tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Azuaynsirkku

Azuaynsirkku ("Atlapetes pallidiceps") on erittäin uhanalaisena keskisen Ecuadorin pensaikkomailla elävä sirkkuli.
Azuaynsirkku on kooltaan noin 16 cm pitkä. Se on väritykseltään valko-harmaa-musta. Lintu on muuten valkoinen, mutta sen siivissä on mustaa ja harmaata. Täysin valkoinen pää erottaa azuaynsirkun valkopääsirkusta. Lajin äänet ovat korkeita trillejä ja vihellyksiä. Laji käyttää ravintonaan hyönteisiä ja siemeniä.
Suurin azuaynsirkkuun kohdistuva uhka on sen elinympäristöjen häviäminen. Lisäksi azuaynsirkkuja on vähentänyt hohtoturpiaali, joka on pesäloinen. Vuonna 2003 lisääntyväksi kannaksi arvioitiin vain 33 paria. Kanta on siitä kuitenkin kasvanut ja vuonna 2009 sen suurudeksi arvioitiin 113 paria.
Edward Bede Clancy

Edward Bede Clancy (13. joulukuuta 1923 – 3. elokuuta 2014) oli australialainen kirkonmies, joka nimitettiin yhdeksi roomalaiskatolisen kirkon kardinaaleista 28. kesäkuuta 1988. Hän syntyi Lithgow’ssa, Uudessa Etelä-Walesissa, ja aikoi pienestä pitäen suuntautua uskonnolliselle alalle.
Clancy opiskeli Marist College Ashgrovessa, sai pappisvihkimyksensä vuonna 1949 ja toimi Sydneyn arkkipiispana vuosina 1983–2001. Hän ennätti viettää 80-vuotispäiväänsä ennen vuonna 2005 uuden paavin valinnutta konklaavia, johon hän ei näin ollen voinut osallistua.
Hän sai Australian kunniajäsenmerkin () vuonna 1984 ja Australian kunniaupseerimerkin () vuonna 1992.
Blackburne Shilling -gambiitti

Blackburne Shilling -gambiitti on italialaisesta pelistä seuraava jatko, kun musta pelaa Rd4?! Se on nimetty englantilaisen shakinpelaajan Joseph Henry Blackburnen mukaan. Siihen viitataan joskus myös Kostićin gambiittina serbialaisen suurmestarin Borislav Kostićin mukaan, joka pelasi sitä 1900-luvulla. Blackburne Shilling -gambiitti ei ole oikea gambiitti, koska musta saa materiaalin heti takaisin.
1.e4 e5 2.Rf3 Rc6 3.Lc4 Rd4 
Mustan kolmas siirto on tosiasiassa heikko ja aikaa vievä. Valkea saa asemassa edun pelaamalla yksinkertaisesti 4. c3 4. Rxd4 tai 4. 0-0. Siirron ainoa hyöty on ansa, jonka se asettaa. Jos valkea pelaa 4. Rxe5?, musta vastaa Dg5!, jonka jälkeen peli voi jatkua vaikka seuraavasti.
5. Rxf7? Dxg2 6. Tf1 Dxe4+ 7.Le2 Rf3#
5. Lxf7+ Ke7 6. 0-0 Dxe5 7. Lxg8(Lc4 on myös mahdollinen) Txg8 8. c3 Rc6 9. d4
Evil Con Carne

Evil Con Carne on yhdysvaltalainen Maxwell Atomsin luoma animaatiosarja. Se esiintyi ensi kerran Cartoon Networkilla elokuussa 2001, jolloin se oli alun perin osa Grim &amp; Evil sarjaa. Vuonna 2003 molemmista sarjoista tehtiin omat nimikko ohjelmat, jolloin se sai nimekseen Evil Con Carne ja toinen sarja sai nimekseen The Grim Adventures of Billy &amp; Mandy. Sarja ei kuitenkaan saanut The Grim Adventures of Billy &amp; Mandyn tavoin suurta suosiota, jonka myötä siitä tuotettiin yhteensä 15 jaksoa, jotka esitettiin vuosien 2003–2004 aikana.
Juoni.
Hector Con Carne oli multimiljonääri rikospomo ja naisten mies, joka yritti valloittaa maailman. Hänen tavoitteensa sai kuitenkin kolauksen, kun Con Carnen arkkivihollinen Cod kommando asetti pommin tämän taloon. Räjähdyksen myötä Con Carnen keho hajosi palasiksi ympäri maailmaa, mutta tämän onnekseen hullu tiedemies Ghastly onnistui pelastamaan Con Carnen aivot ja mahalaukun suolakurkkupurkin tapaiseen säiliöön. 
Kaksikon aloittaessa yhteistyönsä Con Carnen täytyi tottua uuteen "kehoonsa", kun tohtori Ghastly asensi aivot ja mahalaukun sirkuskarhuun Boskoviin, jonka myötä Con Carnella on lähes koko karhun mieli ja liikkeet vallassaan. Ryhmän kolmas pääjäsen on kenraali Skarr, joka Con Carnen ja tri Ghastlyn kanssa loivat salaisen laboratorion pienelle saarelle, jossa on jäniksen muotoinen vuori. Con Carnella on myös käytössään suuri, mutta ei niin mahtava armeija, jota johtaa kenraali Skarr. Nyt Con Carne kykenee jälleen jatkamaan tavoitettaan valloittaa maailma ja lisäksi hän yrittää löytää kaikki loput ruumiin osansa.
Päähahmot.
Sarjan päähahmo, joka on dynaaminen ja paha eteläamerikkalainen naisten mies Con Carne, jonka tavoitteena on vallata maailma. Suuren räjähdyksen myötä hänen kehonsa hajosi palasiksi, joista Con Carnen aivot ja mahalaukku saatiin pelastettua ensimmäisenä. Nyt hän yrittää etsiä kaikki ruumiin osansa ja valloittaa maailman uskollisten apulaistensa tohtori Ghastlyn ja kenraali Skarrin avustuksella.
Con Carnen hullu tiedemies, joka rakastui pomoonsa heti ensi silmäyksellä. Hän auttoi Con Carnea räjähdyksen jälkeen pelastamalla hänen aivot ja mahansa. Huolimatta siitä, että Con Carne ei ottanut Ghastlya töihin räjähdystä ennen tapahtuneen haastattelun aikana.
Animal (vuoden 2005 elokuva)

Animal on vuonna 2005 valmistunut jännityselokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Roselyne Bosch. Sen pääosissa ovat Andreas Wilson, Emma Griffiths Malin ja Diogo Infante. Vuonna 2006 elokuva esitettiin Fantasporto-elokuvajuhlilla, jossa se voitti Grand Prize of European Fantasy Film in Silver -ja International Fantasy Film Award -palkinnot.
Tarina.
Nuori yliopistotutkija Thomas Nielsen on tutkinut ihmisen aggressiivisuutta ja kehittänyt sen hoidossa käytettävän seerumin. Thomas käyttää seerumia sarjamurhaaja Vincent Iparrakiin, mutta seurauksista tulee odottamattomat. Silloin aikaraja- ja rahoituspaineista kärsivä Thomas päättää käyttää lääkettä itseensä.
Psykoterapiaa tenaville

Psykoterapiaa tenaville on Raivopäät -yhtyeen studioalbumi ja kaikkiaan 13. julkaisu, joka julkaistiin elokuussa 2004.
Albumi miksattiin Hämeenlinnassa Voxit-studiolla 17. elokuuta 2004.
Edi Reinalter

Romedi ”Edi” Reinalter (24. joulukuuta 1920 Sankt Moritz, Sveitsi – 19. marraskuuta 1962 Tschagguns, Itävalta) oli sveitsiläinen alppihiihtäjä ja olympiavoittaja.
Reinalter voitti pujottelun olympiakultaa St. Moritzin talviolympialaisissa 1948. Samalla hänestä tuli pujottelun maailmanmestari, sillä tuolloin olympialaiset olivat samalla myös maailmanmestaruuskilpailut.
Othmar Schneider

