tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Emil Johansson (jääkäri)

Emil Johannes Johansson (20. helmikuuta 1887 Parainen – 30. huhtikuuta 1966) oli suomalainen jääkärikapteeni.
Perhe ja koulutus.
Johanssonin vanhemmat olivat maanviljelijä Reinhold Johannes Johansson ja Selma Alma Klang. Hän kävi kansakoulun. 
Jääkärikausi.
Johansson työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 24. marraskuuta 1915. Ensimmäisestä komppaniasta hän pyrki kuitenkin vapaaehtoisena perusteilla olevaan Jääkäripataljoonan tykistöön ja tulikin valituksi yhtenä niistä 26 miehestä, jotka Jääkäripataljoonan komentaja majuri Bayer valitsi haastattelunsa perusteella. Hänet siirrettiin virallisesti haupitsijaokseen 17. maaliskuuta 1916, minkä päivämäärän voidaan katsoa olevan jääkäritykistön virallinen perustamispäivä . Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Ekkau-Kekkaussa sekä Aa-joella. 
Suomen sisällissota.
Johansson saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) luutnantiksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin ensin patteriupseeriksi Jääkäritykistön 1. patteriin ja otti osaa Messukylän ja Tampereen taisteluihin. Tampereen valtauksen jälkeen hänet sijoitettiin tykistön uudelleen järjestelyn myötä juuri perustettuun Jääkäritykistöprikaatiin 1. ammuskolonnaan päälliköksi. Ammuskolonnan johtajana hän osallistui taisteluihin Viipurissa. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Johansson palveli sisällissodan jälkeen Suomen tykistökoulussa, mistä tykistön uudelleenjärjestelyn yhteydessä hänet määrättiin patteriupseeriksi raskaaseen kenttähaupitsipatteristoon. Myöhemmin hän palveli Raskaan tykistörykmentin 2. patteriston 4. patterissa. Armeijasta hän erosi 13. kesäkuuta 1924 ja matkusti Kanadaan. Kanadasta hän palasi vuonna 1927 ja siirtyi työnjohtajaksi Paraisten Kalkkivuori oy:n palvelukseen Paraisille. 
Talvi- ja jatkosota.
Johansson osallistui talvisotaan Kenttätykistörykmentti 5:n 2. patteriston kuormastopäällikkönä. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin komppanianpäälliköksi Vaasan suojeluskuntapiirin vartiokomppaniaan, josta hänet siirrettiin vuonna 1942 Kotijoukkojen henkilötäydennyskeskukseen, missä hän palveli sodan loppuun saakka. Sotien jälkeen hän palasi rauhanaikaiseen tehtäväänsä Paraisten Kalkkivuori Oy:n.
Nataša Zvereva

Natalja ”Nataša” Maratovna Zvereva (, ; s. 16. huhtikuuta 1971 Minsk) on valkovenäläinen tennispelaaja, joka voitti urallaan 80 WTA-nelinpeliturnausta ja neljästi kaksinpeliturnauksen.
Zvereva eteni Ranskan avoimissa 1988 naisten kaksinpelin loppuotteluun mutta hävisi Steffi Grafille. Wimbledonissa hän voitti vuonna 1998 muun muassa Steffi Grafin ja Monica Selesin ja eteni välieriin, joissa hän hävisi Nathalie Tauziatille. Naisten nelinpelin voittajapariin hän kuului Grand Slam -turnauksissa uransa aikana peräti 18 kertaa. Useimmiten, kaikkiaan 14 kertaa, hänen parinaan oli Gigi Fernández. Kahdesti hän voitti Larisa Neilandin, kerran Pam Shriverin ja kerran Martina Hingisin parina. Sekanelinpelin voittajapariin Zvereva kuului Australian avoimissa 1990 (parina Jim Pugh) ja 1995 (parina Rick Leach).
Zvereva kilpaili useissa olympialaisissa ja sai kerran (Barcelonassa 1992) olympiapronssia. Hän pelasi lisäksi Fed Cupissa.
Opel Signum

Opel Signum on Opelin vuosina 2003–2008 valmistama ylellinen viisiovinen hatchback, joka perustuu Opel Vectran farmarimallin alustalle. Isossa-Britanniassa mallia myytiin Vauxhall-merkkisenä. Signum suunniteltiin korvaamaan Omega Opel-malliston lippulaivana. Auton akseliväli on 13 senttimetriä Vectraa pidempi, mikä mahdollistaa suuret takaistuintilat. Reunimmaisia takaistuimia voi liikutella erikseen ja niiden selkänojia on mahdollista kallistaa 30 astetta. Alustaa oli säädetty Vectraa urheilullisemmaksi. Tavaratilaa on 365 litraa takaistuinten ollessa takimmaisessa asennossa. Vertailun vuoksi Vectrassa tavaratila on 500-litrainen.
Signum ei menestynyt Suomessa korkean hintansa vuoksi, ja se poistui tuontiohjelmasta vuonna 2005. Saksan markkinoilla menestys sen sijaan oli kohtalaisen hyvä. Vectra ja Signum korvattiin täysin uudella Opel Insignialla vuonna 2008.
Vuoden 2003 Euro NCAP -kolaritestistä Signum sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Suomessa bensiinimoottoreina olivat suorasuihkutteinen vapaasti hengittävä 2,2-litrainen (155 hv), turboahdettu 2,0-litrainen (175 hv) sekä tehokkaimpana 3,2 V6 (211 hv). Dieseleinä tarjottiin 2,2 DTI:tä (125 hv) ja 3,0 V6 CDTI:tä (177 hv). Muilla markkinoilla oli vaihtoehtoja aina 1,9 CDTI:stä (100 hv) 2,8 V6 Turboon (250 hv).
Varustetasoja oli neljä: Comfort, Sport, Elegance ja Cosmo.
Signum ja rinnakkaismalli Vectra saivat vuonna 2005 uudet ajovalot ja puskurit sekä leveämmän etusäleikön. Myös moottorivalikoimaan tuli muutoksia.
Ammoniumfluoridi

Ammoniumfluoridi (NH4F) on fluoridiyhdiste, jota saadaan neutraloimalla ammoniakkia fluorivetyhapolla Se liukenee hyvin veteen hieman happamaksi liuokseksi, mutta hajaantuu kuumassa vedessä.
Ammoniumfluoridia käytetään lasin etsaukseen, antiseptisenä aineena, puun säilömiseen ja tekstiilien värjäyksen apuaineena ja lasin syövytyksessä.
Liposomi

Liposomi on rasvamaisista lipidimolekyyleistä koostuva kupla eli rasvarakkula, jonka pinnalla on kaksi lipidimolekyylikerrosta. Yleensä liposomi kelluu veden sisässä. Lipideissä on yleensä vesihakuinen eli hydrofiilinen ja vesipakoinen eli hydrofobinen pää. Näin vedessä kelluva liposomi säilyttää muotonsa. Monet elämän synnyn tutkijat ajattelevat liposomien edeltäneen soluja ja esisoluja. 
Liposomit kulkeutuvat ohutsuolen limakalvojen läpi verenkiertoon, ennen kuin ovat hajonneet ruuansulatuksessa ja verenkiertoon päätyneet lipostomit läpäisevät myös aivoja suojaavan veriaivoesteen. Liposomeja voidaan käyttää tästä johtuen lääkeaineiden kuljetuksessa ihmisruumiiseen immuunijärjestelmien ohi.
Polymersomit ovat liposomeja isompia kuplia, joita tehdään keinotekoisista lipideistä.
Liposomit ja elämän synty.
Niin sanottu lipidimaailma-teoria olettaa elämän saaneen alkunsa liposeomeista, jotka jakautuvat ja joissa tapahtuu kemiallisia reaktioita. Lipidimaailma-teorian kannattajien mukaan liposomit voivat suotuisissa oloissa kehittyä esisoluiksi.
Liposomin koossa pysyminen fysiologisissa olosuhteissa.
Liposomin perusraaka-aine on glyserofosfolipidi, etenkin fosfatidyylikoliini.
Liposomiin vaikuttaa neljä päävuorovaikutusta, joissa keskeisessä osassa ovat vesimolekyylit ja hiilet:
Näin liposomi säilyttää muotonsa ja pysyy kasassa.
Otto Johansson

