tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bruschetta

Bruschetta [bruˈsketta] (ital.) on alun perin Italiasta tuleva alkuruoka. Se on molemmin puolin avotulella tai grillissä paahdettu leipäviipale, johon on hierottu valkosipulia, lisätty kostukkeeksi oliiviöljyä ja mausteeksi suolaa ja pippuria. Joissain muunnoksissa leivän päällä on vielä esimerkiksi pilkottua tomaattia ja tuoretta basilikaa. Alun alkaen bruschettan avulla tutkittiin satokauden oliiviöljyn laatua. Toscanassa bruschettaa nimitetään myös fett'untaksi, joka tarkoittaa öljyttyä viipaletta.Bruschetan päällä käytetään useanlaisia salaatteja, joissa on tomaattia, rapua, pähkinöitä, juustoa, kinkkua, kasviksia tai hedelmiä. Bruschettaan sopivia leipiä ovat ciabatta ja pugliese. Bruschetta on yleensä paksumpi kuin crostini. 
Bruschetta on useiden ravintoloiden alkuruokalistalla, ja sitä löytää nykyään yhä useammin myös ruokakauppojen pakastealtaasta. Italiassa on myös bruschettaan erikoistuneita bruschetteria-ravintoloita.Bruschettaa myydään myös korppuna ja vegaanisena versiona.
Mikrofilmi

Mikrofilmi on arkistokuvaukseen käytettävää 35:n tai 16 mm:n levyistä filmiä.
Mikrofilmiä tuotetaan käytössä olevalla teknologialla (ennen mikrokuvauskamera, nyt mikrofilmitulostus) käytössä olevista järjestelmistä ja tiedostomuodoista. Tuotettu mikrofilmi kehitetään (kuten tavallinen filmi) ja varastoidaan. Kun tulee tarve tarkastella filmille tallennettuja tietoja, voidaan valaista filmiä ja suurentaa tallennettu kuva siten, että sitä voidaan tarkastella. Nykyteknologiassa kuva suurennetaan joko valon, peilien ja linssien avulla filmiltä analogiselle näytölle, josta se voidaan tulostaa paperille, tai käytetään digitaalista mikrofilmiskanneria, joka digitoi filmillä olevan kuvan ja tallentaa sen haluttuun tiedostomuotoon haluttuun käyttöympäristöön. Mikrofilmi on täten tuottamisensa jälkeen täysin järjestelmäriippumaton tallennus- ja arkistointimedia.
Mikrofilmi säilyy todistettavasti satoja vuosia.
ANSI/ISO-standardien mukaisesti valmistetulle hopeagelatiinimikrofilmille on, kun se on Talle ry:n Laatupiirin asettamien vaatimusten mukaisesti kehitetty, myönnetty arkistokelpoisuus siten, että julkishallinnon pysyvästi säilytettävät asiakirjat voidaan siirtää mikrofilmille pitkäaikais- ja pysyvään säilytykseen.
Entisaikojen mikrokuvauskameralla tapahtuneesta mikrofilmien tuottamisesta on siirrytty asiakirjojen tallennukseen mikrofilmille suoraan sähköisestä (digitaalisesta) muodosta. Paperiasiakirjat digitoidaan skannerilla, minkä jälkeen ne voidaan tulostaa mikrofilmille. Digitaaliset asiakirjat muunnetaan tarvittaessa TIFF-kuviksi, minkä jälkeen ne voidaan tulostaa mikrofilmille. 
Tässä ero "perinteiseen" COM-tulostukseen ("Computer Output on Microfilm -fiche), joka tyypillisesti pystyi käyttämään ainoastaan ASCII-muotoista dataa. Nyt voidaan tulostaa mikrofilmille myös grafiikkaa, tosin asiakirjojen tallennukseen tarkoitetut mikrofilmitulostimet ja niiden käyttämä mikrofilmi eivät tuota hyvälaatuista kuvaa, koska kuvamuoto on "bitonal" eli mustavalkoinen.
2000-luvun alkupuolella Suomeen ryhdyttiin tuomaan myös harmaasävymikrofilmiä sekä värimikrofilmiä tuottavia mikrofilmitulostimia. Nämä laitteet käyttävät pääsääntöisesti 35 mm:n rullamikrofilmiä, kun edellä mainittu mustavalkofilmiä tuottava laite käyttää 16 mm:n mikrofilmiä.
Haavipallo

Haavipallo eli lacrosse on erittäin vanha pohjoisamerikkalainen pallopeli, jota alkujaan pelasivat lähes kaikki Yhdysvaltain ja Kanadan intiaaniheimot. Suomessa sitä on alettu pelata vasta 2000-luvulla. "Intercrosse" on liikunnanopettajien lacrossesta kehittelemä koululiikuntaan soveltuva lacrossen kevyempi versio. Lajin ehkä kovatasoisin sarja maailmassa on amerikkalainen Major League Lacrosse (MLL).
Pelistä on olemassa myös halleissa pelattava versio, boxlacrosse.
Säännöt.
Lacrossea pelataan 10-henkisellä joukkueella, johon kuuluu maalivahti, kolme puolustajaa, kolme keskikenttäpelaajaa ja kolme hyökkääjää. Tavoitteena on laukoa pallo vastapuolen maaliin ja eniten maaleja tehnyt joukkue voittaa. Lacrossea pelataan haavipäisellä mailalla eli "crossella". Hyökkääjien ja keskikenttäpelaajien mailat ovat 40-42-tuumaisia ja puolustajien 52-72-tuumaisia. Haavinpään täytyy olla 6,5-10 tuuman levyinen, paitsi maalivahdin haavin, joka saa olla 10-12 tuumaa leveä. Pallon tulee olla kuminen ja se saa olla väriltään valkoinen, sininen, keltainen tai oranssi. Sen ympärysmitan tulee olla 7,75-8 tuumaa ja painon 5-5,25 unssia. Kaikkien pelaajien täytyy käyttää kypärää, jossa on kasvo- ja leukasuojus, sekä hanskoja. Maalivahtia lukuun ottamatta kaikkien pelaajien täytyy käyttää hartiasuojia. Maalivahdin täytyy käyttää kaula- ja rintasuojia.
Historia.
Haavipallo oli alkujaan Pohjois-Amerikan intiaanien pelaama pallopeli, jota pelasivat lähes kaikki nykyisten Yhdysvaltain ja Kanadan alueen heimot. Intiaanit kutsuivat peliä esimerkiksi nimellä "tewaraathon", "sodan pikkuveli". Pelin avulla harjoiteltiin sodankäyntiä ja se oli alkuperäisasussaan hyvin väkivaltainen. Loukkaantumisilta ei vältytty ja joskus peleissä saattoi jopa kuolla. Pelillä oli intiaaneille myös iso uskonnollinen merkitys. Ranskalaiset lähetyssaarnaajat olivat ensimmäiset eurooppalaiset, jotka olivat kosketuksissa pelin kanssa. He antoivat pelille sen nykyisen nimen lacrosse, joka tarkoittaa "piispan sauvaa".
Haavipallo oli ohjelmassa vuosien 1904 ja 1908 Olympialaisissa.
Suomalaisia seuroja.
Miehet ja pojat:
Naiset:
Kasarmikatu

Helsingin Kasarmikatu () alkaa Vuori­miehen­kadulta Ullanlinnasta ja päättyy pohjoiseen Esplanadin puistoon Kaartinkaupungissa. Korkeavuorenkatu on Kasarmikadun rinnakkaiskatu vasemmalla puolella edettäessä talonumeroinnin mukaan etelästä käsin. Vuorimiehenkadun eteläpuolella katu jatkuu Neitsytpolun nimellä.
Kasarmikadun nimi johtuu Kaartin kasarmista, joka läntinen pääty on Kasarmikadun varrella. Rakennuksen varsinainen pääjulkisivu on kuitenkin Kasarmitorin puolella, jonka reunaa pitkin sen edessä kulkee Eteläinen Makasiinikatu.
Rakennuksia etelästä pohjoiseen.
Parittomat osoitteet sijaitsevat kadun oikealla puolella.
Mårten Trotzigs gränd

