tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sven Wollter

Sven Justus Fredrik Wollter (11. tammikuuta 1934 Göteborg – 10. marraskuuta 2020 Luulaja) oli ruotsalainen näyttelijä.
Wollter näytteli elokuvissa ja televisiossa 1960-luvulta asti. Hän esiintyi muun muassa Bo Widerbergin elokuvissa "Komisario Beck tähtäimessä" (1976) ja "Mies Mallorcalta" (1984) sekä Andrei Tarkovskin viimeisessä elokuvassa "Uhri" (1986). Wollterilla oli myös rooli John McTiernanin ohjaamassa yhdysvaltalaisessa elokuvassa "13. soturi" (1999). Håkan Nesserin kirjoihin perustuvassa "Van Veeteren" -sarjassa hän esitti nimiosaa.
Wollter oli pitkäaikainen Ruotsin kommunistisen puolueen jäsen. 
Wollter kuoli saatuaan COVID-19-tartunnan. Hän sairasti keuhkoahtaumatautia.
Peter Sutherland

Peter Denis Sutherland, KCMG (25. huhtikuuta 1946 – 7. tammikuuta 2018) oli irlantilainen liikemies ja diplomaatti sekä Fine Gael -puolueen poliitikko.
Sutherland oli koulutukseltaan lakimies. Hän toimi Irlannin "Attorney Generalina" 1981–1984 ja oli Irlannin EU-komissaarina Jacques Delorsin ensimmäisessä komissiossa 1985–1989 vastuullaan sosiaaliasiat ja kilpailukyky. Hän oli GATTin ja vuosina 1993–1995 Maailman kauppajärjestön (WTO) pääjohtaja.
Sutherlandin muihin vastuutehtäviin kuului neuvonantajan paikka kansainvälisissä asioissa Hongkongin hallintoelimessä 1998–2005, Yhdistyneiden kansakuntien (YK) hyväntahdon lähettiläänä, Pyhän istuimen (paavin) talousneuvonantajana, Navarran yliopiston IESE Business Schoolissa ja London School of Economicsin hallintoneuvoston puheenjohtajana vuodesta 2006. Hän oli myös YK:n pääsihteeri Kofi Annanin nimittämänä erityislähettiläänä siirtolaisuusasioissa.
Sutherman oli Britannian Goldman Sachsin hallituksen puheenjohtaja ja toimi vuoteen 2009 myös BP:n hallituksen puheenjohtajana. Hän oli myös Royal Bank of Scotlandin johtajia ja toimi ABB:n hallituksessa.
Sutherland oli Bilderberg-ryhmän johtokomiteassa, Trilateraalisen komission puheenjohtaja sekä European Round Table of Industrialistsin varapuheenjohtaja.
Sutherland tunnettiin erityisen avoimen maahanmuuttopolitiikan ajamisesta Euroopan unionissa. Hänen mukaansa Euroopan unionin eri kansallisuuksien tulisi luopua yhdenmukaisuudestaan ja siirtyä monikulttuurisuuteen.
Nicole Brandebusemeyer

Nicole Brandebusemeyer (s. 9. lokakuuta 1974 Georgsmarienhütte) on entinen saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän kuului pronssia voittaneeseen Saksan joukkueeseen Sydneyn olympialaisissa 2000. Maajoukkueessa hän oli mukana lisäksi MM-kisoissa 1999.
Seuraurallaan hänen suurimmat saavutukset olivat Bundesliigan, cupin ja supercupin mestaruus vuonna 1997 ja Eredivisien mestaruus vuonna 1991.
Mats Arehn

Mats Arehn (s. 19. kesäkuuta 1946, Tukholma) on ruotsalainen elokuvaohjaaja.
Arehn on ohjannut muun muassa elokuvat" Mies josta tuli miljonääri" (1980), "Istanbul" (1986) sekä osittain Suomessa kuvatun "Valkoisia valheita" (1995).
Kristin Bekkevold

Kristin Bekkevold (s. 19. huhtikuuta 1977 Gjøvik, Oppland, Norja) on norjalainen entinen jalkapalloilija. Hän kuului maajoukkueeseen, joka voitti kultaa vuoden 2000 kesäolympialaisista Sydneystä.
Gro Espeseth

Gro Espeseth (s. 30. lokakuuta 1972) on entinen norjalainen jalkapalloilija.
Espeseth pelasi urallaan IL Sandvikenissä ja Trondheims-Ørn SK:ssä. Maajoukkueessa hän pelasi yhteensä 105 ottelua. Hän oli arvokilpailuissa voittamassa Norjalle olympiakultaa Sydneystä 2000, pronssia Atlantasta 1996. MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa Kiinassa 1991 ja oli lisäksi Ruotsissa 1995 voittamassa Norjalle sen ensimmäistä maailmanmestaruutta.
Lux Radio Theater

Lux Radio Theater oli radioantologiasarja, jota esitettiin Yhdysvalloissa 1934–1955. Sarjan alkuvaiheessa ohjelmisto koostui Broadway-esitysten radioon sovitetuista versioista ja myöhemmin elokuvasovituksista. Sarjaa lähetettiin aluksi NBC Blue Networkin asemien kautta (1934–1935). Sieltä se siirtyi CBS:lle (1935–1954) ja sarjan päätösvuodet lähetettiin NBC:n radioverkossa (1954–1955).
Sarjan kuunnelmiin pyrittiin saamaan samat näyttelijät kuin elokuvaversioissakin, joten näyttelijäkaarti oli erittäin nimekäs. Näyttelijöiden joukossa olivat muun muassa Abbott ja Costello, Lauren Bacall, Lucille Ball, Ethel Barrymore, John Barrymore, Lionel Barrymore, Ingrid Bergman, Humphrey Bogart, Charles Boyer, James Cagney, Claudette Colbert, Ronald Colman, Gary Cooper, Joseph Cotten, Joan Crawford, Bing Crosby, Bette Davis, James Stewart, Shirley Temple, Gene Tierney, Spencer Tracy, John Wayne, Jane Wyman, Orson Welles ja Loretta Young. Ohjelman isäntänä toimi Cecil B. DeMille.
Sarja on päässyt Radio Hall of Fameen.
"Lux Radio Theaterista" tehtiin omat versiot myös Etelä-Afrikassa (1950–1985) ja Australiassa (1939–1951, 1955–1956).
Oulun kaupunginjohtaja

Oulun kaupunginjohtajan tehtävä on johtaa Oulun kaupunginhallituksen alaisena kaupungin strategista toimintaa, taloudenhoitoa ja muuta hallintoa. Kaupunginjohtaja vastaa myös seutuyhteistyöstä ja viestinnästä.
Kaupunginjohtajan toimialaan kuuluvat kaupungin toiminnan ja talouden yleissuunnittelu, elinkeinoasiat, valmiussuunnittelu, talousarvion valmistelu ja sen noudattamisen valvonta, sisäinen valvonta sekä taloushallintoon liittyvät asiat yleensä ja riippumatta siitä mitä lautakuntaa, virastoa tai laitosta asia koskee. Lisäksi kaupunginjohtajan toimialaan kuuluvat kaupungin Ouluseutu Yrityspalvelut -palveluyksikön ja hankintalautakunnan johtaminen.
Aiemmin Oulun kaupungilla oli myös kaksi apulaiskaupunginjohtajaa, jotka vastasivat palveluiden järjestämisestä sekä niiden tuottamisesta ja omistajapolitiikasta. Oulu on sittemmin luopunut organisaatiomuutoksessa apulaiskaupunginjohtajista ja hallintojohtajista. Kaupunginjohtajan varahenkilönä toimii konsernijohtaja.
Aiemmat pormestarit.
Lähde (1611–2000)
Joseph Friedrich von Racknitz

