tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Richard Shelby

Richard Craig "Dick" Shelby (s. 6. toukokuuta 1934 Birmingham, Alabama) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän edusti Alabamaa vuosina 1979–1987 Yhdysvaltain edustajainhuoneessa ja vuosina 1987–2023 senaatissa.
Shelby syntyi Birminghamissa, Alabamassa, ja valmistui Arizonan yliopistosta vuonna 1957. Hän on ammatiltaan lakimies. Shelby siirtyi senaattorina istuessaan 9. marraskuuta 1994 demokraattipuolueesta republikaanipuolueeseen. Hänet valittiin senaattiin uudelleen viimeksi vuonna 2017 alkavalle kaudelle, joka päättyy tammikuussa 2023.
Shelby asuu Tuscaloosassa vaimonsa Annetten kanssa. Heillä on kaksi poikaa, Richard Jr. ja Claude Nevin, joista jälkimmäisellä on puolisonsa Lisan kanssa tytär ja poika.
Luufinni

Miliumit eli luufinnit ovat iholla etenkin poskipäissä ja silmien seudulla esiintyviä pieniä pinnallisia valkoista ja kovaa sarveismassaa eli keratiinia sisältäviä "jyväsiä" (kystia), joista ei ole muuta kuin esteettistä haittaa. 
Luufinni voidaan poistaa terävällä neulalla, mieluiten isolla injektioneulalla, joka leikkaa luufinnin katon paremmin rikki kuin esimerkiksi nuppineula tai silmäneula. Neulaa ei pidä yrittää steriloida liekissä, sillä neulan kärki mustuu ja luufinnin paikalle voi syntyä musta, pistemäinen tatuointi. Luufinnien syntyyn ei ole olemassa ehkäsevää hoitoa.. 
Miliumeja esiintyy useimmiten vastasyntyneillä vauvoilla. Syynä tähän on vain osittain kehittyneet talirauhaset. Vauvoilla miliumit häviävät useamman päivän kuluttua. Aikuisiässä esiintyvien miliumien syynä pidetään kasvojen ihon vaurioitumista esimerkiksi auringon vaikutuksesta.
Pääero etenkin aknessa esiintyvien valkopäiden ja miliumien välillä on se, että valkopäät kehittyvät talirauhasissa ylimääräisestä rasvasta ja muista ihon jätetuotteista, kun taas miliumit ovat ihon sisälle jääneitä proteiineja, joilla ei ole huokosta tai reikää purkautua ihon pinnalle.
Terrence Trammell

Terrence Trammell (s. 23. marraskuuta 1978 Atlanta) on yhdysvaltalainen 110 metrin aitajuoksija.
Trammell sijoittui 1998 toiseksi NCAA-finaalissa. Seuraavana vuonna hän voitti sisäratojen NCAA-finaalissa 60 metrin aidat ja juoksi 60 metrin sileällä kolmanneksi. Ulkoratojen NCAA-finaalissa hän voitti 110 metrin aidat ja oli mukana mestaruuden voittaneessa 4 × 100 metrin viestijuoksujoukkueessa. Hän voitti samana vuonna myös Universiadeissa 110 metrin aitajuoksun. Vuonna 2000 Trammell voitti sisäratojen NCAA-mestaruudet 60 metrillä sekä 60 metrin aidoissa. Hän voitti 60 metrin aidoissa myös Yhdysvaltain sisäratojen mestaruuden ja 110 metrin aidoissa ulkoratojen NCAA-mestaruuden. Hän sijoittui Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa kolmanneksi ja pääsi osallistumaan Sydneyn olympialaisiin. Olympialaisissa Trammell saavutti hopeaa ajalla 13,16.
Trammell voitti hallikaudella 2001 Yhdysvaltain sisäratojen mestaruuden 60 metrillä sekä MM-kultaa Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa ajalla 7,51. Yhdysvaltain ulkoratojen mestaruuskilpailuissa hän sai hopeaa, mutta karsiutui Edmontonin MM-kisojen välierissä. Hän oli samana vuonna neljäs Hyvän tahdon kisoissa ja seitsemäs GP-finaalissa. Seuraavana vuonna hän voitti maansa mestaruuden 60 metrin sileällä ja pronssia 60 metrin aidoissa. Ulkoradoilla hän sai Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa pronssia 110 metrin aidoissa. Trammell juoksi toiseksi Yhdysvaltain sisäratojen mestaruuskilpailuissa 2003 sekä 60 metrin sileällä että aidoissa. Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa hän loukkasi takareitensä 60 metrin juoksun alkuerissä, eikä voinut kilpailla aitajuoksussa. Myöhemmin samana vuonna hän oli toinen Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa. Pariisin MM-kisoissa hän saavutti hopeaa ja kauden lopussa hän juoksi toiseksi.
Trammell voitti vuonna 2004 maansa olympiakarsinnat 110 metrin aidoissa ennätysajallaan 13,09. Ateenan olympialaisissa hän uusi olympiahopeansa. Seuraavana vuonna hän juoksi Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa uudeksi ennätyksekseen 13,02, jolla sijoittui kolmanneksi. Helsingin MM-kisoissa hän oli viides ja kauden lopussa kolmas. Vuonna 2006 Trammell voitti maansa sisäratojen mestaruuskilpailuissa kultaa 60 metrin aidoissa ja hopeaa 60 metrin sileällä. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa hän voitti kultaa 60 metrin aidoissa ajalla 7,43 ja 60 metrin sileällä pronssia ajalla 6,54. Yhdysvaltain ulkoratojen mestaruuskilpailuissa hän oli 110 metrin aidoissa toinen. Hän juoksi kauden lopussa neljänneksi.
Trammell voitti 2007 Yhdysvaltain mestaruuden 110 metrin aitajuoksussa ja sai hopeaa Osakan MM-kilpailuissa 2007 ajalla 12,99. hän sijoittui kolmanneksi. Seuraavana vuonna hän oli toinen kotimaansa olympiakarsinnoissa, mutta joutui keskeyttämään olympialaisten alkuerissä kinnerjännevaivojen vuoksi. Vuonna 2009 hän voitti Yhdysvaltain sisäratamestaruuden 60 metrin aitajuoksussa ja oli toinen ulkoratamestaruuskilpailuissa 110 metrin aidoissa. Hän sai hopeaa Berliinin MM-kilpailuissa ajalla 13,15. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän sai hopeaa 60 metrin aidoissa.
Lähde: IAAF
Horze

