tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
I Disappear

”I Disappear” on Metallican kappale, joka on tehty elokuvaan "Vaarallinen tehtävä II". Metallica julkaisi sen singlenä vuonna 2000. Tämä on viimeinen Metallican tekemä studiojulkaisu, jolla Jason Newsted on vielä mukana. 
Kappale löytyi vuonna 2000 Napster-nimisestä P2P-tiedostojenjakoverkosta ennen virallista julkaisupäiväänsä. Tapahtuma oli merkittävä tekijä nettipiratismin tuomisessa julkisuuteen. Tätä seurasi merkittävä oikeudenkäynti Napsteria vastaan, minkä yhtenä johtohahmona toimi Metallican rumpali Lars Ulrich.
Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo, jonka ohjasi Wayne Isham.
Urheilun oikeusturvalautakunta

Urheilun oikeusturvalautakunta on vuonna 1991 perustettu urheilujärjestöistä riippumaton muutoksenhakuelin, joka käsittelee urheiluun liittyviä valitusasioita.
Lautakunnan tehtävät.
Lautakuntaan voi valittaa urheilija, muu luonnollinen henkilö tai yhteisö, johon valituksen kohteena oleva asia vaikuttaa.
Valituksen kohteena voivat olla urheiluyhdistyksen päätökset, jotka koskevat erottamista yhdistyksen jäsenyydestä, jäsenoikeuksien rajoittamista tai kurinpitotoimia. Valittaa voi myös yhdistyksen päätöksen sääntöjenvastaisuudesta, jolla ei tarkoiteta urheilulajin sääntöjen vastaisuutta.
Lautakunta voi myös käsitellä valituksen urheilijan valitsematta jättämisestä arvokilpailuihin, valitusasiana Suomen antidoping-säännöstön perusteella tehdyn päätöksen ja toimia toimivaltansa piirissä välimiesoikeutena, kun siitä on sovittu tai urheilija sitä vaatii.
Pete Pohjanniemi

Petri ”Pete” Pohjanniemi (s. 1979) on suomalainen muusikko. Hän on toiminut hard rock -yhtye Peer Güntin basistina vuodesta 2006 alkaen ja esiintyy myös Juhana Danger-, Somepojat-, Uptown Electronics-, Super Hombre-, Argent Void-, King Weird- ja Below Me -yhtyeissä.
Diskografia.
Juhana Danger.
"Rock n Roll Ranger / Danger - single (2022)"
Somepojat.
"Day Of Dawn" – single (2021)
Below Me.
Muut:
Vaeltajat.
"Vaeltajat - EP - miksaus &amp; masterointi (2017)"
"Vaeltajat - Salaiset Kansiot EP - miksaus &amp; masterointi (2020)"
Hakunilan keskus

Hakunilan keskus (alkuperäiseltä nimeltään Hakunilan ostoskeskus) on Vantaan Hakunilassa sijaitseva ostoskeskus. Sen on suunnitellut arkkitehti Erkki Karvinen, ja se valmistui kahdessa osassa vuosina 1981 ja 1986. Hakunilan keskuksessa on noin 25 liikettä kolmessa kerroksessa: luoteisosan alakerroksessa, toritasossa sekä ylemmässä 2. kerroksessa. Hakunilan ostoskeskuksen nimi lyhennettiin vuonna 2005 Hakunilan keskukseksi.
Palvelut.
Hakunilan keskuksen liikkeisiin ja palveluihin kuuluvat apteekki, ruokakauppa, kioski, kuntosali, parturi-kampaamo, kukkakauppa, valokuvausliike, useat baarit ja ravintolat sekä kaksi kirpputoria. Kunnallisia toimitiloja ovat Hakunilan terveysasema ja HUSLabin toimipiste, neuvola, nuorisotila ja päivätoimintakeskus. Myös Hakunilan kirjasto sijaitsee keskuksen tuntumassa. Vuoteen 2018 asti ostoskeskuksen yhteydessä oli Kelan toimipiste.
Hakunilan keskuksen keskellä olevaa ulkotilaa vuokrataan torikäyttöön. Sisäpihalla myydään esimerkiksi kesäisin marjoja.
Rakennuksen kunto ja tulevaisuus.
Hakunilan keskus on määritelty rakennushistorialliselta arvoltaan paikallisesti merkittäväksi kohteeksi, ja sen kokonaiskunnon on pitkään katsottu säilyneen hyvin. Peruskorjaus on tehty vuonna 1995. Arvoluokituksessa ostoskeskus kuuluu luokkaan 3. Remontointi- ja uudistussuunnitelmia on kuitenkin tehty vuosien varrella paljon, ja ostoskeskuksen on jopa suunniteltu muuttavan Hakunilan keskusta kantakaupunkimaisemmaksi kahviloineen ja kivijalkakauppoineen. Vantaan kaupungin hybridikortteliehdotuksessa keskukseen kuuluisi päivittäistavarakauppa, erikoiskauppoja, asuntoja, vanhustenkeskus sekä muita julkisia ja yksityisiä palveluita. Päivittäistavarakauppoja on suunniteltu rakennettavan keskuksen alle. Torialuetta on kaavailtu siirrettäväksi näkyvämmäksi Hakunilantien ja Kyytitien risteykseen.
Kaavailtujen hankkeiden toteuttamista hankaloittaa keskuksen hajanainen omistajapohja. Kansainvälinen kiinteistösijoitusyhtiö Citycon myi omistamansa Hakunilan Keskus Oy:n rakennukset kesällä 2015 suomalaiselle kiinteistörahastolle osana laajempaa, yhteensä 76 miljoonan euron toimitilakauppaa. Ostoskeskuksen suurimmat omistajat ovat Sirius Capital Partners -sijoitusyhtiö sekä Vantaan kaupunki, joka on laajentanut osuuttaan. Asukasmäärältään voimakkaasti kasvava Kaskelan asuinalue ostoskeskuksen lähellä sekä Hakunilan läpi kulkeva suunniteltu Vantaan pikaraitiotie lisäävät painetta kehittää ostoskeskusta.
R. G. Armstrong

Robert Golden Armstrong (7. huhtikuuta 1917 – 27. heinäkuuta 2012) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi osillaan lännenelokuvissa ja varsinkin Sam Peckinpahin töissä.
Armstrong syntyi Birminghamissa, Alabamassa, ja saavutti alun perin mainetta näytelmä- ja televisiorooleillaan. Hänen elokuvadebyyttinsä tapahtui vasta vuonna 1954. Hän teki tunnettuja myöhempiä esiintymisiä muiden muassa elokuvissa "Lain koura" (1961), "Viheltävät luodit" (1962), "Pat Garrett ja Billy the Kid" (1973) ja "Maissilapset" (1984).
Armstrong opiskeli Pohjois-Carolinan yliopistossa, jossa hän sai maisterinarvon pääaineenaan englannin kieli. Hän oli 1970-luvulla naimisissa Susan Guthrien kanssa, ja toinen avioliitto Mary Armstrongin kanssa jatkui hänen kuolemaansa saakka.
Phyllis Diller

Phyllis Ada Diller (o.s. Driver; 17. heinäkuuta 1917 Lima, Ohio – 20. elokuuta 2012 Brentwood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Häntä pidetään naispuolisen stand up -komedian pioneerina, ja hän oli vuonna 1967 ehdolla Golden Globe -palkinnon saajaksi. 
Diller syntyi Limassa, Ohiossa ja oli maineensa huipulla 1960-luvulla. Hän tuli tunnetuksi paitsi lukuisista televisio-ohjelmista, myös elokuvista. Hän esiintyi vuosina 1995–2004 "Kauniissa ja rohkeissa" Gladys Popen osassa. 
Dillerillä on tähti Hollywood Walk of Famella, ja hänet valittiin 1993 St. Louis Walk of Fameen. Hänen omaelämäkertansa "Like a Lampshade in a Whorehouse" julkaistiin vuonna 2005. Vuonna 1999 kärsitystä sydänkohtauksesta huolimatta Diller esiintyi vielä 90-vuotiaanakin vuonna 2007. Hän muun muassa keskusteli Jay Lenon kanssa "The Tonight Show’ssa" ja teki lyhyen esiintymisen sarjassa "Boston Legal". Hänellä on kuusi lasta.
Ohimoluu

