tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Reseptio

Oikeustieteissä reseptio ( &lt; "recipere" ’ottaa vastaan’) viittaa laajamittaiseen oikeusajattelun tai oikeudellisten ratkaisujen omaksumiseen lähdeoikeusjärjestyksestä toiseen. Reseptio voi olla pakon sanelemaa, mutta se voidaan toteuttaa myös tarpeen tai ideologian vuoksi. Historiallisesti tunnettu esimerkki on roomalaisen oikeuden reseptio Saksassa keskiajalla.
Estetiikassa reseptio tarkoittaa taiteen vastaanottoa. Keskeisiä tutkimusaloja ovat reseptioestetiikka, joka tarkastelee taideteosten vastaanottokokemusta, ja reseptiohistoria, joka tarkastelee taideteosten vastaanottoa ajan mittaan.
Jussi Jokinen (lentopalloilija)

Jussi Jokinen (s. 7. maaliskuuta 1960) on entinen suomalainen lentopalloilija, joka on pelaajauransa jälkeen toiminut lukuisissa eri tehtävissä lentopallon sekä salibandyn parissa.
Suurimman osan aktiiviurastaan, 15 kautta, Raision Loimussa esiintynyt Jussi Jokinen pelasi 501 SM-sarjaottelua sekä voitti Suomen mestaruuden vuosina 1982–1984 ja 1990. Maaotteluita hänelle kertyi 226. Hän pelasi myös 1- ja 2-sarjassa Ähtärin Urheilijoissa ja Ähtärin Mesikämmenissä.
Lokakuussa 2022 Jussi Jokinen aloitti lentopallon Mestaruusliigan kilpailupäällikkönä ja hänen vastuullaan on myös myös liigaseurojen kansainväliseen toimintaan liittyviä tehtäviä. Aiemmin Jokinen on toiminut lentopallon SM-liigan (nykyinen Mestaruusliiga) toimitusjohtajana vuosina 1995-1999 sekä toiminnanjohtajana 2009-2018, Raision Loimun toiminnanjohtajana 1999-2002, isku-Volleyn toiminnanjohtajana 2001-2002, Lentopalloliiton kilpailupäällikkönä 2002-2007 sekä maajoukkuevastaavana 1996-2006. Salibandyn parissa hän on ollut Turun Palloseuran toiminnanjohtajana vuosina 2007-2008.
Lentopalloliiton kilpailupäällikkönä Jokinen oli vahvasti vaikuttamassa siihen, että Suomi nousi lentopalloilussa maailmanliigan tasolle. Vuoden 2007 maailmanliigan Etelä-Korea-pelien järjestäminen Turussa oli Jokisen aikaansaannosta.
Jokisen poika Jere pelaa Turun Palloseuran edustusjoukkueessa salibandya.
Carl Ludwig Koch

Carl Ludwig Koch (21. syyskuuta 1778 Kusel – 23. elokuuta 1857 Nürnberg) oli saksalainen eläintieteilijä, erikoisalanaan hämähäkkieläimet.
Koch oli ammatiltaan vesi- ja metsätalouden tarkastaja. Hänen pääteoksensa, 16-osaisen "Die Arachniden" (1831–1848), aloitti Carl Wilhelm Hahn (1786–1836) ja Koch kirjoitti teoksen viimeiset 12 osaa. Hän viimeisteli kappaleen hämähäkeistä Georg Wolfgang Franz Panzerin (1755–1829) teokseen "Faunae insectorum germanicae initia oder Deutschlands Insecten".
Koch luokitteli suuren määrän hämähäkkejä. Hän nimesi linnuista muun muassa keltahemppojen suvun "Serinus". Hänen kunniakseen on nimetty tammipitta ("Pitta kochi").
Kochin poika Ludwig Carl Christian Koch (1825–1908) oli tunnettu entomologi.
Infiniti J30

Infiniti J30 oli Infinitin valmistama takavetoinen luksusauto. J30:n tuotanto aloitettiin 7. huhtikuuta 1992, vuoden 1993 mallina korvaamaan coupé-mallinen M30. J30 esiteltiin Yhdysvalloissa samaan aikaan kuin pahin kilpailijansa, Lexus GS. Auto sijoittui Infinitin mallistossa G20:n ja Q45:n väliin, Infinitin ensimmäisenä keskikokoisena sedanina. Se oli melko pienikokoinen ja se oli ylelliseksi autoksi epätavallisen pyöreästi muotoiltu.
Aiemmista Infiniti-malleista poiketen J30:ä markkinoitiin laajalla mainoskampanjalla. Autossa oli sama 3.0-litrainen VG30DE V6-moottori kuin Nissan 300ZX:sä. Se tuotti 210 hevosvoimaa ja 260 newtonmetriä vääntöä. J30 oli uudelleen nimetty versio Japanissa myydystä Nissan Leopard, joka oli saatavana sekä VG30DE- että VH41DE V8-moottorilla.
J30 valmistettiin Tochigissa Japanissa. J30:n tuotanto päättyi 18. kesäkuuta 1997, ja sen korvasi vuonna 1996 esitelty I30.
Yksi J30:n huonoista puolista oli sen pienet sisätilat. Se oli keskikokoinen auto jossa oli pikkuauton tilat (Pienemmät kuin Nissan Sentrassa) johtuen kaartuvasta kattolinjastaan ja matalasta tavaratilastaan.
Mauritanian rautatie

Mauritanian rautatie käsittää 704 kilometrin pituisen rautatieosuuden Nouadhiboun satamakaupungista Choumin ja Fderikin kautta Zoueratissa sijaitsevalle kaivosalueelle. Rautatietä hallinnoi Mauritanian valtionhallinnon alainen Société Nationale Industrielle et Minière (SNIM). Choumin pohjoispuolella rautatie kulkee noin viiden kilometrin matkan poliittisesti kiistanalaisella Länsi-Saharan alueella. Rautatiellä kuljetetaan vuosittain noin 16,6 miljoonaa tonnia malmia.
Liikenne muodostuu pääasiassa kaivannaisten kuten rautamalmin kuljetuksista satamaan. Malmiliikenteessä käytettävissä junissa käytetään kolmea tai neljää yhteenkytkettyä General Motorsin valmistamaa 3 300 hevosvoiman dieselveturia. Malmijunat muodostuvat 210 malmivaunusta, ja junien kokonaispituus saattaa olla jopa 2 500 metriä. Kukin malmivaunu voi kuljettaa 84 tonnin rautamalmikuorman. Keskimääräinen junapaino on 22 000 tonnia.
Malmijuniin liitetään tarvittaessa myös matkustajakäyttöön tarkoitettuja virkatarvevaunuja. Useimmiten matkustajat kuitenkin matkustavat yksinkertaisesti malmivaunujen päällä. Matkustajaliikennettä hoitaa SNIM:n tytäryhtiö Société d'assainissement, de travaux, de transport et de maintenance, joka vastaa myös radan kunnossapidosta.
Monni (Hausjärvi)

