tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
OL Lyonnes

OL Lyonnes, 2004-2025 Olympique Lyonnais on Ranskan pääsarjassa pelaava naisten jalkapallojoukkue, joka perustettiin vuonna 1970 FC Lyonin alaisuuteen ja joka on ollut osa Olympique Lyonnais -seuraa vuodesta 2004. Olympique Lyonnais on voittanut naisten Mestarien liigan ennätyksellisesti seitsemän kertaa vuosina 2011, 2012, 2016, 2017, 2018, 2019 ja 2020. Se on voittanut Ranskan mestaruuden 14 kertaa peräkkäin vuosina 2007–2020 sekä Ranskan cupin yhdeksän kertaa vuosina 2008, 2012–2017 ja 2019–2020. Joukkueen kotikenttä on 2 200 katsojan Plaine de Jeux de Gerland.
Edustusjoukkue.
Fredrik Tengström

Fredrik Tengström (29. toukokuuta 1799 Pietarsaari – 14. tammikuuta 1871 Helsinki) oli suomalainen vuorimestari, joka perusti vuonna 1834 Suomen ensimmäisen kivipainon ja toi litografian Suomeen.
Fredrik Tengströmin vanhemmat olivat hallituskonseljin valtiovaraintoimituskunnan kamreeri Karl Fredrik Tengström ja Anna Margareta Bergbom. Arkkipiispa Jacob Tengström oli hänen setänsä. Fredrikin sisaruksia olivat Pietarsaaren pormestari Gabriel Tengström ja kirjailija Fredrika Runeberg. Hän oli runoilija J. L. Runebergin lanko ja elinikäinen ystävä. Tengström kävi Turun katedraalikoulua, valmistui ylioppilaaksi vuonna 1818, opiskeli Turun akatemiassa ja suoritti filosofian maisterin tutkinnon vuonna 1823. Seuraavana vuonna hän suoritti sekä tuomarintutkinnon että vuoritutkinnon ja sai viran Vuori-intendentin konttorista. Tengström toimi valtion rautakaivosten valvojana 1829–1831, vt. vuorimestarina 1844, 1851 ja 1857–1858 sekä Vuorihallituksen perustamisen jälkeen ensimmäisenä eteläisen piirin vuorimestarina 1858–1867. Hän sai vuorimestarin arvonimen vuonna 1848.
Tengström perusti vuonna 1834 Helsinkiin Suomen ensimmäisen kivipainon, joka toimi Ladaun talossa Senaatintorin nurkalla. Suomalaisen käyttögrafiikan historia käytännössä alkoi tästä, sillä aiemmin litografiakuvat oli jouduttu painattamaan vaivalloisesti ulkomailla. Tengström painatti vuosina 1837–1838 Suomen ja Helsingin nähtävyyksiä esittävät 12-sivuiset kuvasarjat "Finska Vuer" ja "Vuer af Helsingfors", joista jälkimmäinen oli ensimmäinen Helsinkiä esittävä kuvateos. Tengström piirsi mahdollisesti itse osan Helsinki-sarjan kuvista, loput olivat Magnus von Wrightin ja mahdollisesti Frans Oskar Liewendahlin tekemiä ja yksi perustui C. R. Westlingin maalaukseen. Nämä kuvat ovat olleet myöhemmin tärkeä lähde Helsingin historian tutkijoille. Tengströmin painon tuotteita olivat myös muun muassa C. W. Gyldénin kaupunkikartat. Tengström vuokrasi kivipainonsa vuonna 1841 piirtäjälleen Liewendahlille ja myi sen hänelle vuonna 1845.
Tengström kuului Lauantaiseuraan ja oli Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran jäsen sen perustamisvuodesta alkaen. Naimaton Tengström järjesti siskonpoikansa Walter Runebergin koulutuksen kuvanveistäjäksi ja testamenttasi tälle pääosan omaisuudestaan. Hän harrasti itse maalausta ja kemiaa.
Christine Manie

Christine Manie (s. 4. toukokuuta 1984) on kamerunilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on ollut ratkaisevassa roolissa Kamerunin naisten maajoukkueen pääsyssä vuosien 2015 ja 2019 maailmanmestaruuskilpailuihin tehtyään ensin mainitun karsinnan ratkaisevassa ottelussa maalin jatkoajalla Norsunluurannikkoa vastaan ja jälkimmäisellä kerralla maalin 92. minuutilla Malia vastaan. Hän on toiminut pitkään maajoukkueen kapteenina.
Ajara Nchout

Ajara Nchout (s. 12. tammikuuta 1993) on kamerunilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on kuulunut Kamerunin naisten maajoukkueeseen vuosien 2015 ja 2019 maailmanmestaruuskilpailuissa. Ensin mainitussa hän teki yhden maalin ja jälkimmäisessä kaksi. Seuratasolla hän on pelannut muun muassa Venäjällä, Yhdysvalloissa ja Norjassa.
Gabrielle Onguéné

Gabrielle Aboudi Onguéné (s. 25. helmikuuta 1989) on kamerunilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on kuulunut Kamerunin naisten maajoukkueeseen vuosien 2015 ja 2019 maailmanmestaruuskilpailuissa sekä vuoden 2012 olympialaisissa. MM-kisoissa 2015 hän teki kaksi maalia sekä olympialaisissa 2012 ja MM-kisoissa 2019 yhden. Hän on pelannut useita vuosia Venäjällä ja edustanut vuodesta 2017 TsSKA Moskovaa.
Elijah Price

Elijah Price eli Herra Lasi () on kuvitteellinen elokuvahahmo, jota esittää Samuel L. Jackson. Price on pääkonna elokuvissa "Unbreakable – särkymätön" (2000) ja "Glass" (2019). Elijah on poikkeuksellisen älykäs, määrätietoinen, karismaattinen ja manipuloiva yksilö. Hänen heikkoutensa on harvinainen luutokatosairaus, jonka vuoksi hänen luunsa särkyvät helposti, mikä tuottaa hänelle suurta kipua. Sairaudensa myötä Elijah on saanut liikanimensä ”Herra Lasi”. Elijah etsii itselleen ja sairaudelleen ”vastakohtaa”, jotakuta poikkeuksellisen vahvaa yksilöä, tai muuten hän joutuisi toteamaan olemassaolonsa merkityksettömäksi. Elijah rinnastaa elämän usein sarjakuviin ja käyttää niistä tuttuja termejä, ”kuten sankari” ja ”vastustaja”. Hän kokee, että sarjakuvat ovat kuin ”historiankirjoja”: niihin on kirjattu tavanomaisista poikkeavista tapahtumia, joita joku on todistanut elämässään.
Rooli.
"Särkymätön".
Elijahin suuri pakkomielle on todistaa sarjakuvamaisten ja yli-inhimillisten ihmisten olemassaolo. Etsiessään ”sankareita” Elijah on aiheuttanut katastrofaalisia onnettomuuksia, kuten lentokoneturmia, hotellipaloja ja jopa junaonnettomuuksia. Elokuvassa "Unbreakable – särkymätön" David Dunn -niminen mies selviää Elijahin aiheuttamasta junaturmasta, ja häneen Elijah alkaa kohdistaa huomionsa: niin merkittävästä onnettomuudesta selvinneen henkilön täytyy olla särkymätön, hänen ”täydellinen vastakohtansa”. Elijah auttaa Davidia hallitsemaan kykyjään, kuten aistimaan ihmisten pahoja tekoja kosketuksen kautta. Lopulta David kuitenkin tajuaa Elijahin olleen syyllinen junaonnettomuuteen ja passittaa tämän poliisin huostaan.
"Glass".
"Glass"-elokuvassa selviää, että Elijah on ollut vangittuna vankimielisairaalassa 19 vuotta. Laitokseen vangitaan lopulta myös Davidin sekä uusi tulokas Kevin Wendell Crumb, monipersoonahäiriöstä kärsivä mies, joka jatkuvasti vaihtelee persoonaansa 24 eri henkilön välillä. Yliluonnollisen Kevinin sairaudesta tekee se, että hänen persoonansa ”Peto” on erittäin voimakas, haavoittumaton ja kykenee liikkumaan jyrkkiäkin seiniä pitkin.
Tohtori Ellie Staple yrittää tuloksetta vakuuttaa Davidin ja Kevinin siitä, että näiden kyvyille on olemassa luonnollinen selitys ja että nämä ovat alusta saakka kuvitelleet kaiken. Elijah liittoutuu Kevinin kanssa paetakseen laitoksesta ja kertoo Davidille aikeensa paljastaa maailmalle totuus ”supersankareista ja pahiksista”. David yrittää estää Elijahin suunnitelman, ja lopulta myös Kevin kääntyy Elijahia vastaan saadessaan tietää, että juuri hän aiheutti junaonnettomuuden, jossa Kevinin isä kuoli, mikä johti Kevinin eri persoonien syntymiseen. Kevin muuttuu ”Peto”-muotoonsa, tappaa Elijahin ja yrittää paeta, mutta tarkka-ampuja ampuu hänet. Staple paljastaa kuuluvansa järjestöön, jonka tarkoitus on piilottaa maailmalta totuus supersankareista, jotta ihmiset voisivat elää rauhassa. Hän käskee miestensä surmaamaan Davidin. Elijah oli kuitenkin aikaisemmin ennakoinut tulevat tapahtumat ja alkanut lähettää tilanteesta livekuvaa verkkoon, ja lopulta video, joka paljastaa sekä Davidin että Kevinin yli-inhimillisen vahvat kyvyt, julkaistaan maailmanlaajuiseen levitykseen.
Albert Mellin

