tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kino no tabi

Kino no tabi: the Beautiful World () on Keiichi Sigsawan luoma ja kirjoittama light novel -kirjasarja. Sigsawa oli finalisti "Dengeki Novel Awards" -palkinnolle kirjallaan "Kino no Tabi" vuonna 1999 ja sen sarjamuotoinen julkaisu alkoi vuonna 2000 "Dengeki hp" -lehdessä.
Vuonna 2003 siitä on julkaistu anime-sarja ja elokuvaversio vuonna 2005. Animea on esitetty myös Suomessa nimellä "Kino's Journey".
Sarjasta on julkaistu myös taidekirjoja, draama-CD, manga-sovitus ja visual novel -peli.
Tarina.
"Kino no tabin" päähenkilö Kino matkaa halki ihmeellisten maiden uskollisen ystävänsä puhuvan moottoripyörä Hermeksen kanssa. Kino viettää vierailemissaan maissa vain kolme päivää, koska niinkin lyhyessä ajassa ehtii saamaan vaikutelman kunkin maan tavoista ja ihmisistä.
Kirjoissa ja tv-sarjassa toistuu usein fraasi "Maailma ei ole kaunis. Siksi se on kaunis." Tv-sarjan ohjaaja Ryutaro Nakamura kuvaa Kinon maailmaa radikaalilla tavalla kauniiksi. Siellä kauneus ilmenee raakamaisuutena, yksinäisyytenä, turhuutena, ahdistuksena ja sortona, jotka usein rinnastetaan myötätuntoon ja sadunomaiseen ilmapiiriin.
Kirjat.
"Kino no Tabista" on ilmestynyt yksi kirja vuodessa lähes kahden vuosikymmenen ajan vuoteen 2017 mennessä ja sarja jatkuu edelleen. 
Sitä julkaistaan ASCII Media Worksin "Dengeki hp" -lehdessä. Tokyopop on kääntänyt sarjaa englanniksi mutta se on keskeytetty.
キノの旅 -the Beautiful World- 1. kirja ()
Luvut:
キノの旅 -the Beautiful World- 2. kirja ()
Luvut:
キノの旅 -the Beautiful World- 3. kirja ()
Luvut:
キノの旅 -the Beautiful World- 4. kirja ()
Luvut:
キノの旅 -the Beautiful World- 5. kirja ()
Luvut:
キノの旅 -the Beautiful World- 6. kirja ()
Luvut:
キノの旅 -the Beautiful World- 7. kirja ()
Luvut:
キノの旅 -the Beautiful World- 8. kirja ()
Luvut:
キノの旅 -the Beautiful World- 9. kirja ()
Luvut:
キノの旅 -the Beautiful World- 10. kirja ()
Luvut:
Kalaliskot

Kalaliskot (Ichthyosauria) on Ichthyopterygia ylälahkoon kuuluva sukupuuttoon kuollut diapsidisten matelijoiden lahko. Kalaliskot olivat nimensä mukaisesti muodoltaan kalan tai valaan kaltaisia merieläimiä. Niiden raajat olivat evämäiset ja niillä oli myös pyrstö ja selkäevä. Niiden silmät olivat myös eläimen kokoon nähden suhteellisen suuret. Esimerkiksi "Ophthalmosaurus" sukuun kuuluvan kalaliskon silmien läpimitta oli jopa yli 220 mm. Suurimpien lajien on uskottu olleen jopa yli 30 m pitkiä. Kalaliskot elivät mesotsooisella maailmankaudella 65–250 miljoonaa vuotta sitten.
Kalaliskot olivat nykyisten merinisäkkäiden tapaan kehittyneet maalla eläneistä kantamuodoista, jotka olivat siirtyneet elämään vedessä. Tästä syystä ne olivat ilmaa hengittäviä eläimiä.
Luokittelu.
Nimityksiä "Ichthyosauria" ja "Ichthyopterygia" pidetään joskus synonyymeinä, mutta yleensä Ichthyopterygia on kuitenkin mielletty Ichthyosauriaa kattavammaksi ryhmäksi, jolloin kaikki Ichthyopterygia ryhmän eläimet eivät ole varsinaisia kalaliskoja. Kalaliskojen sopeutumat ovat vaikeuttaneet niiden alkuperän ja sukulaisuussuhteiden selvittämistä ja siksi niiden paikka vesikalvollisten systematiikassa on ollut kiistanalainen yli 180 vuoden ajan. Varhaisempien muotojen löytyminen on kuitenkin tuonut kalaliskojen alkuperään jotain selvyyttä.
Pekka-pelikortit

Pekka-pelikortit oli suomalainen versio englantilaisesta Old Maid -korttipelistä. Pelin suomalainen alkuperäinen nimi oli Musta Pekka, mutta nimi muutettiin sittemmin "Pekaksi" tai "Pekka-pelikorteiksi". Korttipelin julkaisija oli Peliko. Kortit piirsi 1930-luvun lopulla Bo Bjurström (1916–1993).
Pelissä pelaajien on tarkoitus kerätä mahdollisimman paljon perheitä. Perheet ovat nelihenkisiä: isä, äiti, poika ja tytär. Pelaajien on tarkoitus välttää Pekka-korttia. Joka saa Pekan, voi laittaa sen kiertoon toisen nostaessa pelaajalta korttia, tai pitää kortin itsellään myöhempää taktikointia varten. Se, joka pitää viimeisenä hallussaan Pekka-korttia, häviää pelin ja joutuu "Pekaksi", kun taas eniten perheitä koonnut pelaaja voittaa. 
Suomalainen korttipeli on julkaistu englannin ja suomen lisäksi muun muassa ruotsiksi, ranskaksi ja saksaksi. Siitä on tehty lisäksi useita muunnelmia.
Peliä voidaan pelata myös normaalilla korttipakalla. Tällöin kutkin tietyn arvoiset neljä korttia muodostavat perheen. Pekka-korttina voidaan käyttää jokeria.
Pekka-pelikortit ja rasismi.
Pekka-pelikorttien on nähty uusintavan kolonialistista kuvastoa ihmisroduista ja niiden eriarvoisuudesta. Korttien nimenmuutoksella pyrittiin pääsemään eroon pelin herättämistä syrjivistä mielikuvista, mutta korttien kuvasto jäi ennalleen. Pekka-kortteja voidaan pitää haitallisena lastenkulttuurina syrjintää uusintavan kuvastonsa ja pelimuodon vuoksi.
Pekka-peli vedettiin pois markkinoilta vuonna 2020 lukuisten yhteydenottojen vuoksi.
Hullunkuriset perheet.
Pekka-korteilla voidaan pelata myös Hullunkuriset perheet -peliä. Vastaava idea on englantilaisessa Happy Families -pelissä.
Nuera

Nuera oli suomalainen rap-yhtye, jonka muodostivat MC:t Dream (Petri Laurila) ja Skem (Henry Kaprali). He ovat myös osa Tampereen Lielahdesta tulevaa Liepo-ryhmää. 
Nuera julkaisi monia underground-kasetteja 1990-luvun aikana sekä muutaman kokopitkän albumin levy-yhtiö Open Recordsin kautta. Nueran kappaleita julkaistiin myös Open Recordsin kokoelmalevyillä.
Skem ja Dream juonsivat yhdessä DJ K2:n kanssa YleX:llä viikoittaista "100%" -radio-ohjelmaa vuosina 2003 ja 2004. Ohjelmassa soitettiin uutta ja vanhaa hiphoppia ja Rhythm and bluesia. 
Skem ja Dream tekevät yhä musiikkia, mutta eivät enää nimellä Nuera. Skem on keskittynyt musiikin tuottamiseen ja muutti New Yorkiin saadakseen musiikkiaan paremmin esille. Hän pyörittää myös levy-yhtiötään Turnin' Recordsia. Dream siirtyi soolouralle ja vaihtoi nimensä Travis Bicleksi. Hän julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa nimeltä Committed keväällä 2007. Levyn julkaisi Turnin' Records ja sillä kuultiin myös Skemin tuotantoa.
Dream tekee tällä hetkellä musiikkia nimellä Petri Nygård.
Mikko Kyyrö

