tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Andrea Mastroni

Andrea Mastroni on italialainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänityypiltään basso profundo.
Mastroni opiskeli alun perin klarinetinsoittoa, mutta siirtyi laulajaksi ja valmistui Cremonan Claudio Monteverdi -instituutista. Hänen opettajiaan siellä olivat Lella Cuberli, Rita Antoniazzi ja Fernando Cordeiro Opa. Hän on suorittanut myös estetiikan opintoja. Hän on saanut eri palkintoja, kuten Mario Basiola -palkinnon (2005). Mastroni on esiintynyt maailman arvostetuimpiin kuuluvissa oopperataloissa, kuten Covent Gardenissa ja Metropolitan-oopperassa, joista molemmissa hän teki debyyttinsä kaudella 2017/18. Hänen ohjelmistonsa ulottuu barokkimusiikista uuteen musiikkiin. Erityisesti itseensä laulajana vaikuttaneiksi säveltäjiksi Mastroni on nimennyt Georg Friedrich Händelin ja Wolfgang Amadeus Mozartin. Hän on esiintynyt myös muiden muassa Giacomo Puccinin ja Giuseppe Verdin oopperoissa. Esiintymisestään Sparafucilen roolissa "Rigolettossa" hän sai Giuseppe di Stefano -palkinnon. Vuonna 2016 hän oli mukana kantaesittämässä La Fenicessä Filippo Peroccon teosta "Aquagranda". Esiintymisestään teoksessa hän sai 37. Franco Abbiati -palkinnon. 
Mastroni on levyttänyt Filippo Marchettin, Giuseppe Verdin, Charles Gounod'n, Gioacchino Rossinin, Henri Duparcin ja Händelin teoksia.
Oktatriakontaani

Oktatriakontaani eli n-oktatriakontaani (C38H78) on 38-hiilinen suoraketjuinen alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää. Oktatriakontaanin rakennekaava on CH3(CH2)36CH3, moolimassa 535,042 g/mol, sulamispiste 79 °C, kiehumispiste 510,9 °C, leimahduspiste 387,2 °C, tiheys 0,815 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), taitekerroin 1,455 ja CAS-numero 7194-85-6.
Utsjokisuun koulu

Utsjokisuun koulu () on Utsjoen kirkonkylässä toimiva kaksikielinen yhtenäiskoulu (luokka-asteet 0–9). Koulussa on sekä suomenkielisiä että pohjoissaamenkielisiä koululuokkia. Luokka-asteilla 0–6 opetus tapahtuu pääsääntöisesti lapsen äidinkielellä. 
Koulu on toiminut Utsjoen koulukeskuksessa, jonka sisäilmaongelmien takia kunta päätti tammikuussa 2019 rakentaa uudisrakennuksen. Utsjoen pääkirjasto eli Pedar Jalvi -kirjasto sijaitsi vanhan koulun kanssa samassa kiinteistössä.
Tilastokeskuksen mukaan koulua kävi vuonna 2016 yhteensä 70 peruskoululaista.
Lippumäen ylipainehalli

Lippumäen ylipainehalli on Pohjoismaiden suurimmaksi mainittu kuplahalli eli ylipainehalli Kuopion Petosen alueen Lippumäessä. Hallin 10 000 neliömetrin tilaan mahtuu kolme tekonurmipäällysteistä jalkapallokenttää, missä voivat harjoitella jalkapalloilijoiden lisäksi muun muassa pesäpalloilijat, rugbyn ja amerikkalaisen jalkapallon pelaajat, sekä yksilölajien urheilijoista esimerkiksi keihäänheittäjät ja frisbeegolfin pelaajat. Ylipainehallin kokonaisuuteen kuuluu lisäksi 251 neliömetrin kokoinen huoltorakennus, sisältäen neljä pukukoppia, taukotilan ja keittiön. Huoltorakennus palvelee laajemman Lippumäen urheilualueen kaikkia lajeja. Halli valmistui syksyllä 2019.
Kavuri Samba Siva Rao

Kavuri Samba Siva Rao (s. 2. lokakuuta 1943) on intialainen poliitikko ja liikemies, joka toimi maansa tekstiiliministerinä vuosina 2013–2014. Hänet äänestettiin parlamentin alahuoneeseen ensimmäisen kerran vuonna 1984, jonka jälkeen hän toimi viisi kautta parlamentaarikkona. Yrittäjänä hän aloitti vuonna 1966 perustaessaan rakennusliikkeen nimeltä Progressive Constructions. 
Rao aikoi erota kongressipuolueesta Manmohan Singhin toisella pääministerikaudella pettyneenä siihen, että hänelle ei tarjottu ministerin paikkaa. Puolueenjohto sai kuitenkin rauhoitettua hänet, jonka vuoksi Rao päätti jättää eroamatta. Rao tunnetaan yhtenäisen Andhra Pradeshin osavaltion kannattajana, jonka vuoksi hän vastusti Telanganan irtautumista Andhra Pradeshista. Kriitikoiden mukaan hänen vastustuksensa itsenäistä Telanganaa kohtaan kumpuaa hänen Hyderabadiin kohdistuvista yritysintresseistään.
Kun Telanganan osavaltio irtautui Andhra Pradeshista vuonna 2014 Rao erosi tekstiiliministerin virastansa. Hän päätti myös vaihtaa puoluetta ja liittyi Intian kansanpuolueeseen.
Ildar Abdrazakov

Ildar Abdrazakov (; s. 1976 Ufa) on venäläinen oopperalaulaja, äänialaltaan basso.
Abdrazakovin syntyi taidemaalariäidille ja ohjaajaisälle. Nelivuotiaana hän aloitti näyttelemisen isänsä teatteri- ja elokuvatuotannoissa. Hän valmistui Ufan taiteiden valtioninstituutista ja liittyi tämän jälkeen Baškortostanin ooppera- ja balettiteatteriin. 1990-luvun lopussa Abdrazakov voitti useita merkittäviä laulukilpailuja Venäjällä. Kansainväliseen näkyvyyteen hän nousi vuonna 2000 kansainvälisen Maria Callas -televisiokilpailun voittonsa myötä.
Abdrazakov teki La Scala -debyyttinsä vuonna 2001. Sittemmin hän on esiintynyt säännöllisesti muun muassa Metropolitan-oopperassa (debyytti "Don Giovannissa" 2004), Pariisin oopperassa, Wienin valtionoopperassa ja Baijerin valtionoopperassa (München). Mariinski-teatterissa hän esiintyi ensimmäistä kertaa "Figaron häiden" Figarona vuonna 1998. Abdrazakov on ollut myös aktiivinen konserttiesiintyjä, joka on esiintynyt muun muassa BBC Promsissa ja Carnegie Hallissa sellaisten johtavien orkesterien kuin Chicagon sinfoniaorkesterin ja Wienin filharmonikkojen kanssa. Vuonna 2014 hänestä tuli Kansainvälisen Elena Obraztsova -musiikkiakatemian taiteellinen johtaja. Vuonna 2019 hän sai italialaisen Franco Abbiati -palkinnon.
Abdrazakov julkaisi ensimmäisenä sooloalbuminaan levyn "Power Players" vuonna 2014. Siinä hän tulkitsee suuria venäläisiä bassorooleja. Grammy-palkinnon hän sai Riccardo Mutin johtaman Chicagon sinfoniaorkesterin kanssa tekemästään levytyksestä Giuseppe Verdin "Requiemista". Vuonna 2017 Abdrazakov teki eksklusiivisen sopimuksen Deutsche Grammophonin kanssa.
Nonatriakontaani

