tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
SALT II

SALT II oli toinen kierros Strategisten aseiden rajoittamisneuvotteluja (eng." Strategic Arms Limitation Talks") vuosina 1972–1979. Niihin osallistuivat Yhdysvallat ja Neuvostoliitto, jotka hakivat rajoitteita strategisten ydinaseiden tuotantoon. SALT II oli jatkoa SALT I -neuvotteluiden menestykselle.
Vaikka SALT II johti sopimukseen vuonna 1979, Yhdysvaltain senaatti päätti olla ratifioimatta sopimusta vastauksena Neuvostoliiton hyökkäykselle Afganistaniin, joka tapahtui myöhemmin samana vuonna. Sopimus raukesi 31. joulukuuta 1985, eikä sitä uusittu, vaikka molemmat osapuolet jatkoivat sen noudattamista. SALT II sopimus korvattiin START I -sopimuksella vuonna 1991. Myöskään Neuvostoliiton korkein neuvosto ei ratifioinut sopimusta.
Sopimuksen sisältö.
Sopimukseen kuului:
Tapahtumien kulku.
Sopimus strategisten ohjusten rajoittamisesta allekirjoitettiin 18. kesäkuuta Wienissä. Allekirjoittajina olivat puoluesihteeri Leonid Brežnev ja presidentti Jimmy Carter. 
Kuusi kuukautta sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen Neuvostoliitto hyökkäsi Afganistaniin, ja syyskuussa Yhdysvallat havaitsi, että Kuubassa oli Neuvostoliiton taisteluprikaati. Vaikka presidentti Carter väitti, että neuvostoliittolainen prikaati oli lähetetty Kuubaan vasta äskettäin, yksikkö oli ollut saarella Kuuban ohjuskriisistä lähtien vuodesta 1962. Tämän kehityksen valossa Carter vetäytyi sopimukssta pois tammikuussa 1980, eikä Yhdysvaltain senaatti koskaan suostunut sen ratifiointiin, vaikka molemmat osapuolet kunnioittivat sopimuksen ehtoja vuoteen 1986 asti.
Güellin puisto

Güellin puisto (, ) on Antoni Gaudín suunnittelema puisto Gràcian kaupunginosassa Barcelonassa. Puisto on yksi 1900-luvun tunnetuimmista maisema-arkkitehtuurin luomuksista, ja vuodesta 1984 lähtien se on kuulunut Unescon maailmanperintöluetteloon.
Puisto sijaitsee Muntanya Peladalla (suom. 'paljaaksi ajeltu vuori'). Kyseessä ei itse asiassa ole varsinainen vuori, vaan korkea kukkula, jonka kasvillisuus on harvaa ja yksinkertaista kuivan maan kasvillisuutta. 
Toimeksiantaja Eusebi Güell halusi asuintalostaan "kaupunkipuutarhan", ja Güellin puiston rakennustyöt aloitettiin vuonna 1900. Puiston oli tarkoitus olla 60 yksityisen tontin lähiö, mutta vaikka Güell myikin muutaman tontin, alkuperäinen suunnitelma ei koskaan toteutunut, vaan puistosta tuli vuonna 1923 kaupungin omaisuutta.
Gaudí tahtoi kunnioittaa luontoa puistoa suunnitellessaan, minkä vuoksi hän halusi luoda luonnollisen, tyypilliseen Välimeren alueen kasvistoon perustuvan ympäristön, joka vaatii vähän ylläpitoa ja kestää hyvin kuivuutta. Hän halusi myös säilyttää alueen yhtä mäkisenä kuin se alun perinkin oli, ja tästä syystä hän suunnitteli alueen kävelytiet niin, että mäkisimmille osuuksille rakennettiin alueen kivillä päällystettyjä siltoja sen sijaan, että maata olisi ruvettu tasaamaan.
Puisto valmistui 1914, ja sitä ympäröi kivimuuri, jossa on seitsemän sisäänkäyntiä. Pääsisäänkäynti sijaitsee Olot-kadulla, ja sen molemmilla puolilla puiston sisäpuolella on kaksi tyypillisellä katalonialaisella "trencadís"-keramiikalla mosaiikkimaisesti koristeltua paviljonkia, jotka rakennettiin vuosina 1901 ja 1902. Gaudí suunnitteli paviljongit niin, ettei kummassakaan ole ainoatakaan suoraa kulmaa, ja niiden alkuperäinen tarkoitus oli toimia talonmiehen asuntona ja isännöintirakennuksena.
Heti sisäänkäynnin edestä nousevat portaat niin sanottuun sadan pylvään saliin ("Sala de las Cien Columnas"), joka on sivuseinätön, 84 pylvään tukema avoin sali. Useat pylväistä ovat tarkoituksellisesti kallellaan, ja niiden tukema salin katto on koristeltu mosaiikein. Tämän puiston osan alkuperäinen tarkoitus oli toimia alueen asukkaiden markkinapaikkana. Portaikon keskiössä on koko puiston ehkä kuvatuin kohde, niin ikään värikkäin mosaiikein koristeltu liskomainen patsas, joka symboloi lohikäärmettä. Portaat jatkuvat sadan pylvään salin viertä myöten ja johtavat salin katolle, missä sijaitsee puiston kuuluisa näköalapaikka, josta näkee yli koko Barcelonan kaupungin aina merelle saakka. Gaudín arkkitehti Josep M. Jujolin kanssa yhteistyössä suunnittelemaa, vuonna 1906 valmistunutta näköalapaikkaa kiertävät käärmemäisesti kiemurtelevat värikkäin kaakelein koristellut kaiteet, joihin on rakennettu kiinni penkkejä vierailijoita varten. Näköalapaikalta lähtee kävelyteitä puiston eri osiin, joista läntisessä osassa huomionarvoisinta on suuri risti, joka seisoo toisella Barcelonan keskustaan avautuvalla näköalapaikalla.
Alueella sijaitsee myös Gaudín itselleen rakennuttama talo, jossa hän puiston rakennustöiden aikaan asuikin, ja jossa nykyisin toimii pienimuotoinen Gaudí-museo, Casa-Museu Gaudí.
Taipaanit

Taipaanit ("Oxyuranus") on myrkkytarhakäärmeisiin kuuluva erittäin myrkyllisten käärmeiden suku, joka elää Australiassa. Taipaaneita tunnetaan kolme lajia: aavikkotaipaani ("Oxyuranus microlepidotus"), taipaani ("Oxyuranus scutellatus") ja "Oxyuranus temporalis".
Jopa kolmemetrinen myrkkykäärme iskee ahdistettuna herkästi ja usein monta kertaa peräjälkeen. Myrkky on vahvaa, ja iskuissa sitä joutuu runsaasti kudoksiin. Se sisältää sekä hermomyrkkyjä että kudoksia tuhoavia entsyymejä. Aavikkotaipaania pidetään maailman myrkyllisimpänä käärmeenä.
Levinneisyys.
Taipaanien kotiseutuja ovat Australia ja Papua-Uusi-Guinea.
Ravinto.
Taipaanit syövät pieniä jyrsijöitä, kuten rottia.
Taipaani mytologiassa.
Taipaanilla on merkittävä osuus myös Australian aboriginaalien mytologiassa, jossa se usein samastetaan Sateenkaarikäärmeeseen.
Mastiksipistaasi

Mastiksipistaasi ("Pistacia lentiscus") on sumakkikasveihin kuuluva puu. Se on ikivihreä, nahkealehtinen puu, joka kasvaa 4,5–7,5 metriä korkeaksi. Alun perin se on kotoisin Välimeren seudulta.
Mauste.
Mastik on Kreikan saaristosta Khioksen saarelta tuleva mauste, jota pidetään yhtenä arabialaisen keittiön keskeisimmistä mausteista. Mauste on mastiksipistaasipuun pihkaa. Kyproksella on mastiksilla maustettua leipää, Libanonissa ja Syyriassa maustetaan perinteistä juustoa, joka on voimakkaasti mastiksilla maustettu. Arabimaissa mastiksin makua pidetään ylellisyytenä ja toiset maustavat jopa maidon sillä. Sellaisenaan mastiksia käytetään purukumina. Latinankielinen nimi mastiksille onkin "mastico", joka tarkoittaa jauhamista (tieteellinen nimi "Pistacia lentiscus" on mastiksipistaasipuun nimi).
Mastiksipistaasi on mausteena myös alkoholijuoma mastikassa, jota eräät Balkanin alueen maat pitävät kansallisjuomanaan. Bulgariassa juoma tislataan vahvaksi, perinteisesti 47 prosenttiin ja ylikin.
Alexandre Dumas

