tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Peruspiste

Peruspiste (‱) (, lyh. bp) eli korkopiste, joskus ammattikielellä puheessa vain lyhyesti "piste", on yksikkö, joka on suuruudeltaan sadasosan yhdestä prosenttiyksiköstä. Toisin sanoen kuinka monta kymmenestuhannesosaa (1/10 000) joku on jostakin. Sitä käytetään yleensä ilmaisemaan muutoksia rahoitusinstrumenteissa tai kahden koron eroa. 
Kuten prosenttiyksikkö, peruspiste ilmaisee aina absoluuttista muutosta prosentista. Näin ollen käyttämällä termiä peruspiste vältetään prosentteihin liittyvä mahdollinen sekaannus suhteellisten ja absoluuttisten muutosten välillä esim. tarkoittaako 1 %:n kasvu 10 %:n korossa nousua 10,1 %:iin vai 11 %:iin? Oikea vastaus on 10,1 %:iin. Esimerkiksi 100 peruspisteen kasvu 10 %:n korossa vastaa yhden prosenttiyksikön kasvua, jolloin korko on nousun jälkeen 11 %.
25 Golden Greats

25 Golden Greats on Hurriganesin kokoelma-albumi vuodelta 1997. Se julkaistiin sekä CD:nä että C-kasettina. Se sisältää yhtyeen suurimmat hitit. Se julkaistiin uutena 24-bittisenä uudelleen digitaalisesti korjattuna versiona.
"25 Golden Greats" on Love Recordsin vuonna 1977 julkaisema kokoelmalevy "Sixteen Golden Greats" yhdeksällä lisäraidalla täydennettynä. "25 Golden Greats" -kokoelmalla on sama kappalejärjestys, ja lisäraidat on lisätty levyn loppuun.
Pohjoinen hallintoalue (Israel)

Pohjoinen hallintoalue (, ) on yksi Israelin kuudesta hallintoalueesta. Sen pinta-ala on 4478  km2, josta Golanin kukkulat ovat 1154  km2, ja väestötiheys 265 as./km2. Alueen hallintokeskus ja suurin kaupunki on Nasaret. Israelin tilastokeskuksen mukaan alueen asukkaista 52,5 % on arabeja, 44,2 % juutalaisia ja 3,3 % luokittelemattomia.
Viktor Klimenko (voimistelija)

Viktor Jakovlevitš Klimenko (; s. 25. helmikuuta 1949 Moskova) on neuvostoliittolainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Méxicon 1968 olympialaisten voimistelukilpailuissa Viktor Klimenko sai hopeaa joukkuekilpailussa ja pronssia nojapuilla. Münchenin 1972 olympialaisissa hän voitti kultaa hevosella ja saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja hypyssä.
Ljubljanan MM-kisoissa 1970 Klimenko sai kolme mitalia. Euroopan mestaruuksia hän voitti kuusi vuosina 1969–1973. Hän osallistui vielä Bernin EM-kisoihin 1975 mutta ei enää seuraavan vuoden olympialaisiin.
The Journal of Philosophy

The Journal of Philosophy on filosofinen tiedejulkaisu, jota julkaisee Columbian yliopisto. Se ilmoittaa tarkoituksekseen ”julkaista ajankohtaisia filosofisia artikkeleita ja rohkaista ajatusten vaihtoon, ja erityisesti filosofian ja muiden alojen raja-alueen tutkimiseen”.
Julkaisu perustettiin vuonna 1904 nimellä "The Journal of Philosophy, Psychology, and Scientific Methods". Sitä on julkaistu nykyisellä nimellä vuodesta 1923 lähtien. Aiemmin julkaisu ilmestyi kahdesti kuussa, nykyään kerran kuussa.
Idas

Idas () oli kreikkalaisessa mytologiassa Afareuksen ja Arenen poika ja Lynkeuksen veli. Hänen mainitaan olleen yksi argonauteista ja osallistuneen myös Kalydonin metsästykseen.
Idas myös sieppasi Marpessan, Euenoksen tyttären, jota Apollon oli houkutellut rakkaakseen. Idas vei tämä siivekkäillä vaunuilla, jotka hän oli saanut Poseidonilta, ja Evenos lähti ajamaan tätä takaa saamatta häntä kuitenkaan kiinni. Messenessä Apollon yritti ryöstää Marpessan Idaalta, joka johti taisteluun tämän kädestä kunnes Zeus erotti heidät ja antoi Marpessan itse valita puolisonsa. Tämä valitsi Idaan, koska pelkäsi Apollonin hylkäävän hänet vanhana. Liiton hedelmänä syntyi tytär Kleopatra.
Idas ja Lynkeus joutuivat taisteluun serkkujensa dioskuurien kanssa. Lähteestä riippuen syynä oli joko dioskuurien suorittama karjavarkaus, tai sitten dioskuurit olivat siepanneet serkkujensa morsiamet häätilaisuudesta. Yleisesti eri lähteet päätyvät siihen, että Idas tappaa Kastorin ja Polydeukes Lynkeuksen. Idaksen kuolema mainitaan välillä Polydeukeksen aiheuttamaksi, mutta suosituin versio on se, jossa Zeus tappaa tämän salamallaan. Hyginus puolestaan kertoo Telefoksen kukistaneen Idaan tämän tavoiteltua Myysian kuninkuutta Teuthraalta.
Suomalaisen ilmatorjunnan kalustomäärän kehitys vuosina 1941–1944

Suomalaisen ilmatorjunnan kalustomäärä jatkosodan aikana vv. 1941–1944 kehittyi seuraavasti.
Vuonna 1941.
Vuonna 1941 (tilanne 29. kesäkuuta) käytettävissä oli yhteensä 675 asetta, jotka jakautuivat eri puolustushaaroille ja eri asetyyppeihin seuraavasti:
Vuonna 1942.
Vuoden 1942 alussa (tilanne 4. tammikuuta) käytössä oli yhteensä 812 asetta, jotka jakautuivat eri asetyyppeihin ja puolustushaaroihin seuraavasti:
Kaluston sijoittamisessa merkittävimpinä muutoksina lienee pidettävä sitä, että kevyitä aseita (7,62–20 mm) oli siirretty merivoimilta ja kotialueelta kenttäarmeijan alueelle sekä raskaampia aseita (40-76 mm) kenttäarmeijalta kotiseudulle.
Vuoden 1942 aikana asemäärä kasvoi merkittävästi (n. 700 kappaletta) mm. 40 mm:n Bofors-tykkien lisenssivalmistuksen ja valtion kivääritehtaan aloitettua 20 mm:n kaksois-ilmatorjuntatykkien valmistuksen.
Aseiden kokonaismäärän kasvu mahdollisti mm. kotialueen, merivoimien ja ilmavoimien kevyiden aseiden määrän merkittävän kasvattamisen. Kenttäarmeijan asekaluston määrässä ei tapahtunut oleellisia muutoksia. Vuoden aikana aseita siirrettiin myös varikoihin noin 90 kappaletta.
Vuonna 1943.
Vuoden 1943 (tilanne 3. tammikuuta) alussa ilmatorjuntaan oli käytettävissä yhteensä 1514 asetta, joista oli
Aseiden sijoittamisessa muutoksina edelliseen vuoteen verrattuna oli merkittävää se, että varikoihin oli siirretty jo melkoisen suuri määrä aseita (lukumäärä nousi edellisen vuoden 14:stä 107:ään). Kyseessä olivat ilmeisesti jo osin vanhentuneina pidetyt aseet ja osin loppuun kuluneet aseet.
Vuoden aikana merkittävimpiä muutoksia ilmatorjunnan kalustotilanteessa oli Saksasta aloitetut 88 mm:n kaluston hankinnat, 20 mm:n kaluston lisähankinnat kotimaasta ja 7,62 mm:n kaluston alkaneet poistot. Viimeksi mainittuja (tavanomaisista konekivääreistä tehtyjä it-aseita) pidettiin jo vanhentuneina ja tehottomina uudenaikaisten neuvostohävittäjien ja rynnäkkökoneiden torjuntaan.
Vuonna 1944.
Vuoden 1944 alussa (tilanne 1. tammikuuta) ilmatorjuntaan oli käytettävissä 1719 asetta, joista oli
Kevään 1944 aikana poistettiin suuri määrä 7,62 mm:n aseita ja hankittiin merkittävä määrä 88 mm:n kalustoa.
Kannaksen suurhyökkäyksen alla (4. kesäkuuta) oli käytettävissä 1582 asetta, joista oli
Aiemmin lentojoukoille merkityt aseet kuuluvat viimeisessä taulukossa kenttäarmeijan ja kotiseudun asemääriin.
Tilasto ilmatorjuntakaluston hankinnoista vv. 1941–1944.
Lähteiden perusteella jatkosodan aikana ei Neuvostoliitolta saatuja sotasaalisaseita jaettu joukkojen käyttöön.
Keveiden aseluokkien (7,62–20 mm) vaikuttaa kahdesta eri lähteestä kerätyt tiedot olevan ristiriidassa keskenään, mutta todennäköisin selitys sille, että molempiin aseluokkiin on tullut "ylimääräistä" kalustoa johtuu siitä, että :
Eli aseita ei siis varsinaisesti hankittu mistään vaan ne olivat olemassa olevia aseita, joiden käyttötarkoitus vaihteli.
Georgi Boos

