tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ranuanjoki

Ranuanjoki on joki Ranuan kunnassa entisessä Lapin läänissä. Sen alkulähteenä on Ranuan kirkonkylällä sijaitsevat Takajärvi ja Ranuanjärvi. Kantatien 78 rinnalla virtaavan joen pituus on noin 30 kilometriä, ja se laskee Siuruanjokeen Asmuntin kylässä lähellä Pudasjärven kunnanrajaa.
Joki virtaa läpi pääosin asumattoman alueen, ja suurin osa sen valuma-alueesta on suoperäistä metsätalousmaata. Joen vesi on humuspitoista ja erittäin ravinteikasta, johtuen muun muassa haja-asutuksen Ranuan- ja Takajärville aiheuttamasta kuormituksesta sekä valuma-alueen suoperäisyydestä.
Joen tärkeimmät saaliskalat ovat hauki, särki, ja ahven, alajuoksulla lisäksi harjus. Muita joessa runsaasti esiintyviä kalalajeja ovat seipi, kivennuoliainen sekä kivisimppu. 1990-luvulla joella kalastettiin ainoastaan kotitaloustarpeita silmällä pitäen, vuotuisen kokonaiskalansaaliin ollessa alle 400 kilogrammaa.
Kirjava joukko

Kirjava joukko ("Black Books") on brittiläinen, Dylan Moranin luoma tilannekomedia. Sitä esitettiin Channel 4:lla kolme tuotantokautta vuosina 2000–2004. Ohjelman päänäyttelijät olivat Dylan Moran, Bill Bailey ja Tamsin Greig. Sarjan käsikirjoituksesta vastasivat Moranin lisäksi Graham Linehan, Arthur Mathews, Kevin Cecil ja Andy Riley, ja sen tuottajana toimi Nira Park. Ohjelma voitti kahdesti (vuosina 2001 ja 2005) BAFTAn parhaana tilannekomediana, minkä lisäksi se sai myös Pronssisen ruusun Montreux'n Kultaisen Ruusun festivaaleilla vuonna 2001.
Sarjan tapahtumat sijoittuvat "Black Books" -nimiseen kirjakauppaan Lontoon Bloomsburyn alueella. Sen omistaja on omalaatuinen, asiakkaitaan vihaava ja juopotteluun taipuvainen irlantilainen Bernard Black (Moran). Sarja seuraa Blackin, hänen apulaisensa Mannyn (Bailey) ja heidän ystävänsä Franin (Greig) edesottamuksia.
Suomessa sarja nähtiin ensimmäisen kerran Yle TV1:llä vuonna 2003.
Khaki

Khaki (persian sanasta "khāk", ’pöly’) voi tarkoittaa sekä alun perin sotilaiden vaatetuksessa käytettyä kellertävänruskeaa puuvillakangasta että kyseisen kankaan väriä. 
Joidenkin tietojen mukaan khakin ottivat käyttöönsä Intiassa oleskelleet englantilaisjoukot vuonna 1857. Toisen tarinan mukaan khakivärjäyksen keksi 1848 Intiassa brittiläisten joukkojen komentaja Sir Harry Burnett Lumsden. Hänen sanotaan sekoittaneen kahvia, curryjauhetta ja mulperimehua värjätäkseen sotilaidensa valkoiset univormut sopimaan paremmin Intian pölyisiin ja likaisiin oloihin.
Armeijakäytössä khaki oli ensimmäisen kerran vuonna 1880 Britannian ja Venäjän välisessä Afganistanin sodassa, jossa sitä pidettiin hyvänä suojavärinä hiekkaisessa maastossa.
Antti Sallinen

Antti Sallinen (28. heinäkuuta 1879 Liperi – 30. marraskuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen kansanedustaja. Hän toimi Maalaisliitton kansanedustajana 1922–1923 ja 1930–1932.
Kansakoulun käynyt Sallinen aloitti työuransa renkinä. Neljän vuoden työrupeaman jälkeen hän lähti Kanadaan, josta palasi maanviljelijäksi Liperiin 1913. Tilaa hän hoiti kuolemaansa saakka. Tilan pidon lisäksi Sallinen oli Liperin Simananniemen asutusalueen metsänvartija 1913–1923 ja Liperin kunnan tilattoman väestön lainakassan ja asutuskassan rahastonhoitaja 1918–1926. 
Eduskunnassa Sallinen oli lakivaliokunnan ja suuren valiokunnan jäsen.
Sallisen vanhemmat olivat maanviljelijät Petter Johan Sallinen ja Eeva Stina Mikkonen. Vuonna 1889 hän nai Wilhelmina Monosen.
Pertti Sveholm

Pertti Edvin Sveholm (s. 2. joulukuuta 1953 Oulu) on suomalainen näyttelijä sekä teatteri- ja oopperaohjaaja. Hän on työskennellyt muun muassa Ryhmäteatterissa sekä Oulun ja Helsingin Kaupunginteattereissa.
Ura.
Sveholm on ollut mukana yhteensä yli sadassa elokuvassa ja televisio-ohjelmassa. Televisiosta hänet muistetaan muun muassa 1980-luvun viihdesarjasta "Tabu". Sen jälkeen hän on esiintynyt muun muassa sarjoissa "Tahdon asia", "Helppo elämä" ja "Tehdas". Sveholm on vastaanottanut Jussi-palkinnon parhaasta miessivuosasta kahdesti. Vuonna 2002 hänet palkittiin roolityöstään elokuvassa "Klassikko" ja vuonna 2009 elokuvassa "Tummien perhosten koti".
Näyttelijäntyönsä ohella Sveholm on tehnyt ohjauksia Helsingin, Oulun, Seinäjoen ja Turun kaupunginteattereihin, Ryhmäteatteriin, Uuteen Iloiseen Teatteriin ja Suomen Kansallisoopperaan. Hän on ohjannut myös kahden uuden oopperateoksen kantaesitykset, vuonna 2010 Jari Järvelän "Makuukamarioopperan" ja vuonna 2012 Mika Waltarin "Gabriel, tule takaisin".
Yksityiselämä.
Sveholm oli avioliitossa näyttelijä Sari Havaksen kanssa vuosina 1993–2007 ja heillä on kaksi lasta, joista vuonna 1994 syntynyt Asta Sveholm on näyttelijä. Myös näyttelijä Pihla Penttinen on Sveholmin tytär.
Ethel Barrymore

Ethel Barrymore (oik. Ethel Mae Blythe 15. elokuuta 1879 Philadelphia, Pennsylvania Yhdysvallat – 18. kesäkuuta 1959 Hollywood, Kalifornia) oli Oscar-palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän kuului tunnettuun Barrymoren sukuun, ja näyttelijät John Barrymore ja Lionel Barrymore olivat hänen veljiään.
Ethel Barrymore tuli kuuluisaksi etenkin teatterinäyttelijänä. Hänen Broadway-debyyttinsä tapahtui vuonna 1901. Hänen ensimmäinen elokuvansa sai ensi-iltansa vuonna 1914. Hän sai parhaan naissivuosa-Oscarin elokuvasta "Yksinäinen sydän" ("None but the Lonely Heart", 1944).
Ethel Barrymore meni naimisiin Russell Griswold Coltin kanssa vuonna 1909, ja pari erosi vuonna 1923. Heillä oli kolme yhteistä lasta.
Lampaankääpä

