tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Suomen Arkkitehtiliitto

Suomen Arkkitehtiliitto (lyhenne SAFA, täydellinen nimi Suomen Arkkitehtiliitto – Finlands Arkitektförbund ry) on suomalaisten arkkitehtien ammatillinen ja aatteellinen yhteisö sekä edunvalvoja. Yhdistyksen tehtävä on toimia aktiivisesti rakennustaiteen ja laadukkaan elinympäristön puolesta. Sen edeltäjä "Arkitektklubben" perustettiin vuonna 1892, ja vuonna 1919 klubin jäsenet muodostivat nykyisellä nimellään toimivan itsenäisen yhdistyksen. Vuoden 2016 lopussa liittoon kuului 3 059 jäsentä ja lisäksi 497 opiskelijajäsentä. Liiton jäsen voi käyttää titteliä ”arkkitehti SAFA”. Pääosa yhdistyksen jäsenistä käyttääkin loppupäätettä, sillä Suomessa arkkitehdin ammattinimike ei ole suojattu. Pääte ”SAFA” takaa, että arkkitehti on liiton jäsen ja siten taatusti suorittanut yliopistotasoisen arkkitehtikoulutuksen.
Liitto julkaisee kaksikielistä arkkitehtuurilehteä "Arkkitehti – The Finnish Architectural Review" sekä vuodesta 1947 lähtien ilmestynyttä "Arkkitehtiuutiset"-lehteä, joka on arkkitehtien ja maisema-arkkitehtien uutis- ja jäsenlehti.
Liitto myöntää useita palkintoja
Nänni

Nänni on nisän, utareen tai ihmisellä rinnan keskellä sijaitseva ulkoneva osa, johon nisän maitotiehyet avautuvat. Nännin ympärillä olevaa pigmentoitunutta aluetta kutsutaan nännipihaksi eli areolaksi. Ihmisellä on normaalisti kaksi nänniä. Muillakin nisäkkäillä nännejä on tyypillisesti parillinen määrä, ja ne sijaitsevat symmetrisesti rintakehällä. Nännien lukumäärä vaihtelee eläimillä riippuen siitä, montako poikasta ne yleensä saavat kerrallaan.
Nännien fysiologinen tarkoitus on maidon toimittaminen poikaselle imetyksessä. Nänniin avautuu rinnasta noin 15–20 maitotiehyttä, joiden kautta maito virtaa ulos. Myös miehillä ja urospuolisilla nisäkkäillä on nännit, joilla ei kuitenkaan ole tiettävästi erityistä biologista merkitystä. Toisaalta sairauksia kuten kasvaimia, esimerkiksi ihmisen rintasyöpä, voi kehittyä myös uroksille. Nisäkkäiden DNA sisältää ohjeet molempien sukupuolisen rakentamiseksi; ainoa ero on siinä, että naaraalla on kaksi X-kromosomia ja uroksella yksi X- ja yksi Y-kromosomi, joka todennäköisesti on alkuperäisen X:n rappeuma. Näin ollen nännit ovat nisäkkään perusominaisuus, joka eivät ole mitenkään sidoksissa sukupuoleen. Ainakaan uroshiirillä ei kuitenkaan ole nännejä, vaan ne surkastuvat testosteronin tuotannon alkaessa. 
Nännit ovat ihmisellä normaalisti hieman ulkonevat. Seksuaalinen kiihotus aiheuttaa nännien jäykistymisen. Saman ilmiön voi saada aikaan imetys ja kylmä ilma. Joillakin ihmisillä on sisäänvetäytyneet nännit, mikä on yleensä ainoastaan kosmeettinen haitta.
Tytöllä rintojen kasvun käynnistyminen merkitsee murrosiän alkua. Rintojen kehittyessä nänni ja nännipiha muodostavat ensin erillisen kumpareen, ja nännit tummuvat ja kasvavat. Myöhemmin rinnat kypsyvät, ja aikuistyyppisissä rinnoissa nännipiha on laskeutunut rinnan tasoon, jolloin ainoastaan nänni on koholla. Rintojen kehitys kestää yleensä kolmesta neljään vuotta. Myös pojilla nännit tummuvat, yleensä murrosiän keskivaiheilla kasvupyrähdyksen aikoihin.
Nännipiha

Nännipiha eli areola on ihmisen anatomiassa rintojen kärkiosassa väriltään tummempi, pyöreä alue, jonka keskellä nänni sijaitsee. Nännipihan läpimitta on tyypillisesti noin 2–10 cm. Nännipiha ja nänni ovat erogeenisia alueita.
Nännin ohella nännipihassa on pieniä rauhasia, jotka ulkonäöltään muistuttavat pieniä pullistumia. Nimeltään ne ovat Montgomeryn rauhasia (tai nystyröitä). Parhaiten ne näkyvät imettävillä naisilla. Montgomeryn rauhaset erittävät voidemaista ainetta, joka hoitaa ja rasvaa nännipihan ihoa. Nännin ja nännipihan epiteeli on keratinisoitunutta kerrostunutta levyepiteeliä kuten iho, mutta melko ryppyistä ja nystyistä ja voimakkaasti pigmentoitunutta. Nännipihan väri voi vaihdella vaaleanpunaisesta suklaanväriseen. Tummaihoisilla ihmisillä nännipiha on yleisesti tummempi kuin vaaleaihoisilla. Raskauden aikana nännipihan väritys voi tummentua ja läpimitta kasvaa.
Suomi talviolympialaisissa 2006

Suomen joukkueen vahvuus XX talviolympialaisissa Italian Torinossa 10. helmikuuta – 26. helmikuuta vuonna 2006 oli 93 urheilijaa, joista 31 oli naisia ja 62 miehiä. Joukkue julkistettiin lopullisesti 25. tammikuuta.
Suomen joukkue.
Alppihiihto.
Miehet.
Palander oli pujottelun ensimmäisen laskunsa jälkeen sadasosan jäljessä kilpailua johtanutta Itävallan Benjamin Raichia. Hän teki kuitenkin toisessa laskussaan virheen, suksi meni kepin väärältä puolelta, ja lasku hylättiin. Palander jatkoi kuitenkin maaliin missä hän oli 45 sekunninsadasosaa nopeampi kuin silloin ensimmäisenä ollut Reinfried Herbst. Rajala laski ulos jo ensimmäisellä laskullaan.
Curling.
Alkusarja
Suomi voitti lohkonsa otteluin 7 – 2.
Välierä
Loppuottelu
Jääkiekko.
Miehet.
Suomen maajoukkue:
Joukkueesta jäivät pois ennen turnauksen alkua loukkaantumisen takia Miikka Kiprusoff, Kari Lehtonen, Joni Pitkänen, Ossi Väänänen, Tuomo Ruutu, Sami Kapanen ja Antti Miettinen. Sami Salon olkapään loukkaantumisen vuoksi Lasse Kukkonen lensi Torinoon aamulla 23. helmikuuta.
Alkusarja
Suomi voitti lohkonsa.
Puolivälierä
Välierä
Loppuottelu
Suomelle olympiahopea oli historian toinen.
Naiset.
Alkusarja
Suomi oli lohkonsa toinen.
Välierä
Pronssiottelu
Rahapalkinnot.
Ensimmäistä kertaa Suomen olympiakomitea palkitsi suomalaisia mitaliurheilijoita rahapalkinnoilla. Yksilölajien kultamitalisti sai 20 000 euroa, hopeamitalisti 10 000 euroa ja pronssimitalisti 5 000 euroa. Joukkuelajeissa kullasta sai 5 000, hopeasta 2 500 ja pronssista 1 000 euroa. Naisten jääkiekkojoukkueen kannuste oli kullasta 40 000, hopeasta 30 000 ja pronssista 20 000 euroa. Miesten jääkiekkojoukkueelle palkintorahoja ei maksettu.
Rahoitusjärjestelmän pyörittämiseen ei käytetty valtionavustuksia, vaan rahat olivat peräisin yhteistyöyrityksiltä. Bonukset menivät urheilijoiden valmennusrahastoihin.
Maitorauhanen