Joseph Friedrich von Racknitz (1744–1818) oli Steiermarkista Saksasta kotoisin ollut Racknitzin vapaaherra, joka asui Dresdenissä ja toimi korkea-arvoisena virkamiehenä. Nykyään hänet tunnetaan lähinnä pamfletistaan "Ueber den Schachspieler des Herrn von Kempelen, nebst einer Abbildung und Beschreibung seiner Sprachmachine", joka käsitteli Wolfgang von Kempelenin rakentamaa, Turkkilaiseksi kutsuttua shakkiautomaattia. Racknitz käsitteli oletetun automaation toimintaperiaatetta esittäen omia arveluitaan aiheesta sekä oletuksen, että kyseessä oli huijaus. Pamflettia havainnollistettiin kuvituksella.
Racknitzilla oli myös laaja hyönteiskokoelma. Yli 5 000 näytettä sisältävää kokoelmaa säilytetään nykyään eräässä saksilaisessa museossa.
Pyöräily kesäolympialaisissa 2004

Ateenan kesäolympialaisissa 2004 kilpailtiin kaikkiaan 18 pyöräilylajissa. Maantiepyöräily järjestettiin Ateenan kaduilla, ratapyöräily Olympiavelodromilla ja maastopyöräily Parnitha-vuorella.
Maantiepyöräily.
Miesten aika-ajo.
Alkuperäinen voittaja Tyler Hamilton antoi kilpailun jälkeen dopingnäytteen, joka sisälsi merkkejä veridopingin käytöstä. Hän sai kuitenkin pitää kultamitalin, koska näytteen tutkinut laboratorio oli jäädyttänyt B-näytteen, eikä sitä voitu tutkia sääntöjen mukaisesti. Vuonna 2011 Hamilton tunnusti käyttäneensä dopingia uransa aikana. Vuonna 2012 Kansainvälinen olympiakomitea hylkäsi Hamiltonin suorituksen ja jakoi mitalit uudestaan.
Pantografi

Pantografi (kreik. "pan", kaikki ja "graphos", piirtää) eli suhdepiirrin tai suhdeharppi on karttojen ja piirustusten jäljentämistä varten suunniteltu laite. Jäljentäessä voidaan mittakaavaa muuttaa. Mekaaninen pantografi muodostuu toisiinsa liitetyistä tangoista. Kun A:ta kuljetetaan kuviota pitkin, B piirtää samanlaisen kuvion. 
"Optinen pantografi" muodostaa kopion valaistusta kuvasta lasilevylle, ja se voidaan piirtää läpinäkyvälle paperille tai valottaa valokuvauspaperille. 
"Avaruuspantografilla" voidaan tehdä pienoismallista suurikokoinen veistos tai päinvastoin.
Pantografin voi tehdä myös puusta tai pahvista.
Hurrikaani Erika (2003)

Hurrikaani Erika oli viides nimetty trooppinen myrsky vuoden 2003 Atlantin hurrikaanikaudella ja tuon kauden kolmas trooppinen hirmumyrsky. Se riehui Meksikonlahdella ja sen ympäristössä 14.–17. elokuuta 2003 ja iski maihin Meksikon koillisnurkassa 16. elokuuta.
Erikaa ei aluksi edes luokiteltu hurrikaaniksi, mutta tutkakuvien perusteella laskettiin jälkikäteen, että sen tuulennopeus ylitti voimakkaimmillaan juuri ja juuri hurrikaanin rajan. Saffirin–Simpsonin hurrikaaniasteikolla se luokiteltiin voimakkaimmillaankin 1. luokkaan.
Toisin kuin tuhoisimpien hurrikaanien kohdalla, Erikan nimeä ei ole jäädytetty, vaan se oli ollut jo eräällä vuoden 1997 hurrikaanilla, ja vuoden 2009 viides nimetty myrsky oli jälleen Erika.
Erika ja siihen liittyneet rankkasateet aiheuttivat tuhoja Meksikossa ja Yhdysvaltojen Floridassa.
Erikan tieltä evakuoitiin Meksikonlahdella 51 öljynporauslauttaa. Kaksi ihmistä sai surmansa Meksikon puolella, kun heidän autonsa ajautui sillalta jokeen tulvaveden mukana. Matamorosin alueella Meksikossa sateet aiheuttivat mutavyöryjä ja tuuli repi monia kattoja.
Dirk Philips

Dirk Philips (1504–1568) oli yksi varhaisen mennoniittaliikkeen johtohahmoista.
Philips syntyi papin aviottomanan poikana Leeuwardenissa. Hänestä tuli fransiskaanimunkki, mutta hän liittyi anabaptisti-liikkeeseen yhdessä veljensä Obbe Philipsin kanssa erään anabaptistin marttyyrikuoleman tehtyä heihin vaikutuksen. Yhdessä veljensä kanssa he voimistivat rauhanomaista kastajaliikettä. Kuten Menno Simons, myös Philips kannatti jalkojenpesuseremonian käyttöä.
Yöperhonen (elokuva)

Yöperhonen ("La Chienne") on Jean Renoirin ohjaama ranskalainen draamaelokuva vuodelta 1931. Se on Renoirin toinen äänielokuva, ja jotkut kriitikot pitävät sitä Renoirin varhaisimpana mestariteoksena.
Kuvauksessa Renoir käyttää peilejä ja heijastumia korostamaan tekopyhyyttä ja ihmisten välisiä mutkikkaita riippuvuussuhteita. Tarina kertoo vanhenevasta toimistotyöntekijästä Maurice Legrandista, jolla on ankara vaimo, ja nuoresta Lucienne ”Lulu” -nimisestä naisesta, jota Legrand auttaa kadulla. Heidän välilleen syntyy suhde, jonka motiiveina ovat Lulun poikaystävän ahneus ja Legrandin pako arjesta.
Myöhempi maine.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Yöperhosen" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Kappelshamn

Kappelshamn on pientaajama () Gotlannin saaren pohjoisosassa, Ruotsissa. Vuoden 2000 lopussa pientaajamassa oli 124 asukasta ja vuoden 2005 lopussa asukkaita oli 112. Tuoreimpien vuoden 2010 lopun tietojen mukaan Kappelshamnin pientaajama oli pinta-alaltaan 72 hehtaaria ja sen asukasluku oli 115. Väestötiheys oli siten 159,7 as./km².
Kappelshamnissa on muun muassa satama, ravintola, kauppa, kahvila, uimaranta ja leirintäalue. Jalkapalloseura Kappelshamns IK on kotoisin Kappelshamnista. Myös moottoriurheilurata Gotland Ring sijaitsee alueella.
Keone Young

Keone J. Young (s. 6. syyskuuta 1947 Honolulu, Havaiji) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on tehnyt uransa aikana pääasiassa vieraileviarooleja useissa televisiosarjoissa, joista merkittävimmät ovat olleet Tunteissa ja tuoksuissa, sekä Deadwoodissa. Lisäksi Young on tehnyt useita äänirooleja animaatioihin, kuten Action Force, Batman of the Future, Simpsonit, Hi Hi Puffy AmiYumi ja Jake Long – amerikkalainen lohikäärme.
Youngin isä on kiinalainen ja äiti japanilainen.
M/S Ursine

