tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Valtatie 10

Valtatie 10 on Turusta Forssan kautta Hämeenlinnan Tuulokseen johtava valtatie. Tie on osa Turun ja Lahden välistä itä–länsi-suuntaista, Varsinais-Suomea ja Hämettä halkovaa reittiä. Tien pituus on 167 kilometriä.
Tie on kaksikaistainen lukuun ottamatta lyhyitä nelikaistaisia osuuksia Turussa ja Hämeenlinnassa.
Tie kulkee seuraavien kuntien kautta: Turku – Kaarina – Lieto – Marttila – Koski Tl – Somero – Ypäjä – Jokioinen – Forssa – Tammela – Hämeenlinna.
Historiallisesti valtatie 10 noudattaa läheisesti keskiaikaisen Hämeen Härkätien linjausta. Sitä voidaan pitää valtatie 1:n (Suuri rantatie) ohella Suomen vanhimpana maantienä.
Tien Hämeenlinnan ja Tuuloksen välinen osuus kuuluu yleiseurooppalaiseen TERN-tieverkkoon.
Historia.
Turun ja Hämeenlinnan välillä on kulkenut Hämeen Härkätieksi kutsuttu tie jo keskiajalla. Vuoden 1938 numerointijärjestelmässä tie ja sen jatke Tuulokseen saivat numerokseen 10. Härkätie on vieläkin suurimmalta osaltaan ajoneuvoliikenteen käytössä. Turusta Koskelle Tl tie kulki varsin lähellä nykyistä tielinjausta, mutta sieltä reitti jatkui Somerolle ja edelleen Tammelan Portaan kautta Renkoon ja edelleen Hämeenlinnaan.
Turusta Hämeenlinnaan rakennettiin uusi valtatie pääosin 1950-luvulla, joskin osuudet Rengosta Hämeenlinnaan ja Hämeenlinnasta Tuulokseen valmistuivat osin vasta 1960-luvulla. Tienumero 10 siirrettiin tälle uudelle tielle, ja vanha Hämeen Härkätie jäi sivutieksi, jonka eri osilla on nykyisin kymmenkunta eri tienumeroa. Lietsan lounaispuolella Rengossa ja Vanhalinnan kohdalla Liedossa tie on merkitty museotieksi.
1970-luvulla valmistui Hämeenlinnan eteläinen ohitustie, jota pitkin tie linjattiin Vanajaveden ja Katumajärven välistä Vanajan kirkon ohitse.
Vuosina 2008–2010 valtatietä 10 parannettiin Ypäjän ja Tammelan välillä mm. parantamalla liittymiä ja rakentamalla tievalaistusta.
Tiehankkeet.
Valtateitä 10 ja 12 on suunniteltu parannettavaksi vuoteen 2030 mennessä yhteysvälillä Hämeenlinna–Tuulos–Lahti rakentamalla eritasoliittymä, ohituskaistoja ja nelikaistaista tietä. Koko hankkeen kustannusarvio joulukuun 2004 kustannustasossa on noin 140 miljoonaa euroa.
Kaikki tasoliittymät muutettaisiin eritasoliittymiksi, ja valtatie rakennettaisiin nelikaistaiseksi Hämeenlinnan kaupungin alueella.
Lagodekhin piirikunta

Lagodekhin piirikunta () on piirikunta Kakhetin hallintoalueella Georgian itäosassa Azerbaidžanin rajalla. Piirikunnassa on noin 41 678 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 890 neliökilometriä. Sen keskus on Lagodekhin kaupunki.
Piirikunta rajautuu pohjoisessa Venäjän Dagestanin alueeseen, idässä Azerbaidžaniin, etelässä Sighnaghin ja Dedoplistsqaron piirikuntiin ja lännessä Qvarelin piirikuntaan. Piirikunnassa on Lagodekhin kaupungin lisäksi 63 kylää. Kaukasuksen etelärinteillä sijaitsee Lagodekhin luonnonpuisto, joka on Georgian vanhin ja perustettu jo vuonna 1912.
Activision

Activision Publishing, Inc on yhdysvaltalainen videopelien julkaisija, joka on perustettu 1. lokakuuta 1979 nimellä Activision, Inc.. Yrityksen perustivat neljä Atarilta lähtenyttä ohjelmoijaa, David Crane, Alan Miller, Robert Whitehead ja Larry Kaplan, joihin liittyi musiikkiteollisuudesta lähtenyt Jim Levy.
Vuonna 1989 yhtiö muutti nimeksi Mediagenic ja laajensi toimintaansa muihin tietokoneohjelmiin. Mediagenic velkaantui nopeasti, ja vuonna 1991 Bobby Kotick ja pieni sijoittajaryhmä ostivat yrityksen. Vuonna 1992 yritys uudelleenjärjestettiin täysin. Se muutti nimensä takaisin Activisioniksi ja pääkonttorinsa Los Angelesiin.
Activision yhdistyi vuonna 2008 Vivendin omistaman Vivendi Gamesin kanssa Activision Blizzard -nimiseksi yhtiöksi, mutta jatkaa pelien julkaisemista nimellä Activision Publishing Inc. Activision Blizzardin tytäryhtiönä.
Historia.
Ennen Activisionia ei ollut monia itsenäisiä pelitaloja, jotka keskittyivät ainoastaan videopelien kehittämiseen. Useat yhtiöt olivat aloittaneet valmistamalla laitteita tai muita ohjelmistoja. Pelikonsolien kehittäjät tekivät itse pelinsä, ja esimerkiksi Atari oli ainoa pelikehittäjä Atari 2600:lle. Tämän vuoksi pelien tekijät eivät saaneet menestyneistäkään peleistä tekijärojalteja eivätkä nimiään peleihin.
Toukokuussa 1979 Atarin ohjelmoijat David Crane, Larry Kaplan, Alan Miller ja Bob Whitehead tapasivat Atarin silloisen toimitusjohtajan Ray Kassarin vaatiakseen pelikehittäjien kohtelemista samoin kuin musiikoita eli rojaltien maksamista ja nimien mainitsemista pelien kansissa. Kassar kieltäytyi, ja Crane, Miller ja Whitehead jättivät Atarin perustaakseen Activisionin entisen musiikkijohtajan Jim Levyn kanssa lokakuussa 1979, Kaplanin liittyessä myöhemmin mukaan. Yhtiön nimeksi päätettiin Activision, yhdistäen "active" ja "television" sanat.
Eric Hirshberg jätti toimitusjohtajan paikan maaliskuussa 2018.
Merkittäviä julkaisuja.
Yhtiön julkaisemia pelejä:
Yhtiön julkaisemia pelisarjoja:
Homejuusto

Homejuusto on pehmeä juusto, jonka kypsyttämisessä on käytetty homesientä. Homejuustot jaetaan sinihomejuustoihin ja valkohomejuustoihin. 
Sinihomejuusto.
Sinihomejuustoja valmistettaessa maitoon tai juustoumaan lisätään "Penicillium"-suvun hometta. Se aiheuttaa sinihomejuustolle sen ominaiset siniset juonteet. Muotoutuneeseen juustoon tehdään ohuilla teräsneuloilla reikiä, jotta home saa ilmaa kasvaakseen juuston sisällä.
Sinihomejuustot ovat voimakkaan makuisia ja usein pehmeitä ja murenevia. Niiden maussa ja rakenteessa on kuitenkin paljon vaihtelua.
Väriltään vain vähän sinisiä ovat cambozola ja sininen brie, kun taas cabralesissa on hyvin runsaasti homekasvustoa.
Valkohomejuusto.
Valkohomejuuston pinnassa on valkoinen tai ruskehtava homekerros. Se on saatu aikaan "Penicillium candidum" -homeella, joka suojaa juuston pintaa muilta homeilta.
Valkohomejuustoja ovat esimerkiksi brie ja camembert. Valkohomejuustot valmistetaan perinteisesti lehmänmaidosta, mutta myös vuohenmaitojuustoja tehdään.
Valkohomejuuston sisus on pehmeä. Kuori alkaa muuttua pehmeäksi ja tahmeaksi juuston vanhetessa, ja siihen kehittyy ammoniakin haju ja maku, joten valkohomejuustot nautitaan yleensä pian kypsymisen jälkeen.
Lantškhutin piirikunta