Mikko Tapio Kyyrö (s. 12. heinäkuuta 1980 Kerava) on suomalainen uransa päättänyt kiekonheittäjä. Seuratasolla hän edusti Keravan Urheilijoita ja häntä valmensivat Tapio Tuohino ja Rainer Stenius. Kyyrön ennätys on vuonna 2006 heitetty 64,14 m.
Kalevan kisoissa 2003 Kyyrö voitti pronssia. Vuonna 2006 hän voitti kultaa sekä kiekonheiton hallikisoissa että Jyväskylän Kalevan kisoissa. Kyyrö edusti Suomea Göteborgin EM-kisoissa 2006 ja oli karsintojen 18:s. Osakan MM-kisoissa 2007 hän heitti karsinnassa sijalle 14. 
Kalevan kisoissa 2007 Kyyrö sai hopeaa, mutta Suomen Urheiluliitto hylkäsi tuloksen ja antoi varoituksen lääkehoitoon liittyvän ilmoitusvelvollisuuden laiminlyönnistä. Kyyrö oli saanut runsas viikko ennen Kalevan kisoja urheiluvammaan hoitona kortisonia, joka oli kiellettyjen aineiden luettelossa ja näkyi Kalevan kisojen dopingtestissä. Kyyrö hyväksyi ratkaisun ja piti tapausta omana erehdyksenään.
Kalevan kisoissa 2008 Kyyrö sai hopeaa tuloksella 60,80 m. Espoossa 2009 hän voitti SM-kultaa tuloksella 61,25. Frantz Kruger hävisi hänelle kolme senttimetriä. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 Kyyrö sijoittui karsinnassa 22:nneksi. Saman vuoden Kalevan kisoissa hän sai hopeaa. Turussa 2011 Kyyrö voitti kolmannen kerran SM-kultaa tuloksella 61,11.
Vuonna 2012 Kyyrö voitti neljännen ja viimeisen SM-kultansa Lahden Kalevan kisoissa tuloksella 60,45. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän karsiutui loppukilpailusta tuloksella 60,16 m. Syyskuussa 2012 Kyyrö ilmoitti lopettavansa urheilu-uransa motivaation ja ajanpuutteen vuoksi.
Theatinerkirche

Theatinerkirche (saks. "Theaterinerkirche St. Kajetan und Adelheid") on kirkko Münchenissä, Baijerissa, Saksassa. Sen arkkitehtuuri edustaa italialaista myöhäisbarokkia.
Historia.
Kirkko rakennettiin vuosina 1663–1690 Baijerin vaaliruhtinas Ferdinand Marian ja vaaliruhtinatar, Savoijin prinsessa Henriette Adelaiden (1636–1676) esikoispojan, kruununprinssi Max Emanuelin (Maksimilian II Emanuel) 10 vuotta odotetun syntymän kunniaksi. Sen suunnittelusta vastasi alun perin italialainen arkkitehti Agostino Barelli (1627– n. 1697). Barellin jälkeen suunnitteluvastuu siirtyi sveitsiläiselle Enrico Zuccallille, joka lisäsi kirkkoon vastoin alkuperäisiä Barellin suunnitelmia kaksi tornia. Hän myös saattoi vuosina 1676–1690 loppuun 71-metrisen keskuskupolin suunnittelun. Julkisivun suunnittelivat François de Cuvillés ja François de Cuvillés nuorempi vuosina 1756–1758.
Myös Nymphenburgin linna rakennettiin hartaasti odotetun kruununprinssin syntymän kunniaksi ja on Agostino Barellin suunnittelema.
Sisätilat.
Kirkon sisätilojen stukkokoristelut ja figuurit tehtiin vuosina 1685-1688. Niiden suunnittelusta vastasivat G. B. Moretti, G. Brenni, Nicolo Petri ja Wolfgang Leutner. Mustanpuhuvan saarnastuolin on valmistanut Andreas Faistenberger vuonna 1686.
Hautaukset.
Kirkossa sijaitsee Wittelsbachin hallitsijasuvun hautakammio eli krypta, johon ovat haudattuina 47 Baijerin hallitsijaa, heidän puolisonsa sekä lapsiaan.
Sivukappeliin ovat haudattuina Maksimilian II sekä puoliso Baijerin kuningatar, Preussin prinsessa Marie (1825–1889).
I pirati della Malesia

I pirati della Malesia ("Malesian merirosvot") on Emilio Salgarin Malesiaan sijoittaman merirosvokirjasarjan toinen osa, joka ilmestyi vuonna 1895. Sandokanin ja hänen ystävänsä Yanez de Gomeran seikkailut jatkuvat heidän matkatessaan pelastamaan syyttömänä vangittua Tremal-Naikia James Brooken, Sarawakin pelätyn valkoisen rajahin vankilasta. "I pirati della Malesia" jatkaa "Le tigri di Mompracemissä" alkanutta tarinaa.
Juoni.
Sandokan on palannut Mompracemille yhdessä ystävänsä, Yanez de Gomeran kanssa, kun sattuma tutustuttaa heidät intialaiseen Kammamuriin, joka on lähtenyt pelastamaan vääryydellä vangittua isäntäänsä. Kammamurin mukana matkustaa nuori nainen, Ada Corishant, joka on lady Marianna Guillonkin serkku ja Kammamurin isännän, Tremal-Naikin morsian. Nainen on kuitenkin menettänyt järkensä jouduttuaan kärsimään traumaattisia kokemuksia jumalatar Kalia palvovan kuristajalahkon käsissä.
Sandokan ja Yanez matkustavat Kammamurin, Adan ja Mompracemin tiikereiden kanssa Sarawakiin vapauttaakseen Tremal-Naikin. Pelastusretki ei aivan suju suunnitelmien mukaan, sillä lady Mariannan setä, lordi James Guillonk, sekaantuu asiaan hautoen yhä kostoa Sandokanille ja Yanezille. Myös Sarawakin brittiläinen hallitsija, rajah James Brooke, on Mompracemin merirosvojen leppymätön vihollinen, eikä halua menettää tilaisuutta hankkiutua näistä eroon lopullisesti.
Sanna Pietiäinen

Sanna Pietiäinen (s. 1964) on suomalainen laulaja, muusikko ja musiikin- ja laulunopettaja. Hän asuu Kanta-Hämeessä Jokioisilla.
Musiikkigenreistä hän on levyttänyt pääasiassa pop- ja iskelmämusiikkia sekä suomalaista tangoa. Konserteissa ja muissa esiintymistilanteissa hän laulaa edellämainittujen lisäksi mm. laulelmia, jazzia, chansonia ja myös jonkin verran taidemusiikkia.
Elämä ja ura.
Pietiäinen aloitti musiikkiopinnot lapsena ensin pianonsoitolla. Sittemmin mukaan tulivat poikkihuilun ja laulunopiskelu. Hän opiskeli ensin Lounais-Hämeen musiikkipistossa ja jatkoi siitä Sibelius-Akatemiaan Helsinkiin, mistä valmistui musiikin maisteriksi vuonna 1991 musiikkikasvatuksen osastolta. Syventymiskohteina hänellä olivat pop/jazz-musiikki ja yksinlaulu.
Pietiäinen on laulanut kuoroissa ja lauluryhmissä. Esimerkkinä näistä La Danza -lauluyhtye joka kilpaili pariin otteeseen Syksyn sävelessä. Hän on toiminut opettajana peruskouluissa ja lukiossa sekä musiikkiopistoissa. Hän on toiminut ammattimuusikkona konsertoiden, ja keikkaillen laulajana ja kosketinsoittajana tanssiorkestereissa. Pietiäinen on M.A. Nummisen Uusrahvaanomaisen tango-orkesterin solisti.
Musiikkiteatterissa hän on ollut mukana näyttelemässä, laulamassa ja kapellimestarina. Vuonna 2016 Riihivuori-kesäteatterissa musiikkiteatteriesityksen "Yhden tähden hotelli" -esityksessä, jossa hän näytteli hotellinomistaja Ansaa. Sanna tekee myös laulelmakeikkoja kaksin miehensä kitaristi Hannu Mattilan kanssa.
Pietiäinen myös säveltää ja on osallistunut sävellyskilpailuihin ja voittanut kaksi kertaa sävellyksillään. Hän on ollut useana vuonna mukana Mykkäelokuvafestivaaleilla Forssassa säveltäjänä ja muusikkona. 
Vuonna 2018 hän on säestämässä D. W. Griffithin elokuvaa "Isn't Life Wonderful?" (1924)
Rola bola

