tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
M/S Miranda

M/S Miranda () on ahvenanmaalaisen Godby Shipping Ab:n omistama ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1999 J.J. Sietas KG Schiffswerft GmbH &amp; Co. -nimisellä telakalla Hampurissa, Saksassa. Kuollutta painoa aluksella on 7 440 tonnia ja jääluokitus on 1A Super. "Miranda" on rekisteröity Suomen lipun alle ja sen kotisatama on Finström.
Mirandan sisaraluksia ovat M/S Caroline Russ, M/S Elisabeth Russ, M/S Friedrich Russ, M/S Mistral, M/S Pauline Russ ja M/S Seagard.
Käyttöhistoria.
Godby Shipping tilasi aluksen telakalta marraskuussa 1997 ja 6. helmikuuta 1999 tapahtui sen luovutus ja kastaminen "Mirandaksi". Mirandan kummina toimi Natalia Mikkola. 12. helmikuuta alus lähti Hampurista kohti Lyypekkiä. 13. helmikuuta Transfennica aloitti liikennöinnin aluksella Lyypekin ja Hangon välillä. Tammikuussa 2002 alus siirtyi reitille Helsinki–Hanko–Travemünde. Vuonna 2004 Miranda aloitti liikennöinnin nykyisellä reitillään, Haminan ja Länsi-Euroopan eri satamien välillä.
Kultapistiäiset

Kultapistiäiset eli kultiaiset (Chrysididae) ovat yli 3 000 lajia kattava myrkkypistiäisheimo. Ne ovat saaneet nimensä ryhmälle tyypillisestä kirkkaasta ja metallinhohtoisesta värityksestä, josta koko heimossa on vain joitakin poikkeuksia. Lajeja esiintyy kaikkialla maailmassa, mutta lajisto on runsain aavikkoalueilla.
Suurin alaheimo on Chrysidinae, jonka lajit ovat tyypillisesti kleptoparasiitteja, tavallisesti erakkoampiaisen tai -mehiläisen pesäloisia. Kultapistiäisnaaras munii munansa erakkoampiaisen pesään, missä sen toukka syö isäntälajin emon toukalleen ravinnoksi jättämät eläimet ja joissakin tapauksessa myös itse isäntälajin toukan. Koska kultapistiäiset eivät kykene käyttämään ravinnokseen kasviperäistä materiaalia, ne kultapistiäistoukat, jotka loisivat kasvisravintoa toukilleen jättävillä isäntäpistiäislajeilla, kuoriutuvat munasta vasta isäntälajin toukan koteloituessa ja syövät koteloituneen toukan.
Kukin kultapistiäissuku on jokseenkin erikoistunut tiettyyn isäntäpistiäisryhmään, jonka pesiin ne munivat, ja jotkin lajit loisivat vain yhdellä tietyllä isäntälajilla. Täysikasvuiset kultapistiäiset käyttävät ravinnokseen myös kukkien mettä.
Suomessa on tavattu 49 kultapistiäislajia, joita ovat muun muassa kenkäokakultiainen ("Elampus panzeri"), ruusukorukultiainen ("Hedychridium roseum"), idänjalokultiainen ("Hedychrum gerstaeckeri") ja ketopyörökultiainen ("Holopyga generosa"). Kolme lajia – idänsäihkykultiainen eli silosäihkypistiäinen ("Cleptes nitidulus"), idänpyörökultiainen ("Holopyga inflammata") ja vyökultiainen ("Chrysis equestris") – on luokiteltu Suomesta hävinneiksi.
Elis Sella

Elis Elieser Sella (vuoteen 1959 "Elis Salutskij", 25. syyskuuta 1930 Viipuri – 8. joulukuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja.
Suomenjuutalaisen Sellan isä oli syntyjään Puolasta ja äiti Liettuasta. Hän oli koulutukseltaan ekonomi. Käytyään Turun kauppakorkeakoulun hän opiskeli 1959–1960 Pariisin Théâtre de L'Entrepôt’ssa. Uransa alussa hän työskenteli Operettiteatterissa, Turun kaupunginteatterissa ja Samppalinnan kesäteatterissa.
Hän lainasi äänensä Pekka-kanille elokuvaan "Liisa ihmemaassa" (1951). Lisäksi hän toimi kertojana Disneyn satukaseteissa ', ' ja "". 
Elis Sella oli näyttelijä Seela Sellan aviomies.
Sella on haudattu Juutalaiselle hautausmaalle Helsinkiin.
Haddaway

Nestor Alexander Haddaway (s. 9. tammikuuta 1965 Port of Spain, Trinidad ja Tobago), taiteilijanimeltään Haddaway, on trinidadilais-saksalainen eurodancelaulaja. Hänen levyjään on myyty maailmanlaajuisesti noin 28 miljoonaa kappaletta.
Haddawayn tunnetuin kappale on "What Is Love", joka nousi vuonna 1993 monen Euroopan maan hittilistojen kärkeen. "What Is Love" -singleä oli myyty jo vuosi ilmestymisensä jälkeen 2,6 miljoonaa kappaletta . Kappale on myös yksi tunnetuimmista eurodance-hiteistä.
Lapsuus ja ura.
Haddaway syntyi Trinidadin saarella hollantilaisen meritutkijaisän ja paikallisen sairaanhoitajaäidin perheeseen. Poika lähti jo kolmivuotiaana isänsä kanssa Eurooppaan, kun vanhemmat erosivat.
16-vuotiaana Haddaway muutti Yhdysvaltoihin äitinsä luokse ja kävi lukionsa Maryland Cityssä maan itärannikolla. Koulun musiikkipiireissä aktiivisesti vaikuttanut Haddaway valmistui lukiosta vuonna 1983. Hän jatkoi opiskelemaan politiikkaa Washingtoniin ja samalla esiintyi cover-yhtyeessä nimeltä "Chance". Tuolloin hän oli eritoten kiinnostunut jazzista ja soulista.
24-vuotiaana eli vuonna 1989 hän palasi Eurooppaan ja asettui Saksan Kölniin. Hän aloitti amerikkalaisen jalkapallon pelaamiseen paikallisessa joukkueessa ja teki musiikkia vapaa-ajallaan .
Saksalainen Coconut records palkkasi Haddawayn vuonna 1992. Jo hänen ensimmäinen singlensä, ”What Is Love”, nousi miehen tunnetuimmaksi kappaleeksi. Haddawayn debyyttialbumi "Haddaway – The Album" julkaistiin vuonna 1993, ja siltä nousi listoille kolme muutakin singleä, ”Life”, ”I Miss You” ja ”Rock My Heart”.
Toinen albumi "The Drive" julkaistiin vuonna 1995, ja se jatkoi edeltäjänsä linjoilla tuottaen muutamia listahittejä, mutta tämän jälkeen Haddaway ei ole onnistunut uusimaan menestystään. Tähän vaikutti myös eurodance-musiikkityylin suosion hiipuminen.
Haddaway on kuitenkin jatkanut musiikin tekemistä esiintyen myös Suomessa useasti. Yksityiselämässään hän on myös aktiivinen urheilun harrastaja ja osaa puhua neljää eri kieltä .
Pierre Veyron

Pierre Veyron (1. lokakuuta 1903 – 2. marraskuuta 1970) oli Grand Prix -kilpakuljettaja vuosina 1933 – 1953. Hänet muistetaan parhaiten vuoden 1939 voitostaan Le Mansin 24 tunnin ajoissa ajaen Bugatti Type 57 -kilpa-autoa Jean-Pierre Wimillen kanssa. Bugatti Automobiles kunnioitti hänen muistoaan nimeämällä maailman tehokkaimman ja nopeimman auton Bugatti Veyronin hänen mukaansa.
Air Transat

