tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Planckin tiheys

Planckin tiheys on tiheyden luonnollinen yksikkö ja sitä merkitään ρP. Planckin tiheys on yksi Planckin johdetuista yksiköistä. Planckin tiheys saadaan, kun Planckin massa jaetaan Planckin tilavuudella.
formula_1 ≈ 5,155 × 1096 kg/m3
missä:
Planckin tiheys on hyvin epäkäytännöllinen, sillä se vastaa lähes samaa tiheyttä kuin 1023 Aurinkoa puristettaisiin atomin ytimen kokoon. Arvioiden mukaan, universumin ollessa Planckin ajan ikäinen, universumin tiheys oli Planckin tiheyden verran.
Gormenghast

Gormenghast on Mervyn Peaken kirjoittama fantasiakirjasarja. Kirjoihin viitataan yleensä "Gormenghast"-trilogiana, vaikka sarjaan kuuluu myös lyhyempi neljäs osa. Sarja jäi kesken Peaken kuoleman vuoksi.
Gormenghast on myös linna, joka ei kuitenkaan esiinny lainkaan kolmannessa kirjassa.
BBC on tuottanut kirjoista vuonna 2000 neliosaisen minisarjan, joka perustuu kahteen ensimmäiseen kirjaan.
Katatonia (yhtye)

Katatonia on vuonna 1991 perustettu ruotsalainen metalliyhtye.
Yhtyeen musiikki on melankolissävytteistä ja sen vaikuttajia ovat muun muassa Paradise Lost, Jeff Buckley, Fields of the Nephilim ja The Cure. 
Yhtyeen tyylilaji on muuttunut doom metalista progressiivisen rockin suuntaan. Alkuaikoina käytetty murinalaulu on vaihtunut puhtaaseen lauluun.
Katatonia on julkaissut kaksi kokoelmalevyä. "Brave Yesterdays" sisältää kaikki kappaleet yhtyeen mini-albumeilta "Saw You Drowniin" asti, kappaleita "Dance of December Souls" ja "Brave Murder Day" -albumeilta sekä kaksi uutta kappaletta. "The Black Sessions" on rajoitettu painos, joka keskittyy yhtyeen uudempaan tuotantoon ja sisältää myös live-DVD:n.
Historia.
Yhtye on perustivat vuonna 1991 Anders Nyström ja Jonas Renkse Tukholmassa. Ensimmäinen demo julkaistiin vuonna 1992 ja Vic Records julkaisi sen uudelleen EP-levynä. Basistiksi liittyi Guillaume Le Huche ja yhtye teki sopimuksen No Fashion Recordsille. Ensimmäinen albumi oli "Dance Of December Souls".
Vuonna 1996 julkaistu "Brave Murder Day" oli käännekohta kun Renkse ei enää voinut käyttää murinatyyliä.
Yhtyeen kolmastoista studioalbumi "Sky Void of Stars" julkaistiin 20. tammikuuta 2023.
Yhtyeen solisti Jonas Renkse ilmoitti facebookissa Anders Nyströmin jättävän yhtyeen. Anders vahvisti tiedon samana päivänä. Syiksi Anders ilmoitti "taiteelliset syyt, sekä aikatauluongelmat"
Albumi "Nightmares As Extensions Of The Waking State" julkaistiin 6. kesäkuuta 2025 Napalm Recordsin kautta. Albumin miksasi Adam Noble ja masteroi Robin Schmidt.
Jäsenet.
Yhtyeen jäsenet:
Eric Heiden

Eric Arthur Heiden (s. 14. kesäkuuta 1958) on yhdysvaltalainen pikaluistelun viisinkertainen olympiavoittaja Lake Placidin kisoista 1980. Nykyään Heiden toimii ortopedinä.
Heiden voitti Lake Placidissa kaikki viisi miesten luistelumatkaa (500, 1 000, 1 500, 5 000 ja 10 000 metriä). Hän oli ensimmäinen luistelija, joka sai yksissä kisoissa viisi kultamitalia. Hän oli myös ensimmäinen urheilija, joka voitti viisi kultaa henkilökohtaisista lajeista yksissä kisoissa. Kaiken lisäksi Heiden luisteli jokaisella matkalla uuden olympiaennätyksen ja paransi 10 000 metrin maailmanennätystä 6,2 sekunnilla.
Ericin sisko Beth Heiden oli myös Lake Placidin kisojen luistelumitalisti. Hän voitti pronssia, joten Heidenin sisarukset nappasivat puolet Yhdysvaltain mitalisaaliista.
Lyhyen pikaluistelu-uransa aikana Heiden ehti lisäksi voittaa kolme yleisluistelun maailmanmestaruutta ja neljä peräkkäistä sprinttereiden maailmanmestaruutta vuosina 1977–1980. 
Luistelu-uransa jälkeen Heiden kilpaili pyöräilyssä ja osallistui Ranskan ympäriajoon vuonna 1986.
Tahdon riemuvoitto

Tahdon riemuvoitto ("Triumph des Willens") on Leni Riefenstahlin ohjaama dokumenttityyppinen propagandaelokuva, joka kuvaa Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen puoluekokousta Nürnbergissä vuonna 1934. Se sisältää univormupukuisten kansallissosialistien marssimista ja harjoittelua mahtipontisen klassisen musiikin soidessa ja katkelmia eri johtajien – myös Adolf Hitlerin – puheista kongressissa. Hitler tilasi filmin ja toimi sen epävirallisena tuottajana. Filmin teemana on Saksan nousu suurmahdiksi ja Hitlerin rooli saksalaisena messiaana, joka johdattaa valtion loistokkaaseen tulevaisuuteen. Propagandafilmin nimi on viittaus Friedrich Nietzschen käsitteeseen ”tahto valtaan” ("Der Wille zur Macht").
"Tahdon riemuvoitto" sai ensi-iltansa vuonna 1935, ja se nousi nopeasti yhdeksi elokuvahistorian tunnetuimmista propagandafilmeistä. Riefenstahlin kekseliäisyys näkyi liikkuvissa kameroissa, vääristetyn perspektiivin luovissa teleobjektiiveissa, ilmakuvissa ja uutta luovassa tavassa yhdistää musiikkia ja elokuvaa. Teknisesti mullistavana se onkin saanut maineen yhtenä elokuvahistorian klassikoista, joskin epäilyttävänä kolmannen valtakunnan ihannoimisessaan. Riefenstahl sai monia palkintoja, ei ainoastaan Saksassa vaan myös muun muassa Yhdysvalloissa, Ranskassa ja Ruotsissa. Elokuva palkittiin Pariisin maailmannäyttelyssä 1937.
Elokuvaa alettiin esittää Berliinissä elokuvateatteri Ufa-Palastissa vuonna 1935.
Alberto Juantorena

Alberto Juantorena Danger (s. 3. joulukuuta 1950, Santiago de Cuba, Kuuba) on entinen kuubalainen yleisurheilija ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Hän on ensimmäinen henkilö, joka voitti samoissa olympialaisissa sekä 400 että 800 metrin juoksun.
Juantorena aloitti koripalloilijana. Puolalainen yleisurheiluvalmentaja Zygmunt Zabierzowski vakuutti hänet aloittamaan juoksu-uran. Vuoden päästä Münchenin olympialaisissa 1972 Juantorena putosi 400 metrin juoksun välierissä.
Hän tuli tunnetummaksi seuraavien vuosien aikana, kun hän voitti kultaa universiadeissa 1973 ja hopeaa Pan-Amerikan kisoissa 1975 400 metrillä.
Juantorena siirtyi vakavasti 800 metrille vasta 1976 eli olympiavuonna. Kukaan ei uskonut, että Juantorenasta olisi Montrealin kisoissa haastajaksi. Hän kuitenkin juoksi finaaliin ja lopulta olympiakultaan maailmanennätysajalla 1.43,50. Kolme päivää myöhemmin Juantorena tuli ensimmäisenä maaliin myös 400 metrillä ajalla 44,26.
Vuonna 1977 Juantorena, joka tunnettiin nyt Kuubassa myös nimellä "El Caballo" (hevonen), paransi 800 metrin maailmanennätyksen aikaan 1.43,44 voittaessaan Sofian universiadeissa kultaa. Tämän jälkeen hän ei päässyt enää aivan samanlaiseen huippukuntoon. Moskovan 1980 olympialaisissa Juantorena sijoittui 400 metrillä neljänneksi ajalla 45,09. Viimeisen suuren kisansa Juantorena juoksi Helsingin maailmanmestaruuskisoissa 1983. Hän selvisi 800 metrin alkuerästään jatkoon, mutta astui heti maaliin tultuaan radan reunuksen päälle loukaten nilkkansa niin pahoin, ettei kyennyt juoksemaan välierässä.
Urheilu-uransa jälkeen Juantorena nimitettiin Kansainvälisen yleisurheiluliiton IAAF:n hallituksen jäseneksi. Lisäksi hän on toiminut liiton urheilijakomiteassa ja GP-kisojen järjestelykomiteassa.
Commodore 900