Mårten Trotzigs gränd on kuja Tukholman vanhassakaupungissa. Se on kuuluisa siitä, että se on kaupungin kapein kuja: vain 90 cm. Kuja on nimetty saksalaisen kauppiaan ja porvarin Mårten Trotzigin mukaan. Hän muutti Tukholmaan vuonna 1581 ja osti kujan varrelta taloja vuosina 1597 ja 1599. Hänestä tuli ajan myötä yksi kaupungin rikkaimmista porvareista.
Vuonna 1544 kuja mainittiin nimellä "den tronge trappe grenden" ja vuonna 1608 nimellä "Trappegrenden". Tiedetään, että Mårten Trotzigin nimi liitettiin kujaan jo viimeistään vuonna 1733. 1800-luvulla kuja oli suljettuna, mutta se avattiin taas vuonna 1945. Kujassa on 36 rappusta, jotka johtavat Prästgatanilta alas Järntorgetin viereiselle Västerlånggatanille.
Ruslan Hasbulatov

Ruslan Imranovitš Hasbulatov (, ; 22. marraskuuta 1942 Tolstoi-Jurt, Tšetšeenien ja inguušien ASNT, Neuvostoliitto – 3. tammikuuta 2023) oli venäläinen ekonomisti ja poliitikko, joka toimiessaan Venäjän federaation kansanedustajien kongressin puhemiehenä oli presidentti Boris Jeltsinin vastaisen opposition johtohahmo Venäjän perustuslaillisessa kriisissä vuonna 1993. Kansallisuudeltaan hän oli tšetšeeni.
Hasbulatov valittiin lokakuussa 1991 Venäjän neuvostotasavallan korkeimman neuvoston puhemieheksi ja piti asemansa Neuvostoliiton hajotessa vuoden lopussa. Hän oli ollut presidentti Boris Jeltsinin liittolainen vielä elokuun vallankaappausyrityksen aikaan, mutta heidän välinsä alkoivat rakoilla Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen.
Hasbulatov ja varapresidentti Aleksandr Rutskoi kyseenalaistivat syyskuussa 1993 Jeltsinin johtoaseman. Jeltsin hajotti seurauksena parlamentin, mikä johti perustuslailliseen kriisiin. Hasbulatov puolestaan kutsui tämän jälkeen edustajat istuntoon, jossa he päättivät Jeltsinin menettäneen asemansa. Kriisi kärjistyi lopulta taisteluihin, ja Jeltsin määräsi panssarivaunuja ampumaan parlamenttitaloa. Kriisin seurauksena satoja poliitikkoja ja heidän tukijoitaan pidätettiin.
Hasbulatov vapautettiin helmikuussa 1994. Hän jätti tämän jälkeen politiikan ja palasi opettamaan taloustiedettä.
Patsas

Patsas on jalustallinen veistos, joka on yleensä suhteellisen suurikokoinen ja näkyvälle julkiselle paikalle sijoitettu. Ne kuvaavat tavallisesti henkilöä tai toimivat muistomerkkinä. Pientä (ihmisaiheista) patsasta sanotaan figuriiniksi. Myös rintakuva on patsas.
Rakennusteknisenä elementtinä patsas tarkoittaa pystysuoraa kannatinrakennelmaa, yleensä pilaria tai pylvästä.
Tukkukauppa

Tukkukauppa on tavaroiden markkinointia suurina erinä, jossa tukkukauppa toimii valmistajan tai tuottajan ja vähittäiskaupan välisenä yhdyssiteenä.
Tukkukaupan asiakkaana ovat yritykset, kun taas vähittäiskaupan kohderyhmänä ovat kuluttajat. Tukkukaupat myyvät tuotteita ja palveluja vähittäiskaupalle sekä muille yrityksille, yhteisöille ja julkishallinnolle. Tukkukaupat myyvät tuotteita sekä vähittäiskaupalle edelleen välitettäväksi, mutta myös tuotteen loppukäyttäjille kuten teollisuudelle ja muille yrityksille.
Raimo Sailas

Raimo Olavi Sailas (13. syyskuuta 1945 Nivala – 17. heinäkuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen virkamies. Hän toimi Suomen valtiovarainministeriön pysyvänä valtiosihteerinä vuosina 1995–2013. Hän jäi eläkkeelle helmikuussa 2013.
Puoluekannaltaan Sailas oli sosiaalidemokraatti.
Koulutus.
Koulutukseltaan Sailas oli valtiotieteen kandidaatti Helsingin yliopistosta. Hän opiskeli ensin valtio-oppia, mutta vaihtoi myöhemmin pääaineekseen kansantaloustieteen. Helsingin kauppakorkeakoulu myönsi hänelle vuonna 2006 kunniatohtorin arvonimen. Sotilasarvoltaan Sailas oli kapteeni.
Ura.
Nousu.
Yliopisto-opintojensa aikana Sailas työskenteli Tilastokeskuksessa. Vuonna 1971 hän siirtyi töihin valtiovarainministeriöön. Sailas teki mittavan työuran muun muassa valtiovarainministeriön budjettiosaston (tuolloisen tulo- ja menoarvio-osaston) budjettisihteerinä, -päällikkönä ja lopulta valtiosihteerinä.
Ura valtionvarainministeriössä:
Valtiosihteerinä.
Entinen veroministeri Arja Alho ja entinen Vasemmistoliiton puheenjohtaja Suvi-Anne Siimes ovat syyttäneet Raimo Sailasta omien talouspoliittisten linjausten ajamisesta. Alhon mukaan ”valtiovarainministeriön virkamieskvartetti” Sailas, Johnny Åkerholm, Erkki Virtanen ja Martti Hetemäki ”ujutti markkinaohjautuvaa uusliberalismia julkisen ohjauksen sijaan suomalaiseen yhteiskuntapolitiikkaan”, kun valtiovarainministeri vaihtui Iiro Viinasesta Sauli Niinistöön. Hänen mukaansa ”kuntatalouden ongelmat juontavat juurensa tuohon ratkaisuun [budjettikehyspäätös 9.2.1996, joka sisälsi hallitusohjelman ylittävät miljardin markan lisäsäästöt kuntien valtionosuuksista]. Päätöksentekotilanteessa pääministeri Paavo Lipposen, valtiovarainministerinä aloittaneen Sauli Niinistön ja ennen muuta valtiosihteeri Raimo Sailaksen kanta jyräsi hallituksen jäsenet mennen tullen.” 
Siimeksen mukaan vuoden 2004 tupo-sopimusta solmittaessa Sailas kertoi vain paketin suuruusluokan, ”mutta ei sen täsmällistä sisältöä”, minkä vuoksi varallisuusveron poisto tuli monelle neuvottelijalle yllätyksenä. 
Sailas oli korkeimmin palkattu valtion virkamies. Vuonna 2009 virkapalkka (ilman tuloja luottamustehtävistä, osakeomistuksista yms.) oli 12 535 euroa kuukaudessa.
Yksityiselämä.
Raimo Sailas syntyi seitsenlapsiseen perheeseen. Nuorena hän työskenteli muun muassa Maanmittauslaitoksen kenttähenkilöstön apurina ja sähkölaitoksien sähkönsiirtoon käyttämien johdinkannattimien korjaajana. Yliopisto-opintonsa Sailas rahoitti kesätienesteillä ja stipendeillä, joita myönnettiin lahjakkaille, vähävaraisille opiskelijoille.
Sailas asui Espoossa. Hän harrasti lukemista, shakkia, marjanpoimintaa ja palstaviljelyä. Sailaksella oli lymfooma, jota hoidettiin 2010–2011.
Hänen veljensä on työeläkevakuutusyhtiö Ilmarisen entinen toimitusjohtaja Harri Sailas.
Raimo Sailas kuoli heinäkuussa 2020 syöpään 74-vuotiaana.. Hän oli kuollessaan naimisissa, mutta hänellä ei ollut lapsia.
Pukeutuminen

