tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tom Belsø

Tom Belsø (27. elokuuta 1942 Gladsaxe, Kööpenhamina, Tanska – 11. tammikuuta 2020) oli tanskalainen kilpa-autoilija. Hän aloitti vakioautokilpailuissa, mutta ryhtyi ajamaan Formula 2:ta vuonna 1972, parhaana saavutuksenaan neljäs sija Albi Grand Prix'ssä. Vuonna 1973 hän ajoi Lolaa Formula 5000 -sarjassa. Hän ajoi myös Formula 1:ssä Frank Williams Racing Carsin Iso Marlborolla Ruotsin Grand Prix'n aika-ajoissa, mutta ei voinut lähteä kilpailuun koska hänen sponsorirahansa eivät saapuneet. Vuonna 1974 hän yritti neljä kertaa päästä kilpailuun Williamsilla, mutta onnistui vain Etelä-Afrikassa ja Ruotsissa, joista parhaimmaksi tulokseksi jäi Ruotsin osakilpailun kahdeksas sija.
Edward Porter Alexander

Edward Porter Alexander (26. toukokuuta 1835 – 28. huhtikuuta 1910) oli yhdysvaltalainen insinööri, Yhdysvaltain armeijan sotilas, etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa, ja myöhemmin rautatiejohtaja, farmari ja kirjailija. Hänet muistetaan parhaiten upseerina, joka johti tykistökeskitystä ennen Pickettin hyökkäystä Gettysburgin taistelun kolmantena päivänä, mutta hänet tunnetaan myös signaalin varhaisesta käyttämisestä ja tiedustelupallojen käyttämisessä taistelussa, ja on hyvin tunnettu sodan jälkeisistä muistelmistaan ja sodan analyysistä.
Alexander syntyi Washingtonissa Georgian osavaltiossa. Hän valmistui West Pointista 1857, kolmantena luokastaan ja sai nimityksen toiseksi luutnantiksi insinööreihin. Hän opetti vähän aikaa akatemiassa, ja palveli Utahin sodassa Albert Sidney Johnstonin alaisena.
Hän nai Bettie Masonin vuonna 1859.
Sisällissodan alettua hän liittyi konfederaation armeijaan insinöörikapteenina. Hänestä tuli konfederaation Potomacin armeijan pääinsinööri ja signaaliupseeri 3. kesäkuuta 1861. Ensimmäisessä Bull Runin taistelussa hän teki historiaa välittämällä ensimmäisen viestin taistelussa merkkilipuilla pitkän matkan päähän. Hän näki "Signal Hilliltä" Manassasista Unionin joukkojen liikkeet, ja välitti tiedot prikaatille, jota johti eversti Nathan "Shanks" Evans, "Katsokaa vasemmalle, asemanne on kääntynyt", mikä merkitsi että vihollisen hyökkäys vasenta sivustaa vastaan oli odotettavissa. Saatuaan samanlaisen viestin kenraalit Beauregard ja Joseph E. Johnston lähettivät vahvistuksia, mikä käänsi tilanteen konfederaation vahvuudeksi. Alexander ylennettiin majuriksi 1. heinäkuuta ja everstiluutnantiksi 31. joulukuuta 1861.
Hän osallistui toisen Bull Runin, Antietamin, Fredericksburgin, Chancellorsvillen, Gettysburgin, Chickamaugan ja Petersburgin taisteluihin. Hän yleni everstiksi 5. joulukuuta 1862. Gettysburgin taistelussa hän komensi 150-170 tykin kaksituntista keskitystä ennen katastrofaalista Pickettin hyökkäystä. 26. helmikuuta 1864 hänet ylennettiin prikaatinkenraaliksi. Petersburgin piirityksessä tarkka-ampuja haavoitti häntä olkapäähän. Appomattoxin käräjätalolla hän ehdotti Leelle sissisodan aloittamista, mutta Lee kieltäytyi ehdotuksesta ja valitsi mieluummin antautumisen. Alexander pahoitteli päätöstä muistelmissaan.
Sodan jälkeen Alexander työskenteli matemaatikkona ja rautateillä. Hän kuoli Savannahissa Georgiassa ja hänet on haudattu Magnolian hautausmaahan Augustaan.
Risto Saarinen

Risto Juhani Saarinen (s. 7. kesäkuuta 1959 Helsinki) on Helsingin yliopiston ekumeniikan professori vuodesta 2001 lähtien.
Saarinen väitteli teologian tohtoriksi 1988 ja filosofian tohtoriksi 1994. Hän oli priimustohtori Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan promootiossa 1990, ja samana vuonna hänelle myönnettiin Suomalaisen Tiedeakatemian väitöskirjapalkinto.
Ennen nimitystään ekumeniikan professoriksi Saarinen on hoitanut Helsingin yliopistossa sosiaalietiikan professuuria 1992–1993 ja 2001–2003. Vuosina 2002–2007 hän johti mielen historiaa koskevan Suomen Akatemian rahoittaman huippuyksikön keskiaikaan erikoistunutta tutkimusprojektia.
Strasbourgissa Saarinen on toiminut Luterilaisen maailmanliiton ylläpitämän Ekumeenisen instituutin (Centre d’Etudes Œcuméniques) tutkijaprofessorina 1994–1999 ja vierailevana professorina 2003–2007. Viranhoitoon on kuulunut tutkimus- ja julkaisutoiminnan lisäksi asiantuntijajäsenyys lukuisissa ekumeenisissa neuvotteluissa sekä Luterilaisen maailmanliiton yleiskokouksissa ja työryhmissä.
Professori Saarinen on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1999. Hänet kutsuttiin Academia Europæan jäseneksi vuonna 2015.
Timo Murama

Timo Kaapo Arthur Murama (alun perin Moberg, 15. lokakuuta 1913 Rovaniemi – 17. tammikuuta 1981 Rovaniemi) oli suomalainen mäkihyppääjä ja yhdistetyn hiihtäjä.
Murama sijoittui vuonna 1936 Garmisch-Partenkirchenin olympialaisissa seitsemänneksi yhdistetyn kilpailussa ja 24:nneksi mäkihypyssä. Lahden MM-kisoissa 1938 hän sijoittui yhdistetyssä kymmenenneksi sekä Cortina d'Ampezzon MM-kisoissa 1941 yhdistetyssä viidenneksi ja mäkihypyssä 15:nneksi. Cortina d'Ampezzon kisojen MM-arvo peruttiin myöhemmin.
Ounasvaaran Hiihtoseuraa ja Rovaniemen Urheilijoita edustanut Murama voitti kotikaupungissaan Ounasvaaran kisoissa yhdistetyn vuosina 1935, 1938, 1939 ja 1941 sekä mäkihypyn vuosina 1937–1939. Hän teki ensimmäisenä Suomessa yli 70 metrin hypyn yltäessään Rovaniemellä Pöyliövaaran mäessä 71 metriin 20. helmikuuta 1937. Hän voitti Puijon kisoissa yhdistetyn vuonna 1937 sekä sijoittui Salpausselän Kisoissa toiseksi vuosina 1936 ja 1937.
Murama oli sittemmin urheiluvälinemyymälän omistaja Rovaniemellä.
Per von Bonsdorff

