tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gamagōri

Gamagōri () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Tyynenmeren Mikawanlahden rannikolla. Pohjoisessa sen alue nousee Hazuvuorille. Kaupunkiin kuuluu myös useita pieniä saaria, merkittävimpinä Mikawa-Ōshima ja Takeshima. Gamagōrissa on 80 037 asukasta (huhtikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 56,95 neliökilometriä.
Gamagōrin kyläasutus alkoi kasvaa 1880-luvun lopussa avatun Tōkaidō-rautatielinjan aseman vierelle. Tätä ennen seutu eli lähinnä maanviljelystä ja kalastuksesta. Nykyisin tärkeä elinkeino on tekstiiliteollisuus, etenkin köysien tuotanto. Sittemmin kaupunkiin on sijoittuut myös metalli-, kone- ja elintarviketeollisuutta. Gamagōrilla on hyvä luonnonsatama, ja kaupungin alueella toimiikin useita kalastussatamia, joista Miya kehittyi kalastussatamana ja riisin vientisatamana jo Edo-kaudella. Etelään viettävillä vuorenrinteillä viljellään "mikan"-mandariineja. Kaupunkioikeudet Gamagōri sai kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1954. 
Matkailijoita Gamagōriin houkuttelevat kauniit merimaisemat ja esimerkiksi Katahara-onsenin, Miya-onsenin ja Nishiura-onsenin kuumat lähteet. Muita nähtävyyksiä ovat Takeshiman saarelle rakennettu Yaotomi-jinjan šintolainen pyhäkkö ja Takeshiman akvaario. Mikawanlahden puolikansallispuisto sijaitsee suureksi osaksi kaupungin alueella. Gamagōria palvelevat JR Tōkain Tōkaidō-päälinja ja Nagoya-rautateiden Gamagōri-linja.
Konstantin Renvald

Konstantin Renvald (25. elokuuta 1831 – 24. syyskuuta 1909) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.
Konstantin Renvaldin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Johan Gabriel Renvald ja Sofia Ivanovna Osinskaja ja puoliso vuodesta 1894 Ellen Elisabet Lithenius. Renvald tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1845 ja määrättiin sieltä 1851 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen Paavalin rykmenttiin. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1854 ja luutnantiksi 1855. Renvald osallistui Krimin sotaan 1854–1855. Alikapteeniksi 1861 ylennettynä hän oli 1863 mukana kukistamassa tammikuun kansannousua Puolassa. Hänet ylennettiin kapteeniksi 1864 ja everstiksi 1867 ja määrättiin 1871 komentajaksi 94. Jenisein jalkaväkirykmenttiin. Kenraalimajuriksi Renvald yleni 1877, Turkin sodan aikana 1877–1878 hän palveli Venäjän armeijan ylipäällikön esikunnassa. Sodan jälkeen Renvald siirrettiin palvelukseen Suomen sotilaspiirin viraston Suomen sotaväen jaostoon ja määrättiin Helsinkiin sijoitetun 23. jalkaväkidivisioonan 1. prikaatin komentajaksi. Hänestä tuli 1889 Suomen sotaväen päällikön apulainen, kenraaliluutnantiksi hänet ylennettiin 1891. Renvald sai eron sotapalveluksesta vuonna 1894.
Renvaldin veljenpoika oli eversti, Helsingin komendantti Adolf Renvald.
Yang Young-ja

Yang Young-ja (, s. 6. heinäkuuta 1964 Iksan) on eteläkorealainen entinen pöytätennispelaaja, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Yang osallistui urallaan olympialaisiin Soulissa vuonna 1988. Kaksinpelissä hän voitti alkulohkonsa jokaisen ottelun 3–0. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella tšekkoslovakialainen Marie Hrachová voitti Yangin 3–1. Nelinpeliin Yang osallistui Hyun Jung-hwan parina. He voittivat alkulohkonsa kaikki seitsemän ottelua häviten yhteensä vain yhden erän. Puolivälierissä he voittivat alankomaalaisen parin 2–0. Välierissä Hyun ja Yang kohtasivat japanilaiset Kiyomi Ishidan ja Mika Hoshinon, jotka eteläkorealaiset voittivat 2–0. Loppuottelussa eteläkorealaispari kohtasi kiinalaisparin Chen Jing–Jiao Zhimin, jotka he voittivat erin 2–1.
Maailmanmestaruuskilpailuista Yang saavutti yhteensä kuusi mitalia. Ainoan maailmanmestaruutensa hän voitti vuonna 1987, kun hän voitti naisten nelinpelin. Samana vuonna hän saavutti hopeaa kaksinpelistä ja joukkuekilpailusta sekä pronssia sekanelinpelissä. Hänellä on myös MM-hopeaa kaksinpelistä vuodelta 1983 ja MM-pronssia joukkuekilpailusta vuodelta 1985.
Chen Zihe

Chen Zihe (, s. 29. helmikuuta 1968) on kiinalainen entinen pöytätennispelaaja, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Chen osallistui urallaan kertaalleen olympialaisiin. Tämä tapahtui Barcelonan olympialaisissa 1992. Kaksinpelissä Chen voitti kaikki kolme alkulohko-otteluaan, jokaisen 2–0. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella hän voitti japanilaisen Mika Hoshinon. Puolivälierissä Chen hävisi pohjoiskorealaiselle Ri Bun-huille 3–1. Nelinpelissä Chen pelasi Gao Junin parina. He voittivat kaikki kolme alkulohkonsa ottelua häviämättä erääkään. Puolivälierissä kiinalaispari voitti Hongkongia edustaneen parin Chan Tan Lui–Chai Po Wan 3–1. Välierissä he voittivat Pohjois-Korean parin Ri Bun-hui–Yu Sun-bok 3–1. Loppuottelussa Chen ja Gao hävisivät toiselle kiinalaisparille Deng Yaping–Qiao Hongille 3–1.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Chen saavutti kuusi mitalia. Hän voitti ensimmäisen maailmanmestaruutensa joukkuekilpailusta vuonna 1989. Muut kaksi MM-kultaa ovat vuosilta 1991 (naisten kaksinpeli) ja 1993 (joukkue). MM-hopeaa hän saavutti vuonna 1991 sekanelinpelissä ja joukkuekilpailusta. MM-pronssia hänellä on vuodelta 1993 nelinpelistä.
Nikolai Gustav Roediger

Nikolai Gustav Roediger (11. heinäkuuta 1848 Novgorod – 1919 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraaliluutnantti ja suomalainen aatelinen.
Roedigerin vanhemmat olivat kenraaliluutnantti Filip Fredrik Roediger ja Elisabet Charlotta von Schulmann ja puoliso vuodesta 1879 Nadeshda Ivanova. Roedigerin veli Alexander oli jalkaväenkenraali, joka toimi Venäjän sotaministerinä. Nikolai Gustav Roediger tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1860, josta hänet siirrettiin 1866 Pietariin H.M. Keisarin paašikouluun. Sieltä 1867 valmistuttuaan hänet määrättiin vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen Semenovskojen rykmenttiin. Roediger ylennettiin aliluutnantiksi 1870, luutnantiksi 1873 ja alikapteeniksi 1877. Hän osallistui rykmentissään Turkin sotaan 1877–1878. Kapteeniksi Roediger ylennettiin 1883 ja everstiksi 1889. Vuonna 1890 hänet määrättiin komentajaksi 41. jalkaväen reservipataljoonaan, josta hän muodosti 168. Ostrogozkin reservijalkaväkirykmentin. Sen komentajaksi hänet nimitettiin huhtikuussa 1891.
Vuonna 1892 Roediger siirrettiin komentajaksi 188. Baturinin reservijalkaväkirykmenttiin, mistä hänet siirrettiin vuonna 1898 ensin 175. Baturinin jalkaväkirykmentin komentajaksi ja sitten 47. Ukrainan, H.K.K. suuriruhtinas Vladimir Aleksandrovitšin jalkaväkirykmentin komentajaksi. Kenraalimajuriksi Roediger ylennettiin 1900 ja määrättiin 3. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentajaksi. Vuonna 1902 hänet nimitettiin pääesikunnan sotilaslääkintäkomitean johtajaksi, kenraaliluutnantiksi hän yleni 1906. Roediger sai eron sotapalveluksesta lokakuussa 1908.
Gao Jun