Rola bola on akrobatiaväline, johon kuuluu puinen, metallinen tai muuta kestävää ainesta oleva suunnilleen rullalaudan kokoinen lauta ja lyhyt metallinen tai muovinen putki (suunnilleen kurkkupurkin kokoinen, mutta tukevampi), jonka varassa tasapainoillaan laudalla. Esityksissä rola bola asetetaan usein vielä korkealle ja ahtaalle jalustalle, esimerkiksi tynnyrin kannelle, mikä lisää esityksen jännittävyyttä.
Ammattilaiset tekevät esityksistään näyttävämpiä ja haasteellisimpia lisäämällä avustajan ojentamia putkia ja lautoja esityksen mittaan poistumatta itse lainkaan rola bolan päältä. Kun kerroksia on tarpeeksi, he tasapainoilevat pinon päällä ja voivat samalla esittää muun tempun, kuten jongleerausta.
Le due tigri

Le due tigri ("Kaksi tiikeriä") on Emilio Salgarin Malesiaan sijoittuvien merirosvoseikkailuiden kolmas osa, joka ilmestyi 1904. Sandokanin ja Yanez de Gomeran ystävä Tremal-Naik on jälleen hankaluuksissa. Jumalatar Kalia palvovat intialaiset kultistit ovat siepanneet hänen pienen tyttärensä Darman ja julma Suyodhana aikoo tehdä tytöstä Kalin pyhän temppelin vartijan. Sankarit seikkailevat sepoy-kapinan runtelemassa Intiassa tavoitteenaan pelastaa viaton tyttö kuristajien käsistä.
Juoni.
Sandokan ja Yanez saavat hätäisen viestin ystävältään Kammamurilta, joka ilmoittaa heille, että hänen isäntänsä Tremal-Naikin tytär on joutunut Suyodhanan johtaman kuristajalahkon käsiin. Aiemmin Tremal-Naikin vaimo oli useita vuosia saman kultin käsissä ja joutui toimimaan jumalatar Kalin temppelin vartijana.
Suyodhana osoittautuu ovelammaksi vastustajaksi, kuin Sandokan ja Yanez osaavat edes arvella, ja onnistuu aina viime hetkellä kääntämään tilanteen omaksi edukseen. Lopulta Sandokan, Yanez ja Tremal-Naik onnistuvat kuitenkin ajamaan kulttijohtajan pois piilostaan ja tämä pakenee kapinoivien sepoyiden suojiin vieden Tremal-Naikin pienen tyttären mukanaan, mikä vaikeuttaa Mompracemin päälliköiden ponnistuksia entisestään.
Ruostekärpässieni

Ruostekärpässieni ("Amanita fulva") on myrkytön kärpässieni. Lajia on aiemmin pidetty hyvänä ruokasienenä, mutta koska se on helposti sekoitettavissa myrkyllisiin lajeihin, ei sen käyttöä ravinnoksi enää suositella.
Koko ja ulkonäkö.
Ruostekärpässienen usein pienikokoinen lakki on väriltään kellertävän ruskea, eikä siinä ole pilkkuja. Lakin muoto on aluksi puolipallomainen, mutta se laakenee sienen ikääntyessä. Lakin reunassa on säteittäisiä uurteita. Heltat ovat valkoiset. Lajin jalka on pitkä ja ontto, eikä siinä ole rengasta. Vaalean jalan tyvellä oleva tuppi on väljä, minkä vuoksi se jää usein maahan sientä poimittaessa. Kuivuessaan sieni alkaa nimensä mukaan myös saada ruskehtavan värin. Sienen maku ja haju ovat mietoja.
Samankaltaiset lajit.
Samankaltaisia renkaattomia kärpässienilajeja on useita. Tämän lisäksi myös joiltain renkaallisilta lajeilta rengas voi joissain yksilöissä jäädä syystä tai toisesta puuttumaan. Näiden seikkojen vuoksi ruostekärpässienen ravintokäyttöä ei suositella. Yksi erityisesti ruostekärpässientä muistuttavista lajeista on lievästi myrkyllinen kangaskärpässieni ("Amanita porphyria"). Sen lakki on kuitenkin väriltään vaalean violetin harmaa, eikä sen reunassa ole uurteita. Kangaskärpässienen jalassa on myös rengas, joka tosin usein putoaa vanhemmasta sienestä.
Kasvuaika ja -paikka.
Lajia tavataan mm. Suomessa yleisenä heinäkuun alusta lokakuun loppuun. Tyypillisimmin se kasvaa karuissa kangasmetsissä.
Carlo Lizzani

Carlo Lizzani (3. huhtikuuta 1922 Rooma – 5. lokakuuta 2013 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän sai David di Donatello -palkinnon 1996 elokuvansa "Celluloide" käsikirjoituksesta kahden muun kanssa ja vuonna 2007 elämäntyöstään. Lisäksi hän oli ehdolla muun muassa Berliinin elokuvajuhlien Kultaisen karhun saajaksi 1968 ja 1969 sekä Oscar-palkinnon saajaksi vuonna 1951 elokuvan "Katkeraa riisiä" toisena käsikirjoittajana. Hän kuului 1987 Venetsian elokuvajuhlien ja 1994 Berliinin elokuvajuhlien tuomaristoon.
Lizzanin käsikirjoituksia on varhainen mestariteos "Saksa vuonna nolla" (1948). Myöhempiin ohjauksiin kuuluvat muiden muassa "Tarina köyhistä rakastavaisista" vuodelta 1954 ja "Nitistäjä" vuodelta 1974.
Fisting

Fisting (englannista, viittaa nyrkkiin) on seksuaalista toimintaa, jossa henkilö itse tai seksin toinen osapuoli työntyy kädellään emättimeen tai peräaukkoon.
Fistingissä ei nimityksestään huolimatta tavallisesti laiteta sisään nyrkkiin puristettua kättä, vaan käsi laitetaan sisään yleensä sormi kerrallaan. Vastaanottavan osapuolen rento asento vähentää lihasjännityksen vaaraa ja avaa emättimen. Myös naisen kiihottuminen helpottaa aktia. Huoneenlämpöisen liukuvoiteen avulla käsi liukuu sisään ilman kitkaa tai lihasten jännittymistä. Jos käden vie sisään yksi sormi kerrallaan samalla hitaasti hieroen emätintä, nainen tottuu emättimen venymiseen ja voi kokea nautintoa. Vaikeinta on saada lopuksi myös peukalo sisään. Kädestä tehdään nuolen muotoinen ja tiivis, jotta sisään meno olisi helpointa. Liike on hidas, jotta nainen ei tuntisi kipua. Emättimen sisällä kättä voi liikuttaa hitaasti tai pyörittää, ja sillä voi stimuloida G-pistettä tai muita erogeenisia alueita. Sen voi myös laajentaa nyrkkiin.
Nainen voi suorittaa fistingin myös itselleen sopivassa asennossa.
Jos nainen saa fistingin aikana orgasmin, suorittaja ei saa vetää kättään yhtäkkiä pois, sillä se voi tuntua naisesta epämiellyttävältä ja voi jopa vaurioittaa suorittajan sormia. Aktin jälkeen emätin voi olla muutaman päivän ajan hellänä.
Fistaus saattaa olla terveydelle vaarallista, jos sitä ei suoriteta fistattavan ehdoilla, oikean fistaustekniikan puuttuessa eikä riittävästä liukastuksesta huolehdita.
Fistingiä ei suositella naisille, joilla on ollut vaihdevuodet, eikä naisille, joille on suoritettu kohdunpoisto, sillä tällaisten naisten emättimen elastisuus on heikentynyt. Synnyttämättömän naisen emätin voi olla liian tiukka fistingiin. Myös päihteiden vaikutuksen alaisena fisting voi olla vaarallista. Pitkät kynnet, sormukset ja muut raapivat esineet voivat aiheuttaa vaurioita. Bakteerien leviämisen voi halutessaan estää lateksihanskoilla.
Fisting ei ole kovin yleistä, ja moni suhtautuu siihen kielteisesti.
Kaakkoinen alue (Brasilia)