Georgi Valentinovitš Boos (, s. 22. tammikuuta 1963 Moskova) on venäläinen liikemies ja poliitikko. Boos toimi 2005–2010 Kaliningradin alueen kuvernöörinä. Venäjän duumassa hän oli 1996–1998 ja 2000–2005 edustaen Kotimme on Venäjä ja Yhtenäinen Venäjä -puolueita. Hän oli myös veroministerinä Jevgeni Primakovin hallituksessa 1998–1999.
Vuonna 2010 yli kymmenentuhatta mielenosoittajaa vaati Boosin eroa kuvernöörin virasta, ja elokuussa 2010 ilmoitettiin ettei hän ole ehdokkaana jatkokaudelle.
Boos suoritti loppututkinnon Moskovan energiainstituutissa 1986, jonka jälkeen hän suoritti asepalveluksensa Kaukoidässä. 
Boosin suku luettiin kriminsaksalaisiin, vaikka hänen sukunimensä on hollantilainen. Lisäksi suvussa on venäläisiä, armenialaisia ja juutalaisia.
Vuonna 1991 Boos perusti isänsä kanssa Svetoservis-yhtiön, joka kehitti ja valmisti valaistusjärjestelmiä.
Joulukuusta 1995 alkaen hän toimi Venäjän duumassa aluksi Kotimme on Venäjä -puolueessa, josta siirtyi lopulta Jevgeni Primakovin johtamaan Yhtenäinen Venäjä -puolueeseen. Vuosina 2003–2005 hän oli duuman varapuhemies. Hän toimi Venäjän hallituksessa veroasioita hoitavana ministerinä. 
Boos on aviossa ja hänellä on viisi tytärtä.
Luettelo Suomen ilmatorjunnan jatkosodassa pudottamien viholliskoneiden lukumääristä vuosittain

Suomalaisten ilmatorjuntajoukkojen sanotaan pudottaneen jatkosodassa Neuvostoliiton ilma-aseen lentokoneita seuraavasti vuosittain jaoteltuna.
Suomalaisen ilmapuolustuksen kokonaispudotusmäärä jatkosodassa.
Ilmatorjuntajoukot sanotaan pudottaneen koko sodan aikana yhteensä 1031 vihollisen lentokonetta, joista oli
Lisäksi Merivoimien sanotaan pudottaneen ilmatorjunta-aseilla yhteensä 75 lentokonetta, joista oli
Lentojoukkoihin kuuluneiden ilmatorjuntayksiköiden mahdollisista tuloksista ei ole käytettävissä erillistä tilastoa ja oletettavasti ne on laskettu ilmatorjuntajoukkojen pudotusmääriin.
Varsinaisten lentojoukkojen (lentolaivueet) sanotaan vastaavasti pudottaneen tai tuhonneen maahan 1 612 lentokonetta.
Päämajassa laaditun tilaston mukaan Neuvostoliiton ilma-ase menetti siis Suomen kanssa käydyssä sodassa (syöksyneet mukaan lukien) yhteensä 2 674 lentokonetta, jonka lasketaan edustavan noin neljää prosenttia Neuvostoliiton ilma-aseesta. Neuvostoliiton virallisten lentokonetappiotilastojen mukaan maa menetti vuosien 1941–1945 sodassa taistelutappioina 46 100 ja muilla lennoilla 60 300 lentokonetta (Lähde:Krivosheev). Näin ollen 4 %:n osuus merkitsisi Suomea vastaan menetetyn sotalennoilla tai lentokentille tuhottuina noin 1 850 lentokonetta. Kansainvälisissä tutkimuksissa on havaittu sekä lentäjien että ilmatorjunnan pudotusväitteissä epätarkkuutta ja päällekkäisyyttä. 
Ilmatorjuntajoukot kuluttivat vuosina 1941–1944 kenttäarmeijan ja merivoimien alueella sekä kotiseudulla ampumatarvikkeita seuraavasti: 
Lisäksi kulutettiin 2 037 030 kpl 7,62 mm:n ilmatorjuntakonekiväärin ammuksia. Eniten it- tai ps-kranaatteja käytettiin vuonna 1944, jolloin 20 mm:n ammuksia kulutettiin 601 809, 37–40 mm:n ammuksia 197 678, 75–76 mm:n kranaatteja 40 852 sekä 88 mm:n ilmatorjuntakranaatteja 17 978.
Ilmatorjunnan pudotukset vuonna 1941.
Ilmatorjuntajoukkojen lasketaan pudottaneen vuonna 1941
Lisäksi merivoimien osalle lasketaan
Yhteensä 376 lentokonetta.
Ilmatorjunnan pudotukset vuonna 1942.
Ilmatorjuntajoukkojen lasketaan pudottaneen vuonna 1942
Lisäksi merivoimien osalle lasketaan
Yhteensä 105 lentokonetta.
Ilmatorjunnan pudotukset vuonna 1943.
Ilmatorjuntajoukkojen lasketaan pudottaneen vuonna 1943
Lisäksi merivoimien osalle lasketaan
Yhteensä 28 lentokonetta.
Ilmatorjunnan pudotukset vuonna 1944.
Ilmatorjuntajoukkojen lasketaan pudottaneen vuonna 1944
Lisäksi merivoimien osalle lasketaan
Yllä olevat yhteensä 598 lentokonetta. Näistä pudotusväitteistä 550 keskittyi ajalle 9.6–31.7.44. Vastaavasti Leningradin Rintaman 13. Ilma-armeija, Itämeren Laivasto, Leningradin Ilmapuolustus (PVO) ja Karjalan Rintaman 7. Ilma-armeija raportoivat taistelutappioiksi Suomen rintamalla yhteensä n. 390 konetta vastaavalla aikajaksolla. Niistä hieman yli 150 ilmatorjunnan pudottamia. Yli 60 % ilmatorjunnan pudotuksista tapahtui Laatokan Karjalassa.
The Slade Live Anthology

The Slade Live Anthology on Sladen kolme livealbumia ("Slade Alive!", "Slade Alive Vol II" ja "Slade on Stage") sekä kaksi Readingin festivaaleilla taltioitua EP:tä sisältävä kokoelma. Se julkaistiin vuonna 2006 ja kuuluu Salvo-yhtiön Slade-remasterointisarjaan.
Kappaleet.
Levy I:
Levy 2:
Mithat Bayrak