Alexandre Dumas voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Tupperware

Tupperware on tuotemerkki perinteisesti muovisille mutta nykyisin myös metallisille kotitaloustuotteille niin ruuan valmistukseen, säilytykseen, kuljetukseen kuin tarjoiluun. Niitä kehittää, markkinoi ja valmistaa alun perin amerikkalainen Tupperware Brands Corporation (ent. Tupperware Corporation).
Tupperware-astiat kehitti Earl Silas Tupper 1940-luvulla. Vuonna 1946 tuotteet esiteltiin ensimmäisen kerran yleisölle. Tuotemerkki rekisteröitiin vuonna 1947. Brownie Wise, Tupperware-yrityksen myyntiedustaja, alkoi esitellä tuotteita kotiesittelyissä vuonna 1949. "Kotikutsut"-konsepti on siitä lähtien ollut Tupperwaren pääasiallinen toimintamalli. Tupperware on nykyisin New Yorkin pörssissä (NYSE) noteerattu suoramarkkinointiyritys, jonka tuotteita myyvät itsenäiset konsulentit yli sadassa maassa ympäri maailman. Tuotevalikoimasta löytyy edelleen perinteisiä muovisia Tupperware-tuotteita, mutta yritys jatkaa innovatiivisten tuotteiden kehittelyä. Uusimpina muun muassa pikakeitin, joka kypsentää paineella mikroaaltouunissa.
Tupperwaren myyntiorganisaatio: Itsenäisenä konsulenttina voi aloittaa kuka tahansa. Tupperwaressa voi edetä uralla edelleen tiiminjohtajaksi ja aina maahantuontirooliin asti. 
Tupperware Suomessa.
Suomeen Tupperware-tuotteet tulivat vuona 1965, maahantuojanaan Elisabeth Rehn.
Vuoden 2024 kesäkuussa alettiin Tupperwaren tuotteita myydä ensimmäistä kertaa myös vähittäismyymälöissä Suomessa, kun S-ryhmän Prisma (kauppaketju) sai yksinoikeudella luvan myydä niitä.
Syyskuussa 2024 Tupperware-yhtiö hakeutui yrityssaneeraukseen Yhdysvalloissa. Tämä voi vaikuttaa tuotteiden nyyntiin Euroopassa.
Kallion I hallitus

Kallion I hallitus oli Suomen tasavallan 9. hallitus. Se oli Maalaisliiton ja Edistyspuolueen muodostama vähemmistöhallitus, joka toimi 431 päivän ajan 14. marraskuuta 1922 – 18. tammikuuta 1924. Kallion ensimmäinen hallitus oli Suomen ensimmäinen maalaisliittolaisenemmistöinen hallitus ja Kyösti Kallio ensimmäinen maalaisliittolainen pääministeri.
Kallion hallituksen toimikaudella hyväksyttiin laki valtakunnanoikeudesta sekä siihen liittyvä niin sanottu ministerivastuulaki eli laki eduskunnan oikeudesta tarkastaa valtioneuvoston jäsenten ja oikeuskanslerin virkatoimien lainmukaisuutta. 1910-luvulla Suomeen rantautunut luonnonsuojeluaate pääsi vaikuttamaan myös lainsäädäntöön, kun eduskunta hyväksyi Suomen ensimmäisen luonnonsuojelulain vuonna 1923. Juuri itsenäistynyt Suomen ortodoksinen kirkko jaettiin Helsingin ja Kuopion hiippakuntiin. Suomen evankelisluterilaiseen kirkkoon perustettiin ruotsinkielinen Porvoon hiippakunta ja aikaisemman Porvoon hiippakunnan piispanistuin siirrettiin Tampereelle. Kallion hallitus pyrki hillitsemään yhä kiihtyvää kielitaistelua suomen- ja ruotsinkielisten kesken lailla, joka määräsi opetuskielen Helsingin yliopistossa riippuvaksi eri kieliryhmiin kuuluvien ylioppilaiden suhteellisesta määrästä.
Kallion hallitus kaatui tammikuussa 1924. Kommunistit olivat käyttäneet vallinneessa vapaamielisessä ilmapiirissä heille myönnettyjä toimintavapauksia ulkoparlamentaariseen toimintaan Kominternin ohjeiden mukaisesti. Sisäministeriön määräyksestä Etsivä keskuspoliisi pidätti elokuussa 1923 noin 200 johtavaa suomalaista kommunistia, mukaan lukien kaikki 27 Sosialistisen työväenpuolueen kansanedustajaa. Lisäksi Etsivä keskuspoliisi takavarikoi puolueen kirjapainot ja esti Sosialistisen työväenpuolueen sanomalehtien ilmestymisen. Osa vangituista vapautettiin myöhemmin, mutta muut asetettiin syytteeseen valtiopetoksen valmistelusta tai avunannosta siihen ja tuomittiin vankeusrangaistuksiin. Porvaripuolueiden mielestä ennen uusien vaalien määräämistä oli odotettava hovioikeuden päätöstä, joka ratkaisisi kommunistien oikeuden ottaa osaa vaaleihin. Sosialidemokraatit puolestaan vaativat eduskunnan välitöntä hajottamista sen tultua vajaalukuiseksi Sosialistisen työväenpuolueen kansanedustajien vangitsemisen vuoksi. Pääministeri Kyösti Kallio kieltäytyi eroamasta, mutta presidentti K. J. Ståhlberg asettui kiistassa sosialistien kannalle määräten uudet eduskuntavaalit, vapauttaen Kallion hallituksen ministerit tehtävistään ja nimittäen aikaisemman pääministerin Aimo Cajanderin muodostamaan virkamieshallituksen.
Kenraali Bruno Jalander joutui eroamaan puolustusministerin tehtävästä Leppävirralla paljastuneen vakoilutapauksen vuoksi kesäkuussa 1923. Tämän jälkeen pääministeri Kyösti Kallio hoiti myös puolustusministerin tehtäviä, kunnes uudeksi puolustusministeriksi tuli kenraali Vilho Nenonen. Nenonen puolestaan oli eronnut rannikkotykistön komentajan tehtävästä kesäkuun alussa 1923 riitauduttuaan armeijan johdon kanssa.
Mantelipilvi

Mantelipilvi ("lenticularis") on usein pyöreä, lautasmainen pilvi. Pilvessä voi olla useita kerroksia, joiden leveys vaihtelee. Tällöin pilvi muistuttaa lautaspinoa, jossa on eri levyisiä lautasia. Pilvi on joskus pitkulainen niin että se muistuttaa surffauslautaa tai lentokoneen siipeä. Mantelimainen pilvi on kansainvälisessä pilviluokittelussa lähinnä kumpukerrospilvien (Sc), hahtuvapilvien (Ac) tai palleropilvien (Cs) eräs ulkomuoto. Pilven latinalainen nimi "lenticularis" on johdettu sanasta "lenticula", joka on linssiä tarkoittavan "lens"-sanan diminutiivimuoto.
Mantelipilvi muodostuu yleensä vuorten ja vuorijonojen läheisyyteen kohtalaisen tai kovan tuulen puhaltaessa kohtisuoraan vuorijonoa kohti ja ilmamassan pysyessä stabiilina (konvektio ei saa käynnistyä). Ilmakerrokseen syntyy aaltoliikettä. Tuulen puhaltaessa vuoren rinnettä vasten ilma lähtee nousuliikkeeseen ja saavuttaa kastepistelämpötilan, jolloin muodostuu mantelipilven etureuna. Vuoren takana ilma lähtee laskuliikkeeseen ja lämpiää kastepisteen yläpuolelle, jolloin muodostuu pilven takareuna. Ilman aaltomainen liike tekee mantelipilven tunnusomaisen muodon.
Mantelipilvi on usein indikaattori vuoristoaallosta, joka saattaa aiheuttaa vaaran ilma-aluksille.
Cumulus mediocris

