tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Anja Räsänen

Anja Irmeli Räsänen-Niemi (15. tammikuuta 1932 Hiitola – 24. maaliskuuta 2016 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki pitkän uran Tampereen Teatterissa.
Räsänen esiintyi kolmessa elokuvassa. Vuonna 1950 hän oli kreditoimaton avustaja Hannu Lemisen ohjaamassa komediaelokuvassa "Amor hoi!" ja vuonna 1953 hän näytteli Valentin Vaalan komediassa "Huhtikuu tulee" (1953). Kolmas ja viimeinen rooli oli Matti Kassilan elokuvassa "Meiltähän tämä käy" (1973).
Televisiossa Räsänen näytteli 1960-luvulta 2000-luvulle saakka. Hänet muistetaan erityisesti nimiroolista Pekka Lepikön kirjoittamassa ja ohjaamassa komediasarjassa "Mummo" (1987). Räsänen näytteli samassa roolissa myös 1990-luvulla televisiosarjassa "Kyllä isä osaa". 1980-luvulla hän vieraili myös "Tankki täyteen" -komediasarjassa ja 2000-luvulla sarjoissa "Hovimäki" ja "Meidän jengi". Hän esiintyi myös vuonna 1991 tehdyssä draamasarjassa Autovaras, jossa hän esitti opettajaa.
Räsäsen aviomies Olavi Niemi oli myös Tampereen Teatterin näyttelijä.
Simo Laakso

Simo Olavi Laakso (s. 1974) on espoolainen Syöpäsairaiden tuki ry:n perustaja ja Solia Oy:n entinen toimitusjohtaja.
Syöpäsairaiden tuki ry osti Solia Oy:ltä vuosina 2001–2005 varainkeruupalveluita. Tarkoituksena oli kerätä varoja syöpää sairastaville lapsille.
Laakson liiketoimista nousi kohu tammikuussa 2005, kun MTV3:n "45 minuuttia" -ohjelma paljasti, että Syöpäsairaiden tuki ry:n nimissä kerätyistä rahoista 98,6 % meni keräyskuluihin. Sekä yhdistys että varainkeruuyritys lopettivat toimintansa kohun myötä.
Helsingin käräjäoikeus aloitti petosjutun käsittelyn 16. lokakuuta 2006. Laakso tuomittiin yhden vuoden ehdolliseen vankeuteen törkeästä petoksesta 26. huhtikuuta 2007.
Helsingin hovioikeus pui tapausta kolmen viikon ajan toukokuussa 2008. 19. syyskuuta 2008 hovioikeus kovensi käräjäoikeuden antaman rangaistuksen kahdeksi vuodeksi ehdotonta vankeutta. Hovioikeuden mukaan Laakso teki rikoksen erityisen suunnitelmallisesti ja keräsi sen avulla huomattavan määrän rahaa. Lisäksi rikoksella loukattiin vakavasti luottamusta yleishyödyllisiin keräyksiin. Monet ihmiset kertoivat oikeudessa, etteivät he enää koskaan osallistu mihinkään keräyksiin.
Turun hovioikeus

Turun hovioikeus () on Suomen vanhin hovioikeus. Nykyään se on Suomen henkilöstö- ja juttumäärältään toiseksi suurin hovioikeus Helsingin hovioikeuden jälkeen. 
Turun hovioikeuspiirissä on 1,3 miljoonaa asukasta ja 4 käräjäoikeutta.
Turun hovioikeudessa oli vuonna 2019 yhteensä 114 virkaa. Annettuja ratkaisuja oli 2 016. 
Historia.
Turun hovioikeuden perusti 15. kesäkuuta 1623 antamallaan kuninkaallisella valtakirjalla Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolf. Syyksi uuden hovioikeuden perustamiselle kuningas mainitsi valtuutuksessaan sen, että pitkät matkat ja korkeat kustannukset saivat monet Suomessa asuvat alamaiset luopumaan Tukholmaan matkustamisesta. Tästä syystä he eivät päässeet laillisiin oikeuksiinsa Svean hovioikeudessa. Uuden hovioikeuden perustaminen Suomeen takaisi siksi paremmin oikeuden ja oikeudenmukaisuuden tapahtumisen Ruotsin valtakunnassa, uskoi kuningas.
Ensimmäiseksi hovioikeuden presidentiksi ja samalla Suomen maaherraksi nimitettiin Nils Tuurenpoika Bielke. Hovioikeus toimi ensimmäiset vuotensa Turun linnassa ja Billsteenin talossa, josta se muutti Suurtorin laidalle niin sanottuun Kankaisten taloon 1671. Turun palon tuhottua Kankaisten talon hovioikeus muutti Turun akatemialle rakennettuun Akatemiataloon 1830, jossa se toimii edelleen. Hovioikeudella on tiloja käytössään myös Hämeenkadun varrella sijaitsevassa Gripen-rakennuksessa. 
Turun hovioikeus toimi koko Suomen valitusasteena vuoteen 1776 asti, jolloin Vaasan hovioikeus perustettiin.
Winsor Harmon

Winsor Harmon (s. 1963) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän asuu Los Angelesissa. Harmon on näytellyt monissa elokuvissa ja Draama- ja saippuasarjoissa, kuten "Kauniit ja rohkeat" -sarjan Thorne Forresterina.
Matias Hangasmaa

Matias Hangasmaa (s. 4. kesäkuuta 1995) on suomalainen näyttelijä ja pesäpalloilija. 
Lapsinäyttelijä.
Hangasmaa oli 11-vuotiaana mukana "Huuma"viihdeohjelmassa, jossa hänen roolinaan oli esittää nuorta talkshow-isäntää "Pikku-Lorea", joka haastatteli julkkiksia yhdessä "Pikku-Jaskan" tai "Pikku-Heikin" kanssa. Hangasmaan roolihahmo oli ohjelman varsinaisen juontajan Lorenz Backmanin minikokoinen kaksoisolento. Hangasmaa näytteli Matti Nykäsen valmentajan veljenpoikaa Anttia "Matti"-elokuvassa Lisäksi Hangasmaa näytteli MTV3-kanavalla "Käenpesä"-sarjan Petteriä, jonka sarjan päähenkilöt Jussi ja Kaisa aikoivat adoptoida. Hän on ollut mukana sarjassa "Jako kahteen", ja on ääninäytellyt useissa lastenelokuvissa. Syksyllä 2008 Hangasmaa juonsi "Jackpot"-perheohjelmaa MTV3:lla yhdessä Marco Bjurströmin kanssa.
Urheilija.
Hangasmaa pelaa pesäpalloa miesten Superpesiksessä sarjanousija Haminan Palloilijoissa. Hangasmaa on ulkopelipaikaltaan lukkari. 
Aiemmin Hangasmaa on pelannut Roihuvuoren Roihussa, mistä hän siirtyi kesällä 2015 miesten Ykköspesiksessä pelaavaan Pöytyän Urheilijoihin. Vuonna 2016 Hangasmaa siirtyi pelaamaan Ykköspesistä Joensuun Mailan kakkosjoukkueeseen. Joensuun Maila tippui kauden päätteeksi sarjaporrasta alemmas. Kaudella 2017 Hangasmaa pelasi Ykköspesistä sarjanousija Jyväskylän Lohessa, joka Joensuun Mailan tavoin putosi sarjasta kauden päätteeksi.
Daiki Itō