Per Adolf von Bonsdorff (13. elokuuta 1896 Helsinki – 7. joulukuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen jääkärimajuri ja vapaaherra (vapaaherrallinen suku numero 49, von Bonsdorff). Hänen vanhempansa olivat professori, lääkintäkenraalimajuri ja vapaaherra Hjalmar Gabriel von Bonsdorff ja Julia Maria Sofia Hirn. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Margit Fredrique Saurénin kanssa.
Opinnot.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1915 ja liittyi Nylands Nationiin. Hän jatkoi opintojaan Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla. Hän opiskeli Ranskan sotakorkeakoulussa vuosina 1922–1923.
Jääkäriaika.
Von Bonsdorff liittyi jääkäriliikkeeseen, jolle Saksa antoi sotilaskoulutusta "partiolaiskurssilla" Lockstedtin leirin harjoitusalueella. Hänet sijoitettiin Preussin kuninkaallisen jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan alkuvuonna 1916, josta myöhemmin siirrettiin pataljoonan ratsuosastoon. Hän otti osaa Saksan armeijassa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Venäjän armeijaa vastaan itärintamalla Saksan miehittämällä alueella Misajoella ja Lielupejoella.
Suomen sisällissota.
Von Bonsdorff saapui Suomeen jääkäreiden pääjoukon mukana Vaasaan luutnantiksi ylennettynä helmikuun lopulla 1918 osallistuakseen hallituksen alaisten Suomen tasavallan joukkojen (valkoiset) taisteluihin sisällissodassa. Hänet komennettiin adjutantiksi 1. jääkärirykmentin ja sittemmin 1. jääkäriprikaatiin ja Ausfeldin ryhmään, jossa ominaisuudessa oli Tampereen taistelussa sekä taisteluissa Viipurissa ja Karjalankannaksella.
Palvelus armeijassa ja suojeluskunnassa.
Sodan jälkeen von Bonsdorff toimi yleisesikunnan toimistoupseerina ja myöhemmin Vuoristoprikaatin adjutanttina. Hänet siirrettiin yleisesikuntaan syksyllä 1918 ja Uudenmaan rakuunarykmenttiin 1919. Von Bonsdorff komennettiin adjutantiksi 1. divisioonaan, mistä hänet siirrettiin marraskuussa 1919 Yleisesikuntaan toimistoupseeriksi toimien operatiivisen, tilastollisen ja keskusosaston varapäällikkönä. Hänet komennettiin 3. komppanian päälliköksi Kaartin jääkäripataljoonaan 1921. Armeijasta von Bonsdorff erosi 1922 ja hän matkusti jatkamaan opintojaan sotakorkeakouluun Ranskaan, mistä palasi Helsingin suojeluskunnan Valkoisen Rykmentin 1. pataljoonan päälliköksi 1923-1925. Hänet nimitettiin Helsingin suojeluskuntapiirin 1. alueen päälliköksi 1926 ja määrättiin samalla hoitamaan 1. sotilasohjaajan tehtäviä. Suojeluskunnasta hän erosi syksyllä 1926.
Siviilitöissä.
Von Bonsdorff toimi armeija- ja suojeluskuntatyön ohella Tollander &amp; Klärichin Tupakkatehtaan toimitusjohtajan apulaisena ajalla 1922-1926. Takuu- ja Luotto-oy:n toimitusjohtajana hän oli 1927-1930 ja Suomalaisen Oy Original Odhnerin toimitusjohtajana 1931-1932. Von Bonsdorff osti osuudet Hirfsalan ja Dåvitsin kartanoista Kirkkonummella 1928.
Talvisota.
Talvisodan aikana 1939-1940 von Bonsdorff kävi tiedustelukurssin ja toimi erikoistehtävissä Kotijoukkojen esikunnassa.
Sodan jälkeen.
Talvisodan jälkeen von Bonsdorff ryhtyi maanviljelijäksi Porkkalassa ja oli siellä koko jatkosodan ajan. Hänet on haudattu Helsinkiin.
Johann Wilde

Johann Wilde (s. Baijeri) oli baijerilainen viulunsoittaja ja muusikko 1700-luvulla, joka keksi neulaviulun ja antoi osaltaan alkusysäyksen harmonin ja harmonikan varhaisten esimuotojen kehittämiselle.
Ura.
Wilden tiedetään olleen baijerilaissyntyinen. Hän keksi neulaviulun, lähteistä riippuen joko 1740 tai 1744.
Johann Wilde vaikutti Pietarissa vuodet 1741–1764, jolloin hän oli pääasiassa orkesteriviulistina. Hän tuli tunnetuksi hankittuaan haltuunsa kiinalaiset suu-urut, joita soittamalla hän sai suurta suosiota kaupungin seurapiireissä. Christian Kratzensteinin kerrotaan kuulleen Wilden suu-urkujen soittoa Pietarissa. Kratzenstein viehättyi kuulemaansa vapaalehdykkäsoittimeen niin, että hän alkoi kehitellä omaa versiota eteenpäin, josta lähtenyt kehitys lopulta johti palkeella ja urkukoskettimistolla varustettuun "Kirsnikin harmonica"an sekä Georg Voglerin kehittämään harmoninkaltaiseen soittimeen, "organochordium"iin.
Forest (yhtye)

Forest oli venäläinen kansallissosialistista black metalia soittava yhtye. Sen perustivat vuonna 1994 Kaldrad ja Dagorath sivuprojektikseen, josta yhtye on myöhemmin itsenäistynyt omaksi kokonaisvaltaiseksi yhtyeeksi. Yhtye kuuluu yhdessä Branikaldin, Nitbergin, Raven Darkin ja Rundagorin kanssa BlazeBirth Hall-nimiseen ryhmittymään. Yhtyeen nimi tarkoittaa suomeksi metsää.
Historia.
Kaldrad ja Dagorath perustivat Forestin vuonna 1994 yhdessä. Yhtyeen idea syntyi perustajien yhteisestä matkasta vanhoissa metsissä sijainneissa pitkään unohduksissa olleille vanhoille uhrauspaikoille. Metsien ainutlaatuinen ilmapiiri sekä menneisyyden haamut inspiroivat molempia yhtyeen perustajia ja heti paluun jälkeen, syksyllä 1994 debyyttidemo sävellettiin ja nauhoitettiin. Puolet demon kappaleista ei ollut edes black metalia. Demo nauhoitettiin vain läheisimmille ystäville, eikä sitä ikinä levitetty kovin laajalle. Kuitenkin demon kappale "Winter Howl" on sisällytetty heidän myöhemmälle, vuonna 1996, julkaistulle demolleen kuten myös "Like a Shade upon This Land" joka tosin oli uudelleen nauhoitettu.
Niistä päivistä lähtien Forestin musiikkia voisi kuvailla Norjalaistyyliseksi black metaliksi, Darkthronemaisine melodioineen ja Isengardmaisine puhtaine vokaaleineen yhdistettynä ainutlaatuiseen tunnelmaan. Demonauhan ja ensimmäisen albuminsa "Forestin" jälkeen yhtye julkaisi toisen albuminsa "Like a Blaze above the Ashesin" vuonna 1997 , joka oli nauhoitettu samalla kokoonpanolla kuin aikaisemmatkin tuotokset. Kolmannella albumilla "Foredooming the Hope for Eternity" (1998) yhtyeeseen liittyi Ulv Gegner Irminsson Raven Darkista. Muutama kuukausi tämän jälkeen Dagorath pakotettiin pakenemaan kotikaupungistaan ja nykyään hänen olinpaikastaan ei ole tietoa, eikä tiedetä onko hän edes elossa. 
Näiden tapahtumien jälkeen vuonna 1999 Wizard erotettiin ja yhtyeeseen liittyi Ransverdi, jonka jälkeen yhtye nauhoitti neljännen kokopitkänsä "As a Song in the Harvest of Griefin". Tämän jälkeen yhtye vaihtoi nimensä "Vargleideksi", vuoden 2000 aikana yhtye nauhoitti tällä nimellä 2 kokopitkää "When Only Dust, Ashes and the Fornicated Earth is Left Behind...:n" ja " To the Flame of the New Dayn". Vargleide ajautui entistä raaemmaksi ja aggressiivisemmaksi verrattuna Forestiin. Vuonna 2000 rumpali Ransverdi erotettiin yhtyeestä.
Vuonna 2005 Forest otti taas käyttöön alkuperäisen nimensä ja julkaisi "In the Flame of Gloryn", joka sisälsi muun muassa coverin Absurdin kappaleesta "Deep Dark Forest". Myöhemmin vuonna 2005 Ulv Gegner löydettiin kuolleena ja itse yhtye asettui tämän takia toistaiseksi tauolle.
Josef Schwammberger

