tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Viisikko

Viisikko () on englantilaisen nuortenkirjailija Enid Blytonin kirjasarja, jossa rikosarvoituksia ratkaisee lapsiryhmä. 1940–1960-luvuilla kirjoitetut Viisikko-romaanit ovat tunnetuimpia Blytonin useista samankaltaisista kirjasarjoista. Ne ovat eniten myytyjä lastenkirjoja maailmassa.
Viisikko-kirjoista on tehty useita painoksia. Suomalainen kustantaja on Tammi. Viisikosta on myös tehty televisiosarjoja ja tietokonepeli, sekä ranskalaisten tekemä Sarjakuva-Viisikko. 
Hahmot.
Viisikon jäseniä ovat sisarukset Leo (engl. "Julian"), Dick ja Anne sekä heidän serkkunsa Pauli ("George") – poikatyttö, jonka oikea nimi on Paula ("Georgina"), mutta hän haluaa, että häntä kutsutaan Pauliksi – ja hänen koiransa Tim, joka on lyhenne Timmystä. Sisarukset tulevat säännöllisesti viettämään lomaa maaseudulle setänsä ja tätinsä luokse. Joka kerta yhdessä ollessaan viisikko sekaantuu johonkin seikkailuun.
Enid Blyton on myöntänyt, että kirjan henkilöhahmoista Pauli muistuttaa eniten häntä itseään.
Romaanit.
Viisikon englantilainen kustantaja Hodder &amp; Stoughton julkaisee kymmenestä Viisikosta kielellisesti nykyaikaistetut versiot, joista ensimmäinen, "Five on a Treasure Island", ilmestyi elokuussa 2010. Muokkausta on vastustanut muun muassa Enid Blyton Societyn puheenjohtaja Tony Summerfield.
Suomalainen Tammi ei kuitenkaan ole lähtenyt uudistamaan teosten kieltä, ja vuonna 2016 ilmestyvät uudet käännöksetkin, "Viisikon uudet seikkailut" ja "Viisikko karkuteillä", tehdään alkuperäisteoksista, tosin ei ammattivoimin vaan opiskelijatyönä.
Elokuvat ja televisiosarjat.
Viisikosta tehtiin kaksi tanskalaista elokuvaa: "Viisikko ja vakoojat" (De fem og spionerne, 1969, pohjautuu romaaniin Viisikon uudet seikkailut) ja "Viisikko pulassa" (De fem i fedtefadet, 1970, pohjautuu samannimiseen romaaniin). Kirjasarjasta on tehty pari televisiosarjaa 1970- ja 1990-luvuilla. Vuosina 1978-1979 Viisikosta tehtiin suosittu televisiosarja, jota Suomessa esitti Mainostelevisio.
Kraft Foods

Kraft Foods (nimetty James Lewis Kraftin mukaan) oli maailman suurin elintarviketeollisuuden yhtiö Unileverin ja Nestlén jälkeen. Kraft Foodsin pääkonttori sijaitsi Glenview'ssä, Chicagon liepeillä Yhdysvalloissa. 
Vuonna 2012 Kraft Foods jakautui kahtia: Mondelez International -yhtiöksi ja Kraft Foods Group -yhtiöksi. Kraft Foods Group yhdistyi H. J. Heinz Companyn kanssa vuonna 2015 ja muodosti Kraft Heinz -yhtiön, josta tuli Pohjois-Amerikan kolmanneksi suurin elintarvikeyhtiö.
Samana vuonna 2012 Fazer osti takaisin Kraft Foodsille vuonna 2002 myymänsä Vantaalla toimivan keksintuotannon. Kauppaan sisältyivät muun muassa tuotemerkit Jyväshyvä ja Carneval. 
Tunnettuja tuotemerkkejä.
Suomessa tunnettuja tuotemerkkejä ovat muiden muassa:
Henrik Klingenberg

Henrik ”Lance” Klingenberg (s. 21. lokakuuta 1978 Maarianhamina, Ahvenanmaa) on Sonata Arctica -yhtyeen kosketinsoittaja. Hän liittyi yhtyeeseen loppuvuodesta 2002. Hän on tehnyt Sonata Arctican kanssa heidän viisi viimeisintä albumiaan "Reckoning Nightin", "Unian", "The Days of Graysin", "Stones Grow Her Namen" ja "Pariah’s Childin". Henrik soittaa koskettimia myös Silent Voicesissa ja laulaa Mental Care Foundationissa. Klingenberg on maininnut lempiyhtyeikseen metallin saralta muun muassa Panteran, Children of Bodomin, Thunderstonen ja Diablon.
Ei-metallisista Klingenberg pitää muun muassa Björkistä, Tom Waitsista ja Frank Zappasta. Hänen suurimpia esikuviaan ovat muun muassa Jon Lord, Kevin Moore ja Jens Johansson. Klingenberg soittaa usein ”keytaria”, eli kitaran tavoin lavalla kannettavaa kosketinsoitinta (kuvassa oikealla).
Klingenberg on kertonut harrastuksikseen kirjat, urheilun ja elokuvat.
Ingenieurskantoor voor Scheepsbouw

Ingenieurskantoor voor Scheepsbouw (IvS) Saksan merivoimien sukellusvene- ja sotalaivanrakennustaidon ylläpitämiseen ja kehittämiseen perustama peiteyritys, jonka kotipaikka oli Alankomaissa. Yrityksen rahoitus tuli todellisuudessa Saksan merivoimilta, mutta sen osakkeet omistivat saksalaiset telakkayhtiöt: AG Vulcan Stettin, Friedrich Krupp Germaniawerft ja AG Weser. Yritys perustettiin puolueettomiin Alankomaihin heinäkuussa 1922 12 000 guldenin tasaomisteisella osakepääomalla.
Versailles’n rauhanopimuksen mukaan Saksa ei saanut ensimmäisen maailmansodan jälkeen rakentaa, eikä pitää hallussaan sukellusveneitä, eikä se myöskään saanut rakentaa uusia yli 10 000 tonnin panssaroituja sotalaivoja. Saksalaisten sukellusveneosaaminen oli maailmansotaan osallistuneista maista paras. Saksan sukellusveneet upottivat ensimmäisen maailmansodan aikana ympärysvaltojen ja puolueettomien maiden laivoja 12,9 miljoonan bruttorekisteritonnin edestä. Määrä vastasi yli puolta Yhdistyneen kuningaskunnan sotaa edeltäneestä kauppalaivatonnistosta. Huhtikuussa 1917 Saksan upotustoiminta oli niin tehokasta, että Yhdistyneellä kuningaskunnalla oli jäljellä elintarvikkeita kymmenen päivän kulutukseen. Tämän vuoksi Entente halusi varmistautua siitä, ettei Saksassa kyetä enää ylläpitämään sukellusveneosaamista.
Saksa puolestaan pyrki siihen, ettei sillä oleva sukellusvene- ja laivanrakennusosaaminen katoa ankarista rajoituksista huolimatta. Koska suunnittelutyötä ei voinut – ainakaan nimellisesti – jatkaa Saksassa, tarkoitukseen soveltuva peiteyritys perustettiin Alankomaihin.
Ingenieurskantoor voor Scheepsbouw tarjosi Virolle mahdollisuutta osallistua saksalaisten sukellusveneiden kehittämisohjelmaan, mutta maa kieltäytyi. Suomi hyväksyi ehdotuksen, minkä seurauksena IvS tilasi Crichton-Vulcanin telakalta suunnittelemansa CV707-sukellusveneen, joka sai myöhemmin nimen "Vesikko".
Intiansarvikuono