Daiki Itō (, s. 27. joulukuuta 1985 Shimokawa, Hokkaidō) on japanilainen mäkihyppääjä, maailmanmestari ja olympiamitalisti, joka on kilpaillut maailmancup-tasolla kaudesta 2001–2002 lähtien. 
Itō debytoi arvokilpailuissa Planican lentomäen MM-kisoissa 2004, jossa hän sijoittui joukkuemäessä viidenneksi ja henkilökohtaisessa kilpailussa 20:nneksi. Seuraavan vuoden Oberstdorfin MM-kilpailuissa hän oli joukkuemäessä yhdeksäs. Torinon olympialaisissa 2006 hän sijoittui joukkuekisassa kuudenneksi ja normaalimäessä kahdeksanneksitoista. Sapporon MM-kisoissa 2007 hän hyppäsi Takanobu Okaben, Noriaki Kasain ja Shōhei Tochimoton kanssa joukkuemäen pronssia. Lisäksi hän oli normaalimäessä 20:s. Kaksi vuotta myöhemmin Liberecissä Itō oli Kasain, Okaben ja Tochimoton kanssa saavuttamassa Japanille toisen kerran peräkkäin joukkuepronssia. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli normaalimäessä viidestoista ja Oslon MM-kisoissa 2011 normaalimäessä kolmastoista. Vikersundin lentomäen MM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui viidenneksi, joka on myös hänen paras henkilökohtainen arvokisasijoituksensa. Val di Fiemmessä 2013 Itō oli suurmäen kymmenes ja normaalimäen 15:s. Sekajoukkuemäestä hän voitti kultaa yhdessä Japanin joukkueen kanssa. Sotšin olympialaisissa 2014 Itō saavutti Japanin joukkueessa pronssia ja sijoittui suurmäessä yhdeksänneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui normaalimäessä 12:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän hyppäsi sekajoukkuemäessä Japanin pronssia voittaneessa joukkueessa. Normaalimäessä hän sijoittui kymmenenneksi ja suurmäessä 15:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli normaalimäessä 20:s ja joukkuemäessä kuudes. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Itō voitti pronssia joukkuemäessä ja sijoittui suurmäen kilpailussa 20:nneksi.
Ensimmäiset maailmancupin osakilpailuvoittonsa Itō saavutti tammikuussa 2012 voitettuaan Sapporon molemmat osakilpailut. Seuraavat kaksi voittoaan hän otti maaliskuussa 2012 peräkkäisissä kilpailuissa Salpausselän normaalimäessä ja Trondheimin suurmäessä. Lisäksi hän on sijoittunut kuusi kertaa toiseksi ja seitsemän kertaa kolmanneksi (28.11.2014 mennessä). Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kaudella 2011–2012 neljänneksi. 
Itō hyppäsi oman ennätyksensä 240m Vikersundissa. Kaudella 2004–2005 hän hyppäsi Bischofshofenissa 143 metriä. Se on edelleen mäen virallinen mäkiennätys. Gregor Schlierenzauer hyppäsi 145 metriä 2008, mutta hän teki sen karsinnassa, joten sitä ei hyväksytty viralliseksi mäkiennätykseksi. Itōn hyppy on edelleen mäen toiseksi pisin. Kyseisen kauden kokonaispisteissä hän oli kolmastoista.
Psalmi 151

Psalmi 151 () on nimi, joka on annetty lyhyelle psalmille, joka on osana suurinta osaa kreikankielisen Vanhan testamentin eli Septuagintan kopioita, mutta ei kuulu masoreettiseen tekstiin. Sen hepreankielinen versio löydettiin Qumranista Kuolleenmeren kääröjen joukosta 1956, luolasta 11.
Septuagintassa psalmilla ei kuitenkaan ole numeroa, vaan sen otsikkona on "Tämä psalmi on laitettu Daavidin nimiin ja se on ilman numeroa. Kun hän löi Goljatin yhdessä taistelussa". Suurin osa tutkijoista uskoo, että se on kirjan kokoajien ja kääntäjien Septuagintaan tekemä lisäys.
Kirjan otsikko osoittaa, että sen kirjoitti kuningas Daavid filistealaista Goljatia vastaan käydyn taistelun jälkeen. Teksti kertoo, kuinka Daavid oli veljistään vähäisin, ja kuitenkin Jumala valitsi hänet voidelluksi kuninkaaksi. Se muistuttaa, kuinka Daavid surmasi Goljatin tämän omalla miekalla.
Ortodoksinen kirkko ja orientaaliortodoksiset kirkot lukevat psalmin osaksi Raamatun kaanonia. Katoliset, protestantit ja suurin osa juutalaisista pitää sitä apokryfisenä. Se on kuitenkin liitteenä joissakin katolisissa Raamatuissa, kuten joissakin Vulgatan painoksissa, sekä joissakin ekumenisissa käännöksissä, kuten englanninkielisessä "New Revised Standard Versionissa".
Anneli Sauli

Anneli Helena Sauli (vuodesta 1965 oik. Pakkasvirta, vuosina 1956–1965 Lindman, ent. Savolainen, o.s. Heikkilä, Saksassa taiteilijanimenä Ann Savo; 6. elokuuta 1932 Pyhäjoki – 15. maaliskuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Ura.
Elokuvanäyttelijänä työskennelleen Saulin ensimmäinen rooli oli nuoren tytön osa elokuvassa "Me tulemme taas" vuonna 1953, ja läpimurtonsa suureksi tähdeksi hän teki samana vuonna elokuvan "Hilja – maitotyttö" nimiosassa. Tuolloin Anneli Savolainen alkoi käyttää taiteilijanimeä "Anneli Sauli". Filmin eroottinen lataus aikaansai Suomessa vertailua Harriet Anderssoniin ja Brigitte Bardot’hon.
"Hiljaa" seuranneissa elokuvissa kuten "Risti ja liekki" (1957), "Miriam" (1957) sekä "Lumisten metsien tyttö" Sauli katsoo esittämiensä naisten olleen usein miehisen vallankäytön kohteita. "Miriam" oli ehdolla parhaaksi kulttuurielokuvaksi Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 1958. Sauli piti "Miriamia" suosikkinaan.
Suomalaisen elokuvan hiipuessa 1960-luvulla Sauli ryhtyi työskentelemään Saksassa. Sauli näytteli noin 40 elokuvassa, joista kymmenen hän teki Saksassa nimellä Ann Savo. Naispääosia hänellä oli Suomessa yli kymmenen. Sauli muistetaan myös rooleistaan televisiosarjoissa "Hovimäki" ja "Käenpesä". 
Joensuun kaupunginteatterissa Anneli Sauli toimi näyttelijänä vuosina 1971–1996. Joensuuhun Saulin pestasi silloinen teatterinjohtaja Jouko Turkka, jonka Sauli on sanonut pelastaneen hiipumassa olleen uransa. Näyttämöltä Sauli kertoo saaneensa arvostusta, jota elokuvaroolit eivät aina ole tuoneet mukanaan.
Saara Cantell käsikirjoitti ja ohjasi Saulista 83 minuuttisen dokumenttielokuvan "Annelin aika", joka sai ensi-iltansa marraskuussa 2024.
Yhteiskunnallinen toiminta.
Elokuvissa ja teatterissa esiintymisen lisäksi Anneli Sauli toi usein esille taustaansa romanina sekä työväenliikkeen toimijana ja kommunistina. Hän oli isänsä puolelta etnisesti suomenromani, ja hän oli pitkään Suomen mustalaisyhdistyksen (nyk. Suomen Romaniyhdistys) jäsen ja toimitti sen tiedotus- ja jäsenlehteä. Sauli osallistui eduskuntavaaleihin 2007 SKP:n ehdokkaana, mutta jäi valitsematta saatuaan 272 ääntä. Vuoden 2011 vaaleissa hän sai 75 ääntä.
Perhe.
Sauli oli naimisissa Åke Lindmanin kanssa vuosina 1956–1962 ja Jaakko Pakkasvirran kanssa vuosina 1965–1968. Hänellä on tytär Johanna Lahtela (s. 1965). Sauli kirjoitti yhdessä Tuula-Liina Variksen kanssa muistelmakirjan "Elämäni on minun" (1993).
Sauli menehtyi 89-vuotiaana helsinkiläisessä hoitokodissa. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle Helsinkiin.
Kunnianosoitukset.
Vuonna 2010 Anneli Sauli palkittiin taiteen valtionpalkinnolla, jonka arvo oli 15 000 euroa. Hän sai Betoni-Jussin 2013 palkintona elämäntyöstään elokuvanäyttelijättärenä. Vuoden 2022 elokuussa Sauli sai postuumisti Red Carpet -pronssitähden Hyvinkään Tähtiraitille.
Sauli sai vuonna 2022 postuumisti Red Carpet -tähden Hyvinkään Tähtiraitille.
Oikeakätisyys