Lantškhutin piirikunta () on piirikunta Gurian hallintoalueella Georgian länsiosassa. Piirikunnassa on noin 31 486 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 533 neliökilometriä. Piirikunta rajoittuu lännessä Mustaanmereen ja sillä on 18 kilometrin pituinen rannikko. Osa Kolkhetin kansallispuistosta sijaitsee sen alueella. Piirikunnan keskus on Lantškhutin kaupunki.
Lentekhin piirikunta

Lentekhin piirikunta () on piirikunta Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svanetin hallintoalueella Georgian pohjoisosassa. Piirikunnassa on noin 8 900 asukasta (2007) ja sen pinta ala on 1 344 neliökilometriä. Sen keskus on Lentekhin kaupunkityyppinen taajama.
Etnografisesti Lentekhi kuuluu historialliseen alemman ("kvemo") Svanetian alueeseen. Piirikunta rajautuu pohjoisessa Mestian, lännessä Tškhorotsqun ja Martvilin, etelässä Tsagerin ja idässä Ambrolaurin ja Onin piirikuntiin sekä koillisessa Venäjään. Alue on vuoristoinen ja sijaitsee keskimäärin 600 metrin korkeudella merenpinnasta; Lentekhin kaupunkityyppinen taajama on Tskhenistsqali-joen varrella 700 metrin korkeudella ja piirikunnan korkein kylä 1 800 metrin korkeudella. Piirikunnan alueella on lukuisia kirkkoja 800–1100-luvuilta.
Martvilin piirikunta

Martvilin piirikunta () on piirikunta Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Piirikunnassa asui vuiden 2014 väestönlaskennan mukaan 33 463 asukasta ja sen pinta-ala on 880,6 neliökilometriä. Sen keskus on Martvilin kaupunki, jossa asui 4 425 asukasta vuonna 2014. 
Keskiajalla Martvilin luostari oli merkittävä keskus. Martvilin-Tšqondidin katedraali rakennettiin 600-luvulla ja Abhasian kuningas Giorgi II teki siitä episkopaalisen keskuksen 900-luvulla. Kuningas Bagrat IV on haudattu luostariin. Useat keskiajan oppineet, heistä huomattavimpana Giorgi Tšqondideli, työskentelivät luostarissa.
Martvilin kaupunki oli neuvostoaikana (1936–1990) nimeltään "Gegetškori" () bolševikki Saša Gegetškorin mukaan.
Arlingtonin sotilashautausmaa

Arlingtonin sotilashautausmaa () on Arlingtonissa Virginiassa sijaitseva yhdysvaltalainen sotilashautausmaa. Se perustettiin Yhdysvaltain sisällissodan aikana etelävaltioiden joukkojen kenraalin Robert E. Leen kotitilalle. Se sijaitsee Pentagonin vieressä Potomacjoen rannalla vastapäätä Washingtonin kaupunkia. Hautausmaan pinta-ala on 248 hehtaaria.
Hautausmaahan on haudattu kaikkien Yhdysvaltain käymien sotien sotilaita. Myös yli 3 800 entistä orjaa on haudattu sinne.
Alueella sijaitseva vuonna 1932 valmistunut ja yleisölle avoin marmorinen Tuntemattoman sotilaan hauta (”Tomb of the Unknowns”) on suosittu turistikohde. Se koostuu seitsemästä osasta, joiden kokonaispaino on 72 tonnia. Hautaa on vartioitu vuorokauden ympäri vuodesta 1948 lähtien. Muita suosittuja vierailukohteita ovat muun muassa Iwo Jiman muistomerkki sekä presidentti John F. Kennedyn ja hänen puolisonsa hauta, jossa palaa ikuinen tuli. Hautausmaalla on lisäksi Challenger- ja Columbia-avaruussukkuloiden onnettomuuksien muistomerkki sekä Pentagonin terrori-iskun ja Lockerbien pommi-iskun uhrien muistomerkki. Suomalaiset Mannerheim-ristin ritarit Olavi Alakulppi ja Lauri Törni on myös haudattu Arlingtonin sotilashautausmaalle.
Arlingtonin sotilashautausmaalle on haudattu yli 300 000 vainajaa. Se on Yhdysvaltojen 130 kansalliskalmistosta toiseksi suurin Long Islandilla sijaitsevan Calvertonin kansalliskalmiston jälkeen.
Springfield M1903

Springfield M1903 ("United States Rifle, Caliber .30, Model 1903") on .30-06 Springfield–kaliiperinen pulttilukkoinen sotilaskivääri, joka otettiin Yhdysvaltain armeijan palveluskäyttöön 20. kesäkuuta 1903. M1903 käytettiin ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa, sekä tarkka-ampujakiväärinä vielä Korean ja Vietnamin sodissa.
Malli sai nimensä liittovaltion Springfieldin asetehtaalta "Springfield Armory"lta, jossa se kehitettiin saksalaisen Mauser M1898:n pohjalta 1900-luvun alussa. Malli korvasi vuonna 1892 käyttöönotetun norjalaisperäisen Krag-Jørgensenin.
M1903:n korvasi itselataava M1 Garand vuodesta 1936 eteenpäin.
Kiväärin valmistustyypit.
Kivääristä valmistettiin neljää pääversiota, joilla oli useita alatyyppejä. 
Lisäksi aseesta valmistettiin erilaisia harjoitus- ja National Match -kilpa-ammuntamalleja. Pitkän valmistuksessaoloaikansa aikana aseen osiin tehtiin lukuisia pieniä muutoksia valmistusajankohdasta ja valmistajasta riippuen. 
.30-06-kaliiperisilla kivääreillä voi ampua alkuperäisen mallin .30-03-patruunoita, mutta ei päinvastoin.
Ensimmäisen maailmansodan aikana M1917 Enfield -kiväärit olivat suurimman osan sodasta M1903-mallia yleisempiä yhdysvaltalaisilla joukoilla. Toisen maailmansodan aikana M1903 säilyi pitkään palveluskäytössä varsinkin Tyynenmeren sotanäyttämöllä, ennen vähittäistä korvaantumistaan M1 Garandilla.
Mestia

Mestia () on kaupunkityyppinen taajama Mestian piirikunnassa Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Taajamassa asui vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan 1 973 asukasta. Se on piirikuntansa keskuspaikkakunta. Taajama sijaitsee noin 1 500 metrin korkeudella merenpinnasta.
Pienestä koostaan huolimatta Mestia on ollut Svanetian tärkein kaupunki ja alueen kulttuurin keskus vuosisatojen ajan. Kaupunkia hallitsevat kiviset puolustustornit, joita on ympäri Svanetiaa. Ylemmän Svanetian keskiaikaiset monumentit on otettu Unescon maailmanperintöluetteloon. 
Mestian etnografis-historiallisessa museossa on ainutlaatuisia ikoneja ja käsikirjoituksia. Mestia on myös vuorikiipeilyn keskus; kaupungin ulkopuolella on svanetialaiselle vuorikiipeilijä Mikheil Khergianille omistettu museo..
Isot-Antillit

Isot-Antillit on Karibialla sijaitseva saariryhmä, johon kuuluu neljä pääsaarta suurimmasta pienimpään: Kuuba, Hispaniola, Jamaika ja Puerto Rico. Niistä Kuuba ja Jamaika ovat omat itsenäiset valtionsa, Puerto Rico kuuluu itsehallintoalueena Yhdysvaltoihin ja Hispaniolan saarella on kaksi valtiota: lännessä Haiti ja idässä Dominikaaninen tasavalta.
Mtskheta

