tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Yoshihiro Takahashi

Yoshihiro Takahashi ( tai , s. 18. syyskuuta 1953 Higashinaruse, Akitan prefektuuri, Japani) on japanilainen mangaka. Hänet tunnetaan etenkin koira-aiheisista tarinoistaan.
Takahashi on tehnyt useita mangasarjoja, joista ensimmäinen julkaistu on "Shitamachi Benkei" vuonna 1971. Uransa alkuaikoina hän käytti peitenimiä Jun Takamiya (高宮じゅん) ja Gō Yūki (結城 剛). Hänen tunnetuin työnsä on vuosina 1983–1987 julkaistu shōnen-manga "Hopeanuoli" (). Muita hänen tunnetuimpia sarjojaan ovat "Hopeanuolen" jatko-osat "Ginga Densetsu Weed" ja "", sekä koirataistelumanga "Shiroi Senshi Yamato". Näissä tarinoissa koirat kuvataan miehisinä uroina ja niissä on paljon taisteluita. Takahashia on sanottu ensimmäiseksi mangakaksi, joka on tehnyt sankarin koiranpennusta. 
Vaikka Takahashin tuotannossa on paljon koira-aiheisia tarinoita, hän on piirtänyt myös kalastustarinoita, urheilumangaa (mm. golfista, laukkakilpailuista, baseballista ja itsepuolustuslajeista) ja villin lännen tarinoita. Hän tekee joskus myös yhteistyötä eri henkilöiden kanssa toteuttamalla heidän käsikirjoituksensa sarjakuvamuotoon. Näissä mangoissa päähenkilöinä on ihmisiä, ja Takahashin koiratarinoista poiketen niissä kuvataan myös seksiä. Lähes kaikki hänen mangansa ovat kuitenkin aiheesta riippumatta hyvinkin väkivaltaisia, ja sitä voidaan kuvata todella yksityiskohtaisesti ja groteskisti. Koiratarinoissa tämä esiintyy koiratappeluiden muodossa.
Takahashi vieraili syyskuussa 2011 Suomessa roolipeli- ja animetapahtuma Traconin kunniavieraana. Lisäksi hän jakoi nimikirjoituksia kirjakaupoissa ja oli haastateltavana Heltechin AV-viestinnän koulutuspisteen tiloissa. Hän tuli uudelleen Suomeen Animeconin kunniavieraaksi heinäkuussa 2012, ja seuraavan vierailunsa hän teki vuonna 2023, jolloin hän jakoi nimikirjoituksia neljän päivän ajan Helsingissä, Kampin kauppakeskuksessa. Neljännen kerran Takahashi tuli Suomeen Animecon Worldin kunniavieraaksi Jyväskylään 5.-6. heinäkuuta 2025.
American Idol (3. tuotantokausi)

American Idolin kolmas tuotantokausi alkoi 19. tammikuuta 2004 ja päättyi 26. toukokuuta 2004. Voittaja voitti toiseksi tulleen 2 prosentin erolla, mikä vastasi noin 1,3 miljoonaa ääntä. Finaalissa annetut 65 miljoonaa ääntä oli suurin määrä kilpailun historiassa kuudennen kauden finaaliin asti 23. toukokuuta 2007.
Koelaulut.
Koelaulut pidettiin New Yorkissa, Los Angelesissa, San Franciscossa, Houstonissa, Atlantassa ja Honolulussa.
Kilpailun alku tuli tunnetuksi Kalifornian Berkeleyn yliopiston opiskelijan William Hungin ensiesityksestä Ricky Martinin kappaleella "She Bangs". Hänen esiintymisensä ja yllättävä asenteensa tuomari Simon Cowellin kritiikkiä kohtaan tekivät hänestä heti suositun, minkä vuoksi hän sai levytyssopimuksen Koch-levy-yhtiöltä.
Semifinaalit.
32 semifinalistia olivat:
Finaalit.
Äänestyksessä annettiin 65 miljoonaa ääntä, mikä oli enemmän kuin edellisillä kausilla yhteensä. Fantasia Barrino selviytyi voittajana ja jätti Diana DeGarmon kakkoseksi. Kolmas kausi näytettiin myös Australiassa kanavalla Network Ten muutama päivä Yhdysvaltain lähetysten jälkeen. 
Toisen kauden jälkeen oli epäilyjä siitä, näkikö Clay Aiken voittajan nimen Ryan Seacrestin kortista ennen finaalilähetystä, joten tällä kertaa Seacrestia ohjeistettiin muistamaan voittajan nimi ja äänestysluvut ulkoa. Hän kuitenkin piti käsissään tyhjää korttia ilmoittaessaan tulokset. Kuitenkin ohjelman jälkeen pidetyssä haastattelussa "USA Today" -lehdessä Diana DeGarmo myönsi, että hän oli tajunnut hävinneensä, kun kilpailijat harjoittelivat finaalia varten ja hän huomasi laulavansa voittajan laulun "I Believe" ennen lopullisia tuloksia. Hän ymmärsi siitä ettei laulaisi enää muutaman minuutin päästä, kun voittaja olisi julkistettu.
Finaalin aikaan monet julkisuuden henkilöt ilmoittivat kannustavansa Fantasiaa: Frankie Muniz, Sharon Osbourne, Ray Romano, Amy Yasbeck, Nicole Kidman, Lori Loughlin, Kate Hudson, Andy Richter, Jennifer Love Hewitt, Holly Robinson Peete, Giuliana Depandi, Ben Stiller, Richard Schiff, Lea Thompson ja Mo’Nique.
Paul Anka esiintyi kauden finaalissa.
Tisrok

Tisrok, josta voidaan käyttää myös muotoa Tasbanin Tisrok, on hallitsija kuvitteellisessa valtiossa nimeltä Kalormen, joka kuuluu Narnia-kirjasarjan tärkeimpiin maihin. Tisrokin keksi Narnia-sarjan kirjoittanut C. S. Lewis. Tisrok asuu valtavassa palatsissa Tasban-nimisessä kaupungissa. Tisrok johtaa Kalormenin armeijaa. Tisrok on kuitenkin vain arvonimi, jota jokainen Kalormenin kuningas kantaa. Samalla tosin heistä jokaisen nimi on Tisrok, eikä kukaan muista monesko kyseinen Tisrok kenties on. 
Tisrok on Kalormenin sotaisuudesta johtuen lähes poikkeuksetta sotaisa hallitsija. Kalormen käykin useita sotia rajanaapureitaan vastaan. Tisrokin tehtävä on johtaa itse armeijaa, sillä muuten tarkaaneista – eli kalormenlaisista ylimyksistä – voisi tulla liian mahtavia ja he voisivat syrjäyttää Tisrokin.
Arthur Evans

Arthur John Evans (8. heinäkuuta 1851 – 11. heinäkuuta 1941) oli englantilainen arkeologi, joka tuli kuuluisaksi Knossoksen löytämisestä 1899. Knossos oli todennäköisesti minolaisen kulttuurin hallitsijan palatsi. Löydöt osoittivat, että vuosina 2500–1400 eaa. Kreikkaan nykyisin kuuluvalla Kreetan saarella kukoisti aiemmin tuntematon neoliittinen kulttuuri.
Knossoksen löydöt olivat aluksi keramiikkaa, mutta syvemmältä Evans löysi ajalle 2000 eaa. ajoitetun minolaisen ylellisen palatsin, joka sisälsi esimerkiksi hienostuneen saniteettijärjestelmän. Palatsin seinät oli koristeltu freskoin, jotka kuvasivat härkäkulttia. Keskuksena oli upea valtaistuinsali. Evans on pyrkinyt entistämään palatsin.
Evans kävi koulua Harrow Schoolissa ja opiskeli Brasenose Collegessa Oxfordissa ja Göttingenin yliopistossa. Evans oli Ashmolean Museumin johtajana Oxfordissa vuosina 1884–1908.
Evansin vieraillessa Suomessa vuonna 1873 hän löysi Inarijärven Ukonsaaresta hopeisen ohimorenkaan, joka ajoittuu rautakauden lopulle.
Lucario