Oikeakätisyys tarkoittaa oikean käden suosimista tarkkuutta vaativissa tehtävissä.
Useimmissa Yhdysvalloissa tai Yhdistyneessä kuningaskunnassa tehdyistä tutkimuksissa on käynyt ilmi, että selkeä enemmistö, 70–95 %, on oikeakätisiä. Myös monet yhteiskunnan toiminnot on suunniteltu siten, että niitä on oikeakätisen helpompi käyttää, vaikka suuri osa toiminnoista on suunniteltu sekä oikea- että vasenkätisille.
Oikeakätisyys tulee esille yllättävissäkin asioissa eri kulttuureissa. Muslimeille ja hinduille vasen käsi on ”saastainen”, koska sitä käytetään asioitaessa vessassa. Ruoka ja juoma on tarjoiltava oikealla kädellä, vasenta kättä ei saa käyttää tähän tarkoitukseen.
LATAM Chile

LATAM Airlines Chile (aikaisemmin LAN Chile ja LAN Airlines) on chileläinen lentoyhtiö, joka kuuluu perustajajäsenenä monikansalliseen LATAM Airlines Group -yritysryhmään. Sen tärkein solmukohta on Arturo Merino Benítezin lentoasema Santiagossa. Santiagossa sijaitsee myös yhtiön päämaja.
LAN Airlines oli Chilen kansallinen lentoyhtiö sen 1990-luvun yksityistämiseen saakka. Se kuului Oneworld-lentoyhtiöallianssiin vuosina 2000–2020. Koko LATAM-yritysryhmä poistui Oneworldistä yhtä aikaa vuonna 2020, kun yhdysvaltalainen Delta Air Lines osti osuuden yritysryhmästä.
LATAM Airlines Chile ja Aerolíneas Argentinas ovat ainoita Latinalaisen Amerikan lentoyhtiöitä, joilla on kohteita Oseaniassa.
LATAM Airlines Group perustettiin 22. kesäkuuta 2012, kun LAN Chile osti brasilialaisen kilpailijansa TAM Linhas Aéreasin. Myöhemmin kaikki ryhmän yhtiöt on nimetty uudelleen LATAM-alkuisiksi.
Nahka

Nahka on materiaali, jota saadaan nyljettyjen eläinten vuotia parkitsemalla. Sitä käytetään muun muassa huonekalujen, kenkien, laukkujen ja asusteiden valmistuksessa. Nahan lähteenä ovat yleensä teuras- tai turkiseläimet. 
Isompien eläinten vuota on liian paksu käytettäväksi, se halkaistaan kahteen osaan pintanahaksi ja haljakseksi. Ohuempaa, kuten lampaiden ja vuohen nahkaa, voidaan käyttää sellaisenaan. Mokkanahka on nahkaa, joka on hiottu sisäpinnalta samettimaisen nukkaiseksi. Mokka on tyypillisesti arka likaantumaan. Nupukki on nahkatyyppi, jonka tiivistä pintaa eli martiopuolta on hiottu mokkanahan tavoin. Muita nahkatyyppejä ovat cordobannahka ja marokiini. Nahan laatu riippuu paljolti parkitsemistavasta. Kromiparkitut nahat, jotka ovat eräänlaisia mineraaliparkittuja nahkoja, ovat monipuolisemmin käsiteltävissä kuin kasviparkitut nahat. Kromiparkitut nahat voidaan värjätä vapaasti, niitä voidaan kiillottaa tai himmentää tärkillä tai niitä voidaan rypistää pintaa supistavilla aineilla. Kasviparkitun nahan värjäysmahdollisuudet määräytyvät nahan alkuperäisen värin mukaan. Ne tuntuvat kimmoisilta ja pehmeiltä. Yleensä nahkaa voidaan painaa, ja sen pintaan voidaan tehdä esimerkiksi kohokuvioita. 
Nahka tyypillisesti värjätään. Tämä voidaan tehdä läpivärjäyksenä läpikuultavilla aniliiniväreillä, jolloin puhutaan aniliininahasta. Nahka voidaan myös peitevärjätä ja lakata, mikä parantaa kuluvuuskestävyyttä. Nahkaan voidaan myös tehdä pintakuviointi, narvi. Narveiksi nimitettyjä pintamuotoja ovat muun muassa sagriini, box, lama, boa ja krokotiili.
Historiaa.
Vanhimmat löydetyt nahkaesineet ovat peräisin kahdeksannalta vuosituhannelta eaa. Egyptistä, Kiinasta ja Mesopotamiasta. Ihmiset olivat kuitenkin jo ennen parkitsemistaidon oppimista käyttäneet eläinten vuotia vaatteina ja esimerkiksi asumusten suojina paleoliittiselta ajalta lähtien. Muinaisessa Egyptissä nahkaa käsiteltiin hyvin monenlaisilla eri parkkiaineilla, kuten seesamiöljyllä, ja materiaalina sitä käytettiin muun muassa vaatteisiin, lattioihin, satuloihin, soittimiin, sotilasvarusteisiin ja ruoansäilytyslaatikoihin. Myös haarniskat valmistettiin usein nahasta, sillä taisteluissa tarpeeksi paksu nahka suojasi sekä nuolilta että teriltä. Nahasta valmistettu pergamentti yleistyi kirjoitusmateriaalina keskiajalla, ja pian sen jälkeen yleistyi koristellun nahan käyttö erityisesti varakkaan väen seinäkoristeissa ja huonekaluissa. Niin pienemmät kansat kuin suuret sivilisaatiot oppivat valmistamaan nahkaa, ja se sai eri kulttuureissa erilaisia merkityksiä; esimerkiksi Pohjois-Afrikassa nahka nähtiin uudelleensyntymisen symbolina.
Sittemmin kansainvälinen nahkateollisuus on kasvanut kymmenien miljardien dollareiden arvoiseksi liiketoiminnaksi. Nahkaa käytetään paljon esimerkiksi pukeutumisessa sekä autojen ja sohvien verhoilussa. Sen rinnalle on kuitenkin ilmestynyt myös tekonahkaiset tuotteet, jotka ovat vähentäneet nahan kysyntää. Esimerkiksi kengissä tekonahka yleistyi huomattavasti 1990-luvulla. Tekonahkatuotteiden tuotelapuissa on salmiakkikuvioinen muut tekstiilit -merkintä, kun taas aidosta nahasta valmistetuissa tuotteissa käytetään vuodan symbolia.
Jännitteen- ja virranjakosääntö

Jännitteenjakosääntö ja virranjakosääntö ovat piirianalyysissä käytettäviä, suoraan Ohmin ja Kirchhoffin laeista johdettuja, yksinkertaisia sääntöjä, joiden hyödyntäminen nopeuttaa virtapiirin toiminnan tarkastelua joissakin tilanteissa.
Jännitteenjakosääntö.
Ohmin lain mukaan vastusten R1 ja R2 läpi kulkevan virran suuruus on
formula_1
Tällöin molempien vastusten yli olevat jännitteet voidaan ratkaista
formula_2 ja formula_3
Tavallisesti kaava ilmoitetaan muodossa
formula_4
Jännitteenjakosääntö pätee myös mielivaltaisen monelle sarjaan kytketylle vastukselle, yleisesti vastuksen "Rx" yli oleva jännite
formula_5
Virranjakosääntö.
Vastukset Ra ja Rb on rinnankytketty, joten niiden yli on sama jännite. Tällöin
formula_6
Kirchhoffin virtalain mukaan
formula_7.
Ratkaisemalla edellisistä yhtälöistä formula_8 ja formula_9 saadaan
formula_10 ja formula_11
Kaava muistuttaa jännitteenjaon kaavaa, mutta nyt osoittajassa on se vastus, jonka virtaa "ei" selvitetä. Huomaa, että kaava pätee vain kahdelle vastukselle!
Mikäli käytetään resistanssien sijasta niiden käänteislukuja eli konduktansseja formula_12, saadaan sääntö, joka pätee jännitteenjakosäännön tavoin mielivaltaisen monelle vastukselle:
formula_13 ja formula_14
ja edelleen
formula_15.
Stratosfääri