Albert Mellin (30. tammikuuta 1843 Helsinki – 7. lokakuuta 1886) oli suomalainen arkkitehti, joka työskenteli pääosan urastaan Pietarissa.
Mellinin isä oli Ruotsista Suomeen muuttanut kultaseppä Roland Mellin ja äiti pietarilaissyntyinen Sofie Könika. Mellin suoritti arkkitehdin ammattitutkinnon Helsingin teknillisessä reaalikoulussa vuonna 1866 ja muutti samana vuonna Pietariin, jossa hän suoritti arkkitehdin diplomin Pietarin taideakatemiassa vuonna 1870. Hän asui 16 vuotta Pietarissa ja työskenteli muun muassa Aleksandr Rezanovin, Victor Schröterin, Hieronymus Küttnerin ja Andreas Huhnin arkkitehtitoimistoissa. Hän osallistui tänä aikana suunnittelukilpailuihin, mutta ei toteuttanut itsenäisiä suunnittelutöitä.
Mellin palasi Suomeen vuonna 1882 ja työskenteli itsenäisenä arkkitehtina. Hän suunnitteli Helsinkiin useita asuinkerrostaloja, Suomen pankin setelipainon (purettu 1957) sekä Villa Tallbon ja Villa Granvikin huvilat Meilahteen. Hän rakennutti vuosina 1884–1885 Helsingin Pohjoisranta 18:een itse suunnittelemansa niin sanotun Mellinin talon, joka edustaa Pietarissa yleistä mutta Suomessa harvinaista ”tiilityyliä” ("kirpitšnyi stil"). Mellin myös asui tässä talossa. Mellinin tunnetuin suunnittelutyö lienee vuonna 1885 piirretty Lahden puukirkko, joka valmistui hänen kuoltuaan vuonna 1890. Se purettiin 1977 nykyisen Ristinkirkon tieltä. Mellin kuoli äkillisesti 43-vuotiaana.
Janne Raitio

Janne Kosti Raitio (10. tammikuuta 1919 Kööpenhamina – 10. toukokuuta 1997 Espoo) oli suomalainen urkuri, Elis Mårtensonin oppilas. Hän oli viulisti Eino Raition poika ja säveltäjä Väinö Raition veljenpoika.
Raitio opiskeli urkujensoittoa Sibelius-Akatemiassa ja suoritti diplomin vuonna 1943. Hän opiskeli myös pianonsoittoa Ilmari Hannikaisen johdolla sekä suoritti kapellimestarintutkinnon vuonna 1951. Raitio toimi pitkään opettajana Sibelius-Akatemiassa: 1943–1951 pianonsoiton opettajana, 1951–1956 urkujensoiton opettajana, 1956–1986 lehtorina. Hän työskenteli myös "Ilta-Sanomien" musiikkiarvostelijana 1945–1967 ja Helsingin katolisen kirkon urkuri-kapellimestarina 1950–1956.
Janne Raition puoliso oli urkuri Seija-Sisko Raitio (1931–2024). Heidän tyttärensä on viulisti Silja Raitio-Heikinheimo (s. 1960), sellisti Tapani Heikinheimon puoliso.
Eliana Stábile

Eliana Stábile (s. 26. marraskuuta 1993) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Argentiinan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 17 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. MM-kilpailuissa hän pelasi Argentiinan kaikki kolme ottelua alusta loppuun.
Stábile on edustanut seuratasolla River Platea, Boca Juniorsia ja kolumbialaista Atlético Huilaa.
Miriam Mayorga

Miriam Mayorga (s. 20. marraskuuta 1989) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Argentiinan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 12 maaottelua. MM-kilpailuissa hän pelasi kaksi ottelua kokonaan ja tuli yhdessä vaihtopelaajana kentälle loppuminuuttien ajaksi.
Mayorga on voittanut UAI Urquizan joukkueessa Argentiinan liigamestaruuksia.
Lorena Benítez

Lorena Benítez (s. 3. joulukuuta 1998) on argentiinalainen jalkapalloilija ja futsalpelaaja.
Benítez on jalkapallossa pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Argentiinan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä kuusi maaottelua. MM-kilpailuissa hän pelasi Argentiinan kaikissa kolmessa ottelussa avauskokoonpanossa.
Benítez on kansainvälinen huippupelaaja futsalissa.
Virginia Gómez

Virginia Gómez (s. 26. helmikuuta 1991) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Argentiinan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä yhdeksän maaottelua. MM-kilpailuissa hän pelasi yhden ottelun.
Juha Raitio

Juha Tapani Raitio (s. 17. helmikuuta 1967 Korpilahti) on suomalainen oikeustieteilijä, joka on hoitanut eurooppaoikeuden professuuria Helsingin yliopistossa vuodesta 2007.
Raitio opiskeli aluksi suomen kieltä Jyväskylän yliopistossa, mutta siirtyi sitten opiskelemaan oikeustiedettä Helsingin yliopistoon. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 2002 ja hänelle myönnettiin Hilkka ja Otto Brusiinin säätiön tunnustuspalkinto väitöskirjasta "The Principle of Legal Certainty in EC Law". Raitio toimi Helsingin yliopistossa assistenttina 1995–1997, tutkijana 1998–2002 ja lehtorina 2002–2004. Hän hoiti eurooppaoikeuden professuuria Joensuun yliopistossa 2005–2007 ja siirtyi tämän jälkeen professoriksi Helsinkiin. Raitiosta tuli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuonna 2021.
Raitio toimi Keskisuomalaisen Osakunnan inspehtorina 2017–2020.
Anta (arkkitehtuuri)

