tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kalle Alatalo

Kalle Joonas Alatalo (s. 30. marraskuuta 1978) on suomalainen kitaristi ja muusikko. Hän soittaa pispalalaisessa yhtyeessä Hauli Bros sekä Mike's Monster Jam house bandissa. Hän on myös soittanut ja laulanut Juice Leskisen ja isänsä Mikko Alatalon yhtyeissä. Alatalo on myös vieraillut muusikkona eri äänitteillä. 
Alatalo soittaa myös Tarinankertojat-klubin housebandissa, yhdessä Markus ”Marzi” Nymanin, Anssi Nykäsen, Harri Rantasen ja Jani Wilundin kanssa. Vuonna 2010 alkaneen klubin aikana Alatalo on säestänyt useita Suomen eturivin laulaja-lauluntekijöitä, muun muassa Pelle Miljoonaa, Pauli Hanhiniemeä, Heikki Saloa, Mariskaa sekä Juha Tapiota. Alatalo on mukana myös Manserock-musikaalissa Vuonna -85 GTP (TTT), sekä Pyynikin kesäteatterin esityksessä Kuuma kesä -85.
Jane Powell

Jane Powell, oikealta nimeltään Suzanne Lorraine Burce (1. huhtikuuta 1929 Portland, Oregon – 16. syyskuuta 2021 Wilton, Connecticut) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, tanssija ja laulaja.
Powell syntyi Portlandissa Oregonissa ja oli siellä jo nuorena varsin tunnettu laulaja. Hän oli kiertänyt toisen maailmansodan aikana Oregon Victory Girl -nimellä hankkimassa varoja myymällä sotaobligaatioita. Powell teki elokuvaensiesiintymisensä musikaalissa "Song of the Open Road" (1944). Powellista tuli nopeasti suosittu, ja hänen elokuviansa olivat 1940-luvulla muun muassa "Delightfully Dangerous" (1945) ja "Tapaamme illalla" (1948).
Powellin ensimmäiset elokuvat olivat olleet melko samanlaisia nuorisomusikaaleja, mutta Stanley Donenin ohjaamassa vuoden 1951 elokuvassa "Kuninkaalliset häät" hän pääsi näyttelemään Fred Astairen rinnalle. Powell ja Astaire näyttelivät elokuvassa sisarusparia, ja heillä oli yksi yhteinen tanssikohtaus. "Kuninkaallisten häiden" jälkeen Powell teki joitakin musikaaleja, mutta vuonna 1954 hän teki jälleen yhteistyötä Donenin kanssa. "Seitsemän veljeksen morsiamet" on toinen hänen keskeisistä elokuvistansa.
Powellilla oli vuonna 1954 "Seitsemän veljesten morsiamien" lisäksi roolit elokuvissa "Athena" ja "Syvällä sydämessäni". Seuraavaa vuonna hän oli mukana elokuvissa "Meripojat ankkurissa" ja "On the Town". Powellin laulama ”True Love” nousi vuonna 1956 "Billboardin" listan 15:nneksi. Hän alkoi 1950-luvun lopulla turhautua samanlaisiin musikaalirooleihin.
Powell siirtyi 1960-luvun aikana televisioon ja esiintyi useita kertoja muun muassa "The Red Skelton Show’ssa" ja muissa varieteenohjelmissa. Hän vieraili 1970- ja 1980-lukujen aikana muun muassa sarjoissa "Lemmenlaiva" ja "Seikkailujen saari". Sarjassa "Growing Pains" Powellilla oli puolestaan sivurooli 1980- ja 1990-lukujen taitteessa. Hänen viimeinen televisioroolinsa oli vuonna 2002 sarjassa "".
Powell näytteli aktiivisesti myös teatterissa, ja vuonna 1973 hän esiintyi Broadwayllä näytelmässä "Irene" ja vuonna 2000 Off Broadwayllä Bill C. Davisin kirjoittamassa draamakomediassa "Avow". Powell oli vuonna 2003 mukana Chicagossa esitetyssä Stephen Sondheimin musikaalissa "Bounce". Hän esiintyi vuoden 2007 jälkeen epäsäännöllisesti myös orkesterin Pink Martini mukana.
Hänelle on omistettu tähti Hollywood Walk of Famella.
Powellin viides aviomies oli entisen lapsinäyttelijä Dick Moore.
Rauha (uskonto)

