tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Malin Åkerman

Malin Maria Åkerman (s. 12. toukokuuta 1978 Ruotsi) on ruotsalais-kanadalainen näyttelijä ja juontaja. Hän syntyi Tukholmassa, muutti kaksivuotiaana Torontoon ja asuu nykyisin Yhdysvalloissa.
Åkerman aloitti teini-ikäisenä mallinuran. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Harold &amp; Kumar – täydellisen hampurilaisen metsästys" (2004), "The Heartbreak Kid" (2007), "27 Dresses – hääkuumetta" (2008), "Odottamaton ehdotus" (2009), "Watchmen" (2009), "Lomaterapiaa" (2010) ja "Rock of Ages" (2012). Hän on myös vieraillut monissa televisiosarjoissa, joihin lukeutuu esimerkiksi "Ensisilmäyksellä ja Billions." Vuonna 2024 hän juonsi Eurovision laulukilpailun yhdessä Petra Meden kanssa.
Åkerman meni naimisiin italialaisen muusikon Roberto Zinconen kanssa vuonna 2007, he saivat lapsen vuonna 2013 ja erosivat vielä samana vuonna.
Åkerman ja Jack Donnelly kihlautuivat vuonna 2017 ja avioituivat vuoden 2018 joulukuussa.
Paula Garcés

Paula Maria Santos Garcés (s. 20. maaliskuuta 1974) on näyttelijä, jolla on ollut rooli muun muassa elokuvassa "Harold &amp; Kumar – täydellisen hampurilaisen metsästys" (2004). 
Garcés syntyi Medellínissä, Kolumbiassa, mutta muutti jo lapsena Yhdysvaltoihin. Hän meni vuonna 2002 naimisiin Antonio Hernándezin kanssa. Hänellä on tytär.
Kari Smolander

Kari Tapani Smolander (8. elokuuta 1963 Puumala) on suomalainen ohjelmistotuotannon professori sekä kitaristi ja lauluntekijä.
Tutkija.
Ura.
Smolanderin tutkimustyö on keskittynyt ohjelmistotuotannon työkalujen ja menetelmien kehittämiseen, digitaalisaation vaikutukseen ohjelmistotyössä, sekä ohjelmistotyön sosiaaliseen ulottuvuuteen. Hän aloitti tutkimustoimintansa Jyväskylän yliopistossa kehittämällä ohjelmistotuotantomenetelmien metamallinnustyökaluja 1980-luvun lopulta lähtien, missä yhteydessä luotiin MetaEdit –niminen ohjelmistosuunnittelutyökalu. Ohjelmistotuotetta käytetään edelleen MetaCase Consulting –yrityksessä, jota Smolander oli myös perustamassa. Smolander toimi suomalaisen ohjelmistoteollisuuden palveluksessa Tiedolla suunnittelemassa metsäteollisuuden kunnossapidon ja materiaalihallinnon operatiivisia järjestelmiä noin viisi vuotta. Palattuaan tutkimus- ja opetustyön pariin 1997 hän toimi yliopettajana Etelä-Karjalan ammattikorkeakoulussa, sekä tutkijana Lappeenrannan teknillisessä yliopistossa, jossa hän viimeisteli väitöskirjansa "On the Role of Architecture in Systems Development" () vuonna 2003. Hän toimi professorina Lappeenrannan teknillisessä yliopistossa vuodesta 2006 alkaen. Smolander siirtyi Aalto-yliopiston tietotekniikan laitoksen professoriksi vuoden 2016 alusta lähtien. Smolader kuitenkin palasi täysipäiväiseksi professoriksi Lappeenrannan teknilliseen yliopistoon 2018.
Muusikko.
Smolander tunnetaan myös Alice in Wasteland -yhtyeen kitaristina sekä lauluntekijänä. Yhtyeen aktiivikausi oli 1980-luvun lopulla. Smolander kasasi Alice in Wastelandin esiasteen Nuorisopalatsin 2018 ja bändi levytti pitkäsoiton.
Levytyksiä ja julkaisuja.
Lauluntekijänä ja muusikkona mukana muun muassa levyillä:
Väitöskirja:
Väitöskirjansa lisäksi Smolander on julkaissut kymmeniä alansa tieteellisiä konferenssi- ja lehtiartikkeleita. Smolanderin tutkimus on saavuttanut muun muassa parhaan artikkelin palkinnon Euroopan tietojärjestelmätieteilijöiden konferenssissa vuonna 2005.
Listserv

LISTSERV on sähköpostilistojen luomiseen ja hallintaan tarkoitettu ohjelma. Listserv-ohjelman kehitti L-Softin perustaja Eric Thomas vuonna 1986, tehden ohjelmasta ensimmäisen postituslistojen käsittelyyn tarkoitetun työvälineen. Listserv on yksi vanhimmista Euroopassa kehitellyistä Internet-ohjelmistoista joka on yhä laaja-alaisessa käytössä ympäri maailman. Ohjelman kehitys jatkuu myös Euroopassa.
Listserv auttaa käyttäjiä laatimaan ja ylläpitämään erilaisia sähköpostilistoja, esimerkiksi uutiskirjeitä, keskustelulistoja ja sähköisiä asiakastiedotteita. Listserv-ohjelmaa kehittää, myy ja tukee sähköpostiviestintäratkaisuihin erikoistunut yritys L-Soft. L-Softin pääkonttori on Tukholmassa.
Postituslistoista vastaava hoitaa postituslistoja Listserv-ohjelman www-käyttöliittymän kautta. Kojelautatyyppisen käyttöliittymän avulla käyttäjä näkee yleissilmäyksen postituslistoista ja niiden jäsenistä sekä voi hoitaa postituslistapalvelimen hallinnan. Listserv-ohjelman perustoimintoja ovat muun muassa postituslistojen monet eri asetusvaihtoehdot, sähköpostilistoille liittyminen (opt-in -järjestelmä), poistuminen (opt-out), mukautettavissa olevat ohjelmaviestit postituslistan jäsenille (esimerkiksi tervetuliasviesti ja muut automaattiset viestit), bounce-virheviestien käsittelyjärjestelmä sekä postituslistaviestien www-arkistointi. Www-käyttöliittymä on mahdollista muokata, esimerkiksi käännös suomeksi tai muille kielille on mahdollista.
Monista pitkäikäisistä keskustelulistoista on syntynyt tukiyhteisöjä eri aiheiden ympärille. Sähköpostilistoilla voi olla tuhansia tilaajia ja vilkaimmilla keskustelulistoilla satojakin postituksia päivässä. Listserv-postituslistoja käytetään myös yhdensuuntaisina tiedotukseen, uutisille ja viikkokirjeille. Yritys tai organisaatio asentaa ohjelman useimmiten omalle palvelimelle. Muussa tapauksessa L-Soft tarjoaa Listserv-postituslistojen ulkoistamispalveluita.
Listserv-ohjelmaa on saatavilla useille eri käyttöjärjestelmille: Windows, Unix, Mac OS X, OpenVMS ja IBM:n z/VM. Listserv-ohjelmasta on olemassa ilmaisversio harrastuskäyttöön (Listserv Free Edition). 
Listserv-ohjelmaan voidaan joissakin käyttöjärjestelmissä yhdistää F-Secure Anti-Virus, joka tarkastaa jokaisen postituslistojen kautta lähetetyn sähköpostiviestin liitteineen ennen lähettämistä ja suojaa täten postituslistoja tietokoneviruksilta. Mikäli sähköpostiviesti sisältää viruksen, Listserv estää kyseessä olevan viestin levittämisen.
Louise Lasser

