tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Etionamidi

Etionamidi (C8H10N2S) on pyridiinijohdannaisiin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä antibioottina muille lääkeaineille vastustuskykyisen tuberkuloosin hoidossa. Etionamidi kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa etionamidi on keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee niukasti veteen ja alkoholeihin ja liukenee hyvin kuumaan asetoniin, dikloorietaaniin ja pyridiiniin. Etionamidi on aihiolääke, joka metaboloituu etionamidisulfoksidiksi. Tämä aineenvaihduntatuote on antibioottinen ja se estää mykobakteereja muodostamasta soluseinäänsä tarvitsemia mykolihappoja. Etionamidi on tehokas erityisesti "Mycobacterium tuberculosis"-lajia vastaan ja tehoaa myös eräisiin muihin saman suvun lajeihin. Etionamidi annetaan suun kautta tablettina. Sitä käytetään hoidettaessa muille antibiooteille resistenttejä tuberkuloosi-infektioita.
Haittavaikutukset.
Tyypillisimmät etionamidin aiheuttamat haittavaikutukset ovat vatsakipu, huonovointisuus, oksentelu, ripuli ja painon aleneminen. Etionamidi läpäisee veri-aivoesteen ja pääsee keskushermostoon. Haittavaikutuksina voi ilmetä huimausta, uneliaisuutta ja heikkoutta. Jopa psykoottisia oireita on raportoitu.
Valmistus.
Etionamidin synteesin ensimmäisessä vaiheessa dietyylioksalaatti kondensoituu emäksisissä olosuhteissa 2-butanonin kanssa. Muodostuva välituote reagoi syanoasetamidin kanssa ja tuotteeksi muodostuu 3-syano-4-karboetoksi-6-etyyli-2-pyridonia. Tämä yhdiste hydrolysoituu happamissa olosuhteissa 4-karboksi-6-etyylipyridoniksi. Reaktio fosforyylikloridin ja fosforipentakloridin ja etanolin kanssa johtaa etyyli-6-etyyli-2-kloori-isonikotinaattiin, joka pelkistetään vedyttämällä etyyli-6-etyyli-isonikotinaatiksi. Toiseksi viimeinen vaihe on reaktio ammoniakin ja fosforipentoksidin kanssa ja viimeinen vaihe on reaktio divetysulfidin kanssa, jolloin muodostuu tuotteeksi etionamidia.
Kōan (keisari)

Kōan () oli Japanin 6. keisari. Hänen edeltäjänsä oli keisari Kōshō ja seuraaja keisari Kōrei. Kōan hallitsi vuosina (392)–291 eaa.
Dubain kansainväliset elokuvajuhlat

Dubain kansainväliset elokuvajuhlat (; , lyhenny DIFF) oli Arabiemiraattien Dubaissa yleensä vuoden välein järjestettävä kulttuuritapahtuma. Elokuvajuhlat järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2004 ja niitä pidettiin vuosittain vuoteen 2017 saakka. 
Vuonna 2018 nämä Lähi-idän elokuva-alan keskeiseksi foorumiksi nousseet elokuvajuhlat kertoivat välivuodesta uudelleenjärjestelyjen ja arabimaiden elokuvarintamalla meneillään olevien muutosten vuoksi. Tuolloin vahvistettiin juhlien jatkuvan vuonna 2019. Vahvistuksesta huolimatta Dubain kansainvälistä elokuvajuhlaa ei ilmeisesti järjestetty vuonna 2019, sillä vielä marraskuun 2019 loppupuolella tapahtumasta ei ollut tiedotettu edes lehdistölle. Sen sijaan Dubaissa järjestettiin marraskuun 2019 loppupuolella kolmipäiväinen elokuvan, pelialan, videoiden ja musiikin yhteistapahtuma On.Dxb. 
Arabimaiden elokuva-alan muutosta ja lisääntyvää kilpailua festivaalirintamalla kuvastaa osaltaan 35 vuotta jatkuneen elokuvateatterikiellon päättyminen Saudi-Arabiassa vuonna 2018 ja julistus Lähi-idän elokuvaa esilletuovan vuosittaisen Punaisenmeren kansainvälisten elokuvajuhlien (Red Sea International Film Festival) käynnistämisestä Jeddassa vuodesta 2020 lähtien (maaliskuu 2020, koronapandemian vuoksi siirrettiin myöhemmin pidettäväksi). Uusi saudiarabialainen tapahtuma voidaan nähdä Dubain kansainvälisten elokuvajuhlien kilpailijana ja eräänä mahdollisena syynä Dubain elokuvajuhlien hiljentymiselle.
Osaltaan Lähi-idän ja arabimaiden elokuvaa esittävillä Dubain elokuvajuhlilla on ollut merkittävä panoksensa paitsi aasialaisen, myös afrikkalaisen kulttuurin esilletuonnissa, sillä arabian kieli on väestön määrällä mitattuna Afrikan suurin kielialue. 
Palkinnot.
Kultainen Muhr eli Kultainen varsa -palkinto.
Dubain kansainväliset elokuvajuhlat on jakanut Muhr-palkintoa vuodesta 2006 lähtien. Muhr on arabiankielinen, varsaa tarkoittavaa sana. Pääpalkinto, Kultainen varsa myönnetään useassa elokuvasarjassa. Palkittavana on pitkä fiktio, pitkä dokumentti, pitkän elokuvan tuomariston palkinto, pitkän elokuvan ohjaajan palkinto, pitkän elokuvan miesnäyttelijä ja pitkän elokuvan naisnäyttelijä, lyhyt elokuva sekä lyhyen elokuvan tuomariston palkinto. Lisäksi on kansallisia Muhr-palkintoja. 
Pitkän fiktioelokuvan Kultaisen varsa -palkinnon ovat voittaneet seuraavat elokuvat:
Vuonna 2018 DIFF-elokuvajuhlia ei järjestetty.
!Oka Tokat

!Oka Tokat on televisioyhtiö ABS-CBN:n esittämä filippiiniläinen draamasarja, jota on esitetty televisiossa 1990-luvulta alkaen. Sen päärooleissa ovat Ricky Davao, Diether Ocampo, Jericho Rosales, Angelika dela Cruz, Rica Peralejo, Paolo Contis ja Agot Isidro. Vuonna 2012 sarja sai jatkoa uusilla näyttelijöillä, ja ohjelman nimeksi tuli "Oka2kat".
Sarjan nimi on muodostettu kääntämällä tagalogin kielen ilmaisu "Takot ako" (suom. "pelkään") päinvastaiseksi. Alkuperäisessä ilmaisussa "Takot ako!" on perässä huutomerkki, minkä vuoksi se on myös sarjan nimen alussa.
Juoni.
Okatokat.
Okatokat on draamasarja, jonka teemana on paranormaali kauhu. Sarjassa seurataan sitä, kuinka viidestä varhaisnuoresta koostuva mediaryhmä tutkii paranormaaleja tapahtumia ennakko-oletusten varassa. Suuri osa tapahtumista liittyy filippiiniläiseen mytologiaan. Tämä mediaryhmä vierailee sarjan aikana erilaisissa aavemaisissa paikoissa.
Oka2kat.
Sarjan jatko-osa Oka2kat on sen ohjaajan Neal del Rosarion mukaan "ikään kuin yhdistelmä sarjoja ja elokuvaa Shake, Rattle &amp; Roll, Drag Me to Hell ja Scooby-Doo, mikä tekee siitä enemmänkin seikkailusarjan". Vaikka sarjan juoni on uusi, se kuitenkin jatkaa edellisen sarjan samoja teemoja. Sarjassa seurataan päähenkilöä Andrew, ja hänen suhdetta muihin sarjassa esiintyviin henkilöihin pyritään sarjan aikana ratkaisemaan. Sarjan lopussa esitetään myös joitain moraalisia opetuksia.
Zelig

