tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tapan sinut, Willie Boy

Tapan sinut, Willie Boy ("Tell Them Willie Boy Is Here") on Abraham Polonskyn käsikirjoittama ja ohjaama moderni lännenelokuva vuodelta 1969. Elokuva oli Polonskyn ensimmäinen ohjaus vuoden 1948 elokuvan "Pahan pauloissa" jälkeen hänen oltuaan 17 vuotta Hollywoodin mustalla listalla.
Juoni.
Lännenelokuvaksi rauhallinen ja viipyilevä tarina on näkökulmaltaan intiaanien puolella. Se perustuu vuoden 1909 tositapahtumiin ja historioitsija Harry Lawtonin niistä tekemään kirjaan. Amerikan vanhimpaan intiaaniheimoon pajuteihin kuuluvaa nuorta intiaanimiestä Willie Boyta (Robert Blake) jahtaavat sekä oma reservaattiyhteisö että valkoihoiset. Hän pakenee erämaahan yhdessä rakastettunsa Lolan (Katharine Ross) kanssa. Sheriffi Cooper (Robert Redford) lähtee joukkoineen etsimään nuortaparia. Sivujuonina ovat Cooperin vaikea suhde reservaatin johtajaan, tohtoriksi kouluttautuneeseen Elizabeth Arnoldiin (Susan Clark) ja Yhdysvaltojen presidentin William Taftin tulossa oleva vierailu. Tarinan loppu jää avoimeksi.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Eeva Järvenpää piti "Willie Boyta" joistakin turhan osoittelevista elementeistä huolimatta kesän 1970 tärkeimpänä elokuvaensi-iltana Arthur Pennin hippielokuvan "Alicen ravintola" ohella. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Teisko-Aitolahti

Teisko-Aitolahti-lehti on suomalainen Ruovedellä ilmestyvä Teiskon ja Aitolahden paikallislehti jota on julkaissut vuodesta 2001 Ruoveden Sanomalehti Oy. Lehti ilmestyy kerran viikossa torstaisin ja se on perustettu 1925. 
Ruoveden Sanomalehti Oy julkaisee myös "Ruovesi"-paikallislehteä.
Vaja Finland

Vaja Finland on vuonna 2011 perustettu suomalainen yritys, joka valmistaa pääasiassa vitroposliinisia käyttöastioita. Yrityksen perustivat Henna Lamberg ja Fred Owren, jotka olivat saaneet muotoilijan ammattitaitonsa työskennellessään Arabian tehtaalla. Owren vastaa tuotteiden muotoilusta ja Lamberg kuvioiden suunnittelusta.
Yritys toimii joukkorahoituksella. Osakkeenomistajia on sata. Yksi omistajista on Moomin Characters.
Tuotanto.
Lamberg ja Owren aloittivat tuotteiden kehittelyn ja valmistamisen heidän Loviisassa sijaitsevan omakotitalon pihalla olleeseen puuvajaan rakennetussa työtilassa. Sittemmin tuotanto on siirtynyt Porvooseen ja aluksi käsityönä tehtyjen tuotteiden valmistamiseen on otettu käyttöön koneita ja piensarjatuotannosta ollaan siirtymässä koneelliseen tuotantoon.
Vajan valikoimaan kuuluu muun muassa mukeja, kannuja, kuppeja ja lautasia. Tuotteita myydään Suomen lisäksi ainakin Ruotsissa, Norjassa ja Saksassa. Yrityksen oma verkkokauppa ja tehtaanmyymälä avattiin elokuussa 2018.
Vaja Finland on suunnitellut oman mallistonsa lisäksi muun muassa Artekin myymän kukkopillin, Ravintola Finnjävelin käyttämän astisarjan sekä Hotelli Punkaharjulle räätälöidyn koristeen. Vaja on valmistanut myös Unmondaylle kaiutinrunkoja ja Sessakille valaisinkupuja. Vajan valmistamaa Muumi-aiheista mukia myytiin syksyllä 2020 japanilaisessa Matsuya-tavaratalossa.
Asturialaiset

Asturialaiset (asturiaksi: asturianos) ovat Asturiasta peräisin oleva etninen ryhmä. Asturialaisia asuu myös Amerikan mantereella ja muualla Euroopassa.
Kulttuuri ja yhteiskunta.
Asturialaiset ovat visigoottilaista, keltiberiläistä ja latinalaista alkuperää. Suurin osa asturialaisista kuuluu katoliseen kirkkoon.
Kielet.
Asturian kieli, jonka puhujamäärä on ollut laskussa 1900-luvulta lähtien, on yksi asturialaisten puhumista kielistä. 40 % asturialaisista puhuu asturiaa ja heistä 10 % puhuu sitä äidinkielenään. Kieli on suojeltu autonomisella lainsäädännöllä, mutta se ei ole virallinen kieli Asturiassa. 
Keittiö.
Asturian kuuluisin alueellinen ruoka on fabada asturiana, joka on pavuista, sianlihasta, verimakkarasta, chorizosta ja sahramista tehty muhennos.
Markus Blom

Markus Blom (s. 25. lokakuuta 1982) on suomalainen laulaja ja ääninäyttelijä. Hän asuu Salossa ja Vaasassa. Hän on ollut muutamaan otteeseen "Idolsissa".
James Dunbar

James Ralph ”Jim” Dunbar (17. heinäkuuta 1930 Crawfordsville, Indiana – 14. toukokuuta 2018 The Woodlands, Texas) oli yhdysvaltalainen soutaja ja olympiavoittaja.
Dunbar voitti kahdeksikossa olympiakultaa Helsingissä 1952. Hän työskenteli myöhemmin sotilaslentäjänä.
Dunbar kuoli 87-vuotiaana kotonaan Texasin The Woodlandsissa 14. toukokuuta 2018.
Juri Kutsenko

Juri Mihailovitš Kutsenko (, 5. maaliskuuta 1952 Tavrovo, Kurskin alue, Venäjän SFNT – 22. toukokuuta 2018) oli Neuvostoliittoa edustanut yleisurheilija, joka kilpaili kymmenottelussa.
Kutsenko saavutti olympiahopeaa Moskovassa 1980. Vuoden 1978 EM-kilpailuissa hän oli viides.
Kutsenko kuoli 66-vuotiaana 22. toukokuuta 2018.
Pirahã

Pirahã (omakielinen nimi: "Xapaitíiso") on Brasilian Amazonasin alueella elävän pirahã-alkuperäiskansan puhuma kieli. Se on ainoa elossa oleva murakieli. Pienestä puhujamäärästään, vain 389 vuonna 2012, huolimatta pirahã ei ole uhanalainen, koska se on jatkuvassa käytössä, ja pirahã-kansa on pitkälti yksikielinen. Pirahã on tunnettu moniin siihen liitetyistä kiistanalaisista kielitieteellisistä väitteistä, muun muassa siitä, että se todistaisi Sapirin–Whorfin hypoteesin. Ns. pirahã-kiista on kielitieteen tunnetuimpia väittelyitä.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Sille on käännetty joitakin Raamatun osia vuonna 1987.
Äännerakenne.
Pirahãn äännerakenne on yksi maailman yksinkertaisimmista; se sisältää vain kolme vokaalifoneemia ja laskentatavasta riippuen seitsemän tai kahdeksan konsonanttifoneemia. Naisilla on yksi konsonantti vähemmän. Pirahã on tonaalinen kieli.
Sanasto.
Pirahãssa on yksi maailman yksinkertaisimmista sukulaissanajärjestelmistä; sanaa "baíxi" käytetään sekä isästä että äidistä, eikä sukulaissuhteita seurata biologisia sisaruksia pidemmälle.
Pirahãssa ei ole sanoja väreille vaan pelkästään 'tummaa' ja 'vaaleaa' vastaavat sanat.
Pirahã-kiista.
Lähetyssaarnaaja Daniel Everett alkoi tekemään kielitieteellistä tutkimusta pirahãn kielestä ja päätyi lopulta haastaamaan muun muassa Noam Chomskyn muotoileman teorian universaalista kieliopista, jonka mukaan ihmisillä on vaistomainen ja synnynnäinen taipumus tietynlaiseen kielen käyttöön. Everettin mukaan pirahã on todiste siitä, että näin ei ole, vaan kieli riippuu siitä, millaisessa kulttuurissa ihminen kasvaa ja millaisia viestinnällisiä tarpeita se vaatii kieleltä. Everettin mukaan pirahãn lauseissa ei ole useita lausekkeita, mikä Chomskyn mukaan on ihmiskielen keskeisimpiä piirteitä. Toinen merkittävä Everettin väite on se, että pirahãssa ei ole lukusanoja, koska kielen puhujat eivät tarvitse niitä.
Kiistan ratkeamista on hidastanut se, että Everett on ainoa sujuvasti pirahãa osaava tutkija.
Oskar Lindberg (muusikko)

