tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tuivio

Tuivio ("Microbiota decussata") on sypressikasvien heimoon kuuluva ainavihreä matala pensas. Tuivio kasvaa luonnonvaraisena ja on kotoperäinen Sihote-Alinin vuoristossa Venäjän kaukoidässä, mistä se löydettiin vasta 1920-luvulla. Se on suvun "Microbiota" ainoa laji. Geneettisten tutkimusten perusteella sen lähin sukulaislaji on idäntuija ("Platycladus orientalis").
Kuvaus.
Tuivio on matala, leveähkö ja kasvutavaltaan suikertava havupensas. Se kasvaa yleensä 20–30 senttimetriä korkeaksi, joskus lähes metrin korkuiseksi. Suomumaiset lehdet ovat 2–4 mm pitkiä. Lehdet muuttuvat väritykseltään kuparinruskeiksi talvella ja vihertyvät uudelleen keväällä. Kävyt ovat 2–3 mm pitkiä, ja ne ovat pienimpiä havupuiden kävyistä. Siivettömät siemenet ovat 2 mm pitkiä, ja kävyissä on yleensä vain yksi siemen, harvoin kaksi.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Tuivio kasvaa luonnonvaraisena Venäjän kaukoidässä Sihote-Alinin vuoristossa Primorjen aluepiirissä. Lajia esiintyy lähes merenpinnankorkeudelta yli 1 300 metriin. Se viihtyy hyvin vettä läpäisevillä maaperillä, ja kestää hyvin pakkasta, jopa -40 C° asti.
Tuivio kasvaa sekä harvassa alppiniityillä, usein pensassembran ("Pinus pumila") tai koreanrohtokatajan ("Juniperus sabina" var. "davurica") kanssa, että vuoristometsien aluskasvillisuudessa. Näiden metsien valtapuulajeja ovat usein ajaninkuusi ("Picea jezoensis"), koreansembra ("Pinus koraiensis"), ohotanpihta ("Abies nephrolepis"), amurinpihlaja ("Sorbus amurensis"), kiinanvaahtera ("Acer ukurunduense"), kivikoivu ("Betula ermanii") sekä sahalininleppä ("Alnus maximoviczii").
Käyttö.
Tuivio on talvenkestävä koristekasvi, jota voidaan käyttää esimerkiksi peittokasvina. Yksi kasvi voi levitä nopeasti neliömetrin alueelle. Suomessa se menestyy maan eteläosissa ja voi pohjoisempanakin talvehtia lumen alla. Puutarhakasvina se on yleensä helppohoitoinen ja menestyy monenlaisilla kasvupaikoilla.
Tuivion käytön historia on verrattain lyhyt. Laji löydettiin ja kuvailtiin tieteellisesti vasta 1920-luvulla, Neuvostoliiton ulkopuolelle sitä tuotiin ensimmäistä kertaa vasta 1960-luvulla. Nykyisin se on yleinen koristekasvi kaikkialla maailman viileän vyöhykkeen alueilla.
Joey Lauren Adams

Joey Lauren Adams (s. 9. tammikuuta 1968) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi varsinkin rooleillaan Kevin Smithin elokuvissa, kuten "Amyn jäljillä" (1997). 
Elämäkerta.
Adams syntyi North Little Rockissa, Arkansasissa, ja lähti Hollywoodiin 1988. Hän loi läpimurtoroolinsa elokuvassa "Surutta? Sekaisin" vuonna 1993. Hän on esiintynyt myös televisiossa ja tehnyt työtä elokuvaohjaajana. 
Adams oli vuonna 1998 ehdolla Golden Globe -palkinnon saajaksi. Hän pitää countrymusiikista ja kirjoitti itse "Amyn jäljillä" -elokuvassa esittämänsä laulun. 
Osittainen filmografia.
Lähde:
Aegviidu

Aegviidu () on kauppala (alev) ja entinen kunta Harjumaan maakunnassa, Virossa. Sen asukasluku oli 717 (2014), pinta-ala 11,97 neliökilometriä ja asukastiheys 71,5 asukasta neliökilometrillä. Aegviidu mainitaan ensimmäistä kertaa vuoden 1796 kartassa nimellä "Aegwid". 
Joidenkin lähteiden mukaan nimi Aegviidu esiintyi ensimmäistä kertaa 1700-luvulla kun Piibe-tietä rakennettiin paikallisten soitten läpi, tai 1800-luvulla kun Tallinna–Narva-rataa rakennettin, missä kesti kauan aikaa ("aeg" on viroksi "aika" ja "viidu" on "kulua, kestää"). Maininta Aegviidusta 1500-luvulla osoittaa nämä teoriat virheellisiksi.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Aegviidu menetti itsenäisen asemansa, kun siitä tuli Anijan kunnan osa.
Väestö.
Vuonna 2011 Aegviidun kunnassa (ja samalla Aegviidun kauppalassa, "alev") oli 761 asukasta, joista 678 (89,1 %) oli virolaisia, 42 (5,5 %) venäläisiä ja 39 (5,1 %) muita kansallisuuksia.
The Yellow Kid

 
The Yellow Kid ( tai "Kulmalan poika") eli Mickey Dugan oli päähahmo Yhdysvaltojen ensimmäisessä yhtäjaksoisesti ilmestyneessä sarjakuvassa, "Hogan’s Alleyssä". The Yellow Kid oli kalju, irvinaamainen ja huonohampainen lapsi, joka seikkaili keltaisessa yöpaidassaan muiden yhtä outojen hahmojen kansoittamalla kadulla. "The Yellow Kid" -sarjakuvissa käytettiin hahmojen dialogia sisältäviä puhekuplia, joskin kakara itse kommunikoi paitaan putkahtaneilla tekstatuilla ilmauksilla. Yellow Kid puhui harvoin, ja hänen puheensa oli rikkonaista ja omalaatuista gettoslangia.
Sarjakuvan piirtäjä oli Richard F. Outcault. Se ilmestyi aluksi joitakin kertoja "Truth"-lehdessä 1894–1895 mustavalkoisena, mutta saavutti suunnatonta suosiota New Yorkissa esiintyessään ensimmäisen kerran Joseph Pulitzerin "New York World" -sanomalehdessä 17. helmikuuta 1895 ja myöhemmin värillisenä 5. toukokuuta 1895. The Yellow Kid ilmestyi yleensä ruutuina ja vain harvoin strippeinä. 
Vuonna 1897 Outcault siirtyi piirtämään Yellow Kidiä William Randolph Hearstin "New York Journaliin". Siksi Pulitzer palkkasi George Luksin tekemään sarjasta toista versiota "Worldiin". Yellow Kid esiintyi näin ollen yhtaikaa kahdessa kilpailevassa lehdessä. Molemmat versiot lopetettiin 1898. Kahden edellä mainitun ”keltaisen lehden” harjoittama sensaatiojournalismi johti käsitteen "keltainen lehdistö" syntymään.
1940-luvulla Milton Caniffin piirtämässä ja käsikirjoittamassa "Terry and the Pirates" -sarjakuvassa esiintyi hahmo nimeltä Big Stoop, jonka visuaalinen ilmiasu parodioi The Yellow Kidiä. Toisaalta kuuluisa yhdysvaltalainen huijari Joseph Weil (1877–1975) tunnettiin nimellä ”Yellow Kid Weil”.
"The Yellow Kid" oli yksi kahdestakymmenestä sarjakuvasta, jotka otettiin mukaan Yhdysvaltain postilaitoksen julkaisemaan Comic Strip Classics -postimerkkisarjaan 1991. 
"Yellow Kidiä" pidettiin pitkään historian ensimmäisenä sarjakuvana, mutta todellisuudessa sellaisen löytäminen on osoittautunut luultua vaikeammaksi. Sveitsiläisen Rodolphe Töpfferin "Herra Koipeliini" -sarjakuva sai esimerkiksi alkunsa vuonna 1830 eli jo kauan ennen Keltaista kakaraa.
"Yellow Kidiä" julkaistiin myös suomalaisissa lehdissä. Jossain lehdessä nimenä on ollut "Kulmalan poika" tai "Kulmalan kakara".
Tryfiodoros