Stratosfääri on ilmakehän toiseksi alin kerros troposfäärin ja mesosfäärin välissä. Se alkaa tropopaussista 8–15 kilometrin korkeudesta ja yltää stratopaussiin noin 50 kilometrin korkeuteen maanpinnasta.
Stratosfääri on hyvin kuiva. Sen ilmanpaine on vain 1/1000 merenpinnan tason paineesta.
Stratosfäärissä on noin 10 prosenttia ilmakehän massasta. Siinä on suurin osa ilmakehän otsonista, jonka suurin tiheys on noin 22 kilometrin korkeudessa. Stratosfäärissä on jääkiteitä, joilla on suuri merkitys otsonikadossa. Kun CFC-yhdiste nousee stratosfääriin, ne härmistyvät jääkiteisiin ja hajoavat klooriksi, joka tuhoaa otsonikerrosta.
Stratosfääri lämpenee ylöspäin mentäessä. Alimmissa osissaan 20 kilometriin asti sen lämpötila on alle −50 celsiusastetta, talvella −80 astetta, ja se nousee ylimmissä osissaan yli nollan celsiusasteen. Koska ilman tiheys on stratosfäärin yläosissa niin matala, pienikin Auringon säteilyn absorptio otsoniin nostaa lämpötilaa merkittävästi. Kerroksen keskiosissa lämpötila voi nousta Arktiksen talvella kahdessa päivässä −80:sta −40:een asteeseen.
Pilvien ylimmät osat yltävät stratosfääriin, ja helmiäispilviä on 20–30 kilometrin korkeudessa asti.
Itäisen Suomenlahden kansallispuisto

Itäisen Suomenlahden kansallispuisto on Suomen kansallispuisto, joka käsittää noin 60 kilometriä leveän alueen Kymenlaakson maakunnan ulkosaaristossa Kotkan ja Haminan kaupunkien sekä Pyhtään ja Virolahden kuntien alueella. Kansallispuisto on perustettu vuonna 1982. Sen pinta-ala on noin 9,4 neliökilometriä, eikä se nykyisellään täytä luonnonsuojelulain 11 §:n edellytystä, jonka mukaan kansallispuiston vähimmäispinta-ala on 1 000 hehtaaria. Kansallispuistoon ei kuulu vesialueita.
Luonto.
Kansallispuistoon kuuluu vain pieniä, alle yhden neliökilometrin kokoisia saaria ja luotoja. Suurimmat saaret ovat Kilpisaari, Ristisaari, Ulko-Tammio, Mustaviiri ja Pitkäviiri. Itäisin saari on Huovari.
Useimmat saaret ovat puuttomia kalliosaaria, mutta alueella on myös harjusaaria, kuten Pitkäviiri. Metsäisillä saarilla puusto on pääosin männikköä. Joidenkin suurimpien saarten, kuten Ulko-Tammion ja Ristisaaren, sisäosissa on myös lehtoja. Ulko-Tammiolla on myös esimerkiksi autiotupa, telttailualue ja kolme kilometriä pitkä luontopolku.
Kansallispuiston alue on merkittävä saaristolinnuston pesimäalue. Linnustoon kuuluvat muun muassa Suomen suurimmat selkälokkiyhdyskunnat ja merkittäviä kala- ja lapintiirayhdyskuntia.
Itäisen Suomenlahden kansallispuisto kuuluu Natura 2000 -hankkeen luontodirektiivin mukaisiin SCI- ja lintudirektiivin mukaisiin SPA-alueisiin. Natura-alueisiin kuuluu lisäksi kansallispuiston ulkopuolelta joitakin saaria ja luotoja sekä Kuorsalon Vanhankylänlahti.
Itäisen Suomenlahden kansallispuistoa käytetään Suomen Radioamatööriliitto ry:n kansallispuistotyöskentelytodistuksen yhtenä amatööriadioasemakohteena. Sen tunnus on OHFF-001.
Elinkaarimalli

Elinkaarimalli (, lyh. PPP) on hankintamalli, jossa yksityinen yritys vastaa julkisen hankkeen toteutuksesta kokonaisuutena ja tyypillisesti huomattavasti tavanomaisia sopimuksia pidemmän ajan. Useimmissa elinkaarimallihankkeissa yksityisen palvelutuottajan vastuulle kuuluvat hankkeen suunnittelu, rahoitus, toteutus sekä ylläpito ja palvelujakson pituus on useista vuosista kymmeniin vuosiin.
Yleistä.
Elinkaarimallin kaikki kustannukset jaetaan tavallisesti palvelumaksuina koko sopimusjaksolle, eikä toteutus vaadi tilaajalta suuria alkuinvestointeja, kuten tavanomaisissa julkisrahoitteisissa hankkeissa. Tämän ansiosta elinkaarimallit tarjoavat hyvän keinon kalliiden hankkeiden toteuttamiseen myös esimerkiksi laskusuhdanteen aikana. Riippumattomuus vuosittaisista investointibudjeteista mahdollistaa myös monissa tapauksissa tiiviimmän toteutuksen, jonka ansiosta lopputuote saadaan aikaisemmin käyttöön ja hankkeen takaisinmaksu alkaa nopeammin.
Elinkaarimallin etuna pidetään parempaa fokusta hankkeen elinkaaren kokonaiskustannuksiin, kun sekä suunnittelun, rakentamisen, käytön ja ylläpidon riskit ja vastuut ovat samalla osapuolella. Näin esimerkiksi rakentamiskustannuksissa säästämällä ei epäsuorasti aiheuteta ylläpidon kustannusten kohtuutonta nousua. Lisäksi elinkaarimalli tarjoaa julkiselle tilaajalle kokonaispaketin, jonka kustannukset ovat tunnettuja koko sopimuskauden ajan. Tämä helpottaa julkisen toimijan budjetin suunnittelua.
Suomessa suurimmat elinkaarimallihankkeet ovat olleet tiehankkeita. Vuosina 1997-2012 toteutettu valtatien 4 osuus Järvenpää-Lahti oli ensimmäinen Suomessa elinkaarimallilla toteutettu tieprojekti. Elinkaarimallia on hyödynnetty myös julkisten palveluyksiköiden, kuten sairaaloiden ja koulujen toteutuksessa. Esimerkiksi Espoon kaupunki on soveltanut elinkaarimallia jo yli kymmenessä hankkeessa. Tunnetuin niistä on Kaivomestarin kiinteistö, jossa toimivat lukio, uimahalli ja kuntosali.
Kritiikkiä.
Elinkaarimallia on arvosteltu köyhän miehen osamaksukauppana, joka syö budjettirahat pitkälle tulevaisuuteen. Sen sanotaan olevan kallis toteuttamismuoto, koska yksityissektorin toimijoiden tulee maksaa voittoa omistajilleen ja niiden lainarahoitus tulee aina kalliimmaksi kuin valtion. Myös elinkaarimallihankkeen tarjouskilpailuun liittyvät kustannukset ovat usein tavanomaista rakentamis- tai suunnittelu- ja rakentamishanketta korkeammat.
Virtageneraattori