Oskar Fredrik Lindberg (23. helmikuuta 1887 Gagnef, Taalainmaa – 10. huhtikuuta 1955 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, kirkkomuusikko ja musiikkipedagogian professori. Hän oli Ruotsin 1900-luvun keskeisiä musiikkihahmoja. Hän toimi professorina ja Tukholman musiikkikorkeakoulun opettajana ja oli 1930–1940-luvuilla toteutuneessa kirkkomusiikin uudistustyössä keskeisiä hahmoja. Samalla hän oli Tukholman Engelbrektinkirkon urkuri vuodesta 1914. 
Ruotsin kirkon virsikirjassa on kymmenen Lindbergin sävellystä. Sävellystyyliltään hän oli kansallisromantikko. Suomessa hänen laajasta sävellystuotannostaan tunnetaan yleisesti vain urkusävellys "Vanha virsi Taalainmaan karjamajoilta". Tämä koraalimelodia, joka tunnetaan ruotsiksi nimeltä "Gammal fäbodpsalm från Dalarna" tai "Psalm från Älvdalsåsen", on tullut tunnetuksi Lindbergin urkusovituksena. 
Sävelmää on Ruotsissa kauan toivottu myös virsikirjaan, niin myös nykyisen, vuonna 1986 hyväksytyn virsikirjan valmistelun aikana. Virsikomitea toivoikin melodiaan sopivaa tekstiä, ”lohdutuksen ja toivon virttä”, ja runoilija Eva Norberg Hagberg kirjoitti vuonna 1984 komitean toivoman tekstin. Se on Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 629 "Så kort var den fröjd som i världen jag fann" (Anna-Mari Kaskisen suomentamana "Vain tuokion onnea toi maailma"). Virrelle valittiin kuitenkin toisinto koraalista, joka myös on toisinto Älvdalenista, Taalainmaalta, Morasta luoteeseen, koska se soveltuu paremmin seurakuntavirren sävelmäksi kuin tunnetumpi sävelmä, Fäbodapsalm.
Luettelo Lindbergin säveltämistä virsistä virsikirjoissa "Den svenska psalmboken" (1986) ja "Ruotsin kirkon virsikirja" (2003).
Lähde "Den svenska psalmbokenin" osalta Luettelo Ruotsin kirkon virsikirjan virsistä
Bob Weiss

Robert William ”Bob” Weiss (s. 7. toukokuuta 1942 Easton, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija. Weiss pelasi NBA:ssa vuosikymmenen verran ja voitti Philadelphia 76ersissa NBA:n mestaruuden vuonna 1967. Hän on tehnyt myös pitkän valmentajanuran ja on toiminut muun muassa San Antonio Spursin, Atlanta Hawksin, Los Angeles Clippersin ja Seattle SuperSonicsin päävalmentajana.
Elämä ja ura.
Weiss pelasi yliopistokoripalloa vuosina 1962–1965 Pennsylvanian osavaltionyliopiston joukkueessa. Philadelphia 76ers varasi Weissin NBA:han 22. varausvuorolla . Hän pelasi NBA:ssa ja ABA:ssa vuosina 1965–1977, pisimpään Chicago Bullsissa. Vuonna 1967 hän voitti Philadelphia 76ersissa NBA:n mestaruuden.
Valmentajana Weiss on toiminut vuodesta 1977 lähtien. Hän on toiminut päävalmentajana NBA:ssa San Antonio Spursin, Atlanta Hawksin, Los Angeles Clippersin ja Seattle SuperSonicsin joukkueissa ja Kiinassa. Lisäksi Weissilla on ollut useita NBA-apuvalmentajan pestejä, muun muassa Seattle SuperSonicsissa vuosina 1994–2005.
Huhtasuon terveysasema

Huhtasuon terveysasema on Jyväskylän Huhtasuon kaupunginosan Huhtakeskuksessa toimiva Keski-Suomen hyvinvointialueen terveysasema. Terveysaseman palvelut tuottaa Terveystalo. 
Terveysaseman naapuristossa sijaitsevat muun muassa Huhtasuon kirjasto, Huhtasuon yhtenäiskoulu ja aiemman Huhtasuon kirkon toimintaa jatkava seurakuntatila Huhtakoti.
Vincent Curatola

Vincent Curatola (s. 16. elokuuta 1953 New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt mafioso Johnny Sackin roolia televisiosarjassa "Sopranos" (1999–2007), josta hän oli SAG-palkinnon ehdokkaana kahdesti. Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvassa "Killing Them Softly" (2012). Curatola on lisäksi opettanut näyttelemistä ja laulanut muun muassa Chicago-yhtyeen kanssa.
Curatola on taustaltaan amerikanitalialainen. Hän työskenteli isänsä jalanjäljissä urakoitsijana 1990-luvun vaihteeseen asti, jolloin hän vaimonsa kehotuksesta opiskeli näyttelemistä ja vaihtoi uraa.
Lamerica

Lamerica on Gianni Amelion ohjaama italialais-ranskalais-sveitsiläinen draamaelokuva vuodelta 1994. Sen tarina sijoittuu vuoden 1991 Albaniaan. "Lamerica" voitti Venetsian elokuvajuhlilla neljä palkintoa ja palkittiin myös muun muassa sekä parhaana ulkomaisena elokuvana monissa maissa.
Juoni.
Italialaiset hämärämiehet ovat vuonna 1991 totalitaarisesta hallinnosta juuri vapautuneessa Albaniassa muka perustamassa sinne kenkätehdasta. Voidakseen huijata hankkeeseen italialaista ja Euroopan unionin tukirahaa he nimittävät yhtiönsä hallituksen puheenjohtajaksi köyhän dementoituneen albanialaisvanhuksen. Mies kuitenkin katoaa pian, ja häntä etsiessään ja kuljettaessaan takaisin yksi italialaismiehistä saa kokea vieraan, köyhän maan uhkat ja rasitukset. Matkan aikana miehet myös lähenevät erilaisuudesta huolimatta.
Arvioita.
"Suomen Kuvalehdessä" 1996 Ywe Jalander kirjoitti uutuuselokuvan antavan katsojalle ”syvälle mieleen painuvan kuvan Albanian kaoottisesta nykyhetkestä, joka yleistyy myös siihen epämääräisyyden tilaan, joka monissa entisissä sosialistimaissa nykyään vallitsee”. Hän kehui etenkin elokuvan viimeisiä lähikuvia, joissa siihen asti vastenmielisinäkin esitetyt köyhät albaanit muuttuvat samastuttaviksi yksilöiksi.
Suomen satamat