Rauha uskonnollisessa merkityksessä voi tarkoittaa sopusointuista olotilaa koko maailmassa, tietyn kansan kohdalla tai yksittäisen ihmisen elämässä. Se voi tarkoittaa myös Jumalan tai taivaan ominaisuutta tai varmuutta taivaaseen pääsemisestä.
Rauha Vanhassa testamentissa.
Raamatun vanhassa testamentissa esiintyvä heprean kielen sana "šalom" suomennetaan "rauha". Sen perusmerkitys on 'eheys' tai 'terveys'. Sanaa käytettiin Raamatun aikaan ja käytetään nykyäänkin tervehdyksenä (vrt. suomen sanat "terve" ja "tervehdys"). Vanhassa testamentissa rauha liittyy usein Israelin kansan rauhaan sen viholliskansoista, mutta myös rauhaan Jumalan kanssa. Molemmissa merkityksissä rauhan katsotaan edellyttävän Jumalan käskyjen noudattamista (esimerkiksi Jesaja 48:18). Toisaalta puhutaan uudesta rauhanliitosta, jossa Jumala lahjoittaa rauhan palvelijansa kärsimyksen tähden (Malakia 2:5, Jesaja 53:5).
Rauha Uudessa testamentissa.
Uuden testamentin kreikankielisessä alkutekstissä esiintyvä sana έιρηνη "eireenee" "rauha" on sama sana jota käytetään Vanhan testamentin kreikannoksessa šalom-sanan vastineena. Jeesuksen syntymän yhteydessä enkelit julistivat rauhan tulleen maan päälle. Jeesus itse yhdisti Vanhan testamentin ennustukset uudesta rauhanliitosta omaan tehtäväänsä sovittaa ihmisten synnit verellään. Hän lupasi jättää seuraajilleen rauhan (Johannes 14:27). Hän kuitenkin korosti, ettei tullut tuomaan rauhaa maallisessa mielessä. Päinvastoin, hän ennusti tulevaksi sotia ja riitoja. Jeesuksen tuoma rauha on ulkoisista olosuhteista riippumaton (Johannes 16:33) eikä ole inhimillisesti ymmärrettävissä (Filippiläisille 4:6-7). Täydellisesti rauha tulee Ilmestyskirjan mukaan silloin kun Jumala luo uuden taivaan ja uuden maan (Ilm.21:1-4). Rauha uusitestamentillisessa mielessä on siis pitkälti sama asia kuin pelastus.
Rauha kristinuskossa.
Kristillisessä kielenkäytössä voidaan erottaa rauha-sanan eri merkityksiä:
Matthias Lanzinger