Commodore 900 oli Commodoren suunnittelema tietokone, jota ei kuitenkaan koskaan julkistettu. Koneen valmistus jäi kesken Commodoren ostettua Amigan. C900-koneet oli tarkoitettu lähinnä työasemiksi ja palvelimiksi.
Xhosat

Xhosat ovat Etelä-Afrikan tasavallassa, pääosin Itä-Kapin provinssissa elävä bantukansa. 2000-luvun alussa heitä oli noin 7,3 miljoonaa.
Xhosat itse käyttävä itsestään nimitystä "amaXhosa" ja kielestään xhosasta nimeä "isiXhosa". Vaikka xhosa kuuluukin bantukieliin, siinä on monia vaikutteita alueen alkuperäisten asukkaiden sanien ja khoikhoiden kielistä, erityisesti naksausäänteet, jollainen on muun muassa heimon itsensä nimessä esiintyvä "Xh"-äänne. Nykyaikana jotkut xhosat tosin puhuvat äidinkielenään afrikaansia ja englantia.
Historia.
Ennen eurooppalaisen väestön saapumista alueelle xhosat elivät sisämaassa, Keijoen tietämillä. Vuoden 1770 tienoilla xhosat kohtasivat ensimmäistä kertaa lännestä saapuneet buurit. Sekä buurit että xhosat olivat karjankasvattajia, ja kilpailu laidunmaista aiheutti erimielisyyksiä, jotka johtivat lopulta useisiin väkivaltaisiin yhteenottoihin.
Ajan mittaan 1800-luvulle tultaessa valkoisen väestön rakentaessa alueelle modernin yhteiskunnan ja voimakkaan armeijan olivat jo miltei kaikki aiemmin xhosien käsittämät maa-alueet valkoihoisten uudisraivaajien käsissä.
Vuonna 1910 muodostettiin Etelä-Afrikan unioni, jossa muilla kuin eurooppalaistaustaisilla ihmisillä ei ollut äänioikeutta. Kei-joen kahta puolta perustettiin xhosia varten itsehallinnollisia alueita, bantustaneja, Transkei vuonna 1959 ja Ciskei vuonna 1961. Monet xhosat lähtivät näiltä alueilta vierastyöläisiksi muualle, etenkin Johannesburgiin. Lähtijät olivat p'ääosin miehiä, mikä rapautti perehe-elämää ja yhteisöllisyyttä. Transkei ja Ciskei liitettiin Itä-Kapin provinssiin vuonna 1994, jolloin apartheid-järjestelmä lakkautettiin.
Nykyaikana xhosia on kaikkiaan noin 7,9 miljoonaa, joista Itä-Kapin provinssissa asuu 5,4 miljoonaa, Länsi-Kapissa 1,1 miljoonaa, Gautengissa 700 000, Vapaavaltiossa 250 000 ja KwaZulu-Natalissa 220 000.
Karjantappoliike.
Vuosina 1856–1857 xhosien joukossa levisi turmiollinen profetia, joka sai xhosat tappamaan karjaansa ja tuhoamaan maissivarastojaan. Arviolta 400 000 eläintä teurastettiin. Syntyi nälänhätä, jonka seurauksena 40 000 xhosaa kuoli ja saman verran lähti pakolaisiksi.
Profetian välitti viisitoistavuotias tyttö nimeltä Nongqawuse, jolle ilmestyi kaksi miestä, jotka kertoivat viestin kuolleilta esi-isiltä. He sanoivat, että xhosien on tapettava kaikki karjansa, lopetettava peltojensa viljely sekä tuhottava vilja- ja ruokavarastonsa sekä ruoan kasvattamiseen tarvittavat työkalut työkalunsa. Syynä oli xhosien joukossa levinnyt noituus: kaikki mihin likaiset kädet olivat koskeneet, oli tuhottava. Nongqawuse kertoi tarinan huoltajalleen ja sedälleen Mhlakazalle, joka välitti sen kuninkaallisille. 
Profetian epäonnistuminen tulkittiin niin, että xhosat eivät olleet täyttäneet ehdotonta vaatimusta joka ainoan eläimen tappamisesta. Loputkin aiemmilta teurastuksilta välttyneet eläimet teurastettiin ja syötiin. Nälänhädän levittyä usko profetiaan loppui, mutta xhosat oolivat jo niin heikkoja, että siirtomaaisäntien oli helppo ottaa heidät valtaansa.
Santtu Karhu &amp; Talvisovat

Santtu Karhu &amp; Talvisovat on livvin eli aunuksenkarjalan kielellä esiintyvä etnorockyhtye Petroskoista, Karjalan tasavallan pääkaupungista. Talvisovat yhdistelevät nykyaikaiseen rockiin perinteisiä karjalaisia elementtejä ja soittimia. Talvisovat syntyi 1980-luvun lopulla, kun Santtu Karhu ihmetteli, miksi virolaisilla on rockyhtyeitä, mutta vastaavassa asemassa olevilla karjalaisilla ei.
Yhtyeen vaiheet.
1980- ja 1990-lukujen taitteessa Talvisovat kiersi Suomea ja julkaisi muutaman single-levytyksen, jotka soivat Suomen radiokanavilla. Suomeen iski kuitenkin lama, eikä yhtye saanut levytyssopimusta. Yhtye turhautui, ja hanuristi Arto Rinne ja soittoniekka Aleksandr Bykadorov perustivat Myllärit-kansanmusiikiyhtyeen, johon Talvisovista liittyi vielä jouhikkotaituri Leo Sevets.
2000-luvun puolella Arto Rinne kuitenkin palasi takaisin Talvisopiin, ja yhtye koki uuden heräämisen. Heidän lisäkseen yhtyeessä soittavat venäläinen rumpali Igor Saharov ja maailman ainoaksi vepsäläiseksi sähkökitaristiksi mainittu Fjodor Astašov. Yhtye on kierrellyt Suomessa erityisesti kansanmusiikkitapahtumilla soittamassa.
Suomen konserteissaan yhtye on esittänyt kappaletta nimeltä "Suomi takaisin".
Yhtyeen nimi.
Yhtyeen nimi tarkoittaa talvivaatteita (vertaa suomen "sotisopa"). Nimen valintaan on kuitenkin vaikuttanut talvisovat-sanan härnäävä vaikutus suomenkielisiin ihmisiin, jotka helposti yhdistävät nimen talvisotaan.
Metropolitan Museum of Art