Suomen satamat ovat Suomen rannikoille ja suurten järvien rannoille rakennettua infrastruktuuria, joka sopii vesialusten, kuten laivojen ja veneiden, lastin purkamista ja lastaamista sekä matkustajien laivaannousua ja maihinnousua varten.
Tavaraliikenteen satamat.
Vuonna 2015 Suomen satamien ulkomaan tavaraliikenteen yhteismäärä oli 89,1 miljoonaa tonnia (2014: 96,1 milj. t). Satamien kautta kulkenut kokonaisrahtimäärä oli kotimaanliikenteen kanssa vuonna 2015 yhteensä 96,6 miljoonaa tonnia (2014: 102,3 milj. t).
Alla on lueteltu Suomen suurimpia satamia tavaramäärässä mitattuna ja näiden kautta kulkeneen kokonaisrahdin (eli ulkomaan ja kotimaan liikenteen rahdin yhteismäärä) vuosina 2010, 2012 , 2014 ja 2015. Vuonna 2011 aiemmin erilliset Kotkan ja Haminan satamat yhdistyivät Hamina-Kotkan satamaksi. 
Matkustajaliikenteen satamat.
Suomen ulkomaanliikenteen matkustajasatamat.
Vuonna 2015 Suomen kauppasatamien kautta kulki yhteensä 18,5 miljoonaa ulkomaanliikenteen matkustajaa. Satamista vilkkain oli Helsinki, jonka kautta kulki yhteensä 12,0 miljoonaa matkustajaa. 
Suomen ulkomaanliikenteen matkustajamäärät vuosina 2013 ja 2014 on esitetty satamakohtaisesti oheisessa taulukossa. Lukuarvo kuvaa tulevan ja lähtevän liikenteen yhteistä matkustajamäärää.
Vuonna 2017 Helsingin satama oli maailman vilkkain matkustajasatama. Suosio selittyy suurelta osin laivaliikenteellä Helsingin ja Tallinnan välillä, joka on säännöllisesti ja tiheästi liikennöity reitti.
Kotimaan matkustajaliikenteen satamat.
Tilastokeskuksen tietojen mukaan Suomen kotimaanliikenteessä matkusti vuonna 2010 yhteensä 4 307 997 matkustajaa (huviveneilyä ei tässä lasketa).
Kotimaan matkustajaliikennettä edustavat vaikkapa Suomenlinnan lautalla tehdyt matkat, saariston yhteysalusliikenne ja lukuiset päiväristeilyreitit merellä ja sisävesistössä. Vilkkainta matkustajaliikenne oli pääkaupunkiseudulla (yhteensä 2 474 845 matkustajaa), Manner-Suomen ja Ahvenanmaan välillä (528 479), Ahvenanmaalla (533 709), ja Saaristomerellä (223 544). Helsingin, Maarianhaminan ja Långnäsin ohella merkittäviä satamapaikkoja olivat muun muassa Kuopio, Tampere, Savonlinna, Lappeenranta, Turku, Lahti ja Jyväskylä ja Naantali.
NRP Augusto de Castilho (1909)

NRP Augusto de Castilho (ex-"Elite") oli Portugalin laivaston vuonna 1917 pakko-otettu apumiinanraivaaja.
Valmistus.
Alus valmistettiin Cochranella Selbyssä, jossa se laskettiin vesille 1909 troolarina nimellä "Elite'. 
Palvelus.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Portugalin laivasto pakko-otti 1917 "Eliten". Alus muutettiin apumiinanraivaajaksi ja se liitettiin laivastoon nimellä "NRP Augusto de Castilho". Saksan keisarikunnan laivaston sukellusvene "U139" upotti aluksen 14. lokakuuta 1918 Madeiran ja Azorien välillä.
Hurraa valloittajasankarille

Hurraa valloittajasankarille ("Hail the Conquering Hero") on Preston Sturgesin tuottama, käsikirjoittama ja ohjaama satiirinen komediaelokuva vuodelta 1944.
Juoni.
Toisen maailmansodan aikana kalifornialaisen Oakridgen kaupungin sotaintoiset asukkaat lähettävät merijalkaväkeen sankarivainajan innokkaan pojan Woodrow Lafayette Pershing Truesmithin, mutta tämä hylätään kutsunnoissa kroonisen heinänuhansa takia. Säästyäkseen häpeältä nuorukainen ei kerro totuutta edes äidilleen, vaan uskottelee olevansa kaukomailla sotimassa. Lomailevat sotilaat tulevat mukaan juoneen, koristelevat Truesmithin kunniamerkein ja palauttavat hänet kotikyläänsä, jossa mies asetetaan pormestariehdokkaaksi. Hän tunnustaa valheensa ja tulee valituksi.
Vastaanotto ja jälkimaine.
Elokuva valittiin vuonna 2015 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Kalifornian maastopalot 2018

Maastopalot Kaliforniassa alkoivat kesällä 2018 poikkeuksellisen aikaisin, koska kuivuuden vuoksi alueella oli paljon palamista kiihdyttävää kuollutta ja kuivaa kasvillisuutta.
Osavaltion alueella oli havaittu elokuun 26. päivään mennessä 5 319 erillistä maastopaloa. Carrin palossa kuoli kuusi henkeä ja 800 asuinrakennusta on menetetty. Fergusonin palossa kuoli kaksi ja palo uhkasi levitä läheiseen Yosemiten kansallispuistoon.
Presidentti Donald Trump väitti Kalifornian ympäristölainsäädännön pahentaneen ongelmaa. Paikallisen palopäällikön mukaan sammutusvettä on riittävästi.
Kraila

Kraila () on kylä Salon kaupungin Särkisalossa. Kylä on Manner-Salon eteläisin kylä Saaristomeren rannalla Raaseporin vastaisella rajalla.
Krailanselkä ja Ervastonlahti erottavat Krailan muusta Särkisalosta. Kraila oli siten Särkisalon kunnan eksklaavi. Kraila on pääasiassa hiekkamäkeä, jonka pohjois- ja eteläreunalla sijaitsee syvä laakso. Krailan vakituinen asutus sekä maanviljely sijoittuvat näihin laaksoihin. Kylän ranta-alueille on rakennettu kesämökkejä. Kylän edustalla on pieni Kiriholma.
Krailan entinen kantatila on nykyisin Salon seurakunnan leirikeskus Reila.
Onnen hinta

Onnen hinta ("One Potato, Two Potato") on Larry Peercen ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1964. Rotujen välisestä avioliitosta 1960-luvun alun Yhdysvalloissa kertovan tarinan ovat käsikirjoittaneet Raphael Hayes ja Orville H. Hampton, jotka olivat ehdolla parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen Oscarin saajiksi. Pääparia esittävät Barbara Barrie ja Bernie Hamilton. Naisen entistä aviomiestä, joka yrittää saada heidän yhteisen tyttärensä huoltajuuden itselleen rotuseikkoihin vedoten, esittää Richard Mulligan ensimmäisessä merkittävässä elokuvaroolissaan.
"Onnen hinta" oli tv-töitä aiemmin tehneen Larry Peercen ensimmäinen pitkän teatterielokuvan ohjaus. Elokuva kuvattiin Ohion Painesvillessä, joka myös nimetään tarinan tapahtumapaikaksi.
Vastaanotto ja jälkimaine.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Onnen hinnan" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Myh’ailo Šah’ov

Myh’ailo Opanasovytš Šah’ov (, , 20. marraskuuta 1931 Saratov, Venäjän SFNT – 8. elokuuta 2018) oli Neuvostoliittoa edustanut ukrainalainen vapaapainija ja olympiamitalisti.
57 kilogramman painoluokassa kilpaillut Šah’ov saavutti vapaapainissa olympiapronssia Melbournessa 1956. Rooman kesäolympialaisissa 1960 hän sijoittui kuudenneksi ja vuoden 1958 maailmancupissa kolmanneksi.
Šah’ov toimi painijanuransa jälkeen valmentajana Ukrainassa ja Puolassa. Hän kuoli 86-vuotiaana 8. elokuuta 2018.
Roger Ducos