Gao Jun (, s. 25. tammikuuta 1969 Hebei) on kiinalais-yhdysvaltalainen pöytätennispelaaja, olympiamitalisti ja maailmanmestari. 
Gao kilpaili urallaan neljissä olympialaisissa. Hän edusti Kiinaa Barcelonan olympialaisissa 1992, jolloin hän osallistui nelinpeliin Chen Zihen parina. He voittivat kaikki kolme alkulohkonsa ottelua häviämättä erääkään. Puolivälierissä kiinalaispari voitti Hongkongia edustaneen parin Chan Tan Lui–Chai Po Wan 3–1. Välierissä he voittivat Pohjois-Korean parin Ri Bun-hui–Yu Sun-bok 3–1. Loppuottelussa Chen ja Gao hävisivät toiselle kiinalaisparille Deng Yaping–Qiao Hongille 3–1. Muissa kolmessa olympialaisissa hän edusti Yhdysvaltoja. Sydneyssä 2000 hän pelasi sekä kaksin- että nelinpelissä. Kaksinpelissä hän voitti kummatkin alkulohkonsa ottelut, mutta hävisi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Ryu Ji-hyelle 3–1. Nelinpelissä hän pelasi Michelle Don parina. He voittivat alkulohkossaan toisen peleistä, mutta hävisivät toisen eivätkä edenneet pudotuspeleihin. Ateenan olympialaisissa 2004 kaksinpelissä Gao hävisi ensimmäisen ottelunsa japanilaiselle Ai Fukuharalle 4–0. Nelinpelissä hän pelasi Tawny Banhin parina. He voittivat ensimmäisessä ottelussa venezuelalaiset Fabiola Ramosin ja Luisana Pérezin, mutta hävisivät seuraavalla kierroksella eteläkorealaisparille Kim Bok-rae–Kim Kyung-ahille. Pekingin olympialaisissa hän pelasi kaksinpelissä ja joukkuekilpailussa. Kaksinpelissä Gao voitti ensimmäisessä ottelussa slovakialaisen Eva Ódorován ja toisessa ottelussa japanilaisen Sayaka Hiranon. Kolmannessa ottelussa Dominikaanisen tasavallan Nieves Wu voitti Gaon 4–3. Joukkuekilpailussa Yhdysvallat kohtasi alkulohkossaan Singaporen, Alankomaat ja Nigerian. Singaporea vastaan hän hävisi oman kaksinpelin ja nelinpelin. Alankomaita vastaan Gao voitti kaksi kaksinpeliottelua Jie Litä ja Elena Timinaa vastaan. Nigeriaa vastaan hän voitti sekä kaksinpeli että nelinpeliottelunsa. Yhdysvallat päätyi keräilyeriin, jonka ensimmäisellä kierroksella se kohtasi Romanian. Romaniaa vastaan Gao voitti Daniela Dodeanin sekä pelasi myös nelinpelissä. Toisella kierroksella Etelä-Korea voitti Yhdysvallat. Gao hävisi sekä kaksin- että nelinpelissä.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Gao saavutti seitsemän mitalia. Hän voitti naisten nelinpelin kultaa vuonna 1991 ja joukkuepelin kultaa vuonna 1993. Ainoan MM-hopean hän saavutti joukkuekilpailusta vuonna 1991. Pronssia hänellä on vuosilta 1989 ja 1993: vuonna 1989 hän oli kolmas naisten nelinpelissä ja sekanelinpelissä. Vuonna 1993 hän sai pronssia kaksinpelistä ja naisten nelinpelistä.
Yhdystie 4532

Yhdystie 4532 on yhdystie joka kulkee Pieksämäellä Teollisuuskylän kaupunginosasta Kaakinmäen kaupunginosaan. Tien pituus on noin kilometri.
Tien osoitenimenä on "Joroistentie" koko matkan.
Käämivuo

Käämivuo tarkoittaa käämin läpi virtaavaa kokonaismagneettivuota. Magneettivuo tietyn pinnan läpi voidaan määrittää graafisesti laskemalla niiden kenttäviivojen määrä, jotka läpäisevät pinnan. Käämissä samat kenttäviivat läpäisevät kaikki käämin silmukat ja ne lasketaan useaan kertaan. Jos magneettivuo käämin yksittäisen silmukan läpi on Φ ja käämissä on "N" silmukkaa, käämivuo on
formula_1. 
Käämin induktanssi "L" voidaan tällöin määritellä käämivuoksi virtayksikköä kohti.
formula_2.
Heinsberg

Heinsberg on kaupunki Heinsbergin piirikunnassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksan läntisimmässä osassa.
Maantiede.
Heinsberg sijaitsee Rur-joen laaksossa osavaltionsa lounaisosassa ja se rajautuu luoteessa Alankomaihin. Heinsbergin etäisyys Aachenista on noin 30 kilometriä pohjoiseen ja Mönchengladbachista saman verran lounaaseen. Etäisyys Kölnistä on noin 60 kilometriä länteen.
Historia.
Varhaisin asiakirjamaininta Heinsbergistä on vuodelta 1255. Paikkakunnalla oli linnoitus, jonka perusteella on oletettu, että se oli saanut kaupunkioikeudet viimeistään 1255. Kaupunkia hallitsi Heinsburgin mahtisuku, Herren von Heinsberg, jonka mieslinja sammui 1448. Heinsbergin läänitykset päätyivät suvun naislinjan kautta osaksi Jülich-Bergin herttuakuntaa 1400-luvun lopulla. Vuonna 1543 keisarilliset joukot tuhosivat Heinsbergiä Gelren perimyssodan yhteydessä. Vuonna 1683 kaupunkia kohtasi tuhoisa tulipalo.
Ranskan vallankumouksen jälkeen Heinsberg oli ranskalaisten vallassa, mutta vapaussotien jälkeen 1816 siitä tuli osa Preussia. Rautatieyhteyden Heinsberg sai 1800-luvun lopussa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Heinsberg kuului Reininmaan miehitysalueeseen, toisen maailmansodan aikana kaupunki jäi Westwallin eli Länsivallin puolustuslinjalle ja koki laajamittaisia sotatuhoja. Liittoutuneet miehittivät Rurin kolmion tammikuussa 1945 suoritetun operaatio Blackcockin yhteydessä; kolmioon kuului myös Heinsberg. Vuonna 1972 Heinsbergiin liitettiin useita ympäristön maalaiskuntia.
Talous ja liikenne.
Heinsbergissä on muun muassa metalliteollisuutta, muoviteollisuutta, puunjalostusta ja elintarviketeollisuutta. Paikallinen sairaala, Städtisches Krankenhaus Heinsberg, on niin ikään merkittävä työllistäjä. Heinsberg on hallintokaupunki, joten erilaiset virastot työllistävät huomattavasti.
Heinsbergin rautatieasemalla lopetettiin henkilöliikenne vuonna 1980. Vuosikymmeniä myöhemmin rataosuus Lindern–Heinsberg sähköistettiin ja henkilöliikenne aloitettiin uudelleen 2013. Bundesautobahn 46 kulkee Heinsbergin halki länsi–itäsuuntaisesti ja risteää Bundesstraße 221:n kanssa keskustan eteläpuolella.
Yhdystie 4504