Nonatriakontaani eli n-nonatriakontaani (C39H80) on 39-hiilinen suoraketjuinen alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää. Nonatriakontaanin rakennekaava on CH3(CH2)37CH3, moolimassa 549,069 g/mol, sulamispiste 78-82 °C, kiehumispiste 517,5 °C, leimahduspiste 397,5 °C, tiheys 0,816 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), taitekerroin 1,455 ja CAS-numero 7194-86-7.
Yhdistettä esiintyy luonnossa eliöiden semiokemikaalina.
Iso Mustassaari

Iso Mustassaari , tai joskus vieläkin Iso Mustasaari , on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Asikkalassa ja Padasjoella.
Maantietoa.
Saari on 620 metriä pitkä, 520 metriä leveä ja sen pinta-ala on 23,1 hehtaaria . Se sijaitsee 450 metrin päässä Ykskoivun länsipuolella, mutta se on muodostunut eri tavalla kuin Ykskoivu ja Kelvenne, jotka ovat viime jääkauden loppuvaiheen harjujaksoja. Siksi Iso Mustassaari ja sen ympäristön pienemmät saaret voidaan mieltää omaksi saariryhmäksi. Lounaispuolella sijaitsee Vähä Mustassaari ja sen seuralainen, Rajasaari, Piilonsaari ja Kuoresaari. Piilonsaaren eteläpuolella on kolmen saaren ryhmä, jolla ei ole karttanimeä. Samaan saariryhmään voidaan lukea eteläpuolella sijaitsevat neljä Tahkosaarta ja yksinäinen Sikosaari. Saariryhmä sijaitsee Vähän-Äinön lahden lahdensuussa Avainselän eteläpuolella. Hinttolanselkä jää Ykskoivun ja Vähän-Äinön niemen itäpuolelle. Saaren keskiosassa on laaja mäki, jonka huippu kohoaa noin 27 metrin korkeuteen Päijänteestä. Padasjoen ja Asikkalan välinen kuntaraja ylittää saaren pohjoispään. Saaresta suurin osa kuuluu Asikkalan puolelle, mutta saaren neljä vapaa-ajan asuntoa sijaitsevat Padasjoen puolella. Saaren koillisrannassa sijaitsee kummeli.
Luontoarvoja.
Saaren ilmakuvista huomaa, että silmiinnähden noin puolet saaren metsistä on hakattu pois.
Historiaa.
Vuoden 1855–56 Kalmbergin kartastossa on saaren karttanimi ”Mustasaari”. Se on piirretty autioksi, mutta vaikuttaa siltä, ettei kartturi käynnyt itse saarilla. Pitäjänraja on piirretty kulkemaan alemman Piilonsaaren kautta eikä se koukkaa vielä tässä vaiheessa Ykskoivun ja Ison Mustassaaren kautta.
Vuoden 1947 taloudellisessa kartassa kuntaraja kulkee Ykskoivun ja ”Iso-Mustasaaren” kautta Rajasaareen. Saari on piirretty autioksi ja sen pohjoispuolella sijaitsevaa järvenselkää kutsutaan ”Auvainselaksi” ja sen eteläpuolinen lahti on ”Maakeskenlahti”.
Vuoden 1965 peruskartassa saaren nimi on muodossa ”Iso Mustasaari” ja se on edelleen autio. Seuraavassa vuoden 1985 kartassa Padasjoen puolelle on rakennettu neljä vapaa-ajan asuntoa ja niiden itäpuolelle on merkitty ensimmäisen kerran kummeli. Vuoden 1996 kartassa käytetään ensimmäistä kertaa saaresta nimitystä ”Iso Mustassaari”.
Chelidóna

Chelidóna () on vuori Evrytaníassa Keski-Kreikassa. Sen korkeimman huipun eli etelähuipun korkeus on metriä. Pohjoishuippu on hieman matalampi, metriä.
Chelidónan rinteillä sijaitsevat muun muassa Karpenísin kunnan kylät Chelidóna, Mikró Chorió ja Megálo Chorió. Vuoren juurella virtaavat joet Karpenisiótis ja Trikeriótis. Vuoren eteläpuolella sijaitsee Panaitolikó-vuori, itäpuolella Kaliakoúda-vuori, pohjoispuolella Tymfristós-vuori ja itäpuolella Kremastán tekojärvi.
Vaellusreitit vuorelle saavat alkunsa Mikró Choriósta.
Fraktó

Fraktó () eli Fraktos () on vuori Rodópi-vuoristossa Kreikan ja Bulgarian rajalla. Sen korkeus on metriä.
Fraktón korkeimman huipun nimi on Delimpóska (kreik. Δελημπόσκα) eli Deliboska (bulg. Делибоска). Vuoren Kreikan puoleinen osa sijaitsee Dráman alueyksikössä Itä-Makedonian ja Traakian alueella, noin 192 kilometriä itään Thessalonikista.
Vuori tunnetaan muun muassa harvinaisen koskemattomasta ja luonnontilaisesta Fraktón metsästä. Se on suojeltu Natura 2000 -alueena, jonka koko on 73,2 neliökilometriä. Vuorella on useita vesiputouksia.
Kópsi

Kópsi () on vuori Ágrafa-vuorilla Keski-Kreikassa. Sen korkeus on metriä.
Kópsi-vuori sijaitsee Evrytanían alueyksikön alueella. Vaellusreitti vuoren huipulle saa alkunsa Ágrafan kunnan Mavrommátan kylästä. Sen kokonaispituus edestakaisin on noin 12,5 kilometriä.
Pachtourniáska

Pachtourniáska () on vuori Thessaliassa Kreikassa. Sen korkeus on metriä.
Pachtourniáska-vuori sijaitsee Tríkalan alueyksikössä Thessalian länsiosassa. Vuoren korkeimman huipun nimi on Tsigkóri (Τσιγκόρι). Vaellusreitit vuorelle saavat alkunsa Pýlin kunnan Armatolikón kylästä.
Hentetrakontaani

Hentetrakontaani eli n-hentetrakontaani (C41H84) on 41-hiilinen suoraketjuinen alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää. Hentetrakontaanin rakennekaava on CH3(CH2)39CH3, moolimassa 577,123 g/mol, sulamispiste 83-85 °C, kiehumispiste 530,1 °C, leimahduspiste 417,9 °C, tiheys 0,818 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), taitekerroin 1,456 ja CAS-numero 7194-87-8.
Yhdistettä esiintyy luonnossa eliöiden semiokemikaalina.
Vaterá

Vaterá () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Lesboksen saarella ja kuuluu hallinnollisesti Länsi-Lesboksen kuntaan, Lesboksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 409 (2021).
Vaterán kylä sijaitsee Lesboksen etelärannikolla Kallonínlahden ja Géranlahden välisellä alueella, noin 50 kilometriä länsilounaaseen Mytilínistä. Se on osa Vrísan kyläyhdyskuntaa. Kylässä on eri laskutapojen mukaan 7–10 kilometrin pituinen uimaranta, joka on saaren pisin ja yksi koko Kreikan pisimmistä.
Voïdokoiliá

Voïdokoiliá (, joskus translitteroituna "Voïdokiliá") on hiekkaranta Peloponnesoksen niemimaan länsirannikolla Kreikassa. Se sijaitsee Pýlos-Néstoraksen kunnassa Messenian alueyksikössä noin 12 kilometriä pohjoiseen Pýloksen kaupungista, kapealla kannaksella joka erottaa Giálovan laguunin eli Divárin laguunin Joonianmerestä.
Voïdokoiliá herättää huomiota lähes täydellisellä ison oomega-kirjaimen (Ω) tai ”hevosenkengän” muodollaan. Se muodostuu puolikaarenmuotoisesta lahdenpohjukasta ja hiekkarannasta. Kummallakin puolella lahden suuta on suuret kalliot. Rantaa on kutsuttu yhdeksi Kreikan ja koko Välimeren alueen kauneimmista rannoista. Alue on suojeltu ja säilynyt suhteellisen luonnontilaisena.
Antiikin aikana lahden arvellaan olleen Pyloksen kaupungin satama. Varhaisin maininta rannasta on oletettavasti jo Homeroksella, joka kutsuu kaupunkia nimityksellä ”hietava Pylos” ja kertoo Nestorin ottaneen hiekkaisella rannalla vastaan Telemakhoksen. Rannan lähellä sijaitsevat niin kutsuttu Nestorin luola sekä antiikin Pyloksen akropolis eli nykyinen Palaiókastron kukkula.
Rina Saari