Cumulus mediocris (lyhenne "Cu med") on keskikokoinen kumpupilvi, joka on kasvanut jonkin verran korkeammaksi kuin "cumulus humilis". Sen huipuissa on kukkakaalimaista muotoa, mutta pilvi ei yleensä sada mahdollisia sadejuovia lukuun ottamatta.
Cumulus congestus

Cumulus congestus eli korkeaksi pullistunut kumpupilvi on valtava, möykkymäinen, tornimainen tai kukkakaalimainen kumpupilvi, joka ei ole vielä varsinainen ukkospilvi, muttei monestikaan enää kauniin ilman pilvi. Kesällä voi usein nähdä mahtavia, tornimaisia congestus-muotoja, jotka hajoavat pian.
"Cumulus congestus" saattaa sataa ja aiheuttaa lyhyen sadekuuron. Korkea kumpupilvi kasvaa aina ylöspäin pyrkien pian kehittymään kuuropilveksi. Varsinkin terävärajainen, jykevä "Cumulus congestus" kehittyy kesäisenä iltapäivänä ukkospilveksi. Valtavan kukkakaalimaisen congestuksen näkeminen aamu- tai iltapäivällä onkin lähes aina varma merkki iltapäiväkuuroista ja/tai ukkosesta ehkä jo tunnin-parin sisään. Mutta pehmeärajainen "congestus" ei tavallisesti ennakoi ukkosta, eikä myöskään välttämättä pieni tornimainen congestus.
Pilvessä tapahtuu voimakas virtaus ylöspäin. Pilvi saattaa olla tuulen vaikutuksesta vinossa. Näiden pilvien läpimitta on yleensä ainakin 5–10 astetta läheltä katsottuna. "Cumulus congestus"-pilven korkeus on muutama kilometri, ja se ulottuu jopa noin 5 kilometrin korkeuteen. Pilven alaraja on tyypillisesti 500–1500 m Suomessa. Tällaisen pilven alapinta on harmaa. Monesti pilvi on kukkakaalimainen, tornimainen tai kartiomainen. Nousunopeus pilvessä on 1–10 m/s.
Useinkin syntyvä kuuropilvi jää "congestukseksi", kun se ei inversion takia pääse nousemaan. Inversion alla "congestus" alkaa muuttua kumpukerrospilveksi, Stratocumulukseksi.
Cumulus Congestus vs. Cumulonimbus calvus.
"Cumulonimbus calvus" on korkea kumpupilvi, jonka yläosassa näkyy kuituisuutta, mutta alasin ei ole syntynyt. Tyylipuhtaassa calvuksessa näkyy kumpupilvimäinen yläosa, joka on muuttunut kuituiseksi ja epäteräväksi. Se ei ole vielä ehtinyt välttämättä nousta maksimikorkeuteen ja latistua troposfäärin yläosaan.
Cumulonimbus calvus

Cumulonimbus calvus (lyhenne "Cb cal") on valtava kukkakaalimainen kuuropilvi, joka voi sataa ja ukkostaa, mutta jossa ei ole alasimen muotoista yläosaa. 
Erään määritelmän mukaan pilvi on "Cumulonimbus calvus" vasta sitten, kun sen kumpuileva yläosa on muuttunut alkuperäistä, terävärajaista pehmeämmäksi ja sileämmäksi,
Pilvi ulottuu 5–6 kilometrin korkeuteen, jossa lämpötila on -15 - -25 astetta ja alijäähtyneen veden jäätyminen alkaa.
Cumulonimbus incus

Cumulonimbus incus (lyhenne "Cb inc") eli alasinpilvi on kuuropilvi, jolla on selvästi kehittynyt alasin. Monesti pilveen liittyy sadetta ja kesällä ukkosta.
Alasin on pilven yläosassa oleva yleensä valkealta näyttävä kuituinen osa, joka on tavallisimmin muistuttava sivulta katsottuna. Joskus alasin näyttää harmaalta, kun se jää korkealla olevan yläpuolen tai pilven itsensä varjoon.
Alasimen reuna on yleensä kuituinen ja ohut. Jos alasimen reuna on paksu, se kertoo ukkospilven olevan tavanomaista voimakkaampi. Normaalia voimakkaammat ukkoset, supersolut, sekä konvektiiviset järjestelmät omaavat useimmiten paksun alasimen reunan. Tämä johtuu ukkospilven voimakkaasta nousuvirtauksesta.
Kun alasinpilvi tulee kyllin lähelle, sen alapuolella pilven varjossa oleva tumma osa tulee näkyville. Monesti se näyttää harmaalta tai sinimustalta.
Varsinkin kesä-elokuussa pilveen liittyy ukkosta. Ukkoseen voi vihjata pienikin kuituisuus kumpupilvissä. Yksittäiset, kaukaiset alasinpilvet ennakoivat joskus suuremman ukkospilven tuloa kohdalle. Myös ukkostamaton alasinpilvi, joka sataa kuurona, voi ennakoida myöhemmin kohdalle tulevaa ukkospilveä.
Tämäntyyppinen kuuropilvi on jo vanhenemassa. Vanha alasinpilvi muuttuu pohjaltaan epäteräväksi, sumuiseksi, ja sen sade heikkenee. Lopulta alasinpilvestä jää pelkkä keski- ja yläpilvien korkeudelle ulottuva alasin, jonka jälkeen vain cirruspilviläiskä ennen pilven lopullista katoamista.
Kuuropilven alasin syntyy, kun sen nouseva virtaus leviää sivulle ja siinä oleva vesihöyry jäätyy jääkiteiksi, jotka luovat kuituisen ulkonäön. Kun pilven nousuvirtaus lakkaa, pilven alaosa hajoaa ja taivaalle jää pelkkä alasimenmuotoinen yläosa, joka näyttää Cirrus-pilveltä. Lähestyvä alasinpilvien rintama kertoo monesti kuurosateen tai ukkosen saapumisesta ja kylmästä rintamasta. Yksittäinen kaukana oleva alasinpilvi ei välttämättä tuo huonoa säätä omalle kohdalle, koska nämä pilvet näkyvät jopa 300 km:n päähän.
Silti se voi kertoa ilmakehän epävakaisuudesta, ja kesällä mahdollisesti myöhemmin tulevasta ukkosesta varsinkin, jos taivaalla näkyy muuten kasvavia kumpupilviä.
Se tuottaako cumulonimbus incus ukkosta, riippuu siitä miten korkea pilvi on. Matala pieni alasinpilvi ei välttämättä tuota ukkosta, jos pilven huipun lämpötila on alle -20 °C. Melko varmasti ukkosta tuottaa paksu alasinpilvi, jonka huippu nousee alle -35 °C lämpötilassa olevaan ilmakerrokseen. Näin ollen pilven huipun lämpötila on yksi olennaisimmista ukkosriskin ennustajista.
Ureanitraatti

Ureanitraatti (CH5N2O, NO3) on löyhä urean (virtsa-aine) ja nitraatin yhdiste, joka on TNT:n veroinen räjähdysaine.
Ureanitraattia tehdään nitraamalla ureaa typpihapolla alhaisessa lämpötilassa (lähellä 0 °C). Aine räjähtää suunnilleen nopeudella 4000 m/s. Ureanitraatti on melko vakaa, se kestää kohtalaisen hyvin iskuja ja kitkaa, vaatien siten räjähtääkseen erillisen aloiteräjähteen. Veden läsnäolo saa sen hajoamaan takaisin ureaksi ja typpihapoksi, mutta lämpöhajoamisen lopputuotteena voi muodostua myös ammoniumnitraattia. Ureanitraattia on käytetty Lähi-idän terrori-iskuissa aineen suhteellisen helpon tuotettavuuden takia. Ureanitraattia käytettiin muun muassa WTC:n pommi-iskussa vuonna 1993.
Yhdysvaltain asevoimat

