Seppo Tiitinen

Seppo Kalervo Tiitinen (s. 15. joulukuuta 1947 Leppävirta) on suomalainen juristi ja valtionhallinnon pitkäaikainen virkamies. Hän jäi eläkkeelle 2015 lopussa eduskunnan pääsihteerin virasta, jota hän hoiti vuodesta 1992 alkaen. Tiitinen toimi myös Suojelupoliisin päällikkönä vuosina 1978–1990. Eduskunnassa hän oli Perustuslakikomitea 2000:n pysyvänä asiantuntijana vuosina 1992–1999.
Tausta.
Tiitinen syntyi nelilapsiseen maanviljelijäperheeseen Leppävirran Timolan kylässä. Isä Svante Tiitinen toimi Maalaisliiton paikallisosaston sihteerinä ja osuuskaupan myymälätoimikunnassa. Seppo kiinnostui yhteiskunnallisista asioista oppikoulun aikana. Tiitinen valmistui ylioppilaaksi Varkauden yhteislyseosta vuonna 1966. Hän pääsi Helsingin yliopistoon ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1969. Varatuomari hänestä tuli vuonna 1976.
Puoluekannaltaan Tiitinen on keskustalainen.
Virkamiesura valtionhallinnossa.
Opetusministeriöstä virkamiesuran alkuun.
Tiitinen aloitti uransa esittelijänä opetusministeriössä vuosina 1969–1973. Seuraavat kaksi vuotta hän toimi toimistopäällikkönä kouluhallituksessa. Eduskunnassa hän toimi sivistysvaliokunnan sihteerinä vuosina 1972–1975, nuorempana sihteerinä 1975–1976, sekä perustuslaki- ja ulkoasiainvaliokunnan sihteerinä 1977–1978.
Suojelupoliisin päälliköksi.
Seppo Tiitisen valinnan Suojelupoliisin johtajaksi tekivät presidentti Urho Kekkonen ja hallituksen keskustalaiset ja sosiaalidemokraattiset ministerit 8. helmikuuta 1978 Tamminiemessä. Tiitiselle valintapäätöksestä ilmoitti sisäministeri Eino Uusitalo. Tiitinen oli ainoastaan 30-vuotias tullessaan nimitetyksi. Nimityspakettiin kuului myös SDP:n osalta Kalevi Sorsan eduskunta-avustaja Seppo Nevalan valinta Suojelupoliisin yleisen osaston päälliköksi.
Tiitinen toimi poliisineuvoksena ja Suojelupoliisin päällikkönä vuosina 1978–1990. Suojelupoliisin vuonna 1990 haltuunsa saama Tiitisen lista sai nimensä Tiitisen mukaan. "Ilta-Sanomien" haastattelussa 2018 hyvästä muististaan tunnettu Tiitinen väitti, ettei enää muista listan nimiä. "Se on Jumalan tosi, että se on näin", Tiitinen kommentoi muistamattomuuttaan.
Tiitisen kausi Suojelupoliisin päällikkönä ajoittui niin kutsutun suomettumisen ajan loppuvuosiin. Myöhemmin hän on korostanut Neuvostoliiton aina kunnioittaneen Suojelupoliisin itsenäisyyttä. Johtaessaan Suojelupoliisin vastavakoilua Tiitinen oli päättämässä yli 20 henkilön karkottamisesta Suomesta; valtaosa näistä oli neuvostoliittolaisia. Kussakin neuvostoliittolaisia koskeneessa tapauksessa hän hankki päätökselle ensin hyväksynnän tasavallan presidentiltä ja tiedotti sen jälkeen ministerineuvos Viktor Vladimirovia ja myöhemmin tämän seuraajaa Feliks Karasevia. Tiitisen mukaan Vladimirov kunnioitti Suomen lakeja eikä esittänyt vastaväitteitä; sen sijaan Karasev yritti estää erään henkilön karkottamisen.
Vakoilusta Neuvostoliiton hyväksi elinkautiseen vankeuteen tuomittu ruotsalainen Stig Bergling, joka pakeni Suomen kautta Neuvostoliittoon vuonna 1987, epäili myöhemmin muistelmissaan Neuvostoliiton määränneen Suomen poliisin pysymään poissa hänen tieltään, koska hänen loikkauksensa oli onnistunut niin helposti. Tiitinen on kiistänyt Berglingin väitteen; hänen mukaansa Bergling ei olisi voinut oleskella päiväkausia Helsingissä Suojelupoliisin tieten. Ongelmana oli Tiitisen mukaan ollut se, ettei Suojelipoliisi ollut saanut Ruotsin Säpolta oikea-aikaisia tietoja Berglingin paosta.
Eduskunnan pääsihteeriksi.
Vuonna 1990 Tiitinen palkattiin eduskunnan apulaispääsihteeriksi, ja vuonna 1992 hänestä tuli pääsihteeri eläkkeelle jääneen valtiopäiväneuvos Erkki Ketolan jälkeen.
Eduskunnan ajalta hänet tunnetaan muun muassa eduskunnan ETA-toimikunnan puheenjohtajuudesta sekä perustuslain kokonaisuudistusta valmistelleen virkamiestyöryhmän puheenjohtajuudesta vuonna 1995.
Tiitinen on toiminut myös Suomen kansallisoopperan hallituksen jäsenenä vuosina 1996–2004 ja 2004–2007 sen puheenjohtajana. Oopperan talousongelmien noustua pinnalle hän sai osakseen arvostelua kaksoisroolistaan eduskunnan pääsihteerinä ja Oopperan säätiön puheenjohtajana.
Tiitinen siirtyi eläkkeelle vuoden 2016 alussa, jolloin hänen seuraajanaan aloitti Maija-Leena Paavola.
Kritiikki.
Eduskunnan talouspäällikkönä toiminut Pertti J. Rosila arvostelee kirjassaan "Eduskunnan kirstunvartija" kovin sanoin Tiitisen rahankäyttöä pääsihteerinä. Tiitinen teki muun muassa 2004 suullisen sopimuksen kuvateoksesta "Tasavallan tiellä" eduskunnan satavuotisjuhlan kunniaksi valokuvaaja Jorma Komulaisen ja Helsingin Sanomien toimittajan Unto Hämäläisen kanssa. Komulaisen kanssa ei saatu kirjallista sopimusta aikaan ja Komulainen pyysi tuhansien eurojen kuukausipalkkaa ja lähetteli työstään laskuja sillä perusteella, että hänellä oli Tiitisen toimeksianto. Mutkallisten vaiheiden jälkeen sopimus syntyi kun kirja oli jo vedosvaiheessa. Komulaisen osuus oli 115 000 euroa, Hämäläisen kirjoituspalkkio 5 000 euroa. Toinen rahanreikä oli itse satavuotisjuhla, jota vietettiin kaksi vuotta 2006–2007. Siihen sisältyi poikkeuksellisen paljon Tiitisen harrastuksen oopperan esityksiä, muun muassa juhlakonsertti, jonka hinnaksi tuli lähes 100 000 euroa.