Josef Franz Leo Schwammberger (14. helmikuuta 1912 Brixen, Etelä-Tiroli – 3. joulukuuta 2004 Hohenaspergin vankilasairaala Ludwigsburg) oli SS-upseeri natsi-Saksassa.
Toisen maailmansodan aikana Schwammberger oli komentajana useilla SS:n pakkotyöleireillä Krakovan alueella (elokuusta 1942 kevääseen 1944). 1948-1987 Schwammberger eli piileskelemässä Argentiinassa. Viimein 1987 hänet luovutettiin Saksaan; hänen kiinniottamisensa maksoi Baden-Württembergin valtiolle hieman alle 500 000 Saksan markkaa.
Oikeudenkäynnissään, mikä kesti lähes vuoden (1991-1992) Schwammberger kiisti syyllistyneensä rikoksiin mistä häntä syytettiin; hän yksinkertaisesti myönsi että "Ghetto A" vietiin Przemyślin leiriin. 18. toukokuuta 1992 hänet tuomittiin Stuttgartin alueen oikeudessa (Landgericht) elinkautiseen vankeuteen, minkä hän kärsi Mannheimissa. Hänet tuomittiin syylliseksi seitsemään murhaan ja 32 avunantoon murhaan.
Elokuussa 2002 Mannheimin alueoikeus hylkäsi armahduspyynnön hänen erikoisen raakojen rikostensa vuoksi, hänen todettiin syyllistyneen rasistisiin murhiin, jotka perustuivat vihaan juutalaisia kohtaan. 
Hänen vaimonsa Käthe Schwammberger kuoli 2003 87-vuotiaana Argentiinassa. Josef Schwammberger itse kuoli 92-vuotiaana vankilassa 2004.
Hänet saattoi oikeuden eteen Simon Wiesenthal.
Emanuel Schäfer

Emanuel Schäfer (20. huhtikuuta 1900 – 4. joulukuuta 1974) oli Reinhard Heydrichin alainen SS-upseeri toisen maailmansodan aikana natsi-Saksassa. Hänen korkein arvonsa SS-Oberführer.
Schäfer syntyi Hultschinissa (Hlučín) Sleesian provinssissa. Hän palveli ensimmäisessä maailmansodassa kenttätykistörykmentissä. Sodan jälkeen hän liittyi oikeistolaiseen Freikorpsin ryhmään Marinebrigade Ehrhardtiin ja 1925–1928 Stahlhelmiin. Hän kääntyi katolilaisesta protestantiksi 1928.
Schäfer liittyi SA:han 1933 ja nimitettiin ryhmänjohtajaksi 20. huhtikuuta 1933. Hän oli Sicherheitsdienstin (SD) aktiivinen jäsen SS:n turvallisuuspalvelussa jo 1933 ja liittyi SS:ään syyskuussa 1936. Schäfer otti osaa keskusteluun Berliinissä 21. syyskuuta 1939 Heydrichin, Adolf Eichmannin ja valtakunnan turvallisuustoimiston johtajien kanssa.
Toisen maailmansodan aikana hän oli turvallisuuspoliisin päällikkönä Serbiassa. Sodan jälkeen hänet tuomittiin Saksassa kuudeksi ja puoleksi vuodeksi vankeuteen 6 280 naisen ja lapsen murhaamisesta kaasulla.
Vuorela

Vuorela tai Wuorela voi viitata seuraaviin asioihin:
Henkilöitä.
Seuraavilla suomalaisilla henkilöillä on sukunimenä Vuorela:
Copa América 1997

38. Copa América -turnauksen isäntämaana toimi Bolivia. Turnaus pelattiin 11.–29. kesäkuuta 1997. Sen järjesti Etelä-Amerikan jalkapalloliitto CONMEBOL.
Turnaukseen ei ollut karsintoja, sillä kaikki Etelä-Amerikan kymmenen maata osallistuivat. Lisäksi turnaukseen osallistui kaksi Etelä-Amerikan ulkopuolelta kutsuttua maata, joten mukana oli yhteensä 12 joukkuetta.
Ensimmäinen kierros.
Joukkueet jaettiin kolmeen lohkoon siten, että kussakin lohkossa oli neljä joukkuetta. Lohkojaot teki CONMEBOL julkisessa tilaisuudessa 17. joulukuuta 1996.
Jokainen joukkue pelasi yhden ottelun muita saman lohkon joukkueita vastaan. Voitosta sai kolme pistettä, tasapelistä yhden pisteen ja tappiosta nolla pistettä.
Ensimmäiseksi ja toiseksi sijoittuneet joukkueet pääsivät välieriin, jonne kelpuutettiin myös paras ja toiseksi paras lohkossaan kolmanneksi sijoittunut.
Jos joukkueet olivat tasapisteissä lohkovaiheen päättyessä, ratkaistiin jatkoon menijä seuraavasti:
Tilastoja.
Copa América 1997
Osallistuvia maita: 12
Isäntämaa: Bolivia
Kesto: 11.6.–29.6.1997
Voittaja: Brasilia
Toinen sija: Bolivia
Kolmas sija: Meksiko
Paras maalintekijä: Luiz Hernandéz 
Pelattuja otteluita: 26
Vuonna 1997 Costa Rica ja Meksiko olivat kutsutut joukkueet.
A-lohko.
11. kesäkuuta 1997
14. kesäkuuta 1997
17. kesäkuuta 1997
B-lohko.
12. kesäkuuta 1997
15. kesäkuuta 1997
18. kesäkuuta 1997
C-lohko.
13. kesäkuuta 1997
16. kesäkuuta 1997
19. kesäkuuta 1997
Parhaat kolmannet sijat.
Paraguay (paras kolmassija) ja Kolumbia (toiseksi paras kolmassija) pääsivät välieriin.
Puolivälierät.
21. kesäkuuta 1997
22. kesäkuuta 1997
Välierät.
25. kesäkuuta 1997
26. kesäkuuta 1997
Pronssiottelu.
26. kesäkuuta 1997
Loppuottelu.
Kesäkuu 1997
Tulos.
 Brasilia 1997 Copa América voittaja.
Maalintekijät.
6 maalia
5 maalia
3 maalia
2 maalia
1 maali
Omia maaleja
Christian Kratzenstein

Christian Gottlieb Kratzenstein (30. tammikuuta 1723 Wernigerode, Preussi − 6. heinäkuuta 1795 Frederiksberg, Tanska) oli preussilais-tanskalainen professori, lääkäri ja luonnontieteilijä.
Tausta.
Christian Gottlieb syntyi Wernigerodenin yläkouluopettaja Thomas Andreas Kratzensteinin ja Maria Elisabeth o.s. Mannesenin perheeseen. Hän osoitti kiinnostusta luonnontieteisiin jo nuorella iällä. Hän opiskeli luonnontieteitä Hallen yliopistossa 1742–1746.
Ura.
Kratzenstein suoritti opiskelujensa lopuksi Hallessa sekä lääketieteen että filosofian tohtoritutkinnot väitöskirjallaan "Theoria electricitatis more geometrico explicata", ja hänestä tuli samalla fysiikan professori Hallessa vain 23-vuotiaana. Vuodet 1748–1753 Hän toimi Pietarin tiedeakatemian matematiikan ja mekaniikan professorina, ja vuonna 1753 hänet nimitettiin Kööpenhaminan yliopiston kokeellisen fysiikan professuuriin, missä hän toimi vuoteen 1786. Hän oli sekä Tanskan tiedeakatemian että "Academia Leopoldina"n, nykyisen Saksan tiedeakatemian edeltäjän, jäsen.
Kratzenstein tunnetaan myös eräänä varhaisista vapaalehdykkäsoitinten ja synteettisen puheäänen tuottamisen kehittäjistä. Hän kehitteli laitetta, joka tuotti viisi puhetta muistuttavaa vokaaliääntä vapaalehdykkäkielillä. Hän raportoi kokeensa tulokset 1770, ja hänelle myönnettiin kokeestaan Pietarin tiedeakatemian palkinto 1782.
Bonsdorff (suku)