Matthias Lanzinger (s. 9. joulukuuta 1980 Abtenau, Itävalta) on itävaltalainen alppihiihtäjä. Lanzinger kilpaili maailmancuptasolla vuosina 2004–2008. Vuonna 2008 hän kaatui pahoin supersuurpujottelun maailmancupkisassa Norjassa ja hänen säärensä jouduttiin amputoimaan. Vammautumisensa jälkeen hän on osallistunut vammaisurheilukilpailuihin.
Ura.
Lanzinger saavutti nuorten MM-hopeaa pujottelussa vuonna 2000. Kaudella 2003–2004 hän voitti Euroopan cupin kokonaiskilpailun. Lanzinger ylsi urallaan kerran palkintopallille alppihiihdon maailmancupissa, oltuaan kolmas super-G:ssä Beaver Creekissä joulukuussa 2005.
Maaliskuussa 2008 maailmancupin osakilpailussa Kvitfjellin super-G:ssä Lanzinger kaatui laskussaan törmättyään porttiin ja paiskautui turvaverkkoihin. Hänen toisen suksensa siteen irrotusmekanismi (jonka tulisi turvallisuuden vuoksi irrottaa suksi jalasta laskijan kaatuessa, jottei suksi rinteeseen tarttuessa vääntäisi jalan osia sijoiltaan tai poikki) ei toiminut kunnolla ja Lanzingerin jo murtunut jalka ei antanut kylliksi vastusta suksen irrottamiseksi hänen kieriessään mäkeä alas kohti turvaverkkoja ennen kuin oli jo liian myöhäistä. Hän sai jalkaansa myös avomurtuman. Hänet kuljetettiin ensin lillehammerilaiseen sairaalaan ja sieltä helikopterilla oslolaiseen sairaalaan. Myöhemmin kävi ilmi, ettei hänen vaurioitunutta jalkaansa pystytä pelastamaan parantumattoman kudosvaurion vuoksi, joten Lanzingerin vasen jalka amputoitiin polven alapuolelta. Huhtikuun alussa 2008 Lanzinger otti ensimmäiset askeleensa proteesin kanssa. Lanzingerin hoitotoimenpiteitä on kritisoitu ja joidenkin arvioiden mukaan hänen jalkansa olisi voitu pelastaa, minkä johdosta Lanzinger on ilmoittanut haastavansa kisajärjestäjät ja oslolaisen sairaalan oikeuteen.
Lanzinger teki paluun alppihiihtokilpailuihin marraskuussa 2011 kun hän kilpaili Alankomaissa liikuntavammaisten alppihiihtocupissa. Vuoden 2014 talviparalympialaisissa hän saavutti hopeaa supersuurpujottelussa ja alppiyhdistetyssä. Vuoden 2015 para-alppihiihdon MM-kilpailuissa hän saavutti kaksi hopeaa ja kaksi pronssia.
Toni Nygård