Yhdystie 4504 on yhdystie joka kulkee Pieksämäellä Pappilanmäen kaupunginosasta saman kaupungin alueella sijaitsevaan Anolaan. Tien pituus on noin kolme kilometriä.
Tien osoitenimenä on ensin "Huvilakatu" Nykäläntien risteyksestä Pappilanmäen asuinalueen pohjoisrajalle ja "Pohosjoentie" koko loppumatkan eli kantatien 72 risteykseen.
Hückelhoven

Hückelhoven on kaupunki Heinsbergin piirikunnassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksan läntisimmässä osassa.
Maantiede.
Hückelhoven sijaitsee osavaltionsa lounaisosassa lähellä Alankomaiden rajaa. Etäisyys Mönchengladbachista on noin 20 kilometriä lounaaseen. Reinin läntinen sivujoki Rur virtaa Hückelhovenin alueella. Kaupungin luoteisosassa Ratheimissa sijaitsee 31 hehtaarin laajuinen järvi Adolfosee. Hückelhoven koostuu yhdestätoista kaupunginosasta. Hückelhovenin naapurikaupunkeja ovat Erkelenz, Linnich, Geilenkirchen, Heinsberg ja Wassenberg.
Historia.
Hückelhoven on nuori kaupunki: se perustettiin 1972 liittämällä joukko maalaiskuntia Hückelhoven-Ratheimin kaupunkiin, joka oli perustettu 1935. Hückelhoven ilmaantuu asiakirjoihin 1200-luvulla, jolloin Reinhard von Huckilhoven otti alueen haltuunsa. Hänen sukunsa hallitsi paikkakuntaa aina 1500-luvun taitteeseen. Sen jälkeen Haus Hückelhoven oli Olmissenin suvun hallussa ja lopulta se päätyi katoliselle kirkolle. Vuosina 1794–1814 Hückelhoven oli ranskalaisten vallassa, minkä jälkeen siitä tuli osa Preussia. Hückelhovenista kehittyi hiilikaivoskaupunki, jonka elämänmenoa hallitsi 1900-luvulla Gewerkschaft Sophia-Jacoba. Kaivos suljettiin 1997, jolloin kaupunki menetti suoraan tai välillisesti tuhansia työpaikkoja. 2000-luvulla Hückelhoven on elpynyt ja sen elinkeinoelämä on monipuolistunut.
Hückelhoven historiallisia rakennuksia ovat muun muassa Haus Blumenthal, josta on varhaisin maininta vuodelta 1452 ja ritarikartano Grittern. Baalin kaupunginosassa sijaitsee Gut Gansbroich, kartano jonka historia ulottuu 1300-luvulle. Baalista on ensimmäinen asiakirjamaininta vuodelta 893. Rurichin kaupunginosassa on veden ympäröimä Schloss Rurich, joka oli keskiaikana Rurichin suvun pääpaikka. Kirkkoja on useita, kuten St. Johannes der Täufer Ratheimissa Adolfoseen koillispuolella.
Talous ja liikenne.
Rataosuus Jülich–Dalheim avattiin 1911, ja nykyisen Hückelhovenin alueella oli aikoinaan useita asemia. Nykyisin käytössä on Baalin rautatieasema (Hückelhoven-Baal), jolla liikennöi Wupper-Express. Brachelenin kaupunginosassa on rautatieliikennepaikka. Hückelhovenin keskustan pohjoispuolitse kulkee moottoritie BAB 46, joka on kytketty paikalliseen tieverkkoon kahdella liittymällä.
Erkelenz

Erkelenz on kaupunki Heinsbergin piirikunnassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksan läntisimmässä osassa.
Maantiede.
Erkelenz sijaitsee osavaltionsa lounaisosassa lähellä Alankomaiden rajaa. Etäisyys Mönchengladbachin keskustasta on noin 15 kilometriä lounaaseen. Erkelenzin maaperä on ravinteikasta lössiä.
Historia.
Nykyisen Erkelenzin alueella vallitsi nauhakeraaminen kulttuuri noin vuosina 5300–4900 eaa. Kaupungista on löydetty kaivo, joka on ajoitettu vuoteen 5090 eaa. ja se mainitaan maailman vanhimpana säilyneenä puurakenteena. Vanhin asiakirjamaininta Erkelenzistä on tammikuulta 966 muodossa Herclinze. Nimi on todennäköisesti johdettu roomalaisesta miehennimestä Herculentius. Kaupungin kehitystä avitti sijainti Köln-Roermondin ja Krefeld-Aachenin välisen kauppatien varrella. Erkelenz sai kaupunkioikeudet kreivi Reinald II von Gelderniltä vuonna 1326.
Kaupunki siteet Alankomaihin heikkenivät, kun se liitettiin Jülichin herttuakuntaan vuonna 1713. Ranskalaiset miehittivät Erkelenzin 1794. Preussiin kaupunki liitettiin 1815. Teollistuminen alkoi toden teolla 1800-luvun lopulla, kun liikemies ja syväporaustekniikan pioneeri Anton Raky laajensi liiketoimintaansa Erkelenziin. Toisen maailmansodan aikana 1944 kaupunkia pommitettiin, jälleenrakennus saatiin olennaisilta osin päätökseen 1954. Vuoden 1972 kuntauudistuksen yhteydessä Erkelenziin liitettiin useita maalaiskuntia.
Erkelenzin historiallisia rakennuksia ovat muun muassa raatihuone vuodelta 1546, myöhäisgoottilainen kirkko St. Lambertus 1300-luvulta ja Haus Spiess vuodelta 1806.
Talous ja liikenne.
Erkelenzin keskeinen elinkeino on koneenrakennus. Norjalaisella Aker Solutionsilla on toimipaikka kaupungissa. Vähittäiskauppa ja muut palvelualat työllistävät runsaasti. Kaupungin pinta-alasta suurin osa on maatalouskäytössä.
Erkelenzin rautatieasema avattiin 1852, nykyisin se on liikennepaikka, jolla liikennöi Wupper-Express ja Rhein-Niers-radan paikallisjunat. Välittömästi keskustan eteläpuolitse kulkee moottoritie BAB 46, joka on kytketty paikalliseen tieverkkoon kahdella liittymällä.
Yhdystie 2522

Yhdystie 2522 on yhdystie, joka kulkee Sastamalassa Sylvään kaupunginosasta Stormin kylän länsipuolella sijaitsevaan Laukulaan. Tien pituus on 5 kilometriä.
Tien osoitenimenä on "Ojansuunkatu" seututieltä 252 Varilankadun risteykseen ja "Tampereentie" koko loppumatkan eli valtatien 12 risteykseen.
Yhdystie 2173

Yhdystie 2173 on yhdystie joka kulkee Euran Hiukosta Harjavallan Sievariin. Tien pituus on 10 kilometriä.
Tien osoitenimenä on "Hiirijärventie" koko matkan.
Wegberg