 
Lucario on yksi ns. neljännen sukupolven Pokémoneista. Se on sekä taistelu-, että teräs-tyyppiä. Lucariosta on tehty elokuva, "". Se muistuttaa jossain määrin kahdella jalalla kävelevää kojoottia, koiraa tai sutta. Sen rinnassa ja ranteissa on isot piikit. Lucario ei ole legendaarinen Pokémon, kuten ennen luultiin, vaan se on samantyyppinen "yksi-laatuaan" Pokémon kuten Snorlax ja Sudowoodo. Lucariolla on kyky "nähdä" ihmisten ja kaikkien muidenkin elävien olentojen aurat. Lisäksi se on niitä harvinaisia Pokémoneja, jotka osaavat puhua ihmisten kieltä. Se kehittyy päiväsaikaan kesytyksellä Riolusta.
Lucario esiintyy Super Smash Bros.-pelisarjan pelissä Super Smash Bros. Brawl. Siinä pelissä tämä esiintyy lukittuna hahmona.
Robert McNamara

Robert Strange McNamara (9. kesäkuuta 1916 – 6. heinäkuuta 2009) oli Yhdysvaltain puolustusministeri John F. Kennedyn ja Lyndon B. Johnsonin presidenttikausilla 1961–1968. Erottuaan virasta hän siirtyi Maailmanpankkiryhmän johtoon toimien pääjohtajana vuoteen 1981. Ennen asemaa Kennedyn hallinnossa hän oli toiminut vuodesta 1946 Ford-yhtiön johtajistossa, vuodesta 1955 apulaispääjohtajana ja vuodesta 1960 pääjohtajana. Ministerinä McNamara järkiperäisti Pentagonin varainkäyttöä.
Vietnamin sota.
Kennedyn kabinetin jäsenenä ja puolustusministerinä McNamara oli avainasemassa Yhdysvaltain sitoutumisessa Vietnamin sotaan. Häntä pidetään sodan amerikkalaisen vaiheen pääarkkitehtinä ja hänestä tuli yleisessä mielipiteessä sodanvastaisen liikkeen maalitaulu ja sodan symboli. Myöhemmin McNamara alkoi katua Yhdysvaltain liittymistä taistelutoimintaan ja omaa osallisuuttaan konfliktin eskaloitumisessa täysimittaiseksi sodaksi. 
Puolustusministeri McNamara vaati 18. toukokuuta 1966 Kiinan ja Yhdysvaltojen suhteiden uudistamista ja sanoi, että Kiinan eristäytyneisyyden vähentäminen merkitsisi samalla sodan vaaran vähenemistä. Pekingin radio oli 12. toukokuuta ilmoittanut Yhdysvaltojen ampuneen alas kiinalaisen koneen Junnanin maakunnan eteläosan yläpuolella, minkä amerikkalainen sotilasedustaja oli kiistänyt jyrkästi seuraavana päivänä.
McNamaran eron taustalla olivat erimielisyydet presidentti Johnsonin kanssa suhtautumisessa Vietnamin sotaan, mutta on epäselvää, oliko ero täysin vapaaehtoinen.
Elokuva.
Dokumenttielokuva "Sodan oppitunnit" käsittelee McNamaran uraa Yhdysvaltain hallinnossa. Sodan oppitunnit sai parhaan dokumenttielokuvan Oscar-palkinnon vuonna 2004.
Ola Kyllönen

Olavi Tapani ”Ola” Kyllönen (11. joulukuuta 1955 Helsinki – 31. heinäkuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen muusikko. Kyllönen soitti koskettimia ja kitaraa Hurriganesissa syyskuusta 1981 syyskuuhun 1982 ja 1984, albumeilla "Hurrygames" ja "Fortissimo". Hän soitti rumpuja Scapa Flow -yhtyeessä syksystä 1976 loppuvuoteen 1979 ja vieraili yhtyeen vuonna 1980 julkaistulla albumilla "Uuteen aikaan" säveltäjänä ja lyömäsoittajana. Hän soitti myös bassoa ja kitaraa Ari Vaahteran sekä kitaraa Positive touch -yhtyeen levyillä.
Ruby (laulaja)

Ruby () syntyään Rania Hussein, ) (s. 8. lokakuuta 1981) on egyptiläinen poplaulaja ja näyttelijä.
Hän on julkaissut tähän mennessä musiikkialbumin nimeltä "Eba'a Abelny" vuodelta 2004). Hänen toisen albuminsa nimeltä Mesheit Wara E7sasy oli määrä ilmestyä heinäkuussa 2006.
Ennen työuraansa Ruby opiskeli lakia Bani Suwayfin yliopistossa. Ennen laulajaksi ryhtymistään Ruby aloitti uransa ensin mallina sen jälkeen, kun puolalainen laulaja Murielle Romanoff löysi hänet Kairon amerikkalaisesta yliopistosta. Romanoff pyysi Rubya musiikkivideolleen lauluun "Don't Make Me Cry". Video sai aikaan paljon kohua Lähi-idässä ja eripuolilla arabimaailmaa, koska video sisälsi seksuaalisia kohtauksia. Myöhemmin Ruby teki useita televisiomainoksia mainostaen sellaisia tuotteita kuten Pringles, Sparkle ja Alo. 
Mallin työnsä kautta Ruby löysi tiensä elokuviin. Hän esiintyi pienessä koulutytön roolissa komediaelokuvassa "Thakafy". Lisäksi hän näytteli egyptiläisen elokuvaohjaajan Youssef Chahine elokuvassa "Sekoot Hansawwar" (2001). Siinä hän esitti rikasta ja romanttista tyttöä, joka rakastuu autonkuljettajaansa. Elokuvan myötä Ruby otti käyttöön taiteilijanimensä.
Ensimmäisen musiikkivideonsa Ruby julkaisi vuonna 2003 singlestään "Enta Aref Leih", josta tuli Lähi-idän musiikkikanavien suuri hitti. Video aiheutti valtavaa kohua joukkotiedotusvälineissä, sillä siinä Ruby esiintyi paljastavassa asussa vatsatanssijana vaeltaen Prahan katuja. Hän on saanut osakseen huomiota ja kritiikkiä myös myöhemmistä videoistaan samasta provokatiiviseksi mielletystä syystä.
Nuorta arabialaista populaarimusiikkisukupolvea edustavan Rubyn musiikki lähentelee tyyliltään vahvasti discomusiikkia, johon yhdistyvät arabialaiset elementit.
Ōitan prefektuuri

Ōitan prefektuuri ( sijaitsee Kyūshūssa, Japanissa. Sen pääkaupunki on Ōita.
Maantiede.
Kyūshūn koillisrannikolla sijaitsevaa Ōitaa ympäröivät Miyazakin prefektuuri etelässä ja Fukuokan sekä Kumamoton prefektuurit lännessä. Kapeaa rannikkoaluetta lukuun ottamatta prefektuuri on vuoristojen peittämää. Rannikolta pohjoiseen Seton sisämerellä sijaitsevat Suon ja idässä Iyon kanaalit.
Aluejako.
Ōitan prefektuuri jakautuu 14 kaupunkiin ja neljään muuhun kuntaan, joista kolme on maaseutukaupunkeja ja yksi on kyläkunta. Kunnat kuuluvat kolmeen piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä. 
Historia.
Meiji-restauraatiossa vanhat Buzenin ja Bungon provinssit yhdistettiin Ōitan prefektuuriksi. Alueen hallinta jakautui useiden daimioden kesken, eikä alueelle siksi kehittynyt vahvaa linnakaupunkia, kuten muille Japanin alueille. 
Matkailu.
Ōita on kuuluisa kuumista lähteistään. Prefektuurissa sijaitsevassa Beppun kaupungissa niitä on tuhansia, enemmän kuin missään muualla Japanissa.
Teknologföreningen