Toni Nygård (s. 1974) on oululainen säveltäjä, sanoittaja, sovittaja ja musiikkialan yrittäjä. Hän on opiskellut muun muassa Madetojan musiikkilukiossa, Oulun Konservatoriossa sekä Leeds College of Musicissa Englannissa ja tehnyt erinäisiä musiikkiprojekteja Suomen ohella Kaliforniassa Yhdysvalloissa sekä Englannissa. 
Nygårdin kappaleita ovat levyttäneet esimerkiksi Suvi Teräsniska, Antti Ketonen, Anna Eriksson, Anne Mattila, Saara Aalto, Tommi Läntinen ja Neljänsuora. Hänen kappaleita ja tuotantoja ovat levyttäneet myös monet tangokuninkaalliset, kuten Saija Tuupanen, Arja Koriseva, Pirita Niemenmaa, Marita Taavitsainen, Johanna Pakonen, Tomi Markkola sekä Marko Maunuksela. Näistä kymmenet kappaleet ovat käyneet valtakunnallisten sekä paikallisradioiden soittolistojen kärjessä. Nygård on ollut neljästi Suomen Euroviisuissa (Tommi Läntinen, I'Dees, Heidi Kyrö &amp; Just sekä Jussi Saxlin) ja voittanut v. 2025 Tangomarkkinoiden sävellyskilpailun kappaleella "Taivas täynnä tulta" (säv. Jussi Rasinkangas ja Toni Nygård, san. Annika Aakkula, levytys Heidi Pakarinen), v. 2024 Jouluradion ja Aito Iskelmän Joululaulukilpailun kappaleella "Joulu joka toinen vuosi" (säv. Jussi Rasinkangas ja Toni Nygård, san. Kati Valjus, levytys Antti Ketonen) sekä v. 2023 Kiuruveden Iskelmäviikon Suomalainen Iskelmä säv. ja san.kilpailun kappaleella "En voi sydäntä siirtää" (säv. Jussi Rasinkangas ja Toni Nygård, san. Mirjam Paaso ja Toni Nygård, levytys Saija Tuupanen). Hänellä on myös useita palkintosijoja eri kilpailuista kuten 2. sija Tangomarkkinoiden sävellyskilpailussa kappaleella "Naisen sydän" (san. Helena Hatunen, levytys Johanna Pakonen), 3.sija Turun Tuomiokirkkoseurakunnan sävellyskipailussa, 2. ja 3. sijoja Somero soikoon ja Suven sävel-sävellys- ja sanoituskilpailuissa, raadin 3. sija Ylen Huuhkajaviisuissa jne. 
Nygårdin kokonaan tai osin tuottamista äänitteistä menestyneimpiä ovat platinaa sekä tuplaplatinaa myyneet Suvi Teräsniskan levyt, joista radioaikaa ovat saaneet etenkin hänen tuottamansa ja sovittamansa "Hento kuiskaus" ja "Hei mummo". Hänen kokonaan tuottama Suvi Teräsniskan Tulkoon joulu-pitkäsoitto on menestynyt listoilla useana jouluna (ml. Suomen virallisen albumilistan #1 2025) ja hän on sovittanut ja tuottanut kaksi vuoden soitetuinta uutta joululaulua. 
Toni Nygårdin läheinen, pitkäaikainen työpari on kempeleläinen säveltäjä Jussi Rasinkangas ja Nygård on tehnyt yhteistyötä monien sanoittajien kanssa (mm. Vexi Salmi, Heikki Salo, Saara Törmä, Sinikka Svärd, Eija Hinkkala, Pekka Eronen, Chrisse Johansson, Mirjam Paaso, Annika Aakkula, Kati Valjus, Jaakko Linnovaara). Hän on myös toiminut kapellimestarina ja sovittajana erinäisissä teatteriprojekteissa, kuten Meri Oulu ry:n Kuningaslohi-musiikkinäytelmässä (näyttelijöinä mm. Erkki Saarela, Perttu Pesä, Ahti Kuoppala ja Anneli Ranta). 
Nygård on toiminut Musiikintekijät ry:n (aiemmin Säveltäjät ja Sanoittajat Elvis ry) hallituksessa vuosina 2005–2012 ja sen edustajana Music Finland ry:n (aiemmin Musex ry) hallituksessa vuosina 2009–2011. Lisäksi hän on ollut erinäisissä työryhmissä ja toimikunnissa, kuten LUSESin kevyen musiikin toimikunnassa.
Stacy Hart

Stacy Hart (s. 28. elokuuta 1979) on englantilainen näyttelijä, jonka tunnetuin rooli oli englantilaisessa televisiosarjassa "The Bill". Hän esitti sarjassa Selena-nimistä naista vuosina 2000–2005. Hän on näytellyt myös elokuvissa "Elephant juice" ja"Get Real". Lisäksi hän on myös esiintynyt minielokuvassa "Grafters". Hän on näytellyt televisiossa vuodesta 1998 lähtien.
Monique Garbrecht-Enfeldt

 
 
