tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dare to Learn

Dare to Learn on kansainvälinen jatkuvan oppimisen alusta, joka tunnetaan parhaiten vuosittaisesta festivaalistaan. Syyskuussa Helsingissä järjestettävä Dare to Learn kerää oppimisen edelläkävijöitä laajasti eri sektoreilta haastamaan oppimisen nykytilaa ja luomaan yhdessä käytännön ratkaisuja. Kaksipäiväisestä festivaalista on kasvanut Pohjois-Euroopan suurin oppimiseen keskittyvä tapahtuma, joka tunnetaan myös fasilitoinnin ja osallistavan tapahtumajärjestämisen uudistajana. Ympärivuotisesti Dare to Learn -alusta tavoittaa satojatuhansia oppimisesta kiinnostuneita Suomessa ja ulkomailla ollen näin myös maailmanlaajuisesti yksi merkittävimmistä jatkuvan oppimisen suunnannäyttäjistä. Vuonna 2020 Dare to Learn järjestetään Korjaamolla 16.-17.9.2020.
Alustan takaa löytyy voittoa tavoittelematon yhdistys Sivistyskiihdyttämö ry.
Historia.
Ensimmäinen Dare to Learn -tapahtuma järjestettiin Kaapelitehtaalla syyskuussa 2017 Suomen 100-vuotisjuhlan kunniaksi. Alusta asti kansainvälisen ja juuri oppimista korostavan tapahtuman takana oli ajatus antaa huipputason koulutuksestaan tunnetulta Suomelta lahja maailmalle. Toisaalta idean taustavaikuttaja SYL halusi antaa opiskelijoilta lahjan suomalaisille. Näin syntyi tapahtuma, joka keräsi yhteen heti yli 3000 kävijää 25 eri maasta . Suuri kiinnostus ja selkeä tarve yhdistävälle oppimisen alustalle vahvisti tarpeen jatkolle.
Vuodesta 2019 eteenpäin Dare to Learn on keskittynyt erityisesti jatkuvaan oppimiseen. Tuolloin loppuunmyyty tapahtuma järjestettiin ensimmäistä kertaa Kulttuuritehdas Korjaamolla, jonne kerääntyi kävijöitä 50 eri maasta. Tarkemman fokuksen kautta alusta on ollut myös vahvemmin esillä mm. eri yhyeisöidensä ansiosta. Kansainvälisyys on myös kasvanut entisestään ja vuonna 2020 kävijöitä odotetaan jo lähes 100 maasta. 
Sidosryhmät.
Merkittävä osa sekä itse alustaa että tapahtumaa on sen sidosryhmän monimuotoisuus. Yhteistyökumppanina on alusta asti ollut toimijoita usealta eri sektorilta aina valtiollisista ja kunnallisista tahoista kouluihin, työmarkkinatoimijoihin ja yksityisen puolen organisaatioihin pitäen sisällään sekä kansainvälisiä suuryrityksiä että yksityisyrittäjiä.
Level 42

Level 42 on englantilainen yhtye, joka perustettiin Wightsaarella vuonna 1979. Yhtyeellä oli useita hittikappaleita 1980-luvulla ja 1990-luvulla. 
Level 42:n menestynein single Yhdistyneessä kuningaskunnassa oli ”Lessons in Love”, joka sijoittui Britannian singlelistan 1. sijalle ja Billboard Hot 100 -singlelistan 12. sijalle vuonna 1986. Yhtyeen aikaisempi single ”Something About You” oli yhtyeen suosituin single Yhdysvalloissa, sijoittuen Billboard Hot 100 -listan 7. sijalle.
Saadessaan aluksi suurta suosiota 1980-luvulla Level 42:n kaupallinen menestys hiipui 1990-luvun alussa, jonka jälkeen yhtyeessä tapahtui muutoksia kokoonpanossa ja musikaalisessa tyylissä.
Jablonec nad Nisou

Jablonec nad Nisou on kaupunki Liberecin läänissä Tšekissä. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2020 arvion mukaan 45 773. Läheiseen Liberecin kaupunkiin on raitiolinjayhteys.
Nicholas Kilburn

Nicholas Weldon Kilburn (21. kesäkuuta 1932 Toronto, Ontario – 31. heinäkuuta 2007 Cobourg, Ontario) oli kanadalainen fagotisti ja musiikkipedagogi. 
Kilburn opiskeli aluksi pianonsoittoa, mutta vaihtoi instrumenttiaan. Häntä opetti aluksi G. Roy Fenwick. Vuosina 1948–1951 hän opiskeli The Royal Conservatory of Musicissa fagotinsoittoa Elver Wahlbergin, pianonsoittoa isänsä Weldon Kilburnin, teoriaa ja harmoniaa Samuel Dolinin sekä orkestraatiota John Weinzweigin johdolla. Hän opiskeli myöhemmin vielä fagotinsoittoa Raymond Allardin johdolla New England Conservatoryssa ja Sol Schoenbachin johdolla Curtis Institutessa. 
Vuosina 1955–1958 Kilburn oli Kanadan kansallisbaletin orkesterin ja vuosina 1955–1959 n jäsen. Vuonna 1959 hän liittyi Toronton sinfoniaorkesteriin sen ensifagotistina. Hänen ohjelmistoonsa kuului muiden muassa Joseph Haydnin, Wolfgang Amadeus Mozartin, André Jolivetin ja John Weinzweigin teoksia. Hän toimi myös Toronton puhallinkvintetin jäsenenä. Hänen oppilaitaan olivat vuosina 1955–1978 Toronton yliopistossa Mitchell Clarke, William Douglas, James McKay, Gordon Slater ja Norman Tobias. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli sopraano Ilona Kombrink. 
Vuonna 1981 Kilburn sai Kanadan musiikkineuvoston mitalin. Hänen veljiään ovat Michael ja Paul Kilburn.
Dagana (Senegal)

Dagana on kaupunkikunta ja Daganan departementin hallinnollinen keskus Saint-Louisin alueella Senegalissa. Se sijaitsee Senegaljoen varrella 130 kilometriä Saint-Louisista koilliseen. Vuoden 2023 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 26 568 asukasta.
Kunnan asukkaat ovat etupäässä wolofeja, fulbeja ja maureja. Se kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.
Dagana on historiallisen Walon alueen keskus. Se oli Ranskan siirtomaa-aikana tärkeä arabikumin kauppapaikka.
Daganan ohi kulkee Saint-Louisin ja Kidiran välinen maantie N2. Sieltä on epäsäännöllinen laivayhteys Saint-Louisiin. Seudun pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi ja Socasin säilyketehtaalla jalostettavat tomaatit. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa, kalastusta ja pienimuotoista kaupankäyntiä. Palveluihin kuuluvat lyseo, ammattikoulu ja terveyskeskus.
Paikallisia nähtävyyksiä ovat Faidherben linnoitus sekä rantalaituri ja sen 1800-luvulla rakennetut kauppahuoneet.
Jalkapallon Naisten Suomen Cup 1981

Jalkapallon Naisten Suomen Cup 1981 oli ensimmäisen kerran järjestetty jalkapallon Naisten Suomen Cup. Kilpailuun ilmoittautui kymmenen joukkuetta, jotka jaettiin kahteen turnausmuotoisena pelattuun alkulohkoon. Niiden kaksi parasta selvisivät välieriin.
Helsingissä pelatussa loppuottelussa kohtasivat Helsingin Jalkapalloklubi ja Kemin Into. HJK hallitsi ottelua, mutta se päättyi jatkoajankin jälkeen maalittomana. Rangaistuspotkukilpailu päättyi HJK:n 4–3-voittoon Hanna-Mari Sarlinin onnistuttua viimeisenä laukojana.
Lohko 1.
Pelattiin Lahdessa 9.–10. toukokuuta 1981.
 
