Karhulan–Sunilan rautatie

Karhulan–Sunilan rautatie oli Suomen rataverkkoon kuulunut teollisuusrautatie, joka valmistui vuonna 1897. Se sijaitsi Kotkan kaupungin alueella ja ulottui Kymin asemalta Karhulan ja Sunilan kaupunginosiin. Radan pääraiteen pituus oli kuusi kilometriä ja sivuraiteiden pituus neljä kilometriä. Raideleveys oli sama kuin muun rataverkon eli 1 524 millimetriä. Radan liikenne päättyi 27. syyskuuta 2024.
Radan omistanut Karhulan–Sunilan Rautatie Oy (KSR, entiseltä nimeltään "Karhulan Rautatie") oli Suomen ainoa yksityinen rautatieyhtiö, joka harjoitti kaupallista rautatieliikennettä omistamallaan radalla. Yhtiö perustettiin vuonna 1937. Yhtiöllä oli yhdysliikennettä VR:n kanssa; yhdysliikenneasemana toimi Kymin rautatieasema. Vuonna 2011 radalla kulki 1 384 junaa, ja tavaraa kulki 450 tonnia. 
Vuodesta 1951 rata ulottui myös Hallan saarelle, jossa toimi saha ja Hallan sellutehdas. Rautatieliikenne Hallaan loppui vuonna 1983 ja Hallan tien ylittävä rautatiesilta purettiin vuonna 1984. Saarelle johtava rautatiesilta Hallaan purettiin vuonna 2019.
Yhtiön osakekannan omistaa Sunila Oy, joka on Stora Enso Oyj:n sataprosenttisesti omistama, sellua valmistava yhtiö Kotkan Sunilan kaupunginosassa.
Historia.
Karhulan ja Kymin välisen Karhulan Rautatien rakennutti ja omisti Karhula Osakeyhtiö, jolla oli tehdaslaitoksia Karhulanniemellä ja Kymin Korkeakoskella. Karhula Osakeyhtiö omisti myös sivuraiteet. Rautatie valmistui vuonna 1897, mutta yleiselle liikenteelle se avattiin virallisesti vasta 3. toukokuuta 1900. Alun perin rautatie oli kapearaiteinen, jonka raideleveys oli 785 mm. Radan pituus vuoden 1915 alussa oli 7,33 km. Karhulan Osakeyhtiö siirtyi A. Ahlström Osakeyhtiön omistukseen vuonna 1915. Vuonna 1925 valtioneuvosto suostui Karhulan rautatieyhtiön toimilupaehtojen muuttamiseen siten, että rautatien raideleveys muutettaisiin leveäraiteiseksi, mikäli radan henkilöliikenne lopetettaisiin. Rautatie levennettiin lopulta vuonna 1927, jolloin myös radan henkilöliikenne loppui.
Vuonna 1928 perustettiin Sunila Oy, joka päätti rakentaa tehtaan Sunilaan vuonna 1936. Samalla Kotkan kaupunki rakensi alueelle sataman, ja Sunila Oy:n vastuulle jäi rautatien rakentaminen alueelle. Joulukuussa 1936 perustettiin uusi yhteinen rautatieyhtiö, Karhulan-Sunilan Rautatie Oy. Karhula ja Sunila omistivat kumpikin puolet yhtiöstä. Yhtiön tehtäväksi tuli liikennöinti Kymin aseman ja Sunilan sataman välillä. Sunila Oy:n johtokunnan keskusteluissa pohdittiin myös radan saattamisesta Valtionrautateiden omistukseen.
Karhulan ja Sunilan välisen rautatien rakentaminen osoittautui vaikeaksi, sillä rautatiepenkereen alla ollut merenpohja oli upottavaa. Penger saatiin valmiiksi kesällä 1937. Parhaimmillaan soraa ajettiin ratapenkalle 4 000 kuutiota vuorokaudessa, sillä osa penkasta oli valunut mereen kuorma-autoilla suoritetun koekuormituksen jälkeen. Lopulta rautatieyhtiön veturi liikennöi uudella radalla ensimmäistä kertaa 7. elokuuta 1937. Radan valmistumisella oli kiire, sillä sitä tarvittiin kuljetuksiin Sunilan tehtaan rakentamisessa. Rataa tarvittiin 54 tonnia painavan keittokattilan kuljettamiseen jo 15. elokuuta 1937. 
Rautatie ja sen liikenne jatkui tehtaiden sisäisenä aina vuoteen 1965 asti. Radalla oli ylimääräisenä koulutustyökappaleena rakennettu Move 2 -sotakorvausveturi vuodesta 1950 alkaen. Veturi muutettiin Saalasti Oy:n toimittamien osien avulla yhtiön konepajalla leveäraiteiseksi ja palveli yhtiötä romuttamiseensa asti. Viimeiset vuodet se oli Ruukissa mineraalivillatehtaan käytössä. Veturi romutettiin Vaasassa noin vuonna 1979. 
Sittemmin yhtiöllä oli useitakin leveäraidevetureita; niistä merkittävin on Dv12-linjaveturin alustalle ja korille rakennettu Move 90 -teollisuusveturi.
Lakkauttaminen.
Radan loppuaikoina yksityisraiteen haltijana oli Stora Enso, joka vuokrasi veturia Kymen Veturipalveluilta ja osti liikennöinnin RP Logisticsilta. Kun Stora Enso lopetti Sunilan sellutehtaan tuotannon toukokuussa 2023, rata jäi tarpeettomaksi. Viimeinen juna kulki 27. syyskuuta 2024.
Kalusto.
KSR:llä on omistuksessaan seuraavat veturit:
Entiset veturit:
Tasoristeykset.
Karhulan radalla sijaitsee useita tasoristeyksiä, joista useimmat ovat vartioimattomia. Kymin suunnasta tultaessa ensimmäinen tasoristeys on Mäenpääntie ratakilometrillä 233+594. Radan ainoa yleisellä paikalla sijaitseva vartioitu tasoristeys on Pajatie, jonka varustus poikkeaa valtion rataverkon tasoristeyksistä. Stora Enson alueella Sunilassa sijaitsee kaksi vartioitua tasoristeystä, joista toinen sijaistee Sunilantiellä.