Ohimoluu () kuuluu kallon luihin, ja se sijaitsee kallon sivuilla sulkien sisäänsä korvakäytävän, välikorvan ja sisäkorvan. Ohimoluu muodostuu kolmesta toisiinsa liittyneestä osasta: "pars squamosa", ohimoluun kallio-osa ("pars petrosa") ja "pars tympanica". "Pars squamosa"n uloke, "processus zygomaticus", kiinnittyy otsaluun samannimiseen rakenteeseen muodostaen silmän ympärille silmäkaaren, "arcus zygomaticuksen". Lisäksi siinä on nivelpinta alaleuan luuta varten. Välikorva ja sisäkorva sijaitsevat "pars petrosa"n onteloiden sisällä. Korvakäytävää puolestaan ympäröi "pars tympanica". Ohimoluu on parillinen luu eli niitä on kaksi, vasen ja oikea.
Chichagof Island

Chichagof Island on saari Alexanderin saaristossa, Alaska Panhandlessa, Kaakkois-Alaskassa. Saaren pinta-ala on 5 305,88 km². Chichagof Islandin vakituinen asukasluku oli vuonna 2000 1 342. Saari kuuluu Alaskan ABC-saariin. Saari on nimetty venäläisen tutkimusmatkailijan ja amiraalin Vasili Tšitšagovin mukaan.
Chichagof Island on Baranof Islandin pohjoispuolella. Saarta rajaavat Chathamin salmi idässä, Jäinen salmi koillisessa, Cross Sound kaakosta, Alaskanlahti lännestä ja Perilin salmi etelästä.
Chichagof saaren pohjoisosissa sijaitsee Hoonahin, Pelicanin, Tenakee Springsin ja Elfin Coven kylät. Suurin osa saarta kuuluu Hoonah-Angoonin hallinnolliseen alueeseen, ja aivan eteläisin osa saarta kuuluu Sitkan alueeseen, jolla on vain kahdeksan asukasta.
Saaren pääasialliset elinkeinot ovat metsästys, kalastus ja puunkorjuu.
ABC-saaret

ABC-saaret on tarkoittaa kahta kolmen saaren ryhmää:
Turritopsis nutricula

Turritopsis nutricula on polyyppieläimiin kuuluva polttiaiseläinlaji. Se kuuluu mahdollisesti kymmenen lajia sisältävään "Turritopsis"-sukuun, jonka taksonomia on vielä vakiintumaton. Monet nykyään erillisinä pidetyt lajit luokiteltiin aiemmin samaan lajiin nimen "Turritopsis nutricula" alle. 2000-luvun tutkimukset ovat kuitenkin paljastaneet, että Koillis-Atlantin, Välimeren, Uuden-Seelannin ja Japanin polyyppieläimet eivät olekaan lajia "T. nutricula". Erityisen tunnettu "Turritopsis"-laji on Välimeressä elävä biologisesti kuolematon "Turritopsis dohrnii", joka niin ikään aiemmin kulki nimellä "T. nutricula".
Ulkomuoto ja levinneisyys.
"Turritopsis nutriculan" meduusavaihe on sekä vaaka- että pystymitaltaan 4–5 millimetriä ja muodoltaan kellomainen. Sen seinämät ovat tasapaksut. Kirkkaanpunainen, kookas, keskiosa on poikkileikkaukseltaan ristin muotoinen. "Turritopsis" elää valtamerissä lauhkeilla ilmastovyöhykkeillä.
Alaskan ABC-saaret

Alaskan ABC-saaret on kolmen saaren ryhmä Kaakkois-Alaskan Alexandersaaristossa. Saaret ovat Admiralty Island, Baranof Island ja Chichagof Island. Saaret ovat pääosin koskemattomia. Suurin osa saarten alueesta on suojeltu, eikä niillä juuri ole asukkaita, vaikka ne kuuluvat Yhdysvaltojen suurimpiin saariin.
Italian Grand Prix 2001

Italian Grand Prix 2001 oli Formula 1 -kauden 15. osakilpailu, joka ajettiin 16. syyskuuta 2001 Monzan radalla Italiassa. Kilpailun voitti Williamsilla ajanut Juan Pablo Montoya, jolle voitto oli uran ensimmäinen.
Kilpailu tapahtui vain viisi päivää Syyskuun 11. päivän terroritekojen jälkeen, ja viikonloppuna nähtiin useita kunnianosoituksia. Esimerkiksi Ferrareista puuttuivat kaikki sponsorien logot, ja lisäksi autojen nokat olivat poikkeuksellisesti mustat. Ennen kilpailua oli puhetta jopa suunnitelmasta, jonka mukaan kaikki kuljettajat ajaisivat ensimmäisen kierroksen kunnianosoituksena hiljaa eivätkä ohittaisi toisiaan. Näin ei lopulta kuitenkaan käynyt.
Paksunokkaviheltäjä

Paksunokkaviheltäjä ("Eulacestoma nigropectus") on Uudessa-Guineassa esiintyvä varpuslintu, joka on heimonsa ja sukunsa ainoa edustaja. Aikaisemmin laji on luokiteltu viheltäjien tai töyhtöviheltäjien heimoon. Lajin kuvaili ja nimesi Charles Walter De Vis vuonna 1894.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 14 senttimetriä. Sen höyhenpuku on pääosin oliivinruskea ja vahva, paksu nokka on musta. Koiras on alapuolelta ja siivistä musta ja sen poskella on suuri vaaleanpunainen läikkä. Naaras on oliivinvärinen.
Esiintyminen.
Laji on kotoperäinen Uuden-Guinean saaren keskiosassa. Lajin esiintymisalue on kooltaan 20 000–50 000 neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö.
Paksunokkaviheltäjän elinympäristöä ovat kosteat, sammaleiset vuoristometsät.
Ravinto.
Lajin ravintoa ovat pääasiassa hyönteiset ja niiden toukat, joita se etsii vahvalla nokallaan puun kuoren alta.
Osattomien planeetta

Osattomien planeetta ("The Dispossessed: An Ambiguous Utopia") on Ursula K. Le Guinin vuonna 1974 julkaistu tieteisromaani. Kirja voitti Hugo-, Nebula- ja Locus-palkinnot vuonna 1975. Yhteiskunnalliset ja poliittiset kysymykset ovat merkittävä teema romaanissa. Suomennos ilmestyi vuonna 1979. 
Kirjan tapahtumat sijoittuvat Urras- ja Anarres-nimisille toisiaan kiertäville planeetoille. Urras on Maan kaltainen planeetta, joka on poliittisesti jakaantunut kolmeen valtioon, jotka muistuttavat kylmän sodan aikaisia kapitalistista ja kommunistista blokkia sekä kehitysmaita. Anarres puolestaan on kuiva erämaaplaneetta, jolle Urrasin toisinajattelijat ovat perustaneet anarkistisen yhteiskunnan.
Charles Walter De Vis

