tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pavel Tonkov

Pavel Sergejevits Tonkov (, s. 9. helmikuuta 1969 Iževsk, Udmurtia) on entinen venäläinen maantiepyöräilijä, vuoden 1996 Italian ympäriajon voittaja.
Amatööriura.
Tonkov voitti junioreiden maantieajon maailmanmestaruuden ja kuului Neuvostoliiton hopeajoukkueeseen maantieaika-ajossa Bergamossa vuonna 1987. Hän sijoittui neljänneksi Baskimaan ympäriajossa vuonna 1989 ja voitti Neuvostoliiton maantieajomestaruuden seuraavana vuonna. 
Ammattilaisura.
Tonkov sijoittui ensimmäisenä ammattilaisvuonnaan 1992 Italian ympäriajossa seitsemänneksi ja voitti nuorten kilpailun. Lisäksi hän voitti Settimana Bergamasca -etappikilpailun. Seuraavana vuonna hän oli Giro d'Italiassa viides ja uusi nuorten kilpailun voittonsa. Sveitsin ympäriajossa Tonkov voitti neljännen etapin ja mäkikilpailun sekä oli kokonaiskilpailussa viides. Vuoden 1994 Italian ympäriajossa hän oli neljäs.
Tonkov voitti vuonna 1995 Sveitsin ympäriajon kahdeksannen osuuden ja kokonaiskilpailun. Giro d'Italiassa hän sijoittui kuudenneksi ja Ranskan ympäriajossa etapilla kolmanneksi. 
Tonkov voitti vuoden 1996 Italian ympäriajon ennen Enrico Zainaa ja Abraham Olanoa. Hän sijoittui toiseksi kilpailun 7. etapilla, voitti 13. osuuden ja oli toinen 21. etapilla; Maglia rosa -paitaa hän kantoi kahdeksan päivän ajan. Samana vuonna Tonkov voitti Settimana Bergamasca- ja Gran Premio Monserrato -kilpailut sekä Tour de Romandien ensimmäisen etapin.
Vuonna 1997 Tonkov voitti Tour de Romandien neljännen etapin ja kokonaiskilpailun. Italian ympäriajossa hän voitti kolmannen, viidennen ja 21. osuuden, johti kilpailua 11 päivän ajan, mutta jäi lopulta toiseksi Ivan Gottin jälkeen. Espanjan ympäriajossa Tonkov oli paras 13. ja 15. etapilla. Lisäksi hän sijoittui viidenneksi Katalonian ympäriajossa sekä voitti kilpailut Giro dell'Appennino ja Trofeo Scalatore.
Tonkov sijoittui vuoden 1998 Italian ympäriajossa toiseksi Marco Pantanin jälkeen. Hän voitti kilpailun 18. osuuden sekä oli kahdella etapilla toinen ja kolmella kolmas. Lisäksi hän voitti jälleen Settimana Bergamascan ja Giro dell'Appenninon. Seuraavana vuonna Tonkov sijoittui Vuelta a Españassa neljänneksi oltuaan parhaimmillaan kahdeksannella etapilla toinen. Tour de Francen 10. osuudella hän oli niin ikään toinen, MM-kilpailuissa 18. ja voitti Luk Cup -kilpailun. 
Vuonna 2000 Tonkov sijoittui Espanjan ympäriajossa kolmanneksi ja Italian ympäriajossa viidenneksi. Seuraavana vuonna hän oli toinen Dauphiné Libéréssä sekä voitti Baskimaan ympäriajon mäkikilpailun. Vuonna 2002 hän oli Giro d'Italiassa viides voitettuaan 17. etapin, Sveitsin ympäriajossa hän sijoittui kuudenneksi.
Tonkov voitti vuonna 2004 Italian ympäriajon 17. etapin ja oli kokonaiskilpailussa kolmastoista. Lisäksi hän voitti Criterium Memorial Isabel Clavero -kilpailun. Viimeisenä ammattilaisvuonnaan 2005 Tonkov voitti Clasica Alcobendas -kilpailun.
Lähteet.
Saavutukset Pavel Tonkovin viralliselta kotisivulta 
Aiheesta muualla.
Virallinen kotisivu
Ari Wahlsten

Ari Wahlsten (s. 25. toukokuuta 1963 Helsinki) on suomalainen käsikirjoittaja, ohjaaja, kirjailija ja näyttelijä. Wahlsten aloitti uransa Helsingin Ylioppilasteatterissa, jossa hän näytteli noin kolmessakymmenessä eri näytelmässä, siirtyen pikkuhiljaa käsikirjoittajaksi ja ohjaajaksi. 
Wahlsten on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa "Nortia", "Kylmäverisesti sinun", "Piilokamera" ja "Lapinlahden Linnut". Lisäksi hän on käsikirjoittanut lyhytelokuvat "Syöksylasku", "Diileri" ja "Kiusaus" sekä televisiosarjoja "Lapinlahden Linnut" ja "Ugrilampaat". Wahlstenin tunnetuimpia teatteritöitä ovat hänen Q-teatterille yhteistyössä Juha Hurmeen kanssa kirjoittamansa ja ohjaamansa komedia "Nelostie", joka voitti Vuoden näytelmä -palkinnon 2007, sekä vuonna 1991 ensi-iltansa saanut lyhytteatteriesitys "Ari ja naiset", jota on esitetty yli 200 kertaa eri puolilla Suomea. Myös hänen vuonna 2002 käsikirjoittamansa ja ohjaamansa "Mitä tapahtuikaan Jouko Turkalle?" sai paljon huomiota.
Wahlsten oli Lapinlahden Linnut -ryhmän jäsen vuodesta 1994 vuoteen 2006 ja osallistui näyttelijänä, käsikirjoittajana ja laulajana noin tuhanteen show-esitykseen ympäri Suomea. Lisäksi hän oli sanoittajana ja laulajana kuudella Lapinlahden Lintujen levyllä. Wahlsten esiintyi usean vuoden Aboriginal Pig Bandissa ja vuosina 2015–2021 Lapinlahden Linnut Revisited -kokoonpanossa.
Wahlsten on opettanut sketsiviihteen tekoa ympäri Suomea "Sketsin syvin olemus" -kurssillaan vuodesta 2005 lähtien. Lisäksi hän on piirtänyt "Rakkaus"-nimistä sarjakuvaa "Kallio ja ympäristö" -lehteen. Vuodesta 2012 lähtien Wahlsten on kirjoittanut romaaneja, mm. amerikansuomalaisen yksityisetsivä Kit Karisman tutkimuksista kertovan dekkarisarjan. Hän on toiminut Kriittisen korkeakoulun opettajana vuodesta 2011.
Avaforsin rautatieasema

Avaforsin rautatieasema (, ) oli rautatieasema Ruotsin rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka on avattu liikenteelle vuonna 1902, jolloin rautatie Niemisuvannosta Morajärvelle valmistui.
Rataosan Boden–Morajärvi–Karlsborgsbruk perusparannustyön yhteydessä vuonna 2007 Avaforsin liikennepaikasta rakennettiin välisuojastuspaikka, jonka liikenteenohjaustoiminnot hoidettiin kaukokäytöllä Luulajan rautatieasemalta. Liikennepaikan tietokoneasetinlaite purettiin 12. lokakuuta 2011, jonka yhteydessä liikennepaikka lakkautettiin. Liikennepaikan korvaa tulevaisuudessa sen itäpuolella sijaitseva Gåsträskenin rautatieasema.
Maria Strelnikova

Maria Strelnikova on Ukrainan maaseudulla syntynyt, Venäjällä asuva iäkäs nainen, joka väittää olevansa syntynyt 15. maaliskuuta 1890. Hän on ilmoittanut myös hänen isänsä, isoisänsä ja isoisoisänsä saavuttaneen sadan vuoden iän. 
Maria Strelnikova ja hänen kaksi lastaan joutuivat keskitysleirille lähelle Pskovia elokuussa 1941. Kolmen vuoden jälkeen heidät siirrettiin Königsbergiin, Itä-Preussiin; maamiina tuhosi heidän junansa, ja Strelnikova ja hänen lapsensa kuuluivat seitsemän selvinneen vangin joukkoon. Heidät vapautettiin lopullisesti 27. tammikuuta 1945. He kulkivat jalan Leningradiin ja olivat perillä 5. maaliskuuta. 
81 vuoden iässä Strelnikova sai yhden huoneen asunnon Viipurista, jossa hän asuu yhä. Vladimir Putin onnitteli naista tämän oletettuna 115-vuotispäivänä maaliskuussa 2005. Guinnessin ennätysten kirja ei virallisesti ole vahvistanut Strelnikovan syntymäaikaa, vaan pitää maailman vanhimpana elossa olevana ihmisenä yhdysvaltalaista Edna Parkeria (s. 1893).
Moshe Sharett