Air Transat (, ) on kanadalainen lentoyhtiö, jolla on 60 reittikohdetta 25 maassa. Lentoyhtiön perustivat edesmenneen Quebecairin työntekijät joulukuussa 1986 ja yhtiö aloitti lennot marraskuussa 1987. Ympärivuotisesti Air Transat lentää Kanadan sisällä ja reittikohteisiin Euroopassa, talvikaudella reittimäärää lisätään huomattavasti ja pääkohteina ovat Länsi-Intia, Meksiko, Yhdysvaltoijen eteläosat, Etelä-Amerikka ja Kuuba. Kanadassa yhtiön solmukohteina toivat Montrealin, Toronton ja Vancouverin lentoasemat, tärkeitä kohteitä ovat myös Calgaryn ja Québecin lentoasemat.
Laivasto.
Laivaston keski-ikä elokuussa 2022 on 10,2 vuotta.
Seututie 672

Seututie 672 on Kauhajoelta Kurikan Jalasjärven ja Seinäjoen Peräseinäjoen kautta Alavudelle johtava länsi–itä-suuntainen seututie, jonka läntiset osuudet rakennettiin suurten nälkävuosien aikana. Tie valmistui vuonna 1867. Lännessä tie yhdistyy kantatiehen 67 ja idässä valtatiehen 18. Tien pituus on noin 64 kilometriä.
Kauhajoen ja Peräseinäjoen välisestä osuudesta käytetään myös nimeä "Tokerotie". Nimensä tie on saanut tokerosta, veteen sekoitetuista jauhoista, joita hätäaputyötä tehneet tienrakentajat söivät. Tienrakentajien kuolleisuus oli suuri.
Tokerotien varrella on kaksi tienrakentajien muistomerkkiä. Toinen on Kauhajoen Aronkylässä, Havusen talon pihapiirissä. Sen on suunnitellut Matti Porkkala ja se paljastettiin tien täyttäessä sata vuotta vuonna 1967. Toinen Tokerotien muistomerkki sijaitsee Kurikan Jalasjärven Taivalmaan kylässä lähellä Seinäjoen rajaa. Siihen ovat tietä rakentaneet työmiehet hakanneet vuosiluvun 1867. Kivi lojui alun perin tienojassa, josta kyläläiset siirsivät sen paremmalle paikalle, Taivalmaanmäen korkeimmalle kohdalle.
Liikennemäärät.
Vuonna 2022 tien keskimääräinen vuorokausiliikenne oli 1 200–2 800 ajoneuvoa vuorokaudessa. Tien vilkkain osuus on Peräseinäjoen keskustassa.
Welkom

Welkom on kaupunki Etelä-Afrikassa Vapaavaltion provinssissa 160 kilometriä koilliseen Bloemfonteinista. Sen asukasluku oli 408 173 vuonna 2001. Kaupungin tärkeimmät elinkeinot liittyvät kulta- ja uraanikaivostoimintaan. Kaupungin lähistöllä sijaitsee Phakisa Freeway -moottoriurheilurata.
Historiaa.
Welkom perustettiin vuonna 1947 edellisenä vuonna tapahtuneen suuren kultalöydöksen jälkeen. Se sai kuntaoikeudet vuonna 1961 ja kaupunki siitä tuli vuonna 1968. Varsinkin ennen apartheidia, mutta sen jälkeenkin alueen mustasta väestöstä suuri osa asuu läheisessä Thabongissa. Kaivosteollisuuden ansiosta nykyisin Welkomissa on asukkaita ympäri Afrikan.
Ciudad de Méxicon taistelu

Ciudad de Méxicon taistelu oli taistelu Meksikon-Yhdysvaltain sodassa. Taistelu ratkaisi sodan Yhdysvaltain eduksi ja pakotti meksikolaiset rauhanneuvotteluihin.
Taustaa.
Alkuvuoden 1847 aikana yhdysvaltalaiset olivat saaneet yliotteen Pohjois-Meksikossa. Näissä taisteluissa oli kunnostautunut erityisesti kevyt tykistö. Yhteenotot olivat huipentuneet Buena Vistan taisteluun helmikuussa. Meksikolaiset olivat kieltäytyneet aselevosta, vaikka olivat kärsineet monia tappioita. Tämän vuoksi Yhdysvaltain presidentti Polk käski armeijansa marssia Meksikon pääkaupunkiin Ciudad de Méxicoon. Koska reitti maitse olisi ollut 800 kilometriä pitkä, niin yhdysvaltalaiset päättivät hyökätä Meksikonlahden poikki Veracruziin. Tehtävä annettiin kenraali Winfield Scottin komentamalle 3. Armeijalle, johon kuului 9000 miestä.
Maihinnousu maaliskuussa 1847 sujui vaikeuksitta Meksikon heikkojen merivoimien johdosta. Veracruz antautui miltei ilman taistelua. Scottin joukot marssivat tämän jälkeen Cerro Gordoon, missä se kohtasi kenraali Santa Annan komentaman 13 000 miehen armeijan. Amerikkalaiset voittivat meksikolaiset ja jatkoivat etenemistään. Nyt meksikolaiset pyysivät aselepoa. Aselepo solmittiin elokuussa. Scott jatkoi silti etenemistään ja oli syyskuun alussa vain muutaman kilometrin päässä Ciudad de Méxicosta. Tällöin meksikolaiset aloittivat uudelleen taistelun.
Taistelu.
Meksikon pääkaupungin suojana oli kaksi linnoitusta, Molino de Rey ja Chapultepec. Amerikkalaisten oli vallattava ensin nämä linnoitukset, jotta he olisivat päässeet pääkaupunkiin. Molino de Rey joutui yhdysvaltalaisten käsiin jo 8. syyskuuta. Linnoituksen valtauksessa kuoli ja haavoittui yli 750 yhdysvaltalaista. Tappioista johtuen hyökkäys keskeytyi viideksi päiväksi. Samanlainen katkera taistelu käytiin Chapultepecista. Yhdysvaltalaiset pommittivat tykistöllään linnoitusta koko 13. syyskuuta päivän. Linnoituksen valtasi Yhdysvaltain merijalkaväki. 
Chapultepecin valtauksen jälkeen amerikkalaiset etenivät Ciudad de Méxicoa kohden kohdaten välillä meksikolaisten tykistötulta. Illan ja yön aikana yhdysvaltalaiset kiersivät meksikolaisten sivustoihin koukkaamalla. Tarkoituksena oli vallata pääkaupunki väkirynnäköllä aamulla. Mutta yön aikana Santa Annan joukot olivat vetäytyneet eivätkä yhdysvaltalaiset kohdanneet juurikaan vastarintaa edetessään kaupunkiin 14. syyskuuta aamulla. Myös siviilitkin olivat lähteneet kaupungista. Jäljellä olivat vain vangit vankiloista. Meksikolaiset yrittivät järjestää sissitoimintaa, mutta yhdysvaltalaiset tukahduttivat yritykset alkuunsa. Taistelu oli ohi ja meksikolaiset suostuivat rauhanneuvotteluihin.
Hankkijan kasvinjalostus

Hankkijan kasvinjalostus alkoi 1913. Toiminta alkoi senaattori A. O. Kairamon maatilalla Hattulassa. Jo 1916 kasvinjalostustoiminta siirtyi Helsingin pitäjään Tammiston koetilalle. Tilaa johti J. O. Sauli. Sotien jälkeen Hankkijan kasvinjalostustoiminta siirtyi Anttilan koetilalle Tuusulaan.
Hankkijan kasvinjalostus kehitti monia lajikkeita Suomen olosuhteita varten.
Viljat.
Vehnät.
Syysvehnät.
Hankkijan kasvinjalostuksen työtä jatkaa Boreal Kasvinjalostus.
Kynodontit

Kynodontit (Cynodontia) olivat kehittynein synapsidiryhmä ja samalla nisäkkäiden suorat esi-isät, jotka elivät myöhäiseltä permikaudelta liitukauden keskivaiheille.
Piirteet.
Kynodonteilla oli hyvin nisäkäsmäinen kallo: hampaisto muodostui poskihampaista, kulmahampaista ja etuhampaista. Lisäksi leuka oli yhtä luuta eikä koostunut seitsemästä osasta niin kuin matelijoilla, ja kaksi ylimääräistä luuta oli kasvanut ylöspäin ja muodostanut keskikovan hienon rakenteen. Merkittävintä kuitenkin on, että joidenkin lajien kalloista on löydetty pieni sarja reikiä, jotka ovat olleet merkkejä siitä, että ne ovat olleet hermojuurien kiinnityskohtia, jotka olisivat johtaneet tuntoherkkiin viiksiin, joita on eräillä nisäkkäillä.
Luokittelu.
Lahko Therapsida
Hämeenkosken kappeliseurakunta