Wegberg on kaupunki Heinsbergin piirikunnassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksan läntisimmässä osassa. Wegbergin historiaa on värittänyt paikkakunnan jako Gelren ja Jülichin herttuakuntiin. Kaupunki tunnetaan myös useista historiallisista vesimyllyistään, ja se on saanut lisänimen Mühlenstadt.
Maantiede.
Wegberg sijaitsee osavaltionsa lounaisosassa ja rajoittuu luoteessa Alankomaihin. Etäisyys Mönchengladbachin keskustasta on noin 12 kilometriä lounaaseen. Wegberg on osa Pohjois-Saksan alankoa, kaupungin korkein kohta on 88 metriä mpy ja matalin 49 metriä mpy. Wegbergin alueella virtaa Maasin sivujoki Schwalm.
Wegbergin kantakaupunki on Grenzlandring-kehätien sisällä kaupungin itäosassa.
Historia.
Wegbergistä on varhaisin maininta vuodelta 966 keisari Otto I Suuren asiakirjassa. Tuolloin käytettiin kirjoitusasua Berck. Nykyasuunsa nimi taipui 1300-luvulla, jolloin haluttiin ilmentää paikkakunnan sijaintia sotilastien (Heerstraße) varrella. Gelren ja Jülichin herttuakuntien raja kulki vuosisatoja nykyisen Wegbergin alueella Schwalm-joen uomaa mukaillen. Vuosina 1543–1794 Gelren osuus Wegbergistä kuului Itävallan Alankomaihin ja Jülichin osuus puolestaan kuului Tüschenbroichin valtapiiriin. Vuosien 1794–1815 ranskalaisvallan jälkeen Wegberg liitettiin Preussiin ja hallinnollinen hajanaisuus päättyi 1820, kun Jülichin alueen kylät liitettiin Bürgermeisterei Wegbergiin. Kaupunkioikeudet Wegberg sai 5. kesäkuuta 1973. Saksan liittotasavallassa tehtiin laajamittaisia kuntatason aluereformeja 1970-luvulla, ja tuolloin myös Wegbergiin liitettiin viereisiä maalaiskuntia ja Wegbergistä liitettiin alueita viereisiin kaupunkeihin.
Wegbergin historiallista arkkitehtuuria edustaa muun muassa katolinen kirkko St. Peter und Paul. Tüschenbroichin linnan eli Schloss Tüschenbroichin historia alkaa 1100-luvulta.
Talous ja liikenne.
Wegbergin sijainti tiheään asutun Ruhrin alueen ja Benelux-maiden välissä on logistisesti edullinen. Kaupungissa on muun muassa Siemensin testikeskus Prüfcenter Wegberg-Wildenrath.
Wegbergissä on kaksi rautatieasemaa: Bahnhof Wegberg ja Bahnhof Dalheim sekä Arsbeckin rautatieliikennepaikka. Asemat sijaitsevat rataosuudella Eiserner Rhein. Wegbergin alueella kulkevat maantiet Bundesstraße 57 ja 221. Kaupungin eteläpuolitse kulkee moottoritie BAB 46 ja pohjoispuolitse BAB 52. Kantakaupunkia kiertävä ovaalinmuotoinen Grenzlandring rakennettiin ennen toista maailmansotaa sotilastarkoituksiin ja sitä käytettiin sodan jälkeen kilparatana.
Helga Nõu

Helga Nõu (o.s. Raukas, s. 22. syyskuuta 1934 Tartto) on virolainen kirjailija.
Helgas Raukas syntyi Tartossa. Hänen isänsä Aleksander Friedrich Raukas oli metsänhoitaja ja äiti Elsa Raukas tekstiilikäsityön opettaja. Perhe asui ensin Kohtlassa, sitten Tallinnassa ja myöhemmin Pärnussa. Perhe pakeni Ruotsiin vuonna 1944, kun saksalaiset vetäytyivät ja Neuvostoliiton armeija saapui maahan. Ruotsiin asetuttuaan Helgas Raukas työskenteli peruskoulun opettajana. Vuonna 1957 Helga Raukas avioitui lääkäri-kirjailija Enn Nõun kanssa ja he asetuivat asumaan Uppsalaan. Jäätyään eläkkeelle 1999 hän on asunut puolittain Uppsalassa ja puolittain Tallinnassa.
Vuonna 1965 hän debytoi romaanilla "Kass sööb rohtu". Siitä alkaen hän on toiminut aktiivisena kirjailijana Ruotsissa. Hän on kääntänyt esimerkiksi Astrid Lindgrenin ja Kerstin Thorvallin teoksia viroksi. Hänen omia novellejaan ja muita teoksiaan on käännetty suomeksi, ruotsiksi, latviaksi, ruotsiksi ja venäjäksi.
Helga Nõu on palkittu muun muassa Viron kulttuuriseuran kulttuuripalkinnolla (1968) ja Viron kulttuuripääkaupunkipalkinnolla (2020).
Yhdystie 2223

Yhdystie 2223 on yhdystie joka kulkee Liedon kirkonkylästä saman kunnan alueella sijaitsevaan Hakulan kylään. Tien pituus on noin 4 kilometriä.
Tien osoitenimenä on "Kirkkotie" valtatieltä 10 Vintalantien risteykseen ja "Kurkelantie" koko loppumatkan eli seututien 222 risteykseen.
Yhdystie 2270

Yhdystie 2270 on yhdystie joka kulkee Kaarinan Raadelmassa valtatien 1 moottoritien liittymältä seututien 110 risteykseen. Tien pituus on noin kilometri ja se kulkee koko matkan lähes viivasuorana. Tien osoitenimi on "Raadelmantie" koko matkan. Seututien 110 varrella sijaitsevaa pientä asuinaluetta lukuun ottamatta tien varrella ei sijaitse lainkaan rakennuksia tai muita palveluja.
Mentor (mytologia)

Mentor () oli kreikkalaisessa mytologiassa Alkimoksen poika ja Odysseuksen uskottu ystävä. Ennen lähtöään Troijan sotaan Odysseus jätti palatsinsa ja poikansa Telemakhoksen tämän hoiviin. "Odysseiassa" Athene ottaa usein Mentorin hahmon voidakseen antaa tunnistamattomana neuvojaan Telemakhokselle.
Mentorin nimestä on myöhemmin johdettu termi mentorointi, jolla tarkoitetaan kokeneen opettajan tai neuvonantajan ja vähemmän kokeneen aktorin välistä suhdetta.
Lauri Sipilä

Lauri Rafael Sipilä (4. toukokuuta 1904 Mynämäki – 20. toukokuuta 1974 Turku) oli suomalainen arkkitehti ja kuvataiteilija.
Lauri Sipilän vanhemmat olivat Mynämäen kirkkoherra, lääninrovasti ja kansanedustaja Frans Wilhelm (Wilho) Sipilä ja Amanda (Mandi) Matilda o.s. Piirainen. Lauri oli heidän neljäs lapsensa. Taidemaalari Sulho Sipilä oli Lauri Sipilän veli.
Sipilä suoritti ylioppilastutkinnon Turun Suomalaisessa Yhteiskoulussa 1923, ja opiskeli arkkitehdiksi Teknillisessä korkeakoulussa Helsingissä ja valmistui vuonna 1929. Hän toimi apulaisena Erik Bryggmanin, Pauli E. Blomstedtin, Jussi Paatelan sekä Alvar Aallon arkkitehtitoimistoissa vuosina 1926–1932.
Lauri Sipilä perusti oman arkkitehtitoimiston 1937. Hän avioitui Helmi Havosen kanssa 1945. Työurallaan hän toimi myös rakennustarkastajana useissa Turun seudun kunnissa. Hän teki myös pitkän uran opettajana Turun teknillisessä oppilaitoksessa, jääden eläkkeelle talonrakennusopin yliopettajan virasta vuonna 1970. Samoin hän oli useissa luottamustehtävissä vuoteen 1965 asti.
Lauri Sipilä oli myös kuvataiteilija, joka ammensi vaikutteita 1900-luvun alun uusista eurooppalaisista suuntauksista. Hän ei kuitenkaan elinaikanaan osallistunut näyttelyihin tai järjestänyt omia näyttelyitä. Läpileikkaus hänen teoksistaan oli esillä Mynämäen kulttuuritalo Vanhassa yhteiskoulussa ja Mynämäen kirjastossa sekä Raision museo Harkossa osana Suomi 100 -ohjelma
Töitä.
Vuosina 1931–1971 Sipilä suunnitteli useita rakennuksia Turkuun ja Turun ympäristökuntiin:
Hän suunnitteli myös Naantalin kuparivuorella sijaitsevan Laivaston sankarivainajien muistoristin, joka paljastettiin 13. syyskuuta 1951.
Espoon keskuspaloasema