Kaakkoinen alue on yksi Brasilian viidestä alueesta. Se muodostuu neljästä osavaltiosta: Espírito Santo, Minas Gerais, Rio de Janeiro ja São Paulo. Alueen pinta-ala on 927 286 neliökilometriä ja siellä asuu noin 80 miljoonaa ihmistä. Alue on taloudellisesti Brasilian rikkain.
Knorr

Knorr on Unileverin suurin kansainvälinen tuotemerkki, jonka valikoimiin kuuluu keittoja, kastikkeita, ateria-aineksia, liemiaineksia ja kasvis-hedelmävalmisteita.
Yritys sai alkunsa vuonna 1838, kun Carl Heinrich Knorr kokeili kuivattaa yrttejä ja kasveja ilman, että niiden maku ja ravintosisältö muuttuisi. Myöhemmin tuotevalikoima laajeni kansainvälisiin makuihin kun yrittäjän pojat Carl Heinrich Eduard ja Alfred Knorr alkoivat tuoda uusia ideoita eri puolilta maailmaa. Knorr toimi Saksassa ja alkuperäisellä Heilbronnin tehtaalla työskentelee edelleen yrityksen kokkeja tuotekehityksen parissa.
Suomessa Knorrin tuotteita on ollut myynnissä viimeistään vuodesta 1892 lähtien.
Christian Fennesz

Christian Fennesz (s. 25. joulukuuta 1962) on itävaltalainen elektronisen musiikin artisti. Hän käyttää usein taiteilijanimenään pelkkää sukunimeään Fennesz. Hän asuu ja työskentelee Wienissä ja Pariisissa.
Fennesz käyttää kitaraa ja kannettavaa tietokonetta luodessaan sävellyksiään, jotka yhdistelevät kitaran ääntä ja melodiaa karuun digitaaliseen, noise-vaikutteiseen äänimaailmaan.
Michael Constantine

Michael Constantine (22. toukokuuta 1927 Reading – 31. elokuuta 2021 Reading), syntymänimeltään Constantine Joanides, oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Readingissa, Pennsylvaniassa kreikkalaisille vanhemmille.
Constantinella oli vuosina 1969–1974 vakituinen rooli televisiosarjassa "Room 222". Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Suurkaupungin hait" (1961), "Veijarit" (1969), "Punakuono" (1989) ja "Vainottu" (1996). Vuonna 2002 hän palasi parrasvaloihin roolilla elokuvassa "Kreikkalainen naimakauppa".
Constantine meni 5. lokakuuta 1953 naimisiin näyttelijä Julianna McCarthyn kanssa. Pari sai kaksi lasta – Thea Eileenin ja Brendan Neilin – ennen eroaan vuonna 1969. 
Constantine voitti Emmy-palkinnon 1970 ja ollut vuosina 1971 ja 1977 ehdolla Golden Globen saajaksi.
Nia Vardalos

Antonia "Nia" Vardalos (s. 24. syyskuuta 1962) on kanadalais-yhdysvaltalainen näyttelijä sekä elokuvakäsikirjoittaja ja -tuottaja. Hänen vanhempansa ovat kreikkalaisia.
Vardalos syntyi Winnipegissä, Manitobassa, ja hänellä on ollut vuodesta 1999 kaksoiskansalaisuus. Hän nousi alun perin maineeseen vuonna 2001 roolilla elokuvassa "Kreikkalainen naimakauppa", johon hän oli itse tehnyt käsikirjoituksen. Elokuvan pohjalta tehtiin myös lyhytikäinen televisiosarja.
Vardalosin toinen huomattava menestys oli pääosa elokuvassa "Connie &amp; Carla" vuonna 2004. Näyttelijä on ollut vuodesta 1993 naimisissa kollegansa Ian Gomezin kanssa. Vardalos oli jo vuonna 1997 vierailevana tähtenä "Drew Carey Show'ssa". Hän on opiskellut Ryersonin yliopistossa Torontossa.
Tamakeri

Tamakeri (, suom. "kiveksiin potkaiseminen") on seksuaalinen fetisismi ja japanilainen pornografian alalaji. Tamakerissa nainen potkaisee miestä kiveksiin, ja se on suosittua masokististen miesten keskuudessa, jotka kokevat sen seksuaalisesti miellyttävänä.
Tamakeri voi sisältää potkujen lisäksi myös kivesten lyömistä, puristamista, vääntämistä, musertamista tai muuta, joka koetaan miellyttäväksi, ainakin fantasiassa. Tamakeri-pornografiassa sukuelimiin kohdistuneiden iskujen jälkeen on yleensä seksuaalikäyttäytymistä.
Alalajia seuraavat lähinnä miehet, mutta sillä on myös naiskatsojia Japanissa ja muualla. Naisnäyttelijät elokuvissa ovat yleensä nuoria väliaikaisesti työttömiä malleja tai näyttelijöitä, jotka esiintyvät videoissa vain satunnaisesti. Miesesiintyjät ovat taas yleensä masokisteja, jotka itse hakeutuvat videoiden rooleihin.
Filippo Magnini

 
 
Filippo Magnini (s. 2. helmikuuta 1982 Pesaro) on italialainen uimari, 100 metrin vapaauinnin kaksinkertainen maailmanmestari. Hän voitti mestaruuden Montrealissa 2005 kaikkien aikojen toiseksi parhaalla ajalla 48,12. Melbournessa 2007 hän jakoi kultamitalin Kanadan Brent Haydenin kanssa ajalla 48,43.
Magnini kuului Italian pronssia voittaneeseen joukkueeseen Ateenan 2004 olympialaisten 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Hän on voittanut kaksi lyhyiden ratojen MM-kisojen viestimestaruutta sekä yhdeksän pitkien ja kahdeksan lyhyiden ratojen Euroopan mestaruutta.
Honfleur

Honfleur on satamakaupunki Normandiassa, Calvadosin departementissa Ranskassa. Se sijaitsee Seinen suiston etelärannalla. Kaupunki on erityisen tunnettu kauniista vanhasta satamastaan. Kaupungissa sijaitsee myös Ranskan suurin puusta tehty kirkko Sainte-Catherine.
Honfleurin satama on ollut tärkeä kauppapaikka aina 1100-luvulta asti. Nykyään sen merkitystä on vähentänyt lähellä sijaitseva Le Havren moderni satama, mutta Honfleurin satama on edelleen toiminnassa.
Honfleurista Le Havreen johtaa Seinen ylittävä moottoritiesilta, Pont de Normandie.
Modi’in Illit