M/S Ursine () on luxemburgilaisen Waterways SA:n omistama ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1978 Öresundvarvetin telakalla Landskronassa, Ruotsissa. Kuollutta painoa laivalla on 7 959 tonnia. "Ursine" on rekisteröity Belgian lipun alle ja sen kotisatama on Antwerpen. Nykyisin P&amp;O Ferries liikennöi aluksella reitillä Hull–Rotterdam.
Ursinen sisaraluksia ovat M/S Vulpine ja M/S Equine.
Käyttöhistoria.
27. elokuuta 1978 alus laskettiin vesille ja 29. joulukuuta se luovutettiin Partrederi Ab Nordsjöfraktin omistukseen, joka rekisteröi sen Ruotsin lipun alle nimellä "Britta Oden". Kotisatamaksi tuli Skärhamn. Tämän jälkeen alus aloitti Oden Linesin Ruotsin ja Englannin välisessä liikenteessä. Marraskuussa 1982 alus aikarahdattiin Tor Linen liikenteeseen. Tammikuussa 1988 Britta Oden meni saksalaiselle Neue Flensburger Schiffbau-Gesellschaftin telakalle Flensburgiin, jossa alusta pidennettiin, koneet vaihdettiin ja rakennettiin ylimääräinen kansi. Alun perin aluksen pituus oli 143,26 metriä, leveys 21,25 metriä ja syväys 5,2 metriä. Koneina oli kaksi 16-sylinteristä B&amp;W Alphaa. Tammikuussa alus sai myös nimen "Tor Scandia". Lokakuussa 1998 alus nimettiin jälleen Britta Odeniksi. Rahtaajana jatkoi edelleen Tor Line.
Vuonna 2000 Britta Oden aikarahdattiin Flota Suardiazin liikenteeseen. Helmikuussa 2003 alusta käytettiin Britannian puolustusministeriön sotatarvikekuljetuksissa. Muut ruotsalaisomisteiset ro-ro-alukset sotatarvikekuljetuksissa olivat M/S Tor Anglia (DFDS/Tor Line), M/S Vikingland (Swedish Orient Line), M/S Stena Shipper (Stena RoRo), M/S Gute (Rederi AB Gotland), M/S Anna Oden ja M/S Eva Oden (B&amp;N). Lokakuussa 2003 Cobelfret osti aluksen ja tammikuussa 2004 asetti sen reitille Göteborg–Killingholme. 14. kesäkuuta 2005 alus aikarahdattiin DFDS:n liikenteeseen reitille Göteborg–Killingholme. Elokuussa Britta Oden siirtyi takaisin Cobelfretin liikenteeseen ja linjalle Zeebrugge–Purfleet. Kesäkuussa 2006 luxemburgilainen Waterways SA osti aluksen ja rekisteröi sen Panaman lipun alle. 1. heinäkuuta alus aloitti liikennöinnin Dartfordin ja Vlissingenin välillä. Lokakuussa alus sai nykyisen "Ursine" -nimensä. Lokakuussa 2007 alus aikarahdattiin espanjalaisen Acciona Trasmediterranean liikenteeseen. Lokakuussa 2007 Ursine aikarahdattiin P&amp;O Ferriesin Hullin ja Rotterdamin väliseen liikenteeseen. Nykyisin alus on Belgian lipun alla.
Rodney Saulsberry

Rodney Jerome Saulsberry (s. 11. heinäkuuta 1956 Detroit, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä, joka on julkaissut muun muassa kaksi kirjaa "You Can Bank on Your Voice" ja "Step Up to the Mic!", jotka käsittelevät ääninäyttelemistä.
Ura.
Saulsberry syntyi Detroitissa, jossa hän myös opiskeli yliopistossa. Muutettuaan Kaliforniaan hän teki pitkään cameorooleja televisiosarjoihin 1980-luvulta aina 1990-luvulle asti, jonka aikana Saulsberry kiinnostui äänityöstä. Enimmäkseen hän on toiminut mainosäänenä useille televisio- ja radiokanaville, sekä äänittänyt satoja trailereita. Näiden ohella Saulsberry on lainannut ääntään animaatioihin 1990-luvulta lähtien, joista hänet muistetaan parhaiten Robbie Robertsonin ääniroolista Hämähäkkimiehessä, joka lukeutui 1990-luvun suosituimpiin animaatioihin. Lisäksi Saulsberry on ollut mukana muun muassa eri animaatioelokuvien, kuten Leijonakuninkaan laulukuorossa.
Erityisesti hän nousi julkisuuteen julkaistuaan ensimmäisen kirjansa Yhdysvalloissa "You Can Bank on Your Voice" vuonna 2004 ja toisen "Step Up to the Mic!" maaliskuussa 2007.
Viherpesu

Viherpesu () on pinnallista ympäristöystävällisyyttä, joka ei ulotu mainontaa tai retoriikkaa syvemmälle. Termi on alun perin johdettu englanninkielisestä ilmauksesta "whitewash" (), joka tarkoittaa ”virheiden peittämistä tai salaamista”.
Viherpesua harrastavat erityisesti yritykset, joilla on selkeästi haitallinen vaikutus ympäristöön. Nämä yritykset pyrkivät puhdistamaan mainettaan viestittämällä halua parantaa ympäristön tilaa. Viherpesussa tuotetaan assosiaatioita, jotka liittyvät toiminnan puhtauteen ja ekologisuuteen ilman, että toimintatapoja merkittävästi muutetaan.
Monza e Brianzan maakunta

Monza e Brianzan maakunta eli Monzan ja Brianzan maakunta (, paikallisella murteella "Pruvincia de Mùnscia e de la Briansa") on maakunta Lombardian hallintoalueella Pohjois-Italiassa.
Monza e Brianzan maakunnan pinta-ala on 405 km2, ja asukkaita siellä on vajaat 900 000. Maakunnassa on 55 kuntaa, ja sen pääkaupunki on Monza.
Historia.
Monza e Brianzan maakunta perustettiin vuonna 2009, se jaettiin Milanon maakunnasta. Päätös uudesta maakunnasta oli tehty vuonna 2004.
Maantiede.
Monza e Brianzan maakunta käsittää Brianzan alueen eteläosat. Monzan lisäksi muita suuria kaupunkeja ovat Seregno, Desio ja Lissone.
Compasso d’Oro

Compasso d’Oro on italialainen muotoilupalkinto, jonka myöntää Italian teollisen muotoilun yhdistys ADI. Kolmen vuoden välein jaettava palkinto on Italian merkittävin ja myös kansainvälisesti arvostettu. Palkittavan tuotteen on oltava Italiassa valmistettu, mutta suunnittelija voi olla ulkomaalainen. Palkinnon perustamisesta 1954 teki aloitteen italialainen arkkitehti Giò Ponti. 
Palkittuihin kuuluu mm. Massimo Vignelli (1964 ja 1998). Suomalaisista Compasso d’Oron ovat saaneet Kaj Franck (elämäntyöstä 1957), Harri Koskinen (Muu-tuoli 2004) ja Eero Aarnio (Trioli-lastentuoli 2008).
Giò Ponti