Pierre Roger Ducos (25. heinäkuuta 1747 Dax, Landes, Ranska – 17. maaliskuuta 1816 Ulm, Württembergin kuningaskunta) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan viisihenkisen direktoriohallituksen jäsenenä heinäkuusta marraskuuhun 1799 ja yhtenä kolmesta konsulista marraskuusta joulukuuhun 1799.
Ducos toimi ennen vallankumousta asianajajana synnyinkaupungissaan Daxissa. Hän oli Landesin rikosoikeuden presidenttinä 1791–1792, minkä jälkeen hänet valittiin kansalliskonventtiin, jossa hän äänesti tasangon mukana kuningas Ludvig XVI:n kuolemantuomion puolesta. Tammikuussa 1794 hänet valittiin jakobiiniklubin puheenjohtajaksi. Ducos valittiin vuonna 1795 uuteen parlamentin ylähuoneeseen eli vanhojen neuvostoon, jonka puhemiehenä hän toimi kuukauden ajan syys–lokakuussa 1796. Hän oli tilapäisenä puhemiehenä myös syyskuun 4. päivän 1797 istunnossa, jossa rojalistiset edustajat erotettiin. Hän joutui itse erotetuksi muiden vasemmistolaisten mukana niin sanotulla floréalkuun 22. päivän lailla toukokuussa 1798, minkä jälkeen hän palasi joksikin aikaa Landesin rikosoikeuden presidentiksi.
Ducos valittiin direktorion jäseneksi 1. heinäkuuta 1799 erotetun Philippe-Antoine Merlin de Douain tilalle. Hän erosi yhdessä Emmanuel Joseph Sieyèsin kanssa 10. marraskuuta samana vuonna tukeakseen brumairekuun 18. päivän vallankaappausta. Kaappauksen jälkeen Ducos nimitettiin yhdeksi kolmesta konsulista Sieyèsin ja Napoléon Bonaparten rinnalle. Bonaparte kuitenkin syrjäytti Ducosin ja Sieyèsin jo 25. joulukuuta, kun vuoden VIII perustuslaki astui voimaan. Ducos oli keisarikunnan aikana senaatin ("Sénat conservateur") jäsen ja vuodesta 1804 Ranskan kunnialegioonan suurupseeri. Napoleon antoi hänelle vuonna 1808 kreivin ja satapäiväisen keisarikunnan aikana vuonna 1815 päärin arvon. Kuningaskunnan palauttamisen jälkeen Ducos joutui vuonna 1816 lähtemään maanpakoon, koska hän oli äänestänyt kuninkaan kuolemantuomion puolesta. Hän kuoli samana vuonna maantieonnettomuudessa Ulmissa Saksassa.
Roger Ducosin veli oli kenraali Nicolas Ducos.
Carl Gustaf von Kraemer

Carl Gustaf Robert von Kraemer (7. kesäkuuta 1882 Kuopio – 23. joulukuuta 1977) oli suomalainen eversti.
Von Kraemerin vanhemmat olivat eversti Carl Johan Alexander von Kraemer (1854–1920) ja Augusta Elisabeth von Essen af Zellie. Hän valmistui Haminan kadettikoulusta 1902 ja palveli Venäjän armeijassa 1902–1907 osallistuen Venäjän-Japanin sotaan. Armeijasta luutnanttina erottuaan von Kraemer oli Helsingin poliisilaitoksen opetusupseerina 1907–1909 sekä Ruokolahden piirin apulaisnimismiehenä ja Imatran poliisipäällikkönä 1909–1911. Hänet erotettiin poliittisesti epäluotettavana ja hän oli Tampereen paperikonttorin palveluksessa 1912–1914.
Von Kramer kutsuttiin palvelukseen elokuussa 1914 ensimmäisen maailmansodan alettua ja hän toimi kulkulaitosupseerina ja asemakomendanttina Pietarin-Moskovan sotilaskuljetuspiirissä suorittaen asemakomendantin tutkinnon 1915. Hän lähti Venäjältä tammikuussa 1918 ja osallistui valkoisten puolella Suomen sisällissotaan. Von Kramer oli Tampereen taistelun jälkeen kaupungin sotilaspoliisimestarina ja komendanttina heinäkuuhun 1918 saakka.
Von Kraemer oli yleisesikunnan kulkulaitostoimiston päällikkönä 1919–1937 ja sen jälkeen Kaukaan tehtaiden palveluksessa 1937–1951. Hän oli talvisodassa Päämajan huolto-osaston päällikkönä ja jatkosodan alussa hoiti erikoistehtäviä vuoteen 1942 saakka. Hänestä tuli ratsumestari 1918, majuri 1918, everstiluutnantti 1919 ja eversti 1932.
Von Kraemer oli naimisissa vuodesta 1909 Eugenie Kasatschkinin kanssa.
Teoksia.
Nimellä "C. G. von Kraemer":
Tomáš Vaclík

Tomáš Vaclík (s. 29. maaliskuuta 1989 Ostrava, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Portugalin Primeira Ligassa pelaavaa Boavistaa. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Sveitsin, Espanjan, Kreikan, Englannin, Yhdysvaltain sekä Portugalin sarjoissa. Hän on pelannut Tšekin maajoukkueessa vuodesta 2012.
Seurajoukkueura.
Toukokuussa 2014 Vaclík siirtyi nelivuotisella sopimuksella sveitsiläisseura Baseliin. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa joukkueessa 19. heinäkuuta 2014 Aarauta vastaan. Hän pelasi Sveitsin Superliigassa neljän kauden aikana yhteensä 132 ottelua. Mestarien liigassa hän pelasi 22 ja Eurooppa-liigassa seitsemän ottelua.
Vaclík teki 9. heinäkuuta 2018 sopimuksen espanjalaisseura Sevillan kanssa. Hän pelasi kahdella ensimmäisellä kaudellaan Primera Divisiónissa 33 ottelua kummallakin mutta kolmannella kaudella enää viisi ottelua. Eurooppa-liigassa hän pelasi kaudella 2018–2019 karsintavaiheessa viisi ja varsinaisessa liigassa kymmenen ottelua mutta Sevillan mestaruuteen päättyneellä kaudella 2019–2020 vain kaksi ottelua. Kauden 2020–2021 Mestarien liigassa hän pelasi kaksi ottelua.
Heinäkuussa 2021 Vaclík allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen kreikkalaisseura Olympiakosin kanssa. Debyyttikaudellaan Olympiakosissa Vaclík pelasi 32 sarjaottelua ja voitti Kreikan mestaruuden. Eurooppa-liigassa hän pelasi kaudella 2021–2022 kaikki Olympiakosin kahdeksan ottelua, kun seura putosi neljännesvälierissä Atalantalle. Vaclík pelasi seuraavalla kaudella Olympiakosin viisi ensimmäistä sarjaottelua sekä kaksi ensimmäistä Eurooppa-liigan ottelua, mutta loukkaantui lokakuussa 2022 eikä pelannut Olympiakosissa enää muita otteluita.
Tammikuussa 2023 Vaclík siirtyi Englannin mestaruussarjan Huddersfield Towniin loppukauden mittaisella sopimuksella. Hän pelasi seurassa 13 ottelua kevätkaudella 2023.
Elokuussa 2023 Vaclík allekirjoitti Major League Soccerissa pelaavan New England Revolutionin kanssa vuoden 2024 loppuun ulottuneen sopimuksen. Vaclík ei pelannut New England Revolutionissa otteluakaan ja hänen sopimuksensa seuran kanssa purettiin tammikuussa 2024. Kevätkauden 2024 Vaclík edusti Espanjan Segunda Divisiónin Albacetea, jossa hän pelasi 12 ottelua.
Helmikuussa 2025 Vaclík teki sopimuksen portugalilaisseura Boavistan kanssa oltuaan yli puoli vuotta ilman seuraa.
Maajoukkueura.
Vaclík pelasi Tšekin maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2012 ystävyysottelussa Slovakiaa vastaan. EM-kilpailuissa 2016 hän oli mukana varamaalivahtina, mutta Petr Čechin lopetettua maajoukkueuransa noihin kisoihin Vaclík nousi maajoukkueen ykkösmaalivahdiksi. Hän on toukokuun puoleenväliin 2025 mennessä pelannut 54 maaottelua, joihin kuuluu 16 MM-karsinta- ja seitsemän EM-karsintaottelua sekä kesän 2021 EM-kilpailujen viisi ottelua. Viimeisimmän maaottelunsa hän on pelannut 20. kesäkuuta 2023 Montenegroa vastaan.
Vetsijoki