Louise Lasser (s. 11. huhtikuuta 1939 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka näytteli pääroolia televisiosarjassa "Mary Hartman, Mary Hartman".
Lasser syntyi juutalaiseen sukuun ja opiskeli Brandeisin yliopistossa. Hän oli vuosina 1966–1969 naimisissa Woody Allenin kanssa. 
Lasser on näytellyt muun muassa elokuvissa "Bananas – minä ja vallankumous" (1971), "Konnajengi" (1985), "Unelmien sielunmessu" (2000) ja "Mummonkaatajat" (2004). Hän oli juontajana "Saturday Night Livessä", mutta oli niin päihtynyt, että sai ohjelmaan porttikiellon vuonna 1976. Hän on ollut ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi.
Christopher Connelly

Christopher Connelly (8. syyskuuta 1941 Wichita, Kansas – 7. joulukuuta 1988 Burbank, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan televisiosarjasta "Peyton Place", jossa hän esitti Norman Harringtonin roolia koko sen viisivuotisen historian ajan vuosina 1964–1969. Lisäksi hän esiintyi esimerkiksi elokuvissa "Atlantiksen kostajat" (1983) ja "Strike Commando" (1987).
Connelly kuoli keuhkosyöpään 47-vuotiaana.
Xavier Margairaz

Xavier Margairaz (s. 7. tammikuuta 1984 Rances, Sveitsi) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Sveitsin pääsarjassa pelaavaa FC Sionia. Hän lukeutuu myös Sveitsin maajoukkueen vakionimiin.
Ura.
Seurajoukkueura.
Margairaz aloitti ammattilaisuransa Yverdon-Sportin riveissä vuonna 1998. Hän on edustanut kotimaassaan myös Lausanne-Sportia, Neuchâtel Xamaxia ja Zürichiä. Zürichin riveissä Margairaz saavutti kaksi liigamestaruutta ja yhden cup-mestaruuden. Osasunaan hän siirtyi vuonna 2007.
14. tammikuuta 2009, Margairaz palasi takaisin Sveitsiin FC Zürichiin lainasopimuksella kauden loppuun asti.
Maajoukkueura.
Sveitsin maajoukkueessa Margairaz debytoi vuonna 2005. Hän kuului Sveitsin joukkueeseen vuoden 2006 MM-kisoissa.
Yhdysvaltain Grand Prix 1984

Yhdysvaltain Prix 1984 tai Dallasin Grand Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 8. heinäkuuta 1984 Fair Parkissa Dallasissa Yhdysvalloissa. Kilpailun voitti Williamsilla ajanut Keke Rosberg, jolle voitto oli kauden ensimmäinen.
Aika-ajo.
Aika-ajon nopein oli Nigel Mansell Lotuksellaan. Hän kiersi radan ajassa 1.37,41, joka merkitsi keskinopeutta 144,719 km/h. Seuraavat lähtöruudut valloittivat Elio de Angelis, René Arnoux, Niki Lauda ja Ayrton Senna. Keijo Rosberg oli kahdeksanneksi nopein.
Kilpailu.
Kilpailussa oli tarkoitus ajaa 78 kierrosta eli 304 kilometriä tai kaksi tuntia riippuen siitä kumpi tulisi ensinnä täyteen. Huonokuntoisen radan vuoksi kilpailussa ajettiin vain 68 kierrosta. Kuljettajien mielestä Dallasin katurata oli kuoppainen ja vaarallisen ahdas. Sateen sattuessa uusi asfalttikin olisi ollut liukas. Radan kuopat ja Dallasin yllä leijunut 40 asteen kuumuus tekivät kilpailusta raskaan ajettavan.
Paalupaikalta lähtenyt Mansell siirtyi heti kärkeen. Toiseksi ehti Derek Warwick, joka yritti ohitusta kahdeksannella kierroksella, mutta hän päätyi rengaskasaan ja keskeyttämiseen. Tämän jälkeen kärjessä ajoivat Mansell, Lauda ja de Angelis. Kilpailun puolivälissä johdossa ajoi edelleen Mansell, mutta toiseksi oli kirinyt Rosberg. Tässä vaiheessa oli kuusi kilpailijaa keskeyttänyt kilpailun.
Viisi kärkimiestä oli kolmen sekunnin sisällä. Rosberg putosi vähäksi aikaa kolmanneksi, mutta sitten hän ampaisi Mansellin ja Prostin ohi kärkeen. Rosberg sai tehtyä pientä kaulaa, mutta Prost ja de Angelis seurasivat. Kierroksella 50 Prost siirtyi johtoon ja Rosberg jäi toiseksi René Arnouxin seuratessa kolmantena. Tässä vaiheessa 11 autoa oli keskeyttänyt. Sitten Prostin auto teki tenän ja hän ajoi radan sivuun. Rosberg sai näin kärkipaikan helposti, eikä hän enää luopunut siitä. Rosberg otti uransa kolmannen Grand Prix -voiton todella kuumissa olosuhteissa.
Erikoinen tapahtuma sattui viimeisellä kierroksella kun Nigel Mansell ajoi kolarin ja lähti työntämään autoaan kohti maalilinjaa. Kuumuuden ja fyysisen rasituksen takia Mansell pyörtyi radalle. Hän ei kuitenkaan loukkaantunut tai jäänyt auton alle. Mansell ei päässyt maaliin asti, mutta sijoittui silti kuudenneksi.
Olli Isoaho

Olli Matias Isoaho (s. 2. maaliskuuta 1956 Kerava) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Helsingin Jalkapalloklubissa Isoaho voitti Suomen mestaruuden vuosina 1978 ja 1981 sekä Suomen Cupin vuonna 1981. 
Hän pelasi 127 SM-sarjaottelua vuosina 1973–1982 ja teki niissä yhden maalin. Myöhemmin hän pelasi ulkomailla Saksassa 1982–1983 (seurana Arminia Bielefeld), Hongkongissa 1983–1984 (Seiko Sport), Ruotsissa 1985–1987 ja 1989–1990 (Västerås SK) sekä Norjassa 1988 (Moss FK). Isoaho voitti Seiko Sportissa pelatessaan Hongkongin mestaruuden.
Maalivahtina pelannut Isoaho edusti Suomea 20 A-maaottelussa. Hän pelasi Suomen toistaiseksi viimeisessä olympiakisoihin osallistuneessa jalkapallojoukkueessa Moskovan 1980 kisoissa.
Isoaho oli nimitetty ennen olympiaturnausta Suomen kokoonpanoon MM-karsintaotteluun Bulgariaa vastaan. Hän olisi menettänyt edustusoikeutensa Moskovan olympialaisiin, mutta hän loukkasi polveaan ennen ottelua eikä pystynyt pelaamaan, joten edustusoikeus säilyi. Olympiaturnauksessa Isoaho pelasi kaikki Suomen ottelut ja turnauksen jälkeen Suomen manageri Esko Malm kehui Isoahon peliesitysten olleen eräs joukkueen parhaimmista. Isoaho nimitettiin Suomen maajoukkueeseen olympiaturnauksen jälkeen. PM-turnauksen ottelusta Norjaa vastaan Isoaho oli sivussa loukkaantumisen takia, mutta hän oli Suomen maalivahtina molemmissa syyskuussa 1980 pelatuissa MM-karsintaotteluissa.
Ponoi

Ponoi () eli "Pyönne" on joki Venäjällä Kuolan niemimaalla. Ponoi on 480 kilometriä pitkä ja näin ollen niemimaan pisin joki. Sen valuma-alue on 15 500 km².
Ponoi saa alkunsa Kuolan keskiosista soisilta alueilta. Samoilta alueilta ovat lähtöisin myös Ponoin sivujoet, joista suurin on Atserjok.
50 kilometrin päässä rannikosta Ponoi yhdistyy Purjatsjokeen, sen virtaus nopeutuu ja siinä on lukuisia koskia. Ponoi laskee Vienanmereen Kuolan niemimaan itäisestä päästä.
Tavallisesti joki jäätyy loka-marraskuussa ja sulaa vasta toukokuun puolella. Jäässäoloaikana sitä käytetään ajotienä.
Joen keskijuoksulta löydettiin vuonna 1973 kalliopiirroksia hakattuna joen rantakiviin.
Juha Helin