Lampaankääpä ("Albatrellus ovinus" syn. Polyporus ovinus, "Scutiger ovinus") on "Russulales"-heimoon kuuluva miedon makuinen kauppasieni ja kuusen mykorritsasieni.
Koko ja ulkonäkö.
Lampaankäävän lakki on nuorena kermanvalkoinen, mutta vanhemmiten se muuttuu kellertäväksi ja vaaleanruskean pilkulliseksi. Lampaankäävän lakki on epäsäännöllisen muotoinen ja paikoitellen painunut. Sen leveys on noin 5–20 cm. Jalka on valkoinen, tukeva ja lyhyt. Pillit ovat valkoiset, matalat, tiheät ja johteiset. Sen tuoksu on hyvin mieto. Paksu malto on valkoista, mutta kuumennuksen jälkeen ja vanhemmiten se muuttuu keltaiseksi. Mahdollisesti on olemassa kaksi läheistä/rinnakkaista lajia, joista toisen värin muuttuminen keltaiseksi on hyvin heikkoa ja paistettu sieni lähes valkoista. 
Samankaltaiset lajit.
Lampaankääpää muistuttavia sieniä ovat typäskääpä ("Albatrellus ovinus/confluens"), mäntykankaiden harvinainen laji vuohenkääpä ("Albatrellus subrubescens") sekä vaaleaorakas ("Hydnum repandum"). Typäskäävästä lampaankäävän voi erottaa esimerkiksi keittämällä tai paistamalla sienet. Lampaankäävän malto kellastuu kuumennettaessa, kun taas typäskäävällä se värjäytyy vaalean ruskeaksi.
Kasvuaika ja -paikka.
Sieni kasvaa elokuun ja lokakuun välillä. Lampaankääpää kasvaa yleisimmin tuoreissa havu- ja sekametsissä Suomen keski- ja eteläosassa, mutta sitä tavataan aina napapiirillä asti. Lampaankääpää kasvaa myös kuusikkoisissa rinteissä. Laji on satoisa ja kasvaa usein suurina ryhminä. Vanhana sienet muuttuvat usein toukkaisiksi.
Käyttö ravinnoksi.
Ruokasienenä lampaankääpä on parhaimmillaan nuorena. Sille ei tarvitse tehdä esikäsittelyä. Sientä voi käyttää mm. paistettuna tai kuivattuna. Lakin voi esimerkiksi leivittää korppujauhoissa ja paistaa pihviksi. Kuivattavaksi lampaankääpä ei sovi kovin hyvin, koska sienistä tulee kuivattaessa kovia. 
Venäjällä on lokakuussa 2023 lisätty rikoslakiin uhanalaisten sienien keräämisestä sakko- ja vankeusrangaistuksia. Näiden joukossa on Moskovan kaupungin julkaisemassa listassa mainittu muun muassa lampaankääpä.
Lionel Barrymore

Lionel Barrymore (synt. Lionel Herbert Blythe, 28. huhtikuuta 1878 Philadelphia, Pennsylvania – 15. marraskuuta 1954 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen teatteri-, radio- ja elokuvanäyttelijä. Lisäksi hänellä on kaksi tähteä Hollywoodin Walk of Famella.
Elämä.
Barrymore syntyi näyttelijäperheeseen ja oli Ethel Barrymoren ja John Barrymoren vanhempi veli. Hän aloitti teatteriuransa 1900-luvun alussa. Vietettyään monta vuotta Pariisissa hän palasi Broadwaylle vuonna 1907. Vuonna 1924 hän siirtyi Broadwaylta Hollywoodiin. Hän näytteli elokuvaurallaan lukuisissa klassikoksi nousseissa elokuvissa kuten "Grand Hotel" ("Grand Hotel", 1932), "Päivälliset klo 8" ("Dinner at Eight", 1933), "Kaksintaistelu auringossa" ("Duel in the Sun", 1946) ja "Myrskyvaroitus" ("Key Largo", 1948). Hänen ehkä kuuluisin roolinsa on kuitenkin Mr. Potterin rooli elokuvassa "Ihmeellinen on elämä" ("It's a Wonderful Life", 1946).
Hän sai parhaan miesnäyttelijän Oscarin elokuvasta "Vapaa sielu" ("A Free Soul", 1931).
Heikki Häyrynen

Verner Henrik (Heikki) Häyrynen (24. joulukuuta 1875 Jämsä – 20. lokakuuta 1915 Jämsä) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1908 ja 1909–1915.
Elämä.
Heikki Häyrysen vanhemmat olivat Viitasaarella syntynyt satulaseppä Heikki Juhonpoika Häyrynen (s. 1841) ja Amanda Fredrika Berg (1844−1903). Kansakoulun käynyt Häyrynen työskenteli satulaseppänä. Hän oli vuonna 1899 toimintansa aloittaneen Jämsän työväenyhdistyksen perustajajäseniä ja toimi myös sen puheenjohtajana. Vuonna 1907 Häyrynen valiittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Vuonna 1908 Häyrynen ei ollut ehdolla, mutta hänet valittiin jälleen 1909. Häyrynen oli myös Jämsän kunnanvaltuuston jäsen.
Häyrynen kuoli pitkäaikaiseen keuhkotautiin kotonaan Jämsässä 39-vuotiaana lokakuussa 1915. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi Emil Murto.
Perhe.
Häyrysen puoliso oli Hilja Elina Friman (s. 1883), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1903.
Vanha suolatie

Vanha suolatie () oli keskiaikainen suolan kuljettamiseen erikoistunut kauppareitti Pohjois-Saksassa. Reittiä pitkin kuljetettu suola kaivettiin Lüneburgin lähistöltä. Reitti johti sieltä pohjoissuuntaan Lyypekkiin, josta se kuljetettiin laivoilla Itämeren maiden tarpeisiin. Suolakauppa oli yksi suuri syy Lyypekin kaupungin hallitsevaan asemaan Hansaliitossa. 
Vuonna 1398 valmistui suolan kuljettamista helpottamaan tarkoitettu Stecknitzin kanava. Sitä pitkin suola kulki määränpäähänsä Lyypekkiin noin 20 päivässä.
Peltosaari

Peltosaari on Riihimäen kaupunginosa Vantaanjoen varrella. Se sijaitsee Riihimäen rautatieaseman, matkakeskuksen ja muiden Riihimäen keskustan palveluiden lähellä.
Kaupunginosan rakentaminen aloitettiin vuonna 1973. Rakennuskanta on suurimmaksi osaksi kerrostaloja. Kadut on nimetty pääasiassa avaruusaiheisesti, esimerkiksi "Telluskatu", "Jupiterinkatu", "Linnunradankatu" ja "Merkuriuksenkuja". Suurin osa asunnoista on omistusasuntoja, ja alueen asukkaista valtaosa käy töissä Riihimäen ulkopuolella, muun muassa Helsingissä.
Alueella palveluihin kuuluu Peltosaaren koulu, joka puretaan ja oppilaat sijoitetaan muihin kouluihin. Muita palveluja ovat kaksi päiväkotia, eläinhoitola, kirpputori, kaksi kauppaa ja ravintola. Koulun yhteydessä toimii nuorisotila Peltsin Clubi. Peltosaaressa sijaitsee myös Työväentalomuseo.
Aivan Peltosaaren pohjoislaidalla sijaitsee Peltosaaren urheilupuisto. Siellä on jalkapallokenttiä, yleisurheilukenttä, pesäpallokenttä, jousiammuntarata, jäähalli, skeittipuisto ja Liikuntakeskus, jossa voi pelata tennistä, sulkapalloa, salibandya, squashia ja pöytätennistä. Keskuksessa on erilliset kuntosalit naisille ja miehille. Peltosaaressa sijaitsee myös luontokohteena tunnettu Peltosaaren kosteikkopuisto.
Vuonna 2009 Peltosaaren työttömyysaste oli lähes 30 prosenttia, ja sen asukkaista pienituloisia oli noin 70 prosenttia. Vuonna 2015 tehdyn Huolenpitoa-hankkeen materiaalin mukaan työttömyysaste olisi tästä laskenut ja on 16,2 prosenttia vuonna 2015. Peltosaaren mainetta on yritetty parantaa perustamalla Peltosaari-seura, joka osallistuu kaupunginosan kehittämiseen. Seura järjestää vuosittain muun muassa vappu- ja toritapahtumia, retkiä ja teatterimatkoja.
Peltosaari on vuonna 2019 Lähiöfest-tapahtumaan kuuluvia paikkoja.
Historia.
Peltosaaren alue oli 1960-luvulle asti Paloheimon omistamaa peltomaata. Riihimäen kaupunki osti peltoalueen vuonna 1965 ja seuraavana vuonna pidettiin pohjoismainen kilpailu alueen suunnittelusta. Peltosaaren kaupunginosan kaava valmistui vuonna 1970 ja ensimmäinen kerrostalo rakennettiin alueelle vuonna 1973. Samalla Vantaanjoen uoma oikaistiin nykyiselle paikalleen.
Peltosaaren alueelle avattiin kesäkuussa 1926 uimala Vantaanjoen mutkan kohdalle kaivettuun altaaseen. Uimala oli varsinkin 1940- ja 1950-luvuilla merkittävä virkistäytymispaikka Riihimäen kauppalan ja lähiympäristön asukkaille. Uimala oli kuitenkin toteutukseltaan riittämätön uimareiden tarpeisiin ja vuonna 1956 Urheilupuistoon valmistunut moderni uimala korvasi sen. Peltosaaren uimalan paikalla sijaitsee nykyään Bad Segebergin puisto.
Talvisodan aikana nykyisen Peltosaaren aluetta pommitettiin ankarasti, sillä venäläiset luulivat sen olevan lentokenttä.
Lauenburg

