tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Niko Kapanen

Niko Klaus Petteri Kapanen (s. 29. huhtikuuta 1978 Hattula) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkohyökkääjä ja maailmanmestari.
Ura.
Seurajoukkueet.
Kapanen aloitti ammattilaisuransa kaudella 1995–1996. Kyseisellä kaudella hänen peliaikansa jäi vähäiseksi. Seuraavana neljänä kautena Kapasella oli suuri rooli HPK:n joukkueessa. Hän oli HPK:ssa keskushyökkääjänä niin sanotussa teletappi-ketjussa, jossa laidassa viilettivät Jukka Hentunen ja Timo Pärssinen. Sama teletappiketju totuttiin näkemään myös Suomen maajoukkueessa. Kaudeksi 2000–2001 Kapanen siirtyi TPS:n joukkueeseen ja seuraavaksi kaudeksi Pohjois-Amerikkaan. Hänet oli varattu NHL:ään vuonna 1998 kuudennella kierroksella varausnumerolla 173, varaajana oli Dallas Stars.
Kapanen joutui kuitenkin aloittamaan AHL-sarjan Utah Grizzliesissä, ennen kuin hän lunasti paikkansa NHL-joukkue Dallas Starsin riveissä. Hän pelasi kolme kautta NHL:ssä, ennen koko kauden kattavaa NHL-työsulkua. Työsulun aikana Kapanen pelasi Sveitsin liigan Zugin joukkueessa. Kesäkuussa 2006 hänet kaupattiin Dallasista Atlanta Thrashersiin. Samassa kaupassa Patrik Štefan ja Jaroslav Modry siirtyivät toiseen suuntaan. Kapasen ura Atlantassa kesti 60 ottelua, sillä Phoenix Coyotes nappasi miehen siirtolistalta helmikuussa 2007.. Kesäkuussa 2008 Kapanen solmi sopimuksen venäläisseura Ak Bars Kazanin kanssa , jossa hän oli voittamassa KHL:n ensimmäistä mestaruutta keväällä 2009 ja toista 2010. Kapanen valittiin vuoden jääkiekkoilijaksi 2009.
Heinäkuussa 2014 Kapanen solmi yksivuotisen sopimuksen KHL:ssä pelaavan Jokereiden kanssa. Huhtikuussa 2015 Kapanen solmi vuoden jatkosopimuksen. Hän toimi molempina kausina joukkueen kapteenina.
Kaudeksi 2016–2017 Kapanen siirtyi kasvattajaseuraansa HPK:hon 1+1-vuotisella sopimuksella. Paluunsa myötä Kapanen otti takaisin kapteeniuden SM-Liigan joukkueessaan. Kapanen lopetti uransa kevääseen 2017.
Maajoukkueura.
Maajoukkueessa Kapanen on pelannut 109 A-maaottelua. Ensimmäiset MM-kilpailut Kapanen pelasi vuonna 2000. Hän on osallistunut MM-kilpailuihin myös vuosina 2001, 2002, 2004, 2005, 2007, 2008, 2009, 2011 ja 2012. Hän osallistui niin ikään vuoden 2004 maailmancupiin sekä vuosien 2006 ja 2010 olympialaisiin.
Kapanen kuului vuoden 2011 Suomen maajoukkueeseen, joka voitti maailmanmestaruuden.
Beaufortinmeri

Beaufortinmeri on merialue Luoteisterritorioiden, Yukonin ja Alaskan pohjoispuolella ja länteen Kanadan arktisista saarista. Alue on osa Pohjoista jäämerta. Sen tarkoista rajoista on erilaisia määritelmiä.
Jos Beaufortinmeri määritellään Alaskan Point Barrowin, Prinssi Patrickin saaren, Banksinsaaren ja Tšuktšimeren väliseksi alueeksi, sen pinta-ala on noin 476 000 km². Se on saanut nimensä Sir Francis Beaufortin mukaan.
Mackenzie-joki tuo Beaufortinmeren lounaisosaan suuria määriä makeaa vettä ja sedimenttiä. 
Beaufortinmeren pohjasta on etsitty öljyä ja maakaasua 1960-luvulta asti.
Räimälä

Räimälä () on kylä Salmin maalaiskunnassa Pitkärannan piirin itäosassa Karjalan tasavallassa Venäjällä Suomen luovuttamalla alueella. Räimälän kylä sijaitsee noin 46 kilometriä Pitkärannasta itään Sortavalasta Aunukseen johtavan A130-maantien varrella. Kylässä oli 780 asukasta vuonna 1996. 
Historia.
Räimälä oli osa Suomelle kuulunutta Salmin kuntaa vuoteen 1944 asti, jolloin alue luovutettiin Neuvostoliitolle. 
Ennen vuoden 2006 kunnallishallintouudistusta Räimälä oli kylähallintoalue ja sen keskuskylä. Kylähallintoalue käsitti Pitkärannan piirin itäisimmän osan. Se rajoittui etelässä Laatokkaan, lännessä Salmin asutushallintoalueeseen, pohjoisessa Prääsän piiriin kuuluvaan Kolatselän kylähallintoalueeseen ja idässä Prääsän piiriin kuuluvaan Kinalahden kylähallintoalueeseen ja Aunuksen piiriin kuuluvaan Viteleen kylähallintoalueeseen. Räimälän kylähallintoalueen alaisuuteen kuuluivat Räimälän kylän lisäksi myös Orusjärven (30 as. v. 1996) ja Rajakonnun kylät.
Tomi Pettinen

Tomi Pettinen (s. 17. kesäkuuta 1977 Ylöjärvi) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelasi 437 ottelua jääkiekon SM-liigassa. Hän pelasi rauhallista ja hyvää kiekollista peliä. Pettinen pelasi myös 24 NHL-ottelua New York Islandersin paidassa.
Vuoden 2010 helmikuussa Pettinen sai ottelussa vakavan silmävamman, jonka pelätään vahingoittaneen pysyvästi hänen vasemman silmänsä näkökykyä.
Ura.
Pettinen aloitti uransa kasvattajaseurassaan Tampereen Ilveksessä ja debytoi SM-liigassa kaudella 1996–1997, jolloin sai tililleen 16 ottelua, joissa syntyi myös hänen liigauransa ensimmäinen maali. Toisella kaudella 1997–1998 hän vaihtoi Ilveksestä Rauman Lukkoon. Kauden 1998–1999 hän aloitti Helsingin IFK:ssa, mutta pelasi lähes koko kauden jääkiekon I-divisioonaa Kokkolan Hermeksessä.
Pettinen palasi Ilvekseen kaudeksi 1999–2000 ja murtautui joukkueen kokoonpanoon. Hän teki 51 ottelussa tehot 1+6=7 ja New York Islanders varasi hänet yli-ikäisenä kesällä . Ilveksen kauden 2001–2002 päätyttyä Pettinen pelasi AHL:n pudotuspeleissä, Bridgeport Sound Tigersin riveissä keväällä 2002. Pettinen solmi heinäkuussa 2002 kaksivuotisen- ja suuntaisen sopimuksen Islandersin kanssa. Ensimmäisellä Pohjois-Amerikan kaudellaan Pettinen pelasi enimmäkseen farmissa ja pääsi pelaamaan myös kaksi NHL-ottelua. Pettinen sai aloittaa kauden 2003–2004 NHL:ssä, kun Islandersin puolustaja Radek Martínek loukkaantui. Pettisen komennus jäi kuitenkin lyhyeksi ja hän pelasi kaikkiaan neljä NHL-ottelua kauden aikana.
Kesäkuussa 2004 Pettinen solmi 1+1-vuotisen sopimuksen Rauman Lukon kanssa. Heinäkuussa hän jatkoi vuodella sopimustaan Islandersin kanssa, mutta pelasi kautensa Raumalla vuoksi. Pettinen palasi kasvattajaseuraansa Ilvekseen kauden 2005–2006 kattavalla sopimuksella huhtikuussa 2005. Ilveksen urheilutoimenjohtaja Juha Hautamaa kommentoi hänestä:
Pettinen ei kuitenkaan pelannut ollut kovin kauan Ilveksen mukana, kun hän palasi New York Islandersin organisaatioon kaudeksi 2005–2006 kaksivuotisella ja yksisuuntaisella sopimuksella. Pettinen olikin ilmoittanut Ilvekselle että lähtee Pohjois-Amerikkaan, mikäli hän saa yhden suunnan sopimuksen. Kauden 2005–2006 aikana Pettinen pelasi 18 NHL-ottelua ilman tehopisteitä.
Pettinen siirtyi kaudeksi 2006–2007 Frölunda HC:n riveihin, Ruotsin Elitserieniin. Hän kuitenkin siirtyi kesken kauden ja 27 ottelun jälkeen sarjatasoa alemmas HockeyAllsvenskanin Leksands IF:ään, jossa pelasi myös kauden 2007–2008. Pettinen palasi Rauman Lukkoon kaudeksi 2008–2009 nelivuotisella sopimuksella. Hän oli Lukon ykköspuolustaja. Pettisen ensimmäinen sopimuskausi jäi kuitenkin rikkonaiseksi ja 46 ottelun mittaiseksi vuoden vaihteessa vaivanneen polvivamman takia. Hän lopetti uransa kauden 2011–2012 jälkeen.
Nykyään Pettinen valmentaa Tampereen Ilveksen C2 98 syntyneitä poikia.
Lähde: Eliteprospects.com
Laptevinmeri