Maitorauhanen () on avoeritteinen rauhanen, joka kuuluu ihon rauhasiin. Maitorauhaset erittävät synnytyksen jälkeisenä aikana maitoa. Maitorauhasia on naaraalla yleensä parillinen määrä. Esimerkiksi lehmällä maitorauhasia on neljä kun taas ihmisellä niitä on kaksi, vaikkakin joillakin pussieläimillä niitä on 27 kappaletta, joka on suurin havaittu kappalemäärä. Lehmällä maitorauhaset ovat niin tiiviisti yhteydessä toisiinsa, että niitä kutsutaan yhteisnimellä utareet.
Maitorauhasten rakenne.
Maitorauhaset koostuvat erillisistä lohkoista, joita yhdistää sidekudoksinen väliseinä.
Maitorauhasten kehittyminen.
Maitorauhaset ovat kehittyneet alun perin suurista hikirauhasista, jotka ovat peräisin ihon orvaskedestä. Murrosiässä maitorauhasiin alkaa kertyä rasvakudosta ja lisäksi niiden tiehytjärjestelmä laajenee. Maitorauhasten lopullinen kehittyminen tapahtuu kuitenkin raskauden aikana, jolloin maitorauhaskudos on vallitsevana rakenteena. Maidon erittymisen loputtua maitorauhaskudos korvautuu vähitellen sidekudoksella.
Frankensteinin morsian

Frankensteinin morsian ("The Bride of Frankenstein") on vuonna 1935 valmistunut James Whalen ohjaama kauhuelokuva ja jatko-osa elokuvalle "Frankenstein" (1931). Frankensteinin hirviötä elokuvassa esittää Boris Karloff, ja hänen morsiantaan esittää Elsa Lanchester.
Juoni.
Elokuva alkaa siitä, mihin edellinen osa jäi. Frankensteinin hirviö ei kuollut tuulimyllyn palossa vaan pakeni. Hirviö harhailee metsässä ja herättää kauhua, kunnes saa ystävän sokeasta miehestä, joka opettaa hänet puhumaan. Siitä huolimatta hirviö ei saa hyväksyntää ihmisiltä.
Samaan aikaan Henry Frankensteinin (Colin Clive) luokse saapuu omaperäinen tohtori Pretorius (Ernest Thesiger), joka pyytää Frankensteinia jakamaan tietonsa elämän luomisesta. Tähän Frankenstein ei kuitenkaan suostu.
Sattumalta Pretorius tapaa hirviön mausoleumissa ja lupaa rakentaa hirviölle morsiamen. Siihen hän tarvitsee kuitenkin Frankensteinin apua ja käyttää hirviötä suostuttelukeinona. Hirviö kaappaa Frankensteinin puolison (Valerie Hobson) ja Frankenstein ei voi muuta kuin auttaa Pretoriusta luomaan morsiamen hirviölle.
Kirkonopettaja

Kirkonopettajilla (lat. "Doctor Communis Ecclesiae") tarkoitetaan katolisessa kirkossa teologeja, joiden opetuksista on ollut hyötyä koko kristilliselle kirkolle, ja joiden oppineisuuden ja pyhyyden paavi tai ekumeeninen kirkolliskokous on tunnustanut. Arvo myönnetään hyvin harvoin, ja ainoastaan kuoleman ja pyhimykseksi julistamisen jälkeen. Mikään ekumeeninen kirkolliskokous ei ole vielä käyttänyt oikeuttaan julistaa joku kirkonopettajaksi.
Alun perin luetteloon kuuluivat ainoastaan läntisen kirkon teologit Ambrosius, Augustinus, Hieronymus ja paavi Gregorius Suuri, jotka nimitettiin opettajiksi vuonna 1298. Itäisen kirkon opettajat, Athanasios, Basileios, Johannes Khrysostomos ja Gregorios Nazianzilainen nimitettiin opettajiksi yhdessä läntisen teologin Tuomas Akvinolaisen kanssa vuonna 1568. Viidestä viimeisestä nimityksestä neljä on annettu naisille.
Kirkonopettajien ansiot ovat aiheiltaan ja laadultaan hyvin erilaisia. Jotkut heistä olivat ensisijaisesti kirjeitä ja lyhyitä tutkielmia kirjoittaneita kirjoittajia (kuten Gregorius ja Ambrosius). Jotkut olivat mystikkoja (kuten Katariina Sienalainen, Jeesuksen Teresa ja Ristin Johannes). Varhaisten kirkonopettajien kirjoitukset antavat hyvän kuvan varhaiskristillisyydestä. Monet kirjoittivat puolustuskirjoituksia kirkolle harhaoppeja vastaan (kuten Augustinus, Bellarmino). Augustinus kirjoitti myös varhaisimman tunnetun omaelämäkerran ("Tunnustukset"). Bedan "Historia ecclesiastica gentis Anglorum" ("Englannin kansan kirkkohistoria") on merkittävä varhaiskeskiaikaisen Englannin tietolähde. Systemaattisiin teologeihin kuuluvat skolastikot Tuomas Akvinolainen, Anselm Canterburylainen ja Albert Suuri, jotka nähdään myös yksinä merkittävimmistä läntisen Euroopan ajattelijoista keskiajalla.
Luettelo kirkonopettajista.
Katolinen kirkko lukee seuraavat kolmekymmentäseitsemän henkilöä kirkonopettajiksi. Luettelossa on annettu nimitysvuosi, jos se on tiedossa. Tähdellä merkityt ovat myös ortodoksisen kirkon kunnioittamia, mutta ortodoksinen kirkko ei käytä termiä "kirkonopettaja".
Resiina (lehti)

Resiina on talkootyönä tehtävä raideliikenneharrastajien tieteellinen ja sitoutumaton aikakausjulkaisu, joka ilmestyy neljästi vuodessa. Lehteä julkaisevat yhteistyössä Museorautatieyhdistys sekä Suomen Rautatiehistoriallinen Seura. Lehti on myös julkaisijayhdistysten jäsenlehti. Lehden perustaja raideliikenneharrastaja Eljas Pölhö julkaisi ensimmäinen Resiina-lehden 23. kesäkuuta 1969. Lehden päätoimittajana on toiminut myös Pölhön isä, Seppo Pölhö. Lehden nykyinen päätoimittaja on Markku Nummelin.
Lehti on lähes neljän vuosikymmenen aikana kehittynyt yhdeksänsivuisesta A4-kokoisesta vahamonistusmenetelmällä painetusta lehdykästä nykymuotoonsa, neliväriseksi ja 52-sivuiseksi rautatietekniikka ja -historiajulkaisuksi. Vuoden 2008 helmikuussa rautatievalokuvasivusto Vaunut.org siirtyi osaksi Resiinan nettisivustoa.
Utsjoen pappila

Utsjoen pappila on alkujaan pappilaksi suunniteltu rakennus Utsjoella. Sen on valmistunut vuonna 1843 ja on arkkitehti Carl Ludvig Engelin viimeisimpiä ja pohjoisimpia töitä. Pappila valmistui kulttuurihistoriallisesti arvokkaaseen miljööseen vanhojen kirkkotupien läheisyyteen. Pappilan pihapiirin aitat ovat peräisin 1770-luvulta. 
Tätäkin pohjoisempi Engelin toimiston piirtämä rakennus on nykyisin Utsjoen saamenkielisenä ala-asteena toimiva alun perin kansakouluksi rakennettu uusklassinen koulurakennus, joka valmistui vasta 1920-luvulla.
Yhdessä viereisten Utsjoen kirkon ja Utsjoen kirkkotupien kanssa Utsjoen pappila on osa Museoviraston vuonna 2009 valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi määrittelemää Utsjoen kirkkomaisemaa.
Rishikesh