Lauenburg on kaupunki Saksan pohjoisimman osavaltion Schleswig-Holsteinin kaakkoisosassa, etelään Lyypekistä. Se sijaitsee Elbe-joen rannalla. Kaupungissa asuu noin 11 500 ihmistä, ja se on pinta-alaltaan 9,54 neliökilometrin suuruinen.
Bernhard II perusti Lauenburgin 1182. Se oli keskiajalla osa Vanhaa suolatietä, ja säilyi omana ruhtinaskuntanaan vuoteen 1689 saakka. Nykypäivänä kaupunki tunnetaan muun muassa siitä, että se on Elbe–Lyypekki-kanavan eteläinen päätepiste.
Webs.com

Webs (entinen Freewebs) on englanninkielinen, vuonna 2001 perustettu yhdysvaltalainen tietotekniikkayritys, joka tarjoaa ilmaisia kotisivupalveluja. Sivujen teko perustuu muokkauseditoriin. Muokkauseditori toimii samalla sivun valmiina esikatseluna. Webs muuttaa tekstin ja median suoraan HTML-muotoon. Websissä on joitakin valmiita toimintoja, kuten esimerkiksi blogit, palautelomakkeet ja kuvagalleriat. Websiin voi lähettää myös itse koodattuja HTML-sivuja. Websin käyttö on ilmaista.
Webs tarjoaa myös mahdollisuuden maksulliseen palveluun, johon kuuluu muun muassa oma domain-osoite.
Jarkko Saapunki

Jarkko Saapunki (s. 25. lokakuuta 1976 Oulu) on suomalainen mäkihyppyvalmentaja. 
Saapunki on toiminut nuorten valmentajana Japanissa Iiyaman kaupungissa vuosina 1997–1998 ja vuosina 1998–2002 Suomen nuorten maajoukkueen valmentajana Vuokatissa. Vuosina 2002–2003 hän toimi yhdistetyn Suomen A-maajoukkueen mäkivalmentajana ja palasi tähän tehtävään seuraavan vuosikymmenen loppupuolella. Vuosina 2003–2006 hän toimi Lillehammerin urheilukeskuksen päällikkönä. Vuosina 2007–2010 hän toimi Puijon Hiihtoseuran päävalmentajana.
Saapunki on toiminut henkilökohtaisena valmentajana muun muassa Jaakko Tallukselle (1998–2003), Arttu Lapille ja Matti Hautamäelle.
Oman mäkihyppyuransa Saapunki lopetti 20-vuotiaana. Hän kuului B-maajoukkueeseen ja nuorten maajoukkueeseen. Mäkihypyn maailmancupissa hän kilpaili kerran. Maaliskuussa 1994 hän sijoittui 48:nneksi Lahdessa käydyssä normaalimäen kilpailussa. SM-kisoissa hän sijoittui parhaimmillaan neljänneksi.
Saapunki lopetti mäkihyppyvalmentamisen syksyllä 2010 ja siirtyi Lapinlahdelle liikuntasihteeriksi sekä toimitusjohtajaksi. 
Hän palasi Puijon Hiihtoseuraan syksyllä 2013 ja toimii nuorten urheilulukiolaisten valmentajana sekä muun muassa Ilkka Herolan mäkivalmennuksessa. Hän oli yhdistetyn A-maajoukkueen mäkivalmentajana MM-kilpailuissa 2019.
Vuonna 2021 Saapunki valittiin Suomen Voimanostoliiton toiminnanjohtajaksi.
Saapunki soittaa kitaraa neljän entisen mäkihyppääjän muodostamassa The Kroisos -yhtyeessä.
August Macke

August Macke (3. tammikuuta 1887 Meschede – 26. syyskuuta 1914 Perthes-lès-Hurlus, Marne) oli saksalainen taidemaalari. Macken maalauksissa on hehkuva voimakas väriasteikko ja kubismiin sekä futurismiin pohjautuva rakenteellinen muotokieli.
Macke kuului Der Blaue Reiter -ryhmään.
Macke opiskeli vuosina 1904–1906 Düsseldorfin taideakatemiassa ja vuosina 1907–1908 Berliinissä Lovis Corinthin taidekoulussa. Hänen maalaustyylinsä sai aluksi paljon vaikutteita Arnold Böckliniltä. Oman tyylinsä hän löysi vasta tutustuttuaan Pariisissa impressionistiseen taiteeseen, ja varsinkin Edouard Manet'n teokset tekivät häneen suuren vaikutuksen. Macken värienkäyttö muuttui rohkeammaksi, kun taas maalausten sommittelu muuttui harkitummaksi ja kurinalaisemmaksi.
Impressionismin lisäksi Macke sai vaikutteita muun muassa Henri Matisselta. Hyvä esimerkki Matissen vaikutuksesta on "Asetelma" vuodelta 1910. Samana vuonna hän tapasi baijerilaisen taidemaalari Franz Marcin ja ystävystyi tämän kanssa. Kun Franz Marc ja Wassily Kandinsky perustivat vuonna 1911 ekspressionistisen Der Blaue Reiter -taiteilijaryhmän, liittyi Macke pian ryhmän jäseneksi ja osallistui sen näyttelyihin.
Macke oli sikäli epätyypillinen ekspressionisti, että hänen taiteestaan ei löydä tuolle taidesuunnalle tyypillistä rajuutta ja rumuutta. Hän ei myöskään harrastanut kumouksellisia poliittisia kannanottoja vaan vaikutti olevan varsin tyytyväinen tuon ajan porvariston elämäntapaan. Monet hänen maalauksensa kuvaavat keskiluokkaisia herroja ja rouvia, jotka kuljeskelevat joutilaina puistoissa ja kaupungin kaduilla. Macken ekspressionismi ei siis perustu maalausten aiheisiin, vaan lähinnä värien käyttöön ja sommitteluun.
Vuosina 1912–1913 Macken tyyli kehittyi kubismin ja futurismin suuntaan. Myös ranskalaisen taidemaalari Robert Delaunayn vaikutus oli suuri vuoden 1912 jälkeen, jolloin Macke kävi tapaamassa Delaunayta Pariisissa.
Macke oli kiinnostunut itämaisista kulttuureista, joten vuonna 1914 hän päätti matkustaa Tunisiaan nähdäkseen paikan päällä arabialaista elämänmenoa. Matkakumppaneiksi hän sai kaksi taidemaalaria: saksalaisen Paul Kleen ja sveitsiläisen Louis Mouillet'n. Matka oli kaikille kolmelle käänteentekevä kokemus. Etelän voimakkaat värit ja tuoksut inspiroivat Mackea, ja erityisesti hän innostui vesivärien tarjoamista mahdollisuuksista. Hän teki matkalla paljon luonnoksia, jotka hänen oli tarkoitus työstää maalauksiksi kotona Saksassa. Macke ei kuitenkaan koskaan saanut kunnon tilaisuutta toteuttaa kaikkia Tunisian matkan tuottamia ideoita. Ensimmäinen maailmansota alkoi elokuussa 1914 ja Macke kutsuttiin armeijan palvelukseen. Muutama viikko myöhemmin hän kaatui 27 vuoden ikäisenä Reimsin lähellä käydyssä taistelussa.
Josh Arieh