Otto Mauritz Johansson (18. syyskuuta 1891 Helsinki – 24. joulukuuta 1954) oli suomalainen jääkärivänrikki ja toimitusjohtaja. Hänen vanhempansa olivat kauppias Frans Elias Johansson ja Beata Elisabet Wägar. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Elisabet Rosalie von Vangerowin kanssa, josta hän erosi vuonna 1922 ja avioitui uudelleen vuonna 1930 Ellen Irene Eklöfin kanssa.
Opinnot.
Johansson kävi kansakoulun ja kauppaopiston Hampurissa vuosina 1910–1911. 
Jääkärikausi.
Johansson työskenteli liikemiehenä Hampurissa ennen liittymistään yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 26. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 11. marraskuuta 1915 alkaen pataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin 7. maaliskuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin 17. huhtikuuta 1917 sairauden takia toistaiseksi lomalle. Häntä hoidettiin marraskuusta 1917 helmikuulle 1918 keuhkotaudin takia eri parantoloissa Saksassa ja hänet vapautettiin lopullisesti sotapalveluksesta 13. helmikuuta 1918. 
Ensimmäisen maailmansodan jälkeinen aika.
Jääkäripataljoonasta eronsa jälkeen hän toimi liikemiehenä Hampurissa vuosina 1918–1929, jolloin perusti agentuuriliikkeensä Helsinkiin. Omien liiketoimiensa ohella hän toimi vuodesta 1935 alkaen Oy. WEF Ab:n toimitusjohtajana. 
Talvi- ja jatkosota.
Johansson osallistui talvisotaan Elintarvikevarikko 2:n Vaasan osaston apulaispäällikkönä. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Päämajan intendenttiosastolle ja toimi vuodesta 1941 alkaen myös Päämajan asettamana yhdysupseerina saksalaisen joukko-osaston esikunnassa Hangossa aina sodan päättymiseen saakka. Sotien jälkeen hän toimi Motti Oy:n toimitusjohtajana Helsingissä. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaahan.
Caroline Dale Snedeker

Caroline Dale-Snedeker (1871−1956) oli yhdysvaltalainen nuortenkirjailija. Useimmat hänen romaaneistaan sijoittuvat antiikin Kreikkaan.
Dale-Snedekerin tunnetuin historiallinen romaani on "Spartalainen". Romaanin päähenkilö on Aristodemus, spartalainen sotilas, joka lähetetään Thermopylain taisteluun. Hän selviää taistelusta elävänä yhtenä harvoista spartalaisista. Romaani toisaalta on uskollinen historiankirjoitukselle mutta toisaalta lisää Aristodemuksen elämäkertaan tietoja, joista ei voi olla varma.
Claude Henry Baxter Grant

Claude Henry Baxter Grant (1878 Lontoo–9. tammikuuta 1958) oli brittiläinen kapteeni ja lintutieteilijä.
Grant kouluttautui kenttäbiologiksi Lontoon yliopistossa ja aloitti uransa taksonomina Natural History Museumissa. Vuonna 1899 hän liittyi armeijaan toisen buurisodan aikana, ja keräsi lintuja ja nisäkkäitä museon toimeksiannosta. Hän matkusti laajalti Etelä- ja Itä-Afrikassa sekä myös Etelä-Amerikassa, ja osallistui British Ornithologists' Unionin (BOU) retkelle Hollannin Uuteen Guineaan (Irian Jaya) 1910.
Grant palveli itäisessä Afrikassa ensimmäisessä maailmansodassa 1914-1918, ja palasi sinne sodan jälkeen siirtomaaviranomaisena. Hän palasi Englantiin 1932 ja työskenteli kuolemaansa saakka Natural History Museumin afrikkalaisten lintujen kokoelmien parissa.
Grant toimitti "Bulletin of the British Ornithologists' Club"-julkaisua (1935-1940 ja 1947-1952) ja BOU:n julkaisua Ibis (1941-1947).
Grant nimesi joitakin lintulajeja, kuten ruohikkokiurun, sekä yhdessä Cyril Winthrop Mackworth-Praedin kanssa, muun muassa malawinrusorinnan ("Sheppardia lowei") ja papyrushempon ("Serinus koliensis ").
Feeliks Jokipii

Feeliks Jokipii (20. maaliskuuta 1893 Jalasjärvi – 13. marraskuuta 1963) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Sameli Jokipii ja Katri Riihimaa. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1927 Rakel Kristiina Maneliuksen kanssa.
Opinnot.
Jokipii kävi kansakoulun, sitten Ilmajoen kansanopiston vuonna 1913 sekä Etelä-Pohjanmaan kotiteollisuusyhdistyksen yksivuotisen käsityökoulun vuonna 1914. Hän suoritti Reserviupseerikoulun vuonna 1926 ja Taistelukoulun kanta-aliupseerikurssin vuonna 1933.
Jääkärikausi.
Jokipii liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 25. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella, jonka jälkeen hänet siirrettiin pataljoonan pioneerikomppaniaan 23. syyskuuta 1917.
Suomen sisällissota.
Jokipii saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) aliupseeriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin joukkueen varajohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Lempäälässä ja Säiniöllä sekä Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sisällissodan jälkeen Jokipii määrättiin armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä Suomen valkoiseen kaartiin, missä hän palveli koulutusaliupseerina, komppanianvääpelinä ja joukkueenjohtajana eri komppanioissa ja aliupseerikoulussa. Armeijasta hän erosi 1. lokakuuta 1920 ja matkusti Pohjois-Amerikan Yhdysvaltoihin, missä hän toimi kaivos- ja sahateollisuuden parissa. Takaisin Suomeen hän palasi keväällä 1925 ja astui Suomen armeijan palvelukseen 1. elokuuta 1925 ja hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen kaartiin, missä hän toimi koulutusaliupseerina, komppanianvääpelinä sekä asevaraston hoitajana.
Talvi- ja jatkosota.
Jokipii osallistui talvisotaan aluksi komppanianvääpelinä Jalkaväkirykmentti 12:ssa 3. konekiväärikomppaniassa ja myöhemmin asemestarina ja ampuma- ja tarvikevarastokomppanianpäällikkönä osallistuen taisteluihin Länsi-Kannaksella ja Viipurinlahdella. Välirauhan aikana hän toimi edelleen edellä mainitussa tehtävässä, kunnes hänet siirrettiin myöhemmin komppanian varapäälliköksi 4. Prikaatin 2. pataljoonaan. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin 29. Ampumatarvikevarastokomppanian päälliköksi ja osallistui sotatoimiin Viipurinlahdella, Länsi-Kannaksella, Paateneessa, Karjalan Maaselässä, Suurlahdessa, Krivillä ja Kuuttilahdessa. Vuonna 1942 hänet siirrettiin Helsingin suojeluskuntapiiriin, missä hän toimi Ilmasuojelupiiritarkastajana vuoteen 1943 saakka, jolloin hänet siirrettiin väestösuojien tarkastajaksi ollen samalla 174. Ilmasuojelukomppanian päällikkönä aina sodan loppuun saakka. Sodan loputtua hän erosi vakinaisesta palveluksesta ja siirtyi tarkastajaksi Helsingin kaupungin huoneenvuokralautakuntaan, mistä tehtävästä hän jäi eläkkeelle vuonna 1957. Hänet on haudattiin Kaartin hautausmaalle Helsinkiin.
Dieter Schwarz