Laptevinmeri ( , aik. "Nordenskiöldinmeri") on merialue Pohjoisella jäämerellä. Se sijaitsee Siperian pohjoisrannikon, Taimyrin niemimaan, Severnaja Zemljan ja Uuden-Siperian saarten välissä. Viereiset merialueet ovat Karanmeri ja Itä-Siperian meri.
Sijainti ja geologia.
Laptevinmeri on Pohjoisen jäämeren reunameri, jota reunustavat lännessä Taimyrin niemimaan ja Severnaja Zemljan sekä idässä Uuden-Siperian saaret. Sen pinta-ala on noin 714 000 neliökilometriä. Sen keskisyvyys on 578 metriä ja suurin syvyys 2 980 metriä.
Laptevinmeren rannikkolla on useita isoja lahtia, ja monet joet muodostavat laajoja suistoja. Suurin mereen laskeva joista on Lena. Muita jokia ovat Jana, Olenjok, Anabar ja Hatanga.
Ilmasto.
Laptevinmeren pohjoisosassa lämpötila on pakkasen puolelle 11 kuukauden ajan vuodesta ja eteläosassa 9 kuukauden ajan. Tammikuun keskilämpötila on -24 – -29 astetta ja heinäkuun keskilämpötila pohjoisossa on noin nollassa ja etelässä noin 6 asteessa. Tammikuun alhaisin lämpötila on noin -50 astetta ja heinäkuun korkein noin 10 astetta. Meren rannikolla lämpötila voi nousta jopa 24 asteeseen.
Laptevinmeri on suurimman osan vuodesta jäässä, ja pohjoisosissa meriveden lämpötila jään alapuolella on -1,8 astetta ja kaakkoisosassa -0,8 astetta. Jää alkaa sulaa toukokuun lopun ja kesäkuun alun aikana. Laptevinmeren kaakkoisosa on jäätön loppukesästä, mutta länsiosaa peittää koko kesänkin Taimyrin jäämassiivi.
Laptevinmeri on Euraasian puolisella Pohjoisella jäämerellä merkittävä jään muodostumisen keskus, sillä siellä alkaa syntyä Siperian mantereessa kiinni olevaa kiintojäätä lokakuussa. Sieltä se alkaa ajautua pohjoiseen ja edelleen Jäämeren muihin osiin. Keskimäärin sitä kulkeutuu Laptevinmerestä muualle Jäämereen eri arvioiden mukaan 400–540 kuutiokilometriä. Ilmaston lämpenemisellä voi olla huomattavia vaikutuksia Laptevinmeren jäähän, ja esimerkiksi vuonna 2020 jää alkoi muodostua myöhemmin kuin kertaakaan aiemmin. Taustasyynä olivat Siperian poikkeuksellisen lämmin kesäkuu ja arktisen oskillaation aiheuttama aiempien talvien ohuempi jääpeite, minkä seurauksena meri vapautui myös normaalia aiemmin jäästä. Pintaveden lämpötila nousi tämän seurauksena 4 asteeseen.
Ihmistoiminta.
Meri oli aiemmin nimetty naparetkeilijä A. E. Nordenskiöldin mukaan. Nykyisin se on nimetty venäläisten tutkimusmatkailijoiden Dmitri ja Hariton Laptevin mukaan.
Laptevinmeri on pohjoisen meritien varrella, ja sen tärkein satamakaupunki on Tiksi.
David Popper

David Popper (18. kesäkuuta 1843 Praha, Böömi, Itävallan keisarikunta – 7. elokuuta 1913 Baden, Itävalta-Unkari) oli itävaltalainen (böömiläinen) sellisti ja säveltäjä. Hän syntyi ja opiskeli Prahassa. Popper esiintyi sellistinä ensimmäistä kertaa vuonna 1863. Vuodesta 1896 lähtien hän opetti musiikkia Budapestin konservatoriossa. Popper kuoli Badenissa.
Suurin osa Popperin sävellyksistä on sellolle. Hän sävelsi muun muassa neljä sellokonserttoa, requiem kolmelle sellolle ja orkesterille sekä pienimuotoisempia sellokappaleita.
Elämä.
David Popper, prahalaisen kanttorin, Anselmus Popperin poika, opiskeli Prahan konservatoriossa sellonsoittoa Julius Goltermannin johdolla. Nuorena taiteilijana hän konsertoi Hans von Bülowin säestämänä. Vuonna 1863 hän lähti konserttikiertueelle Euroopan suurimpiin kaupunkeihin ja saavutti suuren suosion Saksassa, Sveitsissä, Unkarissa, Hollannissa ja Englannissa. Bülowin suosituksesta hänestä tuli herttua Friedrich Wilhelm Konstantin von Hohenzollernin löwenburgin kamariorkesterin jäsen.
Popper debytoi Wienissä vuonna 1867, minkä jälkeen hän toimi 1868–73 Wienin valtionoopperan orkesterin soolosellistinä ja oli Hellmesberger -jousikvarteton jäsen. 1872 hän meni naimisiin Sophie Menterin kanssa, joka oli Franz Lisztin oppilas. Erottuaan Wienin valtionooperasta Popper meni vaimonsa kanssa konserttikiertueille, kunnes he erosivat vuonna 1886. 1880-luvun puoleenväliin asti Popper matkusti paljon Euroopan sisällä; hän asui Lontoossa, Pariisissa, Pietarissa, Wienissä ja Berliissä ja oli hyvin suosittu korkeatasoisen soittonsa ansiosta. Vuonna 1882 hän oli kiertueella Espanjassa ja Portugalissa ranskalaisen viulustin, Émile Sauret'n kanssa.
Vuonna 1886 hänet kutsuttiin Unkarin Kuninkaallisen Konservatorion sellonsoiton- ja jousikvarteton opettajaksi. Siellä Popper perusti Hubay Jenőn kanssa kuuluisan jousikvarteton, joka vaikutti Unkarin musiikkielämään vuosikymmeniä. Vuosikausia säveltäjä itse myötävaikutti heidän Brahms-konsertteihinsa. Vuonna 1896 he esittivät Brahmsin c-molli -trion yhdessä. Brahms omisti Popperille sonaattinsa, jonka he esittivät yhdessä Budapestissä. Lisäksi Popper esiintyi useiden kamariyhtyeiden solistina ja myöhemmin myös Konservatorion orkesterin kapellimestarina.
David Popper toimi myös säveltäjänä. Hän sävelsi lähes 75 sellokappaletta ja lukuisia kappaleita myös muille soittimille.
Tunnetuimmat teokset.
Kadensseja sellokonserttoihin.
Haydn, Saint-Saëns, Volkmann, Schumann, Molique
Sovituksia sellolle ja pianolle.
Chopinin, Tšaikovskin, Pergolesin, Schubertin ja Schumannin teoksista
Nilsiän kirkko