Josh Arieh (s. 26. syyskuuta 1974 Rochester, New York) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. 
Arieh sijoittui kolmanneksi vuoden 2004 World Series of Pokerin pääturnauksessa ja voitti 2,5 miljoonaa dollaria. Hän on voittanut urallaan kaksi WSOP-ranneketta. World Poker Tourilla hän on ollut finaalipöydässä kahdesti (Borgata Poker Openissa vuonna 2004 kolmas ja Doyle Brunson Five Diamond World Poker Classicissa vuonna 2009 kolmas). 
Ariehin pokeriuran turnausansiot ylittivät tammikuussa 2010 5,7 miljoonaa dollaria. Arieh asuu Mariettassa, Georgiassa.
Per Krafft (nuorempi)

Per Krafft (nuorempi) (1777–1863) oli ruotsalainen muotokuva- ja historiamaalari. Hänen isänsä oli muotokuvamaalari Per Krafft vanhempi. Hän opiskeli Pariisissa. Käytyään Italiassa hän palasi Ruotsiin vuonna 1806. 
Kraft oli opettajana Kuninkaallisessa taideakatemiassa vuodesta 1819. Parhaan työnsä hän maalasi 19-vuotiaana J. L. Desprezistä. Hagan linnassa on myös maininnan arvoinen maalaus Kaarle-herttuasta Hoglandin taistelussa. Hän oli hyvä piirtäjä, mutta myöhempien vuosien töitä leimasi värien raskaus.
Raid (elokuva)

Raid on Tapio Piiraisen ohjaama vuonna 2003 ensi-iltansa saanut suomalainen rikoselokuva. Elokuva on ohjaajansa ensimmäinen kokoillan elokuva ja jatkoa Piiraisen ohjaamalle samannimiselle 12-osaiselle televisiosarjalle. Molempien tarina pohjautuu Harri Nykäsen luomaan Raid-nimiseen dekkarihahmoon, mutta elokuva ei suoraan perustu mihinkään tiettyyn kirjaan. Juha Muje voitti elokuvasta parhaan miessivuosan Jussi-palkinnon vuonna 2004, samoin kuin Jukka Uusitalo (lavastus) ja Pentti Tillder (puvustus).
Juoni.
Raid on palaamassa Ratsumiehen kanssa rekalla Suomeen kierreltyään Venäjän Karjalassa. Rekka otetaan Vaalimaalla tullitarkastukseen ja molemmat pidätetään pirtun salakuljetuksesta. Raid kuulee komisario Janssonilta Tarjan kuolleen tulipalossa.
Pian tuhopolton jälkeen Maailmanpankin vastaisessa mielenosoituksessa kuolee nuori nainen. Kuolinsyyksi epäillään poliisin harhaluotia, mutta juttua tutkiva Jansson löytää videonauhalta todisteen siitä, että tuntemattoman naisen kuolema oli harkittu murha.
Hopo eli ylikonstaapeli Huusko on rakastunut venäläiseen prostituoituun, joka kuolee oudoissa olosuhteissa. Potenssiongelmista kärsivän Janssonin isä, entinen valtionyhtiön johtaja, tekee kuolemaa erikoismaksuluokan sairaalassa. 
Raid ei voi jättää Tarjan kuolemaa sikseen, vaan päättää löytää oikeat syylliset. Avukseen hän hakee Lapinlahdesta vanhan ystävänsä, entisen pornokauppias Sundmanin. Raid hakee takaisin myös Sundmanin menettämän Mersun sekä asuntoauton. Majapaikka löytyy Mehtosen autokorjaamosta. 
Pian parivaljakko huomaa olevansa keskellä kansainvälisiä rikoskuvioita, johon liittyy niin Perse-Arska ja Pultsi kuten myös Suomen valtion korkeita virkamiehiä sekä valekreivi. Komisario Jansson ja ylikonstaapeli Sanna Susisaari käyvät Tukholmassa mm. viemässä Mersun painetunnistimen. 
Raid ei lupaa kirjoittaa. Sundman saa pornoliikkeensä takaisin. Entinen missi, nykyinen videotaiteilija Naomi antaa julkisuuteen mielenkiintoisen videoteoksen.
Uurnakenttäkulttuurin lukujärjestelmä

Uurnakenttäkulttuurin alkuvaiheessa noin vuonna 1200 eaa. Keski-Euroopassa käytettiin lukujen esittämiseen joukkoa kuvioituja pronssisia sirppejä.
Löytyminen.
Vuonna 1946 Franklebenistä, Saksasta löydettiin yli 250 sirppiä, jotka ajoitettiin vuosille 1500-1250 eaa. Löytö oli osa uurnakenttäkulttuuriin liittyvää laajempaa, 600 sirpin ja muiden esineiden, löydöstä. joka oli tehty lähellä Saale-jokea. Sirpeissä ei ole havaittavissa jälkiä käytöstä, joten ne on ilmeisesti haudattu tarkoituksella maahan.
Sirpeissä on kohokuvioituja merkkejä, jotka kiinnittivät tutkijoiden huomion. Yksinkertaisia viivamerkintöjä on tehty sirpin kahvaosan lähelle. Sirpin teräosassa on monimutkaisempia merkkejä. Yksinkertaisten merkkien on tulkittu muodostavan lukujärjestelmän.
Lukujärjestelmä.
Löydetyn lukujärjestelmän kantalukuna on viisi. Luvut on kirjoitettu oikeasta yläkulmasta vasempaan alakulmaan kulkevalla viivalla «/» ja kantaluvun kertaluvut on merkitty vasemmasta yläkulmasta oikeaan alakulmaan osoittavalla viivalla «\». Numerot 1:stä (='/') 29:ään (='////\\\\\') on löydetty.
Benoît Cheyrou

Benoît Cheyrou (s. 3. toukokuuta 1981 Suresnes, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edusti vuonna 2017 päättyneellä pelaajaurallaan kotimaansa pääsarjassa Ligue 1:ssä Lilleä, Auxerrea ja Marseillea sekä viimeiset vuotensa Pohjois-Amerikan MLS:ssä kanadalaista Toronto FC:tä. Hän edusti Ranskaa useissa nuorten maajoukkueissa.
Hänen veljensä Bruno Cheyrou on myös jalkapalloilija.
Yngve Svinhufvud

Pehr Yngve Svinhufvud (24. syyskuuta 1890 – 16. syyskuuta 1991) oli presidentti Pehr Evind Svinhufvudin ja Ellen Svinhufvudin esikoispoika. 
Yngve Svinhufvud oli varatuomari, ja hän toimi pankinjohtajana Kansallis-Osake-Pankissa.
Svinhufvud kuului suojeluskuntaan ja osallistui sekä Ahvenanmaan sotaretkeen että Suomen sisällissodan taisteluihin.
Yngve Svinhufvud oli syntynyt ensimmäisenä kaikkien Suomen presidenttien lapsista ja elänyt heistä vanhimmaksi.
Hänellä on neljä lasta, kolme tytärtä ja poika Pehr, joka kaatui jatkosodassa marraskuussa 1941.
Plasmapaneelinäyttö