Dieter Schwarz (s. 24. syyskuuta 1939 Heilbronn, Saksa) on saksalainen yrittäjä, joka omistaa Schwarz Groupin, johon kuuluvat vuosittain yli 100 miljardin dollarin yhteisliikevaihdon tekevät Lidl- ja Kaufland-vähittäiskauppaketjut. Schwarz on yksi Saksan rikkaimmista miljardööreistä. Hän oli vuonna 2017 maailman 25. varakkain ihminen.
Yksityisyys.
Dieter Schwarz varjelee yksityisyyttään tarkasti. Hän välttelee julkisuutta ja kieltäytyy tiukasti kaikista haastatteluista. Hänestä on olemassa tiettävästi vain muutamia valokuvia. Hänen kerrotaan kieltäytyneen maineikkaasta yrittäjäpalkinnosta, sillä ei halunnut kasvojansa kuvattavan. Hänen kerrotaan poistattaneen julkisuudesta kuvia asianajajien avustuksella.
Saksalainen Bild -lehti arvelee syyksi kilpailevan kauppiaan Theo Albrechtin kidnappauksen vuonna 1971 ja Schleckerin kauppaketjun omistajien kahden teini-ikäisen lapsen kidnappaukset vuonna 1987. Kauppalehti Option mukaan hän pelkäsi joutuvansa samanlaiseen tilanteeseen. Jotkut puolestaan arvelevat hänen pelkäävän julkisuuden vahingoittavan liiketoimia.
Elämä.
Dieter Schwarz syntyi Heilbronnin kaupungissa Baden-Württembergin osavaltiossa, Saksassa vuonna 1939. Hänen isänsä Josef Schwarz oli ammatiltaan kauppias. Ylioppilaaksi valmistuttuaan Dieter Schwarz siirtyi harjoittelemaan isänsä omistamaan Lidl &amp; Schwarz KG -myymälään.
Alunperin Schwarzien ideana oli perustaa kauppa Schwarz-Markt nimellä, mikä tarkoittaa suomeksi mustaa pörssiä. Tämä oli kuitenkin sopimatonta toisen maailmansodan jälkeisessä Saksassa.
Vuonna 1968 hän avasi ensimmäisen supermarketinsa, "Handelshofin". Ensimmäisen Lidl-nimellä toimivan myymälänsä hän avasi vuonna 1973 Ludwigshafeniin. Isänsä kuoltua vuonna 1977 Schwarz osti oikeuden käyttää Lidl-nimeä eläkkeeltä olevalta opettajalta, Ludwig Lidliltä. Hinnan on arveltu olleen 1 000 Saksan markkaa.
1990-luvulla Schwarz kasvatti Lidlistä globaalin suuryrityksen. Hän vetäytyi operatiivisesta johdosta strategiseksi neuvonantajaksi vuonna 1999. 
Schwarz asuu yhä syntymäkaupungissaan Heilbronnissa. Hän on ollut naimisissa Franziska Schwarzin kanssa yli 50 vuotta. Heillä on kaksi täysi-ikäistä tytärtä. Heilbronnin kaupunki on nimennyt hänet kunniakansalaisekseen.
Omaisuus.
Dieter Schwarzin omaisuuden arvioitiin vuonna 2008 olevan 11 miljardia euroa. Maaliskuussa 2018 hänen omistustensa arvoksi määritettiin noin 20,9 miljardia dollaria. Vuonna 2023 omaisuuden arvoksi arveltiin olevan jo yli 43,9 miljardia euroa. 
Theo Albrechtin kuoltua kesäkuussa 2014 Schwarz on ollut Saksan rikkaimpia yksityishenkilöitä. Helmikuussa 2023 hän oli Forbesin mukaan maailman 27. rikkain ihminen.
Heilbronnin mallikaupunki ja hyväntekeväisyys.
Schwarz on lahjoittanut synnyinkaupungilleen yli 2 miljardia euroa viimeisen kymmenen vuoden aikana. Hänen tavoitteenaan on luoda kaupungista 'mallikaupunki', jossa olisi muun muassa tutkimusta ja koulutusta. Schwarz pyrkii luomaan kaupungista kilpailevan keskuksen Piilaaksolle ja Shenzhenille.
Dieter Schwarzin Säätiö tukee taloudellisesti päivähoitoa, opiskeluita ja tutkimusta. Hän on perustanut oman korkeakoulutuksen liiketalouden ja oikeustieteen alalle.
Sakichi Toyoda

Sakichi Toyoda (Toyoda Sakichi, 14. helmikuuta 1867 – 30. lokakuuta 1930) oli japanilainen keksijä. Hän syntyi Kosaissa, Shizuokassa. Hän oli köyhän puusepän poika. Toyodaa on pidetty "japanilaisten keksijöiden kuninkaana". Häntä on usein kutsuttu myös japanilaisen teollisuuden mullistajaksi. Hän on myös Toyota Industries -yhtiön perustaja.
Toyoda keksi monia ompelulaitteita. Hänen kuuluisin keksintönsä oli automaattinen kangaspuu, jonka hän toteutti Jidokan periaatteella (itsehallinnallinen automatisointi). Jidokan periaatteesta, joka tarkoittaa, että kone pysäyttää itsensä, kun ongelmia esiintyy, tuli myöhemmin osa Toyotan tuotantomenetelmiä.
Toyota esitteli viiden miksi-kysymyksen menetelmän: ”Kun ongelmia esiintyy, kysy 'miksi' viisi kertaa yrittääksesi löytää ongelman lähteen, sitten laita paikalleen jotakin, mikä estää ongelmaa tapahtumasta.” Tämä käsite on käytössä yhä osana ongelmanratkaisun menetelmää, ja se parantaa laatua ja alentaa kuluja.
Sakichi Toyodalla oli kaksi lasta: poika Kiichiro Toyoda (1895–1952), Toyota Motor Corporationin perustaja ja tytär Aiko Toyoda. Sakichilla oli kaksi nuorempaa veljeä, Sasuke Toyoda ja Heikichi Toyoda (Eiji Toyodan isä).
M/S Prince

M/S Prince viittaa muun muassa seuraaviin laivoihin:
Edellä mainitut laivat saivat nimen M/S Prince siirtomatkan ajaksi intialaiselle romuttamolle.
Patu digua

Patu digua on ehdokas pienimmäksi tunnetuksi hämähäkkilajiksi. Sitä esiintyy ainoastaan Kolumbiassa.
Lajin koiras on pienikokoisin toistaiseksi tunnettu hämähäkki. Se on täysikasvuisena vain 0,37 millimetrin pituinen, mikä runsas puolet kookkaimman tunnetun bakteerilajin ("Thiomargarita namibiensis") koosta. Naaraspuolista "P. digua" -yksilöä ei kuitenkaan ole toistaiseksi löydetty – tai tunnistettu sellaiseksi. Koska hämähäkkinaaraat saattavat olla huomattavastikin koiraita kookkaampia, kysymys siitä onko "P. digua" pienikokoisin laji, on toistaiseksi avoin.
Kiichirō Toyoda

Kiichirō Toyoda (, 11. kesäkuuta 1894 – 27. maaliskuuta 1952) oli japanilainen yritysjohtaja ja Toyodan kutomakonetehtaan () perustajan Sakichi Toyodan poika. Isänsä kuoleman jälkeen Kiichiro Toyoda päätti vaihtaa Toyodan tehtaan toimialan tekstiiliteollisuudesta autonvalmistukseen. Päätöstä pidettiin aikoinaan hyvin riskialttiina. 
Kiichirō Toyoda irtisanoutui yrityksen johdosta vuonna 1948 kannattavuuden laskun ja huonon myynnin takia. Vuonna 1957 hänen serkustaan Eiji Toyodasta tuli Toyota Motor Corporationin johtaja. Eiji Toyodan johdolla Toyota Motor Corporationista tuli yksi maailman johtavista autonvalmistajista. Eiji Toyoda myös aloitti suositun luksusautomerkin Lexuksen valmistamisen.
Heikki Riihijärvi (jääkiekkoilija)