Horze on alun perin suomalainen hevostarvikkeita myyvä kauppaketju, jolla on myyntipisteitä myös ulkomailla. Horze oli suomalaisen Finntack-konsernin tytäryhtiö, kunnes sen vuonna 2018 osti saksalainen sijoittaja. Vuonna 2016 Horzella oli noin 30 myymälää Pohjoismaissa, minkä lisäksi se on myynyt tuotteita Horze.com-verkkokaupassa vuodesta 2003. Horze oli tuolloin Pohjoismaiden toiseksi suurin ratsastustarvikeyritys ja Suomessa, Norjassa ja Tanskassa alansa suurin. Yrityksen pääkonttori ja keskusvarasto sijaitsivat Hollolassa, kunnes 2010-luvun alkupuolella Finntackin ja Horzen Suomen- ja Norjan-pääkonttorit yhdistettiin toimimaan Oslossa. Horze on toiminut myös tukkukauppana.
"Helsingin Sanomat" luonnehti Horzea vuonna 2016 ”ratsastusmuodin Hennes &amp; Mauritziksi ja suomalaisen verkkokaupan uranuurtajaksi. Horze-verkkokauppa avattiin jo 2003 ajatuksena luoda trendikäs ja mutkaton vähittäiskauppaketju harrastajamääriään kasvattavalle ratsastusalalle, jolla ei ollut totuttu näkemään muodikkaita saati edullisia varusteita. Toimintakonsepti vaati uudenlaista ajattelua Finntackiltä: se oli tottunut myymään ravivarusteita keski-ikäisille miehille, kun taas Horzen ratsastajakohderyhmä painottui nuoriin naisiin.
Horze on tehnyt yhteistyötä Ypäjän hevosopiston kanssa. Horze tukee suomenhevosen 100-vuotishanketta.
Historia.
Horze-ketjun ja -verkkokaupan alku oli vuonna 1988 nimellä Finn-Valjas Oy perustettu yritys, josta on kasvanut kansainvälinen konserni nimeltä Finntack. Yrityksen perustaja oli pitkään Suomessa asunut norjalainen Gunnar Gangsö, joka alkoi kotonaan tehdä ravivaljaita vietäväksi myyntiin Norjaan. Hän alkoi kierrellä ravitapahtumia ja myyskenteli alan tarvikkeita autonsa takakontista. Neljässä vuosikymmenessä Finntackistä kasvoi maailman suurin ravivarusteiden valmistaja.
Heti Neuvostoliiton hajottua 1990-luvun alussa Finntack perusti ensimmäisen tehtaansa Venäjälle, Pietarin ydinkeskustaan. 2010-luvun keskivaiheilla tuotantoa oli myös Ukrainassa ja Kiinassa..
Ensimmäinen Horze-kauppa avattiin Lahteen, Jokimaan raviradan tuntumaan. Postimyynti ja verkkokauppatoiminta aloitettiin vuonna 2003. Elokuussa 2008 Horze avasi liikkeen Vantaalle.
Vuonna 2018 Finntack myi Horze-ketjun saksalaiselle sijoittajalle.
Tuotannon historiaa.
Vuonna 2004 Horze laajensi tuotantoaan Kiinaan ja 2005 tuotanto laajeni myös Meksikoon. Meksikossa valmistetaan Western-varusteita.
Jigme Khesar Namgyal Wangchuck

 Jigme Khesar Namgyal Wangchuck (; s. 21. helmikuuta 1980) on Bhutanin viides kuningas, Wangchuckin kuningashuoneen pää ja kruunajaistensa aikaan maailman nuorin valtionpäämies. Hänet kruunattiin virallisesti 6. marraskuuta 2008 kuninkaallisessa palatsissa Thimphussa.
Perhe.
Jigme Khesar Namgyal Wangchuck on kuningas Jigme Singye Wangchuckin vanhin poika, ja hänen äitinsä on kuningatar Ashi Tshering Yangdon. Hänellä on nuorempi sisar ja veli. Hän on naimisissa aatelittoman Jetsun Peman kanssa. He menivät naimisiin 13. lokakuuta 2011.
Koulutus.
Jigme Khesar Namgyal Wangchuck on opiskellut politiikkaa Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa.
Ulkomailla.
Jigmen vierailu Thaimaassa toi hänelle paljon positiivista julkisuutta erityisesti naisten keskuudessa
Jeremiah Denton

Jeremiah Andrew Denton Jr. (15. heinäkuuta 1924 Mobile, Alabama – 28. maaliskuuta 2014 Virginia Beach, Virginia) oli yhdysvaltalainen laivaston lippueamiraali ja republikaanisen puolueen senaattori.
Denton valmistui Yhdysvaltain laivastoakatemiasta vuonna 1946. Palvellessaan Vietnamin sodassa hän istui pohjoisvietnamilaisten sotavankina yhteensä kahdeksan vuoden ajan vuosina 1965–1973. Hän selvisi kidutuksesta sekä huonoista oloista ja sai sittemmin Navy Crossin.
Denton istui vuosina 1981–1987 Yhdysvaltain senaatin jäsenenä Alabamasta.
Püssi

Püssi () on epäitsenäinen kaupunki ja entinen kaupunki Itä-Virumaan maakunnassa, Virossa. Püssin kaupunki yhdistyi Maidlan ja Lüganusen kuntien kanssa uudeksi Lüganusen kunnaksi 27.10.2013. Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Lüganuse yhdistyi Kiviõlin kaupungin ja Sondan kunnan kanssa uudeksi kunnaksi nimeltään Lüganusen kunta.
Viimeisen itsenäisen olemassaolovuotensa alussa, 1.1.2013 Püssin asukasluku oli 1 089. Kaupungin pinta-ala oli 2,10 neliökilometriä ja asukastiheys näin ollen 519 asukasta neliökilometrillä. Viime vuosinaan kaupungin asukasluku laski voimakkaasti, sillä vuonna 2003 asukkaita oli 1 730. Püssin asukkaista enemmistö on taustaltaan virolaisia: vuonna 2011 heidän osuutensa oli 54 %.
Talouselämä.
Püssissä on yksi Viron suurimmista puutyötehtaista, nykyiseltä nimeltään Repo Vabrikud AS. 
Historia.
Ensimmäinen maininta Püssistä on vuodelta 1472 nimellä Püssz. Alue oli tuolloin vaikeakulkuista suomaastoa. Paldiskin ja Pietarin välinen rautatie, joka rakennettiin valmiiksi vuonna 1869, auttoi myös Püssiä kehittymään. Kaupunkioikeudet Püssi sai vuonna 1993. Püssistä tuli Lüganusen kunnan osa vuonna 2013.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Püssin kaupungissa oli 1 083 asukasta, joista 582 (53,7 %) oli virolaisia, 438 (40,4 %) venäläisiä ja 66 (6,1 %) muita kansallisuuksia.
Blanche Lincoln

Blanche Meyers Lambert Lincoln (s. 30. syyskuuta 1960) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko ja entinen Yhdysvaltain senaatin jäsen Arkansas'sta. 
Lincoln syntyi Arkansas'n Helenassa. Hän valmistui vuonna 1982 "Randolph-Macon Woman's Collegesta" ja opiskeli lakia Arkansas'n yliopistossa. Hänen sisarestaan Mary Lambertista tuli elokuvaohjaaja.
Lincoln valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen vuoden 1992 vaaleissa. Hänet valittiin myös toiselle kaudelle, ja hän istui edustajainhuoneessa vuoteen 1997. Hän ei ollut raskauden vuoksi ehdolla vuonna 1996. 
Lincoln aloitti senaattorina 3. tammikuuta 1999. Hän voitti vuoden 1998 senaatinvaaleissa vastaehdokkaansa Fay Boozmanin ääniprosentein 55 % – 42 %. Hän oli 38-vuotiaana nuorin Yhdysvaltain senaattiin koskaan valittu naispuolinen poliitikko. Hänet valittiin jatkokaudelle vuonna 2004 noin 56 prosentin ääniosuudella, mutta vuoden 2010 yleisissä vaaleissa hän hävisi John Boozmanille, vuonna 2005 kuolleen Fay Boozmanin veljelle, prosentein 37–58. Lincoln toimi Yhdysvaltain senaatin jäsenenä 3. tammikuuta 2011 asti.
Blanche Lincoln on ollut vuodesta 1993 naimisissa Steve Lincolnin kanssa. Heillä on kaksi lasta, vuonna 1997 syntyneet kaksoispojat.
Petra Majdič