Othmar Schneider (27. elokuuta 1928 Lech am Arlberg – 25. joulukuuta 2012) oli itävaltalainen alppihiihtäjä, olympiavoittaja ja ampuja.
Schneider voitti Oslon talviolympialaisissa 1952 kultaa pujottelusta ja hopeaa syöksylaskusta. Samana vuonna hänet valittiin Itävallan vuoden miesurheilijaksi. Schneider sijoittui vielä Åren MM-kilpailuissa 1954 suurpujottelussa neljänneksi. Cortina d’Ampezzon talviolympialaisissa 1956 hän oli pujottelun 12:s.
Alppihiihtouransa jälkeen Schneider siirtyi kilpa-ammunnan pariin ja voitti vapaapistoolin joukkuekilpailusta MM-pronssin ja isopistoolin joukkuekilpailusta EM-pronssin.
Schneider kuoli 25. joulukuuta 2012, 84-vuotiaana. Hän oli sairastanut pitkään ennen kuolemaansa.
Greatest Hits (Aikakone)

Greatest Hits on Aikakoneen 27. helmikuuta 2008 julkaistu kokoelma-albumi. Yhtye äänitti kokoelmalle kolme uutta kappaletta, joihin sisältyy myös 18. helmikuuta 2008 digitaalisesti julkaistu single "Vuoristorata". 
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 23.
Sininiskaluri

Sininiskaluri ("Lorius domicella") on lurien sukuun kuuluva kaija. Sitä on kutsuttu myös nimillä seuralori ja valtalori. 
Suomenkielisessä lintujen lajiluettelossa vuosina 1992-2005 on mainittu myös laji haamuluri ("Lorius" "tibialis", Blue-thighed Lory), joka on nykytiedon valossa sama laji sininiskalurin kanssa.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 28 cm. Aikuisen linnun höyhenpuku on yleisväriltään punainen, selästä tummemman punainen. Otsa, päälaki ja takaraivo ovat mustat, päälakea kiertää violetti tai purppura reunus, vaihtelevan levyinen keltainen rintavyö, reidet violetinsiniset, siivet vihreät ja siiventaive valkoinen, sinisenkirjava. Siiven alapeitinhöyhenet siniset, käsisulkien alapinnalla on leveä keltainen vyö, pyrstö punainen ja laajalti punertavanruskeakärkinen. Nokka oranssi, iiris punaruskea-oranssi ja koivet tummanharmaat. Nuoren linnun niska on syvän purppuran värinen, keltainen rintavyö on leveämpi, siiven isot alapeitinhöyhenet mustareunaiset, pyrstönkärki on epäselvästi sininen ja nokka ruskehtava.
Esiintyminen.
Sininiskaluri esiintyy luontaisesti Kaakkois-Indonesiassa Seramin ja Ambonin saarilla, ja sitä on siirretty Burulle. Se on vähälukuinen ja paikallisten asukkaiden suosima lemmikkieläin.
Sininiskalurin kanta on uhanalainen. Lemmikkieläinten pyydystäjät ovat lajin pahin uhka.
Elinympäristö.
Sininiskalurit elävät vuoriston sademetsissä 300–1 100 metrin korkeudella.
Lisääntyminen.
Ilmeisesti yksiavioinen. Pesintä tunnetaan vain vankeudessa tapahtuneesta pesinnästä. Naaras muni 2 munaa ja hautoi niitä yksin 24 ja 26 päivää. Poikanen lähti pesästä 3 kuukauden ikäisenä.
Ravinto.
Sininiskalurit liikkuvat tavallisesti perhekunnittain tai pienissä parvissa. Ne syövät kukkia, siitepölyä, mettä, hedelmiä ja hyönteisiä.
Maurren Higa Maggi

Maurren Higa Maggi (s. 25. kesäkuuta 1976 São Carlos, Brasilia) on brasilialainen yleisurheilija ja olympiavoittaja, jonka päälaji urallaan oli pituushyppy.
Maggi voitti 1997 Etelä-Amerikan-mestaruuden pituushypyssä ja voitti samoissa kisoissa hopeaa 100 metrin aitajuoksussa. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti Etelä-Amerikan-mestaruuskisoissa kultaa sekä 100 metrin aidoissa että pituushypyssä. Samana vuonna Pan-Amerikan kisoissa hän voitti kultaa pituudessa ja hopeaa 100 metrin aidoissa sekä Universiadeissa pronssia pituushypyssä. Sevillan MM-kisoissa hän karsiutui 100 metrin aitojen toisissa alkuerissä ajalla 13,10 ja sijoittui pituushypyssä kahdeksanneksi tuloksella 668.
Maggi voitti pituushypyn Ibero-Amerikan mestaruuden 2000. Sydneyn olympialaisissa hän karsiutui saman lajin loppukilpailusta. Seuraavana vuonna hän hyppäsi Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa pituudessa yhdeksänneksi. Hän voitti Etelä-Amerikan mestaruuden 100 metrin aitajuoksussa Etelä-Amerikan ennätyksellä 12,71 ja pituushypyssä tuloksella 669 Myöhemmin samana vuonna Edmontonin MM-kisoissa hän karsiutui 100 metrin aitojen alkuerissä ja oli pituudessa seitsemäs tuloksella 673. Kauden lopussa hän voitti Universiadeissa kultaa pituudessa tuloksella 683 ja hopeaa 100 metrin aidoissa sekä Hyvän tahdon kisoissa kultaa pituushypyssä.
Maggi voitti 2002 pituudessa GP-finaalin tuloksella 702 sekä sijoittui toiseksi Ibero-Amerikan mestaruuskilpailuissa ja yleisurheilun maailmancupissa. Hän voitti seuraavana vuonna MM-pronssia Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa pituushypyssä. Myöhemmin samana vuonna hän kärähti dopingista ja sai kahden vuoden kilpailukiellon. Vuonna 2006 hän voitti Etelä-Amerikan pituusmestaruuden tuloksella 686. Seuraavana vuonna hän voitti pituushypyssä Etelä-Amerikan mestaruuden tuloksella 691 ja Pan-Amerikan kisat tuloksella 684. Osakan MM-kisoissa 2007 hän sijoittui kuudenneksi. Maaliskuussa 2008 hän saavutti hopeaa sisäratojen MM-kisoissa Valenciassa Etelä-Amerikan halliennätyksellä 689.
Pekingissä 2008 Maggista tuli ensimmäinen yleisurheilussa olympiakultaa voittanut brasilialaisnainen. Hän voitti pituushypyn tuloksella 704. Hopeamitalisti Tatjana Lebedeva hyppäsi viimeisellään yhden senttimetrin päähän. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui seitsemänneksi ja Daegun MM-kilpailuissa 2011 11:nneksi. Hän voitti 2011 Etelä-Amerikan mestaruuden tuloksella 652 ja Pan-Amerikan kisat tuloksella 694. Hän karsiutui loppukilpailusta Lontoon olympialaisissa 2012..
Maggi pitää hallussaan Etelä-Amerikan-ennätystä pituushypyssä ja piti vuoteen 2024 asti hallussaan maanosan ennätystä myös 100 metrin aitajuoksussa. Hän voitti Brasilian mestaruuden 100 metrin aitajuoksussa 1998, 1999 ja 2000, pituushypyssä 1999, 2000, 2002, 2003, 2006 ja 2008 sekä kolmiloikassa 2002.
Higga Magi oli aiemmin avioliitossa kilpa-ajaja Antonio Pizzonian kanssa ja tästä liitosta heillä on tytär.
Hans-Georg von Friedeburg