Pukeutuminen tarkoittaa ihmiselle ominaista tapaa verhota itsensä erilaisilla tavallisesti nahasta tai kankaasta valmistetuilla vaatteilla.
Historia.
Pukeutumalla on perinteisesti suojauduttu kylmää, sadetta tai kuumuutta vastaan. Vaatetäin perimän avulla on arvioitu, että ihmiset ovat pukeutuneet yli 100 000 vuotta. 
Pukeutuminen heijasteli aikaisemmin erittäin vahvasti yksilön yhteiskunnallista asemaa. Esimerkiksi 1700-luvun Suomen ylellisyysasetuksissa määriteltiin hyvin tarkkaan, miten kunkin säädyn ja sukupuolen edustajat saivat käyttää värejä, kankaita ja koristeita. Rajoitusten rikkomisesta rangaistiin vapauden menetyksellä, ja ne koskivat etenkin tavallista kansaa, kun taas aatelisto ja säätyläiset saivat pukeutua vapaammin. Vain säätyläismiehet saivat käyttää esimerkiksi metallinappeja.
Muoti on aina vaikuttanut ihmisten pukeutumistyyliin mutta sen merkitys on noussut, osittain koska ihmiset elävät yhä enemmän itseluoduissa olosuhteissa, joissa lämpötila on vakioitu ja kävelypinnat ovat tasaisia ja kovia. Kylmyydenkään takia ei aina pukeuduta riittävästi, jos muoti suosii kevyttä pukeutumista sääolosuhteista riippumatta. Myös vaatteiden mukavuus ja istuvuus on joutunut kärsimään muodin mukana, kun pidetään hienoilta näyttäviä, mutta ei kovin mukavantuntuisia vaatteita.
Tavallinen kansa on aina pukeutunut toisin kuin rikkaampi väestö. Myös erilaisin määräyksin on yritetty estää palvelusväkeä pukeutumasta vallasväen tavoin. Pitseistä, myssyistä ym. on peritty veroa. Myös ammattikunnat ovat varjelleet taitojaan. Kuka tahansa ei ole saanut ruveta esimerkiksi räätäliksi.
Eri aikakausina pukeutuminen on vaihdellut suuresti muodin mukaan. Milloin on pitänyt käyttää peruukkia, milloin pitkää hametta, milloin polvihousuja. Miesten ja naisten pukeutumistavat ovat perinteisesti eronneet jyrkästi toisistaan, mutta 1960-luvulta alkaen lähentymistä on tapahtunut. Pisimmälle pyrkimys meni unisex-muodin aikana.
Pukeutumisen tutkimus on tieteenala, jossa käsitellään vaatetukseen, ulkonäköön, muotiin ja kulttuuriseen ihmisruumiiseen liittyviä teemoja.
Tyylikaudet.
Eurooppalaiseen pukeutumiseen liittyvät tyylikaudet.
Naisten koot ja vartalotyypit.
Joskus käytetään myös kirjaimia A, T, H, I, O ja X.
Aleksandr Lurija

Aleksandr Romanovitš Lurija (; 16. heinäkuuta 1902 Kazan, Venäjän keisarikunta – 14. elokuuta 1977 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen aivotutkija ja neuropsykologi sekä tiedemies. Hän oli yksi kolmesta ("troika") merkittävimmästä psykologian kulttuurihistoriallisen koulukunnan ja toiminnan teorian ("activity theory") sekä kulttuurihistoriallisen psykologian perustajasta yhdessä Lev Vygotskin ja Aleksei Leontjevin rinnalla.
Lurija syntyi juutalaiseen perheeseen Kazanissa. Hänen isänsä oli Kazanin yliopiston lääketieteen professori, gastroenterologi Roman Albertovitš Luria ja äiti hammaslääkäri Jevgenia Viktorovna Haskin. Hän opiskeli paikallisessa yliopistossa ja perusti opintoaikanaan Kazanin psykoanalyyttisen yhdistyksen. Hän sai viran Moskovasta ja tapasi Lev Vygotskin, jolla oli Lurijaan suuri vaikutus. Tavattuaan Lev Vygotskin hän esimerkiksi pitkälti hylkäsi psykoanalyysin, koska Vygotskin mukaan sekä psykoanalyysi että behaviorismi olivat kaksi vallalla ollutta hyvin epätyydyttävää psykologista teoriasuuntausta, joilla ihmistoimintaa ja psyykkistä toimintaa yritettiin selittää.
1930-luvulla Lurija teki tutkimusmatkoja Keski-Aasiaan ja tutki muun muassa havaitsemista, muistia ja ongelmanratkaisua sekä kaksosia. Vuosikymmenen lopulla Lurija siirtyi lääketieteelliseen kouluun (osaksi paetakseen Stalinin vainoja), erikoistui afasian tutkimukseen ja keskittyi kielen ja ajattelun välisen yhteyden tutkimiseen. Toisen maailmansodan alku nosti arvoonsa Lurijan laajat tiedot ja kokemuksen kognitiosta. Työskennellessään hallituksen hyväksi Lurija saattoi tutkia lukuisia aivovauriopotilaita, joita etenkin "suuri isänmaallinen sota" tuolloin tuotti.
Sodan jälkeen Lurija jatkoi tutkimustyötään. Antisemitismin voimistuessa hänet erotettiin psykologisesta instituutista. Lurija tutki kehitysvammaisia lapsia ja palasi instituuttiin 1950-luvun lopulla ja työskenteli siellä kuolemaansa saakka.
Rex Stout

Rex Todhunter Stout (1. joulukuuta 1886 – 27. lokakuuta 1975) oli yhdysvaltalainen rikoskirjailija. Stoutin luomista hahmoista merkittävimmät olivat newyorkilainen yksityisetsivä Nero Wolfe ja tämän apulainen Archie Goodwin. 
Stout julkaisi yli 47 Nero Wolfe -kirjaa, joista viimeinen "A Family Affair" (suom. Nero Wolfen viimeinen juttu, 1997) ilmestyi 1975. Kaikki Nero Wolfe -romaanit on suomennettu, lisäksi hän on kirjoittanut pienoisromaaneja ja novellikokoelmia. 
Robert Goldsborough kirjoitti Stoutin kuoleman jälkeen 1980-luvulla lisää Nero Wolfe -tarinoita.
Nero Wolfe -kirjoista on tehty elokuvia, kuunnelmia ja televisiosarjoja.
J. F. C. Fuller

John Frederick Charles Fuller tai yleensä vain J. F. C. Fuller (1. syyskuuta 1878 – 10. helmikuuta 1966) oli englantilainen kenraalimajuri, sotahistorioitsija ja strategi. Hän oli ensimmäisiä teoreetikkoja, jotka tutkivat panssarivaunujen käyttämistä sodankäynnissä. 
Ensimmäisen maailmansodan aikana hän toimi eri joukkojen esikunnissa ennen kuin hänet siirrettiin uusiin panssarijoukkoihin ("Tank Corps"). Fuller suunnitteli panssarihyökkäyksen Cambrain taistelussa ja vuoden 1918 hyökkäykset. Hän teki myös suunnitelman täysin mekanisoidusta armeijasta vuotta 1919 varten, mutta tätä ei toteutettu. Sodan jälkeen hän johti erilaisia joukkoja.
1920-luvulla hän tutki Basil Liddell-Hartin kanssa armeijan mekanisointia. 
Vuonna 1933 Fuller jäi eläkkeelle ja liittyi Oswald Mosleyn fasistiseen British Union of Fascists -järjestöön. Hän uskoi, ettei armeijaa voitaisi reformoida hänen haluamallaan tavalla demokraattisin keinoin. Häntä kuvailtiin myöhemmin yhdeksi Mosleyn läheisimmistä liittolaisista. Ironisesti Fullerin näkökanta panssarivaunujen käytöstä teki suuremman vaikutuksen saksalaisiin, erityisesti Heinz Guderianiin, kuin hänen omiin maanmiehiinsä.
Fuller kirjoitti uransa aikana myös monia sotahistoriaa käsitteleviä teoksia. Hän oli myös okkultisti ja Aleister Crowleyn oppilas, ja kirjoitti useita teoksia muuan muassa kabbalasta ja joogasta.
Erik Valkama