Tryfiodoros oli kreikkalainen runoilija, joka eli Egyptissä joko 200- tai 300-luvulla eaa. Hänen ainoa säilynyt työnsä on "Troijan valloitus", 691 säkeen runoteos. Hänen tiedetään olleen myös tekijä kahdelle muulle sittemmin hävinneelle teokselle: "Marathoniaka" ja "Hippodameian tarina".
Tryfiodoroksen kirjoituksia pidetään tyyliltään Nonnoksen ja Quintus Smyrnaeuksen välimuotona.
Anija

Anija oli kunta Harjumaan maakunnassa, Virossa. Sen asukasluku oli 5 741 (1.1.2014), pinta-ala 520,94 neliökilometriä ja asukastiheys 11,0 asukasta neliökilometrillä. Kunnan keskus oli Kehran epäitsenäinen kaupunki (), jossa oli vuoden 2014 alussa 2 792 asukasta. Kunta koostui 31 kylästä.
Vanha Anijan kunta liitettiin osaksi uutta Anijan kuntaa vuoden 2017 lokakuussa. 
Väestö.
Vuonna 2011 Anijan kunnassa (Kehran epäitsenäinen kaupunki mukaan lukien) oli 5 731 asukasta, joista 4 020 (70,1 %) oli virolaisia, 1 251 (21,8 %) venäläisiä ja 450 (7,9 %) muita kansallisuuksia.
Gerry &amp; the Pacemakers

Gerry &amp; the Pacemakers oli brittiläinen 1960-luvulla vaikuttanut rock and roll -yhtye. The Beatlesin tapaan yhtye tuli Liverpoolista, ja lisäksi molemmilla yhtyeillä oli managerina Brian Epstein.
Historia.
Gerry Marsden (s. 24. syyskuuta 1942 Liverpool) perusti yhtyeen vuonna 1959 veljensä Fredin, Les Chadwickin ja Arthur McMahonin (Mack) kanssa. Yhtyeen nimi oli aluksi Mars Bars. Markkinoilla olleen saman nimisen suklaatuotteen vuoksi yhtye joutui vaihtamaan nimensä valmistavan yhtiön kiellettyä nimen käytön. Les Maguire korvasi McMahonin pianistina vuonna 1961.
Gerry Marsden sävelsi useita yhtyeen levyttämistä kappaleista. Tunnetuin niistä on ehkä ”Ferry Cross the Mersey” joka on samannimisestä elokuvasta, jossa yhtye oli suuressa roolissa. ”It’s Gonna Be Alright” on myös tästä elokuvasta.
”Don’t Let the Sun Catch You Crying” - kappaleesta yhtye sai ainoan kultalevynsä sen myytyä yli miljoona kappaletta kansainvälisesti. Se oli samalla yhtyeen suurin menestys Yhdysvalloissa. Gerry Marsdenin ja Chadwickin ideoima kapplale merkittiin kaikkien yhtyeen jäsenten säveltämäksi. Se annettiin aluksi Louise Cordet:lle jonka versio ei menestynyt. Versionsa ovat tehneet muun muassa José Feliciano ja Gloria Estefan.
”You’ll Never Walk Alone” -kappaleen yhtye löysi vanhasta 1940-luvun "Carousel"-nimisestä musikaalista. Se on nykyisin tunnettu Liverpool FC -jalkapallojoukkueen tunnuslauluna.
Rumpali Freddie Marsden kuoli 66 vuoden ikäisenä 9. joulukuuta 2006.
Basisti Les Chadwick kuoli Sydneyssä 76-vuotiaana 26. joulukuuta 2019 aivosyöpään.
Gerry Marsden kuoli 3. tammikuuta 2021 lyhyeen sairauteen, joka ei ollut yhteydessä koronapandemiaan.
Pianisti Les Maguire kuoli 25.11.2023 81-vuotiaana lyhytaikaiseen sairauteen.
Laistrygonit

Laistrygonit (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa jättiläisten kansa, joka harrasti ihmissyöntiä ja kuvattiin muutenkin äärimmäisen barbaariseksi. He eivät harjoittaneet maanviljelyä vaan ainoastaan karjankasvatusta. Laistrygonien esi-isäksi mainitaan Laistrygon, Poseidonin ja Gaian poika.
Harharetkillään Odysseus poikkesi heidän maahansa sen jälkeen, kun hän oli lähtenyt Aioloksen saarelta, ja ennen kuin hän oli vieraillut Kirken luona Aiaian saarella. Hän menetti täällä suuren osan miehistöstään ja laivansa, jotka laistrygonit rikkoivat, yhtä lukuun ottamatta.
Laistrygonien kaupungin nimeksi kerrotaan Lamos, ja heidän kuninkaakseen nimetään Antifates, jonka tytär tapasi Odysseuksen tiedustelijat Artakian lähteellä. Tytär toi tiedustelijat isänsä luo, joka söi yhden heistä herkkupalanaan. Homeroksen versiossa annetaan ymmärtää, että kaupunki, johon Odysseus rantautui, olisikin Telepylos, ja Lamos laistrygonien kuninkaan nimi.
Odysseus onnistui pakenemaan pienen osan kumppaneistansa kanssa alukselleen, joka ainoana oli ankkuroitu sataman ulkopuolelle laistrygonien tuhotessa kaikki satamassa olevat alukset miehistöineen heittämällä niitä kalliolta valtavilla kiven järkäleillä.
Laistrygonien maan sijainti ei ole tiedossa, mutta myöhemmät kreikkalaiset sijoittivat sen Sisiliaan, ja siellä erityisesti Etnan juurelle. Tosin viitteet maahan, jossa aurinko ei koskaan laskenut – Helios pysähtyi siellä tarun mukaan sekä matkallaan länteen että palatessaan takaisin itään – antaa ymmärtää sen sijainneen hyvinkin pohjoisessa, mutta siinäkin tapauksessa, että Odysseus olisi käyttänyt itäistä reittiä, maa on sijoitettu Mustanmeren rannikoille.
Metsänokiperhonen

Metsänokiperhonen ("Erebia ligea") on täpläperhosten ("Nymphalidae") heimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen.
Koko ja ulkonäkö.
Metsänokiperhosen siipien yläpinnan pääväri on ruskeanmusta. Siivissä on punaiset juovat, jossa etusiivissä 3–4 silmätäplää ja takasiivissä 3 silmätäplää. Siipiripset ovat voimakkaan mustan ja valkoisen kirjavat. Takasiipien alapinnalla on valkoinen viiru. Naaraan takasiiven alapuoli on yleensä vaaleampi kuin koiraalla. Siipien kärkiväli on 36–54 mm. Toukka on väriltään ruskeankellertävä.
Levinneisyys ja lentoaika.
Metsänokiperhosta tavataan Euroopasta Aasian kautta Japaniin saakka. Euroopassa on kaksi erillistä esiintymisaluetta, toinen on Keski- ja Etelä-Euroopan vuoristoissa ja toinen Pohjois-Euroopassa. Laji puuttuu muun muassa Pyreneiden niemimaalta, Etelä-Balkanilta, Britteinsaarilta ja Keski-Euroopan pohjoisosista. Suomessa Pohjois-Lapista ja Ahvenanmaalta on vain satunnaisia havaintoja, muuten laji esiintyy koko maassa. Lentoaika on heinä–elokuu.
Elinympäristö ja elintavat.
Metsänokiperhonen on Keski- ja Etelä-Euroopassa yleensä vuoristolaji, jota tavataan 1 700 metrin korkeuteen. Fennoskandiasta itään Venäjälle se on alankolaji. Se elää tuoreissa metsissä ja metsänreunoilla. Toukan kehitys vie aikaa kaksi vuotta. Esiintymisen runsaudessa on havaittu jaksoittaisuutta, jossa samalla alueella se on yleinen joka toinen vuosi.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat heinälajit, kuten tesmat ("Milium") ja lauhat ("Deschampsia").
Herra Koipeliini