Bonsdorff on Suomen tunnetuimpia sivistyssukuja. Suvun jäseniin kuuluu luonnontieteiden harjoittajia ja erityisen nimekkäitä lääkäreitä. Suvun jäsenet ovat lähes 250 vuoden ajan vaikuttaneet yliopiston professoreina ja muina opettajina.
Historiaa.
Suvun ensimmäinen tunnettu jäsen saapui Saksasta Turkuun 1630-luvulla. Suvun yksi haara aateloitiin Suomen suuriruhtinaskunnassa ja introdusoitiin Suomen Ritarihuoneeseen aatelisena sukuna numero 181, nimellä "von Bonsdorff". Eräs aatelissuvun haara on korotettu vapaaherralliseen säätyyn ja introdusoitu vapaaherrallisena sukuna numero 49.
Von Bonsdorffin suku on hallinnut Kakskerran saarella sijaitsevaa Brinkhallin kartanoa.
Katja Kilpi

Katja Piritta Kilpi (s. 26. huhtikuuta 1974 Virrat) on suomalainen entinen korkeushyppääjä. Kilpi voitti korkeushypyn Suomen mestaruuden ulkoradoilla kolme kertaa. Hänen ennätystuloksensa on vuonna 1990 hypätty 190 cm, jolla hän on jaetulla kuudennella sijalla Suomen kaikkien aikojen tilastossa. Seuratasolla hän edusti Virtain Urheilijoita. Hän saavutti maailmanmestaruushopeaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1990 Plovdivissa, Bulgariassa tuloksella 188.
Myös Katja Kilven veli Jouko Kilpi on entinen korkeushyppääjä.
Gabriel von Bonsdorff

Gabriel Bonsdorff, vuodesta 1819 von Bonsdorff (6. lokakuuta 1762 Porvoo – 22. marraskuuta 1831 Turku) oli Suomen ensimmäinen arkkiatri, Turun akatemian professori ja "Collegium medicumin" (myöhempi Lääkintöhallitus) esimies. Turun akatemian rehtorina hän toimi vuosina 1791–1792, 1797–1798 ja 1810–1811.
Bonsdorff kuului Bonsdorff-sukuun. Hänen isänsä oli kirkkoherra ja lääninrovasti Petter Bonsdorff vanhempi. Hänen veljiään olivat teologian professori Jakob Bonsdorff ja teologi ja kielten professori Johan Bonsdorff. Bonsdorff meni vuonna 1788 naimisiin Anna Adolfina Buschin kanssa. He saivat kahdeksan lasta, joihin kuuluivat muun muassa kemisti Pehr Adolf von Bonsdorff ja kameralisti Johan Gabriel von Bonsdorff.
Porvoossa syntynyt ja ylioppilaaksi kirjoittanut Bonsdorff aloitti opinnot Turun akatemiassa vuonna 1779. Hän jatkoi opintojaan Uppsalan yliopistossa, jossa väitteli tohtoriksi vuonna 1785. Vuodesta 1786 lähtien hän toimi akatemian luonnonhistorian ja eläinlääketieteen professorina ja myöhemmin lisäksi fysiologian ja anatomian professorina. Vuonna 1815 Bonsdorffista tuli "Collegium medicumin" esimies. Hän toimi virassa vuoteen 1825 saakka. Bonsdorff nimettiin Suomen ensimmäiseksi arkkiatriksi vuonna 1817. Vuonna 1819 hänet aateloitiin ja introdusoitiin Suomen Ritarihuoneeseen aatelisena sukuna numero 181. 
Bonsdorff tunnettiin myös hyönteisiin erikoistuneena luonnontutkijana. Hänellä oli mittava luonnontieteellinen kokoelma, joka tuhoutui Turun palossa 1827. Vuonna 1797 Bonsdorff oli mukana perustamassa Suomen Talousseuraa, 1790 Turun Soitannollista Seuraa ja 1821 Rauman kylpylää. Vuonna 1822 hän teki keisarille esityksen eläinlääkärien virkojen saamiseksi lääneihin sekä eläinlääketieteen opetuslaitoksen perustamiseksi. 
Varsinaisen päätyönsä ohella Bonsdorff toimi myös arkkitehtina. Hän opiskeli alaa Tukholmassa vuonna 1796 ja oli mukana useissa Turun akatemian rakennushankeissa joko asiantuntijana tai suunnittelijana. Bonsdorff suunnitteli isännöimänsä Brinkhallin kartanon päärakennuksen ja muun muassa Huittisissa olevan Takkulan kartanon päärakennuksen sekä toimi valvojana Jokioisten kartanon rakennustöissä. Bonsdorff neuvoi kreivi Johan Fredrik Aminoffia Riilahden kartanon suunnittelussa. Yhteensä hänen suunnittelemiaan rakennuksia tunnetaan yli 30.
Gabriel von Bonsdorff kuoli koleraan 69-vuotiaana vuonna 1831.
Santhi Soundarajan

Santhi Soundarajan, nimet myös muodoissa Shanti ja Soundararajan (; s. 17. huhtikuuta 1981), on intialainen keskimatkojen juoksija. 
Soundarajan pitää hallussaan maansa ennätystä naisten 3 000 metrin estejuoksussa ajalla 10.44,65. Vuonna 2005 hän saavutti 800 metrin juoksussa hopeaa Aasian-mestaruuskilpailuissa Incheonissa.
Joulukuussa 2006 Santhi sijoittui toiseksi Dohassa järjestetyissä Aasian kisoissa 800 metrin juoksussa, mutta ei läpäissyt sukupuolitestiä, minkä johdosta hänen suorituksensa hylättiin. Hän ei itse halunnut kommentoida asiaa tiedotusvälineille. Sukupuolitestiä ei tehdä kaikille urheilijoille, vaan mikäli toimitsijat niin haluavat tai kilpailijat tekevät protestin. Tapauksen jälkeen Santhi sai potkut työpaikastaan Intian valtiollisesta rautatieyhtiöstä, joka työllistää tietyn kiintiömäärän intialaisia huippu-urheilijoita.
Syyskuussa 2007 Santhi Soundarajan yritti itsemurhaa eläimille tarkoitetuilla lääkkeillä. Nykyisin Soundarajan toimii yleisurheiluvalmentajana.
Monika Kinnunen

Monika Ann-Kristin Kinnunen (o.s. Rönnholm, s. 18. tammikuuta 1970 Sulva) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Kinnunen voitti 1 500 metrin juoksussa ja 800 metrin juoksussa ulkoradoilla yhteensä kuusi Suomen mestaruutta. Seuratasolla hän edusti mustasaarelaista IF Femmania vuoteen 1997 asti ja sen jälkeen Lahden Ahkeraa.
Kinnunen sijoittui 1 500 metrillä kymmenenneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1988. Ateenan MM-kilpailuissa 1997 hän osallistui sekä 800 että 1 500 metrille, joissa molemmissa karsiutui alkuerissä.
Kinnunen juoksi mailin sisäratojen Suomen ennätyksen 4.42,53 vuonna 1994 ja 1 500 metrillä alle 23-vuotiaiden sisäratojen Suomen ennätyksen 4.14,37 vuonna 1992. Edellisen rikkoi Sandra Eriksson vuonna 2016 ja jälkimmäisen Nathalie Blomqvist vuonna 2023.
Kinnunen meni naimisiin kolmiloikkaaja Janne Kinnusen kanssa 5. lokakuuta 1996. Pari on sittemmin eronnut.
Kinnunen

Kinnunen on vanha itäsuomalaista alkuperää oleva sukunimi.
Nimen kanta-aluetta on Pohjois-Savo ja Etelä-Savon pohjoisosat, mutta vanhastaan myös Pohjois-Karjala ja Kainuu, missä nimien Heikkinen ja Kinnunen yleisyyden johdosta on käytetty sanontaa "Heikkisiä enin helvetissäkin, toinen kimppu Kinnusia." Nimen taustalla on ruotsalainen nahkuria tai turkkuria tarkoittanut skinnare-sana. Tämä voi viitata karjalaisten muinaiseen elinkeinoon turkiskauppiaina.
Tunnettuja Kinnusia:
Muita merkityksiä:
Sx

Sx tarkoittaa seuraavia:
Katso myös.
Aihepiiriin liittyvät myös seuraavat:
Thomas Cech