Charles Walter De Vis (9. toukokuuta 1829 Birmingham – 30. huhtikuuta 1915 Brisbane) oli englantilainen eläin- ja lintutieteilijä. Hänen nimensä kirjoitettiin Devis vuoteen 1882 saakka.
Devis oli alun perin kirkonmies, mutta varttuneemmalla iällä hän ryhtyi tieteentekijäksi, ensin Englannissa ja vuodesta 1870 alkaen Australiassa. Hänen päätyönsä käsitteli Queenslandin ja Etelä-Australian lintufossiileja. Hän myös kuvaili ja nimesi joukon uusia lintulajeja, kuten paksunokkaviheltäjän.
Hän opiskeli Cambridgen yliopistossa ja valmistui vuonna 1884. Hän toimi Englannissa rehtorina ja museonhoitajana, kunnes muutti Australiaan vuonna 1870 ja asettui Rockhamptonin alueelle, jossa hän toimi paikallisen taidekoulun kirjastonhoitajana. De Vis oli erittäin tuottelias kirjoittaja, jonka eläintieteellisiä ja paleontologiaa käsitteleviä kirjoituksia julkaistiin satamäärin muun muassa "Queenslanderissa", "Journal of Anatomy and Physiologyssa", "Proceedings of the Linnean Society of New South Walesissa", "Memoirs of the Anthropological Society of Londonissa" sekä Queenslandin museon omissa julkaisuissa.
Hänen ensimmäinen vaimonsa kuoli vuonna 1879. Hän avioitui toistamiseen 9. syyskuuta 1898 Wellingtonissa Uudessa-Seelannissa Katherine Elizabeth Lucklen (o.s. Coulson) kanssa.
Hän oli perustamassa Royal Society of Queenslandia ja toimi seuran puheenjohtajana 1888–1889. Hän oli myös Royal Australasian Ornithologists Unionin perustajia ja ensimmäinen varapuheenjohtaja. Hän toimi Queenslandin museon hoitajana 1882–1905 ja museon ulkopuolisena konsulttina vuoteen 1912.
Hierakonpolis (Ylä-Egypti)

Hierakonpolis ( eli ) eli Nekhen () oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä eli Thebaiksessa ja kuului Latopoliteen nomokseen. Se sijaitsi nykyisen Kom El-Ahmarin paikalla.
Hierakonpolis oli merkittävä kaupunki Egyptin dynastiasivilisaation syntyvaiheessa. Se oli esidynastisen Ylä-Egyptin pääkaupunki ja toimi pääkaupunkina myös Egyptin yhdistymisen jälkeisellä thiniittikaudella. Kaupunki oli myös merkittävä Horus-haukkajumalan kulttikeskus.
Maantiede.
Hierakonpolis sijaitsi Niilin länsirannalla noin 85 kilometriä etelään Thebasta eli Diospolis Megalesta ja noin 113 kilometriä pohjoiseen Syenestä eli nykyisestä Assuanista. Se oli rakennettu Niilin tulva-alueen ja autiomaan rajalle, ja levittäytyi noin kolmen kilometrin matkalle. Joen vastakkaisella rannalla sijaitsi Eileithyiopolis. Kaupungista joen alajuoksulle eli luoteeseen päin sijaitsi Latopolis ja yläjuoksulle eli etelään päin Apollonopolis Megale.
Ylä-Egyptin Hierakonpolista ei tule sekoittaa Ala-Egyptin Hierakonpoliihin eikä Hierakonin kaupunkiin, jotka kummatkin sijaitsivat pohjoisempana.
Historia.
Hierakonpoliissa eli Nekhenissä on ollut asutusta viimeistään noin 4000 eaa. Noin vuonna 3500 eaa. tienoilla kaupunki oli koko Niilin varren tärkein. Merkittävimmillään se oli esidynastisen kauden lopulta noin ajalta 3400 eaa. vanhan valtakunnan alkupuolelle noin vuoteen 2575 eaa. saakka. Suurimmillaan 1. dynastian alussa Nekhenissä arvioidaan olleen noin – asukasta.
Hierakonpoliissa palvottiin alun perin haukanhahmoista Nekheny-jumalaa, joka yhdistettiin myöhemmin Horukseen, faaraoiden suojelijaan. Kaupunki säilyi Horuksen kulttipaikkana keskisen ja uuden valtakunnan aikana senkin jälkeen, kun tämän tärkeimmäksi kulttikeskukseksi oli noussut Apollonopolis Megale (Behdet, nyk. Edfu).
Kreikankielisen nimensä, suomeksi ”Haukkakaupunki”, kaupunki sai hellenistisellä kaudella eli ptolemaiosten aikana. Kaupungin arkeologiset kaivaukset alkoivat vuosina 1897–1899 J. E. Quibellin ja F. W. Greenin johdolla. Kaivauksia ja muita tutkimuksia on suoritettu myös 1905–1908, 1927, 1934–1935, 1958 sekä vuodesta 1967 lähtien.
Rakennukset ja löydökset.
Kaupungin rauniokumpu eli tell sijaitsee Niilin vehreän alueen länsilaidan lähellä. Se oli ympäröity lähes suorakulmaisella muurilla. Sen kaakkoiskulmassa sijaitsi Horukselle omistettu temppeli, joka oli ympäröity omilla muureillaan. Aavikolla kaupungin lounaispuolella on linnoituksen rauniot. Kaupungin löytöihin lukeutuvat myös seremonia-aukio (rakennus HK29A), jonka koko on noin 45 × 13 metriä; varhaisen dynastiakauden aikainen palatsi; sekä useita asuinrakennuksia ja käsityöläisten rakennuksia.
Kaupungin hautoja on löydetty aavikon laidalta kaupungin etelä- ja kaakkoispuolelta. Eräs merkittävä hauta tunnetaan nimillä Hauta 100 ja Maalattu hauta. Se on ollut mahdollisesti eräänlaisen nimeltä tuntemattoman esi-faaraon hauta. Lukuisiin esinelöytöihin lukeutuvat muun muassa reliefikoristeltu seremoniaesine, josta käytetään nykyisin nimitystä Narmerin paletti, sekä Pepi I:n luonnollista kokoa oleva kuparipatsas.
Hierakonpolis

Hierakonpolis (, myös ; ) voi viitata seuraaviin kaupunkeihin muinaisessa Egyptissä:
Sylvester Levay

Sylvester Levay (, alun perin Lévay Szilveszter, s. 16. maaliskuuta 1945 Subotica, Jugoslavia) on unkarilainen musikaalisäveltäjä. Hän on säveltänyt mm. Elisabeth- ja Rebecca-musikaalit. Levay on tehnyt musikaaleja myös muista historiallisesti merkittävistä henkilöistä, kuten Marie Antoinettesta. Levay kiertelee usein omien musikaaliensa tähtien kanssa säestämässä näitä esiintymisiä. Esimerkiksi hän säesti pianolla Elisabeth-musikaalin Japanin-kiertuetta.
Tunnetuin Levayn musikaaleista on Elisabeth, joka kertoo Itävallan keisarinnan traagisen elämäntarinan.
Ride On

Ride On on suomalaiskitaristi Albert Järvisen soolouran debyyttialbumi, joka julkaistiin marraskuusssa 1974. Albumilla solistina suurimmassa osassa kappaleista esiintyy Pave ”Paavo” Maijanen. 
Albumi julkaistiin Love Records -levymerkillä LP-levynä ja C-kasettina. Love Records julkaisi albumin uudelleen LP-levynä vuonna 1991 samaan aikaan, kun albumi julkaistiin ensimmäistä kertaa CD-levynä. CD-painos sisältää myös kolme bonuskappaletta. CD-painos julkaistiin remasteroituna 31. lokakuuta 2007. Vuonna 2017 Svart Records julkaisi albumista 200 kappaleen rajoitetun LP-painoksen valkoisella vinyylillä  sekä rajoitetun painoksen tavallisella, mustalla vinyylillä. Huhtikuussa 2001 Levykauppa Äx julkaisi omalla, Lipposen Levy ja Kasetti -levymerkillään albumista 240 kappaleen rajatun LP-painoksen.
Ari Lauanne