 
Petra Majdič (s. 22. joulukuuta 1979 Ljubljana) on slovenialainen entinen maastohiihtäjä. 
Keväällä 2011 uransa päättänyt Majdič saavutti hopeaa vuoden 2007 MM-kisojen sprinttikilpailussa Astrid Jacobsenin jälkeen, Virpi Kuitunen oli kolmas. Kyseessä oli Slovenian ensimmäinen aikuisten sarjan arvokisamitali maastohiihdossa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sai pronssia perinteisen hiihtotavan sprintissä, vaikka joutui käyttämään voimakkaita kipulääkkeitä. Majdič laski verryttelylenkillä radalta ulos ja putosi kolmimetriseen ojaan. Slovenian joukkueen lääkärin mukaan häneltä murtui neljä kylkiluuta, ja hän sai pienen repeämän keuhkoihinsa. Oslon MM-kisoissa 2011 Majdič oli vapaan hiihtotavan sprintissä pronssilla.
Majdič voitti sprintin maailmancupin kausilla 2007–2008, 2008–2009 ja 2010–2011. Hän oli maailmancupin kokonaispisteissä toinen kaudella 2008–2009 ja kolmas 2009–2010. Lisäksi hän oli kaudella 2006–2007 maailmancupin loppupisteissä neljäs ja sprintticupissa toinen. Hän on voittanut yhteensä seitsemäntoista maailmancupin osakilpailua, joista yksitoista on ollut perinteisen hiihtotavan sprinttejä: maaliskuussa 2006 Drammenissa, marraskuussa 2006 Kuusamossa, maaliskuussa 2007 Tukholmassa, joulukuussa 2007 Kuusamossa, tammikuussa 2008 Canmoressa, helmikuussa 2008 Otepäässä, marraskuussa 2008 Kuusamossa, tammikuussa 2009 Otepäässä, maaliskuussa 2009 Trondheimissa ja Tukholmassa sekä tammikuussa 2011 Otepäässä. Lisäksi hän on voittanut vapaan hiihtotavan sprintit joulukuussa 2008 Davosissa ja Düsseldorfissa, helmikuussa 2009 Valdidentrossa, maaliskuussa 2009 Lahdessa ja joulukuussa 2009 Davosissa. Ensimmäisen normaalimatkan maailmancup-voittonsa hän saavutti Trondheimin 30 kilometrin yhteislähtökilpailussa maaliskuussa 2009. Majdič on sijoittunut maailmancupin kilpailuissa kolmen parhaan joukkoon kaikkiaan 32 kertaa (17.1.2010 mennessä). 
Majdič voitti Tour de Skillä 2006–2007 10 kilometrin perinteisen tyylin kilpailun Oberstdorfissa. Tour de Skin 2008–2009 kokonaiskilpailussa hän sijoittui kolmanneksi. Tour de Skillä 2009–2010 hän voitti 2,5 kilometrin prologin ja sprintin Oberhofissa sekä 10 kilometrin yhteislähtökilpailun Val di Fiemmessä. Kokonaiskilpailun lopputuloksissa hän oli toinen. Tour de Skillä 2010–2011 hän voitti perinteisen hiihtotavan sprintin Oberstdorfissa ja vapaan tyylin sprintin Toblachissa.
Salpausselän kilpailuissa 7.3.2009 Madjic kiilasi sprinttikilpailussa Pirjo Murasen eteen viimeisessä kurvissa. Majdič voitti kilpailun Murasen jäädessä kolmanneksi. Tapahtuman jäljiltä sekä Muranen että Majdič saivat varoituksen kilpailun juryltä. Muranen sai varoituksen lyötyään Majdičia sauvalla.
Petra Majdičin kansainvälisen uran viimeinen kilpailu oli naisten 8,8 km:n takaa-ajo (Ounasvaara Climb) Ounasvaaralla, Rovaniemellä 10.4.2011 osana pohjoismaista Tour de Barents -kilpailusarjaa (6.4.2011–10.4.2011). Majdič voitti Tour de Barentsin ennen Suomen Kerttu Niskasta.
Mark Pryor

Mark Lunsford Pryor (s. 10. tammikuuta 1963) on yhdysvaltalainen lakimies ja demokraattisen puolueen poliitikko Arkansasista. Hän oli Yhdysvaltain senaatin jäsen vuosina 2003–2015.
Pryor syntyi Fayettevillessä. Hänen vanhempansa olivat Barbara Lunsford sekä kuuluisa demokraattipoliitikko David Pryor. Hän valmistui Arkansas'n yliopistossa. Hänellä on vaimo Jill Pryor ja kaksi lasta. 
Pryor istui Arkansas'n edustajainhuoneessa vuosina 1991–1994. Senaatissa hän aloitti 7. tammikuuta 2003.
Barbara Boxer

Barbara Levy Boxer (s. 11. marraskuuta 1940 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen poliitikko. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä liberaalipoliitikoista Yhdysvalloissa, erityisesti feminismiä koskevissa asioissa. Boxer aloitti vuonna 1993 demokraattisen puolueen senaattorina Kaliforniasta. Sitä ennen hän istui viisi kautta Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä vuodesta 1983.
Boxer nousi senaattoriksi eläkkeelle jääneen demokraatti Alan Cranstonin paikalle vuoden 1992 vaaleissa ja on uusinut paikkansa vuosina 1998, 2004 ja 2010.
Boxer on etniseltä taustaltaan juutalainen. Hän opiskeli taloustiedettä Brooklyn Collegessa, josta valmistui vuonna 1962. Hän avioitui samana vuonna miehensä Stewart Boxerin kanssa. Heillä on kaksi lasta. Pariskunnan tytär Nicole avioitui Hillary Clintonin veljen Tony Rodhamin kanssa vuonna 1994, mutta liitto päätyi eroon vuonna 2000.
Ken Salazar

Kenneth Lee ”Ken” Salazar (s. 2. maaliskuuta 1955) on yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko. Salazar on toiminut Yhdysvaltain Meksikon suurlähettiläänä 2. syyskuuta 2021 alkaen. Hän istui vuoden 2005 alusta demokraattisen puolueen nuorempana senaattorina Coloradosta. Hän toimi sisäministerinä Barack Obaman hallinnossa 20. tammikuuta 2009 alkaen. Salazar jätti virkansa Obaman hallinnossa huhtikuussa 2013.
Salazar on syntynyt ja varttunut Coloradossa. Hänen sukunsa juontaa juurensa Meksikoon.
Salazar on katolilainen. Hänellä on vaimonsa Esperanza ”Hopen” kanssa aikuiset tyttäret Melinda ja Andrea.
Tripolitania

Tripolitania ( &lt; &lt; ) on historiallinen alue ja entinen provinssi Libyan länsiosissa. 1970-luvun alussa suoritettiin hallinnollisten alueiden jako pienimpiin alueisiin, ja jaon jälkeen Tripolitania muuttui tarkoittamaan huomattavasti pienempää aluetta Tripolin kaupungin lähistöllä.
Alueella asui alun perin berbereitä. Noin 600 eaa. foinikialaiset perustivat alueen rannikolle siirtokuntia, jotka myöhemmin joutuivat Karthagon alaisuuteen. Numidialaiset saivat alueen haltuunsa 146 eaa. Sata vuotta myöhemmin Tripolitanian valloittivat roomalaiset, joiden alaisuudessa Tripolitania menestyi. Se kuului alun perin Africa proconsulariksen provinssiin. Myöhäisantiikin aikana se muodosti oman Tripolitanian provinssinsa. Vandaalit ottivat alueen haltuunsa 435, mutta menettivät sen 500-luvulla Bysantille.
Osmanit tulivat valtaan 1553 ja pitivät aluetta nimellisesti hallussaan vuoteen 1911, jolloin Italia sai sen sodassa haltuunsa. Ottomaanivaltakunnan aikana Tripolitania oli käytännössä itsenäinen barbareskivaltio, joka harjoitti merirosvousta ja orjakauppaa. 1911 jälkeen Italia myönsi virallisesti Tripolitanialle itsehallinnon mutta vähitellen miehitti alueen. 3. joulukuuta 1934 Tripolitania yhdistettiin Libyaan.
Toisen maailmansodan aikana 1943 Britannia miehitti Tripolitanian, ja se pysyi Britannian miehittämänä vuoteen 1951 asti, josta lähtien se on kuulunut Libyaan. Italia luopui 1947 virallisesti alueeseen kohdistuneista vaateistaan.
Eero Selin