Rina Mikaela Saari on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt elokuvassa "Mitä meistä tuli". Lisäksi hän on ääninäytellyt lasten TV-sarjassa "Taskuvaari".
Argyroúpoli

Argyroúpoli (, , ”Hopeakaupunki”) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Néa Ionía

Néa Ionía (, ”Uusi Joonia”) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
AFSPC

Air Force Space Command (AFSPC) on Yhdysvaltain ilmavoimien alainen esikunta (), joka vastaa ilmavoimien avaruussodankäyntiin liittyvistä toiminnoista. Sen vastuulla ovat muun muassa Yhdysvaltain ilmavoimien mannertenväliset ballistiset ohjukset.
Coloradon Petersonin lentotukikohtaan sijoitettu esikunta kuuluu Yhdysvaltain asevoimien asehaarojen väliseen U.S. Space Commandiin (USSPACECOM) ja United States Strategic Commandiin (USSTRATCOM). Esikunnan alaisuudessa palveli 9 870 aktiivipalveluksessa olevaa sotilasta ja 6 826 siviiliä vuonna 2019.
AFSPC:n komentajan alaisuuteen kuuluivat vuonna 2019 Kalifornian Vandenbergin- ja Los Angelesin lentotukikohtiin sijoitetut 14. ilma-armeija ja Space and Missile Systems Center, Illinoisin Scottin lentotukikohtaan sijoitettu Air Force Network Integration Center ja Marylandin Fort Meadeen sijoitettu Air Force Spectrum Management Office.
Historia.
Yhdysvaltain ilmavoimien esikunta perusti AFSPC:n 1. syyskuuta 1982 hallinnoimaan Yhdysvaltain 1970–1980-luvuilla kehitettyjä miehittämättömiä satelliittihankkeita. Ilmavoimien mannertenväliset ballistiset ohjukset siirtyivät Air Combat Commandilta AFSPC:n vastuulle heinäkuussa 1993.
Anna, a lopussa

Anna, a lopussa () on kanadalainen CBC:n ja Netflixin yhteistyössä tekemä palkittu televisiosarja. Sarja perustuu L. M. Montgomeryn kirjaan "Annan nuoruusvuodet", joka julkaistiin vuonna 1908. Sarjan on luonut Moira Walley-Beckett. Sarja kertoo nuoren orpotytön seikkailuista ja aikuiseksi kasvamisesta 1800-luvun lopun Kanadassa Prinssi Edwardin saarella.
Sarjan nimiosaa, Annaa, esittää Amybeth McNulty. Muissa osissa näyttelevät R. H. Thomson ja Geraldine James, jotka esittävät Matthew ja Marilla Cuthbertia. Sarjan ensimmäinen kausi julkaistiin maaliskuussa 2017. Toinen kausi kuvattiin jo syksyllä 2017 ja se tuli esitettäväksi vuonna 2018. Kolmas, viimeinen kausi julkaistiin vuonna 2019. Lopetuspäätös sai aikaan faniliikkeen, jonka aloittama adressi on kerännyt helmikuuhun 2021 mennessä lähes 1,5 miljoonaa allekirjoitusta sarjan jatkamisen puolesta.
Juoni.
Yhdessä asuvat, jo ikääntyneet naimattomat sisarukset Marilla ja Matthew Cuthbert päättävät vuonna 1896 adoptoida orpopojan. Pojan on tarkoitus auttaa heitä hoitamaan Prinssi Edwardin saarella Avonlea-nimisellä paikkakunnalla sijaitsevaa Vihervaaran tilaa. Cuthbertit saavat kuitenkin tilalleen Anna Shirleyn, puheliaan ja 13-vuotiaan orpotytön, jolla on vilkas mielikuvitus. Marillan vastusteluista huolimatta Anna saa lopulta jäädä Vihervaaraan ja siellä asuessaan tutustuu moniin uusiin ihmisiin ja päätyy erilaisiin kommelluksiin.
Palkinnot.
Sarja voitti Canadian Screen Awards -palkinnon parhaasta draamasarjasta vuosina 2018 ja 2019. Canadian Screen Awards palkitsi lisäksi R. H. Thompsonin (2018 ja 2019), Geraldine Jamesin (2019) ja Amybeth McNultyn (2019) omista roolitöistään. Myös sarjassa näytelleet Cara Ricketts, Dalmar Abuzeid sekä McNulty palkittiin töistään ACTRA Toronto Awards -palkinnoilla. McNulty voitti palkinnon vuonna 2019 ja Ricketts ja Abuzeid vuonna 2020.
Haasinsaari

Haasinsaari on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Asikkalassa.
Maantietoa.
Saari on 810 metriä pitkä, 530 metriä leveä ja sen pinta-ala on 25,1 hehtaaria . Se sijaitsee Vähän-Äinön lahden pohjukassa Päitiälänniemen edustalla yhdessä Vihaistensaaren kanssa. Saarella on kolme esiin pistävää niemeä. Kuminkallio on saaren ainoa kallioinen mäki, jonka muodostama niemi työntyy länteen päin. Mäki kohoaa 12 metrin korkeuteen Päijänteestä. Pohjoispäässä sijaitsee pienin niemistä. Etelään päin työntyvän niemen on muodostanut harjujakso, jonka jatkeet mantereen puolella ovat etelässä Pätiälänniemi ja pohjoisessa Kuoreniemi. Harjujakso erottuu pohjoisessa Vähän-Äinön niemen keskellä kulkevasta harjujen ja suppien jonosta sekä Ykskoivun ja Kelventeen saarina. Saaren mäet kehystävät saarta niin, että sen keskelle jää alava painauma. Painaumassa on vielä kosteikkoa, vaikka suon ympäriltä on suomaat raivattu peltomaaksi. Saaressa on yksi vapaa-ajan asunto Kuminkalliolla sekä joitakin maatalouteen liittyviä rakennuksia. Näyttää siltä, että saaren viljelijä käyttää kaluston kuljettamiseen lauttaa, joka lähtee Kuoreniemestä. Haasinsaari sijaitsee lahden matalassa pohjukassa, mutta saaren luoteispuolella järven pohja vajoaa noin kymmenen metrin syvyyteen .
Luontoarvoja.
Saari on sekä geologisesti että ekologisesti merkittävä, joka sisältää melkoisesti keto- ja niittykasvillisuutta. Edustaa hienosti seudun kulttuurimaisemaa.
Historiaa.
Vuoden 1855–56 Kalmbergin kartastossa on saaressa talo nimeltään ”Hassi” ja saaren karttanimi on vastaavsti ”Hassinsaari” . Vuoden 1947 taloudellisessa kartassa saaren nimi kirjoitettiin ”Hasinsaari”, mutta saaressa ei ollut enää taloa. Sen pellot ja niityt käsittivät lähes koko saaren, mutta keskellä ollut suo on siinä raivaamatta .
Saaren nykyinen nimi ”Haasinsaari” on käytössä vuoden 1965 peruskartassa. Sen länsipäässä sijaitsee vapaa-ajan asunto, joka on edelleen samassa paikassa. Saareen kuljetaan lautalla, joka lähtee Kuoreniemestä.
Aaron Bojang