Hämeenkosken kappeliseurakunta (vuoteen 2007 "Hämeenkosken seurakunta", vuoteen 1994 "Kosken Hl seurakunta") on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kappeliseurakunta. Aiemmin se oli oma seurakunta seurakunta, joka itsenäistyi Lammin seurakunnasta vuonna 1870. Se liittyi kappeliseurakunnaksi Hollolan seurakuntaan 2007, yhdeksän vuotta ennen kuin itse Hämeenkosken kunta liittyi osaksi Hollolaa. 
Kappeliseurakunnan alueella asuu noin 1600 seurakuntalaista. Kappeliseurakunnalla on tiilinen kirkko Hämeenkoskella, jonka lisäksi kappeliseurakunnalla on kaksi hautausmaata ja muita tiloja. Kappeliseurakunnan toimintaa johtaa johtokunta, joka toimii Hollolan seurakunnan kirkkoneuvoston alaisuudessa.
17 (luku)

17 (seitsemäntoista) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 16 ja seuraa luku 18.
Epäonnenluku Italiassa.
Italialaiset pitävät lukua 17 epäonnenlukuna. Monissa asuintaloissa ei ole huoneistoa numero 17 ja lentoyhtiö Alitalian koneissa ei ole sennumeroista istuinriviä. Numeroa on pidetty pahana jo antiikin ajoista lähtien. Eräs monista selityksistä tälle on roomalainen numero XVII, joka on anagrammi sanasta VIXI, joka luettiin latinan kielessä "vissi" (elin, olen elänyt) merkityksessä ”olen kuollut, en elä enää”. Toisen selityksen mukaan Raamatussa mainittu vedenpaisumus alkoi kuukauden seitsemäntenätoista päivänä.
Sen sijaan lukua 13 pidetään Italiassa onnea tuottavana lottoarvonnoissa ja vastaavissa onnenpeleissä.
Pentti Tarkiainen

Pentti Tarkiainen (s. 27. heinäkuuta 1943) on suomalaisnäyttelijä, joka aloitti lyhyeksi jääneen elokuvauransa ElannonNäyttämöllä. Hänet tunnetaan vuonna 1962 valmistuneessa Pojat-elokuvasta.
Virginia Wade

Sarah Virginia Wade (s. 10. heinäkuuta 1945 Bournemouth, Dorset) on entinen brittiläinen tennisammattilainen. Hän voitti kolme Grand Slam -turnausta kaksinpelissä ja neljä nelinpelissä. Hänet muistetaan erityisesti Wimbledonin naisten kaksinpelin voittamisesta turnauksen satavuotisjuhlavuonna 1977. Hän on yhä vuonna 2018 viimeisin naisten kaksinpelin Wimbledonissa voittanut britti, ja miesten kaksinpelissäkin ensimmäisenä brittinä voittoon vuoden 1977 jälkeen ylsi vasta Andy Murray vuonna 2013.
Uransa aikana Wade voitti 55 kaksinpeliturnausta ja keräsi palkintorahoina 1 542 278 dollaria. Hän oli maailmanlistalla kymmenen parhaan joukossa yhtäjaksoisesti 1967–1979. Hän lopetti kaksinpeliuransa vuonna 1985 ja nelinpelin 1986. 
Wade pelasi Wimbledonin naisten kaksinpeliturnauksessa 24 kertaa, mikä on kaikkien aikojen ennätys.
Edward England

Edward England, alkuperäiseltä nimeltään Edward Seegar (noin 1685 Irlannin kuningaskunta – 1720 Madagaskar) oli Irlannista kotoisin oleva merirosvo, joka merirosvosi vuosina 1717–1720. England muutti nimensä, kun hän vaihtoi uransa laivaston upseerista merirosvoksi sen jälkeen, kun newprovidencelainen merirosvo Christopher Winter otti haltuunsa Englandin jamaikalaisen kauppa-sluupin vuonna 1717. Vuonna 1718 Englandia vastaan hyökkäsi Jamaikan kuvernööri Woodes Rogers, joka oli vallanhimoinen merirosvousta vastustava virkamies. England pakeni Bahaman tukikohdastaan aluksi Afrikan rannikolle Azoreille ja Kap Verdelle, jossa hän laivastonsa kanssa kaappasi useita aluksia. England vaihtoi sluuppinsa suurempaan alukseen, "The Pearliin", jonka hän nimesi uudelleen "Royal Jamesiksi".
England palasi Afrikkaan keväällä 1719 ja matkalla Hyväntoivonniemelle hän kaappasi kymmenen alusta, joista he ryöstämisen jälkeen vapauttivat kolme, polttivat neljä ja pitivät itsellään kaksi, "Mercuryn" ja "Katherinen". "Mercury" nimettiin "Queen Anne’s Revengeksi" ja "Katherine" "The Flying Kingiksi". Näillä kahdella laivalla England otti kurssin kohti Karibiaa ja otti haltuunsa kaksi laivaa, "Peterborough’n" ja "Victoryn", joista hän piti itsellään vain "Victoryn".
England purjehti toverinsa John Taylorin kanssa Hyväntoivonniemen ympäri Intian valtamerelle sen jälkeen, kun laivan pohja oli korjattu Madagaskarilla. Vuonna 1720 England vaihtoi "Royal Jamesin" uuteen lippulaivaan "Fancyyn", vastakaapattuun 34-tykkiseen alankomaalaiseen laivaan.
England ja Taylor palasivat Madagaskarille elokuussa 1720, jossa he joutuivat taisteluun alankomaalaisen ja Itä-Intian kauppakomppanialle kuuluvan englantilaisen laivan kanssa. Taylor otti haltuunsa alankomaalaisen aluksen, kun taas England ajoi takaa englantilaista alusta, kunnes sen kapteeni James MacRae ajoi sen karille. Englandin valtaaman "The Cassandran" rahti oli arvoltaan 75 000 Englannin puntaa. Tämä ryöstösaalis maksoi kuitenkin 90:n "Fancyn" miehistöön kuuluvan hengen. Tragedian takia Taylor halusi kostaa "Cassandran" miehistölle, mutta England päätti antaa heidän purjehtia pois "Fancylla". Tästä syystä Taylor aloitti kapinan, jonka johdosta England ja kolme muuta miestä jätettiin oman onnensa nojaan Mauritiuksen saarelle. England kuoli vuonna 1720. Hänet muistetaan inhimillisenä merirosvona. 
Lippu.
Edward Englandin lippu oli merirosvolippu, jossa oli edestä kuvattu pääkallo ja sen alla kaksi luuta ristikkäin. Nykyäänkin merirosvojen tunnuksena on samanlainen lippu.
Ei auta itku markkinoilla

Ei auta itku markkinoilla on suomalainen elokuva vuodelta 1927. Se oli kansankomedia, jonka oli käsikirjoittanut ja ohjannut Uuno Eskola. Hän näytteli itse myös pääosaa Helge Raninin, Kalle Kaarnan, Saara Raninin ja Rakel Tarpilan kanssa. Elokuvassa tekee ensiesiintymisensä myös tuleva näyttelijä Matti Ranin alle vuoden ikäisenä. Elokuvan tuotti Aquila-Suomi. 
Kuvaukset aloitettiin 23. kesäkuuta 1927, ja kuvauksia tehtiin myös heinäkuussa pääosin Ikaalisten Heittolan ja Riitialan kylien alueella. Elokuvan valmistui lokakuussa 1927 ja tarkastuspäiväksi mainitaan 18. lokakuuta 1927. Elokuvan pituus oli 74 minuuttia, ja elokuvan levityksestä huolehti Adams Filmi Oy. Ensi-ilta oli sekä Helsingissä (Bio-Bio ja Edison) että Tampereella (Maxim) 24. lokakuuta 1927.
Viimeiset esityskopiot elokuvasta tuhoutuivat Adams Filmin tulipalossa Helsingissä vuonna 1959. Suomen elokuva-arkistossa Helsingissä on arkistoituna elokuvan käsikirjoitus ja kuvamateriaalia. Arkistossa on myös 10,9 metrin mittainen poisto. Siitä on tehty pelaste, jonka kesto videolle siirrettynä on 24 sekuntia. Suomen elokuva-arkistossa ei ole tietoa siitä, että elokuvaa olisi viety ulkomaille.
Inner Circle