Eero Selin (11. heinäkuuta 1893 Vaasa – 12. marraskuuta 1960 Helsinki) oli viulutaiteilija, kapellimestari ja soitinrakentaja. Hän opiskeli viulunsoittoa Helsingissä, Pietarissa, Pariisissa ja Berliinissä. Selin opetti Viipurin konservatoriossa vuosien 1923 ja 1939 välisen ajan. Selin toimi Viipurin musiikin ystävien orkesterin konserttimestarina 1929–1939. Lisäksi Selin työskenteli Turun sinfoniaorkesterin kapellimestarina 1940–1941 ja Munkkiniemen musiikkikoulun ja orkesterin johtajana 1945–1960. Selin rakensi viuluja, ainakin yhden alttoviulun, yhden viola d’amoren, yhden cembalon ja muita kosketinsoittimia. Hänelle myönnettiin director musices -arvonimi vuonna 1953.
Selin on rakentanut Yleisradion aiemman taukomerkkilaitteen.
Eero Selin oli sellotaiteilija Yrjö Selinin veli.
Tajči

Tatjana Matejaš Cameron (taiteilijanimeltään Tajči, s. 1. heinäkuuta 1970 Zagreb, Kroatian ST, Jugoslavia) on kroatialainen laulaja, joka oli poptähti Jugoslaviassa vuosina 1980–1990.
Matejaš edusti Jugoslaviaa Eurovision laulukilpailussa 1990 kappaleella ”Hajde da ludujemo”, joka sai yhteensä 81 pistettä. Kappale sijoittui sijalle 7.
Tajčin ura alkoi Kroatiassa teinitähtenä, jolloin hän saavutti platinamyyntiä ja sai jopa nimikkonsa mukaan nimetyn Barbie-nuken. Menestyksen huipulta hän kuitenkin päätti lähteä etsimään itseään ja muutti New Yorkiin opiskelemaan musikaaliteatteria. Vuosien varrella hän on esiintynyt muun muassa Madison Square Gardenissa ja Carnegie Hallissa, julkaissut seitsemän albumia, kirjoittanut viisi multimediakirjaa, tuottanut musikaaleja ja televisio-ohjelmia sekä tehnyt yhteistyötä Grammy-palkittujen muusikoiden kanssa.
Tajči perusti perheen, sai kolme lasta ja menetti puolisonsa sittemmin vuonna 2017. Hän on puhunut avoimesti mielenterveyden haasteistaan ja vaikeista kokemuksistaan. Nykyisin hän yhdistää musiikin, luovan työn ja hyvinvointivalmennuksen.
.375 H &amp; H Magnum

375 H &amp; H Magnum on brittiläinen suurriistapatruuna, joka tuli markkinoille 1912. Patruunan alkuperäinen nimi oli ".375 Belted Rimless Nitro Express", joista .375 on kaliiperi tuuman tuhannesosina, belted tarkoittaa vyökantahylsyä, rimless viittaa urakantaisuuteen ilman laippaa ja nitro express kertoo patruunassa käytettävän savutonta ruutia (mustanruudin sijaan).
Patruunan idea syntyi luultavasti 9,5 millimetrin Mannlicher-Schönauer-patruunasta, jota kutsuttiin brittimarkkinoilla .375 Nitro-Express Rimless nimikkeellä. Edellä mainittua patruunaa vastaan kilpailemaan Holland &amp; Hollandin asepaja kehitti .400/.375 patruunan, jota kutsuttiin myös nimellä .375 Velopex. Patruunasta ei tullut suurta menestystä, mutta se oli yksi ensimmäisiä vyökantahylsyisiä aktiivisesti markkinoituja metsästyspatruunoita. Velopexin seuraaja .375 Belted Rimless Nitro Express (joka nykyään paremmin tunnetaan 375 Holland &amp; Holland Magnumina) tuotiin myyntiin paremmalla menestyksellä. Latauksia siihen löytyi 235, 270 ja 300 graanin luodein ja alkuperäiset ilmoitetut nopeudet olivat samassa järjestyksessä 2 800, 2 650 ja 2 500 jalkaa sekunnissa. Samaan aikaan vyökantaisen patruunan kanssa tuotiin myyntiin myös kaksoisluodikkoihin tarkoitettu laippakantainen .375 Flanged Magnum Nitro Express, jonka lähtönopeudet olivat hiukan hitaampia. Ajankohdan brittipatruunoille oli tyypillistä valmistajan tuotesuojaus siten, että muut aseenvalmistajat eivät saaneet pesittää aseitaan uudelle patruunalle. Holland &amp; Holland ei kuitenkaan jostakin syystä vaatinut patruunoiden monopolia itselleen ja uusi patruuna alkoi suhteellisen nopeasti saavuttaa suosiota. Jo 1920 -luvulla Western -patruunatehdas latasi patruunoita Amerikassa ja Winchester alkoi valmistaa Model 70 -metsästyskivääriä patruunalle 1937.
.375 Holland &amp; Holland Magnumia pidetään hyvänä metsästyspatruunana. Sen tyypillinen ominaisuus on luodin iso poikkipintatiheys ja siitä johtuva erittäin suuri läpäisy. Toinen merkille pantava seikka on suurriistapatruunaksi erinomainen lentorata, joka muistuttaa melko tarkasti 30-06 Springfieldin vastaavaa. Afrikkalainen ja intialainen riista olivat tuohon aikaan muotia, joten patruunaa testattiin käytännössä norsuihin, kafferipuhveliin, leijonaan, sarvikuonoihin ja tiikeriin. Näiden eläinten metsästys on vaarallista ja saatujen kokemusten perusteella .375 Holland &amp; Holland Magnum yleistyi myös tavoiteltaessa karhua ja muita kookkaita riistaeläimiä.
Patruunan arvostuksesta kertoo muiden muassa kysely, jonka asetoimittaja Craig Boddington teki International Professional Hunters Associationin (I.P.H.A.) ja Professional Hunters Association of South Africa (P.H.A.S.A.) jäsenille. Kysymyksiin vastanneiden metsästysoppaiden yhteenlaskettu metsästysvuosien määrä oli enemmän kuin 1800 vuotta (keskimäärin 16 vuotta vastannutta kohti). Kun kysyttiin yleiskaliiperia kaikkeen metsästykseen (dikdikantiloopeista norsuun), 73 % ammattimetsästäjistä vastasi .375 Holland &amp; Holland Magnum.
Salon kappelikirkko

Salon kappelikirkko, tunnettu myös Pyhän Annan kappelina, oli 1500-luvulla rakennettu Uskelan seurakuntaan kuuluneen Salon kappeliseurakunnan kivikirkko. Kirkon rakentamisajankohta on epävarma, mutta kappelikunnan historian ja kirkon tyylipiirteiden perusteella Markus Hiekkanen on arvioinut sen rakennetun todennäköisimmin vuosien 1500 ja 1520 välillä. Kirkko purettiin vuonna 1832 Uskelan kirkon rakennusmateriaaliksi.
Kirkko rakennettiin kaksilaivaiseksi, kuten monet muut 1400-luvun kivikirkot. Sen suojelupyhimyksenä oli Pyhä Anna, josta johtuu kirkon toinen nimi. 1600-luvulla kirkon asehuoneen korvasi Horn-suvun hautakappeli. Kirkon kellotapuli on luultavasi samoihin aikoihin rakennettu, kuin kirkkokin. Tapulin kaksinivelinen puinen yläosa uusittiin 1730.
Salon kappeliseurakunta oli välillä myös itsenäinen seurakunta, jolloin kirkkoa kutsuttiin Salon kirkoksi. Seurakunta kuitenkin palasi kappeliksi, ja myöhemmin vuonna 1832 yhdistettiin Uskelan seurakuntaan. Seurakuntaliitoksessa todettiin Salo-Uskelan seurakunnan tarvitsevan uuden isomman kirkon, ja päätettiin rakentaa uusi Uskelan kirkko, etenkin kun Uskelan Isokylän emäkirkko oli tuhoutunut maanvyörymässä 1825. Salon kappelikirkko purettiin Uskelan kirkon osiksi, ja jäljelle jäi vain tapulin kivijalka, josta tehtiin vuonna 1953 muistomerkki Aulis Blomstedtin suunnitelman mukaisesti.
Trinity (levy-yhtiö)