Aaron Bojang on suomalainen laulaja ja näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Benjamin Taalasmaan roolista televisiosarjassa "Salatut elämät".
Mervin taistelu

Mervin taistelu oli 2. joulukuuta 1510 lähellä Merviä nykyisessä Turkmenistanissa käyty taistelu safavidien hallitsija Isma'il I:n ja uzbekkikaani Muhammad Šaibanin armeijoiden välillä. Taistelu päättyi safavidien selvään voittoon ja Muhammad Šaibanin kuolemaan. Safavidit eivät kuitenkaan kyenneet kukistamaan uzbekkeja kokonaan, vaan he säilyivät edelleen uhkana valtakunnan itärajoilla.
Tausta.
Safavidien perustaja Isma'il I oli julistanut itsensä šaahiksi Tabrizissa 1500-luvun alussa ja hän laajensi nopeasti valtakuntaansa Irakista ja Iranin ylängöltä Luoteis-Iraniin ja Azerbaidžaniin. Isma'ilin laajentaessa valtakuntaansa lännessä idästä nousi uhka. Kaani Muhammad Šaibani oli vallannut johtamiensa uzbekkien tuella Transoxianaan. Uzbekit oli tuolloin ylänimitys Amudarjan takaisille turkkilais-mongolilaisille paimentolaisheimoille. 1500-luvun alussa he kukistivat edelleen Amurdarjan toisella puolella hallinneen Khorasmian timuridihallitsijan. Herat vallattiin vuonna 1507, minkä jälkeen heillä ei ollut enää estettä etenemiselle kohti Iranin ylänköä. Yhteenotosta safavidien ja uzbekkien välillä tuli väistämätön.
Taistelu.
Isma'ilin ja Šaibanin joukot kohtasivat Mervissä 2. joulukuuta 1510. Uzbekkeja oli noin 28 000 ja safavideja noin 17 000. Safavidien onnistui kuitenkin väijyttää suurempi uzbbekkiarmeija. Taistelu päättyi safavidien selvään voittoon ja uzbekkien perin pohjaiseen tappioon. Muhammad Šaibani sai surmansa taistelussa hänen yrittäessään paeta taistelukentältä. Isma'il teetätti hänen pääkallostaan kullatun juomakupin, jonka hän lähetti varoituksena kilpailijalleen osmani-sulttaanille.
Seuraukset.
Uzbekit olivat menettäneet taistelussa heidän eri klaanejaan koossapitäneen johtajansa ja Isma'il oli varmistanut asemansa Iranin ylängön hallitsijana. Voitto ei kuitenkaan täysin lopettanut uzbekkien uhkaa valtakunnan itärajalla. Yritykset valloittaa uzbekkien Transoksania kariutuivat seuraavien vuosien aikana. Isma'ilin voittokulku katkesi vuonna 1514 hänen kärsittyään tappion Čalderanin taistelussa osmaneja vastaan.
Aelita (syntetisaattori)

Aelita (myös Murom Aelita, venäjäksi Аэлита) on monofoninen analogisyntetisaattori, jota valmistettiin Neuvostoliitossa 1980-luvulla. Aelita muistuttaa toiminnoiltaan ja arkkitehtuuriltaan amerikkalaista Minimoog-syntetisaattoria, mutta eroaa ulkomuodoltaan ja käyttöliittymältään esikuvastaan huomattavasti. Kääntyvien, pyöreiden säätimien sijaan Aelitan äänimaailmaa hallitaan värikkäillä radiopainikkeilla ja liukusäätimillä. Myös äänimaailmaltaan soitin eroaa aikakauden tyypillisistä syntetisaattoreista huomattavasti, ja sen äänimaailmaa kuvaillaan usein paksuksi ja painostavaksi.
Neuvostoliitossa pyrittiin 1970-luvulta lähtien lisäämään kulutustarvikkeiden tuotantoa. Neuvostomuusikoiden keskuudessa oli kysyntää myös syntetisaattoreille, mutta länsielektroniikan maahantuonti oli hyvin vähäistä. Markkinoille ilmaantuikin 1980-luvulla useita kotimaista tuotantoa olevia, Minimoogia jäljitteleviä soittimia. Neuvostotalouden suljetusta luonteesta johtuen valmistajat kilpailivat kuitenkin lähinnä toistensa kanssa, eivät niinkään länsimaisten tuotteiden kanssa. Aelitaa valmisti muromilainen radiotehdas. Tarkat tiedot valmistuksen alkamis- ja loppumisvuodesta vaihtelevat; tiettävästi Aelitaa valmistettiin vuosikymmenen alusta ainakin vuoteen 1988 saakka.
Aelitan äänentuotanto perustuu vähentävään synteesiin. Soittimessa on kolme oskillaattoria, jotka kykenevät tuottamaan saha-, kantti- ja pulssiaaltoa. Vaikka soitin on monofoninen, oskillaattorit voi virittää toisistaan riippumatta, mikä mahdollistaa yksinkertaisten sointujen soittamisen yhtä kosketinta painamalla. Tietyillä asetuksilla Aelita kykenee soittamaan jopa 5 tai 6 ääntä kerrallaan. Modulaation avulla signaaliin voi tuottaa vibraton tai tremolon tai molemmat samanaikaisesti. Kolmannella oskillaattorilla voi vielä erikseen moduloida ensimmäistä. Unisono-tila muokkaa sointiväriä monimutkaisemmaksi. Aelitan kaikki oskillaattorit soivat silloin samanaikaisesti neljällä eri oktaavilla, mikä tuottaa voimakkaan ja raa’an saundin. Myös suodatin eli suodin soveltuu erityisesti terävien ja hyökkäävien äänten tuottamiseen. Aelitan äänimaailma onkin säröisyydessään ja aggressiivisuudessaan hyvin epätavallinen. Sitä on luonnehdittu esimerkiksi ”tuhdiksi” ("fat"), ”barbaariseksi” ja ”ahdistavaksi” ("disturbing"). Laite soveltuu parhaiten bassokuvioiden ja soolomelodioiden soittamiseen. Lisäksi oskillaattorien vapaa virittäminen mahdollistaa monipuolisten sointujen ja äänimaisemien tuottamisen. Koskettimisto on kuitenkin heikkolaatuinen. 
Aelita on syntetisaattoriksi poikkeuksellisen painava, 18 kilogrammaa. Laitteen runko on keinonahalla päällystettyä alumiinia ja hyvin suurikokoinen.&lt;ref name="http://www.ruskeys.net/eng/base/aelita.php"&gt;&lt;/ref&gt; Paneelin voi tarvittaessa kääntää alas samaan tapaan kuin pianon koskettimiston kannen, mikä tekee soittimen liikuttelusta helpompaa. Aelitan ulkonäköä on kuvailtu ”teolliseksi” ja ”sotilaalliseksi”. Soittimen nimi on viittaus vuonna 1924 ilmestyneeseen, samannimiseen tieteiselokuvaan.
Dotetrakontaani

Dotetrakontaani eli n-dotetrakontaani (C42H86) on 42-hiilinen suoraketjuinen alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää. Dotetrakontaanin rakennekaava on CH3(CH2)40CH3, moolimassa 591,15 g/mol, sulamispiste 83-86 °C, kiehumispiste 536,1 °C, leimahduspiste 428,1 °C, tiheys 0,818 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), taitekerroin 1,457 ja CAS-numero 7098-20-6.
Kettil Cedercreutz

