tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Suomen kiinalaiset

Suomen kiinalaiset ovat Suomessa asuvia etnisiä kiinalaisia. He koostuvat kiinalaissyntyisistä Suomen kansalaisista sekä Suomessa asuvista Kiinan kansalaisista.
Vuoden 2023 lopussa Suomessa oli 17 501 asukasta, joiden äidinkieli on kiina. Noin 61% heistä asui pääkaupunkiseudulla. Vuoden 2017 lopussa Suomessa asuvien Kiinan kansalaisten määrä oli 8 742. Vuodesta 1990 vuoteen 2017 yhteensä 2 460 Kiinan kansalaista on saanut Suomen kansalaisuuden. Suomen kiinalaisilla on hyvä maine. Enemmistö suomalaisista suhtautuu myönteisesti kiinalaisten maahanmuuttoon. 
Maahanmuuton historia.
Kiinalaiset siirtotyöläiset Suomessa vuosina 1916–1917.
Vuonna 1916 Helsingin seudulle tuotiin linnoitustöihin ja niitä tukevaan metsänkaatoon suuri joukko kiinalaisia siirtotyöläisiä. Työläiset olivat ilmeisesti Mantšuriasta kotoisin olleita vankeja, joita kutsuttiin "punaparroiksi" eli hunghuuseiksi. Venäjän kaukoidässä nämä olivat tunnettuja pahamaineisen hurjina junanryöstäjinä ja maantierosvoina. Kiinalaisia työläisiä tuotiin Suomeen yhteensä noin 3 000. Kiinalaisiin turvautumisen arvioidaan johtuneen siitä, että Pietari Suuren merilinnoituksen rakennustöissä suomalaiset siirtotyöläiset olivat osoittautuneet kelvottomiksi. 
Kiinalaistyövoimaa sijoitettiin muun muassa Espooseen, Kauniaisiin, Vantaalle, Korsoon ja Sipoon Söderkullaan pääasiassa metsänkaatotöihin. Heitä käytettiin myös Kustavissa merilinnoituksen tykkiteiden kivetystöissä sekä eri puolilla maata sekalaisissa töissä. Kiinalaiset majoitettiin usein kylmiin riihiin tai hökkeleihin, joissa ei ollut kunnon tulisijoja. Vaikka työläiset olivat miehiä, monet suomalaiset luulivat heitä naisiksi, sillä heillä oli pitkä niskapalmikko. 
Linnoitustöiden ohessa kiinalaiset alkoivat tehdä Suomessa pian myös varkauksia, ryöstöjä, pahoinpitelyjä ja jopa ryöstömurhia. He saattoivat myös pelotella paikallisia asukkaita, jotta nämä lähtisivät ja jättäisivät asuntonsa ryöstettäviksi. Monilla heistä oli myös ikäviä tauteja kuten kuppaa ja syyhyä. Rikollisuus herätti suomalaisväestössä sekä pelkoa että vihaa. Esimerkiksi Akseli Gallen-Kallela ei pystynyt levottomissa oloissa enää työskentelemään Espoon Tarvaspäässä, ja hän päätti paeta puolisoineen Ruovedelle. Espoon alueella kerrotaankin oleskelleen jopa 1 200 kiinalaista. Vuoden 1917 vaihteesta alkaen kiinalaisia ruvettiin passittamaan takaisin Mantšuriaan. Venäjän vallankumouksen jälkeen keväällä 1917 linnoitustyöt lopetettiin ja suurin osa jäljelle jääneistä kiinalaisista poistui Suomesta.
Aikalaisten mukaan maahan jäi myös kiinalais-suomalaista perimää.
Nykypäivä.
Sopeutuminen Suomeen.
Kiinalaistaustaiset pärjäävät opinnoissaan verrattain hyvin. Kiinalaistaustaisten oppimistulokset ovat muita suuria maahanmuuttajaryhmiä parempia. Kiinalaisten maine on pysynyt hyvänä, vaikka asenteet maahanmuuttoa kohtaan ovat kärjistyneet. Kiinalaiset maahanmuuttajat syyllistyvät rikoksiin väkilukuun suhteutettuna vähemmän kuin kantasuomalaiset.
Jouko Voionmaa

Jouko Lauri Voionmaa (19. syyskuuta 1912 Helsinki – 18. maaliskuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen kanslianeuvos, arkeologi, numismaatikko ja mitalitaiteen tuntija. 
Jouko Voionmaan vanhemmat olivat professori Väinö Voionmaa ja Ilma Maria Alin. Voionmaa valmistui filosofian kandidaatiksi 1938. Hän palveli Suomen laivastossa kapteeniluutnanttina ja jatkosodan aikana hän oli jonkin aikaa Virossa Suomen ja Saksan armeijoiden yhteysupseerina. Sotien jälkeen hän toimi Suomen kansallismuseon rahakammion intendenttinä. Hän oli Muinaistieteellisen toimikunnan intendenttinä 1940–1972, museoviraston rahakammion intendenttinä sekä toimistopäällikkönä 1972–1976. Voionmaa oli Suomen numismaattisen yhdistyksen sihteerinä 1940–1974 ja puheenjohtajana 1974–1975, Suomen mitalitaiteen killan yleissihteerinä vuodesta 1965, Kotiseutuliiton toiminnanjohtajana 1951–1952 sekä Suomen heraldisen seuran johtokunnan jäsenenä 1958–1968.
Voionmaa oli käsikirjoittajana dokumenttielokuvissa "Mitalitaiteemme" (ohjaus Kari Uusitalo, 1962) ja "100-vuotias Suomen markka" (ohjaus Olavi Tuomi, 1960).
Jouko Voionmaa oli naimisissa vuodesta 1940 filosofian kandidaatti Elsi Anna-Liisa Tannerin kanssa. Jouko Voionmaan veljiä olivat suurlähettiläs Tapio Voionmaa ja osuusliike Elannon toimitusjohtaja Ilmari Voionmaa.
Finnbogi Vahvan saaga

Finnbogi Vahvan saaga (isl. "Finnboga saga ramma") on keskiaikainen islantilainen saaga, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Se luetaan niin kutsuttuihin islantilaissaagoihin. Saaga on mahdollisesti kirjoitettu vasta 1300-luvun alkupuoliskolla, ja sen pääkäsikirjoitus on Möðruvallabókissa. Saaga kertoo Finnbogista, joka jätetään vastasyntyneenä kuolemaan. Eräs vanha pariskunta kuitenkin löytää heitteille jätetyn Finnbogin ja kasvattaa tämän. 16-vuotiaana Finnbogi lähtee ensin Norjaan ja sitten Kreikkaan (isl."Grikkland"), ja tekee matkojensa aikana monia urotekoja, joiden vuoksi saa lisänimen "Vahva" (isl. "rammi"). Myöhemmin Finnbogi palaa Islantiin, missä osallistuu erilaisiin paikallisiin kiistoihin. &lt;br&gt;&lt;br&gt;
Tarinan pohjalta on myöhemmin 1600-luvun lopulla laadittu myös "rímur"-runoutta. Färsaarilta on säilynyt kansanballadi, jonka esikuvana on ollut joko itse saaga tai jokin muu lähde, jonka myös vanhimman "Finnboga rímur"-runon islantilainen laatija on tuntenut."Finnbogi Vahvan saagaa" ei ole suomennettu.
"Finnbogin saaga" ja muut aikalaislähteet.
Saagan sankari Finnbogi mainitaan myös muissa aikalaislähteissä, kuten Islannin asuttamisesta kertovassa "Landnámabókissa", islantilaissaagojen sankareita listaavassa "Íslendingadrápa"-runossa (1100-l.) ja "Vesilaaksolaisten saagassa" (n. 1260-1280). Viimeksi mainitussa kuvataan Finnbogin vihanpitoa Ingimundrinpoikina tunnettujen veljesten kanssa, jotka "Vesilaaksolaisten saaga" esittää myönteisessä valossa. On pidetty mahdollisena, että Finnbogista kertova saaga on kirjoitettu vastauksena "Vesilaaksolaisten saagan" puolueelliselle kerronnalle, tai että se edustaa saman tarinan toista versiota, joka on tunnettu suullisessa perinteessä. &lt;br&gt;&lt;br&gt;
On kuitenkin katsottu, että "Finnbogi Vahvan saagan" kuvauksella Finnbogin elämästä ja teoista ei ole historiallista perustaa, vaikka Finnbogi historiallisena henkilönä onkin mahdollisesti ollut olemassa. Saagan nykypäivään säilynyt versio sisältää paljon muinaissaagoille ja kotoperäisille ritarisaagoille tyypillisiä fantasiamaisia ja fiktiivisinä pidettyjä elementtejä ja tarinamotiiveja.
FOXP2