Moshe Sharett (, 15. lokakuuta 1894 H’erson – 7. heinäkuuta 1965 Jerusalem) oli Israelin toinen pääministeri David Ben-Gurionin pääministerikausien välissä vuosina 1953–1955 ja ensimmäinen ulkoministeri vuosina 1948–1956.
Elämä.
Moshe Shertok syntyi H’ersonissa Venäjän keisarikunnassa, nykyisen Ukrainan alueella. Hän varttui sionistisessa ilmapiirissä, ja vuonna 1906 hänen perheensä muutti tuolloin Osmanien valtakuntaan kuuluneeseen Palestiinaan. He asuivat alkuun arabikylässä, mikä vaikutti vielä myöhemminkin hänen myötätuntoonsa arabeja kohtaan. Vuonna 1910 perhe muutti Jaffaan ja oli mukana perustamassa Ahuzat Bayitin asuinaluetta, josta Tel Aviv myöhemmin kasvoi.
Sharett muutti Istanbuliin opiskelemaan lakia, mutta hänen opintonsa keskeytyivät ensimmäisen maailmansodan aikana hänen päädyttyään tulkiksi Osmanien armeijaan. Sodan jälkeen Sharett opiskeli taloutta London School of Economics -yliopistossa Lontoossa.
Vuosina 1933–1948 hän toimi välittäjänä sionistiliikkeen ja Palestiinan brittiläisen mandaatin neuvotteluissa, jotka johtivat Israelin valtion perustamiseen. Ansioittensa perusteella hänet nimitettiin Israelin ensimmäiseksi ulkoministeriksi. Hänen ulkoministerikautensa tärkein saavutus oli Israelin itsenäisyyssodan päättäneen rauhansopimuksen neuvotteleminen.
Sharettista tuli pääministeri David Ben-Gurionin jäätyä väliaikaisesti eläkkeelle 1953. Sharettin pääministerikaudella talous kasvoi ja maahanmuutto lisääntyi, ja hän pyrki tasapainottamaan Israelin välejä arabien kanssa. Vuonna 1955 Ben-Gurion palasi pääministeriksi ja Sharett ulkoministeriksi, mutta heidän välisten erimielisyyksiensä vuoksi Sharett jättäytyi tehtävästä seuraavana vuonna. Sharett oli kuolemaansa asti knessetin jäsenenä. Vuonna 1960 hänet valittiin Maailman Sionistijärjestön hallintoon. Sharett toimi myös Israelin juutalaistoimiston puheenjohtajana 1961–1965.
Sharett kuoli vuonna 1965 ja haudattiin Tel Avivin Trumpeldor Cemetery -hautausmaalle.
Cryptopsy

Cryptopsy on brutaalia sekä teknistä death metalia soittava kanadalainen yhtye.
Yhtyeen perustivat kitaristi Steve Thibault ja laulaja Dan Greening (Lord Worm) vuonna 1988. Yhtye julkaisi ensimmäisen demonsa "Ungentle Exhumation" vuonna 1993. Demo julkaistiin uudelleen paikallisella levy-yhtiöllä Gore Recordsilla. Vuotta myöhemmin yhtyeestä lähtenyt basisti Kevin Weagle korvattiin Martin Fercusonilla ja kitaristi Dave Galea Jon Levasseurilla. Tämä kokoonpano nauhoitti Cryptopsyn ensimmäisen albumin "Blasphemy Made Flesh" vuonna 1994. 
Vuonna 1996 Lord Wormin, Flo Mounierin, Jon Levasseurin sekä Eric Langloisin kokoonpano julkaisi albumin "None So Vile" ruotsalaisella Wrong Again Recordsilla. Alkuvuodesta 1997 uusi laulaja Mike DiSalvo liittyi yhtyeeseen entisen laulajan Lord Wormin suosittelemana. 
Century Media Records julkaisi Cryptopsyn seuraavan albumin "Whisper Supremacy" vuonna 1998. Albumilla soittanut kitaristi Miguel Roy lähti yhtyeestä ja tilalle palkattiin Alex Auburn vuonna 2000. Auburn debytoi samana vuonna albumilla "...And Then You'll Beg". Vuonna 2003 Cryptopsyn alkuperäinen laulaja Lord Worm liittyi yhtyeeseen uudelleen. 
Tammikuussa 2005 Jon Levasseur sanoi menettäneensä kiinnostuksensa äärimetallimusiikkiin ja erosi Cryptopsystä. Yhtyeen uusi albumi "Once Was Not" julkaistiin lokakuussa 2005. Albumin kokoonpanoon kuului Lord Worm, Flo Mounier, Eric Langlois ja Alex Auburn, joka hoiti kaikki kitaraosuudet. Huhtikuun 23. päivänä 2007 Cryptopsy ilmoitti, että vokalisti Lord Worm oli erotettu yhtyeestä, ja että uuden laulajan etsintä on käynnissä.
Niemisuvannon rautatieasema

Niemisuvannon rautatieasema (, ) on rautatieasema Ruotsin rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka on avattu liikenteelle vuonna 1900 Bodenista alkavan Haaparannan radan ensimmäisen rakennusvaiheen valmistuttua. Henkilöliikenne asemalla päättyi vuonna 1992.
Rataosan Boden–Morajärvi–Karlsborgsbruk perusparannustöiden yhteydessä liikennepaikan ratapiha on perusparannettu täydellisesti. Muun muassa kiskotus on täydellisesti uusittu, ja ratapihalle on asennettu sähköistyksen vaatimat ajojohtopylväiden betonianturat.
Tetjana Tereštšuk-Antypova

Tetjana Viktorivna Tereštšuk-Antypova (, s. 11. lokakuuta 1969) on ukrainalainen 400 metrin aitajuoksija.
Tereštšuk-Antypova kilpaili Göteborgin MM-kisoissa 1995, joissa sijoittui 400 metrin aidoissa viidenneksi ajalla 54,94. Seuraavana vuonna hän karsiutui Atlantan olympialaisissa välierissä. 1997 hän juoksi neljä Ukrainan ennätystä peräkkäisissä kilpailuissa 12 päivän sisällä. Samana vuonna hän voitti Universiadit, sijoittui neljänneksi Ateenan MM-kisoissa ajalla 53,81 ja kolmanneksi GP-finaalissa. Seuraavana vuonna hän voitti Euroopan cupin ja EM-pronssia Budapestin EM-kisoissa. Vuonna 1999 hän oli seitsemäs Sevillan MM-kisoissa ja neljäs GP-finaalissa.
Tereštšuk-Antypova voitti vuonna 2000 Euroopan cupin. Samana vuonna Sydneyn olympialaisissa hän juoksi viidenneksi. Seuraavana vuonna hän sijoittui toiseksi GP-finaalissa. 2003 hän oli Pariisin MM-kisoissa viides ja neljäs. Ateenan olympialaisissa 2004 Tereštšuk-Antypova voitti olympiapronssia ajalla 53,44. Kauden lopussa hän oli toinen. Seuraavana vuonna hän sijoittui seitsemänneksi sekä Helsingin MM-kisoissa että . Vuonna 2006 hän oli kolmas Euroopan cupin superliigassa, Göteborgin EM-kisoissa sekä . Kauden lopussa yleisurheilun maailmancupissa hän oli neljäs.
Perojoensuu