Kettil Cedercreutz (s. 1959) on suomalainen tutkija, joka on työskennellyt professorina Yhdysvalloissa. Hän toimi Cincinnatin yliopistossa (UC) varaprovostina ja dekaanina ja johti vuosina 2001–2017 kokeellista oppimista. Tuona aikana yliopistoa mainostettiin opinahjonaksi, jossa käytäntö ja teoria kohtaavat jarjestelmällisesti. Opiskelijoiden tulot kooperatiivisissa opetusohjelmissa kasvoivat vastaavana aikana 25 miljoonasta dollarista 64 miljoonaan dollariin, samalla kuin kokonaisopiskelijamäärä kasvoi 30 000:sta 45 000:een. Vuodesta 2019 Cedercreutz on toiminut startup-toimitusjohtajana Chicagossa.
Cedercreutz valmistui Teknillisesta korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1984. Hänen väitoskirjansa käsitteli oppimisen mittaamista käytännön työtehtävissä. Hän oli mukana rakentamassa Yrkeshögskolan Arcadaa 1990-luvun alussa, mikä loi suhteet Cincinnatin yliopistoon.
Kettil Cedercreutz on sirkuksesta innostuneen Haminan sairaalan ylilääkärin Claes Cedercreutzin poika. 
Vuonna 1976 Cedercreutz kiersi vastaperustetun Sirkus Finlandian mukana kuukauden taikurina.
Kaikki tiet vievät Peltolaan

Kaikki tiet vievät Peltolaan on suomalaisen Maustetytöt-yhtyeen debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 2019. Albumi nousi avausviikollaan Suomen virallisen listan sekä albumilistan että fyysisen albumilistan listaykköseksi. Albumin 2 000 kappaleen vinyylipainos oli myyty loppuun jo ennen listan julkistamista. Albumi ylitti kultalevyrajan julkaisuvuoden joulukuussa ja oli vuoden toiseksi myydyin kotimainen albumi. 
Levyn nimi on viittaus alueeseen, jolla sijaitsee Oulun yliopistollisen sairaalan psykiatrian osastoja.
Kappaleet.
Kappaleet ”Ihan niin kuin mukamasten vaan”, ”Talvi Talvikin kanssa” ja ”Mä loistan kuin hämärä” ovat covereita Ehkä-yhtyeen kappaleista. Maustetyttöjen jäsen Kaisa Karjalainen on itse ollut Ehkässä jäsenenä.
Kukka Ranta

Kukka Ranta (s. 1982 Lappeenranta) on suomalainen vapaa toimittaja, kuvajournalisti, tietokirjailija, ja väitöskirjatutkija Lapin yliopistossa.
Ranta on opiskellut yleistä historiaa ja kehitysmaatutkimusta Helsingin yliopistossa, sekä visuaalista journalismia Taideteollisessa korkeakoulussa. "Ryöstetty meri - Euroopan unioniin kalastussopimusten vaikutukset Senegalin pienkalastajien ruokaturvaan ja elinkeinoon" -pro gradu tutkielma palkittiin vuonna 2014 Kehitystutkimuksen seuran ja Yliopistojen kehitysyhteistyöverkosto UniPID:n kansallisen gradupalkinnon toisella sijalla. Vuonna 2012 Ranta sai yhdessä Emma Karin kanssa Kehys ry:n Kelpoa kehitystä -palkinnon kirjastaan "Kalavale – Tyhjenevä meri ja ihmiset sen rannalla". Teos oli myös WWF:n Vuoden luontokirja -finalisti. 
Lokakuussa 2019 Kustantamo S&amp;S julkaisi Kukka Rannan ja Jaana Kannisen kirjoittaman tietokirjan "Vastatuuleen - Saamen kansan pakkosuomalaistamisesta.""" Suomen Saamelaisnuorten puheenjohtaja Petra Laiti totesi blogikirjoituksessaan, että "Vastatuuleen – Saamen kansan pakkosuomalaistamisesta on kirja, joka koko Suomen pitäisi lukea".
Ranta sai 1. kunniamaininnan Suomen Kuvajournalistit ry:n järjestämässä Kuvajournalismi 2022 -kilpailussa vuoden uutiskuvan sarjassa. Palkittu valokuva käsittelee rasistisiin rotutkimuksiin ryöstettyjen saamelaisten vainajien uudelleen hautaamista Inarin Vanhalla hautuumaasaarella elokuussa 2022.
Vähentävä synteesi

Vähentävä synteesi (engl. "subtractive synthesis") on syntetisaattoreissa käytetty äänen tuottamisen menetelmä, jossa signaalin alkuperäisessä aaltomuodossa on paljon yläsäveliä ja lopullinen sointiväri tuotetaan taajuuksia suodattamalla. Vähentävä synteesi on erityisen yleinen analogisyntetisaattoreissa, minkä vuoksi se tunnetaan myös analogisena synteesinä. Myös monet varhaiset tietokoneet ja pelikonsolit tuottivat äänen vähentävän synteesin avulla.
Tyypillisen synteesin toimintaperiaate.
Vähentävässä synteesissä oskillaattori tuottaa ensin aaltomuodon. Tyypillisesti alkuperäinen aaltomuoto on verrattain yksinkertainen, yleisimmät niistä ovat sini-, saha-, kantti- ja kolmioaalto. Jokaisella aaltomuodolla on oma, ainutlaatuinen sointivärinsä. Oskillaattori kykenee tuottamaan signaalia eri taajuuksilla, minkä ihminen aistii vaihtelevena äänen korkeutena.
Suodin (engl. "filter", ”filtteri”) karsii oskillaattorien tuottamasta signaalista tiettyjä taajuuksia. Yleensä signaalista suodatetaan joko tietyn pisteen ylittäviä tai alittavia taajuuksia. Useimmissa syntetisaattoreissa on lisäksi resonanssiksi nimetty toiminto, joka korostaa suodattimen kynnysarvon tienoilla olevia taajuuksia.
Suotimesta ääni ohjataan vahvistimeen, joka verhokäyrän ("envelope") avulla muokkaa äänen muotoa, kuten aikaa, joka äänen syttymiseen tai vaimenemiseen kuluu. Edelleen signaalia voidaan moduloida matalataajuusoskillaattorilla (LFO), jonka taajuus on niin matala, ettei sitä voi kuulla. Sen avulla voidaan kuitenkin tuottaa säännöllistä vaihtelua laitteen muihin toimintoihin. Äänenvoimakkuutta moduloimalla voidaan esimerkiksi tuottaa tremolon kaltainen efekti, äänenkorkeutta moduloimalla puolestaan vibrato.
Tritetrakontaani

Tritetrakontaani eli n-tritetrakontaani (C43H88) on 43-hiilinen suoraketjuinen alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää. Tritetrakontaanin rakennekaava on CH3(CH2)41CH3, moolimassa 605,16 g/mol, sulamispiste 85,5 °C, kiehumispiste 541,9 °C, leimahduspiste 438,1 °C, tiheys 0,819 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), taitekerroin 1,457 ja CAS-numero 7098-21-7.
Yhdistettä esiintyy luonnossa eliöiden semiokemikaalina.
Wickr Me

Wickr Me on yhdysvaltalaisen Wickr Inc. -yhtiön kehittämä ilmainen pikaviestintäohjelma, joka on Signalin tavoin keskittynyt käyttäjänsä yksityisyyden turvaamiseen. Wickriä voi käyttää Android- tai iOS-käyttöjärjestelmällä varustetulla älypuhelimella sekä tietokoneella Windows 10:llä, macOS:llä ja Linux-jakeluilla, jotka tukevat snapcraftia.
Amazonin Amazon Web Services osti Wickrin kesäkuussa 2021. Amazon ilmoitti lakkauttavansa Wickr Me -pikaviestimen vuoden 2023 lopussa. Uusien käyttäjien rekisteröintejä ei sallita enää vuoden 2022 lopun jälkeen. AWS Wickr ja Wickr Enterprise jatkavat toimintaansa.
Maria Guyomar de Pinha