Herra Koipeliini ("Monsieur Cryptogame") oli vuonna 1830 alkunsa saanut sarjakuva, jonka kehitti yhtenä sarjakuvan kantaisistä pidetty sveitsiläinen Rodolphe Töpffer. Sen 1845 julkaistu kirjaversio levisi käännöksenä moniin Euroopan maihin. Suomessa osa siitä ilmestyi jatkosarjana "Sanomia Turusta" -lehdessä 1857. Sen mukaan on saanut nimensä suomalainen, käännössarjakuville myönnettävä Herra Koipeliini -palkinto.
Aikuiselle väestölle suunnatussa "Herra Koipeliinissa" ei käytetty puhekuplia, ja tyyliltään se oli absurdia komediaa. Sarjakuvan päähenkilö oli nuori herra Koipeliini, jota kiinnostivat luonnontieteet ja perhosten keräily. 
Töpffer teki alkuperäiset piirroksensa litografioina. Taiteilija Cham valmisti niistä puupiirrosversiot vuonna 1845.
Anna-Maria Jurvelin

Anna-Maria Jurvelin (s. 1971 Oulu) on suomalainen sopraano ja oopperalaulaja.
Jurvelin valmistui Oulun konservatoriosta Suomen evankelis-luterilaisen kirkon alimman asteen kanttoriksi 1993 ja jatkoi kirkkomusiikkiopintojaan Sibelius-Akatemiassa. Esittävän säveltaiteen osastolle hän siirtyi 1994 isänsä, tenori Esko Jurvelinin oppilaaksi. Vuonna 2001 hän suoritti Sibelius-Akatemian laulun diplomitutkinnon ja valmistui musiikin maisteriksi. Ensikonsertti Sibelius-Akatemiassa oli 2003.
Jurvelin sijoittui toiseksi vuoden 1995 Timo Mustakallio -laulukilpailussa ja 1996 toiseksi Lappeenrannan kansallisissa laulukilpailuissa.
Vuonna 1997 Jurvelin esiintyi Mozartin oopperoiden solistitehtävissä Savonlinnan oopperajuhlilla sekä Suomen Kansallisoopperassa. Vuosina 1998–99 hän opiskeli Zürichin oopperan studiossa Sveitsissä, ja oli kiinnitettynä Pforzheimin kaupunginteatteriin 1999–2000. Sittemmin hän on laulanut mm. Ruotsissa Dalhallan oopperajuhlilla, Vaasan Oopperassa ja Oulun Oopperassa.
Sulttaaniperhonen

Sulttaaniperhonen ("Charaxes jasius") on täpläperhosten ("Nymphalidae") heimoon kuuluva suurikokoinen päiväperhonen.
Koko ja ulkonäkö.
Sulttaaniperhosen siipien kärkiväli on noin 9 cm, naaras on koirasta kookkaampi. Siipien yläpinnan pääväri on tummanruskea ja siivissä on kellanruskea reunajuova. Siipien alapinnan tyviosa on ruskeiden valkoreunaisten juovien ja täplien kirjavoima.
Levinneisyys ja lentoaika.
Sulttaaniperhosen levinneisyys rajoittuu Välimeren alueelle Kreikasta länteen. Italiassa se on yleinen länsirannikolla, mutta puuttuu Adrianmeren rannikolta. Adrianmeren itäpuolella se sen sijaan on yleinen. Esimerkiksi Kroatian Splitissä lomailija voi helposti löytää niitä Marjanin luonnonpuistosta. Ranskassa se esiintyy harvinaisena Provence-Alpit-Rivieralta Itä-Pyreneille ja Espanjassa ja Portugalissa sitä on paikallisena ja niukkana rannikoilla ja sisämaassa. Pohjois-Afrikassa se esiintyy Marokon, Algerian ja Tunisian rannikoilla. Sulttaaniperhonen lentää kahtena sukupolvena, ensimmäinen maaliskuusta kesäkuuhun ja toinen heinäkuusta lokakuuhun.
Elinympäristö ja elintavat.
Sulttaaniperhosta tavataan merenpinnan tasolta noin 500 metrin korkeudelle.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasvi on mansikkapuu ("Arbutus unedo").
Nopsa

Nopsa on nykyään Intersportin omistama Suomessa markkinoitava polkupyörämerkki. Ensimmäiset Nopsa-pyörät tulivat myyntiin 1951. Nopsa-pyöriä valmisti Pyörätehdas Haapala Oy Turussa. Se fuusioitiin 1995 Tunturipyörä Oy:öön. 
Nopsa-malleja ovat muun muassa Fiore, Original, Picnic ja Sport.
Intersport

Intersport eli IIC – Intersport International Corporation on kansainvälinen urheilutarvikekaupan kauppaketju, joka on perustettu 1968. Sen pääkonttori sijaitsee Bernissä, Sveitsissä. Intersport-kauppoja on yli viisi tuhatta 42 eri maassa. Suomessa on 50 Intersport-kauppaa. Ne kuuluvat K-ryhmään, mutta niissä toimivat itsenäiset kauppiaat. Intersport Finland toimii Suomessa myös Budget Sport -konseptilla. Pienemmillä paikkakunnilla toimii Kesport-urheilukaupat.
Sovetski sport

Sovetski sport () on venäläinen (aiemmin neuvostoliittolainen) päivittäin ilmestyvä urheiluaiheinen sanomalehti. Vuosina 1924–1946 sen nimi oli "Krasnyi sport" () eli ”Punainen urheilu”. Lehteä ei painettu vuosien 1928 ja 1932 välillä. 
Moskovassa 20. heinäkuuta 1924 perustettu lehti oli Neuvostoliiton ensimmäinen urheiluaiheihen sanomalehti ja Fyysisen kulttuurin ja urheilun komitean sekä ammattiliittojen VTsSPS:n () virallinen elin. "Sovetski sport" oli yksi Neuvostoliiton päälehdistä, ja vuonna 1975 sitä jaettiin 104 maahan levikin ollessa noin 3 900 000. Vuonna 1988 levikki oli kohonnut jo yli viiteen miljoonaan. Lehti maksoi vain kolme kopeekkaa, joten se oli jokaisen asukkaan saatavissa.
"Sovetski sport" tarjosi reportaaseja merkittävistä kilpailuista Neuvostoliitossa ja ulkomailla sekä selostuksia kansallisten ja kansainvälisten urheiluliittojen toiminnasta. Se myös julkaisi urheilijoiden ja valmentajien haastatteluja ja pyrki edistämään terveellistä elämäntapaa. Lisäksi lehti järjesti esimerkiksi jääkiekko-, yleisurheilu-, lentopallo-, uinti- ja hiihtokilpailuita. Sanomalehti palkittiin Työn punaisen lipun kunniamerkillä 1974. 
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen lehden levikki laski noin 123 000:een (2006). Yksi tärkeimmistä syistä tähän oli päivittäislehti "Sport-Ekspressin" perustaminen 1991. Senkään levikki – 650 000 – ei tosin ole yhtä suuri kuin "Sovetski sportin" aiemmin. 
Nykyisin "Sovetski sportin" julkaisijoina toimivat Venäjän olympiakomitea ja Sovetski sport -kustantamo. Vuodesta 2001 lähtien lehteä on painettu värillisenä.
Jadel Gregório

Jadel Gregório (s. 16. syyskuuta 1980 Jandaia do Sul, Brasilia) on brasilialainen kolmiloikkaaja ja pituushyppääjä.
200-senttinen ja satakiloinen Gregório hyppäsi toukokuussa 2007 kolmiloikan ennätyksekseen 17,90 jolla hän rikkoi 32 vuotta vanhan João Carlos de Oliveiran nimissä olleen Etelä-Amerikan ja Brasilian ennätyksen yhdellä senttimetrillä.
Papillon (elokuva)