&lt;mapframe text="Paloaseman sijainti kartalla." latitude="60.207791" longitude="24.740712" zoom="13" width="250" height="250" align="right"&gt;{
 "type": "FeatureCollection",
 "features": [
 "type": "Feature",
 "properties": {
 "marker-color": "FF6347",
 "marker-size": "medium",
 "marker-symbol": "fire-station"
 "geometry": {
 "type": "Point",
 "coordinates": [
 24.740712,
 60.207791
 ]
}&lt;/mapframe&gt;
Espoon keskuspaloasema (asema 10) on Länsi-Uudenmaan pelastuslaitoksen vanhin paloasema. Se sijaitsee Sepänkylän kaupunginosassa lähellä Kauniaisten rajaa. Asema peruskorjattiin vuosien 2015-2016 aikana. Keskuspaloaseman valmiudessa olevat pelastus- ja ensihoitoyksiköt, korjaamo, varusvarasto, päivystävä palotarkastaja, hallinto ja tilannekeskus siirtyivät takaisin uusitulle keskuspaloasemalle joulukuussa 2016.
Peruskorjaus.
Peruskorjaus tehtiin vuosien 2015-2016 aikana. Valmistuessaan vuonna 1968 rakennus oli Suomen ajanmukaisin paloasema. Peruskorjauksessa vaalittiin rakennuksen hahmoa sekä ikkunanauhojen ja -pintojen rytmiä suoralinjaisessa julkisivussa. Tarkoituksena on ollut säilyttää alkuperäisen suunnittelukauden henki. Peruskorjauksen lisäksi paloasemaa täydennettiin itäpäädyn laajennusosalla ja länsipäädyn uudella korjaamohallilla. Rakennuksen energiatehokkuutta parannettiin talotekniikan lisäksi uusimalla ulkovaipan lämmöneristystaso vastaamaan uusia määräyksiä. Rakennus on myös led-valaistuksen pilottikohde.
David José Devignaud Parente

David José Devignaud Parente (s. 4. joulukuuta 1986 Kinshasa) on portugalilainen futsalpelaaja ja hän pelaa futsalia kaudella 2019–2020 jyväskyläläisessä KaDy:ssa.
Parente tuli Suomeen kauden 2018–2019 runkosarjan lopussa ja pelasi KaDy:ssa pudotuspelit ja voitti Suomen mestaruuden. Kaudella 2019–2020 Parente palasi takaisin Portugaliin ja pelasi futsalin pääsarjaa Viseu 2001 -joukkueessa. Helmikuussa 2020 Parente palasi takaisin Suomeen ja Kampuksen Dynamoon.
Parente pelasi KaDyssa kevään 2019 lisäksi vielä elokuussa futsalin mestarien liigan esikierroksen peleissä Tallinnassa, jossa joukkue voitti FC Tiranan, mutta kärsi tappiot Ranskan mestari Toulon Élite Futsalia ja isäntäjoukkue Viimsi FC Smsrahaa vastaan. Tämän jälkeen Parente siirtyi Portugalin futsal-liigassa (Liga Placard) pelaavaan Viseu 2001:een, mutta palasi takaisin Suomeen ennen runkosarjan päättymistä. 
Parente on pelannut myös neljänä kautena Major Arena Soccer League -sarjaa Yhdysvalloissa. Parente on myös aiemmin pelannut futsalin mestarien liigaa kaudella 2016–2017 englantilaisen Oxford City Lionsin riveissä.
Nipah-virusinfektio

Nipah-virusinfektio on nipah-virusten aiheuttama sairaus. Infektion oireet vaihtelevat oireettomuudesta vakaviin hengitysvaikeuksiin ja kuolettavaan aivotulehdukseen. Taudin itämisajan uskotaan vaihtelevan useimmissa tapauksissa neljästä vuorokaudesta kahteen viikkoon. Muihin mahdollisiin oireisiin sisältyy kuume, päänsärky, lihaskipu, oksentaminen ja kurkkukipu. Vakavimmissa tapauksissa aivotulehdus johtaa koomaan kahden vuorokauden sisällä. Viruksen luontaisia kantajia ovat hedelmälepakot, joiden kautta se voi levitä muihin eläimiin ja ihmisiin. Tartunnan saaneiden ihmisten kuolleisuusprosentti on Maailman terveysjärjestön (WHO) arvion mukaan 45–70 prosenttia. 
Ensimmäinen laaja tartuntatapaus havaittiin malesialaisten sikatilallisten keskuudessa vuonna 1999. Tuolloin tartunta levisi useimmiten ihmisiin, jotka olivat yhteydessä sairastuneisiin sikoihin tai käsittelivät niiden eritteitä suojaamattomina. Bangladeshissa ja Intiassa viruksen on havaittu leviävän hedelmälepakkojen saastuttamien hedelmien kautta. Uudemmissa tartuntatapauksissa on havaittu viruksen leviämistä ihmiseltä toiselle. Virus sai nimensä malesialaiselta Sungai Nipah -kylältä, jossa ensimmäinen tapaus havaittiin. 
Nipah-virus kuuluu henipavirusten sukuun yhdessä lähisukulaisensa hendra-viruksen kanssa. Nipah-infektiot ovat suhteellisen harvinaisia, sillä siihen on sairastunut vain noin 700 henkeä. Tuomas Aivelo arvioi henipavirusten kuitenkin yleistyvän johtuen ihmisten ja lepakoiden lisääntyvistä kontakteista. Vuonna 2018 nipah-tartuntoja esiintyi ensimmäistä kertaa Intian Keralan osavaltiossa, mikä aiheutti huolta taudin laajentumisesta.
Nipah-virusinfektiota vastaan ei ole lääkkeitä eikä rokotteita. Ribaviriinin on havaittu toimivan virusta vastaan laboratorio-olosuhteissa, mutta ihmisten osalta asiaa ei ole testattu tarpeeksi. Taudista selviytyneet ovat pääasiassa kuntoutuneet täysin, mutta joissakin tapauksissa on havaittu pitkäaikaisia neurologisia ongelmia. Maailman terveysjärjestön mukaan joka viides selviytyjä kokee muutoksia persoonallisuuteensa. WHO:n mukaan nipah on yksi todennäköisimmistä viruksista, jotka voivat mahdollisesti aiheuttaa maailmanlaajuisen pandemian. Vuoden 2011 elokuva "Tartunta" on saanut innoituksensa nipah-viruksesta.
Alessandro Giardelli

Alessandro Giardelli (s. 5. lokakuuta 2002 Seriatessa ) on italialainen moottoriurheilun kuljettaja, jota pidetään yhtenä suurimmista karting-lupauksista Italiassa. Hän voitti Italian mestaruuden vuonna 2015. Vuonna 2017 vain 14-vuotiaasta Giardellista tuli kartinghistorian nuorin kuljettaja, joka on osallistunut maailmancup-kisoihin kartingin tärkeimmässä kategoriassa, KZ1-luokassa. Vuonna 2020 Giardelli osallitui Elite Motorsport -joukkueen kanssa TCR Italy Touring Car Championship -mestaruuskilpailuun, joka on yksi Italian tärkeimmistä auto-mestaruuskilpailuista.
Ura.
Karting.
Giardelli aloitti uransa vuonna 2012. Siitä lähtien hän on voittanut lukuisia kansallisia ja kansainvälisiä kilpailuja ja palkintoja. Tulokset sisältävät ensimmäisen sijan Italian mestaruuskisoissa,kolmannen sijan WSK Night Edition, kahdeksannen sijan, ja viidennen sijan WSK Champions Cupissa, neljännen sijan WSK Final Cupissa, ensimmäisen sijan Rok Cupissa Italy, viides sija Rok Cup International final, viides trofeo Margutti, toinen sija trofeo delle industrie, ensimmäinen paikka 500 mailia Granja Viana, kolmas EM-kisassa ja voitto maailmanmestaruuskilpailun yhdellä kierroksella. Hän kilpaili virallisessa CRG-joukkueessa, ja Tony Kart. Kilpailevat tällä hetkellä virallisessa Lariomotorsport.
Formula.
Giardelli osallistui kokeisiin sekä Formula Renault- että Formula 4 -sarjojen kanssa.
Touring Car.
Vuonna 2020 hän vaihtoi katettuihin autoihin ja allekirjoitti sopimuksen Elite Motorsport -joukkueen kanssa osallistuen vakioautojen TCR Italia Touring Car Championship -sarjaan.
Tulokset.
Myös Giardellin veli Luca on kilpa-kuljettaja. Vuonna 2013 Giardelli-perhe avasi radan, jonka nimi on Lariomotorsport, ja perusti myöhemmin samannimisen kartingtiimin.
Vain elämää – kausi 10, ensimmäinen kattaus

