tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dún Laoghaire

Dún Laoghaire on Irlannin kaupunki Dublinin metropolialueella Dún Laoghaire–Rathdownin hallinnollisessa kreivikunnassa. Se sijaitsee Dublinin kaakkoispuolella Irlanninmeren rannikolla.
Hallinnollisesti Dún Laoghaire ei muodosta itsenäistä kaupunkia, vaan sitä hallinnoi kreivikunnan valtuusto. Alueen 11 vaalipiirin (Dún Laoghaire-East Central, -Glasthule, -Glenageary, -Monkstown Farm, -Mount Town, -Sallynoggin East, -Sallynoggin South, -Sallynoggin West, -Sandycove, -Salthill, ja -West Central) yhteenlaskettu väkiluku on 24 530 asukasta (vuonna 2011) ja pinta-ala 6,24 neliökilometriä.
Dún Laoghaire on paikkakunnan iirinkielinen nimi, eikä sillä ole englanninkielistä nimeä. Ennen Irlannin itsenäisyyttä kaupungin nimi oli "Kingstown".
Dún Laoghaire–Rathdownin kreivikunta

Dún Laoghaire–Rathdownin kreivikunta () on Irlannin tasavallan hallinnollinen kreivikunta Leinsterin historiallisessa provinssissa Irlannin saaren itärannikolla. Kreivikunnassa on 217 274 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 126,38 neliökilometriä. Se on osa aiempaa Dublinin kreivikuntaa ja sijaitsee aivan Dublinin kaupungin eteläpuolella. 
Dún Laoghaire–Rathdownin pääkaupunki on Dún Laoghaire. Muita kaupunkeja ovat muun muassa Blackrock, Booterstown, Rathfarnham, Sandycove ja Shankill.
Shankill (Dublin)

Shankill () on Irlannin pääkaupungin Dublinin esikaupunki Dún Laoghaire–Rathdownin hallinnollisessa kreivikunnassa Dublinin keskustan kaakkoispuolella Irlanninmeren rannikolla. Shankillin kolmen vaalipiirin (Shankill-Rathmichael, Shankill-Rathsallagh ja Shankill-Shanganagh) yhteenlaskettu väkiluku on 13 937 asukasta (vuonna 2011) ja pinta-ala 18,90 neliökilometriä.
Suuri osa Shankillin asukkaista on omakoti- tai rivitaloissa asuvia lapsiperheitä. Shankillista on hyvät yhteydet Dublinin keskustaan DART-junalla. Esikaupunkia ei tule sekoittaa Belfastin Shankilliksi kutsuttuun alueeseen (Shankill Road), joka on tullut tunnetuksi Pohjois-Irlannin levottomuuksien vuoksi.
Shankill Road

Shankill Road tai pelkästään Shankill () on enimmäkseen keskivertoa köyhempien protestanttisten unionistien/lojalistien asuttama alue Länsi-Belfastissa, Pohjois-Irlannissa. Shankill on tunnettu levottomuuksistaan The Troublesin aikana. Shankill Road sijaitsee lähellä katolilaisten asuttamaa Falls Roadia.
1970-luvulla Shankill roadin ympäristössä toimi väkivaltainen jengi nimeltään Shankill Butchers, eli Shankillin teurastajat.
Ladislav Troják

Ladislav Troják (15. kesäkuuta 1914 Košice, Itävalta-Unkari – 8. marraskuuta 1948) oli slovakialainen jääkiekkoilija.
Troják aloitti uransa ČsŠK Košicessa, jossa hän pelasi vuoteen 1934 asti, kunnes siirtyi LTC Prahan riveihin. Hän pelasi Prahassa uransa loppuun saakka. Troják oli ensimmäinen slovakialaispelaaja, joka nousi Tšekkoslovakian jääkiekkomaajoukkueeseen. Hän pelasi maajoukkueessa 75 peliä tehden niissä 37 maalia. Troják oli voittamassa maailmanmestaruutta 1947 sekä olympiahopeaa 1948. Hän kuoli lento-onnettomuudessa Englannin kanaalin yllä.
Troják nimettiin Slovakian Hockey Hall of Fameen 30. marraskuuta 2002. Vuonna 2011 hänet nimettiin kansainvälisen jääkiekkoliiton kunniagalleriaan.
Verizon Communications

Verizon Communications on yhdysvaltalainen tietoliikenneyritys, jonka pääkonttori sijaitsee New Yorkissa. Verizonilla on yli 140 miljoonaa lankapuhelinliittymää ja 203 000 työntekijää.
Verizon omistaa Verizon Wireless -matkapuhelinoperaattorin. Verizon Wirelessillä on yli 51 miljoonaa asiakasta. Verizon omisti alkujaan yrityksestä 55 % ja brittiläinen Vodafone 45 %. Syyskuussa 2013 Vodafone myi osuutensa Wirelessistä Verizonille 130 miljardilla dollarilla. Tämä oli kautta aikojen kolmanneksi suurin yrityskauppa. Maailman suurin yrityskauppa tehtiin vuonna 2000, jolloin Vodafone osti saksalaisen Mannesmannin 203 miljardilla dollarilla. Toiseksi suurin on AOL:n ja Time Warnerin fuusio vuodelta 2000.
Verizon Communications kuuluu Dow Jones Industrial Average -indeksiin ja se oli yhdysvaltalaisen "Fortune"-talouslehden julkaisemalla Fortune 500 -listalla Yhdysvaltain 15. suurin yritys vuonna 2012.
Verizon lähti mukaan Internet-sisältöihin ostamalla AOL:n vuonna 2015. Vuonna 2016 se Yahoon. Näistä muodostettiin Oath Inc. -ryhmä, nykyisin Verizon Media.
Jaroslav Drobný

Jaroslav Drobný (12. lokakuuta 1921 Praha – 13. syyskuuta 2001 Lontoo) oli tšekkiläinen jääkiekkoilija ja tennispelaaja. Drobný oli poikkeuksellisen lahjakas urheilija, talvisin hän pelasi jääkiekkoa ja kesäisin tennistä. Hän nousi molemmissa lajeissa maailman huipulle.
Jääkiekkourallaan Drobný pelasi Tšekkoslovakian maajoukkueessa ja oli voittamassa maailmanmestaruuden 1947 ja olympiahopeaa 1948.
Drobný aloitti tennisuransa Wimbledonin turnauksessa 1938. 1946 hän selvisi Ranskan avointen loppuotteluun. Vuonna 1949 Drobný lopetti jääkiekon ja keskittyi tennikseen. Samana vuonna Drobný muutti Egyptiin ja sai Egyptin kansalaisuuden. Hän selvisi 1949 Wimbledonin loppuotteluun ja onnistui 1954 voittamaan turnauksen. Drobný nimitettiin tenniksen Hall of Fameen 1983.
Kiekkomaailma