Plasmapaneelinäyttö on litteän näytön mahdollistava tekniikka. Plasmapaneelinäyttöjä käytettiin tyypillisesti suurissa (yli 37-tuumaisissa) televisioissa. Sadattuhannet pienet solut sijaitsevat kahden lasilevyn välissä. Nämä solut sisältävät sekoituksen jalokaasuja (neonia ja ksenonia). Solun läpi kulkeva sähkövirta ionisoi kaasun muuttaen sen plasmaksi. Plasma säteilee ultraviolettivaloa, joka puolestaan saa fluoresoivan materaalin tuottamaan näkyvää valoa. 
Historia.
Litteän plasmanäytön keksimisestä on palkittu kolme henkilöä: Donald Bitzer, H. Gene Slottow, ja Robert Willson. Plasmanäyttö syntyi PLATO-järjestelmän ("Programmed Logic for Automatic Teaching Operations") kehityksen ohessa. PLATO:n vaatimuksena oli näyttö, joka kykeni grafiikan ja kuvien esittämiseen, johon aikakauden tekniikka ei pystynyt: vuonna 1963 Bitzer antoi jatko-opiskelijana olleelle Willsonille tehtäväksi tutkia ratkaisuvaihtoehtoja. Noin vuotta myöhemmin Slottow ja Willson keskustelivat tekniikasta ja kehittivät elektronisen näytön, jossa jokainen pikseli on valaistu kunnes uutta tietoa tulee. Ratkaisulla vältettiin kallista muistitekniikkaa.
Aluksi plasmanäytöt olivat yksivärisiä ja myytiin kaupallisiin ja sotilastarkoituksiin: eräs käyttökohde oli Trident-ohjusta käyttävissä sukellusveneissä.
Vielä 1990-luvun alussa plasmanäytöllä oli etuja nestekidenäyttöön (LCD) verrattuna, mutta se oli myös kalliimpi. Aktiivimatriisitekniikkaan perustuvat TFT-näytöt ratkaisivat TFT-näyttöjen ongelmat ja nestekidenäytöt syrjäyttivät plasmanäytöt. Nykyään plasmanäyttöjen katsotaan olevan vanhentunutta tekniikkaa.
Ominaisuudet.
Plasmanäyttöihin liitetään korkeampi energian kulutus suhteessa näytön pinta-alaan kuin kuvaputki- tai nestekidenäytöissä.
John Barrymore

John Sidney Blyth Barrymore (15. helmikuuta 1882 Philadelphia, Pennsylvania – 29. toukokuuta 1942 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Elämä ja ura.
John Barrymore syntyi vuonna 1882 näyttelijäperheeseen. Hänen vanhempansa olivat Maurice Blyth ja Georgie Drew, joka oli John Drew’n tytär. Hänen sisaruksiaan olivat Lionel Barrymore ja Ethel Barrymore, hänen poikansa on John Drew Barrymore ja lapsenlapsi Drew Barrymore. Barrymore kävi Georgetown Academy -nimistä koulua Washington D.C:ssä, mutta hänet erotettiin 16-vuotiaana koulusta, kun opettaja näki hänen menevän bordelliin. Barrymore ei suostunut paljastamaan hänen seurassaan olleita opiskelijoita, jolloin hänet erotettiin.
Tämän jälkeen Barrymore yritti luoda uraa taiteilijana, kunnes ryhtyi täysipäiväiseksi näyttelijäksi. Hänen teatteriuransa oli varsin menestyksekäs usean vuosikymmenen ajan, ja häntä ylistettiin myös hänen klassisen ulkonäkönsä vuoksi. Barrymore sai lempinimen ”Mahtava profiili” ja hän oli aikansa Shakespeare-matinoiden idoli.
Barrymore näytteli useissa kymmenissä elokuvissa. Hänet nähtiin muun muassa mykkäelokuvissa "Tohtori Jekyllin salaisuus" (1920) ja "Viimeinen kavaljeeri" (1924), mutta suurimman elokuvallisen menestyksen hän saavutti vasta äänielokuvien myötä. Tuolloin Barrymore nähtiin etenkin klassikkoelokuvissa "Grand Hotel" (1932), "Kahdeskymmenes vuosisata" (1934) ja muutamissa Bulldog Drummond -elokuvissa. 
Barrymoren menestyksestä ja loisteliasta näyttelijänuraa varjosti hänen alkoholisminsa ja avioeronsa. Barrymore toimi eräänlaisena roolimallina ystävälleen ja seuraajalleen Errol Flynnille, joka tulkitsi Barrymorea elokuvassa "Liian paljon, liian varhain" (1958). Barrymore työskenteli kuitenkin kuolemaansa asti. Hän kuoli vuonna 1942 60 vuoden iässä. Hänen poikansa on John Drew Barrymore ja lapsenlapsi Drew Barrymore.
Bacary Sagna

Bacary Sagna (s. 14. helmikuuta 1983 Sens, Ranska) on ranskalainen uransa päättänyt jalkapalloilija, joka pelasi yhteensä kymmenen vuotta Englannin Valioliigassa Arsenalin ja Manchester Cityn joukkueissa. 
Sagna siirtyi AJ Auxerresta Arsenaliin vuonna 2007 ja Arsenalista kesällä 2014 Manchester Cityyn. Kevätkauden 2018 hän pelasi italialaisseura Beneventossa ja vuodet 2018–2019 MLS-seura Montreal Impactissa, jossa hän lopetti uransa.
Sagna pelasi Ranskan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa vuoden 2006 Euroopan-mestaruuskilpailuissa. Hän pelasi Ranskan joukkueessa MM-kilpailuissa 2010 kolme ottelua ja 2014 yhden ottelun. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi täydet minuutit jokaisessa Ranskan seitsemässä ottelussa, mukaan lukien tappiollisessa loppuottelussa Portugalia vastaan. Kaikkiaan hän pelasi 65 maaottelua tekemättä niissä maaliakaan.
John Drew Barrymore

John Drew Barrymore, oik. John Blyth Barrymore, Jr. (4. kesäkuuta 1932 Beverly Hills, Kalifornia – 29. marraskuuta 2004 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli kuuluisan Barrymoren näyttelijäperheen jäsen. Hänen isänsä oli John Barrymore, hänen setänsä Lionel Barrymore ja tätinsä Ethel Barrymore. Hänellä oli neljä lasta joista yksi on Drew Barrymore.
Elämä ja ura.
John Drew Barrymore syntyi vuonna 1932 näyttelijälegenda John Barrymoren ja näyttelijätär Dolores Costellon perheeseen. He erosivat pian hänen syntymänsä jälkeen ja John Drew Barrymore lähetettiin alun perin sotilasakatemiaan, mutta päättikin seurata kuuluisan sukunsa jalanjälkiä näyttelijänä. Barrymore alkoi esiintyä pienen budjetin elokuvissa 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa, muttei koskaan saavuttanut samanlaista yltiöpäistä menestystä kuin isänsä aikoinaan. John Drew Barrymore nähtiin mm. Fritz Langin elokuvassa "Huulipunamurhaaja" (1956). Hänen uransa näyttelijänä lopulta päättyi 1970-luvulla. John Drew Barrymore kärsi isänsä tavoin vaikeasta alkoholiriippuvuudesta, ja hän menehtyi syöpään 72-vuotiaana vuonna 2004.
Sekeli

Sekeli (myös. "šekeli" tai "shekeli") on vanha itämainen painomitta ja rahayksikkö. Sekeli on tällä hetkellä käytössä Israelissa, jossa vuosina 1980–1985 oli käytössä vanha Israelin sekeli ja vuodesta 1985 lähtien uusi Israelin sekeli. Vanhassa testamentissa sekeli vastaa noin 10–16 nykyistä grammaa ja 3 000 sekeliä on yksi talentti.
Camrose

Camrose on kaupunki Kanada Albertan provinssin keskiosassa, 97 kilometrin provinssin pääkaupungista Edmontonista kaakkoon. Kaupunki on seutunsa jakelutoiminnan, lääketieteen, valtionhallinnon ja tuotantoelämän keskus preerioiden rikkaiden viljelyalueiden ympäröimänä. Camrosen väkiluku on 18 742 (2016). 
Belgialaistaustainen François Adam perusti Camrosen vuonna 1905. Kaupunginoikeudet (city) se sai 1955. Camrose on kasvanut rautatien varrella. Camrose on nimetty Walesissa sijaitsevan kaupungin mukaan, mutta nimen katsotaan viittaavan myös kaupungin läpi virtaavan jokiuoman (Stoney Cr) varrella kasvaviin villiruusuihin. Paikkakunnalla on lempinimi "The Rose City" ("Ruusukaupunki").
Purppurapihta