Intiansarvikuono ("Rhinoceros unicornis") on Intiassa ja Nepalissa elävä vaarantunut sarvikuonolaji.
Koko ja ulkonäkö.
Intiansarvikuono on suurin nykyisin elävistä sarvikuonolajeista. Sen paino on 1 800–2 700 kiloa, säkäkorkeus 175–200 cm ja pituus 350–380 cm. Urokset ovat suurempia kuin naaraat.
Sen nahka on väriltään harmaanruskea ja jopa 2 cm paksu. Sekä uros- että naarassarvikuonolle kasvaa sarvi, joka voi olla runsaan 50 cm:n pituinen.
Levinneisyys.
Intiansarvikuonon kanta on muutaman pienen populaation varassa Koillis-Intian, Bhutanin ja Nepalin rajoilla. Lajin alkuperäinen levinneisyysalue ulottui koko Intian niemimaan pohjoisosan poikki.
Elinympäristö, ravinto.
Intiansarvikuono elää monesti soisella ruohostoalueella.
Intiansarvikuonon ravinto koostuu pääosin tasankojen kookkaista ruohoista. Sadekaudella nämä kasvit saattavat kasvaa jopa 8 metriä korkeiksi. Ne tarjoavatkin sarvikuonoille samalla sekä miltei ehtymättömän ravintolähteen että erinomaisen suojan.
Naaraiden elinalue on 9–15 km², ja eri yksilöiden tai ryhmien elinpiirit menevät päällekkäin. 20 % intiansarvikuonon talviravinnosta on puuvartisten kasvien osia. Eläintarhassa intiansarvikuono syö päivittäin 15 kg heinää ja 5 kg rehua, sekä juo 90 l vettä.
Sukupuutto uhkana.
Vielä 1600-luvulla intiansarvikuono eli yleisenä Luoteis-Intiassa ja Pakistanissa. Maanviljelyn leviäminen osoittautui sille kohtalokkaaksi. Sitä myös metsästettiin 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa yleisesti huvin vuoksi. Viranomaiset kannustivat tappamaan sarvikuonoja teeviljelysten suojelemiseksi.
Vain muutamia hajanaisia ryhmiä oli säilynyt 1900-luvun alussa, ja suurimmassakin laumassa liikkui vain 12 eläintä. Intiansarvikuono suojeltiin lailla aivan viime hetkellä. Kanta on kohentunut, mutta laji on yhä uhanalainen. Lajille suotuisaa elinympäristöä katoaa, ja sarvien takia lajia tapetaan yhä laittomasti.
Intiansarvikuonoja on toukokuun 2007 arvion mukaan 2 575 yksilöä, joista 2 200 elää Intiassa ja loput Nepalissa. Laji luokitellaan nykyään vaarantuneeksi.
Lähteet.
Maailman eläimet, Nisäkkäät 2, Matti Nurminen (päätoimittaja). Helsinki: Tammi, 1987.
Phil Anselmo

Philip Hansen ”Phil” Anselmo (s. 30. kesäkuuta 1968 New Orleans, Louisiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rock- ja metallilaulaja, joka oli metalliyhtye Panteran laulajana 1987–2001, kun Terry Glaze oli erotettu yhtyeestä. Glaze erotettiin, koska yhtyeen jäsenet eivät katsoneet hänen sopivan Panteran uuteen, raskaampaan imagoon, johon Anselmon puolestaan katsottiin sopivan muun muassa lavaenergiansa ja äänensä takia. 
Panteran menestysvuodet sisälsivät paljon eri päihteiden suurkulutusta ja Anselmolle kehittyi heroiiniriippuvuus 1990-luvun puolivälissä ja hänen sydämensä jopa pysähtyi erään yhtyeen esiintymisen jälkeen 1996 noin viideksi minuutiksi, mutta hänet saatiin kuitenkin elvytetyksi.
Anselmo lopetti vuonna 2002 kovien huumeiden käytön.
Anselmo laulaa myös Down-yhtyeessä, jonka kanssa hän julkaisi uuden levyn vuonna 2007. Laulamisen lisäksi Anselmo on soittanut satunnaisesti kitaraa Downissa ja toiminut soolokitaristina Necrophagiassa, Arson Anthemissa ja Christ Inversionissa sekä soittanut bassoa ja rumpuja Viking Crownissa. Panteran post-thrash-aikoina Anselmon tunnisti cargo-shortseista, aggressiivisesta olemuksestaan ja pään keskelle jätetystä "irokeesistä" ja myöhemmin kaljusta päästä. 
Philip Anselmo ei ollut väleissä Panteran edesmenneen rumpalin Vinnie Paulin kanssa. Vinnie Paul puhui eläessään, ettei halua puhua Anselmon kanssa tai muuten tavata häntä. Panteran entinen basisti Rex Brown on Anselmon nykyisen yhtyeen basisti. Anselmo on haastatteluissa ilmoittanut olevansa pahoillaan edesmenneen Pantera-kitaristi Dimebag Darrellin kuolemasta, vaikka he erosivatkin riidoissa.
Phil Anselmo sai osakseen huomattavaa vastarintaa näyttäessään kesken esiintymisen Dimebash-tapahtumassa vuonna 2016 natsikäsimerkkiä ja huutamalla 'white power'. Useat metallimuusikot ovat tuominneet Anselmon teot. Anselmo kertoi aluksi käsimerkin ja huutojen olevan sisäpiirin vitsi backstagella tarjoiltuun valkoviiniin liittyen eikä omien sanojensa mukaan kokenut tarpeelliseksi pyytää keneltäkään anteeksi, mutta pahoitteli myöhemmin tapahtunutta. Machine Head -yhtyeen keulahahmo Robb Flynnin mukaan backstagella ei kuitenkaan tarjoiltu valkoviiniä. Tapaus on aiheuttanut suuria ongelmia myös Phil Anselmon yhtyeelle Downille.
Aiheesta muualla.
Phil Anselmo - Viralliset kotisivut
Anne Brunila

Anne Maritta Brunila (s. 31. elokuuta 1957 Kankaanpää) on suomalainen ekonomisti. 
Hän toimi myös vuodet 2014–2016 Svenska handelshögskolanin kolmevuotisessa osa-aikaisessa "Professor of Practice" -tehtävässä.
Ura.
Brunila väitteli tohtoriksi vuonna 1997 Helsingin kauppakorkeakoulusta aiheella "Eurooppalaista evidenssiä finanssipolitiikan ja kulutus-säästämispäätösten yhteydestä" ("Fiscal policy and private consumption-saving decisions: European evidence"). Lappeenrannan teknillinen yliopisto myönsi Brunilalle keväällä 2008 kauppatieteiden kunniatohtorin arvonimen.
Vuosina 1990–2002 Brunila työskenteli tutkijana Työväen taloudellisessa tutkimuslaitoksessa ja neuvonantajana Suomen Pankissa ja Euroopan komissiossa. Hän oli valtiovarainministeriön apulaisosastopäällikkö vuosina 2002–2003 ja ministeriön kansantalousosaston ylijohtajana vuosina 2003–2005. Vuosina 2006–2009 hän oli Metsäteollisuus ry:n toimitusjohtaja. Vuonna 2009 Brunila aloitti Fortumin yhteiskuntasuhteiden ja kestävän kehityksen johtajana. Hän jatkoi tehtävässä kevääseen 2013 asti.
Brunila on Sampo-konsernin (2003–), Koneen (2009–), Sanoman (2013–) sekä Stora Enson (2013–) hallituksen jäsen. Talouselämä-lehti nimesi hänet Suomen vaikutusvaltaisimmaksi päättäjänaiseksi vuoden 2014 selvityksessään.
Brunila valitsi vuoden 2014 Finlandia-palkinnon saajan. Brunila oli vuosina 2019–2024 Suomen elokuvasäätiön hallituksen puheenjohtaja.
Vaalirahoitus.
Anne Brunila on tukenut Pekka Haavistoa presidentinvaaleissa 2024. Brunila on kertonut antaneensa kampanjaan muutama tuhat euroa ja lahjoittavansa todennäköisesti lisää, mikäli Haavisto pääsee toiselle kierrokselle.
Yksityiselämä.
Vuosina 2003–2008 Brunila oli naimisissa Keravan ja Jyväskylän kaupunginjohtajana toimineen diplomi-insinööri Pekka Kettusen kanssa. Brunilalla on aiemmasta suhteestaan aivovammainen lapsi.
Keinotekoinen saari