Yhdysvaltain asevoimat () on Yhdysvaltain puolustusministeriön alainen sotilasorganisaatio. Asevoimien vuosipäivää vietetään vuosittain toukokuun kolmantena lauantaina. 
Puolustusministeriö hallinnoi asevoimia, jotka koostuvat maavoimista, laivastosta, ilmavoimista, avaruusvoimista ja merijalkaväestä. Rannikkovartiostoa hallinnoi kotimaan turvallisuuden virasto (Department of Homeland Security), mutta sotatilan vallitessa se siirtyy laivaston alaiseksi. Asevoimien ylipäällikkö on Yhdysvaltain presidentti.
Vapaaehtoiset hakeutuvat töihin tai reserviin Yhdysvaltain puolustusvoimiin. Yhdysvaltain asevoimiin kuuluu yhteensä noin 1,4 miljoonaa palvelevaa Yhdysvaltain kansalaista. Lisäksi joitakin satojatuhansia henkilöitä palvelevia sotilasreserviläisiä sekä osa kansalliskaartissa. Kansalliskaartiin kuuluu sekä kaartiarmeijan (Army National Guard) että ilmakaartin (Air National Guard) alaisia joukkoja. Kansalliskaartin joukot käsittävät noin puolet armeijan taistelujoukoista ja kolmanneksen sen huoltojoukoista. Kansalliskaartin joukot palvelevat kaksi viikkoa vuodessa ja ne sitoutuvat työskentelemään puolustusvoimille aina maan sisäisen kriisitilanteen niin vaatiessa.
Asevelvollisuutta ei ole ollut käytössä vuodesta 1973 lähtien, mutta kaikkien 18–25 -vuotiaiden kansalaisten ja maassa oleskelevien muiden ihmisten täytyy ilmoittautua Selective Service System -rekisteriin. Maassa oleskelevien ulkomaalaisten tulee ilmoittautua viimeistään 30 päivää saapumisensa jälkeen, mutta tästä on vapautettu diplomaatti-, opiskelija- ja vierailijaviisumeilla maahan saapuneet. 
Yhdysvaltain asevoimilla on puolustusyhteistyösopimukset useiden maiden kanssa ja ovat vahvasti läsnä muun muassa Tyynenmeren saarilla, Japanissa, Etelä-Koreassa, Taiwanissa, Afganistanissa, Irakissa, Saksassa, muualla Euroopassa ja Atlantilla. Yhdysvalloilla on yhteensä 702 sotilastukikohtaa 132 eri maassa ja kaikilla mantereilla paitsi Etelämantereella. Yhdysvalloilla on toiseksi eniten ydinaseita Venäjän jälkeen ja sillä on ydinsuojasopimukset Euroopan eri maille kuten Saksalle tai Alankomaille. Yhdysvaltain puolustusmenot ovat maailman suurimmat ja omassa kokoluokassaan. Ne vaativat 4 prosentin osuuden maan kansantuotteesta.
Puolustushaarat.
Asevoimat jakautuu kuuteen puolustushaaraan:
Yliopiston kansleri

Yliopiston kansleri on muutamissa Suomen yliopistoissa käytettävä korkea tehtävänimike, jonka hoitajan tehtävänä on edistää tieteitä ja valvoa yliopiston yleistä etua ja toimintaa. Yliopistolain mukaan Helsingin yliopistolla ja Åbo akademilla on oltava kansleri, muut yliopistot saavat kanslerin halutessaan.
Jos yliopistossa on kansleri, hän on yliopiston ylin viranomainen. Yliopistolain mukaan Helsingin yliopiston kanslerilla on oikeus olla läsnä ja käyttää puhevaltaa valtioneuvostossa käsiteltäessä Helsingin yliopistoa koskevia asioita. Alkujaan Helsingin yliopiston ja sen edeltäjien kansleri oli kuninkaan ja sittemmin keisarin nimittämä hallitsijan edustaja autonomisessa yliopistossa. Historian kuluessa kanslerin rooli on muuttunut tästä yliopiston korkeimmaksi edustajaksi valtiollisissa ja yhteiskunnallisissa yhteyksissä. Tästä historiasta johtuen kanslerin muodollisen nimityksen teki aina vuoteen 2009 asti tasavallan presidentti valtioneuvoston esityksestä, joskin käytännössä yliopiston asettamasta ehdokkaasta. Vuoden 2010 alusta lukien yliopistot ovat nimittäneet kanslerinsa itse.
Kanslerin tehtävistä määrätään nykyisin yliopistojen sisäisissä johtosäännöissä. Esimerkiksi Helsingin yliopistossa kansleri nimittää yliopiston professorit ja myöntää dosentin arvot sekä myöntää luvat promootioiden järjestämiseen. Lisäksi kansleri vastaa yliopiston sisäisen tarkastuksen järjestämisestä. Yliopiston omista varoista myönnettävällä kanslerin matkatuella rahoitetaan yliopiston tutkijoiden ja opettajien tieteellisiä ulkomaanmatkoja. Aiemmin kansleri ratkaisi myös tiettyihin virantäyttöasioihin liittyviä laillisuusmuistutuksia ja vahvisti yliopiston johtosäännöt ja muut määräykset. Kanslerin apuna toimii lainoppinut kanslerinsihteeri ja esikuntana kanslerinvirasto. 
Kanslerin valintatavasta määrätään nykyisin yliopistojen omissa johtosäännöissä. Käytännössä esimerkiksi Helsingin yliopistossa on ollut pitkään tapana, että kanslerin jäädessä eläkkeelle uudeksi kansleriksi on siirtynyt yliopiston senhetkinen rehtori.
Creative Commons

Creative Commons on yhdysvaltalainen vuonna 2001 perustettu voittoa tavoittelematon järjestö, joka pyrkii edistämään luovan työn tuotteiden levittämistä maksuttomien juridisten työkalujen avulla. Järjestö tarjoaa erilaisia lisenssejä, joilla voi määrätä, mitkä tekijänoikeuslain suomista yksinoikeuksista tekijä pitää itsellään ja mitkä jakaa muille. Creative Commonsin työkalujen avulla on myös mahdollista julkaista teoksia Internetissä niin, että ne on helppo löytää.
Ensimmäiset lisenssit järjestö julkaisi joulukuussa 2002. Vuonna 2008 internetissä oli arviolta yli 130 miljoonaa CC-lisensoitua teosta. Lokakuussa 2011 jo pelkästään kuvapalvelu Flickrissä oli 200 miljoonaa CC-lisensoitua kuvaa.
Suomessa Creative Commons -lisenssit ovat olleet julkishallinnon standardilisenssejä vuodesta 2014. Vuonna 2019 Creative Commons Nimeä 4.0 valittiin Euroopan komission aineistojen standardilisenssiksi.
Järjestön historia.
Creative Commons Inc perustettiin vuonna 2001. Creative Commons -lisenssien ensimmäinen versio 1.0 on suomennettu vuonna 2004. Suomessa sivuista ja lisensseistä vastasivat tuolloin Taideteollinen korkeakoulu sekä Tietotekniikan tutkimuslaitos HIIT. Seuraavia versioita 2.0 ja 3.0 ei suomennettu. Version 4.0 kansainvälinen kehitystyö alkoi vuonna 2012 ja siinä yhtenä pyrkimyksenä oli huomioida eurooppalainen tietokantojen lähioikeussuoja.
Vuonna 2012 Creative Commonsin Suomen toiminnan vastuu siirtyi Aalto-yliopistolle. Suomen toiminnoista vastaavat tutkijat Tarmo Toikkanen (Medialaboratorio) ja Sanna Marttila (Medialaboratorio) sekä tekijänoikeusasiamies Maria Rehbinder (Taideyliopistojen tekijänoikeuspalvelut).
Versio 4.0 suomennettiin vuonna 2014 ja CC0 vuonna 2015.
Creative Commons -verkoston toimintaa järjesteltiin uudelleen, jonka johdosta Suomeenkin perustettiin paikallisosasto 2018 lopussa. Se toimii Open Knowledge Finlandin alaisuudessa.
Creative Commons -lisenssit.
Creative Commons -lisenssijärjestelmä koostuu neljästä eri ehdosta, joista johdetaan kuusi erilaista päälisenssiä. CC-lisenssien lähtökohtana on, että kaikilla on oikeus tehdä teoksesta kopioita, esittää ja näyttää teos julkisesti, levittää ja välittää teosta eteenpäin sekä tehdä siitä johdannaisteoksia. Näitä perusoikeuksia voidaan rajoittaa käyttämällä erilaisia ehtoja.
CC-lisenssien kuusi ehtoa ovat:
Yhdistelmät.
Päälisenssit kirjoitetaan siten, että ensimmäisenä on kirjainyhdistelmä CC. Tätä seuraa välilyönti ja väliviivoilla eroteltu luettelo lisenssiehtojen lyhenteistä. Ehdoista ensimmäinen on aina BY, jonka jälkeen tulee mahdollinen NC ja jota seuraa mahdollinen kolmas ehto.
Ehtoja yhdistelemällä saadut päälisenssit ovat:
Yhdysvaltain maavoimat