Rishikesh (, ) on Pohjois-Intiassa, Uttarakhandin osavaltiossa sijaitseva hindujen pyhä kaupunki. Se sijaitsee 24 kilometrin päässä toisesta pyhästä kaupungista Haridwarista, ja sitä pidetään porttina kaupunkeihin, jotka muodostavat Char Dhamin pyhiinvaellusreitin Badrinathista Kedarnathiin, Gangotriin ja Yamunotriin.
Ganges-joki virtaa Rishikeshin läpi Himalajalta Pohjois-Intian tasangoille. Kaupungissa on joen varrella useita temppeleitä, niin muinaisia kuin uusiakin. Rishikeshissä käy vuosittain tuhansia pyhiinvaeltajia ja matkailijoita sekä muualta Intiasta että ulkomailta.
Rishikeshissä on monia ashrameita eli joogakeskuksia. The Beatles -yhtyeen jäsenet kävivät 1960-luvun puolivälissä harjoittelemassa transsendenttistä meditaatiota lajin gurun, Maharishi Mahesh Yogin ashramissa, joka on sittemmin lopettanut toimintansa.
Viestihiihto

Viestihiihto on hiihdon viestikilpailu, jossa tyypillisesti neljä hiihtäjää hiihtää oman osuutensa kokonaismatkasta. Eri joukkueiden ensimmäisen osuuden hiihtäjät lähtevät yhtä aikaa, ja maaliin saapuessaan ensimmäisen osuuden hiihtäjä lähettää joukkuetoverinsa toiselle osuudelle, tämä taas kolmannelle ja kolmas ankkurin eli viimeisen osuuden hiihtäjän. Myös kolmen jäsenen joukkueille järjestetään viestihiihtoja.
Olympialaisissa ja monissa muissa suurissa kisoissa hiihdetään miesten 4 x 10 km viesti ja naisten 4 x 5 km viesti 10 kertaa olympialaisissa) tai 3 x 5 km viesti (5 kertaa olympialaisissa vuosina 1956-1972). Kilpailuissa on erilaisia yhdistelmiä, joissa toiset osuudet hiihdetään perinteisellä, toiset vapaalla hiihtotyylillä. Neljän osuuden kilpailuissa kaksi ensimmäistä osuutta hiihdetään yleensä perinteisellä, ja kaksi jälkimmäistä osuutta vapaalla hiihtotyylillä. Koululaisille järjestetään myös kisoja, joissa joukkueeseen pitää kuulua sekä tyttöjä että poikia.
Caen

Caen () on 115 000 asukkaan kaupunki Luoteis-Ranskassa Calvadosin departementissa, Ala-Normandian hallintoalueella. Kaikkiaan Caenin kaupunkialueella on 420 000 asukasta. Kaupunki tunnetaan Vilhelm Valloittajan aikaisista rakennuksista ja hänen hautapaikastaan, sekä toisessa maailmansodassa vuonna 1944 kokemistaan iskuista.
Caen sijaitsee kymmenkunta kilometriä Englannin kanaalin rannikolta Ornejoen varrella. Meriyhteys on järjestetty kanavan avulla.
Nähtävyyksiä.
Kaupunki kärsi suuria tuhoja toisessa maailmansodassa ja on rakennuskannaltaan uudenaikainen. Kaupungissa kuitenkin säästyi myös vanhoja rakennuksia. Niistä tärkeimpiä nähtävyyksiä ovat kaupungin linna, "Château de Caen", jonka on rakennuttanut Vilhelm Valloittaja sekä kaksi 1060-luvulla rakennettua luostaria. Luostarit ovat "Abbaye aux Hommes" (miesten luostari), joka tunnetaan myös nimellä "St-Étienne" sekä "Abbaye aux Dames" (naisten luostari), joka tunnetaan myös nimellä "La Trinité".
Koulutus.
Caen on vanha yliopistokaupunki jonka yliopisto on perustettu vuonna 1432. École de management de Normandie on kampus kaupungissa.
Caen toisessa maailmansodassa.
Liittoutuneet pitivät Caenia tärkeänä kohteena ja Normandian maihinnousun ”Sword Beach” -maihinnousuranta sijoitettiin sen vuoksi kaupungin lähelle. Britit pommittivat Caenia raskaasti maihinnousun alussa ilmeisesti olettaen kaupungin olevan evakuoitu. Näin ei kuitenkaan ollut, ja 2 000 kaupungin asukasta kuoli parina ensimmäisenä päivänä. Caenia ei kuitenkaan saatu vallattua viikkojen raskaista taisteluista huolimatta, minkä seurauksena liittoutuneet päättivät mattopommittaa kaupungin. Brittiläinen sotahistorioitsija Antony Beevor on arvostellut Caenin pommituksia ”melkein sotarikokseksi”.
Urheilu.
Jalkapallojoukkue SM Caen pelaa Ranskan pääsarjassa, kuten myös jääkiekkojoukkue Drakkars de Caen.
Soulset

Soulset oli suomalaisten jazzmuusikoiden Martti "Edward" Vesalan ja Seppo "Paroni" Paakkunaisen vuonna 1968 perustama soul-musiikkia soittanut yhtye. Laulajaksi he löysivät Tukholmasta sudanilaissyntyisen Al Sharpin. Yhtye voitti Sofiassa nuorisofestivaalin pop-yhtyeiden sarjan kesällä 1968. Soulset toimi ajoittain myös Ringan ja Kaksosten, M. A. Nummisen, Pekka Strengin ja Sirkka Keiskin taustayhtyeenä.
Soulset soitti ensimmäisen keikkansa SKDL:n vappujuhlassa Helsingin Suurkirkon portailla vuonna 1968. Yhtye oli myös yksi ensimmäisistä Kemijärven Perävaaran huvikeskuksen esiintyjistä kesäkuussa 1968.
Yhtyeen ainoa varsinainen levy oli vuonna 1969 julkaistu Nykysuomalaista - Contemporary Finnish, jonka raidoilla 1–5 soittaa Soulset laulajanaan nyt Harri Saksala ja 6–9 Edward Vesala Jazz Band. Levyllä kokoonpano oli Saksala (laulu, huuliharppu), Paakkunainen (huilu, saksofonit), Ilja Saastamoinen (kitara), Mamba Koskinen (piano), Heikki "Häkä" Virtanen (sähköbasso) ja Vesala (rummut). Tämän levyn lisäksi Soulsetiltä ilmestyi harvinainen rajoitetulle ryhmälle jaettu "Yksi, kaksi, kolme, neljä souljumppaa".
A-puolella Edward Vesala:n sooloesityksiä, B-puolella kuusi Soulsetin kappaletta. Levyn kappaleille ei ole merkitty nimiä. 
Soulset: "She Was Fifty-Four / Merry Gull / Ain't a Bit of Happiness (Anymore) / I Feel Lonely / Five Days Later //" Edward Vesala Jazz Band: "Very Sorry / Spring / Draw! / The Joke"
Diskografia.
Muuta.
Soulsetin kappale "The Dish" on mukana Love Recordsin "Reunion" -kokoelma-albumilla. Soulset soittaa kahdella Pekka Strengin Magneettimiehen kuolema -albumin vuoden 2003 CD-julkaisun bonusraidalla.
Gaboninkyy