Virtageneraattori (vakiovirtalähde, ideaalinen virtalähde) tuottaa vakiovirtaa. Sähköopissa se on ideaalinen aina samaa virtaa kytkentään syöttävä osa.
Vakiovirtalähde on myös sähkölaite tai sähkölaitteiston osa, joka antaa virtapiiriin sähköenergiaa vakiosuuruisella virralla, säätelemällä lähtöjännitettään kuorman muutosten perusteella.
Vakiovirtalähde.
Ideaalisen virtalähteen läpi kulkee aina jokin määrätty virta, kuormituksesta riippumatta. Mikäli virtalähteen virta on vakio ajan suhteen, kyseessä on "vakiovirtalähde". Vakiovirtalähde voi tarjota myös vaihtovirtaa. Piirrosmerkeistä a on Suomessa yleisesti käytetty. Merkki b esiintyy joskus ulkomaalaisessa kirjallisuudessa.
Jännitelähteestä jokapäiväiseksi esimerkiksi käy paristo tai akku, mutta virtalähteelle ei ole olemassa yhtä arkipäiväistä vastinetta. Virtalähde voidaan kuitenkin helposti rakentaa elektronisista komponenteista. Muun muassa transistorin toimintaa voidaan mallintaa "ohjatulla virtalähteellä". Virtalähteestä käytetään kirjallisuudessa myös termiä "(vakio)virtageneraattori".
"Tasavirtalähde" saatetaan sekoittaa vakiovirtalähteeseen, mutta kyseessä on kaksi eri asiaa; tasavirtalähte tarjoaa aina tasavirtaa, eikä sen virtaa ole yleensä vakioitu.
Mikäli virtalähteen arvo on riippumaton piirin muista jännitteistä ja virroista, kyseessä on "riippumaton lähde". Jos lähde ei ole riippumaton, puhutaan ohjatusta lähteestä. Ohjattuja virtalähteitä on kahta eri tyyppiä:
Esimerkiksi bipolaaritransistorin kollektorivirta riippuu kantavirrasta melko lineaarisesti, ja kollektori-emitteriliitosta voidaankin mallintaa virtaohjatulla virtalähteellä, jonka ohjausvirtana on kantavirta.
Se, että lähteen arvo riippuu ajasta (esimerkiksi formula_1) tai vaikkapa lämpötilasta, ei tee lähteestä piiriteorian kannalta ohjattua lähdettä. Lähteen riippumattomuudella on merkitystä muun muassa Theveninin menetelmää käytettäessä, jossa Theveninin resistanssia laskiessa saa sammuttaa vain riippumattomat lähteet.
Varig

Varig (port. "Viação Aérea RIo-Grandense") oli brasilialainen vuonna 1927 perustettu lentoyhtiö. Vuodesta 1965 vuoteen 1990 Varig oli Brasilian johtava ja miltei ainoa kansainvälisten lentojen operoija. Taloudellisten vaikeuksien myötä yhtiö jaettiin vuonna 2006 kahtia "vanhaksi" Varigiksi, joka menetti Star Alliance -jäsenyyden ja lakkautettiin 2008, sekä "uudeksi" yhtiöksi, joka on sittemmin sulautettu Gol Airlinesiin. 
Varigin päälentoasemat olivat São Paulo-Guarulhosin kansainvälinen lentoasema São Paulossa ja Galeãon kansainvälinen lentoasema Rio de Janeirossa. Yhtiön päämaja sijaitsi Porto Alegressa. Varigin tytäryhtiöitä olivat Nordeste Linhas Aereas Regionais (99 %), Rio Sul Serviços Aéreos Regionais (97 %) ja Pluna (49 %),
Laivasto.
Varigin koostui joulukuussa 2006 seuraavista lentokoneista:
Allisiini

Allisiini (diallyylitiosulfinaatti) on antibioottinen yhdiste, jota esiintyy muun muassa valkosipulissa ja keltasipulissa. Valkosipuli sisältää alliinia (C6H11NO3S), jota siinä on noin prosentin verran. Kun valkosipuli leikataan tai murskataan, alkaa alliini allinaasi-entsyymin vaikutuksesta muuttua allisiiniksi. Allisiinilla puolestaan on kyky estää bakteereiden, hiivojen, sienten kasvua ja myös virusten lisääntymistä. Joidenkin tutkimusten mukaan sen on todettu estävän myös kasvainten kasvua estäessään kasvaimen mitoosin.
Tislatusta valkosipuliöljystä valmistetuissa tuotteissa ei ole allisiinia. Allisiini säilyy murskatussa valkosipulissa vajaan vuorokauden, jonka jälkeen se alkaa hajota muiksi rikkiyhdisteiksi kuten diallyylidisulfidiksi (C6H10S2). Myös kuumentaminen hävittää allisiinin.
Allisiinin kemiallinen kaava on C6H10OS2 ja CAS-numero 539-86-6.
Renault Twingo

Renault Twingo on Renault’n vuodesta 1993 lähtien valmistama pieni, hatchback-tyyppinen nelipaikkainen henkilöauto.
Nimi ”Twingo” on yhdistelmä sanoista ”Twist”, ”Swing” ja ”Tango”.
Renault Twingo I (1993–2012).
Ensimmäisen sukupolven Twingo esiteltiin vuoden 1992 Pariisin autonäyttelyssä ja tuli markkinoille 1993 hieman suuremman Clion rinnalle. Auto n kolariturvallisuutta parannettiin vuonna 1998. Ensimmäisen sukupolven Twingoa ei koskaan valmistettu oikeanpuoleisella ohjauksella, minkä vuoksi sitä ei ole koskaan myyty Britanniassa.
Vuoden 2003 Euro NCAP -kolaritestistä Twingo sai tulokseksi kolme tähteä viidestä. 
Renault Twingo II (2007–2014).
Toisen sukupolven Twingo tuli myyntiin vuonna 2007.
Vuoden 2007 Euro NCAP -kolaritestistä Twingo sai tulokseksi neljä tähteä viidestä. 
Renault Twingo III (2014–).
Kolmannen sukupolven Twingo tuli myyntiin vuonna 2014. Erikoinen piirre autossa on se, että Twingo on takavetoinen ja -moottorinen. Malli kehitettiin yhteistyössä Daimlerin kanssa, ja sillä on suuri osa tekniikasta yhteistä uusien Smart Fortwo- ja Forfour-mallien kanssa.
Vuoden 2014 Euro NCAP -kolaritestistä Twingo sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Vedenpyhitys

Vedenpyhitys (kreikaksi αγιασμός, venäjäksi освящение воды) on ortodoksisen kirkon kirkollinen toimitus, joka tavallisimmin suoritetaan avoimen veden äärellä, kuten esimerkiksi järven tai joen rannalla tai kaivon luona. Vedenpyhityksessä vesi pyhitetään Pyhän Hengen armovoimalla.
Suuri vedenpyhitys toimitetaan teofanian juhlassa joko kirkossa tai avoveden äärellä. Suuri vedenpyhitys toimitetaan vain kerran vuodessa, 6. tammikuuta Teofaniajuhlan eli Kristuksen kasteen juhlan yhteydessä. Merkittävin ero on troparissa: 
Pieni vedenpyhitys voidaan toimittaa useammin kuten esimerkiksi kirkon praasniekkajuhlassa, ristisaaton aikana sekä kasteen ja kodin pyhittämisen yhteydessä.
Veden pyhittäminen tapahtuu upottamalla papin käsiristi veteen kolme kertaa ja samalla papin laulaessa troparia: 
Risti upotetaan veteen joko kohtisuoraan tai vaakasuorassa asennossa ja sillä piirretään veteen ristinmerkki vasemmalta oikealle. Kohtisuora upotus on tavallisempi, joskin jotkut papit, mm. isä metropoliitta Ambrosius, käyttävät molempia tapoja koska pyhitettävää vettä on yleensä kahdessa astiassa suuren kysynnän vuoksi. 
Pyhitettyä vettä pidetään suuressa arvossa: sitä säilytetään ikonien läheisyydessä ja käsitellään kuin mitä tahansa pyhitettyä. Jotkut vakituista lääkitystä käyttävät esimerkiksi voivat käyttää ehtoollisen jälkeen lääkkeitä ottaessaan tarvittavana juomana juuri pyhitettyä vettä. 
Useimmista seurakunnista ja luostareista voi lunastaa erityisiä astioita pyhää vettä varten.
Petserin luostarissa Venäjällä on kaksikin pyhitettyä kaivoa, joista pyhiinvaeltajat tai muut vieraat voivat nostaa pyhää vettä joko omiin tai paikalta lunastamiinsa astioihin.
Käsiristi

