tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Benny Törnroos

Benny Törnroos (s. 16. kesäkuuta 1950 Helsinki) on suomenruotsalainen laulaja ja näyttelijä. Benny Törnroos on syntynyt Helsingissä. Lapsuuden kesät hän vietti Espoossa ja vuodesta 1986 kaupunki on ollut hänen kotinsa.
Yksi tunnetuimmista Törnroosin esittämistä kappaleista on "Muumilaakson tarinoita" -animaatiosarjan tunnuskappale, jonka hän esittää sekä suomen- että ruotsinkielisessä versiossa. Alkutunnusmusiikkina on laulu "Käy Muumilaaksoon" ja lopputunnusmusiikkina kappale "Hei Muumit". Molemmat kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut (hollanniksi) Pierre Kartner. Ne on käännetty 56 eri kielelle ja levytetty 12 eri maassa Törnroosin äänen toimiessa esikuvana ulkomaisille versioille. Törnroos on esittänyt useita Muumi-aiheisia lauluja "Benny Törnroos &amp; Muumit" -yhtyeensä kanssa. Muumilaulajaksi häntä pyydettiin suomenruotsalaisuuden perusteella – hän laulaa sujuvasti sekä suomeksi että ruotsiksi. Muumilauluja on laulettu jo lähes kaksikymmentä vuotta, eikä suosiolle näy loppua. Törnroos sai vuonna 1992 valmistuneesta muumilaululevystä kultalevyn vuonna 1993.
Törnroos on työskennellyt vuodesta 1977 Yleisradiolle, jolle hän on tehnyt radio- ja televisio-ohjelmia ruotsiksi. Lastenlevyjen lisäksi hän on laulanut musiikkia aikuisille. Hän on laulusolistina Country Express -kantriyhtyeessä joka teki paluun konserttilavoille vuonna 2008. Country Express sai vuonna 1978 esiintyä legendaarisessa Grand Old Opry Nashvillessä. Bändiltä ilmestyi yhteensä viisi levyä. 1980-luvulta lähtien Törnroos on esiintynyt myös yhtyeissä Society Fox Orchestra ja Brushane Big Band. Viime vuosina konsertit yhdessä Lasse Mårtensonin ja yhteislaulut Calle Petterssonin kanssa ovat osa ohjelmistoa.
Anniina Karjalainen

Anniina Karjalainen (s. 1983) on suomalainen pop-laulaja. Hän oli Idols-kykyjenetsintäohjelman ensimmäisen tuotantokauden finalisti. Karjalainen on valmistunut Pop&amp;Jazz Konservatoriosta muusikoksi ja tällä hetkellä hän opiskelee Metropoliassa laulupedagogiksi. Hän opettaa laulua mm. Järvenpään Rock-koulussa. Karjalainen on solistina Party Proof -yhtyeessä, joka keikkailee aktiivisesti.
Karjalainen on julkaissut kitararock-vaikutteisen albumin "Traces of Me" keväällä 2005. Kappaleiden tekijöinä olivat muun muassa Karjalainen itse (kolme raitaa oli kokonaan hänen käsialaansa), Juuso Rantasalo ja Mats Tärnfors. Albumilta julkaistiin kolme singleä, "Why (So Easily)", "Who's About to Cry Now" (josta tehtiin myös musiikkivideo) ja "Butterfly (In My Heart)". "Why (So Easily)" oli top 20 -singlelistalla neljä viikkoa yltäen parhaimmillaan sijalle 15, mutta albumi ei noussut listoille. 
Karjalainen on vuodesta 2013 ollut mukana Tomi Salesvuo East Funk Attack -kokoonpanossa laulajana, jonka single ”What Do You Need?” julkaistiin heinäkuussa 2014. Yhtyeen debyyttialbumi "EFA" julkaistiin syksyllä 2014.
Tsa Tsa Tsaa

Tsa Tsa Tsaa on suomalainen vuosina 1993–1994 valmistunut sketsiviihdesarja. Sarjaa esitettiin MTV3-kanavalla. Näyttelijöinä toimivat Jukka Puotila ja Aake Kalliala, ohjaajana Jussi Parviainen ja tuottajana Spede Pasanen. 
Sarja perustui Jukka Puotilan julkisuuden henkilöistä tehtyihin imitaatioihin. 
Kesällä 1995 Parviainen, Puotila ja Kalliala tekivät 6-osaisen sketsisarjan "Uimakoulu", joka oli sisällöltään samanlainen edeltäjänsä kanssa.
Heikki Kahila -imitaatio.
Sarjan kestohahmoksi vakiintui Puotilan esittämä Heikki Kahila -karikatyyri, joka kiteytyi sloganiin "Terve terve, tässä on todellakin Heikki!". Hokema ei ollut peräisin Kahilan omasta puheesta, vaan se oli Puotilan itse keksimä. 
Kahila itse on kertonut Jukka Annalan kirjassa "Toopelivisio", että repliikki seuraa häntä "varmaan hautaan saakka". Sarjan ensiesityksen aikaan monet ihmiset halusivat Kahilan sanovan tuon lauseen. Jopa Kahilan silloisen kodin lähistöllä asuva nuoriso hoki sitä toisilleen.
Vuonna 1994 valmistuneessa elokuvassa "Vääpeli Körmy – taisteluni" hän itse esittää hokeman kohtauksessa, jossa hän ampuu Aake Kallialan esittämää ruotsalaista sotilasta.
End of an Era

End of an Era on Nightwishin Hartwall Areenalla Helsingissä 21. lokakuuta 2005 nauhoitettu ja 31. toukokuuta 2006 julkaistu livealbumi, joka on julkaistu CD:nä, DVD:nä ja Blu-raynä. Nightwishin ohella mukana oli myös John Two-Hawks, joka esitti oman laulunsa "Stone People", sekä yhtyeen kanssa kappaleen "Creek Mary's Blood". "End of an Era" oli yhtyeen viimeinen esiintyminen laulaja Tarja Turusen kanssa. "End of an Era" on myynyt platinaa Saksassa sekä Suomessa. DVD:stä tehtiin uudelleenjulkaisu vuonna 2018.
Louis de Broglie

Louis Victor Pierre Raymond de Broglie (15. elokuuta 1892 Dieppe, Ranska – 19. maaliskuuta 1987 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen fyysikko. Hänen suurin tieteellinen saavutuksensa oli hiukkasten aaltoluonteen keksiminen. Louis de Broglie vastaanotti Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1929 elektronien aaltoluonteen teoreettisesta ennustamisesta. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Louis de Broglie oli Ludvig XIV:n aateloiman de Broglien suvun 7. herttua. Hän peri aatelisen arvonimensä vanhemmalta veljeltään Maurice de Broglielta (6. herttua), joka kuoli ilman jälkeläisiä 1960. Louis de Broglie ei mennyt naimisiin, joten hänen kaukainen serkkunsa Victor-François de Broglie (8. herttua) peri herttuan arvon häneltä hänen kuollessaan.
Alun perin de Broglien kiinnostus oli historia, mutta myöhemmin hän kiinnostui matematiikasta ja teoreettisesta fysiikasta. Veli Maurice de Broglie oli kokeellinen fyysikko.
Hiukkasten aaltoluonne.
De Broglie esitti vuonna 1924 väitöskirjassaan "Recherches sur la théorie des quanta" (Kvanttiteorian tutkimus) hypoteesin: Sama aaltohiukkasdualismi, joka on todettu sähkömagneettisella säteilyllä, koskee myös hiukkasia. De Broglien lähtökohtana olivat seuraavat ajatukset:
Hän päätyi tulokseen, jonka mukaan liikkeessä oleva hiukkanen voidaan kuvata aaltona samaan tapaan kuin sähkömagneettinen säteily. De Broglien mukaan samat yhtälöt, jotka Planck ja Einstein olivat aikaisemmin esittäneet sähkömagneettiselle säteilylle, pätevät myös näille hiukkasiin liittyville aalloille. Niinpä hiukkasen aallonpituus on
formula_1, 
missä formula_2 on Planckin vakio ja formula_3 on hiukkasen liikemäärä. Samoin vallitsee hiukkasen energian "E" ja aallon taajuuden "f" välillä yhteys
formula_4.
Yhtenä perusteena tälle oletukselle oli myös atomin elektronien energian tunnettu kvantittuminen. Jo Bohrin atomimallissa vuodelta 1913 oletettiin, lähinnä alkuaineiden spektrien selittämiseksi, ettei elektroni voi asettua mille etäisyydelle ytimestä tahansa, vaan ainoastaan tietyt etäisyydet ovat mahdollisia. De Broglien mukaan tämä rajoitus johtuu siitä, että näillä etäisyyksillä kiertoradan pituus on jokin aallonpituuden kokonainen monikerta, joten elektronit voivat muodostaa seisovia aaltoja.
Aaltokuvassa hiukkasia kutsutaan de Broglien aalloiksi. Vuonna 1926 Schrödinger tarkensi oletusta esittämällä Schrödingerin yhtälön, joka kuvaa näiden aaltojen aaltofunktiota.
Myöhemmin osoittautui, että aaltofunktio kuvaa todennäköisyysjakaumaa, jolla hiukkasjoukon käyttäytymistä voidaan ennustaa. Hiukkasten aalto-ominaisuudet ilmenevät, kun hiukkasen aallonpituus on samaa kertaluokkaa kuin välimatka hilassa, josta se siroaa. Hiukkasten aaltoluonne voidaan osoittaa esimerkiksi kaksoisrakokokeella.
Jaakko Oksanen