Jyrki Erik Valkama (s. 10. joulukuuta 1970 Raisio) on suomalainen kitaristi ja muusikko. Hän on soittanut muun muassa yhtyeissä Bomfunk MC’s ja Dingo.
Ura.
Erik Valkama on soolouransa lisäksi soittanut yhtyeissä The Sledge, Bomfunk MC’s, Mike's Monster Jam, The Huligans ja Scratch. Hän on soittanut myös useiden artistien sessio- ja keikkamuusikkona, muun muassa Tommi Läntisen Kuutamolla-orkesterissa.
Dingossa.
Erik Valkama liittyi Dingon kitaristiksi vuonna 2005 ja soitti yhtyeessä vuoteen 2014 asti. Hänen ensimmäinen levytyksensä Dingossa oli vuonna 2005 julkaistu single ”Musta leski”.
 Hän soitti myös samana vuonna julkaistulla "Purppuraa"-albumilla. Valkama soitti kitaraosuudet myös vuonna 2008 julkaistulle Dingon albumille "Humisevan harjun paluu" ja konserttitallenteelle "Live".
Valkaman ura Dingossa päättyi vuonna 2014 sen jälkeen, kun yhtyeen basisti Vesa Kuhlman ja rumpali Ville Siuruainen erosivat yhtyeestä. Yhtyeen oli alun perin tarkoitus jatkaa osittain uusitulla kokoonpanolla sen jälkeen, kun Dingoon oli löydetty uusi basisti ja rumpali. Keikkatauon aikana kuitenkin päätettiin, että Neumannin ympärille kootaan kokonaan uusi Dingo-kokoonpano.
Pekka Siistonen

Pekka Siistonen on suomalainen kapellimestari, säveltäjä, äänisuunnittelija, studiomuusikko, joka on vaikuttanut monien muiden artistien ja yhtyeiden levyillä ja keikoilla. Siistonen on kotoisin Äänekoskelta ja oli nuoruudessaan musiikin lisäksi urheilija. Hän pelasi vielä A-nuori-ikäisiin saakka Äänekosken Huimassa kori- ja jalkapalloa. Siistonen on myös säveltäjä, sovittaja ja miksaaja. Musiikkia hän on tehnyt muun muassa elokuviin "Nuoruuteni savotat" ja "Pekko Aikamiespojan poikamiesaika".
Siena

Siena on kaupunki Keski-Italiassa Toscanan alueella, 322 metrin korkeudessa. Se on Sienan maakunnan pääkaupunki. Vuonna 2015 siellä oli arviolta 53 903 asukasta. Sienan historiallinen keskusta on sisällytetty Unescon maailmanperintöluetteloon. Keskusta jakautuu vanhastaan 17 kaupunginosaan ("contrada"), joista useimmilla on jonkin eläimen nimi ja oma vaakunansa, jossa on kaupunginosan nimikkoeläimen kuva. 
Historia.
Sienan asuttivat ensimmäisinä etruskit. Legendan mukaan kaupungin perusti Rooman perustaja Remuksen poika Senius. Remuksen ja hänen veljensä Romuluksen kuvia on kaikkialla Sienassa. Siena tunnettiin roomalaisaikana nimellä "Saena Julia".
Siena oli syrjässä roomalaisten kulkureiteiltä, eikä kristinuskokaan levinnyt sinne ennen kuin 400-luvulla. Kaupunki alkoi kukoistaa vasta langobardien vallattua lähiseudut. Välttääkseen bysanttilaisten hyökkäykset langobardit ohjasivat Roomasta pohjoiseen kulkevan liikenteen Sienan kautta, ja pyhiinvaeltajien virta rikastutti kaupunkia seuraavien vuosisatojen ajan. 
Kaarle Suuri sai kaupungin haltuunsa vuonna 774. Toscanan kreivitär Matildan kuoltua vuonna 1114 hänen valtakuntansa hajosi useihin pieniin ruhtinaskuntiin. Siena julistautui itsenäiseksi vuonna 1167. 1100-luku oli Sienan kulta-aikaa, ja monet merkittävät rakennukset, kuten Sienan katedraali, ovat siltä vuosisadalta. Sienan yliopisto on perustettu vuonna 1203.
1300-luvulla Siena oli Euroopan suurimpia kaupunkeja. Se oli myös rikas pankkikeskus, jossa oli paljon villakutomoita. Niiden tuotolla rahoitettiin komeita rakennuksia ja taidetilauksia. Sienan vauraus päättyi mustan surman riehuttua kaupungissa vuonna 1348. Tällöin väkiluku romahti 100 000:sta noin kolmannekseen.
Vuonna 1557 Siena liitettiin Medicien hallitsemaan Toscanan suurherttuakuntaan. Silloin alkoi Sienan historiassa kausi, jolloin se oli oikeastaan pelkkä mitätön maakuntakaupunki. Tässä oli kuitenkin se etu, että keskiaikainen ydinosa säilyi, sillä siellä ei 1400-luvun alun jälkeen juuri rakennettu uutta eikä purettu vanhaa.
Syrjäisenä seutuna Siena säästyi toisen maailmansodan tuhoilta ja alkoi kasvaa 1900-luvun jälkipuoliskolla. Tuona aikana kaupungin vanhin pankki, vuonna 1472 perustettu Monte dei Paschi di Siena, nousi yhdeksi Italian suurimmista rahalaitoksista.
Nähtävyyksiä.
Sienan tärkeimpiä nähtävyyksiä Sienan katedraalin lisäksi on kaupungin keskustassa oleva aukio, Piazza del Campo. Muista nähtävyyksistä suosituimpia ovat katedraalimuseo, Museo dell’Opera del Duomo sekä entinen sairaala Ospedale di Santa Maria della Scala, joka toimii nykyään museo- ja kulttuuritilana.
Palio di Siena.
Sienan "palio" on kahdesti vuodessa, 2. heinäkuuta ja 16. elokuuta, käytävä hevosten laukkakilpailu, jossa kilpailevat kaupungin seitsemäntoista kaupunginosaa. Kilpailun puitteet ovat mahtavat, ja se on Sienan suosituin turistitapahtuma. Kilpailuun liittyy paljon juonittelua kaupunginosien kesken.
Urheilu.
Jalkapalloseura AC Siena putosi Italian pääsarjasta vuonna 2013. Sienalainen koripalloseura Mens Sana Basket on voittanut Italian mestaruuden kolmesti 2000-luvulla.
Hirvaskoski

Hirvaskoski on kylä Pudasjärven kaupungissa. Kylä sijaitsee valtatie 20:n varrella, Puolangalle johtavan kantatien 78 risteyksessä ja Korentojärven rannalla. Keskustaajamasta Kurenalta on matkaa Hirvaskoskelle noin 20 kilometriä. Kylästä lähtevä tieyhteys "Sotkajärventie" johtaa Jongun kylään. 
Hirvaskoskella toimii alkujaan kansakouluna aloittanut Hirvaskosken koulu, joka sijaitsee valtatien 20 ja kantatien 78 risteyskohdassa. Valtatien 20 ja kantatien 78 risteyskohdassa sijaitsee myös vuonna 2002 toimintansa aloittanut Tulitauko-niminen lounaskahvila, jonka yhteydessä toimii myös pieni kyläkauppa.
Kylällä sijaitseva historiallinen Hirvaskosken kartano nykyisin tarjoaa majoitus- ja pitopalveluita. Kartano on alkujaan rakennettu 1830-1840-luvulla. Alkujaan tilalla oleva päärakennus rakennettiin kylällä sijainneen sahan päärakennukseksi. Sahan yhteyteen perustettiin myös vuosina 1842–1877 toiminnassa ollut Timosen rautaruukki. Ruukissa jalostettiin järvimalmia rautaharkoiksi. Rautaruukki toimi vuoteen 1877, jolloin sitä tulipalon jälkeen ei enää kunnostettu. Ruukin palon jälkeen sahaustoiminta kylällä kuitenkin jatkui. Sahaustoiminnan hiipuessa, Hirvaskosken tilalla keskityttiin maanviljelykseen ja karjatalouteen. Muun muassa tuolloin tilalle rakennettiin iso navetta, ja hevoskäyttöinen meijeri, josta voita vietiin myös ulkomaille. Myöhempinä vuosina tilalla toimi myös muun muassa mylly sekä sähköyhtiö.
Viivi