Metropolitan Museum of Art, usein Met, on taidemuseo New Yorkissa Yhdysvalloissa.
Museo sijaitsee New Yorkin Central Parkin itälaidalla Manhattanin Upper East Sidessa. Museo avattiin 20. helmikuuta 1872, ja perustamisen merkittävimpänä taustavoimana toimi kirjankustantaja George Palmer Putnam.
Museon kokoelmiin sisältyy lähes kaikkea mahdollista taiteeksi luokiteltavaa antiikin taideaarteista afrikkalaiseen taiteeseen ja eurooppalaisiin maalaustaiteen mestareihin. Kokoelmiin kuuluu yli miljoona taideteosta yli viiden tuhannen vuoden ajalta.
Vuoden 2009 alusta museon johtajaksi nimettiin museon eurooppalaisten gobeliinien osaston kuraattorina toiminut Thomas P. Campbell.
Kokoelma.
Museossa on 17 osastoa.
The Cloisters.
The Cloistersin (suom. 'pylväskäytävät') kokoelma oli alun perin erillinen museo, jonka miljonääri John D. Rockefeller, Jr. lahjoitti Metille vuonna 1925. Cloisters sijaitsee Fort Tryon puistossa Pohjois-Manhattanilla. Vuonna 1938 yleisölle avautunut rakennus on omistettu keskiajan Euroopan taiteelle.
Cloistersin nimi johtuu viidestä keskiaikaisesta ranskalaisesta pylväskäytävästä, joiden kootut rakenteet yhdistettiin uuteen rakennukseen. Keskiajan eurooppalaisiin teoksiin keskittyvään kokoelmaan kuuluu Jean de Francen "Belles Heures", Limbourgin veljesten kuvittama rukouskirja "Les Belles Heures du duc de Berry" vuodelta 1409, romaaninen alttariristi "Cloistersin risti" sekä seitsemän seinävaatteen sarja "Yksisarvisen metsästys".
Chuuk

Chuuk on saariryhmä Tyynellä valtamerellä. Se sijaitsee noin 1 000 kilometriä kaakkoon Guamilta. Saariryhmän nimi tarkoittaa chuukin kielellä "vuorta". Vuoteen 1990 saariryhmä tunnettiin nimellä "Truk". Saariryhmässä on 98 saarta. Vuonna 2010 Chuukin saarilla oli 48 651 asukasta. Saariryhmän maapinta-ala on 99,87 km².
Chuukin saaret muodostavat Mikronesian liittovaltion suurimman osavaltion Chuukin. Maantieteellisesti Chuuk on myös osa laajempaa Karoliineja. Moenin saarella on lentokenttä.
Chuukin kieli

Chuuk (aiemmin truk) on austronesialainen kieli, jota puhutaan Chuukissa, Mikronesian liittovaltiossa. Kieleltä puhuu noin 48 200 äidinkielenään ja noin 52 790 toisena kielenään. Kielellä katsotaan olevan kaksi päämurretta: itälaguuni ja fayichuck. Chuukia pidetään elinvoimaisena kielenä. 
Fonologia.
Eräs chuukin erikoisuuksista on sen tapa sallia sananalkuinen geminaatta eli kaksoiskonsonantti, joka on lähes tyystin kadonnut muista Mikronesian alueen kielistä.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Kirjoitusjärjestelmä.
Lähetyssaarnaajat kehittivät 1800-luvulla chuukille kirjoitusjärjestelmän, jota uudistettiin hieman 1970-luvulla. Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Raamattu käännettiin kokonaisuudessaan chuukiksi vuonna 1989.
Pohnpei

Pohnpei eli Ponape on Pohnpein osavaltion pääsaari Mikronesian liittovaltiossa. Saaren luoteisosassa sijaitsee koko Mikronesian liittovaltion pääkaupunki Palikir. Muita asutuskeskuksia ovat Kolonia, Madolenihmw ja Rohnkiti. Pohnpeillä on noin 32 000 asukasta. Saaren tärkein kieli on pohnpei.
Pohnpei on tuliperäinen ja mäkinen saari, jonka korkein kohta on noin 790 metrin korkeuteen kohoava Dolohmwar. Saaren ympärillä on riutta sekä useita pikkusaaria ja luotoja. Pohnpeillä kasvaa runsaasti trooppista kasvillisuutta; rannikoilla on mangrovesoita ja sisämaan mäkien rinteillä sademetsää.
Hedelmällisen maaperän ja runsaiden sateiden myötä Pohnpeitä onkin kutsuttu "Mikronesian puutarhaksi". Saarella kasvatetaan ja tuotetaan monia trooppisia viljelykasvituotteita, kuten kopraa, taaroa, leipäpuun hedelmiä sekä kaakaota. Lisäksi saarella kasvatetaan riisiä sekä sikoja ja siipikarjaa.
Pohnpeilla esiintyy huomattavan paljon värisokeutta, josta käytetään nimeä maskun.
Pohnpein kieli

Pohnpei eli ponape (omakielinen nimi: "Lokaiahn Pohnpei" omakielinen kunnioittava nimi: "Mahsen en Pohnpei") on pääsääntöisesti Mikronesian federaatioon kuuluvassa Pohnpein osavaltiossa puhuttava mikronesialainen kieli. Lisäksi kieltä puhutaan jonkin verran myös Yhdysvalloissa. Kielellä on kolme murretta: kiti, ponape ja sapwuahfik. Pohnpein läheisimpiin sukulaiskieliin kuuluu muun muassa pingelap, jonka kanssa kielen sanastosta 81 % on yhteistä. 
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Raamattu käännettiin pohnpeiksi vuonna 1994. 
Pohnpeillä on noin 29 000 äidinkielistä puhujaa (2001). Kielellä on virallisen kielen asema, englannin rinnalla, Pohnpein osavaltiossa. Pohnpeista on olemassa ylätyylinen rekisteri, jonka nimi on "Mashen en Meing". Se näkyy muun muassa omina sanavalintoinaan, joita käytetään silloin, kun puhuja puhuttelee jotakuta itseään korkeammassa asemassa olevaa tai puhuu tällaisesta henkilöstä.
Fonologia.
Vokaalit.
Lähde: 
Konsonantit.
Lähde:
Kielioppi ja sanasto.
Lukusanat 1–10 pohnpeiksi:
Kieleen on lainattu sanoja muun muassa englannista, japanista, espanjasta ja saksasta.
Verner Järvinen

Venne ”Verner” Järvinen (4. maaliskuuta 1870 Ruovesi – 31. tammikuuta 1941 Tampere) oli suomalainen kenttälajeihin erikoistunut yleisurheilija, olympiamitalisti ja välikisojen kultamitalisti. 
Henkilötietoja.
Järvisen vanhemmat olivat torppari Henrik Järvinen ja Gustava Saarijärvi. Hän hankki koulutietoja asevelvollisena Hämeen Pataljoonassa, jossa yleni aliupseeriksi. Valtion rautateiden palvelukseen Järvinen tuli 1896, päätyen ylijunailijaksi. VR:n palveluksesta hän erosi vasta 1932.
Järvinen oli vuodesta 1897 naimisissa Thyra Maria Leanderin (k. 1948) kanssa. Heidän poikansa Yrjö, Kalle, Akilles ja Matti menestyivät urheilijoina, ja Verner Järvinen tunnettiinkin lempinimellä ”Isä Järvinen”.
Urheilu-ura.
Järvinen kiinnostui urheilusta jo asevelvollisuusaikana, jolloin hän harjoitteli muun muassa painia, kuulantyöntöä ja kiekonheittoa. Palkinnon hän sai ensimmäisen kerran voimistelukilpailuissa vuonna 1900.
Järvinen voitti Ateenan välikisoissa 1906 olympiakultaa 1. toukokuuta vauhdittomassa antiikkisessa kiekonheitossa (tulos 35,17 m) ja pronssia kiekonheitossa (tulos 36,82 m). Samoissa kisoissa hän oli keihäänheitossa viides neljän ruotsalaisen jälkeen. Kuulantyönnössä pisimmälle työntänyt Järvinen hylättiin virheellisen tekniikan vuoksi vastustajien protestoitua.
Lontoon kesäolympialaisissa 1908 Järvinen oli antiikkisessa kiekonheitossa kolmas (tulos 36,48 m) ja kiekonheitossa neljäs (tulos 39,43 m). Järvinen osallistui kisoissa myös kuulantyöntöön. Vielä samana vuonna hän heitti kiekossa maailmanennätystuloksen 44,84 metriä.
SM-tasolla Järvinen voitti Suomen-mestaruuden antiikin tyylin kiekonheitossa 1910 tuloksella 37,43 ja seuraavana vuonna, jolloin voittotulos oli 38,03.
Järvinen teki 1900-vuosikymmenen lopulla Suomen-ennätyksen kiekonheitossa ja moukarinheitossa. Kiekonheitossa hän heitti 1909 43,15, joka pysyi Suomen-ennätyksenä seuraavaan vuoteen, kunnes Elmer Niklander rikkoi sen. Moukarinheitossa Järvinen heitti 1909 Suomen-ennätykseksi 34,83. Niklander rikkoi myös tämän ennätyksen seuraavana vuonna. 
Tukholman vuoden 1912 kisoissa Järvinen oli jo yli 40-vuotias ja menestys jäi vaisuksi. Hän oli kiekonheitossa viidestoista tuloksella 38,60 ja kahden käden kiekonheitossa kahdestoista yhteistuloksella 66,69 (27,84 + 28,85).
Alenia Spazio

