Hans Axel von Fersen

Hans Axel von Fersen (4. syyskuuta 1755 Tukholma – 20. kesäkuuta 1810 Tukholma) oli ruotsalainen kreivi, hovimarsalkka ja valtaneuvos, joka tuli tunnetuksi läheisestä suhteestaan Ranskan kuningatar Marie Antoinetteen. Von Fersen oli suomalaisten Vuojoen ja Harvialan kartanoiden omistaja ja myös Harvialan herra. Hänestä käytetään usein nimitystä von Fersen nuorempi.
Suku ja koulutus.
Axel von Fersenin isällä oli sama nimi, ja häntä kutsutaan yleisesti Axel von Fersen vanhemmaksi (5. huhtikuuta 1719 – 24. huhtikuuta 1794). Isä oli kreivi, valtaneuvos (1772), sotamarsalkka (1770) ja Ruotsin akatemian jäsen (1786). Hänen äitinsä oli Hedvig Catharina De La Gardie (1732–1800), joka omisti Löfstadin linnan Itä-Götanmaalla. Hän oli neljälapsisen sisarusparven toiseksi vanhin. 
Vanhempi sisar Hedvig 'Hedda' Catharina von Fersen (1753–1792) oli kuningattaren hovinainen, joka avioitui vapaaherra, everstimarsalkka Thure Leonard Klinckowströmin kanssa ja heillä oli jälkeläisiä. Hedda kuoli Italiassa. Nuorempi sisar Eva Sophie von Fersen (1757–1816) oli tulevan kuningatar Charlottan läheinen ystävä, hän avioitui vuonna 1777 kreivi, kamariherra Adolf Ludvig Piperin (1750–1795) kanssa ja heillä oli jälkeläisiä. Eva Sophiella oli 1790-luvulla avoimesti suhde Evert Vilhelm Tauben kanssa, jonka omaisuuden hän peri. Nuorempi veli kreivi, ylikamariherra Fabian Reinhold von Fersen (1762–1818) oli myös suhteessa vuodesta 1793 lähtien tulevaan kuningatar Charlottaan, kunnes avioitui vuonna 1797 kuningattaren ylihovimestarinna Lovisa Sofia Piperin kanssa ja heillä oli jälkeläisiä. Molemmat nuoremmat sisarukset tulivat tunnetuiksi avioliiton ulkopuolisista suhteistaan ja epäuskonnollisuudestaan.
Axel von Fersenille annettiin ajan tapaan tasokasta aatelispojan kotiopetusta, jossa hän osoitti kielellistä lahjakkuutta oppimalla perusteellisesti latinaa. Hän puhui myös ranskaa, englantia, saksaa ja italiaa. Vuonna 1770 hän jatkoi opiskelua 14-vuotiaana opintojenohjaajansa kanssa niin sanotulla Euroopan-kiertueella ("Grand Tour"), jossa hän opiskeli sotilasakatemioissa Braunschweigissa ja Torinossa. Vuonna 1771 hän tapasi Voltairen. Pariisin hän saapui ensimmäisen kerran marraskuussa 1773. Hän osallistui vuonna 1774 Sorbonnen yliopiston luonnontieteen luennoille ja opiskeli sotatiedettä sekä osallistui aktiivisesti Pariisin huvielämään.
Vuonna 1779 hän astui Ranskan armeijan palvelukseen. Vuonna 1785 hänen komentoonsa annettiin kuninkaallinen ruotsalaisrykmentti ("regiment Royal Suédois"), jota hän johti everstin arvoisena.
Versaillesissa.
Von Fersen päätti Euroopan-kierroksensa 18-vuotiaana vuonna 1774. Sen jälkeen hän saapui Ranskan hoviin, jossa hänen komea ulkonäkönsä herätti huomiota. Kreivi Gustaf Philip Creutz, Ruotsin Pariisin ja Versailles’n suurlähettiläs, kirjoitti kreivistä kuningas Kustaan III:lle:
30. tammikuuta 1775 von Fersen kohtasi Versailles'ssa Ranskan "dauphine" Marie-Antoinetten. He olivat tavanneet jo aiemmin Pariisin oopperan uudenvuoden tanssiaisissa naamioituneina. Kreivi lähti Englantiin ja sieltä takaisin Ruotsiin ja ryhtyi diplomaattiuralle, mutta palasi Ranskaan jälleen elokuussa 1779. Kuningatar ei ollut unohtanut kreiviä, ja koko hovi huomasi että hän kohteli nuorta miestä erityisellä lämmöllä ja huolenpidolla.