Juha Kyösti Sakari Helin (s. 4. tammikuuta 1954 Kemi) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija.
Liberona ja keskuspuolustajana pelannut 197-senttinen Helin edusti Suomea 24 A-maaottelussa ja teki niissä yhden maalin.
Helin pelasi Suomen toistaiseksi viimeisessä olympiakisoihin osallistuneessa jalkapallojoukkueessa Moskovan 1980 kisoissa. Hän oli jokaisessa Suomen kolmessa olympiaottelussa avauskokoonpanossa. Helin valittiin ennen olympiaturnausta Suomen MM-karsintaottelun kokoonpanoon Bulgariaa vastaan, mutta hän olisi menettänyt olympiakisojen edustusoikeutensa. Tästä syystä valmennusjohto peruutti Helinin valinnan. Olympiaturnauksen jälkeen Suomen manageri Esko Malm kehui Helinin peliesityksiä yhdeksi joukkueen parhaimmista. Olympiaturnauksen jälkeen Helin valittiin Suomen kokoonpanoon Norjaa vastaan pelattuun PM-turnauksen otteluun, mutta hän jäi selkäkipujen takia pois ottelusta.
Valkeakosken Hakan joukkueessa Helin voitti Suomen mestaruuden ja Suomen Cupin vuonna 1977.
Hakan lisäksi hän edusti SM-sarjassa Rovaniemen Palloseuraa. Helin siirtyi Hakasta RoPSiin kauden 1980 päätteeksi.
Zdravko Kuzmanović

Zdravko Kuzmanović (, s. 22. syyskuuta 1987 Thun, Sveitsi) on serbialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa sveitsiläisseura FC Baselia. Kuzmanović lukeutuu myös Serbian maajoukkueen vakionimiin.
Kuzmanović syntyi ja kasvoi Sveitsissä. Hänellä on myös Sveitsin kansalaisuus.
Kuzmanović aloitti ammattilaisuransa Baselin riveissä vuonna 2005. Fiorentinaan hän siirtyi tammikuussa 2007. Elokuussa 2009 Kuzmanović siirtyi Bundesliigajoukkue VfB Stuttgartiin nelivuotisella sopimuksella. Tammikuun 2013 siirtoikkunassa Kuzmanović teki sopimuksen Serie A -joukkue Internazionalen kanssa. Kesällä 2015 hän palasi FC Baseliin mutta on sittemmin pelannut myös lainalla italialaisseura Udinesessa ja espanjalaisseura Málagassa.
Kuzmanović pelasi Sveitsin juniorimaajoukkueissa mutta päätti kuitenkin edustaa aikuisten tasolla Serbiaa. Serbian maajoukkueessa hän debytoi kesäkuussa 2007 EM-karsintaottelussa Suomea vastaan. Toisessa maaottelussaan Belgiaa vastaan hän teki kaksi maalia mutta Belgia voitti ottelun 3–2. MM-kilpailuissa 2010 Kuzmanović pelasi kolme ottelua. Viimeksi hän pelasi maajoukkueessa marraskuussa 2014. Kaikkiaan hän on pelannut 50 maaottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia.
Jaclyn Smith

Ellen Jaclyn Smith (s. 26. lokakuuta 1945) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli suomalaiselle yleisölle tunnetuksi Kelly Garrettin roolista televisiosarjassa "Charlien enkelit" (1976–1981). Sarjassa kolme poliisin koulutuksen saanutta, rutiinitehtäviin kyllästynyttä nuorta naista alkoi ratkoa rikoksia salaperäisen Charles Townsendin etsivätoimistossa. Smithin lisäksi alkuperäiseen enkelikolmikkoon kuuluivat Kate Jackson (roolinimellä Sabrina Duncan) ja Farrah Fawcett-Majors (Jill Munroe). Smith oli "Charlien enkeleiden" esittäjistä ainoa, joka oli mukana sarjassa alusta loppuun eli kaikilla viidellä tuotantokaudella, yhteensä peräti 110 jaksossa. Fawcett-Majors jätti sarjan riitaisissa merkeissä jo ensimmäisen kauden jälkeen, ja Jackson hakeutui muiden haasteiden pariin kolmannen kauden päätyttyä. Fawcett-Majorsin tilalle vaaleaksi enkeliksi pestattiin Cheryl Ladd (roolinimeltään Kris Munroe), joka näytteli sarjassa sen päättymiseen asti. Jackson korvattiin neljännen kauden alussa Shelley Hackillä, jonka tilalle tuli viidennellä kaudella Tanya Roberts.
"Charlien enkelien" jälkeen Smith on esiintynyt lukuisissa televisioelokuvissa ja minisarjoissa. Jaclyn Smith oli kosmetiikkasarja Max Factorin keulakuvana pidempään kuin kukaan muu julkisuuden henkilö (1980–1994). Smith on lanseerannut myös kaksi tuoksua: Epris v.81:n ja Jaclyn Smith’s Californian vuonna 1993.
Smith syntyi Houstonissa, Texasissa, ja oli ehdolla Golden Globe -palkinnon saajaksi vuonna 1982. Hänelle on myönnetty tähti Hollywood Walk of Famella. Hän on tehnyt vuodesta 1985 työtä Kmart-vaatekaupoille. Jaclyn Smith collection for Kmart on Yhdysvaltain kolmanneksi myydyin naisten vaatemerkki ja sitä pidetään menestyneimpänä julkisuuden henkilön lanseeraamana vaatemallistona kautta aikojen. Vuonna 2002 Smith lanseerasi huonekalu- ja kodinsisustusmalliston.
Smith sairastui rintasyöpään, joka todettiin vuonna 2002 ja johon hän sai onnistuneesti hoitoa. Hän on ollut neljästi naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta. Hän avioitui vuonna 1997 chicagolaisen lääkärin Brad Allenin kanssa. Jaclyn Smith toimii aktiivisesti hyväntekeväisyystyössä muun muassa rintasyövän ehkäisyssä.
Stratego

Stratego on vuonna 1959 ilmestynyt lautapeli. Siitä on muodostunut todellinen strategiapelien klassikko. Peli on shakin tyyppinen kaksinkamppailu, mutta yhdellä ratkaisevalla erolla: vain pelaaja itse tietää, mikä nappula on mikä. Vastapuolelle kaikki pelaajan nappulat näyttävät tismalleen samalta.
Pelin kulku.
Pelin tarkoitus on joko napata vihollisen lippu tai pakottaa tämä luovuttamaan.
Yleisesti toinen pelaaja käyttää sinisiä ja toinen punaisia nappuloita. Nappuloilla on yksikö sekä luokitus joka näkyy nappulan toisella puolella. Pelaajat liikuttavat nappuloita vuorotellen. Suurin osa nappuloista ei voi liikkua kuin ylös, alas oikealle tai vasemmalle. Jotkin eivät voi liikkua lainkaan (pommi tai lippu klassisessa versiossa), ja jotkut useamman (tiedustelija klassisessa versiossa). Eri pelien versioissa eri yksiköillä on erilaisia liikuntatapoja.
Kun pelaaja haluaa hyökätä, hän liikuttaa oman nappulansa ruutuun joka on vihollisen hallussa. Piilotettu puoli käännetään, ja luokitukseltaan heikompi poistetaan laudalta. (erikoistapaukset: katso kohta yksiköt) Jos luokitus on sama, kumpikin poistetaan. Yksikkö voi liikkua toisen omistamaan ruutuun vain hyökätessä.
Keskellä lautaa on kaksi 2x2 aluetta, joihin kumpikaan pelaaja ei voi liikkua. Ne esitetään yleensä järvinä ja ne toimivat puskureina estämään liian suoria hyökkäyksiä.
Myös tilanteessa jossa pelaajalla ei ole liikkumiskykyisiä nappuloita vastustaja voittaa.
Keskivertopeli sisältää 381 siirtoa. Laillisten siirtojen määrä on 10115. Mahdollisten erilaisten pelien määrä on 10535.
Olli Malmivaara