Nilsiän kirkko on Josef Stenbäckin suunnittelema, Kuopion Nilsiässä sijaitseva, vuonna 1905 valmistunut ja 1906 käyttöön vihitty kivikirkko. Tyyliltään kirkko on melko selväpiirteistä kansallisromantiikkaa, jossa on uusgoottilaisia piirteitä. Kirkkoon mahtuu 1 200 henkeä. Kirkon rakennusaine on kvartsiitti, joka on louhittu Nilsiän Tahkovuorelta. Nilsiän kirkko on Suomen ainoa kvartsiitista rakennettu kirkko. Kirkon pieni erikoisuus on kivipintainen tornin huippu, mutta muu katto on peltiä. Nilsiän kirkko on suurin Stenbäckin suunnittelemista luonnonkivikirkoista nykyisen Suomen alueella. Kaikkein suurin Stenbäckin luonnonkivikirkoista oli Koiviston kirkko, joka ei toimi enää kirkkona vaan on kulttuuritalona.
Alttaritauluna on Juho Rissasen 1907 maalaama Jeesuksen Golgatalle menoa kuvaava "Ristin tie". Maalauksen malleina on käytetty paikallisia ihmisiä. Vuonna 1928 kirkkoon laitettiin sähkövalot, ja seiniä korjailtiin muutama vuosi sen jälkeen. Kirkkoa on maalattu sisältä vuosina 1955 ja 1984. Vuonna 2014 kirkossa tehtiin pienimuotoinen remontti, jossa uusittiin muun muassa sähköjä. Kirkossa on 25-äänikertaiset Asko Rautioahon (Urkurakentamo Tuomi) suunnittelemat urut. Kirkon pihalla on Paavo Ruotsalaisen muistomerkki. Kirkon 100-vuotisjuhlan kunniaksi kanttori Petri Karaksela sävelsi ja kirjoitti libreton oopperaan "Polvesta polveen".
Severnaja Zemlja

Severnaja Zemlja (, ) on Pohjoisessa jäämeressä Taimyrin niemimaan pohjoispuolella, Karanmeren ja Laptevinmeren välissä sijaitseva saaristo. Hallinnollisesti saaristo kuuluu Venäjän Krasnojarskin aluepiiriin. Reitti maantieteelliselle Pohjoisnavalle kulkee Severnaja Zemljan Komsomoletsin saaren pohjoisimmasta kärjestä Arktisesta niemestä (, ) läpi jäätyneen avomeren.
Saaristo käsittää neljä suurta saarta ja noin 70 pienempää, yhteispinta-alaltaan noin 37 000 km². Pääsaaret ovat, pohjoisesta etelään,
Saarilla on jäätiköitä ja ne ovat kasvittomia tai niillä esiintyy kitukasvuista polaariaavikkoa, tundran kylmintä aluetta. Lämpimin kuukausi on keskilämpötilaltaan noin +5 °C ja kylmin −40 °C. Saaria kylmentää talvella Siperian korkeapaine. Vuoden sademäärä on alle 100 mm.
Severnaja Zemlja on viimeinen maapallolla löydetty saaristo. Saaret löysi vuonna 1913 kapteeni Boris Vilkitskin johtama venäläinen retkikunta, joka kartoitti Siperian rannikkoa kahdella jäänmurtajalla, "Taimyrilla" ja "Vaigatšilla". Saaret nimettiin alun perin Nikolai II:n maaksi keisari Nikolai II:n mukaan. Aluksi kyseessä uskottiin olevan yksittäinen saari, ja vasta ilmalaiva Graf Zeppelinin vuoden 1931 arktinen lento paljasti saaria olevan ainakin kaksi. Myöhemmät Nikolai Urvantsevin ja Georgi Ušakovin tutkimusretket (1931–1933) osoittivat alueen jakautuvan useampiin saariin.
Segežan piiri

Segežan piiri () on kunnallishallinnollinen alue Karjalan tasavallassa Äänisen ja Vienanmeren välisellä kannaksella, suuren Uikujärven ympäristössä.
Piirissä asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 41 215 henkeä. Heistä kaupunkilaisia oli 38 003 ja maaseudun asukkaita 3 212.
Piiriin kuuluu kaksi kaupunkikuntaa ja neljä maalaiskuntaa. Piirin hallintokeskus ja ainoa kaupunki on Segeža (Segee). Piirissä on merkittävää metsä- ja alumiiniteollisuutta.
Kunnat.
Kuntien asukasluvut ovat vuoden 2010 väestönlaskennasta.
Karanmeri

Karanmeri () on Pohjoiseen jäämereen kuuluva merialue Siperian pohjoispuolella. Sen erottaa lännessä Barentsinmerestä Karansalmi ja Novaja Zemlja. Idässä Severnaja Zemlja erottaa sen Laptevinmerestä.
Karanmeri on suunnilleen 1 450 kilometriä pitkä ja 970 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on noin 880 000 km². Keskisyvyys on 110 metriä.
Neuvostoliitto ja sittemmin Venäjä on hävittänyt vanhoja ydinsukellusveneitään ja niiden reaktoreita hautaamalla ne Karanmereen. Karanmeren pohjassa on arviolta 17 000 säiliötä käytettyä ydinpolttoainetta, viisi ydinsukellusvenettä ja 16 entistä reaktoria. Ympäristöjärjestö Bellonan mukaan radioaktiivisessa romussa piilee uhka ympäristölle, sillä alueella etsitään aktiivisesti öljyä ja maakaasua.
John Patitucci

John Patitucci (s. 22. joulukuuta 1959) on yhdysvaltalainen jazzbasisti. Hän on maailman huippuja sekä bassokitaran että kontrabasson soittajana. 
Viime aikoina Patitucci on erikoistunut perinteisempään jazziin, mutta hän tuli alun perin tunnetuksi Chick Corean fuusioyhtyeessä. Muihin yhteistyökumppaneihin ovat kuuluneet Stan Getz, Freddie Hubbard, Danilo Pérez ja viimeksi Wayne Shorter, jonka kvartetissa Patitucci soittaa. Vuosien varrella Patitucci on tehnyt myös lukuisia omia levyjä.
Vehmersalmen kirkko

Vehmersalmen kirkko on Josef Stenbäckin suunnittelema kirkko Vehmersalmella Kuopiossa. Kirkko valmistui vuonna 1919 ja se rakennettiin tiilestä. Vehmersalmella on aikoinaan toiminut kolmekin tiilitehdasta. Alttaritauluna on August Ripatin "Jeesus Getsemanessa." Kirkkoon mahtuu 600 henkeä. Muodoltaan kirkko on tornillinen pitkäkirkko ja sillä on korkea satulakatto. 
Kangasalan urkurakentamon vuonna 1935 valmistamat urut ovat 15-äänikertaiset.
Tyyliltään kirkko edustaa jälkijugendia. Kirkon epäsymmetrinen pohjakaava viittaa kansallisromantiikkaan ja yksityiskohdat kuten tiilikoristeet edustavat siihen liittyvää historismia.
Karansalmi

Karansalmi tai Karanportti () on kapea salmi Vaigatšin ja Novaja Zemljan saarten välissä Siperian pohjoispuolella. Se yhdistää Karanmeren ja Barentsinmeren toisiinsa. Karansalmi oli tärkeä kulkuväylä Koillisväylän varhaisten tutkimusmatkojen aikana. Sen löysi englantilainen tutkimusmatkailija Steven Borough vuonna 1556.
Ponkama

Ponkama () on kylä Karjalan tasavallan Kemin piirin Kuuseman kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Vienanmereen laskevan Ponkamajoen suussa 8 kilometriä Kuuseman asemalta itään. Kylässä on 57 asukasta (vuonna 2013).
Ponkama on vanha pomorilaiskylä. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa se muodosti lähikylineen Arkangelin läänin Kemin kihlakuntaan kuuluneen volostin eli kunnan, joka käsitti Kalkalahden, Kesäjoen, Kriitinän, Ponkaman ja Ruokojärven kyläkunnat. Ponkaman volosti rajoittui pohjoisessa Kieretin, lännessä Vitsataipaleen ja Paanajärven sekä etelässä Usmanan volostiin ja Kemin kaupunkiin. Vuonna 1905 volostissa oli 1 758 asukasta. Ponkaman kylässä oli 40 taloa, kyytiasema, kirkko ja 305 asukasta.
Ponkaman volosti liitettiin vuonna 1927 pääosin Kemin ja pieneltä osin Kemijoen piiriin. Ponkamasta muodostettiin Kemin piirin kyläneuvosto, johon kuului myös Kuusema sekä joukko Muurmannin radan varrella sijainneita asutuksia. Vuonna 1933 kyläneuvostossa oli yli 1 900 asukasta, jotka olivat kansallisuudeltaan etupäässä venäläisiä. Ponkaman kylässä asukkaita oli 340.
Ponkamasta on tieyhteys Kuusemaan. Kylässä toiminut kalanviljelylaitos on suljettu kuljetusvaikeuksien takia. Palveluihin kuuluvat kerhotalo, lääkintäasema ja kauppa.
Kylällä on historiallisen asutuksen status. Sen rakennusmuistomerkkeihin kuuluu joukko vanhoja aittoja ja sauna.
Kansalaisoikeusliike