Zelig on Woody Allenin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1983. Pseudodokumentin tyyliin rakennettu elokuva on kertovinaan tositarinaa hämmästyttävän muuntautumiskykyisestä ja miellyttämishaluisesta 1900-luvun miehestä (nimiosassa Allen itse), kaikkien aikojen konformistista, joka oli monessa mukana kykenemällä vaihtamaan roolia kulloisenkin seuransa mukaisesti. Dokumentaarista vaikutelmaa korostavat vanhat uutisfilmit sekä käsikirjoitetut pseudohaastattelut todellisten älyköiden kuten Susan Sontagin ja Bruno Bettelheimin kanssa.
Vastaanotto.
"Zelig" sai kaksi Oscar-, kaksi Golden Globe- ja viisi Bafta-palkintoehdokkuutta muttei yhtään voittoa. Festivaaleilla se palkittiin muun muassa Venetsian elokuvajuhlien parhaana.
Elokuvakerhojen liiton "Projektio"-lehdessä suomalaiskriitikot äänestivät "Zeligin" vuoden 1984 toiseksi parhaaksi ensi-iltaelokuvaksi Francesco Rosin "Kolmen veljeksen" jälkeen. "Helsingin Sanomien" Matti Salo kirjoitti elokuvasta laajan jutun noin kuukautta sen Suomen-ensi-illan jälkeen. Hänestä "Zelig" oli Allenin siihen asti omintakeisin työ ja todella onnistunut tuotos "Manhattanin" jälkeisten ”sekoilujen” "Stardust Memories" ja "Kesäyön seksikomedia" jälkeen. Saman lehden Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1994 "Zeligistä": ”Mitään näin järisyttävän selväpiirteistä ja täydellistä Allen ei ehkä ole luonut aikaisemmin eikä myöhemmin.” Filmgoer-verkkojulkaisun Aleksi Salosen mielestä "Zelig" on postmodernin elokuvan ehdoton klassikko: ”Zelig osoittaa käytännössä miten dokumentin muotokieli on sen uskottavuuden tae, ei sisältö. Se todistaa lähes vastustamattomasti dokumenttielokuvan totuuden konstruoituneisuuden ja valaisee historiaa kertomuksena, jonka käänteet ovat kaikkea muuta kuin objektiivisia tosiasioita.”
Allen mainitsi vuoden 2010 haastattelussa "Zeligin" aikajärjestyksessä vanhimpana suosikkinaan omien elokuviensa joukosta. Muut olivat "Kairon purppuraruusu (1985), Miehiä ja vaimoja (1992), Luotisade Broadwaylla (1994), Match Point" (2005) ja "Vicky Cristina Barcelona" (2008).
Vietnamin moottoritieverkko

Vietnamin moottoritieverkko on melko tuore lisäys Vietnamin liikennejärjestelmään. Moottoriteitä kutsutaan vietnamiksi nimellä "cao tốc". Maan ensimmäiset moottoritiet avattiin hieman vuoden 2000 jälkeen. Vuoden 2019 alussa Vietamissa oli 780 km moottoriteitä. Maahan on suunnitteilla 5 873 kilometrin pituinen, 22 moottoritiestä koostuva moottoritieverkko.
Historiaa.
Vietnamin liikenne kasvaa nopeasti, mutta päätiet ovat vaarallisia huonon suunnittelun ja sekalaisen liikennekoostumuksen takia. Moottoriteitä alettiin suunnitella laajemmin 2010-luvun alussa näiden ongelmien ratkaisemiseksi päätieverkolla erottamaan toisistaan nopea liikenne ja hidas paikallinen liikenne. Vuonna 2015 julkaistiin suunnitelma 22 moottoritiestä sekä moottoritienumerointi. Hanoin ja Hồ Chí Minhin välinen moottoritie sekä näiden seutujen alueella olevat muut moottoritiet ovat rakentamisjärjestyksessä etusijalla. Muut moottoritiet harvemmin asutuilla alueilla toteutettaneen vasta myöhemmin tulevaisuudessa. Myös vuoden 2015 suunnitelmaan kuulumaton Hanoin ja Vientianen välinen moottoritie on tarkoitus rakentaa lähitulevaisuudessa.
Standardit.
Vietnamin moottoriteillä on vähintään kaksi ajorataa suuntaansa, joskin liikennemäärien vähäisyyden takia toinen ajorata rakennetaan poikkeustapauksissa myöhemmin. Maan moottoritiet jaetaan kahteen luokkaan: luokan A moottoritiet, joilla on kaksi ajorataa suuntaansa ja eritasoliittymät, sekä luokan B moottoritiet, joilla on kaksi ajorataa suuntaansa ja tasoliittymät. Näin ollen luokan B moottoritiet eivät ole virallisesti moottoriteitä.
Moottoriteille on 4 eri suunnittelunopeusluokkaa: 60, 80, 100 ja 120 km/h. Moottoripyörät, traktorit ja maatalouskoneet ("công nông") on kielletty moottoriteillä. Moottoriteillä on yleensä ajokaistakohtaiset nopeusrajoitukset, kuten Kiinassa. Vähimmäisnopeus on useimmiten 60 km/h ja vasemmalla kaistalla korkeampi (jopa 100 km/h).
Moottoritiet viitoitetaan vihreälle taustalle valkoisella tekstillä. Moottoriteillä on peräkkäinen liittymänumerointi.
Tienumerointi.
Vuonna 2015 julkaistiin Vietnamin moottoritiesuunnitelma sekä uudet liikennemerkit. Moottoritiet numeroidaan keltaiselle taustalle mustalla tekstillä muodossa CT.xx, esim. CT.01. Samassa yhteydessä Vietnam otti käyttöön saksalaisen DIN 1451 -liikennefontin.
Thekla Knös

Thekla Levinia Andrietta Knös (17. kesäkuuta 1815 Uppsala, Ruotsi – 10. maaliskuuta 1880 Växjö, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija, virsirunoilija ja kääntäjä.
Thekla Knösin isä oli Gustaf Knös, pappi ja itämaisten kielten professori, ja äiti oli Alida Knös, o.s. Olbers. 
Knösin kirjalliset ihanteet muotoutuivat Uppsalan kirjallisissa salongeissa, joissa olivat mukana muun muassa P. D. A. Atterbom, Erik Gustaf Geijer ja Malla Silfverstolpe. Joskin suunta oli ajan romanttisia virtauksia vastaan kohti realismia. Kun äiti ja tytär isän kuoleman jälkeen ajautuivat puutteeseen, kaikki keinot elannon hankkimiseksi olivat hyödyksi. Englannin-, ranskan- ja saksantaitoinen Knös aloitti kirjailijantyönsä ohella kääntäjänuran, joka tuotti pääosan tuloista. Lisäksi hän antoi kieltenopetusta.
Knösin ilmaisumuodoksi tuli runous, ja hän sai 1851 runosikermästään "Ragnar Lodbrok" Ruotsin akatemian suuren palkinnon, toistaiseksi ainoana naisena. Kohua herätti, että samalla kertaa hän sai pienen palkinnon runoista ”Smärre skaldestycken”. Hänen ensimmäinen proosateoksensa oli "Elfvornas qvällar" (1851). Tässä avainromaanissa hän käsitteli Uppsalan salonkikulttuuria.
Knösin ensimmäinen käännöstyö oli Charles Dickensin "Syrsan vid spiseln" (1847), ja sen julkaisi C. A. Bagge. Yhteistyö Baggen kustannustalon kanssa jatkui sitten usean teoksen verran. Hän käänsi myös jatkokertomuksia Svenska Dagbladetille. Sen jälkeen hän työskenteli muille kustantamoille. Hänen päälajinsa oli runous, mutta hän käänsi myös proosaa ja näytelmiä ja yhden oopperalibreton. Käännökset julkaistiin alkuun nimettöminä, kuten silloin oli tapana, joten tiedot niistä perustuvat hänen kirjeenvaihtoonsa ja päiväkirjoihinsa. Akatemian palkinto teki hänen nimestään niin tunnetun, että se alettiin liittää käännöksiin.
Knösin omia runoja on käännetty saksaksi. Näytelmät ja oopperalibretto ovat tilaustöitä. Tuotteliaisuus väheni, kun kirjoituskäsi kipeytyi niin että hän sai kirjoituskiellon. Lisäksi vuonna 1855 tapahtunut äidin kuolema ja sen aiheuttama masennus vaikuttivat niin, että vasta kymmenen vuoden kuluttua hän pääsi taas työn makuun.
Toisin kuin siihen aikaan oli yleisenä tapana, hän säilytti kunnioituksesta kirjoittajaa kohtaan nimet ja tapahtumaympäristöt alkuperäisinä. Hän keskusteli asiasta eri tavoin ajattelevien kollegoidensa kanssa kirjeenvaihdossa.
Knös sai aikanaan arvostusta, mutta Henrik Schüttistä alkaen hän on painunut unohduksiin.
Pierre Rosanvallon