Käsiristi eli siunausristi () on ortodoksisen kirkon papin liturginen toimitusväline. Risti on tavallisesti noin 20–25 cm:n pituinen puinen tai metallinen, koristeltu risti, jolla pappi siunaa kirkossa ja muissa palveluksissa kirkkokansaa. Käsiristiä käytetään myös vedenpyhityksessä.
Käsiristi, evankeliumikirja sekä kolme palavaa lampukkaa tai tuohusta on vähimmäisvarustus joka tarvitaan kaikkien pyhien toimitusten suorittamiseen.
Käsiristit tehdään yleensä yksilökappaleina. Käsiristi on myös hyvin suosittu lahjoitus kansainvälisillä piispallisilla vierailuilla.
Myös luostareissa munkiksi tai nunnaksi vihkimisen yhteydessä jokaiselle vihitylle annetaan oma perinteisesti puinen käsiristi. Vihitty pitelee sitä kädessään koko toimituksen ja sitä seuranneen yön aikana, jonka hän viettää yksinään kirkossa. Tämä risti sekä vihittäessä annettu erityinen tuohus asetetaan myös käsiin kun kyseinen luostarin asukas puetaan arkkuun hautausta varten.
SMILES

Simplified Molecular Input Line Entry Specification (lyhyemmin SMILES) on tiedostomuoto ja tiedonkuvauskäytäntö, jonka avulla voidaan kuvata kemiallisten molekyylien rakennetta ASCII-merkkijonolla. Alkuperäisen SMILES-kuvauskäytännön kehittivät Arthur Weininger ja David Weininger 1980-luvun lopulla.
SMILES on kehitetty Yhdysvaltain ympäristönsuojeluviraston tuella.
Marjatuomipihlaja

Marjatuomipihlaja ("Amelanchier alnifolia") on ruusukasvien heimoon ja tuomipihlajien sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan keski- ja länsiosissa. Marjatuomipihlajan viljelyyn valituista lajikkeista käytetään myös nimeä "saskatoon", joka tulee creen kielen tuomipihlajan marjaa merkitsevästä sanasta "misâskwatômin". Kanadassa sijaitseva Saskatoonin kaupunki on saanut nimensä tästä kasvista.
Ulkonäkö ja koko.
Marjatuomipihlaja on tiheähaarainen pensas tai pieni puu, joka kasvaa 1–6, harvoin jopa 10 metrin korkuiseksi. Marjatuomipihlaja kasvaa usein ryhminä. Kasvin oksat ovat punaruskeita. Lehdet ovat pyöreähköjä, 3–5 cm:n pituisia; niiden kärjissä on hammastusta.
Marjatuomipihlaja kukkii aikaisin keväällä, jolloin lehdet ovat vasta puhkeamassa. Valkoisia, halkaisijaltaan noin 2–3 senttimetrin mittaisia kukkia on runsaasti. Pienehköt, sinimustat marjat kypsyvät kesä–heinäkuussa.
Käyttö.
Marjatuomipihlajaa viljellään Pohjois-Amerikassa marjakasvina. Amerikan alkuperäisasukkaat käyttivät saskatoonmarjoja pemmikaanin valmistukseen yhdessä lihan ja talin kanssa. Saskatoonia voidaan myös syödä sellaisenaan tai käyttää piirakoihin, hilloihin sekä viinien ja oluen maustamiseen.
Sata grammaa saskatoonia sisältää yli 150 milligrammaa kaliumia, lähes yhden mg:n rautaa sekä myös kalsiumia, magnesiumia ja kuitua.
Suomessa marjatuomipihlajaa kasvatetaan koristekasvina, mutta myös sen marjojen takia. Laji menestyy vyöhykkeillä I–VI.
Nimitykset.
Kasvista käytetty englanninkielinen nimi "serviceberry" viittaa sen käyttöön hautajaistoimituksissa uudisraivauksen aikoina. Tuolloin talvella kuolleet tavattiin haudata varhaiskeväästä, jolloin ainoa kukkiva kasvi oli marjatuomipihlaja. Kukat olivat myös merkkinä siitä, että routa oli sulanut tarpeeksi, että hautoja voitiin taas kaivaa.
Tieteellinen sukunimi "Amelanchier" on peräisin ranskan sanasta "amélanche", joka tarkoittaa tuomipihlajaa. Ranskan sana puolestaan tulee kaakkoisoksitaanin sanasta "amelanca", joka on kehittynyt mustaa tarkoittavasta sanasta "melanco" yhdistyneenä muinaisliguurilaiseen etuliitteeseen. Nimitys johtuu marjojen lähes mustasta väristä ja on sukua mm. muinaiskreikan mustaa tarkoittavalle sanalle "mélas" sekä latvian sanalle "melns". Lajinimi "alnifolia" puolestaan merkitsee lepänlehtistä ja viittaa marjatuomipihlajan lehtiin, jotka muistuttavat leppien ("Alnus") lehtiä.
Forró

Forró on sekä brasilialainen paritanssi että sitä säestävä musiikkityyli, joka on kotoisin Koillis-Brasiliasta.
Nimen alkuperä.
On hämärän peitossa, kuinka forró sai nimensä. Kulttuurintutkija Câmara Cascudon mukaan kyseessä on johdannainen sanasta forrobodó, joka tarkoittaa railakasta juhlintaa ja epäjärjestystä.
Toinen, edellistä suositumpi, tulkinta on, että nimi syntyi 1900-luvun alussa Pernambucossa rautatietä rakentaneiden englantilaisten insinöörien viikonloppujuhlista. Osa juhlista oli avoimia kaikille, "for all", osa ei. Englanninkielinen sana vääntyi helpommin brasilialaisten suuhun sopivaksi, forróksi. Kolmas mukaelma vaihtaa englantilaiset toisen maailmansodan aikaan Natalin sotilastukikohtaan sijoitettuihin amerikkalaisiin.
Levinneisyys ja variaatiot.
Erityisen paljon forróa tanssitaan Caruarun (Pernambuco) ja Campina Granden (Paraíba) kaupungeissa sekä koillisen pääkaupungeissa São Luísissa, Fortalezassa, Natalissa ja Recifessä. Forró-tanssiaiset ovat suuria juhlia, jotka saattavat kestää koko yön.
Forró tunnetaan kuitenkin lähes koko Brasiliassa, ja ainakin suurimmista kaupungeista voi löytää forrólle omistettuja iltoja. Brasilian ulkopuolella forró tunnetaan huonosti.
Suuren suosion myötä alkuperäisestä forrósta on kehittynyt useita variaatiota, kuten baião, xote, xaxado ja São João. Traditionaalista, kolmella soittimella soitettavaa forróa kutsutaan nykyään nimellä forró pé-de-serra.
Tunnettuja esiintyjiä.
Forrón leviämiseen koko Brasiliaan ovat vaikuttaneet etenkin Luiz Gonzaga, Sivuca, Dominguinhos ja Elba Ramalho. Nykyään tunnetuimpiin yhtyeisiin kuuluvat Mastruz com Leite, Noda de Caju, Chiclete com Banana ja Só Xote. Hauska yksityiskohta on se, että yhtyeiden nimet tarkoittavat usein ruokia.
Kappaleiden sanoitukset kertovat usein hyvin voimakkaista tunteista: rakkaudesta, romansseista, intohimosta tai mustasukkaisuudesta.
Forrón askeleet.
Forró on paritanssi, jota tanssitaan hyvin lähekkäin. Tanssiasento on lomittainen: sekä miehen että naisen oikea jalka on partnerin jalkojen välissä. Miehen oikea käsi pitää tiukasti naisen vyötäröstä kiinni, vasen naisen kädestä. Naisen vasen käsi on miehen olkapäällä. Tanssijat liikkuvat samanaikaisesti edestakaisin.
Miehen perusaskeleet
Naisen askeleet ovat päinvastaiset.
Lantion voimakkaasti keinuva liike on forróssa erityisen tärkeä.
Timo Polari