FOXP2 ("forkhead box P2") on proteiini, jota koodaa samanniminen FOXP2-geeni. FOXP2 on selkärankaisten ääntelyn ja ihmisen puhekyvyn kannalta tärkeä geeni. Sen tuottama transkriptiotekijä ohjaa toisten geenien muodostamaa verkostoa, joka säätelee kurkunpään lihasten kehitystä ja toimintaa. FOXP2 vaikuttaa myös aivojen kielialueiden kehittymiseen selkärankaisilla kuten kädellisillä, hiirillä ja linnuilla, ja ilmeisesti vaikuttaa kaikkien niiden ääntelyn taustalla.
Ihmisen FOXP2-geenin muoto on hiukan erilainen kuin muiden nisäkkäiden. Ihmisen geenimuodossa on kaksi eroa simpanssin geenimuotoon verrattuna ja kolme eroa hiiren geenimuotoon verrattuna.
Neandertalinihmisellä oli sama FOXP2-geenin muoto kuin nykyihmisellä. Se saattaa johtua siitä, että geenimuoto syntyi jo yhteisessä kantamuodossa ennen kuin nykyihmisen ja neandertalinihmisen kehityslinjat erkaantuivat 300 000 – 400 000 vuotta sitten. Toisaalta on myös mahdollista, että neandertalilainen sai geenimuodon risteytymällä nykyihmisen kanssa. Yhteisen geenimuodon esiintyminen voi tarkoittaa sitä, että neandertalilaisellakin oli puhekyky, mutta yksin se ei asiaa todista.
FOXP2 löydettiin 1990-luvulla, kun puheen tuottamisen vaikeudesta kärsivästä brittisuvusta löydettiin FOXP2-geenivirhe.
John Parks

John Leonard ”J.L.” Parks (3. huhtikuuta 1927 – 13. maaliskuuta 2018) oli yhdysvaltalainen koripalloilija.
Parks ei pelannut koskaan ammattilaisena. Yliopistotasolla hän edusti Oklahoma Statea vuodet 1944–1949 voittaen NCAA:n mestaruuden vuosina 1945 ja 1946. Vuonna 1950 Parksin edustama amatöörijoukkue toimi Yhdysvaltain maajoukkueena vuoden 1950 MM-kilpailuissa, missä maa saavutti hopeaa. Parks kuoli keuhkokuumeen aiheuttamiin komplikaatioihin 90-vuotiaana 13. maaliskuuta 2018.
Ilmari Voionmaa

Väinö Ilmari Voionmaa (21. huhtikuuta 1898 Helsinki – 4. heinäkuuta 1976) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Elannon toimitusjohtaja. 
Ilmari Voionmaan vanhemmat olivat professori Väinö Voionmaa ja Ilma Maria Alin. Voionmaa pääsi ylioppilaaksi 1917 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1923. Hän teki opintomatkan Kanadaan ja Newfoundlandiin 1923–1925.
Voionmaa oli OTK:n teknillisen osaston hoitajana 1926–1931, Elannon johtajana 1931–1946 ja toimitusjohtajana 1946–1953. Sen jälkeen Voionmaa oli Suomen Ulkomaankauppaliiton palveluksessa vuodesta 1953 alkaen. Hän oli Hakan johtokunnan puheenjohtajana 1938–1953, Suomen teknikkojen seuran puheenjohtajana 1947–1951 ja Insinööriyhdistysten valtuuskunnan puheenjohtajana vuodesta 1950.
Ilmari Voionmaa oli naimisissa vuodesta 1923 filosofian maisteri Aura Nylanderin kanssa. Ilmari Voionmaan veljiä olivat suurlähettiläs Tapio Voionmaa ja kanslianeuvos Jouko Voionmaa.
Titanic Engineers’ Memorial

Titanic Engineers’ Memorial () on muistomerkki Southamptonin East Parkissa Britanniassa. Muistomerkki on pystytetty matkustajalaiva RMS Titanicin onnettomuudessa vuonna 1912 hukkuneiden insinöörien muistoksi. Pronssista ja graniitista tehdyn muistomerkin paljasti 22. huhtikuuta 1914 Marine Engineersin instituutin päällikkö Marine Archibald Denny. Arvioiden mukaan tilaisuuteen osallistui 100 000 henkilöä.
Historia.
Joseph Bell oli RMS Titanicin pääinsinööri. Hänen henkilökuntansa koostui 24 konemiehestä, kuudesta sähköinsinööristä, kahdesta hiili, putkimiehestä ja toimihenkilöstä. Kaikki hukkuivat.
Muistomerkki pystytettiin maailmanlaajuisesti kerätyillä rahalahjoituksilla. Sen suunnitteli ja rakensi lontoolainen Whitehead and Son. Kuvanveistäjä oli Ferdinand Victor Blundstone. Muistomerkissä on myös voiton jumalatar Nike, jonka teki Romeo Rathmann.
Big Hole

Big Hole, tunnetaan myös nimillä Open Mine ja Kimberley Mine (), on entinen timanttikaivos Etelä-Afrikan Kimberleyssä. Avolouhosta pidetään maailman suurimpana ihmisen tekemänä reikänä, joskin tämä väite on kiistanalainen. Kaivoksen omistaja oli Cecil Rhodesin De Beers -yhtiö. Vuosien 1871 ja 1914 välillä noin 50 000 kaivostyöläistä louhivat avolouhoksesta noin 2 720 kg timantteja hakuin ja lapioin. Alueella harjoitettiin myös maanalaista kaivostoimintaa.
Avolouhoksen pinta-ala on noin 17 hehtaaria ja se on halkaisijaltaan 463 metriä. Nykyään 215 metriä syvän louhoksen syvyys oli alun perin 240 metriä, mutta osa siitä täytettiin kaivosjätteillä. Lisäksi kaivoksen pohjalle on kerääntynyt noin 40 metrin syvyinen järvi, mikä jättää Big Holesta näkyviin noin 175 metriä.
Kaivostoiminnan loputtua kaivoksesta tuli nähtävyys kaupungin asukkaille ja turisteille. Kaivoksen yhteyteen perustettiin yksinkertainen museo jo 1960-luvulla, jonka virallisia avajaisia juhlittiin kaivoksen satavuotisjuhlavuonna 1971. 2000-luvun alussa kaivosyhtiö De Beers ilmoitti haluavansa tehdä kaivoksesta maailmanluokan turistikohteen ja kaksinkertaistaa kävijämäärät. Yhtiön sijoittamalla 50 miljoonalla Etelä-Afrikan randilla rakennettiin muun muassa näköalatasanne kaivoksen ylle.
Soppatykkimiehet

Soppatykkimiehet on "Salatut elämät" -televisiosarjan viisiosainen spin-off-sarja, joka julkaistiin mtv-suoratoistopalvelussa 22. joulukuuta 2018. Televisiossa sarja esitetään yhtenä kokonaisuutena MTV3-kanavalla 7. tammikuuta 2019.
Sarjassa siviilipalveluksessa olevat Janne (es. Hemmo Karja) ja Tale (es. Emil Hallberg) joutuvatkin yllättäen armeijan muonitustehtäviin, kun siviilipalvelutoimisto saa virka-apupyynnön puolustusvoimilta.
Snotkop