Modi'in Illit () on juutalaissiirtokunta Israelin vuoden 1967 jälkeen miehittämällä Länsirannalla. Suurin osa Modi'in Illitin asukkaista on ortodoksijuutalaisia ja se kuuluu nopeimmin kasvaviin Länsirannan siirtokuntiin. Vuoden 2017 lopussa sen asukasluku oli 70 081.
Maantiede.
Modi'in Illit sijaitsee Israelin miehittämän Länsirannan alueella vain hieman ennen vuotta 1967 vallinneen rajalinjan ulkopuolella.
Historia.
Modi'in Illitin alue kuuluu Länsirantaan, jonka Israel miehitti vuonna 1967 kuuden päivän sodan aikana. Sodan jälkeen syntyi siirtokuntaliike, jonka aikana juutalaisia siirtolaisia on muuttanut Israelin miehittämille alueille. Monet siirtolaisista ovat sionisteja, jotka ovat ajaneet alueiden liittämistä Israeliin. 
Israelin tilastokeskuksen antamien tietojen mukaan Modi'in Illit perustettiin vuonna 1996. Joistakin muista siirtokunnista poiketen sen asukkaat eivät kuitenkaan olleet oikeastaan sionisteja. Siirtokuntaan muuttaneet siirtolaiset olivat pääasiassa ortodoksijuutalaisia. Ortodoksijuutalaisia on pidetty kultin tapaisena, eikä heille tarjottu asuntoja muista kaupungeista samalla, kun nopeasti kasvavat yhteisöt Jerusalemissa ja Tel Avivissa kärsivät asuntopulasta. Israelin valtiolle siirtokunta tarjosi mahdollisuuden levittää valtion rajaa. Siirtokunta sisällytettiin Länsirannan muurin sisälle, jonka rakennustyöt alkoivat vuonna 2002. Vuonna 2007 Israelin korkein oikeus määräsi muuria siirrettäväksi, koska se vei suhteettoman osan viereisen Bilinin palestiinalaiskylän maista. Purkutyöt alkoivat 2011 ja Modi'in Illitin suojaksi rakennettiin toinen betonieste.
Modi'in Illit on ollut esillä yhtenä mahdollisena alueena, joka saatettaisiin vaihtaa mahdollisissa rauhanneuvotteluissa palestiinalaisten kanssa muihin alueisiin.
Israelin siirtokuntia on väitetty laittomiksi, koska Geneven neljännen sopimuksen 49. artiklan 6. pykälän mukaan "valtaajavalta ei saa valtaamalleen alueelle karkottaa tai siirtää osaa omasta siviiliväestöstään.""" Israel kiistää väitteen, koska se ei ole tehnyt sopimuksen mainitsemia karkotuksia tai siirtoja.
Väestö.
Modi'in Illitin asukasluku vuoden 2017 lopussa oli 70 081. Siirtokunnan asukkaista lähes kaikki ovat ortodoksijuutalaisia. Yhteisön syntyvyys on erittäin korkeaa ja Modi'in Illit kuuluukin Länsirannan nopeimmin kasvaviin juutalaissiirtokuntiin.
Kansainvälisoikeudellinen asema.
Israelin siirtokuntia on väitetty laittomiksi, koska Geneven neljännen sopimuksen 49. artiklan 6. pykälän mukaan "valtaajavalta ei saa valtaamalleen alueelle karkottaa tai siirtää osaa omasta siviiliväestöstään.""" Haagin kansainvälinen tuomioistuin antoi 9. heinäkuuta 2004 neuvoa antavan lausunnon, jossa se katsoi, että Israelin siirtokunnat olivat kansainvälisen oikeuden vastaisia. Israel on kiistänyt väitteet siirtokuntien laittomuudesta, koska se katsoo, ettei ole tehnyt sopimuksen mainitsemia karkotuksia tai siirtoja.
Olavi Hurmerinta

Eino Olavi Hurmerinta (27. helmikuuta 1928 Koski Tl – 24. toukokuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen pilapiirtäjä ja taidemaalari, joka sai professorin arvonimen. Lehtipiirrostöiden ohella hän teki maisemia, muotokuvia ja grafiikkaa sekä sittemmin siirtyi naivisminsävyiseen maalaamiseen. 
Elämäkerta.
Hurmerinta opiskeli Turun piirustuskoulussa vuosina 1945–1946 ja Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1946–1949. Hän teki useita opintomatkoja Pariisiin vuosien 1949 ja 1973 välillä ja sai opetusta muun muassa kuuluisassa Académie de la Grande Chaumièressa. Vuodesta 1945 lähtien hän osallistui kymmeniin näyttelyihin Suomessa ja ulkomailla.
Hurmerinta maalasi parisataa muotokuvaa, muun muassa arkkipiispa Jukka Paarmasta vuonna 2005. Hän teki kirjankansia, kuvituksia ja noin 50 exlibristä sekä teki erilaisia kuvitustöitä TES-TV:lle ja MTV:lle. 
Opiskeluaikoinaan Hurmerinta pääsi "Ylioppilaslehden" kuvittajaksi. Seuraava työ oli "Uuden Suomen" Viikkoliitteessä Ensio Rislakin alaisuudessa. Sieltä päätoimittaja Lauri Aho otti Hurmerinnan "Uuden Suomen" poliittiseksi pilapiirtäjäksi. Hurmerinta piirsi "Uuteen Suomeen" vuosina 1950–1976, "Yhteishyvään" 1953–1960 ja "Katso"-lehteen 1960–1984. "Apu"-lehdessä hän esiintyi nimimerkillä "Eino-Olli". Tuotteliaimmillaan hän teki piirroksia jopa 24 eri lehdelle. "Katso"-lehteen Hurmerinta piirsi 1960-luvulla television katselusta kertovaa sarjakuvaa "Katsolan perhe", josta on julkaistu kokoelma vuonna 2025. Hän suunnitteli myös "Katso"-lehden jakaman televisioalan palkinnon Telvis-patsaan, jonka ulkonäkö perustuu hänen sarjakuvansa hahmoon Telvis Katsolaan.
Piirtämissään postikorteissa Hurmerinta käytti signeerausta "OH". Vanhin Hurmerinnan tekemistä postikorteista on "Joka Poika" -lehteen piirretty postikortti, jonka hän teki 12-vuotiaana. Hänen tekemiään mainos- ja liikekortteja on parikymmentä. Vuonna 2006 Hurmerinta lahjoitti alkuperäispiirustuksia, maalauksia, grafiikkaa ja taidekirjoja Kosken kunnalle.
Hurmerinnan poika on muusikko Sami Hurmerinta, miniä Maarit Hurmerinta ja lapsenlapsi Janna Hurmerinta.
Hurmerinta on haudattu Kappelin hautausmaalle Espooseen.
Kuikui

Kuikui ("Chasmistes cujus") on pohjoisamerikkalainen erittäin uhanalainen kalalaji. Sitä elää vain Yhdysvalloissa Nevadan osavaltiossa Pyramid-järvessä ja Truckee-joessa. Aiemmin lajin kuteminen Truckeejoessa oli näyttävä tapahtuma, mutta 1800- ja 1900-luvuilla laji kalastettiin sieltä lähes sukupuuttoon. Myös rakennushankkeet ovat tuhonneet lajin elinympäristöjä. 
Ulkonäkö ja koko.
Kuikui kasvaa noin 67 cm pitkäksi. Se on pitkä ja kapea; suurin tunnettu yksilö painoi 2720 grammaa ja oli 41 vuotta vanha. Kalan vartalo on ruskeansävyinen, evät harmahtavat. Suu on leveä.
Totuusseerumi

