Rikollisuus

Rikollisuus on yhteiskunnassa tapahtuvaa rikollista toimintaa eli sellaista toimintaa, josta on laissa säädetty rangaistus. Lainsäädännön perustana ovat yhteiskunnan arvot ja normit, jotka voivat olla yhteydessä johonkin uskontoon tai filosofiseen suuntaukseen. 
Rikolliseksi voidaan käsittää esimerkiksi sellainen toiminta, joka on filosofisen pohdinnan kautta osoittautunut paheeksi, taikka suppean oikeuspositivistisen tulkinnan mukaan sellainen toiminta, joka on lain tasolla kielletty ja määrätty rangaistavaksi.
Edellytykset.
Rikollisuus edellyttää lähes aina, että
Rikollinen.
Rikollinen on yhteiskunnan luoma käsite henkilöstä, joka on tehnyt rikoksen. Rikoksentekijä tuomitaan teoistaan rangaistukseen.
Monesti joillekin, etenkin leimaavista tai vakavista rikoksista tuomituilla, jää rangaistuksen sovittamisen jälkeenkin rikollisen leima yhteiskunnan suvaitsemattomuuden takia, ja elämän jatkuminen voi mahdollisen yhteiskunnasta vieraantumisen takia olla vaikeaa. Lisäksi rikosrekisterimerkintä voi vaikeuttaa esimerkiksi työ- tai opiskelupaikan saamista. Joihinkin ammatteihin tarvitaan rikostaustaote.
Ketkä tekevät rikoksia.
Vähemmän älykkäät tekevät enemmän rikoksia, samoin vähemmän tunnolliset, vähemmän sovinnolliset sekä ADHD:stä kärsivät.
Köyhät tekevät useammin rikoksia, mutta varakkaissa maissa se ei johdu köyhyydestä, vaan jokin muu tekijä aiheuttaa sekä köyhyyttä että rikollisuutta, koska lottovoitto ei merkitsevästi vaikuttanut rikosten tekemiseen, ei voittajan eikä hänen lastensa, eikä syytettynä olemiseen.
Tyypit.
Poliisin tietoon tullut rikollisuus on "ilmirikollisuutta". Rekisteröimättömän "piilorikollisuuden" yleisyyttä voidaan mitata rikosuhritutkimuksella, jossa ihmiset kertovat kyselyssä rikoksista, joiden uhreiksi he ovat joutuneet. Toinen tapa mitata piilorikollisuutta on kysellä kielletyistä teoista, joihin vastaaja on itse syyllistynyt.
Esiintyminen.
Rikollisuuden yleisyyden vaihtelu riippuu keskeisemmin rikostilaisuuksien määrän vaihtelusta. Yleensä rikollisuus on yleisimpää suurissa kaupungeissa, joissa on enemmän rikostilaisuuksia ja vähemmän sosiaalista kontrollia. Lähes kaikessa rikollisuudessa pieni joukko ihmisiä tekee valtaosan rikoksia ja aloittavat rikollisen uransa usein nuorina. Rikollisuus on myös yhteydessä syrjäytymiseen.
Vaikka köyhyys ennustaa rikollisuutta ja huumeiden käyttöä, köyhyys ei aiheuta niitä vaan (köyhien) perheiden geenit ja vähäisemmässä määrin yhteiset ympäristötekijät. Tämä käy ilmi geenitutkimuksista. Esimerkiksi Ruotsissa köyhimmän viidenneksen lapset tuomitaan väkivaltarikollisuudesta seitsemän kertaa useammin kuin rikkaimman.
 Suomessakaan lapsuusköyhyys ei aiheuta väkivaltarikollisuutta, päihteiden väärinkäyttöä tai psykiatrisia häiriöitä.
Tilastointi.
Eri maiden välisiä rikostilastoja on vaikea vertailla keskenään, minkä syitä ovat Euroopan komission mukaan:
Selvittäminen.
Rikoksista vain pieni osa voidaan selvittää johtuen poliisin rajallisista voimavaroista ja siitä, että rikoksista valtaosa tapahtuu tilanteissa, joissa ei voida aloittaa menestyksekästä rikostutkintaa. Tämän vuoksi rikollisuuden vähentämisessä tehokkainta on ennaltaehkäisy.
Tutkimus.
Rikollisuuden tutkimus eli kriminologia on yhteiskunta- ja oikeustieteellistä tutkimusta, joka tutkii rikoksia ja rikollisuutta.
Rangaistukset ehkäisijänä.
Oikeustieteilijöiden mukaan kovemmat rangaistukset eivät vähennä rikollisuutta yhteiskunnassa. Vankeusrangaistuksen uhka ei yleensä vähennä rikollisuutta. Vankeustuomiot eivät myöskään ehkäise rikosten uusimista. Vankiloita ei tulisi käyttää olettamalla, että vankeusrangaistukset vähentävät rikollisuutta.