Purppurapihta eli purppurajalokuusi ("Abies amabilis") on pihta, jota tavataan Pohjois-Amerikan luoteisosissa. Se on suuri aina vihanta paljassiemeninen puu, jonka runko on 30–45 metriä korkea ja joka on halkaisijaltaan yli 1,2 metriä. Suurin mitattu puu on ollut 72 metriä korkea, ja suurin halkaisija on ollut 2,3 metriä. Purppurapihta viihtyy pohjoisessa 0–1500 metrin korkeudessa ja etelässä 1000–2300 metrin korkeudessa, sateisilla alueilla, joissa on viileät ja kosteat kesät.
Purppurapihdan kaarna on nuoremmilla puilla vaaleanharmaa, ohut ja pihkainen. Vanhemmilla puilla kaarna on tummempaa ja paksumpaa ja siinä on suuremmat uurteet. Lehdet ovat neulanmuotoisia, littanoita neulasia ja ne ovat 2,0–4,5 senttimetriä pitkiä ja 2 millimetriä leveitä. Neulaset ovat mattapintaisia ja tummanvihreitä. Purppurapihdan kävyt ovat 9–17 senttimetriä pitkiä ja 4–6 senttimetriä leveitä. Purppurapihdan kävyt ovat purppuranvärisiä, kuten saattaa jo nimestä päätellä.
Käyttö.
Purppurapihdan puuaines on pehmeää eikä kovin kestävää, joten sitä käytetään yleisesti paperin ja pahvin raaka-aineena. Lajia käytetään koristepuuna, mutta Suomessa sitä suositellaan vain Etelä-Suomen suojaisille kasvupaikoille vyöhykkeille I ja II. Purppurapihdan lehvästöllä on miellyttävä tuoksu, joten sitä käytetään joskus joulukoristeina, kuten joulukuusina.
Suomessa.
Suomessa purppurapihtoja kasvaa muun muassa Mynnilän arboretumissa Sysmässä ja Hörtsänän arboretumissa Orivedellä.
Pontus Norgren

Pontus Norgren (s. 22. huhtikuuta 1968) on ruotsalainen kitaristi, joka soittaa power metal -yhtye HammerFallissa. Hän on suosittu kitaristi varsinkin kristillisissä piireissä . Hän tekee bändihommien ohella myös soolouraa.
Ura.
Pontus on saanut suosionsa enimmäkseen Divinefire vierailuistaan. Hän on soittanut Divinefire yhtyeelle kitaroita mm. hittibiiseissä The Sign ja Live my Life for You. Pontus on kuitenkin työstänyt myös monien bändien kanssa ja näistä suosituin on The Poodles. Hän soittaa myös Humanimalissa ja Great King Ratissa.
Sooloura.
Pontuksen sooloura on melko alussa, eikä ole ainakaan vielä kovin suosittua musiikkia. Hänen suosituimpiin sooloteoksiinsa kuuluvat mm. "Losing my Religion" ja "Holy Ground" .
Christian Liljegren

Christian Liljegren (ent. Rivel; s. 3. helmikuuta 1971) on ruotsalainen laulaja.
Liljegren on ollut laulajana useissa kristillistä metallia esittävissä yhtyeissä, kuten Divinefiressa, Audiovisionissa ja Golden Resurrectionissa. Parhaiten Liljegren tunnetaan Narnia-yhtyeestä, jonka hän perusti Carl Johan Grimmarkin kanssa. Hän toimi Narnian laulajana vuosina 1996–2008. Liljegrenillä on myös oma levy-yhtiö.
Ussurinpihta

Ussurinpihta ("Abies holophylla") on pihtalaji, jota tavataan Pohjois-Koreassa, Venäjällä Primorjen aluepiirissä sekä Kiinassa Heilongjiangin, Jilinin ja Liaoningin maakunnissa. Se on suuri ainavihanta paljassiemeninen puu, jonka runko on noin 30 metriä korkea, ja joka on halkaisijaltaan noin metrin. Suurimmillaan se voi kasvaa 50 metriä korkeaksi.
Ussurinpihdan rungon pinta on jo nuorena uurteinen ja karhea. Lehdet ovat 2–4 cm pitkiä litteitä neulasia, joissa on hieman otamainen kärki. Neulaset ovat yläpuoliltaan kirkkaanvihreitä ja alapinnoilla niissä on kaksi vaaleansinivihreää ilmarakojuovaa. Ussurinpihdan kävyt ovat perällisiä, pitkän lieriömäisiä ja tylppäkärkisiä.
Ussurinpihtaa käytetään joskus, tosin ei usein koristekasvina.
Benoît Pedretti

Benoît Pedretti (s. 12. marraskuuta 1980, Audincourt) on ranskalainen jalkapalloilija, joka pelaa nykyisin AC Ajaccion riveissä Ranskan liigassa. 
Pedrettin ura oli kovassa nousukiidossa kesällä 2005 maajoukkueen vakiomiehen siirtyessä mestarijoukkue Olympique Lyonnais'n riveihin. Mies ei kuitenkaan onnistunut vakiinnuttamaan asemiaan, ja syksyllä 2005 hän pelasi myös toistaiseksi viimeisen maaottelunsa. Pedretti jätti Lyonin jo kauden 2005/06 jälkeen siirtyen AJ Auxerreen, jota hän edusti viiden kauden ajan. Auxerressa Pedretti kohosi jälleen liigan tärkeiden keskikenttäpelaajien joukkoon. Kesällä 2011 Pedretti siirtyi Lilleen kolmivuotisella sopimuksella. Kokenut Pedretti oli LOSCin avauskokoonpanon pelaaja kahden kauden ajan. Valmentaja Rudi Garcian jätettyä seuran kesällä 2013 Pedretti siirtyi AC Ajaccioon.
Tupi-kielet

Tupi-kielet ovat 71:sta Etelä-Amerikassa puhuttavasta kielestä koostuva kielikunta.
Historia, jäsenet ja luokitus.
Kun portugalilaiset aikoinaan saapuivat Brasiliaan, he huomasivat, että alkuperäiskansojen, kuten tupien, puhumat kielet muistuttivat hyvin paljon toisiaan joka puolella rannikkoa. Jesuiittalähetyssaarnaajat hyödynsivät kielten samankaltaisuuksia ja loivat niistä yhteiskielet nimeltään "línguas gerais" eli "yleiset kielet", joita puhuttiin alueella 1800-luvulle asti. Tunnetuin ja tavallisin näistä kielistä oli muinaistupi, jonka nykymuotoa puhuvat Rio Negron alueen intiaanit. He käyttävät siitä nimitystä "ñeengatú" eli "hieno kieli". Tupilaisten kielten ryhmässä on kuitenkin muitakin kieliä, esimerkiksi lähialueella puhuttu guarani, joka on sukua muinaistupin kielelle. Vaikka guaranin kielen historia on lähes samanlainen, se ei ole lainannut niin paljon espanjasta kuin tupi portugalista. Nykyään guarania puhuu seitsemän miljoonaa ihmistä, ja se kuuluu Paraguayn ja Bolivian virallisiin kieliin.
Tupi-kielten ryhmässä on myös useita kieliä, joilla on vähemmän puhujia kuin tupilla ja guaranilla. Kielikunta saattaa olla sukua je-tupi-karibin kielihaaran alla esiintyville gen ja karibin kielikunnille.
Tupi-kielet.
Tupi-kielet jakautuvat 10 alaryhmään:
Badnerlied