Totuusseerumi on psykoaktiivinen aine, jonka avulla ainetta nauttinut henkilö yritetään saada puhumaan totta. Totuusseerumeiden tai sellaisiksi tulkittavien aineiden käyttö on kansainvälisten kidutusta koskevien lainsäädäntöjen nojalla vankien kuulusteluissa ehdottomasti kielletty. Totuusseerumina käytetty amobarbitaali on luokiteltu Suomen lainsäädännössä huumausaineeksi. Nykyään lääketiede ei tunne yhtäkään ainetta, jonka avulla ihminen saataisiin puhumaan ainoastaan totta. Nykyisten totuusseerumien kuten natriumtiopentaalin käyttö perustuu siihen, että niiden avulla keskushermoston toimintaa saadaan hidastettua ja ihminen puheliaammaksi, jolloin ihminen voisi helpommin kertoa salaamiaan asioita. Natriumpentotaalia annetaan kuulusteltavalle niin suuri annos, että tämä hetken kuluttua menettää tajuntansa, minkä jälkeen hänet herätetään piristävillä aineilla. Joissakin tapauksissa kuulustelut ovat johtaneet kuolemaan.
Kirjallisuudessa ja viihdeteollisuudessa totuusseerumi on varsin suosittu aihe. Aikanaan muun muassa CIA kiinnostui LSD:stä ja koetti käyttää sitä totuusseerumina MKULTRA-projektissaan, mutta se ei osoittautunut toimivaksi. Myös muita huumeita on koetettu käyttää totuusseerumina, mutta ne eivät ole saaneet aikaan toivottuja vaikutuksia. Myös hulluruohojen sisältämää skopolamiinia on käytetty totuusseerumina, sekä suurina annoksina Thorazinea (klooripromatsiini).
M/S TransTimber

M/S TransTimber () on ruotsalaisen Rederi AB Transatlanticin omistuksessa oleva ro-ro-alus. Nykyisin alus kuljettaa suomalais-ruotsalaisen metsäteollisuusyritys Stora Enson tuotteita, reitillä Kemi–Oulu–Göteborg/Lyypekki. Alus on rakennettu vuonna 2007 Aker Yardsin Rauman telakalla. "TransTimber" on rekisteröity Ruotsin lipun alle ja sen kotisatama on Skärhamn. 
TransTimberin sisaraluksia ovat M/S TransPaper ja M/S TransPulp.
Käyttöhistoria.
5. tammikuuta 2005 alus tilattiin. 28. joulukuuta 2005 laivan köli laskettiin ja 10. syyskuuta 2006 laiva laskettiin vesille. Aluksen runko rakennettiin Puolassa, josta se hinattiin Aker Yardsin telakalle Raumalle loppuunrakennusta varten. 19. huhtikuuta 2007 alus luovutettiin Baltic Container Shippingin (Rederi AB Transatlantic) omistukseen. Vielä saman kuukauden aikana Stora Enso aloitti liikennöinnin laivalla sen nykyisellä reitillään.
Pentti Lumikangas

Pentti Ilmari Lumikangas (23. marraskuuta 1926 Kylmäkoski – 6. syyskuuta 2005) oli suomalainen taidegraafikko. Hänet tunnetaan vähäeleisistä kuivaneulapiirroksista, akvatintoista ja tussipiirustuksista, joissa on tyypillisesti oviaukkoja, siltoja ja ikkunoita, etenkin klassisten rakennusten muotoja pelkistettyinä ja abstrahoituina. 
Henkilöhistoria.
Lumikankaan vanhemmat olivat Lauri ja Fanny Lumikangas. Hän oli naimisissa Tuula Lumikankaan kanssa, perheeseen syntyi kolme lasta. Lumikangas opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1945-1947, jossa hänen grafiikan opettajanaan toimi Aukusti Tuhka. Lumikangas työskenteli ensin kuvittajana ja jätti päivätyönsä Elannon mainostaiteilijana vasta 1962.
Taiteellinen tuotanto.
Lumikangas debytoi Helsingissä vuonna 1954. Luonteenomaista Lumikankaan taiteelle oli autiuden, hiljaisuuden ja runollisen mystiikan kuvaaminen. Lumikangas käytti paljon kuivaneula- ja akvantintatekniikkaa. Monet teosten aiheet ovat matkoilta peräisin esim. Espanjasta ja Pompeijista Italiasta. Tunnetuimpia töitä ovat mm. "Pylväsmaisema, Portti, Muuri, Talvipuutarha, Yucca, Varjo seinällä, Katkenneet pylväät, Odottajat, Harmaa lyhty, Kierretorni, Kierreportaat, Kivimalja, Temppeli, Tyhjentyneet kasvihuoneet" sekä "Tie ja laituri".
Lumikangas osallistui lukuisiin näyttelyihin, kuten Suomen Taiteilijain ja Suomen Taideakatemian 3-vuotisnäyttelyihin. Hänen teoksiaan oli esillä myös Suomen Taidegraafikoiden 30- ja 50-vuotisnäyttelyssä ja Taidekeskus Salmelan näyttelyssä 1999, samoin kuin monissa kansainvälisissä näyttelyissä. Yksityisnäyttelyn Lumikangas piti Tampereella Sara Hildénin taidemuseossa 1991 ja Helsingissä Galleria G:ssä vuonna 1998. Hänen muistonäyttelynsä nimi oli "Ajaton tila", joka kuvaa hyvin teosten hiljaista tunnelmaa.
Lumikankaan teoksia on monissa kokoelmissa, kuten Henna ja Pertti Niemistön kokoelmassa, Ateneumin taidemuseossa Helsingissä, Amos Andersonin taidemuseossa, Wihuri-säätiöllä, Sara Hildenin taidemuseossa, Suomen Taidegraafikoilla ja Valtion kokoelmissa. Ulkomaisia kokoelmia ovat mm Nasjonalgalleriet Oslo, Nationalmuseumissa Tukholmassa, Göteborgin taidemuseossa Victoria and Albert Museumissa Lontoossa ja Eremitaašissa Pietarissa.
Lumikangas sai valtion taidekilpailussa ensimmäisen palkinnon 1966. Suomen Taideakatemian 3-vuotisnäyttelyn palkinnon hän sai 1968 ja Helsingin kaupungin taidegrafiikan kilpailun ensimmäisen sijan 1965. Ulkomailla hän sai kultamitalin Intian III triennaalissa 1975. Pro Finlandia -mitali Lumikankaalle myönnettiin 1971 ja professorin arvonimi 1988. Hän oli Vuoden taiteilija 1977. Kuvataiteilijain valtionpalkinnon hän sai sekä 1970 että 1985 ja Espoo-palkinnon 1990.
Maarit Peltoniemi

Maarit Peltoniemi (s. 10. huhtikuuta 1969 Kaustinen) on suomalainen laulaja, joka Seinäjoen tangomarkkinoilla vuonna 1994 nimettiin tangoprinsessaksi. Vuonna 1998 julkaistiin hänen ensimmäinen albuminsa "Haaveiden laiva".
Peltoniemi vierailee myös Juhonpojat-yhtyeen levyllä "Kohtalo".
Paavo Rantanen

Paavo Ilmari Rantanen (s. 28. helmikuuta 1934 Jyväskylä) on suomalainen entinen suurlähettiläs, joka toimi lyhyen aikaa ulkoministerinä vuonna 1995.
Rantanen on koulutukseltaan valtiotieteiden kandidaatti. Hän aloitti työnsä ulkoministeriössä virkamiesharjoittelijana. Myöhemmin hän toimi muun muassa kauppapoliittisen osaston osastopäällikkönä ja kauppapoliittisena alivaltiosihteerinä. Suomen suurlähettiläänä Genevessä hän oli 1981–1986 ja Washingtonissa 1986–1988. Rantasen työskentelyajaksi ulkoministeriössä tuli kolmekymmentä vuotta, vuodesta 1958 vuoteen 1988. 
Myöhemmin Rantanen toimi Nokian johtokunnassa konsernin kansainvälisistä suhteista vastaavana johtajana vuosina 1988–1995, kunnes hänestä tuli Esko Ahon hallituksen puolueisiin sitoutumaton ulkoministeri Heikki Haaviston saatua äkillisen sairauskohtauksen tammikuussa 1995. Rantasen ministerinura kesti 70 päivää, kevään 1995 eduskuntavaalien yli.
Rantanen toimi Suomen Atlantti-Seuran puheenjohtajana 2002–2004. Hänelle myönnettiin ministerin arvonimi vuonna 2003.
Yksityiselämä.
Rantasen vanhemmat olivat pastori, kirjailija Vilho Rantanen ja hammaslääkäri Jenny Rantanen o.s. Auer.
Kate Greenaway -mitali