Vain elämää – kausi 10, ensimmäinen kattaus on "Vain elämää" -televisiosarjan kymmenennen tuotantokauden ensimmäinen kokoelma-albumi, joka ilmestyi 27. syyskuuta 2019. Kaikki kappaleet julkaistiin singleinä kunkin jakson ensiesityspäivänä. Albumi nousi Suomen virallisen albumilistan kärkeen.
Vain elämää – kausi 10, toinen kattaus

Vain elämää – kausi 10, toinen kattaus on "Vain elämää" -televisiosarjan kymmenennen tuotantokauden toinen kokoelma-albumi, joka ilmestyi 25. lokakuuta 2019. Kaikki kappaleet julkaistiin singleinä kunkin jakson ensiesityspäivänä. Albumi nousi Suomen virallisen albumilistan kärkeen.
Maria Lassila-Merisalo

Maria Lassila-Merisalo (s. 1978) on suomalainen tietokirjailija ja journalismin tutkija. Hän on kirjoittamisen dosentti Jyväskylän yliopistossa ja viestinnän dosentti Helsingin yliopistossa. 
Lassila-Merisalon päätutkimuskohde on tarinallinen journalismi, jota hän on paitsi tutkinut myös kouluttanut ja itse kirjoittanut. Hän osallistuu myös aktiivisesti journalismia ja media-alaa koskevaan julkiseen keskusteluun ja on ollut valitsemassa palkinnonsaajia useissa lehtijuttukilpailuissa. Vuonna 2020 häneltä julkaistiin tietokirja "Tarinallinen journalismi", jonka on kustantanut Vastapaino.
Lassila-Merisalo väitteli tohtoriksi tammikuussa 2009 Jyväskylän yliopistossa journalistiikan oppiaineessa. Hänen väitöskirjansa "Faktan ja fiktion rajamailla" käsittelee suomalaisen kaunokirjallisen journalismin poetiikkaa. Narratiivisen journalismin lisäksi Lassila-Merisalo on tutkinut esim. toimittajien urakehitystä.
Lassila-Merisalo on tiedonjulkistamisen neuvottelukunnan varapuheenjohtaja . Neuvottelukunta muun muassa tekee tiede- ja kulttuuriministerille esityksen tiedonjulkistamisen valtionpalkintojen saajista ja jakaa apurahoja.. Hän toimii myös Suomen tietokirjailijat ry:ssä Kanta-Hämeen aluevastaavana ja hallituksen jäsenenä.
Aamulehti tilasi vuonna 2024 Lassila-Merisalolta selvityksen, jossa hän tarkasteli lehden entisen toimittajan Matti Kuuselan artikkeleiden todenperäisyyttä. Selvitystä edelsi laaja journalismin etiikkaa koskeva julkinen keskustelu, kun Kuusela oli elämäkerrassaan paljastanut keksineensä asioita joihinkin artikkeleihinsa.
Vain elämää – joulu

Vain elämää – joulu on "Vain elämää" -televisiosarjan kymmenennen tuotantokauden joulujaksoihin perustuva kokoelma-albumi, joka ilmestyi 29. marraskuuta 2019. Kaikki kappaleet julkaistiin singleinä kunkin jakson ensiesityspäivänä. Albumi nousi Suomen virallisen albumilistan kärkeen.
Children of Bodomin diskografia

Children of Bodom (lyh. CoB, C.O.B.) oli suomalainen vuonna 1993 Espoossa perustettu melodista metallimusiikkia soittava yhtye.
Demot.
Kaikki demot julkaistiin yhtyeen nimen ollessa vielä IneartheD.
HIMin diskografia

HIM oli suomalainen, viisihenkinen rockia ja metallia soittava yhtye. Yhtye itse kuvailee musiikkiaan ”love metalliksi”, kriitikot usein alternative rockiksi, hard rockiksi, goottirockiksi, metalliksi tai popiksi.
Koronaviruspandemian 2019– sukupuolittuneet vaikutukset

Koronaviruspandemian vaikutuksissa eri sukupuoliin on havaittu eroja. Koronavirussairauden vaikutukset ja kuolleisuus eroavat miesten ja naisten kesken. COVID-19:stä johtuva kuolleisuus on korkeampi miehillä Kiinassa ja Italiassa tehdyissä tutkimuksissa. Suurempi osuus terveydenhuollon työntekijöistä, erityisesti sairaanhoitajista, on naisia, ja heillä on suuremmat mahdollisuudet altistua virukselle. Koulujen sulkeminen, eristäminen ja vähentynyt pääsy terveydenhuoltoon vuoden 2019– koronaviruspandemian seurauksena voivat vaikuttaa sukupuoliin eri tavoin ja mahdollisesti korostaa nykyisiä sukupuolieroja.
Maaliskuun 20. päivään 2020 mennessä kaikissa kuudessa maassa, jossa COVID-19 -kuolemia oli tilastoitu sukupuolten mukaan miesten osuus oli suurmpi kuin naisten. Näistä neljässä maassa, Kiinassa, Ranskassa, Italiassa ja Etelä-Koreassa miesten kuolleisuus oli yli 50 prosenttia suurempi kuin naisten. 
Sukupuolierot kuolleisuudessa.
Huhtikuun 2020 tilastojen mukaan miehet kuolevat useammin kuin naiset saatuaan COVID-19-tartunnan. Miehillä riski on korkeimmillaan 50 vuoden iässä, ja ero kuroutuu umpeen vasta 90-vuotiailla. Kiinassa kuolleisuusaste oli miehillä 2,8 prosenttia ja naisilla 1,7 prosenttia. Tämän sukupuolieron tarkkoja syitä ei tunneta, mutta geneettiset ja käyttäytymistekijät voivat olla syynä siihen. Sukupuoleen perustuvat immunologiset erot, naisten vähäisempi tupakointi, miesten altistavat sairaudet, kuten naisia nuoremmalla iällä saatu hypertensio, ovat voineet lisätä miesten kuolleisuutta. Euroopassa 57 % tartunnan saaneista henkilöistä oli miehiä ja 72 % kuolleista oli miehiä. 
Vaikutukset terveyteen.
Sukupuolierot johtajuudessa.
Maailmanlaajuisesti COVID-19-kriisin johtaminen on valtaosin miesten hallussa. Valkoisen talon 12 hengen koronaviruksen työryhmä koostui kokonaan miehistä. 72 prosenttia globaalin terveydenhuollon toimeenpanevaista päämiehistä on miehiä. ThinkGlobalHealthin mukaan "tasa-arvokysymykset integroidaan tarkoituksenmukaisesti hätätilanteisiin vasta, kun naiset ja syrjäytyneet ryhmät voivat osallistua päätöksentekoon". 
Sosioekonomiset vaikutukset.
Naiset muodostavat suuremman osan epävirallisista ja osa-aikaisista työntekijöistä ympäri maailmaa. Epävarmuuden, kuten pandemian aikana, naisilla on suurempi riski työttömyydestä ja kyvyttömyydestä palata töihin pandemian päätyttyä. Karanteenikokemus voi olla erilainen miehillä ja naisilla ottaen huomioon kummankin sukupuolen fyysiset, kulttuuriset, turvallisuus- ja terveysvaatimukset. 
Perheväkivalta.
Kotitalouden lisääntyneen jännityksen takia pandemian aikana naisilla ja tytöillä on todennäköisesti suurempi lähisuhdeväkivallan ja muun perheväkivallan riski.
Meïr Aron Goldschmidt