Badnerlied on Badenin epävirallinen hymni. Se on runoiltu luultavasti 1865 Sachsenliedin pohjalta, jonka kanssa se onkin hyvin samankaltainen.
Sanat.
Das schönste Land in Deutschlands Gau’n, &lt;br&gt; 
das ist mein Badnerland. &lt;br&gt; 
Es ist so herrlich anzuschaun &lt;br&gt; 
und ruht in Gottes Hand. &lt;br&gt;
"Kertosäe:" &lt;br&gt;
Drum grüß ich dich mein Badnerland, &lt;br&gt; 
du edle Perl’ im deutschen Land. &lt;br&gt;
frisch auf, frisch auf; frisch auf, frisch auf; &lt;br&gt; 
frisch auf, frisch auf mein Badnerland. &lt;br&gt;
In Karlsruh’ ist die Residenz, &lt;br&gt;
in Mannheim die Fabrik. &lt;br&gt;
In Rastatt ist die Festung &lt;br&gt;
und das ist Badens Glück. &lt;br&gt;
"Kertosäe" &lt;br&gt;
In Haslach gräbt man Silbererz, &lt;br&gt; 
Bei Freiburg wächst der Wein, &lt;br&gt;
im Schwarzwald schöne Mädchen, &lt;br&gt;
ein Badner möcht’ ich sein. &lt;br&gt;
"Kertosäe" &lt;br&gt;
Alt-Heidelberg, du feine, &lt;br&gt; 
du Stadt an Ehren reich, &lt;br&gt;
am Neckar und am Rheine, &lt;br&gt;
kein’ and’re kommt dir gleich. &lt;br&gt; 
"Kertosäe" &lt;br&gt;
Der Bauer und der Edelmann, &lt;br&gt; 
das stolze Militär &lt;br&gt;
die schau’n einander freundlich an, &lt;br&gt; 
und das ist Badens Ehr. &lt;br&gt;
"Kertosäe" &lt;br&gt;
Gustav Bergmann

Gustav Bergmann (4. toukokuuta 1906 Wien, Itävalta – 21. huhtikuuta 1987) oli itävaltalaissyntyinen juutalainen filosofi, jonka erityisalaa oli ontologia. Opiskeluaikoinaan hän osallistui Wienin piirin kokouksiin. Muutettuaan Yhdysvaltoihin hän toimi filosofian ja psykologian professorina Iowan yliopistossa.
Elämä.
Bergmann syntyi Wienissä. Hänen vanhempansa olivat kauppias Fritz Bergmann ja tämän vaimo Therese Pollack. Hän opiskeli Wienin yliopistossa ja valmistui filosofian tohtoriksi matematiikasta vuonna 1928. 
Bergmann työskenteli yhdessä Albert Einsteinin ja oman ohjaajansa kanssa auttaen Einsteinia tämän fysiikan tutkimuksissa vuonna 1931. Väitöskirjaansa työstäessään hänet kutsuttiin osallistumaan Wienin piirin kokouksiin. Näissä kokouksissa hän liittyi loogisiin positivisteihin. Muutama vuosi valmistumisensa jälkeen vuonna 1935 hän hakeutui jälleen Wienin yliopistoon opiskelemaan lakia. Tuohon aikaan kansallissosialistien hallinto alkoi kuitenkin olla uhkaava hänen kannaltaan. Työskenneltyään lakimiehenä kolme vuotta hän muutti Itävallasta Yhdysvaltoihin vuonna 1938. Matkalla Yhdysvaltoihin hän kirjoitti laivassa Otto Neurathin pyynnöstä Wienin piiristä muistelmat "Erinnerungen an den Wiener Kreis: Brief an Otto Neurath". 
Yhdysvalloissa Bergmannista tuli 1940-luvun alkupuolella Iowan yliopiston filosofian ja psykologian apulaisprofessori. Vuonna 1950 hän oli jo yliopiston varsinainen professori. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1974 mutta jatkoi psykologian opettamista ja filosofisia tutkimuksia yliopistossa vuonna 1987 tapahtuneeseen kuolemaansa saakka.
Sachsenlied

Sachsenlied on saksalainen laulu. Vuonna 1890 se ilmestyi nimellä "Sachsenhymne". Laulun on sanoittanut Maximilian Hallbauer ja säveltänyt Julius Otto.
Tällä hetkellä Saksin osavaltiolla ei kuitenkaan ole hymniä, eikä mielipidemittausten mukaan enemmistö edes haluaisi sellaista.
Sachsenlied.
Gott sei mit dir mein Sachsenland, &lt;br&gt;
blüh’ frei und fröhlich fort! &lt;br&gt;
”Ein frommes Herz und fleiß’ge Hand!” &lt;br&gt;
das sei mein Losungswort! &lt;br&gt;
Hell leuchte deiner Tugend Glanz, &lt;br&gt;
du edle Perl’ im deutschen Kranz. &lt;br&gt;
Glück auf, Glück auf, &lt;br&gt;
Glück auf, Glück auf, &lt;br&gt;
Glück auf, Glück auf, mein Sachsenland! &lt;br&gt;
Wohl bist an Schätzen reich du nicht, &lt;br&gt;
bist klein und eng umgrenzt. &lt;br&gt;
Doch deine Kraft, die ist das Licht &lt;br&gt;
das Hütt’ und Thron umglänzt. &lt;br&gt;
Laut töne deiner Weisheit Ruhm &lt;br&gt;
du Säul’ im deutschen Heiligtum. &lt;br&gt;
Glück auf, Glück auf, &lt;br&gt;
Glück auf, Glück auf, &lt;br&gt;
Glück auf, Glück auf, mein Sachsenland! &lt;br&gt;
In Sturm und Not auch lock’re nicht, &lt;br&gt;
das alte heil’ge Band &lt;br&gt;
das deutscher Sinn für Recht und Pflicht &lt;br&gt;
um Volk und Herrscher wand. &lt;br&gt;
Gesund sei Stamm und Krone dein &lt;br&gt;
du starker Baum im deutschen Hain. &lt;br&gt;
Glück auf, Glück auf, &lt;br&gt;
Glück auf, Glück auf, &lt;br&gt;
Glück auf, Glück auf, mein Sachsenland! &lt;br&gt;
Flensburg

Flensburg () on kaupunki Saksan pohjoisimman osavaltion Schleswig-Holsteinin pohjoisosassa lähellä Tanskan rajaa. Flensburgissa on asukkaita 87 432, ja se on pinta-alaltaan 56,38 neliökilometrin suuruinen. Asukastiheys kaupungissa on 1 541 as./km². Se on osavaltionsa kolmanneksi väkirikkain kaupunki Kielin ja Lyypekin jälkeen.
Historia.
Flensburgin perustivat keskiajalla tanskalaiset asuttajat. Vuonna 1284 vahvistettiin sen kaupunginoikeudet, ja siitä nousi nopeasti yksi Schleswigin ruhtinaskunnan tärkeimmistä kaupungeista. Kaupunki ei sijainnista huolimattaan ollut Hansaliiton jäsen, mutta se kuitenkin harjoitti sen kanssa elintärkeää kauppaa. 
Vuosina 1460–1864 Flensburg oli Tanskan kuningaskunnan suurin satama Kööpenhaminan jälkeen. Vuonna 1864 kaikki kuitenkin muuttui, kun Tanska joutui luovuttamaan Schleswigin alueen Preussille toisessa Schleswigin sodassa. Vuonna 1920 osa Schleswigistä palautettiin Tanskalle kansanäänestyksen perusteella. Maakunnan eteläisessä osassa äänestys järjestettiin jokaisessa kunnassa erikseen, ja Flensburgissa 75 prosenttia äänestäneistä kannatti pysymistä osana Saksaa. Uusi raja tuli kulkemaan kuitenkin vain 5 kilometriä kaupungin pohjoispuolella.
Toisen maailmansodan loppuvaiheessa, neuvostojoukkojen vallattua Berliinin, Saksan hallitus siirtyi suuramiraali Karl Dönitzin johdolla Flensburgiin. Hallitus toimi vuonna 1910 perustetussa Mürwikin laivastokoulussa, jonka tiloihin oli sodan viimeisinä päivinä paennut tuhansia Saksan armeijan ja hallinnon edustajia. Siellä päätettiin myös Saksan antautumisesta 7. toukokuuta 1945.
Tanskalainen vähemmistö.
Flensburgin tanskalainen vähemmistö ylläpitää kaupungissa ja sen ympäryskunnissa kouluja, kirjastoja sekä Etelä-Schleswigin tanskalaista kirkkoa.
Ruotsinsuomi