Monni on Hausjärven neljänneksi suurin kylä. Asukasluku on noin 900. Pienestä asukasluvustaan huolimatta kylä on kasvussa jatkuvan pientalojen rakennuttamisen ansiosta. Monni on kasvanut yhteen Hyvinkään keskustaajaman kanssa ja siellä käytetään postinumeroa 05800 Hyvinkää. 
Historia.
Monnin kylän alueella on ollut asutusta jo kivikaudella. Kerkkolan kartanon mailta on löydetty kampakeraamisia tasatalttoja ja Pitkänsillan suolta kivestä valmistettuja poikkikirveitä.
Kylän asutus muodostui ennen toista maailmansotaa Erkylän kartanon sivutilan, Kerkkolan sekä kartanon entisten torppien asukkaista. Kyläläiset saivat elantonsa kotitilasta, mutta jotkut kävivät töissä Hyvinkään Villatehtaalla tai Riihimäellä VR:n palveluksessa. Monnissa toimi kyläkauppa 1970-luvun alkuun saakka. Sen jälkeen kylässä palveli myymäläkioski ja nyttemmin Saarisen myymäläauto. Sittemmin myymäläauton toiminta lopetettiin Hausjärvellä ja täten myös Monni menetti autolla liikkuvan kauppayhteyden. Monnissa kuitenkin käy Hausjärven kirjaston alainen kirjastoauto sekä kesäisin ja lomakaudella jäätelöauto.
Kylän lapset kävivät vuosikymmenten ajan Eskon koulua ja myöhemmin Erkylän kansakoulua. Vuonna 1926 kunta päätti perustaa Monnin seudulle oman koulupiirin. Koululaiset saivat opetusta aluksi vuokratiloissa, kunnes kylän oma kansakoulu valmistui 1928. Koulussa toimii nykyisin luokat 1-6 sekä esikoulu.
Kylän asukasmäärää kasvatti inkeriläisvirta jatkosodan jälkeen ja kylään asettui myös paljon karjalaisia. Kylään rakennettiin myös uudisrakennuksia.
Monniin avattiin 1912 rautatieseisake. Seisakkeen nimi oli aluksi Erkylä ja vuodesta 1925 alkaen Monni. Junien pysähdykset seisakkeella lakkautettiin 1996 asukkaiden ja Hausjärven kunnan vastustuksesta huolimatta.
Liikenneyhteydet ja etäisyydet.
Lakkautettuja junien pysähdyksiä entisellä seisakkeella on korvattu bussiliikenteellä. Kylää halkoo Monninlinja-niminen tie, joka alkaa yhdystieltä 2850 ja päättyy seututielle 143. Monninlinjalta haarautuu myös Rutikantie seututielle 290. Monninlinjan varrella sijaitsee myös Hyvinkään hiihtoseuran Paukunharjun maja.
Hausjärven kuntakeskukseen Oittiin on Monnista matkaa noin 22,7 kilometriä. Lähimmät kaupungit ovat Hyvinkää (7 km) ja Riihimäki (12 km).
Elena Melto

Elena Melto (alk. Jelena Valerjevna ”Lena” Rešetko, , s. 13. maaliskuuta 1986 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläis-suomalainen koripalloilija. Hän pelasi Suomessa Naisten Korisliigassa 17 kautta ja edusti lappeenrantalaista Catzia, jonka junioreissa hän pelasi jo 15-vuotiaana, sekä kaksi kautta kotkalaisseura Peli-Karhuja.
Melto pelasi Korisliigassa 374 runkosarjaottelua ja 110 pudotuspeliä. Hän teki niissä yhteensä ottelua kohden 14,9 pistettä ja otti 8,1 levypalloa. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 2010, 2012–2016 ja 2021 ja saavutti SM-hopeaa vuosina 2007–2009, 2011 ja 2018–2019 sekä SM-pronssia vuonna 2017. Hänet valittiin loppuotteluiden arvokkaimmaksi pelaajaksi vuosina 2010 ja 2013, vuoden ulkomaalaisvahvistukseksi vuosina 2012 ja 2016 sekä vuoden pelaajaksi vuonna 2022. Suomen cupin hän voitti kausilla 2007–2008, 2011–2012, 2012–2013, 2019–2020 ja 2020–2021. Huhtikuussa 2015 Melto ylitti historian neljäntenä pelaajana 1 000 Suomen pääsarjassa tehdyn pudotuspelipisteen rajan.
Melto pelasi Venäjän nuorten maajoukkueissa ja oli muun muassa voittamassa alle 18-vuotiaiden EM-kultaa vuonna 2004 ja alle 20-vuotiaiden EM-kultaa vuonna 2006.
Suomen Koripalloliitto valitsi Melton joulukuussa 2007 SM-sarjan kuukauden pelaajaksi. Loukkaantumisista kärsinyt Catz voitti Melton johdolla kuukauden aikana kaikki pelaamansa sarjaottelut sekä Suomen cupin loppuottelussa Espoo Teamin.
Melto sai Suomen kansalaisuuden vuonna 2018. Hän avioitui ja vaihtoi sukunimeään syyskuussa 2019.
Pokljuka

Pokljuka on metsäinen ylänkö Bledin ja Bohinjin kuntien alueella luoteisessa Sloveniassa. Se sijaitsee 1 300 metrin korkeudella ja on osa Triglavin kansallispuistoa. Ylängön pyökki- ja kuusimetsä kaadettiin suurelta osin 1700-luvulla; nyt paikalla kasvaa pääasiassa mäntyä. Pokljukan alueella on myös jonkin verran soita, mikä on harvinaista näin korkealla ylängöllä. 
Pokljukassa on talviurheilukeskus, joka tunnetaan etenkin vuosittaisista ampumahiihdon maailmancupin kilpailuista. Ampumahiihtokeskus sijaitsee 15 kilometriä länteen Bledin keskustasta. Paikalla järjestettiin ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut vuonna 2001 ja Venäjän Tjumenin tullessa järjestäjänä hylätyksi valtiojohtoisen dopingin takia, palaavat nämä kilpailut Pokljukaan vuonna 2021.
Pokljuka on lisäksi suosittu kohde vuorikiipeilijöiden keskuudessa.
Arne Skouen

Arne Skouen (18. lokakuuta 1913 Oslo – 24. toukokuuta 2003 Bærum) oli norjalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja sekä toimittaja ja kirjailija. Hänen kansainvälisesti tunnetuin työnsä on "Me kuolemme yksin" ("Ni liv", 1957), joka asetettiin Oscar-ehdokkaaksi.
Skouen oli ehdolla merkittävien palkintojen saajaksi Berliinin ja Cannesin elokuvajuhlilla.
Skouen voitti Elämäntyö-Amandan (1986) ja Norjan kulttuurineuvoston kunniapalkinnon (1988).
Riigikogun vaalit 2007

Riigikogun vaalit eli Viron parlamentin vaalit järjestettiin 4. maaliskuuta 2007. Parlamenttivaaleissa käytössä olevan viiden prosentin äänikynnyksen ylitti kuusi puoluetta. Äänestysprosentiksi muodostui 61,9 %. Tallinnassa äänestysprosentti oli 65,8 % ja Itä-Virumaalla 52,2 %. Kahdessatoista vaalipiirissä oli 970 ehdokasta, joista valittiin kansanedustajiksi 101 (10,4 %). Viro käytti vaaleissa ensimmäisenä maailmassa internetäänestystä ja lasketuissa ennakkoäänissä oli mukana 30 000 internetääntä. Reformipuolue ja keskustapuolue olivat vaaleja edeltäneiden mielipidetiedustelujen kärjessä.
Vaaliteemat ja kampanjointi.
Reformipuolueen vaalikampanja pohjautui pääosin veropopulismiin. Puolueen tärkeimpiin vaalilupauksiin kuului niin sanottu "verovapaa perjantai", jonka tarkoituksena oli laskea Viron silloinen 22 % tasavero neljän vuoden kuluessa 18 prosenttiin. Edgar Savisaaren johtama keskustapuolue vastusti voimakkaasti "verovapaata perjantaita", ja hyökkäsi kampanjassaan sitä vastaan. Keskusta lähti vaaleihin lupaamalla palkkauudistusta, jossa julkisen sektorin työntekijöiden palkkoja olisi asteittain nostettu 25 000 kruunuun kuussa. Keskustapuolue vaati ainoana puolueena, että maan pitää parantaa suhteita Venäjään ja vetää virolaisjoukot Irakista kesäkuuhun 2007 mennessä.
Erityisesti Savisaarta vastaan hyökättiin rajusti. Taustalla on se, että häntä pidetään eräänlaisena politiikkaan liittyvän korruption ruumiillistumana ja Venäjän etujen edustajana Virossa. Reformipuolue halusi tehdä vaaleista pääministerivaalin, jossa asetettiin vastakkain liberaali ja länsimielinen Andrus Ansip sekä Edgar Savisaar. Savisaaren valtaan nousulla pelottelivat myös sosiaalidemokraatit ja Isänmaan ja Res Publican liitto. Reformipuolue kävi lopulta eräiden arvioiden mukaan erittäin henkilökeskeisen vaalikampanjan, jonka kärjessä oli puolueen johtaja Andrus Ansip.
Tulokset.
Reformipuolue voitti Andrus Ansipin johdolla vaalit 27,8 % ääniosuudella, toiseksi tullut Viron keskustapuolue, jota luonnehdittiin reformipuoluetta hiukan vasemmistolaisemmaksi sai 26,1 % äänistä. Kolmanneksi suurin puolue oli konservatiivinen Isänmaan ja Res Publican liitto. Kolmen suurimman puolueen yhteenlaskettu äänimäärä kuitenkin romahti viime vaaleihin verrattuna. Viron sosiaalidemokraattinen puolue nosti kannatustaan reilusti viime vaaleihin verrattuna. Parlamenttiin nousi myös uusi puolue, vihreät, joka sai 7,1 % äänistä.
Vaalien sitoutumattomat ehdokkaat olivat Vello Burmeister, Tõnu Hallik, Svetlana Ivnitskaja, Aare Kambla, Kalev Kodu, Koit Luus ja Niina-Inessa Stepanova.
! colspan="2" rowspan="2" style="text-align:left;"| Puolueet
! colspan="3"| Äänet
! colspan="2"| Paikat
! width="75"| Ääniä
! width="30"|%
! width="35"|+/–
! width="30"| Paikat
! width="35"|+/–
Spinaaliset lihasatrofiat