Vetsijoki () on Tenon vesistöön kuuluva joki Utsjoella Lapin maakunnassa Suomessa.
Joen valuma-alueen pinta-ala on 701,9 neliökilometriä ja se on Tenon eteläinen sivujoki. Joki saa alkunsa Vetsijärvestä () Utsjoella ja laskee Tenoon Utsjoen Vetsikon kylän luona.
Steve Schirripa

Steven R. Schirripa (s. 3. syyskuuta 1958) on yhdysvaltalainen näyttelijä, tuottaja ja kirjailija. Hän on näytellyt muun muassa Bobby Baccalierin roolin televisiosarjassa "Sopranos", josta hänelle myönnettiin SAG-palkinto.
Elämä ja ura.
Schirripa varttui vähävaraisessa perheessä New Yorkissa Brooklynissa Bensonhurstissa. Hänen isänsä oli amerikanitalialainen ja äitinsä amerikanjuutalainen, omaa sukua Bernstein. Schirripa sai katolisen kasvatuksen ja opiskeli Brooklyn Collegessa.
Schirripa meni naimisiin Laura Lemosin kanssa 22. huhtikuuta 1989. Heillä on kaksi tytärtä.
Schirripa työskenteli yökerhoissa Las Vegasissa ja teki pieniä rooleja elokuvissa. Hän teki läpimurtonsa näyttelijänä "Sopranos"-televisiosarjassa, jossa hän esiintyi Bobby Baccalierin roolissa vuosina 2000–2007. Hän sai roolista kaikkiaan viisi Screen Actors Guild -palkinnon ehdokkuutta, joista voitti yhden. Sopranosin päätyttyä hän näytteli muun muassa sarjassa "Salattu teinielämä" vuosina 2008–2013, minkä jälkeen hän esiintyi etsivä Anthony Abetemarcon roolissa televisiosarjassa "Blue Bloods" vuodesta 2015 vuoteen 2024. Näyttelemisen ohella Schirripa on muun muassa toiminut tuottajana ja kirjoittanut kirjoja.
Karl Hjalmar Schreck

Karl Hjalmar Schreck (1. joulukuuta 1857 Vanaja – 13. huhtikuuta 1921 Tampere) oli suomalainen hovioikeudenneuvos, kihlakunnantuomari ja Tampereen kunnallispormestari.
Schreckin vanhemmat olivat kruununvouti, kapteeni Karl Fredrik Wilhelm Schreck ja Emilia Elisabet Ottiliana Ladau. Hän pääsi ylioppilaaksi 1876 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa yleisen oikeustutkinnon 1881. Schreck sai varatuomarin arvon 1884.
Schreck oli senaatin talousosaston kopistina 1885 ja Suomen kenraalikuvernöörin kansliassa reistraattorina 1885–1888. Hän oli Tampereen kaupungin oikeusneuvosmiehenä 1888–1904 ja Tampereen kunnallispormestarina 1904–1914. Tämän jälkeen Schreck oli Turun hovioikeudessa hovioikeudenneuvoksena 1914–1916, Lappeen tuomiokunnan tuomarina 1916–1919 ja Pirkkalan tuomiokunnan tuomarina 1919–1921.
Schreck perusti Tampereelle tiilitehtaan 1898 ja puunjalostustehtaan 1905. Hän harjoitti myös maanviljelystä ja rakennutti 1902 Tampereelle Schreckin talon.
Karl Hjalmar Schreck oli naimisissa 1891–1905 Eva Nadine Helsingiuksen (k. 1905) kanssa ja vuodesta 1911 filosofian maisteri Signe Maria Westlinin kanssa. Karl Hjalmar Schreckin ja Eva Nadine Helsingiuksen poika oli varatuomari, kansanedustaja ja Kuopion pormestari Alvar Hjalmar Mikael (Mikko) Hurtta. Heillä oli yhteensä 8 lasta, joista 5 kasvoi aikuiseksi. Toisesta avioliitosta Signe Maria Westlinin kanssa syntyi vielä 1 poika.
Surviving Mars

Surviving Mars on bulgarialaisen Haemimont Gamesin kehittämä ja Paradox Interactiven julkaisema strategiapeli. Peli on julkaistu Linuxille, Mac OS X:lle, PlayStation 4:lle, Windowsille ja Xbox Onelle 15. maaliskuuta 2018.
Tavoitteena on rakentaa siirtokunta Mars-planeetalle, pitää kolonistit elossa ja laajentaa siirtokuntaa. Tämän saavuttamiseksi pelissä rakennetaan asumuksia, viljellään ruokaa, kaivetaan mineraaleja ja tutkitaan planeettaa sekä tehdään tieteellistä työtä uusien keksintöjen saavuttamiseksi.
Pelistä tuli yksi Steam-palvelun eniten myyneistä peleistä vuonna 2018.
Paladins

Paladins: Champions of the Realm on Hi-Rez Studiosin kehittämä ja julkaisema ilmaiseksi pelattava ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli perustuu hahmoluokkiin ja on toteutettu sarjakuvamaisella grafiikalla. Peli julkaistiin 8. toukokuuta 2018 Microsoft Windowsille, OS X:lle, Linuxille, PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle sekä noin kuukausi myöhemmin Nintendo Switchille.
Pelaaminen.
Pelissä on valittavana eri hahmoja ("Champions"), joilla on eri kyvyt. Näistä kootaan viisihenkinen joukkue, jolla pelataan toista joukkuetta vastaan.
Hahmot on jaettu Frontline-, Damage-, Support- ja Flank-tyyppisiin. Aloittava pelaaja voi valita viidestä eri sankarista ja lisää hahmoja saa pelattavaksi mikromaksuilla tai pelin sisäisellä valuutalla. Pelimuodot ovat Siege (saatto/kärryntyöntö), Onslaught (kontrollipisteiden valtaus ja hallinta) ja Team Deathmatch. Jokaisella pelimuodolla on omat karttansa.
Kehitys.
Peli suljettu beetatestaus aloitettiin marraskuussa 2015. Avoin beeta-versio julkaistiin 16. syyskuuta 2016 Steam early access -ohjelmassa. Tuolloin peliä ladattiin 780 000 kertaa ja se nousi palvelun pelatuimpien pelien joukkoon.
Pelin on syytetty kopioineen Blizzardin "Overwatch"-peliä, mutta Hi-Rez Studiosin johtajan Todd Harrisin mukaan peli oli pelattavissa jo ennen kuin samankaltainen "Overwatch" esiteltiin, ja pelin inspiraationa on ensi sijassa "Team Fortress 2".
Roque Mesa

Roque Mesa Quevedo (s. 7. kesäkuuta 1989 Telde, Gran Canaria, Kanariansaaret) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Valladolidia ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Vuonna 2010 Mesa liittyi Las Palmasin reservijoukkueeseen, josta hänet nostettiin seuraavana vuonna edustusjoukkueeseen. 8. lokakuuta 2011 hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa ottelussa Celta Vigoa vastaan, Las Palmasin pelattua tuolloin maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa.
6. heinäkuuta 2017 Mesa teki nelivuotisen sopimuksen walesiläisseura Swansea Cityn kanssa ja hänestä maksettin 11 miljoonan punnan siirtokorvaus. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa joukkueessa 19. elokuuta 2017 Manchester Unitedia vastaan.
30. tammikuuta 2018 Mesa siirtyi kauden 2017–2018 loppuun asti kestävällä lainasopimuksella Sevillaan. Kauden jälkeen siirrosta tehtiin pysyvä ja Mesa allekirjoitti seuran kanssa kolmivuotisen sopimuksen.
Doom Eternal