Vuoden 1779 talven aikana von Fersenistä tuli yksi kuningattaren läheisistä ystävistä. Samaan aikaan hän jatkoi valloituksiaan naismaailmassa. Hän oli kuuluisa naistenmies, ja hänellä oli suhde myös Denis Diderot’n tyttäreen Marie-Angelique Diderot’hon sekä lyhyt suhde Hedvig Elisabeth Charlottaan, Ruotsin tulevan kuninkaan Kaarle XIII:n puolisoon. Von Fersen haaveili myös sotimisesta.
Von Fersen pyysi päästä joukko-osastoon, joka oli lähdössä Amerikkaan. Kreivi Creutz ilmoitti kuningatar Marie-Antoinetten näkemyksen asiasta Ruotsin kuninkaalle. Kuningas sekaantui tapahtumiin, ja von Fersen sai nimityksen kreivi de Vaux’n adjutantiksi, ja hänelle annettiin tehtäväksi myös komentaa joukkoja. 
Lopulta tämä joukko-osasto ei lähtenytkään Amerikkaan, ja von Fersen palasi kiukustuneena Versailles’hin. Hän ryhtyi ”piirittämään” ulkoministeriä, Vergennesin kreivi Charles Gravieria ja sisäministeriä, Montbarreyn ruhtinasta. Tämän seurauksena hän lopulta pääsi lähtemään Amerikkaan. Hänet näet nimitettiin 20. tammikuuta 1780 saksalaisen tykistön everstiksi, ja hän saattoi osallistua Yhdysvaltain itsenäisyyssotaan Rochambeaun kreivin komennossa.
Amerikan itsenäisyyssota.
Kreivi von Fersen nautti esimiehensä kreivi ja kenraali Rochambeaun suurta arvonantoa, ja tämä kutsui hänet ensimmäiseksi adjutantikseen. Hänen tehtävänään oli myös toimia kenraalien Rochambeaun ja Washingtonin tulkkina. Hän ystävystyi Lauzun herttuan Armand Louis de Gontaut-Bironin kanssa, joka lupasi hänelle toisen asteen everstin arvon ja legioonan (noin 6 000 miehen osasto) komentajuuden. Myös Segurin markiisi Philippe Henri lupasi nimittää hänet toisen asteen everstiksi. Von Fersen osallistui häikäisevällä tavalla Yorktownin taisteluun vuonna 1781. Kuningatar Marie Antoinetten väliintulon ansiosta hän sai lokakuussa 1782 toisen luokan everstin arvon Royal-Deux-Pontsin rykmentissä. Hän ilmoitti silloin isälleen haluavansa jäädä Amerikkaan konfliktin loppuun saakka ja palata sen jälkeen Ruotsin kuninkaan Kustaa III:n palvelukseen.
Hän palasi taisteluista kesäkuussa 1783 ja saapui Versailles'hin, jossa hänelle luovutettiin kuningas Kustaa III:n ja kuningatar Marie Antoinetten myötävaikutuksella -kaartin täysi komentajuus. Tässä vaiheessa mitä erilaisimmat huhut kiertelivät hovissa. Syyskuussa von Fersen poistui hovista ja liittyi Kustaa III:n seuraan tämän lähtiessä Italian-matkalleen tuntemattomana. Hän jatkoi valloituksiaan naismaailmassa, mutta kirjoitti säännöllisesti kuningatar Marie Antoinettelle.
Kesäkuussa 1784 von Fersen palasi Versailles'hin Kustaa III:n Italian-matkalta, jota kuningas jatkoi edelleen Haagan kreiviksi tekeytyneenä. Kustaa III määräsi maksettavaksi von Fersenille 20 000 livren vuotuista eläkettä, joka mahdollisti mukavan elämän hovissa. Hän riensi Ranskaan ottamaan vastaan rykmenttinsä komentajuuden, joka oli sijoitettu Landreclesiin, lähelle Valenciennesin kaupunkia. Näin hän jakoi aikansa sekä rykmentin komentajana että hovin jäsenenä.