Jaakko Taneli Oksanen (s. 17. toukokuuta 1948 Längelmäki) on suomalainen kenraalimajuri evp. Hän työskenteli puolustusvoimien jälkeen suomalaisessa konfliktinratkaisujärjestö Crisis Management Initiativessa (CMI). 
Henkilöhistoria.
Oksanen syntyi autonkuljettaja Niilo Oksasen ja Terttu Heinon perheeseen. Hän avioitui 1974 terveydenhoitaja Riitta-Leena Suikin kanssa. Heillä on kolme lasta.
Oksanen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1969, Kadettikoulusta vuonna 1974 ja suoritti Sotakorkeakoulun vuonna 1985. Tämän jälkeen hän toimi lukuisissa eri sotilastehtävissä, joista merkittävimpänä komentajuudet Lapin, Helsingin ja Etelä-Suomen sotilaslääneissä. Hän kävi sotilasuransa aikana poikkeuksellisen usein ulkomaankomennuksilla YK:n operaatioissa.
Oksanen aloitti Crisis Management Initiativessa työskentelyn jo sotilasuransa ohella. Elokuussa 2003 hän oli ensimmäistä kertaa mukana CMI:n operaatiossa, kun YK:n paikallinen päämaja pommitettiin Bagdadissa, Irakissa. Myöhemmin Oksanen oli keskeinen tekijä Acehin konfliktin rauhanneuvotteluissa ja toteutuman seurannassa Indonesiassa vuosina 2004-2012. 
Jäätyään eläkkeelle Puolustusvoimien palveluksesta Oksanen siirtyi Elisan turvallisuushankkeiden johtajaksi vuonna 2008. Sen työn ohella hän aloitti työn Ulkoministeriössä vuonna 2012, vastuualueenaan niin kutsutun salaviestijärjestelmän käyttöönotto. Oksasen ja Kalevi Halosen palkkauksista aloitettiin myöhemmin esitutkinta virkavelvollisuuden rikkomisesta, mutta syytteitä ei lopulta nostettu eikä Oksasta tai Halosta missään vaiheessa epäilty rikoksesta.
Sotilasura.
Oksasen sotilasuralla on ollut sekä kotimaisia että kansainvälisiä tehtäviä:
Kenraalimajuriksi Oksanen ylennettiin vuonna 2006.
Kalevi Jäntin palkinto

Kalevi Jäntin palkinto on Kalevi Jäntin säätiön vuosittain nuorille kirjailijoille myöntämä kirjallisuuspalkinto. Vuonna 2023 se oli arvoltaan 20 000 euroa.
Kalevi Jäntin rahaston perustivat vuonna 1942 WSOY:n pääjohtaja Jalmari Jäntti ja hänen vaimonsa Hildur Jäntti kunnioittaakseen 30 vuoden iässä sydäninfarktiin menehtyneen poikansa Kalevin muistoa. Säätiön tarkoituksena on suomalaisen kaunokirjallisuuden edistäminen. Säätiö jakaa vuosittain palkinnon yhdelle tai useammalle nuorelle kirjailijalle hänen julkaisemastaan suomenkielisestä teoksesta.
Vuonna 2023 säätiön palkintolautakuntaan kuuluivat kanslianeuvos Satu Jäntti-Alanko (puheenjohtaja), tohtori Anna Alanko, professori Jyrki Nummi, kustantaja Touko Siltala, runoilija, taiteilijaprofessori Saila Susiluoto ja maisteri Leena Alanko.
Palkinnon saajat.
Lähde (1942–2002)
Nokia 9000 Communicator

Nokia 9000 Communicator on Nokian ensimmäisen älypuhelinsukupolven ensimmäinen Communicator -mallisarjan julkaisu. 
Nokia 9000 Communicatoria seurasi paranneltu 9000i jota seurasi Nokia 9110 Communicator.
Historia.
Kommunikaattorin kehitys alkoi vuonna 1993 huippusalaisena, vain kymmenen hengen kehitysprojektina, jota vetivät Reijo Paajanen sekä sovelluskehittäjäsuhteista vastannut Lauri Hirvonen. Taustalla oli yhteistyökumppanien näkemys siitä, mihin maailma oli menossa: sähköpostista oli tulossa tärkeä väline kannettavissa laitteissa ja tietokoneissa. Sparraajana ja kilpailijaverrokkina oli etenkin sen aikainen Psion 3 -kämmentietokone, jota pystyi käyttämään kahdella paristolla parhaimmillaan kuukauden. Verrokkeja olivat myös vuonna 1993 esitelty HP Omnibook ja nopeasti flopannut Applen Newton.
Julkistus ja ominaisuudet.
Puhelin julkaistiin 1996. Sen puhelinosa oli Nokia 2110:sta ja sen taskutietokoneosa perustui 25 MHz 80386-suorittimeen. Laite käytti PC-GEOS-käyttöliittymää. Alkuperäisen 9000-mallin ohjelmisto oli monella tapaa hyvin rajoitettu, ja siitä julkaistiin loppuvuodesta 1997 parannettu i-malli, jossa oli korjattu 9000-mallin ohjelmiston pahimpia puutteita. Parannuksiin kuuluivat muun muassa alikansiot, mahdollisuus pitää yhtä aikaa auki useampia saman napin takana olevia ohjelmia (esimerkiksi WWW-selain ja telnet-yhteysohjelma tai sähköposti ja selain), sekä soittoäänien vastaanottaminen ja lähettäminen tekstiviesteillä. Nokia ei kuitenkaan tarjonnut puhelimen omistajille mahdollisuutta päivittää puhelimen ohjelmistoa 9000-mallista 9000i-malliin, vaikka tämä olisi ollut teknisesti mahdollista. 9000:n PC-GEOS-käyttöliittymää ajetaan Datalight-yrityksen ROM-DOS-käyttöjärjestelmän päällä ja tälle on myös kehitetty komentorivi, joka käynnistetään yksinkertaisella Internetistä ladattavalla ohjelmalla.
Kommunikaattorissa oli puhelin- ja tietokoneosa erotettu toisistaan niin, että data kulki osien välillä lattakaapelia pitkin. Taustalla olivat virransäästösyyt sekä sen aikaiset viestintäalan määräykset, jotka eivät tunteneet ajatusta, että puhelimeen voisi asentaa sovelluksia.
Nokia 9110 Communicator