Gaboninkyy ("Bitis gabonica") on kyykäärmeiden (Viperidae) heimoon kuuluva käärmelaji. Sitä tavataan Afrikan sademetsissä.
Ulkonäkö ja koko.
Gaboninkyy on kauttaaltaan ruskeiden, harmaiden ja purppuranpunaisten geometristen kuvioiden peitossa. Kuvioinnin ansiosta käärmettä on hyvin vaikea havaita lehtikasoista, joissa se vaanii saalistaan. Paksun ja litistyneen keskiruumiin päässä on lyhyt häntä. Gaboninkyyllä on suuri, litteä, päältä vaalea, kolmionmuotoinen pää. Pään keskeltä kulkee ohut, tumma viiva, ja pään takaosan kummassakin kulmassa on musta läiskä. Kunkin silmän alla ja takana on kaksi tummaa kolmiokuviota. Kuonon kärjessä on kaksi pientä sarvimaista kyhmyä. Gaboninkyy on keskimäärin 0,9–1,5 metriä pitkä, mutta suurimmat yksilöt kasvavat noin 1,75-metrisiksi tai mahdollisesti vielä pidemmiksi. Naaraat ovat yleensä pidempiä kuin koiraat.
Länsi-Afrikassa elävää sarvigaboninkyytä ("B. rhinoceros") pidettiin aiemmin gaboninkyyn alalajina. Lajit erottaa toisistaan siitä, että gaboninkyyllä on pienemmät sarvet sekä siitä, että gaboninkyyllä on kaksi kolmiomaista kuviota silmän alla ja takana, kun niitä sarvigaboninkyyllä on vain yksi.
Myrkky.
Gaboninkyyn myrkkyhampaat voivat olla jopa viisi senttimetriä pitkät, joten niillä on mahdollista ruiskuttaa myrkky syvälle uhriin. Gaboninkyyn myrkyssä on sekä hermostoa vaurioittavia aineita että verisoluja tuhoavia ainesosia.
Elintavat.
Gaboninkyy ravintoa ovat nisäkkäät, kuten rotat ja oravat, joskus jopa pienet antiloopit ja piikkisiat. Yöaktiivinen gaboninkyy synnyttää 16–60 poikasta.
Gaboninkyitä ei pidetä kovinkaan aggressiivisina, vaan ne ovat pikemminkin arkoja. Sen takia ihmisiin kohdistuneita purematapauksia raportoidaan vain harvoin. Hyvä suojaväri on usein syynä ihmisiin kohdistuvissa hyökkäyksissä, sillä naamiointia tehostaa vielä valon ja varjon vaihtelu metsänpohjassa. Silloin ihminen ajautuu helposti liian lähelle käärmettä ja saa sen hyökkäämään.
Jäyhyysmomentti

Jäyhyysmomentti (jäyhyys, neliömomentti, tasapinnan hitausmomentti, tunnus I) on lujuusopin suure, jonka SI-järjestelmän mukainen yksikkö on m4. Jäyhyysmomentti kuvaa poikkileikkaukseltaan tietyn muotoisen homogeenisen kappaleen kykyä vastustaa taipumaa poikkileikkaustason tietyn akselin suuntaan.
Määritelmä.
"yz"-tasossa olevan poikkileikkauspinnan jäyhyysmomentti "z"-akselin suhteen on
 formula_1
Jäyhyysmomentti "y"-akselin suhteen saadaan vastaavasti vaihtamalla yllä olevassa kaavassa "y" ja "z" keskenään.
Esimerkki.
Poikkileikkaukseltaan suorakulmion muotoisen profiilin jäyhyysmomentti profiilin painopisteen kautta kulkevan z-akselin suhteen lasketaan kaavalla
formula_2,
missä "h" on suorakulmion korkeus ja "b" on leveys "z"-suunnassa.
Taivutusvastus

Taivutusvastus (tunnus W, ) on lujuusopin suure, jonka yksikkö m3 (mm3). Taivutusvastus on muodon ominaisuus, joka kuvaa tietyn muotoisen kappaleen kykyä vastustaa momentista syntyviä jännityksiä.
Taivutusvastus on taivutusmomentin suhde taivutusjännitykseen:
formula_1
Taivutusvastus riippuu kappaleen paksuuden toisesta potenssista. Umpinaisen kappaleen seinämän vahvuuden puolittuessa taivutusvastus siis putoaa neljäsosaan.
Taivutusvastus (määrätyn akselin suhteen) voidaan määrittää myös poikkileikkauksen neliömomentista (I). Tällöin kaava on W=I/e. e on suurin reunaetäisyys neutraaliakselista taivutusmomentin tason suunnassa.
Crusader (panssarivaunu)

Cruiser Tank Mk.VI Crusader (A15) oli yksi brittien oman mittapuun mukaan nopeista, niin sanotuista cruiser-tankeista toisen maailmansodan aikana. Etenkin Pohjois-Afrikan sotaretken aikana se oli tärkein brittitankki. Vaunua valmistettiin yli 5300 kappaletta ja malli lieneekin yleisin toisessa maailmansodassa käytetty brittitankki.
Cruiser-konsepti (risteilijä) oli brittiläisten maailmansotien välillä kehittämä panssarivaunuluokka. Kuten vastaavat laivat, risteilijäpanssarivaunut olivat nopeita ja ne oli suunniteltu toimimaan itsenäisesti panssariyhtymissä. Ne tunnettiin myös ratsuväkitankkeina, sillä niitä käytettiin enemmän tai vähemmän samalla tavalla kuin ennen käytettiin ratsuväkeä. Jalkaväen tueksi kehitettiin taas raskaita ja hitaita niin sanottuja jalkaväkivaunuja (Infantry Tank). Kun vihollisen rintamaan oli saatu läpimurto, risteilijävaunujen oli tarkoitus edetä nopeasti vihollisen selustaan ja hyökätä huoltolinjoja ja viestiliikennettä vastaan. Nopeudella oli siten pääasiallinen paino ja panssarointi oli vastaavasti kevyt.
Vuonna 1939 Nuffield Mechanization and Aero tarjoutui valmistamaan vielä suunnitteluasteella olevan A13 Mk III Cruiser Mk V Covenanter -vaunun. Nuffield kuitenkin piti omaa versiotaan parempana ja sille annettiin nimi Cruiser Tank VI Crusader ja pääesikunnan nimitys A15. Crusaderia pidetään usein Covenanterin seuraajana, vaikka se tosiasiassa oli rinnakkainen malli.
Crusader oli suunniteltu ennen sotaa nopeaksi vaunuksi, mutta käytännössä se 43 km/h:n huippunopeudellaan oli vain hieman saksalaisten päätyyppiä Panzerkampfwagen IV:tä nopeampi. Kaiken lisäksi se oli Mk. II -malliin asti aseistettu heikolla 40 mm Q.F. 2-pounder -tykillä, kevyesti panssaroitu ja kärsi mekaanisista ongelmista. Tykille ei saatu toimitettua ikinä sirpalekranaattia. Vuoden 1942 aikana tuotantoon tulleessa ja toiseen El Alamein taisteluun ehtineessä Crusader Mk. III -mallissa oli kuitenkin jo merkittävästi tehokkaampi 57 mm Q.F. 6-pounder -kanuuna.
Crusaderit osallistuivat ensi kertaa operaatio Battleaxeen ja olivat tärkeässä asemassa vielä operaatio Crusaderissa, joka nimettiin vaunun mukaan. Saksalaiset ja italialaiset joukot kehittivät kuitenkin tehokkaan menetelmän Crusaderin voittamiseksi: joukot vetäytyivät panssarintorjuntatykkien taakse ja hyökkääjä tuhottiin tykistöllä. Ilman sirpalekranaattia ja konekiväärien kantomatkan ulkopuolella Crusader ei voinut mitään tykeille.
Pohjois-Afrikan kampanjan päätyttyä ja parempien vaunujen, kuten M4 Shermanin ja Cromwellin käyttöönoton jälkeen Crusaderit jäivät toisisijaisiin käyttötarkoituksiin, kuten ilmatorjuntavaunuiksi tai tykinvetäjiksi. Näissä tehtävissä vaunuja käytettiin sodan loppuun.
Zdravljica