Teknologföreningen (lyh. TF) on Aalto-yliopiston ainoa julkisoikeudellinen osakunta.
Se perustettiin vuonna 1872 Helsingin teknillisen reaalikoulun opiskelijoiden järjestöksi. Nykyinen Teknologföreningen ja entinen Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta toimivat ruotsin- ja suomenkielisten opiskelijoiden henkisinä koteina.
Urdsgjallar.
Osakunta toimii Espoon Otaniemessä arkkitehti Kurt Mobergin (1932–2016) suunnittelemassa, vuonna 1966 valmistuneessa "Urdsgjallar"-nimisessä rakennuksessa, joka on suomalaisen betonibrutalismin maineikkaimpia esimerkkejä. Rakennus on huonossa kunnossa ja peruskorjauksen tarpeessa. Vuonna 2020 Teknologföreningen suunnitteli vanhan rakennuksen purkamista kokonaan, sillä osakunta, Aalto-yliopiston ylioppilaskunta ja Aalto-yliopiston kauppatieteiden ylioppilaat suunnittelivat uuden yhteisen opiskelijakeskuksen rakentamista Otaniemen metroaseman ja pikaraitiotiepysäkin läheisyyteen. Kuitenkin loppuvuonna 2023 Teknologföreningen päätti jatkaa Urdsgjallarin käyttöä toistaiseksi, ja suunnitelmat uudesta opiskelijatalosta peruttiin vuonna 2024 rakennuskustannusten nousun vuoksi. Osakunta suunnittelee nyt uuden opiskelija-asuntolarakennuksen rakentamista, joka osittain ympäröisi ja liittyisi Urdsgjallariin ja joka kustantaisi Urdsgjallarin peruskorjauksen.
Tuoksunätkelmä

Tuoksunätkelmä eli tuoksuherne ("Lathyrus odoratus") on hernekasvien heimoon kuuluva Välimeren seudulta kotoisin oleva yksivuotinen palkokasvi, jota viljellään lähinnä koristeeksi. Lajista käytetään yleisesti myös nimeä hajuherne.
Tuoksunätkelmä voi kasvaa noin kaksi metriä pitkäksi. Sen kukat ovat suuremmat kuin ruoaksi käytettävien hernelajien, väriltään ruusunpunaiset, valkoiset tai violetinsävyiset, ja tuoksuvat melko voimakkaasti. Niistä kehittyy karvaisia palkoja, jotka sisältävät noin 6–12 hernettä. Siemeniä ei voi syödä ja koko kasvi on myrkyllinen. Palko ja siemenet sisältävät 3-aminopropionitriilia (BAPN).
Vaikka tuoksunätkelmää viljellään huomattavan laajalla alueella, sen luonnollinen levinneisyysalue on hyvin suppea. Sitä tavataan vaan Italian mannermaan eteläosassa ja Sisiliassa. Koska lajin ex situ -suojelu on puutteellista ja sitä kerätään luonnosta, Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokitteli sen vuonna 2019 äärimmäisen uhanalaiseksi.
Trelleborg

Trelleborg on entinen Ruotsin kaupunki ja nykyinen Trelleborgin kunnan keskustaajama. Trelleborg sijaitsee Skånen läänissä ja Skånen historiallisessa maakunnassa. Ennen vuoden 1997 lääniuudistusta se kuului Malmöhusin lääniin. Kaupunki sijaitsee Itämeren rannalla aivan Ruotsin eteläisimmällä rannikolla. Vuoden 2010 lopussa Trelleborgin kaupunkitaajamassa oli 28 290 asukasta.
Trelleborgin alueella on ollut asutusta todennäköisesti jo tuhannen vuoden ajan. Ensimmäinen kirjallinen maininta kaupungista on vuodelta 1257. Trelleborgin satama on Ruotsin toiseksi suurin satama, sieltä on lauttayhteydet Saksan Rostockiin, Sassnitziin ja Travemündeen.
Historiaa.
900-luvulla tai jopa sitä aiemmin, kaupungin kohdalla oli tanskalaisten viikinkien rakentama kehälinna eli "trelleborg". Tämän linnan jäänteet löytyivät 1990-luvulla, jolloin se rakennettiin uudestaan ja on edelleen yleisön tutustuttavissa. Nykyään siinä järjestetään myös monia kesätapahtumia. Kaupunki mainitaan Tanskan kuningashuoneen häälahjana Ruotsin prinssi Valdemar ensimmäiselle. Hyvin pian se valloitettiin takaisin Tanskalle, jonka hallinnassa se oli vuoteen 1658, jolloin koko Skåne menetettiin Ruotsille sodassa. Keskiajalla sillin kalastuksesta tuli kaupungille merkittävää. Kaupunkioikeudet Trelleborg sai vuonna 1867. Tästä oli kiittäminen niitä tahoja, jotka jatkuvasti olivat pitäneet asiaa esille Ruotsin valtiopäivillä vuodesta 1658.
Talouselämä ja politiikka.
Trelleborg on kaupunki, jossa työväenliikkeellä on ollut perinteisesti vahva kannatus ja sosialidemokraatit ovat olleet kunnallispolitiikan pääpuolue. Kaupungin teollistumisen aloitti 1800-luvulla perustettu Trelleborg AB. Muita merkittäviä yrityksiä ovat etiketti- ja sanomalehtivärejä valmistava Flint Group (XSYS Print solutions) ja sänkyvalmistaja DUX.
Media.
Paikallislehti Trelleborgs Allehanda ilmestyy kolmesti viikossa.
Gerard Butler

Gerard James ”Gerry” Butler (s. 13. marraskuuta 1969 Glasgow, Skotlanti) on skotlantilainen näyttelijä ja elokuvatuottaja, joka on esiintynyt elokuvissa, tv-sarjoissa ja teatterissa.
Varhainen elämä.
Gerard Butler syntyi Glasgow'ssa vuonna 1969 roomalaiskatoliseen perheeseen. Hänen isänsä Edward oli vedonvälittäjä. Gerardin ollessa kuuden kuukauden ikäinen perhe muutti Kanadaan, mutta hänen vanhempansa erosivat puolitoista vuotta myöhemmin, ja äiti Margaret palasi Gerardin ja tämän kahden vanhemman sisaruksen, Brianin ja Lynnin kanssa takaisin Skotlantiin. He asettuivat asumaan Paisleyn kaupunkiin lähelle Glasgow'ta. Gerard tapasi isänsä uudestaan vasta 16-vuotiaana. Hän piti tiiviisti yhteyttä isäänsä, kunnes tämä kuoli syöpään Gerardin ollessa 22-vuotias.
Gerard haaveili lapsena näyttelijän urasta, mutta päätyi erinomaisen koulumenestyksen siivittämänä opiskelemaan lakia Glasgow'n yliopistoon. Saatuaan tutkinnon valmiiksi hän aloitti työn lakimiesharjoittelijana edinburghilaisessa lakifirmassa. Hän ei kuitenkaan viihtynyt työssään. Hän käytti runsaasti alkoholia vapaa-ajallaan, laiminlöi töitään ja sai lopulta potkut harjoittelupaikastaan vain viikkoa ennen lakimiehen ammatillisen pätevyyden saavuttamista.
Näyttelijän ura.
Butler muutti Lontooseen 90-luvun puolivälissä, sen jälkeen kun hänet oli erotettu lakifirmasta. Aluksi hän elätti itsensä erilaisilla tilapäistöillä, kuten puhelinmarkkinoinnilla, mutta sai sitten avustajan pestin tuntemaltaan roolittajalta, joka työskenteli Steven Berkoffin Coriolanus-teatterinäytelmän parissa. Butler tapasi Berkoffiin eräänä päivänä kahvilassa ja pyysi päästä koe-esiintymiseen. Berkoff suostui ja Gerard sai roolin Coriolanus-näytelmästä.
Tämän jälkeen Gerard esiintyi jonkin aikaa eri näytelmissä, kuten "Trainspottingin" teatteriversiossa, jossa hän esitti Mark Rentonia. Hänen valkokangasdebyyttinsä tapahtui vuonna 1997 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa "Hänen majesteettinsa, rouva Brown". Samana vuonna hän sai julkisuutta myös pelastamalla 14-vuotiaan pojan, joka oli hukkumaisillaan jokeen.
Gerard Butlerin ura Hollywoodissa alkoi, kun hän esiintyi vuonna 2000 pääroolissa yhdysvaltalaisessa tv-minisarjassa "Hunni Attila". Tämän jälkeen hän alkoi saada rooleja suuren budjetin elokuvista, kuten "Tulen valtakunta", "" ja "Aikamatka". Vuonna 2004 hän esiintyi kummituksena Joel Schumacherin ohjaamassa musikaalielokuvassa "Oopperan kummitus". Schumacherin tekemää roolivalintaa pidettiin yllätyksenä, koska Gerard Butler ei ollut vielä kovin tunnettu näyttelijä eikä hänellä ollut koulutusta laulamiseen. Hänen suorituksensa elokuvassa sai lopulta ristiriitaisen vastaanoton.
Butlerin varsinaisena läpimurtona voidaan pitää vuonna 2007 ensi-iltansa saanutta elokuvaa "300", joka kertoo 300 spartalaisen sotilaan urhoollisuudesta Thermopylain taistelussa antiikin Kreikassa. Butler esitti siinä Spartan kuningas Leonidasta.
Minimani