Ari Lauanne (s. 4. huhtikuuta 1966) on suomalainen vatsastapuhuja, joka on toiminut vatsastapuhumisen ammattilaisena vuodesta 1985 lähtien. Hän on myös veitsenheittäjä. Hänet valittiin Viihdeohjelmien Suomen mestariksi 2006.
Vuonna 1991 Lauanne esiintyi televisio-ohjelmassaan "Langalla Jaska ja Ari" (Jaska oli Lauanteen nukke). Vuosina 2003 ja 2007 hän esiintyi "Huips"-ohjelmissa, ja vuonna 2004 hän esiintyi "Katso pois" ja "Suoraa huutoa!" -ohjelmissa. Vuonna 2007 Lauanne osallistui "Talent Suomi" -kilpailuun ja eteni semifinaaleihin. Samana vuonna hän osallistui myös "Ennätystehtaaseen" ja teki uuden lautasten ruoskimisennätyksen Suomessa: hän sivalsi halki 23 ilmaan heitettyä pahvilautasta 60 sekunnissa. Lauanne oli tunnistettavana yhtenä Tuntemattomana tammikuussa 2008 MTV3:lla esitetyssä "Tuntemattomat"-ohjelman jaksossa.
Vuonna 2009 Lauanne teki uuden aluevaltauksen veitsenheittäjänä ohjelmassa "Suomen Las Vegas". 
Varsinaisesti Lauanteen vakavampi perehtyminen lajiin oli alkanut kymmenisen vuotta aiemmin saman ohjelmatuottajan "Älä katso" -ohjelmassa. Tuolloin nähtiin ohjelman juontaja Teemu Virtanen seinällä pelkäämässä. Tästä ohjelmasta lähtien Lauanne ryhtyi kehittämään veitsiohjelmaansa ja vuonna 2007 ohjelmassa "Einstein" nähtiin osia uudesta ohjelmasta ensiesityksenä. Sittemmin Lauanne ryhtyi kehittämään omia Villin Lännen harrastuksiaan tuotteiksi niin, että yhteistyökumppaneidensa kanssa syntyi Wild West Show, jossa nähdään veitsenheittoshown lisäksi myös muun muassa Lauanteen Villin Lännen ruoskien ja revolverien showtaituruutta.
Ingrid Luterkort

Carola Ingrid Margareta Segerstedt Luterkort, o.s. "Eklundh" (28. kesäkuuta 1910 Lund – 3. elokuuta 2011) oli ruotsalainen näyttelijä. 
Luterkort opiskeli Dramatenin näyttelijäkoulussa, jossa hänen opiskelutovereitaan olivat muiden muassa Ingrid Bergman, Gunnar Björnstrand, Irma Christenson ja Signe Hasso. Hän teki näyttelijändebyyttinsä Tukholman Kuninkaallisessa draamateatterissa vuonna 1933. 
Luterkortin ura jatkui 1930-luvulta aina 2000-luvulle saakka; hänen elokuviensa joukkoon lukeutuvat "Hallatunturin lapset" (1945) ja "Luokkakokous" (2002).
Luterkort oli vuosina 1935–1952 naimisissa Einar Luterkortin ja vuosina 1952–1986 Bengt Segerstedtin kanssa. Hän vietti 90-vuotispäiväänsä vuonna 2000, ja häneltä on ilmestynyt teatterihistoriaa käsittelevä kirja "Om igen, herr Molander!" (1998). Luterkort kuoli 101-vuotiaana heinäkuussa 2011.
Valtava jänis – Gommin ja Pommin kaikki seikkailut

Valtava jänis – Gommin ja Pommin kaikki seikkailut on M. A. Nummisen ja Pedro Hietasen esittämän Gommi ja Pommi -laulajakaksikon vuonna 2002 julkaistu kokoelma-albumi. 
Kokoelma koostuu albumien "Kamelilaulu" (1988), "Ollaan eläimiä" (1991), "Gommin ja Pommin metsäkarnevaali" (1995) sekä "Suosituimmat lastenlaulut" (1985) kappaleista. "Suosituimmat lastenlaulut" -albumi ei ole alun perin Gommi ja Pommi -julkaisu, sillä siihen aikaan Gommia ja Pommia ei ollut vielä keksitty ja albumin laulut ovat uusia sovituksia Nummisen vanhoista lastenlauluista. Kappaleet 16–17 (CD 1) ja 20–23 (CD 2) ovat ennen julkaisemattomia kappaleita.
Kartiohuhtasieniryhmä

Kartiohuhtasieniryhmä ("Morchella elata coll.") on korvasienen kaltaisten maljasienten lajiryhmä. Kartiohuhtasienet ovat ruokasieniä, joiden itiöemät kasvavat keväällä. Lajiryhmän taksonominen status on epäselvä, eikä toistaiseksi ole tiedossa, mitä lajia pitäisi kutsua perinteisellä "Morchella elata" -nimellä. Suomesta lajeja tunnetaan kaksi: "Morchella importuna" ja "Morchella eximioides".
Koko ja ulkonäkö.
Kartiohuhtasienillä on nimensä mukaisesti kartiomainen ja terävälatvainen lakki, joka on 2–5 cm leveä ja 3–10 cm korkea. Väriltään lakki on kellan-, oliivin-, harmaan- tai mustanruskea. Lakin pinta on säännöllisen harjuinen ja lokeroinen. Lokerot ovat nuorena soikeita, myöhemmin pitkänomaisia ja poikkiharjuisia. Lakki on kasvanut alareunasta kiinni jalkaan. Sienen sileä, kerman- tai harmaanvaalea jalka on 3–15 cm pitkä, 1,5–4 cm paksu ja lakkia kapeampi. Koko sieni on ontto. Kartiohuhtasienten miedontuoksuinen, valkoinen malto on haurasta kuten korvasienellä ja sen maku on miellyttävä. Itiöpöly on kellertävänvalkoista.
Samankaltaiset lajit.
Kartiohuhtasienten kanssa samankaltainen laji on muun muassa pallohuhtasieni ("Morchella esculenta"), joka on kartiohuhtasieniä harvinaisempi. Myös pallohuhtasieni on erinomainen ruokasieni. Muita keväisiä sienilajeja, jotka muistuttavat kartiohuhtasieniä, ovat esimerkiksi poimukellomörsky ("Ptychoverpa bohemica") ja raakana tappavan myrkyllinen korvasieni ("Gyromitra esculenta"). Korvasienen erottaa huhtasienistä siten, että korvasienen lakki ei ole kartiomainen vaan pyöreämpi ja muistuttaa tippaleipää tai aivoja.
Kasvuaika ja -paikka.
Kartiohuhtasienet kasvavat touko–kesäkuussa melko yleisenä koko Suomessa lukuun ottamatta pohjoisinta Suomea. Niiden tyypillisimmät kasvupaikat ovat puun kuorikasat, paloalueet, lehdot, kulotetut metsät ja rehevät pihamaat. Laji on kalkinsuosija.
Käyttö ravinnoksi.
Huhtasienet ovat herkullisia ruokasieniä. Toisin kuin toinen keväinen maljasienilaji korvasieni, huhtasienet eivät ole lainkaan myrkyllisiä eivätkä siten vaadi esikäsittelyä. Huhtasieniä voidaan säilöä esimerkiksi kuivaamalla tai pakastamalla.
Ellen Tarry

Ellen Tarry (26. syyskuuta 1906 – 23. syyskuuta 2008) oli monipuolinen afroamerikkalainen kirjailija ja ihmisoikeusaktivisti. Hän syntyi Birminghamissa, Alabamassa, ja on julkaissut esimerkiksi lastenkirjallisuutta ja elämäkertoja.
Tarry lähti New Yorkiin vuonna 1929 ja tutustui muiden muassa Langston Hughesiin, Claude McKayhin ja Countee Culleniin. Neljän 1940-luvulla julkaistun kuvakirjansa jälkeen häneltä ilmestyi omaelämäkerta "The Third Door: The Autobiography of an American Negro Woman" (1955).
Tarry oli uskovainen katolinen, ja oli mukana perustamassa Friendship House -järjestöä. Hänen tunnetuimpia teoksiaan on Pierre Toussaint'n vaiheita käsittelevä "The Other Toussaint: A Post-Revolutionary Black". Hän vietti satavuotispäiväänsä syyskuussa 2006.
Hämeenlinnan kaupunginorkesteri

