Naomi Klein

Naomi Klein (s. 8. toukokuuta 1970 Montreal, Kanada) on kanadalainen toimittaja, kirjailija, professori ja aktivisti. Hänet tunnetaan erityisesti globalisaatiota ja kapitalismia arvostelevista teoksistaan "No Logo" (2000), "Tuhokapitalismin nousu" (2007) ja "Tämä muuttaa kaiken" (2014). Klein on vuodesta 2018 viestinnän, kulttuurin ja feminismin tutkimuksen professori Rutgersin yliopistossa.
Tausta.
Klein on kotoisin juutalaisesta perheestä. Sekä Kleinin että hänen aviomiehensä Avi Lewisin perheillä on tausta kansalaistoimijoina. Kleinin isoisä, animaattori Philip Klein, erotettiin Disney-yhtiön palveluksesta vuoden 1942 animaattoreiden lakon jälkeen hänen toimittuaan siinä aktiivisesti. Kleinin lääkäri-isä Michael Klein oli Vietnamin sodan vastustaja ja Physicians for Social Responsibility -järjestön ("Lääkärin sosiaalinen vastuu") jäsen. Hänen elokuvantekijä-äitinsä Bonnie Sherr Klein sai julkisuutta pornografian vastaisella elokuvallaan "Not a Love Story". Hänen veljensä Seth on Canadian Centre for Policy Alternatives -tutkimuskeskuksen Brittiläisen Kolumbian toimiston johtaja. Hänen appivanhempansa ovat journalisti Michele Landsberg ja poliitikko Stephen Lewis, Kanadan uuden demokraattisen puolueen johtaja David Lewisin poika. Hänen tätinsä on naimisissa arkkitehti Daniel Libeskindin kanssa. Klein on julkisesti tunnustautunut feministiksi ja on luonnehtinut muun muassa kirjaansa "No Logo" leimallisesti feministiseksi. Hän on myös Rutgersin yliopiston viestinnän, kulttuurin ja feminismin tutkimuksen professori.
Klein opiskeli Toronton yliopistossa, mutta keskeytti opinnot kolmantena vuonna ja aloitti "The Globe and Mailin" palveluksessa. 23-vuotiaana hän siirtyi "This Magazineen".
Klein on ollut London School of Economicsin vierailevana luennoitsijana.
Julkaisut.
Vuonna 2000 Klein julkaisi kirjan "No Logo", josta tuli pian globalisaatiokriittisen liikkeen tunnus. Liike oli sulkenut WTO:n ministerikokouksen 1999 kuukautta ennen "No Logon" ilmestymistä. Kirjassa Klein arvostelee brändipainotteista kulutuskulttuuria kuvaamalla suuryritysten toimintaa. Hänen mukaansa yritykset ovat yleensä syyllistyneet maailman köyhimmissä maissa työntekijöiden riistoon tavoitellessaan yhä suurempia tuottoja. Hän arvosteli Nike-yhtiötä kirjassaan niin voimakkaasti, että se oli ensimmäisiä julkaisuja, jonka kritiikkiin yhtiö vastasi suoraan. 
Vuonna 2002 Klein julkaisi teoksen "Vastarintaa ja vaihtoehtoja", kokoelman artikkeleita ja puheita, joita hän oli kirjoittanut globalisaatiokriittisen liikkeen puolesta. Kirjan tuotto meni avustuksena aktivistijärjestöille The Fences and Windows Fundin kautta. Klein on kirjoittanut muun muassa myös "The Nationiin" ja "The Guardianiin" aiheenaan esimerkiksi Irakin sota. Syyskuussa 2004 "Harper’s Magazinessa" julkaistussa artikkelissa Klein kirjoitti, että vastoin yleisiä luuloja Bushin hallinnolla oli selkeä suunnitelma miehityksen jälkeiselle Irakille. Suunnitelman tarkoituksena oli luoda esteetön vapaa markkinatalous. Hän kuvailee myös suunnitelmia sallia ulkomaalaisten poimia vauraudet Irakista ja menettelytapoja näiden päämäärien saavuttamiseksi.