Kiekkomaailma on kirjailija Terry Pratchettin luoma fantasiamaailma, johon hänen kirjansa sijoittuvat. Se on jättimäinen kiekko, jota kannattelevat neljä elefanttia: Berilia, Tubul, Great T'Phon ja Jerakeen. Nämä taas seisovat maailmankilpikonna Suuren Kaksosen (Great A'Tuin) kuoren päällä, joka lipuu hiljalleen halki universumin. Kiekkomaailma on halkaisijaltaan noin 10 000 mailia ja sitä kiertävät kiekkomaailman kuu ja aurinko. Magia vaikuttaa Kiekkomaailmassa voimakkaasti, ja vaikka Kiekkomaailma monilta osin muistuttaa Maata, se noudattaa omia fysiikan lakejaan. Magian suuren vaikutuksen takia Kiekkomaailmassa elää useita velhoja ja noitia. Lisäksi magia saattaa silloin tällöin aiheuttaa repeämiä Kiekkomaailman todellisuuteen, jolloin Umpiulottuvuuksien hirviöt yrittävät hyökätä vallatakseen maailman. 
Kiekkomaailman väestöön kuuluu ihmisten lisäksi muun muassa ihmissusia, vampyyreita, peikkoja ja kääpiöitä. Kiekkomaailman kuuluisin kaupunki on Ankh-joen varrella sijaitseva kaupunkivaltio Ankh-Morpork.
Taustaa.
Kiekkomaailman teoksille on tyypillistä fantasiamaailman esittäminen "realistisella" tavalla, jossa sankarit eivät ole elämää suurempia ja fantastisesta tulee tavanomaista päivittäisessa elämässä. Pratchett työskenteli jonkin aikaa toimittajana ja piti J. R. R. Tolkienin teoksista, mutta päätyi tekemään asiat toisin kuin eräät suuria moniosaisia sarjoja tekevät fantasiakirjailijat, jotka olivat suosiossa Tolkienin jatkuvan suosion ansiosta. Kolumnistina Pratchett teki kevyttä parodiaa "Tähtien sodasta" vuonna 1978. Ensimmäinen Kiekkomaailmaan sijoittuva kirja "Magian väri" julkaistiin vuonna 1983 pienenä painoksena alhaisien odotuksien myötä. Kirja ei saanut juurikaan huomiota ennen kuin BBC päätti tehdä lyhennetyn kuunnelman. Pratchettin teos sai huomiota ja tammikuussa 1985 Bantam Booksin osasto Corgi julkaisi kirjan taskukirjana.
Videopelit ja lautapelit.
Kiekkomaailmaan perustuen on julkaistu useita videopelejä kuten:
Lisäksi on julkaistu lautapeli "Discworld: Ankh-Morpork" (2011).
Ensimmäinen videopeli "The Colour of Magic" oli tekstiseikkailupeli, joka julkaistiin vuonna 1986 ZX Spectrumille.
Perfect Entertainment kehitti pelit "Discworld", "Discworld 2" ja "Discworld Noir", jotka julkaistiin vuosien 1995 ja 1999 välillä. Gregg Barnett suunnitteli "Discworld"-pelistä aluksi roolipelielementeillä versiota, jonka myötä hän pääsi neuvottelemaan oikeuksista peliin. Pelin toinen versio oli lähempänä lopullista versiota.
M83 (yhtye)

M83 on ranskalais-amerikkalainen elektronisen musiikin yhtye, jonka perustivat Nicholas Fromageau ja Anthony Gonzalez vuonna 2001. Tunnetuksi yhtyeen nosti toinen albumi "Dead Cities, Red Seas &amp; Lost Ghosts", jonka jälkeen Fromageau jätti yhtyeen. Nykyään Gonzalez tekee kappaleet yksin, vierailevia muusikoita apuna käyttäen.
M83:n musiikki haki varsinkin alkuvaiheessa runsaasti vaikutteita shoegazing-tyylisuuntauksesta, jossa lauluosuudet lauletaan pehmeällä äänensävyllä vahvasti efektoidun, täyteenahdetun äänivallin päälle. Myöhemmillä levyillä on myös menty pop-kappaleiden suuntaan, vanhan tyylin pysytellessä rinnalla. "Saturdays = Youth" sisältää myös vahvoja 80-luvun tuotannollisia vaikutteita, "Digital Shades Vol. 1" puolestaan on enemmänkin ambient-albumi. M83 on myös tehnyt remixejä muille yhtyeille ja artisteille, mm. Depeche Modelle, Placebolle, Goldfrappille ja Bloc Partylle.
Gylippos

Gylippos (, 400-luku eaa.) oli spartalainen sotapäällikkö peloponnesolaissodan aikana. 
Gylippoksen isä Kleandridas oli karkotettu Spartasta otettuaan vastaan lahjuksia Ateenalta vuonna 446 eaa. Kleandridas oli asettunut asumaan Thurioihin. Gylippoksen äiti oli ehkä helootti ja Gylippos itse laskettiin Spartassa kuuluvaksi "mothakes"-luokkaan, joita ei laskettu Spartan kansalaisiksi. 
Vuonna 414 eaa. spartalaiset valitsivat Gylippoksen johtamaan Sisiliaan lähetettävää retkikuntaa, jonka tarkoitus oli auttaa Spartan sisilialaisia liittolaisia Ateenan lähettämää armeijaa (Sisilian sotaretki) vastaan. Sisiliassa Gylippos onnistui yli odotusten ja Ateenan retkikunta tuhottiin melkein viimeiseen mieheen. Thukydideen mukaan Gylippos yritti pelastaa ateenalaisten komentajien Nikiaan ja Demostheneen hengen, mutta sisilialaiset teloittivat heidät hänen toiveistaan huolimatta. 
Spartaan palatessaan Gylipposta syytettiin siitä että hän oli kavaltanut suuria summia rahaa jotka hänen olisi pitänyt tuoda Spartaan. Gylippoksen tarkkaa kohtaloa ei tiedetä, Diodoros Sisilialainen väittää että hänet tuomittiin kuolemaan mutta että hän pääsi pakenemaan Spartasta. Athenaios taas kertoo että Gylippos teki itsemurhan.
Google Talk

Google Talk oli Googlen tarjoama pikaviestintä- ja VoIP-palvelu. Sen pikaviestintäominaisuudet käyttivät avointa XMPP-tekniikkaa, ja sitä pystyi käyttämään Googlen omien Google Talk (GTalk) -ohjelman ja Gmail-sähköpostipalvelun lisäksi millä tahansa XMPP-asiakasohjelmalla (kuten Kopete, Psi, Pidgin tai iChat).
Palvelun täysipainoiseen käyttämiseen tarvittiin Google Talk -sovellus, joka oli tarkoitettu Windows XP- ja Windows 2000 tai niitä uudemmille alustoille. Myös Googlen kehittämää Android-mobiilikäyttöjärjestelmää tuettiin, ja osassa sen versioista GTalk oli esiasennettuna laitteeseen. 
Google Talkin tietokonesovellusten kehitys lopetettiin vuonna 2012 ja tuki sen Android-sovellukselle päättyi 2015. Google Talkin käyttäjille suositeltiin siirtymistä Google Hangoutsiin.
Teknologia.
Google kehitti XMPP-protokollan määrittämisestä vastaavan XMPP Standards Foundation -säätiön kanssa XMPP-protokollalle ääni- ja videopuhelut määrittävän Jingle-laajennuksen, jonka standardointisäätiö on hyväksynyt, mutta joka lisätään vasta tulevaan XMPP-protokollan standardiin. XMPP-protokollan aikaisempi nimi oli Jabber-protokolla.
Jingle-laajennus lisäsi VoIP- sekä videopuhelua varten P2P-tekniikan, multimediatoistot toteutettiin RTP-protokollalla (Real-time Transport Protocol), sekä tarpeen mukaan NAT-verkkojen läpivienti suoritettiin ICE-tekniikalla (Interactive Connectivity Establishment).
GTalk ei ollut täysin Jingle-laajennuksen mukainen ja siten ei toiminut aivan kaikkien Jingle-laajennusta tukevien asiakasohjelmien kanssa. Jingle-laajennusta voitiin käyttää myös muuhun, kuin VoIP- ja videopuheluihin; mm. RemoteVNC-etähallintasovellus käyttää sitä videokuvan välittämiseen.
Tampereen elokuvajuhlat