Nokia 9110 Communicator oli Nokian Communicator -sarjan toinen älypuhelinjulkaisu 9000 / 9000i version jälkeen. Siitä tehtiin myös päivitetty Nokia 9110i -versio. Nokia 9110 Communicatoria seurasi Nokia 9210 Communicator.
Nokia 9110 oli huomattavasti edeltäjäänsä Nokia 9000 Communicatoria pienempi ja siinä oli myös selvästi pidemmät toiminta-ajat. Laitteistoltaan 9110 vastasi Nokia 6110 -puhelinta johon oli sisällytetty x86-prosessori. 9110:ssa oli myös näytön taustavalo, joka paransi laitteen käytettävyyttä.
Kämmenmikropuolen x86 -prosessorina oli AMDn valmistama 33 MHz 486SX (Élan SC450), ja käyttöjärjestelmänä GEOS.
9110i-versio eroaa perusversiosta ainoastaan ohjelmiston lisäominaisuuksilla. 9110i -mallissa on mukana mm. WAP-toiminnot valmiiksi asennettuna MMC-muistikortille. Perusmalli ja i-malli olivat siis laitteistotasolla täysin sama laite.
Nokia 9300

Nokia 9300 älypuhelin on Nokian Communicator -sarjan neljännen sukupolven Nokia 9500 Communicator:n kevennetty versio. Se on isoveljeään pienikokoisempi ja siitä puuttuu kamera ja WLAN. Toiminnallisuudeltaan tuote on muilta osin identtinen 9500 Communicator:n kanssa. Nokia 9300:n prosessorina on RAE-6 TI OMAP 1510 ARM-925 (150 MHz).
Nokia 9300:sta on sittemmin julkaitu myös 9300i -malli, johon on lisätty 802.11g standardin mukainen WLAN.
Nokia 9500 Communicator

Nokia 9500 Communicator on Nokian neljäs Communicator -sarjan älypuhelin. Nokia 9500 Communicatoria edelsi Nokia 9210 Communicator/Nokia 9210i Communicator ja seurasi Nokia E90 Communicator. Versiosta julkaistiin myös ilman kameraa ja WLAN:ia tuotettu ja ulkonäöltäänkin selvästi eronnut versio Nokia 9300. Tämä ei kuitenkaan saanut lisänimeä Communicator.
Nokia 9500 Communicator on Symbian-pohjainen (versio 7.0) älypuhelin, jonka käyttöliittymänä toimii Series 80.
Muistikortit.
MMC-muistikortit ovat yhteensopivia Nokia 9500 Communicatorin kanssa. Myyntipaketissa tulee Nokian oma, 128 Mt:n kortti. Puhelimen virallisten teknisten tietojen mukaan korttia voi vaihtaa lennosta.
Ohjelmisto.
Nokia 9500:n perusohjelmisto ei ole kovin laaja, mutta lisäohjelmilla puhelimen toiminnallisuus saadaan monikertaistettua. Alle on listattu joitakin lisäohjelmia.
Pedro Diniz

Pedro Paulo Diniz (s. 22. toukokuuta 1970 São Paulo, São Paulo, Brasilia) on brasilialainen liikemies sekä entinen autourheilija ja Formula 1 -kuljettaja.
Ura.
Pienet formulasarjat.
Dinizin ura alkoi 1980–1990–lukujen vaihteessa eteläamerikkalaisissa formulasarjoissa, joissa hän ajoi ensin Brasilian Formula Fordia vuonna 1989 ja siirtyi heti seuraavana vuonna Sud-Am Formula 3:iin. Saavutuksiksi Sud-Am F3:ista ja Britannian Formula 3:ista kausilta 1991–1992 jäi muutama palkintosija.
Formula 2 ja Formula 3000.
Dinizin vaihtelevasta menestyksestä ja ajokokemuksen puutteen aiheuttamasta virheherkkyydestä huolimatta hän sai mahdollisuuden ajaa Britannian Formula 2 yhden kilpailun verran Donington Parkin radalla, jossa oli viimeinen tuloksen saanut kuljettaja. Formula 3000:issa Diniz ajoi kausina 1993–1994 Forti Corsella. Tallin autolla hän kykeni ajamaan tulokaskauden kilpailuissa parhaimmillaan seitsemänneksi Enna-Pergusan kilpailussa ja seuraavalla kaudella kerran pisteille sijoituttuaan neljänneksi Estorilin kilpailussa. 
Formula 1.
Dinizin F1-ura alkoi Forti-tallissa rikkaan isänsä ja Parmalatin rahallisella tuella, jonka ansiosta kilpaili koko F1-uransa ajan keskikastin talleissa. Auto ei ollut kilpailukykyinen ja Diniz ei saanut MM-pisteitä. Ensimmäiset MM-pisteet Diniz keräsi Espanjan GP:ssä 1996 ajamalla kuudenneksi. Toisinaan Diniz suoriutui ihan hyvin käytettäessä vertailukohtana muita kilpa-autoilijoita. Muun muassa kaudella hän keräsi Arrows-tallissa saman verran pisteitä kuin tallitoverinsa Mika Salo. Myös kaudella ajaessaan tuolloin Sauberilla, Diniz saavutti pistevoiton kokeneesta, sekä arvostetusta tallikaveristaan Jean Alesista, joka oli kyennyt Ferrarilla voittamaan F1-kilpailun vuonna 1995. Kaudella Diniz jäi pisteittä ja kotikilpailu Brasiliassa jäi ajamatta Sauberin auton takasiipivian vuoksi. F1-uransa jälkeen Diniz oli yhteistyössä Alain Prostin kanssa Prost GP:n rahoituksen hoidossa, mutta yhteistyö päättyi Prostin ja Dinizin riitaan ja Prost-tallin kaatumiseen. Diniz osallistui kaikkiaan 99 Formula 1 -sarjan osakilpailuun, joissa hän keräsi 10 pistettä. Parhaimmillaan hän oli kahdesti viides.
&lt;br clear="all"&gt;
Muuta.
F1:sten jälkeen Diniz on keskittynyt liiketoimintoihin, joihin kuuluvat hänen perhetilansa luomutuotteet ja elintarvikekauppa sekä Brasilian Formula Renault -sarjojen tukeminen.
Nixon Kiprotich

Nixon Kiprotich (s. 4. joulukuuta 1962 Baringo, Kenia) on kenialainen kalenjin-heimoon kuuluva entinen keskimatkojen juoksija.
Soulin olympialaisissa 1988 Nixon Kiprotich selviytyi 800 metrin juoksun loppukilpailuun, jossa lopulta sijoittui kahdeksanneksi. Vuonna 1989 hän voitti matkalla Afrikan mestaruuden ja seuraavana vuonna Kansainyhteisön kisoissa sijoittui toiseksi. Vuonna 1992 Kiprotich voitti lukuisia GP-kisojen juoksuja, mutta Barcelonan olympialaisissa jäi niukasti hopealle maanmiehensä William Tanuin voittaessa kultaa. samana syksynä hän kuitenkin voitti Tanuin.
Tromssantunturiunikko

Tromssantunturiunikko ("Papaver radicatum" subsp. "laestadianum") on tunturiunikon alalaji, joka on saanut nimensä löytäjänsä Lars Levi Laestadiuksen mukaan. Hän nimesi kasvin löytöpaikan mukaan peltsanunikoksi ("pältsavallmo"), mutta myös nimeä "Laestadiuksen unikko" ("Papaver laestadianum") on käytetty aiemmin. Nykyään sitä ei katsota enää omaksi lajikseen.
Tromssantunturiunikkoa esiintyy Norjassa ja Ruotsissa kalkkipitoisilla liuskesoraikoilla ja lapinvuokkokankailla. Se on matalakasvuinen monivuotinen kasvi, joka jää alle 20 senttimetriä korkeaksi.
Naton nopean toiminnan joukot