Alenia Spazio oli italialainen avaruusteollisuusyritys, joka yhdistettiin Alcatel Spacen kanssa 1. heinäkuuta 2005 muodostomaan Alcatel Alenia Space. Se oli yksi Euroopan unionin suurimmista avaruusteollisuusyrityksistä ennen siirtymistään osaksi Thales Alenia Space -yhtiötä vuoden 2007 alussa.
Historia.
Alenia Spazion perustaminen.
Italia aloitti oman avaruustoimintansa 1960-luvun alussa. Tuolloin se toimi bilateeralipohjalta yhteistyössä NASAn kanssa, muun muassa laukaisemalla satelliitteja amerikkalaisella Scout-kantoraketilla omalta laukaisualustaltaan Kenian rannikolta. Ensin alan yhtiöiden määrä kasvoi, mutta kuten muissakin maissa, se alkoi lopulta vähetä fuusioiden seurauksena. Alenia Spazio perustettiin vuonna 1990 yhdistämällä Aeritalia Space Systems Group (Torinossa) ja Selenia Spazio (Roomassa). Molemmat kuuluivat Italian valtion täysin omistamaan Finmeccanica-konsortioon.
Aeritalia ja Selenia.
Aeritalia oli pääosin lentokoneteollisuusyritys, joka oli valmistanut satelliittien rakenteita ja lämmönsäätöjärjestelmiä 1970-luvulta asti. Yhtiö valmistautui myös Europa-kantorakettien nokkakartioiden valmistukseen, mutta raketin kehitystyö epäonnistui muualla Euroopassa. Yhtiö sai urakoita NASAn avaruussukkulaan liittyvästä Euroopan avaruusjärjestön Spacelab-laboratoriomoduulista 1970-luvun lopussa. 1980-luvulla Italia laati ensimmäisen kansallisen avaruusohjelmansa. Sen puitteissa yhtiö pääsi rakentamaan italialaisia satelliitteja. 
1970-luvun lopussa Selenia-yhtiöön perustettiin avaruusosasto, josta tuli Selenia Spazio vuonna 1983. Sen taustalla oli ESA:n ensimmäisten tietoliikennesatelliittien radiojärjestelmien suunnittelu ja valmistus. Yhtiö valmisti antenneja INTELSATin ja EUMETSATin satelliiteihin. Yhtiö kehitti ensimmäisen italialaisen tietoliikennesatelliitin (Sirio 1) vuosina 1969–1977.
Fuusioituminen.
1. heinäkuuta 2005 ranskalainen Alcatel ja Finmeccanica fuusioivat avaruusyksikkönsä, muodostaen Alcatel Alenia Space ja Telespazio -yhtiöt. Alcatel omistaa Alcatel Alenia Space -yhtiöstä 67 % ja Finmeccanica 33 %. Ranskalainen Pascale Sourisse tuli yhtiön johtajaksi Alcatel Space -yhtiöstä. Vuonna 2004 syntyneen yhtiön liikevaihto oli 1,8 miljardia euroa ja työntekijämäärä 7 200 ihmistä, ja siitä tuli EU:n suurin avaruusalan yhtiö. Telespaziossa omistussuhteet olivat toisin päin. Sen työntekijämäärä oli 1 400 ihmistä ja liikevaihto 350 miljoonaa euroa.
Vuonna 2006 Alenia Spazio oli osa Alcatel-Alenia Space -yhtiötä. Alcatel Espacen ja Alenia Spazion yhdistyessä Alenialla oli neljä omaa tehdasta Italiassa. Se omisti täysin avaruusalalla toimivan Laben-yhtiön, jonka toimipaikka on Italiassa.
Vuoden 2006 huhtikuussa Alcatel ja amerikkalainen Lucent Technologies pyrkivät yhdistymään tietoliikennealalla. Samaan aikaan Alcatel irrotti satelliittitehtaansa fuusiosta, ja Thales osti Alcatelin osuuden Alcatel-Alenia Space -yhtiöstä (AAS). British Aerospace myi samaan aikaan Airbusista omistamansa osuuden ja liikkeellä oli huhuja, että EADS ostaisi AAS-yhtiön, jolloin EU:hun syntyi avaruusalan monopoli. Näin ei kuitenkaan käynyt.
Yrjö Saarela

Yrjö Erik Mikael Saarela (13. heinäkuuta 1884 Oulujoki – 30. kesäkuuta 1951 Oulujoki) oli suomalainen kreikkalais-roomalaisen painin olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Henkilöhistoria.
Saarela asui elämänsä maatilalla Oulujoen kunnassa, noin kymmenen kilometriä Oulun kaupungista Oulujokea ylävirtaan. Hänestä tuli aikuisena oman tilansa isäntä. Saarela yhdisti työn ja harjoittelun, sillä hän valitsi rengeikseen kovakuntoisia miehiä, jotka olivat kiinnostuneita painista. Kuuluisin Saarelan rengeistä oli monissa näytösotteluissa vastustajana ollut Jaakko Pikkarainen.
Saarelan asuinseutu on saanut nykyään Saarelan kaupunginosan nimen. Alueelta löytyy erilaisia painiin liittyviä kadunnimiä kuvaten alueen urheilullista merkkimiestä. 
Saarela on haudattu Oulujoen hautausmaalle.
Painijan ura.
Saarela edusti aktiiviaikanaan Oulunsuun Pohja -nimistä seuraa. Hän kuului vuoden 1908 Lontoon olympiakisojen voittajasuosikkeihin. Raskaan keskisarjan finaalissa 22. heinäkuuta Saarela hävisi toiselle suomalaiselle Verner Weckmanille. Maailmanmestaruuden Saarela voitti Helsingin kisoissa 1911. Seuraavana vuonna kesällä 1912 käydyissä Tukholman olympiakisoissa Saarela huipensi painijanuransa raskaan sarjan olympiavoittoon.
Saarela voitti painin raskaan sarjan Suomen-mestaruuden vuonna 1908 (yli 70 kg) sekä 1909 (yli 83 kg).
Tukholman olympiakisojen jälkeen Saarela siirtyi ammattilaiseksi sirkusareenoille. Tämä ura jäi lyhyeksi pian alkaneen ensimmäisen maailmansodan johdosta. Hän palasi amatööriareenoille edustaen uransa loppupuolella vuodesta 1924 alkaen Oulun Pyrintöä, jossa hän toimi niin painijana kuin valmentajanakin. Saarela osallistui myös Suomen painimaajoukkueen valmennukseen. Vielä vuonna 1929 Saarela saavutti SM-pronssia 45-vuotiaana.
Halavatun papat