Inner Circle on jamaikalainen reggaeyhtye, joka perustettiin vuonna 1968.
Yhtyeen tunnettuja kappaleita ovat muun muassa vuonna 1993 ilmestynyt ”Sweat (A La La La La Long)”, jota käytettiin Suomessa 1990-luvulla Hartwall Jaffan televisiomainoksissa taustamusiikkina sekä ”Bad Boys”, joka tunnetaan MTV3-kanavallakin esitetyn "Lain nimessä" -televisiosarjan tunnusmusiikkina.
Aatami (nimi)

Aatami on suomalainen miehen etunimi. Nimi on suomalainen muunnos heprealaisesta nimestä Adam, joka merkitsee ihmisolentoa. Raamatun mukaan Aadam eli Aatami oli maailman ensimmäinen ihminen. Aatamin nimipäivä on, samoin kuin Eevankin, 24. joulukuuta eli jouluaattona. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Aatami-nimisiä oli rekisteröity vuoden 2021 loppuun mennessä 1 872 miestä.
Nimen muita käyttöyhteyksiä.
Nimeä Aatami käytetään yleisesti myös eräissä sanonnoissa, jotka viittaavat Raamatun Aadamiin:
Kantasammakot

Kantasammakot (Leiopelmatidae) on sammakoihin kuuluva heimo, johon kuuluu vain yksi suku ja neljä lajia. Kyseisiä sammakkoeläimiä tavataan ainoastaan Uudessa-Seelannissa.
Toisinaan heimoon luetaan toinenkin suku, "Ascaphus", jota tässä kuitenkin pidetään oman häntäsammakoiden heimonsa (Ascaphidae) ainoana edustajana. Kantasammakot ja häntäsammakot ovat toistensa lähimmät sukulaiset, ja ne muodostavat yhdessä kladin amfiseeliset (Amphicoela).
Piirteet.
Kantasammakot kuuluvat alkukantaisimpiin nykyisin elossa oleviin sammakoihin ja niillä on ne monista muista sammakoista poikkeavia piirteitä. Kantasammakoilta puuttuvat tärykalvo, sekä äänirakko ja jälkimmäisen puuttumisen takia ne eivät myöskään kurnuta. Häirittynä ne saattavat kuitenkin päästää hiljaisia vingahduksia. Kantasammakot eivät käytä kieltään hyönteisten saalistamisessa, vaan nappaavat ne suullaan. Ne eivät myöskään kude veteen, vaan muihin kosteisiin paikkoihin. Tästä syystä poikaset kuoriutuvat vasta toukkavaiheen jälkeen, kun taas monien muiden sammakoiden toukat kuoriutuvat ja viettävät toukkavaiheensa vedessä.
Kantasammakoiden erikoisuus on niiden "ylimääräinen" nikama sekä lihas, joka mahdollistaa hännän liikuttamisen. Samat ominaisuudet on myös "Ascaphidae"-heimoon kuuluvilla, joita tavataan ainoastaan Pohjois-Amerikassa.
Levinneisyys.
Kahta kantasammakkolajia (koskisammakko ja "L. archeyi") tavataan Uuden-Seelannin Pohjoissaarella. Stephensaartensammakkoa tavataan vain Stephen-saarella ja "L. pakekaa" tavattiin alun perin vain Maud-saarella, joskin niitä on sittemmin istutettu suojelusyistä muualle. Kolme tunnettua sukupuuttoon kuollutta kantasammakkolajia ovat "L. auroraensis", "L. markhami" ja "L. waitomoensis". "L. waitomoensis" tunnetaan vain Pohjoissaarelta, "L. markhamin" jäännöksiä on löydetty Pohjoissaarelta ja Eteläsaarelta ja "L. auroraensis" tunnetaan vain yhdestä luolasta Eteläsaarelta löydetyistä jäännöksistä.
Uhat ja suojelu.
Kantasammakkoja uhkaa "Batrachochytrium dendrobatidis" -sienitauti, joka "L. archeyi"-yksilöissä vuonna 2001 kantojen romahtamisen jälkeen. Sienitauti on vaikuttanut sammakkokantoihin myös muualla maailmassa ja Uuteen-Seelantiin se on levinnyt todennäköisesti lemmikeiksi maahan tuotujen sammakoiden mukana. Tulokaslajeista myös rottien tiedetään syövän joskus kantasammakkoja. Muiden sammakkolajien tulo Uuteen-Seelantiin tulokaslajeina on pyritty estämään, koska ne saattaisivat kilpailla kantasammakkojen kanssa elintilasta. Toinen uhka kantasammakoille on elinympäristöjen tuhoutuminen metsähakkuiden ja jopa teidenrakentamisen takia. Viime vuosisatojen aikana kantasammakkojen esiintymisalue onkin pienentynyt huomattavasti. Ilmastonmuutos saattaa myös olla uhka tulevaisuudessa. Kantasammakkojen vahingoittaminen ja luonnosta kerääminen on ollut laitonta vuodesta 1921. Yksittäisillä saarilla alun perin tavattuja kantasammakkolajeja on istutettu muille saarille ja "L. archeyi"-lajin yksilöitä kasvatetaan tarhaolosuhteissa siltä varalta, että luonnonvarainen kanta häviää esimerkiksi sienitautien takia.
Mobb Deep

Mobb Deep, joka tunnetaan myös nimellä The Infamous Mobb Deep, oli hip hop -kaksikko Prodigyn ja Havocin rap-yhtye. Sen tunnetuin levy on "The Infamous" ja kappale ”Shook Ones Pt. II”, jota käytettiin myös elokuvassa "8 Mile" (2002).
Mobb Deep oli mukana Yhdysvaltain itä- ja länsirannikon hip hop -riidassa 1990-luvulla. Tupac Shakur julkaisi kappaleita, joissa hän pilkkasi Mobb Deepiä ja muita artisteja. Mobb Deep vastasi "Hell on Earth -"albumilla olevalla ”Drop a Gem on ’Em” -kappaleella, jolla he haukkuivat Tupacia.
Duo hajosi vuonna 2012, mutta jatkoi kuitenkin toimintaansa seuraavana vuonna. Vuonna 2014 julkaistiin albumi "The Infamous Mobb Deep". Prodigyn kuoltua 20. kesäkuuta 2017 Mobb Deep lopetti toimintansa.
Joel Laikka

Olavi Joel Lastikka, kirjailijanimeltään Joel Laikka, (9. toukokuuta 1906 Viipuri – 11. helmikuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja toimittaja. Laikka käytti myös nimimerkkiä Pekka Pire.
Henkilöhistoria.
Laikan vanhemmat olivat Fredrik ja Elli Lastikka, Lastikan suku on kotoisin Kalajoelta. Laikka työskenteli kirjaltajana, mutta opiskeli myöhemmin omatoimisesti toimittajan ammattiin sekä lehti- että mainosalalle. Hän oli toimittajana muun muassa Berliinin olympialaisissa. 
Kirjallinen tuotanto.
Laikan tuotanto koostui ennen muuta ajanvieteromaaneista ja historiallisista romaaneista, mutta hän laati käsikirjoituksen myös kahteen elokuvaan.
Kastanjasutipuu