Keinotekoinen saari tai tekosaari on ihmisen rakentama saari.
Merien keinotekoiset saaret on rakennettu lähes aina mannerjalustalle lähelle rantaa matalaan ja suojaisaan paikkaan. Ne ovat käytännössä kuin laajennettua rantaa, joka on kuitenkin päätetty erottaa maasta vesiväylällä.
Keinotekoisia saaria on tehty jo 2000 vuoden ajan. Aluksi niitä tehtiin tulvaherkille alueille. 1500-luvulta alkaen keinotekoiset saaret olivat Euroopassa jo yleistymässä, ja 2000-luvulla niitä rakennetaan jo kautta maailman. Nykyisin tekosaaria on alettu rakentamaan jo kauemmaksikin rannasta. Kiina on 2010-luvulla rakentanut lukuisia tekosaaria kiistellylle Etelä-Kiinan merelle.
Keinotekoisia saaria rakennetaan moneen tarkoitukseen. Entisaikoina niitä rakennettiin lähinnä asuintarkoituksiin tulvaherkille seuduille esimerkiksi Hollantiin, ja tällaiset tekosaaret kehittyivät poldereiksi. Aasiassa kaupunkeja laajennetaan nykyisin merelle tekosaaria rakentamalla, ja saaria rakennetaan myös turismia varten. Tekosaaria on rakennettu myös öljynporaustarkoituksiin ja muun teollisuuden tarpeisiin sekä lentokentiksi. Vesiväylän ylittävän sillan ja tunnelin yhdistämiseksi voidaan rakentaa tekosaaria.
Keinotekoisten saarten kolme suurinta haastetta ovat geotekninen perustus, yhteys mannermaalle sekä täyttömaan saatavuus. Keinotekoisilla saarilla voi olla myös haitallisia ympäristövaikutuksia.
Asetinlaite

Asetinlaite on turvalaite, jolla rautatieliikenteen ohjauksessa asetetaan keskitetysti yhdestä paikasta käsin junan käyttämällä kulkutiellä olevat vaihteet oikeisiin asentoihin ja opastimet ajon salliviin asentoihin. Asetinlaitetta käyttää liikenneohjaaja (entiseltä nimikkeeltään junasuorittaja), asetinlaitemies tai vaihdemies.
Asetinlaite voi olla joko mekaaninen tai sähköinen. Asetinlaite voi olla myös kauko-ohjattu.
Ensimmäiset mekaaniset asetinlaitteet kehitettiin 1850-luvulla. Mekaanisissa asetinlaitteissa oli kampia tai vipuja, jotka oli erilaisten vaijeri- ja tankovälitysten avulla yhdistetty vaihteisiin ja mekaanisiin siipiopastimiin eli semaforeihin. Kampia ja vipuja kääntämällä voitiin kääntää vaihteet ja avata ja sulkea siipiopastimet. Lisäksi niissä oli mekaanisia turvalukituksia, jotka estivät siipiopastinten avaamisen, ellei vaihteita ollut käännetty oikeisiin asentoihin ja lukittu. Ensimmäisen sähkömekaanisen asetinlaitteen valmisti saksalainen Siemens &amp; Halske jo 1890-luvun alussa. Sähköiset releasetinlaitteet tulivat käyttöön 1940-luvulla, ja 1980-luvulla kehitettiin täyselektroniset tietokoneasetinlaitteet.
Asetinlaitetyyppejä.
Suomen rataverkolla on käytössä neljä asetinlaitteen päätyyppiä:
Näiden lisäksi Suomessa on ollut käytössä muun muassa varmistuslukko- ja opastinturvalaitos eli ns. "köyhän miehen releasetinlaite". Tässä turvalaitteessa vaihteiden kääntäminen tapahtui paikallisesti käsin, ja lukitus tapahtui varmistuslukoilla. Liikennepaikoilla oli tulosuunnissa valo-opastimet, joiden opasteet olivat riippuvaisia vaihteiden asennoista ja lukituksesta. Varmistuslukko- ja opastinturvalaitokset ovat kadonneet rataverkolta kauko-ohjauksen laajennuttua.
Mekaanisia kampi- ja kankiasetinlaitteita on Suomessa käytössä enää viisi, neljällä eri paikkakunnalla. Ne on korvattu sähköisillä rele- ja tietokoneasetinlaitteilla.
Suomen viimeinen Rovaniemellä sijainnut kankiasetinlaite purettiin toukokuussa 2007. Nykyiset uudet asetinlaitteet ovat Suomessa pääosin tietokoneasetinlaitteita, mutta kuitenkin esimerkiksi Vuosaaren satamaan rakennettiin vuonna 2008 uusi releryhmäasetinlaite.
Kyllikki Virolainen

Eeva Kyllikki Virolainen (ent. Stenros, o.s. Salojärvi; 6. helmikuuta 1924 Asikkala – 8. toukokuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja toimittaja, joka tunnettiin pitkästä urastaan television "Tänään kotona" -ohjelmassa sekä valtioneuvos Johannes Virolaisen vaimona.
Työura.
Koulutukseltaan Kyllikki Virolainen oli agronomi. Opintojensa jälkeen hän työskenteli Työtehoseurassa tiedotussihteerinä ja tiedotuspäällikkönä vuosina 1952–1965. Vuonna 1965 hän siirtyi Oy Mainos TV-Reklam Ab:n perheohjelmien toimituspäälliköksi. Hän toimi myös radio- ja tv-selostajana ja -toimittajana vuodesta 1958 alkaen. Toimittajana hänet tunnettiin erityisesti vuonna 1965 aloittamastaan "Tänään kotona" -ohjelmasta, joka loppui 1984 kun hän jäi MTV:stä eläkkeelle.
Kansanedustajana.
Eduskuntaan silloinen Kyllikki Stenros nousi varaedustajan paikalta vuonna 1977 samasta vaaliliitosta valitun liberaalien Pekka Tarjanteen siirryttyä Posti- ja telelaitoksen pääjohtajaksi. Hän oli ensimmäinen Helsingistä eduskuntaan noussut Keskustapuolueen kansanedustaja. Kansanedustajan ura jäi lyhyeksi ja päättyi jo vuonna 1979. Hän toimi myös presidentin valitsijamiehenä vuosina 1978 ja 1982. Ainoana Helsingin vaalipiiristä valittuna keskustalaisena valitsijamiehenä Kyllikki Virolainen keräsi vuoden 1982 presidentinvaalin valitsijamiesvaalissa yli 7 800 ääntä, ja hänen uskottiin olevan tiukasti kiinni kansanedustajan paikassa seuraavissa eduskuntavaaleissa. Vuoden 1983 vaaleissa hänen saamansa 1 300 ääntä riittivät kuitenkin vain neljänteen varasijaan. Myöhemmin Kyllikki Virolainen ei enää pyrkinyt eduskuntaan.
Avioliitto Johannes Virolaisen kanssa.
Eduskunnassa Kyllikki Stenros tutustui tulevaan puolisoonsa Johannes Virolaiseen, joka oli vielä naimisissa Kaarina Virolaisen kanssa; heidän rakkaustarinansa aiheuttikin merkittävää kuohuntaa 1970-luvun lopulla. Johannes Virolainen tiesi itsekin, että hänen avioeronsa herättäisi pahennusta perinteisiä arvoja vaalivan Keskustan puolueväen keskuudessa, mutta sanoi häntä haastatelleelle Lasse Lehtiselle, että ”Kyllikki ei ollut syy avioeroon, vaan seuraus välirikosta”. 
Johannes ja Kyllikki Virolainen avioituivat vuonna 1981. Kyllikki ja Johannes Virolaisesta tuli kahden vuosikymmenen ajaksi yksi Suomen seuratuimmista pareista, ja vuosien mittaan he saivat yhä enemmän kutsuja sellaisiinkin tilaisuuksiin, joita heidän toivottiin vain kunnioittavan läsnäolollaan.
Kyllikki Virolainen kuoli 8. toukokuuta 2009 sydänsairauteen. Hänen ainoa lapsensa on vuonna 1952 syntynyt poika Ralf Erik Stenros.Ralf Erik Stenrosin isä on Helge Stenros, joka oli Kyllikki Virolaisen ensimmäinen aviomies. Helge Stenros oli insinööri, ja hän harrasti muun muassa radioamatööritoimintaa tunnuksella OH2MH.
Kirjoja.
Kyllikki Virolainen on kirjoittanut useita kirjoja, joista tunnetuimpia lienevät:
Asemakylä (Haukipudas)