Hans-Georg von Friedeburg (15. heinäkuuta 1895 – 23. toukokuuta 1945) oli amiraali, natsi-Saksan sukellusvenelaivaston sijaiskomentaja ja Kriegsmarinen viimeinen päällikkö.
Huolimatta juutalaisesta isoäidistään, Friedeburg oli varhainen natsien kannattaja, ja Heinrich Himmler suojeli häntä mahdollisilta juutalaisvastaisilta toimilta. Friedeburg teki lupaavan uran laivastossa ensimmäisen maailmansodan jälkeen, ja hänet nimitettiin natsien U-sukellusvenelaivaston sijaiskomentajaksi syyskuussa 1941. Hän valvoi U-veneiden harjoittelua ja sukellusvenetukikohtia Ranskassa ja järjesteli myöhemmin U-veneiden vartiolinjoja Keski-Atlantille, jossa niiden oli tarkoitus etsiä ja tuhota liittoutuneiden saattueita. Hänet ylennettiin vara-amiraaliksi vuonna 1942. Friedeburg sai U-venelaivaston komennukseensa seuraavan vuoden helmikuussa. Hänet palkittiin ritariristillä 17. tammikuuta 1945. Hän seurasi Karl Dönitziä Kriegesmarinen komentajana, kun tästä tuli Saksan valtakunnanpresidentti Adolf Hitlerin itsemurhan jälkeen (kuten Hitlerin testamentissa määrättiin). Friedeburg ylennettiin kenraaliamiraaliksi 1. toukokuuta 1945.
Friedeburg sai käskyn Dönitziltä varhain toukokuussa 1945 neuvotella liittoutuneiden kanssa. Hän saapui kenraali Bernard Montgomeryn päämajaan Lüneburgissa Saksassa 2. toukokuuta, ja allekirjoitti virallisen asiakirjan antautumisesta koko Saksan laivaston, saksalaisten johtajien ja joukkojen puolesta Pohjois-Euroopassa. Antautuminen tuli voimaan keskiyöllä 8.–9. toukokuuta 1945. 
23. toukokuuta 1945 liittoutuneet ilmoittivat Friedeburgille, että hänet pidätetään sotavankina muiden Saksan korkeimman sotilasjohdon upseerien lailla. Hän teki itsemurhan ottamalla myrkkyä vielä samana päivänä.
Wolf Roth

Wolf Roth (s. 22. elokuuta 1945 Torgau, Saksin osavaltio, Itä-Saksa) on saksalainen pitkänlinjan näyttelijä, joka on näytellyt mm. sarjoissa Kettu, Kahden keikka, Siska ja Derrick. 
Roth on naimisissa Barbara Mayn kanssa. Heillä on yksi poika.
Robert von Greim

Robert Ritter von Greim (22. kesäkuuta 1892 – 24. toukokuuta 1945) oli saksalainen marsalkka, lentäjä, armeijan upseeri ja Saksan ilmavoimien (Luftwaffen) viimeinen komentaja toisen maailmansodan aikana. 
Greim oli syntynyt Bayreuthissa, baijerilaisen santarmikapteenin poikana. Hän oli armeijan kadetti ennen ensimmäistä maailmansotaa ja palveli tykistössä ennen kuin hänet siirrettiin Saksan ilmavoimiin yksikköön (Fliegertruppe) 1915. Hän lensi muun muassa Punaisen paronin, Manfred von Richthofenin laivueessa. Greim ammuttiin alas kerran, mutta hän selvisi pakkolaskusta. Sodan lopussa hänellä oli useita kunniamerkkejä ja 28 ilmavoittoa. Greim nimitettiin ritariksi, jolloin hän lisäsi nimeensä Ritter von -liitteen (). Ritter von Greim siirtyi pian Kiinaan kouluttamaan maan ilmavoimia Tšiang Kai-šekin hallinnolle. Vuonna 1933 Hermann Göring pyysi häntä rakentamaan Saksan ilmavoimia, ja 1934 von Greim nimitettiin ensimmäisen lentäjäkoulun komentajaksi. Koulun toiminta tosin oli salaista Versailles’n rauhansopimuksen takia. 
Toisen maailmansodan alussa von Greim sai komentoonsa lentolaivaston ja hän osallistui Puolan, Norjan, Yhdistyneen kuningaskunnan ja operaatio Barbarossan ilmataisteluihin. Adolf Hitler palkitsi von Greimin rautaristin ritariristillä miekoin ja tammenlehvin, joka teki hänestä yhden arvostetuimmista natsi-Saksan upseereista. Myöhään vuonna 1942 hänen poikansa Hubert Greimin pommikone ammuttiin alas Tunisiassa, ja tämä vietti loppusotansa yhdysvaltalaisella sotavankileirillä. Kurskin taistelussa von Greimin lentokoneet kunnostautuivat niin hyvin, että ne toivat hänelle miekat rautaristiin. Sodan loppuvaiheessa 25. huhtikuuta 1945 von Greim ja hänen rakastajattarensa Hanna Reitsch lensivät saarrettuun Berliiniin. He tapasivat Hitlerin Führerbunkerissa, jossa von Greim ylennettiin sotamarsalkaksi, ja hänet nimitettiin myös petturuudesta syytetyn Hermann Göringin tilalle uudeksi Luftwaffen ylipäälliköksi. Von Greim ja Reitsch onnistuivat vielä lentämään pois Berliinistä, mutta joutuivat Salzburgissa yhdysvaltalaisten vangeiksi. Ritter von Greim tappoi itsensä syanidilla 24. toukokuuta Salzburgissa sotasairaalassa, jossa häntä hoidettiin Berliiniin laskeutumisessa saamiensa vammojen takia.
Gustav Wagner

Gustav Franz Wagner (18. heinäkuuta 1911 Wien, Itävalta – lokakuu 1980 Itabia, Brasilia) oli SS-upseeri ja Sobibórin keskitysleirin varapäällikkö Puolassa, missä yli 200 000 ihmistä kaasutettiin Operaatio Reinhardin aikana.
Sodan jälkeen hänet tuomittiin Nürnbergin oikeudenkäynneissä poissaolevana kuolemaan, mutta hän pakeni toisen natsisotarikollisen Franz Stanglin kanssa Brasiliaan. Wagnerille myönnettiin vuonna 1950 Brasiliassa pysyvä turvapaikka, ja hän asui siellä Günther Mendel -nimisenä pidätykseensä 30. toukokuuta 1978. Luovutuspyyntöjä tuli Israelista, Itävallasta (jonka kansalainen Wagner oli ollut) ja Puolasta, mutta Brasilian viranomaiset torjuivat pyynnöt. 22. toukokuuta 1979 Brasilian korkein oikeus hylkäsi myös Länsi-Saksan luovutuspyynnön. BBC haastatteli Wagneria 1979, eikä hän ilmaissut lainkaan katumusta sodan aikaisista teoistaan. Lakimiehensä mukaan Wagner teki itsemurhan lokakuussa 1980. Hän oli ilmeisesti työntänyt veitsen rintaansa.
James Stirling (arkkitehti)

James Frazer Stirling (22. huhtikuuta 1926 Glasgow – 25. kesäkuuta 1992 Lontoo) oli brittiläinen arkkitehti. Hän oli yksi huomattavimmista postmodernismin arkkitehdeista.
Stirling opiskeli vuodesta 1945 vuoteen 1950 arkkitehtuuria Liverpoolin yliopistossa. Vuonna 1956 hän perusti yhdessä James Gowanin kanssa arkkitehtitoimisto Stirling &amp; Gowanin. Kaksikon tiet erosivat vuonna 1963. Vuonna 1971 Michael Wilfordista tuli toimiston osakas. Wilford oli työskennellyt toimistossa jo vuodesta 1960 lähtien. Stirlingin kuoltua vuonna 1992 Wilford otti arkkitehtitoimiston ohjat käsiinsä.
Stirlingin maine oli 1970-luvulle tultaessa jo vakiintunut, mutta Britanniassa hän ei juurikaan saanut työtehtäviä. Niinpä hän alkoi laajentaa repertuaariaan teräksen ja betonielementtien käyttöön. Hän käytti niitä Skotlannin Andrewsin yliopiston ja Runcornin asuntolan (Cheshire, Englanti) rakennuksissa, mutta joutui silti ensi sijassa suuntautumaan ulkomaille, 198-luvulla erityisesti Yhdysvaltoihin. Näissä töissä hän kiinnitti suurta huomiota uusien rakennusten sopeuttamiseen entisten joukkoon. 
Stirlingille myönnettiin vuonna 1978 Alvar Aalto -mitali. Yhden maailman arvostetuimmista arkkitehtipalkinnoista, Pritzker-palkinnon, Stirling sai vuonna 1981. Hänet lyötiin ritariksi vuonna 1992.
Rob Krier