Kate Greenaway -mitali () on lasten- ja nuortenkirjojen kuvittajille suunnattu brittiläinen kirjallisuuspalkinto. Palkinnon myöntää vuosittain CILIP, "Chartered Institute of Library and Information Professionals", ansioituneesta yksittäisen englanninkielisen kirjan kuvituksesta. Kate Greenaway -palkinto perustettiin vuonna 1955 ja ensimmäinen mitali jaettiin vuonna 1957. Palkinto on nimetty 1800-luvulla eläneen kuvittaja Kate Greenawayn mukaan.
Kate Greenaway -mitali on kirjailijoille suunnatun Carnegie-mitalin sisarpalkinto. Molempien ensisijaisena palkintona on kultainen mitali ja 500 punnan arvosta kirjoja lahjoitettavaksi voittajan valitsemaan kirjastoon. Vuodesta 2000 lähtien Kate Greenaway -mitaliin on kuitenkin liittynyt myös itse kuvittajalle suunnattu Colin Mears Award, viiden tuhannen punnan rahapalkinto.
Mitalin ovat saaneet vuosien saatossa muun muassa Raymond Briggs (1966, 1973), Pauline Baynes (1968), Quentin Blake (1980), Alan Lee (1993), Lauren Child (2000) ja Chris Riddell (2001, 2004 ja 2016).
Valintaprosessi.
CILIP on Ison-Britannian suurin kirjasto- ja informaatioalan järjestö, jolla on noin 24 000 jäsentä. Jokaisella jäsenellä on oikeus nimetä ehdolle Kate Greenaway -mitalin saajaksi vuosittain kaksi erityislaatuisen hyväksi kokemaansa lastenkirjakuvitusta. Kuvakirjan on oltava englanninkielinen, suunnattu lapsi tai nuorille ja julkaistu kuluneena vuonna. Mikäli kirja on julkaistu ensin jossakin muualla, on se täytynyt julkaista Isossa-Britanniassa kolmen kuukauden sisällä ensijulkaisusta. Alkuperäisistä poiketen nykyiset säännöt sallivat palkinnon jo aiemmin voittaneiden kirjailijoiden uudet teokset ehdokkaiksi. Kirjoja voivat asettaa ehdolle myös järjestön paikallisryhmät ja alajaostot. Tavallisesti kirjoja asetetaan ehdolle 40–50.
Valintaraadin muodostaa kaksitoista CILIP:n lastenkirjallisuuteen keskittyneen jaoksen YLG:n ("Youth Libraries Group") jäsentä, jotka siis ovat ammatiltaan lastenkirjastonhoitajia. He lukevat ja arvioivat kaikki kirjaehdokkaat, ja valitsevat sitten niistä noin kuusi finalistia. Lista finaaliin selvinneistä teoksista julkistetaan vuosittain huhtikuussa ja Kate Greenaway -mitalin voittaja paljastetaan heinäkuisessa palkintoseremoniassa. Samassa juhlassa jaetaan myös lastenkirjailijoiden Carnegie-mitali, jonka valitsee sama raati.
Jussi Rasinkangas

Väinö Juhani "Jussi" Rasinkangas (s. 1960 Kestilä) on suomalainen säveltäjä ja opettaja. 
Jussi Rasinkangas on säveltänyt vuodesta 1988 lähtien. Hän on yksi vuonna 1989 perustetun laulukuoro Musareiden perustajista. Hänen sävellyksiään on levytetty sadoittain. Rasinkangas on tehnyt iskelmiä, lastenmusiikkia ja joulumusiikkia. 
Rasinkankaan säveltämiä kappaleita ovat levyttäneet muun muassa Suvi Teräsniska, Diandra, Katri Helena, Yölintu, Arja Saijonmaa, Anne Mattila ja Jyrki Anttila. Hänen sävellyksensä on tullut valituksi neljä kertaa vuoden lastenlauluksi. Rasinkankaan joululaulu on muun muassa Suvi Teräsniskan levyttämä "Hei mummo". Lisäksi musiikin oppikirjoissa on runsaasti hänen tuotantoaan.
Hän on voittanut muun muassa P. J. Hannikainen -joululaulusävellyskilpailun, Seinäjoen tangomarkkinoiden sävellyskilpailun, Salon lastenlaulukilpailun, Suven sävelen ja Kotkan meripäivien sävellyskilpailun.
Rasinkangas on toiminut myös luokanopettajana. Hän aikaisemmin oli Kempeleen Ylikylän koulussa luokanopettajana, jossa aloitti vuonna 1985. Nykyisin hän toimii luokanopettajana Kempeleen Santamäen koulussa.
Tom Spezialy

Tom Spezialy on yhdysvaltalainen televisio-ohjaaja, televisiotuottaja ja käsikirjoittaja. Syksyllä 2007 hän toimii tuottajana teinidraamasarjassa "Reaper".
Vuosina 2004–2005 Spezialy tunnettiin pääasiassa "Täydellisten naisten" tuottajana ja käsikirjoittajana. Heikompia arvosteluja saaneella toisella kaudella Spezialy ajautui erimielisyyksiin sarjan luojan, Marc Cherryn kanssa ja jätti ohjelman.
Spezialy oli aiemmin työskennellyt sarjoissa "Dead Like Me", "Parker Lewis Can't Lose", "Lisa ja pojat", "Veronica's Closet", "Jack &amp; Jill", "Ed" ja "The District".
Michael Edelstein

Michael Edelstein (s. 20. helmikuuta, 1968, Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen televisiotuottaja.
Edelstein tuotti "Täydellisiä naisia" Marc Cherryn ja Tom Spezialyn kanssa vuosina 2004–2006, ja hän sai työstään myös Emmy-ehdokkuuden. Toisella kaudella Edelsteinillä oli ristiriitoja Cherryn kanssa ja hän lopulta lähti sarjasta tammikuussa 2006. 
Edelstein on työskennellyt myös sarjoissa "Threat Matrix" ja "Hope &amp; Faith".
Seppo Närhi

Seppo Närhi (s. 2. syyskuuta 1949 Äänekoski) on suomalainen laulaja. Hän oli suosituimmillaan 1970-luvulla. Närhen tunnetuin kappale on Hectorin sanoittama "Prinsessa 65" vuodelta 1975. Närhi levytti enimmäkseen englanninkielisten kappaleiden suomenkielisiä cover-versioita. 
Elämä ja ura.
Närhi kävi koulunsa Äänekoskella. Hieman toisella kymmenellä ollessaan hän aloitti pianotunnit kuoronjohtaja Annika Wahrmanin johdolla. Myöhemmin Närhi perusti neljän koulukaverinsa kanssa Five Fellows -bändin, josta siirtyi Tuomo Vuorisen yhtyeeseen laulajaksi. 1970-luvun alussa perustettiin ravintolaorkesteri Kalmar Union, jossa Närhi toimi urkurina ja lauloi kakkossooloa, pääsolistin ollessa Leo Luoto. Yhtye julkaisi ainoan albuminsa "Kalmar Union" vuonna 1973.
Alkutalvesta 1975 levy-yhtiö Scandian uuden Hi-Hat-levymerkin tuottaja Tommi Liuhala kiinnostui Närhen persoonallisesta lauluäänestä ja kiinnitti hänet levy-yhtiön sooloartistiksi. Liuhala antoi Närhelle kappaleen "Prinsessa 65", jonka Hector oli suomentanut Neil Sedakan kappaleesta "Queen of 1964". Muita Närhen tuon ajan kappaleita ovat "Soittaja", "Minä ja toi kuu", "Vieraat huoneet" ja "Takki pois". 
Närhi osallistui Syksyn sävel -kilpailuun vuonna 1975 Hectorin tekemällä kappaleella "Kujakissa" sekä vuonna 1976 kappaleella "Riita halki ja voita väliin". Närhen ura hiljeni 1980-luvulla, mutta hän jatkoi keikkailua Kari Tapion ja Kari Vepsän taustayhtyeissä.
2000-luvun alussa Närhi halvaantui ja vietti hiljaiseloa vuoteen 2006 asti. Tuolloin ilmestyi uusi levy "Voittamaton". Sen jälkeen Närhi on satunnaisesti jatkanut keikkailua Kurimus-orkesterinsa kanssa. Vuonna 2009 ilmestyi single "Vielä keikkaa monta teen", joka on uusi country-versio Närhen jo vuonna 1975 levyttämästä kappaleesta.
Seppo Närhen tytär on Kemopetrolin laulusolisti Laura Närhi, jonka äiti on Seppo Närhen entinen puoliso ja Otavan markkinointijohtaja Maija Kuusi.
Närhi on saanut valtion taiteilijaeläkettä vuodesta 2016 alkaen. Hän konsertoi yhä vuonna 2018 muutaman konsertin vuodessa.
Alan Lee