Mtskheta () on kaupunki Mtskhetan piirikunnassa Mtskheta-Mtianetin hallintoalueella Georgiassa. Kaupungissa on vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan 7 940 asukasta.
Mtskheta on yksi Georgian vanhimmista kaupungeista. Nykyisen kaupungin lähistöllä sijaitseva Armazi toimi Iberian kuningaskunnan pääkaupunkina 400–500-luvulle saakka, kunnes pääkaupunki siirrettiin Tbilisiin. Mtskheta on edelleen Georgian ortodoksisen kirkon pääkaupunki ja se on ollut maan hengellinen keskus aina 300-luvun alkupuolelta saakka, kun kristinusko otettiin Iberian valtionuskonnoksi. Se sijaitsee parikymmentä kilometriä Tbilisistä pohjoiseen Aragvi- ja Mtkvari-jokien yhtymäkohdassa. Tbilisin ja Potin välinen rautatie kulkee kaupungin ohi.
Nähtävyydet.
Mtskhetassa on lukuisia nähtävyyksiä. 1000-luvulla rakennettu Svetitskhovelin katedraali hallitsee kaupunkikuvaa. Paikalle on perimätiedon mukaan haudattu Kristuksen kaapu, ja sinne rakennettiin maan ensimmäinen kirkko 300-luvulla. Kuningas Vakhtang I korvasi aiemman puukirkon kivisellä 500-luvulla, ja sen jäännökset ovat edelleen jäljellä. Nykyisestä kirkosta tuli itäisen Georgian kuninkaiden hautauspaikka, ja Timur Lenkin joukot vahingoittivat sitä 1300-luvun lopulla. Kupoli restauroitiin 1400-luvulla. Kirkkoa ympäröi 1700-luvun aikana rakennettu muuri.
Svetitskhovelin lisäksi Georgian arkkitehtuurin tärkeimpiin monumentteihin kuuluu 500-luvun lopulla rakennettu Džvarin luostari, joka kohoaa korkealla kukkulalla kaupungin yläpuolella. Monille georgialaisille kirkko on maan pyhin paikka. Perimätiedon mukaan Pyhä Nino asetti paikalle ristin käännytettyään maan kristinuskoon. Paikalta on vaikuttava näkymä kaupunkiin ja Aragvin laaksoon.
Kaupungissa on muitakin kirkkoja. Samtavron kirkko sijaitsee Aghmašenebeli-kadun varrella. Se toimii nykyisin nunnaluostarina, mutta se oli aiemmin Mtskhetan herrojen residenssi ja perimätiedon mukaan sinne on haudattu kuningas Mirian III ja hänen puolisonsa Nana. Suuri kirkko on rakennettu 1130-luvulla, mutta paikalla on myös pienempi 300-luvun kirkko. Joen rannalla sijaitsee vuorostaan Samtavroa pienempi Antiokin kirkko, joka on ruusutarhan ympäröimä. Mtskhetassa on myös kaupunginmuseo. Siellä esitellään esimerkiksi alueelta löydettyä arkeologista aineistoa, kuten koruja.
Kaupungin lähistöllä sijaitsee raunioitunut Bebris tsikhen linnoitus. Se rakennettiin suojelemaan Mtskhetaa pohjoisesta tulevilta hyökkäyksiltä. Armazin akropoliin rauniot ja Tsitsamurin linnoitus sijaitsevat muutaman kilometrin päässä kaupungista. Mtskhetan kaupungin historialliset monumentit on otettu vuonna 1994 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Bobby Troup

Bobby Troup (18. lokakuuta 1918 - 7. helmikuuta 1999) oli merkittävä yhdysvaltalainen näyttelijä, jazzpianisti ja lauluntekijä. Hän syntyi Pennsylvanian Harrisburgissa, palveli Toisessa maailmansodassa merivoimien kapteenina.
Hänen suurin menestyskappaleensa on "Route 66", jonka ovat esittäneet muun muassa Nat King Cole ja Rolling Stones; suomalaisesta versiosta vastasi Jussi Raittinen.
Troup teki yhteistyötä myös muun muassa Little Richardin ja Miles Davisin kanssa.
Tarja Ylitalo

Tarja Ylitalo (o.s. Suhonen, s. 5. maaliskuuta 1951 Lieksa) on suomalainen iskelmälaulaja, jonka uran menestyksen päivät osuivat 1980-luvulle.
Ura.
Pohjois-Karjalassa syntynyt Ylitalo on varttunut ja asunut lähes koko ikänsä Lapin Pellossa. Ensimmäisen kerran hän pääsi levyttämään jo vuonna 1969, jolloin ”Tähtijahti -69” -kokoelmalevyllä julkaistiin hänen laulamansa Toivo Kärjen ja Juha Vainion kappale ”Kuin silloin ennen”. Menestystä täytyi kuitenkin odottaa vielä yli kymmenen vuotta. 1970-luvulla Ylitalo toimi Tuomo Ylitalon Intro-yhtyeen solistina. Vuonna 1978 hän sai levytyssopimuksen Matin ja Tepon levy-yhtiö M&amp;T Tuotannossa. Seuraavana vuonna levytys ”Kerrasta poikki” lähetettiin Syksyn Sävel -kilpailuun, mutta laulu ei päässyt loppukilpailuun asti. Siitä huolimatta laulu nousi Jokamiehen listalla ykköseksi ja siitä tuli paitsi Tarja Ylitalon läpimurtohitti, myös yksi vuoden 1980 suosituimmista iskelmistä. Tuolloin Ylitalon päivätyö oli Pellon kurssikeskuksen pääemäntänä.
Tarja Ylitalo oli 1980-luvun alussa yksi kysytyimpiä artisteja Suomessa. Kolme ensimmäistä pitkäsoittoa myivät timanttilevyyn oikeutettavan määrän ja neljäskin vielä kultaa. Suosituimpia hittejä olivat muun muassa ”Mustankippee”, ”Miks’ ei aina voi olla lauantai”, ”Ei tämä tyttö lempeä anele”, ”Yöjuna” sekä ”Tyttö Pohjolasta”. Hyvin monissa Ylitalon lauluissa korostettiin maaseudun rauhallisuutta verrattuna vilkkaaseen kaupunkilaiselämään. 
Vuonna 1990 Tarja Ylitalo levytti kappaleen ”Syys surumielinen”, joka samalla esitteli uudistuneen, rauhallisemman ja vakavamman Tarja Ylitalon. Samanlaista tyyliä jatkettiin vielä seuraavillakin levyillä, mutta ilman suurempaa menestystä. Vuonna 2017 ilmestyi tuplasingle ”Muistoja lapsuuden / Ulapan aava”.
Ylitalo on osallistunut Syksyn Sävelen finaaliin kolmesti lauluilla ”Ei tämä tyttö lempeä anele” (vuonna 1983, sijoitus 3.), ”Ollaan yhdessä” (1988) ja ”Syys surumielinen” (1990) sekä kerran Euroviisukarsintoihin vuonna 1988 laululla ”Maata vaadin, taivaanrantaa”. Laulu on levytetty, mutta sitä ei ole koskaan julkaistu tallenteena.
Yksityiselämä.
Tarja Ylitalo asuu Pellossa aviomiehensä Tuomon kanssa. Hänelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2016.
Kirjallisuudessa.
Olli Karhi on kirjoittanut Tarja Ylitalon elämäkertakirjan "Kerrasta poikki: Tarja Ylitalon tie tähtiin" (Karas-Sana, 2002).
Bidi

