimi. Virtasia oli Suomessa 27. toukokuuta 2013 yhteensä 23 250 henkilöä. Aina 2000-luvulle saakka se oli Suomen yleisin sukunimi, kunnes vanhoihin itäsuomalaisiin sukunimiin kuuluva "Korhonen" ohitti sen nimenkantajien määrässä. Nimi kuuluu 1800-luvun lopulla otettuna nimenä nopeasti yleisiksi tulleisiin niin sanottuihin Virtanen-tyypin sukunimiin. Tästä johtuu, että nimen yleisyydestä huolimatta vanhoja asiakirjatietoja siitä on vain vähän. Nimi on lähinnä länsisuomalainen kuten Virtanen-tyypin nimet yleensäkin. 
Nimen historiaa.
Virtanen 1800-luvulla omaksuttuna sukunimenä.
Virtanen kuuluu vasta 1800-luvun loppupuolella nopeasti yleisiksi tulleisiin, lukuisien toisilleen mitään sukua olemattomien henkilöiden samoihin aikoihin itselleen ottamiin nousevaa suomalaista kansallisromantiikkaa heijastaviin sukunimiin, jotka on muodostettu liittämällä johonkin luontoaiheiseen sanaan (ei kuitenkaan eläinlajin nimeen) monien vanhojen itäsuomalaisten sukunimien (kuten vaikkapa "Korhonen", "Heikkinen", "Turunen", "Kinnunen", "Laitinen") mallista omaksuttu johdin -"nen", joka käsitettiin suomenkielisten sukunimien alkuperäiseksi päätteeksi. Se kansallisromanttinen luontosana, josta nimi -"nen"-johtimella johdettiin, saatettiin valita asuinpaikan, kotitalon tai torpan nimen perusteella. Näin ollen joskus "Virtanen"-nimen taustalla voi olla asuinpaikan, kotitalon tai torpan "virta"-alkuinen-nimi, jota ei sellaisenaan haluttu ottaa sukunimeksi kenties siksi, että -nen-johtimelliset nimet käsitettiin juuri sukunimiksi luontevammin kuin -la/-lä-loppuiset nimet ja yhdyssanat ja siksi että talon nimi ja sukunimi haluttiin pitää erillään toisistaan. Silti vain paikoin nimen Virtanen taustalla oli asuinpaikan nimi, ja muiden Virtanen-tyypin nimien tapaan se useimmiten omaksuttiin muodissa olleen sukunimimallin mukaisesti.
Useimmat "Virtanen"-nimen ottaneet olivat siihen asti sukunimettömiä. Vieraskielisiä sukunimiä, joita muutettiin "Virtaseksi", olivat ainakin "Techtonius", "Fredriksson", "Kronpiska", "Björkström", "Flod", "Ahlberg", "Grönros" ja "Svenskberg". Suomenkielisiä, mutta kaiketi hankaliksi koettuja nimiä, joiden tilalle otettiin nimi "Virtanen", taas olivat ainakin "Antintytär", "Rampa", "Kakkinen" ja "Sikanen". Ensimmäinen tunnettu nimen muutos "Virtaseksi" tapahtui 31. elokuuta 1875, jolloin Jyväskylässä nimi "Rampa" vaihdettiin "Virtaseksi".
Näin syntyneeseen sukunimityyppiin, josta nimistöntutkija Sirkka Paikkala käyttää tyypin yleisimmän nimen mukaan nimitystä "Virtanen-tyyppi", kuuluu Suomen kymmenestä yleisimmästä sukunimestä viisi: Suomen toiseksi yleisin sukunimi Virtanen, Suomen kolmanneksi yleisin sukunimi "Mäkinen", Suomen neljänneksi yleisin sukunimi "Nieminen", Suomen yhdeksänneksi yleisin sukunimi "Koskinen" ja Suomen kymmenenneksi yleisin sukunimi "Järvinen". Nimityyppiä on pidetty nousevan suomalaisuuden ilmentäjänä.
Osa nimestä vakiintui käyttöön kirjoitusasussa "Wirtanen", lähinnä Uudellamaalla ja Varsinais-Suomessa.
1900-luvun alkukymmenillä Virtasia asui runsaanpuoleisesti jokseenkin kaikissa suomenkielisissä linjan Kotka-Mäntyharju-Laukaa-Virrat-Merikarvia länsi- ja eteläpuolisissa pitäjissä. Huipussaan heidän määränsä tuolla alueella oli Jämsässä, ja erityisen paljon heitä asui myös Hartolassa, Hollolassa ja Janakkalassa. Virtasia on ollut paljon myös suurissa kaupungeissa Helsingissä, Tampereella ja Turussa. Hieman sitä otettiin myös Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla. Nimi levisi jonkin verran myös ruotsinkielisten keskuuteen, jopa Ahvenanmaalle. Matti Kuusi määritteli Virtasen "epäsavolaiseksi" sukunimeksi kirjoituksessaan "Savolaissuvuista" vuonna 1972, hän kun löysi Turun, Porin ja Tampereen silloisista puhelinluettelosta peräti 1 040 Virtasta, mutta Iisalmen, Joensuun, Kajaanin, Kuopion, Mikkelin, Pieksämäen, Savonlinnan ja Varkauden luetteloista vain 32.
Nimen varhaisempaa historiaa.
Virtanen, kuten eräät muutkin Virtanen-tyypin nimet, oli harvinaisempana tai satunnaisesti käytössä jo ennen Virtanen-tyypin vakiintumista. Siitä on varhaisemmalta ajalta peräisin olevia asiakirjamerkintöjä enimmäkseen nykyiseltä luovutetulta alueelta, mm. Hiitolasta vuodelta 1684 ja Viipurin pitäjästä 1700-luvun lopulta.
Suosio ja yleisyys.
Ajallisesti seuraavassa aallossa Virtanen-tyyppiä seurasi sukunimityyppi, johon kuuluvat nimet olivat kansallisromanttisia luontosanoja ilman mitään johdinta. Tästä nimityypistä Sirkka Paikkala käyttää yleisimmän siihen kuuluvan nimen "Laineen" mukaan nimitystä "Laine-tyyppi". Muita yleisiä Laine-tyypin nimiä ovat esimerkiksi "Alho", "Mäki", "Salo" ja "Aalto".
Nimen "Virtanen" tultua hyvin yleiseksi siitä on välillä haluttu eroonkin. Usein sen tilalle on otettu jokin toinen v-alkuinen nimi.
Virtanen oli pitkään Suomen yleisin sukunimi, kunnes vuonna 2009 nimen "Korhonen" kantajien määrä ohitti nimen "Virtanen" kantajien määrän. Virtasia oli Suomessa 27. toukokuuta 2013 yhteensä 23 250 henkilöä.
Nimen "Virtanen" yleisyyttä ja tuttuutta suomalaisille kuvaa sekin, että se esiintyy sellaisissa vakiintuneissa sanonnoissa kuin "kuka tahansa virtanen" ja "ihan tavallinen virtanen."
Kutsumaetunimen ja sukunimen yhdistelmistä (ns. kokonimistä) "Timo Virtanen" on Suomen yleisin ja "Matti Virtanen" toiseksi yleisin. Naisen kutsumanimen ja sukunimen yhdistelmistä Suomessa kaksi yleisintä ovat "Ritva Virtanen" ja "Pirkko Virtanen".