NATO Response Force (NRF) on vuonna 2003 Nato-maissa perustettu joukko, jonka tarkoituksena on kyetä lähtemään toiminta-alueelle viidessä päivässä ja kyetä toimimaan 30 päivää omillaan ilman lisähuoltoa. NRF on osa neljästä toimenpidekokonaisuudesta, joiden tarkoituksena on parantaa Naton toimintakykyä. Muut kolme toimenpidekokonaisuutta ovat Prahan kokouksen toimintakykysitoumukset (the Prague Capabilities Commitment), Naton johtosuhteiden virtaviivaistaminen sekä strategisen esikunnan luominen Norfolkiin Virginiaan muotoilemaan liittolaisten asevoimien muutosta.
NRF on Yhdysvaltain puolustusministeri Donald Rumsfeldin kehittelemä idea. Tavoitteena on kerätä valmiuteen 25 000 sotilaan joukot käytettäväksi muutaman päivän varoitusajalla. Joukko on merkittävin Naton uudistushanke kylmän sodan päättymisen jälkeen.
Joukko on Naton ensimmäinen, joka yhdistää ilmavoimat, maavoimat ja merivoimat sekä erikoisjoukot saman komennon alaisuuteen.
Joukkoa voidaan käyttää Naton 5. artiklan mukaiseen yhteiseen puolustukseen tai Naton 5. artiklasta riippumattomiin tehtäviin, kuten evakuointeihin, katastrofien jälkihoitoon, humanitaarisissa kriiseissä ja terrorismin vastaisissa operaatioissa. Sitä voidaan käyttää myös sotilaallisen voiman näytön välineenä diplomatian tehostamiseksi. Joukolla voidaan edistää Naton ja tarvittaessa myös Yhdistyneiden kansakuntien päämääriä.
Joukko julistettiin toimintakykyiseksi marraskuussa 2006. Joukon jäsenet palvelevat puoli vuotta, minkä jälkeen rotaatiossa tulevat seuraavat. Joukko sisältää tällöin prikaatin kokoisen maavoiman, kyvyn pakottavaan maihinnousuun tai maahanlaskuun, meritaisteluosaston, millä on lentotukialusyksikkö, amfibio-osasto ja pinta-alusosasto sekä ilmavoimaa, joka kykenee 200 taistelulentoon päivässä.
NRF ajautui kuitenkin ongelmiin jo vuoden kuluessa osallistujamaiden leikatessa osallistumistaan ja siirtäessä kalustoa ja muun muassa Irakissa ja Afganistanissa käytäviin sotiin.
Joukkoja lähettävät maat.
Joukon suurimpia tukijoita ovat Espanja, Ranska, Saksa, Yhdysvallat ja Iso-Britannia sekä Turkki.
Espanja sitoo joukkoon 2 200 henkilöä, laivoja, lentokoneita ja helikoptereita. Ranska 1 700 henkilöä, Saksa 1 100 henkilöä, Yhdysvallat 300 henkilöä, laivoja ja lentokoneita. Johto kuuluu briteille ja maavoimien komentajuus turkkilaisille.
Kalusto – Prahan toimintakykysitoumukset.
Tarvittava kalusto liittyy Prahan kokouksen toimintakykysitoumuksiin (edellä), mitkä sisältävät Naton pääsihteeri George Robertsonin mukaan seuraavia toimintakyvyn vajavaisuuksia poistavia toimenpiteitä:
NRF-operaatioita.
NRF on osallistunut Ateena olympiakisojen suojaamiseen 2004 ja Afganistanin presidentinvaalien tukemiseen syyskuussa 2004.
Puolustusministeriön osastopäällikkö Pauli Järvenpään mukaan Nato aikoo ottaa NRF:ään mukaan Euroopan unionin taistelujoukkoihin osallistuvat maat, vaikka ne eivät olisikaan Naton jäseniä.
Naton liittoutumattomat rauhankumppanit.
Euroopan unionin taistelujoukkoihin osallistuvat maat voinevat tulevaisuudessa integroitua myös Naton nopean toiminnan joukkoihin. Keskustelua käydään muun muassa Ruotsissa.
Pauli Järvenpää

Pauli Olavi Järvenpää (1. tammikuuta 1948 Noormarkku – 31. lokakuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti, suurlähettiläs ja ulko- ja turvallisuuspolitiikan tutkija. 
Ura.
Järvenpää väitteli tohtoriksi Cornellin yliopistosta Yhdysvalloissa vuonna 1978. Tämän jälkeen hän toimi tutkijana kansainvälisen strategian tutkimuslaitoksessa Lontoossa ja Sotatieteen laitoksessa Suomessa. Järvenpää siirtyi erikoistutkijaksi puolustusministeriön palvelukseen vuonna 1983. Tämän jälkeen hän toimi Suomen ulkoministeriön erityisasiantuntijana Washingtonissa vuosina 1991-1994. Järvenpää palasi takaisin puolustusministeriöön, jossa hän toimi puolustuspoliittisen osaston puolustuspolitiikan johtajaksi. Hän siirtyi puolustusasianneuvokseksi Suomen NATO-edustustoon Brysseliin vuonna 1999. Järvenpää nimitettiin puolustusministeriön puolustuspoliittisen osaston päälliköksi vuonna 2001, jossa hän seurasi vara-amiraali Juhani Kaskealaa. Järvenpää toimi Suomen suurlähettiläänä Afganistanissa vuosina 2010-2013. Tämän jälkeen hän siirtyi vanhemmaksi tutkijaksi Viron kansainvälisen puolustus- ja turvallisuustutkin keskukseen (ICDS). 
Kunnianosoitukset.
Tasavallan presidentti Tarja Halonen ylensi Järvenpään reservin everstiluutnantiksi vuonna 2007. Presidentti Halonen myönsi Järvenpäälle Suomen Leijonan ritarikunnan I luokan komentajamerkin vuonna 2012.
Lauri Vilkko

 
Lauri Tapani Vilkko (13. elokuuta 1925 Rautjärvi – 13. lokakuuta 2017 Tuusula) oli suomalainen nykyaikainen viisiottelija ja olympiamitalisti. 
Vilkko oli ammatiltaan upseeri ja jäi eläkkeelle everstinä Topografikunnan päällikön tehtävistä vuonna 1985. Hänelle myönnettiin Pro Urheilu -tunnustus vuonna 2012.
Kouvolan lakritsi

Kouvolan Lakritsi on suomalainen makeisvalmistaja, jonka tehdas sijaitsee Kouvolan Tornionmäessä. Lakritsin lisäksi yritys valmistaa marmeladeja. Yrityksen hankki vuonna 2008 omistukseensa tukkukauppa Makeisneuvos Oy. Vuonna 2023 sen liikevaihto oli noin 7,8 miljoonaa euroa ja sillä oli 40 työntekijää. Kouvolan lakritsia viedään Skandinaviaan, erityisesti Tanskaan, jossa lakritsipiiput ovat suosittuja. 
Yrityksen historia alkaa vuodesta 1906, jolloin Papulan Vesitehdas Oy aloitti toimintansa Viipurin maalaiskunnan Papulassa. Sodan takia yhtiö joutui vuonna 1944 lähtemään evakkoon Lappeenrantaan. Pian yritys kuitenkin muutti Kouvolaan ja aloitti vuonna 1948 toimintansa Tornionmäellä uudessa tuotantorakennuksessa. Vesitehdas laajensi 1940-luvun lopulla toimintaansa käynnistämällä leipomon ja 1950-luvun alussa se avasi kahvilan. 
Makeis- ja Mehu Oy aloitti tuotantonsa Viipurissa vuonna 1942, mutta senkin kohtalona oli joutua muuttamaan sodan takia pois. Tehdas siirtyi vuonna 1944 Uuteenkaupunkiin. Sieltä makeistuotanto siirrettiin vuonna 1960 Kouvolaan, ja yhtiön lakritsista tuli Kouvolan Lakritsia. Papulan Vesitehdas lopetti vesien tuotannon 1970-luvun alussa. Tuotanto jatkui Makeis- ja Mehun nimellä, kunnes yhtiö joutui vuonna 1990 lopettamaan toimintansa. Lakritsin valmistusta jatkettiin Papulan Vesitehtaan nimissä aina vuoteen 1997, jolloin tämäkin yhtiö joutui lopettamaan toimintansa. Lakritsia tehdään vastedes Kouvolan Lakritsi Oy:n nimellä. 
Vuonna 2008 Kouvolan Lakritsi siirtyi lahtelaisen tukkukaupan Makeisneuvos Oy:n omistukseen.
Kouvolan Lakritsi Oy teki vuonna 2020 Guinnessin maailmanennätyksen maailman suurimmalla makeispussilla. Samanlaista ennätysyritystä ei ole vielä aiemmin kukaan yrittänyt. Mittausten keskiarvoksi saatiin 832,8 kiloa, joka on ennätyspussin virallinen paino. Tästä sisällön määrä on 829,1 kiloa. 
Kouvolan Lakritsi valittiin vuosina 2021 ja 2022 brittiläisen aikakauslehti "LUXLifen" järjestämissä Food &amp; Drink Awardseissa maailman parhaaksi lakritsin valmistajaksi.
700 000 kiloa lakritsia vuodessa valmistavan yrityksen toimitilat ovat jääneet pieneksi, ja se etsii laajennusmahdollisuutta voidakseen kasvattaa tuotantoaan. Kouvolan Lakritsi aikoo pitää lakritsituotantonsa Kouvolassa ja suunnittelee uutta tehdasta Salpausselänkadun ja Hallituskadun risteyksessä sijaitsevaan rakennukseen. Kaksikerroksisessa rakennuksessa on aikaisemmin toiminut kauppaoppilaitos.
Kansainyhteisön kisat