Rob Krier (oikealta nimeltään "Robert Krier", 10. kesäkuuta 1938 Grevenmacher – 2023) oli luxemburgilainen arkkitehti, kaupunkisuunnittelija ja kuvanveistäjä. 
Krier opiskeli arkkitehtuuria Münchenin teknillisessä yliopistossa 1959–1964. Valmistuttuaan hän työskenteli Oswald Mathias Ungersin kanssa Kölnissä ja Berliinissä vuosina 1965–1966 sekä Frei Otton kanssa Berliinissä ja Stuttgartissa 1966–1970. Vuodesta 1973 vuoteen 1975 Krier oli Stuttgartin yliopiston arkkitehtuurin opettajana. Vuosina 1976–1998 hän oli arkkitehtuurin professorina Wienin teknillisessä yliopistossa. Oman arkkitehtitoimistonsa Krier perusti vuonna 1976 ja piti sitä vuoteen 1994 saakka. Sen jälkeen hän suunnitteli muun muassa yhdessä saksalaisen Christoph Kohlin kanssa.
Norberto Rivera Carrera

 
Norberto Rivera Carrera (s. 6. kesäkuuta 1942) on meksikolainen katolisen kirkon kardinaali. Kardinaalina hän on toiminut vuodesta 1998 ja Méxicon arkkipiispana vuodesta 1995. 
Nuoruudessaan Carrera on opiskellut muun muassa filosofiaa ja teologiaa paikallisessa pappisseminaarissa ja myöhemmin myös Roomassa. Kyseisessä kaupungissa hän sai myös pappisvihkimyksensä vuonna 1966 paavi Paavali VI:lta. Myöhemmin hän palasi kotiseudulleen seminaarin opettajaksi, ja 1985 silloinen paavi Johannes Paavali II kohotti hänet Tehuacánin piispaksi. 
Vuoden 2005 konklaavissa Carrera mainittiin yhtenä mahdollisena paavikandidaattina, mutta hän ei tullut valituksi. Hän osallistui kardinaalin asemassa uuden paavin valintaan, ja lopulta konklaavi päätyi saksalaiseen Joseph Ratzingeriin, joka otti paavilliseksi nimekseen Benedictus XVI:n.
Gunnel Lindblom

Gunnel Märtha Ingegerd Lindblom (18. joulukuuta 1931 Göteborg – 24. tammikuuta 2021) oli ruotsalainen näyttelijä ja ohjaaja. Lindblom näytteli monissa Ingmar Bergmanin elokuvissa. Elokuvien lisäksi Lindblom näytteli myös teatterissa sekä televisiossa.
Kuninkaallisessa draamateatteri Dramatenissa Tukholmassa hän ohjasi yli 20 näytelmää. Myös Ruotsin kansallisessa tv-yhtiö SVT:ssä Lindblom ohjasi lukuisia näytelmiä.
Lindblom oli kaksi kertaa naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Oumar Kalabane

Oumar Kalabane (synt. 8. huhtikuuta 1981, Conakry , Guinea) on guinealainen jalkapalloilija, joka pelasi urallansa Tunisian, Ranskan, Turkin ja Azerbaidžanin pääsarjoissa sekä joissakin alemmissa sarjoissa.
Kalabane edusti Guineaa Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2006 ja 2008. Jälkimmäisessä turnauksessa hän teki joukkueen avausottelussa maalin Ghaanaa vastaan.
Kéné Ndoye

Kéné Ndoye (20. marraskuuta 1978 – 13. helmikuuta 2023) oli senegalilainen yleisurheilija, jonka päälaji oli kolmiloikka.
Ndoye voitti Afrikan-mestaruuskilpailuissa Yaoundéssa 1996 kultaa kolmiloikassa ja pronssia pituushypyssä. Kaksi vuotta myöhemmin Dakarin Afrikan-mestaruuskilpailuissa hän sai pronssia kolmiloikassa. Hän oli samassa lajissa kolmas myös Johannesburgin Afrikan kisoissa 1999, mutta karsiutui saman vuoden Sevillan MM-kisoissa tuloksella 13,90. Seuraavana vuonna hän voitti Alger'ssa Afrikan-mestaruuden pituushypyssä ja sijoittui kolmiloikassa kolmanneksi, mutta karsiutui Sydneyn olympialaisissa loikittuaan 13,94. Vuonna 2002 hän sai Radésin Afrikan-mestaruuskisoissa hopeaa kolmiloikassa ja pituushypyssä sekä pronssia 100 metrin aitajuoksussa.
Ndoye sai kolmiloikan MM-pronssia Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 tuloksella 14,72. Myöhemmin samana vuonna hän voitti samassa lajissa kultaa Abujan Afrikan kisoissa, sijoittui Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa kymmenenneksi ja kahdeksanneksi. Ndoye karsiutui Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 kolmiloikassa. Hän voitti samana vuonna Afrikan-mestaruuskisoissa kultaa pituushypyssä tuloksella 664 ja hopeaa kolmiloikassa. Ateenan olympialaisissa hän karsiutui pituushypyssä ja sijoittui kolmiloikassa neljänneksitoista. Seuraavana vuonna hän loikki Helsingin MM-kisoissa kuudenneksi. Ndoye karsiutui Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 kolmiloikassa ja voitti myöhemmin samana vuonna hopeaa Bambousin Afrikan-mestaruuskisoissa sekä pituushypyssä että kolmiloikassa.
Wayne’s World

Wayne’s World on Mike Myersin käsikirjoittama komediaelokuva, jossa hän myös näyttelee toista nimiosaa. Vuonna 1992 ensi-iltansa saanut elokuva kertoo kaveruksista Waynestä ja Garthista, jotka kuvaavat kellarissa ohjelmaansa "Wayne’s World". Elokuva sai myös jatko-osan "Wayne’s World 2". Elokuvan ohjauksesta vastasi Penelope Spheeris.
Elokuva pohjautuu Saturday Night Livessä esitettyyn samannimiseen sketsiin. Elokuvassa on useita cameo-rooleja, mm. Meat Loaf ja Alice Cooper. Elokuvassa esiintyy myös Robert Patrick, joka parodioi rooliaan elokuvassa "Terminator 2". Vuonna 1993 elokuvan pohjalta tehtiin videopeli NES:lle, SNES:lle, Sega Mega Drivelle ja Game Boylle.
Juoni.
Elokuva kertoo kahdesta nuoresta kaveruksesta, jotka kuvaavat omaa tv-show'taan kellarissa. Poikien elämä on helppoa ja koulun lomassa he vain lorvailevat. Kaikkien yllätyksesi eräs tuottaja, Benjamin Kane näkee poikien lähetyksen. Kane kiinnostuu ohjelmasta oitis ja ehdottaa pojille sopimusta. Empimättä pojat suostuvat ja Wayne saa jopa kauniin Cassandran ihastumaan häneen. Kuitenkin bisnesmaailmassa meno on vaikeampaa ja totisempaa kuin omassa kellarissa.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Olavi Similä sanoo elokuvaa ratkiriemukkaaksi kohellukseksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Lehtonoidanlukko