Kastanjasutipuu eli sutipuu ("Pachira aquatica") on Keski- ja Etelä-Amerikan kosteikoilla luonnonvarainen puu, joka kasvaa noin 18 metrin korkuiseksi. Sen lehdykät ovat säteittäiset ja runko sileä, vihertävä. Kasvi muodostaa syötäviä pähkinämäisiä hedelmiä.
Kastanjasutipuusta on varsinkin Itä-Aasiassa tullut suosittu koristekasvi, ja sen katsotaan tuottavan onnea esimerkiksi liike-elämässä. Lajia on saatavilla myös suomalaisista kukkaliikkeistä huonekasvikäyttöön.
Suvun nimi "Pachira" juontuu eräästä Guayanassa puhuttavasta kielestä.
Hoito-ohje huonekasvina.
Ruukkukasvina kastanjasutipuusta voi tulla runsaan kahden metrin korkuinen. Se viihtyy valoisassa tai puoliaurinkoisessa paikassa, suojassa kevään ja kesän kaikkein paahtavimmalta auringolta. Kasville tulee antaa keväästä syksyyn kerrallaan runsaasti vettä, minkä jälkeen multa saa kuivahtaa kunnolla ennen seuraavaa kastelua. 
Talvella kasvia tulee kastella niukemmin. Kastanjasutipuu menestyy hyvin, vaikka sen jättäisi pariksi kolmeksi viikoksi ilman kastelua. Vain liian kuiva huoneilma tuottaa ongelmia ja se saattaa varistaa lehtiään. Sen lehtiä tulee sumuttaa usein riittävän ilmankosteuden takaamiseksi. 
Kastanjasutipuuta tulee lannoittaa keväästä syksyyn vain kerran kuussa. Kastanjasutipuu viihtyy normaalissa huoneenlämmössä koko vuoden, mutta talven se viettää mielellään viileämmässäkin, kunhan lämpö ei laske alle 12 asteen. Kasvin voi istuttaa uudelleen keväällä tarpeen vaatiessa hiukan entistä suurempaan ruukkuun. Halutessaan sitä voi latvoa ankarasti keväällä, ja pelkkä typistetty lehdetön tynkäkin kasvattaa nopeasti uuden verson. 
Lehtien alapinnalle muodostuvat sokeripitoiset pisarat kuuluvat kasvin normaaliin aineenvaihduntaan, eivätkä niin ollen anna aihetta huoleen.
Turvajalkine

Turvajalkine on kenkä, jonka valmistuksessa on otettu huomioon erilaisia työtapaturmia aiheuttavia riskitekijöitä. Turvajalkineita käytetään melko paljon teollisuudessa ja rakennusalalla, jossa ongelmana voivat olla kengänpohjan läpäisevät naulat tai jaloille putoavat raskaat esineet.
Turvajalkineissa on yleensä kova kärki varpaiden ja jalkapöydän suojelemiseksi sekä erikoisvahvistettu pohja.
Simo Eronen

Simo Eronen (6. joulukuuta 1881 Juuka – 29. toukokuuta 1936 Kajaani) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hänen romaaniensa tapahtumat sijoittuivat Pohjois-Karjalaan ja Karjalan kannakselle.
Erosen vanhemmat olivat maanviljelijä Tahvo Eronen ja Riitta Pekkarinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Joensuun lyseosta vuonna 1903. Eronen toimi Kivilahden kansakoulun opettajana 1905–1906 ja sanomalehtimiehenä 1907–1921. 1920-luvulla hän oli Viipurissa ilmestyneen "Karjalan" toimitussihteerinä. Vuonna 1930 Eronen muutti perheensä kanssa Kajaaniin jossa hän työskenteli "Kajaani"-lehden toimittajana. Talvisodan aikana Erosen perheen koti ja sen mukana hänen kirjallinen jäämistönsä tuhoutui Kajaanin pommituksessa.
Eronen kirjoitti karjalaisista aiheista sekä kaunokirjallisia että historiallisia teoksia. Hänen historiallisia romaanejaan olivat muun muassa "Aunuksen helmi", "Orjavallan perintö", "Tiuri ja pajari" sekä "Kreivin kaupunki". Eronen oli 1921–1926 Karjalan sotahistoriallisen toimikunnan sihteerinä ja kokosi tällöin aineiston, jota hän käytti suurimmaksi osaksi kirjoittamassaan "Karjalan Vapaussodan historian" ensimmäisessä osassa.
Simo Eronen oli naimisissa Jenny Siviä Kuortin kanssa.
Ratina

Ratina on Tampereen keskustan piirissä, Tammerkosken itäpuolella sijaitseva kaupunginosa, josta on käytetty myös numeronimitystä "13. kaupunginosa". Ratinassa sijaitsevat muun muassa noin 16 000 henkeä vetävä Ratinan stadion, Tampereen linja-autoasema sekä Tampereen suurin kauppakeskus Ratina. Ratinan pohjoispuolella sijaitsee myös Koskikeskus. Kaupunginosa muodostuu Ratinanniemi-nimisestä niemestä, jota ympäröivät kolmelta suunnalta Ratinansuvanto ja Viinikanlahti. Ratinanniemen ja Laukontorin välillä sijaitsee Laukonsilta-niminen jalankulun ja pyöräilyn silta, joka lyhentää matka-aikaa keskustaan merkittävästi. Tampereen valtatieltä on hyvät yhteydet Helsinki-Tampere-moottoritielle ja sitä pitkin myös Tampereen kehätielle, ja Ratinan sillan sekä Hämeenpuiston kautta valtatielle 12.
Historia.
Ratina-nimi juontaa todennäköisesti tietä tarkoittavaan sanaan "rata". Ratinan suvannon ja Pyhäjärven Viinikanlahden väliin jäävä Ratinanniemi pysyi pitkään asumattomana, kunnes sinne alkoi 1800-luvun lopulla nousta muutamia asuinrakennuksia. Vuonna 1874 niemelle rakennettiin lasitehdas ja kymmenkunta vuotta myöhemmin kaksi konepajaa, mutta kaikki nämä yritykset jäivät lyhytikäisiksi. Myöhemmin alueella toimi tiilitehdas ja kaupungin sähkövoima-asema. 1920-luvulla perustettu Ratinan kalkkitiilitehdas ehti toimia 12-13 vuotta kunnes sen rakennukset purettiin 1935. Ensimmäinen asemakaava Ratinanniemen kaupunginosaan valmistui vuonna 1886, ja sen mukaan alueelle varattiin kaikkiaan 57 asuntotonttia, joista pienimmät huvilarakennuksia varten. Ratinan kaupunginosan itäosan kaava, jossa oli varattuna alue uudelle linja-autoasemalle, vahvistettiin vuonna 1935.
Ratinanranta.
Ratinanranta on Tampereen valtatien eteläpuolinen osa Ratinasta, joka toimi pitkään virkistys- ja tehdasalueena. Sen uudisrakentaminen 1 000 asukkaan tiheäksi kerrostaloasuinalueeksi alkoi vuonna 2008, ja viimeisimmät asuinrakennukset Voimakadun itäpuolelle valmistuivat 2010-luvun alussa.
Alueella toimineet entisen sähkölaitoksen höyryvoima-asema ja muuntajakorjaustorni asetettiin suojelukohteiksi, mutta osa työpaja- ja varastorakennuksista purettiin. Voimalaitoksen tiloissa toimii Tampereen Sähkölaitoksen pääkonttori. Alueella toimi myös Pelastusarmeijan hoitokoti, jonka toiminta siirrettiin Hervantaan.
Etelänrantaan eli Pyhäjärven Viinikanlahden rannalle rakennettiin rantapromenadi ja asukkaiden sekä vierailijoiden pienvenesatama. Asuinaluetta on luonnehdittu median ja asukkaiden keskuudessa paremmin toimeentulevien kaupunginosaksi, mikä pitääkin osittain paikkansa, sillä asuntojen hinnat ovat kaupungin korkeimpia.
Karunki (Ruotsi)