Heikki Riihijärvi (s. 4. kesäkuuta 1966 Salla) on entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan Riihijärvi oli puolustaja. Ennen pääsarjauraansa Riihijärvi edusti kolmen kauden ajan, vuosina 1981–1984 II-divisioonassa pelannutta S-Kiekkoa. Pääsarjatasolla hän on edustanut SM-liigassa Turun palloseuraa, Oulun Kärppiä ja Helsingin Jokereita. Heikki Riihijärvi on voittanut kaksi Suomen mestaruutta Jokereiden riveissä vuosina 1992 ja 1994. Riihijärvi lopetti jääkiekkouransa Ranskan liigassa pelaavassa Rouenin jääkiekkojoukkueessa 2002.
Heikki Riihijärvi toimii vaimonsa Johanna Riihijärven kanssa kuntosaliyrittäjänä. He perustivat Kuntokeskus Liikkun vuonna 2010. Nykyisin he ovat yrityksessä vähemmistöosakkaina.
Heikki Riihijärven veli Juha Riihijärvi on myös jääkiekkoilija ja hänen tyttärensä Kiira Riihijärvi on golffaaja.
Shavkat Mirziyoyev

Shavkat Miromonovich Mirziyoyev (s. 24. heinäkuuta 1957) on Uzbekistanin presidentti joulukuusta 2016 alkaen. 
Edellinen presidentti Islom Karimov nimitti hänet Uzbekistanin pääministeriksi 12. joulukuuta 2003. Pääministerin tehtävässä Mirziyoyevin edeltäjä oli O‘tkir Sultonov ja hänen varapääministerinsä oli aluksi Ergash Shoismatov sekä myöhemmin Rustam Azimov. Mirziyoyev valittiin uudelleen 2015.
Mirziyoyev on opiskellut maatalousinsinööriksi Taškentissa.
Mirziyoyev palveli Jizzaxin alueen kuvernöörinä vuosina 1996–2001 ja sen jälkeen Samarkandin aluein kuvernöörinä, kunnes hänet nimitettiin pääministeriksi.
Mirziyoyevia veikattiin Karimovin seuraajaksi. Hän on yksi edesmenneen presidentin lesken luottohenkilöistä, kuuluu Samarkandin klaaniin ja on maan turvallisuusneuvoston puheenjohtajan, Rustam Inoyatovin, ystävä. Parlamentti nimitti hänet maan väliaikaiseksi presidentiksi 8. syyskuuta 2016.
Uzbekistanissa pidettiin presidentinvaalit 4. joulukuuta 2016. Mirziyoyev voitti vaalit 88,6 %:n ääniosuudella ja seuraavaksi eniten ääniä sai Hotamjon Ketmonov vain 3,73 % annetuista äänistä. Yhtään ääntä ei hylätty. Vaaleja on luonnehdittu huijaukseksi. 
Virkaanastujaisissaan Mirziyoyev lupasi maan hallitukseen muutoksia. Hän nimitti maalle uudeksi pääministeriksi Abdulla Aripovin. Mirziyoyevin johdolla Uzbekistanissa on aloitettu varovaisia uudistuksia. Niillä pyritään parantamaan maan taloutta ja avaamaan eristynyttä maata ulkomaailmalle. 
Lokakuussa 2021 Shavkat Mirziyoyev valittiin uudelleen Uzbekistanin presidentiksi.
Kompanija Ust-Luga

OAO Kompanija Ust-Luga () on Ust-Lugan sataman rakennuttava ja omistava emoyritys. Siihen kuuluu useita tytäryhtiötä.
Tytäryhtiöt.
Morskoi torgovyi port Ust-Luga.
Morskoi torgovyi port Ust-Luga ( on yhtiö, joka vastaa sataman yleisestä kunnallistekniikasta sataman alueella yleisesti ja myös sisällä terminaaleissa samoin kuin sähkön ja lämpöenergian sekä veden jakelusta sekä likavesistä, huolinnasta sekä laiva-agentuuritoiminnasta.
Ust-Lužkaja projektno-inžiniringovaja kompanija.
OAO Ust-Lužkaja projektno-inžiniringovaja kompanija () vastaa alueen kehittämisen ja jatkokehittämisen projektisuunnittelusta.
PortŽilStroi.
OAO PortŽilStroi () vastaa alueen asuinrakennusten taajamarakentamisesta.
Balttelekomport.
OAO Balttelekomport () vastaa alueen puhelin- ja Internet-yhteyksistä sekä muista tietoliikenneyhteyksistä.
Port Ust-Luga transportnaja kompanija.
OAO Port Ust-Luga transportnaja kompanija () vastaa alueen rautatierahtikuljetusten järjestämisestä. Se voi myös järjestää rautatievaunujen puhdistamista, liikenteenjohtamista, sataman sisäiset rautatiekuljetukset, huolintaa, autojen siirtämistä laivoista rautatievaunuihin.
Terminaaliyhtiöitä.
Eri tavaralajeille on olemassa sataman alueella eri terminaaleja. Näiden terminaalien operoimiseen on perustettu erilaisia yhtiöitä, kuten OAO Baltijski aljuminevyi terminal, OAO Baltijski neftehimitsheski terminal jne.
Satamatoiminnot.
Ust-Lugassa on laitureita, joihin voi ajaa 75 000 kuolleen tonnin kuivarahtialuksen. Se on syvyydeltään syvin Venäjän federaation Itämeren satamista.
Satamassa on mm. hiiliterminaali, jonka kapasiteetti kasvaa 8 000 000 tonniin 2008, kun otetaan käyttöön laajennusvaihe. Edellinen laajennus, joka otettiin käyttöön 8.6.2007, lisäsi kapasiteetin 4 000 000 tonniin.
Autojen tuontisatama kykeni vastaanottamaan 70 000 autoa vuoden 2007 kesällä. Autojen vastaanottokapasiteetti kasvanee vuoteen 2010 mennessä 360 000 autoon.
Lannoitteiden vientisatama on otettu käyttöön 2007. Sen kapasiteetti on 6 000 000 tonnia. Konttisataman kapasiteetti on 2008 1 000  000 TEU:ta. Sataman kokonaisminimikapasiteetiksi on arvioitu 35 000 000 tonnia vuodessa.
DjVu

DjVu (lausutaan "déjà vu") on vapaa tiedostomuoto, joka on suunniteltu skannatuille kuville, erityisesti tekstiä tai viivoja sisältäville kuville. Tiedostomuodon ominaisuuksia on esimerkiksi kuvan eri kerrosten, kuten tekstin, kuvien ja taustan erottaminen toisistaan, progressiivinen lataus, aritmeettinen koodaus ja mahdollisuus pakata kuvia häviöllisesti. DjVu:lla voidaan pakata kuvia samalla tavalla kuin PDF:lläkin, mutta DjVu:lla pakatut kuvat vievät yleensä vähemmän tilaa. DjVu-tiedostomuoto tukee tekstintunnistusta.
DjVu-tiedostomuodon kehittivät Yann Le Cun, Léon Bottou, Patrick Haffner ja Paul G. Howard. He työskentelivät AT&amp;T Laboratories -yhtiössä.
Bagua-peili

