tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
New Rock Subdivision

New Rock Subdivision on Illinoisin osavaltiossa Yhdysvalloissa sijaitseva CSX Transportation -yhtiön omistama ja hallinnoima 51,1 mailin pituinen rataosa, joka johtaa North Uticasta Jolietiin. Rataosaan kuuluu myös 24,5 mailin pituinen osuus Jolietista Chicagoon, joka kuuluu lähiliikenneyhtiö Metralle, mutta CSX:llä on siihen radankäyttöoikeudet. New Rock Subdivision kuului Chicago, Rock Island and Pacific -yhtiölle vuoteen 1984 asti. Iowa Interstate -yhtiöllä on radankäyttöoikeudet koko matkalla Uticasta Chicagoon.
Osuus Uticasta Henryyn, noin 31 mailia, on ollut vuodesta 2006 vuokrattuna Iowa Interstate -yhtiölle eikä siis kuulu enää New Rock- rataosaan.
Liikennöinti.
Rataosalla liikennöivät CSX Transportationin jakelu- ja keräilyjunat, sekä Iowa Interstate -yhtiön tavarajunat. Radalla oli säännöllistä henkilöliikennettä vuoteen 1980 asti. Rataosan suurin sallittu nopeus on 64 km/h, ja liikenteenohjaus hoidetaan radioitse Track Warrant Control -järjestelmällä.
Kuningaskaijat

 
Kuningaskaijat ("Alisterus") on kaijojen heimoon kuuluva lintusuku.
Košrags

Košrags () on Latvian Dundagan kuntaan kuuluva kylä (Dundagas novads, 2009 kuntajako). Se sijaitsee Riianlahden suulla Liivinrannalla ja on yksi kahdestatoista liiviläiskylästä. Kylästä käytetään myös nimityksiä "Kosraga", "Koshragutsiems", "Košraga", "Košraguciems", "Kosraga Ciems", "Kosraguciems" ja "Košraga Ciems".
Ensimmäiset maininnat asutuksesta paikalta ovat 1680-luvulta, joten se on yksi uusimmista Liivinrannan kylistä. Vuonna 1826 kylässä asui 78 asukasta. Kylän asukkaat olivat aina toiseen maailmansotaan saakka tiiviissä yhteyksissä Saarenmaan asukkaisiin.
Kylä on rakennettu vanhojen liiviläiskyliä yhdistäneiden teiden varteen, tiet kulkevat yhä historiallisilla urillaan. Kylästä oli lähtöisin Edgar Vaalgamaa, joka toimi pappina Pertunmaalla ja Iitissä, käänsi Lutherin "Vähän katekismuksen" liiviksi ja kirjoitti liiviläisten historian "".
Loistokaijat

 
Loistokaijat ("Polytelis") on kaijojen heimoon kuuluva lintusuku. Ne ovat pitkäpyrstöisiä, noin 40 cm pitkiä ja noin 100-200 gramman painoisia, suurimmaksi osaksi vihreitä australialaisia papukaijalintuja. Niiden ruumiinrakenne on solakka: niillä on pitkä, kärkeä kohti kapeneva pyrstö, pitkät ja kapeat siivet ja melko pieni nokka. Kaikkia loistokaija-suvun lintuja pidetään lemmikkinä, myös Suomessa.
Āzārbāyjān-e Sharqī

Āzārbāyjān-e Sharqī eli Itä-Azerbaidžan (, ) on Iranin provinssi maan pohjoisosassa. Sen rajanaapureita ovat Armenia ja Azerbaidžan sekä Ardabīlin, Āzārbāyjān-e Gharbīn jaZanjānin provinssit. Provinssin pinta-ala on 45 650 ja siellä on 3 603 456 asukasta (2006). 
Provinssin pääkaupunki on Tabriz ja se on jaettu edelleen 19 piirikuntaan.
Āzārbāyjān-e Sharqī on melko vuoristosta seutua ja sen korkein huippu on 3 717 metriin kohoava Sahand. Provinssin ilmasto on melko kuiva ja kylmä. Leudot Kaspianmeren tuulet vaikuttavat etenkin alavilla alueilla. Talvisin lämpötila laskee noin kymmeneen pakkasasteeseen ja kesäisin lämpöä on korkeimmillaan kolmekymmentä astetta.
Provinssista on lähtöisin monia kuuluisia henkilöitä, kuten profeetta Zarathustra ja kansallissankari Babak Khorramdin, joka johti kapinaa arabivalloittajia vastaan 800-luvulla. Lisäksi monet kansallisesti merkittävät tieteilijät ja runoilijat ovat kotoisin Āzārbāyjān-e Sharqista.
Qarajadagissa (Arasbaran), eli Aras-joen ja Sabalan-vuoriston välisellä alueella, on kuusi kurdialkuperää olevaa shiiamuslimiturkinkielistä heimoa: Chalabianlu, Muhammadkhanlu, Hajialilu, Hassenbeiglu, Husseinkhanlu ja Qarachorlu.
Hakala

Hakala on suomalainen sukunimi joka esiintyy myös paikannimenä.
Sukunimi.
Maaliskuussa 2025 Hakala oli Suomessa nykyisenä nimenä 9449 henkilöllä.
Fiktiossa.
Kuvitteellisia Hakala-nimisiä henkilöitä ovat Hakalan veljekset Antti Tuurin romaanisarjassa "Pohjanmaa".
Matti Breschel

Matti Breschel (s. 31. elokuuta 1984 Ballerup) on tanskalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa 2005 ja edusti kauteen 2010 saakka CSC/Saxo Bank -tallia. Vuosina 2011–2012 hän ajoi Rabobank-joukkueessa ja palasi 2013–2015 ensimmäiseen talliinsa, tuolloiselta nimeltään Team Saxo-Tinkoff / Team Tinkoff-Saxo. Vuonna 2016 hän edusti yhdysvaltalaista Cannondale Pro Teamia, 2017 Astana Teamia ja viimeisinä ammattilaisvuosinaan 2018–2019 EF Education Firstiä. Aktiiviuransa jälkeen hän on toiminut EF Education-Easy Post -tallissa apulaisjoukkueenjohtajana.
Breschel voitti Espanjan ympäriajon 2008 päätösetapin massakirin jälkeen. Saman vuoden MM-kilpailuissa Varesessa hän saavutti pronssia Alessandro Ballanin ja Damiano Cunegon jälkeen. Lisäksi hän voitti 1. HC-luokkaan arvostetun yhden päivän kilpailun, Philadelphia International Championshipin. Melbournen MM-kilpailuissa 2010 hän sai Thor Hushovdin jälkeen hopeaa.
Qatarin ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun voitto
Qatarin ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
Driedaagse Van West-Vlaanderen, nuorten kilpailun voitto
Irlannin ympäriajo, sprinttikilpailun ja 2. etapin voitto
Tanskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas, 2. etapin voitto
Italian ympäriajo, 18. etapilla kolmas
Philadelphia International Championship, voitto
Ster Elektrotoer, 1. etapin voitto
Tanskan ympäriajo, 2. ja 3. etapin voitto
Espanjan ympäriajo, 21. etapin voitto, 17. etapilla toinen
Maantieajon MM-kilpailu, pronssia
Flanderin ympäriajo, kuudes
Katalonian ympäriajo, 2. etapin voitto
Luxemburgin ympäriajo, 4. etapin voitto
Sveitsin ympäriajo, 4. etapin voitto
Maantieajon Tanskan mestari
Tanskan ympäriajo, pistekilpailun ja 1. etapin voitto
Vattenfall Cyclassics, toinen
Maantieajon MM-kilpailu, seitsemäs
Dwars door Vlaanderen, voitto
Tanskan ympäriajo, sprinttikilpailun ja 3. etapin voitto
Maantieajon MM-kilpailu, hopeaa
Giro del Piemonte, kolmas
Gent–Wevelgem, kolmas
Vuelta a Burgos, 3. etapin voitto
Tanskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas, 2. ja 3. etapin voitto
Luxemburgin ympäriajo, kokonais- ja pistekilpailun sekä 2. ja 3. etapin voitto
MM-kilpailut, maantieajossa neljäs
Tanskan ympäriajo, pistekilpailun sekä 3. ja 4. etapin voitto
Japan Cup, kolmas
Lucien Laurent