Snotkop, oikealta nimeltään Francois Henning, (s. 1974, Johannesburg, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen laulaja, rap-artisti ja tv-persoona. Hän tekee nykyään pääasiassa afrikaansinkielistä musiikkia.
15-vuotiaana uransa aloittanut Henning alkoi 1990-luvun lopulla tehdä eteläafrikkalaista kwaito-musiikkia taiteilijanimellä Lekgoa (eteläsothoksi "valkoinen jätkä") ja julkaisi kaksi albumia; "Basetsana" (1999) ja "Ngamla Yoba" (2002).
Vuonna 2005 hän aloitti uuden uran nimellä Snotkop ja allekirjoitti levytyssopimuksen Next Music -yhtiön kanssa julkaisten debyyttialbuminsa "Snotkop" myöhemmin samana vuonna. Sittemmin hän on julkaissut useita albumeja ja hänestä on tullut yksi Etelä-Afrikan suosituimmista afrikaansinkielisen musiikin tuottajista.
Pole Position

Pole Position on Namcon kehittämä julkaisema ajopeli, joka on julkaistu kolikkopelinä vuonna .
Pelin julkaisi Pohjois-Amerikassa Atari ja Euroopassa sekä Japanissa Namco itse.
Peli oli ensimmäinen ajopeli, josta tuli hittipeli pelihalleissa. Peli oli ensimmäinen, joka perustui todelliseen rataan (Fujin rata) ja jossa oli aika-ajokierros.
Pelille on julkaistu seuraaja "Pole Position II", sekä "Final Lap" ja "Final Lap Twin".
Pelin on suunnitellut Tōru Iwatani.
Pelaaminen.
Pelaajalla on rajattu aika, jossa aika-ajokierros on suoritettava. Aika-ajon jälkeen pelaaja siirtyy kilpailemaan tekoälyn ohjaamia autoja vastaan. Pelissä on vältettävä törmäämistä vastustajien autoihin ja rataa reunustaviin mainoskyltteihin sekä päästävä maaliin aikarajan sisällä. Kilpailussa saa lisäaikaa kierroksen jälkeen.
Vaikutus.
IGN on kutsunut peliä kaikkien aikojen eniten vaikuttaneeksi ajopeliksi.
Muu media.
Peli oli pääsiäismuna Teslan malleissa, mutta poistettiin koska siihen ei saatu julkaisuoikeuksia.
Pence

Pence on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Lianella Carell

Lianella Carell (6. toukokuuta 1927 Rooma – 19. joulukuuta 2000 Rooma) oli italialainen näyttelijä, joka joutui alalle sattumalta Vittorio De Sican tarjottua hänelle naispääosaa menestyselokuvassaan "Polkupyörävaras" (1948). Carell oli yksi monesta neorealistisen elokuvan suuruden aikana valkokankaalle ”suoraan kadulta” nostetuista näyttelijöistä, joilla ei ollut alalta mitään aikaisempaa kokemusta. Hän oli kuitenkin jo tunnettu runoilijana ja radiotoimittajana tavatessaan viimeksi mainitussa ominaisuudessa De Sican ensimmäisen kerran. Haastattelun päätteeksi De Sica tarjosi haastattelijalle naispuolista pääosaa suunnitteilla olevassa elokuvassaan miehestä, jonka polkupyörä varastetaan. Carell jäi alalle kymmeneksi vuodeksi näytellen noin kahdessakymmenessä elokuvassa. Hän kirjoitti näiden vuosien aikana myös ensimmäisen ja ainoaksi jääneen romaaninsa "La pellicana" (1956). Carell jätti näyttelemisen vuonna 1958 kyllästyttyään siihen. Hän palasi kuitenkin ajoittain elokuvan pariin käsikirjoittajana.
Liisa Voionmaa

Elsi Anna-Liisa Voionmaa, o. s. "Tanner" (1914–1984) oli suomalainen filosofian kandidaatti, oppikoulun historian opettaja, kielenkääntäjä, suomentaja ja teatterikriitikko. 
Liisa Voionmaan vanhemmat olivat tehtailija Heikki Tanner ja Matilda Josefina Lampinen. Hän oli naimisissa vuodesta 1940 kanslianeuvos ja intendentti Jouko Voionmaan kanssa.
Voionmaa suomensi WSOY:lle 1970-luvulla Nicholas V. Riasanovskyn Venäjän historiaa käsitelleen teoksen "A History of Russia". WSOY ei kuitenkaan lopulta julkaissut suomennettua teosta.
Thwomp

Thwomp on Super Marion vihollinen, joka esiintyi ensimmäistä kertaa vuonna 1988 videopelissä Super Mario Bros. 3. Thwomp on vihainen kivijärkäle, joka tömähtää maahan, kun Super Mario tulee hänen lähelleen. Thwomp on esiintynyt yli 20 eri Mario-pelissä. Thwomp oli alun perin vaaleansininen, mutta sittemmin Thwomp on alkanut esiintyä harmaana. Thwompeja tavataan yleensä linnoissa. Super Mario Bros. 3:ssa on esiintynyt myös neljä sivuttain liikkuvaa Thwompia.
Lähteet.
http://nintendo.com
Säpinää Chinatownissa

Säpinää Chinatownissa () on vuonna 1986 valmistunut yhdysvaltalainen komediaa ja fantasiaa yhdistelevä seikkailuelokuva, jonka ohjauksesta on vastannut John Carpenter. Elokuvan pääosassa on Kurt Russell, joka esittää elokuvassa pahasta suustaan tunnettua rekkakuskia Jack Burtonia, jonka matka Chinatowniin tapaamaan ystäväänsä Wang Chita johdattaa Jackin tahtomattaan keskelle yliluonnollista tapahtumasarjaa, jonka takana on mustan magian mestari Lo Pan.
Elokuvan budjetti oli 19–25 miljoonaa dollaria, mutta lipputuloja elokuva tuotti vain 11,1 miljoonaa dollaria, ja se oli siten Carpenterin uran pahin epäonnistuminen. Sen jälkeen Carpenter siirtyi tekemään pienemmän budjetin elokuvia. Huonosta menestyksestään huolimatta "Säpinää Chinatownissa" on Den of Geek -sivuston mukaan kulttielokuva.
Replay (Tamtan kappale)

Replay on georgialais-kreikkalaisen laulajan Tamtan esittämä kappale, jolla hän edusti Kyprosta vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa, Tel Avivissa.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 109 pistettä ja saavutti sijan 13.
Kaarlo Rahikainen