Olli Heikki Juhani Malmivaara (s. 13. maaliskuuta 1982 Kajaani) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Urallaan Malmivaara pelasi lähes 700 ottelua SM-liigassa voittaen kolme suomenmestaruutta. Hän pelasi myös kaksi NHL-ottelua New Jersey Devilsissä. Hän oli koko uransa tunnettu ulottuvana ja luotettavasti pelaavana puolustavana puolustajana.
Ura.
Kajaanista kotoisin oleva Malmivaara on Järvenpään Haukkojen kasvatti. Hän pelasi monta vuotta Jokereiden nuorisojoukkueissa ja teki myös debyyttinsä SM-liigassa Jokereissa. Chicago Blackhawks varasi Malmivaaran NHL:ään vuonna , mutta luopui oikeuksista pelaajaan. Malmivaara pelasi vuosina 2004–2006 SaiPassa.
Malmivaara teki sopimuksen New Jersey Devilsin kanssa elokuussa 2006. Vuosina 2006–2008 hän pelasi kaksi kautta Pohjois-Amerikassa lähinnä New Jerseyn farmijoukkue Lowell Devilsissä AHL-sarjaa. NHL:ssä Malmivaara pelasi vain kaksi ottelua, joista ensimmäisen syksyllä 2007.
Vuonna 2008 Malmivaara jätti Pohjois-Amerikan ja palasi Suomeen JYPiin. JYP voitti heti ensimmäisellä Malmivaaran joukkueessa pelaamalla kaudella mestaruuden. Malmivaara ja JYP tekivät jatkosopimukset tammikuussa 2010 ja joulukuussa 2011.
Kaudeksi 2013–2014 Malmivaara siirtyi viiden JYP-kauden jälkeen Espooseen Bluesiin. Malmivaara valittiin heti ensimmäisellä Blues-kaudellaan joukkueen varakapteeniksi.
Hän on pelannut muutamia otteluita myös Suomen maajoukkueessa.
Yksityiselämä.
Näyttelijä Laura Malmivaara on Ollin sisko. Malmivaara työskentelee nykyisin liikuntapaikan hoitajana eli kenttämiehenä Järvenpään jäähallissa, jossa myös aloitti jääkiekkoilijan uransa 1990-luvun alussa. Hän asuu vaimonsa ja poikansa kanssa omakotitalossa Järvenpäässä. Työnsä ohessa hän opiskelee (syksyllä 2019) Suomen urheiluopistossa Vierumäellä liikuntapaikkojen hoitajaksi.
Daphne Zuniga

Daphne Eurydice Zuniga (alun perin ; s. 28. lokakuuta 1962 San Francisco, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä on guatemalalaisia, puolalaisia ja suomalaisia sukujuuria äitinsä puolelta.
Ura.
Zuniga opiskeli näyttelijäksi Kalifornian yliopistossa. Hän esiintyi televisiosarjassa "Melrose Place". Zuniga on näytellyt myös elokuvissa "Avaruusboltsit" (1987) ja "Kärpänen II" (1989).
Kangaskosken paperitehdas

Kangaskosken paperitehdas oli nykyisen Rautjärven Simpeleellä Hiitolanjoen varrella sijainnut paperitehdas. Kangaskoski sijaitsee noin kilometrin päässä nykyisestä Venäjän rajasta. Kangaskoski Oy perustettiin vuonna 1901. Kangaskosken tehtaan toiminta oli tappiollista ja yritys ajautui konkurssiin vuonna 1903. Tuotanto jatkui uusien yrittäjien voimin 1920-luvulle asti. Tehtaan tuotanto oli 2500 tonnia ruskeaa käärepaperia vuodessa.
Tehtaan paperikone.
Paperitehtaan tilalle valmistui vuonna 1925 vesivoimalaitos. Kangaskoskella otettiin ensimmäisenä käyttöön Suomessa valmistettu Kaplan-turbiini. Putouskorkeus 6 m ja pienvesivoimalan vuosituotanto noin 3 300 MWh. Voimalan omistaa Hiitolanjoen Voima Oy.
Kangaskosken museoalue.
Kangaskosken tehtaan mobiilipolku.
Kangaskosken käytöstä poistuneen voimalaitoksen alapuoliseen saarekkeeseen on kesän 2023 aikana avautunut Kangaskosken paperitehtaasta ja puuhiomosta sekä sen vaiheista kertova Kangaskosken tehtaan mobiilipolku (The Kangaskoski Factory Mobile Path) osana Kangaskosken museoaluetta.
Kangaskosken tehtaan mobiilipolku ja siihen kiinteästi liittyvä mobiilisovellus esittelevät vuosina 1901–1924 vaihettain toimineen Kangaskosken puuhiomon sekä pahvi- ja paperitehtaan rakennuksia, vaiheita, konekantaa ja tuotantoprosessia mm. mobiilisovelluksen lisätyn todellisuuden avulla.
Kuitenkin myös polun rastipisteiden suppeampien perustietojen kautta voi tutustua Kangaskosken tehtaaseen opastaulujen avulla ilman tätä sovellusta.
Kangaskosken voimalamuseo.
Keväällä 2026 Kangaskosken vanhan voimalarakennuksen tiloihin on avautumassa voimalamuseo.
Josie Bissett

Josie Bissett (oikea nimi: Jolyn Christine Heutmaker, s. 5. lokakuuta 1970 Seattle, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa vuosina 1992–1997 ja 1998–1999 Jane Mancinin roolissa television saippuasarjassa "Melrose Place". 
Bissett syntyi Seattlessa Washingtonin osavaltiossa ja valmistui Thomas Jefferson High Schoolista. Hän meni vuonna 1992 naimisiin toisen "Melrose Place" -näyttelijän, Rob Estesin kanssa, mutta pari erosi vuonna 2006. Avioliitosta syntyi kaksi lasta.
Augusta Dabney

Augusta Dabney (23. lokakuuta 1918 – 4. helmikuuta 2008) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan muun muassa Isabelle Aldenin roolista televisiosarjassa "Loving", jossa hän esiintyi vuosina 1983–1987, 1988–1991 ja 1994–1995. 
Dabney syntyi Berkeleyssä, Kaliforniassa, ja oli kahdesti naimisissa. Ensimmäinen puoliso oli Kevin McCarthy (1941–1961) ja toinen William Prince (1964–1996). 
Dabney, joka esiintyi televisiossa ja elokuvissa jo 1940-luvulla, oli vuonna 1958 ehdolla Bafta-palkinnon saajaksi. Hän oli kuollessaan 89 vuoden ikäinen.
Ari Tissari

Ari Olavi Tissari (24. marraskuuta 1951 Kotka – 3. marraskuuta 2023 Kotka) oli suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Tissari edusti Suomea kuudessa A-maaottelussa ja teki niissä kaksi maalia. Hän pelasi Suomen toistaiseksi viimeisessä olympiakisoihin osallistuneessa jalkapallojoukkueessa Moskovan kisoissa 1980.
Tissari pelasi Kotkan Työväen Palloilijoiden edustusjoukkueessa vuosina 1969–1985. SM-sarjassa hän pelasi 88 ottelua ja teki niissä 37 maalia. Suomen Cupin hän voitti vuonna 1980.
Erikoistehostekoordinaattori