Asemakylä sijaitsee Haukiputaalla Oulussa Kiiminkijoen ja Oulu–Tornio-rautatien risteyskohdassa, noin 2,5 kilometrin päässä entisen kunnan keskustasta. Kylä on muodostunut pääosin Haukiputaan rautatieaseman ympärille. Asemakylällä on myös koulu, esikoulu, päiväkoti, yleinen uimaranta. Nykyisin Asemakylä on kasvava kylä. 
Maunun saha toimi Asemakylällä vuosina 1863–1908. Sahalaitoksen rakennukset purettiin toiminnan lopettamisen jälkeen. Nykyisin vanhalla saha-alueella toimi Pohjola-opisto.
Alueen päätiet ovat yhdystie 8460 Martinniemestä Jokikylään sekä kylän itäpuolitse kulkeva valtatie 4. Henkilöjunat eivät pysähdy Haukiputaan rautatieasemalla kaupallisia tarkoituksia varten.
Saksalaiset sotilaat tuhosivat Haukiputaan Asemakylän sillan vetäytyessään kohti Pohjois-Suomea syyskesällä 1944.
Muriel Spark

Muriel Sarah Spark, o.s. Camberg, (1. helmikuuta 1918 Edinburgh, Skotlanti – 13. huhtikuuta 2006 Firenze, Italia) oli skotlantilainen kirjailija. Englanninkielisessä maailmassa Spark on hyvin arvostettu. Hänen romaaneistaan on suomennettu "Mandelbaumin portti".
Spark asui jonkin aikaa Keski-Afrikassa. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli Britannian ulkoministeriön tiedosteluosastolla. Hän kääntyi 1954 katoliseksi. Spark oli Royal Society of Literaturen jäsen. Spark kirjoitti romaaneja, näytelmiä, runoja, elämäkertoja ja tutkielmia, joissa katolisuuden vaikutusta ei kuitenkaan näy.
Ronald Neame on ohjannut elokuvan "Miss Jean Brodien parhaat vuodet" ("The Prime of Miss Jean Brodie", 1969), joka perustuu Jay Presson Allenin näytelmään, joka taas perustuu Sparkin saman nimiseen romaaniin. Elizabeth Taylor tähditti Sparkin romaanista "The Driver’s Seat" Italiassa tehtyä, ristiriitaiset arviot saanutta avantgarde-elokuvaa "Vaikea tapaus" (Identikit, 1974).
Menkaure

Menkaure (kreik. "Mykerinos") oli Egyptin Vanhan valtakunnan 4. dynastian aikana hallinnut faarao, joka tunnetaan Gizaan rakennuttamastaan pyramidista. Hän oli vallassa noin vuosina 2530–2510 eKr.
Manethon mukaan Menkaure seurasi valtaistuimella kuningas Bikherisiä, mutta arkeologisten todisteiden perusteella hän oli pikemminkin Khefrenin seuraaja.
Reijo Wilenius

Reijo Valfrid Wilenius (22. huhtikuuta 1930 Helsinki – 26. lokakuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen filosofi, joka toimi Jyväskylän yliopiston filosofian professorina vuosina 1972–1992. Hän julkaisi useita teoksia etenkin kasvatusfilosofian alalta. Wilenius oli myös antroposofisen liikkeen ja steinerpedagogiikan keskeisiä edustajia Suomessa, kuten oli myös hänen vaimonsa Aijami Wilenius. Hän kuului Kriittisen korkeakoulun ja Snellman-korkeakoulun perustajiin.
Elämä.
Wilenius kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1949 (Helsingin Suomalainen Yhteiskoulu). Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1952. Seuraavana vuonna hän meni naimisiin Olli Ant-Wuorisen tyttären Aijamin kanssa. Wilenius jatkoi koulutustaan ja vielä valmistui valtiotieteen lisensiaatiksi 1958 sekä väitteli tohtoriksi 1966 Helsingin yliopistossa. 
Wilenius toimi Helsingin Suomalaisen Yhteiskoulun, Suomen Teatterikoulun ja Helsingin Työväenopiston tuntiopettajana 1953–1958, Helsingin Rudolf Steiner -koulun opettajana 1961–1976, Helsingin Kauppakorkeakoulun filosofian opettajana 1966–1967, Helsingin yliopiston käytännöllisen filosofian vt. professorina 1965–72 (kevätlukukaudet), käytännöllisen filosofian dosenttina 1967–1996, Jyväskylän yliopiston filosofian professorina ja filosofian laitoksen johtajana 1973–1992 sekä Snellman-korkeakoulun opettajana vuodesta 1980.
Lisäksi Wilenius toimi Suomen filosofisen yhdistyksen johtokunnan jäsenenä ja sihteerinä 1964–1968, Suomen kasvatusopillisen yhdistyksen johtokunnan jäsenenä 1964–1968, Suomen Teiniliiton kuraattorina 1966–1969, Suomen antroposofisen liiton puheenjohtajana 1966–96, Kulttuurikeskus – Kriittisen korkeakoulun johtokunnan puheenjohtajana 1968–1984, 1999–2001, kunniapuheenjohtajana vuodesta 1992, Valtion humanistisen toimikunnan puheenjohtajana, Suomen Akatemian tieteen keskustoimikunnan ja Nordisk samarbetsnämd för humanistisk forskningin jäsenenä 1975–1979, European Science Foundationin humanistisen toimikunnan jäsenenä 1978–1980, Ahtola-kulttuurisäätiön hallituksen puheenjohtajana 1980–2004, Suomen rauhanpuolustajien valtuuston puheenjohtajana 1982–1989, Suomi tulevaisuudessa –seminaarien toimikunnan puheenjohtajana 1983–1990, European Forum for Freedom in Educationin presidenttinä vuodesta 1997. Hän oli useiden valtion komiteoiden ja toimikuntien jäsen.
Wilenius toimi kulttuurilehti "Katsauksen" päätoimittajana vuosina 1957–1968 ja "Takojan" päätoimittajana vuosina 1980–1983.
Wilenius sai Valtion tiedonjulkistamispalkinnon 1976, Saima-mitalin 1984 ja Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkin 1989.
Robert Wadlow