Mithat Bayrak (3. maaliskuuta 1929 Adapazarı – 20. huhtikuuta 2014) oli turkkilainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiavoittaja.
Bayrak voitti kultaa kreikkalais-roomalaisen painin 73 kilon sarjassa Melbournen kesäolympialaisissa 1956. Toisen kultamitalinsa hän sai neljä vuotta myöhemmin Rooman olympialaisissa. Hopeamitalisti Günter Maritschnigg hävisi hänelle selätyksellä ajassa 1.47. Bayrak kilpaili myös kolmansissa olympiakisoissaan Tokiossa 1964, missä ei sijoittunut. Välimeren kisoista Bayrak saavutti hopeaa vuonna 1959 sarjasta 78 kg.
Bayrak muutti Saksaan, jossa kuoli 85-vuotiaana 20. huhtikuuta 2014.
2028

2028 (MMXXVIII) on tuleva karkausvuosi, joka alkaa lauantaista ja päättyy sunnuntaihin.
2027

2027 (MMXXVII) on tuleva normaalivuosi, jonka alkamis- ja päättymispäivä on perjantai.
2023

2023 (MMXXIII) oli normaalivuosi (ei karkausvuosi), joka alkoi sunnuntaista.
2022

2022 (MMXXII) oli normaalivuosi (ei karkausvuosi), jonka alkamis- ja päättymispäivä oli lauantai.
Signe Yletyinen

Signe Irene Yletyinen (o.s. "Fagerström", 16. joulukuuta 1900 Hanko – 11. marraskuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Yletyinen maalasi alkuvaiheessa naturalistisesti, mutta siirtyi kohti ekspressionismia. 
Hänen lempiaiheitaan olivat kukka-asetelmat sekä akvarelleina että öljyväritöinä. Hän teki myös useita muotokuvia, kuten puolustusministeri Emil Skogin vaimosta Toini Skogista, NMKY:n pääsihteeristä Verner J. Aurolasta ja Ester Toivosen äidistä Lempi Helteestä.
Yletyinen opiskeli Vapaassa taidekoulussa noin 1945–1949, mutta oli käynyt myös Ateneumin piirustuskoulun iltalinjaa 1920-luvun alussa. Vapaassa taidekoulussa Yletyistä opettivat Sulho Sipilä, Unto Pusa, Johannes Gebhard ja Sam Vanni. Lisäksi hän otti yksityistunteja Ruotsissa ja Norjassa, jossa häntä opetti muun muassa Einar Halfdan Berger.
Ompeluateljee.
Yletyinen teki päätyönsä Bersinin ompeluateljeessa Bulevardilla, jossa sai ompeluopin ja suoritti räätälitutkinnon. Hän suunnitteli iltapukuihin vaativia paljetti- ja helmikoristeluja ja valmisti juhlapukujen kukkakoristeita. Ateljee Bersin muutti Yhdysvaltoihin 1920-luvun puolivälissä, jolloin Yletyinen perusti oman ompeluateljeen, jossa oli kaksi apulaista. Hän suunnitteli, leikkasi ja teki sovitukset itse.
Taidemaalarina.
Sodan jälkeen Yletyinen hakeutui Vapaaseen taidekouluun opiskelemaan täyspäiväisesti. Hän oli sodan aikana joutunut jo luopumaan ompeluateljeestaan.
Yletyinen teki 1940- ja 1950-luvuilla maalausmatkoja kesäisin Norjan Lofooteille sekä muualle Pohjois-Norjaan, Tanskaan ja Ruotsiin maalaamaan maisemia. Nämä maalaukset olivat suosittuja ja hän sai myös tilauksia asiakkaiden aiheista.
Suomessa Yletyinen maalasi mielellään kesähuvilallaan Tammisaaren Tenholassa, Espoon Saarijärvellä ja Mikkelin Otavassa.
Yletyinen piti näyttelyitä 1940- ja 1950-luvuilla Kumlinin Taidesalongissa Helsingissä ja maalausmatkojensa yhteydessä Norjassa, Ruotsissa ja Tanskassa.
Hän maalasi 1980-luvun alkuun asti.
Tevfik Kış

Tevfik Kış (10. elokuuta 1934 – 4. syyskuuta 2019 Ankara) oli turkkilainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari.
Kış voitti kultaa kreikkalais-roomalaisen painin 87 kilon sarjassa Rooman 1960 olympialaisissa. Hän oli tasapisteissä Bulgarian Krali Bimbalovin kanssa mutta painoi vähemmän kuin bulgarialainen ja voitti näin vaa’alla kultaa.
Maailmanmestaruuden Kış voitti kahdesti. Hän voitti myös Euroopan mestaruuden 1966, kun kisat vuosien tauon jälkeen alkoivat uudelleen. Painiuransa jälkeen hän toimi painivalmentajana ja oli yksi Turkin painijärjestön perustajajäsenistä.
Kış kuoli Ankarassa 85-vuotiaana 4. syyskuuta 2019.
Karppila

Karppila eli Podborovje () on maaseututaajama Viipurinlahden pohjoisrannalla Leningradin alueen Viipurin piirien Tienhaaran (Seleznjovon) maalaiskunnassa. Karppila sijaitsee pienellä Viipurinlahteen työntyvällä niemellä Viipurista lounaaseen. 
Historia.
Suomelle kuuluessaan Karppilan kylä kuului Viipurin maalaiskuntaan. Se sijaitsi maalaiskunnan länsirajalla ja rajoittui lännessä Vahvialaan kuntaan ja Viipurin kaupunkiin kuuluneeseen Uuraan satama-alueeseen. Karppilan naapurikyliä olivat Hapenensaari Viipurin maalaiskunnan alueella sekä Tervajoki Vahvialan puolella. 
Asutus ja elinkeinot.
Karppilassa oli 551 asukasta vuonna 1937. Maatalous oli tärkeä elinkeino Karppilassa. Vuonna 1937 Karppilassa oli 280 ha metsää, 73 ha peltoa ja seitsemän ha niittyä. Maatalouden ohella harjoitettiin sivuelinkeinona kalastusta Viipurinlahdella. Kylässä oli T:mi L. Vaittisen kauppa ja Viipurin Osuusliikkeen myymälä. Kylässä toimi urheiluseura Karppilan Kaiku, joka oli perustettu vuonna 1921.
Kansakoulu.
Karppilan kylä muodosti oman kansakoulupiirin. Aikaisemmin Karppila oli kuulunut Tervajoen koulupiiriin, mutta kun Tervajoki vuonna 1921 siirtyi vastaperustettuun Vahvialan kuntaan jäi Karppila ilman koulua. Viipurin maalaiskunta luovutti Tervajoen koulun Vahvialan kunnalle vuonna 1928, jonka jälkeen Karppilan kylän keskustaan rakennettiin koulu ja erillinen opettajien asuinrakennus. Vuonna 1939 koulussa oli kolme opettajaa ja 58 oppilasta. Koulun rakennukset tuhoutuivat talvisodassa ja jatkosodan aikana rakennettiin uusi komea tiilinen koulu vuosina 1943–1944. 
Sota-aika.
Aivan talvisodan loppuvaiheessa taistelut ulottuivat Karppilan alueelle, kun neuvostojoukot pääsivät ylittämään jäätyneen Viipurinlahden. Kylän väestö oli evakuoitu muualle Suomeen jo ennen tätä. Moskovan rauhassa 1940 Viipurin maalaiskunta Karppila mukaan lukien siirtyi Neuvostoliitolle. Jatkosodassa luovutetut alueet valloitettiin takaisin vuonna 1941 ja kyläläiset pääsivät palaamaan koteihinsa. Uusi evakuointi oli kuitenkin edessä kesällä 1944.
Markku Parviainen