Lohko 2.
Pelattiin Oulussa 9.–10. toukokuuta 1981.
Johannes Hattunen

Johannes "Hatsolo" Hattunen (s. 24. marraskuuta 1984 Jyväskylä) on suomalainen tanssija. Lisäksi Hattunen on kirjoittanut kirjan, kirjoittaa blogia ja nauhoittaa podcasteja sekä käy puhumassa yrityksille, yhteisöille ja urheiluseuroille.
Hattunen on ollut perustamassa katutanssikoulu Saiffaa ja tuonut Suomeen Training For Warriors -kuntosalikonseptin.
Fiat 242

Fiat 242 on Fiatin vuosina 1974–1987 valmistama pakettiautomalli, joka korvasi edeltäneet 238- ja 241-mallit. Sen lähes identtinen sisarmalli oli Citroën C35.
Moottorivalikoimassa olivat aluksi Fiatin 2,0-litrainen bensiinimoottori sekä Citroënilta peräisin oleva 2,2-litrainen dieselmoottori, joka korvattiin 2,5-litraisella vuonna 1980.
Suicide (albumi)

Suicide on yhdysvaltalaisen protopunk-duo Suiciden esikoisalbumi, jonka julkaisi Red Star Records joulukuussa 1977. Albumi nauhoitettiin muutaman päivän aikana New Yorkissa vuonna 1977, ja sen tuotti Craig Leon ja Marty Thau.
Albumi tunnetaan Martin Revin säveltämistä karkeista ja toistuvista rytmeistä sekä laulaja Alan Vegan omalaatuisesta laulutavasta, jotka luovat albumille synkän tunnelman. Albumia pidetään vaikutusvaltaisena, koska se vaikutti post punkin, industrialin ja synth popin kehittymiseen. Yhdysvaltalainen laulaja Bruce Springsteen oli yhtyeen fani, ja esikoisalbumi vaikutti merkittävästi Springsteenin vuonna 1982 julkaistuun "Nebraska"-albumiin.
Palaute.
Albumi sai julkaisun aikana vaihtelevaa palautetta musiikkikriitikoilta, yhdysvaltalaiset kriitikot inhosivat albumia mutta eurooppalaiset kriitikot pitivät siitä. Vuonna 1978 Suicide esiintyi punk-yhtye The Clashin lämmittelybändinä ja yleisö heitti kirveen laulajaa kohti. Albumi mainitaan Robert Dimeryn 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään -kirjassa.
Artemísio (vuori)

Artemísio (), antiikin Artemision (, ), on vuori Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen korkeus on metriä.
Artemísio-vuori sijaitsee niemimaan itäosassa Argoliin ja Arkadian rajalla. Vuori on saanut nimensä siitä, että sen huipulla oli antiikin aikana Artemiille omistettu temppeli ("Artemision"). Vuori on merkittävää lintualuetta.
The Social Network Song

The Social Network Song on Valentina Monettan esittämä kappale, jolla hän edusti San Marinoa vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa Azerbaidžanin Bakussa. 
Kappaleen alkuperäinen nimi oli Facebook Uh Oh Oh, mutta EBU ilmoitti sen rikkovan kilpailun sääntöjä, jotka kieltävät kappaleista kaupallisen sanoman. Kappaleen sanoitusta muokattiin poistamalla siitä kaikki viittaukset yhteisöpalvelu Facebookiin.
Kappale kilpaili Euroviisujen ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sijoittui neljänneksitoista ja karsiutui finaalista.
Katharó

Katharó ("Katharón ylätasanko", ) on ylätasanko Lasíthi-vuoristossa Kreetan saaren itäosassa Kreikassa. Se sijaitsee Díkti-vuoren koillispuolella noin metrin korkeudella merenpinnasta laskettuna, noin 12 kilometriä itäkaakkoon Lasíthin ylätasangosta ja noin 26 kilometriä länteen Ágios Nikólaoksesta.
Katharón ylätasanko on ollut pleistoseenikaudella järvi. Tasangolla ei ole pysyvää asutusta, ainoastaan paimenten kesäkäytössä olevia rakennuksia sekä kesällä myös tavernoja. Tasangon pohjoispuolella kohoaa Katharó-vuori ( metriä).
Klókova

Klókova () eli Paliovoúna (Παλιοβούνα), antiikin Tafiassos (, ), on vuori Aitolia-Akarnaniassa läntisessä Keski-Kreikassa. Sen korkeus on metriä.
Klókova-vuori sijaitsee Aitolia-Akarnanian etelärannikolla Patraksenlahden rannalla hieman länteen Antírrion niemestä. Antiikin aikana vuoren juurella sijaitsivat Khalkiin ja Makynean kaupungit.
Lilántion tasanko

Lilántion tasanko (), antiikin Lelantonin tasanko (myös "Lelantionin/Lelantoksen tasanko", , ), on tasanko Euboian saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren länsirannikolla Chalkídan ja Erétrian kaupunkien välillä.
Lilántion tasanko on ilmeisesti vulkaanisen toiminnan tulosta ja syntynyt kuumien mutavirtojen valumisen seurauksena. Alueella on myös kuumia lähteitä. Tasangolla virtaa Lílas-joki eli antiikin Lelantos, josta se on saattanut saada nimensä. Kreikkalaisessa mytologiassa tasangon nimi yhdistyi Lelantos-nimiseen titaaniin. Antiikin aikana tasanko tunnettiin viinitarhoistaan, joita ylistetään jo "Homeerisessa hymnissä Apollonille".
Helladisella kaudella ja varhaisella rautakaudella tasangon rannikolla sijaitsi nykyisin nimellä Lefkantí tunnettu merkittävä asutus. Geometrisen ja arkaaisen kauden taitteessa noin 710–650 eaa. Khalkiin ja Eretrian kaupunkivaltiot kävivät hedelmällisen tasangon hallinnasta Lelantoksen sodan. Sota oli varhaisia tunnettuja kreikkalaisten kaupunkivaltioiden välisiä sotia, johon otti osaa myös suuri joukko kyseisten kaupunkien liittolaisia eri puolilta Kreikkaa. Keskiajalla venetsialaisvallan aikana tasanko tunnettiin nimimuodossa "Lilanto".
Alueen nykyisin käsittävä Chalkídan kunnan osa Lilántian kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on saanut nimensä tasangosta.
Stand By

Stand By on Senitin esittämä kappale, joka edusti San Marinoa vuoden 2011 Eurovision laulukilpailussa Saksan Düsseldorfissa. 
Kappale kilpaili Euroviisujen ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sai 34 pistettä, sijoittui kuudenneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
Limnákaro

Limnákaro () on pieni ylätasanko Lasíthi-vuoristossa Kreetan saaren itäosassa Kreikassa. Se sijaitsee Lasíthin ylätasangon eteläpuolella Díkti-vuoren Spáthin huipun juurella noin metrin korkeudella merenpinnasta laskettuna.
Tasangolta saavat alkunsa monet seudun vaellus- ja kiipeilyreitit. Tasangon nähtävyyksiin kuuluu muun muassa Pyhän Hengen ("Ágio Pnévma") kirkko, joka on rakennettu saaren toisella bysanttilaisella kaudella (n. 961–1204).
Francesco Fontana

Francesco Fontana (1585 Napoli – heinäkuu 1656 Napoli) oli italialainen asianajaja ja tähtitieteilijä.
Fontana teki puupiirroksia Kuusta ja planeetoista sellaisina kuin hän näki ne teleskooppinsa avulla. Vuonna 1646 hän julkaisi piirroksia kirjassaan "Novae coelestium terrestriumq[ue] rerum observationes, et fortasse hactenus non vulgatae". (Vuonna 1887 Paul Stroobant demonstroi että kaikki samanlaiset havainnot eivät osoittanut kuun olemassaoloa Venuksen ympärillä).
Kuun kraatteri Fontana ja Marsin kraatteri Fontana on nimetty Fontanan mukaansa.
Mikroskooppi.
Fontana myöskin väitti keksineensä mikroskoopin vuonna 1618, keskintö jolla on monta hakijaa kuten Cornelius Drebbel, Zacharias Jansen tai hänen isänsä Hans Martens, ja Galileo Galilei.
Parthénio