Papillon on Franklin J. Schaffnerin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva, joka pohjautuu ranskalaisen Henri Charrièren omaelämäkerralliseen teokseen "Vanki nimeltä Papillon" (1970).
Pääosissa näyttelevät Steve McQueen ja Dustin Hoffman. Elokuva nimettiin Oscar-ehdokkaaksi parhaasta musiikista. Steve McQueen nimettiin Golden Globe -palkinnon saajaehdokkaaksi. Saksassa elokuva sai Goldene Leinwand -palkinnon.
Vastaanotto.
"Papillon" on yksi Suomen kaikkien aikojen eniten teatterikatsojia saaneista ulkomaisista elokuvista. Vuoteen 1981 mennessä sen oli teattereissa nähnyt lähes 641 000 suomalaista.
"Video-oppaassa" vuodelta 1995 Bello Romano piti "Papillonia" pituudessaan ja synkkyydessään hieman puuduttavana, mutta päättäväisyydessään kiinnostavana tutkielmana ihmistahdosta.
Nelson Évora

Nelson Évora (s. 20. huhtikuuta 1984) on syntyjään kapverdeläinen ja nykyään Portugalia edustava kolmiloikkaaja ja pituushyppääjä. Évora syntyi Norsunluurannikolla jonne hänen vanhempansa olivat muuttaneet Kap Verdestä. Évoran ollessa viisivuotias perhe muutti Portugaliin. Portugalin kansalaisuuden hän sai kesäkuussa 2002. Tätä ennen hänellä oli Kap Verden kansalaisuus. Évora pitää edelleen hallussaan Kap Verden ennätyksiä pituushypyssä ja kolmiloikassa.
Osakan MM-kisoissa 2007 Évora voitti kolmiloikan maailmanmestaruuden uudella henkilökohtaisella ja Portugalin ennätyksellä 17,74 m. Évoran kulta oli ensimmäinen portugalilaisen miehen voittama yleisurheilun maailmanmestaruus. Vuoden 2008 sisäratojen MM-kilpailuissa Valenciassa Évora saavutti pronssia tuloksella 17,27 m, joka jäi kuusi senttiä hänen samana talvena hyppäämästä halliennätyksestään.
Évora voitti vuonna 2008 maailmanmestaruuden jatkoksi olympiakultaa Pekingistä. Évoran neljännen kierroksen tulos 17,67 m oli kauden kärkitulos maailmalla ja riitti viiden senttimetrin voittoon ennen brittiläistä Phillips Idowua.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui toiseksi tuloksella 17,55 m. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Prahassa 2015 tuloksella 17,21 m. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui kolmanneksi tuloksella 17,52 m. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Belgradissa 2017 tuloksella 17,20. Saman vuoden Lontoon MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia tuloksella 17,19. Hän sai Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 pronssia Portugalin ennätystuloksella 17,40. Hän voitti samana vuonna Euroopan-mestaruuden Berliinissä tuloksella 17,10. Hän sai sisäratojen EM-hopeaa Glasgow'ssa 2019 tuloksella 17,11.
Monarkkiperhonen

Monarkkiperhonen ("Danaus plexippus") on täpläperhosten ("Nymphalidae") heimoon kuuluva suurikokoinen päiväperhonen. Monarkkiperhosen alalaji "Danaus plexippus plexippus" vaeltaa Pohjois-Amerikassa vuosittain pitkiä matkoja Suurten järvien ja Meksikon välillä, alalaji "Danaus plexippus megalippe" ei vaella ja se esiintyy Yhdysvaltain Georgiasta ja Floridasta Länsi-Intian saarille ja sieltä Keski-Amerikan kautta Amazonasin alueelle.
Koko ja ulkonäkö.
Monarkkiperhosen siipien kärkiväli on noin 8,5–12,5 cm. Koiraan siipien yläpuolen pääväri on kastanjanruskea. Siipien suonien kohdat ja reunat ovat mustat. Reunassa on kaksi riviä valkeita täpliä. Koiraalla on takasiipien yläpinnalla koirastäplä, joka tuottaa feromoneja. Siipien alapinnan pääväri on vaaleampi kuin yläpinnan. Naaraan siipien pääväri on vaaleampi kuin koiraalla ja siipisuonet tummempia.
Levinneisyys ja lentoaika.
Monarkkiperhosen alkuperäiseen levinneisyysalueeseen kuuluu Amerikassa alue Kanadan eteläosista Amazonasin alueelle. Laji on levinnyt 1800-luvulla uusille alueille sopeuduttuaan uusiin ravintokasveihin. Sitä tavataan myös Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Atlantin itäpuolella sen esiintymisalueeseen kuuluvat Kanariansaaret Lanzarotea lukuun ottamatta, Azorit ja Madeira. Monarkkiperhonen puuttuu Aasian, Afrikan ja Euroopan mantereilta, mutta on satunnaisena vaeltajana tavattu monissa Atlantin rannikon maissa Euroopassa. Lentoaika on ympäri vuoden useina sukupolvina, ensimmäinen sukupolvi huhtikuusta alkaen.
Elinympäristö ja elintavat.
Monarkkiperhonen elää monenlaisissa ympäristöissä. Se muuttaa Pohjois-Amerikassa sankoin joukoin etelään elokuusta alkaen. Itäinen kanta muuttaa Meksikon keskiosiin, läntinen talvehtii Kalifornian rannikon keskiosissa. Talvehtinut kanta alkaa yleensä lisääntyä vasta sen jälkeen, kun se jättää talvehtimispaikkansa helmi-maaliskuussa. Itäinen kanta muuttaa keväällä suunnilleen Yhdysvaltojen Teksasiin ja Oklahomaan. Vasta seuraavat sukupolvet muuttavat pohjoisemmaksi Yhdysvalloissa ja Kanadaan.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat alkuperäisillä esiintymisalueilla monet "Asclepias"-suvun lajit, Kanariansaarilla "Gossypium arboreum" ja "Euphorbia mauretanica".
Yläpuolinen indeksointipilkku