Kansainyhteisön kisat () ovat neljän vuoden välein järjestettävät urheilun suurkilpailut Kansainyhteisön maiden parhaille urheilijoille. Ensimmäisen kerran kisat järjestettiin "Brittiläisen imperiumin kisojen" nimellä vuonna 1930.
Kansainyhteisön kisojen ohjelmassa on monien olympialajien lisäksi joitakin erityisesti Kansainyhteisön maissa suosittuja lajeja, kuten rugby ja verkkopallo. Kansainyhteisön kisat ovat sen jäsenmaiden urheilijoille usein huomattavan merkittävä tapahtuma, eikä niiden arvostusta muissa maissa aina ymmärretä. Osallistujamäärältään kisat ovat maailman toiseksi suurin urheilutapahtuma kesäolympialaisten jälkeen.
Kansainyhteisön kisoissa Yhdistyneen kuningaskunnan maat Englanti, Skotlanti, Wales ja Pohjois-Irlanti kilpailevat omilla joukkueillaan. Lisäksi kruununmailla kuten Jerseyllä ja Mansaarella on omat joukkueensa. Vain kuusi maata on osallistunut kaikkiin kisoihin: Australia, Englanti, Kanada, Skotlanti, Uusi-Seelanti ja Wales.
Olavi Rokka

 
Olavi Antero "Olli" Rokka (9. elokuuta 1925 Viipuri – 21. joulukuuta 2011 Hyvinkää) oli suomalainen varatuomari, nykyaikaisen viisiottelun olympiamitalisti ja miekkailija. Hän voitti pronssia nykyaikaisen viisiottelun joukkuekilpailussa Helsingin kesäolympialaisissa 1952.
Elämä ja urheilu-ura.
Viipurissa 9. elokuuta 1925 syntynyt Rokka sijoittui nykyaikaisessa viisiottelussa Helsingin kesäolympialaisissa 1952 yksilökilpailun 13:nneksi. Joukkuekilpailussa Rokka, Olavi Mannonen ja Lauri Vilkko voittivat olympiapronssia. Mitali oli Suomelle lajin ensimmäinen olympiatasolla. Vuonna 1954 Rokka sijoittui MM-kilpailuissa yksilökilpailun 14:nneksi. Joukkuekilpailussa Suomi oli neljäs. Suomen-mestaruuskilpailuissa Rokka saavutti kolme pronssimitalia vuosina 1952, 1953 ja 1957.
Miekkailussa Rokka edusti Suomea vuoden 1957 MM-kilpailuissa. Hän saavutti kalvalla SM-hopeaa vuosina 1952 ja 1955.
Ennen eläkkeelle jäämistään Rokka toimi vuosina 1970–1990 Tuusulan kihlakunnan (nykyään Hyvinkään maistraatti) henkikirjoittajana. Hän asui Hyvinkäällä ja oli naimisissa Maire Wirén-Rokan kanssa. Rokka oli aktiivinen veteraani-, rotary- ja muussa yhdistystoiminnassa. Hän menehtyi 86-vuotiaana Hyvinkäällä 21. joulukuuta 2011.
Kirjarovio

Kirjarovio on seremoniallinen tapahtuma, jossa hävitetään julkisesti polttamalla kirjoja tai muuta painettua materiaalia. Rovion polttamista perustellaan yleensä moraalisin, poliittisin tai uskonnollisin syin. 
Kirjarovioita esiintyy usein poliittisten vallanvaihtojen yhteydessä. Toiminnan tarkoituksena voi olla uusien vallanpitäjien pyrkimys päästä eroon omalta kannaltaan haitallisista aatteista tai pyrkimys niin sanottuun historian uudelleenkirjoittamiseen. 
Saksalainen kirjailija Heinrich Heine kirjoitti vuonna 1821: ”Missä poltetaan kirjoja, poltetaan lopulta myös ihmisiä” (näytelmästä "Almansor"). Pahaenteinen lausahdus mainitaan yleensä viitattaessa natsien Berliinin Opernplatzilla (nyk. Bebelplatz) toukokuussa 1933 toteuttamiin kirjarovioihin.
Suomen historiassa kirjarovioita on järjestetty ainakin vuonna 1829, jolloin Jaakko Juteinin kirja "Anteckningar af Tankar uti Varianta Ämnen" poltettiin Viipurissa kirjaroviolla. Kyseistä kirjaa pidettiin vääräoppisena, ja takavarikoimisen jälkeen se poltettiin oikeuden päätöksellä.
1950-luvulla Agnar Myklen romaani "Laulu punaisesta rubiinista" aiheutti Suomessa oikeudenkäynnin, jonka seurauksena ”epäsiveellisen” kirjan 5 000 kappaleen suomenkielinen painos poltettiin vuonna 1959 Naantalin höyryvoimalaitoksessa. Kustantaja oli kuitenkin kätkenyt kirjasta 800 kappaleen erän, jonka Sotainvalidien Veljesliitto viranomaisten tietämättä myi postimyyntinä toimintansa rahoittamiseksi.
Iranin uskonnollinen johtaja ajatollah Khomeini langetti intialais-brittiläiselle kirjailijalle Salman Rushdielle helmikuussa 1989 fatwan, jolla hän käytännössä tuomitsi Rushdien kuolemaan. Khomeini katsoi Rushdien loukanneen islamia romaanillaan "Saatanalliset säkeet". Tämän seurauksena muslimit polttivat Rushdien kirjoja julkisesti eri puolilla maailmaa.
Elohopeamillimetri

Elohopeamillimetri eli millimetri elohopeapatsasta (tunnus mmHg) on vanha paineen yksikkö. Se vastaa yhden millimetrin korkuisen elohopeapatsaan painetta maan pinnalla. SI-yksikköinä yksi elohopeamillimetri vastaa noin 133,322 (tarkemmin: formula_1) pascalia.
Elohopeamillimetriä käytetään nykyäänkin verenpaineen ja muiden kehon nesteiden mittauksissa, mikä on Suomessa asetuksellakin nimenomaisesti hyväksytty. Ennen sitä käytettiin yleisesti myös ilmanpaineen yksikkönä. Meteorologiassa se on kuitenkin korvattu SI-järjestelmän mukaisesti hehtopascalilla (hPa) eli millibaarilla (mbar). Normaali ilmanpaine maan pinnalla on noin 760 mmHg eli 1 013 hPa.
Elohopeamillimetri on lähes sama kuin torri, mutta niillä on toisistaan poikkeavat määritelmät. Elohopeamillimetrin määritys perustuu maailman säätieteilijöiden järjestön määritelmään, joka kuuluu: "paine joka aiheutuu täsmälleen yhden millimetrin korkuisen nestepilarin alapäässä nesteen tiheyden ollessa täsmälleen 13,595 1 g/cm³ paikassa, jossa painovoiman aiheuttama kiihtyvyys on täsmälleen 980,665 cm/s²"
Djabir Saïd-Guerni