Parthénio (), antiikin Parthenion (, ), on vuori Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen korkeus on metriä.
Parthénio-vuori sijaitsee niemimaan itäosassa Argoliin ja Arkadian rajalla. Sen kautta kulkee sola, joka oli antiikin aikana merkittävä kulkutie Argoksesta Tegeaan. Vuori oli pyhitetty Pan-jumalalle. Sanansaattaja Feidippides kertoi kohdanneensa Panin vuorella oltuaan viemässä viestiä Ateenasta Spartaan hieman ennen Marathonin taistelua.
Parthenion

Parthenion (, ) voi viitata seuraaviin:
Härkävaunu

Härkävaunu tai karjavaunu on alun perin rahtivaunuksi suunniteltu, yleensä puinen junan vaunu. Härkävaunut olivat käytössä useissa maissa varsinkin toisen maailmansodan aikana, myös Suomessa. Niissä on kuljetettu myös ihmisiä, tavallisimmin vankeja taikka sotilaita.
Koska junavaunusta puuttuivat mukavuudet ja eräitä keskeisiä matkustamisen mukavuuteen liittyviä turvatekijöitä, ne olivat junaliikenteen onnettomuuksissa vaaralle hyvin alttiita. Erityisesti talvikautena vaunujen hiili- tai puukaminat saattoivat lisäksi sytyttää herkästi tulipalon, mikäli juna joutui törmäykseen. Näin kävi esimerkiksi Turengin junaturmassa.
Revmatonísi

Revmatonísi (), myös "Boudariá" (Μπουδαριά) tai "Káto Nisí" (Κάτω Νησί), on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Egeanmeressä Pároksen ja Antíparoksen saarten välissä. Saaren pinta-ala on noin 0,044 neliökilometriä eikä siellä ole vakinaista asutusta (vuonna 2011). Hallinnollisesti Revmatonísi kuuluu Antíparoksen kuntaan, Pároksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Revmatonísi on Goulandríksen suvun yksityisomistuksessa Níkos Goulandríksen peruja. Antíparoksen saari sijaitsee Revmatonísin länsipuolella ja Páros itäpuolella. Antíparokselta nähtynä saari on Antíparoksen kylän eli Chóran edustalla ja Párokselta nähtynä Poúntan kylän edustalla. Saaren pohjoispuolella sijaitsee pieni Sáliagkoksen saari.
Xirovoúni (Epeiros)

Xirovoúni () eli Xerovoúni (Ξεροβούνι) on eteläiseen Píndos-vuoristoon kuuluva vuori Epeiroksessa luoteisessa Kreikassa. Sen korkeus on metriä.
Xirovoúni sijaitsee Ártan, Ioánninan ja Prévezan alueyksiköiden rajalla. Ártan kunnan osa Xirovoúnin kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on saanut nimensä vuoresta.
Muotikuu

Muotikuu Oy on suomalainen naisten juhla- ja bisnesvaatteita suunnitteleva, valmistava ja myyvä yritys. Sillä on ollut kymmenen myymälää eri puolilla Suomea ja noin kymmenen hengen ompelimo Turussa. Yritys tunnetaan pääsuunnittelijansa Jaana Varkki-Terhon suunnittelemista uniikeista iltapuvuista, joista vuosittain kolmisenkymmentä nähdään Linnan juhlissa. Varkki-Terho on suunnitellut pukuja Linnan juhliin vuodesta 1992 ja ollut 2010-luvulla juhlien tuotteliain pukusuunnittelija. Myös Muotikuu Oy on perustettu 1992.
Muotikuun myymälöitä oli alkuvuodesta 2018 kaksi Turussa ja yksi Helsingissä, Kuopiossa, Savonlinnassa ja Oulussa. Kesäkuussa 2018 yritys ilmoitti lopettavansa Turun ompelimon sekä outlet-myymälät Turussa ja Kuopiossa. Tämän jälkeen Muotikuulle jää kahdeksan myymälää ja 19 työntekijää. Myymälöissä myydään myös ulkomaisten valmistajien vaatteita, mutta noin 70 prosenttia liikevaihdosta tulee omasta tuotannosta.
Jaana Varkki-Terho sai vuonna 2004 "Gloria"-lehden muotipalkinnon, ja vuonna 2016 hänet valittiin Yrittäjänaisten Keskusliiton valtakunnalliseksi Vuoden yrittäjänaiseksi.
Vuonna 2017 Kuopion aluehallintovirasto tutki Muotikuun kahden entisen työntekijän syytöksiä kokemastaan häirinnästä ja kiusaamisesta ja antoi yritykselle toimintaohjeita. Tapaukseen liittyy myös poliisin esitutkinta työsyrjinnästä.
Kasvot ampuma-aukossa

Kasvot ampuma-aukossa (The Trojan horse, 1940) on Hammond Innesin kirjoittama jännitysromaani.
Paul Severin on oikealta nimeltään Franz Schmidt; hän on Englantiin paennut Itävallan juutalainen insinööri. Natsit ajavat häntä takaa koska haluavat saada hänen keksimänsä uudentyyppisen lentokoneisiin sopivan dieselmoottorin piirustukset. Schmidtin tytär on jo Englannissa. Natsit lavastavat pakolaisen syylliseksi murhaan; tämä kääntyy tarinan kokijahahmon, asianajaja Andrew Kilmartinin puoleen ja luovuttaa tälle vihjeen siitä missä on täydet tiedot hänen tapauksestaan; hän sanoo viimeksi että avain on "RUNNELIN KEILAT". 
Tiedot on kätkettu kirjaan nimeltä "Kasvot ampuma-aukossa"; Kilmartin lukee teoksen ja löytää siitä luvun jossa kerrotaan kuinka sen päähenkilö paljasti salasanoman eräästä kirjasta jonka nimi oli "Itämainen keulakuva". Kilmartin ja hänen valokuvaajaystävänsä tekevät kokeen ja aivan oikein, kirjan tyhjillä loppusivuilla on ultraviolettivalossa näkyvä salaviesti. Kokeilemalla selviää että se oli tehty ns. Playfair-koodilla joka aukeaa helposti. Nyt tapahtumat alkavat vyöryä: Kilmartin joutuu natsiagenttien vangiksi mutta onnistuu pakenemaan holvista Lontoon viemäreihin. Hän yrittää soittaa poliisiystävälleen mutta saa todeta että häntä pidetään petkuttajana: eräältä rannalta on löydetty murskautunut auto jossa on ruumis - ja sen väitetään olevan Kilmartin; siis natseille tyypillinen petos. 
Pakolainen piiloutuu East Endin slummeihin ja monimutkaisen yrittämisen jälkeen hän pääsee erään lehtimiesystävänsä avulla tämän lehdistökorttia käyttäen pujahtamaan virallisesti Suomeen menossa olevaan ammuslaiva "Thirlmere"en. Laivassa on kansilastina torpedovene - jossa on Schmidtin moottori! Koko hanke onkin natsien juoni viedä kone maasta! Etevä ja yritteliäs Schmidt on pujahtanut laivan kokiksi ja vapauttaa vankeina olleet tyttärensä ja myös vankina olleen Kilmartinin valokuvaajaystävän; kunhan ammuslaivan aluevesirajalle saattanut brittiläinen hävittäjä on poistunut, natsit ottavat komennon aluksessa; hakaristilippu nousee mastoon - mutta saman tien Schmidt ja kumppanit avaavat tulen kannella olevan panssarivaunun tykillä; kunhan komentosilta on hajalla, syntyy neuvottelu; on jo kiire koska kaksi saksalaista hävittäjää lähestyy.
Schmidt käskee laskea torpedoveneen veteen samalla puomilla jolla se oli nostettukin ja joukko pakenee aluksesta. Heidän poistuttuaan rahtilaivasta yllä lentänyt brittipommittaja tuhoaa "Thirlmere"n. Lisäksi paikalle kiitää Doverista kaksi brittiläistä hävittäjäalusta. Saksalaiset hävittäjät eivät saa torpedovenettä kiinni ja nopeasti se onkin kantaman ulkopuolella; natsit yrittävät kaikkensa tuhotakseen veneen lentokoneilla mutta brittihävittäjät ja lentolaivueet torjuvat heidät.
Rannassa odottaakin arvovaltainen vastaanottokomitea; natsien valtava mielenkiinto koneeseen paljastaa sen todellisen merkityksen ja loppusanoissa annetan ymmärtää että lähiaikoina brittikoneet lentävät pommittamaan Saksaa juuri Schmidtin moottorin voimin.
Lazzarella