Timo Polari (s. 1969) on seinäjokelainen seikkailija, kirjailija ja luennoitsija, joka tunnetaan parhaiten retkistään Grönlantiin ja Etelänavalle. Polari on koulutukseltaan liikuntatieteiden maisteri. Vuosina 1996–2012 hän toimi liikunnan lehtorina Seinäjoen Lyseossa ja Seinäjoen lukiossa. Hän on suorittanut Laskuvarjojääkärikoulun vuosina 1989–1990. 1980-luvulla hän toimi rumpalina Mega-rockyhtyeessä. Vuosina 2010–2012 Polari toimi Seinäjoen Peliveljien miesten salibandyliigajoukkueen kunto- ja asennevalmentajana (tuloksena SM-kultaa ja -hopeaa sekä Suomen Cupin voitto).
Retket.
Grönlannin retki.
Huhtikuussa 1997 Timo Polari yritti hiihtää Grönlannin halki kolmen hengen retkikunnassa. Matkan oli tarkoitus kulkea Tasiilaqista Sondre Stromfjordiin, samaa reittiä kuin ensimmäinen suomalainen Grönlannin halki hiihtänyt retkikunta vuonna 1966. Mukana oli kaksi muuta suomalaista, Tommi Heinonen ja Ari Mattila. Retkikunta olisi onnistuessaan ollut toinen kokonaan suomalainen Grönlannin halki matkannut ryhmä.
Jo vaelluksen viidentenä päivänä Pideraq-lumimyrsky kuitenkin yllätti retkikunnan, ja sen kaksi muuta jäsentä menehtyivät hypotermiaan. Polari selviytyi vahingoittumattomana.
Etelänavan retki.
Vuonna 2002 Polari hiihti Etelänavalle kanadalaisen Paul Landryn ja australialaisen Chris Weyersin kanssa. Matka kesti 58 vuorokautta ja Polari hiihti sen aikana 1 135 km.
Muita retkiä.
Luennot
Polari on suosittu luennoitsija ja kouluttaja. Vuodesta 2002 lähtien hän on luennoinut monien eri toimialojen edustajille.
Pulsa diNura

Pulsa diNura eli Pulsa Denoura on kabbalistinen seremonia, jossa Jumalaa pyydetään kiroamaan henkilö, joka uskotaan syntiseksi. Pulsa diNuran uhrin uskotaan saavan vastaansa kuoleman tai hävityksen enkelit, eikä hän pääse niitä karkuun, vaikka menisi minne. Uhrin uskotaan pian kuolevan. Kiroamiseen tähtäävä rituaali suoritetaan hautausmaalla.
Rabbi Ariel Bar Tzadokin mukaan yleinen käsitys siitä, että Pulsa diNura olisi kirous, on väärä. Hänen mukaansa kellään, edes rabbilla, ei ole kykyä kirota ketään kuolemaan. Jos Jumala haluaa vahingoittaa jotakuta, se on eri asia, eikä Jumalan tarvitse kirota, hän vain tekee sen. 
Äärijuutalaiset rabbit ovat viime aikoina langettaneet Pulsa diNuran joidenkin juutalaisuudelle vahingollisiksi väitettyjen juutalaisten poliitikkojen ja tiedemiesten päälle. Huhujen tai tuntemattomista lähteistä tulleiden tietojen mukaan tunnetut Jitzhak Rabin ja Ariel Sharon on kirottu. Rabin murhattiin pian kirouksen jälkeen, Sharon taas sai hengenvaarallisen aivoverenvuodon, joka muutti hänet pysyvästi tiedottomaksi.
Jussi Oksanen

Jussi Ilmari Oksanen (s. 9. toukokuuta 1979 Kirkkonummi) on suomalainen entinen lumilautailija. Hän ei ole viime vuosina osallistunut lumilautailun arvokisoihin, vaan on keskittynyt kiertämään kutsuturnauksia. Naganon talviolympialaisissa vuonna 1998 Oksanen sijoittui yhdenneksitoista half-pipessa. Hän sai kisoissa suurta huomiota korkeiden airiensa ansiosta ja mursi mm. lautansa kourun reunaan semifinaaleissa.
Vuosina 2001–2005 Oksanen järjesti yhdessä Joni Malmin kanssa vuosittain Malmi &amp; Oksanen Invitational -lumilautailutapahtuman, ensin Sipoon Talmassa ja sitten Porvoon Kokonniemessä.
Yhdysvaltalainen lumilautayritys Burton Snowboards, jolla on yhteistyösopimus Oksasen kanssa, valmistaa Oksasen nimikkolumilautoja.
Safy Boutella

Safy Boutella (s. 6. tammikuuta 1950 Pirmasens, Saksa) on algerialainen jazzmuusikko, joka soittaa bassokitaraa ja syntetisaattoria.
Hän yhdistää musiikissaan algerialaista kansanmusiikkia ranskalaiseen poppiin.
N. E. Files

N.E. Files on Zero Nine -yhtyeen levy, joka ilmestyi elokuussa 2004. Levyn nimi (N.E., Northeast = koillinen) viittaa yhtyeen alkuperäiseen kotipaikkaan, Kuusamoon, joka sijaitsee Koillismaalla. Albumi äänitettiin Oulussa Soundmix Studiolla.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 19, ja pysyi listalla yhteensä neljä viikkoa.
Freakshow

Freakshow on heavy rock -yhtye Zero Ninen järjestyksessään seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1996 levymerkillä Poko Records. Angel-kappaleen video on mukana Poko Rekords levy-yhtiön DVD-kokoelmalla Mopolla tähtiin. My World Shakin' on käännös Hectorin kappaleesta Koko hela maailma.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 35, ja pysyi listalla yhteensä 3 viikkoa.
Kepa Salmirinne

Keijo "Kepa" Sakari Salmirinne (s. 22. heinäkuuta 1961 Kuusamo) on suomalainen muusikko. Hän on hard rock -yhtye Zero Ninen laulusolisti, joka on osallistunut yhtyeen kappaleiden kirjoittamiseen sekä sävellysten että erityisesti sanoitusten osalta.
Zero Ninen tuotannon lisäksi Salmirinne on tehnyt omaa nimeään kantavan suomenkielisen sooloalbumin (1993). Albumi sisältää cover-kappaleita sekä Salmirinteen omia sävellyksiä. Sanoituksista suurin osa on Salmirinteen, Juice Leskisen tai näiden kahden yhteistyötä. Lopuista vastaavat mm. Hector ja Neumann. Laulujen teemat vaihtelevat rakkaudesta politiikkaa kritisoivaan satiiriin ("Hei pää").
Muusikontyön lisäksi Salmirinne on ollut mukana perustamassa Oulussa toimivaa 45 Special klubiravintolaa. Salmirinne ei enää ole baarin toiminnassa mukana, mutta on esiintynyt siellä yhtyeensä kanssa, mm. kesällä 2021 Zero Ninen paluukeikalla muutaman vuoden hiljaiselon jälkeen sekä toistamiseen kesällä 2023.
Oulu-vuosien jälkeen Salmirinne on asunut vuodesta 2012 jälleen Kuusamossa ja huolehtii päätyönään lomamökkien kunnossapidosta. 
Vuonna 2018 Kepan ääntä voi kuulla Suomen ehkä tunnetuimman luontokuvaajan, Hannu Hautalan elämäntyötä kokoavalla rock-videolla "Pohjoista voimaa". Videolla soi kaksi uutta Kepan säveltämää ja sanoittamaa suomenkielistä kappaletta sekä uusintaäänitys soololevyn "Läpi marrasvyöhykkeen" -kappaleesta. 
Julkaisut.
Kappaleet:
Jocelyn Thibault