Markku Parviainen on suomalainen entinen maajoukkuetason taekwondoin ja Suomen taekwondomaajoukkueen entinen valmentaja. 
Parviainen voitti pronssia vuoden 1988 EM-kisoissa. Hänellä on 6 danin musta vyö taekwondossa ja 3 danin musta vyö hapkidossa. Parviaisella nykyään on oma taekwondo-seura Huskvarnassa, Ruotsissa.
Hapenensaari

Hapenensaari () on saari Viipurinlahdessa ja entinen kylä entisen Viipurin maalaiskunnan alueella Venäjällä, Suomen luovuttamalla alueella. Hapenensaari sijaitsee Viipurinlahden länsiosassa Piispansaaren länsipuolella. Hapenensaaren kylä sijaitsi Viipurin maalaiskunnan länsiosassa ja se käsitti saaren lisäksi myös alueen mantereelta Karppilan ja Vahvaniemen kylien välistä. Kylä rajoittui pohjoisessa Vahvialan kuntaan ja etelässä Viipurin kaupunkiin kuuluneeseen Uuraan satama-alueeseen. 
Hapenensaaren kylässä oli 57 asukasta vuonna 1937. Kylä oli maatalousvaltainen. Vuonna 1937 kylässä oli 235 ha metsää, 42 ha peltoa ja 19 ha niittyä. Kalastus oli tärkeä sivuelinkeino.
Hapenensaari oli kuulunut alun perin Tervajoen koulupiirin. Tervajoen kylä, jossa koulu sijaitsi, siirtyi vastaperustetun Vahvialan kunnan osaksi vuonna 1921, jolloin Viipurin maalaiskuntaan jääneestä koulupiirin osasta muodostettiin Karppilan koulupiiri, jonka koulu sijaitsi Karppilan kylässä. Vuonna 1930 perustettiin Piispansaaren kansakoulu, jonka alueeseen tuli kuulumaan muun muassa Hapenensaari. 
Historia.
Aivan talvisodan loppuvaiheessa taistelut ulottuivat Hapenensaaren alueelle, kun neuvostojoukot pääsivät ylittämään jäätyneen Viipurinlahden. Kylän väestö oli evakuoitu muualle Suomeen jo ennen tätä. Moskovan rauhassa 1940 Viipurin maalaiskunta Hapenensaari mukaan lukien siirtyi Neuvostoliitolle. Luovutetut alueet valloitettiin takaisin jatkosodassa 1941 ja kyläläiset pääsivät palaamaan koteihinsa. Uusi evakuointi oli kuitenkin edessä kesällä 1944.
Lynkeus

Lynkeus (, ) on antiikin kreikkalainen miehen nimi, joka voi viitata seuraaviin:
Lynkeus (argonautti)

Lynkeus (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Afareuksen ja Arenen poika ja Idaan nuorempi veli. Hänen mainitaan olleen yksi argonauteista ja osallistuneen myös Kalydonin metsästykseen.
Idas ja Lynkeus joutuivat taisteluun serkkujensa dioskuurien kanssa. Lähteestä riippuen syynä oli joko dioskuurien suorittama karjavarkaus, tai dioskuurit olivat siepanneet serkkujensa morsiamet Foiben ja Hilaeiran, häätilaisuudesta. Eri lähteet päätyvät kuitenkin siihen, että Idas tappaa Kastorin ja Polydeukes Lynkeuksen. Idaksen kuolema mainitaan välillä Polydeukeen syyksi, mutta suosituin versio on se, jossa Zeus tappaa tämän salamallaan.
Lynkeus (mytologia)

Lynkeus () oli kreikkalaisessa mytologiassa Aigyptoksen, Egyptin kuninkaan, poika ja siten Beloksen jälkeläinen. 
Aigyptoksen kaksoisveljellä, Danaoksella, oli viisikymmentä tytärtä, joita kutsuttiin danaideiksi. Kun Aigyptos halusi naittaa nämä puolisoiksi omille pojilleen, Danaos heitä pelätessään pakeni tyttärineen kaukaisen sukulaisensa kuningas Pelasgoksen hallitsemaan Argokseen. Kun Aigyptos saapui poikineen hakemaan danaideja, Danaos päätti luovuttaa heidät säästääkseen Argoksen taistelulta, mutta käski tyttäriään tappamaan miehensä hääyönä. Tyttäristä neljäkymmentäyhdeksän seurasi ohjetta, mutta yksi, Hypermnestra, säästi miehensä Lynkeuksen, koska tämä kunnioitti hänen toivettaan pysyä neitsyenä.
Danaos raivostui tottelemattomalle tyttärelleen ja vei hänet tuomittavaksi. Afrodite kuitenkin puuttui tapahtumiin julistaen miehen ja naisen välisen rakkauden pyhäksi ja siten pelastaen Hypermnestran. Joidenkin näytelmien mukaan Lynkeus myöhemmin tappoi Danaoksen ja jopa muut sisaret kostoksi veljiensä kuolemasta.
Lynkeuksesta ja Hypermnestrasta sai alkunsa Argoksen kuningasdynastia, "Danaoksen heimo", jonka ensimmäinen kuningas oli heidän poikansa Abas.
Short cuts – oikopolkuja

Short cuts – oikopolkuja ("Short Cuts") on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut draamakomedia, jonka on ohjannut Robert Altman. Elokuva perustuu Raymond Carverin yhdeksään lyhyeen novelliin ja yhteen runoon. Elokuvan käsikirjoitus on kuitenkin Robert Altmanin ja Frank Banhydtin käsialaa. 
Elokuva seuraa 22 päähenkilön liikkeitä Los Angelesissa ja sen ympäristössä. Päähenkilöiden tarinat kulkevat joskus rinnakkain, mutta yleensä jokaisella henkilöhahmolla tai -parilla on omat ongelmansa. 
Elokuva sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta ohjauksesta ja Golden Globe -ehdokkuuden parhaasta käsikirjoituksesta. Lisäksi näyttelijät saivat useita palkintoja yhteisestä näyttelijäsuorituksestaan. 
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Olavi Similä ihailee, miten Altman pitää kaikkien tarinoiden langat käsissään ja antaa "Oikopoluille" neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Cagiva Mito

Cagiva Mito on urheilullinen italialainen kevytmoottoripyörä. Ylläpitokuluiltaan pyörä on huomattavasti peruskäyttöön suunnattuja, 4-tahtisia kevytmoottoripyöriä kalliimpi.
Mitossa on 125-kuutioinen kaksitahtimoottori, joka tuottaa kuristamattomana yli 30 
hevosvoimaa. 
Mitoa on tuotu Suomeen vuodesta 1989 alkaen.
José García Belaúnde

José Antonio García Belaúnde (16. maaliskuuta 1948 Lima – 4. heinäkuuta 2025) oli perulainen diplomaatti. Hän oli Fernando Belaúnden veljenpoika ja presidentti Alan Garcían läheinen ystävä. Hänet valittiin heinäkuussa 2006 Perun ulkoministeriksi.
García Belaúnde valmistui Pontificia Universidad Católica del Perústa, jossa García oli hänen opiskelutoverinsa. Hän on myöhemmin opiskellut Oxfordissa.
Garcían ensimmäisen presidenttikauden aikana García Belaúnde nimitettiin lähettilääksi Uruguayhun. Hän on edustanut maataan myös Yhdistyneissä kansankunnissa, Espanjassa, Meksikossa, Ranskassa, Ecuadorissa, Yhdysvalloissa ja ALADIssa. García Belaúnde oli Academia Diplomátican professorina 1971–1973 ja 1979–1981.
Tom Green