Lehtonoidanlukko ("Botrypus virginianus") kuuluu isonoidanlukkojen ("Botrypus") sukuun ja käärmeenkielikasvien heimoon. Aiemmin sen ajateltiin kuuluvan noidanlukkojen ("Botrychium") sukuun. Se on pääasiassa Euraasian ja Pohjois-Amerikan lauhkeilla vyöhykkeillä tavattava saniaislaji. Suomessa se on erittäin uhanalainen ja rauhoitettu laji.
Ulkonäkö ja koko.
Lehtonoidanlukko on suurin Suomessa tavattavista noidanlukoista. Sillä on mehevä juurakko, josta nousee itiöitä levittävä, 20–50 cm korkeaksi kasvava lehtivarsi. Steriilit yksilöt jäävät pienemmiksi. Lehdet ovat pehmeät ja kellanvihreät. Leveän kolmiomainen, 2–3 kertaa parilehdykkäinen ja lähes ruoditon lehtilapa jakaantuu lehtivarren puolivälissä. Itiöpesäkkeistö on kapean kartiomainen, monihaarainen ja pitkäperäinen. Kaikkiin yksilöihin ei kehity itiöpesäkkeistöä. Suomessa lehtonoidanlukon itiöt kypsyvät heinä-elokuussa. Lehtonoidanlukon lehtilapa muistuttaa erehdyttävästi koiranputkea ("Anthriscus sylvestris"). 
Levinneisyys.
Lehtonoidanlukkoa tavataan laajalla alueella pohjoisen pallonpuoliskon lauhkealla vyöhykkeellä, mutta sen esiintymisalue on laikukkainen. Lajin pääesiintymisalue on Pohjois-Amerikassa, jossa sitä kasvaa mantereen itä-, keski- ja pohjoisosissa. Euroopassa lajia tavataan kapealla vyöhykkeellä Alppien ja Karpaattien välisellä alueella, ja sieltä edelleen Puolaan, Pohjois-Ukrainaan ja Luoteis-Venäjälle. Pohjoismaissa lehtonoidanlukkoa tavataan ainoastaan Suomesta ja Ruotsista. Euroopasta levinneisyysalue jatkuu Keski-Siperiaan saakka. Paikoitellen sitä tavataan myös muualta Aasiassa, muun muassa Japanissa. Suomessa lehtonoidanlukon esiintymisalue on kaksijakoinen. Sitä tavataan toisaalta Varsinais-Suomen ja Länsi-Uudenmaan kalkkialueilta ja toisaalta Perämeren alueelta aina Rovaniemelle saakka. Laji on kaikkialla harvinainen. Ahvenanmaalta laji lienee kadonnut.
Elinympäristö.
Lehtonoidanlukko on kalkinvaatija. Se kasvaa varjoisissa ja puoliavoimissa lehdoissa ja kuusivaltaisissa rehevissä metsissä. Sitä tavataan myös vanhojen kalkkikuoppien reunamilla. Laji ilmeisesti vaatii uusiutuakseen myrskytuhoja, metsäpaloja tai jopa metsänhakkuita. Lehtonoidanlukko on harvinaistunut pellonraivauksen, voimakkaan metsänhoidon ja kalkinlouhinnan seurauksena.
Marion Dewar

Marion Dewar CM (17. helmikuuta 1928 – 15. syyskuuta 2008) oli kanadalainen Uuden demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Ottawan pormestarina vuosina 1978–1985 ja Kanadan parlamentin jäsenenä vuosina 1986–1988.
Dewar syntyi Montréalissa ja kouluttautui sairaanhoitajaksi. Hän meni vuonna 1951 naimisiin puolisonsa Kenin kanssa, ja hänellä oli viisi lasta, joista Paul Dewar tuli vuoden 2006 vaaleissa valituksi parlamentin jäseneksi.
Dewarista tehtiin vuonna 2002 Order of Canadan jäsen.
Identtiset kaksoset (elokuva)

Identtiset kaksoset () on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut komediaelokuva. Elokuvan pääosissa nähdään Arnold Schwarzenegger ja Danny DeVito.
Juoni.
Julius Benedict (Arnold Schwarzenegger) on geneettisen laboratorion kokeessa jalostettu huippuihminen. Hän saa tietoonsa, että hänellä on kaksoisveli. Hän ei ole ikinä tavannut veljeään ja lähteekin häntä etsimään suureen kaupunkiin. Veljeksi paljastuu Vincent Benedict (Danny DeVito), joka on gangstereille veloissa. Aluksi lihavampi veli ei voi sietää Juliusta, mutta Julius jatkaa kanssakäymistä ja veljekset ystävystyvät. Tämän seurauksena kaksikko lähtee etsimään äitiään. Apunaan kaksosilla on äidinhakureissussa kaksi naista, joista toinen on Vincentin naisystävä ja tämän sisko, joka rakastuu Juliukseen.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Esko Rautakorpi piti elokuvaa toteutukseltaan yhtä hulvattomana kuin juoneltaan ja antoi sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Pieter Bourke

Pieter Bourke on australialainen muusikko ja säveltäjä, joka on toiminut pääasiassa elektronisen musiikin parissa. Bourke on tehnyt yhteistyötä muun muassa Dead Can Dance -yhtyeen ja sen entisen jäsenen Lisa Gerrardin kanssa. Bourke on myös saavuttanut mainetta yhteistyöstään australialaisen David Thrussellin kanssa, jonka kanssa Bourke on tehnyt musiikkia yhtyeissä Snog ja Soma.
Pieter Bourke ja Lisa Gerrard ovat myös saavuttaneet kaksi parhaan musiikin Golden Globe -ehdokkuutta. Ensimmäisen he saivat elokuvasta "The Insider – sisäpiirissä" vuonna 2000 ja toisen elokuvasta "Ali" vuonna 2002.
Daniel Stern (näyttelijä)

Daniel Jacob Stern (s. 28. elokuuta 1957 Bethseda, Maryland, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Sternin tunnetuimpia elokuvia ovat "Kaupunkicowboyt" ja "Yksin kotona". Hän on näytellyt myös televisiossa ja off-Broadwaylla.
Elämä ja ura.
Sternin isä työskenteli presidentti Kennedyn ja presidentti Johnsonin hallinnoissa. Hänen äitinsä piti päivähoitolaa. Sternin veli on käsikirjoittaja David M. Stern.
Sternin ensimmäinen elokuva oli vuoden 1979 elokuva "Fillarijengi". Hän on näytellyt myös useissa televisiosarjoissa sekä ääninäytellyt esimerkiksi sarjoissa "Kesä 68" ja "Dilbert". Vuonna 1993 Stern ohjasi ensimmäisen elokuvansa "Katapultti-Henry – vuoden tulokas", jonka lisäksi hän on ohjannut "Kesä 68" -sarjan jaksoja. 
Stern työskentelee myös kuvanveistäjänä.
Kokin-wakashū