Pierre Rosanvallon (s. 1. tammikuuta 1948 Blois, Ranska) on ranskalainen historioitsija, kirjailija ja Collège de Francen nykyaikaisen politiikan tutkimuksen professori. Hänen kirjoituksensa keskittyvät demokratian tilaan, Ranskan poliittiseen historiaan, hallinnon rooliin sekä yhteiskunnalliseen oikeuteen. Hänen teoksiaan on käännetty 22 kielelle, myös suomeksi. 
Rosanvallon on myös ranskalaisen yhteiskuntatieteisiin keskittyvän EHESS-korkeakoulun opetusvastaava (engl. "director of studies"). Hän toimi vuosina 1992–2005 koulun Raymond Aronin mukaan nimetyn politiikan tutkimuslaitoksen johtajana. 
Rosanvallon on tieteellisen jaoston jäsen sekä Ranskan kansalliskirjastossa että Ranskan arvostetuimmassa kauppakorkeakoulussa École normale supérieuressa. Hän on valmistunut filosofian tohtoriksi pariisilaisesta École des Hautes Études Commerciales (HEC) -johtamiskoulusta.
Rosanvallon perusti yhdessä ranskalaisen historioitsijan François Furet'n kanssa vuonna 1982 Fondation Saint-Simon -ajatushautomon, joka lopetettiin vuonna 1999.
Inti Creates

Inti Creates on japanilainen vuonna 1996 perustettu videopelien kehittäjä ja julkaisija. Se tunnetaan parhaiten mm. useiden "Mega Man" -sarjaan kuuluvien pelien kehittäjänä. Inti Creates on kehittänyt yli 50 peliä, useille eri julkaisijoille Japanissa. Ensimmäinen peli, jonka yritys sekä kehitti että julkaisi täysin itsenäisesti, oli vuoden 2014 "Azure Striker Gunvolt" .
Inti Createsin kehittämiä pelejä.
Tämä on epätäydellinen luettelo Inti Createsin kehittämistä peleistä, luettelossa ovat Japanin ulkopuolella julkaistut pelit.
Akhilleion (Joonia)

Akhilleion (, tai "Achilleium") oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Akhilleionin tiedetään sijainneen jossakin päin Maiandros-joen (nyk. Menderes) laaksoa. Tämän perusteella se voidaan erottaa samannimisestä "frurionista" eli linnoituksesta, joka Stefanos Byzantionlaisen mukaan sijaitsi lähellä Smyrnaa. 
Akhilleionin historiasta ei tiedetä paljoakaan. Kaupunki tunnetaan ennen kaikkea Ksenofonin "Hellenikassa" olevian mainintojen perusteella, jolloin se on ollut olemassa poliksena ainakin klassisella kaudella 400- ja 300-luvuilla eaa.
Notion

Notion (, ) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Notion (Aiolis)

Notion (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Aioliissa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkempaa sijaintipaikkaa ei tunneta.
Notion esiintyy Herodotoksella Aioliin dodekapoliin eli kahdentoista kaupungin joukossa. Siitä ei kuitenkaan tiedetä mitään muuta. Usein on esitetty, että kyseessä olisi sama kaupunki kuin Jooniassa sijainnut Notion, joka oli Kolofonin satamakaupunki. Tätä ei kuitenkaan voida tietää varmuudella, ja siksi kaupunki on luetteloitu erilliseksi polikseksi.
Bosporos

Bosporos (, ) voi viitata seuraaviin paikkoihin:
Keltanuoli

Keltanuoli ("Phyllobates bicolor") on nuolimyrkkysammakoiden heimoon kuuluva sammakkoeläin.
Se on noin 4 cm pitkä ja väriltään keltainen.
Keltanuolisammakoita tavataan Kolumbiassa Cordillera Occidentalin länsirinteillä, Risaralda, Chocó and Valle del Cauca maakunnissa.
Siri Dahlquist

Sigrid (Siri) Hedvig Naëmi Dahlquist (o.s. Jonsson; 14. maaliskuuta 1889 Bromma, Ruotsi – 22. tammikuuta 1966 Uppsala) ruotsalainen teologi ja virsirunoilija.
Dahlquist suoritti ylioppilastutkinnon Wallinska skolan -koulusta Tukholmassa 1907 ja hänestä tuli yksi Ruotsin ensimmäisiä naisteologeja. 1913 hän suoritti toisena naisena Ruotsissa teologian kandidaatin tutkinnon. Opiskeluaikanaan hän toimi aktiivisesti nuorkirkkoliikkeen parissa.
Dahlquist oli uskonnonopettaja Tukholman tyttökouluissa 1912–1913 sekä toimi toimittajana. Mentyään avioliittoon Gunnar Dahlquistin kanssa hän omistautui kokopäiväisesti papin vaimon tehtävään. Gunnar Dahlquist toimi Ruotsin kirkon lähetyksen johtajana. Siri Dahlquist toimi Ruotsin naisten lähetys­yhdistyksen puheenjohtajana 1922–1966 ja hän otti mielellään osaa lähetysteologiseen keskusteluun ja 1930-luvulla hän kiinnostui ns. Oxford-liikkeestä. Hän oli kiinnostunut myös papin viran avaamisesta naisille, jo 1919 hän kirjoitti artikkelin otsikolla ”Är prästämbetet ett kvinnokall?" (Onko papinvirka kutsumus naisille?). Hänen mukaansa naisilla ja miehillä on samanlainen arvo ja vastuu Jumalan valtakunnassa. Hänen mukaansa tarvitaan teologisesti koulutettuja naisia, joilla on virka kirkossa, nuorisoliikkeiden palveluksessa, lähetystyössä ja diakonissojen kouluttajina. 
Dahlquist tunnetaan ennen muuta virsirunoilijana. Hänen virsiään on virsikirjan ohella vapaitten kirkkojen laulukirjoissa ja muissa laulukokoelmissa. Hän julkaisi runojaan sanomalehdissä ja aikakauslehdissä sekä julkaisi kirjoja. Hänen virsissään on usein teemoina ajatukset jotka liittyvät nuorkirkkoliikkeen teologiaan ja julistukseen; Kristuksen pelastava teko, kutsumus, ratkaisu, seuraaminen ja pyhitys, palvelu, evankeliointi ja lähetys.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on kaksi Dahlquistin virttä: 427 "Taas uudet kielet vievä sanomaa" (Låt nya tankar tolka Kristi bud, suom. Anna-Maija Raittila 1979) ja 492 "Ystävä sä lapsien", 2–3 säkeistöt (säk. 2–3 suom. Lauri Pohjanpää 1923, säk. 3 virsikirjakomitea 1937)
Ruotsin kirkon virsikirjassa on yksi hänen kirjoittamansa virsi, 417 "Taas uudet kielet vievät sanomaa" sekä hänen kääntämänsä virret 137 "Rakkaudesta maailmaan" (O Christ, Thy love to all the world, George Robson n. 1900, suom. Niilo Rauhala 1994) ja 585 "Kiiruhda! Päivä rientää" (Work, for the night is coming, Annie L. Coghill 1854, suom. Pekka Kivekäs 1998), sekä virsi 743 "Ystävä sä lapsien", joka on virsikirjan lisäysosassa, samassa sanamuodossa kuin Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa.
Isku selkään