Kaarlo Johannes (Juho) Rahikainen (17. maaliskuuta 1848 Mäntyharju – 16. tammikuuta 1909) oli suomalainen opettaja ja evankelisen herätysliikkeen maallikkosaarnaaja.
Myllärin perheeseen Mäntyharjulla Anetun kylässä syntynyt Rahikainen sai perusopetuksen kiertokoulussa ja oppi lukemaan ja kirjoittamaan. Pieksämäen kappalaisen avulla hän pääsi vuonna 1863 Jyväskylään 1847 perustettuun Grahnin koulun nimellä tunnettuun ala-alkeiskouluun, joka oli saanut nimensä koulun opettajan, varapastori Fredrik Grahnin (1809–1864) mukaan. Päästyään koulusta 1868 hän yritti turhaan päästä sotilasuralle Helsingin venäläisen junkkarikoulun oppilaaksi.
Rahikainen saapui 1869 Viipuriin tapaamaan enoaan ja aikoi samalla hakea itselleen jotain tointa. Hänet valittiinkin 1869 perustetun Viipurin Diakonissalaitoksen opettajaksi opettamaan laitoksen orpo- ja lastenkodin lapsia. Hän tutustui Viipurissa kirkkoherran apulaisena toimineeseen pastori Johan Henrik Martiniin ja alkoi pitää tämän kanssa suuren suosion saavuttaneita herätyskokouksia. Heitä alettiin kuitenkin syyttää harhaoppisuudesta. Rahikainen erotettiin keväällä 1872 opettajantoimesta, kun herätysliikkeen piiriin oli liittynyt koulun ja diakonissalaitoksen oppilaita. Hän lähti sitten opiskelemaan Jyväskylän seminaariin ja valmistui sieltä 1873 kansakoulunopettajaksi.
Rahikainen oli opettajana Pylkönmäellä ja jonkin aikaa Ylihärmässä. Koska opettaja toimi pitäjässä myös saarnaajana, Rahikainen suoritti saarnalupatutkinnon Porvoon tuomiokapitulissa tiettävästi ensimmäisenä maallikkona. Vuonna 1879 Rahikainen sai Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen kolportöörikirjan, joka antoi hänelle oikeuden toimia yhdistyksen kiertävänä kirjanmyyjänä ja kiertävänä maallikkosaarnaajana. Rahikaisesta oli tullut jo 1874 Evankeliumiyhdistyksen asiamies, joka kiersi seurakunnissa pitämässä hartauspuheita ja evankeliumijuhlia.
Vuonna 1890 Rahikainen muutti Helsinkiin Evankeliumiyhdistyksen toiseksi asiamieheksi. Hän kiersi ympäri Suomea eri seurakunnissa ja aloitti myös pyhäkoulutoiminnan. Hän oli mukana perustamassa 1890 yhdistyksen julkaisemaa Lasten lehteä, ja hänen kirjoituksiaan julkaistiin Kotilähetys- ja Suomen Lähetyssanomat -lehdissä sekä porilaisessa Raittiuden ystävät -lehdessä. Hän oli mukana Siionin Kanteleen toimitustyössä ja kirjoitti sitä varten myös lauluja.
Rahikainen erosi 1899 Evankeliumiyhdistyksestä osaksi mielipide-eroavuuksien takia ja liittyi Suomen Lähetysseuraan, jolle hän myös testamenttasi omaisuutensa.
Rahikainen on suomentanut sanat Suomen evenkelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virteen 341 "Kiitos sulle, Jumalani".
Tereftalonitriili

Tereftalonitriili eli 1,4-disyanobentseeni tai p-disyanobentseeni (C8H4N2) on aromaattisiin nitriileihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa esimerkiksi polymeerien monomeereja. Tereftalonitriili on ftalonitriilin ja isoftalonitriilin isomeeri.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa tereftalonitriili on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta mutta liukenee hieman etanoliin ja dietyylieetteriin ja hyvin bentseeniin. 
Tereftalonitriiliä valmistetaan p-ksyleenistä ammoksidaatioreaktiolla eli reaktiolla ammoniakin ja hapen kanssa. Reaktiossa käytetään katalyytteinä vanadiinin ja alumiinin oksidien seosta. Sitä muodostuu myös eräissä polyetyleenitereftalaatin kierrätysprosesseissa. Tereftalonitriili voidaan pelkistää vedyttämällä 1,4-bis(aminometyyli)bentseeniksi tai 1,4-aminometyylisykloheksaaniksi, joita käytetään polyuretaanien valmistamiseen. Se voidaan myös hydrolysoida tereftaalihapoksi.
A Brief Inquiry Into Online Relationships

A Brief Inquiry Into Online Relationships on brittiläisen indie pop -yhtyeen The 1975:n kolmas studioalbumi, jonka julkaisi Polydor Records 30. marraskuuta 2018. Albumin oli tarkoitus ilmestyä lokakuussa, mutta julkaisupäivä viivästyi kuukaudella. Albumilta julkaistiin viisi singleä, joista tunnetuimmat ovat "TooTimeTooTimeTooTime" ja "Love It If We Made It".
Albumin tuottivat yhtyeen jäsenet Matt Healy ja George Daniel, joten se oli yhtyeen ensimmäinen albumi jota ei tuottanut Mike Crossey. Yhtyeen managerin mukaan heidän oli tarkoitus aluksi tehdä "What a Shame EP", mutta se muovautui lopulta kokonaiseksi albumiksi. Yhtye ilmoitti 31. toukokuuta 2018 että he työskentelevät kahden albumin, tämän ja Notes on a Conditional Formin parissa, jonka on suunniteltu ilmestyvän maaliskuussa 2019.
Palaute.
Albumi sai positiivista palautetta kriitikoilta joista monet vertasivat sitä Radioheadin vuonna 1997 julkaistuun OK Computer -albumiin.
Theodor Sunell

 
Theodor Fabian Sunell (2. elokuuta 1871 Eura – 13. heinäkuuta 1955) oli kamarineuvos ja asemapäällikkö, joka keräsi huomattavan valokuva- ja taidejäljennöskokoelman ja oli itsekin valokuvaaja.
Theodor Sunellin vanhemmat olivat Johan Fabian Sunell ja Alma Ljungberg. Hän kävi viisi luokkaa lyseota ja työskenteli rautateiden palveluksessa vuodesta 1891, sähköttäjänä vuodesta 1896, 2. kirjurina vuodesta 1898, 2. linjakirjurina vuodesta 1908, 1. kirjurina vuodesta 1919 ja Luston rautatieaseman asemapäällikkönä vuodesta 1926 vuoteen 1939. Sunell keräsi usean vuosikymmenen aikana huomattavan valokuva- ja taidejäljennöskokoelman, jossa oli laajimmillaan neljännesmiljoona kuvaa, mukaan lukien muoto- ja taide- sekä maisemakuvia. Kamarineuvoksen arvon Sunell sai 1944. Hänen Oulussa rautatievirkailijana 1900-luvun alussa ollessaan aloittamansa kuvakokoelma on lahjoitettu usealle eri museolle, mukaan lukien Kansallismuseo.
Nada (Shakiran kappale)

"Nada" (suomeksi: "Ei mikään") on kolumbialaisen laulajan Shakiran kappale, joka julkaistiin alun perin promosinglenä 19. toukokuuta 2017 ja viidentenä virallisena singlenä albumilta "El Dorado" 3. marraskuuta 2018. 
Musiikkivideo.
Kappaleen virallinen musiikkivideo julkaistiin 3. marraskuuta 2018 Shakiran El Dorado World Tour -kiertueen viimeisenä yönä. Videon esitettiin ensin Kolumbiassa Bogotassa, ja ladattiin YouTubeen esityksen jälkeen.
Helena Jošková

Helena Malotová (o.s. Jošková, 8. tammikuuta 1939 Dubňany – 19. joulukuuta 2018) oli Tšekkoslovakiaa edustanut koripalloilija.
Seuratasolla muun muassa Jiskra Kyjovia edustanut 189-senttinen sentteri Jošková edusti Tšekkoslovakian naisten maajoukkuetta 270 ottelussa vuosina 1960–1972 saavuttaen kolme himmeämpää MM- ja viisi himmeämpää EM-mitalia mestaruuksien mentyä Neuvostoliitolle. Jošková nimettiin neljänä vuonna maan parhaaksi naiskoripalloilijaksi. Vuonna 2007 hänet nimettiin Tšekin koripallon Hall of Fameen. Jošková kuoli 79-vuotiaana 19. joulukuuta 2018.
Suomen urheilu 1984

Suomen urheilu 1984 käsittelee vuoden 1984 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija.
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Naisten listalla kuusi parasta olivat:
Collingwood Football Club

Collingwood Football Club on australialaisen jalkapallon seura Collingwoodin kaupunginosasta Melbournesta. Vuonna 1892 perustettu seura on 16 mestaruudellaan yksi Australian Football Leaguen kaikkien aikojen menestyneimmistä joukkueista. Collingwood on lisäksi pelannut Grand Finalissa ennätykselliset 45 kertaa (mukaan lukien kaksi tasapelin uusintaa) ja tullut toiseksi niin ikään ennätykselliset 27 kertaa. Seuraa voidaan näin ollen pitää vuoden 2023 Grand Finalin jälkeen kaikkein menestyneimpänä lajin joukkueena.
Lempinimellä "Magpies" (Harakat) tunnettu joukkue on myös yleisömäärien perusteella Australian suosituin urheiluseura. Kotiottelunsa se pelaa Melbourne Cricket Groundilla, jonka katsojakapasiteetti on yli 100 000.
Mandarat