Anta (lat., ”pilari”; mon. "antae") on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa ja yleisesti klassista arkkitehtuuria edustavissa rakennuksissa sivuseinän jatke, joka päättyy pylvään kaltaiseen pilasteriin. Kreikkalaisissa temppeleissä antat reunustivat temppelirakennuksen päässä olevia pronaosta ja opisthodomosta. Pronaoksen ja opisthodomoksen pylväiden sanottiin tällöin olevan "in antis" (”antassa”, ”anta-seinien välissä”).
"Antatemppeliksi" (lat. "templum in antis") kutsutaan pientä temppeliä, jossa oli yleensä vain pronaos ja naos eli cella, ja pronaoksen anta-seinien välissä kaksi pylvästä ("distylos in antis"). Antatemppeliä muistuttivat muun muassa useimmat aarrekammiot, kuten Ateenalaisten aarrekammio Delfoissa.
Ekklesiasterion

Ekklesiasterion () oli antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa poliksen eli kaupunkivaltion ekklesian eli kansankokouksen kokouspaikkana toiminut rakennus tai ulkoilmarakennelma.
Ekklesiasterioneita oli sekä demokraattisesti että oligarkisesti hallituissa kaupungeissa buleuterioneiden eli neuvoston kokouspaikkojen sekä prytaneioneiden ja muiden keskeisten virkamiesten käyttämien rakennusten ohella. Arkkitehtuuriltaan ekklesiasterionit muistuttivat usein monella tapaa kreikkalaisia teattereita, ja monissa kaupungeissa teatteri myös toimi tässä tehtävässä ilman erillistä rakennusta. Ekklesiasterion-nimeä käytettiin erityisesti monissa siirtokunnissa. Ateenassa, jonka ekklesia on lajinsa tunnetuin, samassa tehtävässä käytettiin Pnyks-kukkulaa, jolle rakennettiin tätä varten rakennelmia useassa vaiheessa 400-luvulla eaa., ja 300-luvulta eaa. lähtien Dionysoksen teatteria. Niistä termiä käytetään kuitenkin harvemmin.
Ekklesiasterioneita.
Ekklesiasterioneita tunnetaan ainakin seuraavista poliksista:
Galip Balkar

Galip Balkar (1936 - 11. maaliskuuta 1983) oli turkkilainen diplomaatti. Kaksi armenialaista aseistautunutta miestä murhasi hänet vuonna 1983 Jugoslaviassa, missä hän toimi Turkin suurlähettiläänä.
Elämä ja ura.
Galip Balkar syntyi 1936 Istanbulissa. Hän opiskeli Ankaran yliopistossa lakitiedettä. Vuonna 1939 hän aloitti työt ulkoministeriössä. Hänet nimitettiin Turkin suurlähettilääksi Jugoslaviaan vuonna 1981.
Murha.
9. maaliskuuta 1983 kaksi armenialaista aseistautunutta miestä avasivat tulen pienillä ampuma-aseilla Galip Balkarin autoa kohden, joka oli pysähtynyt risteykseen punaisiin liikennevaloihin Belgradin ydinkeskustassa. Balkar ja hänen kuljettajansa Necati Kaya haavoittuivat, mutta suurlähettilään tila muuttui kriittiseksi. Kaksi hyökkääjää yrittivät juosta pois paikalta. Kaksi Jugoslavian turvallisuusagenttia ajoivat heitä takaa, ja laukauksia vaihdettiin. Toinen asemeihistä haavoitti turvallisuusagentti Slobodan Brajevićiä. Toinen Brajevićiä kohti suunnattu laukaus osui seinään ja haavoitti hieman toimistotyöntekijä Zorica Solotićiä. Inđijasta kotoisin oleva opiskelija Željko Milivojević kuoli yhden terroristin luodista. 
Galip Balkar kuoli 11. maaliskuuta Belgradissa neurokirurgisella klinikalla, jossa hän oli kriittisessä tilassa, kun hänelle tehdyssä hätäleikkauksessa poistettiin luoti päästä ja toinen olkapäästä, joka oli mennyt selkärankaan.
Egenland

Egenland on Yleisradion tv-kanavilla vuodesta 2018 esitetty viihteellinen dokumenttisarja, jossa esitellään yleisön ehdottamia vähemmän tunnettuja matkailukohteita ympäri Suomen. Vuoroin suomeksi ja ruotsiksi juonnetun ohjelman juontajina toimivat Hannamari Hoikkala ja Nicke Aldén, ja sarjan muita toimittajia ovat Kaisa Kumpula ja Eva Pursiainen. Ohjaajia ovat Tuula Viitaniemi ja Jouko Salokorpi.
Ensimmäisen tuotantokauden esitykset alkoivat Yle Teemalla 27. maaliskuuta 2018, ja jaksot esitettiin tiistai-iltaisin kello 20 alkaen. Tuotantokauden kussakin kymmenessä puolen tunnin jaksossa esitellään kolme kohdetta Suomen tietyltä kolkalta. Nämä 30 kohdetta valittiin yli 500 yleisöehdotuksen joukosta.
Sarjasta kuvattiin toinen tuotantokausi kesällä 2018, ja sen kahdeksan jaksoa esitettiin 20. marraskuuta 2018 alkaen. Kolmas tuotantokausi kuvattiin kesällä 2019 ja neljäs kesällä 2020.
Matkailutoimittajien kilta palkitsi "Egenlandin" vuoden 2018 matkailutekona.
Leskhe

Leskhe (, mon. ) oli antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa kokoontumistila, joka oli esimerkiksi jonkun kaupungin kansalaisten tai jonkun ammattikillan käytössä. Eri kaupungit ja ammattikunnat rakensivat tällaisia tiloja muun muassa kauppapaikoille sekä panhelleenisille kulttipaikoille.
Sana "leskhe" on joonialaista murretta ja tarkoittaa ”sohvaa” ja ”keskustelua” ja näistä johdetusti ”oleskelupaikkaa” ja ”keskustelupaikkaa”. Tiloja käytettiin oleskeluun, keskusteluun ja lepopaikkoina sekä kiltataloina, ja ne tarjosivat myös suojaa köyhille.
Tunnettu esimerkki leskhestä on Delfoissa sijainnut niin kutsuttu Knidoslaisten leskhe. Ateenassa sanotaan olleen 360 leskheä. Spartassa jokaisella fylellä eli heimolla oli oma leskhe.
Naiskos

Naiskos () oli antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa pieni temppeli, jossa ei ollut esimerkiksi peristasista eli ympäröivää pylväikköä. Sana on diminutiivi temppeliä tarkoittavasta sanasta "naos".
Naiskoksessa oli yleensä pylväitä ainakin yhdellä sivulla sekä päätykolmio. Muun muassa Ateenan Athene Niken temppeli voidaan lukea naiskokseksi. Nimitystä naiskos voidaan käyttää myös hautasteleistä eli hautakivistä, jotka oli tehty pienen, kahden pylvään reunustaman temppelin muotoon.
Opisthodomos

Opisthodomos (, , ”takahuone”) oli antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa temppelin takapäädyssä ollut huone ja portiikki.
Opisthodomos sijaitsi tyypillisesti temppelin länsipäädyssä eli päinvastaisella puolella kuin pronaos, jonka kautta tapahtui sisäänkäynti temppelin naokseen eli cellaan. Opisthodomoksesta sen sijaan ei ollut pääsyä naokseen. Opisthodomos oli käytössä erityisesti doorilaista tyyliä edustaneissa temppeleissä. Kaikissa temppeleissä, varsinkaan pienemmissä, sitä ei kuitenkaan ollut. Opisthodomosta reunustivat pronaoksen tavoin anta-seinät ja sen edustalla oli pylväät, usein kaksi pylvästä ("distylos in antis").
Opisthodomos saattoi toimia aarrekammiona, missä tapauksessa se oli suljettavissa ovilla. Tässä käytössä opisthodomos oli tunnetuimmin Parthenonin temppelissä Ateenan Akropoliilla.
Pronaos