Lazzarella on Domenico Modugnon ja Riccardo Pazzaglian kirjoittama italialainen iskelmä vuodelta 1957. Aurelio Fierron esittämänä se sai toisen sijan viidensillä Festival della Canzone Napoletana -juhlilla Napolissa. Suomessa kappale tunnetaan Laila Kinnusen ensilevytyksenä vuodelta 1957. Suomenkieliset sanat siihen teki Sauvo Puhtila.
”Lazzarella” oli yksi 1950-luvun lopun italoiskelmäaallon levytyksistä, jolloin Suomessakin suosioon nousi monia italialaisia lauluja. Niiden tekstien asetelma oli lähes aina sama: nuori mies on kiinnostunut nuoresta naisesta, mutta nainen ei miehestä. Toisen samantapaisen hitin ”Maruzzellan” tavoin ”Lazzarella” on kotoisin Napolista. Ari Poutiaisen mukaan Jaakko Salon sovitus Laila Kinnusen levytyksessä on alkuperäistä Aurelio Fierron levytystä jazzillisempi erityisesti puhaltimien käytön osalta. Musiikki-Fazer mainosti ”Lazzarellaa” silloisen muotivillityksen mukaan calypsona.
Kinnusen ohella laulua teki tuoreeltaan tunnetuksi Suomea kiertänyt italialaislaulaja Umberto Marcato. Pian laulun levytti moni muukin artisti Suomessa: Per-Erik Förars, Miliza Kiri, Kalevi Korpi, Olavi Virta ja Brita Wesander. Parikymmentä vuotta myöhemmin kappale nousi taas levylaulajien ohjelmistoon, kun oman versionsa siitä julkaisivat Eino Grön (1979), Kai Lind (1975), Vieno Kekkonen (1979), Raija Ruuska (1978) ja Reijo Taipale (1977). Sitä levytettiin Suomessa vielä 1980- ja 1990-luvuillakin.
Villa del Balbianello

Villa del Balbianello on Comojärven rannalla Italiassa sijaitseva huvila. Se sijaitsee Tremezzinan kunnassa olevassa Lennon kylässä.
Historia.
Villa del Balbianello on valmistunut vuonna 1787, ja sen rakennutti kardinaali Angelo Maria Durini entisen fransiskaaniluostarin paikalle. Kardinaalin kuoltua huvilan peri hänen pojanpoikansa kreivi Luigi Porro Lambertenghi. Sittemmin huvilan osti markiisi Giuseppe Arconati Visconti, jonka luona vierailivat runoilijat Alessandro Manzoni, Giovanni Berchet ja Giuseppe Giusti. Markiisin poika Gianmartino Arconati Visconti teki parannuksia huvilan puutarhoihin ja loggiaan. Perheen varallisuus kuitenkin hupeni ja vuonna 1919 Villa del Balbianellon osti amerikkalainen sotilas ja liikemies Butler Ames, joka myös palautti huvilan alkuperäiseen loistoonsa. Hänen perillisensä lahjoittivat huvilan vuonna 1974 kuuluisalle italialaiselle yrittäjälle ja tutkimusmatkailijalle Guido Monzinolle. Hän sisusti huvilan retkillään hankkimilla esineillä. Vuonna 1988 Monzino kuoli iilman perillisiä ja hän lahjoitti Villa del Balbianellon Italian ympäristörahastolle Fondo Ambiente Italianolle (FAI).
Nykyaika.
Nykyään huvila ja sen puutarha ovat yleisölle avoinna. Huvila on myös suosittu häidenpitopaikka, ja se oli monen suomalaisen seurapiiriartikkelin aiheena Kiira Korven mentyä siellä naimisiin vuonna 2018. Lisäksi huvilassa on filmattu elokuvia, kuten Casino Royale ja .
Luminurmikka

Luminurmikka eli lapinnurmikka ("Poa arctica") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon ja nurmikoiden ("Poa") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ja yleisesti ottaen matalakasvuinen heinälaji, joka lisääntyy joko kokonaan tai osittain apomiktisesti. Luminurmikasta voidaan erottaa useita eri alalajeja. Muista nurmikkalajeista luminurmikka muistuttaa eniten niittynurmikkaa ("Poa pratensis").
Ulkonäkö ja koko.
Luminurmikka kasvaa 30 senttimetriä korkeaksi ja muodostaa maanalaisia rönsyjä. Varret ovat liereitä ja kasvavat joko yksittäin tai mättäinä. Lehdet ovat 1–2 mm leveitä, melko lyhyitä ja tummanvihreitä. Kieleke on noin 2 mm pitkä. Luminurmikan kukinto on harvatähkyläinen röyhy, jonka haarat ovat sileitä tai hieman karheita. Tähkylät ovat usein tummanpunavioletteja, ja niissä on kahdesta neljään kukkaa. Ulkohelpeet ovat melko leveitä sekä tylppäkärkisiä ja niissä on epätyypillinen suonitus. Ulkohelpeiden etuosissa on pilkkuja ja tyvillä suoria silkkimäisiä karvoja. Luminurmikka kukkii heinä–elokuussa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Luminurmikka kasvaa suurtunturialueilla sekä kuivilla että kosteilla, mutta usein kalkkipitoisilla kasvupaikoilla. Luminurmikkaa tavataan tunturiniityillä, vuotomaa-alueilta, lapinvuokkonummilta sekä rannoilta. Suomessa luminurmikkaa tavataan lähinnä vain Käsivarren Lapin pohjoisosista, mutta havaintoja luminurmikasta on tehty Enontekiön lisäksi myös Utsjoen ja Inarin kuntien alueilta.
Mustia ruusuja

Mustia ruusuja on suomalaisen Neljä Ruusua -yhtyeen 15. studioalbumi, joka julkaistiin 8. kesäkuuta 2018. Levyn on tuottanut Mikko Tamminen. Yhtyeen oli määrä julkaista albumi vuonna 2017, mutta se ei ehtinyt saada tarpeeksi kappaleita ajoissa valmiiksi. Täten laulaja Ilkka Alanko ehdotti, että albumi julkaistaisiin kahdessa osassa. "Mustia ruusuja – Osa I" julkaistiin 27. lokakuuta 2017. "Osa II" julkaistiin 8. kesäkuuta 2018, jolloin levy julkaistiin myös kokonaisuudessaan fyysisessä muodossa. Albumi nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan 12. sijalle. Fyysisellä albumilistalla levy nousi 4. sijalle.
Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin ”Sähkökitara”, joka nousi radiosoittolistan 49. sijalle. Levyn nimikkokappale kapusi radiolistan toiselle sijalle ja kolmas single ”Älä luovuta (Noli cedere)” 11. sijalle. Albumin CD-painos sisältää myös vuonna 2016 julkaistun singlen ”Saaronin lilja”, joka nousi radiolistan 40. sijalle.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on sanoittanut Ilkka Alanko sekä säveltänyt ja sovittanut Kode Koistinen.
Arvostelut.
Helsingin Sanomien Jarkko Jokelainen kuvaili "Mustia ruusuja" tutuksi ”mutta yhtä varmasti toimivaksi”. Hän kehui yhtyeen ”hittivainun” olevan edelleen tallella ja totesi, että ”albumi ei varsinaisesti pääse yllättämään, mikä ei ole yksiselitteisesti heikkous”. Soundin Pertti Ojala nosti "Mustia ruusuja" yhdeksi yhtyeen parhaista levyistä. Hän kuvaili albumin pursuavan ”elinvoimaa”, joka on samalla ”yhtenäinen kokoelma laadukkaita popin ja rockin häilyvällä raja-aidalla tasapainottelevia biisejä”.
Tekijät.
Neljä Ruusua
Muut soittajat
Tuotanto
Vain elämää (9. tuotantokausi)