Lucien Laurent (10. joulukuuta 1907 Saint-Maur-des-Fossés – 11. huhtikuuta 2005 Besançon) oli ranskalainen jalkapalloilija. Hänet muistetaan parhaiten MM-kilpailujen historian ensimmäisen maalin tekijänä. 
1930 MM-kilpailujen avausottelu pelattiin 13. heinäkuuta 1930 Estadio Pocitosilla Montevideossa. Ottelussa kohtasivat Ranska ja Meksiko. Laurent avasi ottelussa maalinteon 19. minuutilla. Ranska voitti ottelun lopulta 4–1.
Laurent pelasi Ranskan maajoukkueessa vuosina 1930–1935 kymmenen ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Hän edusti Ranskaa myös 1934 MM-kilpailuissa. Seuratasolla Laurent pelasi vuosina 1921–1946 kotimaassaan lukuisissa joukkueissa. Pelipaikaltaan hän oli keskikenttäpelaaja.
Mike Riley

Mike Riley (s. 17. joulukuuta 1964) on englantilainen jalkapalloerotuomari. Hän tuomaroi Englannin valioliigan sekä alempien sarjatasojen otteluita. 
Riley aloitti jalkapallotuomaroinnin vuonna 1980 Rotherhamissa. Hän toimi aluksi avustavana tuomarina vuodesta 1989 lähtien ja vuodesta 1994 lähtien päätuomarina Englannin liigatasolla. Valioliigan tuomarina hän on ollut vuodesta 1996 lähtien. Vuodesta 1999 lähtien hän on toiminut tuomarina myös kansainvälisissä otteluissa saatuaan FIFA-statuksen.
Riley on ollut tuomarina muun muassa EM-lopputurnauksessa ja EM- sekä MM-karsinnoissa kuten myös Mestarien liigassa. Vuonna 2002 hän tuomitsi FA Cupin loppuottelun, mikä on yhdelle tuomarille mahdollista vain kerran uralla, ja vuonna 2004 liigacupin loppuottelun. 
"Lähde: Soccerbase"
Robbie Gould

Robert Paul "Robbie" Gould III (s. 6. joulukuuta 1982) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan potkaisija. Hän edustaa NFL-liigassa pelaavaa San Francisco 49ersia. Gould on valittu NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin kerran.
Pelaajaura.
Ennen ammattilaisuraansa Gould pelasi Pennsylvanian osavaltionyliopiston joukkueessa. Lokakuussa 2005 hän teki varaamattomana pelaajana ammattilaissopimuksen Chicago Bearsin kanssa ja korvasi joukkueen potkaisijana Doug Brienin. Aiemmin vuonna 2005 Gouldilla oli ollut sopimukset New England Patriotsin ja Baltimore Ravensin kanssa, mutta hän ei saanut pelipaikkaa kummastakaan joukkueesta.
Gould on ollut Chicago Bearsin paras pisteidentekijä jokaisella kaudella tulokaskaudestaan 2005 alkaen. Kaudella 2005 hän teki pisteitä 82, 2006 kaudella 143,2007 kaudella 126 ja 2008 kaudella 119. Kaudella 2006 hän teki toiseksi eniten pisteitä kaikista NFL-pelaajista San Diego Chargersin keskushyökkääjän LaDainian Tomlinsonin (186 pistettä) jälkeen. Gould teki runkosarjakaudella 2006 32 kolmen pisteen potkumaalia (jakoi NFL-tilaston kärkisijan St. Louis Ramsin Jeff Wilkinsin kanssa) ja 47 touchdownin jälkeistä lisäpistettä. Kaudella 2007 hän teki 31 kolmen pisteen potkumaalia (jakoi NFL-tilaston toisen sijan kahden muun pelaajan kanssa) ja 33 lisäpistettä.
Helmikuussa 2007 Gould pelasi Super Bowlissa, jossa Chicago Bears kohtasi Indianapolis Coltsin. Bears hävisi ottelun 17–29. Gould teki Bearsin pisteistä viisi, kun hän teki yhden kolmen pisteen potkumaalin ja kaksi touchdownin jälkeistä lisäpistettä. 
Vuonna 2008 Gould teki Bearsin kanssa jatkosopimuksen, joka on voimassa kauteen 2013. Jatkosopimuksen teon jälkeen hänestä tuli NFL:n parhaiten palkattu potkaisija. Kauden 2015 jälkeen Connor Barth syrjäytti Gouldin potkaisijan paikalta. Gould siirtyi vuoden sopimuksella New York Giantsiin. Maaliskuussa 2017 Gould teki kaksivuotisen sopimuksen San Francisco 49ersin kanssa.
Pikkuaavikkokiuru

Pikkuaavikkokiuru ("Ammomanes cinctura") on aukeiden tasamaiden eteläinen kiurulaji. Lajinimenä esiintyy myös "cincturus".
Koko ja ulkonäkö.
Pikkuaavikkokiurun pituus on noin 15 cm, siipien kärkiväli 25–29 cm ja paino 14–23g. Lintu on varpusen kokoinen hiekanruskea pikkulintu, joka on vatsapuolelta valkoinen. Lennossa erottuu musta pyrstönkärki ja tummat käsisulkien kärjet. Nokka on pienehkö ja väriltään punertava, ja koivet ovat pitkähköt. Sukupuolet ovat samannäköisiä. Linnun olemus on pikemmin sirkkumainen kuin kiurumainen. Käytökseltään se on arka.
Esiintyminen.
Pikkuaavikkokiurun nimialalaji "cinctura" elää Kap Verden saarilla, alalaji "arenicolor" yleisenä Luoteis-Afrikassa ja paikoitellen muuallakin Pohjois-Afrikassa sekä Arabian niemimaalla ja Lähi-idässä, ja alalaji "zarudnyi" Iranissa ja Pakistanissa. Lajin esiintymisalueen laajuus on noin 10 miljoonaa neliökilometriä, ja sen kanta on elinvoimainen. Laji on paikkalintu, joka voi vaellella siemenravinnon perässä. Sitä ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Pikkuaavikkokiuru elää tasaisilla tai lievästi kumpuilevilla avomailla, joilla kasvaa korkeintaan vähäistä kasvillisuutta. Se on palearktisen alueen kiuruista karaistunein ja elää hyvin kuivissa hiekkaerämaissa, kuten Saharassa ja Arabian aavikoilla. Pakistanissa ja Kap Verdellä laji elää myös vuorenrinteillä. Harva lintulaji elää niin ihmiselle vieraassa ympäristössä kuin pikkuaavikkokiuru. Paikoin se kuitenkin on yleinen tienvarsilintu. Pesimäajan ulkopuolella se liikkuu pienissä, tavallisesti alle 50 yksilön parvissa, usein muiden kiurulajien seurassa.
Lisääntyminen.
Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesä on maassa mättään, ruohotupsun tai kiven suojassa. Munamäärä on 2–5, tavallisesti 3. Se pesii usein aavikkokiurun tuntumassa.
Ravinto.
Pikkuaavikkokiuru syö etupäässä siemeniä, joita se voi kaivella maastakin. Syö myös hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia.
Jaci Velásquez

Jacquelyn Davette "Jaci" Velasquez (s. 15. lokakuuta 1979) on yhdysvaltalainen gospelmuusikko ja näyttelijä. Hän on levyttänyt laulujaan niin englanniksi kuin espanjaksikin.
Velasquez syntyi Houstonissa, Teksasissa. Myös hänen vanhempansa lauloivat gospelia. Perheen tytär julkaisikin ensimmäisen lukuisista albumeistaan jo vuonna 1992. Tulevista hiteistä useat ovat nousseet listaykkösiksi. 
Velasquez on voittanut useita palkintoja, muun muassa kristillisen musiikin arvostettuja GMA Dove Awardeja. Hän on myös ollut Grammy- ja Latin Grammy -ehdokkaana. Elokuvanäyttelijänä hän tuli tunnetuksi roolillaan Linda Mendozan ohjaamassa "Chasing Papissa" (2003).
Aavikkokiuru