Yhdysvaltain maavoimat ("United States Army") on yksi kuudesta Yhdysvaltain asevoimien puolustushaarasta. 
Historia.
Yhdysvaltain ensimmäisen presidentin George Washingtonin katsotaan perustaneen Yhdysvaltain maavoimat. Sen välitön edeltäjä oli puolisotilaallinen Minute Men -vastarintaliike, jonka jäsenten piti järjestön nimen mukaisesti olla minuutin lähtövalmiudessa hälytyksen tullessa. Ensimmäisen sotansa Yhdysvaltain maavoimat kävi itsenäisyyden puolesta brittien "punatakkeja" vastaan 1775–1776. Lopullisen voittonsa se sai ranskalaisten avustuksella. 
Myöhemmin Yhdysvaltain maavoimat oli mukana niin sanotuissa intiaanisodissa, joissa intiaanit pakotettiin luovuttamaan alueensa valkoisille siirtolaisille. Yhdysvaltain maavoimien tunnetuimpia upseereita on temperamenttinen George Armstrong Custer, joka johti 7. ratsuväkiprikaatinsa itsemurhaksi osoittautuneeseen hyökkäykseen yhdistyneiden heimojen leiriä vastaan Little Bighornissa.
Ensimmäisessä maailmansodassa Yhdysvaltain maavoimien divisioonat käänsivät sodan painopisteen ympärysvaltojen voitoksi saksalaisia vastaan vuonna 1917. Ympärysvallat saattoivat tällöin pelkällä lukumäärällään saattaa saksalaisten taktiikan kaaokseen: operaatioihin kuului harhautushyökkäyksiä, pieniä saarrostuksia ja laajoja kiertoliikkeitä.
Toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain maavoimat kävi kahta sotaa samanaikaisesti ja sen käytössä oli suunnattomat resurssit. Se menestyi vahvan ilma-aseen tukemana.
Korean ja Vietnamin sodissa toisen maailmansodan taktiikkaan pitäytynyt Yhdysvaltain maavoimat oli vaikeuksissa vastapuolen harrastamaa sissisotataktiikkaa vastaan. Vietnamin sota oli ensimmäinen niin sanottu epäsymmetrinen sota, jossa pieni ja vaikeasti havaittava vihollinen saattoi kätkeytyä siviiliväestön joukkoon iskien vain siellä, missä se oli sille edullisinta.
Persianlahden sodassa Irakin valloittaman Kuwaitin itsenäisyyden palauttamiseksi käydyissä sotatoimissa maahyökkäystä edelsi useiden viikkojen ilmasodankäynti. Maahyökkäyksessä päävastuu oli maavoimilla, mutta myös merijalkaväen joukkoja osallistui taisteluihin.
Koostumus ja komentoketju.
Yhdysvaltain maavoimissa palvelee noin 471 000 sotilasta eli se on Yhdysvaltojen henkilöstöltään suurin puolustushaara. Yhdysvalloissa ei ole yleistä asevelvollisuutta vaan ammattiarmeija. Maavoimat jakautuu ammattiarmeijaan ("Regular Army"), reserveihin ("Army Reserve") ja osavaltiohallintojen alaisiin kansalliskaartin yksiköihin ("National Guard"), jotka tarvittaessa voidaan liittää myös tavallisiin joukkoihin. Maavoimilla on useita erikoisjoukkoja, kuten Delta Force.
Yhdysvaltain maavoimien komentoketju:
Tehtävät.
Maavoimien päätehtävänä on Yhdysvaltojen suojaaminen, kun merijalkaväen tehtävänä on suorittaa mm. maihinnousut. Kuitenkin maavoimilla on joukkoja ympäri maailman. Vaikka merijalkaväki on ensisijainen joukko, maavoimat ovat osallistuneet useisiin sotiin ulkomailla.
Inspehtori

Inspehtori ( &lt; "inspicere", tarkastaa) on osakunnan valvoja. Helsingin yliopiston osakuntien inspehtorien on oltava yliopiston virkaan nimitettyjä professoreja. Aalto-yliopiston Teknologföreningenillä ei ole inspehtoria. Inspehtorin tehtävänä on tukea ja valvoa osakunnan toimintaa sekä olla yhdyssiteenä yliopiston ja osakunnan välillä. Alun perin inspehtorin tehtävänä oli valvoa ja hillitä riehakkaasti juhlivia ylioppilaita. Osakuntalaitos perustettiin, jotta huonotapaiset ylioppilaat saataisiin kuriin. Osakuntien inspehtorit muodostavat inspehtorikollegion, jolle voi valittaa osakunnan tekemästä päätöksestä. Puheenjohtajana toimii pisimpään inspehtorina toiminut.
Inspehtorin vanha merkitys on tarkastaja, tarkastusmies, hoitaja; esimerkiksi maatilan tai teollisuuslaitoksen inspehtori. Sanaa on aiemmin käytetty yleisesti myös virkamiehen nimityksenä, kuten esimerkiksi tullikamarin pakkahuoneeninspehtori.
Messina

Messina (, ) on Sisilian kolmanneksi suurin kaupunki Italiassa Messinansalmen rannalla. Se on Messinan metropolikaupungin pääkaupunki. Messinan asukasluku on noin . 
Messina on merkittävä kauppa- ja satamakaupunki. Sen satama on merkittävä sekä Manner-Italiaan suuntautuvan laivaliikenteen että muun muassa sitrushedelmien viennin ansiosta. Messinassa on tekstiili-, huonekalu- ja kemianteollisuutta.
Maantiede.
Messina sijaitsee Sisilian saaren Manner-Italiasta eli Apenniinien niemimaasta erottavan Messinansalmen rannalla lähellä saaren koilliskärkeä. Kaupungissa on luonnonsatama, jota suojaa sirpin muotoinen niemi. Etäisyys Messinasta Palermoon on noin 224 kilometriä ja saaren koilliskärkeen noin kymmenen kilometriä. Messinansalmen toisella puolella sijaitsee Reggio di Calabrian kaupunki.
Historia.
Antiikki.
Messina perustettiin kreikkalaisena siirtokuntana joskus vuoden 735 eaa. jälkeen. Sen alkuperäinen nimi oli "Zankle" (”Sirppi”), mikä viittasi kaupungin satamalahtea suojaavan niemen muotoon. Noin vuonna 488/487 eaa. kaupungille annettiin uusi nimi "Messene" (doorilaisittain "Messana") Kreikan Messenen mukaan.
Kaupunki sijaitsi keskeisellä paikalla merenkulun kannalta ja hallitsi Sisilian ja Italian välistä salmea, minkä ansiosta se nousi kukoistavaksi merenkulku- ja kauppakaupungiksi. Kaupunki hallitsi salmea 400-luvun eaa. alkupuolelle, jolloin herruus siirtyi Rhegionille. Se säilyi kuitenkin merkittävänä ja kukoistavana läpi koko antiikin ajan. Hellenistiseltä kaudelta lähtien Messeneä asuttivat mamertiinit. Kaupunki tuli Rooman vallan alle ensimmäisen puunilaissodan (264–241 eaa.) myötä. Rooman kansalaisoikeudet kaupunkilaiset saivat noin vuonna 36 eaa.
Myöhempi historia.
Kaupunki säilyi keskeisen sijaintinsa ansiosta merkittävänä läpi keskiajan. Saraseenit valtasivat sen vuonna 843.
Messina tuhoutui lähes kokonaan voimakkaassa vuoden 1908 maanjäristyksessä. Järistyksessä kuoli eri arvioiden mukaan – ihmistä. Siellä on kuitenkin säilynyt yliopisto vuodelta 1548 ja katedraali 1100-luvulta. Antiikin aikaisia jäänteitä kaupungissa ei ole säilynyt.
Boomslang