Pronaos () oli antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa temppelin naoksen eli cellan edessä ollut etuhuone ja portiikki. Käynti naokseen eli temppelin sisäosiin tapahtui pronaoksen kautta.
Useimmissa kreikkalaisissa temppeleissä oli ainakin pronaos ja naos. Pronaos sijaitsi tyypillisesti temppelin itäpäässä. Suuremmissa temppeleissä temppelin toisessa päässä saattoi olla pronaosta vastannut opisthodomos. Pronaosta reunustivat usein anta-seinät, mutta termiä voidaan käyttää myös seinättömästä portiikista. Pronaoksen edustalla oli pylväät, usein kaksi pylvästä ("distylos in antis"). Pronaos saattoi toimia aarrekammiona ja votiivilahjojen säilytyspaikkana, missä tapauksessa se saattoi olla suljettavissa ovilla.
Ivan Golunov

Ivan Golunov (s. 1983) on venäläinen tutkiva toimittaja. Kesäkuussa 2019 hänet pidätettiin syytettynä huumeiden hallussapidosta. Syytteitä pidetään tekaistuina, ja Venäjällä on noussut poikkeuksellisen laaja vastustusten aalto. Golunov työskentelee riippumattomalle Meduza-uutissivustolle. 
Golunov joutui pidätyksen aikana saamiensa vammojen vuoksi sairaalaan ja sittemmin hänet määrättiin kotiarestiin odottamaan oikeudenkäyntiä. Kolme johtavaa taloussanomalehteä Vedomosti, RBK ja Kommersant asettuivat tukemaan Golunovia julkaisemalla etusivullaan tekstin “Minä olen / Me olemme Ivan Golunov”. Myös tutkivaan journalismiin erikoistunut riippumaton Novaja Gazeta ja muut venäläiset uutismediat tukevat Golunovia. Jopa Venäjän valtiollisen median tunnetut toimittajat ovat välttäneet asettumasta viranomaisten puolelle, vaikka valtion valvonnassa oleva media yleensä tukee viranomaisia, ja pidätyksen perusteluiksi on vaadittu konkreettisia tosiasioita.
Kremlistä myönnettiin, että pidätyksessä on voinut tapahtua virheitä. Rikostutkinta lopetettiin 11. kesäkuuta 2019 aiheettomana, ja Golunov vapautettiin kotiarestista. Vapauttamista on pidetty kansalaisyhteiskunnan toimien ansiona, mutta myös poikkeustapauksena, joka ei toistu vaan sillä vain osoitettiin, että poliisinkin on noudatettava lakia.
Golunov on saanut aiemmin uhkauksia tutkiessaan väärinkäytöksiä ja korruptiota.
Golunovin vapauttamisen jälkeen Moskovassa järjestettiin mielenosoitus, jossa vaadittiin rangaistusta poliiseille, jotka osallistuivat Golunoviin kohdistettuihin syytteisiin johtaneisiin tapahtumiin. Tilaisuuteen osallistui muun muassa oppositiopoliitikko Aleksei Navalnyi. Mielenosoitusmarssin eteneminen kuitenkin estettiin, ja satoja mielenosoittajia otettiin kiinni.
VfL Wolfsburg (naiset)

VfL Wolfsburg on Saksan Bundesliigassa pelaava naisten jalkapallojoukkue, joka aloitti nykyisellä nimellä vuonna 2003, kun vuonna 1973 perustettu VfR Eintracht Wolfsburg yhdistyi VfL Wolfsburgin kanssa. Joukkue on voittanut naisten Mestarien liigan vuosina 2013 ja 2014 sekä hävinnyt loppuottelussa vuosina 2016, 2018 ja 2020. Se on voittanut Bundesliigan seitsemän kertaa vuosina 2013–2014, 2017–2020 ja 2022 sekä Saksan cupin yhdeksän kertaa vuosina 2013 ja 2015–2022. Joukkueen kotikenttä on 5 200 katsojan AOK Stadion.
"Päivitetty 6. toukokuuta 2023 "
Joukkue.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Päävalmentaja: Tommy Stroot
Sven Olof Österberg

Sven Olof Österberg (15. huhtikuuta 1891 Savonlinna – 29. huhtikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen juristi ja maatalousneuvos.
Henkilöhistoria.
Sven Olof Österbergin vanhemmat olivat eläinlääkäri Victor Österberg ja Anna Maria Smith ja puoliso vuodesta 1924 Aune Salome Raitio, seminaarinjohtaja Kosti Raition tytär. Österberg tuli ylioppilaaksi 1911 ja suoritti oikeustutkinnon 1916, varatuomarin arvon hän sai 1919. Österberg toimi asutushallituksen apulaisasutusneuvoksena 1919–1937, vt. asessorina 1920 ja vt. asutusneuvoksena 1926, maataloushallituksen hallinnollisena osastopäällikkönä ja lainoppineena maatalousneuvoksena 1937–1958 sekä maataloushallituksen vt. pääjohtajana 1943–1944 ja pääjohtajan sijaisena 1944–1958, jolloin hän jäi eläkkeelle. Österberg oli myös useiden komiteoiden ja työryhmien jäsen, samoin kuin Helsingin asutuslautakunnan puheenjohtaja lähes 30 vuotta, 1936–1964.
Mariana Larroquette

Mariana Larroquette (s. 24. lokakuuta 1992) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Argentiinan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 40 maaottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia. MM-kilpailuissa hän pelasi Argentiinan kaikissa kolmessa ottelussa, joista yhdessä avauskokoonpanossa.
Väinö Krohn

Väinö Julias Sakari Krohn (8. maaliskuuta 1891 Helsinki – 4. marraskuuta 1969) oli suomalainen kasvitieteilijä, filosofian tohtori ja lyseon lehtori.
Krohnin vanhemmat olivat professori Kaarle Leopold Krohn ja Helena Julia Cleve. Hän pääsi ylioppilaaksi 1909 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1917, filosofian maisteriksi 1918 ja filosofian tohtoriksi 1923. Krohn teki tutkimusmatkoja Kuolan niemimaalle 1911, Königsbergiin 1931 ja 1936 sekä Norjaan 1910 ja 1938. 
Krohn oli Helsingin suomalaisen normaalilyseon tuntiopettajana 1929–1935, Helsingin lyseon luonnonhistorian ja maantiedon vt. lehtorina 1935–1937 sekä vanhempana lehtorina Porin lyseossa 1937–1941, Hämeenlinnan lyseossa 1941–1945 ja Turun II lyseossa vuodesta 1945. Hän toimi myös Helsingin yliopiston kansakoulunopettajien jatkokurssien opettajana 1927–1937, Sotakorkeakoulun opettajana 1927–1928, Helsingin yliopiston kansanvalistussihteerinä 1931–1939 ja Turun va. opettajakorkeakoulun opettajana vuodesta 1949.
Väinö Krohn oli naimisissa vuodesta 1916 Lotta Svärd -järjestön alkuvaiheen johtotehtävissä toimineen, filosofian maisteri Greta Hjeltin kanssa, jonka isä oli senaattori August Johannes Hjelt.
Patrick McCaw