Giò Ponti (18. marraskuuta 1891 Milano, Italia – 16. syyskuuta 1979 Milano) oli italialainen arkkitehti ja muotoilija. Hän oli yksi 1900-luvun merkittävimmistä italialaisista alallaan. Vuonna 1928 Ponti alkoi julkaista arkkitehtuuri- ja muotoiluaiheista "Domus"-lehteä, ja 1941 "Stile"-lehteä. Hänen perustamastaan Monzan biennaalista kehittyi myöhemmin muotoilualan tärkeimpiin kansainvälisiin tapahtumiin kuuluva Milanon triennaali. Ponti oli aloitteentekijänä myös, kun italialainen muotoilupalkinto Compasso d'Oro 1954 perustettiin.
Pontin parhainta luomiskautta oli 1950-luku. Vuonna 1956 hän suunnitteli Milanon uudeksi maamerkiksi muodostuneen Pirelli-yhtiön pilvenpiirtäjän yhdessä Pier Luigi Nervin kanssa. Seuraavana vuonna julkaistiin kevyt pikkutuoli "Superleggera". Italian lisäksi Pontin suunnittelemia rakennuksia on Tukholmassa, New Yorkissa, Brasiliassa ja Lähi-idän maissa.
"Domus"-lehtensä ja Milanon triennaalin myötä Pontilla oli 1930-luvulta lähtien merkittävä rooli myös suomalaisen taideteollisuuden esittelemisessä kansainvälisille yleisöille. Hän oli teollisuustaiteen liitto Ornamon kunniajäsen.
Eddie Guzelian

Eddie Guzelian (s. 27. heinäkuuta 1976 Oregon) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja ja animaattori, joka on enimmäkseen työskennellyt Disneyn tuottamissa elokuvissa ja animaatiosarjoissa käsikirjoittajana. Hän on myös käsikirjoittanut muutamia jaksoja Warner Bros. Animationin tuottamiin Xiaolin Showdowniin ja Legion of Super Heroesiin.
Maceratan maakunta

Maceratan maakunta () on maakunta Marchen hallintoalueella Keski-Italiassa Adrianmeren rannalla.
Maceratan maakunnan pinta-ala on 2 779 km2 ja asukasluku noin 320 000. Maakunta muodostuu 55 kunnasta, ja sen pääkaupunki on Macerata.
Maantiede.
Pääkaupungin lisäksi muita yli 15 000 asukkaan kaupunkeja ovat Civitanova Marche, Recanati, Tolentino ja Potenza Picena.
Alueelle ovat tyypillisiä pikkukaupungit ja kumpuileva maasto: yli puolet maakunnasta on vuoristoa, viidennes kukkulamaastoa, kun taas tasankoa on vain rannikolla.
Maceratan maakunnan alueella on Monti Sibillinin kansallispuisto sekä kaksi luonnonsuojelualuetta: Abbadia di Fiastra ja Torrichio.
Amy Bruckner

Amy Bruckner (oik. Amelia Ellen Bruckner, s. 28. maaliskuuta 1991 Conifer, Colorado, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi televisiosarjasta "Poika tulevaisuudesta". Lisäksi hänet tunnetaan ääniroolistaan Haley Longina animaatiosarjassa "Jake Long – amerikkalainen lohikäärme".
Bruckner syntyi Coniferissa, Coloradossa saksalais-yhdysvaltalaiselle isälle ja yhdysvaltalaiselle äidille.
Jean-Marc Nobilo

Jean-Marc Nobilo (s. 27. heinäkuuta 1960) on ranskalainen jalkapallovalmentaja.
Ura valmentajana.
Nobilo on urallaan toiminut Le Havre AC:n urheilujohtajana ja reservivalmentajana, SCO Angersin apuvalmentajana ja afrikkalaisjoukkueiden teknisenä johtajana. Kesäkuussa 2007 hän korvasi Thierry Uvenardin Le Havre AC:n päävalmentajana ja johdatti seuran kauden päätteeksi Ligue 2:n voittoon ja nousuun pääsarjatasolle. Nobilo palkittiin kauden parhaana Ligue 2:n valmentajana.
Kausi 2008/09 pääsarjatasolla alkoi Le Havren ja Nobilon osalta hyvin, mutta syyskauden vanhetessa otteet ovat heikentyneet ja seura on pudonnut liigan hännille. Joulukuun puolivälissä seurajohto ilmoitti, että Nobilo ei jatka enää seuran päävalmentajana. Hän kuitenkin pysyy edelleen seuran organisaatiossa ja siirtyy urheilutoimenjohtajaksi. 
Syyskuussa 2010 Nobilo siirtyi Beninin maajoukkueen peräsimeen. Hän sai kuitenkin potkut jo marraskuussa. 
Helmikuusta lokakuuhun 2011 Nobilo toimi Norsunluurannikon maajoukkueen teknisenä johtajana. Tammikuussa 2012 hänestä tuli Algerian U20-maajoukkueen päävalmentaja.
Rodney Soher

Rodney Ewart Soher (27. marraskuuta 1893 – 25. tammikuuta 1983) oli brittiläinen rattikelkkailija, joka kilpaili 1920-luvun alkupuolella.
Soher tuli rikkaasta angloamerikkalaisesta pankkiiriperheestä. Hänellä oli Ison-Britannian ja Yhdysvaltojen kaksoiskansalaisuus. Soher palveli Punaisessa ristissä Ensimmäisen maailmansodan aikana ja sodan jälkeen hän opiskeli lakia Cambridgen yliopistossa. Hän oli sen verta varakas, että rahoitti itse urheilusuorituksensa ja pelasi korkeatasoista tennistä ja squashia sekä purjehti omalla 6 metrisellä kilpaveneellään. Myöhemmin Soher vietti ympäri maailmaa seurapiirielämää omistamillaan asunnoillaan ja jakoi Beverly Hillsin kodin yhdessä Oscar-palkitun näyttelijän Edmund Gwennin kanssa.
Vuoden 1924 talviolympialaisissa Soher voitti hopeaa neljän miehen kelkasta ajalla 5.48,83 yhdessä Thomas Arnoldin, Ralph Broomen ja Alexander Richardsonin kanssa.
John Swartzwelder

John Swartzwelder (16. marraskuuta 1950 Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, joka tunnetaan parhaiten työstään animaatiosarja "Simpsonien" parissa. Hän kuului sarjan käsikirjoittajiin 1.–15. tuotantokaudella eli vuosina 1989–2003. Hän on käsikirjoittanut 59 "Simpsonien" jaksoa, enemmän kuin kukaan toinen. Swartzwelder oli myös yksi "The Simpsons Movie" -elokuvan käsikirjoittajista.
Swartzwelder tunnetaan siitä, ettei hän halua esiintyä lainkaan julkisuudessa.
Agnes Bruckner

Agnes Bruckner (s. 16. elokuuta 1985 Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Elämäkerta.
Bruckner syntyi Hollywoodissa, Kaliforniassa unkarilaiselle isälle ja venäläiselle äidille, jotka erosivat myöhemmin. Hänen vanhempansa olivat tavanneet Unkarissa, mistä he muuttivat Yhdysvaltoihin 1980-luvulla. Brucknerilla on kaksi sisarta ja yksi veli. Vanhempiensa myötä hän puhuu hivenen venäjää ja sujuvasti unkaria.
Bruckner kasvoi Los Felizissa, Los Angelesissa, josta hän muutti viisivuotiaana Portlandiin, Oregoniin. Uudessa kaupungissa hän alkoi harrastaa tanssimista, balettia ja steppausta. Bruckner halusi aluksi pyrkiä tanssijaksi, mutta päätyi myöhemmin näyttelijäksi. Kahdeksanvuotiaana hän työskenteli äitinsä ehdotuksesta lapsimallina ja osallistui myös kauneuskilpailuun. Hän palasi perheensä kanssa takaisin Los Angelesiin kymmenvuotiaana pyrkiäkseen näyttelijäksi, jonka myötä Bruckner muutti Burbankiin.
Näyttelijän uransa Bruckner aloitti 11-vuotiaana esiintyen aluksi mainoksissa. Vuonna 1997 hän pääsi esiintymään "Kauniissa ja rohkeissa". Aikuisena Bruckner on tullut tunnetuksi etenkin rooleistaan kauhuelokuvissa.
Omakuva