 
Aissa Djabir Saïd-Guerni (; s. 29. maaliskuuta 1977 Alger, Algeria) on algerialainen keskimatkojen juoksija. Hän on maailman- ja Afrikan mestari, erityisesti keskittynyt 800 metrille. 
Djabir Saïd-Guerni voitti 800 metrin MM-pronssia 1999 Sevillasta sekä olympiapronssia Sydneyn kisoista vuodelta 2000. Vuonna 2001 hänelle tehtiin akillesjänneleikkaus, mutta jo seuraavana vuonna hän voitti Afrikan mestaruuden. 
Saïd-Guernin saavutti 2003 Pariisin kisoissa uransa saavutuksen, 800 metrin maailmanmestaruuden. Mestaruusjuoksussa ratkaisut jäivät loppusuoran kirikamppailuun, ja lopulta algerialainen voitti kultaa vain sekunnin sadasosien erolla Venäjän Juri Borzakovskiin ja Brasilian Osmar Barbosa Dos Santosiin. Kilpailut käytiin Saïd-Guernin kotimaisemissa, sillä Saint-Denisin esikaupungissa sijaitsevalle Stade de Francelle on hänen kotoaan vain kolmen kilometrin matka.
2004 Ateenan olympialaisissa hän sijoittui seitsemänneksi ja 2005 Helsingin MM-kisoissa viidenneksi. Toukokuussa 2007 Said-Guerni ilmoitti lopettavansa uransa.
Veikko Karvonen

Veikko Leo Karvonen (5. tammikuuta 1926 Sakkola – 1. elokuuta 2007 Turku) oli suomalainen kestävyysjuoksija ja olympiamitalisti. Hän on Suomen kaikkien aikojen menestyneimpiä maratoonareita ja yksi maailman parhaista maratonjuoksijoista 1950-luvulla. Karvonen juoksi urallaan kaikkiaan 35 maratonia, joista voitti 15.
Opetusministeriö myönsi Karvoselle Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon vuonna 2002.
Timaios

Timaios ( tai , ) voi viitata seuraaviin:
André Bucher

André Bucher (s. 19. lokakuuta 1976 Neudorf, Sveitsi) on entinen sveitsiläinen 800 metrin juoksija, maailmanmestari ja kaksinkertainen EM-hopeamitalisti.
1998 EM-kisoissa Budapestissa Bucher sijoittui 800 metrillä hopealle ajalla 1.45,05. 2000 Sydneyn olympialaisissa hän oli viides. Seuraavana vuonna hän sijoittui Lissabonin MM-hallikisoissa kolmanneksi ja Edmontonin MM-kisoissa voitti kultamitalin ajalla 1.43,70. Hän oli jakamassa Kultaisen liigan rahapottia voitettuaan liigan kaikki 800 metrin kilpailut. Kauden 2001 aikana hän voitti 14 juoksemastaan 800 metrin kilpailusta 12. Vuonna 2002 hän voitti Wienin EM-hallikisoissa hopeaa ja Münchenin EM-kisoissa myös hopeaa. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän ei selviytynyt finaaliin kuten ei ollut selviytynyt Ateenassa 1997 eikä Sevillassa 1999.
Bucher on 185 senttimetriä pitkä ja painoi kilpaurallaan 75 kilogrammaa. Bucher ilmoitti toukokuussa 2007 lopettavansa uransa. Hän oli uransa viimeiset vuodet kärsinyt kantapäävammasta.
Moses Mosop

Moses Cheruiyot Mosop (s. 7. heinäkuuta 1985 Marakwet, Kenia) on kenialainen kalenjin-heimoon kuuluva kestävyysjuoksija.
Mosopin saavutti pronssia 10 000 metriltä Helsingin MM-kisoista 2005, joissa hän juoksi ennätyksensä 27.08,96. Mosop aloitti kansainvälisen kilpauransa vuonna 2002, jolloin hän oli maastojuoksun MM-kisoissa nuorten sarjan kymmenes. Seuraavana vuonna hän oli nuorten maastojuoksun MM-kisoissa seitsemäs ja 5 000 metrin juoksussa yhdeksäs. Ateenan olympialaisissa 2004 Mosop juoksi 10 000 metrin loppukilpailussa seitsemänneksi. Vuonna 2005 hän saavutti MM-pronssin lisäksi maastojuoksun MM-kisoissa kahdeksannentoista tilan pitkällä matkalla. Vuoden 2007 maastojuoksun MM-kisoissa Mombasassa hän sijoittui toiseksi henkilökohtaisessa kilpailussa ja joukkuekilpailussa voitti kultaa. Ammanissa 2009 hän oli henkilökohtaisella matkalla 11:s ja joukkuekilpailussa voitti kultaa.
Mosop juoksi ensimmäisen maratoninsa Bostonissa 18. huhtikuuta 2011. Hän sijoittui voimakkaassa myötätuulessa juostussa kisassa toiseksi ajalla 2.03.06, neljä sekuntia Geoffrey Mutaille hävinneenä. Mutain ja Mosopin ajat alittivat Haile Gebrselassien maailmanennätyksen 2.03.59, mutta Bostonin maratonin alamäkivoittoinen reitti ei ole maailmanennätyskelpoinen. 3. kesäkuuta 2011 Mosop juoksi Eugenessa maailmanennätykset 25 000 metrin (1.12.25,4) ja 30 000 metrin (1.26.47,4) ratajuoksuissa. Molemmat maailmanennätykset olivat japanilaisen Toshihiko Sekon nimissä vuodelta 1981. Lokakuussa 2011 hän voitti Chicagon maratonin reittiennätysajalla 2.05.37. Huhtikuussa 2012 hän sijoittui Rotterdamin maratonilla kolmanneksi ajalla 2.05.03.
Harmaarousku

Harmaarousku ("Lactarius vietus") on Suomessa hyvin yleisenä tavattava koivua suosiva rouskulaji. Sen lakki on 3–8 senttimetriä leveä ja harmaanruskea. Jalka on 3–8 senttimetriä pitkä ja hieman lakkia vaaleampi. Malto on haurasta ja kellanvalkoista. Maitiaisneste on valkoista ja kuivuessa harmaantuvaa. Sienen maku on polttava. Se on kiehauttamisen jälkeen käyttökelpoinen ruokasieni. Harmaarouskua tavataan kangasmetsissä, korvissa ja tunturikoivikoissa koivun seurassa. Kasvuaika on elokuusta syyskuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi. Maailmanlaajuisesti sitä esiintyy yleisesti Euroopassa, Länsi-Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa.
Harmaarouskun kanssa samannäköisiä lajeja ovat esimerkiksi haaparousku, suklaarousku, korpirousku, kangaspalsamirousku ja viitapalsamirousku.
Rautatiekalusto

Rautatiekalustolla tarkoitetaan kaikkia vetureita, junanvaunuja ja muuta rautatiekiskoilla liikkuvaa kalustoa, ei kuitenkaan esimerkiksi resiinaa, raitiovaunua tai metrojunia.
Rautatiekalusto jaotellaan käyttötarkoituksensa mukaan seuraavasti:
Eerik Haakoninpoika

Eerik Haakoninpoika eli Eerik Jaarli oli Haakon Jaarlin poika. Hän hallitsi osaa Norjasta veljensä Sven Haakoninpojan kanssa vuosina 1000–1015. Eerik oli Tanskan kuninkaan Sven Haaraparran vasalli, ja hän lähti Svenin mukaan sotaretkelle Englantiin vuonna 1012. Eerikin palatessa takaisin Norjaan 1015 oli Pyhä Olavi kuitenkin jo noussut kuninkaaksi.
Eerik tuki Knuut Suurta kun tämä valloitti takaisin isänsä Sven Haaraparran valtakuntaa Englannissa. Knut jakoi alueet neljään jaarlikuntaan, ja Eerikistä tuli Northumbrian jaarli vuonna 1016 tai 1017.
Sven Haakoninpoika