Aavikkokiuru ("Ammomanes deserti") on eteläinen kallioisten avomaiden kiurulaji.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 16–17 cm, siipien kärkiväli 27–30 cm ja paino 20–30 g. Se on hieman kiurua pienempi, päältä hiekanruskea ja alta valkoinen lintu, jonka ruskeassa pyrstössä on epäselvärajainen musta kärki. Hyvin laajan maantieteellisen muuntelun vuoksi sen höyhenpuvun väritys vaihtelee. Nokka on tukevahko ja sen kärki ja yläharja ovat tummat, erotuksena samannäköiseen pikkuaavikkokiuruun. Usein hyvin kesy. Sukupuolet ovat samannäköisiä. Koiras esittää lyhyen laululennon.
Esiintyminen.
Aavikkokiuru esiintyy hyvin laajalla alueella Pohjois-Afrikan länsireunasta Himalajan rinteille saakka. Paikoin se on hyvin yleinen. Muuntelu on hyvin laajaa ja lajista tunnetaan ainakin 9 alalajia. Turkissa elää pieni populaatio, 60–600 yksilöä. Lajin esiintymisalueen laajuus on yli 10 miljoonaa neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen. Laji on paikkalintu eikä sitä ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Aavikkokiuru elää, nimestään huolimatta, pääasiassa kuivilla kallioisilla ja kivikkoisilla rinteillä ja louhikoissa. Paikoin se elää 2 tai 3 kilometrin korkeudella vuorilla. Pesimäajan ulkopuolella laji voi muodostaa pieniä, alle 10 yksilön parvia, mutta pääasiassa se elää yksin, pareittain tai perhekunnittain.
Lisääntyminen.
Aavikkokiurun pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesä on maassa mättään tai kiven suojassa. Pesyeitä on joskus 2. Munamäärä on 1–5, tavallisesti 3 tai 4, autiomaassa munaluku on pienempi kuin ravinteikkaammilla paikoilla. Ilmeisesti vain naaras hautoo.
Ravinto.
Aavikkokiuru syö sekä siemeniä että hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia. Usein se etsii siemeniä vuohien ja muun karjan lantakasoista.
René Louiche Desfontaines

René Louiche Desfontaines (14. helmikuuta 1750 Tremblay (Ille-et-Vilaine) – 16. marraskuuta 1833 Pariisi) oli ranskalainen kasvi- ja lintutieteilijä.
Desfontaines syntyi Tremblayn lähellä Bretagnessa. Hän opiskeli Collège de Rennesissä ja lähti Pariisiin vuonna 1773 opiskelemaan lääketiedettä. Jardin des Plantesissa luennoinut Louis Guillaume Lemonnier herätti hänen intohimonsa kasvitieteeseen. Hänet äänestettiin Ranskan tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1783.
Desfontaines vietti kaksi vuotta Tunisiassa ja Algeriassa. Palatessaan Ranskaan hänellä oli laaja kasvikokoelma. Hän kirjoitti "Flora Atlantica"n (1798–1799, 2 osaa), missä hän esitteli 300 tieteelle uutta kasvilajia. 1786 hän sai Jardin des Plantesin kasvitieteen professorin viran Lemonnierin jälkeen. Myöhemmin hänestä tuli Muséum National d'Histoire Naturellen johtaja. Hän oli yksi "Institut de Francen" perustajista, tiedeakatemian puheenjohtaja vuosina 1804–1805 ja hänet äänestettiin Kunnialegioonaan.
Kasvisuku "Desfontainia" on nimetty hänen kunniakseen. Linnuista hän nimesi ainakin kirjosiipikiurun ja kyläbulbulin.
Hänen nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä Desf..
Duane Bobick

Duane Bobick (s. 24. elokuuta 1950 Little Falls, Minnesota) on yhdysvaltalainen entinen raskaansarjan nyrkkeilijä. Hän voitti Yhdysvaltain amatöörimestaruuden vuonna 1971 ja samana vuonna Pan Amerikan raskaansarjan kisoissa kultaa. Vuonna 1972 Bobick voitti Golden Gloves -kilpailun. Vuoden 1972 olympialaisissa Bobick hävisi puolivälierissä kuubalaiselle Teófilo Stevensonille. Bobick on oikeakätinen.
Ammattiura.
Bobickin managerina toimi Joe Frazier ja valmentajana Eddie Futch. Bobickin ura alkoi vuonna 1973, ja ensimmäisessä ottelussaan hän kukisti tuntemattoman Tommy Burnsin. Bobick kehittyi nyrkkeilijänä nopeasti, ja vuonna 1976 hän oli lähellä päästä maailmanmestaruusotteluun Muhammad Alia vastaan. Hänestä tuli lajin ”valkoinen toivo” Jerry Quarryn tavoin. Vuonna 1977 Bobick pääsi ottelemaan Ken Nortonia vastaan, mutta hävisi kamppailun. Myöhemmin urallaan hän kohtasi vielä Scott LeDoux’n. Bobick otteli urallaan 52 kertaa, joista hän voitti 48. Kaikki neljä tappiota tulivat tyrmäyksellä.
Muuta.
Duanella oli veli Rodney, joka oli myös raskaansarjan nyrkkeilijä. Rodney menehtyi auto-onnettomuudessa vuonna 1977.
Joakim Jensen

Joakim Jensen (s. 28. maaliskuuta 1974, Vänersborg, Ruotsi) on ruotsalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Jensen aloitti uransa IFK Uddevallan riveissä jo juniorina. Hän pelasi joukkueessa aina vuoteen 1995 asti, jonka jälkeen hän siirtyi 1. divisioonassa pelanneeseen Ljungskile SK:hon. Ljungskile nousi Allsvenskaniin kaudeksi 1997 ja Jensen pelasi ensimmäiset ottelunsa pääsarjatasolla. Kauden aikana Jensenille kertyi 20 ottelua ja 3 maalia. Kausi päättyi kuitenkin seuran putoamiseen takaisin 1. divisioonaan. Yhden divarikauden jälkeen Jensen päätyi lähes sattumalta FC Inter Turun koetilaisuuteen, ja sopimus syntyi vaikka Allsvenskanistakin oli Jensenistä kiinnostuneita.
Turussa Jensen viihtyi kaksi kautta, josta hän siirtyi HJK:iin vuonna 2001. HJK:ssa hän nousi avaintoppariksi ja pelaamansa vajaan viiden kauden aikana Jensen valittiin muun muassa kahdesti Veikkausliigan tähdistöön. Hän voitti HJK:ssa kaksi Suomen mestaruutta 2002 ja 2003 sekä kaksi SM-hopeaa. Jensen oli myös voittamassa Suomen Cupia HJK:n tuplamestaruuskaudella vuonna 2003.
Jensenin viimeinen kausi HJK:ssa jäi kesken hänen siirryttyä elokuussa 2005 Ruotsiin Allsvenskanin Hammarby IF:n riveihin 2,5 vuoden sopimuksella. Hammarbyssä Jensen ei saanut säännöllisesti peliaikaa ja sopimuksensa loputtua hän päätti siirtyä Superettanin Qviding FIF:iin kaudeksi 2008.
Paksunokkakiuru