Omakuva on taiteilijan piirtämä, maalaama, valokuvaama tai veistämä muotokuva itsestään. Se voi olla myös performanssi tai videoteos.
Taidehistoriassa omakuva on niin sanottu renessanssi-ilmiö. Omakuvia ei juuri tavata keskiajalla taiteilijan yksilöllisyyden ja persoonallisuuden alkaessa korostua renessanssista lähtien. Myös parempien ja halvempien peilien avulla tuli helpommaksi tehdä kuva itsestään. Myös romantiikan taidekäsitys korostaa omakuvaa.
Paul Eriksson (jääkäri)

Paul Eriksson (31. tammikuuta 1896 Kokkola – 13. heinäkuuta 1959) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat Titus Eriksson ja Tekla Huldén. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Olga Augusta Söderströmin kanssa. 
Opinnot.
Eriksson kävi kuusi luokkaa Kokkolan yhteiskoulua. Viipurin upseerikokelaskurssin hän suoritti vuosina 1918 ja 1919, sotilaspedagogisen kurssin hän suoritti vuonna 1925. Eriksson oli ammatiltaan konttoristi.
Jääkäriaika.
Eriksson liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 4. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella.
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Eriksson saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sisällissodan jälkeen Eriksson palveli edelleen 5. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muuttui ensin Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:ksi ja sittemmin Tampereen rykmentiksi. Hän toimi rykmentin 3. pataljoonan adjutanttina. Rykmentin tiedotusupseeriksi hänet määrättiin 1. maaliskuuta 1919 ja edelleen 1. kesäkuuta 1919 alkaen 8. komppaniaan nuoremmaksi upseeriksi. Kipinälennätinlaitokseen hänet komennettiin 7. huhtikuuta 1920, josta hänet määrättiin 10. heinäkuuta 1920 päälliköksi Radiokouluun. Santahaminan radioaseman päälliköksi hänet nimitettiin 28. joulukuuta 1921 ja edelleen 1. syyskuuta 1922 Radiojoukkojen talouspäälliköksi ja takaisin Santahaminan radioaseman päälliköksi hän palasi 1. lokakuuta 1924. Radiopataljoonan 2. komppanian päälliköksi hänet siirrettiin 1. toukokuuta 1925, jossa tehtävässä hän oli kunnes erosi vakinaisesta palveluksesta 28. toukokuuta 1926. Sotilasuran jälkeen hän toimi 15. lokakuuta 1926 alkaen Sähkö oy A. E. G:n palveluksessa Helsingissä. 
Talvi- ja jatkosota.
Talvisotaan Eriksson osallistui viestiupseerina JR 11:ssä, osallistuen taisteluihin Länsi-Kannaksella. Jatkosotaan hän osallistui Rannikkopatterin viestikomentajana, josta hän siirtyi jo vuonna 1941 takaisin Sähkö Oy A E G:n palvelukseen, missä toimi aina vuoteen 1953 asti, jolloin astui Kafarek Oy:n palvelukseen. Vuonna 1957 hän siirtyi toiminimi Effoxin palvelukseen, jonka palveluksessa oli aina kuolemaansa asti. Hänet on haudattu Helsinkiin.
Sofía Bekatórou

Sofía Bekatórou ( s. 26. joulukuuta 1977) on kreikkalainen purjehtija ja olympiavoittaja- ja pronssimitalisti.
Vuonna 2004 Bekatórou voitti kultaa Ateenan olympialaisissa 470-jollan luokassa yhdessä parinsa Aimilía Tsoulfán kanssa. Pekingissä 2008 Bekatórou kipparoi venekuntansa yngling-luokassa pronssille. Bekatóroun miehistöön kuuluivat Sofía Papadopoúlou ja Virginía Kravarióti.
Bertel Fallenius

Bertel Ragnar Fallenius (20. elokuuta 1893 Helsinki – 7. lokakuuta 1962) oli suomalainen jääkärimajuri ja liikemies.
Perhe ja koulutus.
Falleniuksen vanhemmat olivat johtaja Fredrik Rudolf Fallenius ja Alma Vikstedt. Hän suoritti neljä luokkaa Pietarsaaren ruotsalaista yhteiskoulua ja oli ammatiltaan sähkötyömies. 
Jääkäriaika.
Fallenius liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 27. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Fallenius saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, jonka päällikkyyden hän vastaanotti 6. huhtikuuta 1918, Hän osallistui sisällissodassa taisteluihin Karjalankannaksella. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sisällissodan jälkeen Fallenius siirrettiin 18. elokuuta 1918 Vuoristoprikaatin tiedonantovälinekomppanian päälliköksi ja 2. helmikuuta 1921 alkaen Kenttälennätinpataljoonan 4. komppanian päälliköksi. Kenttälennätinpataljoonan aliupseerikoulun johtajana hän toimi 29. elokuuta – 6. joulukuuta 1921 välisen ajan. Hän toimi useita kertoja varuskunnan komendanttina ja pataljoonankomentajan viransijaisena. Fallenius vihittiin avioliittoon vuonna 1927 Isa Elisabet Grothin kanssa. Armeijasta hän erosi 31. tammikuuta 1929. Armeijasta eronsa jälkeen hän toimi liikemiehenä Riihimäellä. Riihimäen suojeluskunnassa hän toimi viestikomppanian päällikkönä 16. helmikuuta 1929 – 1. helmikuuta 1934 välisen ajan. Etelä-Hämeen suojeluskuntapiirin 10. alueen päällikön viransijaisena hän toimi 1. maaliskuuta – 1. syyskuuta 1934 välisen ajan. Hän on myös kuulunut Riihimäen suojeluskunnan esikuntaan. 
Talvi- ja jatkosota.
Talvisotaan Fallenius osallistui Viestipataljoona 3:n komentajana, osallistuen taisteluihin Laatokan koillispuolella. Jatkosotaan hän osallistui Viestikoulutuskeskuksen päällikkönä ja samassa tehtävässä Viestikoulutuskeskus 2:ssa aina sodan loppuun asti. Jatkosodan jälkeen hän osallistui Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiirin edustajana aseiden hajasijoituksen avustajana Riihimäellä, minkä vuoksi hänet pidätettiin kolmeksi kuukaudeksi, mutta hän ei saanut tuomiota. 
Sotien jälkeen Fallenius jatkoi liiketoimintaansa Riihimäellä ja oli Riihimäen Säästöpankin isännistön ja hallituksen jäsenenä. Hänet haudattiin Riihimäelle. 
Luottamustehtävät.
Fallenius on toiminut Teknillisten joukkojen kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1921, Kenttälennätinpataljoonan kunnianeuvoston jäsenenä vuonna 1924 ja puheenjohtajana vuosina 1925–1926 sekä varapuheenjohtajana vuonna 1927. Hän toimi myös Hämeen rintamamiespiirin johtokunnan jäsenenä sekä Riihimäen Puhelinyhtiön johtokunnan ja Riihimäen reserviupseeriyhdistyksen jäsenenä.
Urška Žolnir