Minimani on yksityinen suomalainen hypermarkettiketju, joka myy kuluttajille päivittäis- ja käyttötavaroita kivijalkakaupoissa ja verkkokaupassa. Ketjun liikkeet sijaitsevat Jyväskylässä, Kokkolassa, Ideaparkissa Lempäälässä, Tampereen Lielahdessa, Seinäjoella, Vaasassa ja Rovaniemellä.
Historiaa.
Minimanin perusti vuonna 1986 Juhani Metsäranta toimittuaan ensin 26 vuotta K-kauppiaana Seinäjoella. Aluksi Minimani toimi halpakauppana ostaen isoja eriä ja myyden ne edullisesti. 1990-luvulla ketju laajeni, kun kaupat perustettiin Vaasaan, Kokkolaan ja Jyväskylään. 2000-luvulla Minimani on uudistanut myymälöitä hypermarketti-kaupoiksi, ja Lempäälän Ideaparkin entisen Tokmannin paikalle sekä Tampereen Lielahteen on avattu käyttötavaraan keskittyvät myymälät. Espoon Olarissa toimi Minimani vuosina 2005–2011.
Minimanin toimitusjohtajana toimii Niko Joensuu, joka aloitti tehtävässään kesäkuussa 2023. Joensuun edeltäjä tehtävässä oli Jussi Nummelin, joka toimi tehtävässä tammikuusta 2021 alkaen. Nummelinin edeltäjä tehtävässä oli entinen Keskon aluejohtaja Heikki Tynjälä, joka toimi tehtävässä syksystä 2013 alkaen. Hänen edeltäjänsä oli S-ryhmässä pitkän uran tehnyt kauppaneuvos Kalle Lähdesmäki.
Minimani avasi elokuussa 2020 uuden myymälän Rovaniemen Lampelaan. Rovaniemen myymälään investoitiin yli 20 miljoonaa euroa. Marraskuussa 2022 avattiin käyttötavaramyymälä Tampereen Lielahteen.
Sam Harris

Sam Harris (s. 9. huhtikuuta 1967) on yhdysvaltalainen kirjailija, filosofi ja neurotieteilijä. Hän on toimitusjohtaja ja toinen perustajista Project Reason -säätiössä, jonka tarkoitus on edistää sekularismia ja tieteellistä ajattelua yhteiskunnassa. Hänen kirjansa "Uskon loppu" sai vuonna 2005 PEN/Martha Albrand -palkinnon (First Nonfiction), ja hänen kirjoituksiaan on julkaistu lehdissä "Los Angeles Times", "The Times", "Free Inquiry" ja "Playboy". Hän esiintyy myös dokumenttielokuvissa "The God Who Wasn't There" (2005) ja "The Unbelievers" (2013).
Harris on suorittanut BA-tutkinnon filosofiasta Stanfordin yliopistossa ja filosofian tohtorin tutkinnon neurotieteestä UCLA:ssa. Hän on tutkinut itämaisia ja länsimaisia uskontoja sekä uskonnollisen uskon syntyä aivoissa. Harris on kirjoittanut muiden muassa "The Huffington Postiin" ja "Truthdigin"-sivustolle.
Harris vietti lapsuutensa Los Angelesissa. Hänen isänsä oli kveekari ja hänen äitinsä juutalainen sitcom-tuottaja Susan Harris, joka loi tv-sarjan "Tyttökullat". Harrisin mukaan hänen lapsuudenkotinsa oli ei-uskonnollinen.
House of Wax

House of Wax on yhdysvaltalainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut Jaume Collet-Serra. Elokuvan ensi-ilta oli 6. toukokuuta 2005. Siitä julkaistiin myös DVD 25. lokakuuta 2005. Elokuvassa näyttelevät muiden muassa Paris Hilton, Elisha Cuthbert ja Chad Michael Murray. 
House of Wax on uusintaversio vuoden 1953 samannimisestä elokuvasta, jossa näytteli Vincent Price, ja elokuvasta "Vahakabinetin arvoitus" vuodelta 1933. 
Juoni.
Alku.
Kuusi teiniystävystä ovat matkalla jalkapallo-otteluun. Illan tullen he päättävät leiriytyä metsänreunalle. Illalla nuorten pitäessä hauskaa paikalle pysäköi auto, jonka kuljettaja ei suostu näyttäytymään.
Aamu.
Aamulla Carlyn (Elisha Cuthbert) poikaystävän Waden (Jared Padalecki) autosta on hajonnut jäähdytin, eikä Wade pysty jatkamaan matkaa sillä. Carly liukastuu metsässä ja putoaa rinnettä alas eläinraatojen sekaan. Pojat tulevat auttamaan häntä. Paikalle saapunut tuntematon mies kuulee Waden autosta ja tarjoutuu viemään hänet ja Carlyn lähimpään kaupunkiin. Muut teineistä jatkavat matkaa jalkapallo-otteluun.
Talo.
Sillä aikaa Carly ja Wade tutustuvat kaupungissa paikalliseen Bo'hon, joka vie heidät talolleen. Ollessaan talossa Carly huomaa rikkonaisen etulampun Bon autossa ja yrittää saada Waden ulos talosta, mutta ei onnistu. Muut palaavat leiriin, sillä he eivät ehtineet jalkapallopeliin. Paige (Paris Hilton) ja hänen poikaystävänsä jäävät leiriin kahdestaan ja Carlyn veli Nick (Chad Michael Murray) ja Dalton lähtevät hakemaan Carlya ja Wadea. Nickin ja Daltonin saapuessa kaupunkiin he ihmettelevät sen tyhjyyttä, eivätkä löydä Carlya ja tämän poikaystävää. Dalton etsii vahakabinetista ja löytää Waden pianon äärestä. Dalton ei kuitenkaan tiedä talossa olevasta Vincentistä, joka saa hänet tapettua. Nickin etsiessä Carlya ja Wadea hän tapaa Bon, joka pitää Carlya vankina kellarissa. Carly saa huudettua apua, jonka jälkeen Nick tappelee hetken Bon kanssa ja telkeää hänet ulos siksi aikaa, kun menee hakemaan siskoansa. 
Samaan aikaan leirissä Vincent tappaa Blaken ja jahtaa Paigea sokeritehtaalle, missä hän lopulta tappaa Paigen. Nick ja Carly taas pakenevat Bo'ta elokuvateatteriin, jossa Nick luulee onnistuneensa tappamaan Bon. He lähtevät etsimään Wadea ja Daltonia Bon asunnolta. Pian Bo ilmestyy paikalle, muttei huomaa Nickiä eikä Carlya. Myös Vincent saapuu paikalle tuoden kuolleet Paigen ja Blaken mukanaan. 
Vastaanotto.
Elokuva keräsi yhteensä 11 ehdokkuutta erilaisiin palkintoihin, joista se voitti neljä. Tärkein ehdokkuuksista oli Paris Hiltonin saama "MTV Movie Award" -ehdokkuus kategoriassa "Paras scared-as-sh**t-kohtaus". Lisäksi elokuva on saanut kolme "Teen Choice -palkintoa".
"Rotten Tomatoes" antoi elokuvan arvosanaksi 4,3/10.
Sally Field