Patrick Andrew McCaw (s. 25. lokakuuta 1995 Saint Louis, Missouri) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan heittävä takamies. Hän on pelannut NBA:ssa vuodesta 2016 lähtien. Vuosina 2017 ja 2018 hän voitti Golden State Warriorsissa ja vuonna 2019 Toronto Raptorsissa NBA:n mestaruuden.
Elämä ja ura.
McCaw pelasi yliopistokoripalloa UNLV:n joukkueessa vuosina 2014–2016. Golden State Warriors varasi hänet NBA:han 38. vuorolla . Kahdella ensimmäisellä NBA-kaudellaan McCaw juhli Warriorsissa sarjan mestaruutta. Vuoden 2018 lopulla hän siirtyi Cleveland Cavaliersiin ja jo tammikuussa 2019 Toronto Raptorsiin. Keväällä 2019 Raptors eteni ensimmäisen kerran historiassaan NBA:n loppuotteluihin, joissa sitä vastaan asettui hallinnut mestari Warriors. Raptors voitti ottelusarjan 4–2, ja McCaw juhli kolmatta perättäistä mestaruuttaan.
Antoni Bernadó

Antoni Bernadó (s. 9. joulukuuta 1966 Sant Julià de Lòria, Andorra) on andorralainen entinen kestävyysjuoksija. Hän osallistui viisiin olympialaisiin maratonilla vuosina 1996, 2000, 2004, 2008 ja 2012. Parhaan olympiasijoituksensa hän saavutti Sydneyssä 2000, kun hänen sijoituksensa oli 49.
Nichelle Prince

Nichelle Prince (s. 19. helmikuuta 1995) on kanadalainen jalkapalloilija. Hän on pelannut Kanadan naisten maajoukkueessa ennen vuoden 2023 MM-kilpailujen alkua 90 maaottelua ja tehnyt niissä 13 maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa kolmessa Kanadan neljästä ottelusta ja teki maalin alkulohko-ottelussa Uutta-Seelantia vastaan. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä. Hän on saavuttanut olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016 ja voittanut kultaa Tokiossa 2021.
Prince edustaa seuratasolla Yhdysvaltain NWSL-sarjassa pelaavaa Kansas City Currentia. Hän on pelannut joukkueessa huhtikuuhun 2025 mennessä 20 sarjaottelua, joissa hän on iskenyt kaksi maalia. Hän edusti aiemmin vuodet 2017–2023 samassa sarjassa pelaavaa Houston Dashia.
Jessie Fleming

Jessie Alexandra Fleming (s. 11. maaliskuuta 1998) on kanadalainen jalkapalloilija. Hän on pelannut Kanadan naisten maajoukkueessa 115 maaottelua ja tehnyt niissä 19 maalia. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi Kanadan kaikki neljä ottelua alusta loppuun ja teki maalin alkulohko-ottelussa Uutta-Seelantia vastaan. Hän on saavuttanut olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016 ja voittanut olympiakultaa Tokiossa 2021.
Fleming on pelannut Kalifornian yliopiston UCLA Bruins -joukkueessa. Heinäkuussa 2020 hän solmi kolmivuotisen sopimuksen Englannin pääsarjajoukkue Chelsean kanssa. Hän on pelannut kolmen kauden aikana Englannin Superliigassa 55 ottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia.
Orimattilan seurakunta

Orimattilan seurakunta on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka kuuluu Mikkelin hiippakuntaan ja tämän Päijät-Hämeen rovastikuntaan. Seurakunta toimii Orimattilan kaupungin alueella. Vuonna 2011 Artjärven seurakunta liitettiin kappeliseurakuntana osaksi Orimattilan seurakuntaa.
Toimipaikat.
Orimattilan seurakunnalla on kolme kirkkoa: Orimattilan kirkko, Kuivannon kirkko ja Artjärven kirkko.
Orimattilan keskustaajamassa sijaitsevat seurakuntakoti, vanha pappila ja muita seurakunnan toimintaan liittyviä tiloja. Heinämaalla on rukoushuone. Mallusjoella on seurakunnan leirikeskus lähinnä rippikoululeirien järjestämistä varten, minkä yhteydessä on myös hirsinen entisestä viljamakasiinista tehty Leirikirkko.
Estelle Johnson

Estelle Johnson (s. 21. heinäkuuta 1988) on kamerunilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän kuului synnyinmaansa Kamerunin maajoukkueeseen vuoden 2019 maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän on kasvanut Yhdysvalloissa ja pelannut siellä pitkään. Kaudeksi 2019 hän siirtyi Washington Spiritistä Sky Blue FC:hen.
Annika Aapalahti

Annika Aapalahti (s. 6. kesäkuuta 1985 Oulu) on suomalainen näyttelijä. Hän esitti Pikeä Yleisradion "M/S Romantic" -tv-sarjassa. Aapalahti on ollut kiinnitettynä Oulun kaupunginteatteriin vuodesta 2019.
Aapalahti on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2015 Teatterikorkeakoulusta. Näyttelemistä hän on opiskellut Suomen Teatteriopistossa vuosina 2008–2009. Ylioppilaaksi hän valmistui Laanilan lukiosta vuonna 2005.
Adi Stenroth

Adlay Gideon ”Adi” Stenroth (1896 – 23. toukokuuta 1931 Hanoi, Ranskan Indokiina) oli suomalainen Ranskan muukalaislegioonan sotilas. Hän on tiettävästi ainoa suomalainen, joka on ylennyt legioonassa upseerin arvoon saakka.
Stenroth oli kotoisin rautatieläisen perheestä, hänen isänsä toimi Värtsilän asemapäällikkönä. Stenroth kirjoitti ylioppilaaksi Nurmeksen yhteiskoulusta vuonna 1915. Hänen tiedetään olleen varsin kielitaitoinen mies. Ruotsi lienee ollut hänen kotikielensä, minkä lisäksi hän osasi luonnollisesti suomea, saksaa ja venäjää. Hän aloitti opinnot Kauppakorkeakoulussa, mutta opinnot keskeytyivät Suomen sisällissodan alkaessa. Hän osallistui sodassa Helsingin jääkäriprikaatin joukoissa muun muassa Helsingin valtaukseen. Sodan johdosta sotilasura alkoi kiinnostaa Stenrothia, ja hän hakeutui sodan jälkeen Suomen tykistökouluun Lappeenrantaan. Hän osallistui samalle tykistökurssille tulevan kenraaliluutnantin A. F. Airon kanssa.
Tykistökoulun jälkeen Stenroth palveli kenttätykistörykmentti 2:ssa, ennen kuin erosi yllättäen helmikuussa 1920, mahdollisesti raha-asioissaan olleiden sotkujen vuoksi. Hänen upseerinuransa oli juuri lähtenyt suotuisasti käyntiin, ja häntä luonnehdittiin “täydelliseksi vikurivarsaksi, sanan oikeassa merkityksessä”. Hän lähti Ranskaan, ja liittyi muukalaislegioonaan viiden vuoden sopimuksella Arrasin kaupungissa huhtikuussa 1920, aloittaen palveluksensa sotamiehenä. Hän toimi ensimmäiset vuodet taisteluvälinealiupseerina, ennen osallistumistaan upseerikurssille vuonna 1924, jolla hän tiettävästi oli priimus. Hänen kurssiarvosanansa oli 18/20. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi heinäkuussa 1924. Hän lienee tuossa vaiheessa osannut hyvin ranskaa, sillä sitä varten vaadittiin erinomaista ranskan kielen taitoa.
Vuosina 1925–1926 Stenroth osallistui Rifin sotaan Pohjois-Afrikassa, missä hän taisteli muun muassa karismaattisen marokkolaisen Abd el-Krimin berberijoukkoja vastaan, jotka Stenrothin luonnehdinnan mukaan olivat “uskomattoman rohkeita ja kuolemaa halveksuvia”. Hänen luultiin jo kuolleen, mutta todellisuudessa hän pääsi pakenemaan berbereiltä. Eräs taistelupaikka sai hänen mukaansa uuden nimen, Fort Stenroth. Hänet palkittiin ansioistaan sodassa Croix de Guerrella, ja hänet ylennettiin luutnantiksi, ja hänet mainittiin päiväkäskyssä, mitä asiaa pidetään Ranskassa suuressa arvossa.
Vuosina 1928–1930 Stenroth palveli Libyassa ja Syyriassa. Lokakuussa 1930 hänet lähetettiin Hải Phòngiin Ranskan Indokiinaan, minne hän saapui huhtikuussa 1931 taltuttamaan siellä leimahtaneita levottomuuksia. Hän kuitenkin sairastui heti saavuttuaan johonkin trooppiseen tautiin, jolloin hänet siirrettiin sairaalaan Hanoihin, missä hän kuoli 23. toukokuuta.
Havaitse Jumala luonnossa