Urška Žolnir (s. 9. lokakuuta 1981 Žalec) on slovenialainen judoka.
Žolnir voitti 63 kilon sarjassa olympiakultaa Lontoossa 2012 ja pronssia Ateenassa 2004. Hän on voittanut samassa painoluokassa myös MM-pronssia Kairossa vuonna 2005 ja Pariisissa 2011. Euroopan-mestaruuskisoissa Žolnir on saavuttanut kultaa vuonna 2009, hopeaa 2007 sekä pronssia 2008 ja 2011. Junioreiden EM-kilpailuissa hän voitti kultaa 61 kg:n sarjassa 1997 ja 63 kg:n sarjassa 1999. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on yhdeksän turnausvoittoa, kahdeksan kakkossijaa ja yhdeksän kolmossijaa. Masters-/GP-/Grand Slam -kilpailuissa hänellä on neljä voittoa, kaksi kakkossijaa ja kaksi kolmossijaa. Žolnir valittiin vuonna 2012 Slovenian Vuoden urheilijaksi, jonka hän jakoi jääkiekkoilija Anže Kopitarin kanssa.
Aarne Kuula

Aarne Mauri Kuula (22. kesäkuuta 1892 Teuva – 18. huhtikuuta 1966) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat henkikirjoittaja Henrik Kosti Kuula ja Anna Wilhelmiina Drake. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Tyyne Maria Kahilaisen kanssa.
Opinnot.
Hän suoritti keskikoulun kotiopettajan johdolla ja kävi Suomen liikemiesten kauppaopiston vuosina 1911–1914.
Jääkäriaika.
Hän liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 25. helmikuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan pioneerikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joen asemasodassa ja Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa. Hän osallistui Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi) vuonna 1917.
Suomen sisällissota.
Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 vänrikiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, missä joukko-osastossa otti osaa taisteluihin Kalevankankaalla, missä haavoittui 28. maaliskuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 2. Jääkärirykmentin ja 2. huhtikuuta 1919 alkaen Keski-Suomen rykmentissä. Armeijasta hän erosi 13. lokakuuta 1920 ja liittyi suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin Tuuloksen suojeluskunnan paikallispäälliköksi, missä tehtävässä hän toimi 1. marraskuuta 1919 – 1. toukokuuta 1921 välisen ajan, jonka jälkeen hänet nimitettiin 1. kesäkuuta 1921 Jyväskylän suojeluskuntapiiri 2:n ja edelleen 15. huhtikuuta 1922 Mikkelin suojeluskuntapiirin 2. alueen päälliköksi. Pohjanmaan kutsuntapiirin apulaispäälliköksi hänet nimitettiin 1. syyskuuta 1923 ja Hämeen kutsuntapiirin apulaispäälliköksi 31. joulukuuta 1924 sekä edelleen samaiseen tehtävään hänet nimitettiin 28. toukokuuta 1927 Suupohjan kutsuntapiiriin. 1. heinäkuuta 1933 Kainuun sotilaspiirin kutsunta-asiain upseeriksi hänet nimitettiin 1. heinäkuuta 1933 ja samanlaiseen toimeen Seinäjoen sotilaspiiriin 31. tammikuuta 1936, missä tehtävässä hän toimi aina talvisotaan saakka.
Talvi- ja jatkosota.
Talvisotaan hän osallistui edelleen samaisessa tehtävässä, kunnes välirauhan aikana hänet siirrettiin Etelä-Pohjanmaan Itäisen suojeluskuntapiirin kutsunta-asiain upseeriksi. Jatkosodan syttyessä hän toimi edelleen samassa tehtävässä, kunnes vuonna 1942 hänet siirrettiin Kuormasto- ja kuljetusvälinetoimiston päälliköksi Jalkaväkirykmentti 16:een. Hänet siirrettiin seuraavana vuonna 15. divisioonan esikuntaan apulaisintendentiksi ja edelleen samana vuonna Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin kutsunta-asiain upseeriksi. Vakinaisesta palveluksesta hän erosi vuonna 1944.
Sotien jälkeinen aika.
Sotien jälkeen hän toimi Visa Oy:n tehtaanjohtajana Seinäjoella vuosina 1946–1947 ja työnsä ohella hoiti omistamaansa metsäkiinteistöä. Hänet on haudattu Seinäjoelle.
Luottamustoimet.
Luottamustoimia hänellä oli Vapaussodan Invalidien Liiton ja Vapaussodan Rintamamiesliiton Seinäjoen alaosaton jäsenyydet sekä Seinäjoen Reserviupseerikerhon kunniajäsenyys.
Julius Kärnä

Julius Einari Kärnä (17. kesäkuuta 1895 Nivala – 31. lokakuuta 1977 Oulu) oli suomalainen jääkärimajuri ja talouspäällikkö. 
Kärnän vanhemmat olivat vahtimestari Juho Kärnä ja Tilda Finnilä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Amalia Finnilän kanssa. Kärnä on haudattu Oulun hautausmaalle Intiöön. 
Opinnot.
Kärnä kävi viisi luokkaa Raahen yhteiskoulua ja Raahen Porvari- ja Kauppakoulun.
Jääkäriaika.
Puutavara-alalla toiminut raahelainen Kärnä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 23. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa, josta hänet siirrettiin sairautensa takia pataljoonan täydennysjoukkoon 17. tammikuuta 1917. Takaisin pioneerikomppaniaan hän siirtyi 20. toukokuuta 1917. Pioneerikomppaniasta hänet siirrettiin pataljoonan 4. komppaniaan 23. syyskuuta 1917. Hän osallistui sotakoulun B-kurssille Libaussa vuonna 1917.
Suomen sisällissota.
Kärnä astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 vänrikiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 3. jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 17. maaliskuuta 1918 adjutantiksi 6. Jääkärirykmentin 16. jääkäripataljoonaan, missä joukko-osastossa otti osaa taisteluihin Säiniöllä ja Viipurissa. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sisällissodan jälkeen Kärnä palveli 6. Jääkärirykmentissä ja siitä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, jonka nimi muuttui ensin Kajaanin sissipataljoonaksi ja myöhemmin Pohjanmaan jääkäripataljoonaksi. Hän toimi pataljoonassa ensin adjutanttina ja 26. toukokuuta 1919 lähtien 1. komppanian päällikkönä. Armeijasta hän erosi 17. syyskuuta 1919 ja toimi sen jälkeen Raahe oy:n konttoristina ja konttorinhoitajana vuosina 1919–1923 ja Uleå oy:n tarveaineiden ostajana vuosina 1923–1926. Oulun seudun piirimielisairaalan taloudenhoitajana hän toimi 11. toukokuuta 1926 alkaen ja aina vuoteen 1961 saakka.
Talvi- ja jatkosota.
Talvisotaan Kärnä osallistui Erillinen Pataljoona 21:n komentajana ja oli mukana taisteluissa Uuraassa, Viipurinlahdella ja Tervajoella. Jatkosotaan hän osallistui III Armeijakunnan esikunnassa toimistopäällikkönä ja komendanttina ja oli mukana taisteluissa Taivalkoskella.
Luottamustoimet.
Kärnä oli Oulun reserviupseerikerhon perustajia, kerhon puheenjohtaja ja kunniajäsen vuodesta 1948 alkaen. Hän on toiminut Oulun kaupunginvaltuustossa ja seurakunnan kirkkohallintokunnassa. Hän oli myös Jääkäriliiton Oulun alaosaston puheenjohtaja.
Etelä-Afrikan jalkapallomaajoukkue