Kansalaisoikeusliike on periaatteessa missä tahansa maassa nouseva liike, joka pyrkii saamaan kaikille maan asukkaille kansalaisoikeudet ja lisäämään tasa-arvoa. Useimmiten kansalaisoikeusliikkeeksi kutsutaan rasismin vastaista liikehdintää, etenkin Yhdysvalloissa vuosina 1945–1970. Liike johti syrjinnän kieltävän "kansalaisoikeuslain" () säätämiseen Yhdysvalloissa vuonna 1964.
Kansalaisoikeus- ja ihmisoikeusaktivistien ero on usein semanttinen kysymys; erään määritelmän mukaan kansalaisoikeusliike keskittyy enemmän yksilön oikeuksiin yhteiskunnalliseen vaikuttamiseen, ja sille riittää, että saman maan sisällä kaikilla on samat oikeudet, kun taas ihmisoikeuksissa pyritään maailmanlaajuisten standardien saavuttamiseen. Voidaan myös määritellä, että ihmisoikeudet ovat koko ihmiskunnan minimioikeudet, kun taas kansalaisoikeusliitteen tavoitteena on samat oikeudet kaikille.
Tyypillisiä tavoitteita:
Kauhavan kirkko

Kauhavan kirkko on tyyliltään uusgoottilainen, tornillinen pitkäkirkko Kauhavalla. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Josef Stenbäck. Kirkkoon mahtuu 950 henkeä. Kirkko on rakennettu punatiilestä ja harmaasta graniitista vuosina 1923–1925 ja se vihittiin käyttöön 4. lokakuuta 1925. Paikalla aiemmin sijainnut vuonna 1756 valmistunut puukirkko paloi vuonna 1921.
Kirkko rakennettiin betonilaatalle, joka ei kestänyt sen painoa ja vuonna 1962 se jouduttiin perustamaan uudelleen teräsbetonipaalujen päälle. Kirkko maalattiin sisältä vuosina 1964 ja 1979 Yki Nummen suunnitelmien mukaan ja vanha betonipaanukatto uusittiin vuonna 1980 kuparikatoksi. Alttaritaulu "Jeesus siunaa lapsia" on vuodelta 1882 ja on peräisin Kauhavan vanhasta kirkosta. Kauhavan kirkko on toiseksi viimeinen arkkitehti Josef Stenbäckin suunnittelemista kirkoista. Kirkon sankarihautausmaan muistomerkki on kuvanveistäjä Johannes Haapasalon veistos vuodelta 1946.
Urut ovat 32-äänikertaiset ja ne on rakentanut 1968 Kangasalan urkutehdas. Myös kirkon vanhemmat, 22-äänikertaiset urut ovat Kangasalan urkutehtaan valmistamat.
Vieressä sijaitseva siunauskappeli on valmistunut vuonna 1955.
Oulanka

Oulanka (paikallinen muoto "Oulunka", myös "Oulangansuu, Oulungansuu"; ) on entinen kylä ja volosti Karjalan tasavallan Louhen piirin Kiestingin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsi Pääjärveen laskevan Oulankajoen suussa 60 kilometriä Kiestingistä linnuntietä luoteeseen.
Pääjärven alkuperäinen saamelaisasutus karjalaistui 1700-luvun aikana. Seudun ensimmäiset kylät, Kuntikylä, Oulangansuu ja Sohjanansuu, syntyivät 1700-luvun alussa. 1800-luvulla muuttoliike jatkui pohjoiseen kohti Vienanmeren Kantalahtea.
1800- ja 1900-lukujen vaihteessa seudun kylät muodostivat Arkangelin läänin Kemin kihlakuntaan kuuluneen Oulangan volostin eli kunnan, joka jakautui Kuntikylän, Oulangan, Sohjanansuun ja Soukelon kyläkuntiin. Se rajoittui pohjoisessa Kantalahden, idässä Koudan ja Kiestingin sekä etelässä Pistojärven volosteihin ja lännessä Suomeen. Vuonna 1905 volostissa oli 18 kylää ja yli 1 700 asukasta. Oulangan kyläkuntaan kuuluivat kirkonkylän lisäksi Taavon (ven. "Tavanga") ja Vartielammen ("Vartalambino") kylät sekä Kormohonkylän ("Karmanga"), Kostovaaran ("Koštovara") ja Ukonniemen ("Tsipringa") uudiskylät, joissa oli yhteensä 424 asukasta. Oulangan kylässä oli 33 taloa, kirkko, koulu ja 198 asukasta.
Vuonna 1927 Oulangan volosti liitettiin Kiestingin piiriin. Se muodosti lähikylineen kyläneuvoston, johon kuuluivat myös Kankahaisen (ven. "Borovskaja"), Kormohonkylän, Kostovaaran, Taavon ja Vartielammen kylät. Vuonna 1933 kyläneuvostossa oli 530 asukasta, joista yli 90 % oli karjalaisia ja loput etupäässä venäläisiä. 
Oulangan kyläneuvosto liitettiin Niskan kyläneuvostoon vuonna 1959. Myöhemmin kylä jäi Kumajoen säännöstelyaltaan vedenpinnan alle. 
Oulangan seutu on kuuluisa luonnonkauneudestaan. Sen nähtävyyksiä ovat Päänuorunen ja Kivakkatunturi sekä Oulankajoen mahtava Kivakkakoski. Entisen volostin kylistä ovat nykyään asuttuja vain Niska ja Murmanskin alueeseen kuuluva Koutajärvenpää. Alueella sijaitsee Paanajärven kansallispuisto.
Ostretšiny

Ostretšiny (, suomeksi myös "Ahnus") oli seurakunta ja volosti Aunuksen Karjalassa Venäjällä. Se sijaitsi Ostretšinka- eli Ahnusjoen varrella lähellä Syvärin yläjuoksua noin sata kilometriä Petroskoista etelään.
Ostretšinyn pogosta mainitaan vuoden 1563 verokirjassa. Se käsitti 1700-luvulle saakka myös Latvan, Soutjärven, Šokšun, Iivinän ja Juksovitšin seurakunnat. Seudun asukkaat olivat venäläistyneitä vepsäläisiä tai lyydiläisiä. Nimitys Ostretšiny ja sen vepsänkielinen vastine "Ahnuz" perustuvat molemmat ahventa tarkoittaviin sanoihin.
Ostretšinyn kirkonkylä koostui 1860-luvun alussa Burakovan, Navolokin, Ostaševan ja Vorobjovan kylistä. Seurakuntalaiset harjoittivat laivanrakennusta, maanviljelyä ja puunhankintaa. Kirkolla pidettiin vuosittain suuret markkinat.
Petroskoin kihlakuntaan kuulunut volosti käsitti Ostretšinyn, Gak-rutšein ja Muromljan kyläkunnat. Se rajoittui lännessä Mätysovaan, pohjoisessa Latvaan, idässä Soutjärveen ja etelässä Lotinapellon kihlakuntaan. Vuonna 1905 volostissa oli 30 kylää ja 3 309 asukasta. Kunnantalo sijaitsi Vorobjovassa.
Volosti liitettiin vuonna 1920 Karjalan työkansan kommuunia perustettaessa Lotinapellon kihlakuntaan. Vuodesta 1927 lähtien se kuului kyläneuvostona Leningradin alueen Voznesenjen piiriin. Jatkosodan aikana alue oli suomalaisten miehittämä. Kylät jäivät vuonna 1950 Ylä-Syvärin tekojärven alle.
Alue kuuluu nykyään Leningradin alueen Podporožjen piiriin. Se on täysin asumaton.
Mätysova