Tom Green (s. 30. heinäkuuta 1971 Pembroke, Ontario, Kanada), oikealta nimeltään Michael Thomas Green, on kanadalainen koomikko, näyttelijä, skeittari, hip hop -artisti sekä televisiojuontaja. Green on erityisen tunnettu piilokameramaisista piloistaan ja katuhaastatteluistaan, joita hän usein esitti ohjelmassaan. "Tom Green Show" oli ensimmäisiä komediasarjoja MTV:llä, edeltäen "Jackassin" ja "Viva La Bamin" kaltaisia samantyylisiä ohjelmia. Muun muassa Steve-O ja suomalaiset Duudsonit ovat usein maininneet esikuvakseen Tom Greenin.
"The Tom Green Show" alkoi alun perin ottawalaisella kaapelikanavalla 1994. Kanadan Comedy Network alkoi esittää sitä 1997 ja Music Television 1999, jolloin Green nousi suosioon Yhdysvalloissa.
"The Tom Green Show" jouduttiin lopettamaan, kun Greenillä havaittiin maaliskuussa 2000 kivessyöpä. Toukokuussa 2000 MTV:llä näytettiin "Tom Green Show'n" tunnin mittainen erikoisjakso "The Tom Green Cancer Special", jossa seurattiin hoitoa ja näytettiin kokonaisuudessaan Greenin imusolmukkeiden poistoleikkaus.
Suhde Drew Barrymoreen.
Tom Green ja Drew Barrymore alkoivat tapailla maaliskuussa 2000 ja he karkasivat tasan vuotta myöhemmin eteläiselle Tyynellemerelle mennäkseen naimisiin. He menivät uudelleen naimisiin Kaliforniassa saman vuoden heinäkuussa. Avioliitto oli Greenin ensimmäinen ja Barrymoren toinen.
Vain vajaan vuoden kestäneen avioliiton jälkeen Green haki avioeroa Barrymoresta. "Drew on ihana nainen. Rakastan häntä todella paljon. Olisin toivonut, 
että avioliittomme olisi toiminut. Haluan Drew'n olevan onnellinen," Green totesi lausunnossaan. Avioerohakemukseen Green kirjoitti eron syyksi sovittamattomat ristiriidat.
Lubjanka

Lubjanka () on rakennus Moskovassa samannimisen aukion laidalla. Rakennuksessa sijaitsi KGB:n päämaja ja vankila. Nykyisin keltaisessa päärakennuksessa on rajavartioston päämaja ja yksi FSB:n direktoraatti.
Lubjanka rakennettiin vuonna 1898 yleisvenäläisen vakuutusyhtiön päätoimistoksi. Lokakuun vallankumouksen jälkeen siitä tehtiin Tšekan päämaja. Suurten puhdistusten myötä rakennus jäi liian pieneksi henkilökunnalle ja arkkitehti Aleksei Štšusev suunnitteli siihen lisäkerroksen ja takana sijaitsevat rakennukset. Rakennustyö jäi kesken sodan aikana ja viimeisteltiin vasta 1983. Kun Juri Andropov nousi pääsihteeriksi, hän päätti parantaa KGB:n julkisuuskuvaa ja rakennukseen avattiin tiedustelun museo, järjestettiin kiertokäyntejä ja olipa siellä discokin. Rakennuksen edessä oli pitkään Feliks Dzeržinskin patsas, joka kaadettiin elokuussa 1991.
Vuonna 1990 Lubjankan edessä olevalle aukiolle tuotiin muistokivi Solovetskista poliittisten vainojen uhrien muistoksi.
Lubjankan aukion alla on Moskovan metron asema, jossa tehtiin tuhoisa itsemurhapommi-isku 2010.
Kirjallisuutta.
Parvilahti, Unto: "Berijan tarhat". Otava, 1957.
Airbus A400M

Airbus A400M on Airbusin valmistama nelimoottorinen sotilaskuljetuslentokone. Koneen ensilento lennettiin joulukuussa 2009, ja ensimmäinen toimitus tapahtui syyskuussa 2013.
Konetyypin historia.
Hanke alkoi vuonna 1982 nimikkeellä Future International Military Airlifter (FIMA), jota kehittivät silloiset erilliset yhtiöt Aerospatiale, British Aerospace, Lockheed ja Messerschmitt-Bölkow-Blohm. Vuonna 1989 Lockheed irtautui hankeesta. Konsortioon tulivat sen tilalle italialainen Alenia ja espanjalainen Construcciones Aeronáuticas SA, ryhmä kulki jonkin aikaa nimellä Euroflag.
Nykyisin hanketta rahoittavat Ranska, Saksa, Italia, Espanja, Turkki, Belgia ja Englanti. Ne ovat tilanneet toukokuussa 2003 yhteensä 212 lentokonetta. Italia kuitenkin vetäytyi hankkeesta. A400M-koneita on käytössä (2015) Saksan, Ranskan, Espanjan, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Turkin ilmavoimilla. Lisäksi Belgialla, Luxemburgilla ja Malesialla on tilauksia konetyypistä.
Konetyypin ensilento lennettiin 11. joulukuuta 2009 Sevillan San Pablon lentokentältä. Airbus toimitti ensimmäisen koneen Ranskan ilmavoimille syyskuun 2013 lopulla.
Dariga Nazarbajeva

Dariga Nursultanqyzy Nazarbajeva (, s. 7. toukokuuta 1963, Temirtau) on kazakstanilainen parlamentaarikko ja presidentti Nursultan Nazarbajevin tytär.
Nazarbajeva perusti ja johti Habar-mediaryhmää aina vuoteen 2004, jolloin luopui johtajanpaikastaan asettuakseen ehdolle parlamenttiin. Hän johti isäänsä tukevaa Asar-puoluetta ("Kaikki yhdessä"). Asar liittyi toiseen Nazarbajevia tukevaan Otan-puolueeseen heinäkuussa 2006.
Habar oli ajoittain kriittinen hallitusta kohtaan, ja hallitus syytti sitä sananvapauden väärinkäytöstä. Dariga Nazarbajevan eron jälkeen mediaryhmä siirtyi hallituksen valvontaan. Habaria aiemmin monopoliasemasta syyttänyt poliitikko Altynbek Sarsenbaily murhattiin helmikuussa 2006. Media syytti teosta Nazarbajevaa ja miestään.
Samana päivänä kun hänen isänsä erosi presidentinvirasta, Nazarbajeva nimitettiin yksimielisesti senaatin johtoon.
Edeltävä senaatin puhemies Kasym-Žomart Tokajev nousi presidentiksi.
Nazarbajeva ei kuitenkaan osallistunut vuoden 2019 presidentinvaaliin.
Tokajev erotti hänet asemastaan toukokuussa 2020.
Hänet valittiin myöhemmin uudelleen parlamentin alahuoneeseen mažilisin.
Perhe.
Dariga Nazarbajeva oli pitkään naimisissa liikemies ja poliitikko Rakhat Alijevin kanssa. Alijev erotettiin kesäkuussa 2007 asemastaan Itävallan lähettiläänä ja hänestä annettiin kansainvälinen pidätysmääräys. He erosivat kesäkuussa 2007. Alijevin mukaan erolla ei ollut hänen suostumustaan.
Alijev löydettiin kuolleena sellistään Itävallassa. Itävallan oikeusministeri on vahvistanut että kyseessä oli itsemurha.
Heidän poikansa Aisultan Nazarbayev haki helmikuussa 2020 poliittista turvapaikkaa Isosta-Britanniasta.
Aisultan Nazarbayev kuoli sydänkohtaukseen Lontoossa 10 päivää ennen 30-vuotispäiväänsä.
Conlog

Conlog Oy on suomalainen turvallisuusalan integraattori, joka järjestelmäalustoja, laitesuojia, laitesuojia ja erikoisajoneuvoja suunnitteleva, valmistava ja markkinoiva yhtiö. Yhtiön kotipaikka on Oulu ja sen pääkonttori sijaitsee Ahmasjärven yrityspuistossa, Ylikiimingissä, Oulussa. Yrityksellä on tuotantoyksiköt Rautalammilla ja Pirkkalassa sekä toimisto Tampereella. Conlogin mastojärjestelmiä tuottava tytäryritys SK-Lift toimii Pirkkalassa. 
Conlog valmistaa ja toimittaa kalustoa muun muassa Suomen puolustusvoimille, NATO, FMV. Yrityksen toimenkuvaan kuuluvat myös tuotekehitys- ja koulutustehtävät sekä kaluston huoltotoimet.
Robert Cummings