Bagua-peili on kiinalainen talismaani, jonka keskellä on peili ja sen ympärillä baguakuvio. Sitä käytetään suojaamaan kotia ympäristön vahingoittavilta muodoilta.
Peili voi olla tasainen, kovera tai kupera. Kullakin on oma käyttötarkoituksensa. Peili ripustetaan mieluiten oven tai ikkunan yläpuolelle talon ulkopuolelle. Sitä ei käytetä sisätiloissa eikä koristeena.
Peilin ympärillä on vähintään bagua-kuviointi. Oikeaoppisesti baguan on oltava "xiantian-bagua" eli "synnynnäinen bagua". Suuremmissa peileissä on useampia kehiä, joihin on merkitty erilaisia kiinalaisen kosmologian symboleja. Peilin takana on usein suojaava talismaani.
Bagua-peilien käytöstä syntyy usein "peilisotia". Kun joku ripustaa bagua-peilin asuntonsa ulkopuolelle, kadun vastakkaisella puolella asuvat ihmiset voivat kuvitella, että peili lähettää vahingollista qitä eli energiaa heidän asuntoonsa ja suojautuvat omalla peilillä. Heitä vastapäätä olevissa taloissa ajatellaan samoin ja ripustetaan uusia peilejä. Näin peilien käyttö voi levitä pitkin katua talosta toiseen.
Bagua-peiliä suositellaan käytettäväksi vain fengshui-konsultin ohjeiden mukaan.
Black Water

Black Water on David Nerlichin ja Andrew Trauckin ohjaama vuonna 2007 valmistunut kauhuelokuva. Sen maailmanensi-ilta oli London FrightFest Film Festivalin avajaisissa 23. elokuuta 2007.
Elokuvassa Lee (Maeve Dermody), Grace (Diana Glenn) ja Adam (Andy Rodoreda) lähtevät kalastamaan Australian soille oppaansa Jimin (Ben Oxenbould) kanssa. He kohtaavat krokotiilin, joka ei anna heidän selvitä hengissä.
Juoni.
Kun Lee, Grace ja Adam pääsevät oppaansa kanssa veneellä syrjemmälle suolle on heidän painajaisensa jo alkanut. Krokotiili hyökkää veneeseen ja sen seurauksena vene kaatuu ja opas Jim kuolee. Krokotiili vie hänet omaan ”piilopaikkaansa” ja jatkaa muiden metsästystä. Kolmikko odottaa tunteja puussa ja yrittää ensiksi päästä puiden avulla rantaan, mutta tämä ei onnistu. 
Adam aikoo mennä veneen luo ja kääntää sen. Hän onnistuu kääntämään veneen, mutta krokotiili hyökkää ja hänkin kuolee. Leen ja Gracen ollessa puussa hyökkäyksen aikana vene karkaa. Grace yrittää kepin avulla saada veneen köyden, jotta sen voisi vetää puun viereen. Krokotiili yrittää hyökätä hänenkin kimppuunsa, mutta Lee huomaa sen ajoissa ja ehtii varoittaa sisartaan. 
Seuraavan yön aikana nousee myrsky ja he kuulevat kun krokotiili syö Adamia, jonka ruumiin krokotiili jätti heidän lähelleen. Seuraavana päivänä Lee ja Grace päättävät lähteä puusta hakemaan venettä, joka on palannut, mutta väärän puun luokse. Sen seurauksena he joutuvat menemään veteen ja hetken kuluttua krokotiili tulee heidän eteensä pää veden pinnalla. Lee pääsee karkuun, mutta Grace joutuu krokotiilin puremaksi. Lee hakee Gracen, eikä kumpikaan kuole. He palaavat puuhun. Gracen jalka on pahasti purtu, eikä hän pysty liikkumaan. 
Lee päättää hakea veneen, kun ei näe krokotiilia enää. Hän pääsee veneeseen, mutta krokotiili hyökkää veneeseen ja Lee lähtee karkuun. Tämä ei onnistu, vaan krokotiili puree häntä kylkeen ja Lee menee tajuttomaksi. Myöhemmin Lee herää pienellä kummulla suon keskellä, eikä krokotiilia näy. Lee huomaa, että kuollut Jim on hänen vieressään. Jimillä on ase, jonka hän oli joutunut ottamaan erityistoimenpiteen takia. Lee saa aseen haltuunsa ja ampuu krokotiilia, kun ase on sen suussa. Krokotiili kuolee ja Lee pääsee pois. Kun Lee saapuu Gracen luokse, on tämä jo kuollut verenhukkaan. Lee lähtee veneellä ottaen siskonsa ruumiin mukaan ja elokuva päättyy.
Anna-Leena Siikala

Arja Anna-Leena Siikala (ent. Kuusi, o.s. Aarnisalo; 1. tammikuuta 1943 Helsinki – 27. helmikuuta 2016 Espoo) oli suomalainen Helsingin yliopiston folkloristiikan professori emerita, jonka erikoisaloja olivat kansanusko, mytologia ja šamanismi sekä suullinen kerronta ja traditioprosessit. 
Koulutus ja ura.
Anna-Leena Siikala valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1968, lisensiaatiksi vuonna 1970 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1978. Hän toimi Helsingin yliopiston folkloristiikan professorina vuodet 1995–2007; lisäksi Siikala on hoitanut professuureja Turussa, Joensuussa ja hetken aikaa myös Hampurissa. Siikala teki kenttätöitä Suomessa, Venäjän suomalais-ugrilaisten kansojen, udmurttien, komien ja Siperian hantien, keskuudessa sekä Polynesiassa Cookinsaarilla.
Hänellä oli tieteellinen pätevyys folkloristiikan lisäksi myös kulttuuriantropologiassa ja uskontotieteessä.
Siikalan tärkeimpiin tutkimusprojekteihin kuuluvat "Myth, history, society: Ethnic/National Traditions in the Age of Globalization" (1999–2004) ja "The Other Russia. Cultural Multiplicity in the Making" (2004–2007). Yhdessä Mihály Hoppálin ja Vladimir Napolskin kanssa hän johti suomalais-ugrilaisten kansojen mytologioita käsittelevän teossarjan "Encyclopaedia of Uralic Mythologies" toimitustyötä. 
Siikala valittiin vuonna 2009 tieteen akateemikoksi.
Tieteelliset julkaisut.
Anna-Leena Siikala tuotti urallaan yli 230 julkaisua. Siikalan teos "Suomalainen šamanismi" (1992) esittelee monipuolisesti suomalaista šamanismia ja sen takana olevaa ajatusmaailmaa. "Itämerensuomalaisten mytologia (2012)" perustuu Siikalan aiempiin julkaisuihin ja elämäntyöhön suomalais-ugrilaisten kansojen parissa, ja se on ensimmäinen laaja Suomen ja lähialueiden mytologian yleisesitys 1960-luvun jälkeen. Teos voitti Vuoden tiedekirja -palkinnon 2013.
Horst-Dieter Höttges

Horst-Dieter Höttges (10. syyskuuta 1943 Mönchengladbach – 22. kesäkuuta 2023) oli saksalainen jalkapalloilija. Puolustajana pelannut Höttges saavutti maailmanmestaruuden Länsi-Saksan riveissä 1974 ja Euroopan mestaruuden kaksi vuotta aikaisemmin. Höttges pelasi 66 maaottelua, joissa teki yhden maalin.
Ura.
Höttges liittyi Borussia Mönchengladbachin vahvuuteen 17-vuotiaana. Sitä ennen hän edusti Rheydter SV:a, johon oli siirtynyt ensimmäisestä seurastaan Blau-Weiß Bahlista. Ennen Bundesliigan kautta 1964–1965 hän teki sopimuksen Werder Bremenin kanssa ja voitti heti maansa mestaruuden Willi Multhaupin valmennuksessa.
Menestyskausi avasi Höttgesile myös Helmut Schönin valmentaman Länsi-Saksan maajoukkueen ovet 1965. 1960-luvun puolivälissä vakiintui myös hänen lisänimensä "Eisenfuß" ("rautajalka").
Porl Thompson