Vuonna 2004 Klein teki puolisonsa kanssa dokumenttielokuvan "The Take", joka kertoi argentiinalaisista tehdastyöläisistä, jotka ottivat haltuunsa lakkautetut tehtaat ja aloittivat tuotannon uudelleen. Lokakuussa 2005 Klein oli 11:s Maailman intellektuellit -äänestyksessä, jossa listattiin maailman sata julkista älykköä. Sen kokosi "Prospect"-lehti yhdessä "Foreign Policyn" kanssa. Klein oli korkeimmalle sijoittunut nainen listalla.
Kleinin kolmas kirja, "Tuhokapitalismin nousu", ilmestyi 2007. Siinä Klein esittää rahamarkkinoiden toimivan vastoinkäymisiä kokeneiden ihmisten kustannuksella. Katastrofialueet eivät tästä näkökulmasta ole humanitaarisen avun kohteita, vaan ”puhtaita pöytiä”, joissa raivaustyö on tehty turva-alan (Irak), hotelliketjujen (Sri Lanka) tai yksityisiä koulupalveluja myyvien yritysten (New Orleans) hyväksi. Vuonna 2009 kanadanjuutalainen Klein esitti, että Israel asetettaisiin kulttuuriboikottiin, jotta palestiinalaiskysymys saataisiin ratkaistua. Klein totesi Israelille olevan tärkeää kuulua länsimaiseen kulttuuriin. Jos siihen iskettäisiin, siinä osuttaisiin Kleinin mukaan valtion olennaiseen ytimeen. Maailmanlaajuisen talouskriisin laajentuessa Klein kritisoi Friedmanin oppien mukaista talouspolitiikkaa, jota hän arvosteli jo kirjassaan "Tuhokapitalismin nousu". Kleinin mukaan maailmanlaajuisen talouskriisin aiheutti pitkälti Milton Friedmanin oppien noudattaminen säännöstelyn poistamisessa.
Klein julkaisi 2014 teoksen "Tämä muuttaa kaiken: kapitalismi vs ilmasto", jossa hän esittää ilmastonmuutoksen liittyvän keskeisesti kapitalistiseen tuotantojärjestelmään. Helsingin Sanomien kirja-arviossa talouskulttuurin tutkija Paavo Järvensivu tiivistää Kleinin viestin siihen, että kansalaisliikkeiden on vaadittava vallanpitäjiltä ripeitä ja vaikuttavia päätöksiä ilmastonmuutoksen ehkäisemiseksi. Sen toteuttamiseksi valtioiden ja valtioliittojen on ohjattava markkinoita voimakkaasti ja valtioiden on sekä investoitava vähäpäästöisiin ratkaisuihin että rajoitettava kulutusta säännöksin. Yhteiskunnan on työskenneltävä monimuotoistavan kulttuurisen murroksen hyväksi vähintään yhtä tarmokkaasti kuin teknologisten ja poliittisten ratkaisujen saavuttamiseksi. Järvensivu kuitenkin arvioi, ettei Kleinin näkökulmaa voi aivan sellaisenaan siirtää Suomeen: ”Siinä missä hän irtisanoutuu pohjoisamerikkalaisesta oikeistosta täysin ja näkee, että vasemmiston on vain voitettava taistelu sitä vastaan, Suomen oikeisto ei ole niin toivoton.” Arvostettu Hilary Weston Writers’ Trust palkitsi teoksen tietokirjapalkinnolla sen ilmestymisvuonna.
"Kaksoisolennon" (2024; "Doppelganger", 2023) taustalla on Kleinin kannalta ikävä etunimikaima, joka myös ulkonäöltään muistuttaa Kleinia: kanadalainen kirjailija Naomi Wolf. Heidän ajatusmaailmansakin lähenivät toisiaan, kunnes koronapandemian puhjettua Wolf kääntyi salaliittoteoreetikoksi ja väitti, että koronarokotukset ovat osa kansanmurhaan ja ihmiskunnan orjuuttamiseen tähtäävää salajuonta. Kirja laajenee yksityisestä yleiseen, kuten henkilöbrändeihin, jotka muuttavat yksilön tuotteeksi. Kriitikko Pekka Wahlstedt näkee kirjan ennen kaikkea vasemmiston ja oikeiston vastakkainasetteluna, sillä molempien ydin on talous, joka yhdistää ne toistensa kaksoisolennoiksi.