Al-Šura

Al-Šura (, suom. "Neuvonpidon suura") on Koraanin 42. suura. Se sisältää 53 jaetta.
Sisältö.
Suuran alku kuuluu Ahsen-Bören suomennoksen mukaan seuraavasti:
Johdanto.
Suuri joukko Koraanin suuria alkaa mystisillä kirjaimilla, kuten tämäkin. Muhammad al-Tabari asettui sille kannalle, että jokainen kirjain kantaa omaa merkitystään, joka koostuu useista merkityksistä, Niihin kuuluvat Jumalan, nimi, hänen ominaisuutensa ja niin edelleen. Jaakko Hämeen-Anttila arvelee, että kirjaimet ovat luomassa tunnelmaa. Christoph Luxenberg on etsinyt ratkaisua syyrialais-antiokialaisen kirkon perinteestä. Liturgiseen rukouskirjaan merkittiin lyhenteillä hetkijumalanpalveluksessa (Officium) käytetyt psalmit. Kun käytössä ovat yksittäiset kirjaimet, ne voisivat olla viittauksia tiettyyn psalmiin, kun taas kirjainyhdistelmät olisivat psalmin nimen lyhenteitä. Hämeen-Anttilan suomennoksessa esiintyvät suuran 42 alussa konsonantit HM ja SQ. 
Richard Bell on todennut, että Koraanin teksti ei varsinaisesti koostu suurista, vaan tekstin perusyksikkö on lyhyt, temaattinen kertomus. Se alkaa usein puhuttelulla, kuten ”uskovaiset!”, jatkuu aiheen esittelyllä ja päättyy ratkaisuun. Kokonaisuuden päättää johtopäätös, joka usein koskee Jumalaa: ”Jumala on Tietävä, Viisas” Pidemmät suurat on koottu tällaisista palasista ilman, että ne liittyisivät toisiinsa. Esimerkiksi tästä käy myös suuran 42 alku. 
Arabiankielinen Koraani.
Jae 42:7 toteaa: "Me olemme antaneet sinulle ilmoituksena arabiankielisen Koraanin, jotta varoittaisit suurinta kaupunkia ja sen ympäristössä asuvia kokoamisen päivästä, jota ei voi epäillä; osa päätyy Paratiisiin, osa Helvetin tuleen." Koraanissa korostetaan yhä uudestaan, että se on kirjoitettu selkeästi ja nimenomaan arabiaksi (12:2, 13:37, 16:103, 26:193–194, 39:28, 41:2, 42:7, 43:2,46:12). Christoph Luxenbergin ja Alphonse Minganan mukaan Koraanin kieli ei kuitenkaan ole arabiaa vaan syyroaramean ja arabian sekakieltä. Jakeessa esiintyvä "suurin kaupunki" viittaa Hämeen-Anttilaan mukaan luultavasti Mekkaan. Paikannimet kuitenkin tyypillisesti puuttuvat Koraanista eikä esimerkiksi Mekkaa mainita varmuudella missään.
Jumalan mahti ja ihmisten hajaannus.
Jakeeseen 17 asti suura käsittelee Jumalan suuruutta ja ihmisten asemaa. Jae 13 toteaa, että Jumala on määrännyt "teille" saman uskonnon, jonka hän antoi Nooalle, Abrahamille, Moosekselle ja Jeesukselle. Islamiin vakiintuneen käsityksen mukaan nämä kaikki profeetat saarnasivat samaa uskontoa kuin Muhammed, mutta heidän oppinsa vääristyi ajan mittaan. Koraani ei silti missään käytä julistamastaan uskonnosta sanaa "islam" eikä profeetta Muhammediakaan varmuudella mainita kuin kerran.
Tuomiopäivän ennustamista.
Jakeet 17–22 keskittyvät erikseen tuomiopäivän käsittelyyn. Jumala on sitä varten lähettänyt Kirjan ja vaa'an. Hämeen-Anttila pitää mahdollisena, että tässä viitataan tavalliseen kaupankäyntiin, mutta Ignaz Goldziher ja St. Clair-Tisdall ovat todenneet, että vaa'alla on islamissa myös tuomiopäivään liittyvä käyttötarkoitus, jonka se on saanut zarathustralaisuudesta.
Jakeissa 32–35 esitetään suuret valtamerilaivat esimerkkinä Jumalan antamista merkeistä. Niitä ovat myös tuulen tyyntyminen, joka estää purjehduksen sekä laivan upottaminen. Ihminen ei valitse itse kohtaloaan, sillä "Jumala valitsee itselleen kenet tahtoo" ja "kenet Jumala eksyttää, sillä ei ole suojelijaa" (42:13, 44). 
Jumala puhuttelee ihmisiä vain ilmestyksen kautta tai verhon takaa tai lähettää lähettilään, jolle Hän antaa luvallaan ilmestyksenä, mitä tahtoo (42:51).