Isku selkään ("Straight Time") on Ulu Grosbardin ohjaama yhdysvaltalainen rikoselokuva vuodelta 1978. Edward Bunkerin romaaniin "Julmin peto" (No Beast So Fierce, 1973) perustuva tarina kertoo kuvaa Max Dembon (Dustin Hoffman) ehdonalaista vankeutta, romanssia ja jalokiviryöstöä.
Pääosanäyttelijä Dustin Hoffman on ohjannut osan elokuvan kohtauksista, mutta hän ei pitänyt kaksoisroolistaan vaan ohjaajaksi otettiin Ulu Grosbard. Hoffman pitää kuitenkin "Iskua selkään" yhtenä parhaista elokuvistaan. Hän palasi ohjaajan tehtävään vasta yli 30 vuotta myöhemmin elokuvassa "Kvartetti" (2012). 
Vastaanotto.
Elitisti-elokuvasivuston Lasse Tapionsalon mielestä "Isku selkään" vahvistaa entuudestaan käsitystä 1970-luvusta yhtenä amerikkalaiselokuvan luovimmista kausista: ”Vanhan pöhöttyneen järjestelmän murruttua tuoreet tekijät pääsivät virkistämään kankaita elämän makuisilla tarinoillaan, joista tämä pieni helmi on vahva näyte.” "Helsingin Sanomien" Helena Ylänen piti elokuvaa sensitiivisenä ja kelvollisena kuvauksena vankilasta vapautuvasta murtomiehestä, mutta näki siinä pientä teennäisyyttä ja harmitteli elokuvan loppuratkaisussa ilmenevää näkökulman kaventumista: Dustin Hoffmanin esittämällä päähenkilöllä ei olekaan niin avoimia mahdollisuuksia kuin katsojalle on tarinan kuluessa uskoteltu.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Suomen urheilu 2002

Suomen urheilu 2002 käsittelee vuoden 2002 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija.
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Vuoden naisurheilijaksi valittiin yleisurheilija Heli Koivula ja vuoden valmentajaksi koripallovalmentaja Henrik Dettmann.
Aeroflotin lento 1492

Aeroflotin lento 1492 oli Aeroflotin Venäjän sisäinen reittilento Moskovasta Murmanskiin. Lennolla 5. toukokuuta 2019 käytetty Suhoi Superjet 100-95B joutui palaamaan takaisin Moskovan Šeremetjevon kansainväliselle lentoasemalle pian lentoonlähdön jälkeen salamaniskun vioitettua koneen sähköjärjestelmiä. Hätälasku kuitenkin epäonnistui koneen osuttua kiitotiehen liian kovaa ja pompattua takaisin ilmaan. Tätä seuranneen toisen kosketuksen voimasta koneen päälaskutelineet romahtivat, ja se liukui kiitotietä pitkin syttyen tuleen.
Onnettomuuslennolla oli 73 matkustajaa ja viisi miehistön jäsentä. Onnettomuudessa sai surmansa 40 matkustajaa ja yksi miehistön jäsen. Lisäksi 11 koneessa ollutta loukkaantui.
Skylaks Karyandalainen

Skylaks Karyandalainen (, ; 500/400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen tutkimusmatkailija ja maantieteilijä, joka oli kotoisin Karyandasta Kaariasta.
Herodotos kertoo, että Persian kuningas Dareios lähetti Skylaksin tutkimusmatkalle alas Indus-jokea pitkin, koska halusi tietää, missä joki laskee mereen. Skylaks lähti matkalle Kaspatyroksen (oikeammin Kaspapyros) kaupungista ja Paktyiken maakunnasta, ja purjehti kumppaneineen jokea alajuoksulle ja itään (Herodotoksen mukaan, oikeammin lounaaseen) päin, kunnes he saapuivat merelle. Tämän jälkeen he purjehtivat länteen Intian valtameren läpi ja edelleen Arabian niemimaan ympäri Punaisellemerelle. Purjehdus päättyi Egyptiin jonnekin nykyisen Suezinlahden rannikolle, paikkaan, josta foinikialaiset olivat aiemmin aloittaneet Libyan (eli Afrikan) ympäripurjehduksen. Koko matka kesti kolmekymmentä kuukautta ja ajoittuu 500-luvun eaa. lopulle.
Skylaks on saattanut kirjoittaa matkastaan maantieteellisen teoksen. Hänen nimiinsä aiemmin laitettu nykyaikaan säilynyt teos "Periplus" on kuitenkin myöhäisempi ja peräisin 300-luvulta eaa., eikä edes käsittele samaa aluetta, jolla Skylaks purjehti. Sen kirjoittajasta käytetään tutkimuksessa nimeä Pseudo-Skylaks. "Suda" sekoittaa Skylaks Karyandalaisen myöhempään Skylaks Halikarnassoslaiseen.
Uskonto Irlannissa

Vuoden 2016 väestönlaskennassa 78,3% Irlannin väestöstä pitää itseään katolisina. Uskonnottomien osuus oli 9,8%.
Katolisuus.
Irlannin irtauduttua Britanniasta 1921 kirkko vastasi koulutuksesta ja terveydenhuollosta. Brittivallan aikana katolisuudesta rangaistiin ja siitä muodostui irlantilaisille nationalisteille peruste maan itsenäisyydelle sekä tärkeä osa kansallista identiteettiä. Vuonna 2018 alakoululaisista 96% käy katolista koulua.
Irlantilaisten suhde kirkkoon on kuitenkin maallistumisen seurauksena muuttunut, myös katolisen kirkon skandaalit ovat vähentäneet kirkon jäsenmäärää. Irlannissa on kirkon piirissä havaittu paljon seksuaaliseen ahdisteluun liittyviä skandaaleja sekä Tuamin katolisen lastenkodin pihalta löytyi lasten joukkohauta. Irish Independent -lehti julkaisi vuonna 2014 kuolleiden lasten nimiä ja artikkeleita lastenkodista, vuonna 2015 hallitus alkoi tutkimaan asiaa.
Kirkon skandaalit ovat vähentäneet nuorten halukkuutta ryhtyä papeiksi, mikä on nostanut pappien keski-iän 70-vuoteen. Katolinen kirkko on paikannut pappispulaansa palkkaamalla pappeja ulkomailta sekä hyödyntämällä maallikkojen apua syrjäseuduilla.
Irlannin kirkko.
Anglikaaninen Irlannin kirkko on Irlannin toiseksi suurin uskonnollinen yhteisö heti katolisten jälkeen. Vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan sillä oli jäseniä 126 400 eli hiukan alle 3 % väestöstä.
Islam.
Islam on Irlannin kolmanneksi suurin ja yksi nopeiten kasvavista uskonnoista. Muslimeiksi ilmoittautui 63 400 henkeä eli noin prosentti maan väestöstä.
Tutkimuksia irlantilaisten uskonnollisuudesta.
16-29-vuotiaiden uskonnollisuutta käsitelleessä, tutkimuksessa jonka toteuttivat Lontoossa sijaitseva St Mary's University ja Institut Catholique de Paris, irlantilaisten nuorten havaittiin olevan Euroopan uskonnollisimpien joukossa. Tutkimuksen mukaan 54 % identifioitui katolisiksi, 5 % muiden kristillisten yhteisöjen kannattajina, 2 % ei-kristillisinä uskovaisina ja 39 % uskonnottomina. Kokonaisväestöstä vain 15 % osallistui uskonnollisiin toimituksiin säännöllisesti, mutta katolisten keskuudessa 24 % käy kirkossa viikoittain. Tutkimus hyödynsi dataa European Sosial Survey -kyselystä, joka toteutettiin vuosina 2014 ja 2016.
European Sosial Survey -kyselytutkimuksen mukaan vuonna 2016 irlantilaisista aikuisista 36 % kävi kirkossa vähintään kerran viikossa. Irlantilaisista aikuisista 55,3 % rukoili kerran viikossa, mikä on huomattavasti enemmän kuin Euroopassa keskimäärin.
Uskonto ja lainsäädäntö.
Kirkon vallan vähentyessä Irlanti on tehnyt useita muutoksia lakeihinsa, joiden myös uskonnollisia kieltoja on poistettu laista. Homoseksuaalisuus poistui rikoslaista 1993. Avioero sallittiin vuonna 1996 ja homoavioliitot hyväksyttiin 2015. Vuonna 2018 Irlanti salli abortin.
Irlanti poisti jumalanpilkan perustuslaistaan vuonna 2018.
Judge Meets the King