Robert Cummings (oik. Charles Clarence Robert Orville Cummings, 10. kesäkuuta 1908 Joplin, Missouri – 2. joulukuuta 1990 Woodland Hills, Kalifornia), tunnettu myös nimellä Bob Cummings, oli yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä.
Ura.
Cummings aloitti elokuvauransa 1930-luvulla, mutta hän joutui näyttelemään sivurooleissa lähes koko vuosikymmenen. Isompia rooleja hän alkoi saada vasta 1940-luvun alussa. Hänen läpimurtoelokuvana pidetään usein elokuvaa "Itsepäinen kuin synti" (Three Smart Girls Grow Up, 1939). Cummings näytteli lukuisissa komedioissa, kuten "Salainen Higgins" (The Devil and Miss Jones, 1941) Jean Arthurin kanssa ja "Saapasjalkamorsian" (The Bride Wore Boots, 1946) Barbara Stanwyckin kanssa. Hänet muistetaan kuitenkin parhaiten draamanäyttelijänä, etenkin rooleistaan kahdessa Alfred Hitchcockin ohjaamassa jännityselokuvassa "Viidennen kolonnan mies" (Saboteur, 1942) ja "Täydellinen rikos" (Dial M for Murder, 1954) sekä elokuvasta "Renkaita vedessä" (Kings Row, 1942). 
Elokuvauran lisäksi Cummings teki mittavan uran televisiossa, hänellä oli oma televisiosarja "The Bob Cummings Show" vuosina 1955–1959 ja "The New Bob Cummings Show" vuosina 1961–1962. 
Cummings on saanut kaksi tähteä Hollywood Walk of Famelle, toisen elokuvaurasta ja toisen televisiosta.
Yksityiselämä.
Yksityiselämässään Cummings oli viisi kertaa naimisissa. Hänellä oli ensimmäisestä avioliitostaan kaksi lasta ja kolmannesta avioliitosta viisi lasta. Cummings kuoli munuaissairauteen 82-vuotiaana. Hänet on haudattu mausoleumiin Glendalen kaupunkiin.
Ympäristöetiikka

Ympäristöetiikka on 1960-luvulta asti kehittynyt ympäristöfilosofian ja soveltavan etiikan osa-alue, joka käsittelee ihmisten ja luonnon suhteeseen liittyviä eettisiä kysymyksiä. Se liittyy läheisesti ekologiaan, ympäristölainsäädäntöön, ympäristösosiologiaan, ympäristötalouteen ja ympäristömaantieteeseen.
Merkittäviä ympäristöetiikkaan vaikuttaneita ajattelijoita ovat Lynn White, John Passmore, Aldo Leopold, Arne Næss ja Paul W. Taylor.
Ympäristöeettisiä kysymyksiä ovat muun muassa:
Ympäristöetiikkaan liittyvät myös kysymykset eläinten oikeuksista.
Aiheesta muualla.
Ensyklopedia-artikkeleita
Muuta
Salii-papit

 
Salii-papit () olivat eri jumalille omistettuja pappeja antiikin Roomassa. Numa Pompilius valitsi Mars Gradivukselle kaksitoista pappia, joilla oli virkamerkkeinä kirjailtu tunika ja sen päällä pronssinen suojus. Heillä oli lisäksi taivaalliset aseet, joita sanottiin ancile-kilviksi.
Universaalikvanttori

Universaalikvanttori eli kaikkikvanttori (formula_1) on predikaattilogiikassa ilmaisu sille, että jokin ominaisuus tai suhde (looginen predikaatti) on totta kaikille jonkin joukon alkioille.
formula_2 tarkoittaa "kaikilla formula_3"
formula_4 tarkoittaa "kaikilla formula_3 pätee formula_6"
Universaalikvanttorin merkki tietokonejärjestelmissä.
LaTeX-järjestelmällä merkki formula_1 tuotetaan kirjoittamalla \forall.
Eksistenssikvanttori

Eksistenssikvanttori eli olemassaolokvanttori (formula_1) on predikaattilogiikassa ilmaisu sille, että jokin ominaisuus tai suhde (looginen predikaatti) on totta ainakin yhdelle joukon alkiolle, eli jonkin ominaisuuden toteuttava alkio on olemassa.
formula_2 tarkoittaa "on olemassa formula_3"
formula_4 tarkoittaa "on olemassa formula_3 siten, että formula_6"
Eksistenssikvanttorin merkki tietokoneissa.
LaTeX-järjestelmässä merkki formula_1 tuotetaan kirjoittamalla \exists, ja merkin formula_8 saa kirjoittamalla \nexists.
M/S Stena Carrier

M/S Stena Carrier () on ruotsalainen ro-ro-rahtilaiva, jolla Stena Line -varustamo liikennöi Ruotsin Göteborgin ja Saksan Travemünden välillä. Alus on rekisteröity Ruotsin lipun alle ja kotisatama on Göteborg. Laivalla on hyttipaikat 12 matkustajalle ja sen lastikapasiteetti on 2 715 metriä.
Stena Carrierin sisaraluksia ovat M/S Stena Freighter ja M/S Ark Forwarder. 
Käyttöhistoria.
Aluksen tilasi Stena RoRo. Rakentajatelakka teki konkurssin ja rakennustyön suoritti loppuun Apuania -telakka La Speziassa Italiassa. Vuonna 2003 Enrico Bogazzi Shipmanagement osti aluksen ja myöhemmin samana vuonna omistaja vaihtui jälleen, kun Malamar Transportes Marittimos osti aluksen ja rekisteröi sen Irlannin lipun alle. Kotisatamaksi tuli Cork. Omistaja vaihtui vielä kerran vuonna 2003, kun 16. maaliskuuta Stena RoRo osti aluksen ja rekisteröi sen Ruotsin lipun alle. Kotisatamaksi tuli Göteborg. Maaliskuussa 2004 laiva luovutettiin Stena Line Scandinavian omistukseen "Stena Carrier II" -nimellä. 6. huhtikuuta Stena Carrier II aloitti liikennöinnin reitillä Travemünde–Göteborg. 31. heinäkuuta alus sai nykyisen "Stena Carrier" -nimensä.
Ludvík Daněk

Ludvík Daněk (6. tammikuuta 1937 Blansko – 15. marraskuuta 1998 Hutisko-Solanec) oli tšekkoslovakialainen kiekonheittäjä ja olympiavoittaja.
Daněk saavutti kultaa Münchenin 1972 olympiakisoissa tuloksella 64,40 m. Hän heitti voittotuloksensa viimeisellä heittokierroksella ja nousi sillä viidenneltä sijalta ykköseksi. Hän saavutti hopeaa Tokion 1964 olympialaisissa tuloksella 60,52 m häviten 0,48 metriä Al Oerterille ja pronssia Méxicon 1968 olympialaisissa tuloksella 62,92 m.
Daněk voitti Euroopan mestaruuden Helsingissä 1971 tuloksella 63,90 m; eroa hopeamitalisti Lothar Mildeen tuli 2,28 metriä. Daněk saavutti EM-hopeaa Roomassa 1974 tuloksella 62,76 m; voittaja Pentti Kahma heitti 0,86 metriä pidemmälle. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 Daněk jäi tuloksella 59,30 m neljänneksi neljän senttimetrin päähän pronssimitalisti Lothar Mildestä. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hän oli viides tuloksella 56,24 m ja Belgradin EM-kilpailuissa 1962 yhdeksäs tuloksella 52,12 m.
Daněk paransi kahdesti kiekonheiton maailmanennätystä: hän heitti 2. elokuuta 1964 Turnovissa tuloksen 64,55 m sekä 12. lokakuuta 1965 Sokolovissa tuloksen 65,22 m. Ennätys säilyi hänen nimissään toukokuuhun 1968 saakka.
V. S. Achuthanandan