Sven Haakoninpoika oli Haakon Jaarlin poika. Hän hallitsi osaa Norjasta veljensä Eerik Haakoninpojan kanssa vuosina 1000–1015. Hän hävisi Nesjarin taistelun Venäjällä
Pyhälle Olaville vuonna 1016, pakeni, eikä häntä sen jälkeen nähty.
Haakon jaarlilla oli lukuisia lapsia. Sven oli yksi kolmesta, jotka syntyivät avioliitosta Tora Skagesdatterin kanssa, ja hän peri jaarlin arvonimen. Hän jäi kuitenkin jostain syystä avioliiton ulkopuolella syntyneen vanhemman veljensä Eerikin varjoon.
Isovoirousku

Isovoirousku ("Lactarius scrobiculatus") on rouskuihin kuuluva syötävä sieni. 
Koko ja ulkonäkö.
Isovoirouskun vanhemmiten jopa 20 senttiä leveä lakki on aluksi kupera, myöhemmin matalasti suppilomainen. Lakin pohjaväri on keltainen ja siinä erottuu myös usein tummempia renkaita. Lakin nukkaiset reunat kiertyvät vanhemmiten alaspäin. Kuivana lakin pinta voi olla kiiltävä, mutta kostuessaan se muuttuu limaiseksi ja tahmeaksi. Sienen jalka ja heltat ovat väriltään kellertävät. Lyhyen ja tukevan jalan pinnalla on kuoppamaisia laikkuja. Malto on raakana polttavan kirpeää. Maitiaisneste on aluksi väriltään valkoista, mutta joutuessaan ilman kanssa tekemisiin se muuttuu rikinkeltaiseksi.
Samankaltaiset lajit.
Isovoirouskun kaltaisia voirouskuja ovat myös korpivoirousku ("L. tuomikoskii"), vihervoirousku ("L. olivinus") ja villavoirousku ("L. leonis"), jotka kelpaavat myös samoin syötäväksi.
Kasvuaika ja -paikka.
Suomessa koivurouskua tavataan harvinaisena elokuusta lokakuuhun, Etelä-Suomesta Lappiin. Se kasvaa kosteissa kuusimetsissä ja puronvarsinotkoissa kalkkialustalla.
Käyttö ravinnoksi.
Isovoirousku on ryöpättävä ennen käyttöä. Se voidaan käyttää esimerkiksi paistettuna tai suolasienenä.
Félix Sánchez

Félix Sánchez (s. 30. elokuuta 1977 New York) on yhdysvaltalaissyntyinen, mutta Dominikaanista tasavaltaa edustava 400 metrin aitajuoksija, kaksinkertainen olympiavoittaja ja kaksinkertainen maailmanmestari.
Sánchez oli voittamaton 400 metrin aidoissa vuosina 2001–2004. Hänen 43 kilpailua kestänyt voittoputkensa sisälsi muun muassa kaksi MM-finaalia sekä olympiafinaalin. Vuonna 2002 hän voitti Kultaisessa liigassa lajinsa kaikki kilpailut ja pääsi näin osalliseksi kultapottiin. Voittoputkensa ajan Sánchez käytti ranteessaan Sydneyn olympiakisoista ostamaansa välkkyvää muistoesinettä muistuttamassa häntä olympiakisojen epäonnistumisesta. Voitettuaan olympiakultaa Ateenassa, Sánchez lahjoitti muistoesineen hyväntekeväisyyshuutokauppaan. Ensimmäisessä kilpailussaan ilman rannekorua Sánchez loukkasi jalkansa ja joutui keskeyttämään, mikä tiesi myös voittoputken katkeamista. 
Vuonna 2005 Sánchez kärsi vammoista eikä enää ollut entisaikojensa vireessä. Hän kuitenkin eteni Helsingin MM-kisoissa loppukilpailuun saakka, mutta joutui jättämään kilvan kesken juoksun. Osakan MM-kisoissa 2007 Sánchez juoksi hopealle. Berliinin MM-kisoissa 2009 hän oli kahdeksas ja Daegussa 2011 neljäs. Hän sai hopeaa Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailuissa 2009 ja 2011. Pan-Amerikan kisoissa 2011 hän sai pronssia. Vuonna 2012 Sánchez juoksi yllätysvoittoon Lontoon olympialaisissa saavuttaen toisen olympiakultansa. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän oli viides.
Tammenherkkutatti

Tammenherkkutatti ("Boletus reticulatus") on erinomainen ruoka- ja kauppasieni. Sen lakki on väriltään kellanruskea tai harmaanruskea, ja malto on valkoista ja kovaa. Sientä tavataan pääasiassa tammi- ja pyökkimetsissä syksyllä. Suomessa sitä tavataan lounaisrannikolla nimensä mukaisesti tammen seuralaisena.
Monissa kielissä sen nimi on kesäherkkutatti, mikä viittaa hiukan "tavallista" herkkutattia aikaisempaan satokauteen.
Sieni on melko harvinainen. Suomen ympäristökeskuksen mukaan tammenherkkutatti on "yleisehkö etelärannikolla", tosin populaatio saattaa koostua kahdesta eri lajista.
Äikätatti

Äikätatti ("Chalciporus piperatus", myös "Suillus piperatus") on Boletaceae-heimoon kuuluva ruoaksi kelpaamaton sieni.
Koko ja ulkonäkö.
Äikätatin puolipallomainen lakki on väriltään ruskeankeltainen ja 3–6 cm leveä. Sen pinta on märkänä tahmea. Pillikerros on väriltään punertavan ruskea ja pillit ovat suhteellisen suuria ja kulmikkaita. Saman värinen jalka on ohut ja se suippenee juurestaan. Jalan tyveltä lähtee usein kirkkaan keltaisia rihmastoja.
Samankaltaiset lajit.
Äikätatin saattaa sekoittaa nummitattiin, ("Suillus bovinus"). Nummitatti on kuitenkin suurempi, eikä sen maku ole polttavan karvas.
Kasvuaika ja -paikka.
Sitä tavataan yleisenä lehti- ja havumetsissä keskikesästä syksyyn.
Käyttö ravinnoksi.
Äikätatti on myrkytön, mutta sen maku on niin karvas, ettei sitä juuri käytetä ravinnoksi. Mausteena sitä voidaan kuitenkin käyttää pippurin tavoin.
Kangastatti

Kangastatti ("Suillus variegatus") on hyvä ruoka- ja kauppasieni. 
Koko ja ulkonäkö.
Kangastatin lakki on 5–15 cm leveä ja väriltään kellanruskea. Se on myös usein pienten ruskeiden täplien peittämä. Kostealla säällä lakin pinta on tahmea. Sienen malto on vaaleankeltaisia tai ruskeankeltaisia sekä pehmeää. Pillitys puolestaan on väriltään vihertävänkeltainen, vanhemmalla sienellä ruskeaan vivahtava. Sekä malto että pillikerros sinistyvät paineltaessa. Pillien suut ovat pienet toisin kuin nummitatilla ("Suillus bovinus").
Kangastatin jalka tanakka ja sileäpintainen. Väriltään se on suunnilleen lakin kaltainen. Halkaistaessa senkin väri muuttuu tyvestä sinertäväksi. Sienen maku on mieto, aavistuksen verran hapahko. Kangastatin tuoksu on hapan.
Samankaltaiset lajit.
Kangastatin näköinen sienilaji on erityisesti edellä mainittu nummitatti. Ruskotatti ("Boletus badius") ja samettitatti ("Boletus subtomentosus") voivat myös joskus muistuttaa erehdyttävästi kangastattia.
Kasvuaika ja -paikka.
Kangastatin esiintymisaika ulottuu elokuusta lokakuuhun. Se kasvaa männyn seuralaisena hiekkaperäisellä maalla ja jopa kallioilla. Sitä voi tavata myös kosteissa kangasmetsissä. Se on Suomessa yleinen koko maassa kuivinakin kesinä. Pohjoisen mäntykankailla kangastatti voi hyvinä sienivuosina olla erittäin runsas. Tällöin se on myös porojen tärkeää ravintoa.
Käyttö ravinnoksi.
Kangastatti on hyvä ruokasieni. Sitä voidaan säilöä kuivattuna, kunhan se kuivatetaan riittävän ohuina siivuina. Kangastattia voidaan käyttää ruoaksi yksinään tai muiden sienilajien kanssa.
Kangastatti kerää maasta rautaa niin paljon, että jotkut tutkijat eivät suosittele sitä syötäväksi enempää kuin 600 grammaa viikossa. Lisäksi sillä näyttää olevan taipumus kerätä cesiumia, mikä on huomattava radioaktiivisen säteilyn lähde.
Tetricus I