"Vain elämää" -sarjan yhdeksäs tuotantokausi esitettiin Nelosella syksyllä 2018. Sen kuvaukset alkoivat Hirvensalmen Satulinnassa 5. kesäkuuta 2018. Kauden artistit ovat Ellinoora, Evelina, Tuure Kilpeläinen, Anne Mattila, Pyhimys, Pepe Willberg ja Lauri Ylönen.
Alessandro Abbio

Alessandro Abbio (s. 13. maaliskuuta 1971 Racconigi) on italialainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Pelaajaura.
Seurajoukkueet.
Takamiehenä pelannut Abbio voitti urallaan muun muassa Italian mestaruuden vuosina 1995, 1998 ja 2001, Italian cup-mestaruuden vuosina 1997, 1999, 2001 ja 2002 ja Euroliigan mestaruuden vuosina 1998 ja 2001. Vuonna 1995 Abbio voitti Italian supercupin, ja hänet valittiin sen arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Maajoukkueet.
Abbio kuului Italian miesten maajoukkueseen sen voittaessa Euroopan mestaruuden Ranskassa 1999 ja EM-hopeaa Espanjassa 1997. Hän edusti Italiaa myös Sydneyn kesäolympialaisissa 2000, missä Italia oli viides, vuoden 1998 MM-kilpailuissa ja vuoden 1995 EM-kilpailuissa. Hän edusti menestyksekkäästi myös Italian nuorisomaajoukkueita.
Carlton Myers

Carlton Ettore Francesco Myers (s. 30. maaliskuuta 1971 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on italialainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Pelaajaura.
Seurajoukkueet.
Takamiehenä pelannut Myers voitti urallaan muun muassa Italian mestaruuden vuonna 2000, Italian cup-mestaruuden vuonna 1998 ja Italian supercup-mestaruuden vuosina 1998 ja 2004. Vuosina 1994 ja 1997 hänet valittiin Italian pääsarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi ja vuonna 2000 Italian cupin arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Maajoukkueet.
Myers kuului Italian miesten maajoukkueseen sen voittaessa Euroopan mestaruuden Ranskassa 1999 ja EM-hopeaa Espanjassa 1997. Hän edusti Italiaa myös Sydneyn kesäolympialaisissa 2000, missä Italia oli viides, vuoden 1998 MM-kilpailuissa ja vuoden 1993 EM-kilpailuissa.
Asterix ja Caesarin papyrus

Asterix ja Caesarin papyrus () on "Asterix seikkailee" -sarjan 36. albumi. Sen on käsikirjoittanut Jean-Yves Ferri ja kuvittanut Didier Conrad. Albumi julkaistiin vuonna 2015. Se julkaistiin suomeksi samana vuonna Outi Wallin suomentamana.
Eräs tarinan keskeisistä hahmoista on Julian Assangea muistuttava Polemix. "Asterix ja Caesarin papyrus" pyrkii karrikoimaan nykyajan niin kutsuttua mediasotaa.
Jean-Yves Ferri

Jean-Yves Ferri (s. 20. huhtikuuta 1959) on ranskalainen sarjakuvataiteilija. Hän on työstänyt uransa aikana useita ranskankielisiä sarjakuvia. Vuonna 2012 hän aloitti "Asterix seikkailee" -sarjakuvan uutena käsikirjoittajana, kun sarjan alkuperäinen tekijä Albert Uderzo ilmoitti jäävänsä eläkkeelle. Asterixin kuvittajaksi Uderzo valitsi Didier Conradin. Ferrin ja Conradin ensimmäinen Asterix -albumi "Asterix ja piktit" julkaistiin lokakuussa 2013.
Didier Conrad

Didier Conrad (s. 6. toukokuuta 1959) on ranskalainen sarjakuvataiteilija. Hän on toiminut "Asterix seikkailee" -sarjakuvan kuvittajana vuodesta 2012. Hänet valitsi tehtävään sarjakuvan alkuperäinen kuvittaja Albert Uderzo, joka ilmoitti eläköitymisestään edellisenä vuonna. Käsikirjoittajaksi Uderzo valitsi Jean-Yves Ferrin. Conrad ja Ferri julkaisivat ensimmäisen "Asterix seikkailee" -albuminsa "Asterix ja piktit" lokakuussa 2013.
Lesothon valtionkirjasto ja -arkisto

Lesothon valtionkirjasto ja -arkisto () on Lesothon pääkaupungissa Maserussa toimiva, vuonna 2006 perustettu valtionlaitos. Se hoitaa Lesoton kuningaskunnan kansalliskirjaston ja -arkiston tehtäviä. Hallinnollisestilaitos toimii maansa Turismi-, ympäristö- ja kulttuuriministeriön alaisuudessa. Lesothon valtionkirjaston ja -arkiston johtajana toimii Motlalepula Lethibelane. 
Lesoton kansallinen kirjastopalvelu () perustettiin vuonna 1976 Britannian kehitysavun tuella. Kirjastolle perustettiin sivutoimipisteitä useille alueille ja sen käytössä oli liikkuva kirjastoyksikkö. 1990-luvun lopulla kirjaston tilanne heikkeni merkittävästi kehitysapurahoituksen lakattua ja maan hallituksen organisoitua kirjastopalvelun maan kulttuurihallinnon alaisuteen. Kansalliskirjaston päärakennuksen kunto heikkeni niin, että rakennus päätettiin purkaa. Vuosina 2002-2006 kansalliskirjaston toiminta lakkasi; samaan aikaan kiinalaisten rahoittamana rakennettiin uutta kansalliskirjastorakennusta. Huhtikuussa 2006 uusi päärakennus vihittiin käyttöön. Samalla kansalliskirjaston asema kohotettiin itsenäisemmäksi maan kulttuurihallinnosta. Kansalliskirjastolle nimitettiin uusi johtaja ja laitokseen, saman katon alle yhdistettiin vuonna 1958 alkujaan nimellä "Basutoland Authorities" alkunsa saanut kuningaskunnan kansallisarkisto. Laitoksen kansalliskirjasto raportoi olevansa sivutoimipisteen välityksellä läsnä kahdeksassa maan kymmenestä alueesta. 
Aikuisten, yli 15-vuotiaiden lesotholaisten lukutaito oli YK:n kehitysohjelma UNEPin mukaan 79,4 prosenttia vuonna 2015.
Rodolphe Mathieu