Karunki (, myös "Karl Gustav") on entinen kunta ja Haaparannan kunnan taajama Tornionjoen länsirannalla suunnilleen Suomen Karunkia vastapäätä. Vuoden 2010 lopussa siellä oli 232 asukasta.
Karunki oli Alatornion alainen kappeliseurakunta vuodesta 1745 vuoteen 1789. Sen jälkeen itsenäisenä kuntana paikan nimi oli Karl Gustav. Tämä nimi annettiin Kustaa III:n toisen pojan mukaan. Vuonna 1967 Karl Gustav liitettiin Alatornion ohella osaksi Haaparannan kaupunkia, joka muutettiin nykyiseksi Haaparannan kunnaksi 1971.
-rata kulki joulukuuhun 2012 saakka Karungin kautta ja taajamassa sijaitsi Karungin rautatieasema.
Maria Bueno

Maria Ester Audion Bueno (11. lokakuuta 1939 São Paulo – 8. kesäkuuta 2018 São Paulo) oli brasilialainen tennispelaaja, joka voitti uransa aikana 19 Grand Slam -turnausta. Niistä seitsemän tuli kaksinpelistä, yksitoista nelinpelistä ja yksi sekanelinpelistä. 
Bueno aloitti tenniksen pelaamisen hyvin varhaisella iällä ja voitti ensimmäisen turnauksensa 12-vuotiaana. vaikka ei ollut siihen mennessä saanut minkäänlaista muodollista koulutusta. Hän oli vasta 14 vuoden ikäinen voittaessaan maansa naisten kaksinpelimestaruuden. Kansainvälisellä kiertueella Bueno aloitti 1958, jolloin hän voitti Rooman turnauksen sekä ensimmäisen Grand Slam -tittelinsä Wimbledonin nelinpelissä Althea Gibsonin kanssa. 
Seuraavana vuonna Bueno saavutti ensimmäisen kaksinpelimestaruutensa Wimbledonissa kukistamalla Darlene Hardin loppuottelussa lukemin 6–4, 6–3. Hän voitti kaksinpelin myös Yhdysvaltain avoimissa ja oli vuoden 1959 ranking-ykkönen. Lisäksi Associated Press nimesi hänet vuoden naisurheilijaksi. Bueno oli ensimmäinen ei-yhdysvaltalainen nainen, joka kykeni voittamaan sekä Wimbledonin että Yhdysvaltain avoimet saman kalenterivuoden aikana. Kotimaahansa Brasiliaan palattuaan hän sai kansallissankarin vastaanoton: maan presidentti huomioi hänet, ja São Paulon kaduilla järjestettiin serpentiiniparaati hänen kunniakseen. 
Bueno voitti kaksinpelimestaruuden Wimbledonissa kaikkiaan kolme kertaa ja Yhdysvaltain avoimissa neljästi. Australian ja Ranskan avoimissa hän ylsi kummassakin loppuotteluun, mutta hävisi molemmilla kerroilla Margaret Smith Courtille. Bueno pääsi vähintään puolivälieriin 26 ensimmäisessä Grand Slam -kaksinpeliturnauksessaan. Tämä putki katkesi Wimbledonissa 1967, sillä hän hävisi tuolloin neljännellä kierroksella käsivamman takia. 
Nelinpelaajana Bueno voitti 12 Grand Slam -turnausta kuuden eri pelikumppanin kanssa. Hänestä tuli vuonna 1960 ensimmäinen nainen, joka on voittanut nelinpelin kaikissa neljässä Grand Slam -turnauksessa saman kalenterivuoden aikana. Näissä mestaruuksissa hänen partnereinaan olivat Christine Truman Australian avoimissa ja Darlene Hard Ranskan avoimissa, Wimbledonissa sekä Yhdysvaltain avoimissa. 
Vuonna 1978 Bueno hyväksyttiin International Tennis Hall of Fameen.
Grand Slam -finaalit (35).
Bueno voitti 19 ja hävisi 16 Grand Slam -finaaleistaan.
Annala

Annala on Tampereen kaupunginosa, joka sijaitsee kaupungin Kaakkoisella suuralueella ja Kaukajärven suunnittelualueella. Se rajoittuu etelässä Ruskoon, idässä Kangasalaan ja lännessä Kaukajärveen sekä Hervantaan. Kaupunginosassa on kerrostalo-, rivitalo- ja omakotitaloasutusta. Annalassa oli 7 519 asukasta vuonna 2023.
Palvelut.
Annalan läpi kulkee Juvankatu. Alueen länsipuolisella Annalankadulla sijaitsee lähikauppa Sale ja pizzeria. Itäpäässä Hikivuorenkadulla sijaitsee K-Market, pizzeria, parturi-kampaamo sekä Levonmäen seurakuntatalo.
Alueella sijaitsee yksi alakoulu nimeltä Annalan koulu, joka toimii kolmessa eri toimipaikassa. Kaikissa niistä on myös esiopetusta. Toimipisteitä ovat Annalan koulutalo, vuosina 2003–2004 rakennettu Karosen koulutalo ja uusimpana vuonna 2016 valmistunut Metsäniityn koulutalo. Annalan koulussa aloitettiin ensimmäisenä Suomessa luotto-oppilastoiminta. Sittemmin nimi on vaihtunut oppilaskunnan hallitukseksi.
Annalaan kulkevat bussilinjat 8A ja 8B. Bussilinja 8A kulkee Haukiluomasta Keskustorille ja sieltä Annalaan. 8B kulkee samaa reittiä, mutta jatkaa Hervantaan asti.
Pentti Lahti

Pentti Olavi Lahti (29. huhtikuuta 1913 Himanka – 8. toukokuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, kirjailija, runoilija ja suomentaja.
Henkilöhistoria.
Lahden vanhemmat olivat suutari Kalle Lahti ja Alma Kustaava Haglund ja puoliso vuodesta 1939 Rauni Kyllikki Kuusela. Hän kävi kansakoulun ja viisi luokkaa yhteiskoulua ja opiskeli Työväen Akatemiassa. Lahti toimi suutarina, liikeapulaisena, metallityöläisenä ja varastonhoitajana. "Tulenkantajat" -lehden aputoimittaja hän oli 1939, "Siili-lehden" toimittaja 1945-1946 ja "Työkansan Sanomat" -lehden toimittaja ja pakinoitsija 1946. 
Kirjallinen tuotanto.
Lahti osallistui 1939 antologiaan "Vaella nuoruus" ja häneltä julkaistiin runo "Sikermä talvisodasta" sota-aikaisessa rintamamiesten antologiassa "Täältä jostakin" (WSOY 1943, 3. p. 1993). Esikoisteoksensa novellikokoelman "Taas lähtöön" Lahti julkaisi 1941 ja sen jälkeen muun muassa runoja, näytelmän ja suomennoksia.
Silent Hill Original Soundtracks

Silent Hill Original Soundtracks on Akira Yamaokan säveltämä "Silent Hill" -pelisarjan ensimmäisen osan musiikista koostettu soundtrack. Musiikillisesti se koostuu lähinnä kokeellisesta industrial-, ambient ja noisemusiikista, mutta mukana on myös muutama tavanomaisempi kappale, joista lienee tunnetuimpana "Silent Hill" -niminen alkutunnuskappale.
Soundtrackista on julkaistu japanilainen ja eurooppalainen versio. Niitä ei kuitenkaan enää paineta. Levy onkin nykyään keräilyharvinaisuuden asemassa.
Tietoa.
Sarjanumero: KICA-7950 
&lt;br&gt;Säveltänyt: Akira Yamaoka ja Rika Muranaka (41) 
&lt;br&gt;Sovittanut: Akira Yamaoka ja Rika Muranaka + Omar Valente (41) 
&lt;br&gt; Esittänyt: Vanesa Quiroz (41) 
&lt;br&gt; CD-levyjä: 1
Arvi Arjatsalo