Etelä-Afrikan jalkapallomaajoukkue eli "Bafana Bafana" ( on Etelä-Afrikan tasavaltaa kansainvälisesti edustava jalkapallomaajoukkue. Sitä hallinnoi Etelä-Afrikan jalkapalloliitto.
FIFA erotti joukkueen apartheidin aikana, mutta se on jälleen toiminut 1990-luvun alusta. Vuonna 1996 se voitti omalla maallaan pelatut Afrikan-mestaruuskilpailut. MM-kisoihin se selvisi ensimmäistä kertaa vuonna 1998 jolloin se hävisi Ranskalle, pelasi tasapelit Tanskaa ja Saudi-Arabiaa vastaan ja jäi alkulohkoon. Neljä vuotta myöhemmin vuonna 2002 se voitti Slovenian, pelasi tasan Paraguayta vastaan ja hävisi viimeisessä kamppailussa Espanjalle. Lopulta se putosi jatkosta tehtyjen maalien perusteella (Paraguaylla 6, Etelä-Afrikalla 5). 
Vuonna 2010 Etelä-Afrikka toimi maailmanmestaruuskilpailujen isäntäjoukkueena. Kotikisoissa joukkue pelasi tasan Meksikon kanssa, hävisi Uruguaylle ja voitti Ranskan. Isännät jäivät kuitenkin alkulohkoon huonomman maalieron turvin (Meksikolla 3-2, Etelä-Afrikalla 3-5). 
Etelä-Afrikan päävalmentajaksi otettiin vuonna 2008 Joel Santana. Kotikisoihin valmistuminen sujui kehnosti ja liitto sai lopulta lokakuussa 2009 tarpeekseen ja erotti Santanan päävalmentajan tehtävistä. Lopulta maata MM-kisoissa valmensi Carlos Alberto Parreira, joka valmensi Etelä-Afrikkaa myös noin vuoden ajan vuosina 2007-2008.
Joukkueen eniten otteluita pelannut pelaaja on Aaron Mokoena; eniten maaleja on tehnyt Benni McCarthy.
Aaron Mokoena

Aaron Mokoena (s. 25. marraskuuta 1980 Johannesburg) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija. Hän pelasi ammattilaisena Saksassa, Hollannissa, Belgiassa ja Englannissa kesään 2012 asti ja sen jälkeen vielä yhden kauden Etelä-Afrikassa. Hän lopetti uransa kesällä 2013
Mokoena pelasi kansainvälisellä urallaan 107 ottelua Etelä-Afrikan jalkapallomaajoukkueessa ja teki niissä yhden maalin. Hän on kaikkien aikojen eniten otteluita maansa maajoukkueessa pelannut pelaaja. Hän osallistui joukkueen mukana myös vuoden 2002 maailmanmestaruuskilpailuihin, joissa hän pelasi joukkueensa kaikki kolme ottelua alusta loppuun.
Tero Pennanen

Tero Juhani Pennanen (s. Espoo) on suomalainen kosketinsoittaja. Hän on soittanut Maija Vilkkumaan ja Anna Erikssonin yhtyeissä sekä myös mm. Johanna Kurkelan vuonna 2005 ilmestyneellä Hetki hiljaa -levyllä ja Erinin keikoilla. 
Musiikkiuran ohella Tero tunnetaan myös sisustusarkkitehtina ja äänisuunnittelijana. Äänisuunnittelua on tehnyt jonkin verran elokuville mutta nykyään tekee äänisuunnittelua oman yrityksen Vilu Designin kautta. 
Lisäksi Tero on tehnyt yhteistyötä viulisti Kukka Lehdon kanssa sekä duona että Pauanne-yhtyeen nimissä.
Televisiossa Teroon on voitu törmätä sekä muusikkona muun muassa Kingissä ja Bumtsibum-ohjelman toisessa versiossa että vuodesta 2018 alkaen tuomarina Suomen kaunein koti -ohjelmassa.
Mike di Meglio

Mike di Meglio (s. 17. tammikuuta 1988 Toulouse) on ranskalainen ratamoottoripyöräilijä. Kaudella 2008 hän ajoi Derbi-moottoripyörällä suomalaisessa Ajo Motosport -tallissa sveitsiläisen Dominique Aegerterin tallikaverina MotoGP:n 125cc-luokassa.
Di Meglio aloitti MotoGP:ssä kaudella 2003. Ensimmäiset viisi kautta, vuoteen 2007, hän ajoi vaihtelevalla menestyksellä italialaisissa ja ranskalaisissa talleissa. Ensimmäisen palkintokorokesijoituksena hän saavutti heinäkuussa 2005 Britannian GP:ssä missä hän sijoittui toiseksi. Voittoon hän ajoi ensimmäistä kertaa lokakuussa samana vuonna Turkissa.
Kaudeksi 2008 hän teki sopimuksen Ajo Motorsportin kanssa. Hän varmisti luokan mestaruuden kolmanneksi viimeisessä kilpailussa Australiassa otettuaan kauden neljännen voittonsa.
Luettelo Lilo ja Stitch -sarjan hahmoista

Tämä on luettelo Lilo ja Stitch -sarjan elokuvien ja televisiosarjojen hahmoista.
Ihmiset.
Lilo.
Lilo Pelekai on kuvitteellinen hahmo Disneyn Lilo &amp; Stitch elokuvissa ja televisiosarjassa. Hän on reipas havaijilaistyttö ilman vanhempia, mutta kuuluu silti erikoiseen perheeseen. Lilon alkuperäinen ääninäyttelijä on Daveigh Chase, suomessa hän on Annituuli Kasurinen ja Ada Forsberg.
Lilo on luonteeltaan reipas ja päättäväinen. Hän ei menetä toivoaan juuri ollenkaan ja nappaa kokeita tarvittaessa vaikka yksin. Lilolla on tapana kinastella Mertlen kanssa ja valittaa aina silloin tällöin nuorta ikäänsä, sillä Nani ja joskus Jumba ja Pleakleykin kieltävät häneltä asioita juuri tytön iän vuoksi.
Lilon iho on ruskettunut ja hänellä on mustat suorat hiukset, jotka ulottuvat suurin piirtein ristiselälle asti. Hänen silmänsä ovat ruskeat ja nenä melko suuri, perunamainen, kuten hän itse ja eräs koe ovat sanoneet. Lilo käyttää usein mekkoja, jotka ovat yksivärisiä, mutta niissä on valkoisia kuvioita. Mekko on usein tummanpunainen, mutta vihreääkin on nähty. Toisinaan hänellä on yllään vihreä T-paita ja siniset shortsit.
Mertle.
Mertle Edmonds on kuvitteellinen hahmo Disneyn Lilo &amp; Stitch elokuvissa ja televisiosarjassa. Hän on Lilon pahin kilpailija ja erään tyttöporukan johtaja. Mertle on samassa Hulatanssiryhmässä Lilon kanssa ja joutuu usiein riitoihin tämän kanssa. Muutkaan tytöt eivät varsinaisesti tykkää Mertlestä.
Mertle on luonteeltaan töykeä ja erittäin hemmoteltu. Hän on erään tyttöjengin johtaja ja pitää Liloa pahinpana vihollisenaan. Hän usein keksii Lilosta ikäviä pilkkanimiä ja pitää Liloa muutenkin outona. Hän ei myöskään osaa olla anteeksiantavainen mistään asiasta ja usein kantaa kaunaa.
Mertlen iho on vaalea ja hän on Liloa hieman pulleampi tyttö. Hänellä on punaiset kiharat hiukset sekä isot pyöreät silmälasit. Hänellä on tavallisesti yllään vaaleanvihreä T-paita, joka ei kuitenkaan peitä Mertlen napaa. Sen lisäksi hänellä on siniset shortsit ja lipokkaat.
Johann Nepomuk Mälzel