Judge Meets the King on Tuomari Nurmion ja Knucklebone Oscarin vuonna 2018 julkaisema 7 tuuman EP-levy, jonka on julkaissut Weird Records yhteistyössä Stupido Recordsin kanssa. Levy julkaistiin toukokuussa 2018 Tavastia-klubilla Oscarin 25-vuotistaiteilijajuhlassa, joskin sitä myytiin jo hieman aikaisemmin Oscarin keikalla On the Rocksissa.
Levyn tausta.
Levy sai alkunsa siitä, että Nurmio ja Oscar päätyivät tekemään musiikkia TV 1:n ohjelmaan "Vintage-valtakunta", jota tekevät Weird Antiques -kaupastaan tunnetut Mike Kairenius ja Tomppa Kekäläinen. Nämä halusivat tuottaa sarjan pohjalta singlen, jonka olisivat voineet laittaa jukeboxiinsa. Tulokseksi tuli kuitenkin EP, joka ei sinne mahdu.
Tyylilaji.
Levyn tyylilaji on gospel. Oscar on vähän aiemmin tehnyt yhteistyötä Lahden Gospelkuoron solistina toimineen Ira Multaharjun kanssa samoin kuin Holy Rock Voices -kuoron kanssa projektissa, jonka nimi on "Preach!" Nurmio taas on aivan uransa alussa levyttänyt variaation virrestä "Oi Herra, jos mä matkamies maan", joka oli hänen uransa ensimmäisiä hittejä.
Nurmio kertoi "Suomen Kuvalehdelle" levystä seuraavaa:
Oscar totesi levystä seuraavaa:
Kappaleet.
Kappalelista Discogsin mukaan:
Muusikot.
Muusikot Discogsin mukaan:
*Tuomari Nurmio, kitara, laulu
*Knucklebone Oscar, kitara, laulu, saarnaus
*RK Hillside, kosketinsoittimet
*J. Salomaa, saksofoni
*J. Mathlin, rummut
*Vierailija: Ira Multaharju, laulu
Tuotanto.
Tuotanto Discogsin mukaan:
*Studiot: Suprovox Studios, Ambience Studios, Ático Mix Room, Virtalähde Mastering
*Kuvat: Jamo Katila
*Kannet: Wayward Hank
Kuusikko ja kuoleman varjot

Kuusikko ja kuoleman varjot on Yleisradion tuottama lasten televisiosarja vuodelta 1997. Sarjan ovat käsikirjoittaneet Kirsti ja Jaakko Manninen ja sen on ohjannut Jarmo Heikkinen. Kuusiosaisen jännitystarinan lapsirooleissa on myöhemmin näyttelijöinä ja muusikoina tunnetuksi tulleita nimiä.
Juoni.
Helsinki-Vantaan lentokentän lähestöllä asuvat viisi hyvin erilaista lasta ja Renny-koira joutuvat videontekokurssilla samaan työryhmään. He tallentavat kamerallaan vahingossa oudon tapahtuman, ja poliisikin kiinnostuu heidän videostaan.
Alain Blondel

Alain Blondel (s. 7. joulukuuta 1962 Le Petit-Quevilly, Seine-Maritime) on ranskalainen kymmenottelun Euroopan-mestari.
Blondel sijoittui Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 kymmenottelussa kahdeksanneksi, Rooman MM-kilpailuissa 1987 seitsemänneksi ja Soulin olympialaisissa 1988 kuudenneksi. Hän oli vuonna 1990 Talencen kymmenottelussa kolmas ja Splitin EM-kilpailuissa 1990 viides. Seuraavana vuonna hän oli kymmenottelun Euroopan cupissa kolmas ja Tokion MM-kilpailuissa 1991 kolmastoista Vuonna 1992 hän sijoittui Barcelonan olympialaisissa viidenneksitoista ja Talencen ottelussa kolmanneksi.
Blondel keskeytti seitsenottelun Toronton sisäratojen MM-kilpailuissa 1993. Hän sijoittui samana vuonna kolmanneksi Euroopan cupissa ja viidenneksi Stuttgartin MM-kilpailuissa. Hän saavutti seitsenottelussa pronssia sisäratojen EM-kilpailuissa Pariisissa 1994 pistein 6084. Hän voitti samana vuonna kymmenottelun Euroopan-mestaruuden Helsingissä ennätyspisteillään 8453. Talencen ottelussa hän sijoittui 1994 ja 1995 kolmanneksi. Hän keskeytti kymmenottelun Göteborgin MM-kilpailuissa 1995.
Lähteet: IAAF, Tilastopaja
Syanoasetamidi

Syanoasetamidi (C3H4N2O) on amideihin ja nitriileihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään valmistettaessa muita orgaanisia yhdisteitä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa syanoasetamidi on valkoista kiteistä ainetta. Se liukenee erittäin hyvin veteen ja hieman etanoliin. Syanoasetamidia valmistetaan syanoetikkahapon tai syanoetikkahapon estereiden ja ammoniakin välisellä reaktiolla. Syanoasetamidia käytetään valmistettaessa lääkkeitä, maatalouskemikaaleja, biosideja kuten 2,2-dibromi-2-syanoasetamidia, ja väriaineita. Aikaisemmin siitä valmistettiin kuumentamalla maloninitriiliä, mutta muut prosessit ovat syrjäyttäneet tämän käytön.
Henrik Dagård

Olof Henrik Dagård (s. 7. elokuuta 1969 Halmstad) on ruotsalainen moniottelujen EM- ja MM-mitalisti.
Dagärd sijoittui kymmenottelussa seitsemänneksi Birminghamin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1987. Saman ikäluokan MM-kilpailuissa Sudburyssa 1988 hän oli neljäs. Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän sijoittui yhdeksänneksi. Hän keskeytti kymmenottelun Tokion MM-kilpailuissa 1991 ja oli kolmastoista Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993.
Dagård saavutti Pariisin EM-hallikilpailuissa 1994 hopeaa seitsenottelussa pistein 6119. Hän sijoittui samana vuonna toiseksi Götzisin kymmenottelussa ja Vénissieux'n Euroopan cupissa. Hän saavutti hopeaa Helsingin EM-kilpailuissa pistein 8362. Kauden päätteeksi hän teki Ruotsin ennätyksen 8403 pistettä oltuaan neljäs Talencen kymmenottelussa.
Dagård saavutti seitsenottelussa pronssia Barcelonan sisäratojen MM-kilpailuissa 1995 Ruotsin ennätyspisteillä 6142. Saman vuoden Göteborgin MM-kilpailuissa hän sijoittui 16:nneksi ja 1998 Budapestin EM-kilpailuissa 15:nneksi. Sevillan MM-kilpailuissa 1999 hän oli seitsemäs ja Sydneyn olympialaisissa 2000 kymmenes.
Lähteet: IAAF, Tilastopaja
Henkilökohtaiset ennätykset.
NR = maan (Ruotsin) ennätys
Eduard Zenovka