Viivi on suomalainen ja virolainen naisen etunimi. Viivin nimipäivä on 2. toukokuuta. Nimen ruotsinkielinen vastine on "Vivi", jonka nimipäivä on ruotsinkielisen kalenterin mukaan samana päivänä. Huhtikuuhun 2025 mennessä nimi Viivi on Suomessa annettu 8 405 ja Vivi 1 164 henkilölle.
Nimen alkuperä.
Eloisaa ja ihanaa tarkoittava Viivi on todennäköisesti suomenkielinen muunnos Vivianista ja Vivianesta, mutta sen oletetaan myös liittyvän nimeen Sofia. Viivin nimipäivä on Vuokon nimipäivänä, mutta Vuokolla ei ole mitään tekemistä Viivi-nimen kanssa.
Tunnettuja Viivejä.
Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Aces High

Aces High on brittiläisen heavy metal -yhtye Iron Maidenin kappale. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut yhtyeen basisti Steve Harris, ja se on yhtyeen viidennen studioalbumin "Powerslave" ensimmäinen kappale. ”Aces High” julkaistiin 22. lokakuuta 1984 "Powerslaven" toisena singlenä b-puolenaan alun perin brittiläisen Nektar -yhtyeen levyttämä kappale ”King of Twilight” ja vuoden 1983 joulukuussa äänitetty liveversio Iron Maidenin kappaleesta ”The Number of the Beast”. ”Aces High” nousi Britannian singlelistalla 20. sijalle ja Irlannin singlelistalla 29. sijalle, ja siitä tuli yksi yhtyeen koko uran tunnetuimmista ja suosituimmista kappaleista.
Kappaleen sanoitus ajoittuu toiseen maailmansotaan, ja se kertoo Britannian kuninkaallisten ilmavoimien lentäjästä, joka taistelee Natsi-Saksan Luftwaffen lentäjää vastaan Britannian ilmasodassa. Kappale ei ole sanoituksiltaan sodanvastainen kuten moni yhtyeen muista kappaleista, vaan sen pohjana on historiallinen kuvaus toisen maailmansodan taistelulentäjästä. 
”Aces High” on julkaisustaan lähtien ollut yksi Iron Maidenin konserttien merkittävimmistä kappaleista. Kappale on usein yhtyeen konserttien avausnumero, ja konserteissa esitettynä sitä edeltää katkelma Britannian entisen pääministerin Winston Churchillin kuuluisasta puheesta ”We shall fight on the beaches” (). Tämä on kuultavissa muun muassa yhtyeen livealbumilla "Live After Death". Churchillin puhe ei kuitenkaan sisälly kappaleen alkuperäiseen, "Powerslave" -albumilla julkaistuun versioon.
Kantatie 78

Kantatie 78 on Paltamosta Puolangan, Pudasjärven ja Ranuan kautta Rovaniemelle johtava kantatie. Tien pituus on 295 kilometriä. Tien liikennemäärät ovat vähäiset.
Reitti.
Kantatie 78 alkaa Oulujärven pohjoispuolelta Paltamon keskustasta. Tie kulkee vaaramaisemien halki sivuten Paljakan luonnonpuistoa Puolangalle. Puolangalta tie jatkuu Manner-Suomen keskipisteen kautta Jaurakkajärveä sivuten Hirvaskoskelle ja edelleen Pudasjärvelle. Hirvaskosken ja Pudasjärven välinen 16 kilometrin osuus on yhteistä valtatien 20 kanssa. Pudasjärven keskustan kohdalla kantatie 78 kääntyy pohjoiseen ja jatkuu enimmäkseen tasaisen korpimaaston läpi Ranuan keskustaan. Ranualta tie jatkuu Narkaus- ja Kivitaipale-nimisten kylien kautta Rovaniemen keskustan itäpuolelle, Ounasjoen rannalle.
Tien reitti kulkee seuraavien kuntien alueella: Paltamo – Puolanka – Pudasjärvi – Ranua – Rovaniemi
Historiaa.
Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 78 oli Rovaniemen ja Pudasjärven välinen tie. Tuolloin tie kulki Ranualta Kuhan, Petäjäjärven, Telkkälän ja Siuruan kylien kautta Pudasjärvelle. Vuonna 1970 tie oli vielä kokonaisuudessaan sorapintainen. 1970-luvun alussa tietä kuitenkin parannettiin ja se linjattiin Ranuan ja Pudasjärven välillä nykyiselle paikalleen. Vanhan kantatie 78:n tieosuus Siuruan ja Pudasjärven kirkonkylän välillä tunnetaan nykyisin seututienä 855. 1970-luvun puolivälissä myös Paltamon ja Pudasjärven välinen osuus numeroitiin kantatie 78:ksi. Syyskuussa 1989 valmistui Rovaniemen keskustan tuntumaan Kemijoen Ounaskosken ylittävä, 320 metriä pitkä Jätkänkynttilä-silta, joka oli Suomen ensimmäinen vinoköysisilta. Ennen sillan valmistumista kantatie 78 oli ylittänyt Ounaskosken yhdistettyä maantie- ja rautatiesiltaa pitkin. Kajaanin ja Rovaniemen välistä kantatiereittiä on markkinoitu "Oikotienä Lappiin", vaikka kyseessä on oikotie vain lähinnä Kajaanin ympäristöstä Rovaniemelle. Helsingistä lähtien reitti on 65 kilometriä pitempi kuin nelostie.
Manner-Suomen keskipiste

Manner-Suomen keskipiste sijaitsee Puolangan keskustan pohjoispuolella, kantatie 78:n varrella Housuvaarassa, noin 10 kilometriä pohjoiseen Puolangan keskustasta, karttakoordinaateissa .
Manner-Suomen keskipisteeksi nimetty piste sijaitsee pohjois–eteläsuunnassa Manner-Suomen eli Utsjoen Nuorgamin ja Hangon Tulliniemen välillä olevan kuvitellun viivan puolivälissä, ja tällä kohdalla itä–länsisuunnassa olevan itäisimmän (valtakunnanraja) pisteen ja Oulunsalon välillä olevan kuvitellun viivan puolivälissä. 
Matemaattisessa mielessä kyse ei ole Suomen pinta-alan keskipisteestä, joka sijaitsee Leskelän kylässä Siikalatvan kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla nelostien varrella. 
Manner- ja Meri-Suomen puoliväli.
Kun puolitetaan Nuorgamin (70°5’30) ja Bogskärin (59°30’10’’) leveysasteet ja Märketin (19°07’53’’) ja Ilomantsin Virmajärven (31 °35’11’’) pituuspiirit, saadaan koordinaateiksi 64°47’40’’N, 25°21’34’’E, joka sijoittuu Limingan Värminkoskentien ja rautatien risteykseen, parin kilometrin päähän Limingan kirkonkylästä.
Zippo

Zippo on vuodesta 1932 asti toimineen yhdysvaltalaisen Zippo Manufacturing Companyn valmistama tupakansytytin. Zippon kehitti George G. Blaisdell, ja sen nimi pohjautuu englanninkieliseen, vetoketjua tarkoittavaan "zipper"-sanaan.
Zippo-sytyttimet eroavat nykyajan muovisista kertakäyttösytyttimistä muun muassa seuraavilla tavoilla:
Yhdysvalloissa Zippo-sytyttimet tulivat tunnetuksi toisen maailmansodan aikana, kun niitä jaettiin liittoutuneiden sotilaille. Zippot ovat tunnettuja muun muassa siksi, että ne palavat metallisen liekin tuulisuojan ja paloaineena olevan bensiinin ansiosta hyvin myös tuulessa ja pakkasessa.
Zippoa valmistetaan useilla eri tunnuksilla ja väreillä, mutta sytyttimen perusrakenne on pysynyt lähes muuttumattomana kahdeksan vuosikymmenen ajan. Zippoja on tehtaan mukaan valmistettu vuosien 1933-2003 välillä 400 miljoonaa kappaletta.
Zippo populaarikulttuurissa.
Zippo esiintyy usein elokuvien ja televisiosarjojen rekvisiittana. Tunnettuja elokuvia ja TV-sarjoja joissa Zippo-sytytintä käytetään näkyvästi ovat Ford Fairlane, Pyhimys (TV-sarja), "Sin City", "Deep Blue Sea", "Die Hard", "Die Hard 2", "Indiana Jones ja viimeinen ristiretki", "Harley Davidson ja Marlboro-mies", "The Crow", "Black Sheep", "Lost", "The Simpsons", "Salaiset kansiot", "Constantine", "Family Guy", "Supernatural", "Elämää Philadelphiassa", Kyllä Jeeves hoitaa, Mad Men, sekä Quentin Tarantinon elokuvat. Myös Stingin kappaleessa It's probably me tausta soitetaan zipolla.
Päivärinne