"Zdravljica" ("Kippis") slovenialaisen runoilijan France Prešerenin kuuluisa runo. Runo on kirjoitettu vuonna 1844. Vuodesta 1991, maan itsenäistymisestä alkaen se on ollut Slovenian kansallislaulu. Laulu on alun alkaen kirjoitettu, ikään kuin se olisi viininkorjuujuhlaa ylistävä juomalaulu, mistä hymnin erikoinen nimi. Toisaalta runo tuo esiin sloveenien isänmaanrakkauden ja vapaudenkaipuun.
Vuonna 1844 sensuuri ei sallinut runon julkaisemista. Prešeren itse yritti myöhemmin julkaista sen teoksessaan "Poezije". Hän jätti kuitenkin pois runon kolmannen säkeistön, jota hän itse arveli runon kieltämisen syyksi. Tosiasiassa sensuuri kuitenkin pelkäsi neljännen säkeistön panslavistista tunnelmaa, ja kieltäytyi edelleenkin hyväksymästä sitä. Itävallan kansleri Metternichin ja maaliskuun vallankumouksen jälkeen Zdravljica julkaistiin lehdessä "Novice" 26. huhtikuuta 1848.
Prešerenin runolla on ollut suuri merkitys Slovenian historiassa, erityisesti vuosien 1941–1945 saksalaismiehityksen aikaan, jolloin Zdravljica oli vastarintaliikkeen käyttämä vapauslaulu. Laulu kohosi uudestaan suosioon Jugoslavian hajoamisen yhteydessä. 27. syyskuuta 1989 Slovenian parlamentti julisti sen kansallislauluksi, ja päätös vahvistettiin 29. maaliskuuta 1990. Tällöin kansallislauluksi täsmennettiin Zdravljican 7. säkeistö, johon Stanko Premrl sävelsi samannimisen koraalin. Tästä tuli kansallislaulun sävelmä.
Zdravljicalla on omintakeinen, carmina figurataksi kutsuttu runomuoto. Runon sanat on kirjoitettu tiettyyn muotoon keskitetysti, niin että sanat muodostavat viinipikarin muodon. Täten runo ei ole vain kirjallinen, vaan myös visuaalinen taideteos.
Mainittakoon kuriositeettina, että 1990-luvun alkupuolella myös suosittu rock-yhtye Lačni Franz ("Nälkäinen Franz") levytti Zravljican.
Laseretäisyysmittari

Laseretäisyysmittari on laite, jolla mitataan kohteiden etäisyyksiä käyttäen apuna laservaloa. Laseretäisyysmittareita on erityyppisiä ja ne sopivat eri käyttötarkoituksiin. Tarkat etäisyysmittaukset ovat tarpeellisia esimerkiksi rakennus- ja maanmittauksessa, geodesiassa ja asejärjestelmissä.
Satelliittilaser.
Geodesiassa käytetään esimerkiksi maapallon muodon mittaamiseen satelliittilasereita (SLR), maahan asennettuja laserlaitteita, joiden säde heijastuu satelliittiin asennetusta heijastimesta tai muusta pinnasta. Jos esimerkiksi geosynkronisella radalla sijaitsevassa satelliitissa (tai vaikka Kuun pinnalla) on heijastin, sen etäsyys voidaan mitata pienempitehoisella satelliittilaserilla kuin sellaisen satelliitin etäsyys, jossa sopivaa heijastavaa pintaa ei ole. Satelliittilaserlla voidaan mitata satojen kilometrien korkeudessa kiertävän satelliitin etäisyys kymmenien senttimetrien tarkkuudella. Vuonna 1982 julkaistussa väitöskirjassaan Matti Paunonen esitti Metsähovin radiotutkimusaseman silloisella mittauslaitteistolla tyypilliseksi matalan lentoradan satelliittien etäisyysmittauksen tarkkuudeksi 0,5 metriä ja havaitsemisen kannalta edullisen lentoradan tapauksessa 0,15-0,30 metriä. Suomessa Kirkkonummen Metsähovin radiotutkimusasemalla on ollut satelliittilaserlaitteisto vuodesta 1978, ja laitteisto rakennuksineen uusittiin vuosina 2015-2018 osana Metsähovin geodeettisen tutkimusaseman toimintoja. Uudistettujen geodeettisten laitteistoiden kykyä havaita satelliittitoiminnan ohella avaruusromua selvitellään. 
Laserkeilaus.
Laserkeilaimella pystytään koskettamatta mittaamaan mitattavan kohteen reunapisteiden sijainnit. Mittalaitteesta lähtee skannaava lasersäde, jonka avulla mitataan kohteen etäisyys mittalaitteesta eri suunnissa. Tuloksena saadaan kolmiulotteinen pistepilvi.
Paul Gilbert

Paul Brandon Gilbert (s. 6. marraskuuta 1966, Carbondale, Illinois) on yhdysvaltalainen kitaristi ja muusikko. Hän on tullut tunnetuksi yhtyeissä Mr. Big ja Racer X.
Gilbert soitti nuoruudessaan lukuisissa yhtyeissä. Hänet löysi Shrapnel-levy-yhtiön kykyjenetsijä Mike Varney, joka auttoi silloin 15-vuotiasta Gilbertiä kehittymään muusikkona. Vuonna 1985 Varney löysi Gilbertille yhtyeen. Näin muodostettu Racer X julkaisi kolme studioalbumia, minkä jälkeen Gilbert erosi yhtyeestä vuonna 1988. Hän myös kokosi sen jälleen yhteen vuonna 1999. Gilbert soittaa myös Beatles-covereita soittavassa Yellow Matter Custard -kokoonpanossa, jossa soittaa muun muassa Dream Theaterin rumpali Mike Portnoy.
Yhdessä basisti Billy Sheehanin kanssa Gilbert perusti vuonna 1989 Mr. Bigin. Gilbert on mukana yhtyeen viidellä studio- ja viidellä livealbumilla. Hän jätti yhtyeen vuonna 1996 keskittyäkseen soolouraansa.
Gilbert on yhteistyössä kitaravalmistaja "Ibanezin" kanssa, ja käyttää "Ibanezin" "Paul Gilbert Signature" -sarjan "PGM"-kitaroita ja vaihtelevia Ibanezin muita malleja. Paul Gilbert käytti 80-luvulla kelluvilla "Edge"- ja "Kahler"-talloilla varustettuja kitaroita.
Cromwell (panssarivaunu)

A27M Cruiser Tank VIII Cromwell oli yksi brittien menestyneimmistä nopeista, niin sanotuista cruiser-tankeista toisen maailmansodan aikana. Se oli ensimmäinen brittipanssarivaunu, jossa yhdistyivät kunnollinen tykki, hyvä liikkuvuus ja kohtuullinen panssarointi. Sodan loppuvaiheissa Cromwell oli brittien yleisin panssarivaunu ja se korvasi yhdysvaltalaisen M4 Shermanin joissakin yksiköissä. Cromwellista kehitettiin edelleen Comet. Cromwell nimettiin Englannin sisällissodan johtajan Oliver Cromwellin mukaan.
Cromwellin pääaseistuksena oli O.Q.F 75 mm, joka oli vanha 57 mm O.Q.F 6-pdr sovitettuna ampumaan yhdysvaltalaisen M3:n 75 millimetrin ammusta. Tykki pystyi ampumaan myös sirpalekranaattia, mikä oli sitä edeltävän Crusaderin suurin puute. Tykki ei kuitenkaan ollut yhtä tehokas panssarivaunuja vastaan kuin kuusinaulainen tai Shermanin Firefly-muunnokseen asennettu 76,2 millimetrin 17-naulainen. Vaunusta kehitettiin edelleen 20-naulaisella 84 millimetrin tykillä varustettu panssarintorjuntavaunu Charioteer.
Nasi lemak

Nasi lemak on Bruneissa, Malesiassa ja Singaporessa yleinen riisiä, pandania ja kookosmaitoa yhdistävä ruokalaji. Sitä kutsutaan Malesian epäviralliseksi kansallisruuaksi. Indonesiassa on samankaltainen ruokalaji, jota kutsutaan nimellä "nasi uduk".
Britten-Norman