Monique Garbrecht-Enfeldt (o.s. Garbrecht, s. 11. joulukuuta 1968 Potsdam, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen pikaluistelija, joka saavutti kaksi olympiamitalia ja voitti yhdeksän maailmanmestaruutta. 
Garbrecht voitti 15 vuoden mittaisen huippu-urheilu-uransa aikana viisi mestaruutta sprinttereiden MM-kilpailuissa (vuosina 1991, 1999, 2000, 2001 ja 2003) ja neljä mestaruutta matkakohtaisissa maailmanmestaruuskilpailuissa, joista kaksi 500 metrillä ja kaksi 1 000 metrillä; lisäksi hän saavutti molemmilla matkoilla kerran hopeaa.
Garbrecht-Enfeldt kilpaili neljissä olympialaisissa ja saavutti kaksi olympiamitalia. Albertvillen talviolympialaisissa 1992 hän saavutti pronssia 1 000 metrillä sekä sijoittui neljänneksi 500 metrillä ja viidenneksi 1 500 metrillä. Lillehammerin olympialaisissa 1994 hän oli viides 1 000 metrillä ja kuudes 500 metrillä. Naganon olympialaisissa 1998 hän sijoittui lyhyemmällä matkalla kahdeksanneksi ja pidemmällä kymmenenneksi. Salt Lake Cityssä 2002 hän saavutti toisen olympiamitalinsa sijoittumalla 500 metrillä hopealle luisteltuaan ensimmäisessä lähdössä maansa ennätyksen ja uransa parhaan ajan 37,34. Lisäksi hän sijoittui 1 000 metrillä kuudenneksi. Hän aikoi osallistua myös vuoden 2006 olympialaisiin, mutta hänen huonot tuloksensa ensimmäisissä maailmancup-kisoissa saivat hänet perumaan aikeensa.
Itä-Saksan edustajana silloinen Monique Garbrecht voitti nuorten sarjassa yleisluistelun maailmanmestaruuden vuosina 1986 ja 1987 sekä saavutti MM-pronssia vuonna 1985.
Live for Speed

Live for Speed (LFS) on realistisuuteen pyrkivä autopeli, joka on suunniteltu internetissä pelattavaksi muita pelaajia vastaan. Alun perin peli suunniteltiin julkaistavaksi kolmessa osassa: S1, S2 ja S3. Tällä hetkellä kehitys on S3-vaiheessa (Versio 0.6U). Peli tukee HTC Vive VR- ja Oculus Rift -virtuaalilaseja.
Pelin pääasiallisena myyntikanavana toimii internet. Viralliselta sivustolta voi ostaa lisenssin, jolla saa sisältöä käyttöönsä.
Valtaosa radoista on moottoriratoja, mutta mukana on myös muutama rallycross-rata. S3 osan ensimmäisessä päivityksessä julkaistiin aito Rockingham rata sekä graafisia päivityksiä. Autot ovat pääosin kuvitteellisia, mutta mukana on myös muutama oikea auto: RaceAbout, Formula BMW, BMW Sauber F1.06 sekä MRT5. Seuraava uusi auto on Volkswagen Scirocco TSi 2.0.
Mikon parhaat (vuoden 1996 albumi)

Mikon parhaat on suomalaislaulaja Mikko Alatalon kolmastoista, vuonna 1996 julkaistu kokoelma-albumi. Se on kolmas ja viimeisin Alatalon samalla nimellä julkaistuista kokoelmista.
Lemun vaakuna

Lemun kunnan vaakuna perustuu vanhaan paikalliseen kansantarinaan. Tarinan mukaan pitäjän asukkaat halusivat siirtää Lemun kirkon uuteen paikkaan. Kirkon rakennukseen tarvittavat hirret varastettiin Nousiaisista. Kirkko rakennettiin tarinan mukaan paikalle, johon kirkkohirsikuorma sattui kaatumaan. Kirkon mäellä olevaan muistokiveen onkin kirjattu tarinan säe:
Lemun vaakunassa on punaisessa kentässä nelipuolainen hopeinen pyörä, josta nousee hopeinen apilaristi. Vaakunan apilat viittaavat maatalouteen ja risti ja pyörä puolestaan tarinan kirkkohirsikuormaan. Vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander. Se on vahvistettu käyttöön 11. lokakuuta 1966. Se muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi kunnan liityttyä Maskuun vuonna 2009.
Dusty Hill

