Paulin Hountondji

Paulin Jidenu Hountondji (11. huhtikuuta 1942 Abidjan, Ranskan Länsi-Afrikka – 2. helmikuuta 2024) oli beniniläinen filosofi, poliitikko ja professori. Etnofilosofian kritiikin ja filosofian kriittisen, tieteellisen ymmärryksen vahvistamisen kautta Hountondji on vaikuttanut perinteisen afrikkalaisen filosofian uudelleenarviointiin, sekä filosofian, tieteen ja kehityksen välisen suhteen uuteen tarkasteluun.
Elämäkerta.
Hountondji syntyi Abidjanin Treichvillessä 1942. Hänen isänsä oli Beninin metodistikirkon pastori ja hänen äitinsä kotiäiti. Hountondji kävi koulua silloisessa Dahomeyssa ja jatkoi 1960-luvun alussa Pariisin Lycée Henri-IV:nteen.
Hountondji pääsi opiskelemaan École Normale Supérieuressa, missä marxilaisen filosofin Louis Althusserin vaikutuksesta alkoi opiskella filosofiaa antiikintutkimuksen sijaan. Hountondjia opetti myös postmodernisti Jacques Derrida, jonka kanssa hänellä oli myös läheistä akateemista yhteistyötä. Hountondjin väitöstyö valmistui 1970. Siinä hän käsitteli Edmund Husserlia. Väitöstyön ohjaaja oli Paul Ricœur.
Valmistuttuaan Hountondji opetti filosofiaa Franche-Comtén yliopistossa. Hän toimi kahden vuoden ajan vierailevana professorina useissa Ranskan ja Afrikan yliopistoissa, kuten Lovaniumin yliopistossa Kinshasassa ja Zairen Lubumbashin kansallisessa yliopistossa. Hountondji palasi kotimaahansa Beniniin 1972, kun hän sai ensimmäisen filosofian professuurin hiljattain perustetusta Beninin kansallisesta yliopistosta.
Hountondji julkaisi vuonna 1976 pääteoksensa "Sur la philosophie africaine". Kirja sai laajempaa huomiota, kun se käännettiin 1983 englanniksi ja 1993 saksaksi. Vuonna 1989 hän julkaisi kattavan Afrikan filosofian bibliografian.
Hountondji oli vuonna 1972 Mathieu Kérékoun johdolla vallan Beninissä ottaneen sotilasdiktatuurin arvostelija. Hountondji astui 1990-luvulla näkyvimmin poliittiselle kentälle, kun hän alkoi kampanjoida joidenkin kollegoidensa kanssa demokratian palauttamista. Hountondji oli vuosina 1990–1991 uuden Beninin tasavallan opetusministeri. Vuosina 1991–1993 hän toimi kulttuuri- ja viestintäministerin tehtävässä. Akateemiselle uralle hän palasi vuonna 1994.
Hountondji toim viimeisinä vuosinaan Beninin kansallisen yliopiston emeritusprefossorina ja Porto Novon Centre africain de hautes étudesin johtajana.
Filosofia.
Hountondjin filosofiaan ovat vaikuttaneet kaksi hänen opettajaansa Pariisissa, Louis Althusser ja Jacques Derrida. Althusserilta ja Georges Canguilhemilta hän sai ajatuksen filosofian luonteesta, ja erityisesti Althusserin kautta hän oppi käyttämään marxilaista metodologiaa.
Hountondji hahmotteli käsitteen etnofilosofia, jonka hän kehitti filosofian historian esimerkkien sekä marxistis-lenistististen materialistisen historiankäsityksen ja dialektisen materialismin pohjalta. Etnofilosofialla tarkoitetaan filosofian kansatieteellista lähestymistapaa, mitä Hountondji kritisoi näennäistieteellisenä. Hän kritisoi muun muassa belgialaista lähetyssaarnaajaa Placide Tempelsiä, joka kirjoitti 1945 bantufilosofiaa käsitelleen teoksen "La philosophie bantoue". Templelsin mukaan afrikkalainen filosofia oli yhteisöllistä ajattelua, jonka afrikkalaiset hyväksyvät melko kritiikittömästi.
Hountondji oli filosofisessa käsityksessään varsin kirjallinen, ja hänen mukaansa moraliteettejä, legendoja ja sanontoja voidaan tarkastella kunnolla vasta, kun ne on kirjoitettu tekstiksi. Hän jätti filsoofian ulkopuolelle perimätiedon ja ”taiteellisen kirjallisuuden”. Hountondjin ajattelua on myös kritisoitu paljon, sillä monien mukaan monissa yhteyksissä ”taiteellisen” ja ”tieteellisen” ero saattaa olla varsin keinotekoinen. Hountondji sanoi myöhemmin, että hän hyökkäsi erityisesti eurosentristä Afrikan tutkimusta vastaan. Hän myös myönsi, että kollektiivisen maailmankuvan tutkiminen voi olla aiheellista, vaikkakin tutkimuksen pitäisi lähteä yhteisön sisältä.
Hountondji kritisoi ajattelussaan myös monia afrosentrisen liikkeen edustajia, kuten Aimé Césairen ja Léopold Sédar Senghorin Négritude-liikettä sekä Julius Nyereren ja Kwame Nkrumahin edustamaa afrikkalaista sosialismia. Hänen mukaansa afrosentrisessä ajattelussa oli samanlainen yksimielisyyden ja essentialismin vaara kuin eurosentrisessäkin ajattelussa. Nkrumahin ajattelu esimerkiksi oli Hountondjin mukaan pakottamassa afrikkalaisen ajattelun traditionalismiin ilman mahdollisuutta mukautua uusien ajatusten myötä.
Sitaatteja.
Ideologia on naamioitua politiikkaa.(1993, s.193)
Universaalisuus on mahdollista vain silloin, kun keskustelukumppanit ovat vapaita tarpeesta hallita muita.(1993, s.72) 
Tieteellinen kirjallisuus on - toisin kuin taiteellinen kirjallisuus - ehdottoman historiallista. Ainoa vakaa elementti on jatkuva viittaus kokemusalaan, jonka karakterisointi on itse osa evoluutiota.(1993, s.92)