Trinity oli Kingston Wall -yhtyeen oma levy-yhtiö. Trinityä pyörittivät Petri Walli, Sami Kuoppamäki ja Jukka Jylli.
Pietiläinen

Pietiläinen on suomalainen sukunimi, jota esiintyy etenkin Keski-Suomessa. Kesäkuussa 2013 Pietiläisiä oli kaikkiaan 1 515 joista Suomessa asui 1 443. Naisia heistä oli 49,6 %. Suomen väestötietorekisteriin on vuodesta 1964 lähtien rekisteröity kaikkiaan 3 460 Pietiläinen-nimistä henkilöä. Tiettävästi ensimmäinen Pietiläinen oli Pälkäneeltä Laukaan Kärkkäälään 1600-luvulla saapuneen Pieti Kärkkäisen poika, joka ryhtyi kutsumaan itseään Pietiläiseksi erotuksena kylän muista Kärkkäisistä.
Pietiläisten sukuseura on perustettu vuonna 1993. Seuran jäsenjulkaisu on nimeltään "Pietiläisten sukuviesti".
The Cell

The Cell on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut tieteisjännityselokuva. Elokuvan on ohjannut Tarsem Singh ja sen pääosissa ovat Jennifer Lopez ja Vince Vaughn.
Elokuva kertoo psykologista nimeltä Catharine Dean. Uudella tekniikalla Catherine pääsee tunkeutumaan potilaidensa aivoihin ja tutkimaan heidän kieroutuneimpia ajatuksiaan. Cathrineen ottaa yhteyttä FBI-agentti Peter Novak, joka on pitkän jahtaamisen jälkeen saanut kiinni psykopaattimurhaaja Carl Stargherin, joka on parhaillaan syvässä koomassa. Catherinen tehtävä on tutkia Stargherin aivoja ja etsiä sieltä vastaus missä on murhaajan viimeisin uhri, joka saattaa olla vielä elossa.
The Best of Kiss

The Best Of Kiss on Kiss-yhtyeen kokoelmalevy vuodelta 1981. Levy julkaistiin vain Japanissa. Se on osa "Great Rock Artists" sarjaa, ja tämä on sarjan neljäs osa.
Joe Lieberman

Joseph Isadore "Joe" Lieberman (24. helmikuuta 1942 – 27. maaliskuuta 2024) oli yhdysvaltalainen poliitikko.
Poliittinen ura.
Lieberman valittiin Connecticutin osavaltion senaattiin vuonna 1970. Vuosina 1982–1988 hän oli Connecticutin osavaltion oikeusministerinä. Hän aloitti Yhdysvaltain senaatissa 3. tammikuuta 1989.
Lieberman oli demokraattien presidenttiehdokkaan Al Goren varapresidenttiehdokkaana vuoden 2000 presidentinvaaleissa. 13. tammikuuta 2003 Lieberman ilmoitti pyrkivänsä itse ehdolle vuoden 2004 presidentinvaaleissa, mutta veti lopulta ehdokkuutensa pois. Vuoden 2006 kongressivaalien alla hän hävisi Connecticutin demokraattisen puolueen esivaalin Ned Lamontille, mutta hänet valittiin uudelle kaudelle senaattiin sitoutumattomana ja hän liittyi demokraattien ryhmään senaatissa.
Lieberman oli Irakin sodan puolestapuhuja. Vuoden 2008 presidentinvaalissa hän asettui tukemaan republikaanien John McCainia.
Donsö

Donsö on taajama ja saari Göteborgin eteläisessä saaristossa, Ruotsin Länsi-Götanmaalla. Donsö kuuluu Göteborgin kuntaan ja se sijaitsee noin 14 kilometriä lounaaseen Göteborgin kaupungin keskustasta. Donsössä asuu noin 1 400 asukasta, ja pinta-alaltaan se on 0,98 neliökilometrin suuruinen.
Thomas Carper

Thomas Richard ”Tom” Carper (s. 23. tammikuuta 1947) on yhdysvaltalainen ekonomi ja demokraattisen puolueen poliitikko. Hän edusti Delawarea vuosina 1983–1993 Yhdysvaltain edustajainhuoneessa ja vuosina 2001–2025 senaatissa. Hän toimi Delawaren kuvernöörinä vuosina 1993–2001.
Bill Nelson

Clarence William ”Bill” Nelson (s. 29. syyskuuta 1942 Miami, Florida) on yhdysvaltalainen astronautti, lakimies ja demokraattisen puolueen poliitikko. Hän on toiminut vuodesta 2021 asti Nasan pääjohtajana. Hän oli mukana Columbian lennolla STS-61-C 12.-18. tammikuuta 1986.
Nelson aloitti 3. tammikuuta 2001 Yhdysvaltain senaatin jäsenenä Floridasta, jossa hänen nykyiten kautensa päättyy tammikuussa 2019. Nelson oli aiemmin istunut Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1979–1991. Hän meni vuonna 1972 naimisiin Grace Cavertin kanssa ja he saivat kaksi lasta.
Nelson syntyi Miamissa Nannie Merlen ja C. W. Nelsonin pojaksi. Hän opiskeli Floridan yliopistossa, Yalen yliopistossa sekä Virginian yliopistossa ja palveli Yhdysvaltain maavoimien reserveissä vuosina 1965–1971, josta aktiivipalveluksessa kapteenina vuosina 1968–1970. Hän istui Floridan edustajainhuoneessa vuosina 1972–1979.
Mel Martinez

Melquíades Rafael "Mel" Martínez (s. 23. lokakuuta 1946) on yhdysvaltalainen lakimies sekä republikaanisen puolueen poliitikko ja entinen senaattori Floridasta.
Martinez on kuubalaissyntyinen ja saapui Yhdysvaltoihin vuonna 1962. Hän toimi vuosina 2001–2003 Yhdysvaltain asunto- ja kaupunkikehityksen ministerinä, mutta erosi asettuakseen ehdolle senaattiin. Hän aloitti senaatissa 3. tammikuuta 2005. Hän erosi senaattorin tehtävästä 9. syyskuuta 2009, kesken kauden.
Martinezilla ja hänen vaimollaan Kittyllä on lapset Lauren, John ja Andrew.
Frank Jarvis

Frank Washington Jarvis (31. elokuuta 1878 – 2. kesäkuuta 1933) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja vuoden 1900 olympialaisten 100 metrin juoksun olympiavoittaja.
Jarvis voitti vuonna 1898 Yhdysvaltojen mestaruuskisoissa (silloin AAU:n kisat) 100 jaardin mestaruuden. Sen ansiosta hän oli yksi ennakkosuosikeista Pariisin olympialaisten 100 metrin juoksussa. Suurin ennakkosuosikki oli kuitenkin hänen maanmiehensä Arthus Duffey, joka oli voittanut vuonna 1899 vastaavan kisan ja juuri ennen olympialaisia Britannian mestaruuden.
Alkuerissä kuitenkin Jarvis juoksi ajan 10,8, joka sivusi maailmaennätystä ja paransi Duffeyn olympiaennätystä 0,6 sekunnilla. Välierissä myös John Tewksbury sivusi maailmanennätystä ajalla 10,8. Kaikki kolme yhdysvaltalaista selviytyivät finaaliin, täydennettynä australialaisella Stanley Rowleylla. Finaalin puolivälissä Duffey johti kilpailua, mutta venäytti lihaksensa ja joutui jättämään juoksun kesken. Sen jälkeen Jarvis juoksi olympiavoittoon.
Samoissa olympialaisissa Jarvis kilpaili myös kolmiloikassa ja vauhdittomassa kolmiloikassa, mutta ei saavuttanut huippusijoituksia.
Juoksu-uran jälkeen Jarvis ryhtyi lakimieheksi.
Saxby Chambliss