Paksunokkakiuru ("Ramphocoris clotbey") on kuivien avomaiden kiurulaji. Se on sukunsa ainoa edustaja. Suvun nimi kirjoitetaan myös muodossa "Rhamphocoris".
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 17 cm, siipien kärkiväli 36–40 cm ja paino 45–55 g. Hieman kiurua suurempi lintu, jolla on paksu kartiomainen nokka. Koiras on päältä ruskea, alapuolelta voimakkaasti tumman suomukuvioinen ja sen poski on musta. Naaras on hailakamman värinen ja nuori lintu ruskea. Lennossa erottuu valkoinen siiven takareuna. Lajilla on runsaasti erilaisia ääniä mutta pesimäaikana se on melko hiljainen.
Esiintyminen.
Paksunokkakiuru elää Luoteis-Afrikassa, erilliskanta on Lähi-idässä, mahdollisesti myös Pohjois-Egyptissä. Laji on paikkalintu, joka pesimäajan jälkeen voi suorittaa vaelluksia rannikolle. Sitä ei ole tavattu Suomessa. Lajin kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö.
Paksunokkakiurut elävät sekä autiomaassa että hieman ravinteikkaammilla kivisillä avomailla, pääasiassa Saharassa. Talvella ne voivat kerääntyä parviksi, joista suurimmissa on tavattu noin 50 yksilöä.
Lisääntyminen.
Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesä on maassa, yleensä pensaan tai kiven alla. Munamäärä on 3–6, tavallisimmin 3 tai 4. Muna painaa keskimäärin 4,36 g.
Ravinto.
Paksunokkakiurut syövät etupäässä siemeniä ja vihreitä kasvinosia sekä myös hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia. Poikasia ruokitaan pääasiassa eläinravinnolla.
Pikkuviherkaija

Pikkuviherkaija ("Cyanoramphus malherbi") on äärimmäisen uhanalainen Uuden-Seelannin eteläisillä saarilla elävä viherkaijoihin kuuluva kaijalaji. Se luettiin aiemmin kruunuviherkaijan alalajiksi, laji erotettiin omakseen suomenkieliseen nimiluetteloon vuonna 2006.
Kooltaan pikkuviherkaija on noin 23 cm. Yleisväritykseltään laji on vihreä lukuun ottamatta mustia siivenkärkiä, sinisiä siivenreunuksia ja otsan keltaista ja punaista aluetta. Pikkuviherkaija muistuttaa uudenseelanninviherkaijaa ("Cyanoramphus novaezelandiae") ja kruunuviherkaijaa ("Cyanoramphus auriceps"). Uudenseelanninviherkaijalla on kirkkaamman punainen otsakruunu ja kruunuviherkaijalla kruunu on väriltään keltavihreä. Naaraan nokka on hieman koiraan nokkaa pienempi.
Pikkuviherkaijan elinympäristöä ovat etelänpyökkiä ("Nothofagus") kasvavat metsät. Puustossa on oltava koloja pesimistä varten. Ravintonaan linnut käyttävät siemeniä, hedelmiä, lehtiä, kukkia, nuppuja sekä selkärangattomia.
Pikkuviherkaijakannan kooksi arvioidaan 50–250 yksilöä. Suurimmat uhat lajille ovat elinympäristön tuhoutuminen hakkuiden takia sekä saarelle levinneet, erityisesti poikasia ja munia syövät kärpät ja rotat.
Boris Segerståhl

Boris Carolus Segerståhl (s. 28. helmikuuta 1940 Helsinki) on Oulun yliopiston emeritusprofessori. 
Opinnot.
Segerståhl valmistui ylioppilaaksi Vasa Svenska Lyceumista 1959. Diplomi-insinöörin tutkinnon hän suoritti Teknillisessä korkeakoulussa 1964 ja väitteli tekniikan tohtoriksi Tampereen teknillisessä korkeakoulussa 1969. 
Ura.
Segerståhl toimi säätötekniikan assistenttina Teknillisessä korkeakoulussa 1965–1968. Tampereen teknillisessä korkeakoulussa hän hoiti säätötekniikan ja sähkömittaustekniikan professuureja 1968–1970 ja Bioteknillisen tutkimuslaitoksen johtajana vuonna 1971. Sen jälkeen hän oli Oulun yliopiston säätö- ja systeemitekniikan professori vuodesta 1972 vuoden 1974 loppuun asti. Vuosina 1975–1995 hän toimi Oulun yliopiston Pohjois-Suomen tutkimuslaitoksen johtajana. 
Virkavapaana Oulun yliopistosta hän toimi 1984–1987 apulaisjohtajana Wienissä sijaitsevassa Sovelletun Systeemianalyysin Kansainvälisessä Instituutissa IIASAssa ("International Institute for Applied Systems Analysis") ja tutkimusprofessorina 1993–1995. Palattuaan Suomeen 1995 hän aloitti Oulun yliopistoon perustetun Thule-instituutin ensimmäisenä johtajana, kunnes siirtyi eläkkeelle 2003.
Segerståhl on julkaissut noin 150 artikkelia ja kirjaa systeemiteoriasta ja tutkimuksista, joissa on käytetty systeemianalyyttistä lähestymistapaa.
Lyijyasetaatti

Lyijyasetaatti eli "lyijydiasetaatti" eli lyijy(II)asetaatti ((CH3COO)2Pb · 3 H2O) on kiteinen yhdiste, jota valmistetaan mm. antamalla lyijyoksidin (PbO) reagoida etikkahapon (CH3COOH) kanssa. Se liukenee veteen ja glyseroliin. Lyijy(IV)asetaatissa lyijy esiintyy hapetusluvulla +IV.
Lyijyasetaattia käytetään maaleissa ja tekstiilien värjäyksessä. Lyijyasetaattipaperia käytetään myrkyllisen rikkivedyn havaitsemiseen. 
Muiden lyijy-yhdisteiden tavoin lyijyasetaatti on myrkyllistä. Se aiheuttaa muiden lyijysuolojen tavoin sikiövaurioita.
Lyijyasetaatti on maultaan makeaa. Rooman valtakunnassa lyijyasetaattia tuotettiin viinin valmistusprosessin sivutuotteena lyijyastioita käyttämällä, koska se ei maistu pahalle kuten esimerkiksi kupariastiaa käyttämällä sivutuotteena syntyvä kupariasetaatti.
Eräässä lampailla tehdyssä tutkimuksessa lyijyasetaatin annostelu lampaille matalalla annoksella 5 mg/kg/vuorokausi kahdeksan viikon aikana johti kilpirauhasen vajaatoimintaan, huomattavan mataliin tyreotropiinin (TSH) ja mataliin T3- ja T4-pitoisuuksiin. Tyreotropiinin taso putosi noin kuudesosaan ja T3- ja T4-hormonien tasot putosivat noin puoleen.
Lyijyasetaatille altistuneen kilpirauhasen vajaatoimintaa voidaan auttaa annostelemalla seleeninanopartikkeleita.
Helga Nuorpuu

Helga Maria Nuorpuu (sukunimi vuoteen 1928 Nordblom; 20. helmikuuta 1901 Reposaari – 19. syyskuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen mainostoimittaja, kirjailija ja kääntäjä. Hän kirjoitti myös nimimerkillä "Anja Pirttilä".
Nuorpuun vanhemmat olivat ylikonstaapeli Hjalmar Nordblom ja Emilia Nordling. Hän suoritti 5 luokkaa yhteiskoulua 1918 toimien sitten Maalaiskuntien liiton lakiasiain osaston konttoristina 1922–1926 sekä mainostoimittajana Suomen Ilmoituskeskuksessa 1928–1929 ja Oy Stockmannilla 1931–1945. Nuorpuu oli myös Suomen Konttoristilehden toimitussihteerinä 1928 ja Suomen Kirjailijaliiton toimistonhoitajana 1941–1945.
Nuorpuu kirjoitti lasten- ja nuortenkirjoja sekä useita romaaneita. Romaanin "Tavaratalo Wickers" (1946) pohjana olivat Nuorpuun omat kokemukset Stockmannin tavaratalon palveluksessa. Nuortenkirjoista tunnetuimmat olivat 1920-luvun lopulla ilmestyneet Ruusula-sarjan neljä kirjaa ("Anjan onni", "Tyttö veitikka", "Pirkon uusi ystävä", "Ruusulan viimeinen tyttö"). Nuorpuun teki opintomatkoja Unkariin 1926, 1927 sekä 1937 ja hän käänsi suomeksi unkarinkielistä kirjallisuutta.
Peredelkino