Vuonna 1787 von Fersen matkusti Suomeen osallistuakseen an Venäjän keisarinna Katariina Suurta vastaan. Keväällä 1789 von Fersenin isä pidätettiin, kun tämä oli osallistunut Kustaan III:n vastaiseen oppositioon, jossa kuningas ja aatelisto taistelivat aateliston oikeuksista. Kriisi puhkesi varsinkin Suomessa koetun sotilaallisen tappion myötä. Kuningatar Marie Antoinette määräsi kreivi von Fersenin palaamaan Pariisiin. Kesäkuussa, huolestuneena kuningattaresta, von Fersen sai asunnon Versailles'sta Petit Trianonin linnasta. Kuningasperheen läheiset olivat huolestuneita kreivin asettumisesta kuningattaren välittömään läheisyyteen, jopa suoraan hänen yksityishuoneittensa yläpuolelle. Nämä näet pelkäsivät, että muun hoviväen viha ei ainakaan laantuisi tapahtuman tähden. Kuitenkin von Fersenistä tuli kuninkaallisen perheen ehdoton suosikki.
Ranskan vallankumous.
Vuonna 1791 von Fersen osallistui kuningasperheen paon valmisteluun. Hän seurasi yöllä 20. kesäkuuta matkaa aina Bondyn kaupunkiin saakka, mutta kuningas kielsi häneltä matkan edemmäksi. Oletettavasti von Fersen liittyi tämän jälkeen Montmédyn linnoituksen henkilökuntaan, mihin kuninkaallisen perheen piti saapua Belgian kautta. Pakomatkan epäonnistuttua Varennesissa ja kuninkaallisen perheen palattua takaisin Pariisiin jatkoi von Fersen kirjeenvaihtoaan kuningattaren kanssa. Hän matkusti Wieniin kertoakseen tapahtumista keisarille ja saadakseen viitteitä tulevista toimenpiteistä. Mutta Leopold II viivytteli, ja von Fersen odotti kärsimättömänä ja kirjoitti Marie Antoinettelle jo petoksesta. Wienistä hän matkusti Brysseliin, jossa hän ihastui Eleonora Sullivaniin, josta tuli hänen rakastajattarensa. 
Helmikuussa 1792 hän palasi Ranskaan ja kohtasi kuningattaren ja sen jälkeen myös salaisesti kuninkaan. Hän halusi selvittää suunnitelmaansa perheen pakenemisesta Normandiaan. Ludvig XVI kuitenkin kieltäytyi. Hän halusi jättää kohtalon ja pelastumisensa ulkovaltojen monarkkien muodostaman koalition käsiin mieluummin kuin lähtisi uuteen pakomatkaseikkailuun. Von Fersen palasi Brysseliin ja alkoi organisoida koalitiota. Hänen inspiroimansa oli heinäkuussa ilmestynyt niin sanottu ”Braunschweigin manifesti”, jossa itävaltalais-preussilainen armeija esitti ultimaatumin Ranskan vallankumouksellisille. Hän uskoi vahvasti koalition nopeaan voittoon ja kuvitteli myös rojalistisen hallituksen muodostamisen.
Vuonna 1793 tapahtuneen kuninkaan teloituksen jälkeen von Fersen uskoi voivansa kuitenkin pelastaa kuningattaren. Uskotellen itselleen, että kaikki tapahtumat olivat Orléans-suvun vallanhalun seurausta, hän päätti ostaa puolelleen Orléans-puolueen jäsenet, Laclosin, Santerren ja Dumouriez’n. Kun Dumouriez siirtyi vallankumouksen vastustajien puolella Wieniin, von Fersen uskoi vallankumouksellisten lopun häämöttävän. Hän kuvitteli jo Marie Antoinetten sijaishallituskautta. Elokuussa, kuultuaan uutisen kuningattaren siirrosta Conciergerien vankilaan, hän yritti saada Coburgin prinssin joukkoineen marssimaan Pariisiin, mutta tässä yrityksessään hän epäonnistui. Lopulta kuningatar mestattiin 16. lokakuuta 1793.