Clarence Saxby Chambliss (s. 10. marraskuuta 1943 Warrenton, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen lakimies ja republikaanisen puolueen poliitikko. Hän aloitti 3. tammikuuta 2003 Yhdysvaltain senaatin jäsenenä Georgiasta, mitä ennen hän toimi vuodesta 1995 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä.
Chambliss ilmoitti tammikuussa 2013, ettei hae kolmannelle kaudelle vuoden 2014 senaatinvaaleissa.
Erottajan paloasema

Erottajan pelastusasema on Helsingin vanhin käytössä oleva pelastusasema. Se sijaitsee mäen päällä Kaartinkaupungissa Korkeavuorenkadun varrella lähellä Erottajaa. Se on valmistunut vuonna 1891, ja toimi Helsingin pääpaloasemana vuoteen 1975 asti. Punatiilisen paloasemarakennuksen on suunnitellut suomalainen arkkitehti Theodor Höijer. Sen torni kohoaa 42 metrin korkeuteen. Aseman alaisuuteen kuuluu myös Kaivopuiston meripelastusasema sekä Suomenlinnan pelastusasema. Aseman osoite on Korkeavuorenkatu 26. Asema oli remontissa vuonna 2011–2013. Remontin aikana aseman yksiköt olivat Jätkäsaaren pelastusasemalla. Perustason ambulanssi E HE 1322 on Jätkäsaaren pelastusasemalla. Asemalta käsin toimii myös Helsingin pelastuslaitoksen pelastussukellus.
Erottajan paloaseman torni toimi valmistuttuaan ympärivuorokautisena tähystyspaikkana, koska sieltä oli hyvä näköala yli koko kaupungin. Palon havaittuaan tornissa ollut vartija hälyytti palokunnan. Jos palo osoittautui suureksi, torniin kohotettiin erikoiset merkit vapaapalokuntia varten, jotta nämä olisivat tienneet missä kaupunginosassa palo oli. Puhelimet ja lennättimet korvasivat 1900-luvun alkupuolella nämä järjestelyt ja palotorni toimi sitten suosittuna näköalapaikkana aina 1930-luvun alkuun saakka, jolloin Hotelli Torni syrjäytti sen tässä tehtävässä. Ensimmäisen maailmansodan aikana torniin hankittiin venäläisen sotilasjohdon määräyksestä sumusireeni, jolla oli tarkoitus varoittaa saksalaisten mahdollisesta ilmahyökkäyksestä. Sireeni siirtyi sodan jälkeen valtion haltuun, ja sitä käytettiin joitain kertoja suojeluskuntaharjoitusten yhteydessä. Tornista käsin on myös myrskyvaroitusmerkkinä näytetty punaista merkkivaloa, joka näkyi kauas merelle saakka. Tieto odotettavista myrskyistä saatiin Ilmalasta.
Pelastusaseman tiloissa toimii myös Helsingin kaupungin pelastuslaitoksen palomuseo. Museon kokoelma koostuu suurelta osin Helsingissä pelastuslaitoksen tai vapaaehtoisten palokuntien käytössä olleesta kalustosta.
__notoc__
Difenyyliamiini

Difenyyliamiinin kemiallinen kaava on C12H11N ja rakennekaava C6H5NHC6H5. Siitä käytetään myös nimiä "N-fenyylianiliini", "aniliinobentseeni", "N,N-difenyyliamiini", "aminobifenyyli" ja "fenyylibentseeniamiini".
Difenyyliamiini on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää, palavaa, värittömiä tai harmaita kiteitä, joilla kukan tuoksu. Sen moolimassa on 169,24 g/mol, sulamispiste 53 °C, kiehumispiste 302 °C, tiheys 1,16 g/cm3, leimahduspiste 153 °C (c.c.), itsesyttymislämpötila 634 °C ja CAS-numero 122-39-4. Difenyyliamiini ei liukene veteen, mutta liukenee eetteriin ja alkoholiin.
Difenyyliamiini hajoaa kuumentuessaan tai palaessaan, jolloin siitä muodostuu myrkyllisiä höyryjä, jotka sisältävät typen oksideja.
Difenyyliamiinia käytetään polymeroitumisen estoaineena vinyyliasetaatin pitkäaikaisessa varastoinnissa. Ainetta käytetään myös nitroselluloosaräjähdysaineissa stabilisaattorina, kumikemi­kaalien valmistuksessa, öljyjen ja rasvojen lisäaineena, hedelmissä kasvitautien torjunta-aineena sekä eläinlääkinnässä matolääkkeenä. Yhdistettä voidaan käyttää myös analyyttisenä reagenssina osoittamaan vahvojen hapettimien kuten nitraatti-ionien läsnäolo.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Aine ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Pitkäaikaisessa altistumisessa difenyyliamiinille voi seurata vaikutuksia munuaisissa ja veressä. Altistumisen seurauksena vereen voi muodostua methemoglobiinia.
Aine on myrkyllistä vesieliöille.
Johnny Isakson

John Hardy "Johnny" Isakson (28. joulukuuta 1944 Atlanta, Georgia – 19. joulukuuta 2021) oli yhdysvaltalainen poliitikko, joka toimi Yhdysvaltain senaattorina Georgiasta. Hän oli republikaanisen puolueen jäsen.
Isaksonilla on ruotsalaisia sukujuuria. Hänen isän puoleinen isoisänsä oli ruotsalaissyntyinen emigrantti. Isakson syntyi Atlantassa ja valmistui Georgian yliopistosta. Hän oli vuonna 1974 ehdolla Georgian edustajainhuoneeseen, muttei tullut valituksi.
Isakson oli uudelleen ehdolla Georgian edustajainhuoneeseen vuonna 1976 ja voitti paikan. Hän oli ehdolla Georgian kuvernööriksi vuonna 1990. Hän istui Georgian edustajainhuoneessa seitsemän kautta ja vuosina 1993-96 Georgian senaatissa.
Vuonna 1999 Isakson valittiin täytevaaleissa Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen, jossa hän työskenteli vuoteen 2005 asti, jolloin hän aloitti Yhdysvaltain senaatissa. Isakson valittiin uudelleen 2010 ja 2016. Hänen viimeinen virkakautensa olisi päättyynyt tammikuussa 2023, mutta hän erosi senaatista joulukuussa 2019.
Isaksonin oli ollut vuodesta 1968 saakka naimisissa Dianne Isaksonin kanssa. Heillä oli kolme lasta: John, Kevin ja Julie.
Oerlikon Contraves

Oerlikon Contraves on sveitsiläinen ilmatorjuntakanuunoita valmistava yritys, jonka osake-enemmistön saksalainen Rheinmetall osti vuonna 1999. Nykyään Oerlikon Contraves työllistää maailmanlaajuisesti 2 100 työntekijää ja sen liikevaihto on 522 miljoonaa Sveitsin frangia.
Oerlikon perustettiin vuonna 1906 Sveitsissä. Ilmatorjunta-aseita se ryhtyi valmistamaan vuonna 1924. Kokonaan ilmatorjunta-aseita valmistava yhtiö muodostettiin 1936 nimellä Oerlikon Contraves (latinaa, ).
Yhtiön kuuluisaa vuoden 1914 mallia olevaa 20 mm kanuunaa käytettiin sekä ensimmäisessä että toisessa maailmansodassa ja se on käytössä yhä. Aseen kopioita ja versioita valmistivat Saksan, Ranskan, Britannian ja Japanin asetehtaat.
Yhdysvaltalaisia versioita kuten Mk 4, Mk 10 ja Mk 24 käytettiin toisen maailmansodan ajoista aina Vietnamin sotaan asti. Aluksi sitä käytettiin Yhdysvaltain laivastossa ilmatorjuntaan japanilaisten kamikaze-hyökkäyksiä vastaan. Useimmat sota-alukset lentotukialuksista torpedoveneisiin oli varustettu Oerlikonin tykeillä. Ne pysyivät käytössä aina 1970-luvulle, jolloin ne korvattiin 20 mm Mk 16 -tykeillä.
1950-luvun alussa yhtiö kehitti 35 mm ilmatorjuntakanuunan Oerlikon KD:n, joka on modernisoituna käytössä myös Suomessa.
Larry Craig