Spinaaliset lihasatrofiat ovat tiettyyn ryhmään kuuluvia lihassairauksia, joista käytetty yhteisnimitys merkitsee sananmukaisesti selkäydinperäisiä lihassurkastumia. Ne ovat tavallisesti periytyviä ja saattavat alkaa yhtä hyvin varhaislapsuudessa kuin vasta aikuisiälläkin.
Spinaaliset lihasatrofiat, joista käytetään myös englanninkielisestä nimestä ("spinal muscular atrophy") tulevaa lyhennettä SMA-sairaudet, ovat parantumattomia. Oireena on lihasheikkous.
Spinaaliset lihasatrofioihin on kehitetty lääkehoitoa. Euroopassa on kolme myyntiluvan saanutta lääkettä: Spinraza, Zolgensma ja Evrysdi. Suurin osa lääkeaineista pyrkii korjaamaan SMA:n perussyytä eli lisäämään SMN-proteiinin tuotantoa.
Sun Ribo

Sun Ribo (; s. 18. joulukuuta 1976 Liaoning, Kiina) on kiinalainen ampumahiihtäjä ja MM-mitalisti.
Sun aloitti ampumahiihdon harrastamisen vuonna 1992 ja osallistui MM-kilpailuihin ensimmäisen kerran Anterselvassa 1995. 
Sun hiihti toisen osuuden Kiinan viestijoukkueessa, joka sijoittui seitsemänneksi Naganon olympialaisissa 1998. Neljä vuotta myöhemmin hän oli viidestoista Salt Lake Cityn olympialaisten 15 kilometrin kilpailussa. Hanti Mansijskin MM-kilpailuissa 2003 hän oli kahdestoista 7,5 kilometrin sprinttikilpailussa.
Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2005 Sun saavutti hopeaa normaalimatkalla, 15 kilometrillä. Hän ampui sakkominuutin kummaltakin pystypaikalta häviten 30,2 sekuntia yhden ohilaukauksen ampuneelle Andrea Henkelille. Pronssimitalisti – niin ikään yhden sakon ampunut – Linda Tjørhom jäi Sunille 4,1 sekuntia. Samoissa kilpailuissa Sun oli lisäksi viidestoista yhteislähtökilpailussa.
Arvokilpailuja lukuun ottamatta Sunin paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on ollut neljästoista tila.
Aarlahti

Aarlahti on kylä Mynämäen kunnan Mietoisissa, Varsinais-Suomessa. Kylä sijaitsee Mynälahden tuntumassa, Laajoen suistossa, Kustavintien eteläpuolella.
Historia.
Ensimmäinen tunnettu kirjallinen tieto Aarlahden kylästä on vuodelta 1467, kun talon isäntä Matti Antinpoika teki 60 markan lahjoituksen Turun tuomiokirkon Johanneksen kuorille. Kylä mainitaan myös 1500-luvun kirkollisissa lähteissä. Aarlahden tila kuului 1500- ja 1600-lukujen vaihteessa Turun linnalle, jonka jälkeen tila muuttui säteritilaksi. 
Aarlahden talon mainitaan joutuneen kruunulle vuonna 1683, jolloin siitä muodostettiin Vehmaan komppanian ratsutila. Samassa yhteydessä mainitaan myös kylässä sijaitseva Palokylän tila, joka oli Aarlahden tilan aputila. Viimeistään isojaon aikana Aarlahti jaettiin kahtia Alis- ja Ylistaloksi, joiden rakennukset alun perin sijaitsivat vierekkäin. Myöhemmin Alistalo siirtyi vanhalta kylätontilta etelään ja sen rakennuskanta uusittiin.
Kylässä sijaitsi 1800-luvulla yhden kiviparin jalkamylly. Samalla vuosisadalla kylän maille oli muodostunut runsaasti mäkitupalaistiloja, josta monet sijoittuivat nykyisen Aarlahdentien läheisyyteen, noin puolen kilometrin etäisyydelle kantatiloista. Tämän jälkeen uusi asutus kylässä on keskittynyt pääasiassa Mynälahden rannoille, jonne on rakennettu runsaasti loma-asuntoja. Myös monia mäkitupalaistiloja on muutettu loma-asuntokäyttöön.
Kylämaisema ja luonto.
Kylä on maaseutuvaltainen ja kylän vanha rakenne on säilynyt hyvin. Varsinkin Aarlahden Ylistaloon 1800-luvulla valmistuneet päärakennus ja lukuisat piharakennukset ovat rakennushistoriallisesti edustavia.
Kylän itäpuoli rajautuu mereen ja sen rannat ovat matalia ja ruovikkoisia. Yksi Mietoisten huomattavimmista luonnonnähtävyyksistä, Mietoistenlahden Natura-alue Laajoen suistossa sijaitsee osin myös kylän mailla. Alavat rantamaat ja kylän pohjoispuoli Kustavintielle asti ovat puolestaan peltoa, asutuksen keskittyessä peltojen länsipuolella kulkevan Aarlahdentien varteen. Kylän länsipuoli on puolestaan pääosin metsävaltainen.
Palvelut.
Kylässä sijaitsee kunnan yleinen rantasauna, uimaranta, matonpesupaikka sekä pienvenesatama.
Ryan Lochte

 
Ryan Lochte (s. 3. elokuuta 1984) on yhdysvaltalainen kilpauimari ja olympiavoittaja. Hän syntyi Canandaiguassa New Yorkin osavaltiossa ja valmistui Floridan yliopistosta. Lochte on kuusinkertainen olympiavoittaja: neljästi viestissä sekä Pekingissä 2008 200 metrin selkäuinnissa ja Lontoossa 2012 400 metrin sekauinnissa. Lisäksi hänellä on kolme olympiahopeaa ja kolme pronssia.
Lochte on voittanut vuosina 2003–2016 lukuisia mitaleja kesäolympialaisissa, uinnin MM-kilpailuissa, Pan-Amerikan kisoissa ja Pan-Tyynenmeren uintikilpailuissa. Pitkän radan MM-kilpailuissa 
hän on voittanut 18 mestaruutta, joista kymmenen henkilökohtaisilla matkoilla. Lisäksi hän on saanut viisi hopeaa ja neljä pronssia. Lyhyiden ratojen MM-kilpailuissa hän on voittanut 14 henkilökohtaista ja seitsemän viestimestaruutta sekä saanut lisäksi kymmenen hopea- ja seitsemän pronssimitalia.
Lochte rikkoi 30. maaliskuuta 2007 Melbournen uinnin maailmanmestaruuskilpailuissa Australiassa 200 metrin selkäuinnin maailmanennätyksen. Ennätys pysyi Lochten hallussa 10. toukokuuta 2009 asti jolloin ennätyksen rikkoi Ryosuke Irie. Rooman MM-kilpailuissa 2009 Lochte teki 200 metrin sekauinnin maailmanennätyksen 1.54,10. Hän rikkoi ennätyksen Shanghain MM-kilpailuissa 2011 ajalla 1.54,00. Kyseessä oli uinnin ensimmäinen pitkien ratojen maailmanennätys uuden teknologian uimapukujen kieltämisen jälkeen. 
Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 Lochte voitti kultaa 200 metrin sekauinnissa, 200 metrin selkäuinnissa ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä sekä saavutti hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä.
Kilpailukiellot.
Lochte sai kymmenen kuukauden kilpailukiellon, kun hän valehteli muutaman joukkuetoverinsa kanssa tulleensa ryöstetyiksi Rio de Janeiron olympialaisissa 2016, vaikka he olivat todellisuudessa joutuneet turvamiesten kiinniottamiksi tuhottuaan huoltoaseman wc-tiloja.
Lochte sai USADAn langettaman, toukokuusta 2018 alkaneen 14 kuukauden kilpailukiellon käytettyään laskimonsisäistä injektiota.
Aittojärven rautatieasema