Joseph Regis Jocelyn Thibault (s. 12. tammikuuta 1975 Montréal, Québec, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkomaalivahti.
Ura.
Québec Nordiques varasi LHJMQ-liigan Sherbrooke Fauconsissa pelanneen Thibault’n NHL:ään vuoden 1993 varaustilaisuudessa ensimmäisen kierroksen kymmenennellä varausvuorolla. Heti seuraavalle kaudelle Thibault siirtyi Québeciin, jossa hän pelasi 29 ottelua. Lakon takia tyngäksi jääneellä kaudella 1994–1995 hän torjui 18 ottelussa. Kaudella 1995–1996 Thibault, Andrei Kovalenko ja Martin Rucinsky vaihdettiin Montreal Canadiensiin, Colorado Avalanchen (entinen Québec) hankkiessa vaihdossa riveihinsä Patrick Royn ja Mike Keanen.
Siirto oli Thibault’n kannalta kannattava, sillä hän pääsi heti Montrealin ykkösvahdiksi. Hän torjui kolme vuotta Montrealin maalilla, kunnes kaudella 1998–99 hänet, Dave Manson ja Brad Brown kaupattiin Chicago Blackhawksiin vaihdossa Jeff Hackettiin, Eric Weinrichiin, Alain Nasreddineen ja varausoikeuteen.
Thibault toimi Chicagon ykkösvahtina viisi kautta, kunnes kaudella 2003–04 Chicagossa kävi yrittämässä kuusi eri vahtia, kun Thibault pelasi vain 15 peliä lonkkaleikkauksen takia . Thibault ehti pelata ssakin edellisellä kaudella. NHL:n työsulun aikana hän ei pelannut missään, mutta kaudeksi 2005–06 hän siirtyi Pittsburgh Penguinsiin vaihdossa varausoikeuteen.
Kesällä 2007 Thibault teki sopimuksen Buffalo Sabresin kanssa, jossa hän toimi Ryan Millerin varavahtina, mutta jäi kauden päätteeksi ilman seuraa. Thibault lopetti myös uransa kyseisen kauden jälkeen.
Syyskuusta 2009 lähtien hän on toiminut entisen seuransa Colorado Avalanchen osa-aikaisena maalivahtineuvonantajana.
Tilastot.
Runkosarjan tilastot.
Jenny Dahlström

Jenny Dahlström (s. 1984 Vantaa) on suomalainen käsikirjoittaja ja näyttelijä. 
Dahlström on valmistunut käsikirjoittajaksi Aalto-yliopiston taideteollisesta korkeakoulusta. Vuonna 2018 sai ensi-iltansa hänen käsikirjoittamansa elokuva "Kaikki oikein". Lisäksi hän on ollut käsikirjoittamassa muun muassa tv-sarjoja "Vastaparit" ja "Koukussa", joka voitti parhaan käsikirjoituksen Kultainen Venla -palkinnon vuonna 2016. 
Dahlströmin tunnetuin rooli on rooli MTV3:n "Käenpesä"-sarjan Julia Kuusisto.
Victoria Principal

Victoria Principal (s. 3. tammikuuta 1950 Fukuoka, Japani) on Yhdysvalloissa vaikuttava näyttelijä. 
Suuren suosion saaneessa "Dallas"-televisiosarjassa hän esiintyi vuosina 1978–1987. Hänen roolinimensä sarjassa oli Pamela Barnes Ewing. Tästä roolista hän oli Golden Globe -palkinnon ehdokkaana 1983.
Principal on tunnettu myös kosmetiikkasarjastaan.
Vuonna 1973 Principal poseerasi "Playboy"-lehden alastonkuvissa.
Långnäs (Lumparland)

Långnäs on niemi ja satama Lumparlandin itäisellä rannalla Ahvenanmaalla. Långnäsistä on noin 30 kilometriä Maarianhaminaan ja muutama kilometri Klemetsbyhyn.
Långnäsin satama.
Långnäsin satamasta () kulkee Ålandstrafikenin yhteysaluksia Kumlingeen ja Paraisten Galtbyhyn Kökarin kautta. Lisäksi sieltä on yhteys Naantaliin rahtilautta Fjärdvägenillä. Lauttasatama rakennettiin 1960-luvun puolessavälissä, jolloin sen pääasiallinen käyttäjä maakuntalauttojen ohella oli Siljavarustamo (nyk. Tallink Silja). Satamasta vastaa Långnäs Hamn Ab.
Tax-free-myynnin loputtua vuonna 1999 EU-jäsenmaiden välisessä liikenteessä rakennettiin Långnäsiin uusi terminaali matkustaja-autolautoille. Uudesta terminaalista on öisin Tallink Siljan autolauttayhteys Turku-Kapellskär ja Viking Linen autolauttayhteys Turku-Tukholmaan.Tämän lisäksi Finnlinesin Naantalista Kapellskäriin kulkevat alukset pysähtyvät molempiin suuntiin matkatessaan Långnäsissä iltapäivisin ja öisin. Kun ruotsinlaivat käyvät reittimatkallaan Ahvenanmaalla, laivoissa voidaan edelleen myydä tuotteita verovapaasti.
Onnettomuudet.
Turun–Tukholman vuorolaivareitillä olleet matkustaja-alukset "Ilmatar" ja "Botnia" törmäsivät Långnäsin sataman edustalla 28. marraskuuta 1968. Onnettomuudessa sai surmansa kuusi ihmistä ja siitä aiheutui liki 700 000 markan vahingot. Näkyvyys oli onnettomuushetkellä sakean sumun vuoksi erittäin huono.
Maria Kuusiluoma

Maria Hannele Kuusiluoma (s. 2. marraskuuta 1969 Pori) on suomalainen näyttelijä, joka valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 1994. Hän on näytellyt monissa näytelmissä Suomen Kansallisteatterissa, johon hän on ollut kiinnitettynä vuodesta 1997 lähtien. Hän on näytellyt myös monissa lastennäytelmissä, muun muassa Peppi Pitkätossussa (vuonna 1998). Kuusiluoma näytteli näytelmässä "Kaikkien aikojen Pertsa ja Kilu" (Ohj. Taavi Vartia) vuosina 2009 ja 2010.
Kuusiluoma on antanut äänensä moneen animaatioon, muun muassa "Stuart Little" -elokuvaan. Hän on näytellyt myös MTV3-kanavan Käenpesä -sarjassa.
Turkka Mastomäki

Turkka Veli Johannes Mastomäki (s. 28. kesäkuuta 1970 Seinäjoki) on suomalainen näyttelijä. Mastomäki opiskeli Teatterikorkeakoulussa näyttelijäksi vuosina 1991–1995.
Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarja "Aallonmurtajan" Upi Aaltosena, josta hän oli miespääosaehdokkaana Kultainen Venla -gaalassa, "Käenpesä"-sarjan Jussi Venäläisenä sekä "Samaa sukua, eri maata" -sarjan Ville Kilappana. Mastomäki näytteli myös "Trasselirakastaja"-sarjassa nimiroolin. Lisäksi Mastomäellä on lukuisia pienempiä rooleja televisiossa, muun muassa "Korpelan kujanjuoksussa" insinööri Pajamäkenä ja "Pirunpellossa" pankinjohtaja Relanderina.
Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Lupaus", "V2 – Jäätynyt enkeli", "Matti", ja Timo Koivusalon "Täällä Pohjantähden alla" -produktiossa. Rölli-elokuvissa hänet nähdään muuntautunena kylänvanhimmaksi, ja "Inside Out" -animaatiossa hänellä on ”kiukun” rooli. "Metsän tarina" -elokuvassa hän toimi kertojahahmona. Mastomäki näytteli luutnantti Aution roolin Aku Louhimiehen ohjaamassa "Tuntematon sotilas" -elokuvassa.
Turkka Mastomäki on työskennellyt näyttämöllä muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa, Komediateatteri Arenassa, Tampereen Teatterissa, Tampereen Työväenteatterissa, Ryhmäteatterissa, Kansallisteatterissa, Hämeenlinnan kaupunginteatterissa ja Porin Teatterissa.
Vuonna 2012 Mastomäki ohjasi Teatteri Eurooppa Neljän kesäteatteriesityksen ”Noin seitsemän veljestä” Sappeen kesäteatteriin.
Mastomäki on tehnyt myös runsaasti radio- ja televisiomainoksia sekä kuunnelmia. Lisäksi hän toimi kertojana helsinkiläisen Moonsorrow-yhtyeen Tulimyrsky-EP:n nimikkokappaleessa.
Yksityiselämä.
Mastomäellä oli parisuhde laulaja Sanin kanssa vuosina 2006–2013 ja heillä on yhteinen, vuonna 2010 syntynyt tytär.
Elim (Alaska)

Elim on kaupunki Länsi-Alaskassa. Vuoden väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli 313. Näistä 92,65 % edusti etnisesti Amerikan alkuperäiskansoja.