Thomas Robert Cech (s. 8. joulukuuta 1947 Chicago) on yhdysvaltalainen biokemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1989 RNA:n katalyyttisten ominaisuuksien löytämisestä. Cech jakoi palkinnon Sidney Altmanin kanssa.
Cech valmistui filosofian tohtoriksi Kalifornian yliopistosta Berkeleystä vuonna 1975. Samana vuonna hän siirtyi MIT:hen väitöskirjan jälkeisiä eli post doc-opintoja varten. Vuonna 1978 hän siirtyi Coloradon yliopistoon, jossa hän opetti kemiaa ja biokemiaa. Cech toimii edelleen Coloradon yliopistossa biokemian ja kemian professorina. Vuonna 2000 hän seurasi Purnell Choppinia Howard Hughesin lääketieteellisen instituutin presidenttinä.
Cechin päätutkimusalue on transkriptio soluissa. Hän tutki kuinka solujen geneettinen koodi siirretään RNA:han. Cech tutki yksisoluisen "Tetrahymena thermophila" -eläimen jakaantumista ja hän huomasi, että prosessoimaton RNA-molekyyli kykeni jakaantumaan itsestään. Tohtori Cech oli ensimmäinen, joka todisti, että RNA-molekyylit eivät ole pelkästään passiivisia geneettisen informaation kuljettajia, vaan niillä on myös katalyyttisiä ominaisuuksia ja ne voivat osallistua soluissa tapahtuviin reaktioihin. Muun muassa RNA katalysoi RNA:n muodostumista ja proteiinisynteesiä ribosomeissa. RNA:ta sisältäviä entsyymejä kutsutaan ribotsyymeiksi.
Lisäksi Cech on tutkinut telomeerejä. Tutkimusryhmineen hän on tutkinut erityisesti telomeraasin rakennetta ja sen toimintaa. Telomeraasin aktiivinen kohta sisältää käänteistranskriptaasia, entsyymiä, jota aiemmin luultiin olevan vain viruksissa. Telomeraasi on biokemiallisesti tärkeä entsyymi, koska se aktivoituu suurimmassa osassa ihmisen syövistä.
Satu Huber

Satu Maaria Annika Huber (o.s. Laitinen, s. 7. marraskuuta 1958 Helsinki) on suomalainen finanssijohtaja, joka toimi työeläkevakuutusyhtiö Elon toimitusjohtajana 1. kesäkuuta 2015 – 16. maaliskuuta 2021. Aiemmin Huber työskenteli Elon edeltäjäyhtiön Eläke-Tapiolan/LähiTapiola Eläkeyhtiön toimitusjohtajana elokuusta 2008 lähtien ja Elon varatoimitusjohtajana 1. tammikuuta 2014 lähtien. 
Elämä.
Huber valmistui Helsingin ruotsinkielisestä kauppakorkeakoulusta vuodenvaihteessa 1981–1982 ja meni Citibankin palvelukseen. Nordean (Yhdyspankin, Meritan) palveluksessa hän oli sen jälkeen yksitoista vuotta ja Valtiokonttorissa rahoitusyksiköstä vastaavana johtajana 1997–2006 yhdeksän vuotta. Valtiokonttorissa Huberin johtama Rahoitustoimiala vastasi Suomen valtion velanotosta ja kassanhallinnasta, valtion muiden organisaatioiden myöntämien lainojen, korkotukien ja valtiontakauksien hallinnoinnista sekä hallinnoi perillisittä kuolleiden henkilöiden kuolinpesiä.
Vuosina 2007–2008 Huber työskenteli Finanssialan Keskusliiton ensimmäisenä toimitusjohtajana, jonka tehtävänä oli fuusioida Suomen Pankkiyhdistys, Suomen Vakuutusyhtiöiden keskusliitto ja Finanssityönantajat ry, jotka yhdistyivät Finanssialan Keskusliitoksi. 
Huber toimii Työeläkevakuuttajat Telan puheenjohtajana. Hän on myös Elinkeinoelämän valtuuskunta EVAn ja Elinkeinoelämän tutkimuslaitos ETLAn hallitusten jäsen, Trilateral Commissionin jäsen ja Strategic Committee of Agence France Tresorin jäsen. 
Aiemmin hän on ollut muun muassa YIT:n hallituksen ja tarkastusvaliokunnan jäsen 9 vuoden ajan , ruotsalaisen Ahlsell AB:n hallituksen ja tarkastusvaliokunnan jäsen sekä Metso Oyj:n, Boliden Ab:n, HEX Oyj:n ja Suomen Teollisuussijoitus Oy:n hallitusten jäsen. Suomen kulttuurirahaston eri luottamustehtävissä Huber on toiminut vuosina 2000–2018. Finnairin hallituksesta Huber joutui lähtemään ns. stay-bonuksista nousseen kohun jälkeen vuonna 2012.
Huber on saanut Suomen Valkoisen Ruusun komentajamerkin 6.12.2018 ja Puolustusvoimien sotilasansiomitalin 4.6.2014. 
Marraskuussa 2014 Finanssivalvonta antoi moitteita Satu Huberin toiminnasta Eläke-Tapiolan johdossa Eläke-Fennian ja LähiTapiola Eläkeyhtiön sulautuessa eläkeyhtiö Eloksi. Fivan mukaan Huberin toiminta ei vastannut huolellisuudeltaan ja luotettavuudeltaan sitä, mitä lakisääteistä eläkevakuutusliikettä hoitavan työeläkevakuutusyhtiön johdolta olisi voinut odottaa.
Huberin isä Paavo Laitinen oli diplomaattiuran jälkeen 1970–1980-luvulla Suomen Yhdyspankin (SYP) varatoimitusjohtaja. Huberin äiti on Raili Laitinen. Hänen isoisänsä oli kenttäpiispa Toivo Laitinen. Hänen veljensä Jussi Laitinen on toiminut Aktia Pankin toimitusjohtajana vuosina 2008-2017 ja tammikuusta 2018 lähtien Sigrid Juséliuksen säätiön toimitusjohtajana. Isän diplomaattiuran vuoksi Laitisen perheen lapset viettivät lapsuutensa ulkomailla. Huber on naimisissa asianajaja Thomas Huberin kanssa, ja heillä on kolme poikaa.
Igor Potapovitš

Igor Potapovitš (s. 6. syyskuuta 1967 Almaty, Kazakstanin SNT, Neuvostoliitto) on entinen kazakstanilainen seiväshyppääjä.
Potapovitš voitti nuorten maailmanmestaruuden 1986 ja yleisurheilun maailmancupin 1992. Hän sijoittui toiseksi vuoden 1995 yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuissa ja voitti mestaruuden vuonna 1997. Aasian kisoissa hän voitti kultaa vuosina 1994 ja 1998. Aasian mestaruuskilpailuissa hän sai hopeaa 1993 ja kultaa 1998. Vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa hän sijoittui neljänneksi.
Potapovitš hyppäsi ulkorataennätyksensä 592 cm vuonna 1992. Itsenäistä Kazakstania edustaessaan hän hyppäsi heinäkuussa 1996 voimassa olevan Aasian ennätyksen 590 cm. Hänen nimissään on myös sisäratojen Aasian ennätys 592 cm helmikuulta 1998.
Verilippu

Verilippu () oli punavalkomusta hakaristilippu, jota kansallissosialistit kantoivat epäonnistuneessa Münchenin oluttupavallankaappausyrityksessä 9. marraskuuta 1923. Lipusta tuli kansallissosialisteille eräänlainen pyhäinjäännös, koska se oli tahrautunut surmansa saaneen Andreas Bauriedlin vereen Feldherrnhallen edustalla poliisien tulittaessa kansallissosialisteja.
Verilipulla oli tärkeä osa Nürnbergin puoluepäivien seremoniassa, jossa vihittiin puolueen uudet liput käyttöön. Tämä tapahtui koskettamalla niitä alkuperäisellä lipulla. Jakob Grimminger oli ainoa, jolla oli oikeus kantaa lippua.
Lippu nähtiin viimeisen kerran julkisesti Volkssturm-kodinturvajoukkojen perustamiskatselmuksessa lokakuussa 1944, ja sen lopullinen kohtalo on tuntematon.
Władysław Kozakiewicz