Aittojärven rautatieasema () oli Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla sijainnut rautatieliikennepaikka. Liikennepaikka sijaitsi Aittojärven kylässä Kiuruvedellä, noin 12 kilometriä Kiuruveden keskustasta länteen. Liikennepaikka lakkautettiin 27. toukokuuta 1990.
Liikennepaikalla oli alun perin kaksi sivuraidetta ja kuormauslaituri.
Mehiläispesä

Mehiläispesä on rakennelma, jonka sisällä mehiläiset elävät, ylläpitävät ravintovarantojaan ja kasvattavat jälkeläisensä. 
Luonnonvaraisten mehiläisten pesät.
Euroopassa tyypilliset luonnonvaraiset "Apis mellifera" -sukuiset mehiläiset rakentavat pesänsä usein onttoihin puihin, koloihin kallioissa, tai muihin suojaisiin paikkoihin. Tällaisen pesän tilavuus ja yhdyskunnan koko voivat vaihdella suurestikin, tilavuus noin 10 litrasta jopa 100 litraan ja yhdyskunnan koko 15 000 mehiläisestä 60 000 mehiläiseen.
Keinotekoiset mehiläispesät.
Traditionaaliset.
Mehiläispesiä on ennen nykyisen kaltaisen pesän kehittämistä valmistettu savesta, oljesta ja ontoista puunrungoista.
Modernit.
Mehiläispesät voidaan jakaa kahteen pääryhmään, kiinto- ja irtorakenteisiin, joista irtorakenteiset ovat helppokäyttöisyytensä ja muunneltavuutensa vuoksi merkittävästi yleisempiä. Mehiläispesä koostuu päällekkäin aseteltavista pesälaatikoista, joissa kussakin on 7–11 vierekkäistä vahasta valmistettua puurunkoista kehää. Pesälaatikoiden määrä riippuu pesässä asuvan mehiläisyhdyskunnan koosta ja irtorakenteisessa pesässä pesälaatikoiden lisääminen tai vähentäminen on helppoa yhdyskunnan koon muuttuessa. Alimman pesälaatikon alalaidassa on lentoaukko, jonka kautta mehiläiset voivat poistua pesästä ja palata sinne. Päällimmäisen pesälaatikon päällä on erillinen vesikatto.
Pekka Kling

Pekka Rolf Artur Kling (s. 7. marraskuuta 1944 Iisalmi – 20. lokakuuta 2021) oli suomalainen ampuja.
Turun Seudun Ampujia edustanut Pekka Kling tuli ampumapiireissä tunnetuksi vuoden 1959 SM-kisoissa, kun hän 14-vuotiaana sijoittui isänsä Rolf Klingin jälkeen hopealle hirviammunnan kertalaukauksissa. Vuosina 1961–1963 hän voitti Suomen mestaruuden niin kerta- ja parilaukauksissa kuin yhdistetyssäkin. Kaurisammunnan Suomen mestaruuden hän voitti vuosina 1965 ja 1966, villikarjuammunnan vuonna 1967 sekä kaikki kolme hirviammunnan mestaruutta vuonna 1968. Ensimmäisen henkilökohtaisen kivääriammunnan Suomen mestaruutensa Kling voitti vuonna 1970 ollessaan paras vapaakiväärin makuukilvassa.
Parhaisiin kansainvälisiin saavutuksiinsa Kling pääsi 1960-luvun alussa. Oslon PM-kisoissa 1961 hän sai hopeaa hirviammunnan kertalaukauksilla. Kairon MM-kilpailuissa 1962 hän sijoittui parilaukauskilpailussa viidenneksi. Sandvikenin EM-kilpailuissa 1963 hän saavutti parilaukauksissa hopeaa kuusi pistettä Neuvostoliiton Oleg Zakurenoville hävinneenä ja kauriskilpailussa pronssia. Lisäksi hän sai kolme hopeaa joukkuekilpailuissa. Kööpenhaminan PM-kilpailuissa 1963 Kling voitti kultaa hirven parilaukauksilla. Göteborgin PM-kilpailuissa 1965 hän voitti kultaa hirven kertalaukauksilla ja kaurisammunnassa. Plzeňin EM-kisoissa 1969 hän kilpaili kivääriammunnassa mutta ilman menestystä.
Urheilutoimittajain liitto valitsi Pekka Klingin vuoden 1963 seitsemänneksi parhaaksi suomalaisurheilijaksi. Äänestyksen aikana hän täytti 19 vuotta ja oli siihen mennessä nuorin kymmenen parhaan suomalaisurheilijan listalle yltänyt.
Linda Grubben

 
Linda Grubben (o.s. Tjørhom, s. 13. syyskuuta 1979 Stavanger, Norja) on entinen norjalainen ampumahiihtäjä, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Linda, tuolloin vielä Tjørhom, hiihti toisen osuuden Norjan viestijoukkueessa, joka saavutti Saksan jälkeen hopeaa Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002. Oberhofin MM-kilpailuissa 2004 hän hiihti avausosuuden Norjan voittoisassa viestikvartetissa, jonka muut jäsenet olivat Gro Marit Istad-Kristiansen, Gunn Margit Andreassen ja Liv Grete Poirée; eroa toiseksi sijoittuneeseen Venäjään oli runsas minuutti.
Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2005 Tjørhom sijoittui kolmanneksi 15 kilometrin kilpailussa Andrea Henkelin ja Sun Ribon jälkeen, ero voittajaan oli yli puoli minuuttia. Pokljukan MM-sekaviestissä 2006 hän kuului Norjan hopeajoukkueeseen, joka hävisi kilpailun voittaneelle Venäjälle vajaan minuutin. 
Tjørhom avioitui kesällä 2006 Norjan ampumahiihtojoukkueen valmentajan Roger Grubbenin kanssa. Anterselvan MM-kilpailuissa 2007 hän voitti normaalimatkan maailmanmestaruuden puhtaalla ammunnalla. Toiseksi sijoittunut – niin ikään ilman sakkoja selvinnyt – Florence Baverel-Robert hävisi yli minuutin. Takaa-ajossa Grubben ampui ainoan ohilaukauksensa ensimmäisellä pystypaikalla ja nousi sprinttikilpailun jälkeiseltä 18. sijalta hopealle, vain 7,1 sekuntia Magdalena Neunerille hävinneenä. Viestissä hän hiihti ankkuriosuuden Norjan pronssijoukkueessa. 
Maailmancupissa Grubben voitti kahdeksan osakilpailua, oli viidesti toinen ja yhdeksän kertaa kolmas. Kokonaiskilpailussa hän oli parhaimmillaan kuudes kaudella 2006–2007.
Linda Grubben lopetti uransa keväällä 2007.
Lautuma