Perojoensuu (myös Perojoki) on entinen kylä entisessä Viipurin maalaiskunnassa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella Venäjällä. Nykyisin kylän alueella ei ole asutusta, eikä sillä sen vuoksi ole asutusnimeä venäläisissä kartoissa. Perojoensuun kylä sijaitsi Perojoen alajuoksun ja sen suun ympärillä Viipurin maalaiskunnan itäosassa Viipurin kaupungin rajalla. Perojoensuun naapurikyliä maalaiskunnan alueella olivat Suurpero, Kähäri, Kärstilä, Kurikkala ja Mannikkala. Kylän pohjoisosaan ulottui Kärstilänjärven lahti, johon Perojoki laskee. 
Asutus ja elinkeinot.
Kylän halki kulkee Karjalan rata Viipurista Sortavalaan. Lähimmät rautatieasemat olivat Tali Viipurin maalaiskunnan puolella ja Tammisuo Viipurin kaupungin puolella. Perojeonsuun kylässä oli 271 asukasta vuonna 1937. Kylässä oli Viipurin Osuusliike r.l:n myymälä. Perojoensuu kuului Karhusuon koulupiiriin, jonka koulu sijaitsi Suurperon kylässä Karhunsuon kylänosassa. Kylässä oli Perojoen maamiesseurantalo. Perojoensuu oli maatalouskylä, eikä kylän alueella ollut teollisuuslaitoksia. Vuonna 1937 kylässä oli 360 ha peltoa, 61 ha niittyä ja 257 ha metsää.
Historia.
Perojoensuuta ei vallattu talvisodassa, mutta Moskovan rauhan ehtojen mukaan se oli kuitenkin luovutettava Neuvostoliitolle. Kylän asukkaat oli evakuoitu jo sodan aikana muualle Suomeen. Jatkosodassa alue vallattiin takaisin 1941 ja väestö pääsi palaamaan koteihinsa, mutta 1944 tuli uusi evakuointi ja kylä menetettiin taas Neuvostoliitolle.
Aleksandr Privalov

 
Aleksandr Vasiljevitš Privalov (, 6. elokuuta 1933 – 19. toukokuuta 2021) oli Neuvostoliittoa edustanut ampumahiihtäjä.
Privalov oli 1960-luvun alkupuolen menestyneimpiä ampumahiihtäjiä, mutta yhtään kultamitalia hän ei arvokisoissa voittanut. Squaw Valleyn 1960 olympiakisoissa Privalov ampui kolmella ensimmäisellä paikalla puhtaasti, mutta viimeisessä ammunnassa hän teki kolme ohilaukausta ja sai kuusi sakkominuuttia. Hän sai pronssia noin 1,5 minuuttia voittajalle, Ruotsin Klas Lestanderille hävinneenä. Innsbruckin 1964 olympiakisoissa Privalov selvisi ilman sakkoja, mutta hän hävisi myös puhtaasti ampuneelle maanmiehelleen, Vladimir Melaninille yli kolme minuuttia ja sai hopeaa.
MM-kisoissa Aleksandr Privalov sai 20 kilometrillä hopeaa 1961, kun Suomen Kalevi Huuskonen voitti hänet noin kolmella minuutilla. Neuvostoliitto voitti joukkuemestaruuden 1959 ja 1962, mutta koska Privalov oli kummassakin kilpailussa vasta maansa neljänneksi paras edustaja, ei hän saanut joukkuekilpailun kultamitalia.
Kilpailu-uransa jälkeen Privalov on toiminut muun muassa Neuvostoliiton ampumahiihtäjien päävalmentajana, kansainvälisen liiton UIPMB:n hallituksessa sekä joukkueenjohtajana ja tuomarina arvokisoissa.
Michael E. DeBakey

Michael Ellis DeBakey (s. Michel Dabaghi (arab. ميشيل دبغي) , 7. syyskuuta 1908 Lake Charles, Louisiana – 11. heinäkuuta 2008 Houston, Texas) oli yhdysvaltalainen sydänlääkäri sekä sydänkirurgian ja -tutkimuksen uranuurtajia. Hän kuului varhaisimpiin sepelvaltimon ohitusleikkauksen antajiin ja toteutti vuonna 1953 ensimmäisen karotisendarterektomian. Hänen vanhempansa Shaker Morris Dabaghi (muutrti nimen muotoon o DeBakey) ja Raheehja Zorba olivat libanonilaisia maahanmuuttajia. Hän valmistui Tulane Universitystä.
DeBakey sai vuonna 1963 Albert Lasker -palkinnon kliinisestä lääketieteellisestä tutkimustyöstä. Tohtori sijoitettiin vuonna 1971 Richard Nixonin "Master list of Nixon political opponents" -listalle. Hän työskenteli jonkin aikaa yhdessä Denton Cooleyn kanssa, joka kuitenkin antoi potilaalle ensimmäisen keinosydämen ilman DeBakeytä vuonna 1969. 
DeBakeylle myönnettiin "Presidential Medal of Freedom" vuonna 1969 ja "National Medal of Science" vuonna 1987. Hän jatkoi töitään poikkeuksellisen korkeaan ikään saakka, ja vuonna 1996 hän organisoi Boris Jeltsinin sydänleikkauksen. Houstonissa, Teksasissa sijaitsevat hänen mukaansa nimetyt "DeBakey High School for Health Professions" ja "Michael E. DeBakey Veterans Affairs Medical Center".
DeBakey sai 31. joulukuuta 2005 itse aortan repeämän. Hän joutui sairaalaan, ja hänet leikattiin helmikuussa 2006 mutta kotiutettiin vasta saman vuoden syyskuussa. Hän toipui kohtauksestaan. Hän sai 99-vuotiaana, 2. lokakuuta 2007, Yhdysvaltain kongressin kultamitalin. DeBakey kuoli 11. heinäkuuta 2008 Houstonin metodistisairaalassa.
Viktor Mamatov

Viktor Fjodorovitš Mamatov (, 21. heinäkuuta 1937 Novosibirsk – 27. lokakuuta 2023) oli Neuvostoliittoa edustanut ampumahiihtäjä ja olympiavoittaja.
Viktor Mamatov voitti 20 kilometrin ampumahiihdon maailmanmestaruuden ensimmäisissä MM-kisoissaan 1967. Hopeamitalisti, Puolan Stanislaw Szczepaniak hävisi hänelle 57,2 sekuntia. Viestissä Mamatov sai hopeaa. Seuraavina vuosina hän saavutti viisi peräkkäistä viestin arvokisavoittoa, muun muassa talviolympialaisissa Grenoblessa 1968 ja Sapporossa 1972.
Odd Lirhus

Odd Lirhus (s. 18. syyskuuta 1956 Voss) on norjalainen ampumahiihdon maailmanmestari.
Odd Lirhus oli kotoisin pientilalta Vossin kunnasta sata kilometriä Bergenistä koilliseen. Esikuvanaan Lirhus sanoi olleen kaksinkertaisen olympiavoittajan Magnar Solbergin. Siihen aikaan Norja ei kuitenkaan ollut merkittävä ampumahiihtomaa vaan lajin menestyjiä olivat Neuvostoliitto, Suomi, Itä-Saksa ja Länsi-Saksa. Lirhus edusti Voss Skytterlag -seuraa, jota edusti Lirhusia kolme vuotta nuorempi ja tuleva 1980-luvun tähti ja olympiavoittaja Eirik Kvalfoss. Lirhus aloitti ampumahiihdon arvokisamitalien keräämisen jo nuorten sarjassa vuosina 1976–1977. Jälkimmäisenä vuonna järjestettiin Kurikassa nuorille erilliset pienoiskivääriampumahiihdon MM-kisat, joissa Lirhus sai kultaa 15 kilometrillä ja viestissä sekä pronssia 10 kilometrillä.
Aikuisten maailmanmestaruuden Lirhus voitti Hochfilzenissä 1978, kun hän jätti nousevan tähden, Itä-Saksan Frank Ullrichin hopealle runsaan yhdeksän sekunnin erolla. Olympiahopeaa Lirhus sai Sarajevon 1984 kisojen viestissä, jossa myös seurakaveri Kvalfoss oli mukana. Kaikkiaan Lirhus saavutti viisi MM-mitalia.
Uransa jälkeen Lirhus opiskeli liikunnanopettajaksi. Hänestä tuli 1990-luvun alussa maineikkaan Geilon hiihtolukion ampumahiihtovalmentaja. Koulun oppilaana hänen aikanaan oli muun muassa tuleva ampumahiihtotähti Ole Einar Bjørndalen. Vuonna 2002 Lirhusista tuli kahdeksi vuodeksi Norjan naisten maajoukkuevalmentaja.
Wes Walz