Doom Eternal on id Softwaren kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin keväällä PlayStation 4-, Windows- ja Xbox One -alustoille sekä saman vuoden joulukuussa Nintendo Switchille.
Peli on jatkoa vuoden 2016 "Doom"-pelille ja sijoittuu Maahan. 
Peliä esiteltiin ensimmäisen kerran E3 2018 -messuilla ja Quakecon 2018 -tapahtumassa. Peli käyttää uutta id Tech 7 -pelimoottoria.
Musiikki.
Mick Gordon teki peliin metallimusiikkia, jonka äänittämiseen haettiin halukkaita osallistujia avoimesti. Myöhemmin Gordonin ja id Softwaren välille syntyi julkista kiistaa, jossa Gordon sanoo joutuneensa epäreilun ja epärehellisen kohtelun kohteeksi kun taas pelin tuottaja Marty Stratton sanoi Gordonia epäluotettavaksi. Gordon kritisoi aikataulua ja kommunikaatiota id Softwaren kanssa, joka johti crunchiin. Ääniraidan laatu todettiin huonoksi huhtikuussa 2020 ja Gordon kertoi, ettei ollut miksannut useimpia raitoja.
Vastaanotto.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 9/10.
Chaimite (1898)

Chaimite oli Portugalin laivaston vuonna 1898 vesillelaskettu tykkivene.
Valmistus.
Alus laskettiin vesille 1898.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1930.
Nuorgamin koulu

Nuorgamin koulu () on Nuorgamissa Utsjoella sijaitseva kaksikielinen alakoulu. Nuorgamin koulu on Suomen pohjoisin alakoulu. Koulurakennuksen uusimisesta on päätetty alkuvuodesta 2019.
Tilastokeskuksen mukaan koulua kävi vuonna 2016 yhteensä 11 peruskoululaista. Lukuvuonna 2018-2019 koulua kävi 13 peruskoulun oppilasta, joista 2 oli saamenkielistä. Lisäksi kaksi oppilasta oli esikoulussa. Syksyllä osa oppilaista lähtee Skallovaaraan erotuskouluun. Koulu tekee myös paljon yhteistyötä Norjan koulujen kanssa.
Yhteispohjoismainen kirjastoauto on pysähtynyt koululla, mutta palvelun lopettamisesta uutisoitiin syksyllä 2019.
Darkest Dungeon

Darkest Dungeon on Red Hook Studiosin kehittämä ja 2016–2018 eri alustoille julkaisema tietokonepeli. 
Pelille julkaistiin jatko-osa Darkest Dungeon II toukokuussa 2023.
Pelistä on suunniteltu myös lautapeliversio.
Pelin kehittäjät Chris Bourassa ja Tyler Sigman tutustuivat Backbone Entertainmentillä työskennellessään. Pelin ideoita kehitettiin 2012–2013 ja kehittäjästudio Red Hook Studios perustettiin huhtikuussa 2013. Pelin kehittämiseksi perustettiin helmikuussa 2014 joukkorahoituskampanja kickstarter-sivustolla. Pelin ensimmäinen "Early Access" -versio julkaistiin helmikuussa 2015.
Peli julkaistiin virallisesti 19. tammikuuta 2016 Windowsille ja OS X:lle. PS4, Playstation Vita ja Linux -versiot julkaistiin muutamien kuukausien kuluessa. IPad-versio 2017 ja Nintendo Switch ja Xbox One -versiot 2018.
Peli on roolipeli, jossa tutkitaan luolastoja neljän hahmon ryhmällä ja taistellaan vihollisia vastaan ja kehitetään hahmoja voimakkaammiksi. Luolastot ja niistä löytyvät viholliset ja esineet on generoitu satunnaisesti. Eteneminen kuvataan sivulta. Vihollinen kohdattaessa peli vaihtaa vuoropohjaiseen taisteluun, jossa hahmot voivat käyttää aseitaan, magiaa, muita kykyjä tai hallussaan olevia esineitä. Hahmon kuollessa taistelussa hänet menetetään pysyvästi. Pelaaja voi värvätä lisähahmoja, joita kerralla on rosterissa korkeintaan 25.
Pelissä keskeinen elementti on hahmojen kokema stressi, joka pahenee esimerkiksi pimeässä tai ilman ruokaa, tai hahmon nähdessä kuolemaa tai toverien haavoittumisen tai eräiden vihollisten taioilla. Korkea stressi haittaa hahmon taistelua, kehitystä ja voi johtaa jopa sydänkohtaukseen ja äkkikuolemaan. Stressiä lievitetään luolastojen välillä tukikohtana toimivassa kylässä oleskellessa, jossa hahmo voi lieventää stressiä juomalla baarissa tai katumalla kirkossa. Kylässä myös parannellaan haavoja tai harjoitellaan uusia taitoja. Toimien ajan hahmot eivät voi osallistua luolastojen tutkimiseen.
Peliä on kuvattu jopa masokistisen vaikeaksi.
Pelille on julkaistu kaksi laajennusosaa.
The Crimson Court DLC julkaistiin 19. kesäkuuta 2017.
H.P. Lovecraft -vaikutteinen The Colour of Madness julkaistiin 19. kesäkuuta 2018.
Marianna Debes Dahl

Marianna Debes Dahl (s. 24. marraskuuta 1947 Vestmanna, Färsaaret) on färsaarelainen kirjailija. 
Dahl asui lapsena Tórshavnissa mutta muutti 12-vuotiaana Tanskaan Hillerødiin Marie Mørk Skolenin kouluun. Myöhemmin hän oli vaihto-oppilaana Yhdysvalloissa. Hän suoritti tutkinnon Toftegård Studenterkursuksella 1967 ja opiskeli sitten kirjallisuutta Kööpenhaminan yliopistossa. Hän palasi Tórshavniin 1971, jossa hän opiskeli opettajaksi Føroya Læraraskúliissa ja valmistui 1975. Siellä hän alkoi kirjoittaa. Hän työskenteli monta vuotta opettajana, mutta sen jälkeen hän on työskennellyt eri aloilla. Hänen esikoisteoksensa on lastenkirja, 1975 ilmestynyt "Burtur á heiði", ja sittemmin hän on kirjoittanut kaunokirjallisia teoksia lapsille ja aikuisille. Hän on ollut Färsaarten kirjailijayhdistyksen (Rithøvundafelag Føroya) puheenjohtaja 1980–1981 ja oli tehtävässä ensimmäinen nainen.
Dahlin isä oli Hanus Debes Joensen, joka oli virkalääkäri Färsaarilla 1949–1979.
Dahlin teoksia ei ole suomennettu.
AGM-28 Hound Dog