Havaitse Jumala luonnossa on luonnon kauneutta ylistävä muistokivi Hyvinkään Sveitsissä. Kivi sijaitsee harjun laella, ison supan lähellä, suuren siirtolohkareen päällä. Graniittisen 40 x 50 cm kokoisen laatan toinen puoli on hiottu. 
Muistokiven pystytti kauppias Carl Staudinger vuonna 1914 asuessaan Hyvinkäällä. Staudinger muutti myöhemmin Hankoon. Staudinger oleskeli useita kertoja Hyvinkään parantolassa ja oli ihastunut Sveitsin maisemiin ja luontoon. 
Hyvinkään Sementtivalimo toteutti muistokiven.
Vastaanotto.
"Eräänä päivänä löysivät hyvinkääläiset hämmästyksekseen kivenlohkareen harjalle rakennetun hiotun graniittitaulun, joka oli muurattu kiinni pienillä pyöreillä kivillä perustaansa. Tauluun oli kirjoitettu suomeksi ja ruotsiksi sanat: ”Havaitse Jumala luonnossa – Se Gud i naturen”. Alla olivat nimikirjaimet C.S:r 1914, jotka viittaavat erääseen luonnonystävään, joka asuu nykyisin Hangossa, mutta tuona aikana eli Hyvinkäällä, jossa hän usein vaelsi paikalle ja kuvitteli niitä geologisten voimien leikkejä, jotka olivat muodostaneet maaston muuttuvan korkokuvan ja jätti monumentin jälkimaailmalle. Tällainen taulu on. Jos tulevat sukupolvet seuraavat tätä oppia, heidän ajatuksensa kääntyvät kohti korkeampia tiloja kuin arkipäivän proosa. He kumartavat päänsä nöyrästi luonnon temppeleissä ja näkevät Jumalan luonteeltaan."
Näin kirjoitti Rolf Palmgren "Huvfudstadsbladetissa" vuonna 1929.
Taustaa.
Sekä luonnonympäristönsä, että kulttuurihistoriansa takia Hyvinkään Sveitsi on omaleimainen alue. Virkistys- ja matkailukohteena alueen historia juontaa juurensa 1880-luvulle. Silloin seutu tuli tunnetuksi Helsinkiä ja Pietaria myöten karun nummiluontonsa ja terveellisen mannerilmastonsa vuoksi.
Staudingerin epitafi perustuu 1800-luvun saksalaisen romantiikan näkemykseen. Sen mukaan pienimmissäkin luonnon yksityiskohdissa tulee näkyviin jumalallisen suunnitelman mukainen luonnon historia. Luonnon ylevyyden rinnalla tulee näkyviin ihmisen mitättömyys.
Saman aiheen esiintymiä muualla.
Samanlainen muistomerkki kirjoituksella "Se Gud i naturen" on matkailukohteena ja näköalapaikkana tunnetulla Getabergenillä Getassa Ahvenanmaalla.
Ferland Mendy

Ferland Mendy (s. 8. kesäkuuta 1995 Meulan-en-Yvelines, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Madridia ja on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Seurajoukkueura.
Kauden 2016–2017 aikana Mendy pelasi kasvattajaseuransa Le Havren edustusjoukkueessa 35 ottelua maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ligue 2:ssa.
29. kesäkuuta 2017 Mendy teki viisivuotisen sopimuksen Olympique Lyonnaisin kanssa. Hänestä maksettiin viiden miljoonan euron siirtokorvaus, johon sisältyi menestyksen mukaan maksettava miljoonan euron lisäsumma.
12. kesäkuuta 2019 Mendy siirtyi Real Madridiin kuusivuotisella sopimuksella. Hänestä maksettiin 48 miljoonan euron siirtokorvaus, jonka lisäksi tähän kuuluu mahdollinen viiden miljoonan euron korotus, mikäli menestysehdot täyttyvät.
Maajoukkueura.
Marraskuussa 2018 Mendy sai ensimmäistä kertaa kutsun Ranskan maajoukkueeseen, kun hän korvasi kokoonpanossa loukkaantuneen Benjamin Mendyn maaotteluissa Alankomaita ja Uruguayta vastaan. Hän teki ensiesiintymisensä ottelussa Uruguayta vastaan pelaten täydet 90 minuuttia. Mendy kuului Ranskan joukkueeseen EM-kilpailuissa 2024 mutta ei päässyt turnauksessa pelaamaan.
Äiti (vuoden 2019 elokuva)

Äiti on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, jonka on ohjannut Samppa Batal. Sen pääosaa näyttelee Jaana Saarinen. Elokuva kertoo miehensä murhasta tuomitusta Eevasta (Saarinen), joka elokuvan alussa vapautuu vankilasta ja palaa vanhalle kotiseudulleen löytääkseen aikuiseksi kasvaneen tyttärensä. Kotiseudulla elinkautiseen tuomittua paluumuuttajaa ei kuitenkaan oteta avosylin vastaan.
Elokuva kuvattiin 16 päivän ajan kesällä 2018. Kuvauksia edelsi kuukauden mittainen harjoittelujakso. Ennen kuvauksia Saarinen ja ohjaaja Batal tutustuivat myös vankien oloihin ja kuulivat tositarinoita ja kokemuksia rikoksia tehneiltä. Saarinen vieraili myös Hämeenlinnan avovankilassa tapaamassa naisvankeja.
"Äiti" sai ensi-iltansa 10. toukokuuta 2019.
Aiheesta muualla.
[[Luokka:Vuoden 2019 suomalaiset elokuvat]]
[[Luokka:Suomalaiset draamaelokuvat]]
[[Luokka:Suomalaiset independent-elokuvat]]
Oshigambo