Mandarat ovat tšadilaista kieltä puhuva kansa Pohjois-Kamerunin Mandaravuorilla ja lähialueilla. Heitä on Kamerunissa 660 000, Nigeriassa 320 000 ja Tšadissa 10 000.
Mandaroilla oli 1600–1800-luvuilla samanniminen sulttaanikunta, jonka keskuksena toimi Mora. Sen tärkeimmät kauppatavarat olivat rauta ja orjat. Mandara oli suuren osan historiastaan Bornun vasalli. Saksalaiset alistivat sen vuonna 1902 ja myöhemmin alue jaettiin Ranskan ja Britannian kesken.
Kansan pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, pavut, maapähkinä, riisi ja jamssi. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja. Asumuksena toimii kivestä tai savitiilistä rakennettu pyöreä maja. Ruokavalio koostuu lähinnä kasvisruoista.
Yhteiskunta perustuu suurperheiden muodostamiin yhteisöihin. Sukujärjestelmä on patrilineaarinen ja avioliitto patrilokaalinen. Polygynia on yleistä. Suurin osa mandaroista on sunnimuslimeja, osa harjoittaa perinteistä uskontoa.
Helli Suominen

Helli Katri Suominen (24. helmikuuta 1898 Pietari – 11. tammikuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen opettaja, toimittaja, järjestövaikuttaja ja arkistonhoitaja, joka toimitti, julkaisi ja suomensi useita opinto- ja järjestötoiminnan teoksia sekä laati inkeriläisen säveltäjä Mooses Putron elämäkerran.
Henkilöhistoria.
Helli Suomisen vanhemmat olivat räätälimestari Kaarlo Suominen ja Olga Kahi. Hänen veljensä oli professori Yrjö K. Suominen. Suominen tuli ylioppilaaksi 1917 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1925 ja kansakoulunopettajaksi 1931. Hän oli Raittiuden Ystävien opintosihteeri ja "Kylväjän" toimittaja 1919–1922, Suomen luentotoimikunnan opintokerhosihteeri ja valistusjärjestöjen opintotoimikunnan sihteeri 1922–1942, "Opintotoverin" toimittaja 1924–1942, useiden raittiusjärjestöjen johtoelinten jäsen ja puheenjohtaja, Kunnallisvirkamiesliiton liittovaltuuston jäsen sekä sekakuoro Vox Urbanan sihteeri ja puheenjohtaja. Helsingin kaupungin veroviraston arkistonhoitajana Suominen työskenteli 1942–1964.
Masat (kansa)

Masat ovat tšadilaista kieltä puhuva kansa Kamerunin pohjoisosassa ja lähialueilla Tšadissa. He asuvat Logone- ja Charijokien varrella. Masoja ja heidän sukukansojaan on Kamerunissa 480 000 ja Tšadissa 135 000.
Kansan pääelinkeinot ovat karjanhoito, maanviljely, kalastus ja metsästys. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja. Ruokavalioon kuuluvat hirssipuuro ja voimakkaasti maustetut keitot. Pensasaitojen ympäröimät kylät koostuvat pyöreistä olkikattoisista majoista, joiden vieressä on suuria pullomaisia viljavarastoja ja karjasuojia. Miesten perinteiseen lannevaatteeseen liittyy pieni ”häntä”.
Yhteiskunta perustuu suurperheiden muodostamiin yhteisöihin. Avioliitto on patrilokaalinen ja polygynia on yleistä. Masat ovat sunnimuslimeja, mutta suuri osa pitää kiinni perinteisistä uskomuksista. Kansalla on kehittynyt musiikki- ja tanssiperinne.
Valeri Orehov

Valeri Orehov (, , s. 17. heinäkuuta 1999) on kazakstanilainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Orehov oli 44. varaus KHL:n vuoden 2016 . Hän teki ensiesiintymisensä sarjassa kaudella 2017–2018, ja pääsi kauden aikana pelaamaan myös 12 ottelua Kazakstanin maajoukkueessa. 
Kaudella 2021–2022 Orehovin oli määrä edustaa jääkiekon SM-liigassa pelaavaa HPK:ta. Muutamaa päivää myöhemmin sopimuksen julkistamisesta hän kuitenkin ilmoitti agenttinsa välityksellä, ettei olisikaan tulossa Suomeen.
Adam Liška

Adam Liška (s. 14. lokakuuta 1999 Bratislava) on slovakialainen jääkiekkoilija, joka edustaa KHL-liigassa pelaavaa Severstal Tšerepovetsia. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Liška pelasi kaudella 2017–2018 OHL-junioriliigassa Kitchener Rangersin joukkueessa.
Keski-Suomen Media

Keski-Suomen Media Oy oli Keskisuomalainen-konserniin kuulunut kustannusyhtiö, jonka kotipaikka oli Jyväskylä.
Keski-Suomen Media yhdistyi 1. huhtikuuta 2025 Hämeen Median kanssa Päijänne Mediaksi. Uuteen yhtiöön liitettiin myös osa Kaakon Viestinnän toiminnoista. 
Mediat.
Vuonna 2025 Keski-Suomen Median lehtiä olivat:
Lisäksi Keski-Suomen Mediaan kuului Radio Keskisuomalainen.
Kabyylit

Kabyylit ovat berbereihin kuuluva kansa Algeriassa. He puhuvat kabyylin kieltä. Kabyylit ovat maan koillisosassa sijaitsevan historiallisen Kabylian alueen kanta-asukkaita. Nykyään suuri osa heistä asuu ulkomailla, varsinkin Ranskassa. Kabyyleja arvioitiin vuonna 1986 olleen noin 4,5 miljoonaa henkeä.
Kansan perinteisiä elinkeinoja ovat oliivi- ja viikunapuiden kasvatus sekä vehnän ja ohran viljely. Lisäksi pidetään lampaita. Viljelymaan puute on pakottanut vuoriston asukkaat muuttamaan kaupunkeihin ja ulkomaille. Mäkien huipuille rakennetut perinteiset kylät koostuvat suljetun pihan ympäröimistä taloista.
Perinteinen yhteiskunta perustuu patriarkaalisten suurperheiden muodostamiin yhteisöihin. Viljelysmaa oli aiemmin suurperheiden yhteisomistuksessa. Suurperheet alkoivat hajota 1900-luvun puolivälissä.
Kabyylit ovat uskonnoltaan sunnimuslimeja. Algerian itsenäistymisen jälkeen he ovat aktiivisesti puolustaneet kieltään ja kulttuuriaan ja vaatineet Kabylialle autonomiaa.
Jóanes Nielsen

Jóanes Sekjær Nielsen, e. "Sólbjørn Sekjær Nielsen" (s.5. huhtikuuta 1953 Tórshavn, Färsaaret) on färsaarelainen kirjailija ja runoilija. Hänen tuotantoonsa kuuluu novelleja, näytelmiä ja romaaneja sekä useita runokokoelmia. Hän on ollut viidesti Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon ehdokkaana.
Nielsenin teoksia on käännetty tanskaksi ja norjaksi ja novelli "Brahmadellarnir" (2011) on käännetty myös saksaksi.
Nielsen vierailee syksyllä 2019 Helsingin kirjamessuilla.
Ranskan Flanderi

Ranskan Flanderi (ranskaksi. "Flandre française"; hollanniksi. "Frans-Vlaanderen"; länsiflaamiksi: "Frans-Vloandern") on Ranskassa sijaitseva alue, joka kuului ennen Flanderin kreivikuntaan. Alue kuuluu Hauts-de-Francen alueeseen. Ranskan Hainaut’n ja Cambrésis’n kanssa se muodostaa Nordin departementin.
Kieli.
Ranskan Flanderin pohjoisosan perinteinen kieli tunnetaan nimellä länsiflaami. Länsiflaami on sukua hollannin kielelle. Ranskan flaamin murretta puhuu 20 000 ihmistä. Monissa alueen kouluissa opetetaan flaamia.
Maantiede.
Ranskan Flanderi on pääasiassa tasaista marskimaata. Alue on hiili-rikasta ja se sijaitsee Pohjanmeren eteläpuolella.
Eilif Mortansson