Mätysova (myös "Mätässyvä", "Mättäinen", "Mätäskylä"; ) on kylä Leningradin alueen Podporožjen piirin Podporožjen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Syvärin pohjoisrannalla 20 kilometriä Podporožjesta koilliseen. Kylässä on 9 asukasta (vuonna 2018).
Vaaženin pogostaan kuulunut Mätysova mainitaan vuonna 1563. Myöhemmin se oli samannimisen seurakunnan ja volostin keskus. Volosti kuului Aunuksen kihlakuntaan ja koostui Mätysovan, Hevronjinon, Palatšinskojen, Pidman, Veliki navolokin ja Volostnoi-navolokin kyläkunnista. Se rajoittui lännessä Vaaženiin, pohjoisessa Latvaan, idässä Ostretšinyyn ja etelässä Lotinapellon kihlakuntaan.
Vuonna 1905 volostissa oli 47 kylää ja 5 334 asukasta. Mätysovan kylässä asukkaita oli 387. Eräissä volostin kylissä oli 1900-luvulle saakka lyydiläistä asutusta.
Mätysova jäi vuonna 1920 Karjalan työkansan kommuuniin ulkopuolelle, ja se liitettiin Lotinapellon kihlakuntaan. Jatkosodan aikana alue oli Suomen miehittämä. Mätysovan kyläneuvosto liitettiin vuonna 1923 Podporožjen volostiin ja 1927 Podporožjen piiriin ja vuonna 1954 se yhdistettiin Hevronjinon kyläneuvostoon.
Nykyään kylässä ja sen lähistöllä on lähinnä huvila-asutusta.
Martin Lawrence

Martin Fitzgerald Lawrence (s. 16. huhtikuuta 1965 Frankfurt am Main, Hessen, Saksa) on yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko, ohjaaja ja tuottaja. 
Nuoruus.
Lawrence syntyi Frankfurt am Mainissa, Saksassa, missä hänen isänsä John Lawrence työskenteli Yhdysvaltain ilmavoimien palveluksessa. Lawrencen ollessa seitsemän vuoden iässä, hänen isänsä jätti työnsä ja muutti perheineen Landoveriin, Marylandin osavaltioon. Vanhempiensa erottua, Martin näki harvoin isäänsä. Hänen äitinsä, Chlora, työskenteli kahdessa työssä elättääkseen itsensä ja kuusi lastaan.
Asuessaan Marylandissa, Lawrence kävi Eleanor Roosevelt High Schoolia. Hän erikoistui nyrkkeilyssä ja menestyi turnauksissa, mutta päätti kuitenkin siirtyä komiikkaan, missä hän oli ollut aina todella hyvä. Koulussa Martin piti pilkkanaan muita välitunneilla ja opettajat antoivat hänen kertoa oppitunneilla muutamien minuuttien ajan vitsejä saaden luokkatoverinsa nauramaan. Eräs opettaja suosittelikin Martinia aloittamaan esiintymisen ja tämä alkoikin esiintyä paikallisella komediaklubilla.
Ura.
Lawrencen ura näyttelijänä alkoi televisiossa 1980-luvun puolivälissä. Hänen ensimmäinen elokuvarooli oli Spike Leen elokuvassa "Do the Right Thing" (1989). Läpimurtonsa hän teki jo seuraavana vuonna "House Party" -elokuvan myötä, joka sai jatko-osan vuotta myöhemmin. "Bumerangi" (1992) oli Eddie Murphyn tähdittämä elokuva, jossa Lawrencella oli suuri sivuosa. 
Lopullisen läpimurtonsa Lawrence teki "Pahat pojat" -elokuvan myötä vuonna 1995 yhdessä Will Smithin kanssa. Elokuva sai jatko-osan vuonna 2003. Vuonna 1996 Lawrence itse käsikirjoitti, ohjasi, tuotti ja näytteli elokuvan "A Thin Line Between Love and Hate". "Ei mitään menetettävää" (1997) oli Lawrencen ja Tim Robbinsin tähdittämä komedia miehestä (Robbins), joka lähtee automatkalle yllätettyään vaimonsa rysän päältä. "Life" toi yhteen vuonna 1999 Murphyn ja Lawrencen, "Timanttikyttä" oli taasen Lawrencen yksin tähdittämä toimintakomedia. 
Vuonna 2000 tuli entistä paremmin suuren yleisön tietouteen "Hamekyttä"-elokuvan myötä. Tässä kreisikomediassa Lawrencen esittämä etsivä joutuu pukeutumaan vanhaksi naapurin rouvaksi päästäkseen selvittämään rikosta. Elokuva tuotti pelkästään Yhdysvalloissa lähes 120 miljoonaa dollaria. Elokuvalle on tehty kaksi jatko-osaa; Hamekyttä 2 (2006) ja Hamekyttä – pojasta polvi paranee (2011).
"Konnasota" (2001) oli Lawrencen ja Danny DeViton tähdittämä rikoskomedia, jonka taloudellinen menestys jäi alle odotusten. Sittemmin hän on tehnyt pääosan muun muassa elokuvissa "Black Knight" joka ilmestyi vuonna 2001 ja "Veijareita vai vartijoita" joka ilmestyi vuonna 2003 ja oli yksi vuoden parhaimpia komedioita, jotka tekivät hänestä yhden Hollywoodin parhaiten palkatuimman tähden. Vuonna 2005 valmistuneessa elokuvassa "Levypallo" Martin Lawrence oli pääosassa.
Pelastustorni

Pelastustorni eli hätätorni (launch espace system) on miehitetyissä avaruusaluksissa käytettävä turvalaite, joka laukaisun aikaisessa hätätilanteessa kuljettaa miehitetyn osan pois kantoraketista. Pelastustorni sisältää polttoainetta sekä pienen ja tehokkaan rakettimoottorin työntövoimaa varten. Pelastustornin moottorit osoittavat yleensä poispäin komentomoduulista, etteivät kuumat pakokaasut aiheuttaisi vaaratilannetta miehistölle. Laukaisun loppuvaiheessa torni poistetaan, kun se muodostuu hyödyttömäksi.
Esimerkiksi kehitteillä olevassa Dragon V2-aluksessa kapseliin integroidut rakettimoottorit toimivat laukaisun keskeytysjärjestelmänä. Tällöin järjestelmä on koko lennon ajan kiinnitettynä alukseen.
Avaruussukkula ei sisältänyt minkäänlaista laukaisunkeskeytysjärjestelmää.
Kärnäiitti

Kärnäiitti on paikallinen nimitys Suomen Lappajärven seudulla esiintyvälle, yleisemmin nimellä impaktiitti () tunnetulle kivilajille. Se on impaktilaavaa, joka on syntynyt nopeasti maahan pudonneen asteroidin eli meteoriitin törmäyskohdan iskuvoiman seurauksena sulaneesta kallioperästä, Lappajärven tapauksessa paljolti graniitista ja gneissistä. Sulaan on sekoittunut muita sulamatta jääneitä kivenpalasia ja mineraalisiruja, pääasiassa kvartsia. Kärnäiitti sisältää myös hieman törmänneen kappaleen aineksia, esimerkiksi iridiumia. Kärnäiittiä käytetään paikallisesti koruissa ja koristelaattoina.
Kärnäiitti on nimetty Etelä-Pohjanmaan maakuntakiveksi. Nimensä se sai löytymispaikkansa Lappajärven Kärnänsaaren mukaan. Se kohoaa Lappajärven pohjoisosassa 10–20 m ympäristöään ylemmäksi ja on merkkinä saaren muodostavasta kovasta kivilajista. Noin 78 miljoonaa vuotta sitten halkaisijaltaan 1,5-kilometrinen meteoriitti iskeytyi nykyisen järven kohdalle useiden kymmenien kilometrien sekuntinopeudella. Meteoriittikraatteriin syntyi myöhemmin järvi. Kärnäiittiä löytyy Kärnänsaaren alueen pohjoisosan kalliosta sekä irtokivinä. Myös Vartijasaaresta, Lokkisaaresta ja Lokkikarilta löytyy Kärnäiittiä.
Kärnäiitti ryhmitellään kahteen päätyyppiin:
Impaktiitti voidaan syntytapansa perusteella luokitella shokkimetamorfiseksi kivilajiksi, joka on eräs metamorfisten kivilajien osaluokka. Impaktiittia on löydetty myös esimerkiksi Saimaan Paasselältä, Suvasvedeltä (Kukkarinselkä ja Haapaselkä), Sääksjärveltä ja Karjalan tasavallan Jänisjärvestä.
Kärnäiitti muistuttaa hyvin paljon laavakiveä. Kiven murtopinta on sinisen musta ja rapautumispinta on harmaa. Rantakivikosta löydetyssä kärnäiitissä on ohut, ruskean musta rautapitoinen pinta ja pinnassa on myös kivelle tyypillisiä aallokon kuluttamia pieniä koloja.
Ensimmäisenä kivilajista kirjoitti Henrik Holmberg muutamalla lauseella teoksessaan "Materialier till Finlands geognosi" vuonna 1858, kivilajin kärnäiitiksi nimesi tiettävästi Hugo Berghell vuonna 1921, kiveä kutsuttiin myös "Lappajärven dasiitiksi". Impaktiitiksi kärnäiitti todettiin vuonna 1967 ruotsalaisen geologin Nils-Bertil Svenssonin toimesta ja tutkimustulokset julkaistiin Nature -lehdessä helmikuussa 1968.
Jean-Sébastien Giguère