Robert Pershing Wadlow (22. helmikuuta 1918 – 15. heinäkuuta 1940) oli maailman kaikkien aikojen pisin tunnettu ihminen, pituudeltaan 272 senttimetriä.
Elämä.
Robert Wadlow syntyi Harold ja Addie Wadlow'n esikoisena. Harold ja Addie olivat normaalipituisia ja -painoisia, kuten myös heidän kaksi muuta poikaansa Harold Jr. ja Eugene sekä kaksi tytärtään Betty ja Helen. Robert Wadlow painoi syntyessään 3 850 grammaa. Kahden hänelle tehdyn tyräleikkauksen jälkeen Wadlow alkoi kasvaa hämmästyttävän nopeasti. Kun Wadlow oli 12-vuotias, lääkärit totesivat hänellä aivolisäkkeen liikatoiminnan, jonka vuoksi elimistö sai liikaa kasvuhormonia. Leikkaushoito olisi ollut vaarallista, eikä sen tehosta ollut varmaa tietoa, joten Wadlow'n annettiin kasvaa.
Wadlow yritti elää mahdollisimman normaalia elämää. Hän harrasti valokuvausta ja keräsi postimerkkejä. Kolmetoistavuotiaana, ollessaan 223 senttimetriä pitkä, hänestä tuli maailman pisin partiolainen. Wadlow'ta kiusattiin pituutensa vuoksi, hän joutui kumartelemaan kävellessään ovista, eikä hän mahtunut bussiin, junaan tai lentokoneeseen, sillä niitä ei ollut tehty hänen kokoisilleen.
Wadlow oli pituudestaan huolimatta erittäin terve, tosin hänellä oli vuosien ajan jalkavaivoja. Pitkien raajojen verenkierto oli huono ja jalkaterien tunto oli todella heikko. Heinäkuussa 1940 Wadlow'n ollessa 22-vuotias hänelle laitettiin toista nilkkaa tukeva rauta. Sitä ei kuitenkaan asetettu paikalleen riittävän huolellisesti, ja oikeaan nilkkaan muodostui verenmyrkytystä aiheuttava rakkula, joka huomattiin huonon verenkierron ja tunnottomuuden vuoksi vasta muutamien päivien kuluttua. Kun Wadlow tuli viikon kuluttua Manisteehen Michiganiin esiintymään, tulehdus oli kehittynyt hengenvaaralliseksi.
Wadlow kuoli nukkuessaan 15. heinäkuuta 1940. Hänet haudattiin kotikaupunkiinsa Oakwoodin hautausmaalle. Wadlow'n arkku oli peräti 328 senttimetriä pitkä, ja hautajaisissa oli 40 000 vierasta. Wadlow'n kuoltua omaiset hävittivät suuren osan hänen tavaroistaan, sillä he eivät halunneet keräilijöiden laittavan niitä näytille.
Wadlow'n ennätyksiä.
Wadlow oli lääketieteen historian pisin ihminen, jonka pituus on pystytty kiistatta todistamaan. Lisäksi hänellä oli kaikkien aikojen suurimmat tunnetut ihmiskädet ja -jalat. Wadlow'n kämmenet olivat 32,3 senttiä pitkät ranteesta keskisormen kärkeen mitattuna, ja hänen jalkateränsä olivat 47 senttiä pitkät. Wadlow rikkoi pituusennätyksen, kun vuonna 1936 hänen pituudekseen mitattiin 253 senttimetriä, mikä rikkoi irlantilaisen Patrick Cotter O'Brienin ennätyksen 246 senttimetriä vuodelta 1806.
Seija Paakkola

Seija Paakkola-Kuusinen (o.s. Paakkola, s. 1959 Oulu) on vuoden 1978 Miss Suomi, malli, laulaja ja showesiintyjä. Miss Skandinavia -kilpailussa hän oli toinen perintöprinsessa. Vuosina 1978–1980 Paakkola esiintyi Dannyn ja Armi Aavikon kesäshow’ssa "Danny ja Armi laserajassa" (1978), "Frendit" (1979) sekä ravintolashow’ssa "Hellät paikat". Paakkola ei tehnyt levytyksiä, mutta saavutti suosiota lavaesiintyjänä ja komediennena. 
Paakkola vetäytyi showbisneksestä vuonna 1980, jolloin Finntastic-kokoonpano hajosi. 1990-luvulla hän perusti Wanha Pehtoori -nimisen ravintolan Helsingin Haltialaan. Paakkolalla on aiemmasta suhteestaan tytär. Paakkola avioitui vuonna 1992 Haltialan tilan pehtorin Jari Kuusisen kanssa ja he muuttivat vuoden 2020 lopulla Posiolle, jossa heillä on myös kesämökki.
Paddingtonin asema

Paddingtonin rautatieasema on Lontoosta länteen suuntautuvan rautatieliikenteen pääteasema. Se sijaitsee Lontoon keskusta-alueen länsipuolella ja avattiin vuonna 1854. Asemalta on junayhteyksiä esimerkiksi Heathrow’n lentokentälle, Cornwalliin, Plymouthiin, Exeteriin, Bathiin, Bristoliin ja Etelä-Walesiin sekä moniin Lontoon länsipuolisiin lähikaupunkeihin ja lähiöihin. Asemaa käyttää vuosittain yli 34 miljoonaa matkustajaa. Crossrailin valmistumisen noin vuonna 2018 odotetaan kasvattavan matkustajamääriä entisestään.
Aseman historiaa.
Ensimmäinen rautatieasema nykyisen aseman läheisyydessä oli Great Western Railwayn väliaikainen pääteasema, joka avattiin vuonna 1838.
Isambard Kingdom Brunel sai vuonna 1849 tehtäväkseen suunnitella uuden aseman, josta piti tulla riittävän iso vuoden 1851 Lontoon maailmannäyttelyn väkijoukoille, ja lisäksi hienompi kuin GWR:n kilpailijan Great Northern Railwayn Eustonin rautatieasemasta. Brunel käytti lasi- ja teräsrakenteissa samaa rakennusyhtiötä, joka oli toteuttanut Joseph Paxtonin suunnitteleman Crystal Palacen. Asemaan tuli 69 valurautaista pylvästä kolmeen riviin, ja niiden varaan 189 takorautaista kaarta.
Brunelin suunnitteleman asemarakennuksen monet arkkitehtuuriset yksityiskohdat suunnitteli Brunelin avustaja Matthew Digby Wyatt. Alkuperäisen asemarakennuksen lasikattoa kannatteli kolme valurautaista 213 metriä pitkää kaarta. Aseman laajennuksen yhteydessä vuosina 1906–1915 rakennukseen lisättiin neljäs kaari.
Edellisen aseman aluetta käytettiin pitkään tavarapihana nykyisen,suunnitteleman, aseman käyttöönoton jälkeen. Nykyisin tätä aluetta kehitetään asuin- ja liikealueeksi.
Paddington vaihtoasemana.
Heathrow’n lentoasemalta on junayhteys Paddingtoniin, jossa on myös neljän
metrolinjan asema: Bakerloo, Circle, District ja Hammersmith &amp; City. Paddington oli Lontoon ensimmäisen metrolinjan läntinen pääteasema. Crossrailin rakennustyön yhteydessä myös metroasemia uusitaan, jalankulkureittejä lisätään ja taksien tiloja parannetaan.
Vasili Šuiski

Vasili IV Ivanovitš Šuiski (; 1552 – 16. syyskuuta 1612 Moskova) oli Venäjän tsaari vuosina 1606–1610 ja viimeinen Rurikin dynastiaan kuulunut Venäjän hallitsija. Hänet syöstiin vallasta vuonna 1610 sekasorron aikana. Vasili IV pakeni Venäjältä ja kuoli vuonna 1612 Varsovassa. 
Valtaannousu petoksen kautta.
Ennen hallitsijakauttaan Vasili tutki Boris Godunovin salaisesta käskystä kruununperijä Dmitri Ivanovitšin, Iivana Julman pojan, kuolemaa. Vaikka on epäilty, että Boris murhautti Dmitrin, Vasili ilmoitti, että kyseessä oli itsemurha. 
Tästä huolimatta Vasili Šuiski muutti lausuntoaan Boris Godunovin seuraajan ja pojan Fjodor II:n kruunajaisten aikaan 1606 tukeakseen omia valtapyrkimyksiään – hän väittikin nyt, että esiin tullut kruununtavoittelija, Grigori Otrepjev eli "Vale-Dmitri", olikin oikea Iivana Julman poika. Tästä seurannut kohu johti nuoren ja epäsuositun Fjodorin murhaan.
Tämän jälkeen Vasili teki jälleen täyskäännöksen ja väitti, että Dmitri oli sittenkin murhattu lapsena ja kruununtavoittelija olikin huijari. Tämän seurauksena Vale-Dmitri mestattiin. Tapahtumien kulku asetti Vasili Šuiskin suotuisaan asemaan ja hänet kruunattiin tsaariksi toukokuussa 1606.
Šuiski vallassa.
Vasili Šuiski hallitsi kesään 1610 asti, mutta kansa ei koskaan suostunut hyväksymään häntä tsaariksi. Hänen valtansa oli olematonta jopa Moskovassa, ja todennäköisesti ainoa syy, mikseivät pajarit syösseet häntä vallasta, oli pätevän vastaehdokkaan puute. Ainoastaan Šuiskin sankarillinen serkku Mihail Skopin-Šuiski sekä Ruotsin sotilaallisen tuen ostaminen alueluovutuksilla (Vasilin tukemiseen liittyi Jakob De la Gardien johtaman joukon Moskovan miehitys) onnistui pitämään Vasilin vallassa vuoteen 1610 asti. 
Tsaarista oli tullut Ruotsin yhteistyökumppani, kun hän oli avannut ruotsalaisille pääsy Luoteis-Venäjälle. Hän oli kuitenkin kieltäytynyt solmimasta liittoa Ruotsin kanssa. Šuiskin asemaa horjuttivat Ruotsin kuningas Kaarle IX:n levittämä Venäjän vastainen propaganda ja toinen vale-Dmitri. Tsaari esitti elokuun 10. päivänä 1608 virallisen avunpyynnön Ruotsille. Neuvottelut asiasta käynnistyivät Narvan käskynhaltijan Philip Scheidingin ja tsaarin läheisen sukulaisen Ivangorodin voivodin Mihail Skopin-Šuiskin välillä. Venäläiset allekirjoittivat liittosopimuksen Ruotsin kanssa helmikuun 28. päivänä 1609. Maaliskuussa 1610 Jakob De la Gardien ja Mihail Skopin-Šuiskin johtamat apuvoimat marssivat Moskovaan, ja pääkaupungin ympäristö puhdistettiin kapinallisista ja heidän kanssaan yhteistoiminnassa olleista puolalaisista.
Vuonna 1610 Vorotinskin ja Mstislavskyn pajarisuvut suistivat Vasili Šuiskin vallasta. Puolalaiset joukot vangitsivat hänet ja veivät Gostyninin linnaan Varsovan lähelle, jossa Šuiski kuoli kaksi vuotta myöhemmin. Hänen seuraajakseen asetettiin puolalais-ruotsalainen Vladislav IV Vaasa.
Kisu Jernström