Sally Margaret Field (s. 6. marraskuuta 1946 Pasadena, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja kaksinkertainen Oscar-, Emmy- ja Golden Globe -voittaja. 
Ura.
Field aloitti näyttelijänuransa televisiossa näyttelemällä 1960-luvun puolivälin sarjassa "Gidget". Seuraavaksi hän esiintyi muun muassa sarjassa "Lentävä nunna" ja useita kertoja vierailevana näyttelijänä lännenkomediasarjassa "Smith ja Jones". 
Fieldin ensimmäiset roolit olivat pääasiassa komediasarjoista. Vuonna 1976 hän osoitti lahjakkuutensa myös draamanäyttelemisessä, kun hän voitti Emmy-palkinnon televisioelokuvasta "Tie uuteen elämään". 
Ensimmäisen Oscarinsa Field voitti parhaasta naispääosasta vuoden 1979 elokuvasta "Norma Rae". Toistamiseen hän pokkasi saman palkinnon viisi vuotta myöhemmin roolisuorituksestaan elokuvassa "Tilaa sydämessä". Field on esiintynyt myös elokuvissa "Mrs. Doubtfire – Isä sisäkkönä" ja "Forrest Gump". 
Televisiossa Fieldillä on ollut toistuva rooli draamasarjassa "Teho-osasto", jossa hän on esittänyt tohtori Abby Lockhartin äitiä. Field voitti suorituksestaan sarjassa Emmy-palkinnon vuonna 2001.
Field näyttelee ABC:n televisiosarjassa "Perhesiteet", joka alkoi vuonna 2006. Hän esittää sarjassa perheen matriarkkaa, Noraa. Field liittyi sarjaan vasta pilottiosan jälkeen. Pilotissa Noraa näytteli vielä Betty Buckley. Field on voittanut roolistaan Emmyn ja on ollut myös Golden Globe -ehdokkaana.
Yksityiselämä.
Field seurusteli pitkään näyttelijä Burt Reynoldsin kanssa, mutta ensimmäisen kerran hän meni naimisiin Steven Craigin kanssa. Liitto kesti vuodesta 1968 vuoteen 1975. Fieldin toinen avioliitto Alen Greismanin kanssa alkoi vuonna 1984 ja päättyi eroon vuonna 1993. Hänellä on kolme lasta, joista kaksi ensimmäisestä ja yksi jälkimmäisestä liitosta. 
Vuonna 2005 Fieldillä diagnosoitiin osteoporoosi. Hän on sairastumisen jälkeen johtanut julkista kampanjaa kouluttaa ja inspiroida naisia, joilla on diagnosoitu sama sairaus.
Masayuki Uemura

Masayuki Uemura (; 1943 – 2021) oli japanilainen professori, pelialan insinööri ja videopelituottaja. Hän oli muun muassa Nintendo Entertainment System ja Super Nintendo Entertainment System -konsoleiden pääarkkitehti. Uemura tuli töihin Nintendolle 1970-luvun alussa, kun Gunpei Yokoi palkkasi hänet Sharp Electronicsista kehittämään "Nintendo Beam Guns" -ammuntapeliä, jossa käytettiin Uemuran entisen työnantajan kehittämiä aurinkokennoja. 1970-luvun lopulla Uemura ehdotti Nintendon silloiselle toimitusjohtajalle Hiroshi Yamauchille oman pelikonsolin kehittämistä; syntyi sarja kasetittomia Color TV Game -konsoleita. 
Vuonna 1981 Nintendon johtaja Hiroshi Yamauchi antoi Uemuralle tehtäväksi suunnitella uusi pelikonsoli, josta tuli Famicom (länsimaissa Nintendo Entertaiment System, NES).
Vuonna 1984 Uemura sai johdettavakseen Nintendo Research &amp; Development 2 -työryhmän , josta Uemura vetäytyi eläkkeelle vuonna 2004; siitä lähtien hän toimi neuvonantajana .
Pelit.
Masayuki Uemura osallistui seuraavien pelien tekoon:
Kanadan Grand Prix 2006

Kanadan Grand Prix 2006 (virallisesti XLIII Grand Prix du Canada) oli Formula 1 -kauden 2006 9. osakilpailu, joka ajettiin Circuit Gilles Villeneuven radalla Kanadassa 23.–25. kesäkuuta 2006. Kilpailun voitti Renault'n Fernando Alonso. Toiseksi sijoittui Michael Schumacher ja kolmanneksi Kimi Räikkönen. Neljänneksi sijoittui Giancarlo Fisichella joka sai heti kilpailun alussa varikonläpiajorangaistuksen otettuaan varaslähdön.
Rengasvalmistaja Michelin saavutti kilpailusta 100. voiton.
Tico Torres

Hector Samuel Juan ”Tico” Torres (s. 7. lokakuuta 1953 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko, lauluntekijä ja taidemaalari. Hän on rockyhtye Bon Jovin rumpali ja on soittanut yhtyeessä vuodesta 1983 alkaen. Bon Jovin aloittaessa uransa Torres oli yhtyeen alkuperäisen kokoonpanon muusikoista ansioitunein ja oli soittanut sessiomuusikkona muun muassa Alice Cooperin ja Chuck Berryn yhtyeissä ennen liittymistään Bon Jovin rumpaliksi. Bon Jovin jäsenenä Torres on myynyt yli 130 miljoonaa levyä ja voittanut muun muassa Grammy-palkinnon vuonna 2007. Vuonna 2018 Torres nimitettiin muun yhtyeen ohella Rock and Roll Hall of Fameen. 
New Yorkissa syntynyt Torres vietti lapsuutensa New Jerseyn seudulla. Äiti Emma ja isä Hector olivat kuubalaisia siirtolaisia, jotka olivat saapuneet Yhdysvaltoihin viisi vuotta ennen Ticon syntymää. Ennen liittymistään Bon Joviin vuonna 1983 hän oli esiintynyt paljon New Jerseyn seudun klubeilla eri artistien kanssa ja levyttänyt muun muassa Pat Benatarin, Chuck Berryn ja Alice Cooperin kanssa. 
Muusikonuransa ohella Torres on myös taidemaalari. Hän on opiskellut taidetta ja pitänyt taidenäyttelyitä vuodesta 1994 lähtien. Hän omistaa myös lastenvaatteita valmistavan yrityksen Rock Star Baby.
4′33″

4′33″ on avantgarde-säveltäjä John Cagen teos. Usein sitä kuvataan hieman virheellisesti "neljäksi ja puoleksi minuutiksi täydellistä hiljaisuutta". Teoksessa on kolme osaa. Kunkin nuottien kohdalle on merkitty vain ”tacet” (tyhjä). Täten teoksen pituuttakaan ei ole määritelty tarkkaan, mutta kesto perustuu osien kestojen merkintöihin. Kappaleen nimessä mainittu pituus valittiin satunnaisesti (sattumaa on myös se, että 4′33″ = 273 sekuntia, ja absoluuttinen nollapiste on −273,15 °C). Alun perin kappale sävellettiin pianolle, mutta soittimen valinta on käytännössä vapaa.
Cage sai ajatuksen vuonna 1951 käydessään kaiuttomassa huoneessa Harvardin yliopistossa. Hän kuvitteli astuvansa täysin äänettömään huoneeseen, mutta kuuli kuitenkin kaksi ääntä, korkean ja matalan. Tästä hän päätteli, että kaikkialla on aina ääntä, ja tämä innoitti häntä luomaan teoksen "4′33″". Hän oli itse asiassa jo vuonna 1948 suunnitellut tekevänsä hiljaisen kappaleen Muzak-yhtiölle.
Ensimmäisen kerran teos esitettiin 29. elokuuta 1952 Woodstockissa New Yorkissa osana konserttia, jossa kuultiin modernia pianomusiikkia. Esittäjänä oli pianisti David Tudor, joka tunnettiin kokeellisen musiikin esittäjänä. Tudor istui pianon ääreen ja avasi koskettimiston kannen. Jonkin ajan jälkeen hän sulki sen, soittamatta ensimmäistäkään nuottia. Jonkin ajan jälkeen hän taas avasi kannen, ja hieman sen jälkeen sulki sen ja nousi. Esityksen idea oli nimenomaan kuunnella ympäristön ääniä: sali oli hyvin eristetty, joten ulkoa ei tullut hälyääniä, joten ainoana äänilähteinä olivat yleisö ja soittaja. Siitä huolimatta, että soittaja ei soittanut instrumenttia, tarkkaavainen kuuntelija voi kuulla ympäristön äänet.
Suomessa teos esitettiin ns. Lastenkamarikonsertissa 2. joulukuuta 1962.
Tilaa sydämessä