Peredelkino () on datša-alue Moskovan lounaispuolella Moskovan alueen Leninin piirissä, aivan Moskovan rajalla. Alue oli alkujaan Peredeltsin kartano, jonka omisti Leontjevin suku (äidin puolelta Pietari Suuren sukua), myöhemmin ruhtinas Dolgorukov ja Samarinit. Kun kylän läpi rakennettiin rautatie 1800-luvulla, se sai uuden nimen Peredelkino. Vuonna 1934 Maksim Gorki ehdotti, että alue luovutettaisiin Neuvostoliiton kirjailijaliitolle. Muutamassa vuodessa alueelle nousi neuvostokirjailijoille 50 saksalaisten suunnittelemaa puurakennusta.
Peredelkinoon muuttaneita kirjailijoita olivat Boris Pasternak, Kornei Tšukovski, Arseni Tarkovski (jotka on haudattu paikalliselle hautausmaalle), Ilja Ehrenburg, Veniamin Kaverin, Leonid Leonov, Ilja Ilf, Isaak Babel, Vsevolod Ivanov, Nikolai Zabolotski, Boris Pilnjak, Lilja Brik, Konstantin Simonov, Aleksandr Fadejev, ja Mihail Bahtin. Myöhemmin alueelle ovat muuttaneet Jevgeni Jevtusenko, Andrei Voznesenski, Bella Ahmadulina, Robert Roždestvenski ja Zurab Tsereteli. Turkkilainen runoilija Nazim Hikmet asui myös oman maanpakolaisuutensa alkuvuodet Peredelkinossa.
On oletettu että Mihail Bulgakov antoi alueelle pilkkanimen Perelygino, joka hänen romaanissaan "Saatana saapuu Moskovaan" oli kirjailijayhteisö. Kylä esiintyy myös John le Carrén vakoiluromaanissa "Sankari vai vakooja".
Tšukovskin ja Pasternakin huvilat julistettiin 1988 muistomerkeiksi ja koko Peredelkinon alue "historialliseksi ja kulttuurialueeksi". Bulat Okudžavan huvila avattiin 1998 yleisölle museona. Neuvostoliiton romahdettua Peredelkinon ovat vallanneet Venäjän uusrikkaat, ja lähistölle Novo-Peredelkinoon on rakennettu uusia huviloita.
Vuodesta 2005 Peredelkinon huomattavin asuintalo on ollut patriarkka Aleksei II:n virka-asunto, Lukino-huvila, jonka alkujaan rakennutti paroni de Bodé, lähellä 1600-luvulta olevaa Kristuksen kirkastuksen kirkkoa.
San

San tai SAN tarkoittaa seuraavia asioita:
San
SAN
Adobe RGB

Adobe RGB on Adobe Systemsin vuonna 1998 kehittämä väriskaala, joka suunniteltiin parannukseksi sRGB:stä. Adobe RGB käyttää RGB-väriavaruutta ja tarkoitettiin parantamaan muunnosta CMYK-väriavaruudesta, jota tulostimet käyttävät.
Adobe RGB käyttää samaa valkopistettä ja gamma-arvoja kuin sRGB, mutta sen värintoistoala on huomattavasti laajempi, etenkin sinisten ja vihreiden alueella. Adobe RGB kattaa noin 50 % Lab-avaruudessa esitettävissä olevista sävyistä.
Viherkaijat

 
Viherkaijat ("Cyanoramphus") on kaijojen heimoon kuuluva lintusuku. Ne ovat pieniä tai keskikokoisia, pitkäpyrstöisiä papukaijoja, joiden ylänokassa ei ole lovea ja joilla nilkka on suhteellisen pitkä. Sukupuolet ovat samanvärisiä, koiraat ovat hieman naaraita suurempia. Naarailla ja nuorilla linnuilla on kapea valkoinen siipijuova, joka puuttuu tai on heikko koirailla. Viherkaijat elävät Uudessa-Seelannissa ja muualla Polynesiassa.
O. A. F. Lönnbohm

Oskar Andreas Ferdinand (Antti) Lönnbohm (kirjailijanimi O. A. F. Mustonen; 24. kesäkuuta 1856 Liperi – 17. joulukuuta 1927 Kuopio) oli suomalainen kansakoulujen tarkastaja ja kansanperinteen kerääjä. Hän käytti myös nimimerkkejä "-HM" ja "-hm".
Lönnbohmin vanhemmat olivat komissiomaanmittari Andreas Lönnbohm (entinen Antti Mustonen, 1824–1890) ja Anna Emilia Kyrenius (1834–1895) ja hänen nuorempia veljiään olivat kirjailijat Kasimir Leino ja Eino Leino. Lönnbohm pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1876 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa suorittaen 1882 opettajakandidaatin tutkinnon. Lönnbohm teki keräymatkoja Lappiin, Viroon ja Siperiaan. Hän keräsi matkallaan Viroon 1877 huomattavan määrän virolaisia kansanrunoja.
Vuonna 1902 Lönnbohm teki keruumatkan Siperiaan Obin, Jenisein ja Baikalin alueille tuoden mukanaan kasvi-, eläin- ja kivinäytteitä Kuopion kasvimuseota varten. Hänen puolisonsa vuodesta 1895 lähtien oli runoilija Olga Lönnbohm. Tämän kuoltua 1904 Lönnbohm meni 1906 naimisiin Anna Matilda Lempisen kanssa.
Lönnbohm oli Hämeenlinnassa tyttökoulun opettajana, Hämeen Sanomien päätoimittajana 1885–1890 ja sen jälkeen Kuopion kaupungin kansakoulujen tarkastajana 1895–1927. Hän oli mukana perustamassa Kuopion luonnontieteellistä museota ja toimi kasvimuseon hoitajana.
Tiger Army

Tiger Army on yhdysvaltalainen psychobilly-yhtye, joka perustettiin vuonna 1995 Berkeleyssä, Kalifornian osavaltiossa. Esimerkiksi yhtyeen levyä "Music from Regions Beyond" voisi kuvata enemmän pop-genreä edustavaksi kuin psychobillyä. Aiemmat levyt taas täyttävät selvästi psychobilly-musiikin tunnusmerkit. Yhtyeen viides studioalbumi, "V •••–, julkaistiin vuonna 2016." 
Yhtye on vieraillut Suomessa useasti, muun muassa vuonna 2008 Vantaan Ankkarock-konsertissa ja samana vuonna Helsingin Tavastia-klubilla.
Historia.
Yhtye soitti ensimmäisen konserttinsa kuuluisalla 924 Gilman street -pitopaikalla Berkeleyssä, Kaliforniassa AFI:n kanssa 29. maaliskuuta 1996. Yhtyeen nimen päättämisen jälkeen yhtye soitti AFI-yhtyeen sekä psychobilly-musiikin uranuurtajan, The Meteorsin kanssa. Näinä aikoina he tekivät levytyssopimuksen Chapter Eleven Records -yhtiön kanssa.
Ensimmäisen kerran Tiger Army soitti studiossa kesällä 1996 äänittääkseen itse otsikoidun vinyl record EP:n, jonka nimeksi tuli myöhemmin ”Temptation EP”. Tämä kiinnitti levy-yhtiö Hellcat Recordsin johtajan Tim Armstrongin huomion.
Sähköturvallisuus