Bidi (myös beedie) on intialainen savuke, jossa on tupakkaa "koromandelineebenpuun" lehteen käärittynä. Bidi on savuketta pienempi kooltaan, suljettu taitoksella toisesta päästään ja sidottu värillisellä langalla tai paperisuikaleella. Lehteen käärittyä savuketta tulee polttaa paperiin käärittyä kiihkeämmin, jotta se palaisi.
Edulliset bidit ovat pitkään olleet suosittuja Bangladeshissa, Pakistanissa, Afganistanissa, Sri Lankassa, Kambodžassa ja Intiassa, joissa tavallisiin savukkeisiin ei kaikilla polttajilla ole varaa. Intiassa 800 miljardia bidiä palaa vuosittain. Bidituotanto työllistää ainakin Intiassa, jossa niiden käärimisellä moni ansaitsee elantonsa.
Bidiä on myös arvosteltu sillä perusteella, että pakkauksen edullinen hinta (1,50–3,50 Yhdysvaltain dollaria) ja maustetut vaihtoehdot (kuten mansikka, suklaa ja mango) toimivat lapsia tehokkaasti houkuttelevina markkinointikeinoina.
Haitat.
Intia on myynyt bidejä Yhdysvaltoihin ja osa amerikkalaisista nuorista käyttäjistä luulee bidejä virheellisesti tupakkaa terveellisemmäksi, koska bidit sisältävät vain 10–20 % tupakkaa. Bidi ei kuitenkaan ole tupakkaa terveellisempi vaihtoehto, sillä bidistä saa savukkeeseen verrattuna kolminkertaisesti nikotiinia ja hiilimonoksidia ja viisinkertaisesti tervaa. Bidin polttajien sydäntaudin ja syövän riski kasvaa ja raskaudet vaarantuvat.
70 % pakkauksista ei ole varoitustekstejä ja 40 % bideistä ei makseta veroja.
THQ

THQ oli Yhdysvalloissa Kaliforniassa toiminut peliyhtiö. THQ julkaisi ja kehitti pelejä pelikonsoleille sekä tietokoneille. THQ-nimi tulee sanoista "Toy Headquarters". Yhtiö ei valmistanut leluja enää vuoden 1994 jälkeen, vaan keskittyi vain peleihin. 
THQ omisti myös suomalaisen Universomon, jonka lakkauttamisesta ilmoitettiin vuonna 2010.
Historia.
Vuonna 2012 yhtiö ilmoitti 239,9 miljoonan dollarin tappioista, joka oli 100 miljoonaa enemmän kuin edeltävänä vuotena. THQ joutui tekemään käänteisen osakkeiden jakamisen jotta osakkeiden arvo pysyisi Nasdaqin vaatiman yhden dollarin minimin yläpuolella. Joulukuussa 2012 yhtiö hakeutui vapaaehtoisesti konkurssiin. THQ oli edelliset yli viisi vuotta tehnyt jatkuvasti uudelleenjärjestelyjä ja irtisanomisia. Syitä talousongelmiin oli useita: aiemmin ydintoimintaan kuuluneet lisenssipelit ja elokuvista tehdyt sovitukset eivät enää kiinnostaneet ja Disney lopetti Pixar-sovituksien teon vuonna 2010. Yritys kehitti Warhammer-aiheista MMO-peliä kunnes totesi sen liian kalliiksi sille yksistään, mutta ei löytänyt yhteistyökumppania. "Insane" ja "Devil's Third" -pelien kehitys keskeytettiin vuonna 2012. Vuonna 2010 julkaistu uDraw-oheislaite Wiille oli alkuun menestyksekäs, mutta vuonna 2011 laitteen versiot muille konsoleille ei myynyt ennakoiden mukaan.
22. tammikuuta 2013 yhtiön varallisuus huutokaupattiin ja se lopetti toimintansa. THQ:n pelit ja studiot jaettiin usean yhtiön kesken. Relic Entertainment (Company of Heroes, Warhammer-pelit) päätyi Segalle, Volition (Saints Row) Koch Medialle, Homefront Crytekille sekä THQ Montreal ja -peli Ubisoftille. Vielä julkaisemattoman Evolve-pelin osti Take-Two Interactive.
THQ:n tavaramerkki päätyi Nordic Games:lle vuonna 2014, joka nimesi itsensä uudelleen THQ Nordiciksi vuonna 2016.
Maailmannäyttely

Maailmannäyttely on suuri kansainvälinen näyttely, jossa osallistuvat maat esittelevät teknillisiä, taiteellisia ja kulttuurillisia saavutuksiaan. Maailmannäyttely kestää tavallisesti kolmesta kuuteen kuukautta.
Kaikkiaan maailmannäyttelyitä on järjestetty yli 100 kertaa yli 20 maassa. Ensimmäinen maailmannäyttely järjestettiin Lontoon Kristallipalatsissa vuonna 1851. 2000-luvulla on järjestetty yksi suuri virallinen maailmannäyttely viiden vuoden välein, ja lisäksi välivuosina yksi pienempi maailmannäyttely. Dubain 2020 maailmannäyttely jouduttiin siirtämään vuodelle 2021 COVID-19-pandemian vuoksi.
Maailmannäyttelyiden järjestämistä on vuodesta 1931 alkaen säädellyt Pariisissa toimiva Bureau International des Expositions. Sen tehtävä on pitää näyttelyn ohjelma järjestyksessä ja selvittää järjestäjäkaupungille ja osallistujille niiden oikeudet ja vastuut.
Alepa

Alepa on S-ryhmään kuuluvan HOK-Elannon vähittäiskauppaketju. Alepa-myymälöitä on pääosin Helsingissä, Espoossa ja Vantaalla sekä lisäksi muutamia Keravalla, Klaukkalan Haikalassa, Tuusulassa, Hyvinkäällä sekä Järvenpäässä. Yhteensä ketjussa on 120 myymälää vuonna 2025. Lisäksi ketjulla on yksi eri tapahtumissa kiertävä konttimyymälä sekä verkkokauppa Alepa Kauppakassi. Muualla Suomessa toimii S-ryhmän vastaavan kokoluokan myymäläketju Sale. Suomen suurin Alepa-pilottimyymälä sijaitsee Ahjossa, Keravalla.
Alepan myymälät sijaitsevat pääosin tiiviisti rakennetulla kaupunkialueella, mutta niitä on myös ABC-asemien yhteydessä. Myös Helsinki-Vantaan lentoasemalla on yksi Alepa. 
Alepa-ketjun liikevaihto oli 305 miljoonaa euroa ja henkilökuntaa oli 994 vuonna 2011.
Historiaa.
Ensimmäinen Alepa avattiin vuonna 1971 Helsingin Asematunneliin. Alepa toimi ensin tavallisena valintamyymälänä. Vuonna 1977 se muutettiin laatikkomyymäläksi ja alettiin rakentaa Alepa-kauppaketjua.
Alepan nimi tulee liikenimestä Alennushalli Pajunen, joka oli vuoteen 1987 asti Pajusen suvun omistama kauppaliikkeiden ketju. Pajusista tuli yrittäjäsuku, kun Edvard Pajunen vaimoineen perusti 1918 siirtomaatavarakaupan Helsingin Sörnäisiin. Edvard Pajusen toinen liiketoimiala oli yleiset saunat.
Edvard Pajunen evästi poikaansa Aarnoa, Jussi Pajusen (sittemmin Helsingin kaupunginjohtaja) isää: ”Kaupoille voit tehdä mitä tahansa, mutta saunoista älä luovu – ne kannattavat aina.” Jussi Pajusen mukaan saunoista luovuttiin silti lopullisesti 1970–1980-lukujen taitteessa, kun perhe oli asettunut asumaan Kulosaareen.
Edvard Pajusen jälkeen liiketoimintaa veti Aarno Pajunen. Sittemmin yrityksen johtoon nousi Jussi Pajunen. Hänen kaudellaan vuonna 1987 perhe myi 37 myymälän ketjun Oy Ässä-Market Ab:lle, jonka vastuulla oli tuolloin päivittäistavarakauppa HOK:n toimialueella. HOK ryhtyi päivittäistavarakaupan pyörittäjäksi alueellaan jälleen vuoden 1995 alussa, kun se sai Ässä Partners Oy:stä enemmistöomistuksen. Pajusten omistukseen kuitenkin jäi muun muassa kiinteistöjä sekä kodintarvikeketju Teesi. Vuoden 1999 alussa Ässä Partners Oy yhdistettiin HOK:n ravintolatoimintaa hoitaneen Helsinki Ravintolat Oy:n kanssa HOK Liiketoiminta Oy:ksi (vuodesta 2004 HOK-Elanto Liiketoiminta Oy). Samassa yhteydessä HOK:n toimialueen ulkopuolella sijaitsevat Alepa-myymälät myytiin. Karkkilan, Lohjan ja Nummelan Alepat siirtyivät Osuuskauppa Seudulle ja Riihimäen Alepa Osuuskauppa Hämeenmaalle, ja ne muutettiin Sale-ketjun myymälöiksi.
Kauppakassi-verkkoruokakauppa.
Toukokuussa 2010 Alepa käynnisti yhteistyössä Gastronautin kanssa Kauppakassi-verkkoruokakaupan. Yhteistyötä jatkettiin Digital Foodien kanssa vuotta myöhemmin. Kauppakassi-verkkopalvelussa voi tilata Alepan hinnoin päivittäistavaroita ja saada ne kuljetettuna ilmoittamaansa osoitteeseen samana päivänä. Nykyisellään palvelu kattaa koko pääkaupunkiseudun alueen.
Namco