North American AGM-28 Hound Dog (aluksi "WS-131B" eli "Weapon System 131-B", sittemmin myös "B-77" ja "GAM-77", tai ) on yhdysvaltalainen B-52-pommikoneesta laukaistava risteilyohjus, joita kyseinen konetyyppi saattoi kuljettaa kaksi kappaletta ulkopuolisissa siipiripustimissaan. Asetyyppi kuului Yhdysvaltain strategisten ilmavoimien (SAC) ydinasearsenaaliin. Kehittelytyöt aloitettiin 1956–1957. Sen valmistus alkoi 1959 ja ensilaukaisu tapahtui samana vuonna 23. huhtikuuta. AGM-28 Hound Dog hyväksyttiin käyttöön vuoden 1960 lopulla. Ohjus oli käytössä vuoteen 1976 ja poistettiin palveluksesta vuonna 1978.
Pratt &amp; Whitney J-52-P-3 suihkumoottoria käyttävä ohjustyyppi kuljetti lämpöydinkärkeä (W28: voimakkuus 1,1 megatonnia) ja se oli niin kutsuttu Stand Off -tyyppinen ydinase. Ohjuksen omamassa oli yli 4 500 kg. Sen kantama oli noin 965–1 260 km. Ohjustyyppi oli ylisooninen, saavuttaen 2,1 Machin lentonopeuden. Lentokorkeus saattoi vaihdella välillä 200–17 100 metriä. Koska ohjuksen moottori käytti samaa polttoainetyyppiä kuin sen kuljettava lentokone, voitiin ohjus tankata lennon aikana. Ohjausmetodi oli astro-inertiaan perustuva suunnistusohjaus. Inertiasuunnistuksen ohella B-versio oli vuonna 1971 päivitetty eli varustettu TERCOM-pintatutkalla tai maastosuunnistusjärjestelmällä ().
Nimensä tämä ohjusase sai Big Mama Thorntonin sekä Elvis Presleyn esittämästä Hound Dog -kappaleesta. Tyypillinen hyökkäysmenetelmä oli sellainen, että Boeing B-52 laukaisi AGM-28:n sopivan (arviolta n. 200–1 200 km) välimatkan päästä. Sitten ohjus kohosi yli 13–17 km:n korkeuteen. Lähellä maaliaan ohjus kiihdytti yli kahden Machin nopeuteen ja teki lähestymissyöksyn. Tämän tyypin ohjuksia valmistettiin yli 700 kappaletta, näistä arviolta 100 kappaletta laukaistiin.
AGM-28 Hound Dog korvasi suurelta osin, pahoin epäonnistuneen Douglas AGM-48/GAM-87 Skyboltin, jota oli tarkoitus tuottaa myös brittien ydinarsenaaliin. Lopullisesti Hound Dog -ohjuksen korvasivat ilmasta laukaistavat keskipitkän matkan alisooniset risteilyohjukset Boeing AGM-86 ALCM ja BGM-109 Tomahawk.
Elokuvateatteri Davvenásti

Elokuvateatteri Davvenásti, pohjoissaameksi Ealligovvateáhter Davvenásti, on Utsjoen kuntakeskuksen Áilegas-talolla toimiva, Suomen pohjoisin elokuvateatteri.
Toiminta.
Tila.
Elokuvateatterissa on 30 paikkaa.
Saamelaiskulttuuri.
Davvenásti pyrkii kehittämään ohjelmistoaan huomioiden saamelaiset ja heidän kulttuurinsa, esimerkiksi joskus elokuvatrailereiden sijasta näytetään saamelaisia lyhytelokuvia.
Elokuvatoiminnan keskeytys Utsjoella.
Utsjoen aikaisemman elokuvateatterin täytyi lopettaa toiminta vuonna 2012, elokuvien esitysformaatin muuttuessa digitaaliseksi. Kunnalla ei ollut varaa hankkia enää uusia laitteita. Kuitenkin Utsjoelle saatiin uusi elokuvateatteri, joka nimettiin Davvenástiksi yleisöarvonnan perusteella. Yleisöarvonnan voittaja sai palkinnoksi ilmaiset liput vuodeksi elokuvateatteriin.
Keskisaari (Kuopio)

 
Keskisaari on Kuopion 61. kaupunginosa, joka on muodostettu vuoden 2015 kuntaliitoksen jälkeen aiemman Maaningan kirkonkylän taajama-alueen luoteisreunan ja Maaninkajärven Keskisaaren eteläosan alueesta. Kaupunginosan koillispuolella sijaitsee Maaningan keskusta (Kuopion 60. kaupunginosa). Keskisaari sijaitsee maanteitse runsas 50 kilometriä Kuopion keskustasta luoteeseen. 
Keskisaaren väestö muodostaa osan noin 3 300 asukkaan Maaningan väkiluvusta (aiemman kunnan alue).
Keskisaaren kaupunginosassa sijaitsee muun muassa ortodoksinen Maaningan Karjalan Valistajien kirkko (Pihtisalmentie 120) ja Pihtisalmen hautausmaa sekä tanssilava Maaningan kasino (Keskisaarentie 58). Suuri osa kunnallisista ja kaupallista peruspalveluista - kuten päiväkodit, koulut, kaupat, terveysasema - sijaitsee Maaningan keskustassa tai kauempana. 
Keskisaaren eteläosassa vuosina 2012 ja 2014 tehdyissä arkeologisissa kaivauksissa on löydetty muinaisjäännöksiä, kuten esihistoriallisen ajan asuinpaikkojen jälkiä.
Urjalan Yhtenäiskoulu

Urjalan Yhtenäiskoulu on Urjalassa toimiva koulu, jossa on oppilaita ja opiskelijoita esikoulusta lukioon. Koulussa on yhteensä noin 400 oppilasta ja opiskelijaa.
Rakennus.
Koulua alettiin suunnitella vuonna 2013, suunnitelmat hyväksyttiin vuonna 2014, rakennustyöt aloitettiin 2015 ja koulu otettiin käyttöön 10. huhtikuuta 2017.
Tuhon ranta

Tuhon ranta ("River’s Edge") on Neal Jimenezin käsikirjoittama ja Tim Hunterin ohjaama yhdysvaltalainen independent-elokuva vuodelta 1986.
Näennäisen arkisessa, kauhuelokuvan elementtejä sisältävässä tarinassa pikkukaupungin nuorisojengin eräs jäsen surmaa tyttöystävänsä. Dennis Hopperin roolia kylähulluna arvostetaan. Elokuvaa on kutsuttu erääksi synkeimmistä teinielokuvista, ja sen sanotaan sisältävän monia samoja elementtejä, joita David Lynch toteutti paremmin samoihin aikoihin ensin "Blue Velvetissä" ja sitten "Twin Peaksissä".
Elokuvan musiikkina kuullaan muun muassa Slayeriä.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. Hän kehuu Hopperin roolityötä, mutta sanoo nuorten näyttelijöiden lähinnä ”oleilevan”. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Path of Exile

Path of Exile on uusiseelantilaisen Grinding Gear Gamesin kehittämä ja julkaisema ilmaiseksi pelattava tietokoneroolipeli. Peli julkaistiin Windowsille virallisesti lokakuussa 2013 vuoden alun beeta-julkaisun jälkeen. Xbox One -versio julkaistiin elokuussa 2017 ja Playstation 4 -versio maaliskuussa 2019.
Kehittäjät ovat vakuuttaneet että pelin liiketoimintamalli on "eettinen" ja välttää kaikkea pay-to-win-sisältöä.
Maksamalla ei voi saada edes nopeampaa hahmonkehitystä, nopeampia ratsuja tai teleportteja kartan eri osiin. Peliin voi saada ostamalla vain erilaisia hahmon ulkonäköä muuttavia tai visuaalisia efektejä lisääviä esineitä.
Kiinalainen Tencent osti pelin kehittäjän keväällä 2018. Grinding Gear Games vakuutti, että sen toiminta ei muutu kaupan seurauksena.
Vastaanotto.
"Path of exile" on saanut PC Gamer julkaisulta arvosanaksi 90/100. Arvostelussa kehutaan erityisesti pelin uniikkia lähestymistapaa ARPG genreen sekä League -systeemiä, joka kannustaa pelin uudelleen pelaamista.
Ulsterin sykli