Hämeenlinnan kaupunginorkesteri oli Hämeenlinnassa toiminut orkesteri. Se perustettiin vuonna 1934, ja ensimmäisen konserttinsa orkesteri piti uudenvuodenpäivänä 1935. Sotien aiheuttamaa katkosta lukuun ottamatta orkesteri toimi aina vuoteen 2021 saakka.
Alkuvuosien salonkiorkesterista kehittyi sotien jälkeen kokoonpanoltaan varsinainen sinfoniaorkesteri. Orkesteria ylläpiti Hämeenlinnan orkesteriyhdistys ry, ja orkesterin muodostavat joukko vakinaisia paikallisia soittajia, vierailijoita sekä muusikon ammattiin opiskelevia nuoria muusikoita. Näin orkesterin keski-ikä oli melko alhainen.
Orkesterin perusti Artturi Kaarento, joka toimi myös orkesterin ensimmäisenä kapellimestarina. Muita kapellimestareita ovat olleet Tauno Marttinen, Arvo Uro, Paavo Merisalo, Hannu Vesioja, Tuomas Rousi ja Huba Hollókői. Viime vuosina lähinnä jousiorkesterina toimineen kaupunginorkesterin toimintaa johti intendentti Markku Jokinen.
Hämeenlinnassa kaupunginorkesterilla oli useita konserttipaikkoja: Palokunnantalon lisäksi esiintymistiloina ovat olleet Hämeenlinnan kirkko, raatihuone, Vanajan kirkko ja Verkatehdas.
Keväällä 2015 Hämeenlinnan kaupunginorkesteri oli uhattuna, kun kaupungin tuen määrään oli ehdotettu huomattavaa leikkausta. Tämä päätös kuitenkin kumoutui, ja Hämeenlinnan kaupunginorkesterin toiminta jatkui. Konsertteja kyettiin kuitenkin järjestämään vain muutaman soittajan kokoonpanoilla, ja vuonna 2021 orkesteriyhdistys joutui lopulta lopettamaan toimintansa.
Komplementti (kielitiede)

Komplementilla tarkoitetaan kieltä analysoitaessa pääsanansa pakollista määritettä. Termi nousee esiin syntaksin yhteydessä tutkittaessa lauseiden rakentumista sekä sanajärjestystä. Tyypillisiä komplementteja ovat verbien objektit, ja verbien argumenttirakenteeseen kuuluvat adverbiaalit. 
Eri kielissä määritteet saattavat olla lauseessa missä tahansa, ja niiden analysointi on pitkälti synnynnäisen kielenpuhujan ymmärryksen ja syntaktisten sääntöjen varassa. Yleisimmin määrite kuitenkin on pääsanansa läheisyydessä. Esimerkiksi nykysuomessa objekti on tapana mainita verbin jälkeen ja subjekti ennen verbiä, esimerkiksi ”John löi Marya”, mutta muun muassa japanin kielessä vastaava ilmaus olisi ”John-ga Mary-o butta” (”John Marya löi”).
Kazys Bradūnas

Kazys Bradūnas (11. helmikuuta 1917 – 9. helmikuuta 2009) oli liettualainen runoilija. 
Bradūnas valmistui Vilnan yliopistosta, jossa hän opiskeli liettuan kieltä ja liettualaista kirjallisuutta. Hän vietti toisen maailmansodan jälkeiset vuodet evakkoleirillä Saksassa ja muutti vuonna 1944 Yhdysvaltoihin.
Bradūnas asui Baltimoressa ja Chicagossa ennen paluutaan synnyinmaahansa pitkästä aikaa vuonna 1995. Hän asui siitä lähtien Vilnassa.
Bradūnas loi huomattavan työuran Yhdysvaltain-vuosinaan. Hän toimitti liettuankielistä "Draugas"-lehteä ja oli mukana perustamassa Žemė-nimistä kirjallista liikettä. Liettuan kulttuuriministeriö myönsi hänelle vuonna 1993 Kansallispalkinnon.
Runokokoelmiensa ohella Bradūnas julkaisi muun muassa oopperalibreton.
Baranofinsaari

Baranofinsaari (, joskus myös Baranov Island tai Sitka Island) on saari Alexanderin saaristossa Kaakkois-Alaskassa. Saaren alkuperäisasukkaat tlingitit kutsuvat saarta nimellä Sheet’-ká X'áat'l. Pinta-ala on 1 584,36 km². Baranofinsaaren asukasluku oli vuoden 2000 väestönlaskennassa 8 532.
Baranofinsaari on Alaskan kahdeksanneksi suurin saari ja koko Yhdysvaltain yhdeksänneksi suurin. Se on Alexanderin saariston vuoristoisin saari. Maailman saarista Baranofinsaari on 135. suurin. Saaren suurin kaupunki on yli 8 000 asukkaan Sitka, joka kattaa suurimman osa saaresta. Muita asutuskeskuksia ovat Port Alexander, Baranof Warm Springs, Port Armstrong ja Port Walker. Saarella on myös aavekaupunki Goddard.
Ensimmäisen länsimaisen asutuskeskuksen perusti saarelle 1799 Aleksandr Baranov, Venäläis-amerikkalaisen kauppakomppanian johtaja ja ensimmäinen kuvernööri. Alexanderin saaristo ja Baranofinsaari ovat saaneet nimensä hänen mukaansa. Baranof Island oli venäläisten hallinnollinen ja turkiskaupan keskus Alaskassa 1804–1867. 1900-luvun vaihteessa saarella oli pienimuotoista kaivosteollisuutta, joka keskittyi etenkin Sitkan ympärille saaren pohjoisosiin. Ruoanjalostus, valaanpyynti ja kettutarhat olivat yleisimmät elinkeinot. Ne kuitenkin loppuivat toiseen maailmansotaan mennessä. Vielä tänäänkin saarella on nähtävissä todisteita näistä elinkeinoista. Nykyään tärkeimmät elinkeinot ovat kalastus, kalastustuotteiden jalostus ja turismi. Saari on tunnettu karhuistaan ja sitkan hirvestä.
Saarella kävi 1850–1852 suomalainen geologi Henrik Johan Holmberg tekemässä luonnontieteellisiä ja myös kansatieteellisiä tutkimuksia sekä kerääämässä luonnontieteellisen kokoelman, muun muassa 19 000 hyönteistä, jotka hän lahjoitti yliopistolle.&gt;
Sekvensointi

Sekvensointi on menetelmä, jolla selvitetään makromolekyylin sekvenssi eli esimerkiksi nukleiinihapon nukleotidijärjestys tai polypeptidin aminohappojärjestys. Useimmiten käsitteellä tarkoitetaan nimenomaan DNA:n sekvenssin määrittämistä.
DNA:n sekvensointi.
Kaikki DNA:n sekvensointimenetelmät pohjautuvat eripituisten DNA-fragmenttien muodostumiseen. Ensimmäiset sekvensointimenetelmät olivat 1970-luvulla kehitetyt "Maxam-Gilbertin menetelmä" ja "Sangerin menetelmä", joista jälkimmäinen on yleisin menetelmä vielä 2000-luvullakin.
Maxam-Gilbertin menetelmä.
Maxam-Gilbertin sekvensointimenetelmä perustuu tiettyjen kemikaalien reagoimiseen tiettyjen emästen kanssa. DNA laitetaan tällöin neljään eri kemikaalia (DMS, metaanihappo, hydratsiini, NaCl + hydratsiini) sisältävään koeputkeen. DNA pilkkoutuu tällöin vain tiettyjen emästen kohdalta. Pilkkoutumisen määrää voidaan säätää kemikaalipitoisuuksilla ja reaktioajoilla. Maxam-Gilbertin menetelmä on työläs ja siinä käytetään myrkyllisiä kemikaaleja. Sitä käytetään yleensä vain jos Sangerin menetelmä ei sovellu.
Sangerin menetelmä.
Sangerin menetelmä on yleisin sekvensointimenetelmä. Se edellyttää DNA:n avaamista yksijuosteiseksi. Avaamiseen käytetään usein polymeraasiketjureaktiota (PCR). PCR:n ja Sangerin menetelmän yhdistelmää kutsutaan sykliseksi sekvensoinniksi. 
Kun DNA-pätkät on aukaistu yksijuosteisiksi, niihin liitetään radioaktiivisesti tai fluoresoivasti merkityt alukkeet. Alukkeen sisältävät pätkät jaetaan neljään eri koeputkeen. Koeputkissa on DNA:ta monistavaa polymeraasientsyymiä, tavallisia nukleotideja (A, G, T, C) ja kussakin yhden tyyppisiä muunneltuja nukleotideja, dideoksinukleotideja. Muunnellut nukleotidit pysäyttävät DNA:n kahdentumisen. Tällöin kussakin koeputkessa synteesi katkeaa tietyn (muunnellun) nukleotidin kohdalta (A,G,T tai C) sen mukaan, mitä muunneltuja nukleotideja koeputki sisältää. Vaikka koeputki sisältäisikin tietyn nukleotidityypin muunneltuja nukleotideja, siihen voi liittyä myös normaali nukleotidi. Se mahdollistaa eripituisten sekvenssien syntymisen. Eripituiset sekvenssit erotellaan geelielektroforeesilla ja niiden perusteella muodostetaan käsitys sekvenssin emäsjärjestyksestä.
M/S Mimer