Erikoistehostekoordinaattori (special effects coordinator / supervisor) vastaa elokuvan fyysisistä erikoistehosteista. Hän laatii käsikirjoituksen ja kuvakäsikirjoituksen pohjalta erikoistehostebudjetin, jonka hän hyväksyttää elokuvan tuottajalla, kokoaa erikoistehosteryhmän, päättää millä tekniikoilla tarvittavat erikoistehosteet tehdään ja kantaa vastuun siitä että elokuvan erikoistehosteet vastaavat ohjaajan, kuvaajan ja lavastajan asettamia visuaalisia tavoitteita ja että tehostetyö tehdään turvallisesti. Erikoistehostekoordinaattori toimii läheisesti kuvaajan, lavastajan ja stunt-koordinaattorin kanssa. 
Erikoistehosteryhmään kuuluvat koordinaattorin lisäksi erikoistehosteteknikot, jotka valmistelevat tarvittavat erikoistehosteet koordinaattorin ohjeiden mukaisesti sekä assistentit, jotka toimivat ryhmässä teknikoiden valvonnan alaisina. Mikäli elokuvassa on paljon erikoistehosteita saattaa ryhmään kuulua myös erikoistehoste-esimiehiä, jotka erikoistehostekoordinaattorin ohjeiden mukaisesti koordinoivat pienempiä tehostekokonaisuuksia elokuvaan.
Pohjankarvakuonovompatti

Pohjankarvakuonovompatti ("Lasiorhinus krefftii") on äärimmäisen uhanalainen vompattien heimoon kuuluva pussieläin. Niitä on jäljellä alle sata yksilöä Epping Forest National Park -luonnonpuistossa Australian Queenslandissa ja Eläinsaaressa, ja laji on maailman harvinaisimpien maanisäkkäisen joukossa. Karjanhoitoa pidetään suurimpana syynä vompattien vähenemiseen. Jäljellä olevan populaation uhkana ovat pedot, kuten dingo, sekä taudit kuten toksoplasmoosi, jotka voivat helposti tuhota näin pienen kannan. Hitautensa vuoksi vompatteja jää usein myös autojen alle.
Ulkonäkö ja koko.
Pohjankarvakuonovompatti on vankkarakenteinen, noin metrin mittainen eläin, joka voi painaa 40 kiloa. Pää on iso, silmät pienet ja korvat teräväkärkiset. Ruskea karva on silkkisen pehmeää. Kuonosta lähtee sivuille muhkeat viikset, jotka ovat antaneet lajille sen nimen. 
Levinneisyys.
Pohjankarvakuonovompatti elää Australian Queenslandissa Epping Forest National Park -luonnonpuistossa ja Eläinsaaressa. Sen luontainen elinalue on enää muutamia neliökilometrejä.
Lisääntyminen ja elintavat.
Pohjankarvakuonovompateilla on huono näkö, mutta hyvä kuulo ja hajuaisti, sillä ne ovat pääosin yöeläimiä.
Pohjankarvakuonovompatit kaivavat maahan tunneleita, joissa ne pysyttelevät viileässä päivän kuumimman ajan ja nousevat yöllä laiduntamaan. Niiden arvellaan elävän noin 20-vuotiaiksi.
Pohjankarvakuonovompattinaaras saa keskimäärin kaksi poikasta kolmessa vuodessa.
Robert Harting

Robert Harting (s. 18. lokakuuta 1984 Cottbus) on saksalainen kiekonheittäjä. Hän on lajin olympiavoittaja (2012), kolminkertainen maailmanmestari (2009, 2011, 2013) ja kaksinkertainen Euroopan mestari (2012, 2014).
Ura.
Harting voitti hopeaa Debrecenin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2001. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Erfurtissa 2005 tuloksella 64,50.
Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 Harting ei selviytynyt loppukilpailuun. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän sai hopeaa tuloksella 66,68. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui neljänneksi. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän voitti kultamitalin tuloksella 69,43. Vuonna 2010 hän voitti hopeaa Barcelonan EM-kilpailuissa tuloksella 68,47. Daegun MM-kilpailuissa 2011 Harting otti maailmanmestaruuden tuloksella 68,49. Vuonna 2012 Harting voitti kultaa Helsingin EM-kilpailuissa tuloksella 68,30 sekä Lontoon olympialaisissa tuloksella 68,27. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän voitti maailmanmestaruuden tuloksella 69,11. Harting voitti toisen EM-kultansa Zürichissä 2014 tuloksella 66,07. Rio de Janeirossa 2016 Harting jäi karsintaan. Riossa olympiakultaa voitti hänen veljensä Christoph Harting. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 ja Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui kuudenneksi.
Harting on voittanut kiekonheitossa Saksan-mestaruuden vuosina 2007–2014 ja 2016–2017. ssa hän on sijoittunut toiseksi ja kolmanneksi . Hän voitti maanosien cupin 2010. Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen kiekkokilpailun hän on voittanut 2010, 2011, 2013, 2014 ja 2017. 
Hartingin ennätys on Turnovissa 22. toukokuuta 2012 heitetty 70,66 m.
Robert Hartingin vaimo Julia Harting on myös kansainvälisen tason kiekonheittäjä ja heillä on kesäkuussa 2019 syntyneet kaksoset, poika ja tyttö.
Spike

Spike on kolmannen sukupolven ohjusjärjestelmä, josta on meri- ja panssarintorjuntaversiot. Sen on kehittänyt israelilainen Rafael Advanced Defense Systems Ltd. Euroopassa asetta markkinoi saksalais-israelilainen, Rafaelin, Diehl Defencen ja Rheinmetallin muodostama yhteenliittymä Eurospike GmbH, joka myös valmistaa asetta Saksassa. Ohjus on kehitetty vuonna 1987 ja se otettiin palvelukseen 1997.
PSTOHJ 2000 tai PSTOHJ 2000M on Suomen puolustusvoimien käyttämä nimitys hankkimastaan Euro-Spike panssarintorjuntaohjusjärjestelmästä - M-versiossa on uudempi ja kehittyneempi ampumalaite. Se on saksalaisen Röthenbachissa sijaitsevan EuroSpike GmbH valmistama. Suomen lisäksi se on käytössä 11:ssä muussa maassa. PstOhj 2000 on käytettävissä joko "ammu ja unohda" tai "ammu ja tarkkaile" -periaatteella. Edellä mainitussa ampuja lukitsee maalin ja ohjus hakeutuu maaliin itsenäisesti, jälkimmäisessä ohjus välittää valokuidun välityksellä kuvan ampujalle joka voi vaikuttaa ohjuksen lentoon vielä laukaisun jälkeen. Ampumaetäisyys on 2 500 m. Rannikko-ohjus 06 on merivoimien käyttämä Spike-ER versio pinta-alusten torjuntaan.
Spike taisteluissa.
Spike on ollut käytössä sotatoimissa Toisen intifadan aikana (vuodesta 2000 lähtien), Afganistanin sodassa (vuodesta 2001 lähtien), Libanonin konfliktissa 2006 ja Gazan sodassa vuonna 2009.
Carlo Maria Martini

Carlo Maria Martini SJ (15. helmikuuta 1927 – 31. elokuuta 2012) oli italialainen roomalaiskatolisen kirkon pappi. Hän toimi Milanon arkkipiispana vuosina 1980–2002 ja oli kardinaali vuodesta 1983.
Martini syntyi Torinossa ja sai pappisvihkimyksensä 13. heinäkuuta 1952. Hän opiskeli teologiaa sekä filosofiaa ja teki akateemisen uran ennen nousemistaan arkkipiispaksi. Vuoden 2005 konklaavissa hän osallistui uuden paavin valintaan Vatikaanissa.
Martini suhtautui vapaamielisemmin moniin roomalaiskatolisen kirkon perinteisesti vastustamiin asioihin. Hän kyseenalaisti useita kirkon virallisia kantoja; hän muun muassa tuki kondomin käyttöä aidsin leviämisen estämisessä.
Martini menetti äänioikeutensa konklaaveissa helmikuussa 2007 täyttäessään 80 vuotta. Hän sairasti Parkinsonin tautia.
Hampi