Maria Guyomar de Pinha (1664–1730, joskus myös Maria Gimard tai Maria Guimard) oli 1600-luvulla Ayutthayan kuningaskunnan (nyk. Thaimaa) hallitsija Narain hovin keittiössä palvellut japanilais-bengalilais-portugalilaistaustainen orja, joka tunnetaan etenkin eurooppalaisvaikutteisten jälkiruokien tuojana thaimaalaiseen keittiöön.
Elämä.
Maria Guyomar de Pinha syntyi vuonna 1664. Hänen äitinsä oli katolinen japanilainen, minkä lisäksi hänellä oli portugalilaista ja bengalilaista taustaa. Äiti oli paennut Japanista uskonnollisten vainojen takia. Guyomarin puoliso oli puolestaan kuningas Narain (1656–1688) neuvonantaja kreikkalainen Κonstantínos Gerákis.
Guyomarin aviopuoliso päätyi lopulta teloitetuksi petoksesta, kun taas Guyomarista tehtiin tällöin orja. Hän työskenteli kuninkaan keittiössä saaden ajan myötä mainetta taidoistaan. Guyomarin oli perinyt taitonsa äidiltään, joka oli puolestaan oppinut ruuanlaittoa katolisilta lähetyssaarnaajilta. Guyomar kehitti seuranneiden vuosikymmenten aikana useita jälkiruokia, jotka ovat edelleen tunnettuja thaimaalaisessa keittiössä. Guyomar kuoli vuonna 1730.
Jälkiruuat.
Moniin Guyomarin luomuksiin vaikutti portugalilainen keittiö. Thaimaalaiseen keittiöön levisi eurooppalaisia tapoja, joita maassa vielä aiemmin ollut. Esimerkiksi makeisia ei ennen ollut tapana tarjoilla jälkiruokana. Monen Guyomarin jälkiruuan perusaineosia olivat kananmuna ja jalostettu sokeri, joista jälkimmäisestä oli tuolloin Thaimaassa vasta hiljattain alkanut tulla yleistä eurooppalaisten myötä. Joitakin tunnetuimpia Guyomarin Thaimaahan tuomia makeisia ovat "phoi thong" (portugalilainen "fios de ovos"), "thong yip", "thong yod" ja "med khanun". Näitä kullanvärisiä makeisia pidettiin vaurauden symbolina. Muita luomuksia olivat esimerkiksi höyrytetty torttu "sangkhya" ja portugalilainen "pudim fla".
Guyomarin luomusten saavuttaessa suosiota osa keittiön muusta henkilöstöstä alkoi valmistaa niitä hovin ulkopuolella kotonaan siitäkin huolimatta, että tämä oli periaatteessa kiellettyä. Juhlien yhteydessä etenkin makeisia valmistettiin suurempia uhrauksia varten ja seremonioiden jälkeen niitä jaettiin osallistujille. Seuraavan vuosisadan puolella alkoi ilmestyä jo makeisia myyviä torikauppiaita.
Louis Jauffret

Louis Jauffret (s. 21. helmikuuta 1943) on ranskalainen alppihiihtäjä.
Jauffret voitti pronssia pujottelussa Portillon MM-kilpailuissa 1966.
Jauffret sijoittui maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan toiseksi Madonna di Campiglion pujottelussa helmikuussa 1967. Kauden 1967 kokonaispisteissä Jauffret sijoittui kymmenenneksi ja pujottelucupissa neljänneksi.
Epigrammeja Helsingin kaupungin jalankulkijoille

Epigrammeja Helsingin kaupungin jalankulkijoille on kuvataiteilija Denise Zieglerin suunnittelema taideteos Helsingissä. Teos koostuu kahdeksasta ”muistolaatasta”. Laatat ovat katukaivojen pyöreitä valurautakansia, joissa kussakin on ohikulkijan tilanteeseen ja laatan ympäristöön liittyvä epigrammin muotoinen viesti. Muistolaatat sijaitsevat Kaartinkaupungin, Kampin ja Kluuvin kaupunginosissa. Teos on paljastettu vuonna 1999, sen tilasi kaupungin rakennusviraston katuosasto ja teos kuuluu Helsingin taidemuseon kokoelmiin.
Taiteilija on omistanut epigrammit ohikulkijoille. Kiertämällä kaikki kannet kävelylenkin pituudeksi tulee noin kolme kilometriä. 
Analyysia teoksesta.
Milja Liimatainen on käsitellyt Zieglerin teosta vuonna 2012 valmistuneessa taidehistorian pro gradu -tutkielmassaan "Julkinen veistos ja tila – Kivi, Kolme aitaa ja Epigrammeja Helsingin kaupungin jalankulkijoille paikkasidonnaisina merkitysten muodostajina". Zieglerin teokset kertovat usein ihmisen arkisesta toiminnasta ja niissä on muistijälkiä ihmisen toiminnasta, joka on tapahtunut joskus. "Epigrammeja Helsingin kaupungin jalankulkijoille" sijoittuu kaupungin ydinkeskustaan kolmen kaupunginosan alueelle. Sijaintipaikat ovat kaupungin keskeisintä ydintä, tavallista katutilaa, ja teokset ovat sijaintipaikkaansa ja lähestymissuuntaansa sidottuja, niitä ei voi siirtää toisaalle menettämättä niiden antamaa viestiä. Ne sijaitsevat paikoissa, joissa on paljon jalankulkijoita ja tekstit on aseteltu niin, että niiden lukusuunta liittyy ympäristöön. Jalankulkijan on myös pysähdyttävä teoksen luo hetkeksi. Teoksien on tarkoitus käsitellä sekä sijaintipaikkaa että jalankulkijan senhetkistä tilannetta. Niiden tarkoitus on vahvistaa jalankulkijan asemaa olennaisena osana kaupunkikuvaa ja vahvistaa hänen omanarvontuntoaan.
Wework

Wework, emoyhtiö The We Company, on yhdysvaltalainen toimistotiloja vuokraava yritys. Sen on vuonna 2010 perustanut israelilais-yhdysvaltalainen Adam Neumann, joka oli lokakuuhun 2019 myös yrityksen toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen.
Yhtiön ideana oli vuokrata toimistotiloja ja tarjota niitä eteenpäin asiakkailleen, jotka voivat työskennellä samoissa tiloissa.
31.12.2022 yhtiöllä 779 toimistoa 39 maassa.
Yrityksen nousun taustalla olivat nousukausi ja lainojen nollakorot, kun sijoitusrahaa oli tarjolla runsaasti. Yrityksen toimintaperiaate oli toimistotilojen vuokraaminen ja niiden pilkkominen ja vuokraaminen edelleen työtiloiksi yrittäjille. Rahoittajaksi tuli muun muassa japanilaisen Masayoshi Sonin Softbank-sijoitusyhtiö ja sen Vision Fund -rahasto. Kasvustrategian ytimeksi tulivat valtavat pääomat, joilla yritys saadaan kasvamaan nopeasti tappioista piittaamatta. Näin saadaan kilpailijat pois, ja syntyy nimellä "blitzscaling" tunnettu itseään toteuttava kierre. Neumann on karismaattinen henkilö, kuten tämäntyyppisten yritysten perustajat Helsingin Sanomien Tuomas Niskakankaan mukaan usein ovat. Hänen mukaansa Neumann vei sankarijohtajan tyypin parodian suuntaan.
Yritys oli tarkoitus viedä pörssiin syksyllä 2019, mutta kriitikoiden kommentit alkoivat lisääntyä, ja listautuminen peruttiin. Valtavat tappiot herättivät kysymyksiä. Arviot yrityksen arvosta puolittuivat kahteen otteeseen. Vaikka Neumann erosi, yrityksen maine oli ehtinyt kärsiä. Softbankin oli kriisitilanteessa otettava yritys haltuunsa, ja Neumann joutui eroamaan. Yhtiön arvoksi laskettiin kahdeksan miljardia dollaria, kun se enimmillään oli ilmoitettu 50 miljardiksi dollariksi.
SoftBank oli arvostanut yhtiön 47 miljardin arvoiseksi. 6. marraskuuta 2023 yhtiö hakeutui chapter 11 -yrityssaneeraukseen.
Eero Salmenoja