Namco on japanilainen videopeliyhtiö. Yhtiön tunnetuimpia pelejä ovat muun muassa Pac-Man, Pole Position ja Xevious sekä pelisarjat Tekken, Soul Calibur, Tales Of, Time Crisis, Ridge Racer ja Xenosaga. 
Toukokuussa 2005 Namco ilmoitti fuusioituvansa Bandai-leluvalmistajan kanssa. Yhtiön uudeksi nimeksi tuli Namco Bandai Holdings Inc.
Historia.
Masaya Nakamura perusti yhtiön Tokiossa vuonna 1955. Yhtiön nimi oli tuolloin Nakamura Manufacturing Ltd, ja se valmisti huvipuistolaitteita ja leluja.
1970-luvulla yhtiö tuli videopelimarkkinoille "Galaxian"-pelillään.
Nimeksi vaihdettiin Namco vuonna 1972.
Project Soul.
Project Soul on yrityksen sisäinen kehitysryhmä, joka on tunnettu "Soul Calibur" -sarjan pelien kehittämisestä. Pelien kehittäjäksi usein mainitaan vain Namco, mutta myöhemmin nimeä ryhdyttiin käyttämään ryhmän saavutuksien myötä.
Pelejä.
Namcon julkaisemia pelejä:
Eidos Interactive

Eidos Interactive oli peliyhtiö, joka tunnetaan muun muassa peleistä "Hitman", "Tomb Raider", "Commandos", "Deus Ex", "Legacy of Kain", "Fear Effect" ja "". 
Eidos on ollut Square Enixin omistuksessa huhtikuusta 2009.
Historia.
Eidos Interactive perustettiin vuonna 1990. 
Yhtiö oli aluksi erikoistunut videopakkaus- ja editointiohjelmiin. Ohjelmia julkaistiin varsinkin Acorn Archimedes -mikrotietokoneille. 
Yhtiö siirtyi peleihin vuonna 1995 ostaessaan Domark-ohjelmistotalon sekä Core Designin ja U.S. Goldin vuonna 1996.
Yhtiö rahoitti Ion Storm -yhtiötä vuoden 1996 lopulta vuoteen 2001.
Vuonna 1998 yhtiö osti Crystal Dynamicsin.
Vuonna 2004 yhtiö oli talousvaikeuksissa ja sai ostotarjouksen muun muassa SCi Entertainmentilta, jonka osto valmistui vuonna 2005.
Vuonna 2009 Square Enix osti yhtiön. Samana vuonna yhtiö sulautettiin uuteen Square Enix Europe -yhtiöön.
Mario Puzo

Mario Puzo (15. lokakuuta 1920 – 2. heinäkuuta 1999) oli amerikanitalialainen kirjailija, joka tuli tunnetuksi "Kummisetä"-kirjan kirjoittajana.
Puzo syntyi italialaiseen maahanmuuttajaperheeseen New Yorkissa, Yhdysvalloissa. Toisessa maailmansodassa hän palveli Yhdysvaltojen ilmavoimissa Saksassa ja Aasiassa. Sodan jälkeen hän palveli jonkun aikaa Yhdysvaltojen ilmavoimissa Saksassa, siviilinä viestintätehtävissä. Hän opiskeli New Yorkissa kirjallisuutta ja luovaa kirjoittamista, ja julkaisi ensimmäisen kertomuksensa lehdessä vuonna 1950. Vuonna 1955 ilmestyi ensimmäinen romaani. Puzo kuoli sydänhalvaukseen.
Francis Ford Coppola on ohjannut Puzon "Kummisedän" pohjalta kolme elokuvaa vuosina 1972, 1974 ja 1990. Puzo osallistui elokuvien käsikirjoittamiseen Coppolan kanssa.
The Works

The Works on brittiläisen Queen-yhtyeen 27. helmikuuta 1984 julkaisema albumi. Yhtyeen yhdennentoista studioalbumin nimen keksi rumpali Roger Taylor. Kaikki The Worksin kappaleet olivat myös jonkin singlen A- tai B-puoli. Kappale "Keep Passing The Open Windows" sävellettiin alun perin elokuvaan "The Hotel New Hampshire". 
Kansainvälisesti suurin hitti oli Taylorin säveltämä ja sanoittama "Radio Ga Ga", joka nousi listan kärkisijoille monissa maissa eri puolilla maailmaa, ja listaykköseksi asti 20 maassa. Kappaleesta tehty musiikkivideo lainaa paljon varhaisesta tieteiselokuvasta Metropolis. Kappaleen nimeksi ajateltiin aluksi antaa "Radio Ca Ca". Nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa, koska se kuulosti yhtyeen jäsenten mielestä paremmalta. Radio Ga Gan on esittänyt coverina esimerkiksi Electric Six vuonna 2004. Roger Taylor aloitti Radio Ga Gan säveltämisen Los Angelesissa ajatellen aluksi laittaa sen omalle sooloalbumilleen.
Toinen hyvin tunnettu kappale on "I Want to Break Free", jonka sävelsi ja sanoitti basisti John Deacon. Kappaleesta julkaistiin myös musiikkivideo, joka parodioi brittiläistä saippuasarja Coronation Streetiä. MTV kieltäytyi aluksi esittämästä videota. Lisa Stansfield esitti kappaleen Freddie Mercuryn muistokonsertissa vuonna 1992.
Kappaleet.
Vuonna 1991 uudelleenjulkaistu CD-versio sisältää lisäksi kolme bonuskappaletta:
Julkaisut.
Albumi julkaistiin alun perin vinyylilevynä ja c-kasettina 1984 Englannissa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 1986 albumi julkaistiin ensimmäisen kerran CD-levynä, ja uudelleen bonuskappaleiden kera Yhdysvalloissa vuonna 1991. Vuosina 1993-1994 albumi julkaistiin Japanissa ja Euroopassa. Vuonna 2001 albumi julkaistiin remasteroituna CD-levynä Japanissa. Remasteroitu versio julkaistiin uudelleen vuonna 2004 Japanissa ja Euroopassa.
These Are the Days of Our Lives