Yläpuolinen indeksointipilkku, lyhyesti myös "indeksointipilkku" tai "pilkku", on matematiikassa, luonnontieteissä ja kielitieteessä käytettävä merkki.
Tuottaminen.
Unicode sisältää yhdeksän erilaista yläpuolista indeksointipilkkua. Näistä kahdelle on määritelty HTML-koodi.
LaTeXissa yläpuolinen indeksointipilkku tuotetaan merkinnällä \prime, joka tulostaa merkin yksinään käytettynä tekstirivin korkuisena (formula_1). Merkki on asetettavissa ylä- ja alaindeksiksi normaaliin tapaan: esimerkiksi f_\prime^\prime tulostuu muodossa formula_2.
Käyttö.
Unicode-standardin mukaan tarkkeenomaisia indeksointipilkkuja käytetään kielitieteessä ja muita matematiikassa, luonnontieteissä sekä erilaisissa tekniikkaan liittyvissä asioissa. Tosin ulkoasultaan ne ovat keskenään samanlaisia kuin merkit, joiden Unicode-arvot ovat 02B9 ja 2032 sekä 02BA ja 2033.
Matematiikka.
Yläpuolisilla indeksointipilkuilla on matematiikassa monia eri merkityksiä eri asiayhteyksissä.
Mittayksiköt.
Indeksointipilkkuja käytetään myös eräiden pituuden ja kulman, joskus ajankin mittayksiköiden tunnuksina. Pituusmerkintänä "yläpuolinen indeksointipilkku" (2032) ja "kaksinkertainen yläpuolinen indeksointipilkku" (2033) tarkoittavat jalkoja ja tuumia, eli merkintä 3′ 5″ tarkoittaa kolmea jalkaa ja viittä tuumaa. 
Kulman yksikkönä yläpuolinen indeksointipilkku tarkoittaa kulmaminuuttia eli asteen kuudeskymmenesosaa ja yläpuolinen kaksinkertainen indeksointipilkku kulmasekuntia eli kulmaminuutin kuudeskymmenesosaa. Esimerkiksi merkintä 10° 3′ 5″ tarkoittaa kymmentä astetta, kolmea kulmaminuuttia ja viittä kulmasekuntia. 
Toisinaan käytetään indeksointipilkkuja myös aikayksiköiden, minuutin ja sekunnin, merkintöinä, jolloin 3′ 5″ tarkoittaa 3 min 5 s. Tämä merkitsemistapa ei ole SI-järjestelmän eikä nykyisten standardien mukainen, mutta sitä näkee usein käytettävän esimerkiksi äänilevyissä osoittamassa kappaleiden kestoaikaa.
"Kolminkertaista yläpuolista indeksointipilkkua" (2034) käytetään Ranskassa ja Sveitsissä ilmaisemaan ranne- ja taskukellojen koneiston kokoa. Yksikköä kutsutaan nimellä "ligne", ja sen vaihtoehtoinen tunnus on L. Yksi ligne on 2,2558291 millimetriä.
Kielitiede.
Kielitieteessä yläpuolisia indeksointipilkkuja käytetään translitteroinnissa ja ääntämisasun esittämisessä. Niistä on tarkoitettu kielitieteelliseen käyttöön "tarkkeenomainen yläpuolinen indeksointipilkku" (02B9) ja "tarkkeenomainen kaksinkertainen yläpuolinen indeksointipilkku" (02BA). Näistä ensiksi mainittu on ISO 9 -standardin mukainen translitteraatio kyrilliselle kirjaimelle ь ja jälkimmäinen kirjaimelle ъ. Englanninkielisissä sanakirjoissa, joissa ääntämisasua ei ilmaista IPA-merkein, ilmaistaan painollinen tavu sen perään sijoitetulla "tarkkeenomaisella yläpuolisella indeksointipilkulla". Esimerkiksi sanan "syllabification" ääntämisasu voidaan ilmaista merkinnällä /si-labʹ-ə-fi-kayʹ-shən/. Normaali IPA:n mukainen esitys on //.
Virnaperhonen

Virnaperhonen ("Leptidea sinapis") on keskikokoinen kaaliperhosten ("Pieridae") heimoon kuuluva hento päiväperhonen.
Koko ja ulkonäkö.
Virnaperhosen etusiiven pituus on yleensä 18–24 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 32–42,5 mm. Siivet ovat pitkänomaiset, pyöreäpäiset ja niiden pääväri on valkoinen. Koiraalla on etusiiven yläpinnalla kärkitäplä, jonka väri vaihtelee vaalean harmaasta tumman harmaaseen, naaraalla kärkitäplän paikalla on harmaata varjostusta suonissa. Takasiiven alapinta on kellertävä ja siinä on epäselviä harmaita varjostuksia. Tuntosarven nuija on musta, kärki kastanruskea ja kärjen alapuolella valkoinen täplä. Toukka on väriltään vihertävänkellertävä.
Maastossa laji on helppo tunnistaa hitaasta, hennosta ja poukkoilevasta lentotavasta.
Levinneisyys ja lentoaika.
Virnaperhonen esiintyy koko Euroopassa lukuun ottamatta pohjoisimpia alueita, Keski-Euroopan luoteisosia ja Britteinsaarien pohjoisosia. Kaakossa esiintymisalue ulottuu Syyriaan ja Kaukasukselle asti. Suomessa virnaperhonen esiintyy koko maassa, mutta Lapissa vain satunnaisesti. Suomen eteläosissa laji on yleinen, mutta useimmiten yksilöitä tavataan yksitellen.
Lentoaika on huhti–toukokuusta alkaen, kaksi sukupolvea kesässä. Suomessa runsaslukuisempi ensimmäinen sukupolvi on lennossa pääosin toukokuun lopulta alkaen, satunnainen ja harvalukuinen toinen sukupolvi lentää heinä–elokuussa.
Elinympäristö ja elintavat.
Virnaperhonen elää niityillä, teiden ja polkujen varsilla sekä puutarhoissa. Perhosta tavataan myös valoisilla metsäisillä alueilla, kuten lehti- ja sekametsien avoimilla paikoilla. Laji talvehtii kotelona.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat hernekasvit, etenkin virnat ("Vicia") ja nätkelmät ("Lathyrus").
Antifates (laistrygoni)

Antifates () oli kreikkalaisessa mytologiassa laistrygonien, ihmissyöntiä harrastavan jättiläisten kansan kuningas.
Jätettyään taakseen Aioloksen saaren Odysseus rantautui seitsemän päivää myöhemmin Telepyloksen kaupungin läheisyyteen. Hän lähetti kolme miestään tiedustelemaan. Nämä tapasivat matkallaan Antifateksen tyttären, joka vei heidät isänsä palatsiin. Siellä Antifates söi välittömästi yhden miehistä. Odysseus onnistui pakenemaan muutamien kumppaneidensa kanssa alukselleen, joka ainoana oli ankkuroitu sataman ulkopuolelle. Laistrygonit tuhosivat kaikki satamassa olevat alukset miehistöineen heittämällä niitä kallioilta valtavilla kivenjärkäleillä.
Kaaliperhoset

Kaaliperhoset (Pieridae) on runsaslajinen heimo päiväperhosten yläheimossa (Papilionoidea). Maailmanlaajuisesti kaaliperhoslajeja tunnetaan yli 1 000 ja sukuja noin 76. Euroopasta kaaliperhosia on tavattu yli 40 lajia ja Suomestakin 16 lajia.
Kuvaus.
Kaaliperhosten siipien pohjaväri on yleensä valkoinen tai keltainen ja niissä on usein mustaa kuviointia. Väri aiheutuu siipisuomuihin kotelovaiheen aikana aineenvaihdunnan sivutuotteena kertyneistä pteridiinipigmenteistä. Pteridiinien varastoituminen siipiin on juuri kaaliperhosten heimolle ominainen piirre. Sukupuolet ovat lähes aina keskenään erinäköisiä erojen liittyessä yleensä siipien tumman kuvioinnin määrään. Kaaliperhosten värityksellä on suuri merkitys perhosyksilöiden välisessä kommunikoinnissa, etenkin koiraiden kesken. Monet lajit joko heijastavat tai absorboivat ultraviolettisäteilyä ja joillakin lajeilla siipien väritys ultraviolettialueella riippuu sukupuolesta.
Kaikilla heimon lajeilla on kolme paria täysimittaisia jalkoja. Heimon yhdistävinä tuntomerkkeinä aikuisen perhosen keskiruumiin "pronotumin" levyt eivät yhdisty keskikohdastaan. Lisäksi eturaajojen kynnet ovat kaksihaaraiset.
Elintavat.
Kaaliperhoslajeilla on usein voimakas vaellustaipumus, jonka vuoksi niitä saatetaan tavata kaukanakin lajin vakituisen elinalueen ulkopuolella. Joidenkin lajien toukat ovat huomattavia maatalouden tuholaisia.
Tikkipokeri