Britten-Norman (virallinen nimi Britten-Norman Group, josta lyhenne BNG) on brittiläinen lentokonevalmistaja. Yritys on Britannian viimeinen itsenäinen lentokonevalmistaja. Yritys on perustettu vuonna 1953.
Yrityksen osti vuonna 2000 Zawawin perhe Omanin sulttaanikunnasta.
Päätuotteet.
Britten-Norman on myynyt yli 1 250 lentokonetta. Sen ainoa tehdas on Bembridgessä Wightsaarella. Osa koneista on koottu Romaniassa. Tunnetuimmat koneet ovat Britten-Norman Islander, jonka sotilasversio on Britten-Norman Defender, ja kolmimoottorinen Britten-Norman Trislander, joilla kaikilla on ollut kyky nousta lyhyiltä kentiltä (STOL). Niitä on käytetty muun muassa saarten väliseen liikenteeseen Britteinsaarilla. Koneita on käytetty kalastuksen valvontaan ja poliisitehtäviin. Islander on Britannian maavoimien ainoa kiinteäsiipinen ilma-alus.
Historia.
John Britten ja Desmond Norman kehittivät kasvintorjunta-aineiden levityslaitteita 1960-luvun alussa. Muutettuaan Wightsaarelle he alkoivat suunnitella lentokoneita. Heillä oli molemmilla De Havillandin antama koulutus lentokoneiden suunnitteluun. He tuottivat menestyneen "BN-2 Islander" -koneen lisäksi epäonnistuneet "BN-1 Finibee" ja "BN-3 Nymph" -koneet. 
1960-luvulla he myös kehittivät ilmatyynyalusta tytäryrityksessä nimeltä Cushioncraft Ltd. CC1 oli yhtiön toinen onnistunut ilmatyynyalus. 1970-luvulla tytäryritys myytiin British Hovercraft Corporationille.
Yhtiön omistajuus on vaihdellut vuosien saatossa. Fairey osti sen vuonna 1972 ja myi sen Oerlikon-Buhlelle (joka omisti Pilatus Aircraftin Sveitsissä). Kaupan seurauksena yhtiön nimi oli hetken aikaa "Pilatus Britten-Norman".
Presbyteerinen kirkko

Presbyteerinen kirkko on reformoiduista kirkkokunnista varsinkin Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa käytetty nimitys. Termiä "presbyteriaanit" käytettiin ensin Skotlannin kirkon jäsenistä, ja se johtuu kirkon "presbyteerisestä kirkkojärjestyksestä", jossa maallikot eli presbyteerit muodostavat samanarvoisina pappien kanssa "presbyteerioiksi" kutsuttuja kirkollisia hallintoelimiä. Presbyteerioita on kirkollisen hallinnon kaikilla tasoilla paikallisseurakunnista valtakunnalliseen kirkkoon saakka. Presbyteriaaninen kirkkojärjestys vallitsee useiden muidenkin maiden reformoiduissa kirkoissa.
Oppi.
Presbyteerisen kirkon opetus perustuu Jean Calvinin kirjoituksiin ja reformoituun ajatteluun. Presbyteerien tärkeimmät normit ovat Westminsterin tunnustus sekä katekismukset vuodelta 1647. Muita erityispiirteitä ovat presbyteerinen kirkkojärjestys, kalvinistinen teologia ja selkeiden jumalanpalvelusmuotojen puuttuminen.
Historia.
Presbyteerien historia ulottuu 1500-luvulle ja protestanttiseen uskonpuhdistukseen. Presbyteerit olivat ensimmäisiä Amerikkaan saapuneita reformoituja maahanmuuttajia. He asettuivat asumaan itärannikolla ja laajentuivat kohti länttä jo 1630-luvulla. Vuonna 1706 seitsemän presbyteeripappia perusti Uuden maailman ensimmäisen presbyteeripapiston. Vuonna 1717 presbyteeri järjestytyi synodiksi, johon kuului neljä presbyteeriä. Papisto otti itselleen järjestäytymisoikeuden sekä oikeuden jumalanpalvelusten, saarnaamisen, opettamisen ja sakramenttien toimittamiseen. Synodi kehitti johtamisjärjestelmää sekä koulutus-, lähetys- ja hyväntekeväisyysjärjestöjä.
Presbyteerisyys protestantismin kaaviossa:
The Stone Roses (albumi)

The Stone Roses on samannimisen manchesteriläisyhtyeen vuonna 1989 julkaistu rock-levy. Se on The Stone Rosesin kaupallisesti parhaiten menestynyt albumi. Kitaristi John Squire on tehnyt albumin kannen itse. Hittikappale "Fools Gold" julkaistiin singlenä vasta albumin jälkeen, mutta oli mukana yhdysvaltalaisessa albumiversiossa, koska se julkaistiin siellä myöhemmin.
Kappaleet.
Vuoden 1989 alkuperäinen kappalelista.
Kaikki kappaleet tehnyt Ian Brown ja John Squire.
Vuoden 1999 julkaisu.
CD 1:
CD 2:
[*]=Ei alkuperäisellä albumiversiolla
Marija Kirilenko

Marija Jurjevna Kirilenko (, s. 25. tammikuuta 1987 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen tennisammattilainen, joka on korkeimmillaan ollut maailmanlistalla sijalla 10, kesäkuussa 2013. Hän on yltänyt Grand Slam -tasolla parhaimmillaan puolivälieriin. Tämä tapahtui Australian avoimissa 2010, Wimbledonissa 2012 sekä Ranskan avoimissa 2013. Neljännelle kierrokselle hän on selviytynyt Ranskan avoimissa vuosina 2010 ja 2011 sekä Yhdysvaltain avoimissa 2011. Kolmannelle kierrokselle hän on yltänyt viisi kertaa Yhdysvaltain, neljästi Australian ja kolme kertaa Ranskan avoimissa. Ammattilaisurallaan Kirilenko on voittanut kuusi kaksinpeliturnausta: China Openin 2005, Sunfeast Openin 2007 ja vuoden 2008 Estorilin, Barcelonan, Soulin ja vuoden 2013 Pattayan turnaukset. Lisäksi hän on voittanut 12 WTA-kiertueen nelinpeliturnausta.
Kirilenko aloitti tenniksen seitsenvuotiaana isänsä Jurin tutustutettua hänet lajiin Moskovassa. Vuonna 2002 hän voitti Canadian Openin ja US Openinkin juniorisarjat. Kirilenko on juuriltaan osin ukrainalainen.
Kirilenko seurusteli NHL-tähti Aleksandr Ovetškinin kanssa, mutta he erosivat kesällä 2014. Tammikuussa 2015 Kirilenko meni naimisiin Aleksei Stepanovin kanssa. Kirilenko synnytti lapsen heinäkuussa 2015.
John Squire

John Squire (s. 24. marraskuuta 1962) on brittiläinen rockmuusikko, joka tunnetaan parhaiten 1990-luvun rockyhtye The Stone Rosesin kitaristina ja keulakuvana. Squire joutui lähtemään yhtyeestä vuonna 1996 rajun kokaiininkäyttönsä takia. Yhtye hajosi myöhemmin samana vuonna. Squiren soittotyyli on saanut paljon vaikutteita muun muassa Jimmy Pagen bluesvaikutteisista hard rock -riffeistä ja -sooloista sekä Jimi Hendrixin funktyyppisestä riffittelystä. Squire käyttää myös paljon wah-wah-efektiä esimerkiksi kitarasooloissaan.
Squire perusti The Seahorses -yhtyeen, joka hajosi pari vuotta debyyttialbuminsa jälkeen vuonna 1999. Oasis-yhtyeen laulaja Liam Gallagher teki Squiren kanssa yhden kappaleen yhdessä kyseisellä albumilla. Nykyään Squire on soolouralla ja maalailee tauluja. Hän maalasi kannen The Stone Rosesin debyyttialbumiin "The Stone Roses" ja moniin muihin yhtyeen julkaisuihin.
Breaking the Waves