Larry Edwin Craig (s. 20. heinäkuuta 1945) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän edusti Idahoa Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1981–1991 ja senaatissa vuodesta 1991 vuoteen 2009. 
Craig on syntynyt Idahossa. Hän valmistui Idahon yliopistosta ja jatkoi opintojaan George Washingtonin yliopistossa. Ennen uraa Yhdysvaltain kongressissa hänet oli valittu Idahon senaattiin vuosina 1974, 1976 ja 1978. Craig on National Rifle Associationin johtokunnan jäsen vuodesta 1983.
Craigilla on puoliso Suzanne ja tämän kanssa kolme adoptoitua lasta vaimon entisestä avioliitosta. 
Vessaskandaali 2007.
11. kesäkuuta 2007 Craig pidätettiin Minneapolisin lentoaseman WC:stä. Hän oli poliisin mukaan koputellut lattiaan ja heilutellut kättään koppien seinän alta, minkä siviiliasuinen poliisi tulkitsi homopartnerin hakua merkitseväksi eleeksi. Craig myönsi syyllistyneensä häiriökäyttäytymiseen, muttei ollut ilmoituksensa mukaan hakemassa minkäänlaista seksuaalista kontaktia. 
Craig tunnetaan homovastaisista puheistaan. Tiedotusvälineille hän korosti jupakan yhteydessä olevansa heteroseksuaali. 8. elokuuta hän sai tuomion "siveettömästä käyttäytymisestä" (). Hän selvisi sakoilla ja vuoden valvomattomalla ehdollisella. Julkisuuteen tapaus pääsi vasta elokuun lopulla "Roll Call" -lehden jutun myötä.
Craig jätti luottamustehtävänsä eri valiokunnissa. Jotkut Yhdysvaltain senaattorit, kuten Kit Bond, Norm Coleman ja John McCain, vaativat jopa Craigin eroamista senaatista. Valkoisen talon antaman tiedotteen mukaan George W. Bush oli ilmaissut pettymyksensä Craigin toiminnan suhteen, mutta ei kommentoinut kohua herättänyttä tapausta laajemmin.
Craig ilmoitti syyskuun alussa jättävänsä senaattipaikkansa 30. syyskuuta. Hän perui myöhemmin eroilmoituksensa.
Hän ei kuitenkaan asettunut enää ehdolle vuonna 2008.
Rikhardinkadun kirjasto

Rikhardinkadun kirjasto on kirjasto Helsingin Kaartinkaupungissa. Uusrenessanssia edustavan kirjastorakennuksen on suunnitellut suomalainen arkkitehti Theodor Höijer, ja se valmistui vuonna 1881 Pohjoismaiden ensimmäisenä yleiseksi kirjastoksi suunniteltuna rakennuksena. Myöhemmin, 1920-luvulla, kirjastoon rakennettiin arkkitehti Runar Eklundin suunnittelema lisäkerros ja kirjatornina tunnettu siipirakennus pihan puolelle. Kirjasto oli Helsingin pääkirjasto vuoteen 1986 saakka.
Kun uusi pääkirjasto avattiin Itä-Pasilassa, Rikhardinkadun kirjastossa aloitettiin kaksi vuotta kestäneet uudistustyöt. Professori Olof Hanssonin suunnittelemana pyrittiin palauttamaan rakennuksen alkuperäinen tyyli. Peruskorjauksen toinen vaihe valmistui vuonna 2003, jolloin otettiin käyttöön muun muassa uusi nettihuone sekä lukusalin salonki. Lisäksi musiikkiaineisto sai uudet tilat.
Kirjaston tiloissa ovat toimineet Suomen Taideyhdistys ja Suomen Tiedeseura.
Vuoden 1882 säätyvaltiopäivillä aatelittomien säätyjen kokoukset pidettiin vastavalmistuneessa kirjastotalossa. Toisen kerroksen tiloissa on nykyään aiheesta kertova muistolaatta.
Mike Crapo

Michael Dean ”Mike” Crapo (s. 20. toukokuuta 1951 Idaho Falls, Idaho) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko ja lakimies.
Crapo syntyi Idaho Fallsissa. Hän opiskeli alemman korkeakoulututkinnon Brigham Youngin yliopistossa ja "Juris Doctor" -tutkinnon Harvardin yliopiston oikeustieteellisestä vuonna 1977. Crapo on edustanut Idahoa Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1993–1999 ja senaatissa vuodesta 1999, jossa hänen nykyiten kautensa päättyy vuonna 2023. Crapo on saanut Boy Scouts of American "Distinguished Eagle Scout Awardin" ja toipunut eturauhassyövästä.
Crapo on mormoni. Hän meni kesäkuussa 1974 naimisiin Susan Diane Hasletonin kanssa, ja parilla on lapset Michelle, Brian, Stephanie, Lara ja Paul.
Dick Lugar

Richard Green "Dick" Lugar (4. huhtikuuta 1932 Indianapolis, Indiana – 28. huhtikuuta 2019 Falls Church, Virginia) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko ja pitkäaikainen senaattori.
Lugar valittiin senaattiin ensimmäisen kerran vuonna 1976. Vuonna 2006 demokraattinen puolue ei edes asettanut hänelle vastaehdokasta, mutta Lugar jäi valitsematta senaattiin vuoden 2012 vaalissa.
Kirsti Wallasvaara