Eero Olavi Salmenoja (17. lokakuuta 1926 Kotka – 20. huhtikuuta 2005 Kuusankoski) oli juristi, joka toimi Kuusankosken palveluksessa yli 35 vuotta, ensin kunnansihteerinä ja sitten kauppalansihteerinä ja -johtajana ja kaupunginjohtajana. 
Eero Salmenojan vanhemmat olivat pääjohtaja, ministeri ja kansanedustaja Pietari Salmenoja ja Martta Wilhelmiina Virtanen ja puoliso vuodesta 1952 Vieno Margit Koistinen. Salmenoja tuli ylioppilaaksi 1945 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1949, varatuomarin arvon hän sai 1956. Salmenoja toimi Helsingin kaupungin verovirastossa 1949–1951 ja Kansaneläkelaitoksen palveluksessa 1951–1953. Kuusankoskella hän oli kunnansihteeri 1953–1956, kauppalansihteeri 1956–1964, kauppalanjohtaja 1964–1973 ja kaupunginjohtaja 1973–1989. Hänellä oli myös useita alueellisia ja muita luottamustoimia.
Pekka Lukkari

Pekka Lukkari eli Biehtar Ánde eli Petter Andreas Lukkari (15. marraskuuta 1918 Utsjoki – 10. marraskuuta 2006 Utsjoki) oli saamelainen kirjailija ja kääntäjä. Hänen kielensä oli pohjoissaamen kieli.
Lukkari valmistui opettajaksi Kajaanin seminaarista vuonna 1947. Hän oli paitsi kirjailija, myös kääntäjä. Hän oli saamelaisvaltuuskunnan jäsen vuosina 1973–1984 ja monissa muissa luottamus- ja asiantuntijatoimissa. Hän teki myös suomi–saame-sanakirjoja ja julkaisi 1930-luvulla tarinoita ja runoja "Sápmelaš"-lehdessä. Teokseen "Lohkamusak" ('Lukemisto') hän kokosi omien runojensa ja kertomustensa lisäksi muita saamenkielisiä tarinoita, arvoituksia, sananlaskuja, lauluja, joikuja ja runoja.
Richard Neustadt

Richard Elliott Neustadt (26. kesäkuuta 1919 – 31. lokakuuta 2003) oli yhdysvaltalainen politiikan tutkija ja poliittinen neuvonantaja, jonka erikoisalaa olivat Yhdysvaltain presidentin tehtävät ja valtaoikeudet. Hän työskenteli presidentti Trumanin hallinnossa ja oli presidenttien John F. Kennedy, Lyndon B. Johnson ja Bill Clinton ystävä. Hän opetti Harvardin yliopistossa.
Neustradtin tärkein teos "Presidential power" ilmestyi vuonna 1960. Hänen mukaansa presidentin tärkein valtaoikeus on valta jota käytetään taivuttelemaan ihmisiä.
Franz Bopp

Franz Bopp (14. syyskuuta 1791, Mainz — 23. lokakuuta 1867, Berliini) oli saksalainen kielitieteilijä, joka osaltaan oli vakiinnuttamassa sanskriitin johtavaa asemaa indoeurooppalaisten kielten vertailevassa tutkimuksessa useiksi sukupolviksi ja kehitti merkittävästi historiallis-vertailevan kielitieteen menetelmiä keskittymällä vertailussaan mieluummin verbitaivutukseen kuin kantasanastoon. Yhdessä tanskalaisen Rasmus Raskin kanssa Bopp oli 1800-luvun alkupuolen merkittävin kielentutkija ja tätäkin vaikutusvaltaisempi.
Bopp yritti turhaan etsiä sanskriitin, persian, kreikan, latinan ja saksan kielen yhteistä alkuperää, mutta toisin kuin Friedrich Schlegel, hän ei koskaan erehtynyt pitämään sanskriittia kaivattuna kantakielenä. Hänen pääteoksensa oli kuudessa osassa pitkin väliajoin ilmestynyt "Vergleichende Grammatik" (1833–52), joka valmistuessaan alkoi edustaa jo vanhentunutta tutkimusnäkemystä, ja kymmenkunta vuotta myöhemmin August Schleicherin "Compendium" jo uudistikin alan.
Elämä ja ura.
Bopp syntyi Mainzissa, mutta perheensä pian sen jälkeen muutettua kävi koulunsa Aschaffenburgissa. Jo varhaisella iällä hän osoitti kyvykkyyttä vieraisiin kieliin. Tutustuttuaan klassisiin kieliin kreikkaan ja latinaan samoin kuin hepreaan ja goottiin, hänen kiinnostuksensa suuntautui itäisiin kieliin, etenkin sanskriittiin, jota opiskellakseen hän siirtyi 1812 viideksi vuodeksi Pariisiin Collège de Franceen.
Boppin opettajana Pariisissa toimi myös persian ja turkin kielet hallinnut Antoine Léonard de Chézy, jonka muita tunnettuja oppilaita olivat Wilhelm von Humboldt ja August Wilhelm von Schlegel. Sanskriittiin Bopp perehtyi tutustumalla Intian epiikan klassikoihin kuten Mahābhārataan, josta hän myöhemmin (1820–38) julkaisi otteita niin alkukielellä kuin latinannoksenakin.
Lyhyen Lontoon-kauden jälkeen vuosina 1818–21 Bopp oli Göttingenissä, kunnes sai itämaisen kirjallisuuden ja yleisen filologian professuurin Berliinin yliopistosta. Nimitys oli hieman yllättävä Boppin uran alkuvaiheessa, mutta siihen oli vaikuttamassa paitsi hänen arvostuksensa Britannian itämaisen tutkimuksen piirissä myös hänen ystävyytensä Preussissa tuolloin ministerinä toimineen von Humboldtin kanssa. Hänen virkansa vakinaistettiin vuonna 1825, ja hän piti oppituolia hallussaan aina kuolemaansa asti.
Loman kieli

Loma (myös "looma", "toma") on Guineassa ja Liberiassa asuvien lomien puhuma mandelainen kieli.
Kieltä puhutaan Guinean Nzérékorén alueen Macentan prefektuurissa sekä Liberian luoteisosassa Lofan piirikunnassa. Puhujia on arviolta 220 000 Guineassa ja 195 000 Liberiassa (vuonna 2012).
Loma kuuluu mandekielten länsihaaran lounaisryhmään. Sen lähimmät sukukielet ovat bandi ja zialo. Loma jakautuu useisiin toisistaan voimakkaasti poikkeaviin murteisiin. Ethnologue jakaa sen kahdeksi erilliseksi kieleksi, Guinean tomaksi ja Liberian lomaksi.
Kieltä on aikaisemmin kirjoitettu omaperäisellä tavukirjoituksella. Nykyään käytetään latinalaista kirjaimistoa. Lomaa opetetaan lähetystyöntekijöiden perustamissa koluissa ja sillä julkaistaan jonkin verran kirjallisuutta. Lingua francana lomat käyttävät maninkaa, liberianenglantia ja ranskaa.
Metsästäjä ja talvinen taistelu