Hampi () on kylä Intiassa, Karnatakan osavaltion pohjoisosassa Tungabhadra-joen varrella. Se on kuuluisa Vijayanagaran valtakunnan samannimisen pääkaupungin raunioista. Hampi on luultavasti ollut paikassa jo ennen Vijanagaran kaupungin perustamista, ja se on edelleen merkittävä pyhiinvaelluskohde; etenkin Virupakshan temppelissä käy paljon uskovaisia ja matkailijoita. Muslimivalloittajien tuhottua Vijanagaran Hampi on jatkanut rauhallista elämäänsä.
Hampista on 353 kilometriä Bangaloreen ja 74 kilometriä lähimpään isoon kaupunkiin Bellaryyn. Alueella on pitkään harjoitettu pienimuotoista rautakaivostoimintaa. 
Hampin monumenteista tuli Unescon maailmanperintökohde vuonna 1986. Niihin kuuluvat Virupakshan temppelialue, jossa on 120 metriä korkea torni ja Shivan, Pampan ja Bhuvaneswarin pyhätöt ja Vithalan temppelialue, yhdestä kivestä kaiverretut kivivaunut sekä kuninkaan vaakahuone.
Charles Doolittle Walcott

Charles Doolittle Walcott (31. maaliskuuta 1850 – 9. helmikuuta 1927) oli merkittävä yhdysvaltalainen paleontologi. Walcott oli erikoistunut selkärangattomien tutkimiseen. Hän tuli tunnetuksi vuonna 1909 Burgess Shalen fossiiliesiintymän löytäjänä.
Walcott syntyi New York Millsissä New Yorkin osavaltiossa. Hän oli kiinnostunut luonnosta jo lapsena ja keräsi mineraaleja ja linnunmunia sekä myöhemmin fossiileja. Walcott ei suorittanut lukiota loppuun, mutta hänen kiinnostuksensa fossiileihin tutustutti hänet Louis Agassiziin, joka kannusti Walcottia jatkamaan työtä paleontologian parissa. 9. tammikuuta 1872 Walcott avioitui Lura Ann Rustin kanssa.
Tieteellisen uran alku.
Walcott aloitti tieteellisen uransa etsimällä uusia löydöksiä ja myymällä näytteitä Yalen yliopistolle.
Vuonna 1876 Walcottista tuli New Yorkin osavaltion geologin James Hallin avustaja. Samalla hänestä tuli myös "Yhdysvaltain tieteen kehittämisen yhdistyksen" jäsen.
Walcott työskenteli yhdysvaltain geologian tutkimuskeskuksessa vuodesta 1879. Vuonna 1894 hänestä tuli laitoksen johtaja. Walcott työskenteli erityisesti kambrikaudelle ajoitettujen löydösten parissa.
Walcott avioitui toistamiseen vuonna 1888 Helena Breese Stevensin kanssa. Pari sai neljä lasta. Hänet valittiin Tieteiden kansalliseen akatemiaan vuonna 1896. Vuonna 1902 Walcott tapasi Andrew Carnegien ja hänestä tuli yksi Carnegie Institution of Washingtonin perustajista.
Walcott kuoli Washington, DC:ssä vuonna 1927. Kuoleman jälkeen hänen näytteet, valokuvat ja muut muistiinpanot varastoitiin. 1960-luvulla uusi paleontologisukupolvi kiinnostui aineistosta uudelleen.
Walcottin mukaan on nimetty Kanadassa sijaitsevassa "Mount Burgessissa" oleva huippu. Yhdysvaltain kansallinen tiedeakatemia myöntää "Charles Doolittle Walcott mitalin" viiden vuoden välein ansiokkaasta esikambri- ja kambrikauden tutkimuksesta.
Arithmetica Universalis

Arithmetica Universalis on Isaac Newtonin kirjoittama matematiikkaa käsittelevä teos. Kirja on kirjoitettu latinaksi ja sitä muokkasi sekä julkaisi William Whiston vuonna 1707. Whiston oli Newtonin seuraaja Lucas-professorina. "Arithmetica" perustuu Newtonin pitämiin luentoihin. Joseph Raphson käänsi teoksen englanniksi vuonna 1720. Käännös julkaistiin nimellä "Universal Arithmetick". John Machin julkaisi vuonna 1722 latinankielisestä teoksesta toisen laitoksen. "Arithmetica" käsittelee algebrallista merkintätapaa, aritmetiikkaa, geometrian ja algebran yhteyttä sekä yhtälöiden ratkaisua.
Pretoriaaniprefekti

Pretoriaaniprefekti () oli Rooman valtakunnassa pretoriaanikaartin eli keisarin henkivartioston komentaja. Ajan myötä pretoriaaniprefektien virka muuttui valtakunnan tärkeimmäksi siviiliviraksi.
Keisari Augustus perusti viran vuonna 2 eaa. Pretoriaaniprefektien määrä vaihteli siten, että Augustuksen aikana heitä oli samaan aikaan kaksi, myöhemmin heitä saattoi olla kolme tai vain yksi. Pretoriaaniprefekti oli Aegyptuksen prefektin ohella korkein ja arvostetuin virka, johon Rooman ritarisäätyyn kuulunut henkilö saattoi päästä. Yksi pretoriaaniprefekteistä kuului keisarin neuvostoon ("consilium") ja saattoi päästä senaatin jäseneksi. 
Aluksi virka oli vain sotilaallinen, mutta pian prefekti sai myös siviilitehtäviä. Pretoriaaniprefektistä tuli korkein oikeusaste ennen itse keisaria. Virka vaatikin juridista osaamista, ja osa ajan tunnetuimmista alan asiantuntijoista palveli tässä tehtävässä. Diocletianuksen tetrarkian aikana pretoriaaniprefektejä oli neljä, yksi kutakin keisaria kohti. Konstantinus Suuren aikana pretoriaaniprefektin virka menetti kokonaan sotilaalliset tehtävänsä ja pretoriaaniprefektistä tulikin valtakunnan korkein siviilivirka. Tämän jälkeen pretoriaaniprefektit johtivat pretoriaaniprefektuureja.
Alisa Camplin

Alisa Camplin (s. 10. marraskuuta 1974 Melbourne) on australialainen freestylehiihtäjä. Camplin voitti kultaa vuoden 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä. Vuoden 2006 talviolympialaisissa Torinossa hän sijoittui kolmanneksi. Camplin on ensimmäinen australialainen, joka on voittanut kaksi mitalia peräkkäisissä talviolympialaisissa. 
Camplin lopetti uransa vuonna 2006. Hän ilmoitti haluavansa työskennellä median ja hiihtomatkailun parissa. Hän on myös IBM:n kansainvälinen lähettiläs ja toimii puhujana ja tekee hyväntekeväisyystyötä.
Kaapo Wirtanen