Lautuma (: "livor" 'sinelmä', "mors" [gen."mortis"] 'kuolema') on kuoleman jälkeen ruumiin iholle ilmaantuva violetinpunainen väritys. Lautuma johtuu punasolujen vajoamisesta painovoiman vaikutuksesta alimpiin verisuoniin, koska verenkierto on pysähtynyt.
Lautumat lasketaan toissijaisiin kuolemanmerkkeihin, joita ovat myös esimerkiksi kuolonkankeus ja ruumiin jäähtyminen. Lautumia voidaan käyttää apuna arvioitaessa henkilön kuolinaikaa.
Lautuman vaiheet.
Lautumat ilmestyvät yleensä ensin rintakehän sivuosiin noin 15–20 minuutin kuluttua kuolemasta. Ne alkavat yhtyä toisiinsa 2 tunnin kuluttua, ja niiden määrä ja laajuus lisääntyy 12 tuntiin asti. Lautumia ei ilmaannu paikkoihin, joissa ruumis koskettaa maata tai jotain esinettä, koska ihon hiussuonet ovat tällöin puristuneina kasaan. Kuolemanhetkestä 20 tunnin sisällä lautumat ovat vielä poispainettavissa, ja niiden paikka myös muuttuu tänä aikana, jos ruumista liikutetaan.
Maryvonne Dupureur

Maryvonne Dupureur (o.s. Samson, 24. toukokuuta 1937 Saint-Brieuc, Côtes-d'Armor, Ranska – 7. tammikuuta 2008) oli ranskalainen keskimatkojen juoksija ja olympiamitalisti.
Dupureur voitti olympiahopeaa 800 metrin juoksussa Tokiossa 1964 kaikkien aikojen neljänneksi parhaalla ajalla 2.01,9. Hän oli juossut olympiaennätyksen 2.04,1 välierässä ja johti loppukilpailua lähes viidellä metrillä kääntyessään loppusuoralle, mutta Ison-Britannian Ann Packer saavutti ja ohitti hänet ja juoksi voittoon maailmanennätysajalla 2.01,1. Méxicon olympialaisissa 1968 Dupureur juoksi kahdeksanneksi ajalla 2.08,2. Rooman olympialaisissa 1960 hän karsiutui alkuerissä ajalla 2.12,3. Vuonna 1967 hän voitti hopeaa 800 metrillä Prahan EM-hallikilpailuista. Ateenan ulkoratojen EM-kilpailuissa 1969 hän karsiutui 800 metrin alkuerissä ajalla 2.09,6.
Dupureur voitti Ranskan mestaruuden 400 metrillä vuosina 1959, 1963 ja 1964, 800 metrillä vuosina 1960, 1963, 1964, 1967, 1968 ja 1969 sekä 1 500 metrillä vuonna 1969. Hän juoksi Ranskan ennätyksen 800 metrillä seitsemän kertaa sekä lisäksi kerran niin 400:llä kuin myös 1 500 metrillä. Hänen Tokiossa juoksemansa 800 metrin aika 2.01,9 säilyi Ranskan ennätyksenä lähes kymmenen vuotta kunnes Marie-Françoise Dubois alitti sen Rooman EM-kilpailuissa.
Leimavero

Leimavero oli suomalainen vero, jota kannettiin vuoteen 2001 saakka.
Leimaveroa oli maksettava muun muassa useista viranomaisten antamista luvista ja todistuksista, virallisten luetteloiden ja pöytäkirjojen otteista, kiinteistön luovutuksesta, vuokratontin ja sillä olevan rakennuksen myynnistä sekä osakeyhtiötä perustettaessa ja osakkeita myytäessä. Leimaveroa maksettiin myös asiakirjoja tuomioistuimelle jätettäessä ja tuomioistuimen kirjallista päätöstä vastaanotettaessa. Myös arvopaperin luovutuksesta sekä arvonimistä maksettiin leimaveroa.
Huvitilaisuuksien vaivaishuonemaksun leimavero korvasi 1920.
Leimaverolaki oli voimassa vuoden 2001 loppuun saakka, ja sen korvasi vuonna 1997 uusi varainsiirtoverolaki ja vuonna 2002 laki arvonimistä suoritettavasta verosta.
Kauppa- tai luovutuskirjaan liimattiin tarvittava määrä postimerkin näköisiä leimaveromerkkejä, joita sai ostaa postitoimistoista. Kuhunkin asiakirjaan tuli kiinnittää leimaveron suuruutta vastaava määrä merkkejä, jotka tämän jälkeen mitätöitiin leimaamalla. Tällä tavalla merkittiin veron suorittaminen itse asiakirjaan.
Historiaa.
Asiakirjojen perusteella tapahtuva valtionverotus alkoi ensimmäisenä Hollannissa 1624. Muut maat seurasivat esimerkkiä niin, että verotus alkoi Englannissa 1671, Ranskassa 1673 ja Itävallassa 1686. Ruotsissa valtiosäädyt myöntyivät tähän verotusmuotoon 4. joulukuuta 1660, jolloin annettiin "Ordning och stadga om insegladt papper eller charta sigillata." Ensimmäistä leimaveroa kannettiin seuraaviin valtiopäiviin asti. Jatkuvasti kannettavaksi tämä vero tuli 1600-luvun lopulla. Leimaveron kantoperusteesta ja suuruudesta annettiin useita asetuksia. Aluksi leimaveroa perittiin yksityisten välisistä asiakirjoista siitä riippumatta jätettiinkö asiakirja myöhemmin jollekin viranomaiselle vai ei. Myöhemmin lainsäädäntö vakiintui sellaiseksi, että ainoastaan viranomaiselle jätettävistä asiakirjoista perittiin leimaveroa.
Suomessa leimaveron perinnässä käytettiin 1800-luvulla erityistä valmiiksi leimattua paperia, jota nimitettiin karttapaperiksi. Suomeen perustettiin Karttapaperikonttori 19. toukokuuta 1816, jolloin annettiin Karttapaperi-Kontuorin Ohje-sääntö. Veron noustessa aiemmin valmistettuun käyttämättömään karttapaperiin määrättiin liimattavaksi karttamerkkejä uuden arvon saavuttamiseksi. Leimaveron nimenä 1800-luvulla oli karttasuostuntavero. Karttapaperikonttorista tehtiin 21. helmikuuta 1894 Suomen Leimakonttori. Tämän jälkeen alettiin käyttää nimitystä leimamerkki. Leimasuostunnasta eli leimasuostuntaverosta siirryttiin leimavero-nimitykseen ensimmäisen kerran 24. joulukuuta 1915 asetuksella, joka tuli voimaan vuoden 1916 ensimmäisenä päivänä.
Birger Andersson

Birger Fredrik Wilhelm Andersson (2. marraskuuta 1925 Turku – 28. joulukuuta 2004 Porvoo) oli suomalainen kilpasoutaja.
Andersson edusti Suomea Helsingin 1952 olympialaisissa kahdeksikkojen soudussa. Joukkue jäi alkuerässään viidenneksi ja karsiutui keräilyerien jälkeen. Pohjoismaitten mestaruuskilpailuihin Andersson osallistui vuosina 1949–1953.
Turkulaista IK Academiaa edustanut ”Bige” Andersson voitti Suomen mestaruuden kevyessä nelosessa vuosina 1950 ja 1952 sekä SM-hopeaa perämiehettömässä kaksikossa Göran Olssonin parina vuonna 1953.
Andersson toimi Suomen soutujoukkueen johtajana ja valmentajana Melbournen 1956 olympialaisissa. Hän toimi myös Wärtsilän Soutajien valmentajana 1950-luvulla. 
Andersson oli koulutukseltaan filosofian maisteri ja suoritti Yhdysvalloissa "Master of Science" -tutkinnon. Hän työskenteli muun muassa kemistinä ja geologina.
Harry Wikman

Harry Herman Enzio Wikman (1. syyskuuta 1929 Turku – 4. lokakuuta 2017 Örebro, Ruotsi) oli suomalainen kilpasoutaja.
Wikman edusti Suomea Helsingin 1952 olympialaisissa kahdeksikkojen soudussa. Joukkue jäi alkuerässään viidenneksi ja karsiutui. Pohjoismaitten mestaruuskilpailuihin Wikman osallistui vuosina 1952–1954.
Turkulaista IK Academiaa edustanut ”Hati” Wikman saavutti nelosessa yhden SM-hopean ja kaksi SM-pronssia. Hän pelasi myös käsipalloa SM-sarjassa edustaen Åbois-seuraa.
Wikman oli koulutukseltaan diplomi-insinööri. Hänelle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritarimerkki vuonna 1983 ja Ruotsin Pohjantähden ritarikunnan I luokan ritarimerkki ("Kungliga Nordstjärneorden") vuonna 1990.
Erich Kästner

Erich Kästner (23. helmikuuta 1899 Dresden, Saksa – 29. heinäkuuta 1974 München, Saksa) oli saksalainen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten lastenkirjallisuudestaan, muun muassa teoksista "Emil und die Detektive" (1929, suom. "Pojat salapoliiseina") ja "Das doppelte Lottchen" (1949, suom. "Lisen ja Lotten salaisuus"), sekä runoudestaan. Varsinkin Kästnerin lastenkirjat saavuttivat tavattoman suosion, ja niitä on käännetty yli viidellekymmenelle kielelle.
Kästner syntyi Dresdenissä. Hän suoritti tohtorin tutkinnon Saksan historiasta ja kirjallisuudesta Leipzigin yliopistossa vuonna 1925. Opintonsa hän rahoitti kirjoittamalla osa-aikaisena toimittajana ja teatterikriitikkona Neue Leipziger Zeitung -lehdessä. Kästner oli pasifisti, jonka asenteeseen vaikuttivat varsinkin ensimmäisen maailmansodan kokemukset. Hänen ensimmäinen kirjansa julkaistiin vuonna 1928. Kästner vastusti vuonna 1933 alkanutta natsihallintoa ja joutui siksi kotimaassaan vainon kohteeksi. Toisin kuin monet muut kansallissosialisteja vastustaneet saksalaiset kirjailijat, Kästner ei kuitenkaan lähtenyt maanpakoon.
Kästnerin suosituimman lastenkirjan jatko-osa "Emil und die Drei Zwillinge" on vuodelta 1933. Goebbelsin luvalla hän käsikirjoitti Josef von Bákyn elokuvan "Münchhausen" (1943) salanimellä, vaikka oli muuten natsien asettamassa julkaisukiellossa. Kästnerin romaani "Fabian" joutui 1933 natsien kirjaroviolle. Se ilmestyi uudestaan sensuroimattomana nimellä "Der Gang vor die Hunde" (2013). Vesa Tapio Valon suomennos sensuroimattomasta versiosta ilmestyi vuonna 2022 nimellä "Tuuliajolla Berliinissä".
Kästner muutti toisen maailmansodan jälkeen Müncheniin, jossa hän kuoli 75-vuotiaana. 
Kästnerille myönnettiin vuonna 1960 Hans Christian Andersen -palkinto.
Kalevan kisat 1973

Kalevan kisat järjestettiin vuonna 1973 Hyvinkäällä 10.–12. elokuuta. Kalevan maljan voitti Viipurin Urheilijat. Kymmenottelu ja viisiottelu järjestettiin Kuusankoskella 30. kesäkuuta – 1. heinäkuuta. Maraton juostiin Helsingissä 15. syyskuuta.
Jääkiekon SM-liigakausi 2008–2009

Kausi 2008–2009 oli jääkiekon SM-liigan 34. kausi. Neljätoista pelaavaa joukkuetta olivat samat kuin kolmella edelliskaudella, mutta sarjajärjestelmää oli uudistettu. Kaudella pelattiin yhteensä 406 runkosarjan ottelua. Runkosarja käynnistyi torstaina 11. syyskuuta ja päättyi 5. maaliskuuta.
Sarjajärjestelmän muutokset.
Edelliskauteen verrattuna muutoksia oli kolme: liigakarsintojen paluu, karsintoihin joutuvan joukkueen määrittäminen pudotuspelein sekä lohkojaon uudistus.
Uudet välisarjat.
Joukkueet oli jaettu kahteen välisarjalohkoon sen mukaan, ovatko niiden kotikaupungit rannikolla vai sisämaassa:
Joukkueet pelasivat välisarjalohkossaan yksinkertaisen sarjan. Paikallispelien määrä väheni entisestä kahdeksasta, mutta kokonaispelimäärä nousi 58:aan. Yksinkertaisen välisarjan ottelun kotijoukkue vaihtui seuraavalle kaudelle.
Liigahallituksen päätöksen mukaan uudella järjestelmällä oli määrä pelata ainakin kaksi seuraavaa kautta.
Pudotuspelit.
Kuusi runkosarjan parasta pääsee suoraan pudotuspeleihin. Sijoille 7–10 sijoittuneet pelaavat paras kolmesta -systeemillä karsinnat kahdesta viimeisestä paikasta. Pudotuspelit pelataan paras seitsemästä -systeemillä.
Liigakarsinnat.
Sijoille 11–14 päätyneet joukkueet pelaavat paras viidestä -systeemillä pudotuspelit liigakarsintaan joutumisesta. Liigakarsinta pelataan paras seitsemästä -menetelmällä. Kevään 2008 aikana on määrä valmistua ns. liigakriteeristö, joka koskee kaikkia liiga- sekä liigaan pyrkiviä seuroja.
Playout-pelit (paras viidestä).
Pelattiin kaksi ottelusarjaa (otteluparit runkosarjan 11. vastaan runkosarjan 14. sekä runkosarjan 12. vastaan runkosarjan 13., joiden häviäjät pelasivat keskenään jatkossa. Sen ottelusarjan häviäjä pelasi liigapaikasta Mestiksen voittajaa vastaan.
Muuta.
Televisiosta SM-liigaa pystyi tällä kaudella seuraamaan joka tiistai ja torstai Canal+-kanavalta. Canal+ lähetti myös kerran kuussa lauantaisin ottelun. Myös Nelonen lähetti kerran kuukaudessa pelin, mutta myös semifinaalit ja loppuottelun.
Yhtenä kauden erikoisuutena oli HPK:n 10 ottelun vierasputki kauden aluksi. Syynä tähän oli HPK:n Rinkelinmäen 7 miljoonan euron halliremontti. Joukkueen maalivahtivalmentaja Jari Kaarela sanoi, että HPK sai asian tietoonsa jo toukokuussa. Kaarela toteaa myös, että vierassumaan olisi vaikeampi asennoitua, jos tilanteesta olisi ilmoitettu vasta kauden alussa.
Finland shorin-ryu seibukan karate-do

Finland shorin-ryu seibukan karate-do on suomalainen karateseura, joka toimii muun muassa Lahdessa, Espoossa, Jyväskylässä, Siilinjärvellä, Suomussalmella ja Ylämaalla , Kuopio. Shorin-ryu seibukan keskittyy pääasiassa alkuperäiseen Okinawan karateen ja sen perusti Shimabukuro Zenryô, 10. danin mestari. Suomeen Seibukanin toi Kim Mitrunen vuonna 1997. 
Shorin-ryu on vanhin Okinawan karaten tyylisuunnista, ja se on ollut perustana useille myöhemmin syntyneille tyyleille. Tässä artikkelissa esiteltävä koulukunta, Seibukan, kuuluu Okinawan shorin-ryu-tyyliin. Niillä kanjeilla, joilla Seibukan-koulu kirjoittaa tyylinsä nimen, on myös kaksi muuta lausuntatapaa: shobayashi ja sukunaihayashi. Näistä lausuntatavoista varsinkin ensimmäinen on ollut Seibukan-koulussa käytössä yleisesti, koska sillä viitataan suurmestari Kyan Chotokun karateen. Nimenä "Seibukan" merkitsee "pyhän taistelutaidon koulua", ja opetuksen tuloksena oppilaan tulisi kehittyä myös henkisesti vahvaksi. 
Shorin-ryu Seibukanin tekniikka ja kata
"Seibukan Shorin-ryu on tyyli, jossa sanonta "kata on karate, karate on kata" toteutuu kirjaimellisesti. Kata on Seibukan-karaten keskus, jonka ympärille kaikki oheisharjoitukset on luotu, mikä ajattelutapa ei ole vieras muillekaan okinawalaisille tyyleille. Seibukanissa keskeisinä katoina toimivat suurmestari Kyanilta periytyvät katat sekä Shimabukuro Zenryon itsensä kehittämä Wanchin-kata. Katojen ja niiden sovelluksien harjoittelu on hyvin moniulotteista, ja niiden kautta uutteran harjoittelijan on mahdollista löytää tie tehokkaaseen itsepuolustukseen. Katan muodon harjoittelun ohella tärkein harjoitus on katan tekniikoiden analysoiminen parin kanssa eli bunkai-harjoittelu, mikä tarkoittaa katan osien muuttamista paritekniikoiksi. Kuten pelkkä uintiliikkeiden toistaminen kuivalla maalla ei riitä uimataidon oppimiseen, ei myöskään katan tarjoamaa itsepuolustusta ole mahdollista oppia ilman kata-perustaista pariharjoittelua. Pariharjoitteluakin on jatkettava, kunnes automaatiotaso on avattu ja saavutettu, jolloin tieto on muuttunut taidoksi ja on hyödyksi. On hämmästyttävää, miten joskus yksinkertaiselta vaikuttava katan tekniikka muuttuu tehokkaaksi itsepuolustustekniikaksi. Katan sovellutuksien opettamisessa okinawalaiset ovat yleensä olleet valitettavan valikoivia sekä sen suhteen, kenelle niitä opetetaan että myös siinä, mitä niistä opetetaan. Ilmeisesti pääosin tästä syystä monissa moderneissa tyylisuunnissa katan pariharjoittelu on jäänyt vaillinaiseksi, eikä sitä juurikaan painoteta harjoittelussa. Jamal Measara painottaakin aina sitä näkökohtaa, että jos karaten kata-opetus unohtaa sen alkuperäisen taistelulajiperinteensä, ei tällaisen tyylin tai koulukunnan kohdalla voida enää puhua siitä samasta taistelutaidosta, joka vuosisatojen kuluessa Okinawalla kehittyi." 
lisätietoa sivulla: Finland Shorin-ryu Seibukan Karate-do
entinen seibucankarate siilinjärven oppilas: Atte Hartikainen Nilsiä
Frederick Copleston

Frederick Charles Copleston (10. huhtikuuta 1907 Taunton, Somerset, Englanti – 3. helmikuuta 1994 Lontoo, Englanti) oli brittiläinen katolinen filosofi ja jesuiittapappi sekä filosofian historioitsija.
Coplestonin perhe oli anglikaaninen, mutta hän itse kääntyi katolilaiseksi opiskellessaan Marlborough Collegessa. Hän ryhtyi jesuiitaksi vuonna 1930. Myöhemmin hän opiskeli Heythrop Collegessa. Hän piti seminaarien filosofian opetuksen tasoa huonona, mikä johti vaikutusvaltaisen yhdeksänosaisen "History of Philosophy" -teoksen (1946–1975) kirjoittamiseen. Se on saanut arvostusta myös maallisen filosofian historian tutkimuksen puolella.
Eräs Coplestonin merkittävimmistä panoksista nykyaikaiselle filosofialle oli hänen Tuomas Akvinolaisen ajattelua käsitellyt teoksensa (1955). Copleston pyrki selventämään Tuomaan viiden tien ("quinquae viae") oppia tekemällä eron "in fieri" -syiden ja "in esse" -syiden välille. Näin Copleston osoittaa, että Tuomas halusi esittää Jumalan olevan kaikkialla läsnä sen sijaan, että olisi esittänyt, että Jumala olisi teoriassa voinut kadota heti käynnistettyään syiden ja seurausten ketjun.
Copleston tunnetaan myös väittelyistään Bertrand Russellin ja A. J. Ayerin kanssa. Russellin kanssa hän väitteli Jumalan olemassaolosta BBC:n lähetyksessä vuonna 1948. Ayerin kanssa hän väitteli loogisesta positivismista ja uskonnollisen kielen mielekkyydestä vuonna 1949.
Vuonna 1952 Copleston käytti osan opetusajastaan Paavillisessa Gregoriaanisessa yliopistossa Roomassa samalla kun opetti myös Heythropissa. Vuonna 1970 hän siirtyi Lontoon yliopistoon, jossa hän toimi collegen rehtorina. Jäätyään eläkkeelle vuonna 1974 hän jatkoi luennoimista ulkomailla, erityisesti Santa Claran yliopistossa Kaliforniassa. Coplestonista tuli British Academyn jäsen vuonna 1970 ja Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsen vuonna 1993.
Mia Heikkinen

Mia Heikkinen (s. 20. toukokuuta 1980 Göteborg, Ruotsi) on suomalainen oopperalaulaja, jonka ääniala on sopraano. Hän aloitti lauluopinnot Paimion musiikkiopistossa Paula Savelan oppilaana vuonna 1995. Sitä seurasivat opinnot Turun konservatoriossa, Turun ammattikorkeakoulussa (musiikkipedagogi) ja Sibelius-Akatemiassa (2003–2009), jossa häntä on opettanut muun muassa Aulikki Eerola ja Eeva-Liisa Saarinen.
Vuonna 2007 Heikkinen voitti Kangasniemen laulukilpailun. Tammikuussa 2008 hän sai Lappeenrannan valtakunnallisissa laulukilpailuissa naisten sarjan jaetun toisen palkinnon.
Heikkinen on laulanut muun muassa Naantalin musiikkijuhlilla, Turun oopperayhdistyksen tuottamassa Mikko Heiniön kirkko-oopperassa "Riddaren och Draken", Samppalinnan kesäteatterissa sekä Turun kaupunginteatterin ja Turun konservatorion yhteistyönä tehdyssä Johann Strauss nuoremman Mustalaisparoni-operetissa. Lisäksi hän on esiintynyt Tuomas Kantelisen oopperoissa "Paavo Suuri. Suuri juoksu. Suuri uni" (2000) ja "Mannerheim" (2017).
Brasilian Grand Prix 2008

Brasilian Grand Prix 2008 (virallisesti XXXVII Grande Prêmio do Brasil) oli Formula 1 -kauden 2008 18. ja viimeinen osakilpailu, joka ajettiin 2. marraskuuta Interlagosin moottoriradalla Brasiliassa.
Kilpailussa ratkesi kuljettajien maailmanmestaruus Lewis Hamiltonille, kun hän sijoittui viidenneksi, vaikka Felipe Massa voitti kilpailun. Kilpailua on pidetty yhtenä parhaimmista päätöskilpailuista Formula 1 -sarjan historiassa.
Hamiltonille riitti sijoitus viiden parhaan joukkoon mestaruuden voittamiseen riippumatta Felipe Massan sijoituksesta. Jos Massa olisi voittanut ja Hamilton olisi ollut korkeintaan kuudes, mestaruus olisi mennyt Massalle tasapelisäännön ansiosta (Massalla oli kuusi voittoa ja Hamiltonilla viisi). Massa olisi voittanut mestaruuden myös jos hän olisi ollut toinen ja Hamilton korkeintaan kahdeksas. Tässäkin tapauksessa pisteet olisivat menneet tasan, mutta tasapelisääntö olisi auttanut myös tässä tilanteessa Massan mestaruuteen (molemmilla olisi ollut viisi voittoa, mutta Massalla olisi ollut kolme ja Hamiltonilla kaksi kakkossijaa). 
Kilpailun viimeisellä kierroksella Hamilton oli kuudentena Massan jo varmistettua osakilpailuvoittonsa. Viimeisessä mutkassa kuivan kelin renkailla ajanut Toyotan Timo Glock ajoi kuitenkin hitaasti ja takana tulleet Sebastian Vettel ja Lewis Hamilton ohittivat hänet. Hamilton nousi viidenneksi ja voitti maailmanmestaruuden yhden pisteen erolla Massaan. Poikkeuksellisten viimeisen kierroksen tapahtumien vuoksi muun muassa Ferrari- ja McLaren-talleissa vallitsi hetken aikaa epätietoisuus mestarista.
Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1982

27. alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Itävallan Schladmingissa 28. tammikuuta – 7. helmikuuta 1982. Naiset kilpailivat Haus im Ennstalissa.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Reuben Wood

Reuben Wood (1792 tai 1793 – 1. lokakuuta 1864) oli yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko.
Wood istui Ohion osavaltion senaatissa vuosina 1825–1830 ja vuosina 1833–1847 Ohion korkeimmassa oikeudessa. Hän toimi Ohion kuvernöörinä vuosina 1850–1853, jonka jälkeen hän oli Yhdysvaltain konsuli Valparaísossa, Chilessä.
Jeni Packalén

Jeni Packalén (s. 12. huhtikuuta 1977 Helsinki) on suomalainen oopperalaulaja, jonka ääniala on mezzosopraano. Hän aloitti ammattiin tähtäävät lauluopinnot Perheniemen opistossa 2002 ja jatkoi niitä Lahden konservatoriossa 2003–2005. Vuodesta 2005 lähtien hän on opiskellut Helsingin ammattikorkeakoulu Stadiassa musiikin koulutusohjelmassa Brita Margareta Brandtin oppilaana. Lisäksi hän on osallistunut professori Irina Gavrilovicin, Colin Hansenin ja Lilli Paasikiven mestarikursseille.
Tammikuussa 2008 Packalén sai Lappeenrannan valtakunnallisissa laulukilpailuissa naisten sarjan jaetun toisen palkinnon.
Packalénin rooleja oopperoissa ovat olleet
Packalénin laulamiin kirkkomusiikkiteoksiin kuuluvat Giovanni Battista Pergolesin Stabat Mater ja Camille Saint-Saënsin Jouluoratorio.
Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1978

25. alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Länsi-Saksan Garmisch-Partenkirchenissä 29. tammikuuta – 5. helmikuuta 1978.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1974

23. alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Sveitsin Sankt Moritzissa 3.–10. helmikuuta 1974.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Santa Maria Novella

Santa Maria Novella on basilika Firenzessä Italiassa. Se oli Firenzen ensimmäinen merkittävä basilika ja on dominikaanien pääkirkko kaupungissa.
Kirkossa ja sen vieressä olevissa luostarissa ja tuomiokapitulirakennuksessa on monia merkittävä taideteoksia ja hautamonumentteja. Erityisen kuuluisia ovat gotiikan ja varhaisrenessanssin mestareiden freskot. Taideteosten tekemistä rahoittivat Firenzen merkittävimmät perheet, jotka varmistivat hautapaikkansa pyhällä maalla.
Historia.
Vuonna 1221 Bolognasta lähetetyt dominikaanimunkit hankkivat pienen Santa Maria Novella -kirkon, joka oli vihitty käyttöön vuonna 1049. Kirkko oli rakennettu 800-luvulta peräisin olleen kappelin päälle. Tämä kirkko kävi kuitenkin nopeasti pieneksi ihmisille, jotka halusivat tulla dominikaanien jumalanpalveluksiin. Vuodesta 1246 alettiin myöntää aneita henkilöille, jotka osallistuivat uuden kirkon kustannuksiin. Uuden kirkon, jonka julkisivu on etelään, rakennustyöt aloitettiin vuonna 1279.
Kirkon vihki virallisesti käyttöön paavi Eugenius IV vuonna 1420. Todennäköisesti itse kirkkorakennus mukaan luettuna kellotorni valmistuivat jo vuonna 1360. Kirkon kuuluisa julkisivu on tehty kahdessa vaiheessa. Alempi osa on 1300-luvulta ja Leon Battista Albertin suunnittelema yläpuoli rakennettiin vuosina 1456–1470.
Nykyisen muotonsa Santa Maria Novella -kirkko sai 1500-luvulla Giorgio Vasarin suunnittelemana. Muutoksiin oli syynä Trenton kirkolliskokouksen päätökset kirkollisen liturgian uudelleenjärjestelystä. Vasari muotoili uudelleen laivat ja apsiksen.
Taide.
Santa Maria Novellassa on monien mestareiden töitä. Alttarin takana olevassa syvennyksessä on Filippo Brunelleschin ainoa puinen veistos "Krusifiksi". Se työstettiin vuosina 1410–1425, ja Vasarin mukaan Brunelleschi halusi tehdä sen vastavetona Donatellon tylyn realistiselle puuveistokselle "Kristus ristillä". Kirkon sakaristossa on Giotton varhainen maalaus "Krusifiksi" vuodelta 1312. Kirkon kolmannessa kappelissa on yksi taidemaalari Masaccion tunnetuimmista töistä "Kolminaisuus, Maria ja Pyhä Johannes" noin vuodelta 1427.
Lisäksi kirkossa on maalauksia Paolo Uccellolta ja Alessandro Allorilta sekä freskoja Orcagnalta ja Agnolo Gaddilta.
Tauno Palon puisto

Tauno Palon puisto sijaitsee Kallion kaupunginosassa Helsingissä. Pohjoisessa se rajoittuu Helsinginkatuun, josta sen erottaa matala kivimuuri. Etelässä ja lännessä puistoalue kohoaa rinteeksi, johon on jalankulkijoille tehty asfalttipäällysteinen portaikko/pengerrys, joka kaartuu lounaaseen kohti Alppi­kadun ja Wallininkadun risteystä. Idässä puisto rajoittuu asuinkerrostalon pihaan. Puiston ohi Helsinginkatua pitkin kulkee raitiolinja 8. Puisto sijaitsee osapuilleen Linnanmäen ja Urheilu­talon pysäkkien puolivälissä.
Alueeltaan Tauno Palon puisto on pieni. Se avautuu selkeästi pohjoiseen. Muilla ilmansuunnilla sitä varjostavat rinne, jyrkänne ja kerrostalot. Tämän vuoksi puiston alue saa sangen vähän auringon säteilyä. Eteläpuolella Alppikadun tasolla ja sen suuntaisesti puiston alue jatkuu entisen leikkipuiston paikalle tehdyllä puistikolla, jonka halki kulkee luonnonkivin päällystetty kävelytie.
Puisto on nimetty näyttelijä Tauno Palon mukaan ja siellä sijaitsee ympäristötaideteoksena toteutettu Tauno Palon muistomerkki. Kokonaistaideteoksen muodostavat graniittipaasi, pronssinen muotokuvareliefi, istutukset ja vesiallas. Muistomerkin suunnittelija Kain Tapper on luonnehtinut teostaan: ”Graniitti muistuttaa Palon järkälemäisyydestä ja ruusuistutukset sekä kalliolta soliseva vesi taiteilijan herkkyydestä. Muistomerkki valmistui 1993.
Catz Lappeenranta

Catz Lappeenranta ry on vuonna 1996 perustettu suomalainen naiskoripalloseura Lappeenrannasta. Seuran edustusjoukkue pelaa naisten Korisliigassa, minkä lisäksi seuralla on kakkosjoukkue ja kuusi tyttöjoukkuetta. Edustusjoukkuetta valmentaa Mika Haakana, ja sen kapteenina toimii Jelena Rešetko.
Catz on pelannut Korisliigassa (aik. naisten SM-sarja) kaudesta 2005–2006 lähtien. Suomen-mestaruuden seura on voittanut vuosina 2010, 2012, 2013, 2014, 2015 ja 2016, ja hopealle se on sijoittunut vuosina 2007, 2008, 2009, 2011, 2018 ja 2019 sekä pronssille 2017. Suomen cupin mestaruuden seura on voittanut kolmesti.
Ennen Catzin perustamista Lappeenrannan naiskoripalloilu oli Lappeenrannan NMKY:n alaisuudessa.