Gaius Pius Esuvius Tetricus, usein Tetricus I, oli lyhytikäisen Gallian keisarikunnan viimeinen keisari vuosina 271–274. Hänet nimitettiin Victorinuksen seuraajaksi pian tämän kuoleman jälkeen.
Elämä.
Keisarina.
Tetricuksen taustasta ennen keisariutta ei tiedetä juuri mitään. Hän oli ainakin senaattori ja edellisen Gallian keisarin Victorinuksen kuollessa Gallia Aquitanian maaherra ("praeses provinciae Aquitaniae") keväällä 271. Victorinuksen äiti Victoria ilmeisesti lahjoi armeijan huutamaan Tetricuksen keisariksi. Tetricus otti keisarinviran Burdigalassa ja hänet tunnustettiin Galliassa, kahdessa Germanian provinsseissa ja Britanniassa, muttei Hispaniassa vaikka epäluotettava "Historia Augusta" niin väittääkin. Hispania ei ollut hyväksynyt myöskään edellistä hallitsijaa Victorinusta, joten kyseinen alue oli nyt käytännössä menetetty takaisin Roomalle.
Tetricus matkasi Augusta Treverorumiin ja taisteli matkalla Reinin ylittäneitä germaaneja vastaan. Vuoden 271 lopulla hän teki Augusta Treverorumista pääkaupunkinsa. Seuraavana vuonna germaanit hyökkäsivät uudestaan mutta Tetricuksen joukot löivät ne takaisin. Tammikuun ensimmäisenä päivänä vuonna 273 hän otti vastaan toisen konsulinvirkansa ja myöhemmin samana vuonna, luultavasti myöhään keväällä tai aikaisin kesällä, hän nimitti poikansa Tetricus II:n caesariksi. Samana vuonna hän valtasi takaisin Gallia Aquitanian eteläosan ja Gallia Narbonensiksen länsiosan, jotka oli menetetty Claudius Gothicuksen joukoille vuonna 269. Rooman keisari Aurelianus oli tällä välin sotaretkellä Syyriassa, joten hän ei voinut estää Tetricusta.
Sota Aurelianusta vastaan.
Tammikuun alussa 274 Tetricus oli yhdessä poikansa kanssa konsulina. Aurelianus oli tällä välin palannut idän sotaretkeltä ja valmisteli nyt hyökkäystä Galliaan. Tetricus armeijoineen joutui pian marssimaan etelään Aurelianuksen joukkoja vastaan. Ratkaiseva taistelu käytiin helmi-maaliskuussa 274 katalaunien kentällä ("apud Catalaunos") lähellä nykyistä Châlons-sur-Marnen kaupunkia.
"Historia Augustan", ja 300-luvulla eläneiden historioitsijoiden Eutropiuksen ja Aurelius Victorin mukaan Tetricus loikkasi poikansa kanssa Aurelianuksen puolelle. Syy tähän oli eräs Faustinus, joka oli joko ryhtymässä tai oli jo ryhtynyt vallankaappaukseen Augusta Treverorumissa. Nykyhistorioitsijoiden mukaan tämä on kuitenkin vain Aurelianuksen propagandaa ja mahdollisesti Tetricus taisteli loppuun asti ja alistui vasta vangiksi jouduttuaan. Tetricuksen joukot jatkoivat kuitenkin taistelua ja tappiot olivat kovat molemmilla puolilla mutta lopulta Aurelianuksen armeijan kokemus ja koko oli liikaa.
Myöhempi elämä.
Taistelun jälkeen Aurelianus vietti loisteliaan triumfin Roomassa. Siinä esiteltiin Tetricuksia ja Palmyrasta vangittua kuningatar Zenobiaa. Triumfin jälkeen Tetricukset armahdettiin ja Eutropiuksen mukaan Tetricus jopa nimitettiin Lucanian maaherraksi ("corrector Lucaniae"). Hän eli vanhaksi ja seurasi poikansa Tetricus II:n poliittista uraa. Tämä pääsi jopa senaatin jäseneksi. Tetricuksen kuolinvuosi on tuntematon.
Dorcus Inzikuru

Dorcus Inzikuru (s. 2. helmikuuta 1982 Verra Ezuku) on ugandalainen kestävyysjuoksija. Hän on kautta aikain ensimmäinen naisten estejuoksun maailmanmestari.
Inzikuru sijoittui 5 000 metrillä kuudenneksi Johannesburgin Afrikan kisoissa 1999. Vuonna 2000 hän sijoittui maastojuoksun MM-kilpailuissa alle 20-vuotiaiden sarjassa kymmenenneksi ja voitti 5 000 metrillä nuorten maailmanmestaruuden ajalla 16.21,32. Vuonna 2002 hän sijoittui samalla matkalla Kansainyhteisön kisoissa neljänneksi ja Afrikan mestaruuskisoissa hopealle ajalla 15.54,22. Seuraavana vuonna hän saavutti Abujan Afrikan kisoissa 5 000 metrillä hopeaa ajalla 16.42,9.
Helsingin MM-kisoissa 2005 Inzikuru voitti ensimmäistä kertaa arvokisojen ohjelmassa olleen naisten estejuoksukilpailun ajalla 9.18,24. Samalla hän toi maalleen Ugandalle ensimmäisen yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuiden kultamitalin ja yleisurheilun arvokisojen kultamitalin sitten John Akii-Buan olympiakullan 1972. Samana syksynä hän voitti estejuoksun vielä . Vuonna 2006 hän voitti Kansainyhteisön kisojen mestaruuden estejuoksussa ajalla 9.19,51.
Inzikurun etunimi kirjoitetaan usein muotoon "Docus", koska se on virheellisesti painettu passiin kyseisessä muodossa. Hän on 156 senttimetriä pitkä ja painaa 51 kilogrammaa. Inzikuru synnytti alkuvuodesta 2008 lapsen.
Aidatrumpetti

Aidatrumpetti on nykyaikainen nimitys erityiselle trumpettityypille, joka kehitettiin Giuseppe Verdin säveltämää, muinaiseen Egyptiin sijoittuvaa Aida-oopperaa varten. Soittimen oikea nimi on tromba egiziana eli egyptiläinen trumpetti. Aidatrumpetit ovat merkittävässä roolissa Aidan toisen näytöksen marssikohtauksessa ("Gloria all'Egitto") sekä aivan saman näytöksen lopussa. Oopperassa aidatrumpetteja tarvitaan kuusi kappaletta: kolme as-vireistä ja kolme h-vireistä. Aidatrumpetissa on vain yksi, kokosävelaskelen viritystä laskeva venttiili, ja sen putken pituus ja ääniala ovat lähellä nykyaikaisen b-trumpetin äänialaa, johon verrattuna as-vireinen aidatrumpetti soi kokosävelaskelta alempaa ja h-vireinen puoli sävelaskelta ylempää. Ulkomitoiltaan soitin on tavallista trumpettia paljon pidempi, sillä putki on täysin suora, venttiiliputkea lukuun ottamatta.
Alun perin Verdillä oli ajatuksena käyttää puolet pidempiä, venttiilittömiä luonnontrumpetteja, mutta tästä ajatuksesta luovuttiin näyttämön tilanpuutteen ja pitkän luonnontorven epävarman soitettavuuden vuoksi. Puolta lyhyemmällä putkella voidaan käyttää oktaavia alempana, mutta harvemmassa olevia yläsävelsarjan säveliä, jolloin venttiilin avulla saadaan yläsävelsarjasta tällöin puuttuvat sävelet. Aidan "tromba egiziana" -osuudet ovat kuitenkin siten sävelletyt, että ne voitaisiin luonnontrumpetillakin soittaa.