Oshigambo on entinen Suomen Lähetysseuran lähetysasema Ondongassa Pohjois-Namibiassa entisellä Ambomaalla, Oshigambo-joen varrella. Siellä sijaitsee vuonna 1960 perustettu Oshigambon lukio. Oshigambo on n. 20 kilometrin päässä pohjoiseen lähetystyön pitkäaikaisesta keskuksesta ja Namibian evankelisluterilaisen kirkon keskuksesta Oniipasta.
Lähetysaseman historiaa.
Oshigambon lähetysaseman perusti vuonna 1908 lähetyssaarnaaja August Hänninen. Ondongan asutus oli tuolloin levinnyt pohjoiseen niin, että Oniipan seurakunnan jäsenistä jo noin 40% asui tuolla seudulla, joka oli Oniipasta 6–7 tunnin härkävankkurimatkan päässä, ja lähetyssaarnajat olivat sitä mieltä, että seurakuntalaisia ei voitu hoitaa asianmukaisesti niin pitkän matkan päästä. Lähetysaseman tarkemmaksi paikaksi tuli Omukwiyugwemanya. Asemaa rakentaessaan Hänninen sai seurakuntalaiset innostettua myös rakentamaan asemalle kirkon. Rakentamiseen osallistui myös muutamia pakanoita sekä 45 seurakunnan jäsentä. Lähetysseura myönsi rahat sen ikkunoihin ja oviin. Kirkkorakennus rakennettiin tiilistä, ja töihin osallistuneet miehet valmistivat kukin 500 tiiltä. Kirkko valmistui elokuussa 1912, vain kaksi kuukautta rakennustöiden aloittamisen jälkeen.
Vuonna 1914 Oshigambossa aloitti toimintansa lastenkoti, jonka johtajaksi tuli rouva Anna Glad. Lastenkodin perustamisesta oli päätetty jo vuonna 1911 Lähetysseuran apulaisjohtajan Hannu Haahden tarkastusmatkan aikana. Lastenkodin menestys oli jossain määrin vaakalaudalla, sillä monet lapset karkasivat sieltä takaisin omiin koteihinsa, ja samaan aikaan lähetysasemilla oli kasvatteina jopa enemmän lapsia kuin niitä lastenkodissa oli. Lähetyssaarnaajienkin keskuudessa oli kahta mieltä lastenkodin tarpeellisuudesta.
Vuonna 1924 Oshigamboon siirrettiin Onandjokwella 1922 toimintansa aloittanut “naiskoti”, jonka tarkoituksena oli kouluttaa morsiamia seurakuntiin kuuluville nuorille miehille. Kyseessä oli tyttöjen sisäoppilaitos, jonka johtajaksi tuli Engelasta Suoma Hirvonen, ja oppilaita siinä oli hieman yli 40. Nuorten naisten parissa tehdystä työstä tuli sitten tärkeä työmuoto Ambomaan lähetyskentällä. Vuonna 1926 Lähetysseuran johtokunta päätti lakkauttaa lastenkodin, ja käytännössä lastenkoti ja naiskoti yhdistettiin.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Oshigambossa asui jälleen August Hänninen, joka sieltä käsin hoiti lähetystyötä Uukuanyaman heimossa Angolan puolella, kun siellä toimeen saksalaiset Reinin lähetysseuran työntekijät eivät enää pääseet työalueelleen.
Lukion perustaminen.
Vuonna 1960 lähetystyöntekijät Toivo Tirronen ja Lahja Lehtonen perustivat Oshigamboon lukion, joka toimii edelleen. Etelä-Afrikan apartheid-hallinnon aikana kyseessä oli ainoa koulu Ambomaalla, joka valmisti oppilaita yliopisto-opintoja varten. Namibian itsenäistyessä vuonna 1989 suuri osa maan tulevasta eliitistä oli saanut koulutuksensa Oshigambossa. Oshigambossa toimii myös alakoulu.
Äiti (täsmennyssivu)

Äiti voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Onayena

Onayena on entinen Suomen Lähetysseuran lähetysasema Ondongassa Pohjois-Namibiassa entisellä Ambomaalla.
Lähetysaseman perustivat lähetyssaarnaajat Akseli Glad ja Emil Liljeblad vuonna 1902 Nehale Mpinganan hallitsemaan itäiseen Ondongaan. Lähetysasema perustettiin lähelle hallitsija Nehalen hovia. Nehale oli aiemmin käyttäytynyt hyvin itsevaltaisesti suomalaisia kohtaan, ja hänen käytöksensä vuoksi oli jouduttu hylkäämään Omandongon lähetysasema pysyvästi. Hän teki nytkin lähetyssaarnaajien olon tukalaksi, niin että vuonna 1906 Gladin oli pakko poistua asemalta, joka jäi lyhyeksi ajaksi tyhjilleen. Sitä tuli kuitenkin asuttamaan virolainen, Suomen Lähetysseuran työntekijä Hendrik Tuttar, joka oli tullut sinne jo vuonna 1903. Hän oli Gladin poistuessa ollut tilapäisesti Hereromaalla noutamassa morsiantaan. Kuitenkin vuonna 1907 voitiin järjestää ensimmäiset kasteet Onayenassa, vaikka viimeiseen asti oli epäselvää, tulisiko Nehale sallimaan ne. Nehale kuoli seuraavana vuonna, ja lähetystyöntekijöiden asema helpottui, kun he tulivat Ondongan kuningas Kambonden alaisuuteen.
Ensimmäisen maailmansodan aattona vuonna 1914 Onayenan seurakuntaan kuului hieman alle 300 henkeä. Seurakunta päätti rakentaa itselleen kirkon, joka valmistui jouluksi 1916.
Onandjokwe

Onandjokwe on entinen Suomen Lähetysseuran lähetysasema Ondongassa Pohjois-Namibiassa entisellä Ambomaalla. Siellä sijaitsee Onandjokwen sairaala.
Sairaalan perustaminen tuli ajankohtaiseksi Ambomaalla sen jälkeen, kun ensimmäinen suomalainen lähetyslääkäri Selma Rainio oli saapunut sinne vuonna 1908. Sairaalaa kaavailtiin ensin Ondangwaan, mutta lopulta päädyttiin sen sijoittamiseen Oniipaan, jonka reunalle rakennettiin päärakennus ja muutamia sairasmajoja. Rakennustyöt suoritti lähetyssaarnaaja Nestor Wäänänen, ja ensimmäisessä rakennusvaiheessa käytettiin 75 000 rakennustiiltä ja 48 härkävaunullista rakennuspuuta sekä 6–7 tonnia muuta rakennustavaraa. Marraskuussa 1910 kiinnitettiin päärakennuksen kattopellit, ja tammikuussa 1911 Rainio saattoi muuttaa päärakennukseen. Heinäkuussa 1911 aseman vihkivät käyttöön vierailulla ollut Lähetysseuran apulaisjohtaja Hannu Haahti yhdessä työalan esimiehen Martti Rautasen kanssa. Paikasta alettiin käyttää sen vanhaa nimitystä "Onandjokwe", ‘villihanhien paikka’.
Ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1915 Ambomaalla vallitsi nälähätä ja ihmisiä kuoli myös punatautiin. Onandjokwen sairaalakin jouduttiin sulkemaan tilapäisesti. Kun englantilaiset joukot majuri S. M. Pritchardin johdolla olivat vallanneet Saksan Lounais-Afrikan saksalaisilta samana vuonna, Pritchard kävi myös Ambomaalla ja Onandjokwella, missä hän lupasi toimittaa sairaalaan lääkkeitä ja ruokavaroja. Pritchard oli ilmaissut tyytyväisyytensä suomalaisten Ambomaalla suorittamaan työhön. Hän oli itsekin muutaman päivän ajan potilaana Onandjokwella.
Vuonna 1918 Ambomaalla esiintyi tuhkarokkoa, aivokalvontulehdusta, vesirokkoa ja sikotautia, ja vuoden 1919 puolella myös espanjantautia. Viimeksi mainittu oli kuitenkin Ambomaalla lievää, ja vain harvat kuolivat siihen. Sota-aikana tapahtuneet joukkojen siirrot ja väestön liikehtiminen toivat kuitenkin tullessaan sukupuolitauteja, etenkin syfilistä, jota vuonna 1922 sairasti 47 % Onandjokwen potilaista. 1920-luvun alussa Ambomaalle saapui myös uutena tautina tuberkuloosi.
Sairaanhoitotyö oli pitkään ainoa suomalaisten työmuoto, jota siirtomaaisännät, niin saksalaiset kuin sittemmin englantilaiset tukivat taloudellisesti. Englantilaiset antoivat vuosittaisen määrärahan sekä lisäksi kalliit lääkkeet sukupuolitautien hoitamista varten.
Vuonna 1922 alkoi Onandjokwella uusi työmuoto, nuorten naisten kouluttaminen ns. “naiskodissa”, mutta tämä siirtyi jo vuonna 1925 Oshigamboon.
Sairaalan lääkärinä toimi Selma Rainio vuosina 1911–1919 ja 1922–1933.
Alan V. Oppenheim