Wes Walz (s. 15. toukokuuta 1970 Calgary, Alberta) on kanadalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija.
Walzin ensimmäinen merkittävä juniorijoukkueensa oli WHL:n Prince Albert Raiders, jossa pelasi yhden ottelun kaudella 1987–88. Seuraavat kaksi kautta Walz kiekkoili saman sarjan Lethbridge Hurricanesissa, jossa valittiin kaudella 1988–89 vuoden tulokkaaksi ja kaudella 1989–90 Idän tähdistökentälliseen. 
Walz varattiin NHL:ään kesällä . Hänet varasi Boston Bruins kolmannella kierroksella. Ensimmäisen NHL-pelinsä Walz pelasi vielä kaudella 1989–1990 Bostonissa. Seuraavien kuuden kauden aikana Walz yritti vakiinnuttaa paikkaansa NHL:ssä. Kesken kauden 1991–1992 Boston kauppasi Walzin, Garry Galleyn ja kolmannen kierroksen varausoikeuden Philadelphia Flyersiin vaihdossa Gord Murphyyn, Brian Dobbiniin ja kahteen varausvuoroon. Elokuussa 1993 Walz teki sopimuksen Calgary Flamesin ja syyskuussa 1995 Detroit Red Wingsin kanssa. 
Yritettyään turhaan vakiinnuttaa paikkaansa NHL:ssä Walz päätti kesällä 1996 siirtyä Sveitsin pääsarjaan ja pelasi siellä neljä menestyksellistä kautta . Vuodet 1996–1999 Walz pelasi EV Zugissa ja kauden 1999–2000 HC Luganossa. Walz voitti Zugissa Sveitsin mestaruuden keväällä 1998, jolloin hänet valittiin myös sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Seuraavalla kaudella hän voitti European Hockey Leaguen pistepörssin. 
Kaudeksi 2000–2001 NHL:ään liittyneen Minnesota Wildin manageri Doug Risebrough hankki Walzin joukkueeseensa. Minnesotassa Walz oli viiden kokonaisen kauden ajan valmentaja Jacques Lemairen luottopelaajia. Hänestä tuli NHL:n parhaimpia puolustavia hyökkääjiä. Vaikka Walz ei tehnyt kertaakaan urallaan 20 maalia, hän oli merkittävässä roolissa Minnesotassa. Kaudella 2002–2003 Minnesota eteni Läntisen konferenssin finaaleihin ja Walz oli ehdolla Frank J. Selke Trophyn voittajaksi ja oli joukkueensa toiseksi tehokkain pelaaja pudotuspeleissä. 
Walz lopetti uransa kesken kauden 2007–2008. Hän oli jättänyt joukkueen marraskuun alussa henkilökohtaisten syiden takia. Joulukuun alussa Walz ilmoitti lopettavansa uransa, sillä ei ollut enää tyytyväinen omaan pelilliseen panokseensa. Walz ehti pelata NHL:ssä 607 runkosarjaottelua, joista 438 Minnesotassa. Pisteitä Walz teki urallaan 109+151. Hän oli lopettamishetkellään eniten pelejä Wildin organisaation historiassa ja oli Marián Gáboríkin ohella viimeinen pelaaja, joka oli edustanut joukkuetta sen alusta saakka. 
Kanadan maajoukkuetta Walz on edustanut kaksissa arvokisoissa. Vuonna 1990 hän oli voittamassa kultaa nuorten MM-kisoista. Aikuisten kilpailuissa Walz oli mukana vuonna 2001.
Gordon Zubrod

Charles Gordon Zubrod (22. tammikuuta 1914 – 19. tammikuuta 1999) oli yhdysvaltalainen lääkäri ja onkologi, joka oli merkittävässä roolissa solusalpaajahoidon aloittamisessa syöpätautien hoidossa. Hän sai vuonna 1972 Albert Lasker -palkinnon lääketieteellisestä tutkimustyöstään. 
Zubrod valmistui Georgetown Preparatory Schoolista 1932 ja Columbian yliopiston College of Physicians and Surgeonsista 1940. Armeijan lääkärinä toisessa maailmansodassa hän pyrki keksimään kiniinille korviketta malarian hoidossa. Se löydettiin klorokiinistä, jota on käytetty lääketieteessä 1940-luvulta. 
Vuonna 1953 Zubrodista tuli Saint Louisin yliopiston apulaisprofessori ja tutkimustyön johtaja. Asema jäi lyhytaikaiseksi, sillä vuonna 1954 hänestä tuli Kansallisen terveysinstituutin kliininen johtaja, vuonna 1956 Kansallisen syöpäinstituutin syövänhoitojaoksen johtaja sekä vuonna 1961 tieteellinen johtaja. 
Zubrod jätti Kansallisen syöpäinstituutin vuonna 1974 ja ryhtyi Miamin yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan professoriksi ja onkologisen jaoksen johtajaksi. Hänestä tuli myös Florida Comprehensive Cancer Centerin johtaja. Hän vetäytyi virasta vuonna 1990 ja kuoli hieman ennen 85-vuotispäiväänsä tammikuussa 1999.
FC Santa Claus

FC Santa Claus on rovaniemeläinen jalkapalloseura, jonka joukkue pelaa Kolmosessa.
Historiaa.
Santa Claus syntyi vuonna 1992, kun yleisseurat Rovaniemen Reipas ja Rovaniemen Lappi yhdistivät jalkapallotoimintansa. RoRe pelasi Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Kakkosessa kausina 1978–1981, 1984–1989 ja 1991–1992 ja RoLa kausina 1987–1988 ja 1992. Myös Santa Claus aloitti toimintansa kaudella 1993 tältä tasolta.
Santa Claus pelasi Kakkosessa yhtäjaksoisesti kauteen 2000 asti ennen putoamista Kolmoseen. Kaudella 2007 joukkue oli Kolmosessa lohkonsa kolmas jäätyään nousukarsintoihin päässeestä lohkovoittaja Oulun Pallosta kolmen pisteen päähän. Kaudella 2008 joukkue voitti näytöstyyliin Kolmosen lohkonsa ja varmisti lopullisesti nousunsa voittamalla kaksi ensimmäistä karsintaottelua FC Vaajakoskea ja SC Riverballia vastaan. Kaudet 2009–2012 Santa Claus pelasi jälleen Kakkosessa. Vuonna 1994 Santa Claus voitti Ruotsissa pelatun Midnattsolscupen-turnauksen.
Ilmarinen haki FC Santa Claus Rovaniemi ry:n konkurssiin syyskuussa 2012 seuran harjoittamaan bingotoimintaan liittyen, mistä sillä oli 20 000 euron velat. Palloliitto ei hyväksynyt seuran Kakkosen sarjapaikan siirtoa uudelle FC Santa Claus Arctic Circle ry:lle, minkä myötä seura joutui hakemaan paikkaa Palloliiton Pohjois-Suomen piirin sarjoista. Seura sai lopulta kaudeksi 2013 FC Lynxin paikan Pohjois-Suomen Kolmosesta. Kaudella 2014 FC Santa Claus AC:n reservijoukkue (FC Santa) perustettiin sarjaan Lapin Nelonen ja lisäksi samana vuonna FC Santa Claus AC nousi Kakkoseen.
Michal Handzuš