Kirsti Anneli Wallasvaara (23. joulukuuta 1942 Helsinki – 11. marraskuuta 2021 Lahti) oli suomalainen näyttelijä. 
Wallasvaaran tunnetuimmat roolisuorituksensa olivat elokuvissa "Käpy selän alla" (1966), "Lapualaismorsian" (1967), "Asfalttilampaat" (1968) sekä "Mies, joka ei osannut sanoa ei" (1975). Teatterinäyttämöillä hän näytteli Porin, Kuopion ja Lahden kaupunginteattereissa, Tampereen Työväen Teatterissa sekä KOM-teatterissa Helsingissä.
Elämä ja ura.
Kirsti Wallasvaara syntyi jouluaaton aattona 1942 apteekkari Lasse Wallasvaaran ja Aili Wallasvaaran (o.s. Lipponen) perheeseen. Kirstin ollessa noin kuusivuotias perhe muutti Askolaan, jossa Kirsti aloitti näyttelijänuransa paikallisen seuran teatterissa. Hän esitti muun muassa Gasellia näytelmässä "Laulu tulipunaisesta kukasta". Tuolloin kesiä Askolassa viettänyt Suomen Kansallisteatterin senaikainen johtaja Eino Kalima kehotti Kirstin isää laittamaan tyttärensä teatterikouluun.
Wallasvaaran päästyä ylioppilaaksi hän opiskeli Suomen teatterikoulussa vuosina 1963–1966. Hän on kuitenkin myöhemmin pitänyt ”todellisena opinahjonaan” Ylioppilasteatteria, jossa hän tutustui muun muassa Kalle Holmbergiin ja Arvo Saloon. Wallasvaara työskenteli Yleisradion tv-kuuluttajana 1960-luvun alussa aina siihen asti, kun ohjaaja Mikko Niskanen kutsui hänet "Käpy selän alla" -elokuvan koekuvauksiin vuonna 1966. Saatuaan Leenan roolin elokuvaan hän laati yhdessä vastanäyttelijänsä Pekka Autiovuoren kanssa lisärepliikkejä käsikirjoitukseen.
"Käpy selän alla" menestyi erinomaisesti ja Wallasvaara nousi yhdeksi suomalaisen elokuvan uuden aallon tunnetuimmista näyttelijöistä. Wallasvaara näytteli myös Niskasen seuraavissa elokuvissa "Lapualaismorsian" (1967) ja "Asfalttilampaat" (1968). Wallasvaara esiintyi myös Jörn Donnerin elokuvissa 1970-luvun alussa. Mieluisimpana elokuvaroolinaan hän on pitänyt naispääosaa Risto Jarvan ohjaamassa elokuvassa "Mies, joka ei osannut sanoa ei" vuonna 1975 sen lämminhenkisyyden vuoksi. Wallasvaaran viimeiseksi roolisuoritukseksi valkokankaalla jäi Helvin rooli Lenka Hellstedtin elokuvassa "Kaikki oikein" vuonna 2018. Tämän jälkeen Wallasvaara näytteli vielä televisiossa, jossa hänen viimeiseksi työkseen jäi Sahramin rooli tv-sarjassa "" vuonna 2019.
Wallasvaara näytteli Porin Teatterissa kiinnitettynä vuosina 1966–1967, Tampereen Työväen Teatterissa 1967–1975, KOM-teatterissa 1975–1981, Kuopion kaupunginteatterissa 1986–1991 sekä viimeisimpänä Lahden kaupunginteatterissa vuodesta 1991 aina vuoteen 2010 asti. Hänen tunnetuimpiaan roolitöitä oli Arkadin rooli Anton Tšehovin näytelmässä "Lokki" ja nimihenkilönä "Olgassa".
Yksityiselämä.
Wallasvaara oli naimisissa ohjaaja Pentti Kotkaniemen (1966–1977) ja Eero Kankaanpään (1981–1985) kanssa. Hänellä on kaksi lasta, joista vanhin on jääkiekkoilija Mikael Kotkaniemi. Wallasvaaran kolmas aviomies oli puuseppä-artesaani Jari ”Jartsa” Kilponen.
Wallasvaara sairastui rintasyöpään vuonna 2015. Elokuussa 2021 Wallasvaara kertoi sairastavansa suolistosyöpää, johon hän menehtyi saman vuoden marraskuussa.
Evan Bayh

Birch Evans "Evan" Bayh III (s. 26. joulukuuta 1955 Shirkieville, Indiana) on yhdysvaltalainen lakimies ja demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi vuosina 1989–1997 Indianan kuvernöörinä ja vuosina 1999–2011 Yhdysvaltain senaattorina Indianasta. 
Bayhin isä on entinen senaattori ja presidenttiehdokas Birch Bayh (s. 1928). Nuorempi Bayh valmistui Indianan yliopiston "Kelley School of Businessista" vuonna 1978 ja sai Juris Doctorin arvon Virginian yliopistosta 1981. Hänellä on vaimonsa Susanin kanssa kaksospojat Beau ja Nicholas (s. 1995). 
Bayh valittiin senaattiin vuonna 1998 sekä uudelleen vuonna 2004. Hän ei pyrkinyt kolmannelle kuusivuotiskaudelle vuonna 2010. Häntä pidettiin mahdollisena presidenttiehdokkaana 2000 ja 2004. 15. joulukuuta 2006 hän ilmoitti yllättäen, että ei aio asettua ehdolle Yhdysvaltain presidentinvaalissa 2008. Bill Clinton ilmaisi lausunnossaan toukokuussa 2000 puoltavansa Bayhin presidenttiehdokkuutta.
Siivet maailman taivaalla

Siivet maailman taivaalla on ilmailukirjailija Pauli Hirvosen kirjoittama kooste eri ilmailukirjoista. Sen on julkaissut Otava vuonna 1967. Kirjassa on 267 sivua. 
Kirja sisältää lyhennelmiä ja otteita ilmailukirjoista:
Ulkomaisia kirja- ja kirjailijalainauksia tässä teoksessa.
Chuck Grassley

Charles Ernest ”Chuck” Grassley (s. 17. syyskuuta 1933 New Hartford, Iowa) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän on edustanut Iowaa Yhdysvaltain senaatissa vuodesta 1981, jossa hänen nykyinen kautensa päättyy tammikuussa 2029. Hän istui aiemmin Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1975–1981. Senaatin republikaanit äänestivät Grassleyn president pro temporeksi marraskuussa 2018. Hän toimi Yhdysvaltain senaatin president pro temporena 3. tammikuuta 2019 – 20. tammikuuta 2021. Tammikuussa 2025 senaatin aloittaessa istuntokautensa Grassley oli vanhin senaattori 91 vuoden ikäisenä (senaattorien keski-ikä on 63,8 vuotta). Hänet valittuun tuolloin uudelleen president pro temporeksi.
Grassley syntyi Iowan New Hartfordissa ja opiskeli 1950-luvulla Iowan eri yliopistoissa. Ennen valtakunnanpolitiikkaan lähtemistä Grassley toimi vuosina 1959–1974 kongressiedustajana Iowan osavaltionkongressin alahuoneessa.
Ahvola (kirja)

Ahvola on Paavo Susitaipaleen kirjoittama kirja, jonka aiheena on Suomen sisällissota. WSOY julkaisi 232-sivuisen kirjan vuonna 1937. Kirjasta otettiin uusi painos jo samana vuonna ja kolmas painos seuraavana vuonna. WSOY julkaisi teoksen neljännen painoksen 1984 ().
Paavo Susitaival oli suomalainen nuori upseeri, joka osallistui Suomen sisällissodassa teoksessaan kuvaamaan Ahvolan taisteluun. Kirjoittaja kuvaa sitä Suomen Verdunin taisteluksi. Kirjan rytmi ja kuvaustapa on hyvin samanlainen kuin Arne Somersalon muistelmakirja hänen kokemuksistaan Saksan länsirintamalla I maailmansodassa.
Juoni.
Alholassa Viipurista pohjoiseen valkoisten toiminta alkoi heti sisällissodan alussa, mutta punaisten vastarinta piti sodan loppuun asti. Hägglundin sotilassukua oli Antreassa esikuntapäällikkönä, jolta Susitaival sai komennuksen Ahvolaan. Majuri Aarne Sihvo komensi valkoisten joukkoja Karjalan rintamalla. Siellä sodan alussa oli venäläisiä matruuseja ottanut poikkeuksellisen paljon osaa sotaan. Tällä oli mahdollisesti tekemistä Pietarin läheisyydellä, koska muualla Suomessa venäläisten osuus taisteluihin oli vähäisempää. 
Suninmäki tuli hyökkäysten kohteeksi puolin ja toisin. Siellä oli mm. konekivääriasema, jonka miehistöllä ei juuri ollut mahdollisuutta pysyä vahtivuoroaan hengissä. Tykistötaistelut tuhosivat taloja, silti niissä yritettiin pitää esikuntia, sairaaloita, majoitustiloja. Sitenkin taistelun miesvoiman tuhlaaminen muistutti Verdunia.
John Culver

John Chester Culver (8. elokuuta 1932 Rochester, Minnesota – 26. joulukuuta 2018) oli yhdysvaltalainen lakimies ja demokraattisen puolueen poliitikko. Hän edusti vuosina 1965–1975 Iowaa Yhdysvaltain edustajainhuoneessa ja vuosina 1975–1981 senaatissa. 
Culver valmistui juristiksi Harvard Law Schoolista vuonna 1962. Ennen lakiopintoja hän palveli vuosina 1955–1958 Yhdysvaltain merijalkaväessä.
Culverin poika Chet toimi Iowan kuvernöörinä vuosina 2007–2011.