Metsästäjä ja talvinen taistelu ("The Huntsman: Winter’s War") on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut elokuva, joka on esiosa ja jatko vuoden 2012 "Lumikki ja metsästäjä" -elokuvalle.
Vastaanotto.
"Tv-maailma"-lehdessä 2024 Pertti Avola piti elokuvan suurimpana ansiona visuaalista näyttävyyttä ja antoi kolme tähteä viidestä.
Tetratetrakontaani

Tetratetrakontaani eli n-tetratetrakontaani (C44H90) on 44-hiilinen suoraketjuinen alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää. Tetratetrakontaanin rakennekaava on CH3(CH2)42CH3, moolimassa 619,204 g/mol, sulamispiste 86-87 °C, kiehumispiste 547,6 °C, leimahduspiste 448,2 °C, tiheys 0,82 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), taitekerroin 1,457 ja CAS-numero 7098-22-8.
Eino Salmi

Eino Evald Salmi (27. lokakuuta 1916 Helsinki – 18. tammikuuta 1991 Helsinki) oli juristi, joka toimi Varkauden kauppalanjohtajana 1953–1961 ja kaupunginjohtajana 1962–1977. 
Henkilöhistoria.
Eino Salmen vanhemmat olivat poliisikonstaapeli Evald Salmi ja Emma Lydia Laajanen ja puoliso vuodesta 1950 Anna-Liisa Leppäluoto. Salmi tuli ylioppilaaksi 1937 ja suoritti oikeustutkinnon 1947, varatuomarin arvon hän sai 1950. Hän toimi Helsingin kaupungin veroviraston palveluksessa 1950–1951 ja oli Helsingin kaupunginhallituksen verotusasianjaoston esittelijä 1950–1951. Kuusankosken kunnansihteerinä Salmi toimi 1951–1953, Varkauden kauppalanjohtajana 1953–1961 ja Varkauden kaupunginjohtajana 1962–1977. Hänellä oli myös useita luottamustoimia. Sotilasarvoltaan Salmi oli reservin kapteeni (1967), sodissa hän toimi muun muassa raskaan ilmatorjuntakonekiväärikomppanian päällikkönä.
Estradiolivaleraatti

Estradiolivaleraatti (C23H32O3) on steroidijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä ehkäisyyn ja vaihdevuosien estrogeenikorvaushoitona.
Ominaisuudet ja käyttö.
Estradiolivaleraatti on rakenteeltaan estradiolin ja valeriaanahapon esteri. Se on huoneenlämpötilassa kiteistä ainetta. Yhdiste hydrolysoituu elimistössä estradioliksi, joka on varsinainen vaikuttava aine. Estradiolivaleraattia annostellaan tablettina tai ruiskeena lihakseen. Ehkäisyssä estradiolivaleraatti voidaan käyttää joko yksinään tai yhdessä dienogestin tai syproteroniasetaatin kanssa. Lääkeainetta käytetään myös vaihdevuosien hormonikorvaushoidoissa.
Ajlun

Ajlun tai Ajloun kaupunki Jordaniassa Ajlunin kuvernoraatissa. Kaupunki on 1100-luvun lopulla rakennetun linnan vieressä. Vuonna 2018 kaupungin asukasluku oli 10 789.
Maantiede.
Ajlun sijaitsee Ajlunin kuvernoraatissa. Ympäröivällä alueella on vuoria ja metsiä. Jonkin matkan päässäkaupungista sijaitsee Ajlunin metsänsuojelualue. Matkaa maan pääkaupunki Ammaniin on noin 73 kilometriä ja Jerashiin idässä 25 kilometriä. Itse kaupunki on vanhan linnan vieressä.
Historia.
Nykyinen Ajlun sijaitsee raamatullisen Gileadin alueella. Kaupungin nykyinen nimi Ajlun on luultavasti peräisin aramean kielestä. Rooman valtakunnan kaudella alueella vaikuttivat Dekapoliksen kaupungit ja myöhemmin islaminuskoisten fatimidienvaltakaudella alue tunnettiin sotaisten heimojen tukikohtana.
Aijubidihallitsijoilta alueen läänityksekseen saanut Izz al-Din Usama kukisti paikalliset heimot ja alkoi rakennuttaa paikalle linnoitusta. Ajlunin linnan () rakentaminen alkoi vuonna 1184 ja valmistui 1214. Linna valvoi tärkeitä kauppareittejä ja suojasi aluetta ristiretkeläisten muodostamaa uhkaa vastaan.
Strategisella paikalla sijainneen linnan omistuksesta taisteltiin sittemmin useampaan otteeseen. Mongolit tuhosivat sen muurit heidän hyökätessään alueelle, mutta ne jälleenrakennettin Egyptin mamelukkien valtakaudella.
Väestö.
Ajlunin asukasluku oli vuonna 2018 yhteensä 10 789.
Uruma

Uruma () on Japanin kaupunki Okinawan saarella Okinawan prefektuurissa. Se sijaitsee Okinawan itärannikolla ja rajoittuu pohjoisessa Kinlahteen, etelässä Nakagusukunlahteen käsittäen näiden lahtien väliin jäävän Katsurenin niemimaan. Kaupunkiin kuuluu myös kahdeksan saarta, joista viisi on asuttuja: Hamahigajima, Henzajima, Miyagijima, Ikeijima ja Tsukenjima. Suurin osa saarista on liitetty manner-Okinawaan silloin ja pengertein. Urumassa on 124 368 asukasta (lokakuussa 2019) ja sen pinta-ala on 87,01 neliökilometriä.
Uruman kaupunki on hallinnollisena yksikkönä suhteellisen uusi: se perustettiin vuonna 2005 liittämällä yhteen Gushikawan ja Ishikawan kaupungit sekä Katsurenin ja Yonashiron maaseutukaupungit. Katsurenissa sijaitseva Katsurenin linna kukoisti 1300–1400-luvuilla voimakkaan Amawari-klaanin hallussa Japanin, Korean ja Kiinan kanssa käydyn kaupan ansiosta. Se valittiin vuonna 2000 Unescon maailmanperintöluetteloon osana kohdetta ”Gusukut ja muut Ryūkyū-kuningaskunnan omistukset”. Ishikawan kaupunkiin Yhdysvallat sijoitti vuorostaan toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen pakolaisleirejä ja Okinawan väliaikaisen paikallishallinnon, jonka avulla saaren siviilielämä ja talous alkoivat jälleen kehittyä sodan jälkeen.
Maatalous tuottaa Urumassa muun muassa vihanneksia, teetä ja sokeriruokoa, karjatalous sian- ja naudanlihaa. Rannikkoalueille on sijoittunut elintarvike-, metalli-, tekstiili-, rakennustarvike- ja puolijohdeteollisuutta, Henzan saarelle öljyterminaali. Katsurenin linnan lisäksi kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat luultavasti 1300-luvulla rakennettu Agenan linna, Ihan linna ja esihistoriallinen Ihan raakkutunkio. Kaupunki tunnetaan myös "eisā"-tanssiperinteestään ja okinawalaisista härkätaisteluista ("tōgyū"). Siellä sijaitseekin saaren suurin härkätaisteluareena.
Pentatetrakontaani

Pentatetrakontaani eli n-pentatetrakontaani (C45H92) on 45-hiilinen suoraketjuinen alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Pentatetrakontaanin rakennekaava on CH3(CH2)43CH3, moolimassa 633,21 g/mol, kiehumispiste 553,07 °C, leimahduspiste 458,2 °C, tiheys 0,82 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), taitekerroin 1,458 ja CAS-numero 7098-23-9.