Kaapo Viljo Josef Wirtanen () oli suomalainen taidemaalari.
Kaapo Wirtasen vanhemmat olivat kauppias Josef Wirtanen ja Matilda Selvén. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1904–1907 ja osallistui taidenäyttelyihin kotimaassa ja ulkomailla vuodesta 1908 lähtien. Ulkomailla hänen töitään oli esillä Skandinavian maiden lisäksi Saksassa, Hollannissa, Belgiassa ja Italiassa. Kotimaassa Wirtasen maalauksia on useiden kaupunkien ja säätiöiden kokoelmissa sekä Ateneumissa. Virtanen liittyi Septem-ryhmään juuri ennen sen hajoamista.
Kaapo Wirtanen vietti 1920-luvulta lähtien kesiään Hyvinkään Kytäjällä. Aluksi hän asui kartanon mailta vuokraamassaan mökissä, kunnes hän rakennutti itselleen vuonna 1942 Hirvenkorva-nimisen huvilan Kytäjän Hirvijärvelle. Talvet Wirtanen asui Helsingissä. Hyvinkään-Karkkilan junan matkustajat saattoivat usein kesäisin nähdä taiteilijan maalaustelineineen Kytäjärven rannalla. Kaapo Wirtanen kuului Kytäjän kartanon omistajan Väinö Vähäkallion lähimpiin ystäviin. Ensimmäisen vaimonsa kuoltua Wirtanen avioitui Vähäkallion sisaren Annin kanssa vuonna 1921.
Julkisissa tiloissa olevia Kaapo Wirtasen teoksia ovat muun muassa suuri seinämaalaus "Valurit" (vuodelta 1942) Karkkilassa, Lopen kirkon alttaritaulu "Vuorisaarna" (1929) ja "Apostolit" -maalaus Kytäjän kyläkirkossa (1938). Wirtanen teki myös runsaan määrän postikortteja, joiden aiheet hän otti pääasiassa maaseutuympäristöstä ja ihmisten arkisista askareista. Wirtasen postikortit ovat suosittu keräilykohde.
Kaapo Wirtanen maalasi lisäksi suuren määrän eri henkilöiden muotokuvia.
Kaapo Wirtanen asui viimeiset vuotensa Lallukan taiteilijakodissa Helsingissä. Hänet on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Kaapo Wirtasen oikea syntymäaika on 26.2.1886. Hänen muuttaessaan vanhempiensa kanssa Kangasalta Mouhijärvelle vuonna 1896 on muuttokirjaan kirjattu syntymäajaksi virheellisesti 26.6.1886.
Mikki Hiiren myöhemmät vaiheet

Mikki Hiiren myöhemmät vaiheet on Kauko Röyhkän &amp; Nartun kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1982. Levystä julkaistiin remasteroitu ja bonuskappaleilla täydennetty CD-versio vuonna 2003. Bonuskappaleet ovat peräisin vuoden 1982 "Herra presidentti -singleltä". 
Albumin julkaisun jälkeen oululainen Kauko Röyhkä &amp; Narttu hajosi. Riku Mattila muutti Helsinkiin ja liittyi hetkeksi Tumppi Varosen Problems?-yhtyeeseen. Kauko Röyhkä muutti myöhemmin itse perässä. Mattila ja Röyhkä tutustuivat Helsingissä Wigwam-yhtyeen alkuperäiseen basistiin, Mats Huldéniin, joka Röyhkän sanojen mukaan oli ”liian hippi vuoden -82 tiukasti tyylitietoisille uusromanttiikkabändeille, eikä aivan istunut yhteen meidänkään rockabilly-tyyppisen imagomme kanssa, mutta siitä huolimatta minusta tuntui, että meidän pitäisi saada basistiksi juuri Mats.” Myös Heikki Tikka houkuteltiin muuttamaan Helsinkiin. Johanna-yhtiön pomo Atte Blom tarjosi helsinkiläistyneelle Kauko Röyhkä &amp; Nartulle levytyssopimuksen ja yhtye teki singlen ”Herra presidentti”.
Kappaleet.
Kaikki sävellykset ja sanoitukset Kauko Röyhkä, paitsi A5-säv. ja B3-säv. Riku Mattila. Sovitukset Mattila ja Heikki Tikka.
Autostadt

Autostadt on autoihin keskittynyt teemapuisto Volkswagenin tehtaiden yhteydessä Wolfsburgissa Saksassa. Vuosittainen kävijämäärä on noin 1,2 miljoonaa. Teemapuisto avattiin vuonna 2000.
Autostadt on jaettu seitsemään eri paviljonkiin yhtymän valmistamien automerkkien mukaan joista kaksi on emomerkin Volkswagenin käytössä. Volkswagenin tuotanto- ja tuotekehityspaviljongeista edellä mainittu on alueen uusin ja pienin eikä ollut osa alkuperäistä Autostadtia. Tuotekehityspaviljonki on alueen suurin, kaksikerroksinen ympyränmuotoinen rakennus jonka näyttely esittelee yhtiön malliston kautta aikojen. Muilla Volkswagen Group -yhtymän automerkeillä Audilla, Bentleyllä, Lamborghinilla, SEATilla ja Škodalla on omat kukin erilaisella tyylillä toteutetut merkkipaviljonkinsa. Autostadtissa on myös luovutuskeskus jossa uuden auton ostaneet asiakkaat noutavat autonsa. Volkswagen tarjoaa joillain markkina-alueillaan asiakkaalle mahdollisuutta noutaa uusi autonsa suoraan tehtaalta, jolloin autolla ei matkamittarin mukaan ole ajettu vielä metriäkään. Erikoisuutena on nähtävillä maailman suurimmat lasiset ovet ja 60 metriä korkeat lasipäällysteiset autojen varastointiin käytettävät tornit, joiden alle johtaa 700 metriä pitkä tunneli autotehtaalta.
Adios amigo

Adios amigo on Lea Lavenin vuonna 1997 julkaistu albumi. Albumin on julkaissut Fazer Records.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sovittanut Jori Sivonen ja sanoittanut Turkka Mali, ellei toisin mainittu.
Viersen

Viersen on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se sijaitsee noin kahdeksan kilometrin päässä Mönchengladbachista. Viersen on samannimisen piirikunnan keskuskaupunki. Vuoden 2022 lopussa kaupungin asukasluku oli 78 208, ja pinta-alaltaan se on 91,1 neliökilometrin suuruinen.
Nykyinen Viersenin kaupunki muodostettiin vuonna 1970, kun Vierseniin liitettiin Dülkenin ja Süchtelnin kaupungit sekä Boisheimin kunta. Vuoden 1974 loppuun saakka Viersen oli piiritön kaupunki (), eli kaupunki, joka ei kuulunut mihinkään piirikuntaan.
...En Their Medh Riki Fara...

...En Their Medh Riki Fara... on Falkebachin ensimmäinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1996. Levyn kappaleista löytyy death metal-vaikutteita, mutta jo seuraavalla levyllä musiikki muuttui "kevyempään" suuntaan. Levyn ensimmäinen painos oli rajattu 250 kappaleeseen, sen julkaisi No Colours Records. 
Albumista on julkaistu kuvavinyylipainos, jossa on bonus-kappaleena "The Heralder", kuvavinyylipainos oli rajattu 500 kappaleeseen. Kyseisestä kappaleesta on tehty uudempi versio, "Heralder", joka löytyy Heralding - The Fireblade -albumilta. Uudempi versio on kuitenkin lyhyempi (5:12) kuin alkuperäinen "The Heralder" (9:05).
Marrella splendens

Marrella splendens oli keskisellä kambrikaudella noin 515 miljoonaa vuotta sitten elänyt selkärangaton merieläin. Se on Kanadan kalliovuorilla sijaitsevan Burgess Shalen fossiiliesiintymän ylivoimaisesti yleisin laji ja siitä tunnetaan yli 15 000 yksittäistä fossiilia.
"Marrella" oli pieni, alle kahden senttimetrin pituinen eläin. Sen ruumis jakaantui 24–26 jaokkeeseen, joista kuhunkin liittyy kaksi paria ulokkeita. Näistä alempi pari toimi jalkoina ja ylemmät ovat olleet kiduksia. Marrellalla oli kaksi paria tuntosarvia ja silmät pään alapinnalla. Se oli luultavasti raatoja ja jätteitä syönyt pohjaeläin. 
Taksonomisesti "Marrella" kuuluu niveljalkaisiin, mutta se poikkeaa niin kaikista nykyisin tunnetuista niveljalkaisten ryhmistä kuin jo sukupuuttoon hävinneistä fossiililöydöksistäkin. Sillä on liikaa tuntosarvia, liian vähän jalkoja ja liian vähän jaokkeita jalkaparia kohti, jotta se olisi trilobiitti. Toisaalta sillä ei ole äyriäisille tyypillisiä raajoja suun ympärillä. Myös jalkojen rakenne eroaa äyriäisistä.
Khabur