M/S Mimer () on ahvenanmaalaiseen Godby Shipping -ryhmään kuuluvan Minicarriers Ab:n omistukseen rekisteröity ro-ro-rahtialus. Se on rakennettu vuonna 1990 J.J. Sietaksen telakalla Hampurissa, Saksassa. Kuollutta painoa aluksella on 4 491 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. "Mimer" on rekisteröity Suomen lipun alle ja sen kotisatama on Brändö. Nykyisin laiva on aikarahdattu UPM-Kymmenen liikenteeseen, reitille Rauma–Hamina–Rouen. Lastina alus kuljettaa yleensä paperituotteita, kappaletavaraa ja roro-yksiköitä.
Mimerin sisaralus on M/S Midas.
Käyttöhistoria.
16. helmikuuta 1990 vastavalmistunut alus luovutettiin ahvenanmaalaisen Minicarriers Ab:n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Ahvenanmaalla sijaitseva Brändö. Tuolloin aluksen nimi oli "Bore Star". 26. helmikuuta alus aikarahdattiin Bore Linen liikenteeseen, reitille Helsinki–Kotka–Terneuzen–Rotterdam–Chatham. Vuonna 1992 Bore Star aikarahdattiin Finncarriersin liikenteeseen, linjalle Rauma–Rostock–Lyypekki. 
Vuonna 1993 rahtaussopimus päättyi ja alus sai nykyisen "Mimer" -nimensä. Tämän jälkeen uudelleenkastettu Mimer aikarahdattiin Transfennican liikenteeseen, Suomen ja Länsi-Euroopan välille. Lokakuussa 1995 alus siirtyi Hangon ja Lyypekin väliseen liikenteeseen. Marraskuussa 1996 Mimer aloitti liikennöinnin linjalla Suomi–Britannia–Ranska. Jo joulukuussa reitti vaihtui jälleen; Hanko–Lyypekki. Helmikuun alussa 1997 Mimer siirtyi Lyypekin ja Rauman välille ja jälleen syyskuussa 1997 Suomen ja Britannian välille.
Alus liikennöi kesästä 2015 lähtien sisaraluksensa Midaksen tapaan Karibian merellä. Se on rahdattu ranskalaisella CMA CGM:lle sekä amerikkalaiselle Marinex Cargo Linelle Karibian linjaliikenteeseen.
Esiintyy Nicolas Cagen tähdittämässä elokuvassa PRIMAL vuodelta 2019.
Liana Isakadze

Liana Aleksandres asuli Isakadze (, ; 2. elokuuta 1946 Tbilisi, Gruusian SNT, Neuvostoliitto – 5. heinäkuuta 2024) oli georgialainen viulutaiteilija, joka voitti urallaan Jean Sibelius -viulukilpailun ensimmäisen palkinnon. Voittamisen aikoihin vuonna 1970 hän edusti Neuvostoliittoa.
Isakadze alkoi soittaa pianoa ja säveltää kolmivuotiaana. Seitsemänvuotiaana hän ryhtyi soittamaan viulua ja opiskeli vuoteen 1963 saakka kotikaupunkinsa Tbilisin keskusmusiikkikoulussa. Sen käytyään hän muutti Moskovaan, jossa hän sai opetusta David Oistrahin oppilaana Moskovan konservatoriossa ja toimi myöhemmin myös opettajansa assistenttina.
Isakadzen kansainvälinen ora alkoi varsinaisesti, kun hän vuonna 1965 voitti Pariisissa pidetyn Jacques Thibaud -kilpailun. Vuonna 1970 hän jakoi ensimmäisen palkinnon maanmiehensä Pavel Koganin kanssa Jean Sibelius -viulukilpailussa, joka pidettiin Helsingissä. Samana vuonna hän saavutti kolmannen sijan Moskovassa järjestetyssä Tšaikovski-viulukilpailussa. Liana Isakadze kuului myöhemmin Jean Sibelius -viulukilpailun tuomaristoon.
Isakadze toimi 1970–1992 Moskovan filharmonisen orkesterin soolovuilistina ja 1981–1995 Georgian kamariorkesterin taiteellisena johtajana. Hän toi vuonna 1990 kamariorkesterin mukanaan Ingolstadtiin Saksaan, missä se toimi Ingolstadtin georgialaisena kamariorkesterina. Vuonna 1992 Isakadze perusti kaupunkiin David Oistrah -akatemian. Perustamansa akatemian johtamisesta hän luopui vuonna 1997. Vuonna 2003 hän perusti Kansainvälisen Liana Isakadze -viulukilpailun Pietariin, mutta vuoden 2007 kilpailu peruutettiin.
Isakadze teki yli 500 äänitystä levymerkeille Melodija ja Orpheo sekä Moskovan ja Saksan radioille.
Gunvor Sandkvist

Gunvor Snöfrid Sandkvist (oik. Lampenius; 4. marraskuuta 1923 Helsinki – 18. helmikuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi erityisesti Helsingin ruotsinkielisten näyttämöiden tragediennena. Hänen vanhempansa olivat Harald ja Alva Sandqvist. Sandkvist oli aviossa Börje Lampeniuksen kanssa vuodesta 1951 vuoteen 1970, jolloin he erosivat. Sandkvistilla oli kaksi lasta: Lili Charlotte (1955) ja Bo Harald (1962). 
Suomenruotsalainen Sandkvist oli kiinnitettynä Ruotsalaiseen teatteriin 1946–1970 ja edelleen vuodesta 1972 lähtien. Lilla teaternissa hän näytteli 1971–1972. Hänen maineikkaisiin töihinsä kuuluvat muun muassa nimiosa näytelmässä "Euridike", Ofelia "Hamletissa" ja Lady Macbeth "Macbethissä". Huomattavia taiteellisia saavutuksia ovat niin ikään roolit näytelmissä "Fröken Julie", "Maria Stuart" ja "Kameliadamen". Sandkvist näytteli myös Muumi-näytelmissä. Hänen elokuvatöistään merkittävimpiä on eroottisesti latautunut naispääosa Matti Kassilan "Sinisessä viikossa".
Sandkvistille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1988. Hän harrasti muun muassa öljymaalausta. 
Sandkvist kuoli 90-vuotiaana pitkäaikaiseen sairauteen. Hän sairasti Alzheimerin tautia ja asui viimeiset vuotensa Folkhälsanin vanhainkodissa Helsingissä.
Aikuiskoulutustuki