Pearl Thompson (s. Paul Stephen Thompson, 8. marraskuuta 1957 Wimbledon, Englanti) on englantilainen kitaristi. Hän on työskennellyt The Curessa.
Helmiäinen

Helmiäinen on eräiden nilviäisten kuoren sisäpinnan muodostavaa vahvaa, kiiltelevää ainetta. Helmet kehittyvät helmiäispinnalla. 
Helmiäinen muodostuu pienistä kuusikulmaisista aragoniittilevyistä, jotka ovat puolisen mikrometriä paksuja ja 10–20 µm leveitä. Niiden välissä on kerroksittain joustavaa orgaanista ainetta: kitiiniä, silkinkaltaisia proteiineja tai vastaavia aineita. Tämä orgaanisen ja epäorgaanisen aineen sekoiterakenne tekee helmiäisestä joustavaa ja kestävää. Aragoniittilevyjen paksuus on lähellä näkyvän valon aallonpituutta, ja se luo helmiäisen pintaan interferenssikuvioita.
Herbert Wimmer

Herbert "Hacki" Wimmer (s. 9. marraskuuta 1944) on saksalainen jalkapalloilija. Hän saavutti viisi kansallista mestaruutta sekä kaksi UEFA Cupia seurajoukkueensa Borussia Mönchengladbachin mukana. Hän voitti maailmanmestaruuden 1974 ja Euroopan-mestaruuden 1972 Saksan liittotasavallan joukkueessa.
Hän aloitti hyökkääjänä, mutta Mönchengladbachissa hänen roolikseen vakiintui varmistaa joukkueen pelintekijätähden Günter Netzerin selusta. Wimmerin fyysinen kestävyys toi hänelle lempinimen "rautakeuhko", kun hän ei koskaan näyttänyt uupuvan keskikentän uurastuksesta huolimatta. Vuosien 1966 ja 1978 välillä hän pelasi 366 Bundesliiga-ottelua Borussia Mönchengladbachissa ja teki niissä 52 maalia.
Vuosien 1968 ja 1976 välillä Wimmer edusti Länsi-Saksan maajoukkuetta 36 kertaa; maalintekoon hän ylsi neljästi. Länsi-Saksan riveissä hän saavutti Euroopan mestaruuden 1972. Hän teki toisen maalin lukemiin 3–0 päättyneessä finaalissa Neuvostoliittoa vastaan. MM-kotikisoissa 1974 Wimmer mahtui kokoonpanoon kahdessa ottelussa.
Günter Netzer

Günter Theodor Netzer (s. 14. syyskuuta 1944 Mönchengladbach, Saksa) on saksalainen entinen jalkapalloilija, nykyinen viestintäyrittäjä ja televisiokommentaattori. Keskikentällä pelintekijänä pelannut Netzer tunnettiin erityisesti erinomaisista syötöistään. 
Pelaajaura.
Netzer pelasi 1. FC Mönchengladbachissa kahdeksanvuotiaasta ennen kuin vaihtoi paikalliskilpailija Borussia Mönchengladbachiin yhdeksäntoistavuotiaana vuonna 1963. Hänestä tuli Bundesliiga-ammattilainen kaudella 1965–1966. Samalla kaudella hän esiintyi ensi kertaa Länsi-Saksan maajoukkueessa. Borussia Mönchengladbachin kanssa hän saavutti vuosina 1970 ja 1971 peräkkäiset liigamestaruudet sekä vuonna 1973 Saksan cupin, jonka loppuottelussa Kölniä vastaan hän teki voittomaalin jatkoajalla. Netzer edusti seuraa vuoteen 1973 asti, ja teki pelaamassaan 230 liigaottelussa 82 maalia. Hänet valittiin Saksan vuoden jalkapalloilijaksi vuosina 1972 ja 1973.
Kun espanjalaisseura Barcelona teki sopimuksen alankomaalaisen Johan Cruijffin kanssa vuonna 1973, vastasi sen kilpailija Real Madrid hankkimalla Netzerin riveihinsä. Vuoden päästä joukkueeseen liittyi myös Netzerin maanmies Paul Breitner ja vuosikymmenen loppupuolella vielä Uli Stielike. Netzer pelasi Madridissa kolmen kauden ajan, ja oli mukana voittamassa kahta liigamestaruutta vuosina 1975 ja 1976 sekä kahta Espanjan cupia vuosina 1974 ja 1975. Ennen pelaajauransa päättämistä Netzer pelasi vielä sveitsiläisessä Grasshoppersissa.
Saksan liittotasavallan maajoukkueessa Netzer pelasi 37 ottelua ja teki 6 maalia vuosina 1965–1975. Hän oli suuressa roolissa maansa mestaruuteen päättyneissä vuoden 1972 EM-kilpailuissa. Netzer oli Franz Beckenbauerin ja Gerd Müllerin ohella turnauksen kirkkaimpia tähtiä. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon myös voittoisissa vuoden 1974 MM-kilpailuissa, mutta pelasi vain noin 20 minuuttia alkulohkon ottelussa DDR:ää vastaan, sillä hänen ei katsottu sopivan yhteen toisen keskikentän hahmon Wolfgang Overathin kanssa.
Pelaajauran jälkeen.
Päätettyään pelaajauransa Netzer aloitti vuonna 1978 hampurilaisseura HSV:n managerina. Hän palkkasi valmentajaksi ensin Branko Zebecin ja sitten Ernst Happelin, ja uudisti joukkueen täysin. Hän toimi tehtävässä kahdeksan menestyksekästä vuotta, jonka aikana HSV voitti Bundesliigan mestaruuden kolmesti vuosina 1979, 1982 ja 1983 sekä Euroopan cupin vuonna 1983.
Nykyään Netzer toimii Infront Sports &amp; Media -urheilumarkkinointiyrityksen johtokunnassa. Hän on työskennellyt myös toimittajana ja jalkapalloasiantuntijana televisiossa. Netzer ja hänen selostuskumppaninsa Gerhard Delling palkittiin Adolf Grimme -palkinnolla vuonna 2000 työstään ARD:llä.
Minskin alue

Minskin alue (, ) on alue (maakunta) Valko-Venäjän keskiosassa. 
Perustietoja.
Minskin alue on keskellä Valko-Venäjää ja maan kaikki viisi muuta maakuntaa ympäröivät sitä. Alueen keskellä sijaitseva pääkaupunki Minsk toimii Minskin alueen hallinnollisena keskuksena, vaikkei itse hallinnollisesti kuulukaan siihen, vaan on suoraan keskushallinnon alaisuudessa oleva pääkaupunkialue. Alueen rajanaapureita ovat Vitsebskin alue pohjoisessa, Mahiljoun alue idässä, Homelin ja Brestin alueet etelässä sekä Hrodnan alue lännessä.
Alueen kaupungistuminen ja kaupunkeja.
Minskin alueen asukasluku oli 2009 lokakuussa 1 422 528. Edeltävän kymmenen vuoden aikana (1999–2009) alueen väestö pieneni 1,5586 miljoonasta 1,4225 miljoonaan (−8,7 %). Erityisesti alueen maaseutuasukkaiden määrä vähäni merkittävästi (751 000:sta 634 500:aan = −15,5 %). Lokakuussa 2009 tämän pääkaupunki Minskiä ympäröivän maakunnan väestöstä kaupunkilaisia oli 55,4 %. 
Alueen suurimmat ja samalla yli 50 000 asukkaan kaupungit ovat Barysau, Salihorsk, Maladzetšna, Žodzina ja Slutsk. Oheisessa taulukossa on lueteltu alueen noin 10 000 asukkaan ja suuremmat taajamat asukasluvun mukaisessa suuruusjärjestyksessä – ensin suomeksi, sitten valkovenäjän- ja venäjänkielisessä muodossaan. Väkiluvut perustuvat syksyn 2009 väestönlaskennan tuloksiin.
Maakunnan osa-alueet.
Aluehallinnollisesti Minskin alueen alaisuudessa on Žodzinan kaupunki ja 22 hallintopiiriä ("raion"). Minskin maakunnan osa-alueet ovat (asukasluvut 2009 väestönlaskennasta):
Liikenneyhteyksiä.
Pääkaupunki Minsk on rautatieyhteyksien solmukohta. Valko-Venäjän rautateiden kaukojunayhteydet Minskin alueen läpi ovat kattavat. Erityisesti Minskin lähiliikenteen junat pysähtyvät kymmenille asemille ja seisakkeille Minskissä, sen esikaupungeissa ja Minskin alueella yleisemminkin – lähiliikenteen rataverkko lähtee pääkaupungista neljään suuntaan. Pääratojen yhteyksistä merkittävimpiä ovat mm. 
Minskin alueen läpi kulkevat suurimmat valtatiet ovat (tiet olivat muuttumassa maksulliseksi heinä-elokuussa 2013).
Minskin kansallinen lentoasema (Minsk-2) sijaitsee Minskin alueella, runsas 40 kilometriä Minskin keskustan itäpuolella. Lisäksi Minskiä palvelee kaupunkilentoasema Minsk-1. 
Vesiliikenne jokiproomuilla ja pienemmillä aluksilla on mahdollista lähinnä Dneprin suurella Berezina-sivujoella Barysausta alaspäin. Pienemmille aluksille alueen joet ja kanavaverkostot tarjoavat huomattavasti kattavamman reittiverkoston.
Asten