 
Kristian Olof ”Kisu” Jernström (s. 20. kesäkuuta 1951 Helsinki) on suomalainen iskelmälaulaja, lauluntekijä, rumpali ja yrittäjä.
Ura.
Jernströmin ura alkoi 1960-luvulla helsinkiläisen The Beatnics -yhtyeen rumpalina. Syksyllä 1965 hän siirtyi Topmost-yhtyeen ja sitten Kirkan yhtyeen rumpaliksi. Ensimmäinen soolosingle "Väliäkös sillä sitten on / Naisen asein" ilmestyi vuonna 1970. Levytys toi julkisuutta sen verran, että saman vuoden kesänä Jernström vieraili Dannyn kesäkiertueella. Menestynein levytys ”Uneen aika vaipuu” ilmestyi vuonna 1973, ja samana vuonna ilmestynyt pitkäsoitto ”Kun paljon antaa” myi kultalevyyn vaadittavan määrän. Myös levyn nimikappale myi hyvin singlenä. Vuonna 1974 Jernström osallistui Syksyn sävel -kilpailuun kappaleella ”Juustossa löytyy”. Kappale sijoittui kolmanneksi ja siitä tuli suuri hitti. ”Juustossa löytyy” -kappaletta on kuultu Arlan juustomainoksessa, ja vuonna 2001 se soi Suomen jääkiekkomaajoukkueen kisatunnusmelodiana. Menestyslevytyksiä 1970-luvulla olivat myös ”Hasta mañana”, ”Tunteet”, ”Lähdit taakse pilvien” ja ”Onnestain on puolet sinun”.
Vuonna 1981 Jernström julkaisi popahtavampaa materiaalia LP-levyllä "Don’t Stop the Music", joka oli suunnattu myös Suomen ulkopuolisille markkinoille, mutta ilman mainittavampaa menestystä. Vuonna 1984 ilmestyi albumi nimeltään "Musta kissa", mutta sen jälkeen laulaminen jäi taka-alalle ja Jernström alkoi keskittyä säveltämiseen ja muiden artistien tuottamiseen. Hän teki usean vuoden ajan yhteistyötä muun muassa Kassu Halosen kanssa. Yhteistyön tunnetuin tulos on Kirkan esittämä Syksyn sävel -voittaja ”Surun pyyhit silmistäni”.
Jernström esiintyy edelleen pienimuotoisesti. Hän osallistui jälleen Syksyn Säveleen vuosina 1997–1999. Hän asuu Inkoossa ja on vuodesta 2006 lähtien pitänyt vaimonsa Tiina Jernströmin kanssa Degerby Deli -nimistä kyläkauppaa, joka vuonna 2007 valittiin vuoden yritykseksi Inkoossa. Vuonna 2008 Jernström valittiin Inkoon kunnanvaltuustoon sitoutumattomana ehdokkaana ja vuonna 2010 hänet valittiin kunnanhallituksen puheenjohtajaksi. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa hän pyrki eduskuntaan Uudeltamaalta kokoomuksen ehdokkaana ja sai 1 063 ääntä.
Vuonna 2019 julkaistiin Elina Saksalan kirjoittama Kisun muistelmateos "Onnestain on puolet sun".
Jernströmillä diagnosoitiin elokuussa 2020 alanielun syöpä, johon hän sai sädehoitoa ja parantui siitä, kunnes jälleen sairastui vuoden 2023 alussa uuteen syöpään, nyt sarkoomaan, harvinaiseen tukikudossyöpään. Hänet leikattiin kesäkuussa 2023 ja tämä sarkoomaleikkaus oli ensimmäinen laatuaan Suomessa. 
Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2018.
Autotalli

Autotalli (vanh. garaaši"," lakitekstissä autosuoja) on auton säilytykseen tarkoitettu katettu ja suljettu tila. Autotalli voi olla osa taloa tai erillinen rakennus. Autotallista kevyempi versio on autokatos, joka ei ole suljettu tila. Autokatoksessa ei tyypillisesti ole ovea eikä väliseiniä autojen välillä.
Autotallin käyttötarkoitus mainitaan rakennusluvassa, eikä sitä saa käyttää rakennusluvan vastaisesti, esim. varastona, toimistona, korjaamona, asumistilana, tulityöpaikkana, liike- tai kokoontumistilana tai työpajana. Esimerkiksi Helsingin pelastuslaitoksen ohjeistuksen mukaan autotallissa saa kuitenkin säilyttää kohtuullisessa määrin työkaluja, lisävarusteita, ulkoiluvälineitä yms.
Helsingin pelastuslaitoksen ohjeistuksen mukaan alle 60 m2:n autosuojassa saa säilyttää korkeintaan 60 litraa helposti syttyviä nesteitä (bensiini, tinneri), enintään 200 litraa palavia nesteitä, joiden leimahduspiste on yli 55 °C (kevyt polttoöljy ja diesel) ja maanpäällisessä autosuojassa enintään 25 kiloa nestekaasua. Autosuojassa ei tule käyttää sähkölaitteita, jotka eivät kuulu sen käyttötarkoitukseen.
Muualla autotallien käyttö eri tarkoituksiin on sallitumpaa. Tunnetaan lukuisia yrityksiä, jotka aloittivat toimintansa autotallissa.
Erilaisista tietotekniikka-alan yrityksistä ainakin Apple toimi aluksi Steve Jobsin vanhempien autotallissa, Google alkoi toimia Susan Wojcickin autotallissa syyskuussa 1998, ja Hewlett-Packardin ensimmäinen laite rakennettiin sittemmin museoidussa autotallissa Palo Altossa.
Metsäteollisuus