Tikkipokeri eli tikkipokka on 2–4 hengen korttipeli. Nimen mukaisesti tikkipokassa yhdistyy kaksi korttipeliä, tikki ja pokeri.
Pelin kulku.
Jokaiselle pelaajalle jaetaan 10 korttia. Näistä korteista kukin pelaaja valitsee itselleen kaksi viiden kortin kättä, toisen tikkiin ja toisen pokeriin. Jos pelaajalla ei ole kädessään yhtäkään ässää tai kuvakorttia, saa hän ottaa uudet 10 korttia. Pokerikäsi asetetaan sivuun ja ensiksi pelataan tikki. Tikki pelataan perinteisillä tikin säännöillä, eli noudatetaan maapakkoa ja viimeisen tikin voittaja ansaitsee pisteen. Tämän jälkeen katsotaan pokerikädet ja pokerin voittaja saa myös yhden pisteen. Mikäli sama pelaaja voittaa kierroksen molemmat pelit, saa hän lisäpisteen. Pelin voittaa pelaaja, joka saa ensimmäisenä tasan 12 pistettä. Kuitenkin jos pelaaja menee yli 12 pisteen, putoaa hän seitsemään pisteeseen.
On olemassa myös toinen pelitapa tikkipokkaan. Pelaajille jaetaan 5 korttia käteen. Ensimmäisenä kortin lyö pöytään se joka on jakajaa ennen. Sen jälkeen peli on kuin normaalia tikkiä mutta se joka voittaa tikin saa 2 pistettä. Tikin jälkeen katsotaan kortit samanlailla kun pokerissa. alle 10 pareista saa 1 pisteen, kolmosista 2 ja nelosista voittaa pelin. peli pelataan 15. Yli 10 ja 10 pareista saa 2 pistettä ja kolmosista 3. Väristä saa 5, suorasta 8, täyskädestä 5, värisuorasta 10. Pokeri tyyliset pisteet saa se pelaaja jolla on parhaat kortit. Mutta jos tikki menee tasan? Silloin 2 pistettä jaetaan tasan mutta jos voittajia on kolme niin jokainen saa 1 pisteen. Pelissä silti voi huijata eli voitte vaihtaa kaverin kanssa kortteja pimeästi mutta jos tämä huomataan teidät poistetaan pelistä.
Lisä- ja miinuspisteet.
Tietyillä käsillä pelaaja voi saada lisä- tai miinuspisteitä.
Kakkoslopetus: Mikäli pelaaja voittaa tikin lyömällä viimeisenä korttinaan kakkosen, saa hän siitä yhden lisäpisteen.
Kolmoslopetus: Lisäpisteen voi myös ansaita ottamalla kiinni tikissä toisen pelaajan kakkoslopetusyrityksen saman maan kolmosella ja voittamalla kyseisen kierroksen.
Janarisuora: Janarisuora on suora, jonka korkein kortti on 10 tai pienempi. Voittamalla pokerin janarisuoralla, pelaaja ansaitsee lisäpisteen. Jos janarisuoralla ei kuitenkaan voita pokeria, sakotetaan pelaajaa tästä yhdellä miinuspisteellä.
U-10-bonus: Jos pelaaja voittaa sekä tikin että pokerin kädellä, joka ei sisällä yhtään ässää tai kuvakorttia, hän saavuttaa vielä yhden lisäpisteen. (Kuten tästä huomaamme, aina ei kannata vaihtaa kortteja, vaikka se olisi mahdollista)
Yhdellä kierroksella pelaaja voi siis saavuttaa yhteensä peräti kuusi pistettä. Tämä onnistuu esimerkiksi yhdistelmällä "kakkoslopetus - janarisuora - U-10-bonus".
Ari Huusela

Ari Huusela (s. 28. lokakuuta 1962) on suomalainen yksinpurjehtija. Hän osallistui Vendée Globe -kilpailuun (2020–21), jossa hän purjehti pysähtymättä maailman ympäri. Ammatiltaan Huusela on liikennelentäjä.
Lentäjä.
Nuorena Huusela haaveili pääsystä Ilmasotakouluun, mutta karsiutui täpärästi. Armeijassa hän meni ilmavoimien tekniseen kouluun, jonka jälkeen hän toimi Finnaviationin asentajana. Huusela pääsi myös lentäjäksi rahtilennoille. Niistä hommista hän palasi lentomekaanikon töihin Karairille. Hän pääsi Finnaviationin perämieskurssille, josta hän päätyi Saab 340 -koneen perämieheksi. Vuonna 1995 Finnair osti Finnaviationin, ja Finnaviationin lentäjistä tuli Finnairin lentäjiä. Vuonna 1997 Huuselasta tuli DC9:n perämies.
Purjehtija.
Valtameriyksinpurjehtijana tunnettu Huusela on purjehtinut kilpaa yli 30 vuotta, vuodesta 1986 lähtien. Avomeripurjehduksen Suomen mestaruutta Huusela oli voittamassa vuonna 1997. Vuonna 1999 Huusela osallistui ensimmäistä kertaa Atlantin ylittävään Mini Transat -kilpailuun 6,5-metrisellä "Pomi"-veneellä. Huusela oli paras pohjoismaalainen sijoituttuaan kolmanneksitoista. Syksyllä 2007 hän osallistui kisaan toistamiseen ja pääsi maaliin. Transat 6,50 purjehdittiin vuonna 2007 La Rochellesta Ranskasta Madeiran kautta Salvador da Bahiaan Brasiliaan. Vain kaksi suomalaista on onnistunut pääsemään mukaan 6,50-luokan Transat-kilpailuun, Reima Alander vuonna 1997 ja Ari Huusela 1999 sekä 2007.
Vuonna 2014 Huusela pääsi ensimmäisenä pohjoismaalaisena maaliin Route du Rhum -yksinpurjehduskilpailussa Ranskan Saint-Malosta Guadeloupeen 40-jalkaisella Neste Oil -veneellään (Pogo40). Hän kilpaili RHUM-luokassa.
Vuonna 2017 Huusela hankki Avivana tunnetun IMOCA-veneen (Owen Clarke Design 2007). Vuonna 2018 hänestä tuli Pohjoismaiden ensimmäinen Imoca Globe Series -kilpailuun osallistunut ja maaliin päässyt kippari. Kisa oli Route du Rhum 2018.
Keväällä 2019 Huusela pääsi maaliin Imoca Globe Seriesin Bermudes 1000 Race -osakilpailussa (2000 NM). Syksyllä 2019 Huusela teki jälleen pohjoismaista purjehdushistoriaa kipparoidessaan IMOCA Ariel2:nsa kuuluisan kaksin purjehdittavan kahvikisan, Transat Jacques Vabren maaliin. Co-skipperinä kisassa toimi irlantilainen Mikey Ferguson.
Vuonna 2020 Huusela osallistui ensimmäisenä pohjoismaalaisena Vendée Globe -maailmanympäripurjehduskilpailuun. Kilpailu alkoi 8. marraskuuta 2020 Les Sables-d’Olonnen satamakaupungista Ranskasta ja Huuselan osalta se päättyi samaan paikkaan 116 päivän ja 18 tunnin jälkeen 5.3.2021. Kilpailu purjehdittiin ilman pysähdyksiä ja ulkopuolista huoltoa. Huuselasta tuli neljäs suomalainen, joka on purjehtinut yksin maapallon ympäri. Hän sijoittui sijalle 25 ja oli maaliin asti selvinneistä viimeinen.
Leslie Djhone