Michal Handzuš (s. 11. maaliskuuta 1977 Banská Bystrica, Tšekkoslovakia) on uransa vuonna 2018 lopettanut slovakialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän siirtyi huhtikuussa 2013 NHL-seura Chicago Blackhawksiin. Kauden 2012–2013 päätteeksi hän voitti Stanley Cupin Chicago Blackhawksin paidassa.
Ura.
Seuraura.
Handzuš aloitti uransa Slovakian pääsarjassa. Pohjois-Amerikkaan hän siirtyi kaudeksi 1997–1998, jolloin pelasi St. Louis Bluesin farmijoukkueessa Worcester IceCatsissa. Seuraavalla kaudella Handzuš pelasi jo vakituisesti NHL:ssä, Bluesissa. Kesken kauden 2000–2001 Handzuš siirtyi Bluesista Phoenix Coyotesiin, jota hän edusti seuraavan kauden loppuun saakka. Kaudeksi 2002–2003 hän siirtyi Philadelphia Flyersiin. Kaudella 2005–2006 Handzuš pelasi Philadelphia Flyersissä tehoin 11+33. Kaudella 2006–2007 Handzuš pelasi Chicago Blackhawksin paidassa vain kahdeksan ottelua, mutta pisteet olivat otteluiden nähden hyvät, 3+5.
Kaudeksi 2007–2008 Handzuš siirtyi Los Angeles Kingsiin. Hän pelasi Kingsissä neljä kautta ja oli tuona aikana poissa vain yhdestä joukkueensa pelistä. Kesällä 2011 Handzuš teki kahden vuoden sopimuksen San Jose Sharksin kanssa. Huhtikuussa 2013 hän siirtyi takaisin Chicago Blackhawksiin, jossa hän voitti myös Stanley Cupin.
Maajoukkueura.
Handzus kuuluu myös Slovakian jääkiekkomaajoukkueen avainpelaajiin, ja hän oli mukana voittamassa kultaa vuonna 2002. Vuosien 2000 ja 2012 MM-kisoissa Handzus sai hopeaa.
Voi hyvä tavaton

Voi hyvä tavaton!?! ...ja Puppe! on Vesa-Matti Loirin Jean-Pierre Kusela -sketsihahmon studioalbumi, joka on ilmestynyt Flamingo-levymerkillä (Oy Flamingo Music Ab FGL 4018) vuonna 1987.
Kultalevy myönnettiin vuonna 1987. Albumia on myyty yhteensä yli 25 000 kappaletta.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Herb McKenley

Herbert ”Herb” Henry McKenley (10. heinäkuuta 1922 Pleasant Valley, Jamaika – 26. marraskuuta 2007) oli jamaikalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Herb McKenley opiskeli Yhdysvalloissa ja juoksi siellä 440 jaardin maailmanennätyksen 46,2 kesäkuussa 1946 ja 46,0 kesäkuussa 1948. Yhdysvaltain mestaruuskisojen 1948 alkuerässä hän juoksi 400 metrin maailmanennätyksen 45,9. Lontoon olympiakisoissa 1948 hän aloitti 400 metrin finaalissa liian kovaa ja jäi hopealle maanmies Arthur Wintin juostessa loppusuoralla ohi. 200 metrillä McKenley sijoittui neljänneksi. Pitkässä viestissä Jamaikan joukkue keskeytti Wintin reväytettyä jalkansa kolmannella osuudella.
Helsingin olympiakisoissa 1952 McKenley sai kaksi henkilökohtaista hopeamitalia. Yhdysvaltain Lindy Remigino oli nopeampi 100 metrillä, jossa neljä parasta saivat ajan 10,4. George Rhoden voitti 400 metriä, kun tällä kertaa hitaasti aloittanut, kaksi tuntia aiemmin välieränsä voittanut McKenley ei saanut häntä loppusuoralla kiinni. Molemmat saivat ajan 45,9. Rhodenin epävirallinen sähköaika oli 46,09 ja McKenleyn 46,20. Viestissä Jamaikaa edustivat samat miehet – Wint, Leslie Laing, McKenley ja Rhoden – kuin neljä vuotta aiemmin. McKenley juoksi kolmannen osuuden aikaan 44,6 ja otti Yhdysvaltain Charles Mooren yli 10 metrin etumatkan kiinni. Rhoden pysyi ankkuriosuudella johdossa, ja Jamaika voitti kultaa maailmanennätysajalla 3.03,9.
McKenley toimi uransa jälkeen muun muassa Jamaikan olympiakomitean jäsenenä. Hän kuoli marraskuussa 2007. Kuolinsyytä ei ole kerrottu, mutta hän joutui olemaan elämänsä viimeiset kaksi viikkoa sairaalahoidossa.
Darryl Jones

 
Darryl Jones (s. 11. joulukuuta 1961, Chicago) on yhdysvaltalainen basisti. Hän on vaikuttanut useissa yhtyeissä ja työskennellyt sessiomuusikkona. 
Darryl Jones on soittanut muun muassa Miles Davisin, Stingin, Madonnan ja Eric Claptonin taustayhtyeissä. Vuodesta 1993 lähtien hän on toiminut Rolling Stonesin basistina kiertueilla sekä levyillä, olematta kuitenkaan yhtyeen virallinen jäsen.
George Rhoden

George Rhoden (13. joulukuuta 1926 – 24. elokuuta 2024) oli jamaikalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
George Rhoden osallistui Lontoon 1948 olympiakisoihin mutta karsiutui 400 metrin juoksun välierissä. Pitkässä viestissä Jamaikan joukkue keskeytti Arthur Wintin reväytettyä jalkansa. Rhoden siirtyi kisojen jälkeen opiskelemaan Yhdysvaltoihin ja kehittyi juoksijana. Eskilstunassa 22. elokuuta 1950 hän juoksi 400 metrillä maailmanennätyksen 45,8 – puolimatkan väliaika oli 20,9.
Helsingin 1952 olympiakisojen 400 metrin finaalissa – kaksi tuntia kovavauhtisen välierän jälkeen – Rhoden juoksi ulkorataa ja voitti kultaa ajalla 45,9. Rhodenin epävirallinen sähköaika oli 46,09 ja toiseksi tulleen Herbert McKenleyn 46,20. Viestissä Jamaikaa edustivat samat miehet – Wint, Leslie Laing, McKenley ja Rhoden – kuin neljä vuotta aiemmin. McKenley juoksi kolmannen osuuden aikaan 44,6 ja päästi Rhodenin ankkuriosuudelle metrin Yhdysvaltojen Mal Whitfieldin edelle. Miesten ero ei muuttunut ratakierroksen aikana, joten Jamaika voitti maailmanennätysajalla 3.03,9. 
Rhoden tuli myöhemmin tunnetuksi kirurgina ja soul-muusikkona. Hän palasi juoksuradoille 1970-luvulla ja juoksi 45-vuotiaitten maailmanennätykset 100:lla (11,1) ja 200 metrillä (22,3).
Markku Laamanen