Boomslang ("Dispholidus typus") on tarhakäärmeiden heimoon kuuluva iso afrikkalainen käärmelaji. Sen nimi merkitsee afrikaansin kielessä puukäärmettä. Boomslang on Afrikan myrkyllisin käärme ja vaarallinen ihmisellekin.
Levinneisyys.
Boomslang elää Saharan eteläpuolisessa Afrikassa.
Tuntomerkit.
Boomslangit ovat vihertäviä, mustia tai ruskeita ja kasvavat noin puolitoista metriä pitkiksi. Boomslangin myrkkyhampaat osoittavat kohti sen kurkkua, mutta purrakseen se saa suunsa auki liki 180 asteen kulmaan. Käärme kuuluu tarhakäärmeisiin, jotka hyvin usein ovat vaarattomia ihmiselle. Boomslang onkin ainoa tarhakäärme, joka voi tappaa terveen ja hyväkuntoisen ihmisen.
Aistit.
Boomslang saa tärkeää tietoa ympäristöstään (esimerkiksi lähellä olevasta saaliista, parittelukumppanista tai kilpailevasta koiraasta) keräämällä kaksihaaraisen kielensä kanssa pieniä kemiallisia tuoksuhiukkasia maasta tai ilmasta suussa sijaitsevaan vomeronasaalielimeen. Näköaisti on melko hyvä, mutta kuuloaisti on huono: käärme kuulee vain tärinän ja matalia ääniä. Boomslangin ainoa kuuloluu sijaitsee leuassa.
Elinympäristö.
Boomslangit viihtyvät puiden oksilla.
Lisääntyminen.
Boomslang tekee 10–20 munaa onton puun koloon tai jopa maakuoppaan, jos sopiva lämpötila ja kosteus vallitsevat.
Erityistä.
Boomslangeja pidettiin harmittomina, kunnes vuonna 1957 herpetologi Karl Schmidt kuoli sellaisen puremaan. Ne eivät ole aggressiivisia, ja siksi myrkytystapauksia on ollut vähän. Myrkytyksen oireina ovat huimaus, oksentelu, verenvuoto nenästä ja lopulta tappavat sisäiset verenvuodot. Esimerkiksi Agatha Christien rikosromaanissa "Lentävä kuolema" murha tehdään boomslangin myrkyn avulla.
Kuningaskobra

Kuningaskobra ("Ophiophagus hannah") on kookas, nopealiikkeinen myrkkykäärme. Nimestään huolimatta laji ei kuulu kobrien sukuun ("Naja") vaan "Ophiophagus"-sukuun (suom. ”käärmeiden syöjä”).
Tuntomerkit.
Kuningaskobra on maailman suurin myrkkykäärme. Se voi kasvaa 5,5 metriä pitkäksi, kohottautuessaan sillä voi olla korkeutta noin 175–185 cm ja painoa jopa 10 kiloa. Sen nahka on musta, vihertävä tai ruskea, ja siinä on usein keltaisia raitoja, varsinkin nuorissa yksilöissä. Sen niskan kohdalla on hupuksi kutsuttua nahkaa. Kuningaskobran leukaluut eivät ole luutuneet, joten se voi levittää kitaansa saaliin koon mukaan. Kuningaskobran myrkkyhampaat voivat kasvaa 1,25 cm pitkiksi. Kuningaskobra levittää huppunsa, kun se aikoo hyökätä. Käärme voi myös sihistä tuntiessa olonsa uhatuksi.
Levinneisyys.
Kuningaskobraa tavataan villinä Kiinan eteläosissa sekä Kaakkois-Aasiassa, kuten Intiassa, Malesiassa, Thaimaassa ja Filippineillä, mutta ei esimerkiksi Sri Lankalla.
Lisääntyminen.
Kuningaskobra munii 20–40 munaa , joita naaras hautoo paastoten 60–80 päivää, mutta lähtee pesästä hetkeä ennen kuoriutumista; poikaset ovat kuoriutuessaan 45–50 cm pitkiä ja tappavia jo kolmituntisina. Myös koiras partioi pesän lähistöllä.
Ravinto.
Kuningaskobra saalistaa päivisin. Se on erikoistunut pyytämään muita käärmeitä, jotka se surmaa myrkkyhampaillaan. Saalistava kuningaskobra suosii vaarattomia käärmeitä, kuten pensaskäärmeitä, mutta hyökkää myös kobrien ja kraittien kimppuun. Tilaisuuden tullen se pyydystää liskojakin.
Kuningaskobra jäljittää saalistaan hajun perusteella. Se lipoo kieltään ja ”maistelee” ilmaa, jolloin kieleen tarttuu hajumolekyylejä. Palatessaan suuhun kieli ylittää Jacobsonin elimen, hajuelimen, joka pystyy aistimaan erilaisia tuoksuja. Kun käärme iskee, myrkky pusertuu ulos ontoista myrkkyhampaista ja halvaannuttaa uhrin hengityslihakset.
Erityistä.
Kuningaskobran myrkky ei ole erityisen vahvaa, mutta sen myrkkyrauhasissa on niin paljon myrkkyä, että se voisi tappaa norsun tai 20–30 ihmistä. Kuningaskobran veri neutraloi myrkkyjä, joten se on immuuni muiden käärmeiden myrkkypuremille, mutta ei oman lajitoverin myrkylle.
Mispeli

Mispeli ("Mespilus germanica") on ruusukasvilaji, jota kasvatetaan hedelmiensä vuoksi sekä koristepensaana ja -puuna. Se on mispelien ("Mespilus") suvun ainoa laji. Laji muistuttaa päärynäpuuta, mutta sen hedelmä on erilainen.
Ulkonäkö ja koko.
Mispeli kasvaa yleensä noin kuusimetriseksi, mutta saattaa yltää liki kymmenmetriseksi puuksi. Puuksi se on lyhytikäinen ja elää yleensä vain 30–50 vuotta. Valkoiset kukat ovat 3–6 cm leveitä. Mispelin erittäin kova hedelmä muistuttaa rusehtavaa ruusunmarjaa, jossa on tähden muotoinen uurre keskellä ja viisi terälehteä sivuilla. Ranskalaiset kutsuvat hedelmää nimellä "cul de chien" (suom. koiranperse).
Levinneisyys.
Mispelin luontainen levinneisyysalue ulottuu Kaakkois-Euroopasta Länsi- tai jopa Keski-Aasiaan. Viljelyn takia lajia esiintyy paljon laajemmalla alueella, muun muassa Keski- ja Länsi-Euroopassa.
Käyttö.
Mispeli on ikivanha viljelylaji hedelmiensä takia. Hedelmiä voi nauttia sellaisenaan, perinteisesti viinin kera. Hedelmät poimitaan raakana ja jätetään perinteisesti oljille kypsymään. Vasta, kun hedelmät ovat ylikypsiä, lähes mätiä, pehmennyt malto voidaan lusikoida pois. Ylikypsistä tai pakkasen puremista hedelmistä tehdään myös säilykkeitä tai hyytelöjä. Viktorian ajan Englannissa mispeliä nautittiin usein portviinin kera aterian päätteeksi. Kaikkia maku ei kuitenkaan miellytä. George Bunyard, 1800-luvulla elänyt englantilainen puutarhuri, vertaili eri mispelilajeja toisiinsa ja totesi: ”Kaikki ovat tasavertaisen epämiellyttäviä”. 
Mispelin ominaisuuksista Platina toteaa: ”Kun mispeli syödään ruokailun aluksi, se hillitsee tehokkaasti sekaisen vatsan kuivan ja viileän ominaisuutensa vuoksi. Lisäksi mispeli on tehokas apu hammassärkyyn.”
Lajia käytetään myös koristekasvina.
Banaani