Halavatun papat on vuonna 1989 perustettu iisalmelainen mopokerho, josta kehittyi vuonna 1996 huumoriyhtye ja myöhemmin elämys- ja ohjelmapalveluyritys.
Yhtye esiintyy kahtena eri kokonaisuutena: Halavatun Papat band ja Halavatun Papat duo. Duon erikoisuutena on se, että rumpuina käytetään Pappa-Tunturi-mopoa.
Halavatun pappojen taustayhtiö, iisalmelainen Ekvapoint Oy palkittiin vuonna 2007 maakunnallisella yrittäjäpalkinnolla. Yrityksen toimialana on elämys- ja ohjelmapalvelut. Yrityksen elämystuotteita ovat olleet Pappa-Tunturi-safarit ja -racingit sekä tiimikisailut Halavatun Härdelli ja Mualaishärdelli. 
Halavatun pappojen keikoista Savon ulkopuolella on yli 70 %.
Yhtyeen laulusolisti Pete Kauppinen kuoli syöpään tammikuussa 2020.
Edward Low

Edward Low (1690–1724) oli pahamaineinen englantilainen merirosvo. Hänet tunnetaan myös nimellä Ned Low.
Low syntyi Lontoon Westminsterissä, ja sekaantui ilmeisesti jo nuorena rikoksiin. Hän työskenteli jonkin aikaa laivojen takiloijana. Sitten hän lähti merille veljensä kanssa ja päätyi Bostoniin.
Bostonissa Low tapasi hyvästä perheestä olleen Eliza Marble -nimisen tytön, jonka kanssa hän meni naimisiin. He saivat pojan, joka kuoli jo imeväisenä, sekä tyttären, Elizabethin. Low’n vaimo Eliza kuoli synnytyksessä, ja Low jäi yksin tyttärensä kanssa. 
Kaksi vuotta myöhemmin Edward Low ryhtyi merirosvoksi. Pian hänestä tuli yksi brutaaleimpia merirosvokapteeneja. Low oli julma mies ja nautti vankiensa kiduttamisesta ennen kuin tappoi heidät. 1720-luvulla hän ryösti laivoja molemmin puolin Atlanttia ja tuli tunnetuksi poikkeuksellisesta raakuudestaan. Low koki sadistista mielihyvää leikatessaan uhriensa nenät, korvat ja huulet. Hän kidutti ja murhasi jopa kokonaisia kaappaamiensa laivojen miehistöjä.
Kesäkuussa 1723 Low’n alukset ajautuivat aseelliseen yhteenottoon sotalaivan kanssa. Taistelun yhteydessä eräs laivoista vaurioitui niin pahoin, että Low jätti laivan miehistöineen oman onnensa nojaan. Laiva ei kuitenkaan uponnut, vaan se vietiin Rhode Islandiin jossa 26 laivan merirosvoista hirtettiin.
Tammikuussa 1724 Low ajautui riitaan miehistönsä kanssa. Laivan miehistö vangitsi Lown ja laski sen jälkeen hänet ja kaksi hänen kumppaniaan merelle pieneen veneeseen ilman ruokaa, juomaa ja aseita. Seuraavana päivänä ranskalainen alus poimi heidät merestä ja vei heidät Martiniquen saarelle, jossa heidät tunnistettiin merirosvoiksi ja hirtettiin ilman oikeudenkäyntiä.
Merirosvouransa alussa Edward Low käytti samanlaista merirosvolippua kuin Edward Teach eli Mustaparta. Uransa loppupuolella, heinäkuusta 1723 eteenpäin, Low käytti mustaa lippua, jossa oli punainen luuranko.
Musée de l’air et de l’espace

 
Musée de l’air et de l’espace on Ranskan suurin ilmailu- ja avaruusalan museo. Se on perustettu vuonna 1919 ja on siten maailman vanhin ilmailumuseo. Museo sijaitsee Le Bourget’n lentoasemalla, johon se siirtyi vuonna 1973. Sitä ennen se oli sijainnut eri paikoissa Pariisissa.
Näyttelyssä on lentokoneita, raketteja ja avaruusaluksia. Museon vanhimmat esineet ovat 1500-luvulta olevia tauluja ja kirjoja.
Ilmailumuseo

Ilmailumuseo on kokoelma lentokoneita, jotka ovat esillä museomaisena näyttelynä. Osa joidenkin ilmailumuseoiden kokoelmista koostuu lentokelpoisista lentokoneista, jotka yleensä esiintyvät eri ilmailunäyttelyissä. Suuremmilla ilmailumuseoilla on yleensä suljetuissa arkistoissaan runsaasti lentokoneisiin liittyvää kirjallisuutta (käyttökäsikirjat, suunnitteludokumentteja) ja valokuvia tutkijoiden käyttöä varten.
Koska ilmailun historia on lyhyt, miltei kaikki lentokoneet, jotka voidaan entistää näyttelykuntoon, on joko entisöity tai varastoitu museoissa. Toisen maailmansodan, jonka aikana valmistettiin suuri osa ilmailun historian lentokonetyypeistä, jälkeen suuri osa sodan aikaisista lentokoneista romutettiin, koska alumiiniromulla oli kaupallista arvoa toisin kuin aiemmilla puu- ja kangasrakenteisilla lentokoneilla. Ensimmäisen maailmansodan lopussa ylijäämäkoneet yleensä poltettiin.
Ilmailumuseot Suomessa.
Suomessa toimivat ilmailumuseot:
Historiallisia ja muita lentokoneita esillä Suomessa.
Varsinaisten museoiden lisäksi on historiallisia koneita esillä esimerkiksi lentoasemilla, liikenneasemilla jne. 
Ilma-aluksia, joilla ei ole suomalaista lentokäyttöhistoriaa, ovat muun muassa
Vuonna 2009 suomalaiset ilmailuharrastajat maalauttivat Malagan lentoasemalla sijaitsevan velkojen takia Espanjaa takavarikoidun entisen amerikkalaisen Convair Metropolitan -matkustajalentokoneen Kar-Airin väreihin. Koneeseen maalattu tunnus on OH-VKN, mutta oikea OH-VKN-koneyksilö lentää edelleen Yhdysvalloissa.
Ilmailumuistomerkkejä Suomessa.
Tässä ovat haudattuina maj. Väinö Mikkola, luutn. Äly Durchman ja vänr. Carl-Erik Leijer. Tässä onnettomuudessa osallisina oli kaksi S.I.A.I. S.9 "Savoia" lentovenettä, jotka putosivat teknisen vian myötä peräkkäin. Turmassa kuoli myös italialainen matk.mek. Carlo Riva, hänet on haudattu muualle, ehkä kotikulmilleen. Onnettomuus sattui aamupäivällä 7. 9. 1920, ja tätä päivää alettiin pitämään Ilmavoimien kaatuneiden muistopäivänä vuodesta xxxx. Hautajaiset olivat 29.11.1920.
Kansainväliset ilmailumuseot.
Alankomaissa toimii muun muassa
Belgiassa toimii muun muassa
Kiinassa toimii muun muassa
Ranskassa toimii mm.
Ruotsissa toimii 
Saksassa toimii muun muassa
Tšekin tasavallassa Prahassa
Venäjällä toimii muun muassa
Yhdysvalloissa toimii muun muassa
Antonov An-2