Arvi Ensio Arjatsalo (sukunimi vuoteen 1947 "Lyytikäinen", 27. tammikuuta 1927 Viipuri – 18. marraskuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja nuortenkirjailija. Arjatsalo pääsi ylioppilaaksi 1946 ja valmistui kansakoulunopettajaksi 1953.
Arjatsalo otti kirjojensa aiheet koulumaailmasta ja käsitteli myös ajankohtaisia aiheita kuten ensimmäistä kuukävelyä sekä myös erilaisia ongelmia kuten nuorisorikollisuutta ja koulukiusaamista. 1980-luvulta alkaen Arjatsalo julkaisi useita elämäkertakirjoja Elias Lönnrotista, Sakari Topeliuksesta ja M. A. Castrénista.
Nagatachō

Nagatachō () on kaupunginosa Chiyodan erillisalueella Tokiossa Japanissa. Se sijaitsee erillisalueen eteläosassa aivan keisarillisen palatsin lounaispuolella. Se on Japanin poliittisen vallan keskus: alueella sijaitsevat Japanin parlamentin rakennus, Japanin pääministerin virka-asunto eli "Kantei" ja useita muita hallintorakennuksia. 
Nagatachōn kaupunginosaan kuuluvat Nagatachō 1-chōmen ja Nagatachō 2-chōmen osa-alueet, joissa oli vuonna 2014 yhteensä 533 asukasta. Niiden yhteenlaskettu pinta-ala on 0,68 neliökilometriä. Alueella on kuitenkin paljon työpaikkoja, ja vuonna 2010 osa-alueiden päiväajan väestön lukumäärä oli yhteensä 19 433 henkeä.
Historia ja rakennukset.
Edo-kaudella Nagatachōn alueella sijaitsi samuraisukujen residenssejä. Nykyisen parlamenttitalon takana kulkevaa katua alettiin Edo-kauden puolivälissä nimittää Nagatachōksi. Sen nimi juontuu paikalla olleeseen ratsastuskenttään, jota kutsuttiin Nagata-suvun residenssin mukaan "Nagata-babaksi" (). Meiji-kaudella alue oli pääosin armeijan käytössä, mutta Japanin parlamenttitalon valmistuttua sinne vuonna 1936 siitä tuli maan poliittinen keskus. Nagatachōn nimeä käytetäänkin usein kuvaannollisesti viittaamaan Japanin hallitukseen, kun taas viereinen Kasumigasekin alue on ministeriöiden eli byrokratian keskus. 
Japanin parlamenttitalo ja Japanin parlamentin kirjasto käsittävät suurimman osan Nagatachō 1-chōmen alueesta. Viereinen Nagatachō 2-chōme oli aiemmin asuin- ja liikealuetta, mutta se tuhoutui lähes täysin toisen maailmansodan pommituksissa. Nykyisin vilkkaaksi hallinto- ja liikealueeksi muuttuneessa kaupunginosassa sijaitsevat sodan jälkeen uudelleenrakennettu Hoshigaokan kukkulalla kohoava Hie-jinjan šintolainen pyhäkkö ja vuonna 2002 valmistunut uusi pääministerin virka-asunto eli "Kantei". Hibiyan kaupunginosasta vuonna 1929 muuttaneen Hibiyan lukion rakennukset ovat aivan Hie-jinjan pohjoispuolella. Helmikuun 26. päivän välikohtauksen näyttämönä vuonna 1936 toimineen entisen Sannō-hotellin paikalla seisoo nykyään 44-kerroksinen Sannō Park Tower -pilvenpiirtäjä. 
Liikenne.
Keskeisen sijaintinsa ja merkityksensä vuoksi Nagatachōta palvelevat useat metroasemat: Nagatachōn metroasema (Tōkyō metron Yūrakuchō-linja ja Hanzōmon-linja), Kokkai-gijidōmaen metroasema (Tōkyō metron Marunouchi-linja ja Chiyoda-linja), Tameike-sannōn metroasema (Tōkyō metron Ginza-linja ja Nanboku-linja) sekä Akasaka-mitsuken metroasema (Marunouchi-linja ja Ginza-linja).
Renewable Energy Corporation

Renewable Energy Corporation ASA (REC) on norjalainen aurinkoenergialaitteita valmistava yritys, jonka pääkonttori on Oslon lähellä Høvikissä. Yritys tuottaa aurinkokennoja ja kennomoduleita sekä niiden valmistuksessa käytettäviä polypiitä ja piikiekkoja. Yritys ilmoittaa olevansa ainoa valmistaja, jonka tuotanto kattaa aurinkoenergialaitteiden koko arvoketjun piin puhdistuksesta aina valmiiksi aurinkokennomoduleiksi saakka. Yrityksellä on seitsemän tehdasta, jotka sijaitsevat Norjassa, Yhdysvalloissa, Ruotsissa ja Etelä-Afrikassa.
Divisioonat.
REC:llä on kolme divisioonaa: "REC Silicon", "REC Wafer", "REC Solar".
REC lähti vuonna 2005 osakkaaksi saksalaisen Q-Cells AG:n ja yhdysvaltalaisen Evergreen Solar Incin perustamaan EverQ-nimiseen yhteisyritykseen ja sopi piin toimittamisesta tälle yhtiölle. 
Osake.
REC:llä on yli 9 000 osakkeenomistajaa. Suurimmat osakkeenomistajat ovat (tammikuu 2008):
Cariba Heine

Cariba Heine (s. 1. lokakuuta 1988 Johannesburg, Etelä-Afrikka) on australialainen näyttelijä. Cariba muutti Australiaan 1991.
Heine esiintyi australialaisessa nuortensarjassa "H2O", jossa hän näytteli Rikkiä. Sarjaa on esitetty Yleisradion televisio-ohjelmassa "Summeri".
Varhainen elämä.
Heine syntyi Johannesburgissa Kevin ja Michelle Heinelle, mutta muutti Australiaan vuonna 1991, Heinen ollessa kolme. Heine on saanut koulutusta jazztanssiin, steppiin, balettiin, akrobatiaan ja rytmiseen voimisteluun. Heine on esiintynyt myös yhdysvaltalaisen Will Young -nimisen laulajan musiikkivideolla "Leave Right Now". Vuonna 2009 Heine sai pääroolin elokuvasta "A Model Daughter: The Killing of Caroline Byrne". Tämän jälkeen hänet kiinnitettiin Rikki Chadwickin rooliin merenneidoista kertovaan sarjaan "H2O". Vuonna 2012 hän näytteli Heatheriä elokuvassa "Bait".
Kyröskoski