Eduard Zenovka (s. 26. huhtikuuta 1969 Moskova) on venäläinen nykyaikainen viisiottelija. Hän on saavuttanut kolme olympiamitalia: Barcelonassa 1992 hopeaa joukkuekilpailussa ja pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa sekä Atlantassa 1996 hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa. Atlantassa, jossa joukkuekilpailu ei kuulunut enää olympiaohjelmaan, Zenovka kaatui viimeisenä lajina käydyssä maastojuoksussa viisi metriä ennen maalia, jolloin Kazakstanin Aleksandr Parygin pääsi hänen ohitseen olympiavoittajaksi.
Wallenberg (täsmennyssivu)

Wallenberg (täsmennyssivu)
Oregonin reitti

Oregonin reitti oli yhdysvaltalaisten uudisasukkaiden 1840-luvulta 1860-luvulle käyttämä länteen johtanut muuttoreitti. Se alkoi Kansas Citystä Missourista ja päättyi Oregon Cityyn Oregoniin Tyynenmeren rannikon lähelle. Vankkurikaravaanien kulkema reitti johti suurten tasankojen poikki ja Kalliovuorten halki. Se oli noin 3 200 kilometrin pituinen ja ylitti yli puolet Pohjois-Amerikan leveydestä.
Oregonin reittiä käyttivät ensimmäisinä turkiskauppiaat 1800-luvun alussa sen jälkeen kun Lewis ja Clark olivat vuonna 1806 käyneet Tyynellämerellä Kalliovuorten yli. Tuhansien uudisasukkaiden käyttämä reitti siitä tuli 1840-luvulta alkaen. Reittiä pitkin oli vuoteen 1869 mennessä kulkenut länteen noin 350 000 ihmistä. Sen jälkeen rautatiet syrjäyttivät vankkurireitin.
Yhdysvaltain itäisistä ja eteläisistä osista lähteneiden uudisraivaajien taival vankkurikaravaaneilla alkoi tavallisesti jostain Missourijoen satamasta, kuten Independencestä tai Westportista, jotka ovat nykyisin Kansas Cityn esikaupunkeja. Länteen heitä ajoi moni syy, kuten lama ja uskonvainot. Lännessä tiedettiin myös olevan runsaasti viljavaa maata.
Vankkurikaravaaneilla tehty taivallus kesti yleensä viisi tai kuusi kuukautta. Välttääkseen syksyn lumisateet ja voidakseen ruokkia hevosensa ja härkänsä preerian ruoholla uudisasukkaat lähtivät matkaan aina keväisin. Yhden päivän aikana karavaani kulki yleensä alle 25 kilometriä. Matka oli vaivalloinen ja vaarallinen, ja sitä vaikeuttivat hankala maasto, vuoret, aavikot, kolera ja vihamieliset intiaanit. Reitillä kuoli historian aikana ainakin 20 000 ihmistä.
Vankkurikaravaanit kulkivat aluksi 1 000 kilometriä preeriatasankojen poikki seuraten Plattejokea Fort Laramieen Kalliovuorten juurelle. Vuorten yli karavaanit menivät Eteläsolan kautta 2 300 metrin korkeudessa, kunnes saapuivat Fort Bridgeriin. Sieltä osa matkaajista jatkoi lounaaseen Utahin mormoniasutuksille ja osa Kalifornian reitille kohti Sacramentoa. Oregoniin jatkaneet kulkivat viimeiset 1 200 kilometriä peräkkäisiä jokilaaksoja kuten Snakejokea ja Columbiajokea pitkin. Reitin viimeinen vaarallinen osuus oli lautta- ja kanoottiosuus Columbiajoen koskissa. Taipaleen loppupiste oli Oregonin viljava Willamettejoen laakso, jonne uudisraivaajat rakensivat uudet kotinsa.
Heartland (elokuva)

Heartland on Richard Pearcen ohjaama yhdysvaltalainen lännendraama vuodelta 1979. Pohjois-Amerikan uudisraivaajia kuvaava elokuva perustuu Elinore Pruitt Stewartin muistelmiin "Letters of a Woman Homesteader" (1914). Elokuva valmistui 1979, jakoi Berliinin elokuvajuhlilla 1980 Kultaisen karhun Werner Schröterin elokuvan "Palermo oder Wolfsburg" kanssa, mutta sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa vasta 1981.
Elokuvaa ei ole esitetty Suomen elokuvateattereissa eikä televisiokanavilla.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Heartlandin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Kadettiheila

Kadettiheila ("The Major and the Minor") on Billy Wilderin ensimmäinen Hollywood-ohjaus vuodelta 1942. Romanttinen komediaelokuva perustuu Edward Childs Carpenterin näytelmään "Connie Goes Home", jonka pohjalta Wilder laati käsikirjoituksen yhdessä Charles Brackettin kanssa.
Juoni.
Miehille päänahan hoitoaineita New Yorkissa esittelevä nuori nainen (Ginger Rogers) kyllästyy jatkuvaan seksuaaliseen ahdisteluun ja päättää palata kotikonnuille Iowaan junalla. Rautatieasemalla hän huomaa, että rahat riittävät vain lastenlippuun, joten hän naamioituu 12-vuotiaaksi koulutytöksi ja saa matkan ajaksi suojelijakseen armeijan majurin (Ray Milland), joka hänkin luulee suojattiaan aluksi pikkutytöksi.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Mikael Fräntin mielestä "Kadettiheila" on railakas ja raikas romanttinen komedia. ”Tuleva 1950-luvun Billy Wilder on elokuvassa nupullaan. Junakohtausten komiikassa on "Piukkojen paikkojen" enteitä.”
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Kadettiheilan" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Farmakologinen

Farmakologinen on Oranssin Pazuzun EP-levy, joka julkaistiin 13. huhtikuuta 2017 levymerkillä Svart Records. Yhdysvalloissa sen julkaisi 20 Buck Spin. EP sisältää Candy Canen kanssa julkaistun split-albumin kappaleet, jotka äänitettiin Helsingin Artlab Studiolla toukokuussa 2010.
Albumista julkaistiin kolme eriväristä vinyylipainosta, joista 300 mustalla, 350 mintunvihreällä ja 200 merensinisellä vinyylillä.
Ulrika von Strussenfelt