Antonov An-2 (Антонов Ан-2, venäjänkielinen lempinimi: кукуру́зник, "kukuruznik"); Naton koodinimi Colt) on kestävä, yksimoottorinen ja kaksitasoinen kuljetuskone. Antonovin suunnitteleman koneen ensilento tapahtui vuonna 1947. Kone voi kuljettaa kahden lentäjän lisäksi 12 matkustajaa. Sen hidaslento-ominaisuudet ovat hyvät ja se voi käyttää hyvin lyhyitä ja huonokuntoisia kiitoteitä laskuun ja lentoonlähtöön. Lumisissa olosuhteissa kone voidaan varustaa myös suksilla, jolloin se voi laskeutua esimerkiksi järven jäälle. Se on suurikokoisimpia koskaan valmistettuja yksimoottorisia ja kaksitasoisia lentokoneita. Konetta valmistettiin yli 5 000 kappaletta Neuvostoliitossa vuoteen 1960 mennessä. Sen jälkeen koneen tuotanto siirtyi Mieleciin, Puolaan, jossa tehtiin yli 12 000 An-2-konetta, kunnes tuotanto lopetettiin vuonna 1992. Kiinassa konetta on tehty nimellä Shijiazhuang Y-5.
Neuvostoliitossa Antonov An-2:a käytettiin myöhemmin paljon myös DOSAAFin lentokerhoissa, missä se toimi nuorten laskuvarjohyppykoneena.
Koneen venäjänkielinen lempinimi "kukuruznik" (maissinviljelijä) johtunee siitä, että konetta käytettiin myös kasvinsuojelutarkoituksessa maatalouslentoihin ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri Nikita Hruštšov tunnettiin innokkaasta maissinviljelyn edistämisestä Neuvostoliiton alueilla, mihin maissi ei erityisesti soveltunut. Koneen pienin lentonopeus on alle 50 km/h, mikä helpottaa maatalouskäyttöä.
Konetta on käytetty useissa maissa nykypäiviin asti. Korean demokraattisella kansantasavallalla on noin 300 konetta, joita käytetään sotilastarkoituksiin. Kone pystyy lentämään hitaasti matalalla jolloin tutka ei sitä näe. Se voi kuljettaa 12 erikoisjoukkojen sotilasta vihollisen linjojen taa.
Käyttö Suomessa.
Koneita on vieraillut Suomessa etenkin Neuvostoliiton jälkeisenä aikana. Malmin lentoasemalla on Liettuan ilmailurekisterissä oleva An-2-kone, rekisteritunnus LY-ABY. Sitä operoi An-2 Lennuklubi Helsinki ry. Hyvinkään lentokentällä on Viron ilmailurekisterissä oleva An-2, rekisteritunnus ES-CAC. Sitä operoi suomalainen yksityishenkilö. Aikaisemmin Malmin lentoasemalla ollut suomalaisomisteinen An-2, rekisteritunnus ES-CAG on nykyisin Vaasassa. Yksi käytöstä poistettu Antonov An-2 on ollut nähtävissä Utissa valtatie 6:n eteläpuolella ABC-liikennemyymälän pihassa ja nykyisin Karjalan ilmailumuseossa Lappeenrannassa. Rovaniemelle ostettiin 1993 Murmanskista AN-2 jota ei koskaan saatu rekisteröityä Suomeen. Se oli pitkään lentokentän reunalla ja nykyisin se on Sastamalassa.
Encyclopaedia Metallum

Encyclopaedia Metallum (myös The Metal Archives) on vapaaehtoisten kokoama englanninkielinen Internet-tietokanta, jonka pyrkii kokoamaan tiedot kaikista metallimusiikkia soittavista ja soittaneista yhtyeistä tarkkoine diskografioineen ja elämäkertatietoineen. Sivustolle rekisteröidyttyään käyttäjä voi itse päivittää sivuston tietoja muun muassa lisäämällä sinne eri metallialbumien arvosteluja. Sivuston tiedot kootaan pääosin käyttäjien lähettämistä tiedoista. Encyclopedia Metallumin palvelimet sijaitsevat Kanadassa. 
Sivusto juhli 15-vuotissyntymäpäiviään 7. heinäkuuta 2017, jolloin sivulle oli listattuna yli 117 000 yhtyettä.
Sivustolla on tarkat säännöt yhtyelisäysten suhteen. Esimerkiksi hardcore- ja grindcore-musiikkia esittäviä yhtyeitä ei välttämättä hyväksytä sivustolle, koska niiden katsotaan kuuluvan ennemmin punk- kuin metallimusiikin piirin. Yhtäältä esimerkiksi nu metal- tai rapcore-yhtyeitä ei hyväksytä sivustolle niiden kiistanalaisen tyylilajimääritelmän takia.
Suomalainen metalliyhtye Amorphis oli ensimmäinen Encyclopaedia Metallumiin lisätty yhtye, ja ensimmäinen sinne lisätty julkaisu oli Amorphiksen "Tuonela".
Sivustolla kirjoitusoikeuksien rajoittamiseen johtava käyttäytyminen aiheuttaa käyttäjän statuksen muuttumisen ”Fred Durstiksi”.
Pommern (laiva)

Pommern (entinen nimi "Mneme") on entinen laivanvarustaja Gustaf Eriksonin rahtipurjealus, joka on nykyisin museolaivana Maarianhaminassa.
Pommern on teräsrunkoinen nelimastoinen parkki. Se rakennettiin 1903 Glasgow'ssa J. Reid &amp; Co -telakalla hampurilaiselle B.Wenke &amp; Söhne -varustamolle ja sai nimekseen "Mneme". Vuonna 1906 alus sai uuden nimen "Pommern" siirtyessään uudelle omistajalleen hampurilaiselle F. Laeisz -varustamolle. Nimi tarkoittaa Pommerin maakuntaa. Se kuljetti linjaliikenteessä rahtia Atlantilla vieden Euroopasta kappaletavaraa Etelä-Afrikkaan. Paluumatkan lastina oli chilensalpietaria ja guanoa Chilestä.
Vuonna 1923 ensimmäisen maailmansodan jälkeen saksalainen kauppalaivasto jaettiin sodan voittajavaltioiden kesken. Tuolloin "Pommern" päätyi Kreikan omistukseen, jolta ahvenanmaalainen Gustaf Erikson sen osti. Kuten monet muutkin Eriksonin purjelaivat, "Pommern" siirtyi ”vehnäreitille” Euroopan ja Australian välille. Menomatkalla oli yleensä vain painolastia mutta joskus myös puutavaraa Suomesta ja Ruotsista Etelä-Afrikkaan. "Pommern" voitti epävirallisen purjehduskilpailun ”The Grain Races” Australiasta Englantiin kaksi kertaa.
Viimeisen matkansa "Pommern" teki vuonna 1939 juuri toisen maailmansodan alla Hullista Maarianhaminaan. Koko sodan ajan "Pommern" makasi Maarianhaminassa. Vuonna 1944 se oli hetken viljavarastona Tukholmassa, ja se hinattiin sieltä kerran viljalastissa Turkuun.
Vuonna 1952 Gustaf Eriksonin lapset lahjoittivat aluksen Maarianhaminan kaupungille, ja siitä tuli museolaiva Maarianhaminan länsisatamaan.
Pump It Up

Pump It Up (PIU) on korealaisen Andamiron tuottama tanssipelisarja, joka on saavuttanut erityisesti suosiota kotimaassaan sekä Etelä-Amerikassa, mutta kolikkopelikoneita on ympäri maailmaa eri pelihalleissa. Peliä pelataan jaloilla viisipaneelisella tanssipadilla, joissa nappien asettelu on seuraava: ylävasen, yläoikea, alavasen, alaoikea sekä keskinappi. Pelaaja lukee ohjeet nuottien tavoin ruudulta painaen niiden mukaan nappeja jaloillaan.
Kappalelista on mm. uusinta Dance Dance Revolution-tanssipeliä suppeampi (uusimmassa PIU:Exceed 2:ssa kappaleita on 114).
Pump It Up Pro -pelikoneita on Suomessa ainakin Helsingin Kinopalatsissa ja Jyväskylän Forumissa.
Kustannus