Kyröskoski () on 22 metrin putouskorkeudellaan yksi Suomen korkeimmista koskista. Se sijaitsee Hämeenkyrön kunnassa noin 40 kilometriä Tampereelta luoteeseen, valtatie 3:n varrella, ja sen ympärille on muodostunut samanniminen taajama. Kosken kautta Kokemäenjoen vesistön Ikaalisten reittiin kuuluva Kyrösjärvi laskee Pappilanjoen kautta Kirkkojärveen, ja edelleen Siuronkoskeen. Kyröskoski on valjastettu ja sen äärellä on toiminut useita vesimyllyjä sekä harjoitettu puunjalostusteollisuutta, raakapuun uittoa ja vesivoimatuotantoa 1870-luvulta lähtien (Hammarén &amp; Co Aktiebolag, Oy Kyro Ab, Kyro Oyj, M-real Kyro ja Metsä Board Kyro). Voimalaitoksen omistaa Kyröskosken Voima Oy. Kosken arvellaan olevan yksi Kalevalassa mainituista kolmesta suuresta koskesta: ”Hämeen Hälläpyörä”. Muut kalevalaiset putoukset ovat Imatra ja "Kaatrakoski Karjalassa", joka perimätiedon mukaan tarkoittaa Lieksanjoen Pankakoskea. Nälkävuosien seurauksena kosken putouskorkeutta alennettiin 1800-luvun lopulla maanviljelysmaan lisäämiseksi Kyrösjärven ympäristössä.
Kyröskoski kuohuu nykyään avoimena neljä kertaa kesässä, kun sen patoluukut avataan. Koskinäytökset ovat vappupäivänä ja juhannuspäivänä sekä yhtenä sunnuntaina heinäkuussa ja elokuussa.
Kyröskoski kuvataiteessa.
Kyröskoskella on merkittävä sija suomalaisessa kuvataiteessa ja kirjallisuuden maisemakuvauksissa. A. F. Skjöldebrand on tehnyt koskesta seepialaveerauksen jo 1799 matkallaan Suomen halki. Sittemmin Kyröskosken on piirtänyt Magnus von Wright, jonka piirros on julkaistu teoksessa Finland framställdt i teckningar. Tunnetuimmat Kyröskosken kuvaukset ovat kuitenkin Werner Holmbergin öljymaalaus vuodelta 1854 ja laveeraus vuodelta 1857.
Historiaa.
Pappilanjoen vanhempi nimitys on ollut Kyrösjoki. Heti sen jälkeen, kun Koskenperkaustoimikunta perustettiin vuonna 1799, kääntyi Kyrösjärven asukkaista koottu toimikunta sen puoleen ja haki lupaa perata Kyröskoskea ja laskea järven vedenpintaa alemmaksi. Lupa myönnettiin hankkeelle, ja 23. heinäkuuta vuonna 1804 tuotiin Nokian kartanoon Kuninkaan Joenperkaustoimikunnalta hankittuja perkausvälineitä. Hanke voidaan katsoa alkaneeksi tästä päivästä alkaen. Perkaustyöt ovat ilmeisesti valmistuneet ennen kuin Suomen sota 1808–1809 käynnistyi. Seuraava vedenpinnan aleneminen tapahtui vuosina 1828–1831, kun ikaalislaiset isännät suorittivat joen perkauksia. Kummallakin kerralla on järven vedenpinta laskenut arviolta 2,0–2,5 metriä. Kolmas perkaushanke tapahtui vuosina 1865–1866. Silloin vedenpinta laski noin kaksi metriä. Tällä kertaa hankkeeseen osallistuivat ikaalislaiset, hämeenkyröläiset ja viljakkalalaiset talot yhdessä. Työt kestivät yhteensä noin kaksikymmentä tuhatta työpäivää ja maksoivat noin kymmenen tuhatta ruplaa.
Jeremy Thorpe

John Jeremy Thorpe (29. huhtikuuta 1929 Surrey – 4. joulukuuta 2014) oli brittiläinen poliitikko, joka johti maansa liberaalipuoluetta vuosina 1967–1976.
Sekä Thorpen isä että isoisä olivat konservatiivipuolueen kansanedustajia. Vuonna 1940 hänet lähetettiin sodan tieltä kouluun Connecticutiin, Yhdysvaltoihin. Vuodesta 1943 Thorpe kävi Eton Collegea. Hän opiskeli oikeustiedettä Oxfordin yliopiston Trinity Collegessa.
1960-luvulla Thorpe vastusti Etelä-Afrikan apartheidia ja Kaakkois-Aasian postkolonialistista politiikkaa.
Thorpe erosi puoluejohtajan tehtävästä ja parlamentista, kun häntä syytettiin osallisuudesta entisen miespuolisen rakastajansa murhayritykseen. Myöhemmin Thorpe vapautettiin syytteistä.Tapahtumien perusteella julkaistiin vuonna 2016 John Prestonin kirjoittama "A Very English Scandal" -kirja. Kirjan pohjalta ilmestyi vuonna 2018 televisiosarja nimeltä Perienglantilainen skandaali.
Yksityiselämä.
Thorpe oli kahdesti naimisissa. Vuonna 1968 hän meni naimisiin "Caroline Allpassin" kanssa ja heille syntyi poika, "Rupert". Caroline kuoli vuonna 1970 auto-onnettomuudessa. Vuonna 1973 Thorpe solmi avioliiton "Marion Steinin" kanssa. Stein oli konserttipianisti ja aiemmin ollut naimisissa kuningattaren serkun, Harewoodin jaarlin kanssa. Liitto kesti maaliskuuhun 2014 asti, jolloin Stein kuoli.
Thorpe kuoli joulukuussa 2014 sairastettuaan kauan Parkinsonin tautia.
Hälläpyörä

Hälläpyörä on neljä kertaa vuodessa ilmestyvä Helsingin yliopiston Hämäläis-Osakunnan osakuntajulkaisu. Lehti perustettiin vuonna 1866, osakunnan tiedon mukaan 1859. "Hälläpyörä" on ilmoituksensa mukaan Suomen vanhin yhtäjaksoisesti ilmestynyt järjestölehti. Sen päätoimittajana toimii vuonna 2022 Olli Narinen 
"Hälläpyörään" ovat aikoinaan kirjoittaneet muun muassa Pentti Saarikoski ja Suvi-Anne Siimes. Vuonna 1983 lehden päätoimittajana on toiminut Pekka Haavisto.
AIM (sarjakuvat)

AIM (akronyymi sanoista "Aloitteellisia Ideoita ja Mekaniikkaa" ), on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen rikollisryhmittymä. Ryhmä esiintyi ensimmäisen kerran amerikkalaisen "Strange Tales"-lehden numerossa 146 (1966). AIM:in loivat Stan Lee ja Jack Kirby.
Historia.
AIM on organisaatio, joka koostuu nerokkaista tiedemiehistä ja heidän alaisistaan. Ryhmän ainoa päämäärä on saavuttaa mahdollisimman paljon valtaa ja syrjäyttää maapallon hallitukset käyttäen kehittämäänsä korkeatasoista teknologiaa. Järjestön on perustanut Toisen maailmansodan myöhäisessä vaiheessa Wolfgang von Strucker. AIM:in tarkoitus oli luoda kehittyneitä aseita Paroni Struckerin johtamalle Hydralle AIM:in onnistuikin miltei kehittää atomiaseita, kun amerikkalaisten ja japanilaisten joukot valloittivat HYDRAn salaisen saaritukikohdan. Vaikka Hydra kokikin tuolloin suuren takaiskun, järjestö selviytyi ja kasvoi seuraavien vuosikymmenien ajan voimassaan. Tällä hetkellä AIM omaa useita tukikohtia eri puolilla maailmaa, joista suurin on Karibianmerellä Boca Calienten saarella sijaitseva päätukikohta
AIM on luonut kolme kuolettavan tehokasta objektia, jotka edustavat järjestön teknologista luomisvoimaa puhtaimmillaan. Suurin näistä luomuksista on Kosminen Kuutio, salaperäinen laite, joka kykenee täyttämään hallitsijansa jokaisen toiveen. AIM ei kuitenkaan koskaan ymmärtänyt, että oli luonut vain kuutiomaisen säilytystilan jumalvoimaiselle Tuonpuoleisten-rotuun kuuluvalle olennolle, jonka AIM oli sattumalta saanut siirrettyä tähän ulottuvuuteen. Tämä Kosminen Kuutio on nykyään kehittynyt olennoksi nimeltään Kubik. 
Järjestön toinen nerokas voimannäyte on androidi Superadaptoidi, joka kykenee matkimaan tapaamiensa supervoimaisten olentojen ulkonäköä ja supervoimia. Nämä voimat tehtiin mahdollisiksi sijoittamalla palanen Kosmista Kuutiota androidiin. Kubik kuitenkin otti palasen haltuunsa myöhemmin ja Superadaptoidi tehtiin toimintakyvyttömäksi. 
AIM:in kolmas saavutus oli keinotekoisesti mutatoitu ihminen, josta kehittyi vaarallinen tappaja nimeltään MODOK (Mental Organism Designed Only for Killing). MODOK omaa kummallisen ulkonäön ja psionisiä kykyjä, joilla hän on ottanut usein valtaansa koko AIM:in. 
Tunnusmerkit.
AIM tunnetaan parhaiten mehiläisten hoitajan asua muistuttavasta univormusta, jota AIM:in agentit ovat käyttäneet sitten sarjakuvissa tapahtuneen ensiesiintymisen. 
Ultimate Marvel.
Ultimate Marvel-jatkumossa AIM määräsi Hullun Haihattelijan varastamaan Cerebron Ryhmä-X:ltä ja lavastamaan syyllisiksi Ihmeneloset.