Banaani ("Musa" × "paradisiaca") on kääpiöbanaanin ("Musa acuminata") ja punttibanaanin ("Musa balbisiana") risteymä. Se on syntynyt alun perin Kaakkois-Aasiassa, missä kantalajien levinneisyysalueet menevät päällekkäin. Nykyään viljellään erilaisia risteytystyyppejä ja lajikkeita, jotka voivat olla käyttötarkoitukseltaan keitto- tai hedelmäbanaaneja. Länsimaissa suosittu Cavendish-banaani polveutuu kokonaan kääpiöbanaanista, joten sitä ei käsitellä tässä artikkelissa. 
Taksonomia.
Carl von Linné kuvasi 1700-luvulla keittobanaanin nimellä "Musa paradisiaca" ja hedelmäbanaanin nimellä "Musa sapientum". Todellisuudessa molemmat perustuivat kuitenkin kääpiö- ja punttibanaanin risteymään, joten niitä ei voi pitää omina lajeinaan. Koska Linné kuvasi keittobanaanin ennen hedelmäbanaania, muodostetaan risteymän tieteellinen nimi lisäämällä ×-symboli keittobanaanin tieteelliseen nimeen: "Musa" × "paradisiaca". Tämä nimi käsittää kaikki banaanit, jotka ovat syntyneet kääpiö- ja punttibanaanin risteymästä.
Kääpiö- ja punttibanaanin osuudet "Musa" × "paradisiaca" -banaanien perimästä vaihtelevat. Eri risteytystyyppejä erotellaan 2–4 kirjaimen kirjainyhdistelmillä, joissa A-kirjain edustaa kääpiöbanaanin haploidia genomia ja B-kirjain punttibanaanin. Kirjainyhdistelmä kertoo polveutumisen lisäksi banaanin ploidian, joka voi olla diploidi, triploidi tai tetraploidi. Luonnonvaraisen kääpiö- ja punttibanaanin risteymä on diploidi AB, kun taas esimerkiksi omenabanaani (’Silk’) on triploidi AAB. Tärkeimmät kaupallisen hedelmäbanaanin lajikkeet, kuten ’Cavendish’, ovat perimältään AAA, joten ne eivät edusta "Musa" × "paradisiaca" -risteymää vaan kääpiöbanaania.
Dave Weckl

Dave Weckl (s. 8. tammikuuta 1960 St. Louis) on yhdysvaltalainen fuusioon erikoistunut jazz-rumpali. 
Weckl soitti Chick Corea Elektric Bandissä vuosina 1985-1991. Suurimpana innoittajanaan Weckl pitää Buddy Richiä. Weckl on julkaissut useita omia soololevyjä aina vuodesta 1990 lähtien.
Wecklin soittoa voi kuulla lukuisten artistien levyillä, joihin kuuluvat esimerkiksi Bill Connors, the Brecker Brothers, Tânia Maria, Paquito D'Rivera, Eliane Elias, Paul Simon, George Benson, Diana Ross, Madonna ja Robert Plant.
Jeff Porcaro

Jeff Porcaro (Jeffrey Thomas Porcaro) (1. huhtikuuta 1954 Hartford, Connecticut – 5. elokuuta 1992 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen rumpali. Hän oli yksi kysytyimmistä freelance-rumpaleista ja yksi Toto-yhtyeen perustajajäsenistä.
Lapsuus ja nuoruus.
Jeff Porcaro syntyi 1. huhtikuuta 1954 Connecticutin osavaltion pääkaupungissa Hartfordissa. Hänen isänsä oli kuuluisa jazz-rumpali Joe Porcaro (1930-2020), veljet Steve ja Mike Porcaro puolestaan Toton jäseniä. Jeff aloitti soittamisen seitsemänvuotiaana isänsä opastuksella. Myöhemmin hänen opettajanaan toimi muun muassa Richie Hayward (Little Feat), jonka vaikutus tulee esille hänen soitossaan. Myös Jim Keltner vaikutti nuoreen Porcaroon; ensitapaamisen jälkeen Keltner hämmästeli, kuinka valmis soittaja tämä oli jo 17-vuotiaana. Porcaron ”laidback”-soittotapa on paljolti Keltnerin vaikutuksen ansiota.
1970-luvun alussa 17-vuotiaana Porcaro oli muun muassa Sonny and Cher -yhtyeen rumpalina. 20-vuotiaana hän oli soittanut jo sadoilla albumeilla. Hän liittyi 20-vuotiaana vuonna 1974 Steely Dan -yhtyeeseen ja jo tuolloin häntä pidettiin yhtenä parhaista rumpaleista. Porcarolla oli virheetön rytmitaju ja hän osasi soittaa monipuolisesti lähes mitä vain. Viimeistään Steely Danin vuoden 1975 menestyneellä "Katy Lied" -albumilla Porcaro nousi tunnetuksi Yhdysvalloissa. Samana vuonna hän oli mukana Boz Scaggsin "Silk Degrees" -albumilla, joka myi yli neljä miljoonaa kappaletta. Albumilla hän soitti yhdessä tulevien Toto-jäsenten David Paichin, Steve Porcaron ja David Hungaten kanssa. Hän teki Boz Scaggsin kanssa vielä kiertueen ennen Toton perustamista.
Jeff Porcaro meni naimisiin Los Angelesissa television uutistenlukijana toimineen Susan Norrisin kanssa vuonna 1983. He saivat kolme poikaa, jotka syntyivät 1984, 1986 ja 1991.
Toto.
Porcaro perusti Toto-yhtyeen yhdessä kosketinsoittaja David Paichin kanssa vuonna 1977, ja oli yhtyeen kantava voima kuolemaansa asti.
Kuolema.
Porcaro kuoli sydänkohtaukseen 5. elokuuta 1992, 38-vuotiaana. Hän oli ruiskuttamassa hyönteismyrkkyä puutarhassaan ja hengitti tappavan määrän myrkkyä. On myös väitetty, että hänen sydämensä olisi heikentynyt tupakoinnista ja kokaiinin käytöstä. Ruumiinavaus paljasti Porcaron sydämen olleen heikossa kunnossa.
Toton jäsenet järkyttyivät suuresti, koska yhtyeen Kingdom of Desire -maailmankiertue oli juuri alkamassa.
Porcaron 10. elokuuta 1992 pidettyihin hautajaisiin arvioitiin osallistuneen noin 1 500 ihmistä. Jeff Porcaron muistorahasto perustettiin tukemaan musiikki- ja taideosastoja Grant High Schoolissa Los Angelesissa, jossa hän oli opiskellut 1970-luvun alussa. Hänen kunniakseen järjestettiin muistokonsertti Universal Amphitheaterissa Los Angelesissa 14. joulukuuta 1992. Konsertissa esiintyivät Boz Scaggs, Donald Fagen, Don Henley, Michael McDonald, George Harrison, Eddie Van Halen ja Toton jäsenet. Konsertin varat lahjoitettiin Porcaron lasten opiskelurahastoon. Hänet haudattiin Hollywood Hillsissä sijaitsevalle Forest Lawn Memorial Park -hautausmaalle.
Diskografia.
Toto.
Jeff on myös monilla Toton kokoelmalevyillä ja live-taltioinneilla.
Akira Jimbo