Tilaa sydämessä ("Places in the Heart") on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva. Se kertoo Yhdysvaltain etelävaltiosta tulevasta leskestä, joka yrittää pitää maatilansa kunnossa afroamerikkalaisen sokean miehen avustuksella. Dallasin alueella kuvatun elokuvan on käsikirjoittanut ja ohjannut Robert Benton. Sen pääosia esittävät Sally Field, Lindsay Crouse, Ed Harris, Amy Madigan, John Malkovich ja Danny Glover.
"Tilaa sydämessä" oli ehdolla seitsemään Oscar-palkintoon, mm. parhaana elokuvana. Se voitti lopulta kaksi Oscaria, kun Sally Field palkittiin pääosasta ja Robert Benton käsikirjoituksesta. Lisäksi Field voitti roolistaan Golden Globen ja Benton ohjauksesta Hopeisen Karhun Berliinin elokuvajuhlilla . Yhdysvaltalainen National Board of Review of Motion Pictures nimesi elokuvan vuoden 1984 kymmenen parhaan joukkoon ja palkitsi John Malkovichin sivuosastaan.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa. American Film Institute valitsi sen vuonna 2006 listalleen sadasta kaikkien aikojen innostavimmasta yhdysvaltalaiselokuvasta.
Palkintoja.
Oscarit.
Ehdokkaana:
Golden Globet.
Ehdokkaana:
Henry Palmerston

Henry John Temple, myöhemmin varakreivi Palmerston, (20. lokakuuta 1784 – 18. lokakuuta 1865) oli englantilainen valtiomies. Palmerston syntyi varakreivilliseen () Palmerston-sukuun ja hänestä tuli varakreivi Palmerston vuonna 1802 isänsä kuoltua.
Poliittinen ura.
Palmerston kuului 58 vuoden ajan parlamentin alahuoneeseen. Vuonna 1809 hän pääsi vasta 25-vuotiaana toisen sotaministerin viran haltijaksi ja pysyi virassaan vuoteen 1828 asti. Ulkoministerin tehtävissä Palmerston toimi vuosina 1830–34, 1835–41 ja 1846–51. Ministerin tehtäviä Palmerston hoiti kaikkiaan 38 vuoden ajan. Hän oli patriootti ja rakasti omaa maataan. Ulkopolitiikassa isänmaallisuus teki Palmerstonista vapaamielisen. Hän halusi myös muiden kansakuntien saavan nauttia samanlaisesta vapaudesta kuin englantilaiset. Kansainvälisessä politiikassa Palmerstonista tuli liberalismin lipunkantaja. Palmerston tuki paljon pienten maiden pyrkimyksiä itsenäistyä ja vaikutti ratkaisevasti Belgian itsenäistymiseen 1831. 
Heinäkuussa 1841 Palmerston saavutti suuren voittonsa ulkoministerinä, kun Mustaanmereen johtavista salmista solmittiin suurvaltojen välinen sopimus. Salmet määrättiin sopimuksessa olemaan suljettuina, jos Osmanien valtakunta ei ollut sodassa muiden valtioiden kanssa. Yhdistyneen kuningaskunnan kannalta sopimus turvasi sen vaarassa olleet yhteydet Intiaan. Palmerston alkoi kuitenkin vuodesta 1846 eteenpäin harjoittaa imperialistista politiikkaa. Hän joutui eroamaan ulkoministerin paikalta 1851, kun ei tuominnut Napoleon III:n vallankaappausta. 
Palmerstonista tuli pääministeri vuonna 1855, vasta 71-vuotiaana, kun hänen edeltäjänsä Lordi Aberdeen oli joutunut eroamaan Krimin sotaan liittyvien virheidensä takia. Kuningatar Viktoria oli ensin pyytänyt pääministerin tehtävään Derbyn jaarlia, Lansdownen markiisia ja John Russellia, joista viimeisen neuvosta hän kääntyi Palmerstonin puoleen, joka suostui. Palmerston hoiti sodan loppuun tuloksekkaasti ja jatkoi pääministerinä vielä kahdeksan vuoden ajan korkeasta iästään huolimatta. Ensimmäisellä kaudellaan 1858 hän teki paljon ulkopolitiikkaa, ja hoiti siististi Intian siirtymisen kauppakomppanialta Britannian valtion alaisuuteen. Hän oli poissa pääministerin virasta puolitoista vuotta ja palasi toiselle kaudelle vuonna 1859. Vuosien mittaan Palmerstonista tuli isänmaallisuutensa ansiosta suosittu poliitikko kotimaassaan. Hänen lempinimensä kansan suussa oli "Ukko Pam". Palmerston kuoli kesken virkakautensa vuonna 1865.
Perhesuhteet.
Lordi Palmerstonin vaimo oli lordi Melbournen sisar, lady Cowper.
Colosseum II

Colosseum II oli fuusiojazzia soittanut brittiyhtye, jonka perusti vuonna 1975 entinen Colosseum-rumpali ja yhtyeen johtaja Jon Hiseman Tempest-yhtyeensä jälkeen. Kun alkuperäinen Colosseum soitti jazzrockia, Colosseum II oli tyyliltään raskaampaa fuusiojazzia. 
Hiseman julkaisi suunnitelmansa yhtyeen perustamisesta jo marraskuussa 1974, mutta vain Gary Moore nimettiin. Seuraavat muusikot melkein perustivat yhtyeen: Graham Bell (laulu), Duncan Mackay (koskettimet, myöhemmin mm. 10cc, Alan Parsons Project ja Kate Bush) sekä Mark Clarke (basso, ex-Colosseum, myöhemmin mm. Natural Gas, Mountain ja Rainbow). Harjoitusten oli määrä alkaa 1. tammikuuta 1975, mutta kokoonpano vakiintui vasta toukokuussa ja kokoonpanoon tulivat lopulta Gary Mooren lisäksi Don Airey (koskettime), Neil Murray (basso) ja Mike Starrs (laulu). Gary Moore oli entinen Thin Lizzy -kitaristi ja kosketinsoittaja Don Airey oli mukana myöhemmin muun muassa yhtyeissä Rainbow, Black Sabbath, Ozzy Osbourne, Jethro Tull, Judas Priest, Gary Moore, Whitesnake ja Living Loud sekä nykyään Deep Purplessa. Murray ja Starrs jättivät yhtyeen vuonna 1976 ja basistiksi kiinnitettiin John Mole.
Olennainen vaikutus musiikkiin oli Mooren kitaroinnilla. Kolmen oman albumin jälkeen yhtye esiintyi Andrew Lloyd Webberin "Variations"-albumilla, jossa soittivat myös Julian Lloyd Webber (sello), Rod Argent (koskettimet, ex-The Zombies, ex-Argent) ja Barbara Thompson (huilu ja saksofoni), Jon Hisemanin vaimo. Tämä albumi nousi toiselle sijalle Ison-Britannian levylistoilla.
Elokuussa 1978 Moore palasi Thin Lizzyyn ja hänet korvasi kitarassa Don Aireyn veli, Keith Airey. Suunnitelmat neljännestä albumista kariutuivat, kun Don Airey päätti liittyä Rainbow-yhtyeeseen joulukuussa 1978.
Colosseum II esiintyi Suomessa Turun konserttitalossa 30.9.1975 ja Tavastia-klubilla Helsingissä 2.10.1975.
Kokoonpano.
Alkuperäisjäsenet:
Myöhäisemmät jäsenet:
Gilberto Gil