Jean-Sébastien Giguère (s. 16. toukokuuta 1977 Montreal, Quebec, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti. Hänen viimeinen seuransa oli Colorado Avalanche.
Ura.
Giguèren varasi NHL:ään Hartford Whalers, vuonna . Hänen varausnumeronsa oli 13. Kaudella 1996–1997 hän pääsi pelaamaan jo kahdeksan ottelua Whalersien riveissä. Vuonna 1997 Whalers muutti Raleighiin, Pohjois-Carolinaan ja seuran uudeksi nimeksi tuli Carolina Hurricanes. Giguère ei kuitenkaan lähtenyt joukkueen mukana sinne, vaan hänet kaupattiin Calgary Flamesin organisaatioon. Hän kuului vuosina 1997–2000 Calgaryn organisaatioon, muttei saanut juurikaan vastuuta. Näin ollen Giguère kaupattiin Anaheim Ducksiin vuonna 2000. Ensimmäisellä kaudellaan Anaheimissa hänen pelipaikkansa oli hyvin vaihteleva. Kaudella 2001–2002 Giguère pääsi vihdoin Anaheimin ykkösmaalivahdiksi.
Kaudella 2002–2003 Anaheim pääsi aina Stanley Cup -finaaliin asti. Tästä suuri kunnia kuului Giguèrelle, joka pelasi tuolloin ehdottomasti uransa parasta kiekkoa. Anaheim hävisi finaalissa New Jersey Devilsille, mutta Giguère valittiin pudotuspelien parhaaksi pelaajaksi. 
Kaudella 2006–2007 Jean-Sébastien Giguére ja Anaheim Ducks voittivat Stanley Cupin, finaalivoitoin 4–1 Ottawa Senatorsia vastaan.
Anaheim kauppasi Giguéren tammikuussa 2010 Toronto Maple Leafsiin.
Giguére teki heinäkuussa 2011 kahden vuoden sopimuksen Colorado Avalanchen kanssa.
Giguére lopetti uransa kauden 2013/2014 jälkeen.
Advance Wars

Advance Wars on Intelligent Systemsin kehittämä ja Nintendon julkaisema vuoropohjainen strategiapeli. Peli on julkaistu vuonna Game Boy Advancelle. "Advance Wars" on jatkoa Nintendo Wars -sarjalle ja sille on tehty kolme jatko-osaa: 
Juoni.
Peli alkaa Orange Starin ja Blue Moonin välisestä sodasta. Pelaaja toimii Orange Starin taktisena neuvonantajana ja seuraa sodankulkua taisteluiden edetessä kolmen muun valtion lävitse.
Maat.
Pelissä on yhteensä viisi maata:
Vastaanotto.
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 9.1/10.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 9.9/10.
Peli on saanut Eurogamerin arvostelussa arvosanaksi täydet 10/10.
NTFS

NTFS ("New Technology File System") on Microsoftin kehittämä tiedostojärjestelmä, joka on käytössä kaikissa Microsoftin Windows NT -pohjaisissa käyttöjärjestelmissä. NTFS suunniteltiin korjaamaan puutteita FAT- ja HPFS-tiedostojärjestelmissä.
NTFS julkaistiin vuonna 1993 Windows NT 3.1:lle. Tiedostojärjestelmä oli huomattavasti hitaampi kuin aiempi FAT-tiedostojärjestelmä, mutta tarjosi paremmat mahdollisuudet tietojen palauttamiseen.
 Ominaisuuden avulla järjestelmän ylläpitäjät voivat rajoittaa ja seurata muiden käyttäjien levytilan käyttöä. Ominaisuus ei ota huomioon reaaliaikaisen pakkauksen aiheuttamaa levytilan säästöä. Tuki ominaisuudelle lisättiin NTFS:n versioon 3.0.
 Ominaisuuden avulla tiedostojärjestelmä ottaa tiedoista automaattisesti kopion, kun niiden päälle tallennetaan uusi versio. Tämä mahdollistaa tiedoston vanhemman version palauttamisen käyttäjän niin halutessa.
 Ominaisuuden avulla tiedostojärjestelmä pakkaa kaiken levylle kirjoitetun datan automaattisesti. Pakkaamiseen käytetään LZ77-algoritmia, jota käytetään myös tunnetussa ZIP-tiedostomuodossa. Koska reaaliaikainen pakkaus käyttää huomattavasti prosessorin tehoja, sitä ei suositella käytettäväksi palvelimissa ja muissa ympäristöissä, joissa kiintolevyn I/O-kuorma on korkea.
 Ominaisuuden avulla kaikki levylle tallennettu data salataan käyttäen Microsoftin CryptoAPI-rajapintaa. Tuki ominaisuudelle lisättiin NTFS:n versioon 3.0.
 Journalointi on tarkoitettu levyjärjestelmän korruptoitumisen ehkäisyyn järjestelmän kaatumisen tai sammuttamisen yhteydessä.
 Koska NTFS varastoi metadatan tavallisissa tiedostoissa ja hakemistoissa, ovat tietyt tiedostonimet osion juurihakemistossa varattuja. Varatut tiedostonimet ovat $MFT, $MFTMirr, $LogFile, $Volume, $AttrDef, $Bitmap, $Boot, $BadClus, $Secure ja $Upcase. Varatut hakemistot ovat . (piste) ja $Extend.
 Teoriassa NTFS tukee korkeintaan 264−1 klusterin kokoisia osioita, mutta esimerkiksi Windows XP rajoittaa koon 232−1 klusteriin. Käyttäen NTFS:n oletus klusterikokoa eli 4 kilotavua, on osion maksimikoko 16 teratavua miinus 4 kilotavua. Käyttäen suurinta mahdollista klusterikokoa eli 64 kilotavua, kasvaa osion maksimikoko 256 teratavuun miinus 64 kilotavua.
 Teoriassa NTFS tukee korkeintaan 16 eksatavun kokoisia tiedostoja, mutta käytännössä suurin mahdollinen tiedostokoko on 16 teratavua.
50 pientä minuuttia

50 pientä minuuttia on vuosina 1967–1971 lähetetty suomalainen televisiosarja, jonka käsikirjoitti Spede Pasanen. Ohjauksesta vastasivat Jukka Virtanen, Ere Kokkonen ja sarjan viimeisenä vuotena ohjelman kuvaussihteerinä toiminut Inkeri Pilkama. Ohjelman tuotti Oy Mainos-TV-Reklam Ab.
Kaikki MTV3:n arkistossa säilyneet viisi ohjelmaa on julkaistu DVD-kokoelmassa "Spede Show – Pääasia että on kivvaa 1965–1972" vuonna 2005.
HPFS

HPFS () on IBM:n OS/2-käyttöjärjestelmän käyttämä tiedostojärjestelmä. Tiedostojärjestelmän kehitti IBM yhdessä Microsoftin kanssa. Tarkoituksena oli parantaa ja korjailla FAT-tiedostojärjestelmien puutteita.
Myöhemmin, kun näiden kahden yrityksen yhteistyö kariutui, Microsoft teki pieniä parannuksia HPFS:ään ja kehitti siitä NTFS-tiedostojärjestelmän, jota Windows NT-järjestelmät käyttävät.
M6 Linebacker