Władysław Kozakiewicz (s. 8. joulukuuta 1953, Šalčininkai, Liettua) on entinen puolalainen seiväshyppääjä. Hän paransi seiväshypyn maailmanennätystä kahdesti, voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden kahdesti vuosina 1977 ja 1979, Puolan mestaruuden yhteensä 10 kertaa sekä olympiakultaa vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa.
Kozakiewicz saavutti Rooman EM-kilpailuissa 1974 hopeaa tuloksella 535 cm. Montréalin 1976 kesäolympialaisissa hän sijoittui 11:nneksi tuloksella 525 cm. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän oli neljäs samalla tuloksella 545 cm pronssimitalisti Rauli Pudaksen kanssa. Toukokuussa 1980 hän teki Milanossa maailmanennätyksen 572 cm mutta menetti ennätyksen vajaat kolme viikkoa myöhemmin ranskalaiselle Thierry Vigneronille.
Moskovan olympialaisissa yleisö kannusti Neuvostoliittolaista hyppääjää Konstantin Volkovia ja vihelsi Kozakiewiczin suorituksen aikana. Kultamitalin varmistumisen jälkeen Kozakiewicz teki kyynärpäällään eleen kohti yleisöä. Hän jatkoi hyppäämistä ja paransi maailmanennätyksen lukemiin 578 cm. Tapahtuneesta otetut valokuvat kiersivät ympäri maailmaa, pois lukien Neuvostoliiton. Neuvostoliiton Puolan-suurlähettiläs vaati Kozakiewicziä palauttamaan mitalin. Puolan hallituksen virallinen kanta asiaan oli, että kyseessä oli rasituksen aiheuttama tahdosta riippumaton lihaskouristus.
Helsingin MM-kilpailuissa 1983 Kozakiewicz sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 540 cm. Hän loikkasi Länsi-Saksaan vuonna 1985, sai maan kansalaisuuden ja voitti kolmesti Länsi-Saksan mestaruuden sekä teki kahdesti maan ennätyksen (568 ja 570  cm).
Sisäratojen EM-kilpailuissa Kozakiewicz saavutti pronssia Katowicessa 1975 tuloksella 530 cm, voitti kultaa San Sebastiánissa 1977 tuloksella 551 cm ja Wienissä 1979 tuloksella 558 cm sekä saavutti vielä pronssia Milanossa 1982 tuloksella 560 cm. Milanossa 1978 hän sijoittui viidenneksi tuloksella 540 cm ja Sindelfingenissä 1980 neljänneksi tuloksella 550 cm.
Kozakiewicz voitti universiadeissa kultaa Sofiassa 1977 tuloksella 555 cm ja Méxicossa 1979 tuloksella 560 cm.
Anthony Dawson

Anthony Dawson (18. lokakuuta 1916 Edinburgh, Skotlanti – 8. tammikuuta 1992 Sussex, Englanti) oli skotlantilainen näyttelijä. Hän näytteli elokuvassa ensimmäisen kerran vuonna 1943.
1960-luvulla hän näytteli Pyhimys-sarjassa Floyd Vosperia. Hän esiintyi myös kolmessa James Bond -elokuvassa. "Salainen agentti 007 ja tohtori No" -elokuvassa hän esitti professori Dentiä ja elokuvissa "Salainen agentti 007 Istanbulissa" ja "Pallosalama" hän esitti Ernst Stavro Blofeldia. Hänen kasvojaan ei kuitenkaan näytetty kummassakaan eikä hän esiintynyt omalla äänellään, vaan Blofeldin äänenä oli tuolloin Eric Pohlmann.
Canadian Airlines

Canadian Airlines International (ransk. "Lignes aériennes Canadien International" ) oli vuosien 1987–2001 välisenä aikana Kanadan toiseksi suurin lentoyhtiö Air Canadan jälkeen. 27. maaliskuuta 1987 Canadian Pacific Airlines, Eastern Provincial Airways, Nordair ja Pacific Western Airlines yhdistyivät muodostaakseen Canadian Airlinesin. Yhtiö teki yhteistyökumppaneineen lentoja 108 kohteeseen Kanadassa, 101 kohteeseen Yhdysvalloissa, seitsemään kohteeseen Aasiassa, 11 kohteeseen Euroopassa, viiteen kohteeseen eteläisellä Tyynellämerellä ja yhdeksään kohteeseen Etelä-Amerikassa. Yhtiön tytäryhtiö oli "Canadian Airlines International Ltd", johon emoyhtiöllä oli 75 prosentin omistusosuus.
Oneworld-allianssin perustamisessa Canadian Airlines oli perustajajäsenenä yhdessä American Airlinesin ja British Airwaysin kanssa. Air Canada osti Canadian Airlinesin vuonna 2000. Yhdistyminen kilpailevaan allianssiin kuuluneeseen Air Canadaan johti Canadian Airlinesin eroon Oneworldista. Myös American Airlines oli kiinnostunut ostamisesta, sillä se omisti yhtiöstä jo enimmäisosuuden eli 25 prosenttia. American Airlines myi myöhemmin koko osuutensa yhtiöstä.
Lähteet.
&lt;br&gt;
Cathay Dragon

Hong Kong Dragon Airlines Limited eli Cathay Dragon () oli hongkongilainen alueellinen lentoyhtiö.
Yhtiö perustettiin vuonna 1985. Se toimi Hongkongin suurimman lentoyhtiön Cathay Pacificin kilpailijana, kunnes Cathay Pacific kahden muun yhtiön kanssa hankki yhtiöstä enemmistön vuonna 1990. Syyskuun 28. päivästä 2006 lähtien yhtiö toimi Cathay Pacificin tytäryhtiönä. Sen nimi oli 21. marraskuuta 2016 saakka Dragonair.
Cathay Pacific päätti koronaviruspandemiasta johtuneiden säästötoimenpiteiden osana lakkauttaa Cathay Dragonin kokonaan vuonna 2020. Käytännössä kaikki yhtiön noin 2 000 matkustamotyöntekijää ja 550 lentäjää erotettiin.
Cathay Dragon oli Cathay Pacificin tytäryhtiönä Oneworld-allianssin liitännäisjäsen.
Ari-Pekka Selin

Ari-Pekka Untamo Selin (s. 17. toukokuuta 1963 Pori) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen pelaaja.
Ura.
Pelaajana.
Selin ei noussut urallaan kertaakaan pelaajana jääkiekon SM-liigaan. Hän pelasi Ässien juniorijoukkueissa aina edustusjoukkueen kynnykselle, mutta ei mahtunut liigajoukkueen kokoonpanoon. Vuonna 1984 Selin siirtyi I-divisioonaan Peliittoihin, jossa hän pelasi kaksi kautta, minkä jälkeen hän siirtyi vuodeksi Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Kiirunaan. Suomeen palattuaan Selinin uusi seura oli SaPKo, jossa hän pelasi sekä I- että II-divisioonaa. Pelaajauransa Selin lopetti keväällä 1992. 
Valmentajana.
Lopetettuaan pelaajauransa Selin siirtyi valmennustehtäviin SaPKon kakkosvalmentajaksi. Vuodet 1993–1995 Selin toimi SaPKon A-juniorijoukkueessa päävalmentajana ja vuodet 1995–1999 SaPKon edustusjoukkueessa. Savonlinnan aikanaan Selin suoritti myös Jääkiekkoliiton ammattivalmentajakurssin. Syksyllä 1999 hän aloitti SM-liigan Ilveksen kakkosvalmentajana Heikki Mälkiän apulaisena. Kaudeksi 2001–2002 Selin nostettiin Ilveksen päävalmentajaksi. Hän valmensi Ilvestä hieman runsaan vuoden, sillä hän sai potkut lokakuussa 2002 kesken kauden 2002–2003 Ilveksen huonon menestyksen vuoksi .
Vuonna 2003 Selin palasi SaPKon päävalmentajaksi Suomi-sarjaan. Vuonna 2005 hänet palkattiin Saimaan Pallon valmentajaksi Ilveksestä tutun Heikki Mälkiän apulaiseksi . Kesken kauden 2007–2008 Selinistä tuli SaiPan päävalmentaja Mälkiän jätettyä tehtävänsä. Selin jatkoi työssä kevääseen 2012 asti. 
Keväällä 2012 Selin vahvisti kahden vuoden sopimuksen Hämeenlinnan Pallokerhon kanssa. Selin valmensi HPK:ta lopulta vain yhden kauden, sillä hän siirtyi kesällä 2013 valmentamaan KHL-joukkue Barys Astanaa.
MTV3 uutisoi 30. tammikuuta 2015, että TPS on tehnyt Selinin kanssa 2+1 mallisen sopimuksen. Selin jätti TPS:n kauden 2016–2017 päätteeksi. Helsingin IFK ilmoitti 8. elokuuta 2017 tehneensä kaksivuotisen sopimuksen Selinin kanssa. HIFK irtisanoi Selinin sopimuksen tammikuussa 2019.
Liigakaudesta 2019–2020 kauteen 2021–2022 (23. marraskuuta 2021 asti) Selin valmensi Porin Ässiä.
Selin oli maajoukkueen apuvalmentaja, kun Suomi voitti kultaa talviolympialaisissa 2022 ja Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 2022.
Mikrokefalia