These Are the Days of Our Lives on Queen-yhtyeen kappale vuoden 1991 "Innuendo"-albumilta. Se julkaistiin myös singlenä 9. joulukuuta 1991. Singlen toisena A-puolena oli uudelleen julkaistu Bohemian Rhapsody. Kappaleen sävellys ja sanoitus on pääosin Roger Taylorin käsialaa.
Kappaleeseen tehty musiikkivideo oli viimeinen, jossa esiintyi marraskuussa 1991 kuollut laulaja Freddie Mercury. These Are the Days of Our Lives voitti Brit Awardsin "Vuoden 1991 paras single" -palkinnon.
Opéra comique

Opéra comique (ranskaa, ”koominen ooppera”) on termi, jolla viitataan ranskalaiseen oopperaan, jossa tarinaa viedään eteenpäin myös pelkällä säestämättömällä puheella, ei siis välttämättä aina resitatiivin tai laulun keinoin. Pariisin ooppera ei aikanaan sallinut puhuttua dialogia, kun taas Paris Opéra-Comique puolestaan piti sitä lähes perusvaatimuksena. "Opéra comiquet" olivat nimestään huolimatta harvoin koomisia, vaikkakin useimmissa oli koomisia sivuhahmoja. Esimerkkinä tästä oopperatyylistä voidaan mainita Georges Bizet’n "Carmen".
Opera seria

 
Opera seria, dramma musicale tai dramma per musica on traagissävytteistä tai muuten vain vakavaa oopperaa 1700- ja 1800-luvuilta. Eniten genren syntymiseen ja sen vakiintumiseen vaikutti libretisti Metastasio, jota pidetään myös tyylilajin mestarina. Metastasio kirjoitti uransa aikana 27 librettoa, mutta monet niistä sävellettiin lukuisia kertoja: "Artaserse" peräti yli 80 kertaa. 
Opera serian aikakautena vain koominen opera buffa pystyi suosiossa kilpailemaan sen kanssa. Tyylin oopperat tehtiin lähes aina italiankielisiin librettoihin, vaikka niitä tuotettiin laajalti Italian ulkopuolellakin kuten Habsburgien Itävallassa, Englannissa, Dresdenissä ja muualla Saksassa, jopa Espanjassa. Vain Ranskalla oli oma, erillinen oopperamusiikin tyylinsä.
Opera serioissa on lähes poikkeuksetta kolme näytöstä, joissa resitatiivit ja aariat vuorottelevat. Resitatiivit kuljettavat juonta eteenpäin, ja aarioissa joku oopperan hahmoista kuvailee yksinpuheluna näytöksen tapahtumien herättämiä tunteitaan. Ariat olivat yleisesti "da capo" -muotoisia (eli ABA), mutta joissakin aarioissa kertausta saatettiin lyhentää jättämällä pois ritornello.
1700-luvun puolivälissä monet musiikkivaikuttajat alkoivat arvostella "opera seriaa", jonka katsottiin kangistuneen kaavoihin ja etääntyneen kauaksi Jacopo Perin oopperalle asettamista ihanteista. Vuonna 1755 Francesco Algarotti (1712–1764) julkaisi kirjoituksen "Soggia sopra l'opera in musica" ("Essee oopperasta"), jossa hän totesi että ”musiikki on rapistunut entisestä arvokkuudestaan ... mikä johtuu pahanlaatuisesta intohimosta kaikkea uutta kohtaan”. Algarottista alkaneessa oopperan uudistusliikkeessä vaikutti monia libretistejä, säveltäjiä ja mesenaatteja, mutta liikkeen keulahahmoksi on musiikin historiassa noussut Christoph Willibald Gluck, jonka "Orfeo ed Euridice" ja "Alceste" olivat ensimmäiset uusien ihanteiden mukaisesti sävelletyt oopperat. Gluckin uudistukset eivät kuitenkaan juurtuneet oopperamaailmaan välittömästi, mutta oopperan muotokieli ja librettojen rakenne alkoivat hitaasti muuttua, vaikka vanhan perinteen mukaisia "opera serioita" sävellettiin vielä 1800-luvun alkupuolellakin. Uudistukset herättivät myös aikanaan vastustusta ja Gluckin oopperoista tehtiin monia parodioita.
Shelley Winters

Shelley Winters (alk. Shelley Schrift, 18. elokuuta 1920 Saint Louis, Illinois, Yhdysvallat – 14. tammikuuta 2006) oli juutalaista syntyperää oleva yhdysvaltalainen näyttelijä, joka palkittiin kahdesti sivuosa-Oscar-palkinnolla.
Winters esiintyi yli sadassa elokuvassa, joista ensimmäinen oli "What a Woman" vuodelta 1943. Hänellä oli parhaan naispääosan Oscar-ehdokkaana elokuvista "Paikka auringossa" ("A Place in the Sun", 1951) ja koomisesta roolistaan elokuvassa "The Poseidon Adventure" vuodelta 1972. Sivuosa-Oscarin hän sai kahdesti: vuoden 1959 elokuvasta "Anne Frankin päiväkirja" ("The Diary of Anne Frank") ja "Kosketus onneen" ("A Patch of Blue", 1966).
Nuorena Wintersiä pidettiin kukoistavana kaunottarena, ja hän sai rooleja ulkonäkönsä ansiosta. Niinpä hän meni Paikka auringossa-elokuvan koekuvauksiin ilman meikkiä, ja teki vaikutuksen näyttelijäntaidoillaan.
Wintersillä oli lukuisia rooleja myös televisiossa.
Winters oli kolme kertaa naimisissa. Hänestä kerrottiin myös monia juoruja. Hänellä väitetään olleen suhde presidentti John F. Kennedyn isän Joseph Kennedyn kanssa, ja ainakin hän oli läheinen Hollywood-näyttelijä William Holdenin kanssa, josta hän kertoo muistelmissaan.
Grand opéra

Grand opéra (ranskaa, suom. "suuri ooppera") on oopperan tyylilaji, joka oli hyvin suosittu varsinkin 1800-luvun puolivälin Pariisissa. Grand opérassa nousivat merkittävään asemaan ulkomusiikilliset asiat: tuotannot olivat suurellisia ja mahtipontisia ja oopperoiden aiheet usein korkealentoisia ja mytologisista hahmoista kertovia. Lajityypin eturivin kannattajia olivat saksalais-ranskalainen säveltäjä Giacomo Meyerbeer ja ranskalainen libretisti Eugène Scribe.
Huomioitavaa.
Ilman aksenttimerkkiä käytettynä termillä voidaan nykyään viitata myös mihin tahansa suuren kokoluokan oopperaan, esimerkiksi Verdin "Don Carlosiin".
Rehabeam

Rehabeam oli Juudan kuningas isänsä Salomon jälkeen. Hänen historiallisuudestaan ei ole varmuutta, yhden teorian mukaan hän oli kuninkaana 931–913 eaa. Joidenkin uskonnollisten tutkijoiden mukaan, jotka korostavat Raamatussa olevaa ajanlaskua, hänen hallituskautensa alkoi jo niinkin varhain kuin 997 eaa.
Raamatun kertomuksen mukaan kansa nousi kapinaan Rehabeamin ensimmäisenä hallitusvuotena, koska hän ei suostunut keventämään isänsä Salomon kansalle asettamaa "raskasta iestä ja kovaa palvelusta". Tämän ikeen on arveltu liittyvän korkeisiin veroihin tai siihen rinnastettavissa olevaan valtiolle suoritettavaan palkattomaan työhön.&lt;br&gt; 
Kun Rehabeam kieltäytyi suostumasta kansan pyyntöön, kymmenen pohjoista heimoa nousi kapinaan Jerobeamin johdolla, ja muodosti Israelin valtion. Rehabeam jäi hallitsemaan eteläistä Juudan valtiota, johon kuuluivat Juudan ja Benjaminin heimot. Rehabeamin jälkeen tuli Juudan kuninkaaksi hänen poikansa Abiam.
Aiheesta muualla.
Rehabeam suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)
Singspiel