Tampereen elokuvajuhlat () on Tampereella järjestettävä vuosittainen lyhytelokuviin keskittynyt elokuvafestivaali. Tampereen elokuvajuhlat on Pohjoismaiden vanhin ja suurin lyhytelokuvafestivaali. Festivaali kerää vuosittain noin 30 000 kävijää.
Historia.
Festivaali sai alkunsa Tampereen lyhytelokuvapäivistä, jotka järjestettiin helmi-maaliskuun vaihteessa vuonna 1969. Seuraavana vuonna järjestettiin opetusministeriön, Suomen elokuvasäätiön ja Tampereen kaupungin tuella ensimmäiset kansainväliset lyhytelokuvajuhlat. Elokuvajuhlien alkuaikoina festivaalilla näytettiin vuosittain runsaat sata elokuvaa. 1990-luvun puolivälissä näytöksiä oli jo noin sata, ja elokuvia näytettiin viitisen sataa. Ammattilaisten käyttöön suunnattu Film Market sai alkunsa vuonna 1992.
Kansainvälinen kilpailu on järjestetty perustamisvuodesta lähtien. Vuonna 1978 päätettiin järjestää myös kilpailu kotimaisille elokuville otsikolla "kotimainen katselmus". Vuonna 1983 nimi muutettiin kotimaiseksi kilpailuksi. Nykyinen muoto, jossa on omat sarjansa alle 30-minuuttisille ja yli 30-minuuttisille, tuli voimaan 1996. Alle 30-minuuttisten sarjaan hyväksytään animaatiot, fiktiot ja dokumentit. Yli 30-minuuttisten sarja on avoin myös kaikille genreille, mutta fiktiot eivät saa olla yli 60 minuuttisia.
Tapahtuma.
Festivaali järjestetään vuosittain maaliskuussa viikolla 10. Elokuvajuhlien kansainvälisen pääpalkinnon, Grand Prix'n, voittaja pääsee kisaamaan myös Oscar-ehdokkuudesta. Kotimaisen ja kansainvälisen kilpailun lisäksi festivaali tarjoaa laajan ja monipuolisen erikoisohjelmiston, jossa esitetään niin tuoreita kuin vanhempia, historiallisesti merkittäviä lyhyt-, dokumentti- ja animaatioelokuvia. Festivaalin oheistapahtumat koostuvat näyttelyistä, seminaareista, keskustelutilaisuuksista ja iltaklubeista.
Festivaali pyrkii kannustamaan nuorten elokuvantekijöiden esiinmarssia. Monet arvostetut elokuvaohjaajat ovatkin saaneet uransa ensimmäiset tunnustukset ja palkinnot Tampereen elokuvajuhlilla. Kotimaisen kilpailun festivaalivoittajiin lukeutuvat esimerkiksi Mika Kaurismäki vuonna 1981, Kaisa Rastimo vuonna 1988, Markku Pölönen vuonna 1993, John Webster vuonna 1999, Zaida Bergroth vuonna 2007 ja Mika Ronkainen vuonna 2013.
Festivaalin yhteydessä jaetaan rahalliselta arvoltaan Suomen suurin elokuva-alan palkinto, Risto Jarva -palkinto.
Palkinnot.
Tampereen elokuvajuhlilla jaetaan palkintoja kansainvälisessä sekä kotimaisessa kilpailussa. Kansainvälisessä kilpailusarjassa jaetaan pääpalkinnon Grand Prix'n lisäksi kolme kategoriapalkintoa, paras dokumentti, paras fiktio sekä paras animaatio. Yhdelle elokuvalle myönnetään Tampereen palkintoehdokkuus European Film Awards 2019 -kilpailussa. Lisäksi tuomaristolla on mahdollisuus jakaa kunniamainintoja ja yleisö valitsee yleisöpalkinnon.
Kotimaisessa kilpailusarjassa jaetaan alle 30-minuuttisten sarjassa pääpalkinto, erikoispalkinto, nuorisotuomariston palkinto ja yleisöpalkinto. Yli 30-minuuttisten sarjassa jaetaan pääpalkinto ja erikoispalkinto. Lisäksi molemmissa sarjoissa jaetaan Kirkon mediasäätiön palkinto, opiskelijapalkinto sekä Risto Jarva -palkinto.
Aleksandriitti

Aleksandriitti on yksi harvinaisimmista korukivistä. Aleksandriitin erikoisuus on se, että se voi vaihtaa väriä punaisesta vihreään riippuen kiveen kohdistavasta valosta. Aleksandriitti on saanut nimensä Venäjän keisari Aleksanteri II:n mukaan ja arvokkaimmat aleksandriitit tulevatkin Venäjältä. Aleksandriitti on krysoberyllin muunnos.
Aleksandriitin kemiallinen nimi on beryllium-alumiinioksidi, BeAl2O4 (krysoberylli). Aleksandriitti on yksi maailman arvokkaimmista jalokivistä. Sen erikoisuutena on siinä esiintyvä värinvaihtoilmiö. Luonnonvalossa aleksandriitti on vihreä tai sinivihreä, hehkulampun tai kynttilänvalossa väri on pinkinpunertava, parhaimmillaan vadelmanpunainen. Sekavalossa kivi on usein tummahkon ametistin värinen.
Ensimmäistä kertaa aleksandriitti löydettiin Venäjältä Uralilta 1830. Koska väriä vaihtavan jalokiven sanottiin löytyneen ensimmäisen kerran lokakuussa tsaari Aleksanteri II:n syntymäpäivänä, nimettiin mineraali tsaarin mukaan. Aleksandriitti oli jo silloin hyvin arvostettu jalokivi, sillä sen vihreä ja punainen väri kuvastivat tsaarin hallintoa. Edelleen vanhat uralilaiset kivet ovat erittäin arvostettuja erinomaisen värinvaihdon ansiosta. Uralvuoriston Tajiwajajoella esiintyy 1–10 cm:n mittaisia aleksandriittikiteitä. Nykyään suurimmat aleksandriitin tuottajamaat ovat kuitenkin Brasilia ja Sri Lanka.
Aidon aleksandriitin harvinaisuudesta ja arvokkuudesta johtuen koruteollisuudessa on käytetty 1970-luvulta alkaen paljon synteettistä aleksandriittia sekä jo aiemmin muita synteettisiä kiviä, jotka jäljittelevät aleksandriitin värinvaihtoilmiötä.
Cambrain taistelu

Cambrain taistelu käytiin Ranskan Cambraissa ensimmäisen maailmansodan länsirintamalla marraskuussa 1917. Taistelussa ympärysvallat käyttivät ensimmäisen kerran onnistuneesti panssarivaunuja. Saksalaiset tekivät vastahyökkäyksellä tyhjiksi Cambrain taistelun menestyksen.
Lokakuussa 1918 samalla alueella käytiin toinenkin hyökkäys panssarivaunuilla.
Taustaa.
Brittien vuoden 1917 hyökkäys Ypresissä päättyi epäonnistumiseen. Brittien ylipäällikkö Douglas Haig halusi kuitenkin tehdä vielä syksyllä onnistuneen hyökkäyksen. Hän valitsi hyökkäyspaikaksi hiljaisen rintaman osan Cambrain lähellä, jossa hän havaitsi saksalaisten puolustuksen heikoksi. Haig kokosi hyökkäystä varten salassa jalkaväkeä, tykistöä ja panssarivaunuja. Onnistunutta hyökkäystä tukevia reservejä ei kuitenkaan ollut saatavilla Ypresissä kärsittyjen tappioiden ja Italian katastrofaalisen Caporetton taistelun vuoksi. Koska reservejä ei koottu, saksalaiset eivät havainneet joukkojen keskitystä Cambraissa, ja britit säilyttivät yllätyshyökkäyksen edun. Toisaalta britit eivät voineet hyödyntää täysimittaisesti onnistunutta hyökkäystä reservien puuttuessa.
Panssarivaunuja käytettiin Cambrain taistelussa ensi kertaa runsain mitoin. Aikaisemmin hiljainen rintaman osa sopi panssareille, koska siellä ei ollut niiden liikkumista rajoittavia räjähdyskuoppia. Näin vaunuilla oli ensimmäisen kerran mahdollista onnistua taistelussa. Britit etsivät saksalaisten tykistön asemat etukäteen äänitiedustelulla ja tuhosivat tykit omalla tykistöllään hyökkäyksen alkaessa. Tykistö oli kehittänyt ampumamenetelmiään: aikaisemman osumaseurannan sijaan käytettiin karttapistetähtäystä. Tämän vuoksi hyökkäystä edeltäviä laajoja ennakkoammuntoja ei tarvittu. Yllätys säilyi, koska tykistö alkoi ampua vasta kun jalkaväki ja panssarit lähtivät hyökkäämään.
Taistelu.
Cambrain taistelussa yhdistyivät yllätyshyökkäys, 400 panssarivaunua sopivassa maastossa ja tykistön uudet ampumamenetelmät. Tämän vuoksi brittien hyökkäys oli onnistunut ja suhteellisen pienillä tappioilla saavutettiin hyvä alkumenestys. Hyökkäyksen alun jälkeen saksalaiset keskittivät alueelle reservejä ja pysäyttivät hyökkäyksen. Saksalaiset aloittivat vastahyökkäyksen brittien pitkäksi venähtänyttä rintamaa vastaan. Hyökkäyksessään saksalaiset käyttivät uutta tehokasta pienten iskuryhmien taktiikkaa. Kymmenen päivää hyökkäyksen alkamisen jälkeen saksalaiset olivat työntäneet britit takaisin lähtöasetelmiin. Cambrain taistelu oli pettymys briteille.
Poste restante