Metsäteollisuus on puuta raaka-aineena käyttävää teollisuutta.
Siihen kuuluvat:
Kun metsäteollisuus sekä graafinen teollisuus (paino- ja kustannustoiminta) yhdistetään, saadaan "metsäperustainen teollisuus" (englanniksi FBI, "forest based industries").
Jalosteet.
Raakapuusta syntyy puutuoteteollisuudessa puutuotteita, jotka jaetaan kolmeen ryhmään:
Historia.
Ennen 1800-lukua puuta käytettiin paikallisesti polttopuuksi ja rakennuksilla. Kun höyrykäyttöiset sahat yleistyivät 1800-luvun puolivälissä, puun kuljetusmahdollisuudet kuten uitto vaikuttivat sen arvoon.
Paperitehtaat alkoivat käyttää sekä puuhioketta että selluloosaa jo 1870- ja 1880-luvulla.
Metsäteollisuuden uudet tuotteet.
Metsäteollisuudessa kasvualueita ovat muun muassa rakentaminen ja sisustaminen, pakkaukset ja pehmopaperit sekä biopohjainen energia. Biotalouden uusia tuotteita syntyy bioenergiasta, biopolttoaineista ja biokemikaaleista sekä yhdistämällä puuta ja kuitua muihin materiaaleihin.
Informaatioteknologian avulla kehitetään älykkäitä paperi- ja pakkaustuotteita sekä rakennusmateriaaleja. Nanomittakaavan teknologioilla tuotteet saavat uudenlaisia ominaisuuksia. Nykyisten tuotteiden rinnalle syntyy uusia sovelluksia esimerkiksi elintarvike- ja lääketeollisuuteen.
Uusiutuvia ja kierrätettäviä tuotteita ja materiaaleja.
Yksi kuutiometri puuta varastoi noin yhden tonnin hiilidioksidia. Saha- ja levyteollisuuden vuosituotannon varastoiman hiilidioksidin määrä vastaa noin puolta Suomen liikenteen vuosittaisista hiilidioksidipäästöistä.
Keskiverto puinen omakotitalo sitoo puurakenteisiinsa noin 30 tonnia ilmasta peräisin olevaa hiilidioksidia, joka vastaa yhden kuluttajan keskivertoautoilun yli kymmenen vuoden hiilidioksidipäästöjä.
Paperi-, kartonki- ja puutuotteet valmistetaan uusiutuvista raaka-aineista ja ne soveltuvat elinkaarensa päätteeksi kierrätykseen ja lopuksi energian tuotantoon.
Kuitupakkauksista jopa 85 prosenttia kierrätetään.
Eila Torvela

Eila Torvela (1. syyskuuta 1958 Ii – 9. syyskuuta 1997 Laukaa) oli suomalainen iskelmälaulaja. Iistä lähtöisin oleva Torvela levytti vuonna 1978 Mitä Suomi soittaa -kokoelmalle kappaleen "Sua vasten aina painautuisin". Seuraavana vuonna ilmestyi hänen ensimmäinen singlensä, joka sisältää kappaleet "Perämeren helmi" ja "Iijoen jenkka". Torvelan esikoisalbumi "Mä olen vapaa" ilmestyi vuonna 1982. Laajempaan tietoisuuteen hän tuli vuonna 1984 kappaleella "Hulivilityttö". Torvelan muita tunnettuja levytyksiä ovat "Köyhä ja savolainen", "Uolevi", "Suomi-poika", "Hevostytön humppa" sekä "Blue velvet". Hänen viimeiseksi levytyksekseen jäi "Kännykkäseriffi" vuodelta 1997.
1990-luvun alussa Torvela toimi TV2:n viihdeohjelman "Kansanhuvit" juontajana. Hän oli ideoinut tämän ohjelmaformaatin itse ja ohjelma saavutti Torvelan juontokaudella kaikista suurimmat katsojalukunsa. 1990-luvulla Torvela esiintyi paljon yhdessä libanonilaisen aviomiehensä Johnny Francisin kanssa. 
Torvelan viimeisiä vuosia varjostivat reistaileva terveys ja taloudelliset vaikeudet. Hän kuoli sairauskohtaukseen ollessaan kuntoutuksessa Laukaassa.
Hirvisika

Hirvisika eli babirussa ("Babyrousa babyrussa") on sikojen heimoon kuuluva sorkkaeläinlaji. Suomen Lajitietokeskus suosittelee käytettäväksi nimeä babirussa.
Koko ja ulkonäkö.
Hirvisian pituus on 85–110 senttimetriä ja hännän pituus 20–32 senttimetriä. Säkäkorkeus on 65–80 senttimetriä ja paino enintään 100 kilogrammaa. Hirvisian yläsyöksyhampaat kasvavat kuonon läpi ja kaartuvat taaksepäin. Elleivät nämä sarvet katkea taistelussa tai jollain muulla tavalla, ne kasvavat hirvisian kallon läpi.
Levinneisyys.
Hirvisika elää Indonesiassa Sulawesilla ja Togianin saarilla. Jo aikoja sitten hirvisikoja siirrettiin Molukkien Sula- ja Buru-saarille, joilla elää voimakas kanta.
Ravinto.
Huomattava osa hirvisian ajasta kuluu ravinnon etsimiseen metsässä. Tarkan hajuaistinsa avulla eläin pyrkii löytämään pudonneita hedelmiä, jotka ovat sen herkkuruokaa. Hirvisika elelee mielellään veden lähettyvillä. Siellä kasvaa usein hedelmäpuita ja marjapensaita. Hedelmien ohella se syö myös lehtiä ja ruohoja joskus myös sieniä ja toukkia.
Uskomuksia.
Paikallisen väestön mielestä hirvisian erikoisen näköiset torahampaat muistuttivat sarvia. He antoivatkin eläimelle nimen ”sikahirvi” (babi-rusa). Seudulla uskottiin torahampaiden kasvavan käyriksi, jotta otus pystyisi riippumaan niillä yöllä puunoksasta. Tällä tavoin hirvisika saisi nukkua rauhassa pedoilta.
Manhwa

Manhwa () on korealaista sarjakuvaa ja sana tarkoittaa korean kielellä yksinkertaisesti "sarjakuvaa". Se muistuttaa japanilaista mangaa, mutta sitä luetaan vasemmalta oikealle.
Historia.
Ensimmäinen manhwa oli puukaiverrus vuodelta 1908. Manhwaa käytettiin vuosikymmenten ajan poliittisten päättäjien kritisoimiseen, mutta se alkoi viihteellistyä 1990-luvun poliittisten uudistusten jälkeen. Aihepiirit laajentuivat muihinkin osa-alueisiin, kuten romantiikkaan ja kauhuun, ja manhwasta tuli yhä suositumpaa. 2000-luvulla webtoonien yleistyttyä painetun manhwan suosio on kuitenkin ollut laskussa ja monet korealaiset manhwalehdet ovat joutuneet lopettamaan toimintansa.
Polikarpov R-5

Polikarpov R-5 on neuvostoliittolaisen Polikarpovin valmistama kevyt, kaksitasoinen ja yksimoottorinen lentokone, jota käytettiin tiedustelu- ja pommitustehtävissä.
Taustaa.
Koneen suunnitteli Nikolai Polikarpov vuonna 1928. Aeroflotille valmistettiin 1 000 konetta merkinnällä P-5. Vuonna 1931 kone tuli myös Neuvostoliiton ilmavoimien käyttöön, R-5-merkinnällä sitä valmistettiin 5 000 kappaletta. R-5-koneen pohjalta kehitettiin edistyneempi Polikarpov R-Z, joka lensi ensilentonsa vuonna 1935.
Neuvostoliitto käytti konetta maahan hyökkääviä japanilaisia vastaan Mongoliassa vuonna 1939 käydyssä Halhin-Golin taistelussa. Espanjan sisällissodassa se sai tasavaltalaisten suussa nimen "Natasha". Talvisodassa R-5-koneilla pyrittiin huoltamaan motitettuja neuvostojoukkoja. Vuonna 1941 konetta käytettiin vain yöllisiin häirintäpommituksiin.
Käyttö Suomessa.
Suomi sai sotasaaliiksi useita R-5-koneita, mutta Suomen ilmavoimat ei ottanut koneita käyttöönsä. Vain yksi vietiin junalla Tampereelle ilmeisesti aikeena korjata se lentokelpoiseksi. Se kuitenkin tuhoutui pommituksessa.
Talvisodassa koneita ammuttiin alas yksitoista, jatkosodassa huomattavasti enemmän. R-5 oli ainoa neuvostokone, jonka suomalaisten vanhentunut Bristol Bulldog -hävittäjä tavoitti.
R-5 sai suomalaisen jalkaväen suussa nimen "Hermosaha", koska se saapui ilta-aikaan pudottamaan pieniä pommeja. Pommien loputtua se yleensä vielä johti kenttätykistön tulta asemiin.
Pyörimisliike