Ulrika (Ulla) Sophia von Strussenfelt, kirjailijanimi Pilgrimen (9. toukokuuta 1801 Hilleshög, Härslöv nykyisessä Landskronassa, Ruotsi – 16. tammikuuta 1873 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija ja kääntäjä.
Strussenfeltin vanhemmat olivat majuri ja kamariherra Michael von Strussenfelt ja hänen vaimonsa Fredrika Beata, joka oli majurin tytär, o.s. Lindencrona. Ulrika oli esikoinen, ja äiti kuoli lapsivuoteeseen kahden vuoden kuluttua kun syntyi toinen lapsi Amalia, josta hänestäkin tuli kirjailija. Amalia von Strussenfelt kirjoitti romanttisia historiallisia romaaneja. Sisarusten välit eivät olleet kovin läheiset, sillä Ulrika von Strussenfelt koki, ettei häntä arvostettu samalla tavalla kuin sisarta, eikä sisaren suhtautuminenkaan ollut kovin myönteinen.
Äidin kuoltua Isä avioitui useita kertoja uudestaan ja sisarukset asuivat sukulaisten luona. Ulrika von Strussenfelt kirjoitti myöhemmin muistelmissaan, että hän syntyi hyvinvointiin, hänet kasvatettiin hyvinvointiin mutta hän joutui oppimaan, miten vähän rahaan voi luottaa. Hän hankki itselleen laajan kirjallisen sivistyksen, ja sen ansiosta hän aatelisnaisena saattoi antaa yksityisopetusta, jota hän jatkoi vuoteen 1859.
Molemmilla sisaruksilla oli kirjallisia taipumuksia, mutta luova työ kulki heillä opetustyön rinnalla. Ulrika von Strussenfeltin kirjailijanura yltää vuonna 1833 ilmestyneestä esikoisteoksesta "Den blå bandrosen. Min första nouvell" vuonna 1871 ilmestyneeseen "Ur barnens hemlif. 40 berättelser för barn", joka ilmestyi 1875 suomeksi nimellä "Lasten koti-elämästä: 40 kertomuksia lapsille", suomentajana A. J. Wickström. Hänen käyttämistään useista nimimerkeistä on tunnetuin Pilgrimen, jolla tekijännimellä ainoa suomennoskin on ilmestynyt.
Kun kustantaja torjui von Strussenfeltin tarjoaman käännöstyön valittaen, että hänellä on pulaa kotimaisista kirjoista, von Strussenfelt tarjosi omaa käsikirjoitustaan, ja näin ilmestyi 1842 menestysromaani "Ett presthus på landet", joka käännettiin myös saksaksi. Yhteistyö Carl Fredrik Ridderstadin kanssa alkoi 1849, ja sen tuloksena ilmestyi useita von Strussenfeltin kirjoittamia romaaneja Ridderstadin julkaisemassa sarjassa Nytt Kabinettsbibliothek. Lisäksi hän käänsi ranskalaisia ja englantilaisia romaaneja, George Sandia, Charles Dickensiä ja Charlotte Brontëa. Hän kirjoitti myös lehtiin Jönköpingsbladet ja Östgöta Correspondenten, ja myöhemmin hänestä tuli jälkimmäisen lehden Tukholman-kirjeenvaihtaja.
Ridderstadin vaatimus romaanikäännöksille oli, että tekstin on oltava viihdyttävää ruotsalaiselle lukijalle, tarkkuudella ei ollut niin väliä. Gunnel Furuland on vertaillut von Strussenfeltin käännöksiä samoista kirjoista tehtyihin uudempiin, ja vaikka nykykäännökset ovat tarkempia ja ehkä helppolukuisempia, hän pitää 150 vuoden takaisia yhä lukukelpoisina, ja häntä viehättää niiden antama aito ajankuva, jota uudemmat käännökset eivät tavoita.
Viimeiset vuodet von Strussenfelt asui Tukholmassa niukoissa oloissa.
Vänrikki Stoolin seksihullut tarinat

Vänrikki Stoolin seksihullut tarinat on Seksihullujen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin alkuvuonna 2018 Roku Recordsin ja Joteski Groteskii -levy-yhtiöiden yhteisjulkaisuna. Albumin CD-painoksesta vastasi If Society sekä kasettipainoksesta Bemböle Cassettes. Albumin vinyylipainos sisälsi A2-liitteen, johon on merkitty kaikkien kappaleiden sanat. Albumia varten äänitettiin yhteensä 30 kappaletta, joista 19 päätyi levylle.
Albumin julkaisuvuonna tuli sattumalta kuluneeksi 170 vuotta "Vänrikki Stoolin tarinat" -runoteoksen ensimmäisen osan ilmestymisestä. Albumin myötä yhtye sai myös sähköpostia omien sanojensa mukaan Lempäälästä, jossa toivotettiin tervetulleeksi Vänrikki Stoolin kotiseudulle. Todennäköisesti kyseessä oli kuitenkin Kuru, jossa sijaitsee Stoolin esikuvana toimineen Karl Gustaf Polvianderin tupa.
Vastaanotto.
Albumi sai hyvän vastaanoton. Kulttuuriuutisen Antti Sillanmäki koki kappaleiden laadun parantuneen sanoitusten aiheiden laajennuttua vuosien saatossa eroottissävytteisistä myös muihin aiheisiin ja tarinoihin. Kappaleita hän olisi kuitenkin karsinut, sillä hänestä albumille oli survottu kaikki valmistunut materiaali. Soundin Eero Kettunen antoi albumille kolme tähteä viidestä. Hän sanoi täyspitkien albumien olevan yhtyeelle edelleen jokseenkin toimimaton, ja totesi sanoitusten huitelevan missä milloinkin sekä tee se itse -mentaliteetin olevan voimakkaasti läsnä. Hänestä levy vaatii lyhyydestään huolimatta tyylilajin ymmärtämistä.
Isinda

Isinda () voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin Vähässä-Aasiassa:
Chaconsarvisammakko

Chaconsarvisammakko ("Ceratophrys cranwelli") on Etelä-Amerikassa tavattava sammakkoeläinlaji. Se voi painaa jopa puoli kiloa ja olla noin 13 cm pitkä.
Sitä tavataan chacon alueella Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa ja Paraguayssa.
Datapoint 2200

Datapoint 2200 oli Computer Terminal Corporationin (CTC) valmistama pääte, joka perustui TTL-logiikkapiireihin. Laite esiteltiin vuonna 1970. CTC vaihtoi nimensä myöhemmin Datapoint Corporationiksi.
CTC valmisti eri tietokonevalmistajien laitteiden kanssa yhteensopivia päätteitä ja havaitsi hyödyt ohjelmoitavassa laitteessa, joka yhdellä laitteella kykenisi käsittelemään eri valmistajien protokollat. CTC sopi kahden mikropiirivalmistajan (Intelin ja Texas Instrumentsin) kanssa ohjelmoitavan PMOS-piirin kehittämisestä. Valmistajat eivät kyenneet CTC:n vaatimaan aikatauluun, jonka seurauksena päätteen toteutukseen käytettiin vielä diskreettejä TTL-piirejä. Intel sai pitää suunnittelemansa piirin, jota markkinoitiin Intel 8008 -mallina.
Tekniset tiedot.
Laitteessa oli sisäänrakennettuna 7 × 3,5 tuuman kuvaputkinäyttö ja näppäimistö. Massamuisti koostui kahdesta kasetista, joilla oli yhteensä 130 kilotavua tallennuskapasiteettia. Laitteessa oli 2–16 KB muistia.
Laite oli myös laajennettavissa muun muassa 8 tuuman levykeasemalla, joita laite tuki ensimmäisenä kaupallisena tietokoneena.
Käyttöjärjestelmä oli Datapoint O/S.
Vaikutus.
Eräiden mielestä laitetta pidetään ensimmäisenä henkilökohtaisena tietokoneena, kun taas kriitikoiden mielestä se on vain "älykäs pääte".
Talaslahti

Talaslahti on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Dmitri Svatkovski

Dmitri Valerjevitš Svatkovski (s. 27. marraskuuta 1971 Moskova) on venäläinen nykyaikainen viisiottelija. Hän saavutti Barcelonassa 1992 hopeaa joukkuekilpailussa ja voitti Sydneyssä 2000 kultaa henkilökohtaisessa kilpailussa. Sydneyssä joukkuekilpailu ei kuulunut enää olympiaohjelmaan.
Pantterikonna

Pantterikonna ("Sclerophrys regularis", "Amietophrynus regularis" eli "Bufo regularis") on Afrikassa elävä rupikonnalaji. Se kasvaa 6–13 cm mittaiseksi, ja sen iho on rupikonnille tyypillisen nystermäpintainen.
Sitä tavataan Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, savannilla, metsänreunoissa ja viljelysmailla, usein jokien läheisyydessä.
Pantterikonnia pidetään myös lemmikkeinä terraarioissa.
Gábor Balogh

Gábor Balogh (s. 5. elokuuta 1976 Budapest) on unkarilainen nykyaikainen viisiottelija. Hän saavutti Sydneyn olympialaisissa 2000 hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa. Ateenan olympialaisissa 2004 hän sijoittui kahdeksanneksi ja Pekingin olympialaisissa 2008 sijalle 26. Hän voitti henkilökohtaisen maailmanmestaruuden vuosina 1999 ja 2001.
Jääkiekon SM-liigakausi 2019–2020