Joseph Rodolphe Mathieu (10. heinäkuuta 1890 Grondines – 29. kesäkuuta 1962 Montreal) oli kanadalainen säveltäjä ja pianisti. Hän muutti Montrealiin 16-vuotiaana ja opiskeli vuosina 1906–1908 pianonsoittoa Alphonse Martinin sekä laulua Céline Marierin johdolla. Hän omisti ensimmäisen merkittävän teoksensa ("Le poème de la mer" kuorolle, 1908) Marierille. Marier tutustutti Mathieun Alfred La Libertén, joka johdatti hänet Aleksandr Skrjabinin teosten pariin. Skrjabinin vaikutteet ovatkin nähtävillä muiden muassa Mathieun pianoteoksissa "Chevauchée" (1911) ja "Sonaatti" (1927).
Vuonna 1907 Mathieu sai nimityksen St-Jean-Berchmans-kirkon urkuriksi. Hän aloitti samoihin aikoihin pianonsoiton, solmisaation, harmonian ja kontrapunktin opettamisen. Useat hänen oppilaistaan voittivat Prix d'Europen; näihin lukeutuivat Jean Dansereau, Wilfrid Pelletier, Ruth Pryce ja Auguste Descarries. Alexis Contantin johdolla opiskelun myötä noin vuonna 1910 Mathieu suuntautui sävellykseen. Hänen laulunsa "Un peu d'ombre" (1913) esitti vuonna 1924 Marguerite Bériza Pariisissa ja myöhemmin Sarah Fischer Lontoossa. Pianisti Léo-Pol Morin otti ohjelmistoonsa Mathieun teokset "Chevauchée" ja "Kolme preludia".
Mathieu lähti Pariisiin vuonna 1920. Albert Rousselin neuvosta hän meni opiskelemaan Schola Cantorumiin sävellystä Vincent d'Indyn ja orkestraatiota Louis Aubertin johdolla. Hän sai myös Collège de Francessa orkesterinjohdon opetusta Vladimir Golschmannilta ja psykologian opetusta Pierre Janetilta. Näihin aikoihin Mathieu sävelsi eräät huomattavimmista teoksistaan: jousikvarteton, trion, "Monologeja" viululle sekä "Dialogeja" viululle ja sellolle. Vuonna 1923 Mathieu sai ensimmäisenä säveltäjänä lahjoituksen Québecin hallitukselta ja kykeni siten pidentämään oleskeluaan ulkomailla.
Mathieu palasi Montrealiin vuonna 1927 ja työskenteli pedagogisissa tehtävissä. Hän perusti Kanadan musiikki-instituutin vuonna 1929. Hänen moniin oppilaisiinsa lukeutuivat Fleurette Beauchamp, Lydia Boucher, Pierre Brabant, Paul Lachapelle, Raymond Lévesque ja Cécile Préfontaine. Vuonna 1930 Mathieu ryhtyi järjestämään kuukausittaista Soirées Mathieu -konserttisarjaa, joka jatkui vuoteen 1952.
Vuoden 1934 jälkeen Mathieu omisti suurimman osan ajastaan opettamiselle ja poikansa André Mathieun uran edistämiselle.
Helena Åhman

Helena Åhman (s. 1964 Pori) on työelämäprofessori Turun kauppakorkeakoulussa, suomalainen työpsykologian tohtori, tieto- ja rikoskirjailija ja johtamisen konsultti. Hän on myös yrittäjä ja valokuvataiteilija.
Koulutus.
Åhman on koulutukseltaan työpsykologian tohtori (TkT) sekä Tampereen yliopistosta valmistunut kasvatustieteiden maisteri ja luokanopettaja. Hän väitteli työpsykologiasta Teknillisessä korkeakoulussa (nykyisin Aalto-yliopisto) tuotantotalouden osastolla aiheesta "Oman mielen johtaminen - näkemyksiä ja kokemuksia yksilön menestymisestä postmodernissa organisaatiossa". Hänellä on myös suggestoterapeutin koulutus. Valokuvausta hän on opiskellut Italiassa ja New Yorkin International Center of Photographyssä.
Ura.
Åhman on työskennellyt muun muassa Tampellassa, Nokiassa, Nokian Jalkineissa, Mercuri Urvalissa ja Tampereen kaupungilla. 
Åhman perusti johtoryhmien ja yritysjohtajien sparraamiseen erikoistuneen Hunting Minds -yrityksensä vuonna 2004. Samana vuonna ilmestyi hänen ensimmäinen tietokirjansa, "Menestyvä johtaminen: haasta itsesi." Åhman on tutkinut yrityksessään muun muassa johtoryhmien ja hallitusten toimintaa. 
Vuonna 2019 ilmestynyttä kirjaansa "Keskusteluälykkyys painetilanteissa" varten Åhman opiskeli sovittelijaksi Lontoossa vuonna 2019. Hän opiskeli neuvottelutaitoja myös Harvardin yliopistossa ja seurasi amerikkalaisten panttivankineuvottelijoiden työtä.
Vuonna 2020 Åhman järjesti valokuvanäyttelyn "Shadows of the Mind" Tampereen pääkirjastossa. ja 2019 Sanoma-talossa Helsingissä Valokuvat liittyivät hänen "Keskusteluälykkyys painetilanteissa" -kirjaansa, jota varten hän kuvasi omia tunnetilojaan.
Julkaisut.
Åhmanin kirjat käsittelevät ihmismieltä, johtamista, keskusteluälykkyyttä, tilannetajua ja henkistä kestävyyttä. Hän on myös kuvittanut kirjojaan omilla valokuvillaan. Åhmanin ensimmäinen romaani "Vallan varjo" ilmestyi vuonna 2016.
Tietokirjat:
Yksityiselämä.
Åhman asuu Helsingissä ja on seurustellut muusikko Tommi Läntisen kanssa keväästä 2021 lähtien. Hän toimii vapaaehtoisena Mieli ry:n kriisipuhelimessa.
Tähdet, tähdet (kappale)

Tähdet, tähdet on Rauli ”Badding” Somerjoen säveltämä ja sanoittama iskelmä vuodelta 1983. Se on Somerjoen toiseksi viimeiseksi jääneen albumin "Tähdet, tähdet" nimikappale.
Somerjoki on kertonut vuoden 1985 radiohaastattelussa omakohtaisen kappaleen syntyneen tilanteessa, jossa tyttöystävä oli jättänyt hänet: ”Sitte se vaan yks kaks tuli se melodia mun päähän ja suurin piirtein sanatkin, jotka tietenkin muokkasin sitten sopivaan asuun. Se on ollu mulle yks vaikuttavimpia hommia miten itsestään syntyy. Ja sitä paitsi se melodia on kaunis. Sanat nyt on aika tylyt. Suoraan sanoen joo.”
"Helsingin Sanomat" teki keväällä 2006 juttusarjan ja yleisöäänestyksen Suomen synkimmistä lauluista. Somerjoen ystävä M. A. Numminen sanoi tuolloin, että ”Tähdet, tähdet” on eräänlainen mollitoisinto Somerjoen aiemmasta, duurissa kulkevasta sävellyksestä ”Valot” albumilta "Synnyin rokkaamaan" (1971), koska molemmissa on sama yksinäisyyden tunnelma.
Laulu on antanut nimensä Somerjoen albumin lisäksi muun muassa Somerjoen elämästä kertovalle musikaalille, jonka on kirjoittanut Marianne Tikkanen. Vuonna 2005 kantaesitetty musikaali on ollut monien kesäteatterien ohjelmistossa. "Tähdet, tähdet" on myös MTV:n vuodesta 2014 alkaen esitetyn esiintymiskilpailuohjelman nimi. 
Coverversiot.
Anne Mattila julkaisi kappaleesta oman versionsa vuoden 2008 albumilla "Tähdet, tähdet – Tribuutti Rauli Badding Somerjoelle", ja tämä levytys päätyi myös Mattilan samana vuonna julkaistulle omalle kokoelmalle "40 unohtumatonta laulua". Ville Valo levytti oman versionsa Agentsin kanssa 2019 julkaistulle levylle "Ville Valo &amp; Agents". Waltari on levyttänyt kappaleen englanniksi nimellä ”Stars” albumilleen "Space Avenue" (1997).
Muistan kesän