Poste restante (ranskaa, "jäävää postia"). eli noutoposti tarkoittaa palvelua, jossa yksityishenkilö tai oikeushenkilö (esimerkiksi yritys tai yhteisö) noutaa Poste restante -osoitteeseen lähetetyn postin itse postitoimistosta. Poste restante -palvelu on maksuton palvelu Suomessa. Aiemmin Poste restante -osoitteeseen pystyi vastaanottamaan lähetyksiä myös nimimerkillä, mutta Posti lopetti nimimerkin käyttämisen mahdollisuuden huhtikuun 2013 alusta lisääntyneen rikollisen käytön takia. 
Postinjakelu voidaan myös kääntää Poste restante -osoitteeseen, mikäli esimerkiksi väliaikaisesti ei voida käyttää tavallista postiosoitetta. Tästä tulee tehdä kirjallinen sopimus Postin kanssa. 
Poste restante -osoite merkitään seuraavassa muodossa:
Matti Meikäläinen&lt;br&gt;
Poste Restante&lt;br&gt;
00100 HELSINKI
Tällöin Matti Meikäläisen posti ohjataan Helsingin pääpostikonttoriin, josta sen voi käydä noutamassa. Tilaaja voi itse valita minkä tahansa Postin myymälän tai myyntipisteen, josta haluaa lähetyksiään noutaa. Lähetykset ohjautuvat toimipaikkaan postinumeron perusteella. 
Aiemmin tavalliset kirjeet ja lehdet eli ilman kuittausta luovutettavat lähetykset annettiin sille, joka niitä toimipaikassa pyysi. Maaliskuussa 2013 Posti ilmoitti muuttavansa käytäntöään ja kaikkien Poste Restantesta lähetyksiä noutavien on todistettava henkilöllisyytensä 1. huhtikuuta 2013 lähtien ja noudettavan lähetyksen täytyy olla osoitettu noutajalle.
Suomessa Poste restante -osoitteeseen tulleita kirjelähetyksiä säilytetään postikonttorissa 14 vuorokautta ja paketteja 7 vuorokautta.
Maksuttomuus.
Keväällä 2019 Posti ilmoitti eräiden palvelujensa muuttuvan maksulliseksi maaliskuusta 2019 alkaen, muutos koskisi mm. poste restante- ja Noutoposti-palveluita. Perusteluina maksullisuuteen pidettiin poste restanten erityispalvelu-statusta, jota ei kustanneta julkisin varoin ja jonka kustannuksia pyritään kattamaan maksullisuudella. Päätöstä kritisoitiin voimakkaasti eriarvoistavana toimintana, mm. Vailla vakinaista asuntoa ry otti kantaa maksuttomuuden puolesta. Asunnottomalla ei usein ole postin vastaanottamiseen muuta mahdollisuutta, ja vähävaraisilla postin noutaminen muodostuisi liian suureksi kulueräksi. Liikenne- ja viestintävirasto Traficom otti asiaan kantaa kevään aikana. Viraston mukaan palvelun maksullisuus rikkoo postilakia sellaisten osalta, joille palvelu on ainoa vaihtoehto vastaanottaa postilähetyksiä. Traficom edellyttää Postilta, ettei se peri maksua poste restante -palvelusta, mikäli se on ainoa käytössä oleva tapa vastaanottaa postilähetyksiä. Tämän jälkeen Posti päätti palvelun olevan toistaiseksi maksuton palvelu.
Postitoimisto

Postitoimisto (postikonttori, lyhenne pk.) on postin alueellinen palvelutoimisto. Sieltä voi ostaa postimerkkejä, lähettää paketteja sekä kirjeitä. Niihin voi myös vastaanottaa lähetyksiä ja isoimmissa postitoimistoissa on usein myös postilokeroita vuokrattavana. Usein postitoimistoissa myös myydään postikortteja ja toimistotarvikkeita. Useissa maissa postitoimistoihin voi myös vastaanottaa rahalähetyksiä.
Postitoimistojen yhteydessä työskentelee myös ainakin yksi postinkantaja (isoissa postitoimistoissa saattaa työskennellä jopa sata). Hänen tehtävänsä on lajitella postitoimiston alueelle osoitetut kirjeet ja jakaa ne vastaanottajille. Suurissa postitoimistoissa nämä tehtävät on voitu jakaa eri henkilöille.
Maunulanpuisto

Maunulanpuisto () on osa Helsingin Keskuspuistoa. Hallinnollisesti Maunulanpuisto on Maunulan peruspiirin osa ja samalla Oulunkylän kaupunginosan läntisin osa-alue. Maunulanpuiston alueella ei asu ketään.
Maantieteellisesti Maunulanpuiston länsiraja kulkee Hämeenlinnanväylän itäpuolella ja pohjoisraja Pirkkolantiellä. Idässä Maunulanpuisto alkaa heti Maunulan ja Metsälän asutuksen länsipuolelta; itäraja jatkuu hieman Metsäläntien jälkeen Veturitietä pitkin etelään. Metsäläntie on alueen eteläraja.
Maunulanpuisto on pääosaltaan metsäistä Keskuspuistoa. Puistossa risteilee vilkkaita ulkoilureittejä, talvisin myös hiihtolatuja. Suomen Ladun paikallisyhdistyksen Helsingin Ladun ylläpitämä Maunulan ulkoilumaja sijaitsee Metsäläntien pohjoispuolella keskuspuistossa. Maunulanpuistossa sijaitsevat myös Maunulan uurnalehto sekä Maunulanpuiston viljelypalsta-alue.
Maunulanpuiston nimi esiintyy usein Maunulan keskellä sijaitsevan Maunulan ison leikkipuiston nimessä.
Historiaa.
Maunulanpuistossa on aiemmin sijainnut ampumarata ja hyppyrimäki.
Ampumarata sijaitsi Maunulan majan ja hyppyrimäen välissä. Rata toimi vuosina 1914–1962. Paikalla kasvaa nykyisin koivikkoa.
Hyppyrimäki ("Pekkarin hydda") rakennettiin 1956 ja purettiin 1980-luvulla. Mäessä pidettiin piirimestaruuskisoja; mäkiennätys oli 29 metriä. Paikalla on nykyään pähkinälehto ja huoltotunneli.
Maaliikennekeskuksen alueesta Postipuisto.
Maunulanpuistoon aiemmin kuuluneella alueella Metsäläntien eteläpuolella sijaitsi Metsälän Maaliikennekeskus. Sen ensimmäiset terminaalit rakennutti vuonna 1970 Kaukokiito. Keskukseen sijoittui useita logistiikkayrityksiä, ja sinne rakennettiin rautatieyhteys. Keskuksen maamerkki oli toimistotalo, jossa toimi Kaukokiito-motelli. Kaukokiidon muutettua vuonna 2002 Vantaan Voutilaan maaliikennekeskuksen suurimmaksi käyttäjäksi tuli Schenker-konserni. Alueella sijainneet logistiikkatoiminnot siirrettiin Vantaalle vuonna 2015. Maaliikennekeskus purettiin kokonaan yhtä toimistorakennusta lukuun ottamatta.
Maaliikennekeskuksen paikalle alettiin kaavailla uutta asuinaluetta, jonka nimeksi tuli Postipuisto. Purkutyöstä säilynyt toimistorakennus muutettiin asunnoiksi. Kaupungin tavoitteena on saada alueesta tehokkaasti rakennettu noin 5 000 asukkaan kerrostaloalue. Postipuistoon tulee asuntojen lisäksi toimitiloja sekä tiloja lähipalveluita, myymälöitä ja yleisiä palveluja varten.
Kaupunki siirsi kaupunginosan rajaa siten, että uudet korttelialueet siirtyivät Oulunkylästä Pasilan puolelle.
Ympäristöongelmia.
Suuri osa Maunulanpuistosta sijaitsee liikennemelualueella. Melu haittaa alueen virkistyskäyttöä.
Entisen ampumaradan ympäristöstä on 2010-luvulla mitattu kohonneita pitoisuuksia lyijyä, antimonia ja polyaromaattisia hiilivetyjä. Pitoisuuksilla voi olla vaikutusta marjojen ja sienten poimintaan.
Felix I

Felix I (k. 30. joulukuuta 274)&lt;ref name="Book of Saints/210"&gt;The Book of Saints: 210&lt;/ref&gt; oli roomalaissyntyinen Katolisen kirkon paavina 5. tammikuuta 269 – 30. joulukuuta 274. Tietoja hänen elämästään ei ole säilynyt paljonkaan. Jotkut tiedot osoittavat hänen kärsineen marttyyrikuoleman, mutta näiden lähteiden epäillään sekoittavan hänet toiseen Felixiin. Hänen muistopäivänsä on 30. toukokuuta.
Eutychianus

Pyhä Eutychianus (n. 228–7. joulukuuta 283) oli italialaissyntyinen Katolisen kirkon 27. paavi, joka toimi paavina 4. tammikuuta 275 – 7. joulukuuta 283. Edeltäjänsä tavoin hänestäkin puhutaan toisissa lähteissä marttyyrina, mutta varmuutta tästä ei ole.
Caius (paavi)

Caius (k. 22. huhtikuuta 296)&lt;ref name="Book of Saints/233"&gt;The Book of Saints: 233&lt;/ref&gt; oli Katolisen kirkon paavina 17. joulukuuta 283 – 22. huhtikuuta 296. Hän oli ensimmäinen paavi, joka määräsi, että tullakseen piispaksi, täytyy miehen olla ensin diakoni ja pappi. Hänen muistopäivänsä on 19. huhtikuuta.
Marcellinus (paavi)

Marcellinus (k. 25. lokakuuta 304) oli roomalaissyntyinen Katolisen kirkon 29. paavi, joka toimi paavina 30. kesäkuuta 296 – 25. lokakuuta 304. Hän kärsi marttyyrikuoleman Roomassa. Hänen muistopäivänsä on 26. huhtikuuta.
Marcellinus oli keisari Diocletianuksen vainojen uhri siinä määrin, että hän luopui jopa uskostaan pelastaakseen henkensä.
Marcellus I

Marcellus I (n. 250–16. tammikuuta 309) oli katolisen kirkon 30. paavi. Hänen paaviutta edeltäneestä elämästään ei ole säilynyt tietoja. Marcellus I oli paavina ainoastaan vuoden, ja hänet haudattiin Roomaan vuonna 309. Myöhemmin hänen reliikkinsä on siirretty Pyhän Marcello al Corson kirkon alttariin, jossa ne ovat yhä tallella.
Eusebius (paavi)

Pyhä Eusebius (k. 17. elokuuta 309) oli kreikkalaissyntyinen katolisen kirkon 31. paavina 18. huhtikuuta 309 –17. elokuuta 309. Hänen paaviutensa kesti ainoastaan neljä kuukautta, josta ajasta suurimman osan hän vietti maanpaossa Sisiliassa.
Miltiades (paavi)

Miltiades (k. 10. tammikuuta 314) oli berberitaustainen afrikkalaissyntyinen katolisen kirkon paavi ja toimi paavina 2. heinäkuuta 311 – 10. tammikuuta 314. Kirkkoisä Augustinus mainitsi hänet usein kirjoituksissaan.
Honorius I

Honorius I (n. 585–12. lokakuuta 638) oli italialaissyntyinen katolisen kirkon 70. paavi ja hänen toimikautensa oli 27. lokakuuta 625 – 12. lokakuuta 638. Hän tuki lähetyssaarnaajia ja lähetti mm. Pyhän Birinuksen evankelioimaan Isoa-Britanniaan.
Agapetus I

Pyhä Agapetus I (n. 490–22. huhtikuuta 536 Konstantinopoli)&lt;ref name="Book of Saints/11"&gt;The Book of Saints: 11&lt;/ref&gt; oli roomalaissyntyinen katolisen kirkon paavi, jonka paavius kesti alle vuoden 13. toukokuuta 535 – 22. huhtikuuta 536. Hän kuoli Konstantinopolissa, josta hänen ruumiinsa siirrettiin Roomaan 20. syyskuuta 535. Hän oli murhatun papin poika, josta tuli ensin Rooman piispojen tuomiorovasti ennen kuin hänet valittiin paaviksi. Hän oli hyvin iäkäs tullessaan valituksi paaviksi ja vastusti areiolaisia kiivaasti.
SATA Air Açores

SATA Air Açores on portugalilainen vuonna 1941 perustettu lentoyhtiö, joka pitää pääpaikkanaan Azorien pääkaupunki Ponta Delgadaa. Yhtiö lentää säännöllisesti ainoastaan Azorien eri saarten välistä liikennettä. Yhtiö on Azorien maakuntahallinnon 100-prosenttisesti omistama ja sen tärkein tytäryhtiö on Sata International, joka lentää useisiin manner-Euroopan kohteisiin.
Laivasto.
SATA Air Acoresin laivasto vuonna 2010:
Sinfonia nro 10 (Šostakovitš)

Dmitri Šostakovitšin sinfonia nro 10 e-molli, op. 93 valmistui 1950-luvun alussa. Kantaesityksen soitti Leningradin filharmoninen orkesteri Jevgeni Mravinskin johdolla 17. joulukuuta 1953. Šostakovitšin kirjeiden perusteella teos sävellettiin kokonaisuudessaan heinäkuun ja lokakuun 1953 välisenä aikana. Säveltäjän tuntenut Tatjana Nikolajeva on kertonut, että teos olisi valmistunut vuonna 1951. Sinfoniasta on säilynyt osittaisia luonnoksia jo vuodelta 1946. Šostakovitšin 10. sinfonia oli ensimmäinen laaja orkesteriteos, joka esitettiin Neuvostoliitossa Josif Stalinin kuoleman jälkeen. 
Šostakovitš esittää sinfonian kolmannessa osassa ensimmäistä kertaa DSCH-motiivin. Tämä neljän nuotin (D–Es–C–H) melodia rakentuu Šostakovitšin kyrillisistä nimikirjaimista (Д. Ш.) translitteroituna saksaksi (D. Sch.), ja se toimii Šostakovitšin henkilökohtaisena puumerkkinä. Myös muut merkittävät säveltäjät ovat luoneet musiikillisia nimikirjoituksia samalla tavalla: Johann Sebastian Bach käytti koko sukunimestään koostuvaa B–A–C–H-motiivia, samoin kuin Béla Bartók (tai unkarilaisittain kirjoitettuna Bartók Béla) motiivia B–A–B–E, ja Arnold Schönberg motiivia S–C–H–B–E–G (Es–C–H–E–G).
Osat.
Šostakovitšin 10. sinfonia jakautuu neljään osaan:
Sinfonia nro 5 (Šostakovitš)

Dmitri Šostakovitšin sinfonia nro 5 d-molli op. 47 valmistui huhti-heinäkuussa 1937. Sinfonia kantaesitettiin Leningradissa 21. marraskuuta samana vuonna; Leningradin filharmonikkoja johti Jevgeni Mravinski. Teokselle annettiin lisänimi "Neuvostosäveltäjän vastaus oikeutettuun kritiikkiin", sillä Šostakovitšin tyyliä oli arvosteltu edellisenä vuonna hyvin kielteisesti "Pravdassa" ("Sekasotkua musiikin asemesta"). Viidennen sinfonian kantaesitys sai valtaisat suosionosoitukset, kertoman mukaan ne kestivät kauemmin kuin itse sävellys, ja teos kuuluu yhä säveltäjänsä suosituimpiin. Teos on haluttu nähdä myös neuvostoliittolaisen totalitarismin kritiikkinä.
Solomon Volkovin toimittamissa muistelmissa Šostakovitš toteaa sinfonian finaalista:
"Minun mielestäni pitäisi olla kaikille selvää, mistä viidennessä sinfoniassa on kysymys. Se on riemua ruoskan alla, kuten "Boris Godunovissa". Aivan kuin meitä lyötäisiin ruoskalla ja annettaisiin tuomio: 'Teidän tulee iloita, teidän tulee iloita!' Ja lyöty ihminen nousee, töin tuskin jaloillaan pysyen. Kulkea raahustaa. Ja mutisee: 'Meidän tulee iloita, meidän tulee iloita.'&lt;br&gt;
Mikä apoteoosi se on olevinaan? Täytyy olla täysin tylsämielinen ollakseen ymmärtämättä sitä. Sen havaitsi jopa [Aleksandr] Fadejev. Hän kirjoitti muistikirjaansa, yksityistä käyttöä varten, että viidennen finaali on peruuttamaton tragedia. Hänen on täytynyt tuntea se venäläisen alkoholistin sielullaan.&lt;br&gt;
Ihmiset, jotka tulivat viidennen kantaesitykseen mitä parhaimmalla tuulella, itkivät. Ja triumfinomaisesta finaalista puhuminen seitsemännen yhteydessä on täysin typerää." ("Dmitri Šostakovitšin muistelmat", s. 217–218.)
Morrissey on käyttänyt osaa sinfoniasta avauslauluna albumilla "Southpaw Grammar".
Osat.
Šostakovitšin viidennen sinfonian kesto on noin 45 minuuttia. Teos jakautuu neljään osaan:
Konvehti

Konvehti on täytetty suklaamakeinen. Konvehteja voidaan koristella erilaisilla kastikkeilla tai rouheilla. Konvehdit pakataan usein joko foliokääreisiin tai rasiaan, jossa ne ovat niille upotetuissa koloissa.
Valmistus.
Suklaakonvehteja valmistetaan usein niin, että kiinteät täytteet viedään kuljetinhihnalla rivissä kuorrutuskoneeseen ja niiden päälle valutetaan suklaakerros. Liköörikonvehdin teossa kuuma sokeriliuos valutetaan maissitärkkelyspuuterissa oleviin syvennyksiin. Liuokseen muodostuu jäähtyessään kuori, jonka päälle suklaa valutetaan.
Historia.
Sveitsiläisen apteekkarin poika Jean Neuhaus keksi suklaakonvehdin (ransk. "praline") Brysselissä vuonna 1912. Suklaata myytiin tuolloin apteekeissa, koska sillä katsottiin olevan terveydellisiä vaikutuksia. Neuhaus halusi tehdä suklaasta houkuttelevamman, ja konvehdin keksimisen jälkeen hänen yrityksestään tuli kuuluisa ja menestyvä. Neuhaus on edelleen menestyvä konvehtien valmistaja Brysselissä.
Suomalaisista konvehtivalmistajista tunnetuimpia ovat Fazer ja Panda. Tunnettu valmistaja on myös belgialainen Leonidas. Suomessa konvehteja ostetaan erityisesti jouluksi.
Willem van Otterloo

Willem van Otterloo (27. joulukuuta 1907 – 27. heinäkuuta 1978) oli alankomaalainen kapellimestari ja säveltäjä.
Van Otterloo syntyi Winterswijkissa ja opiskeli säveltämistä Amsterdamin konservatoriossa. Toimiessaan sellistinä Utrechtin kaupunginorkesterissa hän voitti Concertgebouw Orchestralta sävellyspalkinnon. Vuosina 1949–1973 Otterloo toimi Haagin Residentie-orkesterin ja vuosina 1971–1978 Sydneyn sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina. 
Van Otterloo teki useita levytyksiä Alankomaissa ja Australiassa, mutta kuoli auto-onnettomuudessa Melbournessa vuonna 1978.
Ta Mok

Ta Mok (1926 – 20. heinäkuuta 2006, oik. Chhit Choen) oli Lounais-Kambodžan komentaja ja veli numero 7 kommunistisen Kambodžan aikana. Hän syrjäytti Pol Potin punakhmerien johdosta vuonna 1997, ja oli puolueen viimeinen johtaja ennen pidätystään maaliskuussa 1999. Pidätyksensä jälkeen hän sai syytteen kansanmurhasta.
Chhit Choen opiskeli buddhalaiseksi munkiksi Phnom Penhissä. 1940-luvulla hän vastusti aktiivisesti sekä Ranskan siirtomaavaltaa että japanilaisten miehitystä. Hän toimi punakhmereissä nimellä Ta Mok (). Hän menetti osan jalkaansa taisteluissa vuonna 1970.
Ta Mokista tuli vuonna 1977 armeijan komentaja. Tässä ominaisuudessa hän oli vastuussa kommunistisen Kambodžan ajan puhdistuksista. 30 000 ihmisen joukkomurhasta Angkor Cheyn piirissä hän sai lisänimen "teurastaja." Kun Vietnam hyökkäsi maahan vuonna 1978, Ta Mok vetäytyi armeijansa jäänteiden kanssa pohjoiseen.
Vuonna 1997 tapahtuneen punakhmerien hajaannuksen jälkeen Ta Mokista tuli yhden ryhmittymän johtaja. Hän pidätytti Pol Potin, joka kuoli piilopaikassa sydänkohtaukseen. Ta Mok itse pidätettiin 6. maaliskuuta 1999 Thaimaan puolella. Kahta päivää aiemmin YK oli julkistanut raportin, joka suositteli sotarikostuomioistuimen perustamista Kambodžaan.
Heinäkuussa 2006 Ta Mok vaipui koomaan, ja kuoli viikkoa myöhemmin.
Sinfonia nro 1 (Šostakovitš)

Dmitri Šostakovitšin sinfonia nro 1 f-molli, op. 10 valmistui vuosina 1924–1925, jolloin säveltäjä oli yhdeksäntoistavuotias. Sinfonia kantaesitettiin Leningradissa 12. toukokuuta 1926, ja Leningradin filharmonikkoja johti Nikolai Malko. 
Šostakovitš sävelsi sinfonian diplomityöksi Leningradin konservatorioon. Sinfonian kesto on noin puoli tuntia. Šostakovitš yhdistelee esikoissinfoniassaan sukkelaa ja eloisaa tyyliä sekä dramaattisuutta ja traagisuutta tavalla, joka leimaa myös hänen myöhempää tuotantoaan. Sinfoniassa voi kuulla Igor Stravinskin ja Sergei Prokofjevin vaikutusta. Soitinnus on kepeämpää ja ilmavampaa kuin monissa hänen myöhäissinfonioissaan.
Kantaesitys oli Šostakovitšin elämäkerran kirjoittajan Solomon Volkovin mukaan valtava menestys. Kaikki pitivät iskevästä, temperamentikkaasta ja mestarillisesti orkestroidusta teoksesta, joka samalla oli perinteinen ja helposti avautuva. Sinfonian maine myös levisi, ja sitä esitettiin pian Euroopassa.
Helsingin Osuuskauppa

Helsingin Osuuskauppa (HOK) oli pääkaupunkiseudulla 1919–2003 toiminut osuuskauppa. Sen toiminnot yhdistettiin Osuusliike Elannon toimintojen kanssa Helsingin Osuuskauppa Elannoksi vuoden 2004 alussa.
Helsingin Osuuskauppa syntyi Elannon kilpailijaksi, kun osuuskauppaliike oli jakaantunut eri leireihin. Elkuvuosina Elanto korosti raittiusaatetta ja perusti kahviloita ja tehtaita, kun taas Helsingin Osuuskaupalla oli ravintoloita ja hotelleja. Lasipalatsiin avattiin suuri ravintola, ja sitä vastapäätä nousi hotelli ja tavaratalo.
Sale

Sale on S-ryhmään kuuluva vähittäiskauppaketju, joka toimii lähes koko Suomessa. Ketjuun kuuluu 308 myymälää. Alueosuuskauppa HOK-Elannon toimialueella Helsingissä ja sen lähikaupungeissa vastaavan kokoluokan myymäläketju on nimeltään Alepa. Myöskään Ahvenanmaalla ei ole varsinaisesti Sale-myymälöitä, mutta Varuboden på Ålandin myymälä "Varuboden City" Maarianhaminassa on jossain yhteyksissä merkitty Salen logolla.
Salen myymälät sijaitsevat yleensä kaupunkien keskustoissa, lähiöissä, ABC-huoltoasemilla ja maaseututaajamissa. Myymälöissä on 1 700–3 000 tuotteen valikoima, joka keskittyy pääasiassa ruokaan ja hygieniatuotteisiin. Vuodesta 2022 tehdyn myymäläuudistuksen jälkeen valikoimaa on mukautettu alueen asiakkaiden haluamaksi.
Historiaa.
Ketju perustettiin vuonna 1989, jolloin S-ryhmä oli ryhtynyt kokoamaan kauppojaan valtakunnallisten ketjujen alle. Aluksi ketju toimi nimellä "S-ale". Salet korvasivat sitä ennen toimineet pienet S-kaupat, jotka eivät kuuluneet mihinkään ketjuun. Sale-myymälöiden myymäläilmeet uudistetaan ja myymälöistä tehdään energiatehokkaampia vuodesta 2022 alkaen. Myymälöissä uudistetaan samalla valikoimaa ja palveluita.
Sinfonia nro 13 (Šostakovitš)

Dmitri Šostakovitšin sinfonia nro 13 b-molli op. 113, alaotsikoltaan Babi Jar, kantaesitettiin Moskovassa 18. joulukuuta 1962. Teoksen esittivät Moskovan filharmoninen orkesteri ja valtiollisen mieskuoron ja Gnesin-instituutin kuoron bassolaulajat Kirill Kondrašinin johdolla; bassosolistina lauloi Vitali Gromadski.
Teoksen synty.
Nikita Hruštšovin tuomittua Josif Stalinin julmuudet kuuluisassa puheessaan NKP:n keskuskomitealle vuonna 1956 alkoi Neuvostoliitossa lyhyt "suojasääksi" kutsuttu jakso, jolloin vallitsi vapaampi ilmapiiri. Vuonna 1961 Jevgeni Jevtušenko kirjoitti runoelman "Babi Jar" (Бабий Яр), jossa tuomitaan antisemitismi. Runoelma kertoo juutalaisten joukkomurhasta, jonka kansallissosialistit panivat toimeen Babyn Jarissa Kiovassa toisen maailmansodan aikaan vuonna 1941. Šostakovitš aloitti sinfoniansa säveltämisen tästä tekstistä mutta otti mukaan runoilijan ehdotuksesta neljä muuta, joista yksi (Pelot) on kirjoitettu varta vasten sinfoniaan.
Sinfonian kantaesityksen järjestäminen oli vaikeaa, sillä sekä säveltäjä ja runoilija että heidän teoksensa saivat osakseen viranomaisten kritiikkiä. Jevtušenkon runo tuomittiin epäisänmaalliseksi. Bassosolisteja painostettiin vetäytymään, ja kapellimestari Jevgeni Mravinski vaihtui Kirill Kondrašiniin. Esityksen täydellinen kieltäminen olisi ilmeisesti ollut poliittisesti epäviisasta sekä Šostakovitšin että Jevtušenkon nauttiman laajan kansainvälisen suosion takia. Sinfoniaa esitettiin kaksi kertaa, ennen kuin sensuuri kielsi sen.
Sebastián Aguilera de Heredia

Sebastián Aguilera de Heredia (1561–1627) oli espanjalainen säveltäjä ja urkuri. 
Aguilera syntyi Zaragozassa ja sai musiikinopetuksensa samassa kaupungissa. Hän sai 24-vuotiaana katedraalin urkurin toimen Huescassa. Vuonna 1603 hänet nimitettiin Zaragozan katedraalin urkuriksi. Aguilera kuoli vuonna 1627.
Sebastián Aguilera de Heredia sävelsi urku- ja vokaalimusiikkia.
Tukholman saaristo

Tukholman saaristo () on Ruotsin suurin saaristo ja yksi koko Itämeren suurimpia. Se levittäytyy Tukholmasta, noin 60 kilometrin verran itään, rajoittuen Ahvenanmereen. Saaristo mukailee suurimmaksi osaksi Uplannin ja Södermanlandin maakuntien rannikkoa. Se koostuu arviolta 30 000 saaresta ja luodosta Öregrundin ja Landsortin välillä.
Heinä- ja elokuussa vuonna 1719 toistasataa Venäjän laivaston alusta hyökkäili saaristossa ja rannikolla ja poltti monia rakennuksia. Aikaa kutsutaan nimellä Rysshärjningarna.
Vuonna 1719 saaristossa arveltiin olevan noin 2 900 asukasta, pääasiassa kalastajia. Nykyään saaristossa on noin 10 000 asukasta, ja lisäksi siellä sijaitsee noin 50 000 vapaa-ajan asuntoa, joita asuttaa suurimmaksi osaksi tukholmalaiset. Saariston suurin kaupunki, pois lukien Tukholma, on Vaxholm. Kaupungin lähistöllä sijaitsee myös tunnettu louhos, Ytterby.
Saariston maisemaa on pitkän aikaa muokannut, ja muokkaa edelleen, maankohoaminen. Sen saaret kohoavat noin viiden millimetrin vuosivauhtia. 
Monet tunnetut runoilijat, kirjailijat ja taiteilijat ovat saaneet vaikutteita Tukholman saaristosta, ja ovat kokeneet sen kiehtovaksi. Joukkoon lukeutuu muun muassa August Strindberg, Ture Nerman, Roland Svensson, Ernst Didring sekä Aleister Crowley.
National Rifle Association of America

National Rifle Association of America eli NRA () on yhdysvaltalainen vuonna 1871 perustettu ampumaharrastajien etujärjestö. 
Yhdysvaltojen sisällissodan pohjoisvaltioiden puolella taistelleet veteraanit eversti William Church ja kenraali George Wingate perustivat National Rifle Associationin 17. marraskuuta 1871 New Yorkissa.
Sittemmin NRA on muuttunut vaikutusvaltaiseksi kansalais- ja lobbausjärjestöksi, joka on tullut tunnetuksi amerikkalaisten perustuslaillisen aseenkanto-oikeuden voimakkaasta puolustamisesta. 
NRA:n tunnettuja jäseniä ovat muun muassa vuoden 2008 presidentinvaalien ehdokas John McCain ja hänen varapresidenttiehdokkaansa Sarah Palin sekä Yhdysvaltain presidentit Ulysses S. Grant, Theodore Roosevelt,William Howard Taft, Dwight D. Eisenhower, John F. Kennedy, Richard Nixon, Ronald Reagan, George H. W. Bush ja Donald Trump. Bush erosi NRA:sta vuonna 1995 Grant toimi myös yhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1883–1884.
Kitaristi Ted Nugent on saanut julkisuutta NRA:n puolestapuhujana. NRA:n puheenjohtajana toimineista kansainvälisesti tunnetuimpia oli edesmennyt elokuvanäyttelijä Charlton Heston.
NRA omistaa hotelliketjuja, huoltoasemaketjuja, pikaruokalaketjuja sekä lukuisien muiden liikeyrityksien osakkeita. NRA:n jäseniä on yli viisi miljoonaa, ja se on noin 500 ihmisen kokopäiväinen työnantaja. NRA on ollut perustamisestaan lähtien yhdysvaltalaisen politiikan merkittävä taustavaikuttaja. 
Poliittisen toiminnan komitea.
NRA:n poliittisessa toiminnassa merkittävä taho on NRA Political Victory Fund (NRA-PVF). Se luokittelee poliittisia päättäjiä ja ehdokkaita sen mukaan, mitä he ovat äänestäneet virassa ollessaan, lausuneet julkisesti ja vastanneet NRA:n lähettämään kyselylomakkeeseen. NRA-PVF arvioi ehdokkaat heidän koko äänestyshistoriansa mukaan, ja antaa arvosanat, joista A on korkein ja F on matalin. A-luokitus tarkoittaa sitä, että luokituksen saanut poliitikko kannattaa NRA:n mukaan Yhdysvaltain perustuslain toista lisäystä, joka antaa ihmisille oikeuden kantaa asetta, ja metsästystä.
NRA kannattaa poliittisia ehdokkaita heidän luokituksensa mukaan. Vuoden 2008 vaaleissa NRA laittoi miljoonia dollareita tukemiensa ehdokkaiden vaalikampanjoihin, kampanjakuluihin ja ruohonjuuritason ohjelmiin.
Carmen Rasmusen

Carmen Rasmusen (s. 25. maaliskuuta 1985, Edmonton, Alberta) on kanadalais-yhdysvaltalainen laulaja, joka sijoittui kuudenneksi American Idolin toisella tuotantokaudella vuonna 2003. Rasmusen soittaa myös pianoa ja kitaraa. Hän on syntyperältään norjalainen.
Hänen ensimmäinen EP "Carmen", julkaistiin omakustanteena ja se sisälsi hänen ensimmäisen singlensä, "Photograph". Debyyttialbuminsa "Nothin' Like the Summer" hän julkaisi 28. elokuuta 2007 ja albumin ensimmäinen single "Nothin' Like the Summer" debytoi Yhdysvalloissa 24. huhtikuuta 2007.
Estádio Nacional

Estádio Nacional on yleisurheilu- ja jalkapallostadion Oeirasin kunnassa lähellä Portugalin pääkaupunkia Lissabonia.
Se otettiin käyttöön 10. kesäkuuta 1944 ja sen kapasiteetti on 32 000 istumapaikkaa. Stadionilla pelataan yleensä Portugalin cupin loppuottelu, ja vuonna 1967 se toimi Euroopan Cupin loppuottelun näyttämönä. Vuonna 1955 stadionilla pelattiin Euroopan Cupin historian ensimmäinen ottelu Sportingin ja Partizanin välillä. Stadionin arkkitehtoninen erikoisuus on toisen pääkatsomon puuttuminen kokonaan.
Nigel Reo-Coker

Nigel Shola Andre Reo-Coker (s. 14. toukokuuta 1984 Croydon, Lontoo, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelaa Aston Villa FC:ssa keskikenttäpelaajana. Hän on 172 senttimetriä pitkä.
Reo-Coker on edustanut ammattilaisuransa aikana vasta kahta seuraa, ennen West Hamia hän pelasi Wimbledonin riveissä. 12 maaottelua Englannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa pelannut Reo-Coker oli lähellä paikkaa 2006 MM-kisoihin matkanneessa A-maajoukkueessa, mutta sai lopulta tyytyä kotiin jäävän varamiehen rooliin. Hän kuuluu tällä hetkellä maansa suurimpiin lupauksiin yhdessä Theo Walcottin ja Aaron Lennonin kanssa. Reo-Coker voi kuitenkin valita maajoukkueekseen myös Sierra Leonen, sillä hänellä on sukujuuria siellä ja A-maajoukkuedebyytti on vielä tekemättä.
Ethelred Neuvoton

Ethelred II Neuvoton (Æþelred, n. 968 – 23. huhtikuuta 1016 Lontoo) oli Englannin kuningas vuosina 978–1013 ja 1014–1016. Ethelred seurasi kuninkaana velipuoltaan kuningas Edvard Marttyyria, jonka salamurhan Ethelredin äidin kerrotaan järjestäneen. Valtaan noustessaan Ethelred oli ainoastaan noin kymmenvuotias. Sekä Ethelredin että Edvardin isä oli kuningas Edgar.
Ethelredin lisänimi on sanaleikki, sillä Ethelred merkitsee suunnilleen neuvokasta. Alun perin lisänimi on 1200-luvulla lisätty "unræd", joka tarkoittaa ”ei neuvoja” tai ”oppimaton” (tai vaihtoehtoisesti ”petollinen juoni” muistutuksena velipuolen kuolemasta). Nimi käännettiin 1500-luvulla väärin ja harhaanjohtava ”neuvoton” vakiintui – valtakaudellaan Ethelred oli kaikkea muuta kuin sitä. Oikeampi käännös olisi ”Pahaneuvo”. Häntä on myös sanottu huonosti neuvotuksi kuninkaaksi, jolla on viitattu Mercian jaarliin, petolliseen Eadric Streonaan.
Ethelred ja tanskalaiset.
Ethelredin hallituskauden alkaessa Englanti oli elänyt pitkään rauhassa, sen jälkeen kun Danelagen oli vallattu takaisin viikingeiltä. Vuonna 991 Ethelred sai kuitenkin kohdata Olav Tryggvasonin johtaman suuren viikinkilaivaston. Maldonin taistelussa kärsimästä tappiostaan huolimatta Ethelred onnistui noin vuonna 994 pääsemään Olavin kanssa sopimukseen, ja pian Olav palasi takaisin Norjaan. Sopimus tuli tunnetuksi nimellä tanskalaisvero ("Danegeld") ja se tuli Ethelredille kalliiksi. Vuonna 1002 vero oli 24 000 puntaa, vuonna 1005 36 000 puntaa ja vuonna 1012 jo 48 000 puntaa .
Ethelred järjesti Englantiin asettuneiden tanskalaisten joukkomurhan 13. marraskuuta 1002, mikä johti siihen, että Tanskan kuningas Sven Haaraparta teki Englantiin useita sotaretkiä ja onnistui lopulta valtaamaan maan. Vuonna 1013 Sven nousi maihin ja valtasi nopeasti Lontoon ja Etelä-Englannin.
Viimeiset vuodet.
Ethelred pakeni Normandiaan vaimonsa Emman ja lastensa kanssa vuonna 1013. Hän pystyi palaamaan Englantiin vasta seuraavan vuoden helmikuussa Svenin kuoltua. Ethelred jatkoi kuninkaana, mutta hänen poikansa Edmund Rautakylki lähti riitauduttuaan isänsä kanssa pohjoiseen, jossa Utred, vaikutusvaltainen northumbrialainen aatelismies, tunnusti hänet hallitsijaksi. Etelässä Svenin poika Knuut Suuri hyökkäsi Wessexiin. Edmund alkoi koota armeijaa häntä vastaan, mutta suuri osa miehistä kieltäytyi taistelemasta ellei Ethelred tulisi johtajaksi. Edmund lähti Lontooseen tapaamaan sairasta isäänsä, mutta on epäselvää tekivätkö he sovinnon.
Ethelred kuoli Lontoossa 23. huhtikuuta 1016, jonne hänet myös haudattiin. Hänen poikansa Edmund II Rautakylki seurasi häntä valtaistuimella.
Ethelredin avioliitot ja lapset.
Ethelred oli naimisissa kolmasti. Ensin hän oli naimisissa Ælflaedin kanssa. Tämä oli Northumbrian ealdormanin Thoredin tytär. Hän oli äiti neljälle pojalle. Vuonna 997 Ethelred nai ealdorman Æthelberhtin tyttären Ælfgifun, joka synnytti kaksi poikaa. Kolmannen ja viimeisen liittonsa hän solmi vuonna 1002 Emma Normandialaisen kanssa. Kolmesta liitosta syntyi myös ilmeisesti kahdeksan tytärtä.
Ethelredin pojat.
Edmund II Rautakylki ja Edvard Tunnustaja hallitsivat myöhemmin kuninkaina.