Kokin-wakashū (, "muinaisen ja nykyajan waka-kokoelma"), lyhennetty usein Kokin-shū (), on japanilainen varhainen Heian-kauden waka-runojen keisarillinen antologia. Sen pani alulle keisari Uda (hallitsi 887–897) ja sen tilasi hänen poikansa keisari Daigo (hallitsi 897–930) noin vuonna 905. Sen valmis muoto on noin vuodelta 920, vaikka useiden historiallisten lähteiden mukaan viimeinen runo lisättiinkin kokoelmaan vuonna 914. Antologian kokoajat olivat neljä hovirunoilijaa: tehtävän johtaja Ki no Tsurayuki, Ki no Tomonori (joka kuoli ennen teoksen valmistumista), Ōshikōchi Mitsune ja Mibu no Tadamine. 
Merkitys.
"Kokin-shū" on ensimmäinen 21:stä keisarin pyynnöstä kootusta japanilaisen runouden kokoelmasta (). Se oli aikansa runouden vaikutusvaltaisin teos, joka säänteli japanilaisen runouden muotoa aina 1800-luvun loppuun saakka. Se oli ensimmäinen antologia, joka jakautui vuodenaika- ja rakkausrunoihin. "Kokin-shūn" aloittama vuodenaikarunojen johtoasema jatkuu nykyäänkin haiku-perinteessä. 
Ki no Tsurayukin japaninkieliset alkusanat merkitsivät myös japanilaisen kirjallisuuskritiikin alkua, erillisenä ajan kirjallisuuspiireissä yleisemmästä kiinankielisestä poetiikasta (antologiassa oli myös perinteinen kiinalainen Ki no Tomonorin kirjoittama esipuhe). Ajatus sekä vanhojen että uusien runojen sisällyttämisestä kokoelmaan oli toinen merkittävä keksintö, joka otettiin myöhemmin laajalti käyttöön muissa teoksissa, sekä proosassa että runoudessa. "Kokin-shūn" runot järjestettiin ajan mukaan; esimerkiksi rakkausrunot, jotka olivat monien eri runoilijoiden eri aikoina kirjoittamia runoja, järjestettiin niin, että lukija ymmärtäisi niiden kuvaavan hovissa tapahtuvan rakkausjutun etenemistä ja tapahtumia. Yhden runon assosiointi toiseen on tehnyt antologiasta renga- ja haikai-runoperinteiden esiäidin.
Rakenne.
Kokoelman runojen tarkasta määrästä on kiistaa. Internet-versiossa on 1 111 runoa. Kokoelma jakautuu kahteenkymmeneen osaan, mikä heijastelee vanhempia teoksia, kuten "Man'yōshūta", ja erilaisia kiinalaisia antologioita. Aiheiden järjestely kuitenkin eroaa kaikista varhaisimmista malleista. Sitä seurasivat kaikki myöhemmät viralliset kokoelmat, vaikka jotkin niistä, kuten "Kin'yō-wakashū" ja "Shika-wakashū", koostuvat vain kymmenestä osasta. 
Seuraavassa taulukossa "Kokin-shūn" kappaleista on niiden japaninkieliset nimet, niiden modernit lukutavat ja niiden suomenkieliset käännökset.
Kokoajat liittivät jokaiseen runoon sen tekijän nimen ja runon aiheen () tai inspiraation, jos mahdollista. Merkittäviä "Kokin-shūn" runoilijoita olivat Ariwara no Narihira, Ono no Komachi, Henjō ja Fujiwara no Okikaze, kokoajien lisäksi. Pääsy mihinkään keisarilliseen kokoelmaan, ja erityisesti "Kokin-shūhun", oli suuri kunnia.
M/S Ship I

M/S "Ship I" oli vuonna 1975 rakennettu 177,2-metrinen junalautta. Laivan rakensi Rickmers Rhederei GmbH Rickmers Werftin telakka Bremerhavenissa Saksassa. Alun perin alus oli nimeltään "Railship I". Alus romutettiin syyskuussa 2001 Alangissa Intiassa. 
Käyttöhistoria.
Alus laskettiin vesille 6. syyskuuta 1974 ja 10. helmikuuta 1975 alus sai nimen "Railship I". Seuraavana päivänä alus luovutettiin Partenreederei m.s. "Railship I":n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Saksan lipun alle. Kotipaikaksi tuli Lyypekki. "Railship I" aloitti 15. helmikuuta liikennöinin junalauttana Saksan Travemünden ja Suomen Hangon välillä. Elokuussa 1979 alus oli pidennettävänä 27,18 metrillä A.G. Weserin telakalla Bremenissä Saksassa. Railship Oy AB osti aluksen 5. huhtikuuta 1994 ja rekisteröi sen Suomen lipun alle. Kotipaikaksi tuli Hanko. Vuonna 1995 alus siirtyi Travemünden ja Turun välille. Heinäkuussa 2001 Blue Admiral Group Ltd. osti aluksen ja rekisteröi sen "Ship I" -nimisenä Komorien lipun alle. "Ship I" saapui Alangiin Intiaan romutettavaksi 1. syyskuuta 2001.
Henri Cornet

Henri Cornet (4. elokuuta 1884 – 18. maaliskuuta 1941) oli ranskalainen maantiepyöräilijä, jonka uran merkittävin saavutus oli Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailun voitto vuonna 1904. Hän voitti 2 388 kilometrin pituisen kilpailun keskinopeudella 24,292 km/h.
Cornet saavutti vielä kahdeksannen sijan vuonna 1908. Hän kilpaili Ranskan ympäriajossa viimeisen kerran vuonna 1912, jolloin hän sijoittui 28. sijalle.
Ranskan ympäriajon ulkopuolella Cornet voitti Paris-Roubaix'n 1906. Hän kuoli 56-vuotiaana.
Annina Holmberg

Annina Holmberg (s. 1964 Helsinki) on suomalainen kirjailija. Hän on opiskellut kirjallisuutta ja teatterialaa. Holmberg on kirjoittanut nuortenkirjoja ja käsikirjoittanut muun muassa televisiosarjaa "Sydänten akatemia". Lisäksi hän on tehnyt tv-kirjoituksia, konserttisanoituksia lapsille ja nuorille sekä näyttelyiden dramaturgioita. 
Hänen isänsä oli ohjaaja Kalle Holmberg ja äitinsä dramaturgi-ohjaaja Ritva Holmberg.
Teoksia.
Nimellä Maria Kupias:
Louis Trousselier

Louis Trousselier (29. kesäkuuta 1881 – 24. huhtikuuta 1939) oli ranskalainen maantiepyöräilijä, joka muistetaan parhaiten Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailun voitosta 1905. Hän voitti 2 975 kilometrin pituisen kilpailun keskinopeudella 27,284 km/h. Hän sijoittui kolmanneksi 1906 ja voitti uransa aikana kaikkiaan toistakymmentä etappia.
Trousselier tuli tunnetuksi myös muista kilpailuista. Hän voitti muiden muassa Paris-Roubaix'n 1905 ja Bordeaux-Parisin 1908. 
Trousselier vetäytyi kilpa-ajosta juuri ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheissa ja kuoli Pariisissa vuonna 1939.
René Pottier

René Pottier (5. kesäkuuta 1879 – 25. tammikuuta 1907) oli ranskalainen maantiepyöräilijä. Pottierin kuuluisin saavutus on vuoden 1906 Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailun voitto. Hän voitti 4 637 kilometrin pituisen kilpailun keskinopeudella 24,463 km/h. Lisäksi hän oli muun muassa Bol d'Or -ajon voittaja samana vuonna.
Pottier teki itsemurhan hirttäytymällä 27-vuotiaana.
Johan Van Summeren

Johan Van Summeren (s. 4. helmikuuta 1981 Lommel) on belgialainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 2004–2016. Hän on Pariisi–Roubaix'n voittaja.
Van Summeren ajoi vuonna 2002 harjoittelijana Domo-Farm Frites -tallissa. Seuraavalla kaudella hän kilpaili 3. divisioonan Quick Step-Davitamon-Latexco -joukkueessa ja saavutti Hamiltonin MM-kilpailuissa hopeaa alle 23-vuotiaiden maantieajossa. Vuonna 2004 Van Summeren ajoi Relax-Bodysol -joukkueessa.
Vuosina 2005–2009 Van Summeren edusti Davitamon/Predictor/Silence-Lotto -joukkuetta. Vuonna 2005 hän sijoittui neljänneksi Tour Down Under -etappikilpailussa ja voitti seuraavana vuonna Britannian ympäriajon sprinttikilpailun. Syyskuussa 2007 Van Summeren voitti ProTour-sarjaan kuuluvan Puolan ympäriajon. Hän voitti lisäksi kilpailun seitsemännen etapin.
Van Summeren voitti Pariisi–Roubaix-klassikon vuonna 2011 karattuaan kärkiryhmästä 15 kilometriä ennen maalia. Hän sijoittui lisäksi vuonna 2008 kahdeksanneksi ja 2009 viidenneksi. Vuosina 2010–2014 hän edusti yhdysvaltalaista Garmin-joukkuetta ja viimeisinä ammattilaisvuosinaan 2015–2016 ranskalaista Ag2r-La Mondialea.
Toonsylvania