Alan Lee (s. 20. elokuuta 1947) on englantilainen taidemaalari, kuvittaja ja elokuvalavastaja. Hän on kuvittanut useita englanninkielisiä fantasiakirjoja sekä mytologiateoksia. Erityisen tunnettu hän on J. R. R. Tolkienin fantasiamaailmaan liittyvistä lukuisista töistään. Suomessa Alan Leen kirjankuvituksia on ilmestynyt vain muutaman kerran. Huomattavin näistä on sekä maalauksista että mustavalkopiirroksista koostuva kuvitus Tolkienin postuumisti julkaistuun teokseen "Húrinin lasten tarina" (WSOY 2007).
Lee voitti vuonna 1994 Kate Greenaway -mitalin kuvituksestaan Rosemary Sutcliffin kirjaan "Black Ships Before Troy", joka kertoo uudelleen Iliaan tarinan nuorille suunnatussa muodossa. Vuonna 1998 hän voitti World Fantasy Conventionin vuoden parhaan taiteilijan palkinnon.
Alan Lee oli John Howen ohella keskeisin lavastussuunnittelija Peter Jacksonin "Taru sormusten herrasta" -filmatisoinneissa. Vuonna 2004 he voittivat työstään elokuvatrilogian kolmannen osan, ', parissa parhaan lavastuksen Oscar-palkinnon. "Sormusten herra" -trilogian lisäksi Lee on toiminut lavastussuunnittelijana myös elokuvissa "Legenda" (1985), "Erik viikinkisoturi" (1989), "King Kong" (2005) ja ' (2005) sekä televisiosarjassa "Merlin" (1998).
Alan Lee on jatkanut lavastussuunnittelijana myös Jacksonin Hobitti-elokuvissa (2012–2014).
SS-poliisidivisioona

SS-poliisidivisioona oli yksi Waffen-SS:n 38 Saksan aikana muodostamasta divisioonasta. Se muodostettiin pääosin entisistä poliiseista.
Poliisidivisioona () perustettiin lokakuussa 1939 harjoitusleiri Wandernissa ja se liitettiin SS:ään tammikuussa 1941. Siitä tehtiin virallisesti Waffen-SS-divisioona 24. helmikuuta 1942 nimellä SS-poliisidivisioona (). Vuodesta 1943 sodan loppuun sitä käytettiin nimeä 4. SS-poliisipanssarikrenatööridivisioona ().
Sen uudelleenvarustaminen motorisoiduksi jalkaväeksi alkoi muodostamalla poliisipanssarikrenatöörirykmentit 1 ja 2 ) Krakovassa huhtikuussa 1943. Kesäkuussa näistä rykmenteistä muodostettiin SS-poliisipanssarijääkäridivisioona, vaikka SS-poliisidivisioona jatkoi toimintaansa Venäjällä alkuperäisellä nimellään. Poliisipanssarikrenatöörirykmentit siirrettiin Balkanille heinäkuussa 1943 ja joulukuussa myös SS-poliisidivisioona siirtyi Salonikiin, jolloin divisioonat lopullisesti yhdistettiin panssarikrenatööridivisioonaksi. Taisteluosasto poliisidivisioona () jatkoi toimintaansa Venäjällä vuoden 1944 huhtikuuhun saakka, jolloin se liitettiin divisioonan pääosaan.
Bovesin verilöyly

Bovesin verilöyly oli Waffen-SS-yksikön Italiassa toisen maailmansodan aikana suorittama joukkomurha.
Länsiliittoutuneiden vallattua Etelä-Italian maa irtautui sodasta 8. syyskuuta 1943. Natsi-Saksa miehitti Italian keski- ja pohjoisosan. Fasisteja vastustanut vastarintaliike alkoi toimia uusia miehittäjiä vastaan. Cuneon maakunta oli yksi alueista, joissa partisaanitoiminta oli aktiivista. 
1. SS-divisioona Leibstandarte Adolf Hitleriin kuulunut SS-majuri Joachim Peiperin komentama 3. pataljoona miehitti Cuneon alueen sunnuntaina 12. syyskuuta 1943. Pataljoona alkoi pidättää entisiä Italian armeijan sotilaita, joita se vangitsi alueella yhteensä noin 5 000. Vangit lähetettiin leireille Saksaan. 
Verilöyly.
19. syyskuuta 1943 partisaaniryhmä saapui Bovesiin tarkoituksenaan ostaa leipää kylästä. Kylässä sattui olemaan kaksi SS-miestä, jotka ryhmä vangitsi ja vei mukanaan. Vajaata tuntia myöhemmin paikalle saapui lisää SS-miehiä ja pieni tulitaistelu puhkesi. Molemmat puolet menettivät yhden miehen taistelussa. Hiukan myöhemmin paikalle saapui Peiperin johtama joukko SS-miehiä. Peiper vaati, että Bovesin seurakunnan pappi isä Giuseppe Bernardi ja eräs asukas, Antonio Vassallo ottaisivat yhteyden partisaaneihin ja palauttaisivat vangitut saksalaiset. Bernardi ja Vassallo tottelivat ja palasivat pian takaisin hengissä vapautettujen SS-miesten kera.
Palauttaminen ei kuitenkaan riittänyt Peiperille, joka määräsi kylän poltettavaksi. SS-miehet murhasivat 23-53 Bovesin asukasta ja tuhosivat noin 350 taloa kostotoimena. Isä Giuseppe Bernardi ja Antonio Vassallo olivat murhattujen joukossa. Heidät joko ammuttiin, jonka jälkeen heidän ruumiinsa poltettiin tai valeltiin paloöljyllä ja poltettiin elävältä.
Verilöylyn jälkeen.
Bovesin jälkeen SS-divisioona Leibstandarte Adolf Hitlerin miehet alkoivat pidättää partisaanien lisäksi myös Italian juutalaisia, jotka lähetettiin keskitysleireihin ja kuolemanleireihin Saksaan.
Sodan jälkeen 1966 joukko Bovesin asukkaita tunnisti Joachim Peiperin, joka työskenteli tuolloin Volkswagenille mainoksia tekevän mainostoimiston päällikkönä. Tutkinnan ja 7 kuukautta kestäneen oikeudenkäynnin jälkeen syyte hylättiin todisteiden puuttuessa, vaikka oikeudessa vieraili 140 italialaista todistajaa. Hylkääminen oli seurausta lähinnä länsisaksalaisten lakimiesten haluttomuudesta syyttää maanmiehiään sodan aikaisista rikoksista.