Velikkakathu Sankaran Achuthanandan (malajalamiksi വേലിക്കകത്ത് ശങ്കരന്‍ അച്യുതാനന്ദന്‍; 20. lokakuuta 1923 Alappuzha, Kerala, Intia – 21. heinäkuuta 2025) oli intialainen poliitikko. Hän kuului vuosina 1985–2007 CPI(M)-puolueen politbyroon ja oli Keralan osavaltion pääministerinä vuosina 2006–2011.
Achuthanandan syntyi Alappuzhassa. Hän joutui keskeyttämään opintonsa molempien vanhempiensa kuoltua tämän ollessa vielä lapsi. Maansa poliittisessa elämässä hän on ollut aktiivinen aina 1930-luvulta.
Tanssitauti

Tanssitauti on CMX:n vuonna 1990 julkaisema EP-levy. Levyllä on mukana ensimmäistä kertaa kitaristi Janne Halmkrona. Toisena kitaristina levyllä soitti torniolainen Pasi Isometsä.
Levy julkaistiin alun perin vain vinyylinä, mutta kappaleet olivat myöhemmin "Veljeskunta"-albumin CD-versiolla ja CD:nä myös julkaistulla gold-painoksella mukana. Myöhempi vinyylipainos julkaistiin osana Svart Recordsin "Kolmikärjen Veljeskunta" -kokoelmaa. 
Kappaleet.
Kappaleet säveltänyt, sovittanut ja sanoittanut - A. W. Yrjänä
Alkuperäisen levyn kannessa ensimmäisellä kappaleella ei ole nimeä, vain kolme pistettä. Yhtye ei ollut tarkoittanut äänitystä julkaistavaksi, mutta levyn julkaisija Bad Vugum innostui kappaleesta ja sai yhtyeenkin uskomaan, että se kannattaa julkaista edes ”nimettömänä bonuksena”. Sittemmin kappaleen nimeksi on vakiintunut sanoituksessa mainittu ”Matti”. "Veljeskunnan" gold-versiossa kappale on nimetty ”Matiksi” lainausmerkeillä.
Lähteet.
Tanssitauti-Ep Discogsissa
Richard Adler

Richard Adler (3. elokuuta 1921 New York, New York – 21. kesäkuuta 2012 Southampton, New York) oli yhdysvaltalainen laulujen- ja musikaalintekijä. 
Adler syntyi New Yorkissa pianisti-isän pojaksi ja opiskeli Pohjois-Carolinan yliopistossa. Muusikkona hän oli pääosin itseoppinut. Palveltuaan toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain laivastossa hän aloitti työnsä sanoittajana. Vuonna 1950 Frank Loesser esitteli hänet säveltäjä ja sanoittaja Jerry Rossille, ja he aloittivat menestyksekkään yhteistyön. He voittivat kaksi Tony-palkintoa musikaaleilla "The Pajama Game" (1954) ja "Damn Yankees" (1955). "Damn Yankees" perustui Faustin tarinaan.
Jerry Ross kuoli marraskuussa 1955. Adler jatkoi lauluntekijän uraansa itsenäisesti ja julkaisi myös yhteistyössä Robert Allenin kanssa kappaleen ”Everybody Loves a Lover”, joka nousi Doris Dayn levyttämänä listoille vuonna 1958. Hän teki myös muun muassa mainos- ja televisiomusiikkia. Vuosina 1965–1969 hän toimi Valkoisen talon taiteellisena konsulttina ja vuosina 1964–1977 Washingtonissa sijaitsevan John F. Kennedy Center for the Performing Arts -taidekeskuksen johtokunnan jäsenenä.
Adler sai urallaan neljä Pulitzer-ehdokkuutta orkesteriteoksillaan "Retrospectrum" (1979), "Yellowstone Overture" (1980), "Wilderness Suite" (1983) ja "The Lady Remembers" (1985). Hänen säveltämänsä baletti "Eight by Adler" voitti Emmy-palkinnon vuonna 1984.
Richard Adler kelpuutettiin vuonna 1984 Songwriters Hall of Fameen. Vuonna 1990 hän julkaisi omaelämäkertansa "You Gotta Have a Heart".
Jerry Ross

Jerry Ross (9. maaliskuuta 1926 – 11. marraskuuta 1955) oli yhdysvaltalainen musikaalisäveltäjä ja lauluntekijä, joka nousi 1950-luvulla huomattavaan maineeseen Richard Adlerin kanssa työstämillä musikaaleilla "John Murray Anderson’s Almanac", "The Pajama Game" ja "Damn Yankees".
Ross oli tuottelias myös musikaalien ulkopuolella – hän kirjoitti satoja lauluja sekä itsenäisesti että yhteistyönä. Hänellä oli bronkiektasia eli keuhkoputkilaajentuma, jonka komplikaatiot johtivat hänen kuolemaansa 11. marraskuuta 1955. Hän oli 29 vuoden ikäinen. 
Ross otettiin vuonna 1982 postuumisti Songwriters Hall of Fameen. Hänen leskensä Judy ja tyttärensä Janie ottivat lauluntekijän puolesta huomionosoituksen vastaan.
Pikaljovo

Pikaljovo () on kaupunki Leningradin alueen Boksitogorskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Rjadanjoen varrella 20 kilometriä Boksitogorskista ja 223 kilometriä Pietarista itään. Kaupunki on kunnallispiirin suurin taajama, jossa vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan asui 21 567 henkeä.
Pikaljovo on syntynyt Pietarin ja Vologdan väliselle rautatielle vuonna 1906 perustetun aseman yhteyteen. Hallinnollisesti se kuului Novgorodin kuvernementin Tihvinän kihlakuntaan. Vuosina 1927–1932 se oli samannimisen hallintopiirin keskus. Vuonna 1932 syntynyt sementtitehtaan asutus sai kaupunkimaisen taajaman statuksen vuonna 1947. Kaupunki Pikaljovosta tuli vuonna 1954.
Pikaljovossa toimii BazEl Tsement -yhtiön omistama alumiinitehdas, kemian tehdas ja sementtitehdas. Lisäksi kaupungissa on elintarvike- ja puunjalostusteollisuutta.
Pietarista Vologdaan ja edelleen Arkangeliin, Jekaterinburgiin, Tjumeniin, Tšeljabinskiin ja Vorkutaan kulkevat matkustajajunat pysähtyvät kaupungissa. Rautatieasema "Pikaljovo-2" sijaitsee kantakaupungin pohjoislaidalla. Radalla on myös paikallisliikennettä. Kaupungin eteläpuolelta kulkee Uuden Laatokan ja Vologdan välinen maantie (A-114).
Pikaljovossa on maaseudun perinnekulttuuria esittelevä kotiseutumuseo. Vuosittain vietetään laskiaista ja kesäkuista kansanperinnejuhlaa. Kaupungin ylpeys on Delfin-uimahalli, jossa järjestetään uinnin mestaruuskisoja. 
Kaupungin päämies on maaliskuussa 2008 valittu Sergei Veber.
Vuonna 2008 alkaneen talouskriisin myötä kaupunki joutui vakaviin vaikeuksiin, kun tehtaista kaksi suljettiin ja kolmannen toimintaa supistettiin. Kaupunki jäi mm. ilman lämmitystä ja kuumaa vettä. Pääministeri Putin kävi henkilökohtaisesti paikalla kesäkuun 2009 alussa pakottamassa Oleg Deripaskan avaamaan tehtaansa.
Kuulolla