Mikrokefalia eli pienipäisyys on oire, joka saa ihmisen pään jäämään selvästi normaalia pienemmäksi: aikuisen mikrokefaalikon pään ympärysmitta on tyypillisesti alle 42 senttimetriä. Mikrokefalia aiheuttaa usein myös älyllisen jälkeenjääneisyyden.
Geneettinen eli primaarinen pienipäisyys on peittyvästi periytyvä ominaisuus: se ilmenee vain lapsessa, joka on saanut siihen liittyvän geenivirheen molemmilta vanhemmiltaan. Mikrokefaliaa aiheuttavia geenivaurioita on löydetty monista kromosomeista. Mikrokefaliataipumus liittyy muun muassa Rettin oireyhtymään, Beckwith–Wiedemannin oireyhtymään, Aicardin oireyhtymään, Nijmegenin murtumaoireyhtymään ja Norrien tautiin.
Mikrokefalia voi kehittyä myös sikiökaudella tai synnytyksen yhteydessä aiheutuneesta aivovauriosta (sekundaarinen mikrokefalia), jolloin kallon muoto on usein epäsymmetrinen. Pienipäisyyttä aiheuttava sikiökauden aivovaurio voi johtua sikiön sairastamasta synnynnäisestä vihurirokko-oireyhtymästä, jonka syynä on äidin alkuraskauden aikana saama vihurirokkotartunta. Myös zikaviruksen tiedetään aiheuttavan pienipäisyyteen johtavia sikiövaurioita.
Mikrokefaliaa voi aiheuttaa myös äidin raskauden aikainen aliravitsemus tai toksoplasmoositartunta
Pakistanin rottaihmiset sairastavat mikrokefaliaa.
Rööperi (elokuva)

Rööperi on Aleksi Mäkelän ohjaama elokuva, joka perustuu Harri Nykäsen ja Tom Sjöbergin haastatteluromaaniin "". Marko Leino on sovittanut kirjan elokuvaksi. Elokuva kertoo Helsingin Punavuoressa asuvien ammattirikollisten elämästä vuosina 1966–1979.
Kuvaukset aloitettiin talvikuvauksilla 11. maaliskuuta 2008. Kuvaukset päättyivät 18. heinäkuuta ja ne kestivät yhteensä 40 päivää. Elokuvassa näyttelevät muun muassa Samuli Edelmann, Peter Franzén, Pihla Viitala, Kari Hietalahti, Juha Veijonen ja Jasper Pääkkönen. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Helsingin Punavuoreen.
Elokuvan tuotannosta vastasivat Jukka Helle ja Markus Selin / Solar Films. Elokuva tuli ensi-iltaan 9. tammikuuta 2009. Elokuvan DVD- ja Blu-ray-versio julkaistiin 23. lokakuuta 2009. Blu-ray-levyllä on mukana myös raakaleikattu ohjaajan versio.
Pikku jättiläinen

Pikku jättiläinen: tietokirja nuorisolle, muistikirja aikuisille ja ohjekirja itseopiskelijoille on Yrjö Karilaan laatima ja WSOY:n vuonna 1924 julkaisema tietokirja, joka sisältää yleistietoa ja ohjeita erilaisista aiheista. Teos saavutti Suomessa aikanaan valtavan suosion ja sitä on kutsuttu ”kaikkien aikojen suomalaiseksi tietokirjaksi”. WSOY on julkaissut 1940-luvulta alkaen Karilaan teoksen mukaan nimettyjä Pikkujättiläinen-tietokirjoja eri aihepiireistä, kuten urheilusta ja historiasta. "Pikku jättiläisen" tunnetussa kansikuvassa Atlas kannattelee harteillaan Maapalloa.
Karilas sai idean teokseen Yhdysvalloissa ilmestyneestä "The Little Giant" -nimisestä kirjasta. "Pikku jättiläinen" alkaa ajanlaskun kuvauksesta ja käy sen jälkeen läpi kaikki keskeiset tieteen- ja tiedonalat. Havainnolliseksi tarkoitetusta kirjasta löytyvät niin lippusalon pystytysohjeet kuin shakkipelin säännöt. Vuonna 1924 ilmestyneessä ensimmäisessä painoksessa oli 952 sivua, mutta Karilas täydensi ja laajensi kirjaa jokaiseen uuteen painokseen. Vuonna 1964 ilmestynyt 19. painos oli paisunut jo 1 449-sivuiseksi. "Pikku jättiläisen" eri laitoksia painettiin yhteensä 300 000 kappaletta. Uskollisille lukijoille perustettiin vuonna 1937 Pikku Jättiläisen Kerho, johon liittyi yli 15 000 jäsentä.
Vuonna 1985 WSOY julkaisi alkuperäistä ideaa noudattaneen "Uuden pikkujättiläisen", josta otettiin vuoteen 1991 mennessä kymmenen painosta.
Hjalmar Åberg

Georg Hjalmar Åberg (15. lokakuuta 1870 Tammisaari – 8. elokuuta 1935 Viipuri) oli suomalainen arkkitehti, joka on tullut tunnetuksi erityisesti yleisten rakennusten ylihallituksessa 1920- ja 1930-luvulla suunnittelemistaan koulurakennuksista.
Åberg valmistui arkkitehdiksi Suomen polyteknillisestä opistosta vuonna 1891 ja teki tavan mukaan myös opintomatkoja moniin Euroopan maihin. Valmistumisensa jälkeen Åberg meni 1892 arkkitehdiksi yleisten rakennusten ylihallitukseen. Hänet nimitettiin ensimmäiseksi arkkitehdiksi vuonna 1919. Kun vuonna 1921 myös sotilasrakennukset siirrettiin ylihallituksen vastuulle, Åberg sai ne erikoisalakseen. Toimittuaan joitakin vuosia apulaislääninarkkitehtinä, lääninarkkitehtinä ja sotilasrakennusasioiden esittelijänä Åberg tuli 1924 koulurakennusosaston johtajaksi. Magnus Schjerfbeckin siirryttyä eläkkeelle vuonna 1926 Åbergin vastuulle tuli koulurakennusten suunnitteleminen. Monet valtion oppikoulut eli lyseot ovat Åbergin suunnittelemia, esimerkkeinä Kemin lyseo, Lahden lyseo ja Tampereen lyseo.
Åberg kuoli elokuussa 1935 ollessaan lomamatkalla Viipurissa.
For the Revolution