Muistan kesän on Rauno Lehtisen säveltämä ja sanoittama musiikkikappale vuoden 1968 romanttisesta komediasta "Vain neljä kertaa" (ohj. Aito Mäkinen ja Virke Lehtinen). Laulu muistetaan sanoituksessa toistuvista fraaseista ”Kesä jonka kerran elää saan” ja ”Kesä jonka kerran kadotin”. Elokuvan ääniraidalla kappaleen esittävät Kai Hyttinen ja Rauno Lehtisen studio-orkesteri, ja äänitys julkaistiin samana vuonna myös singlenä Philips-levymerkillä, B-puolellaan käännösiskelmä ”Ei tunnu missään”.
Myöhemmin kappaleen ovat levyttäneet Tauski Peltonen (1993), Jorma Kääriäinen (1996) ja instrumentaaliversioina Soitinyhtye Liisa (1970) ja Agents (1990).
Lehtisen musiikkia analysoinut Juha Henriksson kirjoittaa kappaleen A-osan olevan hyvä esimerkki siitä, miten ammattitaitoinen säveltäjä osaa toiston ja kehittelyn avulla rakentaa lyhyestä melodia-aiheesta laajempia rakenteita. Alkuperäislevytyksen piccolotrumpetilla soitettu väliosa tuo hänen mieleensä vuotta aiemmin julkaistun The Beatlesin ”Penny Lanen”, ja melodian loppuosan synkopoidut kohdat muistuttavat Burt Bacharachin 1960-luvun hittisävelmiä. Duuriin sävelletyn kappaleen tekstissä muistellaan kesällä koettua nuoruuden rakkautta posiitivisemmin kuin yleensä suomalaisissa molli-iskelmissä.
New Yorkin pormestari

New York Cityn pormestari () on New York Cityn hallituksen päämies. Pormestarin toimisto vastaa kaikista kaupungin palveluista, julkisista kiinteistöistä, poliisista, palontorjunnasta ja suurimmasta osasta julkisista virastoista. Hänen työnsä on myös vahvistaa kaikki kaupungin, osavaltion ja liittovaltio lait. Pormestarin toimisto sijaitsee New Yorkin kaupungintalolla ja virka-asuntona toimii Gracien kartano.
Kaupungin 110. ja nykyinen pormestari on Eric Adams, joka aloitti virassa vuonna 2022.
Vuonna 2020 pormestarin palkka oli 258 852 dollaria vuodessa, mikä oli Yhdysvaltain kolmanneksi korkein Los Angelesin ja San Franciscon jälkeen. Pormestari Adams sai ensimmäisen palkkansa tammikuussa 2022 bitcoineissa.
Pormestaria puhutellaan virallisesti tittelillä "His Honor", mistä on väännetty epävirallinen titteli "Hizzoner".
Butyynidioli

Butyynidioli eli 1,4-butyynidioli (C4H6O2) on tyydyttymättömiin dioleihin eli dialkoholeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä käytetään muiden orgaanisten yhdisteiden valmistukseen ja apuaineena metallurgiassa.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa butyynidioli on väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on ortorombinen. Butyynidioli liukenee erittäin hyvin veteen ja poolisiin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin. Poolittomiin orgaanisiin liuottimiin kuten dietyylieetteriin se ei juurikaan liukene. Butyynidioli reagoi tavanomaisten alkoholien ja alkyynien tavoin. Yhdiste muodostaa estereitä reagoidessaan karboksyylihappojen kanssa. Se voidaan hapettaa butyynidialdehydiksi tai butyynidikarboksyylihapoksi ja kolmoissidos voidaan pelkistää vedyttämällä kaksois- tai yksöissidokseksi. Butyynidioli muodostaa hitaasti polymeerejä. Yhdiste on ärsyttävää ja vaikuttaa ihoon, silmiin ja hengitysteihin. Yhdiste on lievästi myrkyllistä maksalle, munuaisille ja verelle..
Valmistus ja käyttö.
Butyynidiolia valmistetaan formaldehydin ja etyynin välisellä reaktiolla 90–100 °C:n lämpötilassa ja noin 5–6 ilmakehän paineessa. Katalyyttinä reaktiossa käytetään kupari(II)oksidin ja vismuttioksidin seosta, josta reaktio-olosuhteissa muodostuu varsinaisena katalyyttinä toimiva kupariasetylidi. Reaktiossa muodostuu sivutuotteena lisäksi propargyylialkoholia. Butyynidioli puhdistetaan tislaamalla alhaisessa paineessa.
Tuotetusta butyynidiolista suurin osa pelkistetään 1,4-butaanidioliksi tai buteenidioliksi. Siitä voidaan myös valmistaa rikkaruohomyrkkyjä ja palonestoaineita. Butyynidiolia käytetään teräksen valmistuksessa, apuaineena päällystettäessä metalleja elektrolyyttisesti nikkelillä tai kuparilla ja korroorionestoaineena.
Giovanni Ferrari

Giovanni Ferrari (6. joulukuuta 1907 Alessandria – 2. joulukuuta 1982 Milano) oli italialainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Ferrarin pelipaikka oli keskikenttä. Hän saavutti urallaan jalkapallon maailmanmestaruuden vuosina 1934 ja 1938. Hän pelasi maailmanmestaruuskilpailuissa yhteensä kahdeksan ottelua tehden niissä kolme maalia. Italian maajoukkueessa Ferrari pelasi 45 ottelua tehden niissä 14 maalia. Hän edusti seurajoukkueurallaan useita eri italialaisia seuroja, kuten Alessandriaa, Juventusta ja Internazionalea. Pelaajauran jälkeen Ferrari toimi kaksikymmentä vuotta valmentajana. Hän valmensi muun muassa Italian maajoukkuetta kahteen otteeseen, ensin vuosina 1958–1959 ja uudestaan 1960–1962. Hän oli Italian maajoukkueen toinen valmentaja Paolo Mazzan rinnalla vuoden 1962 MM-kilpailuissa.
Ruiskattara

Ruiskattara ("Bromus secalinus") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, töpökattaroiden ("Bromus") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on yksivuotinen ja melko suurikokoinen heinälaji, joka on erotettavissa muista kattaralajeista kaljujen lehtituppiensa sekä röyhynsä ja tähkylöidensä ulkonäön perusteella.
Ruiskattara voi kasvaa metrin korkuiseksi, ja sen varret ovat kasvutavaltaan pystyjä. Lehdet ovat noin senttimetrin levyisiä, vaaleanvihreitä sekä hieman karvaisia. Lehtitupet ovat useimmiten kaljuja. Ruiskattaran kukinto on melko suuri ja runsas röyhy, jonka haarat ovat pitkiä. Jokaisessa röyhyn haarassa on useimmiten vain yksi tähkylä. Tähkylät ovat leveitä ja 1–2 cm pitkiä. Ulkokaleissa on useita suonia, ja ulkohelpeet ovat muuten kaljuja, mutta niissä on lyhyt vihne. Ruiskattara kukkii kesä–heinäkuussa.
Ruiskattara on ollut aikoinaan yleinen rikkakasvi ruispelloilla, mutta maatalouden kehityksen seurauksena ruiskattara on harvinaistunut selvästi, ja nykyisin se onkin harvinainen. Ruiskattara on kasvanut etenkin syysruispelloilla. Suomessa ruiskattaraa on tavattu yleisesti etelässä aina Oulun korkeudelle asti sekä paikoitellen myös Lapissa, mutta uusimpia havaintoja ruiskattarasta on lähinnä Ahvenanmaalta ja Lounais-Suomesta. Ruotsissa ruiskattaraa tavataan nykyisin säännöllisesti vain Gotlannista ja Öölannista.
Ruiskattara ei muodosta maaperään siemenpankkia, vaan on riippuvainen kasvun ja lisääntymisen onnistumisesta vuosittain.
Aikoinaan on myös tutkittu ruiskattaran käyttömahdollisuuksia värikasvina.
Ritva Loijas