Breaking the Waves on Lars von Trierin vuonna 1996 valmistunut elokuva, jonka tapahtumat sijoittuvat 1970-luvun Skotlannin Ylämaille. 
Elokuva kertoo Pohjois-Skotlannin rannikolla asuvasta syvästi uskonnollisesta Bess McNeillistä, joka rakastuu ja avioituu Tanskasta tulleen Jan-nimisen vierastyöläisen kanssa huolimatta kyläyhteisön ja sen kalvinistisen kirkonmiesten paheksunnasta. Lievästi kehitysvammainen Bess ikävöi suuresti miestään tämän tehdessä pitkiä työrupeamia öljynporauslautalla. Bess rukoilee Janin tulevan takaisin, ja kun mies sitten palaa halvaantuneena työonnettomuuden seurauksena, Bess uskoo sen olevan hänen syytään. 
Koska Jan ei pysty enää rakastelemaan, hän kehottaa Bessiä harrastamaan seksiä muiden miesten kanssa ja kertomaan hänelle siitä yksityiskohtaisesti. Bess alkaa uskoa toteuttavansa teoillaan Jumalan toiveita.
Elokuvan käsikirjoittivat ohjaaja Lars von Trier yhdessä Peter Asmussenin ja David Pirien kanssa, vaikka jälkimmäistä ei mainittukaan lopputeksteissä. Elokuvan pääosissa näyttelevät Emily Watson (Bess) ensimmäisessä elokuvaroolissaan ja Stellan Skarsgård (Jan).
Elokuvassa voi havaita Dogma 95 -julistuksen vaikutuksia, ja von Trier onkin kyseisen dogmaliikkeen perustajajäseniä. "Breaking the Waves" -elokuvaa kutsutaan usein harhaanjohtavasti Dogma 95 -elokuvaksi, vaikka se rikkoo useita julistuksen sääntöjä. Dogma 95:ssä esimerkiksi korostetaan oikeiden kuvauspaikkojen käyttämistä, mutta suurin osa "Breaking the Waves" -elokuvan todentuntuisista kuvauspaikoista on rakennettu studioon.
"Breaking the Waves" palkittiin Grand Prix -palkinnolla vuoden 1996 Cannesin elokuvajuhlilla ja se voitti kolme Euroopan elokuva-akatemian -palkintoa vuonna 1996 (paras eurooppalainen elokuva, paras eurooppalainen naisnäyttelijä (Watson) ja kriitikkojen valinta parhaaksi eurooppalaiseksi elokuvaksi). Emily Watson oli ehdolla roolistaan myös vuoden 1996 parhaan naisnäyttelijän Oscarin ja vuoden 1997 BAFTA-palkinnon saajaksi.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Viron markka

Viron markka () oli Viron rahayksikkö vuosina 1919–1927. 
Historia.
Viron väliaikainen hallitus päätti kansallisen valuutan, Viron markan, perustamisesta 30. marraskuuta 1918. Sen arvo oli sama kuin miehittäjien aiemmin liikkeelle laskeman saksalaisen markan. Viron keskuspankki Eesti Pank perustettiin helmikuussa 1919, ja se alkoi laskea liikkeelle Helsingissä, Berliinissä ja Tallinnassa valmistettuja Viron markkoja. Niiden rinnalla oli käytössä Venäjän keisarikunnassa käytössä olleita ruplia, saksalaisia markkoja ja Nikolai Judenitšin liikkeelle laskemia uusia ruplia. 
Viron väliaikainen hallitus määräsi markan maan ainoaksi lailliseksi maksuvälineeksi 2. toukokuuta 1919 ja katkaisi samalla kurssisidokset kaikkiin aiempiin maksuvälineisiin. Yksi Viron markka jakautui sataan penniin. Viron markka korvattiin vuoden 1928 alussa Viron kruunulla, joka jakautui 100 senttiin, minkä jälkeen yksi markka vastasi arvoltaan yhtä senttiä.
Jim Broadbent

Jim Broadbent (s. 24. toukokuuta 1949 Lincoln, Englanti) on englantilainen Oscar-palkittu televisio- ja elokuvanäyttelijä. 
Broadbent syntyi Lincolnissa huonekalujentekijän ja kuvanveistäjän perheeseen. Hänen kaksossisarensa kuoli synnytyksessä. Valmistuttuaan vuonna 1972 London Academy of Music and Dramatic Artista Broadbent aloitti näyttelijän uransa teatterissa.
Ensimmäisen elokuvaosansa Broadbent sai Jerzy Skolimowskin elokuvasta "Huuto", jossa hänellä oli hyvin pieni rooli. Seuraavaksi hän näytteli muun muassa Terry Gilliamin elokuvissa "Rosvoja, rosvoja" ja "Brazil – tämän hetken tuolla puolen". Broadbent todisti taitonsa luonnenäyttelijänä muun muassa elokuvissa "The Crying Game", "Ihana huhtikuu", "Luotisade Broadwaylla" ja "Kätkijät".
Vuosi 2001 oli Broadbentin todellinen läpimurto, sillä hän näytteli kolmessa menestyneessä elokuvassa: "Bridget Jones – elämäni sinkkuna", "Moulin Rouge!" ja "Iris". Lisäksi hänellä on muun muassa Bafta-palkinto parhaasta miessivuosasta elokuvasta "Moulin Rouge". Broadbent on esiintynyt myös elokuvissa "Indiana Jones ja kristallikallon valtakunta" ja "Gangs of New York".
Broadbent voitti sivuosastaan vuoden 2001 elokuvassa "Iris" sekä Oscarin että Golden Globen. Toisen Golden globen hän sai vuonna 2008 televisioelokuvasta Longford.
Second Coming

Second Coming on brittiläisen rock-yhtyeen The Stone Rosesin toinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1994 (Yhdysvalloissa vuoden 1995 alussa). The Stone Rosesin toista albumia odotettiin ilmestyväksi jo vuosina 1991–1993, koska debyyttialbumi "The Stone Roses" julkaistiin vuonna 1989. Odotukset yhtyeen toista albumia kohtaan olivat hyvin korkeat, ja muun muassa hittisingle "Love Spreads" enteili vielä debyyttiäkin parempaa albumia. The Stone Rosesin toinen albumi oli myös odotettu, koska yhtye ei ollut aktiivisesti esiintynyt sitten vuoden 1990. "Second Coming" oli kuitenkin hehkutuksesta huolimatta kriitikoiden mielestä suuri pettymys, eivätkä kaikki fanit sulattaneet albumia. Myös kappaleiden sanoituksia kritisoitiin. Tästä huolimatta kappaleista "Breaking Into Heaven", "Ten Storey Love Song", "Begging You" ja varsinkin "Love Spreads" tuli hittejä.
Eurovision laulukilpailu 1957

Eurovision laulukilpailu 1957 oli toinen Eurovision laulukilpailu. Se järjestettiin 3. maaliskuuta 1957 Saksan liittotasavallassa Frankfurtissa "Großer Sendesaal des Hessischen Rundfunks" -nimisessä salissa. Illan juontajana toimi Anaid Plikjan. Tästä vuodesta lähtien jokainen kilpailijamaa lähetti laulukilpailuun vain yhden laulun. Myös äänestykset ovat olleet aina vuodesta 1957 lähtien julkisia. Tästä vuodesta lähtien on myös seuraavan vuoden kilpailu pidetty edellisen vuoden voittajamaassa poikkeuksia lukuun ottamatta. Jokaisen maan tuomaristot ovat kokoontuneet omassa maassa, ja ne antoivat pisteet suorassa lähetyksessä puhelimitse. Oman maan edustussävelmää ei saanut äänestää. Vuonna 1957 Eurovision laulukilpailuihin osallistuivat ensimmäistä kertaa Iso-Britannia, Tanska ja Itävalta.
Laulukilpailun voitti Alankomaat Corry Brokkenin esittämällä laululla ”Net als toen”. Voittosävelmästä ei tullut suurta menestystä, mutta sen sijaan kolmanneksi sijoittuneen Tanskan laulu ”Skibet skal sejle i nat” nousi suureksi ikivihreäksi. Laulusta muistetaan myös kohua herättänyt esitys, joka huipentui solistien 11 sekuntia kestävään suudelmaan. Kohtaus herätti kohua erityisesti konservatiivisissa katolisissa valtioissa.
1900-luvun lyhyin ja kaikkien aikojen pisin kilpailukappale esitettiin vuonna 1957. Lyhyin oli Ison-Britannian 1 minuutin ja 52 sekuntia kestänyt ”All”. Pisin taas oli Italian 5 minuuttia ja 9 sekuntia kestänyt ”Corde Della Mia Gitarra”.
Kilpailussa ei poikkeuksellisesti ollut lainkaan väliaikanumeroa, vaan viimeisen laulun jälkeen soitettiin heti eri maihin, joiden raadit julkistivat äänensä.
Osallistujamaat.
Kapellimestarit.
Osa maista valitsi oman kapellimestarin johtamaan orkesteria maan esitykselle. Isäntämaan ylikapellimestari Willy Berking johti Saksan lisäksi myös Belgian, Luxemburgin ja Sveitsin kappaleet.
Pistetaulukko.
Vuonna 1957 jokaisella maalla oli kymmenhenkinen tuomaristo, jonka jokainen jäsen antoi äänen omalle suosikkilaululleen. Jokaisella maalla oli siis käytettävissään kymmenen ääntä. Idea otettiin Ison-Britannian karsinnasta kilpailuun.
Appenzell Innerrhoden