Joseph Michael ”Dusty” Hill (19. toukokuuta 1949 Dallas, Texas, Yhdysvallat – 27. heinäkuuta 2021 Houston, Texas) oli ZZ Top -yhtyeen basisti ja laulaja.
Hill syntyi ja kävi koulunsa Dallasissa Texasin osavaltiossa. Vuosina 1966–1968 hän soitti yhtyeessä American Blues. Vuonna 1969 hän liittyi ZZ Topiin yhdessä American Bluesista tutun rumpalin Frank Beardin sekä Moving Sidewalks -yhtyeen kitaristi-laulajan Billy Gibbonsin kanssa. Yhtye soitti aktiivisesti vuoteen 1977 asti ja piti sen jälkeen kahden ja puolen vuoden tauon, jonka aikana Hill ja Gibbons toisistaan tietämättä kasvattivat pitkät parrat. Yhtye nousi maailmanmenestykseen vuoden 1983 levyllään Eliminator. 
Hill meni naimisiin Charleen McCroryn kanssa vuonna 2002. Vuonna 2000 kesken Euroopan-kiertueen Hillillä havaittiin hepatiitti C.
Hill esiintyi omana itsenään yhdessä kuvitteellisesta Hillin perheestä kertovan animaatiosarjan "Kukkulan kuningas" -jaksossa. Siinä hän on Hillin perheen isän Hankin serkku.
Hill kuoli 72-vuotiaana kotonaan Texasin Houstonissa. 
Soittimet.
Hill soitti monia erilaisia bassoja ja vahvistimia, ja hänellä oli kokoelma vanhoja ja räätälöityjä soittimia. Hänellä oli useita erilaisia Fender Precision ja Jazz -bassoja, Gibson Explorer, Dean Z, Danelectro Longhorn ja James Trussart SteelCaster Bass. Vahvistimina Hill käytti Marshall JCM900 ja Celestionin kaiuttimia.
The Definition of X

The Definition of X: The Pick of the Litter on kokoelma-albumi rap-artisti ja näyttelijä DMX:ltä (Earl Simmons). Albumi julkaistiin 12. kesäkuuta 2007. Albumi alkuperäinen nimi oli "The Dog". Sen julkaisijana toimi Def Jam Recordings, ei Sony. "The Definition of X" sisältää hittejä kuten "Where The Hood At", "X Gon Give It to Ya" ja "Party Up".
Albumi debytoi numerolla 26 Billboard 200-listalla, myyden 35 000 kappaletta ensimmäisellä viikollaan. 11. heinäkuuta 2007 mennessä albumi oli myynyt 65 826 kappaletta Yhdysvalloissa.
Eestinkallio

Eestinkallio on Etelä-Espoossa sijaitsevan Nöykkiön kaupunginosan pohjoisosassa sijaitseva osa-alue, joka rajautuu Eestinlaakson, Eestinmalmin ja Pisan asuinalueisiin. Eestinkallio on 39 hehtaarin suuruinen kallioinen viheralue, jolla sijaitsee muun muassa valaistu urheilukenttä. Alueen eteläosassa sijaitsee Eestinkallion koulu. Eestinkalliota ympäröivät pääosin pientaloalueet. Eestinkallio on kaavoitettu asumis- ja virkistyskäyttöön.
Eestinkallion maastoa luonnehtii tuoreiden ja kuivahkojen kangasmetsien ja kallioalueiden vuorottelu. Eestinkalliolla on hyvin tyypillisiä jääkauden merkkejä kuten silokalliota. Lisäksi alueella on Litorinameren aikainen muinaisranta. Alueen kalliot ja kalliometsät ovat metsälain mukaisia arvokkaita luontotyyppikohteita, karukkokankaita puuntuotannollisesti vähätuottoisempia kallioita. Eestinkallion laella on geologista arvoa. Kohteet ovat paikallisesti arvokkaita. Virkistysarvoiltaan Eestinkallio on merkittävä. Se toimii ns. lähiluontona ympäröivien asuinalueiden asukkaille. 
400 metrin säteellä Eestinkallion virkistysalueesta asuu 3 800 ihmistä. Ympäröivillä asuinalueilla asuu paljon lapsiperheitä. Aivan Eestinkallion välittömässä läheisyydessä on koulu, neljä päiväkotia, perhepäivähoitajien lapsiryhmiä, Espoonlahden seurakunnan Mäntykappeli, neuvola, hammashoitola ja terveysasema. 
Jätevedenpuhdistamo.
Eestinkallio oli esillä yhtenä mahdollisena sijaintipaikkana Espoon uudelle jätevedenpuhdistamolle. Jätevesien käsittelyn kehittämishankkeen lähtökohtana on ollut nykyisen Suomenojan puhdistamon tehostaminen ja laajentaminen tai kokonaan uuden puhdistamon rakentaminen. Espoon kaupunginvaltuusto päätti 12.10.2009, että Suomenojan korvaava puhdistamo sijoitetaan Blominmäkeen Kehä III:n varrelle.
Arthur Bergström