Ruotsinsuomi on nimitys, jota käytetään Ruotsissa asuvien suomalaisten käyttämästä suomen kielestä.
Ruotsinsuomi muistuttaa hyvin paljon Suomessa käytettävää suomen kieltä. Erot liittyvät lähinnä sanastoon. Ruotsinsuomessa käytetään ruotsin kielestä johdettuja ilmaisuja esimerkiksi metro-sanan sijasta nimitystä "tunnelbaana" (), tietokoneesta nimeä "daata" () ja kännykästä nimeä "mopiili" ().
Ruotsalaisen yhteiskunnan kuvaamisessa tarvitaan sanatarkkoja käännöksiä huolimatta siitä, että monilta osin Suomen ja Ruotsin yhteiskuntajärjestelmät muistuttavatkin toisiaan. Esimerkiksi Ruotsin parlamentista käytetään nimitystä "valtiopäivät", Suomen kansaneläkelaitosta vastaavasta Försäkringskassasta käytetään nimitystä "Vakuutuskassa". Myös puoluenimiä on käännetty ruotsinsuomeksi. Suomen kokoomuspuoluetta vastaava "Moderaterna" on käännetty muotoon "maltilliset". Vastaavasti myös Ruotsin Alkoa vastaava "Systembolaget" on käännetty muotoon "Systeemi" ruotsinsuomalaisessa puhekielessä.
Ruotsinsuomalainen kielilautakunta (nykyään osa Kielen ja kansanperinteen tutkimuslaitosta) valvoo suomen kielen asemaa Ruotsissa, tarkastaa käännöksiä ja antaa kielineuvontaa, julkaisee "Kieliviesti"-lehteä ja levittää tietoa suomen kielestä.
Heikki Partanen

Heikki Juhani Partanen (29. tammikuuta 1942 Helsinki – 26. marraskuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja sekä animaattori. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat "Ramses ja unet" (1982) sekä "Pessi ja Illusia" (1984), jotka hän sekä ohjasi että tuotti. Hän sai yksin ja yhdessä muiden kanssa yhteensä neljä Jussi-palkintoa. Hänellä oli yhdessä vaimonsa Riitta Rautoman (1944–1994) kanssa tuotantoyhtiö Partanen &amp; Rautoma.
Partanen opiskeli Taideteollisen oppilaitoksen elokuvakoulussa 1960–1963 ja toimi siellä kamerataiteen lehtorina 1965–1968. Hänen yhdessä Juha Soisalon kanssa opinnäytetyönään tekemä lyhyt pala-animaatio "Minna ja Merihärkä" palkittiin Pohjoisvision kilpailussa 1964. Partanen muistetaan hänen vuosina 1964–1968 tekemistään, klassikoiksi muodostuneista pala-animaatiosarjoista "Hinku ja Vinku" ja "Käytöskukka", joissa lapsille opetettiin hyviä tapoja. Sarjoissa seikkailivat porsaat Hinku ja Vinku sekä pahantuulinen Suursyömäri. Ensimmäinen "Hinku ja Vinku" -sarja sai vuonna 1966 parhaan televisioelokuvan Jussin lastensarjassa ja se palkittiin myös valtion elokuvapalkinnolla sekä Moskovan elokuvafestivaaleilla. Partanen työskenteli 1960-lopulta alkaen yhdessä vaimonsa Riitta Rautoman kanssa. "Käytöskukan" jälkeen he toteuttivat muun muassa 13-osaisen animaatiosarjan "Satuja vallasta" (1973), jonka tuottivat yhdessä Yleisradio ja Sveriges Radio, sekä vuosina 1973–1975 Kaarle Krohnin kokoamiin kansansatuihin perustuneet lyhytanimaatiot "Kettu ja Karhu", "Koiran ja suden ystävyys" ja "Jänis ja vuohi".
Partanen ja Rautoma siirtyivät 1970-luvun puolivälissä lyhyistä animaatioista pitkiin live-elokuviin. He ohjasivat yhdessä Katariina Lahden kanssa vanhaan suomalaiseen kansansatuun perustuneen elokuvan "Antti Puuhaara" (1976), josta he voittivat seuraavana vuonna yhdessä parhaan ohjauksen Jussin. Partanen oli myös yksi elokuvan käsikirjoittajista. Partasen vuonna 1982 ohjaama Egyptin historiasta kertonut dokumentti "Ramses ja unet" sai kolme Jussia, joista parhaan tuottajan Jussi jaettiin Partasen ja Rautoman kesken. Lisäksi Partanen sai vuonna 1984 parhaan ohjauksen Jussin Yrjö Kokon satukirjaan perustuneesta elokuvasta "Pessi ja Illusia" (1984). Partanen oli myös tuotantopäällikkönä Timo Bergholmin elokuvassa "Punahilkka" (1968) ja ohjasi joitain lyhytelokuvia. Partasen viimeinen ohjaus oli vuonna 1988 Lauri Viidan runon pohjalta tehty lyhytelokuva "Kukunor".
Partanen nimitettiin taiteilijaprofessoriksi 1988. Hän teki itsemurhan 48-vuotiaana vuonna 1990.
Viineri

Viineri tai wiener on tanskalaislähtöinen, yleensä makea leivonnainen, joka on valmistettu voitaikinasta tai vastaavanlaisesta vehnäjauhotaikinasta. Yleensä viinerissä on sisällä tai päällä esimerkiksi hilloa tai marmeladia. 
Viinerin tarina alkoi noin 150 vuotta sitten, jolloin tanskalaiset leipurit saapuivat Itävallasta leivonnaisen idea mukanaan. Vuosien varrella resepti on muuttunut, esimerkiksi siirtyminen voista margariiniin teki viineristä keveän ja lehtevän. 
Viinerin kuohkeus saadaan kaulimalla ja taittelemalla taikina kerroksittaiseksi useaan kertaan. Parhaimman lopputuloksen takaamiseksi jauhot tulisi pakastaa ennen käyttöä, käyttää jääkylmää vettä sekä lepuuttaa taikinaa kylmässä jääkaapissa kaulitsemisten välissä. Viineri tulee leipoa nopeasti ja määrätietoisesti, sillä sen lämpötilaa ei saisi päästää nousemaan yli +15 °C:n.
Boxcar Willie

Lecil Travis Martin, taiteilijanimeltään Boxcar Willie (1. syyskuuta 1931 – 12. huhtikuuta 1999) oli yhdysvaltalainen countrymusiikin laulaja. 
Willie syntyi Teksasissa ja liittyi Yhdysvaltain ilmavoimiin 1949. Hän tapasi tulevan vaimonsa Lloenen Idahossa 1962. Pari sai sittemmin neljä lasta. Willie osallistui Kalifornian San Joséssa kykyjenetsintäshow'hon, jossa hän käytti ensimmäistä kertaa taiteilijanimeään.
Willie ryhtyi päätoimiseksi muusikoksi 1976 jätettyään ilmavoimat. Hänen toinen albuminsa "King of the Road" oli Englannissa menestys ja nousi listojen viidennelle sijalle.
Boxcar Willien uran kohokohtia olivat vuonna 1981 Grand Ole Opryn jäsenyys sekä vuonna 1984 "lupaavimman uuden artistin" palkinto Country Music Awards (CMA) toimesta.
Williellä todettiin vuonna 1996 leukemia, johon hän menehtyi Bransonissa, Missourissa 1999.
Toivo Lång

Toivo Aapeli Lång (aik. Long, (2. syyskuuta 1903 Nastola – 5. maaliskuuta 1970 Lahti) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SKDL:n kansanedustajana vuosina 1945–1948. Lång oli myös SKP:n Kymen piirisihteeri ja Lahden kaupunginvaltuuston jäsen. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuonna 1950.
Ammatiltaan Lång oli muurari. Hän oli poliittisista syistä vangittuna useaan otteeseen vuosina 1929–1944. Jatkosodan aikana Lång oli turvasäilössä muun muassa Koveron keskitysleirillä.
Toivo Långin veli oli desantti Matti Lång.