Meïr Aron Goldschmidt (26. lokakuuta 1819 – 15. elokuuta 1887) oli tanskalainen kirjailija, taustaltaan juutalainen. Hän aloitti uransa toimittajana 1837, mutta joutui radikaalin poliittisen ja kirjallisen pilalehtensä "Corsarenin" takia erimielisyyksiin Sören Kierkegaardin kanssa. Hän siirtyi syrjään lehdestä ja oli ulkomailla 1846–1847. Palattuaan kotimaahan hän ryhtyi "Nord og sydin" (1847–1859) ja "Hjemme og uden" (1861) -viikkolehtien toimittajaksi. Hänen linjansa oli maltillinen liberalismi.
Goldschmidtin kaunokirjallinen esikoisteos on 1845 ilmestynyt "En jøde", jota pidetään parhaana ja vaikuttavimpana. Se oli ajankohtaan nähden aiheeltaan uusi. Hän käsitteli siinä juutalaisten suhdetta yhteiskunnallisiin ja sivistyksellisiin oloihin. Kiehtovassa teoksessa hän osoittautuu tyylitaituriksi. Sitä seurasivat "Fortællinger" (1846) sekä laaja, viisiosainen teos "Hjemløs" (1852–1857), jossa hän pyrki osoittamaan esteettisen maailmankatsomuksen tyhjyyden. Kiinnostavuudesta huolimatta sen ongelmana on liiallinen laajuus ja hajanaisuus.
Goldschmidtin pienimuotoisesta tuotannosta merkittäviä ovat kriittiset ajankuvat "Arvingen" (1863–1865) ja "Ravnen" (1867). Sen jälkeen tulivat "Kærlighedshistorier fra månge lande" (1868), "Smaa fortællinger" (1868–1869) sekä juutalaisaiheinen "Avrohmche nattergal" (1873).
Näytelmäkirjailijanakin Goldschmidt sai mainetta, esimerkkeinä "En skavank" (1860), "Rabbi Eliezer" (1861), "I den anden verden" (1862) ja "Svedenborgs ungdom" (1863). Niiden juonteena on pääasiassa nemesisaate, jota hän piti kaikkien uskontojen perustana. Kokoelma "Fortællinger og virkeligheds billeder" (1877') sekä muistelmat "Livserindringer og resultater" (1877) kuvastavat vielä selvemmin hänen maailmankatsomustaan, jossa itämainen mystiikka on yhtynyt länsimaiseen realismiin.
Valikoima Goldschmidtin teoksia "Poetiske skrifter" ilmestyi 1896–1898.
Salme Ekbaum

Salme Ekbaum (o.s. Neumann; 8. lokakuutajul. 1912 Aidu vald, Viljandimaa – 21. lokakuutagreg. 1995 Toronto, Kanada) oli virolainen kirjailija. Hänen sisarensa oli kirjailija Minni Nurme.
Salme Neumann suoritti vuonna 1936 Tarton yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa farmasian kandidaatin tutkinnon. Valmistuttuaan hän työskenteli Võhman apteekissa ja apteekkarina Kuressaaren, Karuksen ja Tallinnan Tõnismäen apteekeissa. Vuonna 1944 hän pakeni Ruotsiin ja työskenteli vuosina 1945–1949 apteekeissa Tukholmassa. Vuonna 1949 hän muutti aviomiehensä Artur Ekbaumin kanssa Kanadaan, jossa toimi päätoimisena kirjailijana. Koko hänen kirjallinen tuotantonsa on tehty Ruotsissa ja Kanadassa.
Vuonna 1980 hän sai Henrik Visnapuu -palkinnon romaanista "Kohtumine lennujaamas". Hän kuoli Torontossa 1995 ja hänet on haudattu synnyinseudulleen Paistun hautausmaalle.
Opera GX

Opera GX on Opera Softwaren kehittämä verkkoselain. Se on maailman ensimmäinen videopelaajille kehitetty verkkoselain. 
Opera GX julkaistiin avoimena ennakkojulkaisuna E3 2019 -tapahtuman yhteydessä 11. kesäkuuta 2019.
Elokuussa 2023 Opera GX:n maskottiin perustuva vtubettaja GX Aura aloitti esiintymisensä.
Ominaisuudet.
Jotkin Opera GX:n ominaisuudet tulevat normaalista Operasta, kuten sisäänrakennettu VPN-verkko. Selaimessa on myös "GX Corner" -sivu, jossa voi katsoa pian julkaistavia ja jo julkaistuja pelejä, uutisia ja muuta.
Opera GX:n uniikkeja ominaisuuksia ovat mm. prosessorin, RAM-muistin ja verkon rajoittaminen sekä Twitch-, WhatsApp-, Telegram-, Vkontakte- ja Facebook-integraatiot. YouTubessa sekä Twitchissä käyttäjät pystyvät irrottamaan katsottavan videon omaan ikkunaansa.
Käyttäjät pystyvät myös muokkaamaan mm. teemaa ja selaimen värejä.
Łukasz Górnicki

Łukasz Górnicki (1527–1603) oli puolalainen kirjailija, kuningas Sigismund Augustin sihteeri ja kirjastonhoitaja. Hänen teoksensa "Dworzanin polski" ('Puolalainen hovimies') on erinomaisella tavalla Puolan oloihin sovitettu laitos tunnetun italialaisen humanistin Baldassare Castiglionen kirjasta "Cortegiano". Kirjoituksissa "Rozmowa o elekcyey" ('Keskustelu kuninkaan vaalista') ja "Droga do zupełnej wolności" ('Tie täydelliseen vapauteen') hän arvostelee Puolan mielivaltaista vallankäyttöä ja vaalikuninkuutta. "Dzieie w koronie polskiey 1538–1572" ('Puolan kruunun historia 1538–1572') kuvaa Sigismund Augustin hovin elämää.
Seongdong

Seongdong eli Seongdong-gu () on yksi Etelä-Korean pääkaupungin Soulin 25 hallinnollisesta alueesta, joita kutsutaan nimellä "gu". Vuonna 2018 siellä oli 309 251 asukasta. Alue sijaitsee Han-joen pohjoispuolella ja se on jaettu yhteensä 20 "dongiin" (naapurustoon).
Apocalyptican diskografia

Apocalyptica on helsinkiläinen metallimusiikkiyhtye, joka tuli tunnetuksi soittamalla Metallican kappaleita selloilla. Jo toisella albumilla oli kuitenkin myös yhtyeen omia kappaleita ja myöhemmin cover-kappaleiden osuus on vähentynyt. Yhtyeen musiikkia on kutsuttu muun muassa nimillä ”sello-rock” (kuten yhtye itse kutsuu tyyliään), sinfoninen metalli, neoklassinen metalli tai progressiivinen metalli. Yhtyeen albumeita on myyty maailmanlaajuisesti 4,5 miljoonaa kappaletta ja se on soittanut arviolta tuhat konserttia noin 50 maassa sekä esiintynyt lähes kaikilla suurimmilla festivaaleilla Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Martin Greif