Päivärinne, toiselta nimeltään Jokirinne, on kylä Muhoksen kunnassa länsiosassa Oulujoen pohjoisrannalla. Kylän etäisyys Muhoksen kirkonkylästä on noin 12 kilometriä ja maakuntakeskus Oulusta noin 28 kilometriä. Päivärinteen kylässä on asukkaita noin 1 000. Tilastollisessa taajamarajauksessa Päivärinne on kasvanut Muhoksen kirkonkylän kanssa yhteen, vuonna 1995 se muodosti vielä oman taajamansa.
Päivärinteen palveluihin kuuluvat muun muassa alakoulu, päiväkoti sekä Sale-ketjuun kuuluva lähikauppa.
Päivärinteen kylä on kehittynyt maatalousalueen keskeltä kohoavalle mäntykangasmäelle 1930-luvulla perustetun Päivärinteen parantolan ympärille. Toiminnan muuttumisen myötä parantolan nimi muutettiin 1970-luvulla Päivärinteen keuhko- ja reumasairaalaksi. Sairaalarakennus toimi maamerkkinä ja aikaa myöten aluetta alettiin kutsua Päivärinteeksi sairaalan mukaan.
2 Minutes to Midnight

2 Minutes to Midnight on brittiläisen heavy metal -yhtye Iron Maidenin kappale. Kappaleen ovat kirjoittaneet yhtyeen kitaristi Adrian Smith ja laulaja Bruce Dickinson, ja se on yhtyeen viidennen studioalbumin "Powerslave" toinen kappale. ”2 Minutes to Midnight” julkaistiin 6. elokuuta 1984 "Powerslaven" ensimmäisenä singlenä b-puolenaan alun perin brittiläisen Beckett-yhtyeen levyttämä kappale ”Rainbow’s Gold” ja Iron Maidenin World Piece Tour -kiertueella vuonna 1983 Bruce Dickinsonin salassa äänittämä ”Mission from ’Arry”, joka sisältää yhtyeen basisti Steve Harrisin ja rumpali Nicko McBrainin välisen keskustelun. ”2 Minutes to Midnight” nousi Britannian singlelistalla 11. sijalle ja Yhdysvalloissa "Billboardin" Top Album Tracks -listalla 25. sijalle. Irlannin singlelistalla se ylsi kymmenennelle sijalle, ja Saksan singlelistalla 70. sijalle.
Kappaleen nimi on viittaus Tuomiopäivän kelloon, joka kuvastaa ihmiskunnalle kohtalokkaan ydinsodan läheisyyttä. Toisin kuin "Powerslaven" ensimmäinen kappale ja toinen single ”Aces High”, joka on sanoituksiltaan jopa hieman sotaa romantisoiva, on ”2 Minutes to Midnight” hyvin sodanvastainen kappale. ”2 Minutes to Midnight” on julkaisustaan lähtien lukeutunut lähes poikkeuksetta Iron Maidenin konserttien vakionumeroihin, ja se on mukana muun muassa yhtyeen livealbumeilla "Live After Death" ja "Rock in Rio".
Running Free

"'Running Free'" on Iron Maidenin ensimmäinen single samannimiseltä albumilta ja myös ensimmäinen yhtyeen julkaisema single. Julkaisupäivä oli 8. helmikuuta 1980. Singlen b-puolelta löytyy "Burning Ambition". Singlen kansikuva on ensimmäinen Derek Riggsin yhtyeelle piirtämä ja siten myös Eddien ensiesiintyminen levynkannessa.
Single nousi Ison-Britannian singlelistalla sijalle 34 ja sitä myytiin ensimmäisellä viikolla yli 10 000 kappaletta, mikä oli aloittelevalle yhtyeelle varsinkin ilman radiosoittoa erinomainen saavutus. Kappale on yksi ensimmäisiä Harrisin kynästä lähteneitä kappaleita, peräisin ajoilta jolloin hän soitti Gypsy's Kississä. Albumilla sävellysmeriitti on annettu myös silloiselle laulajalle Paul Di'Annolle.
Running Free on ollut vuosikaudet yhtyeen konserttien settilistalla. Vuonna 1985 kappaleesta julkaistiin liveversio singlenä.
Vuoden 1985 versio.
Running Free julkaistiin uudelleen singlenä vuonna 1985, jolloin yhtye julkaisi sen livealbumiaan "Live After Death" varten äänitettynä live-versiona. Single julkaistiin 23. syyskuuta 1985 b-puolinaan live-versiot basisti Steve Harrisin, kitaristi Dave Murrayn ja yhtyeen entisen laulajan Paul Di’Annon alun perin yhtyeen esikoisalbumille "Iron Maiden" kirjoittamasta kappaleesta ”Sanctuary” ja Steve Harrisin yhtyeen toiselle studioalbumille "Killers" kirjoittamasta kappaleesta ”Murders in the Rue Morgue”. Singlen kappaleista ”Running Free” ja ”Sanctuary” äänitettiin "Live After Deathia" varten vuoden 1985 maaliskuussa Kalifornian Long Beach Arenalla ja ”Murders in the Rue Morgue” vuoden 1984 lokakuussa Lontoon Hammersmith Odeonissa.
Pipefest

Pipefest oli vuosittain järjestettävä hip hop - musiikkifestivaali. Rap-musiikin lisäksi ohjelmaan kuului break dancea, beat boxausta, katukorista sekä graffititaidetta.
Pipefest järjestettiin vuoteen 2010 asti Vuokatin hiihtokeskuksen ylärinteillä, rinneravintolan vieressä. 
Vuodesta 2011 lähtien tapahtuma järjestettiin Jämsän Himoksella.
Tapahtumaa järjestettiin vuodesta 2001 alkaen. Ensimmäisessä Pipefestissä vieraili noin 2 000 ihmistä, ja vuoteen 2005 mennessä määrä oli noussut yli yhdeksään tuhanteen, pääasiassa nuoreen henkilöön. Vuoden 2016 jälkeen Pipefest ilmoitti jäävänsä tauolle. 
Pipefest järjestettiin vielä kerran 2018 Vuokatissa. 
Pipefest on myös Profeettojen (eli Cheekin ja Elastisen) sekä Palefacen samanniminen kappale. 
Pipefestin esiintyjiä.
2018.
Paleface, Ceebrolistics, Fintelligens, Kapasiteettiyksikkö, Cheek
2010.
Brädi, Bulle, Cheek + livebändi, Fintelligens, Flowboysfam, Hannibal &amp; Joku Roti Mafia, Jätkäjätkät, Kemmuru, Koivuniemen Herrat, OG Ikonen, Olli-PA &amp; Funksons, Paleface, Petri Nygård, Prop Dylan (SWE), Pyhimys &amp; Medium, Redrama, Ritarikunta, Solonen feat Narcotic &amp; Avaintekijät, Steen1, Teflon Brothers, Timi Lexikon, Uniikki ja Veljenpojat
2009.
Mm. Jätkäjätkät, Sabac Red, Hannibal &amp; Joku Roti Mafia, Julma-Henri, Nopsajalka, Leijonamieli, Timo Pieni Huijaus, Steen1, Cheek, Teflon Brothers, Solonen, Palestine, Juno, Redrama, Fintelligens, Juju
2008.
Mm. Jätkäjätkät, Laineen Kasperi, Pyhimys, Soppamies, Conscious Youths, Freepoint Crew, Fintelligens, Saurus, Cheek
Gravitomagnetismi