Aikuiskoulutustuki oli sosiaalituki, jota Suomessa työntekijä tai yrittäjä saattoi saada omaehtoiseen ammatilliseen koulutukseen. Aikuiskoulutustukea haettiin Työllisyysrahastosta. Aikuiskoulutustukea maksettiin 32 518 henkilölle yhteensä 189,3 miljoonaa euroa vuonna 2023. 
Palkansaajan aikuiskoulutustuki oli ansiosidonnainen etuus, joka koostui perusosasta ja palkkatulojen perusteella määräytyvästä ansio-osasta. Yrittäjän aikuiskoulutustuki oli aina perusosan suuruinen. Palkansaajan aikuiskoulutustuki rahoitettiin kokonaan työttömyysvakuutusmaksujen tuotosta. Valtio maksoi yrittäjän aikuiskoulutustuen.
Aikuiskoulutustukea saattoi saada enintään 15 kuukauden ajan, kerran työuran aikana. Tukea saattoi hakea yhdessä tai useammassa jaksossa. Tukea myönnettiin tutkintoon tai tutkinnon osan suorittamiseen johtavaan opiskeluun sekä ammatilliseen lisä- ja täydennyskoulutukseen julkisen viranomaisen alaisessa oppilaitoksessa. Oppilaitoksen tulei toimia Suomessa.
Aikuiskoulutustuen saamisen edellytykset olivat
Kaikkien aikuiskoulutustuen saamisehtojen tulei täyttyä, jotta oli oikeutettu tukeen. 
Tuen hakeminen, tukiajan kuluminen ja vaadittavat opintosuoritukset.
Aikuiskoulutustukea haettiin tukioikaushakemuksella ja maksuhakemuksella. Tukioikeushakemuksella haettiin tukioikeutta, kuitenkin enintään 15 kuukaudelle. Myönteisen ensipäätöksen jälkeen saattoi hakea tukea maksuhakemuksella tarpeen mukaan kuukausittain jälkikäteen.
Tukikuukauden aikana maksetut palkat, etuudet ja muut työtulot vaikuttivat siihen, montako opintopistettä tukikuukauden aikana on suoritettava. Jos sai tuloja tukikuukauden aikana yli puolet tuen perusteena olevasta palkasta, vaadittiin suoritettavaksi vähintään 2 opintopistettä. Vastaavasti jos sai tuloja tukikuukauden aikana alle puolet tuen perusteena olevasta palkasta, tai tuloja ei ollut lainkaan, vaadittiin suoritettavaksi vähintään 4 opintopistettä. 
Tukikauden aikana saatavat tulot ja vaadittava opintopistemäärä olivat sidoksissa myös tukipäivien kulumiseen. Jos tukikuukautena vaadittiin kaksi opintopistettä eli tukikauden aikana sai palkkatuloja yli puolet normaalista palkasta, kului tukiaikaa vain puolikas kuukausi.
Aikuiskoulutustuen lakkauttaminen.
Aikusikoulutustuki lakkautettiin osana Petteri Orpon hallituksen sosiaaliturvaleikkauksia.
Suomen eduskunta hyväksyi lakiesityksen aikuiskoulutusetuuksien lakkauttamisesta 22.5.2024. Hallituksen esitykseen ei tullut eduskuntakäsittelyssä muutoksia, eli laki hyväksyttiin sellaisenaan. Laki on tullut voimaan 1.6.2024. 
Aikuiskoulutustukea ei myönnetä 1.8.2024 tai sen jälkeen alkaviin uusiin opintoihin. Jos opinnot ja tukikausi ovat alkaneet viimeistään 31.7.2024, tuen saaja voi hakea lisää tukioikeutta samoihin opintoihin joko yhdessä tai useammassa osassa vuoden 2025 loppuun asti. Hän voi hakea tuen maksua vuoden 2025 loppuun asti. Viimeinen maksuhakemus tulee lähettää 31.3.2026 mennessä.
Seututie 484

Seututie 484 johtaa Joensuun Honkavaaralta valtatien 6 ja valtatien 9 liittymästä Rääkkylän Rasivaaraan, jossa se liittyy seututiehen 482. Tie ylittää Karjalan radan ja kulkee Hammaslahden taajaman sekä Niemisen kylän halki. Tien pituus on 28,7 kilometriä. Rasivaarasta on edelleen Rääkkylän kuntakeskukseen matkaa kahdeksan kilometriä.
Tie on kestopäällystetty ja nopeusrajoitus on enimmäkseen 80 kilometriä tunnissa. Tien näkymäalueet ovat paikoin rajoittuneet, ja lähellä piennarta olevat pensaikot lisäävät hirvikolarien riskiä.
Pat Fraley

Patrick Fraley (s. 18. helmikuuta 1949 Seattle, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka palkittiin vuonna 2008 Voicey-palkinnolla elämäntyöstään ääninäyttelyn parissa.
Elämäkerta.
Fraley opiskeli Whitman Collegessa Walla Wallassa, Washingtonissa draamaa sekä Cornellin yliopistossa New Yorkissa. Fraley jatkoi opiskeluaan näyttelemisestä muutettuaan Cornelliin Australiaan, ja hän näytteli siellä teattereissa. Muutettuaan takaisin Yhdysvaltoihin Fraley ryhtyi ääninäyttelijäksi.
Nykyisin hän on keskittynyt ääninäyttelyn ohella tuottamaan ja opettamaan ääninäyttelemistä. Fraley asuu Studio Cityssä, Kaliforniassa vaimonsa ja neljän poikansa kanssa.
Ura.
Fraleyn ura alkoi vuonna 1979; hänet tunnetaan parhaiten 1980-luvulta, jolloin Fraley oli muun muassa sheriffi Bravestarrin äänenä BraveStarrissa. Erityisesti hänet tunnetaan Turtles – mutanttikilpikonnista, jossa Fraley ääninäytteli Krangin lisäksi myös Baxter Stockmania ja Casey Jonesia. Myöhemmin 1990-luvulla Fraley teki muutamia päärooleja Zorroon sekä Wild West C.O.W.-Boys of Moo Mesaan, jossa Fraley oli samankaltaisessa roolissa 1980-luvulla BraveStarrissa. Hän oli mukana myös The Tickissä useissa sivurooleissa sekä Gargoylesissa, Batmanissa sekä piirrossarjassa Timon ja Pumba.
2000-luvulla Fraley on tehnyt enimmäkseen useita vierailevia äänirooleja animaatioihin kuten Ozzy &amp; Drix, The Grim Adventures of Billy &amp; Mandy, ChalkZone ja Kukkulan kuningas. Lisäksi hän on tehnyt sivuääniä elokuviin Aivan villit, Muurahaisten kauhu ja Karvinen herää todellisuuteen sekä I Am Legend, jossa Fraley oli presidentin äänenä.
Endogeenisen kasvun teoria

Endogeenisen kasvun teoria kehitettiin makrotaloustieteessä 1980-luvulla vastauksena eksogeenisen kasvun mallien saamaan kritiikkiin. Eksogeenisen kasvun malleista poiketen endogeenisen kasvun teoria pyrkii kuvaamaan kasvuprosessin siten, että keskeiset kasvuun vaikuttavat taloudelliset tekijät määräytyvät mallin sisällä eikä niitä oteta annettuna mallin ulkopuolelta. 
Perinteisessä kasvuteoriassa on usein ajateltu taloudellisen kasvun riippuvan esimerkiksi väestönkasvusta ja eksogeenisestä tekniikan kehityksestä, jotka ovat mm. vaikuttaneet investointien määrään. Endogeenisen kasvun teorioissa on yleensä keskitytty käsittelemään sitä, kuinka talouden toiminta aiheuttaa teknologian kehitystä. Innovaatioiden tuottaminen aiheuttaa kustannuksia, mutta teknologiaa kehitellään voitontavoittelutarkoituksessa.
Lisäksi keskeisenä käsitteenä on usein ns. pääoman ulkoisvaikutukset: investoinnit ovat sitä kannattavampia, mitä enemmän taloudellista toimeliaisuutta niiden vaikutusalueella on ennestään. Investointi puolestaan lisää tätä toimeliaisuutta, joten toimintaansa laajentava yritys luo tahattomasti lisää liiketoiminta- ja innovaatiomahdollisuuksia muille toimialoille.
Braindamage – Or Still Alive