Martin Greif, oikea nimi Friedrich Hermann Frey, (18. kesäkuuta 1839 Speyer – 1. huhtikuuta 1911 Kufstein, Itävalta) oli saksalainen runoilija ja näytelmäkirjailija.
Runoelmissaan "Gedichte" (1868) ja "Neue Lieder und Mären" (1902) Greif on tunteikas lyyrikko, hänen kielensä on selkeää ja havainnollista, luonnonkuvat kauniita ja ajatukset yleviä. Greifin näytelmistä ovat merkittävimpiä "Corfiz Ulfeldt" (1873), "Nero" (1877), "Marino Falieri" (1878), "Prinz Eugen" (1880), "Die Pfalz im Rhein" (1887), "Konradin" (1889), "Ludwig der Bayer" (1891), "Francesca da Rimini" (1892) ja "Agnes Bernauer" (1894). Niissä on luonteenerittely hyvin yksinkertainen ja rakenne paikoittain heikko, eivätkä ne ole saaneet pysyvää sijaa teatterien ohjelmistossa.
Ludwig Fulda

Ludwig Anton Salomon Fulda (1862–1939) oli saksalainen runoilija ja näytelmäkirjailija. Hän sai nuorena vaikutteita Paul Heysen tuotannosta ja liittyi 1888 Berliinissä maltillista realismia harrastaneeseen runoilijaryhmään.
Fuldan julkaisemia runokokoelmia ovat "Gedichte" (1890) ja "Neue Gedichte" (1900), jotka osoittavat harvinaista kieli- ja muototaituruutta, sekä lukuisia näytelmiä, esimerkiksi huvinäytelmät "Die Aufrichtigen" (1883), "Unter vier Augen" (1886; esitetty suomeksi), "Das Recht der Frau" (1888), "Jugendfreunde" (1898; esitetty suomeksi), "Das Wanderkind"; näytelmät "Das verlorene Paradies" (1892) ja "Die Sklavin"; murhenäytelmä "Herostrat" (1899) ja draama "Novella d’Andrea" (1904). Miellyttäviä ovat Fuldan novellit "Lebensfragmente" (1894) ja "Die Hochzeitsreise nach Rom" (1900). Fulda oli etevä kääntäjä. Hän muun muassa saksansi Molièren mestariteokset ja Edmond Rostandin näytelmät "Les Romanesques" ja "Cyrano de Bergerac".
Yleisurheilun Euroopan cup 1965

Yleisurheilun Euroopan cup 1965 oli ensimmäinen eurooppalaisten maajoukkueiden välinen Euroopan cup. Miehet ja naiset kilpailivat omissa kilpailuissaan. Loppukilpailuihin pääsi mukaan kuusi maata. Loppukilpailut käytiin Länsi-Saksassa; miesten loppukilpailu 11.–12. syyskuuta Stuttgartissa ja naisten loppukilpailu 19. syyskuuta Kasselissa. Neuvostoliitto voitti molemmat loppukilpailut.
Miesten välierät kilpailtiin Oslossa, Roomassa ja Zagrebissa sekä naisten välierät Constantassa, Fontainebleaussa ja Leipzigissa, ja jokaisesta niistä pääsi kaksi joukkuetta loppukilpailuun. Miesten kilpailussa käytiin myös Enschedessa ja Wienissä alkuerät, joihin molempiin osallistui neljä maata ja joista vain voittajat pääsivät välieriin kuudentoista sinne suoraan päässeen maan seuraksi.
Loppukilpailut.
Miehet.
Miehet kilpailivat 20 lajissa. Neuvostoliitto saavutti yhdeksän lajivoittoa, Länsi-Saksa viisi, Puola kolme, Itä-Saksa kaksi ja Ranska yhden.
Naiset.
Naiset kilpailivat 11 lajissa. Neuvostoliitto saavutti kuusi lajivoittoa, Puola kolme sekä Itä-Saksa ja Unkari yhden.
Ksaver Šandor Gjalski

Ksaver Šandor Gjalski, oikea nimi Ljubomil Babić, (6. helmikuuta 1854 Gredice, Zabokin lähellä – 26. lokakuuta 1935 Gredice) oli merkittävä kroatialainen novellikirjailija.
Gjalsk on terävällä huomiokyvyllä ja muodon hienoudella kuvaillut eri puolia kroatialaisesta elämästä. Hänen teoksistaan huomattavimmat ovat "Janko Borislavić", "Naja", "Gjurgjić", "Agićey", "Na rođenoj grudi" ('Kotiturpeessa kiinni'), "Radimilović" ja ironinen "Zivotopis jedne ekcelencije" ('Erään eksellenssin historia'). Gjalskin myöhemmissä teoksissa on havaittavissa taipumusta mystisyyteen.
Tiina Madisson

Tiina Madisson on virolainen graafikko, animaattori, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Hän on opiskellut taidegrafiikkaa Virossa ja asuu nykyisin Suomessa. Suomessa hän on suorittanut tv-alan opintoja Metropolia Ammattikorkeakoulussa ja aloitti vuonna 2018 maisterin opinnot Aalto-yliopistossa.
Työt.
Madisson on tehnyt asiaohjelmia ja dokumentteja Ylellä. Vuonna 2019 hän ohjasi pitkän dokumenttielokuvan "Nepalin morsian" joka kertoo nepalilaisista lapsimorsiamista jotka naitetaan heidän tahtoaan kysymättä.
Irja Tuomela

Irja Marjatta Tuomela (myöh. Talvitie; 14. helmikuuta 1943 Teuva – 17. maaliskuuta 1994 Kauhajoki) oli suomalainen yleisurheilija, joka saavutti keihäänheitossa yhden SM-mitalin. Hän edusti parhaina kilpavuosinaan Teuvan Rivakkaa sekä myöhemmin Kauhajoen Karhua ja Seinäjoen Urheilijoita.
Tuomela saavutti keihäänheitossa Kalevan kisoissa hopeaa vuonna 1964 tuloksella 45,39 m. Hänen ennätyksensä oli kesäkuussa 1963 Karijoella heitetty 47,36 m.
Tuomela kuoli vuonna 1994 ja hänet on haudattu Seinäjoelle Törnävän hautausmaalle.
Tiamfenikoli

Tiamfenikoli (C12H15SCl2NO5) on aromaattinen orgaaninen yhdiste. Sitä käytetään lääketieteessä ja eläinlääketieteessä antibioottina.
Ominaisuudet ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa tiamfenikoli on kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen ja etanoliin. Aine on optisesti aktiivista ja sen kiertokyky etanoliliuoksessa on +12,9. Rakenteeltaan tiamfenikoli muistuttaa kloramfenikolia ja on sen tavoin suhteellisen laajakirjoinen antibiootti. Teholtaan tiamfenikoli on kuitenkin heikompi. Yhdisteen antibioottiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää bakteerien proteiinisynteesiä. Tiamfenikoli on hyväksytty käytettäväksi eräissä Euroopan, Aasian ja Etelä-Amerikan maissa esimerkiksi bakteerien aiheuttamien hengitystieinfektioiden ja tippurin hoitoon.
Haittavaikutukset.
Tiamfenikoli voi aiheuttaa huonovointisuutta, ripulia ja ummetusta. Lääkeaine on myrkyllistä luuytimelle, mutta aplastinen anemia on harvinaisempaa kuin kloramfenikolilla. Tiamfenikoli on immunosuppressiivinen aine.
Li Huifen

Li Huifen (, s. 14. lokakuuta 1963 Shijiazhuang) on kiinalainen entinen pöytätennispelaaja, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Li osallistui urallaan kertaalleen olympialaisiin. Tämä tapahtui Soulin olympialaisissa, jossa hän kilpaili kaksinpelissä. Hän voitti alkulohkonsa kaikki viisi ottelua häviämättä erääkään. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Li voitti länsisaksalaisen Olga Nemesin ja puolivälierissä neuvostoliittolaisen Valentina Popovan. Välierissä Li voitti maannaisensa Jiao Zhiminin. Loppuottelussa kiinalainen Chen Jing oli parempi erin 3–2. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän saavutti kaksi joukkuekultaa vuosina 1997 ja 1989. Hänellä on myös MM-hopeaa vuoden 1987 naisten nelinpelistä.