Ulsterin sykli (myös Ulaid-sykli tai Ulaid-tarusto) on Irlannin kirjallisuudessa joukko taruja ja tarinoita, jotka käsittelevät Irlannin koillisosissa asuneiden ulaidien kansan sankariaikaa. Ulster on saanut nimensä ulaidien mukaan.
Tarinat sijoittuvat ensimmäiselle vuosisadalle eaa., ja pohjautuvat suulliseen perimätietoon, jotka kirjoitettiin ylös 700–1000-luvuilla ja ovat säilyneet 1100-luvun käsikirjoituksissa "The Book of the Dun Cow" ja "The Book of Leinster" sekä 1300-luvun kokoomateoksessa "The Yellow Book of Lecan". Tarut kuvaavat Irlannin esikristillisen ylimystön tapoja ja käsityksiä. He ajoivat taisteluvaunuilla, säilyttivät surmaamiensa vihollisten päät voitonmerkkeinä ja olivat "geis"-nimisten tabujen sekä druidien vaikutuksen alaisia. Taruissa sekoittuvat vapaasti keskenään mytologiset ja mahdollisesti tosiperäiset historialliset ainekset. Tapahtumat keskittyvät puolihistoriallisen kuningas Conorin (Conchobar mac Nessa) ja hänen sotureidensa, Punaisen haaran ritareiden, aikakaudelle. Conor hallitsi Emain Machassa, lähellä nykyistä Armaghia. Connaughtissa puolestaan hallitsevat heidän vihollisensa, kuningas Ailill ja kuningatar Medb. Conorin ritareiden päähahmo on Akhilleusta muistuttava Cú Chulainn, puolijumala, jonka äiti on kuolevainen Dechtire, Conorin sisar. Cú Chulainnin isä taas on Lugh, yksi kelttien tärkeimmistä jumalista.
Useimmat tarinoista ovat lyhyitä proosakertomuksia, joissa käytetään runomittaa kuvailuun ja tunnevaikutusten tehostamiseen. Yleensä aiheina ovat tuhot, karjan ryöstöt ja pakomatkat. Pisin tarinoista on eeposta muistuttava "The Cattle Raid of Cooley", joka käsittelee Ulsterin ja Connaughtin miesten välistä kiistaa. Eräs tarina puolestaan kuvaa tyypillistä isän ja pojan välistä kaksintaistelua, jossa Cú Chulainn surmaa poikansa, jota hän ei tunnista. Toisessa tarinassa nimeltään "Bricriu’s Feast" kerrotaan mestauspelistä, joka on "Sir Gawayne and the Grene Knight" -runoelman esikuva. Irlannin myöhempään kirjallisuuteen on vaikuttanut voimakkaasti "The Fate of the Sons of Usnech" –taru, joka kertoo Deirdren ja Noisin traagisen rakkaustarinan. Sen ovat 1900-luvulla kertoneet näytelmämuodossa John Millington Synge ja William Butler Yeats.
Nicolas Rio

Nicolas Rio (s. 22. huhtikuuta 1995) on ranskalainen suunnistaja. Riian MM-kilpailuissa 2018 Rio saavutti pronssia Ranskan viestijoukkueessa kuten myös Sarpsborgin MM-kilpailuissa 2019. Henkilökohtaisissa kilpailuissa hänen paras saavutuksensa on keskimatkan kuudestoista sija. EM-kilpailuista hänellä on pronssimitali viestistä Ticinon EM-kilpailuista 2018. Juniorien MM-kilpailuissa Rio on sijoittunut parhaimmillaan neljänneksi.
Raimo Taskinen

Raimo Johannes Taskinen (14. joulukuuta 1939 Kemi – 21. maaliskuuta 2004 Kemi) oli suomalainen kilpapainija.
Ura aktiivipainijana.
Raimo Taskinen aloitti painiuransa Kemin Innossa 10-vuotiaana vuonna 1950 ja edusti koko uransa samaa kemiläisseuraa. Pääosan urastaan hän paini sarjassa alle 57 kg ja erityisesti kreikkalais-roomalaista painia. Ensimmäinen menestys tuli tosin vapaapainin puolella, kun hän voitti vuonna 1959 TUL:n mestaruuden vapaapainissa sarjassa alle 52 kg. Vuonna 1962 hän saavutti ensimmäisen SM-mitalin sijoittuessaan sarjassa alle 57 kg hopealle. Sen jälkeen hän voitti viisi kertaa peräkkäin Suomen mestaruuden vuosina 1963–1967. Seuraavana kolmena vuotena tuli vielä pronssia vuonna 1968, kuudes mestaruus 1969 ja hopeaa vielä 1970. Taskisen uran alkuvaiheeseen eli ennen vuotta 1962 TUL:n ja Painiliiton urheilijat eivät kilpailleet samoissa kisoissa. Lisäksi TUL:n urheilijat eivät päässeet kansainvälisiin Painiliiton alaisiin edustustehtäviin., 
TUL-mestaruuksia Taskinen paini seitsemän kreikkalais-roomalaisella puolella ja kaksi vapaassa vuosina 1959–1971., Työläisurheiluliittojen MM tuli Israelissa vuonna 1966. Pohjoismaiden mestaruuskisoissa Raimo Taskinen tuli hopealle vuonna 1963 ja otti mestaruuden vuonna 1965.
Vuosi 1964 ja siihen liittyvät karsinnat Tokion olympialaisiin aiheuttivat paljon keskustelua etenkin TUL:n puolelta. Jännitteet Painiliiton ja TUL:n välillä olivat edelleen olemassa yhteistyöstä huolimatta. Maailmanmestaruuskilpailuihin Taskinen osallistui kerran eli vuoden 1965 Tampereen kisoihin. Loppusijoitus oli MM-kisoissa kuudes.
Ura valmennustehtävissä.
Raimo Taskinen valmensi seurassaan Kemin Innossa 1960-luvun alkupuolelta aina vuoteen 1985 asti. Aktiiviuransa päättymisen jälkeen Taskinen toimi TUL:n painijoiden päävalmentajana 1972–1980. Päävalmentajan tehtävä oli kuitenkin osa-aikainen., 
Muu toiminta.
Aktiivipainin ja valmennustoiminnan lisäksi Raimo Taskinen pelasi seuransa jalkapallon edustusjoukkueessa vuosina 1957–1965, jolloin Kemin Into pelasi Maakuntasarjassa eli Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla.
Taskinen oli Kemin kaupunginvaltuustossa vuosina 1973–1976 SKDL:n ryhmässä.
Ansioistaan Suomen urheilussa Taskiselle myönnettiin vuonna 1989 Suomen Liikuntakulttuurin ja Urheilun hopeinen ansioristi.
Emil Ludwig

Emil Ludwig, sukunimi alkuaan "Cohn" (25. tammikuuta 1881 Breslau, Saksa – 17. syyskuuta 1948 Moscia, Ascona, Sveitsi) oli saksanjuutalainen toimittaja ja kirjailija, joka oli tunnettu erityisesti kirjoittamistaan henkilöelämäkerroista.
Ludwig kirjoitti aluksi näytelmiä ja novelleja ja työskenteli samalla journalistina. Hän muutti 1906 Sveitsiin ja työskenteli ensimmäisen maailmansodan aikana "Berliner Tageblatt" -lehden kirjeenvaihtajana Wienissä ja Istanbulissa. Ludwig sai Sveitsin kansalaisuuden 1922 ja hän muutti Yhdysvaltoihin 1940. Toisen maailmansodan jälkeen hän palasi Saksaan lehtimieheksi ja onnistui muun muassa löytämään Johann Wolfgang von Goethen ja Friedrich Schillerin ruumisarkut, jotka olivat kadonneet Weimarissa vuosien 1943–1944 tienoilla. Viimeiset vuotensa Ludwig asui Sveitsissä, missä hän myös kuoli.
Ludwig sai mainetta 1920-luvulla kirjoittamistaan henkilöelämäkerroista, joissa yhdistettiin faktaa ja fiktiota psykologiseen henkilöanalyysiin. Hänen kirjoittamansa elämäkerrat olivat suosittuja myös Saksan ulkopuolella. Ludwig julkaisi elämäkerrat muun muassa Goethesta, Rembrandtista, Michelangelosta, Napoleonista, Jeesuksesta, Otto von Bismarckista, keisari Vilhelm II:sta ja Abraham Lincolnista. Natsien noustua valtaan Saksassa Ludwigin kirjat kiellettiin toukokuussa 1933 epäkansallisina. 
Emil Ludwig teki myös henkilöhaastatteluja. Hän haastatteli Benito Mussolinia, Mustafa Kemal Atatürkiä, Tomáš Garrigue Masarykiä sekä vuonna 1931 Josif Stalinia.