Leslie Djhone (s. 18. maaliskuuta 1981 Abidjan, Norsunluurannikko) on ranskalainen pikajuoksija.
Djhone kilpaili 1998 Annecyn nuorten MM-kisoissa, joissa karsiutui pituushypyssä tuloksella 746. Vuonna 1999 hän voitti alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa kultaa sekä pituushypyssä että Ranskan 4 × 100 metrin viestijoukkueessa. Vuonna 2001 hän sijoittui alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa neljänneksi sekä pituushypyssä että pikaviestissä.
Vuonna 2002 hän karsiutui sisäratojen EM-kisoissa 200 metrin juoksun välierissä ajalla 21,14. Myöhemmin samana vuonna Münchenin EM-kisoissa hän oli mukana Ranskan joukkueessa, joka voitti EM-pronssia 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Seuraavana vuonna Djhone karsiutui Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 200 metrin välierissä ajalla 21,09. Samana vuonna hän juoksi Euroopan cupissa 200 metrillä viidenneksi ajalla 20,68. Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa hän sijoittui 400 metrin juoksussa viidenneksi ajalla 44,83. Samoissa kisoissa hän oli mukana Ranskan pitkän viestin joukkueessa. Joukkue sijoittui alun perin toiseksi, mutta Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen jälkeen mitali kirkastui kullaksi. Kesän 2003 alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän voitti 400 metrin juoksun ja juoksi pikaviestissä toiseksi.
Djhone juoksi 2004 Euroopan cupin kolmanneksi 400 metrillä. Myöhemmin samana vuonna hän oli Ateenan olympialaisissa samalla matkalla seitsemäs ja neljäs. Seuraavana vuonna hän voitti Ranskan sisäratojen mestaruuden 400 metrillä ja karsiutui Helsingin MM-kisojen alkuerissä. Helsingin MM-kisojen pitkässä viestissä hän sijoittui kuudenneksi. Göteborgin EM-kisoissa 2006 hän voitti henkilökohtaisella matkalla EM-pronssia sekä oli mukana voittamassa pitkässä viestissä EM-kultaa. Vuonna 2007 Djhone voitti 400 metrillä Ranskan mestaruuden. Osakan MM-kilpailuissa 2007 ja Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui 400 metrillä viidenneksi. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui 400 metrillä kahdeksanneksi. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui kuudenneksi. Pariisin EM-hallikilpailuissa 2011 hän voitti 400 metrin juoksun Ranskan ennätysajalla 45,54 s. Lisäksi hän kuului Ranskan kultajoukkueeseen 4 ×400 metrin viestissä.
"Lähde: IAAF"
Aleksandra Marinina

Aleksandra Marinina (), oikealta nimeltään Marina Anatoljevna Aleksejeva (, s. 16. heinäkuuta 1957 Lviv, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen rikoskirjailija. Hän on julkaissut 25 romaania, joita on käännetty 20 kielelle.
Marininan isä oli etsivä ja äiti oikeustieteen tohtori. Marinina itse väitteli oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1986. Ennen kirjailijanuraansa hän työskenteli pitkään Neuvostoliiton ja Venäjän sisäministeriössä. Vuonna 1998 hän siirtyi vapaaksi kirjailijaksi miliisin everstiluutnantin arvosta, jaostopäällikön paikalta Moskovan oikeustieteellisessä instituutissa.
Marininan rikoskirjojen päähenkilö on rikostutkija "Anastasia Kamenskaja". Suomessa Marininan kirjoja julkaisee Otava, sekä Loisto.
Joensuu Gospel

Joensuu Gospel (aikaisemmin nimeltään Joensuun Gospel-festivaalit) on kristillinen gospelmusiikkitapahtuma, joka on järjestetty vuodesta 1996 alkaen. Vuonna 2023 festivaali järjestettiin 13. elokuuta ja 15.–17. syyskuuta. Tapahtuman ajankohta oli alkuvuosina heinä-elokuussa. 2000-luvulla festivaalin kävijämäärä on ollut yli 10 000 henkeä.
Festivaalin järjestämisestä vastaa Suomen Gospel ry. Yhteistyökumppaneita ovat olleet Joensuun alueen seurakunnat, Joensuun kaupunki ja opetusministeriö.
Tapahtuma vaihtoi nimekseen Joensuu Gospel vuonna 2024.
Golden Gospel -palkinto.
Festivaalin yhteydessä on valittu vuodesta 1997 Golden Gospel -palkinnon saaja. Palkintona luovutettiin vuoteen 2015 saakka kuvanveistäjä Veikko Myllerin pronssinen uniikkiversio kitaraa soittavasta enkelistä.
Golden Gospel -palkinnon on saanut muun muassa Jaakko Löytty (1997), Jaakko Ryhänen, Jukka Leppilampi, Pekka Simojoki, Tiina Korhonen ja Harri Helenius (2006), Tapani Nuutinen (2007), Kirsi Rostamo (2008), Sakari Kukko (2009), Jakaranda-yhtye (2010), Pro Fide (2011), Juhani Aaltonen (2012) ja Chariots (2013).
Festivaalit aiempina vuosina.
Festivaalit 2015.
Vuoden 2015 festivaali järjestettiin 6.–9. elokuuta. Esiintyjänä on mm. Harlem Gospel Choir (USA).
Festivaalit 2014.
Vuoden 2014 Joensuun Gospel-festivaalit pidettiin 7.–10. elokuuta. Esiintyjiä olivat Joel Hallikainen, Antero "Mooses" Laukkanen, trubaduuri Pasi Tolvanen, Dominantti, Hillel Tokazier, Anneliina Koskinen, Narrow way, oopperalaulaja Matti Turunen, Juuan Missiokuoro, Kari Peitsamo, Johanna Iivanainen, Mikko Iivanainen, Jukka Leppilampi, IDA BOIS &amp; Band, Heikki Sarmanto, Pekka Sarmanto, Juhani "Junnu" Aaltonen, Reiska Laine ja Maija Hapuoja, Rene ja ystävät.
Festivaalit 2013.
Vuoden 2013 Joensuun Gospel-festivaalit pidettiin 8.–11. elokuuta. Tapahtuma oli rakennettu kokonaan kotimaisten esiintyjien voimin. Esiintyjiä olivat Hanna Ekola, SARKA-yhtye, tanssiryhmä Shofar Shalom, oopperalaulaja Matti Turunen, TERA, Wonderful Land, Duo Pasi Tolvanen &amp; Harri Kettunen, Chariots, Pekka Simojoki &amp; EtCetera ja Rene Laulajainen.
Festivaalit 2009.
Vuoden 2009 Joensuun Gospel-festivaalit pidettiin 13.–16. elokuuta. Esiintyjinä olivat muun muassa Baby Boy Varhama &amp; The Miikka Kallio Trio, Korsuorkesteri, Sakari Kukko, Jukka Leppilampi, Daniel Ripoll &amp; Estrato 7 (Kolumbia). Yhteislaulutapahtumassa Joensuun torilla esiintyi Lasse Heikkilä orkestereineen.
Festivaalit 2007.
Vuonna 2007 esiintyjiä olivat Pekka Simojoki, Fredi, Iro Haarla ja Art Ensemble of Health, Yuri Urtono, Bolivia, Lasse Heikkilä &amp; Saila Seurujärvi trio, Jukka Perko, Severi Pyysalo, Teemu Viinikainen, Sakari Kukko, Nardus ja Rene Laulajainen.
Human Touch

Human Touch on amerikkalaisen laulaja-lauluntekijä Bruce Springsteenin 9. studioalbumi. Se julkaistiin 31. maaliskuuta 1992, samana päivänä kuin sen "sisarlevy" "Lucky Town".
Kappaleet.
Kaikki kappaleet ovat Springsteenin käsialaa, jollei toisin mainita.
Kokoonpano.
Studiomuusikot
Vihtori Mäkelä

Viktor (Vihtori) Mäkelä (16. lokakuuta 1869 Iitti – 3. toukokuuta 1953 Kouvola) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1908, 1911–1917 ja 1919.
Elämä.
Iitin Kausansaaressa syntyneen Mäkelän vanhemmat olivat talonpoika Jeremias Davidinpoika Mäkelä (s. 1839) ja Katariina Juhontytär (s. 1837). Hän oli lapsesta lähtien maatöissä ja puotipuksuna kotiseudullaan, kunnes 1889 pääsi ratatöihin Karjalan radalle. Vuodesta 1891 lähtien Mäkelä oli Valtionrautateiden palveluksessa muun muassa ratavartijana. Vuonna 1904 Mäkelä valmistui teollisuuskoulun kulkulaitososastolta, jonka jälkeen hän työskenteli rataesimiehenä Ruokolahdella 1904–1914 ja Tammisuolla 1915 sekä ratamestarina Kurkijoella, Hankasalmella, Kulennoisissa, Kallislahdessa ja Kerisalossa 1915−1933. Lisäksi Mäkelä toimi Punkaharjun rakennusvalvojana.
Mäkelä lähti työväenliikkeeseen vuosisadan vaihteessa. Vuonna 1907 hänet valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Mäkelä oli kansanedustajana myös vuosina 1911−1917. Tammikuussa 1919 hän nousi vielä pariksi kuukaudeksi eduskuntaan sisällissodan aikana teloitetun Juho Rikkosen tilalle.
Perhe.
Mäkelän puoliso oli Valkealassa syntynyt Maria Peltola (1867−1937), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1893. Pariskunnalla oli kuusi lasta.
Lucky Town