Sähköturvallisuus tarkoittaa sähkön aiheuttaman riskin olemista hyväksyttävällä tasolla. Sähköturvallisuuslain mukaan sähkölaitteet ja -laitteistot on suunniteltava, rakennettava, valmistettava ja korjattava niin sekä niitä on huollettava ja käytettävä käyttötarkoituksensa mukaisesti niin, että niistä ei aiheudu kenenkään hengelle, terveydelle tai omaisuudelle vaaraa. Puutteellinen sähkölaite tai sähköasennus voi aiheuttaa esimerkiksi sähköisku- tai tulipalovaaran. 
Myös sähkömagneettinen yhteensopivuus on osa sähköturvallisuutta: sähköturvallisuuslaki vaatiikin, että sähkölaitteista ja -laitteistoista ei aiheudu sähköisesti tai sähkömagneettisesti kohtuutonta häiriötä eikä niiden toiminta häiriinny helposti sähköisesti tai sähkömagneettisesti. 
Sähkölaitteiden turvallisuus.
Suomessa sähkölaitteiden ennakkotarkastuksesta luovuttiin jo 1994, vaikka Tukesin vuonna 2021 teettämässä kyselyssä 80 % suomalaisista luulee viranomaisen ennakkotarkastavan sähkölaitteita vieläkin. Nykyään tuotteita valvotaan markkinavalvontana pistokokein ja riskiperusteisesti. Euroopan talousalueella myytävien sähkölaitteiden on oltava pienjännitedirektiivin nojalla annettujen tuotestandardien mukaisia ja niihin on kiinnitettävä CE-merkintä.
Sähkölaitteistojen turvallisuus.
Sähköurakointi on Suomessa sallittua vain sähköturvallisuuslain 55 § säädetyin edellytyksin: töitä johtamaan on nimettävä asianmukaisen sähköpätevyystodistuksen omaava henkilö ja itsenäisesti töitä suorittavalla ja valvovalla henkilöllä on oltava lain mukainen ammattitaito. Lisäksi toiminnanharjoittajan käytössä on oltava töiden tekemisen kannalta tarpeelliset työvälineet sekä sähköturvallisuutta koskevat säännökset ja toiminnasta on tehtävä ilmoitus sähköturvallisuusviranomaiselle ennen kuin sähkötöitä koskeva toiminta aloitetaan. Sähkölaitteistolle on aina tehtävä käyttöönottotarkastus ja tarvittaessa myös varmennustarkastus.
Sähkötyöturvallisuus.
Sähkötyöturvallisuus tarkoittaa työturvallisuutta töissä, joissa on sähkön aiheuttama vaara. Suomessa kaikilta sähkötyötä tekeviltä vaaditaan SFS 6002 -sähkötyöturvallisuuskoulutus. Sähkötyö tulee mahdollisuuksien mukaan tehdä jännitteettömänä. Jännitetyöhön tarvitaan erillinen jännitetyökoulutus käytännön harjoitteluineen.
Valvonta.
Sähköturvallisuuden valvonnasta Suomessa vastaa sähköturvallisuusviranomainen eli Turvallisuus- ja kemikaalivirasto (Tukes). Tietyille sähkölaitteistoille vaaditaan myös määräaikaistarkastuksia. Määräaikaistarkastuksen, kuten myös uuden sähkölaitteiston varmennustarkastuksen, suorittaa valtuutettu laitos tai valtuutettu tarkastaja eli arkikielellä sähkötarkastaja.
Hui Shi

Hui Shi (惠施 pinyin: Huì Shī, Wade-Giles: Hui Shih) eli Huizi (惠子 pinyin: Huìzǐ, Wade-Giles: Hui-tzu; "mestari Hui") oli 300-luvulla taistelevien läänitysvaltioiden aikaan elänyt kiinalainen filosofi. Hän edusti "Nimien koulukuntaa", jonka edustajia voidaan kutsua sofisteiksi tai dialektikoiksi.
Hui Shi on tunnettu kymmenestä ajan ja tilan suhteellisuutta koskevasta paradoksista, esimerkiksi: "Lähdin Yueen (Yuen valtio Etelä-Kiinassa) tänään ja saavuin perille eilen". Yksikään Hui Shin filosofisista kirjoituksista ei ole säilynyt meidän päiviimme, mutta niihin viitataan useissa kiinalaisissa klassisissa teoksissa kuten "Zhanguo ce", "Lushi chunqiu", "Han Feizi", "Xunzi" ja "Zhuangzi". Peräti yhdeksässä "Zhuangzin" luvussa mainitaan Hui Shi, joka esitetään Zhuangzin ystävänä ja kilpailijana. Hui ja Zhuang väittelivät mielellään filosofisista kysymyksistä. Daolaisen perimätiedon mukaan he olivat kilpailevat ystävykset Huizin kuolemaan asti.
Adolphe Delattre

Pierre Adolphe Delattre (tai De Lattre) (12. helmikuuta 1805 – 3. tammikuuta 1854) oli ranskalainen lintutieteilijä.
Vuosien 1831 ja 1851 välillä Delattre teki useita matkoja Amerikkaan. Hän tutki ja keräsi etenkin kolibreja. Hän kuvaili ja nimesi useita uusia kolibrilajeja, joko yksin tai yhdessä Jules Bourcier in kanssa.
Hänen kunniakseen on nimetty helmisolmiokolibri ("Lophornis delattrei").
Kuvakivi

Kuvakivi eli "kirjokivi" on Gotlannille ominainen rautakautinen muinaisjäännös, pystyyn nostettu ja voimakkaasti muotoiltu kalkkikivipaasi, jossa on kuvia. Kuvakivet jaetaan kolmeen ryhmään. Noin ihmisen korkuisissa kansainvaellusajan kuvakivissä ("A-tyyppi") on abstrakteja kuvioita ja mytologisia kuva-aiheita. Matalissa vendel-ajan kivissä ("B-tyyppi") on usein laivan ja linnun kuva. Parhaiten tunnetaan noin ihmisen korkuiset (suurimmillaan yli 3-metriset) viikinkiaikaiset kuvakivet ("C-tyyppi"), joissa on kuvattu erilaisia mytologisia kohtauksia. Osa niistä voidaan tunnistaa Edda-runoissa kuvatusta skandinaavisesta mytologiasta. 
Gotlannin ulkopuolelta tunnetaan vain ani harvoja kuvakiviä. Yksi sellainen on löydetty Latviasta.
Fennia Faneri

Fennia Faneri Oy oli suomalainen Lahdessa vuosina 1925–1970 toiminut vanerinvalmistaja.
Fennia Faneri perustettiin 1925, ja yhtiön Niemen kaupunginosassa Vesijärven rannalla sijainnut vaneritehdas aloitti toimintansa elokuussa 1925. Sen toimitusjohtaja ja sittemmin johtokunnan puheenjohtaja oli vuosina 1925–1946 Johan Lindroos. 
Tehtaan tuotanto meni suurelta osin vientiin, josta pääosa kuljetettiin kapearaiteista Loviisan–Vesijärven rautatietä pitkin Loviisaan. Vientimerkkinoiden vaikeudet ja 1928–1929 työntekijöiden 10 kuukautta kestänyt lakko johtivat lopulta siihen, että konkurssin partaalla olleen yhtiön osakkeet siirtyivät vuonna 1934 Lindroosin haltuun. Yhtiön toimitusjohtajaksi tuli vuosiksi 1934–1952 hänen poikansa Torsten Lindroos, joka jatkoi sittemmin johtokunnan puheenjohtajana.
Vaneritehtaan toimintaa tehostettiin nyt niin, että sen tuotanto kolminkertaistui vuoteen 1935 mennessä. Vuonna 1938 Fennia Faneri valmisti 20 444 m3 vaneria tuotannon arvon ollessa 42 miljoonaa markkaa ja työntekijöitä oli yrityksessä lähes 800.
Vanerin kysyntä jatkui hyvänä sekä sotavuosina että niiden jälkeen. Fennia Faneri perusti 1951 toisen vaneritehtaan Vammalaan. 1960 hankittiin lahtelainen Pallaksen rullatehdas, ja samoihin aikoihin yhtiö alkoi valmistaa myös rima- ja sälelevyjä. Lindroosin suku myi yrityksen 1963 vuorineuvos August Asko-Avoniukselle. Pallaksen rullatehtaan toiminta päättyi kesällä 1968. Fennia Faneri Oy liitettiin 1970 Asko Yhtymä Oy:hyn ja vuonna 1980 vaneritehtaat myytiin Oy Wilh. Schauman Oy:lle. Myöhemmin Lahden vaneritehdas siirtyi UPM-Kymmene Oy:lle yritysjärjestelyjen kautta. Vammalan vaneritehdas on ollut vuodesta 1986 Visuvesi Oy:n omistuksessa. Viimeisinä tuotantovuosina vanerista valmistettiin tuulivoimaloiden siipiäkin, mutta vaneri oli liian kallis siipirakenne. UPM lopetti vanerin tuotannon monien muutosten jälkeen 2010 ja sen jälkeen tuotannosta tyhjäksi jääneet rakennukset on purettu; niiden paikalle on kaavailtu kerrostaloja.
Jean-Baptiste Audebert