Ritva Dolores Loijas (s. 7. elokuuta 1945 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Rauman Kaupunginteatterissa, jossa hän on näytellyt vuodesta 1981 lähtien. Vuosina 1967–1969 ja 1972–1981 Loijas näytteli Kouvolan Teatterissa.
Loijaksella on ollut rooli muun muassa elokuvassa "Ruuvit löysällä" (1989). Televisiossa Loijas on näytellyt sarjoissa "Pekka ja Pätkä" (1986) ja "Salatut elämät" (2013, 2018).
Kujasorsimo

Kujasorsimo ("Puccinellia distans") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, suolasorsimoiden ("Puccinellia") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on tavallisesti matalakasvuinen ja mätästävä heinälaji, joka ei muodosta rönsyjä. Kujasorsimo muistuttaa paljolti luotosorsimoa ("Puccinellia capillaris") ja lajeja on toisinaan vaikea erottaa toisistaan, mutta tavallisimmin ne ovat erotettavissa toisistaan ulkohelpeiden ulkonäön sekä heteiden ponsien pituuden perusteella. Kujasorsimo ja luotosorsimo voivat risteytyä keskenään ja niitä on myös pidetty joskus saman lajin eri alalajeina.
Kujasorsimo kasvaa tavallisesti 20–30 cm korkeaksi, mutta voi kasvaa selvästi korkeammaksikin. Lehdet ovat kapeita sekä harmaanvihreitä ja suonet näkyvät karkeina lehden alapinnalla. Kieleke on 1–2 mm pitkä. Kujasorsimon kukinto on kartiomainen ja runsashaarainen röyhy, jonka kussakin tähkylässä on neljästä seitsemään kukkaa. Tähkylöiden kaleet ovat pyöreäntylppäkärkisiä ja kalvolaitaisia. Ulkohelpeet ovat noin 2 mm pitkiä ja leveänpyöreäkärkisiä. Heteiden ponnet ovat melkein millimetrinpituisia. Kujasorsimo kukkii kesä–heinäkuussa.
Kujasorsimo kasvaa kosteilla ja suolapitoisilla kasvupaikoilla, kuten merenrannoilla, mutta myös lannoitepitoisista lammikoissa ja tienvarsilla. Suomessa kujasorsimoa tavataan yleisesti Etelä- ja Keski-Suomessa, Lapissa ei juuri lainkaan.
Saint-Louisin alue

Saint-Louisin alue () on hallintoalue Senegalin pohjoisosassa. Sen keskus on Saint-Louisin kaupunki. Alueen pinta-ala on 19 034 neliökilometriä. Vuoden 2023 väestönlaskennan mukaan siellä oli 1 202 438 asukasta.
Saint-Louisin alue käsittää kymmenen prosenttia Senegalin pinta-alasta. Se rajoittuu etelässä Lougan ja idässä Matamin alueisiin, pohjoisessa Mauritaniaan ja lännessä Atlantin valtamereen. Tärkeimmät vesistöt ovat Senegaljoki ja Guiersjärvi. Luonnonalueita ovat Walo joen varrella, Diéri sen eteläpuolella ja Niayes eli Gandiolais meren rannalla. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.
Alue jakautuu Daganan, Podorin ja Saint-Louisin departementteihin. Arrondissementteja on seitsemän, kaupunkikuntia 19 ja maalaiskuntia 18.
Alueella asuu 6,6 prosenttia Senegalin väestöstä. Kaupunkiväestön osuus on 46,8 prosenttia. Suurimmat kaupunkikunnat ovat Saint-Louis, Richard-Toll, Dagana, Rosso, Ndioum, Podor ja Ross Béthio. Asukkaista 54 % on tukuloreja, 39 % wolofeja, 4 % maureja, 1 % bambaroita ja 0,8 % sererejä.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeitä viljelykasveja ovat riisi, sokeriruoko, tomaatti ja sipuli. Lisäksi harjoitetaan kalastusta. Alueella on myös merkittävää elintarviketeollisuutta.
Saint-Louis on yksi Senegalin tärkeimmistä matkailukohteista. Sen keskustasaari siirtomaa-aikaisine rakennuksineen liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2000. Muita nähtävyyksiä ovat Djoudjin kansallinen lintujensuojelualue, kuvernööri Jacques-François Rogerin virka-asunto Richard-Tollissa, Faidherben linnoitus Podorissa ja Umar Tallin rakennuttamat moskeijat Podorin departementissa.
Sävelsilta

Sävelsilta oli suomalais-neuvostoliittolainen radion musiikkiohjelma, suuri viihdemusiikkikonsertti joka lähetettiin kahdesti vuodessa vuodesta 1966 alkaen aina 1980-luvun lopulle saakka. Kunakin vuonna radioitiin yksi konsertti Suomesta ja yksi Virosta Yleisradion ja Eesti Raadion yhteistyönä. Ensimmäiset konsertit lähetettiin Tallinnan Kadriorgin puistosta 19. kesäkuuta 1966 ja Helsingin Linnanmäeltä 11. elokuuta 1966. Jokaisessa konsertissa esiintyi puolen tusinaa artistia molemmista maista isäntämaan viihdeorkesterin säestyksellä.
"Sävelsillan" juontajia olivat virolaiset Lembit Lauri ja Ivar Trikkel ja suomalaiset Seija Wallius-Kokkonen, Oke Jokinen ja Sauvo Puhtila. Konserttien suomalaiskapellimestarina toimi useimmiten Rauno Lehtinen, mutta ainakin vuonna 1981 Esko Linnavalli ja vuonna 1987 Jukka Linkola.
"Sävelsilta"-konsertteja radioitiin Virossa Tallinnan lisäksi ainakin Tartosta, Pärnusta ja Viljandista. Suomessakin konserttipaikka vaihteli. Virossa oli poikkeuksetta käytettävissä täysi 30-miehinen viihdeorkesteri, mutta Suomessa jouduttiin kustannussyistä tyytymään pienempiin kokoonpanoihin.
Kesäkuussa 1977 radioidussa "Sävelsillan" 10-vuotisjuhlakonsertissa esiintyivät Suomesta pasunisti Juhani Aalto, kapellimestari Olli Ahvenlahti sekä laulajat Kai Hyttinen, Jörgen Petersen, Inga Sulin ja Pirkkoliisa Tikka, Virosta puolestaan Heli Lääts, Taisto Noor, Priit Pedajas sekä kansanmusiikkiyhtye Kukerpillid.
Merisorsimo

Merisorsimo ("Puccinellia maritima") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, suolasorsimoiden ("Puccinellia") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ja tavallisesti matalakasvuinen heinälaji, joka voi risteytyä kujasorsimon ("Puccinellia distans") tai luotosorsimon ("Puccinellia capillaris") kanssa.
Merisorsimo kasvaa yleensä 20–30 cm korkeaksi, mutta sen varret voivat olla jopa metrinpituisiakin, sillä ne ovat kasvutavaltaan usein enemmän tai vähemmän maanmyötäisiä. Lehdet ovat möyheitä ja suonet ovat hieman koholla lehden alapinnalla. Lehtitupet ovat punertavia. Merisorsimon kukinto on 10–20 cm pitkä ja lähes yksipuoleinen röyhy, jonka haarat ovat melko karkeita. Kukinnan jälkeen röyhyn haarat ovat ylöspäin suuntautuneita. Tähkylät ovat melko pitkiä, ja niissä on viidestä kymmeneen kukkaa. Tähkylöiden kaleet ja ulkohelpeet ovat teräväkärkisiä. Heteiden ponsien pituus vaihtelee yhden ja kahden millimetrin väliltä. Merisorsimo kukkii kesä–heinäkuussa.
Merisorsimo kasvaa merenrannoilla ja muodostaa usein suuria kasvustoja lähelle vesirajaa.
Merisorsimoa ei ole tavattu Suomessa.