Eilif Mortansson e. "Daniel Jacob Eilif Mortensen" (14. tammikuuta 1916 Trongisvági, Färsaaret – 1989) oli färsaarelainen kirjailija. Hän käytti myös salanimiä "Peter Pløk" sekä "Gretha Stevns", jolla nimellä hän kirjoitti tyttöromaaneja Pernillesta ja Susysta. Hän kirjoitti tanskaksi ja asui Tanskassa. 
Häneltä on suomennettu yksi teos, "Kaunis Malan", joka on käännetty useille kielille.
Arja Kajermo

Arja Kajermo (s. 1949 Kiuruvesi) on suomalaissyntyinen sarjakuvapiirtäjä ja kirjailija, joka on tehnyt uransa Irlannissa. Osan lapsuudestaan ja nuoruutensa hän asui Ruotsissa.
Kajermo syntyi Kiuruvedellä, jossa perheellä oli pieni maatila. Perhe muutti Tukholmaan vuonna 1955 Arjan ollessa kuusivuotias. Irlantiin hän muutti alun perin au pairiksi 1970-luvulla. Hän aloitti uransa tekemällä sarjakuvia "In Dublin" -lehteen, ja hänen töitään on julkaistu myös muun muassa lehdissä "Sunday Tribune" ja "The Irish Times". Kajermo piirtää myös "Tuula" -sarjakuvaa ruotsalaiseen "Dagens Nyheter" -lehteen, ja hänen sarjakuviaan on julkaistu Ruotsissa kirjoina, muun muassa "Tuula och Seppo".
Dublinilainen Tramp Press julkaisi vuonna 2017 Kajermon esikoisromaanin "The Iron Age". Kirja perustuu osittain Kajermon omaan lapsuuteen sodanjälkeisissä Suomessa ja Ruotsissa. Kirjan on kuvittanut Susanna Kajermo Törner, jonka täti Arja Kajermo on.
Kajermon tuotantoa ei ole julkaistu suomeksi.
Armand Marc de Montmorin

Armand Marc de Montmorin de Saint-Hérem (1745 – 2. syyskuuta 1792 Pariisi) oli ranskalainen kreivi ja diplomaatti, joka toimi Ranskan ulkoministerinä vuosina 1787–1791, "ancien régimen" ja Ranskan vallankumouksen taitekohdassa.
Montmorin kuului vanhaan aatelissukuun. Hän oli kuningas Ludvig XVI:n nuoruudenystävä. Ludvigin noustua valtaistuimelle vuonna 1774 Montmorin nimitettiin Ranskan suurlähettilääksi Madridiin, mistä hän siirtyi myöhemmin Bretagnen kuvernööriksi. Montmorin oli edustajana vuoden 1787 notaabelikokouksessa. Hänet nimitettiin ulkoministeriksi helmikuussa 1787 Charles Gravier de Vergennesin seuraajana. Montmorin tuki valtiovarainministeri Jacques Neckerin pyrkimyksiä säätyjen yleiskokouksen koollekutsumiseksi. Ludvig XVI erotti Montmorinin hetkellisesti ulkoministerin tehtävästä heinäkuussa 1789 (ns. sadan tunnin ministeriö) mutta nimitti hänet pian takaisin. Vallankumouksen jälkeen Montmorin pysyi kuninkaan liittolaisena ja auttoi muun muassa houkuttelemaan Honoré Mirabeaun hovin puolelle.
Montmorin laati huhtikuussa 1791 ulkovalloille annetun julistuksen, jossa Ludvig XVI:n vakuutettiin olevan edelleen päätöksentekijänä itsenäinen. Montmorinin asema vaikeutui kuninkaan epäonnistuneen pakoyrityksen jälkeen, ja hän erosi marraskuussa 1791 mutta pysytteli sen jälkeenkin hovin neuvonantajana. Hänet vangittiin monarkian kumoamisen jälkeen elokuussa 1792 ja vangittiin Pariisin Abbayen vankilaan. Hänet surmattiin siellä niin sanottujen syyskuun murhien yhteydessä muutamaa viikkoa myöhemmin.
Pikkuängelmä

Pikkuängelmä ("Thalictrum minus") leinikkikasvien (Ranunculaceae) heimoon ja ängelmien ("Thalictrum") sukuun kuuluva kasvilaji. Se jaetaan useaan eri alalajiin, joista Suomessa esiintyy kaksi: niittypikkuängelmä ("Thalictrum minus" ssp. "minus") ja keminpikkuängelmä eli keminängelmä ("Thalictrum minus" ssp. "elatum"). Näiden lisäksi pikkuängelmäm alalajeja ovat hietapikkuängelmä ("Thalictrum minus" ssp. "arenarium"), suonipikkuängelmä ("Thalictrum minus" ssp. "olympicum"), nystypikkuängelmä ("Thalictrum minus" ssp. "pubescens") ja unkarinpikkuängelmä ("Thalictrum minus" ssp. "pseudominus"). Alalajit eroavat toisistaan muun muassa koon sekä lehtien ja kukinnon ulkonäön perusteella, mutta niitä on usein vaikeaa erottaa toisistaan.
Yleisesti ottaen pikkuängelmä on monivuotinen, keskikokoinen, ruohovartinen kasvilaji, joka on tunnistettavissa lehtiensä sekä kukintonsa ulkonäön perusteella. Pikkuängelmän koko riippuu kuitenkin kyseessä olevasta alalajista; nimialalaji niittypikkuängelmä on korkeakasvuisempi kuin hietapikkuängelmä.
Pikkuängelmän varsi on runsaasti haarova ja haarat sijaitsevat varressa vuoroittain eri puolilla. Lehdet ovat suuria, kolmikulmaisia ja kolme tai neljä kertaa parilehdykkäisiä. Lehdykät ovat pyöreitä ja suunnilleen yhtä pitkiä kuin leveitäkin. Pikkuängelmän kukinto on rento, runsaskukkainen ja ulkomuodoltaan pyramidimainen. Kukat ovat pieniä ja nuokkuvia. Laji kukkii kesäkuusta elokuulle. Sen hedelmä on perätön pähkylä.
Pikkuängelmä kasvaa kuivilla ja soraisilla kasvupaikoilla yleensä lähellä merta, kuten rantavalleilla ja -niityillä.
Wilden Munson

Wilden A. Munson (6. huhtikuuta 1902 – 15. kesäkuuta 1982) oli yhdysvaltalainen puheen ja kuulon ominaisuuksien tutkija, joka kehitti vakioäänekkyyskäyrästöä (Fletcher–Munson käyrästöä).
Santa Cruzin kantoni

Santa Cruzin kantoni on Ecuadoriin kuuluvan Galápagossaarten maakunnan kantoni. Sen pinta-ala on 1 795 neliökilometriä, ja sen asukasluku vuonna 2015 oli 15 701 asukasta.
Kantoni on keskittynyt Santa Cruzin saarelle, ja kantonin keskuspaikka on Puerto Ayoran kaupunki. Sen lisäksi siihen kuuluu kaksi maaseutuasutusta, Bellavista ja Santa Rosa. Kantoniin kuuluu lisäksi muun muassa Baltran saari, jolla on saariston päälentoasema Seymourin lentoasema.
Albert Popov

Albert Popov (, s. 8. elokuuta 1997) on bulgarialainen alppihiihtäjä.
Popov saavutti Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla hopeaa pujottelussa ja suurpujottelussa 2015. Hän sai nuorten MM-kilpailuissa pronssia suurpujottelussa 2018. Aikuisten arvokilpailuissa hän on sijoittunut Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 pujottelussa 27:nneksi ja suurpujottelussa 30:nneksi, Pyeongchangin olympialaisissa 2018 suurpujottelussa 28:nneksi, Åren MM-kilpailuissa 2019 suurpujottelussa 29:nneksi sekä Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 suurpujottelussa 24:nneksi. Parhaan arvokilpailusijoituksensa hän on saavuttanut Pekingin olympialaisissa 2022 sijoittumalla pujottelussa yhdeksänneksi, minkä lisäksi hän oli suurpujottelussa 17:s.
Popov kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Söldenissä lokakuussa 2014. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan 20:s Levin pujottelussa marraskuussa 2018. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Kitzbühelin pujottelussa tammikuussa 2019. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Palisades Tahoen pujottelussa helmikuussa 2023. Ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa hän saavutti Madonna di Campiglion pujottelussa tammikuussa 2025.
San Cristóbalin kantoni