Appenzell Innerrhoden on Sveitsin kantoni maan koillisosassa. Kantoni on asukasluvultaan maan pienin noin 16 000 asukkaallaan. Kantonin pinta-ala on 172 neliökilometriä.
Maantiede.
Kantoni rajoittuu Sankt Gallenin ja Appenzell Ausserrhodenin kantoneihin. Kantonin korkein kohta on Säntisvuori (2 502 m mpy.) Appenzellin kantonien rajalla, alueen lounaisnurkassa.
Historia.
Appenzell Innerrhodenin kantoni syntyi vuonna 1597, kun Appenzellin kantoni jakaantui uskonnollisista syistä kahtia katoliseen "Land Appenzell der inneren Rhodeniin" (nykyisin Appenzell Innerrhoden) ja protestanttiseen "Land Appenzell der äussern Rhodeniin" (nykyisin Appenzell Ausserrhoden).
Appenzell Innerrhodenin naiset saivat vuonna 1990, viimeisenä Sveitsissä, äänioikeuden kantonitasolla, kun liittovaltion tuomioistuin tulkitsi paikallisen lainsäädännön perustuslain vastaiseksi.
Hallinto.
Appenzell Innerrhoden jakaantuu kuuteen hallintoalueeseen (). Hallintoalueen toiminta vastaa paljolti muualla Sveitsissä kuntien toimintaa, joten hallintoalueet rinnastetaan usein kuntiin. Appenzell Innerrhodenin hallintoalueiden asukasluvut ja pinta-alat ovat seuraavat: 
Kantonin keskuspaikka on Appenzell. 
Kantonin vakituisista asukkaista 11 prosenttia on ulkomaalaisia. Osuus on maan pienin.
Kansankokous.
Kantonin ylin päättävä elin on kansankokous (), joka kokoontuu vuosittain Appenzellin kaupungin keskusaukiolle (). Kokoukseen on osallistumisoikeus kaikilla 18 vuotta täyttäneillä kantonissa asuvilla Sveitsin kansalaisilla. Heitä on noin 13 000 henkilöä. Kansankokouksessa valitaan tärkeimmät virkamiehet, muun muassa kantonin oikeusistuimen jäsenet, sekä tehdään kantonin tärkeimmät talouspäätökset. 
Talous.
Maataloudella on vahvat perinteet Appenzellin kantoneissa: kantonin maa-alasta yli puolet oli vuonna 2014 maatalouskäytössä ja työpaikoista 12 prosenttia alkutuotannossa..
Appenzeller-juusto on peräisin Appenzellin alueelta. Appenzell on myös perinteistä tekstiilintuotantoaluetta, etenkin pellavaa tuotettiin 1500-luvulta aina 1920-luvulle asti. 
Liikenne.
Suuret liikenneväylät (moottoritie A1 pohjoisessa ja A13 idässä sekä päärautatiet) ohittavat kantonin, mutta pienten etäisyyksien ansiosta liikenneyhteydet ovat hyvät. Appenzeller Bahnen AG on alueellinen rautatieyhtiö.
Marcia Gay Harden

Marcia Gay Harden (s. 14. elokuuta 1959 La Jolla, Kalifornia) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa "Flubber – maailman mahtavin mönjä", "Menneisyyden ote", "Pollock" ja "The Mist – Usva" Hänet palkittiin parhaan naissivuosan Oscarilla roolistaan elokuvassa "Pollock", joka kertoo amerikkalaisista taiteilija Jackson Pollockista. Harden oli ehdolla parhaasta naissivuosasta myös elokuvasta "Menneisyyden ote".
Hän oli naimisissa Thaddaeus Scheelin kanssa vuosina 1996–2012. Heillä on kolme lasta.
Kritias

Kritias (, ; 460–403 eaa.) oli Ateenaa hallinneen kolmenkymmenen tyrannin johtaja, ja yksi väkivaltaisimmista tyranneista. Hänet liitettiin usein yhteen Sokrateen kanssa, ja tämä oli yksi seikoista, joka pidätteli Sokratesta osallistumasta politiikkaan. Hän oli myös Platonin eno.
Kritias tunnettiin myös tragedioistaan, elegioistaan ja proosateoksistaan. Hänen nimiinsä joskus laitetusta satyyrinäytelmästä nimeltä "Sisyfos" on säilynyt katkelmia. Se esittää, että usko jumaliin on vain ovela keino massojen pitämiseksi hallinnassa. Koska kukaan ei olisi rohjennut esittää sellaista ateenalaisen yleisön edessä, se oli tarkoitettu todennäköisesti luettavaksi ainoastaan yksityisyydessä – ellei kyseessä sitten ollut jumalattomana tunnetun Sisyfoksen puheenvuoro. Kritiaan lisäksi näytelmän kirjoittajaksi on arveltu kuitenkin myös Euripidesta.
Kritias esiintyy yhtenä henkilönä Platonin dialogeissa "Kharmides", "Protagoras", "Timaios" ja "Kritias".
Hypoteesi

Hypoteesi ( ’olettamus; neuvo; puheenaihe’) on ehdotettu selitys ilmiölle. Jotta hypoteesi voisi olla tieteellinen hypoteesi, tieteellinen menetelmä vaatii, että sitä tulisi voida testata kokeellisesti. Tieteilijät yleensä perustavat hypoteesinsa aikaisemmin tehtyihin havaintoihin, joita ei voida selittää olemassa olevilla tieteellisillä teorioilla tyydyttävästi. Vaikka sanoja ”hypoteesi” ja ”teoria” käytetään usein synonyymeinä, "tieteellinen hypoteesi" ei ole sama asia kuin "tieteellinen teoria". Työhypoteesi on alustavasti hyväksytty hypoteesi, joka on ehdotettu tutkimusta varten.
Termillä "hypoteesi" on eri merkitys muodollisessa logiikassa, jossa sitä käytetään proposition edeltäjänä. Propositiossa ”Jos P, sitten Q”, P kuvaa hypoteesia (tai edeltäjää) ja Q:ta voi kutsua seuraukseksi. P on olettamus (mahdollisesti kontrafaktuaalisessa) "Mitä jos" -kysymyksessä.
Adjektiivi "hypoteettinen" – tarkoittaen joko ”hypoteesin luonteen omaava” tai, että asian olemassaolon oletetaan olevan hypoteesin välitön seuraus – voi viitata mihin tahansa edellä mainittuihin ”hypoteesi”-termin merkityksiin.
Tieteellinen hypoteesi.
Jotkut ihmiset viittaavat ongelman ratkaisun kokeiluversioon termillä ”hypoteesi” (tai ”valistunut arvaus”) koska se tarjoaa mahdollisen ratkaisun, joka perustuu olemassa olevaan näyttöön. Jotkut tieteilijät kuitenkin torjuvat ”valistunut arvaus” -käsitteen virheellisenä. Kokeilijat voivat testata ja hylätä useita hypoteeseja ennen kuin ongelma ratkeaa.
Theodore Schickin ja Lewis Vaugh’n mukaan hypoteesin koetteluun tarvitaan:
Työhypoteesi.
Työhypoteesi on hypoteesi, joka on alustavasti hyväksytty tulevan tutkimuksen perustaksi toivossa, että voitaisiin saavuttaa puolustettavissa oleva teoria (vaikka hypoteesi lopulta epäonnistuisi). Kaikkien muiden hypoteesien tavoin, työhypoteesi on odotuksista koostuva väite, joka voi olla sidottuna empiirisen tutkimuksen eksploratiiviseen tarkoitukseen. Työhypoteeseja käytetään usein käsitteellisinä kehyksinä laadullisessa tutkimuksessa.