Singspiel () on saksankielinen musiikkiteatterin tyylilaji, jota voidaan pitää eräänlaisena oopperana tai operettina. Singspielille on tyypillistä resitatiivien korvaaminen puhutulla dialogilla. Mozart kirjoitti Wienissä keisari Joosef II:n tilauksesta singspielin "Ryöstö seraljista" (1782), ja jatkoi tyylilajin parissa oopperoissaan "Der Schauspieldirektor" (1786) ja "Taikahuilu" (1791), vaikka "Taikahuilu" sisältääkin runsaasti vaikutteita myös muista oopperan tyylilajeista.
Vaikka useimpien singspielien juoni on koominen ja saattaa sisältää taianomaisia ja satumaisia aineksia, ovat useimmat nykyiseen oopperaohjelmistoon jääneet singspielit, kuten Ludwig van Beethovenin "Fidelio" (1805) ja Carl Maria von Weberin "Taika-ampuja" (1821), tyylilajiltaan vakavia.
Högnäs

Högnäs on kaupunginosa Espoossa. Asuinalue sijaitsee Bodominjärven ja Matalajärven välissä olevalla kannaksella. Maaseutumaisessa kaupunginosassa on omakotitaloasutusta.
Kaupunginosana Högnäs ulottuu Kehä III:n luoteispuolella Oittaan eteläpuolelta aina Kulloonsillan tuntumaan asti.
Alue on tunnettu suurista luonnonsuojelulain nojalla rauhoitetuista tammista, joista ainakin yksi on saanut aikaan yleisönosastokeskusteluita paikallislehdissä syystä, että se haluttaisiin kaataa ympäristölleen vaarallisena.
Bodominjärven ja soistuneen Matalajärven lisäksi alueella on vain vähäisiä pelto-ojia. Bodominjärven etelärannalla on laajahko metsäalue. Högnäsin alueella liikkuu paljon villieläimiä, kuten hirviä, peuroja, rusakoita, kettuja ja supikoiria. Ollaksen pelloilla näkee myös paljon muuttolintuja syksyisin. Matalajärvi on suosittu paikka lintuharrastajien keskuudessa, sillä siellä näkee paljon erilaisia lintuja. Järven rannalla sijaitsee lintutorni, josta voi helposti käydä katsomassa lintuja. Lintutornille pääsee Margretebergin kautta.
Espoon sisäinen bussilinja 225 ajaa Högnäsistä Leppävaaran asemalle.
Nimi.
Högnäsin nimi tulee Bodominjärven itärannan korkeasta niemestä, jossa oli aikoinaan torppa nimeltä Högnäs. Högnäs tuli paikalle 1950-luvulla syntyneen asuinalueen nimeksi. Vuonna 1982 nimi annettiin kaupunginosalle. Suomenkieliseenä vastineena on ollut esillä nimitys "Korkeakannas", mutta se ei tullut käyttöön.
Historia.
Högnäsin eteläpuolella kulkeva Kehä III rakentui vaiheittain vuosina 1963–1968. Väylä linjattiin kulkemaan Jorvaksesta Pitkäjärven pohjoispuolen kautta Vantaalle. Bembölen alueen suuria viljelysmaita jäi Kehä III:n alle.
Tragédie lyrique

Tragédie lyrique tai tragédie en musique () on oopperan ranskalainen alalaji, joka kukoisti 1600-luvun lopusta 1750-luvulle. Tärkeimpiä tähän genreen luettavien teosten säveltäjiä olivat Jean-Baptiste Lully ja Jean-Philippe Rameau.
Tyylin loi 1670-luvulla Jean-Baptiste Lully loi yhdessä libretistinsä Philippe Quinault'n. Sen leviämistä edisti kuninkaan Lullylle myöntämä yksinoikeus musiikkiteatterin järjestämiseen koko Ranskan alueella. Lullyn säveltämät oopperat alkoivat ranskalaisella alkusoitolla, jonka aikana kuningas saapui teatteriin. Nämä alkusoitot olivat tyyliltään juhlallisia ja koostuivat kahdesta osasta, jotka molemmat kerrattiin. Ensimmäinen osa oli tyypillisesti homofoninen ja hidas, ja siinä käytettiin runsaasti pisteellisiä rytmejä. Toinen osa oli nopeampi ja sisälsi fuugamaista imitaatiota. Lully mukautti italialaisen resitatiivin ranskan kielen rytmiin ja intonaatioon. Resitatiiviosien bassolinja oli yleensä rytmikkäämpi ja melodia laulavampi kuin italialaisissa esikuvissaan. Oopperoiden aaria-osat olivat huomattavasti vähemmän koristeellisia kuin italialaisessa oopperassa ja pyrkivät tukemaan libreton draaman kaarta, eivät esittelemään laulajien teknistä taituruutta. Oopperoiden aiheet olivat tavallisesti peräisin antiikin mytologiasta, ja henkilöhahmot olivat yleviä ja vakavia. Oopperoissa ei juuri ollut komedian aineksia.
Paavoharju

Paavoharju oli kokeellista ja sävykästä ambient-, virsi-, iskelmä- ja lo-fi-musiikkia tehnyt suomalainen yhtye, jonka kotikaupunki oli Savonlinna. Kokoonpanossa vaikuttivat Lauri Ainala, Olli Ainala, Jenni Yaber (ent. Koivistoinen), Mimosa Virtanen, Johannes Pitkänen, Toni Kähkönen, Joose Keskitalo, Emmi Uimonen, Henri Pulkkinen [aka Paperi T], Anniina Saksa ja mystinen tuottaja Rautavaara.
Paavoharjun ensimmäinen, elokuussa 2005 ilmestynyt pitkäsoitto "Yhä hämärää" keräsi hyviä arvioita niin Suomessa kuin ulkomailla. Paavoharjulla on myös varhaisempaa, julkaisematonta tuotantoa, kuten EP "Maxi ranskikset". Vaikka suosio oli pääasiassa rajoittunut pieniin piireihin, yhtye sai ihailijoita myös laajalti tunnetuista artisteista, kuten The Ark -yhtyeen keulakuvasta Ola Salosta, kirjailija ja toimittaja Neil Straussista sekä lukuisten alteregojen takaa toimivasta J. G. Thirlwellistä.
Vuoden 2010 lopulla Fonal Records ja Helmi levyt julkaisivat Lauri Ainalan tuottaman Savonlinna-aiheisen DVD:n "Unien Savonlinna". 52 minuutin mittaisen kokeellisen dokumenttielokuvan lisäksi DVD sisältää musiikkivideoita ja livepätkiä vierailevilta ohjaajilta.
Paavoharju esiintyi Roskilde Festivalilla 4. heinäkuuta 2009.
Yhtye esiintyi tämänkin jälkeen satunnaisesti, kuten Flow-festivaalilla 11. elokuuta 2018.
Anniina Saksan laulua kuultiin jo vuonna 2013 ilmestyneellä "Joko sinä tulet tänne alas tai minä nousen sinne" -albumilla, mutta suuremmassa määrin hän pääsi ääneen vuonna 2018 livekeikkojen laulajana. Anniina on merkittävässä roolissa syyskuussa 2023 julkaistulla "Yön mustia kukkia" -albumilla, niin laulajana, säveltäjänä kuin sanoittajanakin.
Paavoharju ilmoitti lopettavansa toimintansa 1. lokakuuta 2023.
Julkaisut.
EP:t
Zarzuela

Zarzuela (IPA /θarθ'wela/) on espanjalaista lyyristä oopperaa. Nimi tulee espanjan sanasta "zarza", joka tarkoittaa karhunvatukkaa – tämä nimi juontaa juurensa Palacio de la Zarzuelaan, Espanjan kuninkaallisten asuinpaikkaan, jonka pihalla kasvoi karhunvatukkaa. Musiikkityyli syntyi juuri palatsin teatterissa 1600-luvulla.
Zarzuelaa on kaksi toisistaan eroavaa tyyliä:
Zarzuelalla (myös nimellä zarzuelta) on myös merkittävä osa Filippiinien musiikkikulttuurissa. Espanjalaiset valloittajat toivat mukanaan tämän musiikin ja se levisi nopeasti alkuperäisten asukkaiden keskusteen.
Saarbrücken