San Cristóbalin kantoni on Ecuadoriin kuuluvan Galápagossaarten maakunnan kantoni. Sen pinta-ala on 849 neliökilometriä, ja sen asukasluku vuonna 2015 oli 7 199 asukasta.
San Cristóbalin kantonin keskuspaikka on koko saariston pääkaupunki Puerto Baquerizo Moreno. Lisäksi siihen kuuluvat El Progreson ja Santa Marían kunnat. Asuttuja saaria ovat San Cristóbal ja Floreana. Asumattomaista saarista kantoniin kuuluvat Española, Genovesa ja Santa Fe.
Jeremias Alin

Jeremias Alin (28. lokakuuta 1850 Merijärvi – 7. huhtikuuta 1916 Merijärvi) oli suomalainen maalarimestari ja koristemaalari. 
Alinin vanhemmat olivat Merijärven kanttori Jeremias Alin ja tämän toinen puoliso Anna Sammalkangas. Hän lähti nälkävuosina 1866–1867 velipuolensa Zefaniaksen luokse Ouluun maalarinoppiin. Hän oli kolme vuotta oppipoikana ja sitten kisällinä Oulussa. Alin matkusti sitten Tukholmaan ja opiskeli siellä vielä kolmen vuoden ajan kunnes sai maalarimestarin arvonimen. Alin teki opintomatkan myös Tanskaan ja hän toimi myös tapiseerajana ja puuseppänä. Hän meni naimisiin 1879 raahelaisen Mathilda Alinin, Johan Westebackin tyttären kanssa, ja perusti oman maalausliikkeen Ouluun sekä osti talon Oulusta Hallituskadun ja Uudenkadun kulmasta.
Alinin liike menestyi hyvin mutta hän menetti omaisuutensa oltuaan takaajana vararikon tehneelle velipuolelleen. Alin muutti perheineen tämän jälkeen Raaheen. 1910-luvulla Alin asui muutamia vuosia Inarissa nimismiehenä olleen poikansa Vilho Alarannan luona mutta palasi sitten Merijärvelle, jossa hän asui tyttärensä Lilja Härön perheen luona. Hän kuoli keuhkokatarriin keväällä 1916.
Jeremias Alin maalasi 1877–1878 Merijärven kirkon alttaritaulun, joka esitti ristiinnaulittua Kristusta, ja teki samalla myös muita maalaustöitä kirkossa. Aiempi alttaritaulu, jonka oli maalannut kirkkomaalari Thomas Kiempe, sijoitettiin kirkon remontin yhteydessä sakastiin. Alin maalasi myös joitakin tauluja, muun muassa iltaista vuonomaisemaa Norjasta esittäneen taulun.
Jeremias Alin oli naimisissa vuodesta 1879 Mathilda Wilhelmina Westerbackin kanssa, kunnes ensimmäinen vaimo kuoli vuonna 1900. Tämän jälkeen hän vielä avioitui Loviisa Heikintyttären kanssa vuoteen 1910 saakka, kunnes tämä kuoli.. Jeremias Alin eli viimeiset vuotensa tyttärensä, Lija Härön, kotona kuolemaansa v. 1916 saakka. Hänet on haudattu Merijärven hautausmaalle, kirkon pääoven viereen, missä on myös hänen tyttärensä hauta.
Ola Gjeilo

Ola Gjeilo (s. 5. toukokuuta 1978) on norjalainen säveltäjä ja pianisti. Nykyään hän asuu Yhdysvalloissa.
Gjeilo säveltää kuoromusiikkia, ja on säveltänyt myös pianolle ja puhallinorkesterille. Julkaisijoina ovat toimineet Walton Music, Edition Peters ja Boosey ja Hawkes.
Elämä.
Ola Gjeilo syntyi 5. toukokuuta 1978 ja varttui Skui-nimisessä kylässä Norjassa. Hän aloitti pianonsoiton ja säveltämisen viisivuotiaana ja oppi lukemaan nuotteja seitsemänvuotiaana. Gjeilo opiskeli klassista sävellystä opettajanaan Wolfgang Plagge. Hän opiskeli Norjan musiikkikorkeakoulussa (1999-2001), siirtyi Juilliard School-kouluun (2001) sekä opiskeli Royal College of Music-koulussa Lontoossa (2002-2004) saadakseen kandidaatin tutkinnon säveltämisestä. Hän jatkoi opintojaan Juilliardissa (2004-2006), jossa hän sai maisterin tutkinnon vuonna 2006, myöskin säveltämisestä. Vuosina 2009-2010 Gjeilo sävelsi Phoenix Chorale-kuorolle.
Tällä hetkellä Gjeilo asuu Manhattanilla ja työskentelee freelancer-säveltäjänä. Hän säveltää teoksia DCINYlle ja Albany Pro Musicalle.
 Jousille ja kuorolle.
 Kirjoitettu kuorolle, pianolle ja jousiorkesterille. Teksti on suositusta keskiaikaisesta norjalaisesta balladista Draumkvedet, jonka on kääntänyt englanniksi Charles Anthony Silvestrin, yksi hänen säännöllisistä yhteistyökumppaneistaan.
Diskografia.
Huomautus: Ola Gjeilo soittaa pianoa kaikissa albumeissa.
Kuoro:
Piano:
Abronit

Abronit ovat akaninkielinen kansa Ghanassa ja Norsunluurannikolla. He asuvat Mustan-Voltan eteläpuolella Ghanassa ja Bondoukoun seudulla Norsunluurannikolla. Abroneja on 100 000 henkeä.
Abronit ovat 1400–1700-luvuilla kukoistaneen Bonon valtakunnan asukkaiden jälkeläisiä. He jakautuivat 1700-luvulla useiksi päällikkökunniksi, jotka kuuluivat 1870-luvulle saakka Ašantin liittokunnan alaisuuteen. 1880-luvulla eräät niistä liitettiin Samori Tourén mandinkavaltakuntaan.
Perinteisiä elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat jamssi, maniokki, taaro, maissi, fonio, hirssi, durra, maapähkinä, pavut, vihannekset, koolapuu ja öljypalmu. Nykyään viljellään myös kaakaota ja kahvia. Ruokavalio koostuu kasviksista ja lihasta. Tiiviit kylät muodostuvat puusta ja savesta rakennetuista neliskulmaisista ja harjakattoisista taloista. Perinteistä kenteasua käytetään vain juhlissa.
Perinteinen yhteiskuntajärjestys perustuu suurperheiden muodostamiin kyläyhteisöihin, matrilineaarisiin sukuihin ja patrilineaaristen ryhmien pohjalta syntyneeseen soturilaitokseen. Avioliitto virilokaalinen, polygynia, serkkuavioliitto, leviraatti, sororaatti ja ostoavioliitto ovat yleisiä.
Suurin osa abroneista on sunnimuslimeja. Islamilaisen kulttuurin vaikutus on muista akaneista poiketen vahva. Lisäksi on katolisia tai protestantteja. Huomattava osa harjoittaa perinteistä uskontoa, johon kuuluu esi-isien palvontaa, noituutta ja taikuutta.
Kalle Arvola (valtiopäiväedustaja)