Markku Laamanen (28. joulukuuta 1949 Pyhäselkä – 22. syyskuuta 2014) oli Jämsässä asunut suomalainen iskelmälaulaja, joka käytti vuosina 1968–1975 taiteilijanimeä Gulliver. Sen jälkeen hän oli mukana samannimisessä yhtyeessä, joka vaikutti 1970-luvun loppupuolella. Syksyllä 2009 Laamanen osallistui "Talent Suomi" -kykyjenetsintäkilpailuun sijoittuen kolmanneksi.
Laamasen sooloalbumi "Minun tieni" ilmestyi 2. joulukuuta 2009. Albumi sisältää pääosin vanhoja suomeksi laulettuja lauluja, jotka ovat aiemmin tulleet tutuiksi toisten suomalaisten artistien esittäminä. Mukana on kuitenkin myös kokonaan uusia kappaleita ja yksi englanninkielinen levytys. Laamasen vanhaa tuotantoa on koottu kaksoisalbumille "Tähtisarja – 30 suosikkia". Hänen 2000-luvun aikana esittämänsä kappaleet löytyvät CD:ltä "Ei kotiin kaipaa yksinäinen".
Elämä.
Laamanen aloitti keikka-elämänsä 1960-luvun jälkipuoliskolla esiintyen omalla nimellään. Toimiessaan Raine Sainion yhtyeen solistina Laamanen yhtyeineen pääsi säestämään myös Irwin Goodmania , Reijo Hirvelää ja Jukka Kuoppamäkeä. Liperin tanssilavalla kesällä 1968 Laamaselle avautui tilaisuus antaa laulunäyte Vexi Salmelle ja Irwinille, jotka olivat etsimässä kiertueryhmäänsä uutta solistia. Annettu näyte johti Laamasen Helsingin Finnvox-studiolla järjestettyihin loppukilpailuihin, joista hän selvitti tiensä Irwinin keikoille uudeksi sooloartistiksi.
Aikakauden yleisen käytännön mukaan Laamanen otti käyttöönsä taiteilijanimen, koska omalla nimellään esiintyminen ei ollut kaupallisesti tarpeeksi iskevää. Dannyn, Kirkan, Johnnyn ja monen muun artistin jälkiä seuraten Laamasesta tuli Gulliver. Nimen keksi Vexi Salmi – Laamanen itse ei ollut erityisen ihastunut hieman kaksimielisenä pitämästään uudesta nimestä. Lavoilla häntä markkinoitiin ”sensaationa”.
Vuonna 1969 Vexi Salmen lanseeraama levymerkki Shokki julkaisi Gulliverin ensimmäisen singlen nimeltä ”Sai varakkaan”. Kappaleen oli säveltänyt Antti Yrjö Hammarberg ja sanoittanut Veikko Olavi Salmi.
1970-luvulla Laamanen jatkoi Gulliverinä soolo-uraansa vuoteen 1974 asti, jolloin hän perusti samannimisen yhtyeen.
Syksyllä 2009 Laamanen otti osaa "Talent Suomi" -kykyjenetsintäkilpailuun ja meni Tampereen alkukarsinnasta jatkoon tulkittuaan Josh Grobanin tunnetuksi tekemän kappaleen ”You Raise Me Up”. Laamanen meni jatkoon myös semifinaaleista, joissa hän sai eniten yleisöääniä tulkittuaan Frank Sinatran tunnetuksi tekemän kappaleen ”My Way”. Talentin finaalissa Laamanen esitti uudelleen kappaleen ”You Raise Me Up” ja sijoittui kilpailussa kolmanneksi. Ennen Talent Suomea Laamanen oli kilpaillut seniorilaulukilpailussa vuonna 2005.
Laamanen sävelsi myös muun muassa Vesa Ruuskalle.
Laamanen kuoli kotonaan 64 vuoden iässä Alzheimerin taudin seurauksena 22. syyskuuta 2014.
Naurava kulkuri (albumi)

Naurava kulkuri on suomalaisen viihdetaiteilija Vesa-Matti Loirin luoman Jean-Pierre Kusela -sketsihahmon ensimmänen studioalbumi, joka julkaistiin toukokuussa 1986. Albumin nimikappale ”Naurava kulkuri” saavutti suuren suosion Spede Show -sketsisarjan myötä keväällä 1986. Levyllä Kuselaa säestää flyygeliä soittava pianisti Puppe, jota esittää Olli Ahvenlahti. Puppe toimii myös sketsisarjassa Kuselan pianisti-säestäjänä. Taustayhtyeenä kuullaan myös yhtyettä ”Tunnelbana Pojkar”.
Loirin itsensä mukaan nimikappale oli raskas kappale esittää ja naurun aikaansaaminen oli hyvin hankalaa keikoilla. Levyllä rumpalina toimineen Vesa Aaltosen mukaan Loiri onnistui kuitenkin siinä joka kerta jollain konstilla. Nimikappale äänitettiin taustayhtyeen säestämänä siten, että Loiri lauloi kappaleen yksin äänityskopissa samalla, kun taustayhtye säesti häntä studiossa. Aaltonen on muistellut, että kappaleesta tehtiin korkeintaan kaksi ottoa, sillä kappale oli hyvin raskas laulettavaksi ja hän oli jokaisen oton jälkeen hyvin uupunut.
Albumi lukeutuu nykyään Suomen 60 myydyimmän suomalaisen albumin joukkoon ja sitä on myyty noin 92 000 kappaletta ylittäen kulta- ja platinalevyrajat vuosina 1986 (kulta) ja 1987 (platina).
Kappaleet.
Kaikki sovitukset Olli Ahvenlahti salanimellä Keijo Käpylä.
Tekijät.
Muusikoita.
+ Tunnelbana Pojkar -taustayhtye:
Kartesiolainen kielitiede

Kartesiolainen kielitiede on käsite, jota Noam Chomsky käyttää vuonna 1966 ilmestyneessä teoksessaan "Cartesian Linguistics: A Chapter in the History of Rationalist Thought". ”Kartesiolainen” kielitiede viittaa siihen kielitieteen muotoon, joka syntyi filosofi René Descartesin aikana 1600-luvulla. Kartesiolaisen kielitieteen keskeinen oppi väittää, että kieliopin rakenteen yleiset piirteet ovat yhteisiä kaikille kielille ja heijastavat tiettyjä mielen perusrakenteita. 
Teoksessaan "Cartesian Linguistics" Chomsky käy läpi kielitieteen teorian kehittymisen Descartesista aina Wilhelm von Humboldtiin eli valistuksen alusta romantiikan aikakaudelle. Chomskyn teoksen ajatuksena on syventää ”ymmärtämystämme kielen olemuksesta ja sen käytön ja oppimisen taustalla olevista henkisistä prosesseista ja rakenteista”. Chomsky haluaa valaista näitä ihmisen kielen taustalla olevia rakenteita, ja sitä, voiko eliön luonteen päätellä sen kielestä.
Carl T. C. Gutierrez

Carl Tommy Cruz Gutierrez (s. 15. lokakuuta 1941 Agana Heights, Guam) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko. Hän toimi Guamin kuvernöörinä vuosina 1995–2003. Gutierrez pyrki uudelleen kuvernööriksi vuonna 2006, mutta hävisi Felix Perez Camacholle.
Gutierrez oli ennen kuvernöörikausiaan senaattori Guamin lainsäädäntöelimessä vuosina 1973–1986 ja uudelleen 1989–1995.
Lord High Steward

Lord High Steward on korkein Englannin kruununministereistä (Great Officers of State). Sen haltijan tehtävänä on johtaa kruunajaisia ja aatelisten oikeudenkäyntejä ylähuoneessa. Jälkimmäinen mahdollisuus tosin poistettiin laista 1948. Asema on ollut pääasiallisesti täyttämättä vuoden 1421 jälkeen.
Lord High Steward oli alun perin nimellinen arvonimi, mutta ajan myötä sen haltijoista tuli valtakunnan vahvimpia miehiä. 1100-luvun lopusta arvonimeä pidettiin Leicesterin jaarlille kuuluvana. Kun Lancaster-suku nousi valtaistuimelle, Henrik IV antoi sen toiselle pojalleen Tuomas Lancasterilaiselle ja se oli hänen hallussaan kuolemaansa 1421 saakka.
Se on sittemmin annettu kruunajaisten yhteydessä. Elisabet II:n kruunajaisissa Lord High Steward oli laivastoamiraali Andrew Cunningham. Oikeudenkäynteihin Lord High Steward on nimitetty tuomittaessa aatelinen ylähuoneessa. Näitä oikeudenkäyntejä oli ennen käytännön lopettamista vuonna 1948 1900-luvulla kaksi; viimeinen 1935 kun Lord de Clifford tuomittiin kuolemantuottamuksesta auto-onnettomuuden jälkeen.
Tšebotarevin tiheyslause

Olkoon formula_1 formula_2:n Galois'n laajennus Galois'n ryhmänään formula_3. Asetetaan kaikille formula_2:n alkuideaaleille formula_5, jotka ovat haarautumattomia formula_6:ssä, formula_7. Tämä on formula_3:n konjugaattiluokka.
Tšebotarevin tiheyslause: Olkoon formula_1 lukukuntien äärellinen laajennus Galois'n ryhmänään formula_3 ja olkoon formula_11 formula_3:n konjugaattiluokka. Tällöin niiden formula_2:n alkuideaalien joukko, jolle formula_14, on Dirichlet'n tiheys formula_15 kaikkien formula_2:n alkuideaalien joukossa. Erityisesti jos formula_3 on Abelin ryhmä, kaikilla kiinnitetyillä formula_18, joukon formula_2 niiden alkuideaalien formula_5 joukolla, jolle formula_21, on tiheys formula_22.
Lause todistetaan yleensä luokkakuntateorian avulla, mutta lauseelle on esitetty myös alkeellisia todistuksia (Fried, Jarden:Field Arithmetic) samoin kuin algebralliseen lukuteoriaan perustuva todistus (Schoof: Catalan's Conjecture).
Sid Collins

Sidney Cahn eli Sid Collins (17. heinäkuuta 1922 – 2. toukokuuta 1977) oli yhdysvaltalainen mediapersoona, joka muistetaan parhaiten Indianapolis 500:n selostajana Indianapolis Motor Speedway Radio Networkissa vuosina 1952–1976. 
Collins syntyi juutalaiseen sukuun, joka piti kauppaa Indianapolisissa. Hän otti käyttöön Collins-nimen Cahnin sijaan antisemitismin pelosta. 
Huhtikuussa 1977 Collins kävi oireidensa vuoksi Mayo Clinicillä, jossa hänellä todettiin tappava ALS-tauti. Hän päätyi itsemurhaan hirttäytymällä 54-vuotiaana.
Lordikansleri

Lord High Chancellor of Great Britain eli Ison-Britannian lordikansleri on Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen virka-asema, joka vastaa oikeusministeriä. Hän on toiseksi ylin kruununministereistä ("Great Officers of State"). Lordikanslerin nimittää monarkki pääministerin esityksestä. Ennen vuoden 1707 unionia oli olemassa erillinen "Chancellor of England" ja "Lord Chancellor of Scotland". Irlannilla oli oma lordikanslerinsa myös vuoden 1801 unionin jälkeen. 
Lordikansleri oli aiemmin myös Englannin ja Walesin oikeuslaitoksen päällikkö ja ylähuoneen puheenjohtaja. Hänelle kuului ylähuoneessa villalla täytetty punainen istuin (Woolsack), jonka takapuolella on seremoniallinen sauva. Villasäkin otti käyttöön Edvard III (1327–1377). Se symboloi villan merkitystä Englannin kansakunnan vauraudelle. Nykyisin säkki on täytetty Kansainyhteisön maiden villalla merkkinä yhtenäisyydestä.
Vuoden 2005 perustuslaillisen uudistuksen (Constitutional Reform Act 2005) jälkeen ylähuoneen puhemiehen tehtävä siirtyi uudelle puhemiehelle, "Lord Speakerille", ja oikeuslaitoksen johtoon tuli "Lord Chief Justice of England and Wales".
Nykyinen lordikansleri on Alex Chalk.
Annette Funicello

Annette Joanne Funicello (22. lokakuuta 1942 – 8. huhtikuuta 2013) oli yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hän syntyi Uticassa, New Yorkissa italialais-amerikkalaiseen perheeseen. Hän muutti perheineen eteläiseen Kaliforniaan ollessaan neljän vuoden ikäinen. Hän sai lapsena opetusta musiikissa ja tanssissa.
Disney ”löysi” Funicellon tämän ollessa 12-vuotias. Hänestä tuli "The Mickey Mouse Clubin" vakituinen esiintyjä, ja hänellä oli myös oma sarjansa "Walt Disney Presents: Annette". Hänen sopimuksensa Disneyn kanssa jatkui muun muassa rooleilla sarjassa "Zorro" ja useammissa elokuvissa. Häneltä ilmestyi 1950–1960-lukujen vaihteessa lukuisia, enimmäkseen Shermanin veljesten kirjoittamia pophittejä, kuten ”Tall Paul”, ”Jo-Jo The Dog-Faced Boy”, ”Lonely Guitar”, ”My Heart Become of Age”, ”First Name Initial”, ”O Dio Mio”, ”Train of Love”, ”Pineapple Princess”, ”Talk To Me Baby” ja ”Dream Boy”.
Funicello pääsi tähdittämään Frankie Avalonin kanssa "Beach Party" -nimistä elokuvasarjaa, jonka osia olivat muiden muassa "Rantahipat" ("Beach Party", 1963) ja "Seksiä ja muskeleita" ("Muscle Beach Party", 1964). Hän esiintyi vielä vuonna 1987 elokuvassa "Paluu laineille" ("Back to the Beach"). Funicello oli vuosina 1965–1981 naimisissa ensimmäisen miehensä Jack Gilardin kanssa ja sai kolme lasta. Vuodesta 1986 hän eli uudessa avioliitossa Glen Holtin kanssa.
Vuonna 1992 Funicello kertoi sairastavansa MS-tautia. Häneltä ilmestyi vuonna 1994 omaelämäkerta "A Dream Is a Wish Your Heart Makes: My Story". Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Tervolan seurakuntakeskus

Tervolan seurakuntakeskus on yksi Tervolan seurakunnan kolmesta kirkosta. Seurakuntakeskus on valmistunut 1974. Sen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Risto Jämsä. Seurakuntakeskuksessa on kirkoksi vihitty sali, joka toimii seurakunnan pääkirkkona syyskuun alusta toukokuun loppuun. Kirkkoon mahtuu 150 henkilöä, mutta paljeovella eristetty seurakuntasali voidaan liittää kirkkosaliin, jolloin kirkkoon mahtuu enimmillään 400 henkilöä.Seurakuntakeskuksen kirkossa on Urkurakentamo Tuomen valmistamat 8-äänikertaiset urut. Alttariseinä on paikallista Louen marmoria. 
Läntisellä ikkunaseinällä on taiteilija Hilkka Toivolan 1976 suunnittelema "Kyynelten portti" -niminen lasimaalaus.
Casablancan pommi-iskut

Casablancan pommi-iskuilla tarkoitetaan 16. toukokuuta vuonna 2003 Casablancassa Marokossa tapahtuneita itsemurhaiskuja. Iskut olivat Marokon historian pahimmat, ja tapahtuivat neljä päivää Riadin terrori-iskujen jälkeen.
Itsemurhaiskujen takana oli 14-henkinen pohjoisafrikkalainen terroristiryhmä Salafia Jihadia. Ryhmän päämääränä oli iskeä länsimaalaisten ja juutalaisten suosimiin kohteisiin Casablancassa. Iskujen tekijät olivat 20-24-vuotiaita nuoria ja kotoisin Casablancan köyhästä kaupunginosasta, Sidi Moumeninista.
Ensimmäinen pommi-isku tapahtui "Casa de España"-nimisessä ravintolassa, jossa tekijät räjäyttivät itsensä surmaten 20 ravintolan asiakasta. Tämän lisäksi surmansa sai puukotettu ravintolan vartija. Toinen pommi-isku tapahtui viiden tähden hotellin Hotel Farahin vieressä, jossa räjähtänyt pommi tappoi vartijan ja ovimiehen. Kolmas pommi tappoi kolme ihmistä Casablancan juutalaisen hautausmaan vieressä. Yksi 16. päivän pommi-iskuista kohdistui italialaiseen ravintolaan, jonka omistaja oli juutalainen. Samalla toinen pommi räjähti Belgian konsulaatin vieressä tappaen kaksi poliisia.
Kaikkiaan iskuissa kuoli 12 terroristia ja 33 siviiliä, joista kahdeksan oli Espanjan kansalaisia, muut marokkolaisia. Lisäksi yli 100 siviiliä loukkaantui. Casablancan iskut tapahtuivat kaksi kuukautta Yhdysvaltojen Irakiin hyökkäämisen jälkeen.
Iskujen jälkeen Marokon kuningas Mohammed VI kävi iskujen tapahtumapaikoilla. Marokon viranomaiset ilmoittivat toukokuussa 2004 että 2000 ihmistä on pidätetty iskujen johdosta.
Iskujen takana ollut Salafia Jihadia kuului suurempaan Groupe Islamique Combattant Marocainiin, jolla epäillään olevan yhteyksiä Al-Qaidaan. 19. maaliskuuta vuonna 2004 Belgian poliisi pidätti Marokossa etsintäkuulutetun henkilön. Joulukuussa 2004 Hasan al-Haski sai syyteen Madridin pommi-iskuista. Häntä epäiltiin myös yhteyksistä Casablancan iskuihin.
Pommi-iskut elokuvassa.
Nabil Ayouchin elokuva "Les Chevaux de Dieu" (Horses of God, 2012) käsittelee Casablancan pommi-iskujen teemaa.
Kähäri (Viipurin mlk)