Gravitomagnetismi on ilmiö, jossa pyörivä tai kiihtyvä kappale vetää vähäisessä määrin avaruutta ja aikaa mukanaan. Se on Albert Einsteinin esittämän yleisen suhteellisuusteorian vuonna 1918 teoreettisesti ennustettu johdannainen. Se tunnetaan myös nimillä "frame-dragging -efekti" ja keksijöidensä itävaltalaisten Josef Lensen ja Hans Thirringin mukaan Lensen–Thirringin ilmiönä.
Suhteellisuusteoria on jo ennustanut oikein todennetusti energian mahdollisen muuttumisen massaksi ja päinvastoin. Samoin on todennettu ulkopuolisesta havainnoijasta katsottuna valon nopeutta lähestyvän objektin muuttuvan näennäisesti painavammaksi ja lyhyemmäksi – tätä kuvataan matemaattisesti Lorentz-muunnoksilla. Gravitomagnetismi tarkoittaa sitä, että pyörivän tai kiihtyvän massan läheisyydessä sijaitsevan kohteen pitäisi siirtyä verrattuna siihen, mitä Newtonin mekaniikka ennustaisi, joskin tavattoman vähän: muutamia triljoonasosia. Gravitomagnetismia ei ole yksiselitteisesti todennettu, mikä johtunee mittauslaitteiden tarkkuusvaatimuksesta.
Gravitomagnetismin olemassaolo selittäisi kvasaarien odotettua voimakkaamman säteilyn sekä pyörivien mustien aukkojen läheisyydessä esiintyvän säteilyn voimakkuuden verrattuna pyörimättömiin aukkoihin. Lisäksi lentokoneiden toiminnassa havaittuja erikoisia ilmiöitä voitaisiin selittää gravitomagnetismin avulla.
Ilmiön olemassaoloa ovat yrittäneet tutkia mm. Leccen yliopistossa italialainen Ignazio Ciofolini sekä Marylandin yliopistossa Baltimoressa Erricos Pavlis. He ovat mitanneet geodeettisten LAGEOS-satelliittien sijaintia maahan nähden, mutta mittauksessa on havaittu vain noin kahdestoista miljoonasosa-asteen poikkeama odotetusta. Myös NASAn Gravity Probe B -satelliitin havainnoissa on todettu odottamattoman korkeat virherajat. Lensen–Thirringin ilmiötä on yritetty havaita myös tutkimalla Marsia kiertävän Mars Global Surveyor -satelliitin liikettä. Tästä saadut tulokset ovat rohkaisevia, mutta virherajat ovat edelleen suuret.
Meyer Lansky

Meyer Lansky (4. heinäkuuta 1902 Hrodna, Venäjän keisarikunta – 15. tammikuuta 1983 Miami Beach, Florida), synt. Meier Suchowlański, oli yhdysvaltalainen vaikutusvaltainen gangsteri. Hän oli perustajajäsen pääasiassa amerikanjuutalaisten ja amerikanitalialaisten rikollisjärjestöjen välisessä verkostossa, Kansallisessa rikossyndikaatissa, ja hoiti sen talousasioita. Hänellä oli sijoituksia myös muun muassa kasinoissa.
Elämä ja ura.
Lansky syntyi puolanjuutalaiseen perheeseen silloisessa Venäjän keisarikunnassa. Perhe muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1911 ja asettui New Yorkiin Lower East Siden alueelle, missä hänellä oli köyhä ja väkivaltainen lapsuus. New Yorkin kaduilla hän tutustui Benjamin ”Bugsy” Siegelin kanssa, ja teini-ikäisinä he johtivat katujengiä.
Lanskyn rikollinen toiminta laajeni vuosien kuluessa. Hän perusti Siegelin kanssa palkkamurharyhmän, jonka uskotaan toimineen pohjana myöhemmin Louis Buchalterin ja Albert Anastasian johtamalle Murder Inc. -järjestölle. Hän oli myös lapsuudenystävänsä, italialaistaustaisen Charles ”Lucky” Lucianon kanssa perustamassa kansallista rikossyndikaattia, joka oli verkosto muun muassa amerikanjuutalaisten ja -italialaisten rikollisjärjestöjen välillä. Lansky oli rikollisverkoston johtohahmoja ja hoiti sen talousasioita. Hän sai maineen ”mafian kirjanpitäjänä” ja älykkäänä liikemiehenä.
Vuoteen 1936 mennessä Lansky oli aloittanut uhkapelitoiminnan Floridassa, New Orleansissa ja Kuubassa. Hän sijoitti myös Siegelin kasinohankkeisiin Las Vegasissa ja muun muassa hotelleihin ja golfkenttiin. Kuuban vallankumouksen jälkeen Lansky perusti Bahamasta johtavan salaisuusvaltion pohjois- ja eteläamerikkalaiselle likaiselle rahalle. Bahama ei Yhdysvaltojen pettymykseksi reagoinut, kun pankkisalaisuuden rikkominen säädettiin rikolliseksi. Lanskyn toiminta laajeni edelleen, ja siihen kuului muun muassa huumekauppaa ja prostituutiota.
Lansky oli ollut syytettynä useasti, mutta hänet tuomittiin vain kerran: vuonna 1953 hän sai muutaman kuukauden vankeustuomion uhkapelisyytteistä. Tietokirjailija Anthony Summersin mukaan Lansky oli kiristänyt FBI:n johtajaa J. Edgar Hooveria arkaluonteisilla kuvilla. Vuonna 1970 Lansky sai vihjeen häneen kohdistetusta veronkiertosyytteestä, ja hän pakeni Israeliin, mistä hänet kuitenkin luovutettiin Yhdysvaltoihin oikeudenkäyntiä varten. Häntä syytettiin useista rikoksista, mutta hänet kuitenkin vapautettiin, osittain hänen heikon terveydentilansa vuoksi. Lansky kuoli keuhkosyöpään vuonna 1983.
Seututie 800

Seututie 800 on Suomen tieverkon osuus Ylivieskasta Haapaveden, Siikalatvan Piippolan ja Kestilän, Vaalan sekä Puolangan ja Suomussalmen kautta Taivalkoskelle, jonne tie päättyy. Tien pituus on noin 310 kilometriä, ja se on Suomen pisin seututie. Suurin nopeusrajoitus tiellä on 100 kilometriä tunnissa.
Tie on syntynyt numeroimalla useassa vaiheessa joukko entisiä seututeitä.
Reitti.
Tietä on markkinoitu Koillistie-nimisenä matkailutienä, joka on lyhin reitti Keski-Suomesta ja Pohjanmaalta Koillismaalle. Tie haarautuu valtatieltä 27 Ylivieskan kaakkoispuolella, ja kulkee aluksi itä-länsisuuntaisena Haapaveden kirkonkylän läpi Leskelän kylään, jossa tie risteää valtatien 4 kanssa. Piippolan taajamassa tie risteää kantatien 88 kanssa, ja kääntyy koilliseen Uljuan tekojärven itäpuolitse kohti Pihkalanrantaa. 
Tästä tie jatkuu kohti Kestilän taajamaa seuraten Siikajokea. Kestilästä tie kulkee edelleen Siikajokilaaksossa Mäläskän, Leiviskänrannan ja Veneheiton kylien kautta, ja edelleen Oulujärven länsipuolitse kohti Vaalan keskustaa, jonka koillispuolella se risteää valtatien 22 kanssa. 
Tie jatkuu edelleen Oterman ja Puokion kylien kautta kohti Puolankaa, jossa se risteää kantatien 78 (Paltamo–Rovaniemi) kanssa, ja jatkuu Suomussalmen Vaarannivan ja Näljängän ja Taivalkosken Kuusijärven kylien kautta aina Taivalkosken kirkonkylälle, jossa se päättyy valtatien 20 (Oulu–Kuusamo) risteykseen.
Janina Fry