Asten on Alankomaissa Pohjois-Brabantin provinssissa sijaitseva kunta. Asukkaita kunnassa oli 16 411 vuonna 2008 ja väestötiheys on 233 as./km². Kunnan pinta-ala on 71,38 neliökilometriä, josta vettä on 1,04 km². Astenin pormestari on Hans Beenakker. Kunnan keskuspaikka on samanniminen, kuin kuntakin. Muut asutuskeskukset ovat Heusden ja Ommel.
Astenin naapurikunnat ovat Deurne koillisessa, Meijel (Limburgin provinssissa) kaakossa, Nederweert (Limburgin provinssissa) etelässä, Someren lännessä ja Helmond luoteessa.
Astenin historia ulottuu 1200-luvulle. Astenin ystävyyskunta on Hattorf am Harz Saksassa.
William B. Williams

William B. Williams (synt. William Breitbard 6. elokuuta 1923 – 3. elokuuta 1986) oli yhdysvaltalainen DJ ja radiopersoona.
Williams aloitti uransa radiossa newjerseyläisellä WAAT-asemalla vuonna 1944. Jo kuusi viikkoa myöhemmin hänelle tarjottiin kuuluttajan paikkaa WNEW-asemalla, jolla hän toimikin lähes koko uransa ajan. Williams ystävystyi samalla radioasemalla uransa alkuaikoina työskennelleen Frank Sinatran kanssa. Williamsille onkin annettu kunnia Sinatran lempinimen "Chairman of the Board" keksimisestä.
William B. Williams nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 2006.
Psychosocial

Psychosocial on yhdysvaltalaisen metalliyhtyeen Slipknotin single vuodelta 2008. Kappale julkaistiin myös vuoden 2008 albumilla "All Hope Is Gone". Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo, jossa Slipknotin jäsenillä on uudistetut maskit.
"Psychosocial"-kappaleesta on tehty kaksi versiota, joista toinen on 40 sekuntia pidempi. Kitarasoolon ja kappaleen loppuun on lisätty huuto-osuudet.
Kappale esiintyy myös -pelissä
Kappaleen on miksannut Colin Richardson.
George Saling

George J. Saling (27. heinäkuuta 1909 – 15. huhtikuuta 1933) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja olympiavoittaja 110 metrin aitajuoksussa Los Angelesissa 1932. 
Saling syntyi Memphisissä Missourissa, mutta perhe muutti Corydoniin Iowaan, kun hän oli vielä sylilapsi. Saling oli Corydonin lukion koripallojoukkueen kapteeni ja valmistui lukiosta 1927. Iowan yliopistossa hänestä tuli viimeisenä opiskeluvuonnaan maailmanluokan aitajuoksija. Voittaessaan kansallisen yliopistomestaruuden hän sivusi Percy Beardin maailmanennätystä tuloksella 14,4. Kansallisissa mestaruuskisoissa voiton vei Jack Keller, ja Saling hävisi runsaalla metrillä. Saling voitti kuitenkin 200 metrin aidat.
Los Angelesin olympialaisissa Saling sai kultaa voitettuaan hopeamitalisti Beardin ensin välierissä 0,2 sekunnilla ja sitten finaalissa 0,1 sekunnilla johdossa olleen Beardin törmättyä kuudenteen aitaan. Voittoaika oli 14,6.
Saling kuoli 23-vuotiaana liikenneonnettomuudessa Missourissa puoli vuotta kisojen jälkeen.
Niederneukirchen

Niederneukirchen on kunta Linz-Landin piirissä Ylä-Itävallan osavaltiossa Itävallassa. Vuonna 2019 tehdyn väestönlaskennan mukaan siellä asui 2 096 ihmistä. Sen pinta-ala on 20,8 neliökilometriä. Niederneukirchen sijaitsee 336 metrin korkeudella merenpinnasta. Kunnan asukastiheys on noin 101 henkeä neliökilometrillä. 
Kunnan johtajana toimii Ernestine Haginger.
Keskinen federaatiopiiri

Venäjän federaation keskinen federaatiopiiri () on yksi Venäjän kahdeksasta federaatiopiiristä. Maantieteellisesti tämä federaatiopiiri sijaitsee itse asiassa aivan valtion länsiosassa, ja määreellä "keskinen" on pikemmin alueen poliittista painoarvoa ja sen historiallista asemaa kuvaava merkitys. Alue oli Euroopan-puoleisen Venäjän sydänmaata silloin, kun Ukraina ja Valko-Venäjä tsaarinvallan aikana olivat osa Venäjää. 
Federaatiopiirejä ei ole mainittu erikseen liittovaltiosubjektien ja liittovaltion välisenä hallintotasona Venäjän perustuslaissa. Tarve federaatiopiirien määrittelyyn syntyi 1990-luvulla muodostuneesta hallinnon hajanaisuudesta, ja ne perustettiin toukokuussa 2000 osaksi Venäjän presidentinhallintoa perustuslain presidentille antamien valtaoikeuksiin nojautuen. 
Keskisen federaatiopiirin hallintokeskus on Moskova. Sen alueella elää runsas neljäsosa valtakunnan väestöstä, vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan noin 38,4 miljoonaa ihmistä. Federaatiopiirin pinta-ala on alle 4 % Venäjän koko alueesta.
Väestö ja talous.
Keskisen federaatiopiirin väkiluku oli 38,4 miljoonaa vuonna 2010, mikä edusti 26,9 prosenttia koko Venäjän väestöstä.
Keskisen federaatiopiirin osuus oli vuonna 2010 yli kolmannes eli 35,73 prosenttia (eli 13 363 655,6 miljoonaa ruplaa vuonna 2010) koko Venäjän bruttokansantuoteesta.
BKT:n kannalta federaatiopiirin subjektit ovat maan keskiarvoa matalamman kertymän seutua pääkaupunki Moskovaa lukuun ottamatta; Moskovan ja sinne sijoittuvien yritysten vaikutuksesta federaatiopiirin BKT-taso henkeä kohti kohoaa kuitenkin 1,33 kertaiseksi maan keskiarvoon nähden eli 347 762 ruplaan (noin 8 519 EUR) vuodelta 2010. Matalin BKT-taso henkeä kohden oli Ivanovon alueella, jossa se jäi 35 prosenttiin Venäjän keskiarvosta.
Oheinen taulukko kuvaa väestömäärää ja BKT:n kertymää federaatiopiirin eri osissa:
Metsävarat.
Piirissä kasvoi vuoden 2006 tietojen mukaan taloudellisesti saavutettavaa hakattavaa puuta 19 000 000 m3 vuodessa, josta hakattiin 10 000 000 m3. Mekaanista ja kemiallista puunjalostuskapasiteettia oli 13 %:lle puusta.
Michael Jeter