Kustannus on yritystoiminnassa tuotannontekijän rahassa mitattu käyttö tai kulutus. Se on kustannuslaskennassa käytettävä käsite, joka ei ole sama kuin kirjanpidon kulu-käsite. Kustannus eroaa kulusta seuraavin tavoin:
Kustannusten jaottelu.
Kiinteät ja muuttuvat kustannukset.
Kustannusten perustavanlaatuisin jakoperuste on jako kiinteisiin ja muuttuviin kustannuksiin. Kiinteinä pidetään kustannuksia, jotka eivät lyhyellä aikavälillä muutu tuotannon määrän mukaan. Lyhyen aikavälin määrittely ei ole yksinkertaista, ja sen valinta riippuu laskentatilanteesta.
Tyypillisiä kiinteitä kustannuksia ovat rakennukset, koneet ja hallinto sekä muuttuvia kustannuksia materiaalin hankintakustannukset. Valmistuksen työvoimakustannukset lasketaan usein muuttuviin kustannuksiin, vaikka niidenkin sopeuttaminen tuotannon laskuun kestää monissa tapauksissa viikkoja tai kuukausia.
Yksinkertaistetussa kustannusfunktion mallissa kiinteät kustannukset ovat tietyllä tuotantovälillä täysin riippumattomia tuotannon määrästä ja muuttuvat kustannukset ovat tasasuhteisia. Todellisuudessa muuttuvat kustannukset ovat tasasuhteisia vain harvoin; yleensä ne ovat joko ali- tai ylisuhtaisia eli muuttuvat keskimääräistä vähemmän tai enemmän.
Välittömät ja välilliset kustannukset.
Välittömät ja välilliset kustannukset erotellaan toisistaan sen perusteella, kuinka vaivattomasti ja suorasti ne voidaan kohdistaa haluttuun tuotteeseen. Välittömien kustannusten kohdistaminen on suoraviivaista, kun taas välilliset kustannukset on jaettava tuotteille esimerkiksi kustannusajureiden mukaan. Vaikka enemmistö muuttuvista kustannuksista on tyypillisesti välittömiä kustannuksia, suoraa yhteyttä näiden kustannuslajien välisessä suhteessa ei ole.
Erillis- ja yhteiskustannukset.
Erilliskustannukset ovat määritelmän mukaan kustannuksia, jotka syntyvät tietyn toiminnan seurauksena ja joita ei syntyisi, jos kyseinen toiminta jätettäisiin tekemättä. Kaikki muuttuvat kustannukset ovat erilliskustannuksia, mutta niihin kuuluu myös osa kiinteistä kustannuksista.
Elina Karjalainen

Aili Elina Karjalainen (o.s. Saraste, 3. kesäkuuta 1927 Viipuri – 14. elokuuta 2006 Kuopio) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija, joka tunnetaan erityisesti Uppo-Nallesta kertovista lastenkirjoistaan.
Elämä ja ura.
Elina Karjalainen syntyi Viipurissa 3. kesäkuuta 1927 varatuomari Erkki (Erik Reinhold Konstantin) ja Aili Sarasteen perheeseen. Evakkoperhe muutti sodan jälkeen Kuopioon, missä Elina Karjalainen asui opiskeluvuosiinsa asti.
Alkukauhistustensa jälkeen hän tottui Savon murteeseen ja kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion yhteiskoulusta vuonna 1946. Seuraavana vuonna hän muutti veljiensä perässä Helsinkiin opiskelemaan yliopistossa nykyiskansain kirjallisuutta, taidehistoriaa ja psykologiaa. Vuonna 1949 hänet vihittiin avioliittoon pianisti, juristi Pentti Karjalaisen kanssa, ja he muuttivat vuonna 1950 takaisin Kuopioon. Kodin he perustivat Jänneniemeen.
Toimittajana ja kirjailijana.
Elina Karjalainen ei vienyt opintojaan päätökseen vaan alkoi hoitaa lapsiaan ja hankkia elantoaan toimittajana "Savon Sanomissa" vuodesta 1955 ja "Uuden Suomen" aluetoimittajana vuodesta 1959. Itselliseksi toimittajaksi hän siirtyi vuonna 1963 ja vakituiseksi toimittajaksi "Suomen Kuvalehteen" vuosiksi 1973–1987 (hän kirjoitti lehteen 1962–1989).
Karjalainen aloitti pakinoinnin radiossa vuonna 1963 ja pakinoi myös "Kotiliedessä" nimimerkillä Papurikko vuosina 1962–1974. Pakinoissa on tunnelmallinen ja lämmin sävy. Papurikon perheessä äiti on luovan työn tekijä ja matkustelee enemmän kuin tavalliset kotiäidit. Tekstien komiikka muodostuu tapahtumista. Kirjoittaja luo jännitettä myös siitä, että perheen toinen poika kuvataan konservatiiviksi ja toinen radikaaliksi. 
Elina Karjalaisen äidin kuolema syksyllä 1939 oli sodan syttymisen ja kodin menettämisen ohella kriisi, joka laukaisi Karjalaisessa kirjoittamishalun. Kirjoja syntyi pitkän uran aikana runsaasti, mutta erityisesti Karjalainen tunnetaan lastenkirjoista. 
Karjalaisen on arvioitu esiintyvän oppikirjat ja antologiat mukaan lukien 108 teoksessa.
Uppo-Nalle.
Ensimmäinen Uppo-Nalle-lastenkirja ilmestyi vuonna 1977 ja sen 21. painos vuonna 2002. Näitä Hannu Tainan kuvittamia kirjoja ilmestyi 22. Kirjasarjan tausta oli satu, jota Karjalainen alkoi kertoa tuttavalapselle, joka joutui olemaan pitkään sairaalassa vuodepotilaana. Elina Karjalainen lupasi lähettää tälle joka päivä sadun osan sisältävän kirjeen, ja nämä lähetykset toimivat Uppo-Nallen hahmon ja tarinan pohjana.
Kirjailija loi vielä diabeteksen vuoksi näkönsä menetettyäänkin lukuisia kirjoja sanelemalla. Karjalainen kuoli 14. elokuuta 2006 sairauteen. Hänet on haudattu puolisoineen Valamon luostarin hautausmaalle Heinävedelle.
Teokset.
Muistelmia
Uppo-Nalle-kirjat
Myös äänikirjoja.
Toimittanut
Suomennoksia
Teosten käännöksiä
Äänikirjoja
Runot
Moho Tani

Moho Tani eli Motane on saari Ranskan Polynesiassa, Tyynellämerellä. Se on osa eteläisiä Marquesas-saaria. Se sijaitsee Hiva Oan saaresta 18 km kaakkoon. Moho Tanilla eli aiemmin heimo nimeltään Moi a Tiu. Noin yhden kilometrin päässä Moho Tanista sijaitsee asumaton Terihin saari. 
Kun espanjalaiset saapuivat vuonna 1595 saari oli metsän peittämä ja asuttu. Nykyisin se on asumaton, ja irti päästetyt lampaat ovat tuhonneet sen kasvillisuuden.
Armas Taipale

Armas Rudolf Taipale (27. heinäkuuta 1890 Helsinki – 8. marraskuuta 1976 Turku) oli kiekonheiton suomalainen olympiavoittaja. Hän edusti Suomea kolmissa olympialaisissa 1912, 1920 ja 1924, kiekonheiton lisäksi kerran myös kuulantyönnössä, jossa hän oli Antwerpenin olympialaisissa 1920 kymmenes tuloksella 12,945.
Taipaleen kiekonheiton voittotulos Tukholman olympialaisissa, 45,21, rikkoi Martin Sheridanin neljä vuotta vanhan olympiaennätyksen 4,32 metrillä.
Taipale teki urallaan kolme kiekonheiton Suomen-ennätystä. Ensimmäinen niistä, vuonna 1912 heitetty 45,55, paransi Elmer Niklanderin vanhaa ennätystä 67 senttimetrillä. Hänen viimeinen Suomen-ennätyksensä oli vuonna 1916 heitetty 47,41. Tämä pysyi voimassa vuoteen 1928 saakka, jolloin Antero Kivi rikkoi ennätyksen.
Ammatiltaan Taipale oli liikemies ja varatuomari. Hän asui Yhdysvalloissa vuosina 1923–1974.
Isokokoisen, pituudeltaan 191-senttisen Taipaleen lempinimi oli ”Iso-Armas”.
Funafuti Lagoon Hotel