Pyörimisliike eli rotaatio on liikettä, jossa kappaleen jokainen osa kiertää ympyränmuotoista rataa kappaleen poikki kulkevan akselin ympäri. Tällöin kappaleen voidaan ajatella koostuvan pienistä osista, joista jokainen on ympyräliikkeessä, ja liikkeen keskipiste on tällä akselilla. Jos kappale on jäykkä eli se ei muuta muotoaan eivätkä sen eri osien väliset etäisyydet muutu, sen kaikkien kohtien kulmanopeus on pyörimisliikkeessä sama mutta nopeus on suoraan verrannollinen kunkin kohdan etäisyyteen akselista.
Pyörimisliikkeeseen liittyviä suureita ovat kulmanopeus, kulmakiihtyvyys ja liikemäärämomentti. Samoja suureita voidaan soveltaa myös ympyräliikkeeseen, joissa radan keskus on kappaleen ulkopuolella. Pyörimisliikkeeseen liittyviä suureita koskevat yhtälöt vastaavat selvästi suoraviivaisen etenemisliikkeen yhtälöitä. Massan asemesta yhtälöissä on kuitenkin käytettävä hitausmomenttia, joka riippuu paitsi kappaleen massasta myös sen muodosta. 
Pyörimisenergia.
Oletetaan, että pyöreä kappale, pyörii akselinsa ympäri kulmanopeudella "ω". Silloin kappaleen jokainen osa liikkuu ympyränmuotoista rataa kehänopeudella 
formula_1,
missä "r" on osan etäisyys pyörimisakselista. 
Etäisyydellä "r" pyörimisakselista kiitävän kappaleen osan, jonka massaa merkitään "ρ", liike-energia on
formula_2. 
Koko kappaleen pyörimiseen sisältyvä liike-energia saadaan laskemalla yhteen (integroimalla) sen eri etäisyyksillä olevien osien liike-energiat.
Jos ajatellaan, että suure "ρ"("r") kuvaa kappaleen massan jakautumista eri etäisyyksille akselista, ja integroidaan eri etäisyyksien osuudet, kokonaisenergiaksi saadaan 
formula_3,
missä "R" on kappaleen säde pyörimisakselista mitattuna, ja suuretta
 formula_4 kutsutaan kappaleen hitausmomentiksi.
Esimerkiksi tasa-aineisen ympyränmuotoisen levyn tai umpinaisen sylinterin, jonka kokonaismassa on "m" ja säde "R", hitausmomentti on 
formula_5
ja umpinaisen pallon 
formula_6 
joten liike-energiaksi saadaan pyörivälle levylle
formula_7
ja pallolle
formula_8
edellyttäen, että pyörimisakseli kulkee levyn tai pallon keskipisteen kautta.
Yhdistetty liike.
Vierivällä kappaleella on sen pyörimis- eli rotaatioenergian lisäksi sen tasaiseen liikkeeseen liittyvää liike-energiaa. Tällöin liikkeeseen liittyvä kokonaisenergia on sen etenevän liike-energian ja rotaatioenergian summa. 
Tasaisella nopeudella pyörivän akselin välittämä teho.
Tasaisella nopeudella pyörivän akselin välittämä teho lasketaan seuraavasti:
formula_9
missä formula_10 on akselin välittämä vääntömomentti (yksikkönä Nm) ja 
formula_11 on akselin kulmanopeus (yksikkö rad/s).
Rinnastus aaltoliikkeeseen.
Pyörivän kiekon tai sylinterin kehänopeus voidaan kirjoittaa myös
formula_12
missä "n" = kappaleen pyörimisnopeus (kierrosta sekunnissa) ja "s" on kappaleen ympärysmitta eli piiri.
Tätä on mielenkiintoista verrata aalto-opin perusyhtälöön
formula_13
jossa "c" on aaltoliikkeen (esim. valo- tai ääniaalto) nopeus, "f" on taajuus ja formula_14 on aallonpituus. Tämän analogian mukaan pyörimisliikkeessä taajuutta vastaa kierrosnopeus ja aallonpituutta kehän pituus.
Kultu Kimallus

Kultu Kimallus () on Aku Ankka -sarjakuvan maailmassa esiintyvä kuvitteellinen hahmo. Kultu Kimalluksen keksi piirtäjä-käsikirjoittaja Carl Barks. Kultu esiintyy ensi kertaa tarinassa ”Takaisin Klondikeen” ("Back to the Klondike", 1952), joka sijoittuu Klondikeen ja jossa on takauma kultaryntäyksen ajasta. Kullankaivaja Roope Ankka tapasi kultaryntäyksen aikaan Kultun, ”Alaskan lumikenttien tyttären ja saluunoiden laululinnun”. Roope rakastui naiseen lähtemättömästi, ja suhde jäikin merkittävimmäksi Roopen romanttisista suhteista. Kultu ryöväsi tyrmäystippojen avulla Roopelta hanhenmunan kokoisen kultakimpaleen, jonka Roope sai perittyä takaisin käynnistettyään suuren kapakkatappelun.
Tausta.
Carl Barks sai tarinalleen ”Takaisin Klondikeen” paljon vaikutteita Ethel Anderson Beckerin kirjasta "Klondike ’98", ja myös Kultu Kimalluksen hahmo perustuu kirjaan. Kirjassa mainitaan muun muassa seuraavasti: 
 ”Takaisin Klondikeen” -tarinan 11:nnen sivun alalaidassa Roope muistelee Kultun laulaneen kappaletta ”Tanssiaisten jälkeen” ().
Vuonna 1940 ilmestyneessä elokuvassa "Lillian Russell" elokuvan nimihenkilö, jota näyttelee Alice Fay, on pukeutunut samantapaisesti kuin Kultu Kimallus ja laulaa myös laulun ”After the Ball”, joten on todennäköistä, että Barks piti myös tätä Kultun esikuvana. ”After the Ball” -kappale kertoo tytöstä ja tämän enosta tai sedästä, jota pyytää kertomaan, miksi tämä elää yksin. Setä tai eno vastaa, että hänellä oli rakas kauan sitten, mutta tunsi itsensä petetyksi – eri syystä kuin Roope – ja hylkäsi rakkaansa. Kappaleessa mies muistelee kaiholla menetettyä rakkauttaan.
Don Rosan Kultulle keksimä sukunimi O’Gilt viittaisi siihen, että Kultu on irlantilaista sukujuurta. Varttuneemmassa iässä hän johtaa hotellia Dawson Cityssä.
”Takaisin Klondikeen” joutui sensuurin leikkaamaksi Yhdysvalloissa vuonna 1953. Tarinasta poistettiin muun muassa nyrkkitappelu, johon Roope osallistuu. Kun Markku Kivekäs alkoi suomentaa sarjaa, tarinan miltei kaikki poistetut ruudut onnistuttiin keräämään kokoon; "Aku Ankka" -lehdessä vuonna 1981 jatkokertomuksena ilmestynyt ”Takaisin Klondikeen” olikin sarjakuvan ensimmäinen sensuroimaton versio maailmassa. Markku Kivekkään muistonumerossa 27/2008 tarina julkaistiin uudelleen Kivekkään alkuperäissuomennoksella.
Ientulehdus

Ientulehdus eli gingiviitti on ihmiselle melko yleinen tulehdustila. Se aiheutuu bakteerimassan eli plakin muodostumisesta hampaiden ja ikenien väliin ientaskuun ja ienrajaan.
Ientulehduksen oireina voi olla paha maku ja haju suussa, sekä ikenien punoitus, arkuus, turvotus ja verenvuoto hampaita puhdistettaessa. Hoitamaton ientulehdus voi johtaa hampaita ympäröivän leukaluun ja kiinnityskudoksen häviämiseen. Tätä hampaiden kiinnityskudossairautta kutsutaan tukikudostulehdukseksi eli parodontiitiksi.
Ientulehduksen voi ehkäistä ja parantaa tehostamalla suuhygieniaa. Useimmiten päivittäinen kunnollinen hampaiden ja hammasvälien puhdistus riittää hoidoksi.
Ientulehdus voi aiheutua myös ilman merkittävää plakkiärsytystä. Yleisimmin näissä tapauksissa gingiviitti johtuu raskaudenaikaisista hormonimuutoksista.