Saarbrücken on Saarlandin osavaltion pääkaupunki lounaisessa Saksassa Saar-joen varrella lähellä Ranskan rajaa. Vuoden 2020 lopussa kaupungissa oli 175 853 asukasta.
Saarbrücken on Saarin hiilikaivosalueen teollisuus- ja kulttuurikeskus, ja raide- ja maantieliikenteen risteyspaikka. Kaupungissa on yliopisto ja modernin taiteen museo. Taloudellisesti mitattuna kaupunki lukeutuu kuitenkin Länsi-Saksan köyhimpiin.
Historia.
Saarbrückenin lähistöllä on ollut roomalaisten ja kelttien asutuksia, mutta kaupungin nimi tulee frankkien linnasta Sarrabrucca, joka puolestaan sai nimensä roomalaisaikaisesta sillasta. Se sai kaupunkioikeudet 1323. Ranskalaiset valloittivat sen vuonna 1793 ja preussilaiset 1815. Vuonna 1919 siitä tuli Saarin alueen pääkaupunki.
Hallintoalueen pääkaupunkina.
Saarbrücken oli maailmansotien jälkeisinä aikoina Saarlandin hallintokaupunkina ensin Kansainliiton alaisena Ranskan valvonnassa 1919–1935 ja sitten 1945–1957 toisen maailmansodan jälkeen.
Maantiede.
Saarbrückenissä vuoden lämpimin kuukausi on elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 23,0 °C, mutta heinäkuu on lähes yhtä lämmin. Keskimääräinen alin lämpötila on pakkasen puolella joulu-, tammi- ja helmikuussa. Sadetta saadaan melko tasaisesti ympäri vuoden vähintään 55 mm kuukaudessa, eniten joulukuussa (93 mm).
Dimetyylisulfoni

Dimetyylisulfoni eli metyylisulfonyylimetaani on orgaaninen yhdiste, jonka rakennekaava (CH3)2SO2. Aine tunnetaan yleisesti lyhenteellä MSM, ja se on kasveissa, eläimissä sekä ihmisessä luontaisesti vähäisissä määrin esiintyvä yhdiste, jota luontaistuotevalmisteissa kutsutaan myös orgaaniseksi rikiksi. Ravintolisänä MSM:ää markkinoidaan esimerkiksi nivelvaivojen ja jäykkien lihaksien hoitoon. Näyttö MSM:n hyödyllisyydestä terveyden edistäjänä on kuitenkin ristiriitaista, ja aineen vaikutuksista julkaistu tutkimusmateriaali on vähäistä.
Dimetyylisulfoni on aikaisemmin luontaistuotteena käytetyn dimetyylisulfoksidin (DMSO) aineenvaihduntatuote. Yhdiste valmistetaan yleensä teollisesti dimetyylisulfoksidista, eikä sitä voi pitää luonnontuotteena.
Koromandelineebenpuu

Koromandelineebenpuu ("Diospyros melanoxylon") () on eebenpuiden ("Diospyros") sukuun kuuluva kasvi. Sen lehtiä käytetään Intiassa laajalti bidi-savukkeiden käärimiseen.
Puu voi kasvaa 25 metriä korkeaksi. Sen lehdet kasvavat 30 cm pitkiksi. Kukat ovat ruusunpunaisia, erikseen hede- ja emikukintoina. Hedelmät ovat oliivinvihreitä palloja, halkaisijaltaan 3–4 cm.
Yhteydetön kieli

Yhteydetön eli kontekstiton kieli on formaali kieli, jonka tunnistaa jokin pinoautomaatti. Yhteydettömän kielen tuottaa jokin yhteydetön kielioppi.
Yhteydettömillä kielillä on paljon sovelluksia ohjelmointikielissä; esimerkiksi useimmat aritmeettiset lausekkeet voidaan tuottaa yhteydettömillä kieliopeilla.
Esimerkki.
Esimerkki yhteydettömästä kielestä on formula_1 eli kieli, joka sisältää kaikki sellaiset merkkijonot, joissa on ensin tietty määrä merkkejä a ja sen jälkeen saman verran merkkejä b. L:n tuottaa kielioppi formula_2, ja sen hyväksyy pinoautomaatti formula_3 jossa formula_4 on määritelty seuraavasti::
formula_5
formula_6
formula_7
formula_8
Artjom Mikojan

Artjom Ivanovitš Mikojan (, ; 5. elokuuta 1905 Sanahin, Armenia – 9. joulukuuta 1970 Moskova) oli neuvostoliittolainen, armenialaissyntyinen lentokonesuunnittelija, joka yhdessä Mihail Gurevitšin kanssa suunnitteli MiG-hävittäjät.
Ennen toista maailmansotaa.
Mikojan kävi keskikoulua vastaavan koulun. Sen jälkeen hän meni Donin Rostoviin tehtaalle koneistajaksi, liittyi 1925 NKP:hen ja työskenteli sitten Moskovassa Dynamo-nimisessä tehtaassa. Suoritettuaan asepalvelukseen hän pääsi opiskelemaan Žukovskin ilmavoimien akatemiaan. Siellä hän suunnitteli ensimmäisen lentokoneensa ja valmistui 1937 insinööriksi. Hän työskenteli Polikarpovin suunnittelutoimistossa.
Toinen maailmansota.
Mikojan nimitettiin vuonna 1939 Moskovaan perustetun lentokonesuunnittelutoimiston johtajaksi. Yhdessä Gurevitšin kanssa hän loi siitä Mikojan-Gurevitš-suunnittelutoimiston. Maaliskuussa 1942 se nimettiin seuraavilla nimillä: OKB MiG ("Osoboje Konstruktorskoje Bjuro MiG"), ANPK MiG ("Aviatsionni nautšno-proizvodstvenni kompleks") ja OKO MiG. 
Toinen maailmansota osoitti, ettei MiG-1-hävittäjä ollut kovin hyvä. Sen pohjalta kehitetty MiG-3 oli paljon parempi ja sitä käytettiin Neuvostoliiton ilmavoimissa suurina määrinä. MiG-5, 7 ja MiG-8 olivat lähinnä koekoneita. 
Toisen maailmansodan jälkeen.
Toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitossa tehtiin versiota saksalaisten kehittämistä suihkukoneista, samoin kuin tehtiin samaan aikaan ainakin Ranskassa, Englannissa ja Ruotsissa. Ensimmäinen sarjatuotantokone oli MiG-9 vuonna 1946. I-270-prototyyppi perustui saksalaiseen hahmotelmaan ja käytti brittiläistä suihkumoottoria – siitä tuli etenkin Korean sodassa menestyksellinen MiG-15. Sen suorituskyky oli erinomainen ja yli 18 000 konetta valmistettiin. Vuodesta 1952 alkaen Mikojan kehitti koneeseen sopivan ohjuksen.
Mikojan oli suunnittelutoimiston johdossa, kun se suunnitteli useita maailmanennätyksiä saavuttaneen ja suuria määriä valmistetun MiG-21-hävittäjän. Hän opetti Moskovan ilmailuinstituutissa.
Hän sai kahdesti Neuvostoliiton korkeimman siviilikunniamerkin, Sosialistisen työn sankarin arvonimen. Leninin kunniamerkki ja Stalin-palkinto kumpikin myönnettiin hänelle kuudesti. 
Artjom Mikojanin isoveli Anastas Mikojan oli korkea-arvoinen neuvostopoliitikko 1950- ja 1960-luvuilla.
Mikojanin kuoltua suunnittelutoimiston nimi muuttui muotoon "Mikojan", mutta koneiden tyyppi säilyi MiGinä.