For The Revolution on Kalmahin viides studioalbumi, joka ilmestyi 23. huhtikuuta 2008. Itse yhtye arvelee albumin olevan heidän parhaansa tähän mennessä. Levyn kappaleita ovat säveltäneet Antti Kokko ja Pekka Kokko. Levyn julkaisi Spinefarm Records. Albumi äänitettiin kemiläisellä Tico Tico Studiolla, ja tuottajana oli Ahti Kortelainen. Albumi masteroitiin Ruotsissa, Cutting Roomissa. Äänite on seuraaja Kalmahin vuonna 2006 julkaisemalle "The Black Waltz" -albumille.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 17.
Star Trek VI – Tuntematon maa

Star Trek VI – Tuntematon maa ("Star Trek VI: The Undiscovered Country") on kuudes Star Trek -elokuva ja viimeinen kokonaan vanhalla -miehityksellä tehty. Elokuva on omistettu sitä tehtäessä vakavasti sairaana olleelle ja kolme päivää esikatselun jälkeen kuolleelle Gene Roddenberrylle. 
Elokuvan tarina on myös elokuvan päätuottajana toimineen Leonard Nimoyn tekemä.
Cobra (vuoristorata)

Cobra on vuoristorata Kauhavan Alahärmässä Power Park -monitoimipuistossa. Se on puiston ensimmäinen vuoristorata, jossa matkustajat kääntyvät ylösalaisin. Se on Suomen ainoa vuoristorata, joka tekee korkkiruuvit ja voltit myös peruuttaen. Laite avattiin vuonna 2005, ja sen on valmistanut alankomaalainen Vekoma. Laite tunnetaan mallinimellä Boomerang. Vaunujen huippunopeus on noin 76 km/h, ja radan pituus on 285 metriä ja korkeus 35,5 metriä.
Juhana Helmenkalastaja

Juhana Helmenkalastaja (alkujaan Mikko Juhana Närhi, s. 1975 Turku) on suomalainen julkisuuden henkilö, vähittäiskaupan ja palvelualan kouluttaja sekä myynti- ja asiakaspalveluvalmentaja. LinkedIn-profiilinsa mukaan hän on kouluttanut yli 25 000 vähittäiskaupan, palvelualan ja myynnin ammattilaista. Hän on toiminut Turo Tailor -yhtiön kouluttajana vuoden 2009 alkuun ja vastannut Stockmannin ja Sokoksen kaltaisille asiakasyrityksille suunnatuista tuote-, asiakaspalvelu- ja myyntikoulutuksista. Lisäksi Helmenkalastaja on työskennellyt yritysvalmennuskeskus Start Now'ssa. 
Helmenkalastaja kävi koulua Valtimolla. Hän muutti sukunimensä Helmenkalastajaksi vuonna 1997 ja on rekisteröinyt sen tavaramerkiksi.
Helmenkalastaja osallistui Jari Sarasvuon juontamaan tosi-tv-sarja "Diilin" suomalaiseen versioon vuonna 2005. Hän nousi ohjelman ansiosta julkisuuteen, vaikka ei voittanutkaan. Hän esiintyi vuonna 2005 lukuisissa televisio-ohjelmissa, muun muassa ohjelmissa "Ruben &amp; Joonas", "W-tyyli", "Hyppönen Enbuske Experience", "Uutisvuoto", "Se on siinä" ja "Kymppitonni". MTV3:n mukaan Helmenkalastaja sekä ihastutti että vihastutti ja hänen persoonansa herätti tunteita kansalaisten keskuudessa. Mediatutkija Veijo Hietala vertasi Helmenkalastaja-ilmiötä jopa Marilyn Monroeen.
Elokuussa 2009 Helmenkalastaja kertoi vetäytyneensä eläkkeelle. Toukokuussa 2011 hän voitti Trondheimissa Norjassa pidetyissä World Beard and Moustache Championships -kilpailussa Dali-viiksien maailmanmestaruuden.
Helmenkalastaja osallistui uudelleen televisiosarja "Diiliin" kaudella 2013. Tuolloin julkisuuden henkilöt kilpailivat Hjallis Harkimon johdolla. Helmenkalastaja oli mukana Nelonen-kanavan Selviytyjät Suomi -tosi-tv-sarjassa vuonna 2018.
John C. Frémont

John Charles Frémont (21. tammikuuta 1813 Savannah, Georgia – 13. heinäkuuta 1890 New York) oli yhdysvaltalainen sotilasupseeri, unionin kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa ja ensimmäinen presidenttiehdokas republikaanipuolueessa sekä ensimmäinen suuren puolueen ehdokas, joka vastusti ohjelmassaan orjuutta. Hän valmistui College of Charlestonista 1831.
Hän toimi kartoittajana Mississippi-, Missouri- sekä Des Moines -joilla ja 1842–1846 osallistui Oregonin reittien kartoittamiseen Kit Carsonin kanssa. Hän teki useita tutkimusmatkoja, ja Kalifornian retkellään teloitutti kolme meksikolaismiestä kostoksi yhdysvaltalaisten surmista alueella, sekä kostoksi modoc-intiaanien tekemästä surmasta hyökkäsi 10. toukokuuta 1846 klamath-intiaanien kylään, jolloin se tuhottiin lähes kokonaan ja naiset ja lapset joukkomurhattiin.
Hän otti osaa Meksikon sotaan everstiluutnanttina, kunnes hänet 1847 vietiin Washington, DC:hen kapinasta syytettynä. Presidentti James Knox Polk armahti hänet kuitenkin pian sodan jälkeen. Vuosina 1850–1851 hän palveli republikaanisenaattorina, ja 1856 oli presidenttiehdokkaana, mutta hävisi James Buchananille. 
Hän otti sisällissotaan osaa kenraalimajurina. Hän komensi unionin läntisiä joukkoja touko-marraskuussa 1861. Hän lähetti kenraali Nathaniel Lyonin valtaamaan Missouria unionille, ja pystytti sinne väliaikaisen unionin hallinnon. Sen jälkeen kun Lyon oli kaatunut Wilson’s Creekin taistelussa, hän julisti osavaltioon sotatilan.
Lincoln pyysi häntä luopumaan sotatilasta, peläten sen edesauttavan Missourin ja toisten osavaltioiden luisumista konfederaation käsiin. Hän ei suostunut, vaan lähetti vaimonsa välittäjäksi asiassa. Lincoln reagoi vapauttamalla hänet komennosta 2. marraskuuta 1861.
Aikaisin kesäkuussa 1862 hän jahtasi Stonewall Jacksonia useita päiviä, ja kohtasi tämän lopulta Cross Keysin taistelussa 8. kesäkuuta, mutta Jackson onnistui pakenemaan.
Kun unionin Virginian armeijaa luotiin, hänen piti joukkoineen alistua John Popen komentoon, mutta hän ei suostunut vaan matkusti New Yorkiin, missä oli koko sodan ajan turhaan odottamassa komennusta.
Vuonna 1864 hän oli taas republikaanien presidenttiehdokkaana ja työskenteli sodan jälkeen rautateillä. Hän kuoli New York Cityssä hotellissa unohdettuna miehenä ja on haudattu Rocklandin hautausmaalle Sparkilliin New Yorkiin.
Salama (vuoristorata)

Salama on vuoristorata Linnanmäen huvipuistossa, Helsingissä. Se avattiin 25. huhtikuuta 2008 eli kauden 2008 avajaispäivänä. Radan pituus on 420 metriä ja korkein kohta noin 17 metriä. Laitteen kapasiteetti on noin 800 ihmistä tunnissa ja maksiminopeus 60 kilometriä tunnissa. Laitteen on valmistanut saksalainen Maurer Schöne. Radan erikoisuutena ovat pyörivät vaunut. Yhteen vaunuun mahtuu neljä matkustajaa, ja yhteensä vaunuja on kuusi.
Rata rakennettiin kokonaan Hurjakuru-vesiradan päälle, minkä vuoksi radan suunnittelu ja pystytys olivat vaativia operaatioita. Pystytystä varten koko Hurjakurun ratakouru jouduttiin täyttämään hiekalla, jotta työkoneet saattoivat kulkea ympäri työmaata. Salama maksoi Linnanmäelle 4,7 miljoonaa euroa.
Salaman nimi on "Kalevalasta". Sitä korostamaan on radan viereen rakennettu tulta ja vettä syöksevä tolppa, ”Sampo”.