Johann Nepomuk Mälzel (15. elokuuta 1772 – 21. heinäkuuta 1838) oli saksalainen keksijä, insinööri ja viihdyttäjä. Hänet tunnetaan parhaiten metronomin valmistuksesta, useista musiikkikoneista sekä Turkkilaiseen kohdistuvasta tutkimuksestaan.
Elämä ja työ.
Mälzel syntyi Regensburgissa, Saksassa. Hänen isänsä rakensi urkuja työkseen. Mälzel hankki tutkinnon musiikista ja muutti Wieniin vuonna 1792. Siellä hän keksi panharmonikonin. Vuonna 1813 Mälzel tapasi Beethovenin ja taivutteli tämän kirjoittamaan hänelle sävellyksen. Miehet riitaantuivat myöhemmin sävellyksen takia. He kiistelivät siitä, kumpi omistaa kappaleen. 
Mälzel rakensi myös itsestään soivan trumpetin ja puhuvan nuken, joka pystyi liikuttamaan silmiään.
Vuonna 1815 Mälzel rakensi ja patentoi kannettavan metronomin, joka tunnetaan nykyään Mälzelin metronomina. Mälzel käytti keksinnössään useita Dietrich Nikolaus Winkelin muutamaa vuotta aikaisemmin keksimää ideaa.
Shakkikone.
Wolfgang von Kempelenin kuoltua Mälzel osti itselleen tämän rakentaman näennäisesti shakkia pelaavan Turkkilaisen. Mälzel jatkoi esiintymisiä Turkkilaisen kanssa ja lisäsi siihen muutamia parannuksia.
Abu Dhabin kansainvälinen lentoasema

Abu Dhabin kansainvälinen lentoasema () on Abu Dhabissa, Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa sijaitseva lentoasema. Lentoasemalla on yksi kiitotie ja asema sijaitsee 27 metrin korkeudessa meren pinnasta. Lentoaseman kautta kulki vuonna 2002 3 986 665 ihmistä. Asema toimii myös Etihad Airwaysin solmukohtana.
Lentoyhtiöt.
Luettelo yhtiöistä, jotka liikennöivät Abu Dhabin kansainväliselle lentoasemalle.
Niko Kokko

Niko Kokko (s. 18. huhtikuuta 1972 Laukaa) on suomalainen basisti ja pasunisti. Kokko aloitti pianotunnit, kun hän oli seitsemän vuotta. Vuoden päästä hän lopetti pianonsoiton, kun hän rupesi soittamaan pasuunaa. Ensimmäisen bassonsa hän sai rippilahjaksi. Lapsena hän on myös laulanut koulun kuorossa. Hän valmistui ylioppilaaksi Kuopion Musiikkilukiosta.
Kokko on soittanut bassoa ja laulanut taustoja Maija Vilkkumaan yhtyeessä vuodesta 1999 asti. Hän soittaa myös Teleksin ja Kaija Koon yhtyeissä. Kokko on soittanut myös 1N-yhtyeessä ja esim. Jonna Tervomaan levyillä "Neljä seinää" ja "Viivalla". Hän soitti Jean S -yhtyeen riveissä pasuunaa, lauloi taustoja ja hieman tanssahtelikin UIT:n Ilon kautta! -revyyssä 2011 (yhtyeen tapaan nimettynä: Niko S. Kokko).
Kokkoa ovat innoittaneet monet suuret basistit kuten Neil Murray, Doug Pinnick ja Geddy Lee.
Tinkiminen

Tinkiminen on toimintaa, jossa ostaja ja myyjä neuvottelevat myytävän esineen tai palvelun hinnasta. Joissain maissa tinkiminen on tavallista, mutta esimerkiksi länsimaissa on siirrytty entistä enemmän kiinteisiin hintoihin ja tinkiminen on vähentynyt. Länsimaissa yleisintä tinkiminen lienee yleisintä kalliiden tuotteiden kaupassa kuten asunnot ja moottoriajoneuvot. Tinkimistä harrastetaan yleisesti myös epämuodollisessa kaupassa, esimerkiksi kirpputoreilla, ja pitkäaikaisia sopimuksia, esimerkiksi sähkösopimuksia, solmittaessa.
Väinö Lankinen

Väinö Vilho Lankinen (käytti Saksassa nimeä Langen), (24. heinäkuuta 1893 Ilomantsi – 25. kesäkuuta 1926) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettaja Juho Lankinen ja Maria Kohonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Anna Vatasen kanssa. 
Opinnot.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun suomalaisesta lyseosta vuonna 1912 ja liittyi Karjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1912 - 1914.
Jääkäriaika.
Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 55 muun miehen kanssa 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan ja 21. joulukuuta 1915 alkaen hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 4. joulukuuta 1916 ja komennettiin erikoistehtäviin Suomeen. 
Suomen sisällissota.
Suomessa hän toimi kansakoulunopettajana Tuupovaaralla, mistä hän siirtyi sisällissodan alkaessa Joensuuhun ja muodosti siellä ”Lankisen lentävät”-nimisen tilapäisen osaston, joka 23. maaliskuuta 1918 palautti järjestyksen Lieksaan. Lieksasta palattuaan hän muodosti Lankisen komppanian (Savon rintamalla myöh. Karjalan komppania), joka lähetettiin avuksi Savoon ja otti osaa Mäntyharjun ja Varkauden valtauksiin. Hän lähti Savosta palattuaan pohjoiskarjalaisen komppanian päällikkönä Karjalan rintamalle, jossa osallistui Mälkölän ja Valkjärven taisteluihin. Hän haavoittui 10. maaliskuuta 1918 Valkjärvellä ja joutui hoidettavaksi Kiviniemen sairaalaan. Sairaalasta ja toipumislomaltaan hän palasi 6. huhtikuuta 1918 ja sijoitettiin päälliköksi 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan l. komppaniaan ja otti osaa kaakkoisrajalla käytyihin taisteluihin. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sisällissodan jälkeen hän toimi 2. komppanian päällikkönä 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 4:ssä, jonka nimi muuttui ensin Jääkäripataljoona n:o 2:ksi ja sitten Pohjolan jääkäripataljoonaksi. Hänet siirrettiin Sortavalan rajavartioryhmään 2. lokakuuta 1918, jossa hän toimi 2. pataljoonan komentajana, josta hänet komennettiin 2. huhtikuuta 1919 Keski-Suomen rykmenttiin aluksi 4. komppanian päälliköksi ja 20. heinäkuuta 1920 alkaen 2. pataljoonan komentajaksi ja 9. kesäkuuta 1923 alkaen rykmentin talouspäälliköksi sekä 17. syyskuuta 1924 alkaen Savon jääkärirykmenttiin 1. pataljoonan komentajaksi.