Alan Victor Oppenheim (s. 11. marraskuuta 1937 New York ) on digitaalisen signaalinkäsittelyn (DSP) uranuurtaja 1960-luvulta saakka Massachusetts Institute of Technologyssä (MIT).
Ronald W. Schafer

Ronald W. Schafer (s. 17. helmikuuta 1938 Tecumseh, Nebraska ) on digitaalisen signaalinkäsittelyn (DSP) uranuurtaja Bellin laboratoriossa 1960-luvulta saakka.
Wings of Fire

Wings of Fire on suomalaisen Brymirin kolmas albumi, joka julkaistiin vuonna 2019.
Levy sisältää kaksi piiloraitaa "Reaver" ja instrumentaalisen version "Chasing The Skyline" kappaleesta.
Tapio Saramäki

Tapio Antero Saramäki (12. kesäkuuta 1953 Orivesi ) on suomalaisen digitaalisen signaalinkäsittelyn (DSP) uranuurtaja Tampereen teknillisessä korkeakoulussa (TTKK) 1970-luvulta saakka. Hänen diplomityönsä (1978) ja väitöskirjansa (1981) ovat digitaalisen signaalinkäsittelyn alalla ensimmäiset Tampereen teknillisessä korkeakoulussa. 
Virkaanastujaisesitelmä.
Tampereen teknillisessä korkeakoulussa Festian juhlasalissa perjantaina 17. syyskuuta 1999 "Digitaalinen signaalinkäsittely – teoriasta työkaluksi".
Markku Renfors

Markku Kalevi Renfors (s. 21. tammikuuta 1953 Suoniemi) on suomalainen tekniikan tohtori ja Tampereen teknillisen yliopiston tietoliikennetekniikan emeritusprofessori. Hänet tunnetaan erityisesti digitaalisen signaalinkäsittelyn (DSP) algoritmien kehittäjänä 1970-luvulta saakka.
Renfors tuli ylioppilaaksi tamperelaisesta Sammon yhteislyseosta (1972). Hän valmistui Tampereen teknillisestä korkeakoulusta (TTKK) diplomi-insinööriksi (1978), tekniikan lisensiaatiksi (1981) ja edelleen tekniikan tohtoriksi (1982). Hänen englanninkielinen monografiamuotoinen väitöskirjansa (1982) oli otsikoitu "On the Design of Efficient Digital Filters Using Graph Theoretic Equivalence Transformations". Renfors työskenteli väitöksensä jälkeen tutkijana Linköpingin yliopistossa Ruotsissa (1982-1984) ja Kalifornian yliopistossa (Santa Barbara) Yhdysvalloissa (1985-1986).
Edwin Törmälä

Edwin Johannes Törmälä (22. elokuuta 1916 Helsinki – 11. maaliskuuta 1976 Saariselkä) oli suomalainen juristi ja toiminnanjohtaja.
Henkilöhistoria.
Edwin Törmälän vanhemmat olivat puuseppä Klaus Johannes Törmälä ja Anna Emilia Gustafsson ja puoliso vuodesta 1944 Hellin Sirkka-Liisa Nieminen. Törmälä tuli ylioppilaaksi 1935 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1943, varatuomarin arvon hän sai 1946. Törmälä toimi Suomen Huollon lakimiehenä ja perusavustustoiminnan johtajana 1945–1947, talouspäällikkönä 1947–1950 ja toiminnanjohtajana 1950–1951. Helsingin evankelis-luterilaisten seurakuntien kirkkohallintokunnan palveluksessa hän oli 1950–1951, Mannerheimin Lastensuojeluliiton toiminnanjohtaja 1953–1959 ja sitten Muotihame -yhtiön toimitusjohtaja. Oma lakiasiantoimisto hänellä oli vuodesta 1961. Sota-aikana Törmälä oli kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön palveluksessa, vastuullaan muun muassa miesten erikoistyöleirit. Hän toimi myös Suomen Kiinteistönvälittäjäliiton asiamiehenä. Muun muassa partio- ja seurakunnallinen toiminta kuuluivat Törmälän moniin luottamustehtäviin.
Sinkokaiini

Sinkokaiini eli dibukaiini on paikallispuudutteena käytetty lääkeaine. Sitä voi käyttää korvakivussa tilapäisesti kivun lievittämiseen. Hoitava korvatulehduksien lääke se ei ole. Sinkokaiinia käytetään voiteena tai peräpuikkoina myös peräpukamiin yhdistettynä esimerkiksi hydrokortisoniin ja antibioottiin kuten framysetiiniin. Suomessa sinkokaiinia sisältäviä myyntiluvallisia lääkevalmisteita ovat Orodrops sekä prednisolonin kanssa yhdistelmävalmisteina Scheriproct Neo ja Scheriproct Neo Kombi.
Pohjanmaan kauppakamari

Pohjanmaan kauppakamari on Pohjanmaan alueella elinkeinoelämän edunvalvojana, kouluttajana ja asiantuntijana toimiva organisaatio. Se on yksi Suomen 19 kauppakamarista.
Pohjanmaan kauppakamarilla on noin 1050 jäsentä, joiden palveluksessa 70% alueen työvoimasta. Toimipisteet löytyvät Kokkolasta, Pietarsaaresta ja Vaasasta.
Pohjanmaan kauppakamarin tärkeimmät vaikuttamisen alueet ovat:
Yritysten toimintaedellytyksiä kehitetään mm. kannanotoin, lausunnoin, järjestämällä erilaisia tilaisuuksia sekä yhteistyöprojekteilla muiden samaan päämäärään pyrkivien organisaatioiden kanssa.
Pohjanmaan kauppakamarin palvelut.
Kauppakamarilla on viranomaisasema erilaisten asiakirjojen myöntäjänä ja vahvistajana. Tällaisia asiakirjoja ovat esimerkiksi:
Muita palveluita:
Pohjanmaan kauppakamarin julkaisut.
Uutiskirje lähetetään jäsenistölle yhdeksän kertaa vuodessa.
CB on kaksi kertaa vuodessa ilmestyvä kauppakamarilehti. 
Coastline on Pohjanmaan käyntikortti ja se julkaistaan joka toinen vuosi. Jokainen yritys esitellään ammattilaisten toimittamassa, englanninkielisessä artikkelissa. Yritysartikkeleiden lisäksi julkaisussa on monipuolinen lukupaketti alueen yrityselämästä, mielenkiintoisista henkilöistä ja ajankohtaisista ilmiöistä.
Kofeiinisitraatti

Kofeiinisitraatti on lääkeaine, jota käytetään keskosten hengityskatkojen hoitoon. Lääke annetaan liuoksena laskimoon. Kofeiinisitraattia myydään Suomessa valmistenimillä Gencebok ja Peyona. Lääkettä voidaan antaa potilaalle vain tehohoitoyksikössä. Se kuuluu myös WHO:n tärkeiden lääkkeiden listalle.