Toonsylvania on yhdysvaltalaisen DreamWorksin vuonna 1998 tuottama 19-osainen animaatiosarja, joka palkittiin vuonna 1999 Golden Reel-palkinnolla. Se kertoo tohtori Vic Frankensteinista ja hänen apulaisestaan Igorista, jotka luovat erilaisia kokeita vaihtelevin tuloksin ja usein koomisin seurauksin. Toonsylvania oli myös poikkeuksellinen Steven Spielbergin tuottama animaatiosarja hahmojen suhteen, sillä suurimmaksi osaksi sarjaa siinä esiintyi samat hahmot, toisin kuin esimerkiksi Animaanisissa. Yksi sarjan keskeisimpiä teemoja oli muun muassa television kaukosäädin, jossa tuntui olevan joka jaksossa erilainen vika, jota Igor yritti korjata.
Suomessa sarjaa on esitetty Subilla helmikuussa 2009.
Juoni.
Sarja seuraa päähahmoa tri Vic Frankensteinia ja hänen apulaistaan Igoria, jotka tekevät erilaisia kokeita synkässä linnassa. Igor on usein sarjan aikana osoittanut olevansa kaksikosta se todellinen nero. Puolestaan tri Frankenstein ja heidän hirviönsä Phil osoittavat olevansa tyhmempiä, kuin he antavat ymmärtää.
Feldkirch

Feldkirch on kaupunki Vorarlbergin osavaltiossa, Itävallassa. Se on Itävallan läntisin kunta ja sijaitsee Sveitsin ja Liechtensteinin rajalla. Se on Vorarlbergin toiseksi suurin kaupunki Dornbirnin jälkeen. Vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 33 862 asukasta. Sen pinta-ala on 34,3 neliökilometriä. Kaupungin väestötiheys on noin 990 asukasta neliökilometriä kohden.
Nykyisen Feldkirchin kaupungin alueella on sijainnut asutusta jo Rooman valtakunnan ajoilta lähtien. Varhaisin maininta Feldkirchistä kaupunkina on peräisin vuodelta 1218. Vuonna 1925 kaupunkiin liitettiin Levisin, Altenstadtin, Gisingenin, Nofelsin, Tostersin ja Tisisin kunnat.
Feldkirch on useiden itävaltalaisten instituutioiden kotipaikka. Kaupungin suurimpiin nähtävyyksiin lukeutuu sen hyvin säilynyt vanhakaupunki. Kaupungilla on ystävyyskaupunkitoimintaa Kanadan Whitbyn ja Saksan Sigmaringenin kanssa.
Feldkirchiläinen jääkiekkoseura VEU Feldkirch on saavuttanut menestystä niin Itävallan kuin Euroopankin tasolla.
Lucien Petit-Breton

Lucien Petit-Breton (oik. Lucien Georges Mazan; 18. lokakuuta 1882 – 20. joulukuuta 1917) oli ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän syntyi Loire-Atlantiquessa, Ranskassa, mutta muutti kuusivuotiaana vanhempineen Argentiinan pääkaupunkiin Buenos Airesiin.
Petit-Bretonin pyöräilyura alkoi hänen voitettuaan pyörän arpajaisissa. Hänen isänsä halusi poikansa tekevän "oikeita töitä", niinpä Lucien Mazan alkoi käyttää salanimeä Lucien Breton. Myöhemmin hän muutti nimen Petit-Bretoniksi, koska oli olemassa toinenkin Lucien Breton -niminen pyöräilijä.
Petit-Breton oli ensimmäinen Ranskan ympäriajon kahdesti voittanut kilpailija; hän voitti 4 488 kilometrin pituisen kilpailun vuosina 1907–1908.
Petit-Breton voitti myös muita huomionarvoisia kilpailuja: Bol d'Orin (1904), Pariisi-Toursin (1906), Milano–San Remon (1907) ja Pariisi-Brysselin (1908). Hän kuoli 35-vuotiaana liikenneonnettomuudessa lähellä Troyesia Ranskassa palvellessaan armeijassa ensimmäisessä maailmansodassa.
François Faber

François Faber (26. tammikuuta 1887 – 9. toukokuuta 1915) oli luxemburgilainen maantiepyöräilijä. Hän voitti vuonna 1909 Ranskan ympäriajon, johon oli osallistunut ensimmäistä kertaa jo 1906. Vuoden 1909 ympäriajon voitossa hänen keskinopeutensa oli 4 497 kilometrin mittaisessa kilpailussa 28,658 kilometriä tunnissa.
Uransa aikana Faber voitti paitsi yhdeksäntoista Tour-etappia, myös kokonaiskilpailuja Pariisi-Brysselissä (1909), Bordeaux-Parisissa (1911), Paris-Toursissa (1909, 1910), Paris-Roubaix'ssa (1913) ja Lombardian ympäriajossa (1908).
28-vuotias Faber kuoli ensimmäisessä maailmansodassa ollessaan palvelemassa Muukalaislegioonassa Ranskassa.
Octave Lapize

Octave Lapize (24. lokakuuta 1887 Montrouge, Ranska – 14. heinäkuuta 1917 Toul, Ranska) oli ranskalainen maantie- ja ratapyöräilijä. Hän voitti pronssia ratapyöräilyn sadan kilometrin kilpailussa vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa sekä vuoden 1910 Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailun. Ranskan ympäriajon voitossa hän saavutti 4 700 kilometrin pituisessa kilpailussa 28,680 kilometrin keskituntinopeuden.
Lapize ylsi muihin merkittäviin voittoihin Pariisi–Roubaix'ssa (1909, 1910, 1911), Pariisi–Toursissa (1911) ja Pariisi–Brysselissä (1911, 1912, 1913).
Lapize kuoli ensimmäisessä maailmansodassa 29-vuotiaana.
Ismaël Bangoura

Ismaël Bangoura (s. 2. tammikuuta 1985 Conakry, Guinea) on guinealainen jalkapalloilija, joka edustaa Ranskan liigassa pelaavaa Stade Rennes'tä. 
Bangoura oli mukana vuoden 2006 Afrikan mestaruus-kilpailuissa. Myös hänen veljensä Ousmane ja Sambégou ovat maajoukkuetason jalkapalloilijoita.
Seuratasolla Bangoura on pelannut Ranskassa ja Ukrainassa. Stade Rennes maksoi hänestä heinäkuussa 2009 FK Dynamo Kiovalle 11 miljoonaa euroa.
Gustave Garrigou

Gustave Garrigou (24. syyskuuta 1884 – 28. tammikuuta 1963) oli ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän menestyi erinomaisesti Ranskan ympäriajossa, jonka kokonaiskilpailun voittajaksi hän selviytyi vuonna 1911. Hän voitti 5 544 kilometrin pituisen kilpailun keskinopeudella 27,322 kilometriä tunnissa.
Garrigou voitti myös Lombardian ympäriajon (1907), Pariisi-Brysselin (1907) ja Milano–San Remon (1911). Paris-Roubaix'ssa hän ylsi toiselle sijalle vuonna 1912.
Odile Defraye

Odile Defraye (14. heinäkuuta 1888 – 21. elokuuta 1965) oli belgialainen maantiepyöräilijä. Hänestä tuli maansa ensimmäinen Ranskan ympäriajon mestari, kun hän ylsi kokonaiskilpailun voittoon vuonna 1912. Hän voitti 5 229 kilometrin pituisen kilpailun keskinopeudella 27,894 kilometriä tunnissa.
Defraye voitti myös Belgian Tourin (1912) ja Milano–San Remon (1913). Hän jatkoi kilpauraansa 1920-luvulle saakka ja kuoli 77 vuoden ikäisenä.
Mike Paradinas

Mike Paradinas, taiteilijanimi: µ-Ziq (lausutaan "music"), (1971 Lontoo, Englanti) on englantilainen elektronisen musiikin tekijä. µ-Ziq -nimen lisäksi Paradinas on tehnyt musiikkia myös useilla muilla taiteilijanimillä, kuten Tusken Raiders, Kid Spatula, Rude Ass Tinker, Jake Slazenger, Gary Moscheles ja Diesel Mi.
Paradinas on tehnyt yhteistyötä useiden IDM-artistien ja muiden tunnettujen muusikoiden kanssa. Paradinaksen yhteistyökumppaneihin kuuluvat muun muassa Aphex Twin eli Richard D. James ja Björk. Paradinasilla on myös oma levy-yhtiö Planet Mu, jolle levyttävät monet elektronisen musiikin tekijät, kuten Capitol K, Datach'i, Luke Vibert ja Venetian Snares.
Philippe Thys