Khabur-joki on Eufratin sivuhaara. Se alkaa Kaakkois-Turkissa ja virtaa Syyriaan, jossa se liittyy Eufratiin. Joella on pituutta 320 kilometriä ja sen jokilaakso on Syyriasssa tärkeää viljelyaluetta. 
Maantiede.
Khabur saa alkunsa Turkin kaakkoisosasta vuorilta lähellä Diyarbakıria. Turkista joki virtaa kaakkoon kohti Hasakan kaupunkia Syyriassa. Hasakassa siihen liittyy sen suurin oma sivujoki Jaghjagh. Hasakasta joki kulkee kohti etelää liittyen Eufratiin Dair al-Zaurin kaupungista alavirtaan. Joen pituus on noin 320 kilometriä.
Khaburjoen laakso on Syyrialle tärkeää viljelyaluetta. Joen varrella kasvatetaan esimerkiksi vehnää, ohraa, puuvillaa, riisiä, seesamia ja kasviksia.
Historia.
Khabur tunnetaan sumerinkielisistä teksteistä nimellä "200" ja akkadinkielissistä nimellä "Khabūr". Stabon ja Prokopios käyttivät nimeä Aborrhas ("Α᾿βόῤῥας"). Ptolemaios ja Plinius käytävät nimeä Chaboras. Joki on joskus yhdistetty Vanhan testamentin 1. aikakirjan paikannimeen "Habor".
Joen laakso on ollut tärkeää viljelyaluetta etenkin Hasakan seudulla nykyisessä Syyriassa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen alueelle rakennettiin joen vettä hyödyntäviä patoja ja kanavia. Seutu tuli tunnetuksi Syyrian vilja-aittana ja esimerkiksi maan suurimpana vehnänviljelyalueena. 1920-luvulta lähtien joen varteen asettui assyrialaisia pakolaisia Irakista. Heistä monet joutuivat lähtemään Syyrian sisällissodan ja Isis-järjestön nousun myötä 2010-luvulla.
Neal Hefti

Neal Hefti (29. lokakuuta 1922 Hastings, Nebraska – 11. lokakuuta 2008 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen jazzmusiikin trumpetisti, säveltäjä ja sovittaja.
Hefti teki lauluja muun muassa George Auldille, Charlie Venturalle, Harry Jamesille, Count Basielle, Frank Sinatralle ja Steve Allenille. Hän kirjoitti varsinkin 1960-luvun vuosina myös musiikkia suosittuihin yhdysvaltalaisiin elokuviin, joista eräs on "Seksiä ja poikamiestyttö" (1964). Hänen käsialaansa on niin ikään "Batman"-sarjan teema. 
Hefti on kaksinkertainen Grammy-palkittu ja moninkertainen ehdokas.
Hefti kuoli kotonaan Los Angelesissa lokakuussa 2008.
Burt Ward

Burt Ward (s. 6. heinäkuuta 1945) on yhdysvaltalainen televisionäyttelijä. Hän esitti vuosina 1966–1968 Robinia sarjassa "Batman". Hän on syntynyt Los Angelesissa ja julkaissut omaelämäkerran "Boy Wonder: My Life in Tights".
Elämä.
Burt Ward, Jr. syntyi 6. heinäkuuta 1945 Los Angelesissa, Kaliforniassa. Hän oli nuorena innokas sarjakuvien lukija, muun muassa "Teräsmies" ja "Superpoika" kuuluivat Wardin lempilukemisiin.
Perhe.
Wardin ensimmäinen vaimo oli Bonney Lindsey. He menivät naimisiin 1965 ja erosivat 1967. Heille syntyi yksi lapsi, tytär, vuonna 1967. Vuodesta 1990 alkaen Ward on ollut naimisissa Tracy Posnerin kanssa ja heillä on myös tytär, joka syntyi 1991.
Katherine MacGregor

Katherine (”Scottie”) MacGregor, alkuperäiseltä nimeltään Dorlee Deane MacGregor, (12. tammikuuta 1925 Glendale, Kalifornia – 13. marraskuuta 2018) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän nousi 1970-luvulla maineeseen "Pieni talo preerialla" -televisiosarjan Harriet Olesonin roolista.
MacGregor suoritti alemman korkeakoulututkinnon (Bachelor of Science) Northwestern-yliopistossa vuonna 1947.
Ennen siirtymistään Los Angelesiin 1970 MacGregor näytteli sekä Broadwayllä että pienissä alueteattereissa New Yorkin alueella. MacGregor oli naimisissa kahdesti. Ensin vuosina 1949–1950 näyttelijä Bert Remsenin kanssa ja toistamiseen vuosina 1969–1970 Edward Kaye-Martinin kanssa, mutta molemmat liitot päättyivät varsin pikaisesti avioeroon.
2000-luvulla MacGregor asui Hollywoodissa ja satunnaisesti käsikirjoitti, ohjasi ja tuotti näytelmiä "The Wee Hollywood Vedanta Players" -lastenteatteriryhmälle.
Jean D’Espagnet

Jean D'Espagnet (1564 – noin 1637) oli ranskalainen juristi ja poliitikko. Hän myös kirjoitti paljon alkemiasta. D'Espagnetista tuli Bordeaux'n alueen johtaja vuonna 1601. Hänet tunnetaan vuonna 1623 julkaistusta teoksista "Arcanum Hermeticae philosophiae" ja "Enchiridion physicae restitutae".
John Cassin

John Cassin (6. syyskuuta 1813 Providence, Yhdysvallat – 10. tammikuuta 1869 Philadelphia) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Cassin syntyi kveekariperheeseen Philadelphian lähellä. Hän kävi kveekarien sisäoppilaitoksen Westtownissa Pennsylvaniassa. 
Cassin oli Amerikan ensimmäinen varsinainen taksonomi. Hän kuvaili ja nimesi 198 lintulajia, joita Alexander Wilson ja John James Audubon eivät edes maininneet eivätkä kuvittaneet, muun muassa oliivikertun ja kanelisorsan. Hän tutki ja nimesi myös muita eliöitä, mutta linnut olivat hänelle sydämen asia. Hän oli loistava lintumaalari, jonka taidot on asetettu lähelle edellä mainittujen herrojen tasoa.
Hänet nimitettiin Philadelphian luonnontieteellisen akatemian hoitajaksi 1842. Hänen päähuomionsa kiinnittyi akatemian lintukokoelmaan. Varakkaan philadelphialaisen tohtorin Thomas Wilsonin avustuksella Cassin hankki erittäin laajan kokoelman lintujen nahkoja eri puolilta maapalloa. Thomas Wilson kustansi myös akatemian laajan lintutieteellisen kirjaston. Näiden ja Cassinin tarmokkuuden ansiosta akatemia oli lintutieteen huipulla 1800-luvun puolivälissä.
Cassin julkaisi lukuisia teoksia, joista tunnetuimmat ovat "Illustrations of the Birds of California, Texas, Oregon, British and Russian America" (1853–1856) ja "Birds of North America" (1860), yhdessä Bairdin ja Lawrencen kanssa.
Yhdysvaltain sisällissodassa Cassin palveli Unionin joukoissa, mutta joutui Konfederaation vangiksi.
Cassin kuoli todennäköisesti arsenikin aiheuttamaan myrkytykseen, sillä parikymmentä vuotta arsenikilla käsiteltyjä linnunnahkoja lajiteltuaan ja tutkittuaan, ilman suojakäsineitä, hänen elimistönsä keräsi sitä lopulta liikaa.
Cassinin kunniaksi on nimetty suuri joukko lintuja, panamanjuoksukyyhky ("Leptotila cassini"), lännenlepakkokiitäjä ("Neafrapus cassini"), kultakaulustikka ("Veniliornis cassini"), harmaapäävireo ("Vireo cassinii"), purosieppo ("Muscicapa cassini"), harsukutoja ("Malimbus cassini"), mäntypunavarpunen ("Carpodacus cassinii"), choconkultapyrstö ("Psarocolius cassini"), harmaasirkkuli ("Aimophila cassinii") ja valkosilmätangara ("Mitrospingus cassinii").