M6 Linebacker on amerikkalaiseen M2 Bradley -rynnäkköpanssarivaunuun perustuva ilmatorjuntapanssarivaunu, jonka ensimmäiset yksiköt toimitettiin marraskuussa 1997.
Linebackerissa on sama konetykki kuin Bradley-rynnäkkövaunussa, mutta Tow-panssarintorjuntaohjusten tilalla torniin kiinnitetyssä laukaisualustassa on neljä Stinger-ilmatorjuntaohjusta laukaisuvalmiina. Lisäksi ajoneuvon miehistötilassa on kuusi lisäohjusta. Lisäksi Linebackerissa on Bradleyn tapaan päätykin kanssa linjassa oleva kevyt konekivääri lähitorjuntaan. Konetykkiä voidaan käyttää sekä ilmatorjuntaan ohjusten täydentäjänä, että konekiväärin ohella itsesuojeluun.
Panssarivaunun aiempi valmistaja oli United Defense Industries, nykyinen BAE Systems Land and Armaments.
Tehtävä.
Linebacker on suunniteltu toimimaan osana raskaita panssari- tai mekanisoituja osastoja, tarjoten näille tehokkaan suojan matalalla lentäviä helikoptereita, miehittämättömiä ilma-aluksia ja lentokoneita vastaan. Alustastaan johtuen Linebacker on yhtä liikkumakykyinen ja tarjoaa miehistölleen yhtä hyvän suojan kuin taistelosaston muut ajoneuvot, taistelupanssarivaunut ja rynnäkköpanssarivaunut. Verrattuna edeltäjäänsä, BSFV -malliin (Bradley Stinger Fighting Vehicle) Linebackerin etu on siinä, että ilmatorjuntaohjuksia pystytään ampumaan ilman, että miehistö jalkautuu.
Trnava

Trnava on kaupunki läntisessä Slovakiassa, Bratislavasta 45 km koilliseen. Kaupungissa oli 68 828 asukasta vuoden 2005 lopussa. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan asukkaista 96,9 % oli slovakkeja ja 0,8 % tšekkejä. Uskonnoltaan 71,9 % ilmoitti olevansa roomalaiskatolisia ja 2,9 % protestantteja. 18,4 % ei ilmoittanut mitään uskontoa.
Trnavassa on paljon kirkkoja ja arkkipiispan istuin. Alue on ollut asuttua kivikaudelta alkaen. Trnava oli merkittävä kauppapaikka jo keskiajalla, koska se sijaitsee tärkeiden kauppareittien risteyskohdassa. Ranskalainen autonvalmistaja PSA Peugeot Citroën rakensi sinne autotehtaan vuonna 2003. Autotehdas valmistaa Peugeot 207 -automallia.
Kaupungissa toimii kaksi yliopistoa: Trnavan yliopisto ja Trnavan Pyhien Kyrilloksen ja Metodioksen yliopisto.
Kaupunki kuului ennen Itävalta-Unkariin, jolloin se tunnettiin saksaksi nimellä "Tyrnau" tai unkarinkielisellä nimellä "Nagyszombat".
Tim Robbins

Timothy Francis ”Tim” Robbins (s. 16. lokakuuta 1958 West Covina, Kalifornia) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä, käsikirjoittaja, ohjaaja ja tuottaja. Hänet tunnetaan paitsi näyttelijänlahjoistaan, myös voimakkaista poliittisista näkemyksistään.
Robbins oli avoliitossa näyttelijä Susan Sarandonin kanssa 23 vuotta. Heidän suhteensa ilmoitettiin päättyneen joulukuussa 2009. Parilla oli liitosta kaksi lasta. Hän oli myös isäpuoli Sarandonin vuonna 1985 syntyneelle tyttärelle. Robbins on globalisaatiokriittisen liikkeen puolestapuhuja ja hän vastusti voimakkaasti Irakin sotaa.
Elokuvaura.
Valmistuttuaan Kalifornian yliopistosta vuonna 1981 Robbins perusti yhdessä näyttelijäystäviensä kanssa Actor’s Gangin Los Angelesissa. Hän pääsi myös pieniin elokuvarooleihin, kuten vuoden 1985 elokuvassa "Fraternity Vacation". Robbinsin läpimurto oli syöttäjä ”Nuke” LaLooshin rooli baseball-elokuvassa "Vamppi ja veteraani".
Robbinsin ohjaus- ja käsikirjoitusdebyytti oli elokuva "Bob Roberts" (1992), joka kertoi oikeistopopulistisesta senaattoriehdokkaasta. Hänen seuraava roolinsa oli Morgan Freemanin rinnalla ylistetyssä draamaelokuvassa "Rita Hayworth – avain pakoon".
Vuonna 1995 hän ohjasi ja käsikirjoitti kuolemanrangaistusta käsittelevän elokuvan "Kuolemaantuomittu", josta hän sai myös Oscar-ehdokkuuden parhaasta ohjauksesta.
Robbins voitti Oscarin elokuvasta "Menneisyyden ote". Palkinto tuli parhaasta miessivuosasta. Samasta roolista hän voitti myös muun muassa Golden Globen ja SAG-palkinnon.
United Airlines

United Airlines on yhdysvaltalainen vuonna 1926 perustettu reittilentoyhtiö, joka työllistää lähes 92 800 ihmistä. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Willis Towerissa, Chicagossa. Matkustajamäärissä mitattuna United Airlines on maailman kolmanneksi suurin lentoyhtiö, ja se kuljettaa päivässä keskimäärin yli 45 000 matkustajaa. Lentoyhtiö lentää Codeshare-lentoja useiden lentoyhtiöiden kanssa, joiden joukkoon kuuluvat esimerkiksi Aer Lingus ja Hawaiian Airlines. United Airlinesin suurimpiin kilpailijoihiin kuuluvat esimerkiksi Delta Air Lines ja American Airlines.
Historia.
Toukokuussa 2010 yhtiö ilmoitti fuusioituvansa Yhdysvaltojen neljänneksi suurimman lentoyhtiön, Continental Airlinesin, kanssa. 27. elokuuta 2010 Yhdysvaltain oikeusministeriö hyväksyi fuusion. Molempien yhtiöiden osakkeenomistajat hyväksyivät sopimuksen 17. syyskuuta 2010. Kauppa saatiin päätökseen 1. lokakuuta 2010. Nykyinen yhtiö käyttää United Airlinesin nimeä sekä Continental Airlinesin väritystä ja tunnusta.
Laivasto.
Laivaston keski-ikä kesäkuussa 2024 on 16,4 vuotta. 
Boom Overture.
Kesäkuussa 2021 yhtiö tilasi 15 Boom Overture -yliäänikonetta. Kone pystyy kuljettamaan 65–88 matkustajaa ja lentämään 1,7 Machin nopeudella lähes 8000 kilometrin päähän. Esimerkiksi lento Tokiosta Seattleen kestää tavallisella lentokoneella 8,5 tuntia, mutta Overturella lento kestää 4,5 tuntia.
Ryan Miller