Gilberto Passos Gil Moreira (s. 26. kesäkuuta 1942) on brasilialainen laulaja, kitaristi ja sanoittaja sekä maan entinen kulttuuriministeri. Hän teki 1960-luvun lopulla tropicalismo-levytyksiä, kuten ”Roda”, ”Lunik 9”, ja ”Domingo No Parque”. 
Gil aloitti uransa bossa nova -muusikkona mutta siirtyi pian nueva canción -liikkeen vaikutuksesta sanoittamaan poliittisia ja yhteiskunnallisia lauluja. 1970-luvulla hän lisäsi uusia elementtejä afrikkalaisesta ja pohjoisamerikkalaisesta musiikista ja jatkoi albumien julkaisemista.
Sotilashallinto pidätti Gilin vuonna 1969 hallituksen vastaisista toimista. Vapauduttuaan hän muutti Lontooseen. Hän soitti progressiivisen rockin yhtyeissä, kuten Yes, Pink Floyd ja The Incredible String Band mutta jatkoi samalla soolouraa. 1970-luvulla hän esiintyi Yhdysvalloissa ja levytti englanninkielisen albumin. Hän työskenteli myös Jimmy Cliffin kanssa ja julkaisi vuonna 1980 ”No Woman, No Cry” (Bob Marley &amp; the Wailers), josta tuli menestys ja joka toi reggaen Brasiliaan.
Aloittaessaan vuonna 2003 presidenttinä Lula da Silva valitsi Gilin kulttuurimisteriksi. Gil erosi ministerin tehtävistä marraskuussa 2007 hoitaakseen äänihuulistaan löytynyttä polyyppia. Myös hänen tyttärensä Preta Gil on muusikko.
Gil esiintyi heinäkuussa 2007 Pori Jazzissa. Ensimmäisen kerran hän soitti Porissa vuonna 1998.
Peridotiitti

Peridotiitti on musta, usein vihreään vivahtava karkearakeinen ultramafinen syväkivi. Se on asultaan tavallisesti tasarakeinen tai poikiliittinen. Myös kumulusrakenteet ovat yleisiä. Sen päämineraaleja ovat oliviini ja pyrokseenit. Muita peridotiitissa esiintyviä mineraaleja voivat olla amfibolit, granaatit, Ca-rikas plagioklaasi. Aksessorisina mineraleina voi esiintyä magnetiittia, ilmeniittiä ja kromiittia.
Peridotiitit luokitellaan niiden päämineraalikoostumuksen mukaan lherzoliitteihin, harzburgiitteihin, duniitteihin ja wehrliitteihin. Lherzoliitin päämineraaleja ovat oliviini, klinopyrokseeni ja ortopyrokseeni, hartsburgiitissa ne ovat ortopyrokseeni ja oliviini, wehrliitissä oliviini ja klinopyrokseeni; duniitti koostuu lähes yksinomaan oliviinista.
Peridotiittia esiintyy ns. ofioliiteissa, joiden on tulkittu olevan muinaisen merellisen kuoren ja vaipan kappaleita, jotka ovat tektonisten prosessien myötä joutuneet osaksi vuorijonoa. Lisäksi peridotiittia esiintyy ns. alppiperidotiitteina, joiden on tulkittu olleen alun perin ofioliittien osia, mutta jotka ovat joutuneet tektonisissa prosesseissa erilleen alkuperäisestä kivilajiyksiköstään, ja esiintyvät nyt erillisinä, ultramafisina kivilajiyksiköinä.
Osittain ofioliiteista tehtyihin havaintoihin perustuen on tulkittu, että ainakin Maan vaipan yläosan koostumus on peridotiittinen.
Peridotiitti sopii ominaisuuksiensa vuoksi hyvin kiuaskiveksi.
Syeniitti

Syeniitti on syväkivi. Sen päämineraalit ovat kalimaasälpä, plagioklaasi, biotiitti ja sarvivälke. Väriltään syeniitti on vaalea, yleensä harmaa tai punertava ja se on helposti työstettävissä. Syeniitti painaa 2 700–2 800 kg/m3. Se on kohtalaisen harvinainen kivilaji. Syeniittia käytetään jonkin verran rakennuskivenä.
Dioriitti

Dioriitti on syväkivi, josta noin kaksi kolmasosaa on maasälpää (plagioklaasia) ja yksi kolmasosa tummia mineraaleja (sarvivälkettä, pyrokseeneja, biotiittia). Joskus se voi sisältää myös jonkin verran kvartsia. Dioriitti on tasarakeista ja raekooltaan hieno- tai keskirakeista. Dioriitti muistuttaa graniittia, ja kiveä onkin kutsuttu "mustaksi graniitiksi". Dioriitin tiheys on 2 700–2 800 kg/m3, ja se on väriltään harmaa, tummanharmaa, vihertävän harmaa tai musta.
Dioriitti on Suomessa yleinen kivilaji, joskin muualla maailmassa sitä pidetään suhteellisen harvinaisena. Kiveä löytyy Suomen lisäksi muun muassa Italian Sondriosta, Saksan Thüringenistä ja Saksista, Romaniasta, Turkin koillisosasta, Ruotsista, Skotlannista ja Yhdysvaltojen Minnesotasta. Suomessa dioriittia esiintyy Keski-Suomessa, kuten Korpilahdella, Viitasaarella, Äänekoskella ja Jyväskylän alueella. Dioriitti on Keski-Suomen maakuntakivi.
Dioriittikivi on kovaa, mikä tekee sen työstämisestä vaikeaa. Kovuutensa vuoksi kiveä voidaan kuitenkin kaivertaa yksityiskohtaisesti ja kiillottaa korkealaatuisesti, ja kerran työstetty kivi on kestävää. Dioriittia on käytetty kaivertamiseen, mistä tunnetuin esimerkki lienee kivipaasi, johon on kirjoitettu Hammurabin laki. Taidekäytössä dioriitti oli arvostettu kivi muinaisissa Lähi-idän kulttuureissa, kuten muinaisessa Egyptissä, Babyloniassa, Assyriassa ja Sumerissa.
Tadashi Sasaki

Tadashi Sasaki on klassinen kitaristi, joka syntyi Tokiossa. Nykyään hän asuu Saksassa. Hän on ollut professorina musiikkikorkeakoulussa Aachenissa.
Vuonna 1968 Tadashi Sasakista tuli ensimmäinen japanilainen, joka voitti kansainvälisen kitarakilpailun Pariisissa. Hän myös toimi palkintotuomarina Heinsbergin kansainvälisillä kitarafestivaaleilla vuonna 2005.
Jane Adams

Jane Adams (s. 1. huhtikuuta 1965 Washington, D.C.) on Tony-palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt niin elokuvissa, televisiossa kuin teatterissakin.
Adams esiintyi HBO-sarjassa "Hung" 2009–2011.
Vulkaniitti

Vulkaniitti tunnetaan myös yksinkertaisesti nimellä pintakivi. Vulkaniitit syntyvät maan pinnalle tunkeutuneesta magmasta eli laavasta jähmettymällä.
Pintakivien kemiallinen koostumus on sama kuin syväkivilläkin, mutta fyysinen rakenne on varsin erilainen erilaisista jähmettymisolosuhteista johtuen. Pintakivien perusrakenne on varsin pienirakeista, mutta seassa on myös suurempia hajarakeita. Kiveen on saattanut jäädä myös onteloita.
Vulkaniitteja ovat esimerkiksi basaltti ja hohkakivi.
Jacob Smith (näyttelijä)