Kähäri (myös Kähärilä, ) on kylä entisessä Viipurin maalaiskunnassa Suomen luovuttamalla alueella Venäjällä. Kähäri sijaitsi Viipurin maalaiskunnan itäosassa ja sen naapurikyliä olivat Suurpero, Perojoensuu ja Kurikkala. Kylän länsirajalla virtasi Perojoki. Vuonna 1937 kylässä oli 87 asukasta. Kylä oli maatalousvaltainen. Vuonna 1937 siellä oli 152 ha peltoa, 41 ha niittyä ja 239 ha metsää. 
Historia.
Talvisodan aikana Kähärin väestö evakuoitiin Keski-Suomeen. Moskovan rauhassa Yläsäiniö muun Viipurin maalaiskunnan kanssa luovutettiin Neuvostoliitolle. Jatkosodassa alue vallattiin takaisin 1941 ja väestö pääsi palaamaan koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä 1944.
Neuvostoliitossa Kähäristä tuli Gontšarovon kyläneuvoston keskuskylä. Kyläneuvosto käsitti usean entisen suomalaiskylän alueen Viipurin itäpuolelta entisen maalaiskunnan alueelta. Venäjällä vuonna 2006 tämä kyläneuvostoalue liitettiin edelleen osaksi laajempaa Gontšarovon maalaiskuntaa, johon tuli kuulumaan myös pääasiassa entiset Heinjoen ja Äyräpään kuntien alueet sekä laajempi alue entistä Viipurin maalaiskuntaa.
Lord High Treasurer

Lord High Treasurer on muinainen englantilainen, tai vuoden 1707 jälkeen brittiläinen hallitusvirka. Sen haltija on kolmanneksi ylin kruununministereistä (Great Officers of State). Lord High Treasurer on vastuussa hallitsijan aarrekammiosta. Vuoden 1714 jälkeen arvonimeä ei ole pitänyt yksi henkilö, vaan se on jaettu useille henkilöille (Lords Commissioners of the Treasury). Nykyaikana pääministeri on "First Lord of the Treasury" ja valtiovarainministeri "Second Lord of the Treasury." Muita hallituksen jäseniä, yleensä alahuoneen whipejä nimitetään nuoremmiksi Lord Commissionereiksi.
Arvonimi on luotu luultavasti 1126, kun Henrik I erotti varallisuuden hoidon muista tehtävistä, joista kehittyi Lord Great Chamberlain. 1500-luvulta Lord High Treasureria pidettiin tärkeimpänä hallituksen jäsenenä ja siitä kehittyi pääministerin asema, joksi alettiin ensimmäiseksi nimittää Sir Robert Walpolea.
First Lord of the Treasuryn virka-asunto on Downing Street 10, Second Lord of the Treasuryn Downing Street 11.
Shirley Clamp

Shirley Natasja Clamp (s. 17. helmikuuta 1973 Borås) on ruotsalainen poplaulaja. Hänellä on ruotsalainen äiti, brittiläinen isä ja kaksoiskansalaisuus. Hän toimi uransa alkupuolella taustalaulajana mm. Antiquelle. 
Clamp osallistui Melodifestivaleniin 2003 laululla "Mr. Memory". Hänellä oli parempi menestys Melodifestivalenilla 2004, jossa hän sijoittui Ingela "Pling" Forsmanin säveltämällä laululla "Min kärlek" finaalin toiseksi. Toukokuussa 2004 ilmestyi laulajan ensimmäinen studioalbumi, "Den långsamma blomman" (#3). Vuonna 2005 hän osallistui jälleen Melodifestivalen-kilpailuun ja sijoittui finaalissa neljänneksi laululla "Att älska dig".
Clampin toinen studioalbumi "Lever mina drömmar" (#5) julkaistiin huhtikuussa 2005. 10. toukokuuta 2006 häneltä ilmestyi coveralbumi "Favoriter på svenska" (#7).
Lezley Zen

Lezley Zen (s. 19. helmikuuta 1974 Charleston, Etelä-Carolina) on entinen yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hän voitti vuonna 2005 AVN Awards -palkinnon.
Elämäkerta.
Ennen aikuisviihdeuraansa Lezley Zen oli pitkään ravintolan johtajana sekä toimi baarinpitäjänä Etelä-Carolinassa. Erottuaan ensimmäisestä aviomiehestään hän alkoi osallistua bikini- ja märkä t-paita -kilpailuihin, jonka myötä Zen tapasi nykyisen kihlattunsa, jolle hän teki myös töitä. Zenin ensimmäinen aikuisviihde-elokuva ilmestyi vuonna 2001 ja haastatteluissa hän kertoi menneensä alalle alun perin maksaakseen velkansa. Menestyksen myötä hän jatkoi alalla ja sai muutamia ehdokkuuksia suorituksistaan ja lopulta hänet palkittiinkin parhaasta sivuroolista vuonna 2005.
Turret-tekniikka

Turret-tekniikka on yksi eniten koulutetuista ja käytetyistä revolverien ja pistoolien ampumistekniikoista. Turret-tekniikan otetta aseesta kutsutaan Suomessa myös symmetriseksi otteeksi.
Massad Ayoob esittelee StressFire-kirjassaan "StressFire Turret"-nimisen tekniikan, mutta on selvää ettei hän ole varsinaisesti Turret-tekniikan kehittäjä vaikka nimeääkin tekniikan osittain oman StressFire-koulutusjärjestelmänsä mukaiseksi.
Turret-tekniikka muodostetaan Turret-asennosta ja symmetrisestä ampumisotteesta. 
Ampumisote.
Turret-tekniikan yhteydessä käytetty symmetrinen ote käsiaseesta muodostetaan epäsymmetrisestä Weaver-otteesta poiketen niin, että molemmat kädet puristavat asetta ja työntävät sen eteenpäin muodostaen käsivarsien ja rintakehän väliin osittain symmetrisen tasakylkisen kolmion. Käsiä ei, poiketen puolestaan Isosceles-tekniikan symmetrisestä otteesta, lukita vaan ne molemmat jäävät lievästi koukkuun kyynärpäistä. Tämän on tarkoitus hallitulla joustolla kontrolloida rekyyliä ja samalla varmistaa pistooleissa luistin toiminta, mahdollistaen näin tarkan ja tarvittaessa nopean ampumisen.
Ampumisasento.
Turret-asennossa jalat ovat nyrkkeilijämäisesti levitettynä niin, että tukijalka on edessä ja asekäden puoleinen jalka reilusti taaempana. Jalat eivät saa olla tasapainosyistä samalla linjalla vaan niiden kuuluu olla eri linjassa. Rintamasuunnaksi muodostuu näin kyljittäinen asento ampumasuuntaan.
Suomen Poliisikoulun apulaisjohtajana toimineen psykologi Erkki Ellosen mukaan kylkiasento on stressi- ja uhkatilanteissa huomattavasti luontevampi reaktio kuin tasakylkinen asento, jota Isosceles-tekniikassa sovelletaan.
Muita ampumistekniikoita.
Käsiasetekniikoita on kehitelty 1950-luvun jälkeen paljon, ja voikin sanoa että toisen maailmansodan jälkeinen aika on ollut käsiasetekniikoiden kulta-aikaa. Käyttämistekniikat ovat kehittyneet rinta rinnan käsiaseteknologian kanssa. Varteenotettavina vaihtoehtoina sodanjälkeisistä tekniikkamuunnelmista on syytä mainita ainakin Jussilan esittelemät Isosceles- ja Weaver-tekniikat. Mainitsemisen arvoinen on myös yksi uusimmista ampumistekniikoista, englantilaissyntyisen Paul Castlen kouluttama Center Axis Relock (CAR). Kyse ei CAR:ssa kuitenkaan ole pelkästä ampumistekniikasta, vaan kokonaisesta aseistetun lähitaistelun menetelmästä, jossa CAR-tekniikoiden lisäksi saatetaan harjoitella myös ampujakohtaisesti soveltamaan muita itselle istuvia ampumistekniikoita eri tilanteisiin. Järjestelmä ei liene vielä rantautunut Suomeen laajemmin.