Ryan Miller (s. 17. heinäkuuta 1980 East Lansing, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkomaalivahti. Miller pelasi ammattilaisurallaan 18 kautta NHL-liigassa edustaen Buffalo Sabresia, St. Louis Bluesia, Vancouver Canucksia ja Anaheim Ducksia. Hänet muistetaan etenkin vuosistaan Buffalo Sabresissa, joka on myös jäädyttänyt Millerin pelipaidan. Lopettaessaan uraansa Miller oli eniten voittoja pelannut yhdysvaltalainen NHL-maalivahti.
Buffalo Sabres varasi Millerin vuonna numerolla 138. Kolmen yliopistokauden jälkeen Miller siirtyi kaudeksi 2002–2003 Buffalon farmiseuraan, Rochester Americansiin. Hän kuitenkin pääsi pelaamaan 15 peliä NHL:ssä. Hän vietti vuodet 2003–2005 farmissa. Ryan Miller teki läpimurtonsa kaudella , jolloin hän pelasi 48 ottelua torjuen 30 voittoa torjuntaprosentilla 91,4. Samalla kaudella Miller johdatti Buffalo Sabresin välieriin asti. Miller pelasi playoffseissa 18 ottelua torjuntaprosentilla 90,8. Miller voitti kaudella NHL:n parhaan maalivahdin palkinnon Vezina Trophyn.
Sabres myi Millerin yhdessä Steve Ottin kanssa St. Louis Bluesiin kaudella . Vaihdossa Sabres sai Jaroslav Halákin, Chris Stewartin, William Carrierin ja kaksi varausvuoroa. Miller, jonka pelaajasopimus oli katkolla tuohon kauteen, sai Bluesissa aloittavan maalivahdin roolin, mutta pelasi huonosti. Blues ei tarjonnut hänelle kauden jälkeen jatkosopimusta.
Miller teki 2014 kesällä kolmen vuoden ja 18 miljoonan dollarin sopimuksen Vancouver Canucksin kanssa. Kesällä 2017 hän teki kolmen vuoden sopimuksen Anaheim Ducksin kanssa. Joulukuussa 2020 Miller teki yksivuotisen sopimuksen Ducksin kanssa. Kauden jälkeen Miller ilmoitti lopettavansa uransa.
Ryanin veli Drew Miller on pelannut hyökkääjänä NHL:ssä. Hän voitti Stanley Cupin keväällä 2007 Anaheim Ducksissa. Kolme Millerin serkuista – Kevin, Kelly ja Kip Miller – ovat pelanneet NHL:ssä.
Martin Gerber

Martin Gerber (s. 3. syyskuuta 1974 Burgdorf, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkomaalivahti, joka pelasi ammattilaisena vuosina 1998–2017. Hän pelasi urallaan pääasiassa NHL-liigassa sekä Sveitsin ja Ruotsin pääsarjoissa. Gerber on voittanut Stanley Cupin sekä Ruotsin ja Sveitsin mestaruuden.
Ura.
Kolmen Sveitsin-liigakauden jälkeen Mighty Ducks of Anaheim varasi Gerberin NHL:ään . Hänen varausnumeronsa oli 232. Kauden 2001–2002 Gerber pelasi Ruotsissa, Färjestadin joukkueessa. Gerber pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa kaudella 2002–2003. Tuolla kaudella hän pelasi 22 ottelussa. Seuraavalla kaudella vastuu kasvoi ja hän pelasi 32 ottelussa.
NHL:n työsulun aikana kaudella 2004–2005 Gerber pelasi vanhoissa seuroissaan Langnaussa sekä Färjestadissa. Kaudeksi 2005–2006 Anaheim kauppasi hänet Carolina Hurricanesiin, jossa Gerber pääsi ykkösvahdiksi. Gerber putosi kuitenkin loppukauden aikana kakkosmaalivahdiksi, kun nuori Cam Ward syrjäytti hänet hienoilla otteillaan. Kausi 2005–2006 päättyi lopulta Stanley Cup -mestaruuteen Carolinalla ja Gerberillä.
Kesällä 2006 Ottawa teki kolmen vuoden sopimuksen Gerberin kanssa ja hankki hänet korvaamaan Dominik Hašekia, joka ei saanut joukkueeseen jatkosopimusta. Ottawasta Gerber siirtyi maaliskuussa 2009 siirtolistan kautta Torontoon. Kaudella 2009–2010 Gerber pelasi KHL-liigassa HK Atlantin joukkueessa. Gerber loukkaantui erittäin vakavasti KHL-liigan ottelussa, jossa hän loukkasi kaulanikamansa vastustajan pelaajan törmättyään häneen. Huonolla onnella halvaantuminen olisi ollut todella lähellä. Gerber oli loukkaantuneena usean kuukauden. Kaudella 2010–2011 hän palasi takaisin pelaamaan ja teki vuoden mittaisen sopimuksen NHL-joukkue Edmonton Oilersin kanssa.
Oilersissa Gerber pelasi vain kolme ottelua ja edusti pääosan kautta farmijoukkue Oklahoma City Baronsia. Kauden jälkeen hän palasi Ruotsiin, kun hän teki sopimuksen Växjö Lakersin kanssa. Gerber torjui hyvin sarjanousijan maalilla ja päästi 2,18 osumaa ottelua kohden. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi sarjaan nousseeseen Rögle BK:hon.
Gerber palasi Sveitsiin kaudella 2013–2014. Hän edusti Kloten Flyersia neljä kautta, kunnes lopetti uransa keväällä 2017.
Maajoukkueura.
Gerber oli vuoden 2002 olympialaisissa edustamassa Sveitsiä, ja hänellä oli turnauksen paras torjuntaprosentti. Hän pelasi myös 2013 Ruotsin MM-kisoissa Sveitsin joukkueessa, joka yllätti voittamalla hopeaa ja häviämällä vain yhden ottelun turnauksessa.
Juha Föhr

Juha Föhr (s. 3. heinäkuuta 1958 Piikkiö) on suomalainen meteorologi. Hän työskenteli aiemmin Yleisradiossa. Nykyisin hän työskentelee Foreca Oy:n palveluksessa.
Föhrillä oli oma ohjelma Nelosella kanavan ensimmäisenä vuonna. Ohjelmassa oli säätiedotuksen lisäksi vieras.
Föhr oli Helsingin kaupunginvaltuustossa vuosina 1997–2000. Hän oli alkuun ruotsalaisen kansanpuolueen edustaja ja vuodesta 1999 vihreiden edustaja. Hän on pyrkinyt eduskuntaan sekä Euroopan parlamenttiin tuloksetta. 
Föhrin homoseksuaalisuus nosti kohua mediassa, kun hän tuli ”kaapista ulos” keväällä 1996 osallistuen suureen homoliittokeskusteluun. Asialla oli spekuloitu jo aiemmin iltapäivälehdissä, mutta myöhemmin Föhr antoi aiheesta harkiten haastatteluja muutamiin aikakauslehtiin. Tämä herätti keskustelua myös laajemmin mediassa.
Föhr ei ole suorittanut aloittamiaan meteorologian opintoja loppuun. Vuonna 2007 hän kuitenkin valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi pääaineenaan germaaninen filologia.
Itä-Häme

Itä-Häme on historiallisen Hämeen itäosa Päijät-Hämeessä, Etelä-Savossa ja Keski-Suomessa. Alueen kuntia ovat:
Entisiä kuntia ovat:
Itä-Hämeen kunnista Heinola on väkiluvultaan selvästi suurin ja se on myös alueen ainoa kaupunki.
Ennen Keski-Suomen läänin perustamista kaikki Itä-Hämeen alueen kunnat kuuluivat Mikkelin lääniin. Keski-Suomen lääni perustettiin vuonna 1960, jolloin siihen liitettiin Mikkelin läänistä Joutsan, Leivonmäen ja Luhangan kunnat. Muut Itä-Hämeen kunnat jäivät osaksi Mikkelin lääniä. Heinola, Hartola ja Sysmä siirrettiin silloisesta Mikkelin vaalipiiristä (aiemmin "Mikkelin läänin vaalipiiri", nykyään "Etelä-Savon vaalipiiri") Hämeen vaalipiiriin vuoden 2003 eduskuntavaaleissa. Pertunmaa jäi osaksi Etelä-Savon vaalipiiriä ja Keski-Suomen lääniin kuuluneet kunnat pysyivät Keski-Suomen vaalipiirissä. Nykyisessä maakuntajaossa Joutsa (siihen liitetty Leivonmäki mukaan lukien) ja Luhanka kuuluvat Keski-Suomeen, Heinola (ja entinen Heinolan maalaiskunta), Hartola ja Sysmä Päijät-Hämeeseen ja Pertunmaa Etelä-Savoon.
Itä-Hämeen kunnat tekevät yhteistyötä muun muassa Heinolassa toimivan yhdistyksen, Itä-Hämeen Liiton puitteissa. Se on tehnyt edunvalvontatyötä esimerkiksi valtatie 4:n peruskorjauksen vauhdittamisessa. Eri maakuntien alueella sijaitsevat kunnat suuntautuvat virallisiin keskuksiinsa: Sysmä ja Hartola Lahteen, Luhanka ja Joutsa Jyväskylään sekä Pertunmaa Mikkeliin.
Itä-Häme tunnetaan yhtenä sahdin valmistusalueista. Alueella ilmestyy myös sanomalehti Itä-Häme, joka toimitetaan Heinolassa ja painetaan Lahdessa. Alueella sijaitsee myös Leivonmäen kansallispuisto.