Jean-Baptiste Audebert (1759 Rochefort – joulukuu 1800 Pariisi) oli ranskalainen lintutieteilijä ja taiteilija.
Audebert opiskeli maalausta ja piirustusta Pariisissa ja saavutti suuren taidon miniatyyrimaalarina. Guillaume-Antoine Olivier palkkasi hänet kuvittamaan teoksensa "Histoire des colportes" kuvatauluja, mistä Audebert sai intohimon luonnonhistoriaan. Vuonna 1800 ilmestyi hänen ensimmäinen teoksensa, "Histoire naturelle des singes", joka käsitti 62 foliotaulua, jotka hän oli itse piirtänyt ja kaivertanut. Taulujen väritys oli epätavallisen kauniisti tehty ja menetelmä oli hänen itsensä kehittämä.
Audebertin kuollessa häneltä jäi täydellinen aineisto toista teosta, "Histoire des colibris, oiseaux-mouches, jacamars et promerops", varten. Teos julkaistiin postuumisti vuonna 1802 ja siitä 200 kopiota painettiin folioille, 100 suurille arkeille ja 15:n kopion teksti oli kullattu. Teoksen tekstin oli laatinut hänen ystävänsä Louis Jean Pierre Vieillot. Myös toinen teos julkaistiin postuumisti, "L'Histoire des grimpereaux et des oiseaux de paradis". Nämä teokset julkaistiin myös yhdessä kaksiosaisessa teoksessa "Oiseaux dorés, ou à reflets métalliques" (1802).
Audebert myös nimesi kolibreja, ainakin viherhohtokolibrin ("Anthracothorax viridis") yhdessä Vieillotin kanssa.
Ashes to Ashes (televisiosarja)

Ashes to Ashes on brittiläinen televisiosarja, joka on spin-off televisiosarjasta "Life on Mars". Ensimmäinen jakso lähetettiin Britanniassa 7. helmikuuta 2008. Sarjan nimi tulee David Bowien kappaleesta ”Ashes to Ashes”. Sarjan kolmas ja viimeinen tuotantokausi esitettiin Britanniassa kevään 2010 aikana.
Juoni.
Alex Drake (Keeley Hawes) on nuori poliisin psykologi, joka tutkii rikosylikomisario Sam Tylerin itsemurhaa vuonna 2008. Drakea ammutaan panttivankitilanteessa ja hän joutuu vuoteen 1981. Drake epäilee, että kaikki mitä tapahtuu on vain hallusinaatiota, mutta äkkiä hän tajuaa kyseessä olevan jotakin muuta. Hän joutuu poliisiyksikköön rikosylikomisario Gene Huntin alaisuuteen. Alex yrittää päästä takaisin tyttärensä luo vuoteen 2008, ja samalla selvittää miten on päätynyt maailmaan, jossa Sam Tyler eli vuosia.
Les Septvallons

Les Septvallons on kunta Pohjois-Ranskassa Aisnen departementissa Hauts-de-Francen alueella.
Historia.
Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016 kun seitsemän kuntaa, Glennes, Longueval-Barbonval, Merval, Perles, Révillon, Vauxcéré ja Villers-en-Prayères yhdistyivät.
Linji

Linji Yixuan (臨済義玄 pinyin: Línjì Yìxuán; Wade-Giles: Lin-chi I-hsüan; japani: Rinzai Gigen; k. 866) oli kiinalaisen chán-buddhismin "Linjin koulukunnan" perustaja, joka eli Tang-dynastian aikana. Linji syntyi Caozhoussa (nykyinen Heze), Shandongin maakunnassa. Hänen perheensä nimi oli Xing (邢).
Linji lähti kotoaan nuorena ja opiskeli buddhalaisuutta useissa paikoissa. Yksi Linjin opettajista oli chán-mestari Huangbo Xiyun (黃蘗希運 pinyin: Huángbò Xīyùn; Wade-Giles: Huang-Po Hsi-Yun). "Linjin muistiinpanojen" mukaan Linji saavutti valaistuksen keskustellessaan erakkomunkki Dayun (大愚 Dàyú) kanssa Huangbon opetuksista. Valaistumisen saavutettuaan hän palasi Huangbon luo jatkamaan opiskeluaan.
Vuonna 851 Linji siirtyi Linjin temppeliin Hebeissä. Hän otti itselleen temppelin nimen ja sen mukaan nimettiin myös hänen perustamansa chán-buddhismin koulukunta. Linjin koulukunnasta tuli lopulta menestynein ja levinnein "chánin viidestä talosta".
Montvicq

Montvicq on kunta Allier'n departementissa Ranskassa. Vuonna 2013 siellä oli arviolta 728 asukasta. Kunnan pinta-ala on 10,02 neliökilometriä.
Adam Campbell

Adam Campbell (alun perin Adam Jones; s. 7. marraskuuta 1980 Bath, Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvisa "Date Movie" (2006) ja "Epic Movie" (2007). Hän on näytellyt myös televisiosarjassa "Harper’s Island" (2009).
Elämä ja ura.
Campbell kävi Beechen Cliffin koulun, jossa hän kuului Drama Clubiin, liittyi "Musical Youth Theatre Companyyn" ja esiintyi paikallisessa "Theatre Royalissa". Saatuaan tutkintonsa University of Exeteristä, jossa hän jakoi huoneensa Idols-voittaja Will Youngin kanssa, hän kouluttautui Royal Academy of Dramatic Artissa vuosina 2001–2004. Valmistuttuaan Campbell muutti Yhdysvaltoihin tavoittelemaan parempia rooleja.
Campbell sai roolin tilannekomediassa "Commando Nannyssa", joka oli tarkoitus esittää vuonna 2004. Myöhemmin hän esiintyi pääosassa Alyson Hanniganin kanssa parodiassa "Date Movie", joka tuli teattereihin 2006 . Hän esiintyi pääosassa myös elokuvassa "You Are Here", jonka ensi-ilta oli vuonna 2007. hän näytteli pääosaa, Peter Pervertskiä "Epic Moviessa" ja elokuvassa Harper's Island" Cal Vandeusenia.
Campbell avioitui näyttelijä Jayma Maysin kanssa vuonna 2007 "Epic Movieta" tehdessään. Pari tapasi ensimmäistä kertaa elokuvan lavasteissa.
Murat (Allier)

Murat on kunta Allier'n departementissa Ranskassa. Vuonna 2013 siellä oli arviolta 290 asukasta. Kunnan pinta-ala on 20,07 neliökilometriä.
Filmidosimetri

Filmidosimetri on ydinlaitoksissa, sädehoitolaitoksissa ja röntgenosastoilla käytetty yksinkertainen dosimetri eli henkilökunnan saaman ionisoivan säteilyannoksen seurantalaite.
Laite on yksinkertaisesti neulalla tai nipistimellä virka-asun rintataskuun kiinnitettävä muovikotelo, joka sisältää palasen mustavalkoista filmiä. Filmissä on eri herkkyisiä säteilyherkkiä alueita, jotka on sijoitettu numeroidun mitta-asteikon muotoon. Filmit vaihdetaan ja kehitetään määräajoin. Säteily vaikuttaa valottavasti filmiin, ja kehitetyn filmin asteikosta nähdään kuinka paljon kyseinen henkilö on saanut säteilyä: filmi on tummunut kyseiseen asteikkolukuun asti. 
Ydinvoimaa hyödyntävissä laitoksissa, kuten voimaloissa tai ydinkäyttöisissä laivoissa, dosimetrit vaihdetaan kerran viikossa. 
Vastaavia dosimetrejä käytetään myös sädehoitoa antavissa laitoksissa. Näissä dosimetrejä on eri laatuisia: suurienergiaista säteilyä tuottavissa paikoissa kuten gammakamera- tai kobolttikanuuna-pisteissä käytetään erityisesti niihin suunniteltuja dosimetrejä. Samoin säteileviä potilaita, esimerkiksi radiojodia saaneita, käsittelevällä henkilökunnalla on omat dosimetrinsä, joissa on erityinen säteilylle herkkä näyttöosa: se muuttaa väriään kun säteilyannos ylittää määrätyn rajan. 
Filmidosimetrin tilalle on tullut elektroninen DIS-dosimetri (direct ion storage), jonka toimintaperiaate perustuu ionisaationkammioon, josta säteilyn synnyttämät varaukset kerätään puolijohteen avulla.
IFK Willmanstrand