Kuulolla () on Stephen Kingin vuonna 2006 julkaisema kauhuromaani. Suomeksi teos ilmestyi vuonna 2007 Ilkka Rekiaron kääntämänä.
Juoni.
Clayton ”Clay” Riddell on mainelainen taiteilija, joka on Bostonissa solmimassa sarjakuvasopimusta. Hän poikkeaa puistoon jäätelölle, kun ihmiset hänen ympärillään alkavat käyttäytyä väkivaltaisesti. Sekasorron aiheuttaa ”pulssi”, signaali, joka leviää matkapuhelinverkossa. Signaali muuttaa ihmisten aivosoluja ja muuttaa heidät alkukantaisiksi hirviöiksi. Ne ihmiset, jotka eivät keskustelleet matkapuhelimessa, eivät muutu.
Kaaoksen keskellä Clay kohtaa Tom Courtin ja Alice Maxwellin. Kolmikko pakenee Tomin kotiin. Seuraavana päivänä heille selviää, että ”pulssin” uhrit kerääntyvät suuriksi laumoiksi ja saalistavat ”normaaleja”, jotka eivät puhuneet puhelimessa signaalin aikana. Selviytyjät päättävät suunnata pohjoiseen saadakseen selville, mitä Clayn vaimolle ja pojalle on tapahtunut.
Matkallaan he kohtaavat opettajan Charles Adain ja hänen oppilaansa Jordanin. Jordan osaa käsitellä tietokoneita. He saavat selville ”pulssin” aiheuttajan ja sen, että signaalille altistuneet osaavat käyttää telepatiaa ja hypnoosia. Selviytyjät päättävät polttaa yön aikana paikallisen lauman tukikohtana toimivan stadionin. Se on kuitenkin ansa ja monet selviytyjistä kuolevat.
Pian tämän jälkeen Clay näkee unessaan muita selviytyjiä, kaksi miestä ja raskaana olevan naisen. Pian he kohtaavat kolmikon Clayn unesta ja jatkavat matkaansa yhdessä. Kotiin saavuttuaan Clay saa selville, että hänen vaimonsa on muuttunut. Hänen poikansa on jättänyt hänelle lapun, että he ovat suunnanneet Kashwakiin. Clay saa tietää, että myös Johnny on altistunut signaalille.
He saapuvat Kashwakiin ja räjäyttävät lauman, minkä jälkeen Clay päättää löytää poikansa, muttei tiedä miten. Silloin Jordan kertoo hänelle, että on mahdollista, että ”pulssiksi” kutsuttu ohjelma sisältää viruksen, joka on alkanut muuntaa alkuperäistä ohjelmaa. Jordan kertoo, että Johnny saattaisi palautua normaaliksi vielä yhdellä ”pulssilla”.
Lopussa suurin osa selviytyjistä suuntaa Kanadaan. Clay suuntaa etelään löytääkseen poikansa Johnnyn. Hän löytää Johnnyn ja he suuntaavat yhdessä Kanadaan, mutta Johnnyn tila huononee jatkuvasti. Clay päättää kokeilla Jordanin teoriaa ja antaa pojalleen toisen ”pulssin” toivoen, että se palauttaisi Johnnyn normaaliksi.
Kosala

Kosala oli kuningaskunta Pohjois-Intiassa 700–500 -luvuilla eaa. Se oli yksi kuudestatoista Mahajanapadasta. Kosala hallitsi nykyisen Uttar Pradeshin keskiosia ja osaa Nepalista pääkaupunkinaan ensin Ayodhya ja myöhemmin Sravasti. Kosala oli jatkuvasti sodassa naapurivaltionsa Kashin kanssa, kunnes valloitti sen 500-luvun lopulla eaa. Vuosisadan vaihduttua Kosalasta kaakkoon sijaitseva naapurimaa Magadha kuitenkin liitti Kosalan itseensä.
Historia.
Kosalan perustivat Intiaan 1800-luvulta eaa. alkaen saapuneet arjalaiset heimot, jotka 1000-luvulla luopuivat paimentolaisuudesta ja alkoivat perustaa kyliä. Ramayanaan kirjatun legendan mukaan Kosalan kuninkaat polveutuvat auringosta ja ovat siten jumalaista alkuperää. Kirja listaa Kosalan kuninkaita satojen vuosien ajalta, mutta historiantutkimuksen valossa listat eivät voi olla todenpohjaisia.
700-luvulla eaa. Kosala kuului 16 voimakkaimpaan Intian kuningaskuntaan, joita kutsuttiin Mahajanapadoiksi. Se oli jatkuvasti sodassa naapurivaltio Kashia vastaan, joskin kuninkaalliset avioliitot katkaisivat sotimisen satunnaisesti. Kuitenkin vasta 500-luvun lopulla eaa. Kosala onnistui valloittamaan Kashin. Seuraavaksi Kosalan kuninkaat ottivat tavoitteekseen kaakossa sijaitsevan vahvistuvan Magadhan valloittamisen. Magadhan kuningas Bimbisara oli naimisissa Kosalan prinsessan kanssa. Kun Bimbisaran poika Ajatashatru tappoi isänsä ilmeisesti 491 eaa., sai Kosala syyn sodan aloittamiseen. Legendan mukaan Kosalan armeija sai magadhalaiset ansaan ja otti kuninkaan vangiksi. Tälle ei ole kuitenkaan löydetty varmoja todisteita, ja rauhansopimuksen valossa Kosalan sotilaallinen voitto näyttää epätodennäköiseltä. Sodan lopputuloksena Ajatashatru sai vaimokseen Kosalan nuoremman prinsessan ja lopulta liitettyä myös Kosalan Magadhaan.
Uskonto.
Muinaisen Kosalan alueella nykyisessä Uttar Pradeshissa on lukuisia buddhalaisten ja jainalaisten pyhiinvaelluskohteita, sillä kummankin uskonnon perustajat opettivat elämänsä aikana myös Kosalassa. Alue on tärkeä myös hindulaisille, sillä monet Ramayanan tapahtumista sijoittuvat sinne.
M/S Stena Baltica

M/S Stena Baltica () on ruotsalaisen Stena Line -varustamon ropax-rahtilaiva, joka liikennöi Ruotsin Karlskronan ja Puolan Gdynian välillä. Laiva on rekisteröity Bahaman lipun alle ja sen kotisatama on Nassau. Vuosina 1986–2002 laivan nimenä oli "Koningin Beatrix", sillä laivan kastoi Alankomaiden kuningatar Beatrix. Laiva uudistettiin ja uudelleenrakennettiin vuonna 2005. Lautalle rakennettiin uusia hyttejä, yökerho, ravintoloita ja myymälöitä. Laivalla olevia mukavuuksia ovat nykyisin kaupat, baarit ja kahvilat, ravintolat, viihdytysaktiviteetit, leikkihuone, peliautomaatit, elokuvateatteri, konferenssitilat, pankkiautomaatti ja rahanvaihtotoimisto.
Käyttöhistoria.
5. tammikuuta 1985 aluksen köli laskettiin ja 9. marraskuuta alus laskettiin vesille. 22. huhtikuuta 1986 tapahtui laivan luovutus Stoomvaart Maatschappij Zeeland N.V:lle (S.M.Z.). Alus rekisteröitiin Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatamaksi tuli Hoek van Holland. Tuolloin alus oli nimeltään "Koningin Beatrix". Syyskuun alussa 1989 ruotsalainen Stena Ab osti Koningin Beatrixin. (Alus rekisteröitiin Stena Line B.V:n omistukseen Alankomaihin). 19. kesäkuuta 1997 laiva rekisteröitiin Yhdistyneen kuningaskunnan lipun alle. Kotisatamaksi tuli maan pääkaupunki Lontoo.
13. maaliskuuta 2002 alus sai nykyisen "Stena Baltica" -nimensä. Samalla se myös rekisteröitiin Bahaman lipun alle. Kotisatamaksi tuli maan pääkaupunki Nassau. 21. maaliskuuta 2002 Stena Baltica aloitti liikennöinnin nykyisellä reitillään, Karlskronan ja Gdynian välillä.