Philippe Thys (8. lokakuuta 1890 – 16. tammikuuta 1971) oli belgialainen maantiepyöräilijä, josta tuli Ranskan ympäriajon kolminkertainen mestari. 
Ensimmäiset Tour-voittonsa Thys saavutti vuosina 1913 ja 1914. Kyseessä olivat viimeiset ajot ennen ensimmäisen maailmansodan aiheuttamaa katkoa kilpailun pitämisessä.
Kolmanteen Tour-voittoonsa Thys ylsi vuonna 1920. Thys on varhaisin Ranskan ympäriajon kolmesti voittanut kilpailija. Muiden voittojen joukossa olivat mestaruudet Paris-Toursilla (1917) ja Lombardian ympäriajossa (1917).
Hyvinkään Jää-Ahmat

Hyvinkään Jää-Ahmat on hyvinkääläinen jääkiekkoseura. Ahmat pelasi I-divisioonaa ja Mestistä kahdeksan kautta putkeen vuosina 1996–2004. Tuona aikana joukkue ylsi kahdesti pudotuspeleihin. Mestiksestä pudottuaan Ahmat pelasi yhden kauden Suomi-sarjassa. Kausi päättyi karsintojen jälkeen sarjassa säilymiseen. Myöhemmin Hyvinkään Ahmat ry:n hallitus ilmoitti luopuvansa sarjapaikastaan pitkään jatkuneiden taloudellisten vaikeuksien ja puuhamiesten vähyyden vuoksi. Ahmat jatkoivat laajaa junioritoimintaa edustusjääkiekkoilun päättymisen jälkeenkin.
Kaudelle 2022-2023 Jää-Ahmojen edustuskiekkoilu teki paluun kun aikaisemmin hyvinkääläistä edustusjääkiekkoilua ylläpitänyt Hoki Klupi Hyvinkää sopi yhteistyöstä Jää-Ahmojen kanssa ja yhteistyön myötä H.K.H. uudelleenbrändättiin Hyvinkään Jää-Ahmoiksi. Jää-Ahmojen edustus pelaa kaudella 2022-2023 II-divisioonan etelälohkossa.
Léon Scieur

Léon Scieur (19. maaliskuuta 1888 Florennes – 7. lokakuuta 1969 Florennes) oli belgialainen maantiepyöräilijä. Hänen suurin saavutuksensa oli Ranskan ympäriajon voitto (1921); lisäksi hän ylsi mestaruuteen muun muassa Liège-Bastogne-Liègessä 1920.
Scieur voitti Ranskan ympäriajossa kolme etappia: kaksi samana vuonna kokonaiskilpailuvoiton kanssa (1921) ja yhden 1920.
Henri Pélissier

Henri Pélissier (22. tammikuuta 1889 – 1. toukokuuta 1935) oli ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän loi merkittävän uran 1910–1920-luvuilla ja voitti muun muassa Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailun vuonna 1923. Vuonna 1924 hän voitti kaikkien aikojen ensimmäisen Baskimaan ympäriajon.
Pélissier ylsi muihin mestaruuksiin Bordeaux-Parisissa (1919), Lombardian ympäriajossa (1911, 1913, 1920), Milano–San Remossa (1912), Paris-Roubaix'ssa (1919, 1921) ja Paris-Toursissa (1922). Hänen veljensä Francis Pélissier voitti Ranskan ympäriajossa kaksi etappia. 
Pélissier joutui naisystävänsä Camillen surmaamaksi 46-vuotiaana. Hän ei suinkaan ollut ensimmäinen väkivaltaisesti kuollut Ranskan ympäriajon voittaja; René Pottier teki itsemurhan 25. tammikuuta 1907, ja ensimmäinen maailmansota vaati omat uhrinsa.
Ottavio Bottecchia

Ottavio Bottecchia (1. elokuuta 1894 – 14. kesäkuuta 1927) oli maantiepyöräilijä. Hän voitti Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailun kahdesti, vuosina 1924 ja 1925 ja sen ensimmäinen italialainen mestari.
Bottecchia syntyi yhdeksänlapsiseen perheeseen Veneton alueella. Hän meni myöhemmin naimisiin ja sai kolme lasta. Hän oli ensimmäisen maailmansodan veteraani.
Bottecchian ennenaikaisesta kuolemasta tuli pitkään esillä pysytellyt arvoitus. Hänet löydettiin tiedottomana ja verissään tien varresta. Virallisesti se kirjattiin onnettomuudeksi, mutta murhahuhut elivät sitkeinä.
Sergei Tšavain

Sergei Grigorjevitš Tšavain (; 6. lokakuuta 1888 Koramas – 11. marraskuuta 1937) oli marilainen runoilija ja näytelmäkirjailija. Hän valmistui 1908 opettajaksi Kazanin opettajaseminaarista. Tšavain tapettiin Stalinin puhdistuksissa 1937 porvarillisena nationalistina, mutta hänen maineensa palautettiin 1950-luvulla.
Sergei Tšavain kirjoitti ensimmäisen marinkielisen runoteoksen "Lehto" (Ото), joka ilmestyi 1905. Hän kirjoitti useita näytelmiä, joista monet saivat vaikutteita yhteiskunnallisista aiheista, kuten tsaarin hallinnosta tai lokakuun vallankumouksesta. Hänen ensimmäinen näytelmänsä oli "Villisorsa" (1912). Vallankumouksen jälkeen hän kirjoitti marilaisten kiertävälle teatterille näytelmiä, kuten "Autonomia" (1920), "Aurinko nousee, sadepilvet katoavat" (1921). Myöhemmin hän kirjoitti näytelmiä kiinteälle mariteatterille. Tämän ajan näytelmiä ovat "Jamblatin silta" (1927), komedia "Sadan ruplan myötäjäiset" (1927), musiikkinäytelmä "Mehiläistarha" (1928), "Kugujar" (1929), joka on omistettu Venäjän vuoden 1905 vallankumoukselle, "Elävä vesi" kolhoosien perustamisen kunniaksi, "Saha" (1930) kollektivisoinnille, "Marikomppania" (1934) Kazanin vuoden 1918 taistelulle, "Akpatyr" (1935) marien osallistumiselle Donin kasakka Jemeljan Pugatšovin kapinaan. "Kolikon valo " (1936) oli marien kansanuskomuksiin perustuva komedia. 
Hän kirjoitti myös romaaneja ja käänsi joitakin venäläisiä näytelmiä marin kielelle. Romaaneja ovat "Kuuluu metsän ääni", joka käsittelee vuoden 1905 vallankumousta, ja "Elnet" jonka aiheena on vallankumousta edeltävän ajan marikylä.
Tšavainin teoksista ei ole suomennettu muita kuin romaani "Elnet", joka ilmestyi suomeksi 2008. Se on ensimmäinen suomeksi ilmestynyt marilaisromaani. Hänen teokselle kirjoittamansa jatko-osa katosi hänen kuolemansa jälkeen mutta löytyi 1960-luvulla ja on liitetty suomennokseen Teos oli alkujaan tarkoitettu neliosaiseksi.
Hänen mukaansa on myöhemmin nimetty Marin tasavallan valtionpalkinto.
Souleymane Youla

Souleymane Youla (s. 29. marraskuuta 1981 Guinea) on guinealainen jalkapallohyökkääjä, joka pelasi ammattilaisena 1999–2016. Hän pelasi muun muassa Belgian, Turkin, Ranskan ja Unkarin pääsarjoissa sekä joillakin alemmilla sarjatasoilla. Hän oli 2006 voittamassa Turkin Cupia Beşiktaşissa.
Youla pelasi Guinean maajoukkueessa 40 ottelua. Youla oli Guinean mukana vuosien 2004 ja 2008 Afrikan-mestaruuskilpailuissa.