Braindamage – Or Still Alive on suomalaisen kitaristi Albert Järvisen toinen sooloalbumi. Se julkaistiin vuonna 1988. Levyn motto on "Professionalism is the King, the thing. Beware: the scumsuckers!!!". Levy nauhoitettiin Pitäjänmäessä Finnvoxin studiolla, jossa myös kansikuva on otettu. Levyllä vierailivat yhdysvaltalaiset blues-muusikot Albert King ja William Clarke.
Harri Nevanlinna

Rolf Harri Nevanlinna (6. helmikuuta 1922 Helsinki – 4. syyskuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja geenitutkija, joka sai professorin arvonimen.
Nevanlinna kuului Nevanlinnan kulttuurisukuun. Hänen isänsä oli matemaatikko, akateemikko Rolf Nevanlinna ja äitinsä Mary Elise Selin. Nevanlinnan puoliso vuodesta 1945 oli professori Saara Maljanen, perheessä oli neljä lasta. Nevalinna tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1940 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta 1948. Tohtoriksi Nevanlinna väitteli 1953, ja Helsingin yliopiston veriryhmäserologian dosentti hänestä tuli 1957. Professorin arvonimen hän sai 1968.
Nevanlinna johti Suomen Punaisen Ristin (SPR) Veripalvelua 40 vuotta, laitoksen perustamisesta lähtien vuonna 1948. Hän kehitti laitosta ja nosti sen maailmanmaineeseen muun muassa luomalla Suomeen maailman tehokkaimpiin kuuluneen järjestelmän rhesus-taudin ennaltaehkäisemiseksi. Nevanlinna tutki myös Suomen kansan juuria populaatiogeneettisesti hyödyntämällä veriryhmäserologisia merkkitekijöitä. Lääkintöhallituksen tieteellisen neuvottelukunnan jäsen Nevanlinna oli vuodesta 1955 ja Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1975. Nevanlinna, jolla oli runsaasti kansallisia ja kansainvälisiä järjestö- ja luottamustehtäviä, sai tunnustuksena työstään muun muassa Arvo Ylppö -mitalin (1982), Pro Valetudine Fennorum -mitalin (1986) sekä Chydenius-palkinnon (1988).
Mirror Tower

Mirror Tower on suomalaisen kitaristi Albert Järvisen kolmas ja viimeiseksi jäänyt sooloalbumi. Se julkaistiin vuonna 1991.
Albert Järvinen äänitti tämän viimeiseksi jääneen levynsä Helsingissä Finnvoxin studioilla talvella 1990–1991, tuottaja-äänittäjänä T. T. Oksala. Albert ja T. T. ehtivät saada valmiiksi myös levyn ensimmäisen miksauksen ennen Albertin viimeistä ulkomaanmatkaa. Käytyjen keskusteluiden pohjalta T. T. Oksala ja Antero Jakoila tekivät lopullisen miksauksen huhtikuussa 1991.
Tämä levy sisältää Albert Järvisen uusia linjoja etsivää ja myös kokeilevaa tuotantoa. Sen yleisilme ja tunnelma on seesteinen ja valoisa ja antaa viitteitä siitä, mitä Albert Järvinen ehkä suunnitteli seuraavaksi tekevänsä.
"Wrapping Paper" on sovitus Cream-yhtyeen ensimmäisenä julkaistusta singlekappaleesta. "I Love You Anyway " puolestaan on uudelleensovitettu versio Cisse Häkkisen I Love You Anyway -albumin nimikappaleesta.
Muusikot.
Lähde:
Siionin kirkko

Siionin kirkko (engl. "Church of Zion") oli William Samuel Godben perustama, lyhytikäiseksi jäänyt myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuulunut uskonnollinen yhteisö. Perustajansa mukaan kirkkoa kutsuttiin myös Gudben kirkoksi (engl. "The Godbeite Church") ja sen jäseniä "godbeiiteiksi" (engl. "Godbeites"). 
William Godbe riitautui Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon toisen profeetan, Brigham Youngin kanssa 1860-luvun lopulla. Hän vastusti eräitä Brigham Youngin opillisia korostuksia sekä ennen muuta hänen itsevaltaista tapaansa johtaa kirkkoa. Godbe vastusti myös Youngin roolia Utahin territorion kuvernöörinä ja sitä maallista valtaa, jonka tämä oli itselleen kerännyt. Välirikon seurauksena Godbe erotettiin kirkosta 1869.
Tämän jälkeen Godbe perusti ystävineen Siionin kirkon vuonna 1870. Siionin kirkko oli MAP-kirkkoa liberaalimpi, ja se vastusti tiukkaa oppikuria ja opillisia määrittelyjä. Oppikeskusteluja tärkeämpää oli jumaluuden kokeminen. Mystiikka olikin tärkeää Siionin kirkossa.
Siionin kirkko hajosi 1880-luvulla.
Aftermath

Aftermath on The Rolling Stonesin vuonna 1966 julkaistu albumi. Albumi on ensimmäinen laatuaan, joka sisältää ainoastaan yhtyeen jäsenten Mick Jaggerin ja Keith Richardsin kirjoittamia kappaleita. "Aftermath" oli yhtyeen historian kolmas Isossa-Britanniassa listaykköseksi noussut albumi. Suomessa "Aftermath" oli myydyin albumi kolmen kuukauden ajan toukokuusta heinäkuuhun 1966 ja pysyi viiden myydyimmän albumin joukossa saman vuoden syyskuuhun saakka.
Albumi oli yhtyeen ensimmäinen, joka äänitettiin Britannian ulkopuolella, Yhdysvalloissa RCA-studioilla, Hollywoodissa. Se oli myös yhtyeen ensimmäinen stereoalbumi.
"Aftermath" julkaistiin Yhdysvalloissa erilaisella kannella ja hieman eri kappaleilla. Yhdysvaltain painos sisältää muun muassa suuren hitin ”Paint It, Black”. Levy oli korkeimmillaan Billboard-listan sijalla 2. ja myi platinaa.
Albumilta ei tehty Britanniassa yhtäkään singlejulkaisua. Sen sijaan useat muut artistit tekivät cover-versioita albumin kappaleista. Parhaiten menestyi Chris Farlowen versio kappaleesta ”Out of Time”, joka nousi Britanniassa listaykköseksi heinäkuussa 1966. Muita versioita olivat saman artistin ”Think” (UK #37), David Garrickin ”Lady Jane” (UK #28) ja The Searchersin ”Take It or Leave It” (UK #31). Yhdysvalloissa ”Mother’s Little Helper”, joka ei kuulunut albumin Yhdysvaltain painokselle, julkaistiin singlenä ja se nousi listan sijalle #8.
Albumin nimeksi oli alun perin tarkoitus tulla "Could You Walk on the Water?" ja kansikuvassa yhtyeen jäsenet olisivat olleet kaulaa myöten vedessä. Levy-yhtiö Decca Records ei tähän kuitenkaan suostunut.
Vuonna 2002 "Rolling Stone" -lehti valitsi albumin Yhdysvaltain version kaikkien aikojen albumien top 500 -listalla sijalle 108.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säv. ja san. Mick Jagger ja Keith Richards.
Britannian painos (Decca Records, 1966).
A-puoli
B-puoli
Yhdysvaltain painos (London Records, 1966).
A-puoli
B-puoli
Paul Dobson

Paul Spencer Dobson (s. 7. joulukuuta 1963 Lontoo, Englanti) on englantilais-kanadalainen ääninäyttelijä. Hänen veljensä Michael Dobson ja Brian Dobson ovat myös ääninäyttelijöitä. Kolmikko on usein työskennellyt kanadalaiselle Ocean Group -yhtiölle, joka dubbaa muun muassa japanilaisia animesarjoja ja -elokuvia.
Dubbaamisen lisäksi Dobson on tehnyt myös alkuperäisiä äänirooleja animaatioihin, kuten Street Fighter, ReBoot, Spider-Man Unlimited, , Alien Racers, ja Ihmeneloset. Hän esiintyi myös televisiosarja The New Addams Familyssä Itt-serkun äänenä.