IFK Willmanstrand (WIFK) on vuonna 1998 perustettu (rekisteröity 1999) lappeenrantalainen futsal- ja jalkapalloseura.
WIFK pelasi Suomen futsalin pääsarjassa Futsal-liigassa neljä kautta vuosina 1998–2002, ja saavutti mestaruuden kaudella 1999–2000. Tuolloin se sijoittui alkusarjassa etelälohkon ensimmäiseksi 30 pisteellä. Helsingissä pelatussa lopputurnauksessa se voitti ensin välierässä GBK:n 10–1 ja sitten loppuottelussa FTK:n 3–1. Mestarijoukkueessa pelasivat Timo Tarhila, Janne Parkkonen, Tuomo Heikkilä, Mikko Hyyrynen, Rauno Valtonen, Juri Fräntilä, Hannu Valtonen, Jere Pirhonen, Janne Lajunen, Tommi Visto, Timo Paasolainen ja Harri Spets, joista useimmat ovat tunnettuja muista eteläkarjalaisista jalkapallojoukkueista eri sarjatasoilta.
Viimeisellä liigakaudellaan 2001–2002 WIFK ylsi myös jatkopeleihin, mutta kauden jälkeen seura päätti luopua paikastaan. Sittemmin WIFK on keskittynyt futsalin ja jalkapallon KKI-kilpailuihin. Se on voittanut futsalin KKI-mestaruuden KKI-35-sarjassa kaudella 2004–2005 ja KKI-40-sarjassa kaudella 2006–2007. WIFK:lla on joukkue myös futsalin Kakkosen Kaakkois-Suomen lohkossa. Joukkue voitti lohkonsa kaudella 2006–2007, mutta ei osallistunut vapaaehtoisiin Ykkösen karsintoihin.
Jalkapallossa WIFK on sijoittunut parhaimmillaan KKI-35-sarjan SM-lopputurnauksessa kolmanneksi kaudella 2005 ja toiseksi kaudella 2006. WIFK on osallistunut myös jalkapallon Suomen cupiin. Kaudella 2005 se pääsi parhaana KKI-joukkueena Helsingin Finnair Stadiumilla pelattuun cupin fair play -finaaliin, jossa se voitti HIFK:n maalein 2–1.
WIFK voitti 19.8.2018 Oulussa jalkapallon Suomen mestaruuden KKI-50 sarjassa.
Linnunpesä

Linnunpesä on paikka, johon lintu munii ja jossa se kasvattaa poikasensa.
Lintu rakentaa pesänsä paikkaan, jossa se on suojassa pedoilta. Siksi eristyneillä saarilla ja vaikeakulkuisilla kalliojyrkänteillä on suuria pesimäyhdyskuntia. Monet trooppiset lintulajit pesivät lähellä aggressiivisten ampiaisten tai muurahaisten pesiä. Jotkin linnut pesivät lähelle äkäisen pöllön pesää.
Pesä tarjoaa linnun munille suojaa ja poikasille lämpöä, sillä niillä ei syntyessään ole höyheniä. Pesän lämpöeristeinä toimivat höyhenet ja karvat.
Lintulajit tekevät hyvin erilaisia pesiä. Esimerkiksi keijutiiran pesänä toimii pelkkä syvennys oksalla. Keisaripingviini ei rakenna pesää lainkaan, vaan koiras hautoo munaa jalkojensa päällä. Sarvinokkanaaras taas muuraa puunkolossa sijaitsevan pesänsä miltei umpeen sisäpuolelta ja viettää siellä koko pesinnän ajan hautomassa ja kasvattamassa poikasia. Jotkin lintupariskunnat saattavat rakentaa pesää neljän kuukauden ajan. Isojen petolintujen ja haikaroiden pesät ovat monivuotisia ja kasvavat mahtaviksi risulinnoiksi.
Eri lajit tekevät pesänsä eri menetelmin, esimerkiksi kaivertamalla puuhun tai hiekkatörmään, pinoamalla oksista, muuraamalla tai kutomalla. Yleisimpiä pesien rakennusmateriaaleja ovat oksat, kuivat heinät ja muut kasvimateriaalit. Hyönteisten tuottamalla seitillä sidotaan joskus muita materiaaleja yhteen. Viisi prosenttia lintulajeista käyttää yhtenä pesämateriaalinaan savea ja jotkin harvat pelkästään sitä. Pesän muuraamisessa jotkin linnut, kuten tervapääskyt, käyttävät myös omaa sylkeään. Koiras ja naaras osallistuvat yleensä kumpikin pesän rakentamiseen, mutta joillakin lajeilla toinen tekee pesän yksin. Pesänrakentaminen on joillekin lajeille huomattava rasitus: esimerkiksi kyläkutojakoiras saattaa lentää yli 300 kilometriä rakennusmateriaalia etsiessään.
Bernard Germain de Lacépède

Bernard Germain de Lacépède, täydellisemmin "Bernard Germain Étienne de Laville-sur-Illon, comte de Lacépède", joskus muodossa "de La Cépède" (26. joulukuuta 1756 Agen – 6. lokakuuta 1825 Épinay-sur-Seine) oli ranskalainen luonnontieteilijä, muusikko ja poliitikko.
De Lacépèden isä ohjasi hänen opiskeluaan huolellisesti ja Buffonin teoksen "Histoire naturelle, générale et particulière"n huolellinen tutkiminen jo varhaisessa vaiheessa herätti hänen kiinnostuksensa. Vapaa-aikana hänen kiinnostuksensa suuntautui musiikkiin, ja hänestä kehittyi taitava pianon ja urkujen soittaja. Hän sävelsi myös kaksi oopperaa, joita ei kuitenkaan koskaan julkisesti esitetty, mutta joita Christoph Gluck arvosti suuresti. Vuosina 1781–1785 hän julkaisi 2-osaisen "Poétique de la musique". Samoihin aikoihin hän laati kaksi fysiikkaa käsitellyttä tutkielmaa, "Essai sur l'électricité" (1781) ja "Physique générale et particulaire" (1782–1784), joiden ansiosta hän ystävystyi Buffonin kanssa. Buffon järjesti hänelle apulaisesittelijän paikan kuninkaallisessa puutarhassa ja ehdotti, että hän jatkaisi Buffonin "Histoire naturelle"n kirjoittamista. Tämä jatkotyö julkaistiin nimillä "Histoire des quadrupèdes, ovipares et des serpents" (2 osaa, 1788–1789) ja "Histoire naturelle des reptiles" (1789).
Ranskan vallankumouksen jälkeen de Lacépèdesta tuli lakiasäätävän kansalliskokouksen jäsen, mutta terrorin aikana hän jätti Pariisin tuntiessaan henkensä uhatuksi. Kuninkaallisen puutarhan tultua uudelleen organisoiduksi Jardin des Plantes -nimisenä nimitettiin de Lacépède sen matelija- ja kalatutkimuksen johtajaksi. Vuonna 1798 hän julkaisi ensimmäisen osan kaloja käsittelevästä suurteoksesta "Histoire naturelle des poissons", jonka viides osa ilmestyi vuonna 1803. Vuonna 1804 ilmestyi hänen valaita käsittelevä teoksensa "Histoire des cétacés". Tästä eteenpäin aina kuolemaansa saakka hänen osallistumisensa politiikkaan rajoitti hänen kirjallista tuotantoaan. Vuonna 1799 hänestä tuli senaattori, 1801 senaatin puhemies, 1803 Kunnialegioonan kansleri ja 1804 ministeri. Senaatin puhemiehenä hän toimi myös vuosina 1807–1808 ja 1811–1813. Vanhoilla päivillään hän kirjoitti vielä teoksen "Histoire générale physique et civile de l'Europe", joka julkaistiin postuumisti 18-osaisena vuonna 1826.
De Lacépède nimesi myös suuren joukon lintusukuja, muun muassa antillientöyhtökolibrin ("Orthorhyncus cristatus") suvun "Orthorhyncus" ja arojen suvun "Ara".