Michael Jeter (26. elokuuta 1952 Lawrenceburg, Tennessee, Yhdysvallat – 30. maaliskuuta 2003 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Emmy-palkittu näyttelijä. Hän näytteli sivurooleja monissa menestyselokuvissa, kuten "Vihreä maili", "Jurassic Park III", "Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa", "Waterworld", "Fisher King", "Armoton maa" ja "Pahin rikos".
Jeter oli avoimesti homoseksuaali ja hänellä todettiin HIV vuonna 1997. Hän menehtyi vuonna 2003 kotonaan Hollywoodissa 50-vuotiaana. Häneltä jäi tekemättä muutama kohtaus elokuvassa "Napapiirin pikajuna", mutta niissä hänet korvattiin sijaisnäyttelijällä. Elokuva omistettiin hänen muistolleen.
Eteläinen federaatiopiiri

Venäjän federaation eteläinen federaatiopiiri () on yksi Venäjän kahdeksasta federaatiopiiristä. Se työntyy etelään valtakunnan lounaisosassa, Ukrainan ja Kazakstanin välissä. Piirin pohjoisosat ovat Ponto-Kaspian aroa, lounaisosa ulottuu Pohjois-Kaukasukselle.
Federaatiopiiriin kuuluu kuusi liittovaltiosubjektia: Astrahanin, Rostovin ja Volgogradin alueet, Krasnodarin aluepiiri sekä Adygeian ja Kalmukian tasavallat. Suurimmat kaupungit ovat noin miljoonan asukkaan Krasnodar, Donin Rostov ja Volgograd. Federaatiopiirin alueella noin 86 % asukkaista on venäläisiä (vuoden 2002 väestötilastoon perustuen).
Federaatiopiirien historia.
Federaatiopiirejä ei ole mainittu liittovaltiosubjektien ja liittovaltion välisenä hallintoelimenä Venäjän perustuslaissa. Perustuslaki sallii kuitenkin presidentin luoda erilaisia toimielimiä avukseen; federaatiopiirit toimivatkin laajan presidentinhallinnon alaisuudessa. Tarve liittovaltiopiirien määrittelyyn syntyi 1990-luvulla muodostuneesta hallinnon hajanaisuudesta ja ne perustettiin toukokuussa 2000. 
Eteläinen federaatiopiiri oli alkujaan nykyistä laajempi. Tammikuussa 2010 siitä erotettiin omaksi federaatiopiirikseen muslimienemmistöiset Pohjois-Kaukasian tasavallat sekä Stavropolin aluepiiri, yhteensä seitsemän liittovaltiosubjektia, jotka nyt muodostavat Pohjois-Kaukasian federaatiopiirin.
Väestö ja talous.
Federaatiopiirin alueella muodostui 6,13 prosenttia (eli 2 293 686,1 miljoonaa ruplaa vuonna 2010) koko Venäjän BKT:stä. Bruttokansantuotteen kannalta Eteläinen federaatiopiiri oli matalan BKT-kertymän seutua. Henkeä kohti laskettu BKT-osuus oli 165 557 ruplaa eli 4 056 euroa vuonna 2010. Tämä oli 63 prosenttia Venäjän keskimääräisestä tasosta. Erityisen matala BKT-taso henkeä kohden oli Kalmykiassa, jossa se jäi vain 32 prosenttiin Venäjän keskiarvosta (2 060 EUR/asukas/vuosi). Kalmykian BKT-kertymä henkeä kohti oli kolmanneksi alhaisin Venäjän kaikista federaatiosubjekteista.
Uralin federaatiopiiri

Venäjän federaation Uralin federaatiopiiri () on yksi Venäjän kahdeksasta federaatiopiiristä. Se sijaitsee Uralin itäpuolella ja on läntisin kolmesta Aasian-puoleisesta federaatiopiiristä.
Federaatiopiirin hallintokeskus on Sverdlovskin alueen pääkaupunki Jekaterinburg (1 349 772 asukasta vuonna 2010). Muita suuria kaupunkeja ovat Tšeljabinsk (1 130 132 as.), Tjumen (581 907 as.), Magnitogorsk (407 775 as.), Nižni Tagil (361 811 as.), Kurgan (333 606 as.) ja Surgut (306 675 as.). Federaatiopiirin alueella asuu noin 12,0 miljoonaa asukasta, joista 80 % kaupunkilaisia.
Tarve useita liittovaltiosubjekteja sisältävien Venäjän presidentinhallinnon alaisuudessa toimivien federaatiopiirien määrittelyyn syntyi 1990-luvulla muodostuneen hallinnon hajanaisuudesta. Federaatiosubjektit perustettiin toukokuussa 2000.
Energia ja luonnonvarat.
Federaatiopiirissä toimivat energiantuotantoyhtiö TGK-9 (Sverdlovskin alueella) sekä Fortumin omistama OAO Fortum. Piirissä kasvaa taloudellisesti saavutettavaa hakattavaa puuta 37 miljoonaa kuutiometriä vuodessa, josta hakataan 10 miljoonaa. Mekaanista ja kemiallista puunjalostuskapasiteettia on piirissä 5 %:lle puusta.
Siperian federaatiopiiri

Siperian federaatiopiiri () on yksi Venäjän federaation kahdeksasta federaatiopiiristä. Federaatiopiirissä asuu noin 20 miljoonaa ihmistä, ja sen hallintokeskus on Novosibirsk.
Siperian federaatiopiiri on maantieteellistä Siperiaa suppeampi alue ja käsittää vain sen keskiosat. Federaatiopiirin ulkopuolelle jäävät Länsi-Siperian alueet Uralvuorten läheisyydessä (Uralin federaatiopiirissä) sekä Sahan tasavalta koillisessa (Kaukoidän federaatiopiirissä).
Tarve useita liittovaltiosubjekteja sisältävien Venäjän presidentinhallinnon alaisuudessa toimivien federaatiopiirien määrittelyyn syntyi 1990-luvulla muodostuneen hallinnon hajanaisuudesta. Federaatiosubjektit perustettiin toukokuussa 2000.
Väestö ja talous.
Siperian federaatiopiirin osuus Venäjän bruttokansantuotteesta oli vuonna 2010 yhteensä 4 093 589,0 miljoonaa ruplaa eli 10,95 % koko Venäjän BKT:stä. Federaatiosubjekteista maan keskiarvoa (261,8 tuhatta ruplaa/ vuosi eli noin 6 413 EUR) korkeampi BKT-osuus oli ainoastaan Krasnojarskin aluepiirissä (131 % keskiarvosta) ja Tomskin alueella (104 %); kaikissa muissa federaatiosubjekteissa henkeä kohden laskettu BKT-osuus oli Venäjän keskiarvon alapuolella. Valtakunnan tasoon verrattuna Siperian federaatiopiirin laskennallinen BKT henkeä kohden olikin keskimäärin vain 81 prosenttia maan keskiarvosta.
Energia ja luonnonvarat.
Federaatiopiirissä toimivat energiantuotantoyhtiöt TGK-11-,TGK-12,TGK-13 sekä TGK-14. Vuoden 2006 tietojen mukaan piirissä kasvoi taloudellisesti saavutettavaa hakattavaa puuta 64 miljoonaa kuutiometriä vuodessa, josta hakattiin puolet. Mekaanista ja kemiallista puunjalostuskapasiteettia on piirissä 25 %:lle puusta.