Akira Jimbo (s. 27.2.1959) on japanilainen freelance-fuusiorumpali. 
Soittoura.
Akira Jimbo aloitti rumpujen soiton suhteellisen myöhään, 18-vuotiaana. Hänen soittouransa aukeni japanilaisessa Casiopea-fuusioyhtyeessä vuonna 1979. Casiopea ehti levyttää toistakymmentä pitkäsoittoa ja niittää maailmanmainetta vuosina 1979-1989 kunnes Jimbo lähti Casiopeasta luomaan omaa soolouraansa mm. Jimsaku-yhtyeessä, jonka hän perusti Casiopeasta lähteneen basistin Tetsuo Sakurain kanssa.
Casiopea

Casiopea (jap. カシオペア) on japanilainen fuusiofazz-yhtye. Sen perustivat vuonna 1976 Issei Noro (kitara) ja Tetsuo Sakurai (basso). 
Historia.
Vuonna 1977 yhtyeeseen liittyivät Minoru Mukaiya (koskettimet) ja Takashi Sasaki (rummut). Vuonna 1980 Akira Jimbo korvasi Sasakin yhtiön rumpalina. 
Vuonna 1989 Tetsuo Sakurai ja Akira Jimbo jättivät yhtyeen musiikillisten erimielisyyksien takia ja perustivat oman Jimsaku-yhtyeensä.
Casiopeassa heidät korvasivat Yoshihiro Naruse (basso) ja Masaaki Hiyama (rummut).
Yhtye hajosi vuonna 2006 jäsenten erimielisyyksien vuoksi, mutta palasi yhteen vuonna 2012. Kosketinsoittaja Minoru Mukaiyan korvasi kuitenkin jazzurkurina tunnettu Kyuomi Otaka.
Etiopianbanaani

Etiopianbanaani ("Ensete ventricosum" syn. "Musa ensete") on "Ensete"-sukuun kuuluva ruohovartinen kasvi. Se on kotoisin Afrikan eteläosista.
Ulkonäkö.
Etiopianbanaanin koko vaihtelee paljon kasvupaikan mukaan, mutta hyvissä oloissa se voi saavuttaa jopa 12 metrin korkeuden. Varret yltävät noin viiden metrin korkeuteen ja ne ovat väriltään punertavanruskeita. Varret sisältävät maitiaisnestettä, joka värjäytyy punertavaksi joutuessaan ilman kanssa kosketuksiin. Lehdet levittäytyvät banaanikasveille tyypilliseen asentoon tasaisesti varren ympärille. Lehdet ovat pitkulaisia ja keihäsmäisiä, päältä vihreitä ja kiiltäväpintaisia, alta nukkaisia.
Etiopianbanaani tekee kolmenlaisia kukkia: hede-, emi- ja hermafrodiittisia kukkia. Hedekukat ovat muuten valkoisia, mutta niiden terälehtien kärjet ovat oransseja. Hedekukassa on viisi hedettä. Ponnet ovat purppuranpunaisia tai violetteja ja palhot valkoisia. Hermafrodiittisissa kukissa on 1–5 hedettä. Ponnet ovat hiukan palhoja suuremmat. Emikukat ovat harvinaisia. Ne ovat samanlaisia kuin hermafrodiittiset kukat paitsi, että niiltä puuttuvat heteet.
Levinneisyys.
Etiopianbanaani on levittäytynyt hyvin laajalle alueelle päiväntasaajan eteläpuoliseen Afrikkaan. Itä-Afrikassa sen levinneisyys yltää myös päiväntasaajan pohjoispuolelle aina Sudaniin, Etiopiaan, Eritreaan ja Somaliaan saakka. Etiopianbanaani on Afrikan yleisin ja laajimmalle levinnein "Ensete"-suvun kasvi.
Käyttö.
Etiopianbanaani on yleinen viljelykasvi. Lämpimillä alueilla sitä viljellään ulkona ja kylmemmillä kasvi- ja asuinhuoneissa. Etiopianbanaanin hedelmä ei yleensä kelpaa ruoaksi, mutta nuoret kukat ovat keitettyinä syötäviä. Myös kasvin siemeniä, varsia ja juuria käytetään ravinnoksi. Kasvin lehtiä käytetään Afrikassa talojen kattojen rakennusaineena ja versoista saadaan kuitua köysien punontaa varten.
Aragoniitti

Aragoniitti on ortorombista kalsiumkarbonaattia (CaCO3), jota esiintyy luonnossa mineraalina kuumien lähteiden läheisyydessä sekä kalkkikiviluolissa. Se on pysymätöntä ja muuttuu hitaasti kalsiitiksi eli kalkkisälväksi. Helmet sekä kalkkikuoristen vesieläinten ja fossiilien kuoret ovat aragoniittia. 
Aragoniitti on nimetty löytöpaikkansa, Espanjan Molina de Aragónin (25 km Aragonian ulkopuolella) mukaan.
Aragoniitilla ja kalsiitilla on samanlainen kemiallinen koostumus, mutta niiden rakenne ja kidemuoto poikkeavat toisistaan. Aragoniitti on fluoresoiva, ja sen etsinnässä käytetään ultraviolettivaloa. Aragoniitin kiilto erottaa sen kalkista.
Käyttö.
Aragoniittia käytetään myös öljyvärimaalauksessa vaalentamassa muita väriaineita ja antamassa niille kiiltoa. Valkoisena väriaineena aragoniittia ei voi käyttää. Roomalaisessa maalaustaiteessa kalkkia (sekä aragoniittia että dolomiittikalkkia) käytettiin yleisesti muun muassa taustamaalauksessa sekä muihin väriaineisiin sekoitettuna. Jan van Eyck käytti aragoniittia voimistamaan matarapunaisen värin hehkua.
Bauksiitti

Bauksiitti on syväkivilajien rapautumistuote, joka koostuu suureksi osaksi alumiinioksidista (Al2O3), ja on tärkeä alumiinin raaka-aine. Bauksiittia esiintyy latosolimaannoksessa lähellä maanpintaa.
Bauksiitti koostuu alumiinihydroksidimineraaleista kuten gibbsiitti ja böhmiitti, ja mukana on usein myös rautaa ja silikaatteja sisältäviä mineraaleja. Bauksiitti sisältää myös joitain raudan yhdisteitä. Bauksiitti sisältää alumiinioksidia noin 30–60 prosenttia. Bauksiitti on väriltään punertavaa ja punainen väri johtuu rautaoksidista.
Bauksiittia syötetään raaka-aineeksi Bayer-prosessiin, jolla siitä jalostetaan alumiinioksidia. Prosessissa yhden alumiinioksiditonnin valmistamiseen tarvitaan 1,9–3,6 tonnia bauksiittia.
Bauksiitti on saanut nimensä Ranskassa lähellä Avignonia sijaitsevan Les Baux -nimisen paikkakunnan mukaan, josta kemisti Pierre Berthier löysi sitä vuonna 1821.
Bauksiitin värejä ovat valkoinen sekä vaalean keltaiset ja vaaleanpunaiset sävyt. Se on himmeä ja läpinäkymätön.
Chicle

Chicle-massaa saadaan sapotillapuusta. Sitä käytetään purukumin raaka-aineena. Se on tiivistettyä puun maitiaisnestettä. Nimi tulee nahuatlin kielen tahmeaa ainetta tarkoittavasta sanasta. Asteekit ja mayat tunsivat chiclen käytön ja opettivat sen eurooppalaisille.
Chicleä varten kerätään maitiaisnestettä puunkuoreen tehdystä viillosta samalla tavalla kuin kautsua. Maitiaisnestettä keitetään kokoon, kunnes se on riittävän paksua.
Nykyisin purukumia tehdään myös synteettisistä aineksista.
Kurkimäki

Kurkimäki voi tarkoittaa seuraavia: