Jacques Lacan

Jacques-Marie-Émile Lacan (13. huhtikuuta 1901 Pariisi – 9. syyskuuta 1981 Pariisi) oli ranskalainen psykiatri ja psykoanalyytikko. Lacan on vaikuttanut psykoanalyysin kehitykseen, kirjallisuuden- ja taiteentutkimukseen sekä teologiaan.
Elämä.
Jacques Lacan syntyi katoliseen perheeseen. Nuoruudessaan hän oli innostunut Baruch Spinozan ajattelusta. Vuonna 1932 hän julkaisi psykooseja käsittelevän väitöskirjansa "De la psychose paranoїaque dans ses rapports avec la personnalité". Lacanin koulutusanalyytikkona toimi egopsykologian merkkihahmo Rudolph Loewenstein. Vuonna 1966 julkaistiin Lacanin artikkelikokoelma "Écrits". 
Klassisen psykoanalyysin piirissä Lacaniin suhtaudutaan arvostelevasti, eikä häntä pidetä virallisen psykoanalyysin edustajana. Hänen suhteensa psykoanalyyttisiin järjestöihin oli mutkikas. Jacques Lacan ja Daniel Lagache erosivat vuonna 1952 Ranskan psykoanalyyttisesta yhdistyksestä ja muodostivat oman ryhmänsä, josta Lacan kuitenkin pian irtautui ja perusti ”Freudilaisen koulunsa” ("École Freudienne"). Lacania ei hyväksytty Kansainvälisen psykoanalyyttisen yhdistyksen IPV:n koulutusanalyytikoksi vuonna 1963, mikä aiheutti uuden välirikon. Pari vuotta myöhemmin lacanilaiset erotettiin IPV:n yhteydestä. Seuraava välirikko tapahtui vuonna 1969, kun muutamat lacanilaiset erosivat ”Freudilaisesta koulusta” ja perustivat ”Neljännen ryhmän”.
Lacan säilyi kuolemaansa asti värikkäänä julkisuuden hahmona, ja hänellä on ollut tiettyä vaikutusta psykoanalyysin kehitykseen, vaikka hän asettuikin opillisesti kulkemaan omaa tietään – tunnuslauseena ”Takaisin Freudiin!”
Ajattelu.
Lacanin ajattelun taustalta löytyy Ferdinand de Saussuren lingvistiikka. Lacan esittää, että ihmisen tiedostumaton on muodostunut kielen tavoin. Keskeisiä käsitteitä Lacanin ajattelussa ovat "reaalinen", "imaginaarinen" ja "symbolinen". Näillä hän korvaa Sigmund Freudin esittämän kolmijaon "id", "ego", "superego". Lacan on tunnettu esittämästään "peilivaiheteoriasta", jonka kokemusperäinen tausta on Henri Wallonin tutkimuksissa. Hänen mukaansa lapsen peilisuhde hoitajaan on myöhempien identifikaatioiden imaginaarinen perusta. Imaginaarisessa vaiheessa lapsi huomaa eronsa muihin.
Lacanin mukaan "kastraatio" merkitsee "falloksesta" luopumista, mutta Lacan ei korosta Freudin alituisesti ylläpitämää viittausta miehen sukupuolielimeen. Näin ollen kastraatio on eräänlaista kaikkivoipuusharhasta luopumista. Juuri kielellisyys, tietoisuus ja kulttuuristuminen liittyvät Lacanin ajattelussa kiinteästi toisiinsa. Lacanin mukaan ihmisen olemista puhuvana olentona leimaa poissaolo. Tätä poissaoloa ratkaisten uskonnot, taiteet ja filosofiat toimivat symbolisessa rekisterissä vaalien ei-mitään omilla erityisillä tavoillaan.
Yksi Lacanin merkittävimmistä käsitteitä on "objekti a" ("objet a" tai "objet petit a"). Objekti a on subjektin korvautuva halun kohde, joka sisältää kuitenkin aina jotain reaalista, mikä ei tule artikulointien piiriin. Käsitteen taustalta löytyy Freudin "das Ding", 'asia'.
Lacanin praksis keskittyy pikemmin "toiseen" ("Autre" tai "grand Autre" tai "A") kuin ”minään” sikäli kuin sillä tarkoitetaan egoa. Hän on jyrkästi niin sanottua egopsykologiaa vastaan. Lacanin mukaan on eettisesti kyseenalaista asettaa terapian lähtökohdaksi ihmisen sopeutuminen ympäristöön. Ihmisen kysymys omasta identiteetistä on muovautunut useassa rekisterissä, jotka eroavat toisistaan olemuksellisesti.