Janina Päivänsäde Fry (o.s. Frostell, s. 12. marraskuuta 1973 Porvoo) on suomalainen malli, juontaja, laulaja ja muotisuunnittelija. Hän voitti Suomen Neito -kauneuskilpailun vuonna 1993 ja tuli samana vuonna Miss Maailma -kisoissa kuudenneksi. Koulutukseltaan hän on kosmetologi ja merkonomi. Hän on juontanut "Bella"-ohjelmaa televisiokanava Nelosella.
Fry on sanoittanut Laura Voutilaisen vuoden 2002 euroviisukappaleen ”Addicted to You”. Lisäksi hän on tehnyt sanoituksia myös omalle soolotuotannolleen.
Alusvaatemallisto "Janina Frostell Collection" tuli myyntiin 1999. Malliston suunnitteli Angela Camillini. Suunnittelussa huomioitiin myös Fryn ajatuksia ja toiveita.
Malliaikoinaan Frostellina tunnetun Fryn nimi yhdistettiin julkisuudessa moniin tunnettuihin miehiin. Romanssihuhujen yhteydessä mainittiin muun muassa Peter Nygård, Iiro Seppänen ja olympiamitalisti Alberto Tomba.
Fry meni naimisiin Warner Music Finlandin markkinointijohtaja Mark Fryn kanssa 8. heinäkuuta 2007. Heidän tyttärensä syntyi saman vuoden maaliskuussa. Heillä on myös kesäkuussa 2010 syntynyt poika.
Hän on lanseerannut Janina F -vaatemalliston K-Citymarket-ketjulle. Yhteistyö alkoi syksyllä 2012 alusvaatteilla, yöasuilla ja kodin tuotteilla. Mallisto on myynnissä yksinoikeudella K-Citymarketeissa maaliskuusta 2013 lähtien. Yhteistyö jatkuu edelleen ja uusia mallistoja tulee myyntiin joka kevät ja syksy.
Vuonna 2008 Fry sopi Tokmanni-ketjun kanssa toisesta hänen nimellään julkaistavasta tuotesarjasta.
Fry poistatti kummatkin rintansa vuonna 2018, koska hän kantaa rinta- ja munasarjasyövälle altistavaa BRCA2-geenivirhettä.
Fry asettui RKP:n ehdokkaaksi vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Uudenmaan vaalipiirissä, mutta ei tullut valituksi.
Svante Martin

Svante Vilhelm Martin (s. 21. marraskuuta 1948 Kirkkonummi) on suomenruotsalainen freelancenäyttelijä. Hän on opiskellut Suomen Teatterikoulussa vuosina 1969–1973. 
Martin on esiintynyt muun muassa tv-sarjoissa "Jääkö kukaan suremaan?", "Ruusun aika", "Metsolat", "Samppanjaa ja vaahtokarkkeja", "Pimeän hehku", "Tähtitehdas", "Uutishuone", "Sorjonen", sekä elokuvissa "8 päivää ensi-iltaan", "Vares – Pahan suudelma" ja "Hella W". Hän on myös tehnyt elokuva- ja televisiorooleja myös Ruotsissa.
Martin on naimisissa Eija Orpanan kanssa, ja heillä on neljä aikuista lasta. Martinin harrastuksiin kuuluvat muun muassa maalaus ja kehonrakennus.
Martin lopetti näyttelemisen vuonna 2013 jäätyään eläkkeelle, ja jatkaa nykyään taidemaalarina.
Susikoira Roi

Susikoira Roi on kirjailija Jorma Kurvisen kirjoittama nuortenkirjasarja, jossa seurataan nuoren Tomi-pojan ja tämän pelastaman saksanpaimenkoira Roin seikkailuja. Kirjasarjan ensimmäinen teos, "Susikoira Roi", ilmestyi vuonna 1976 ja viimeinen, "Susikoira Roi ja karkulainen", vuonna 2002. Kirjasarjan osia on käännetty saksan, venäjän, viron ja kiinan kielelle. 
Kirjasarjan kahdesta ensimmäisestä osasta "Susikoira Roista" sekä "Susikoira Roi – seikkailu saaristossa" on Yleisradio tehnyt 1980-luvulla televisiosarjat. Susikoira Roi -kirjoihin pohjautuva seikkailuelokuva "Susikoira Roi" julkaistiin C Morella joulukuussa 2022. Elokuva kuvattiin kesällä 2022 pääosin Raahessa, ja sen tuotannosta vastaavat Whatevergroup ja Lucy Loves Drama.
Susikoira Roi -kirjat.
Lisäksi on julkaistu seuraavat yhteisniteet:
Divehin kieli

Divehi (myös dhivehi) on indoarjalainen kieli, jota puhutaan pääasiassa Malediiveilla, jossa se on virallisen kielen asemassa. Divehiä puhuu äidinkielenään noin 300 000 ihmistä. Lakshadweepin alueella Intiassa puhutaan kielen mahl-nimistä murretta. Divehi on aikojen saatossa saanut huomattavia vaikutteita arabiasta, malajalamista sekä persiasta. Divehillä on oma kirjoitusjärjestelmänsä, thaana, jonka lukusuunta on oikealta vasemmalle.
Kielioppi.
Divehin substantiivit taipuvat määräisyydessä (määräinen, epämääräinen tai määrittelemätön), luvussa (yksikkö tai monikko) ja kuudessa sijassa:
Sanajärjestelmä on suhteellisen vapaa. Esim. Ostaakseen kalaa kaupalta käytetään sanoja mashah ("minulle"), mas ("kala"), ja vikkaa ("myydä"), ja sanat voidaan järjestää mihin näistä järjestyksistä tahansa ilman, että lauseen merkitys muuttuu:
Lainasanat.
Lainasanat sulautetaan divehiin riippuen siitä, viitataanko sanalla A) ihmiseen, B) esineeseen tai C) toimintaan.
Jos lainasanalla viitataan ihmiseen, sanan perään voidaan liittää suffiksi -eh (yksiön epämääräinen) tai -un (monikko). Jos lainasanan perään ei ole liitetty suffiksi, sana ilmaisee yksikön määräisen käsitteen:
Jos lainasanalla viitataan esineeseen, sanan perään voidaan liittää suffiksi -eh (yksikön epämääräinen), -uthah (monikko) tai -u (yksikön määräinen):
Jos lainasanalla viitataan toimintaan, sanan perään voidaan asentaa sana kuranee (tahallinen preesens), koffi (tahallinen imperfekti), kuraane (tahallinen futuuri), vanee (tahaton/passiivin preesens), vejje (tahaton/passiivin imperfekti) tai vaane (tahaton/passiivin futuuri):
Lukujärjestelmä.
Divehissä on kaksi lukujärjestelmää, joista molemmat ovat aivan samat lukuun 30 saakka, jolloin järjestelmät eroavat. Kun puhutaan esim. vuoden 1931 luvusta, toisessa järjestelmässä luku 1 asennetaan luvun 30 eteen ("eh-thirees" '31' eli "yksi ja kolmekymmentä") ja toisessa taas asennetaan 30 luvun perään ("thirees-ekeh" '31' eli "kolmekymmentä + yksi"). 60-lukua tarkoittava sana fas dholhas ("viisi kahtatoista") johtuu hyvin vanhasta duodesimaalijärjestelmästä, joka on hävinnyt melkein kokonaan.
Tekstinäyte.
Seuraava teksti on peräisin Ihmisoikeuksien yleismaailmallinen julistuksen ensimmäisestä artiklasta:
މާއްދާ 1 – ހުރިހާ އިންސާނުން ވެސް އުފަންވަނީ، ދަރަޖަ އާއި ޙައްޤު ތަކުގައި މިނިވަންކަމާއި ހަމަހަމަކަން ލިބިގެންވާ ބައެއްގެ ގޮތުގައެވެ. އެމީހުންނަށް ހެޔޮ ވިސްނުމާއި ހެޔޮ ބުއްދީގެ ބާރު ލިބިގެން ވެއެވެ. އަދި އެމީހުން އެކަކު އަނެކަކާ މެދު މުޢާމަލާތް ކުރަންވާނީ އުޚުއްވަތްތެރި ކަމުގެ ރޫޙެއް ގައެވެ.
Siirtokirjoitus:
Suomennos:
1. artikla. Kaikki ihmiset syntyvät vapaina ja tasavertaisina arvoltaan ja oikeuksiltaan. Heille on annettu järki ja omatunto, ja heidän on toimittava toisiaan kohtaan veljeyden hengessä.