Funafuti Lagoon Hotel (aiemmin "Vaiaku Langi Hotel") on Tuvalun saarivaltion ainoa hotelli. Se sijaitsee Vaiakun kylässä Funafutin atollilla. Hotelli on Tuvalun hallituksen omistama, ja siellä on 16 huonetta. Hotellissa on muun muassa baari ja ravintola. Hotelli sijaitsee 50 metrin päässä Funafutin kansainvälisestä lentoasemasta. Hotelli on rakennettu Taiwanista saatujen avustusrahojen turvin ja se valmistui vuonna 1993.
Hotelin palveluihin kuuluvat muun muassa kolme kokoushuonetta, pesulapalvelut ja ilmainen internet yhteisissä tiloissa. Hotelli järjestää myös konsertteja ja muunlaisia tapahtumia.
Oviedo

Oviedo (asturiaksi Uviéu) on Asturian itsehallintoalueen ja maakunnan pääkaupunki Pohjois-Espanjassa. Se on alueen hallinnollinen ja taloudellinen keskus, joka tunnetaan myös yliopistokaupunkina. Kaupungin asukasluku vuonna 2018 oli 220 020 ja pinta-ala noin 187 km². Munkit Máximo ja Fromestano perustivat kaupungin vuonna 761.
Asturian suurin kaupunki Gijón sijaitsee noin 25 kilometriä Oviedosta koilliseen Biskajanlahden rannikolla. Yhdessä Gijónin ja Avilésin kanssa Oviedon alue muodostaa yhden Espanjan tärkeimmistä teollisuuskeskittymistä. Oviedo–Gijón–Avilés-metropolialueen väkiluku on noin 870 000. 
Oviedossa sijaitsee useita Unescon maailmanperintöluettelon kohteita. Kaupungissa jaetaan vuosittain kansainvälisesti tunnettu Asturian ruhtinaan palkinto eri alojen taitajille. 
Muun muassa Formula 1:n maailmanmestari Fernando Alonso ja Espanjan kuningatar Letizia ovat syntyneet Oviedossa.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1986

Vuoden 1986 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Meksikossa 31. toukokuuta – 29. kesäkuuta. Mestaruuden voitti Argentiina, joka voitti Méxicon Estadio Azteca -stadionilla pelatussa loppuottelussa Saksan luvuin 3–2. Loppuottelua seurasi television välityksellä 652 miljoonaa ihmistä.
Kilpailut oli aluksi tarkoitus järjestää Kolumbiassa, joka kuitenkin ilmoitti, ettei sillä ole varaa järjestää niitä. Kun kilpailut siirrettiin Meksikoon, tuli siitä ensimmäinen maailmanmestaruuskisat kahdesti järjestänyt maa.
Yleistä.
Kilpailujen kulku oli hieman erilainen kuin vuoden 1982 kilpailuissa: lopputurnaukseen pääsi karsinnoista 24 joukkuetta, jotka jaettiin kuuteen neljän joukkueen lohkoon. Toiselle kierrokselle pääsivät jokaisen lohkon voittajat ja toiseksi tulleet, sekä neljä parhaiten pärjännyttä kolmanneksi tullutta.
Argentiinan maailmanmestaruuteen johtanut Diego Maradona oli kisojen aikaan uransa huipulla. Hänen kenties muistettavin esityksensä oli Englantia vastaan pelatussa puolivälieräottelussa, jossa hän teki Argentiinan molemmat maalit. Ensimmäisen maalin teki Maradonan omien sanojen mukaan ”Jumalan käsi”, sillä erotuomari ei huomannut hänen pukanneen palloa kädellään. Toisen maalin Maradona teki harhauteltuaan useita puolustavia kenttäpelaajia ja vielä maalivahti Peter Shiltonin puolesta kentästä alkaneen pallonkuljetuksensa aikana. Suoritusta on pidetty jopa jalkapallourheilun parhaana. Argentiina teki turnauksessa 14 maalia, joista Maradona teki viisi ja syötti yhtä monta.
Tanska kohosi ensimmäisissä maailmanmestaruuskilpailuissaan alkulohkon jälkeen suosikiksi voitettuaan muun muassa Uruguayn 6–1 ja Saksan liittotasavallan 2–0. Ensimmäisessä pudotuspelissä Espanja kuitenkin voitti "juutit" 5–1 Emilio Butragueñon tehtyä neljä maalia. 
Kisojen parhaaksi otteluksi arvioitiin Brasilian ja Ranskan kohtaaminen, jossa hyökkäykset aaltoilivat päädystä toiseen. Ranska voitti rangaistuspotkukisan jälkeen. Välierässä se ei kuitenkaan saanut revanssia vuoden 1982 kisoille vaan hävisi taas Saksalle. 
Tanskan lisäksi maailmanmestaruuskilpailut olivat ensimmäiset Kanadalle ja Irakille, mutta molemmat putosivat kisoista jo ensimmäisellä kierroksella hävittyään kaikki kolme ottelua.
Kisat muistetaan myös siitä, että niiden katsomoissa nähtiin ensi kertaa suurissa urheilukisoissa yleisön muodostamia aaltoja eli "Meksikon aaltoja".
Parhaat maalintekijät.
6 maalia 
5 maalia 
4 maalia
Pekoni

Pekoni on suolattua ja savustettua siansivua ("sian kylkeä", "kylkisiivua"), joka tavallisesti on leikattu ohuiksi viipaleiksi tai kuutioiksi.
Pekoni on erityisen suosittua Yhdysvalloissa.
Markkinoilla on pekonin makuista jäätelöä, vodkaa, donitseja ja hammastahnaa, sekä pekonin tuoksuista liukuvoidetta ja vegaanista pekonisuolaa.
Historia.
Pekonin historia juontaa juurensa vuoteen 1500 eaa., jolloin kiinalaiset kuivasivat sian vatsaa suolalla ja loivat pekonin varhaisen muodon. Spekulaatioiden mukaan roomalaiset ja kreikkalaiset oppivat pekonin tuotantoa ja suolaamista valloitusten kautta Lähi-idässä. Roomalaiset levittivät sianlihan tuotantoa koko valtakuntaansa. Pekonia on syöty jo antiikin Roomassa. Roomalaiset käyttivät pekonista nimeä ”Petaso”. Bacon-sana lainattiin englantiin Ranskasta, missä bacon tarkoittaa suolattua siansivua (bakko = kinkku). Ensimmäisen pekonitehtaan avasi 1770-luvulla John Harris Wiltshiressä Englannissa. Ensimmäisen kuluttajapakatun, valmiiksi viipaloidun pekonin esitteli 1920-luvulla Oscar Mayer Amerikassa. HKScan aloitti Amerikan pekonin valmistamisen vuonna 1978.
Kypsennys.
Tavallisimmat tavat kypsentää pekoni ovat paistaminen, grillaaminen, savustaminen, kuivaaminen ja höyrykypsentäminen. Suomessa pekonin yleisin valmistustapa on paistaminen.
Astrahan

Astrahan () on noin puolen miljoonan asukkaan kaupunki Etelä-Venäjällä Volgan suistossa, noin 100 kilometriä Kaspianmerestä. Se on Astrahanin alueen hallinnollinen keskus. 
Historia.
Kaupungin historiallinen edeltäjä, Xacitarxan, mainitaan ensimmäistä kertaa 1200-luvun matkalaiskertomuksissa. 1300-luvulla se oli yksi Kultaisen ordan merkittävistä poliittisista keskuksista ja kauppapaikoista. Vuonna 1395 Timur Lenk tuhosi kaupungin. Kaupunki kuitenkin rakennettiin uudelleen ja se toimi jonkin aikaa Astrahanin kaanikunnan pääkaupunkina. Vuonna 1556 Iivana Julma poltatti vanhan Xacitarxanin ja liitti Astrahanin kaanikunnan alueen Venäjään.
Uusi Astrahanin kaupunki rakennettiin myös Volgan alajuoksulle, 12 kilometrin päähän Xacitarxanista. Sen keskikohdaksi tuli saarelle rakennettu linnoitus, jota turkkilaisten ja tataarien muodostama armeija piiritti lyhyesti epäonnisen Astrahanin sotaretken aikana 1569.
Astrahan on myös tunnettu Arkangeli–Astrahan-linjasta, johon asti saksalaisten oli tarkoitus edetä Operaatio Barbarossassa.