Jonathan Jacob Charles William Smith (s. 21. tammikuuta 1990) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Jake Bakerin roolissa elokuvasta "Villi tusina". Smithillä on yhtye My September Story, jossa hän soittaa sähkökitaraa.
Smith aloitti näyttelemisen 1990-luvun lopussa ja näytteli monissa tv-sarjoissa, kuten "Viiden juttu" ja "Step by Step". Vuonna 1998 hän näytteli toimintakomediassa "Pienet soturit" ja elokuvissa "Troija".
Smithin perheeseen kuuluu veli Nathaniel ja sisko Natasha. Heidän vanhempansa ovat eronneet ja Jacob asuu isänsä kanssa Monorviassa.
Ontelolaatta

Ontelolaatta on teräsbetonista valmistettu elementti, jota käytetään rakennusten kantavana vaakarakenteena alapohjissa, välipohjissa ja yläpohjissa. Lisäksi ontelolaattoja voidaan käyttää kantavina ja osastoivina seininä, sekä sokkelin anturalaattana ja perustuspalkkina. Ontelolaattojen kehitys ja valmistus alkoi 1970-luvun alussa.
Ontelolaattoja voidaan käyttää myös liittolaatan osana.
Rakenne.
Ontelolaatan sisällä on pitkittäissuuntaisia lieriömäisiä onteloita. Nämä tekevät laatasta kevyemmän. Onteloita voidaan käyttää myös sähköjohtojen kulkureittinä. Laatan raudoitteena ovat esijännitetyt teräspunokset, yleensä laatan alapinnassa. Ontelolaattoja on saatavissa myös yläpunoslaattoina, joita käytetään, kun laatta on ulokkeena.
Ontelolaatan pinnassa voi olla valmiina lämmöneristyskerros, jolloin elementillä saadaan nopeasti rakennettua kantava alapohjarakenne tai sokkeli. Eristettyjä laattoja saa myös paloaeristävinä luokkiin REI 120-240.
Koot.
Ontelolaatan vakioleveys on 1200 mm (12M). Kohteesta riippuen voidaan käyttää jopa 20 metriä pitkiä ontelolaattoja: kantavuus on aina selvitettävä tapauskohtaisesti.
Laattojen paksuudet vaihtelevat: tyypillisiä vahvuuksia ovat 150, 200, 265, 320, 370, 400 ja 500 mm. Ontelolaatan paino neliömetriä kohden vaihtelee paksuuden mukaan 205 kilosta 560 kiloon, saumattuna painoa tulee neliölle vielä 10–40 kiloa lisää.
Erikoislaatat.
Asuinrakentamisessa käytetään kylpyhuoneiden kohdalla lattiakallistusten tekemiseksi joko muuta laatastoa matalampaa ontelolaattaa tai niin sanottua kylpyhuone- eli kololaattaa. Kololaatta on kolon kohdalta 90–170 mm vastaavaa normaalilaatta ohuempi. Kolon kohdalla ei ole onteloita. 
Laatan valmistaminen.
Ontelolaatta valetaan pitkälle öljytylle teräspedille, johon vedetään vaijerit. Lisäksi vaijerit täytyy jännittää. Tämän jälkeen pedille nostetaan valukone ja laatta valetaan ja mitataan. Kun laatta on kovettunut, se pätkitään tilauksen mukaan tarvittavan pituisiin osiin.
Ontelolaattojen valmistajia.
Ontelolaattoja valmistavia elementtitehtaita ovat muun muassa Ansion Sementtivalimo, Lujabetoni, Parma ja Betset.
Katastrofielokuva

Katastrofielokuva on elokuvan lajityyppi, jossa kuvataan selviytymistä katastrofista kuten onnettomuuksista, rajuilmoista, luonnonmullistuksista tai vastaavista.
Lajityyppi oli varsin suosittu 1970-luvulla, jolloin niitä valmistui runsaasti. Katastrofielokuvat useimmiten noudattivat etenkin aiemmin samaa kaavaa. Alun roolihahmojen esittelyn jälkeen siirryttiin laivaan, lentokoneeseen, tornitaloon, junaan, avaruusalukseen tai muuhun ihmisen keksimään tekniseen ympäristöön, jossa sitten jokin menee vikaan tai luonnonvoimat alkavat uhata. Tässä kohtaa nousevat elokuvan sankarit esille, ja katsoja saa nauttia näyttävistä erikoistehosteista ja pohtia, kuka hahmoista selviytyy ja kuka ei.
Lajityypin kehittäjä oli elokuvatuottaja Irwin Allen, jonka tuottamaa "S/S Poseidonin seikkailua" pidetään genren ensimmäisenä edustajana. Myöhempiä Allenin tuottamia katastrofielokuvia olivat "Liekehtivä torni" (1974) ja "Poseidonin seikkailun" jatko-osa "Merten saalistajat" (1979).
Eniten tuottanut katastrofielokuva on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut "2012", joka spekuloi maailmanlopun tapahtuvan vuonna 2012, kun mayakalenterin 13, bakun päättyy.
Jânio Quadros

Jânio da Silva Quadros (25. tammikuuta 1917 Campo Grande – 16. helmikuuta 1992 Mato Grosso do Sul, São Paulo) oli brasilialainen poliitikko joka oli viisi kuukautta Brasilian presidenttinä 1961. Quadrosin meteorimaista uraa sävytti laaja populistisen retoriikan käyttö. 
Quadros valmistui synnyinkaupungissaan lakimieheksi 1940 ja alkoi asianajajan työn ohella osallistua yhä enemmän politiikkaan. Hänet valittiin São Paulon kaupungin pormestariksi 1953 ja osavaltion kuvernööriksi 1955. Presidentiksi hänet valittiin 1960 ja hän aloitti virkakautensa 31. tammikuuta 1961.
Quadros syytti korkeasta inflaatiosta edeltäjäänsä, Juscelino Kubitschekiä. Presidenttinä hän kielsi uhkapelaamisen ja bikinien käyttämisen rannalla ja solmi diplomaattisuhteet Neuvostoliiton ja Kuuban kanssa. 
Hänen erostaan on useita teorioita. Yleisesti oletetaan hänen että yrittäessään laajentaa valtaansa, hän erosi 25. elokuuta 1961 olettaen pysyvänsä vallassa laajan kannatuksen turvin. Brasilian lainsäädäntö ei kuitenkaan mahdollistanut tätä, joten parlamentille ei jäänyt muuta vaihtoehtoa kuin hyväksyä hänen eronpyyntönsä ja nostaa vasemmistolainen João Goulart presidentiksi. Quadrosin eron seurauksena syntyi vakava poliittinen kriisi, joka johti lopulta vuoden 1964 sotilasvallankaappaukseen. 
Quadros pyrki São Paulon osavaltion kuvernööriksi 1962 ja 1982. Vuosina 1986—89 hän toimi jälleen São Paulon kaupungin pormestarina.
João Goulart

João Belchior Marques Goulart (1. maaliskuuta 1918 – 6. joulukuuta 1976) oli vasemmistolainen presidentti Brasiliassa (1961–31.3.1964).
Vanhana estancieirona (suurtilallinen) Goulart, lempinimeltään "Jango", opiskeli lakia Porto Alegressa. Hänet valittiin Rio Grande do Sulin osavaltion lainsäädäntöelimeen Brasilian työväenpuolueen (Partido Trabalhista Brasileiro, PTB) edustajana. Hän toimi myöhemmin oikeus- ja sisäministereinä. Getúlio Vargas nimitti hänet 1953 työ-, teollisuus- ja kauppaministeriksi. Varallisuudestaan huolimatta Goulart nautti suurta alaluokkien kannatusta ja solmi yhteyksiä ammattiliittoihin. 
Jango valittiin 1956 Juscelino Kubitschekin varapresidentiksi, ja uudestaan hänet valittiin 1960. Tällä kertaa presidenttinä kuitenkin oli Jânio Quadros, toisen puolueen jäsen. (Tuolloin oli mahdollista äänestää sekä presidentistä että varapresidentistä erikseen.) Quadros erosi 1961. Joidenkin lähteiden mukaan kyseessä oli vallankaappausyritys. Vallankaappausyrityksen epäonnistuttua Goulart nousi presidentiksi kymmenpäiväisen kriisin jälkeen. Sotilasvallankaappaus kaatoi hänen hallintonsa 1964.