Kalle Arvola (30. marraskuuta 1705 Kempele – 11. joulukuuta 1772 Liminka) oli suomalainen, Limingassa asunut varakas talonpoika ja valtiopäiväedustaja. 
Arvolan vanhemmat olivat Jaakko Kaarlenpoika Kuivala ja vaimonsa Valpuri. Arvola osallistui Oulun kihlakunnan edustajana Ruotsin säätyvaltiopäiville talonpoikaissäädyssä 1755–1756. Hän sekaantui valtiopäivillä käytyyn hattujen ja myssyjen puoluetaisteluun osallistuen kuninkaan valtaa kasvattamaan pyrkineen myssypuolueen neuvotteluihin ja vehkeilyihin vallassa ollutta hattupuoluetta vastaan. Salahanke paljastui, ja Arvola joutui kuulusteluihin, joissa hän paljasti tietoja hankkeesta joko puutteellisen kielitaidon, sairauden tai tietämättömyyden takia. Kuulustelujen seurauksena Arvolaa uhkasi jopa kuolemantuomio vallankumouksen suunnittelusta, ja hänen ystävänsä salakuljettivat hänet Ruotsista Suomeen perimätiedon mukaan tynnyrin sisälle piilotettuna. Tästä hän sai kotipitäjässään liikanimen "Tynnyri-Kalle".
Vuonna 1755 Arvola anoi, että tervanpoltto kiellettäisiin Limingassa, koska pitäjä kärsi puun puutteesta ja metsien tuhoutumisesta. Tämä kielto toteutui vuonna 1762.
Kalle Arvola oli naimisissa kaksi kertaa, ensin Marketta Erkintytär Arvolan kanssa ja sitten Sofia Jaakontytär Pietolan kanssa.
Jonida Maliqi

Jonida Maliqi (s. 26. maaliskuuta 1982 Tirana, Albania), on albanialainen laulaja ja televisiojuontaja. Hän voitti Festivali i Këngësin 57. tuotantokauden kappaleella ”Ktheju tokës” (), ja edusti näin Albaniaa vuoden 2019 Euroviisuissa.
Elämä ja ura.
Maliqi aloitti laulu-uransa laulamalla Festivali i Këngësissä 13-vuotiaana yhdessä Aleksandër Rrapin kanssa. He esittivät dueton nimeltä "Planeti i fëmijëve". Vuonna 1997, hän palasi festivaaliin toisella duetolla tällä kertaa Kastriot Tushan kanssa. He lauloivat kappaleen, joka on omistettu Äiti Teresalle. Maliqin sooloura alkoi vuonna 1999, kun hän kilpaili kappaleella "Do jetoj pa ty" Festivali i Këngësissä saavuttaen toisen sijan. 
Maliqi esitti myös Julian roolia Albanian versiossa näytelmästä Romeo ja Julia. Hän juonsi Dancing with the Stars Albanian (Albanian versio Tanssii tähtien kanssa -ohjelmasta) neljännen tuotantokauden sekä toimi tuomarina The Voice of Albanian viidennellä tuotantokaudella vuonna 2016.
Vuonna 2018 Jonida Maliqi osallistui Festivali i Këngësin 57. tuotantokaudelle kappaleella "Ktheju tokës". 22. joulukuuta 2018 pidetyssä finaalissa Maliqi keräsi 228 pistettä ja voitti kilpailun. Täten hän edusti Albaniaa vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa Tel Avivissa, Israelissa.
Palkinnot ja ehdokkuudet.
Festivali i Këngës
Kënga Magjike
Video Fest Awards
Top Fest
Zhurma Show Awards
Lähteet.
Ktheju tokës

Ktheju tokës on albanialaisen laulajan Jonida Maliqin esittämä kappale, jolla hän voitti Festivali i Këngësin 57. tuotantokauden ja edusti Albaniaa vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa, Tel Avivissa.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 90 pistettä ja saavutti sijan 17.
Lähteet.
Greuter

Greuter on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi
Richard Schmidt-Cabanis

Otto Richard Schmidt-Cabanis (1838 Berliini – 1903 Berliini, Saksa) oli saksalainen kirjailija. Hän työskenteli 1860–1867 näyttelijänä mutta omistautui sitten huumorin kirjoittamiselle ja oli vuodesta 1895 satiirisen aikakauslehden "Ulkin" toimittaja.
Haiphongin pommitus

Haiphongin pommitus oli yhteenotto Ranskan ja Việt Minhin joukkojen välillä Haiphongin satamakaupungissa Vietnamin pohjoisosassa 23. marraskuuta 1946. Ranskalaiset avasivat tulen vietnamilaisia vastaan jännitteiden kasvaessa alueella. Kaupunki kärsi suuria vahinkoja ja tuhansia vietnamilaisia sai surmansa. Yhteenotto johti lopulta osaltaan Indokiinan sotaan.
Tausta.
Ho Tši Minhin Việt Minh oli julistanut Vietnamin itsenäiseksi toisen maailmansodan jälkeen, mutta Indokiinan entinen siirtomaaisäntä Ranska ei kunnoittanut julistusta. Maaliskuussa 1946 tehtiin Hon–Saintenyn sopimus, jonka perusteella ranskalaiset joukot palasivat Vietnamin pohjoisosiin. Ranskalaisten ja vietnamilseisten kesken syntyi riitoja, jotka Haiphongissa liittyivät tullin toimintaan. Ranskan laivaston alukset valtasivat 20. marraskuuta 1946 kiinalaisen džonkin, joka oli yrittänyt salakuljettaa tavaraa kaupungin satamaan. Vietnamilaisten sotilaiden avattua tulen ranskalaista alusta vastaan myös muualla kaupungissa syttyi taisteluja. Osapuolet kokoontuivat lopulta neuvotteluihin, joiden tuloksena ranskalaiset lupasivat kunnioittaa vietnamilaisten itsemääräämisoikeutta ja molemmat osapuolet vetivät joukkonsa pois toistensa viereltä. Taistelut olivat päättyneet illalla 22. marraskuuta.
Pommitus.
Ranskassa tietyt tahot halusivat käyttää välikohtausta vietnamilaisten "opettamiseksi". Ranskan Indokiinan komissaari Georges Thierry d’Argenlieu ehdotti kovempia toimia ranskalaisille poliitikoille Pariisissa ja määräsi kenraali Étienne Valluyn Saigonissa käyttämään voimatoimia. Valluy ohjeisti puolestaan Vietnamin pohjoisosien joukkojen komentajaa Louis Constant Morlièrea vastaamaan vietnamilaisten toimiin voimalla, vaikka Morlière selittikin tilanteen Haiphongissa rauhoittuneen jo ennestään. Valluy sähkötti tämän jälkeen suoraan Haiphongin ranskalaisjoukkojen komentajalle eversti Pierre-Louis Dèbesille vaatien tätä toimimaan vietnamilaisia sotilaita vastaan.
Dèbes jätti vietnamilaisille uhkavaatimuksen 23. marraskuuta. Vietnamilaisia vaadittiin vetäytymään kaupungin ranskalaisesta osasta, joka käsitti sen kiinalaisen kaupunginosan. Joukkojen vaadittiin vetäytyvän myös kaupungin satmaasta. Vastausaikaa annettiin vain kaksi tuntia. Kahden tunnin kuluttua ranskalaiset aloittivat iskut vietnamilaisten asemiin. Ranskalaiset käyttivät tykistöä, ilmavoimia ja laivastoaan vietnamilaisten asemien tulituksessa. Joissakin lähteissä mainitaan tulitukseen osallistuneen ranskalaisen risteilijä "Suffrenin", mutta sen osuus pommituksessa on epäselvä.
Seuraukset.
Haiphongin vietnamilainen kaupunginosa kärsi tulituksessa mittavat vahingot. Ranskalaisen amiraali Robert Marie Joseph Battetin arvion mukaan tulituksessa kuoli noin 6 000 vietnamilaista, mutta eri tahot ovat maininneet myös muita lukuja. Kaikkien kuolleiden määrä on saattanut olla jopa 20 000. Taistelut Haiphongissa päättyivät 28. marraskuuta mennessä, mutta Haiphongin pommitus oli rikkonut ranskalaisten ja vietnamilaisten välit lopullisesti. Tilanne johti pian Indokiinan sodan täyteen puhkeamiseen.