Jääkiekon SM-liigakausi 2019–2020 oli jääkiekon SM-liigan 45. kausi. Kauden runkosarja alkoi 12. syyskuuta 2019. Puolustava mestari oli Hämeenlinnan Pallokerho.
Runkosarjassa oli tarkoitus pelata aikaisempien kausien tapaan yhteensä 450 ottelua, 60 ottelua joukkuetta kohden. Täysiä seitsemän ottelun kierroksia olisi ollut 27 (189 ottelua). Ottelu-ohjelmaan oli varattu lauantaipäiville enemmän otteluita kuin edellisellä kaudella, kaikkiaan 153. Liiga-peleissä oli perinteinen tauko Suomen EHT-turnauksen ajan 3.–11. marraskuuta. Joulutaukoa puolestaan vietettiin 20.–26. joulukuuta.
Kausi keskeytettiin 13. maaliskuuta 2020 koronaviruksen leviämisen hillitsemiseksi, minkä vuoksi runkosarjan viimeinen kierros ja pudotuspelit jäivät pelaamatta. Suomen mestaruutta ei jaettu ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1944, jolloin jatkosodan aikana pelattu SM-sarjakausi jäi myös kesken.
Ottelut.
SM-liigassa oli tarkoitus pelata 60 ottelun runkosarja, jonka kuusi parasta joukkuetta olisi selviytynyt suoraan puolivälieriin ja sijoille 7.–10. sijoittuneet joukkueet olisivat pelanneet pudotuspeliottelut puolivälieriin pääsystä. Sijoille 11.–15. sijoittuneiden joukkueiden kausi olisi päättynyt runkosarjaan.
Runkosarjassa joukkueet olivat jaettuina viiteen kolmen seuran lohkoon. Lohkon muodostivat HIFK, HPK ja Kärpät; Pelicans, KooKoo ja SaiPa; Ilves, Tappara ja Sport; Jukurit, JYP ja KalPa sekä Lukko, TPS ja Ässät. Jokaisen joukkueen oli tarkoitus kohdata kunkin lohkotoverinsa kuusi kertaa: kolmesti kotikentällä ja kolmesti vieraskentällä. Muita seuroja vastaan joukkueiden oli tarkoitus pelata neljä kertaa.
Lopulliset sijoitukset.
Päätetyn runkosarjan neljä parasta joukkuetta olisi päässyt Mestarien liigaan ja viides joukkue Spengler Cupiin. Molemmat kilpailut kuitenkin peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
Danish Air Transport

Danish Air Transport (DAT) on tanskalainen, vuonna 1989 perustettu lentoyhtiö. Yhtiö omistaa liettualaisen Danu Oro Transportasin ja 60% Nordic Regional Airlinesista. Yhtiöllä on kahdeksan omaa reittiä.
Tana Mongeau

Tana Marie Mongeau (s. 24. kesäkuuta 1998) on yhdysvaltalainen tubettaja. Mongeau aloitti storytime-videoiden tekemisen YouTubeen vuonna 2015. Syyskuussa 2019 hänen YouTube-kanavallaan on noin viisi miljoonaa tilaajaa.
Heinäkuusta 2019 Mongeau on esiintynyt oman kanavansa lisäksi myös nettitelevisiosarjassa "MTV No Filter: Tana Turns 21", jonka jaksoja julkaistaan MTV:n YouTube-kanavalla. 
Mongeau on myös muusikko. Hänen ensimmäinen kappaleensa ”Hefner”, julkaistiin marraskuussa 2017.
Suhteet.
Mongeau seurusteli huhtikuusta 2019 tammikuuhun 2020 toisen tubettajan, Jake Paulin kanssa. Heinäkuun lopulla 2019 parin uutisoitiin menneen naimisiin Las Vegasissa, mutta viikko myöhemmin Mongeau paljasti, että parin liitto ei ole virallinen.
Kesäkuussa 2020 Mongeau kertoi olevansa panseksuaali.
Un homme qui crie

Un homme qui crie (, epävir. suomennos 'Itkevä mies') on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut Mahamat-Saleh Harounin ohjaama ranskalais-belgialais-tšadilainen draamaelokuva. Elokuva esitettiin Cannesin elokuvajuhlien kilpailusarjassa (2010), josta se voitti tuomariston palkinnon.
Juoni.
Elokuvan päähenkilö Adam on aiempi voitokas kilpauimari (kutsumanimeltään 'Champion' – mestari), joka hoitaa luksushotellin uima-allasta Tšadin N’Djamenassa. Kun uudet kiinalaiset omistajat ottavat hotellin hoitoonsa, Adam joutuu luovuttamaan työnsä pojalleen Abdelille, ja siirtymään itse portinvartijaksi. Adam tuntee tulleensa nöyrytetyksi. Samanaikaisesti maata myllertää sisällissota. Kapinallisjoukot hyökkäävät hallitusta ja viranomaisia vastaan, sekä vaativat ihmisiä osallistumaan "sotaponnistuksiin" antamalla rahaa tai iältään taisteluun sopivia vapaaehtoisia. Adamia painostetaan jatkuvasti osallistumaan, mutta hän on rahaton. Heikkouden hetkellä hän tekee päätöksen, jota hän katuu lopun ikänsä.
Ville Pulkki

Ville Pulkki (s. ) on suomalainen akustiikan tutkija ja Aalto-yliopiston professori (2015–). Hän on saanut tutkimustyölleen rahoitusta esimerkiksi Euroopan tiedeneuvostolta (ERC), Fraunhofer-Instituutilta ja Suomen Akatemialta. Pulkki on kansainvälisen äänitekniikan seuran AES:n fellow-asteen jäsen. Vuonna 2014 Ville Pulkille myönnettiin arvostettu Samuel L. Warner -muistomitali hänen merkittävästä tutkimustyöstään tilaäänen ja monikanavaäänentoiston aloilla.
Pulkki kirjoitti ylioppilaaksi Onkilahden lukiosta Vaasasta 1988. Hän valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta (TKK) vuonna 1994 (teknillinen fysiikka) ja tekniikan tohtoriksi TKK:sta vuonna 2001 (akustiikka ja äänenkäsittelytekniikka). Lisäksi Pulkki opiskeli Sibelius-Akatemiassa vuosina 1994–1997. Pulkki nimitettiin tilaäänen (engl. spatial sound) dosentiksi TKK:n signaalinkäsittelyn ja akustiikan laitokseen vuonna 2007 ja apulaisprofessoriksi Aalto-yliopistoon vuonna 2012. Vuonna 2015 hänet vakinaistettiin professoriksi. 
Pulkin artikkeliväitöskirja "Spatial Sound Generation and Perception by Amplitude Panning Techniques" (2001) sisältää seitsemän tieteellistä artikkelia, jotka liittyvät tilaäänen tuottamiseen ja havaitsemiseen. Yksi niistä on Journal of the Audio Engineering Society'ssä julkaistu artikkeli vektorikanta-amplitudipanoroinnista (engl. vector base amplitude panning, VBAP), joka on nykyisin suosittu monikanavaisen äänentoiston menetelmä ja jota käytetään mm. MPEG-H-standardissa. Pulkki on myös kehittänyt DirAC-nimisen koodausmenetelmän tilaääntä varten. Hänen tuotantonsa, josta pääosa on kirjoitettu yhdessä työtoverien ja opiskelijoiden kanssa, käsitti kevääseen 2019 mennessä yli 200 tieteellistä julkaisua ja neljä patenttia. Pulkki on kirjoittanut yhdessä Matti Karjalaisen kanssa kommunikaatioakustiikan oppikirjan "Communication Acoustics – An Introduction to Speech, Audio and Psychoacoustics" (2015), jonka on kustantanut Wiley.