Lucky Town on amerikkalaisen laulaja-lauluntekijä Bruce Springsteenin 10. studioalbumi. Se julkaistiin 31. maaliskuuta 1992, samana päivänä kuin sen "sisarlevy" "Human Touch".
Kappaleet.
Kaikki kappaleet ovat Springsteenin käsialaa.
The Ghost of Tom Joad

The Ghost of Tom Joad on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Bruce Springsteenin 11. studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1995. Se nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 11.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Bruce Springsteen. Sanoitukset kertovat maahanmuuttajista ja taloudellisen eriarvoisuuden ja Yhdysvaltojen perusteollisuuden lakkauttamisen vaikutuksista.
Lee Marvin

Lee Marvin (19. helmikuuta 1924 New York, New York, Yhdysvallat – 29. elokuuta 1987 Tucson, Arizona, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Elämä ja ura.
Marvin syntyi vuonna 1924 New Yorkissa. Jätettyään high schoolin kesken hän liittyi merijalkaväkeen ja haavoittui Tyynenmeren sodassa. Toivuttuaan vammoistaan hän palasi Yhdysvaltoihin ja työskenteli putkimiehen oppipoikana.
Marvin kiinnostui näyttelemisestä tuurattuaan kesäteatterin näyttelijää. Hän opiskeli newyorkilaisessa teatterikoulussa ja ryhtyi esiintymään kesäteatterissa, televisiossa ja Off Broadwaylla. Vuonna 1951 Marvin teki ensiesiintymisensä sekä Broadwaylla että valkokankaalla, Henry Hathawayn ohjaamassa elokuvassa "Laivaston nerot". Hänen ensimmäinen pääroolinsa oli seuraavana vuonna Stanley Kramerin sotadraamassa "Eight Iron Men". Sitä seurasi rooli Fritz Langin film noir -klassikossa "Gangsterikuningas" (1953). Marvinista tuli ykkösrivin elokuvakonna elokuvien "Hurjapäät" (1953) ja "Mies astui junasta" (1955) myötä.
Vuonna 1957 Marvin kyllästyi roistojen rooleihin ja siirtyi näyttelemään sankaripoliisia televisiosarjassa "M Squad". Hän palasi elokuviin 1960-luvulla ja näytteli muun muassa elokuvissa "Comancheros", "Mies joka ampui Liberty Valancen" ja "Etelämeren seikkailijat". Marvinin viimeinen roiston rooli oli elokuvassa "Tappajat" (1964).
Marvin sai parhaan miespääosan Oscarin roolistaan western-parodiassa "Paukkurauta-Kati" (1965). Miesjoukon johtajan rooli elokuvassa "Likainen tusina" (1967) teki Marvinista tähden. Sitä seurasi sarja uusia menestyselokuvia 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa.
Kun Marvinin elokuvat eivät menestyneet entiseen tapaan 1970-luvun puolivälissä, hän harvensi elokuvaesiintymisiään. Hänen viimeinen elokuvansa oli vuoden 1986 toimintaelokuva "Delta Force".
Marvin kuoli sydänkohtaukseen elokuussa 1987. Hänet haudattiin Arlingtonin sotilashautausmaalle.
John Charles Fields

John Charles Fields (14. toukokuuta 1863 Hamilton, Ontario, Kanada – 9. elokuuta 1932) oli kanadalainen matemaatikko. Hänen aloitteestaan perustettiin vuonna 1936 Fieldsin mitali. Palkinto myönnetään merkittävistä saavutuksista matematiikan alalla.
Fieldsin väitöskirja "Symbolic Finite Solutions and Solutions by Definite Integrals of the Equation dny/dxn = xmy" ilmestyi "American Journal of Mathematicsissa" vuonna 1886.
Kirjat Gat

Kirjat Gat () on kaupunki Israelissa eteläisellä hallintoalueella. Sen väkiluku oli vuoden 2018 lopussa 54 973.
Maantiede.
Kirjat Gat sijaitsee Israelin rannikkotasangon eteläosassa.
Historia.
Ennen nykyisen kaupungin perustamista läheisellä rauniokumulla eli tellillä oli filistealaiseen Gathin kaupunkiin liitettyjä raunioita. Hieman nykyisestä kaupungista länteen oli myös Faluja-niminen arabien asuttama kylä. Kylän asukkaat pakenivat Israelin itsenäisyyssodan yhteydessä vuonna 1948, jolloin alueella käytiin taisteluja egyptiläisten ja israelilaisten joukkojen välillä. 
Varsinainen Kirjat Gat perustettiin vuonna 1955. Nykyisen kaupungin lähiseutua eli niin sanottua Lakisin aluetta oli tarkoitus kehittää ja alueelle haluttiin luoda oma taloudellinen keskuksensa. Huomattava osa sen varhaisista juutalaisista siirtolaisista saapui Välimeren maista ja etenkin Pohjois-Afrikasta. Palveluiden ja työntarjonnan kehittyessä rakennutettiin myös uusia asuntoja.
Väestö.
Kirjat Gatin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 54 973. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 48 200, vuonna 1969 17 000 ja vuonna 1958 4 400. 
Vuonna 2012 kaupungin asukkaista 93,8 prosenttia oli juutalaisia. Varhaisina vuosina kaupungin asukkaat olivat pääosin sefardi- ja mizrahijuutalaisia. Mittavan juutalaisten Neuvostoliitosta tulleen muuttoliikkeen myötä, noin kolmasosa kaupungin asukkaista on nykyisin peräisin edesmenneen Neuvostoliiton alueilta.
Talous.
Polgatin tekstiilitehdas oli suurin työnantaja kaupungissa ennen sulkemistaan 1990-luvulla. 
Kirjat Gatissa on vuonna 1999 avattu Fab 18 -niminen Intelin prosessoreita ja Flash-muisteja tuottava tehdas. Intel sai Israelin valtiolta 525 miljoonan dollarin apurahan tehtaan avaamiseen. Helmikuussa 2006 muurattiin toisen Intelin Fab 28 -nimisen tehtaan peruskivi. Tästä huolimatta Kirjat Gatin työttömyysluvut ovat Israelin korkeimpien joukossa.
Oikles

Oikles (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Argoksen kuningas ja Antifateen ja Zeuksippen poika. Pausanias nimeää hänet Mantioksen, Antifateen veljen, pojaksi. Diodoros Sisilialainen kertoo Oikleen olleen Amfiaraoksen poika, mutta tämä on luultavasti virhe, koska useimmiten Amfiaraos kuvataan Oikleen pojaksi.
Kuninkaaksi tulon jälkeen Oikles nai Hypermestran, Thestioksen ja Eurythemisten tyttären. He saivat lapset Amfiaraos, Endeos, Ifianeira ja Polyboia.
Oikles oli Herakleen mukana tämän hyökättyä Troijan kuninkaan Laomedonin kimppuun; hän vartioi laivoja Herakleen taistellessa. Leomedon halusi tuhota alukset, ja hyökkäsi Oikleen kimppuun surmaten tämän. Toisen version mukaan Oikles selvisi hyökkäyksestä ja asettui sodan jälkeen Arkadiaan.
Apollodoros kertoo, kuinka Alkmaion erinyksiä paetessaan vietti hänen luonaan hetken. Oikleen hauta näytettiin Pausaniaalle hänen ollessaan Arkadiassa.