Ruotsissa.
Palattuaan Ruotsiin von Fersen omistautui omalle uralleen. Vuonna 1792 Kustaa III kuoli, ja kuten kaikki hänen suosikkinsa myös von Fersen joutui epäsuosioon Södermanlandin herttuan Kaarlen – tulevan kuninkaan Kaarle XIII:n veljen – sijaishallinnon aikana vuosina 1792–1796. Kun Kustaa IV Aadolf nousi valtaistuimelle, hän kutsui takaisin isänsä upseerit ja muut merkittävät henkilöt. Vuonna 1797 von Fersen lähetettiin Rastattin rauhanneuvotteluihin, mutta ranskalaisten delegaation esittämien protestien jälkeen hänen oli vetäydyttävä neuvotteluista.
Vuonna 1801 hänet nimitettiin valtakunnanmarsalkaksi (riksmarskalk), ministeriksi ja Uppsalan yliopiston kansleriksi. Hän kuitenkin menetti suosionsa hovissa vastustaessaan tiukasti Ruotsin sotaa Preussia vastaan. Sotaa oli halunnut Kustaa IV Aadolf, joka halusi kurittaa Preussia, joka ei ollut suostunut valloittamaan Ranskaa.
Vuonna 1809 Kustaa IV Aadolf joutui luopumaan vallasta sotilasvallankaappauksen seurauksena. Fersen ei ottanut osaa tapahtumiin, mutta hänen oletetaan tukeneen Kustaa IV Aadolfin:n poikaa, prinssi Gustavia. Vuonna 1810 Augustenburgin herttua Kaarle August valittiin Ruotsin kruununperilliseksi, mutta hän kuoli lähes välittömästi. Huhut syyttivät von Fersenin myrkyttäneen kruununperillisen. Vastavalitun kruununperillisen hautajaisissa 20. kesäkuuta 1810 von Fersenin tehtävänä oli valtakunnanmarsalkkana johtaa surusaattoa Tukholmassa. Syntyi mellakka, ja von Fersen kuoli mellakassa kansanjoukkojen kivittämänä ja maahan polkemana. Läsnä ollut Svean henkivartiokaarti ei sekaantunut tapahtumiin.
Perintö.
Suomalaiset nimesivät 1930-luvulla yhden neljästä Ehrensvärd-luokan yhteysaluksestaan nimellä "Axel von Fersen"; tämä alus on Suomen merimuseon omaisuutta ja luovutettu savonlinnalaisen yksityishenkilön hoitoon – aiemmin se oli sukelluskerholla, jonka piti kuitenkin luopua siitä. Muista kolmesta saman luokan aluksesta Wilhelm Carpelan on yksityisomaisuutta sekä kaksi muuta romutettu. Yksi nykyisistä Fabian Wrede -luokan koululaivoista (3 kpl. rak. 2006-2008) on myös nimeltään "Axel von Fersen".
Kuningatar Marie Antoinetten ja Axel von Fersenin kirjeenvaihto hankittiin Ranskan kansallisarkistoon 1980-luvulla. Niiden salakirjoitus saatiin purettua vasta 2010-luvulla, ja kirjeet julkaistaan internetissä vuonna 2014. Nähtävästi von Fersenin itsensä sensuroimia kirjeitä on tutkittu Ranskassa Centre de Recherche sur la Conservation (CRC) tutkimuslaitoksessa vuonna 2021 röntgensäteellä, joissa on musteen alla sanoja kuten "rakastettu", "hellä ystävä", "hulluna" ja "jumaloin". Alkuperäinen Marie Antoinetten kirjoittama kirje 4. tammikuuta 1792 kuului sensuroimattomana näin, sensuroidut sanat on lihavoitu: 
« je vais finir, non pas sans vous dire mon bien cher et tendre ami que je vous aime à la folie et que jamais jamais je ne peux être un moment sans vous adorer » 
"["Aion lopettaa, jättämättä kertomatta sinulle rakas ja hellä ystäväni, että rakastan sinua mielettömästi ja etten voi olla hetkeäkään jumaloimatta sinua."]"