Arthur Osvald Bergström, joka käytti Saksassa nimeä Bergh (8. marraskuuta 1876 Helsingin pitäjä – 15. joulukuuta 1932) oli suomalainen Torpedoveneen päällikkö ja merikapteeni. Hänen vanhempansa olivat tilanomistaja Constantin Bergström ja Fredrika Elisabeth Eklund. Arthur Osvald Bergström kävi keskikoulun ja harjoitteli kotitilallaan maataloustöitä, mutta kiinnostui merenkulusta ja suoritti Helsingin merikoulussa aliperämiehentutkinnon vuonna 1900, perämiestutkinnon hän suoritti vuonna 1901 ja merikapteenitutkinnon vuonna 1905. 
Hän työskenteli usealla Höyrylaivaosakeyhtiön aluksella, kunnes sai kapteenin vakanssin S/S Castorin päällikkönä vuonna 1914. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä hän oli Bremenin satamassa aluksensa kanssa ja joutui saksalaisten pidättämäksi, mutta hänet vapautettiin ja hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 27. syyskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 11. toukokuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet komennettiin erikoistehtäviin Englantiin ja Ruotsiin. Hän palasi takaisin pataljoonan yhteyteen ennen sen Suomeen paluuta ja toimi kotimatkalla kipparoimansa laivan kapteenina (Castor). 
Hän toimi koko Suomen sisällissodan ajan Castorin kapteenina. Sisällissodan jälkeen hän astui Suomen armeijan laivaston palvelukseen 18. helmikuuta 1919 ja toimi aluksi torpedovene C 3:n ja myöhemmin torpedovene S1:n päällikkönä. Suomen armeijan laivastosta hän erosi 26. huhtikuuta 1919 palatakseen S/S Castorin päälliköksi, josta tehtävästä hän erosi vuonna 1930. Hänet on haudattu Helsinkiin. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
Weathered

Weathered yhdysvaltalaisen Creed-yhtyeen viimeinen studioalbumi, joka julkaistiin 20. marraskuuta 2001. Se myi Yhdysvalloissa kuusinkertaisesti platinaa.
Albumi on myös yhtyeen ainoa albumi, jossa kitaristi Mark Tremonti soittaa myös bassoa, syynä Brian Marshallin lähtö yhtyeestä pois.
Kappaleet.
"Kaikki kappaleet kirjoittaneet Scott Stapp ja Mark Tremonti."
John Wesley (muusikko)

John Wesley (s. kesäkuu 1962) on yhdysvaltalainen kitaristi. John Wesleyn musiikillinen ura alkoi 1980-luvun alulla Tampassa Floridassa. Vuonna 1991 hän perusti Autodrive-yhtyeen rumpali-tuottajan Mark Pratorin kanssa. Seuraavana vuonna Wesley lähti soolouralle ja hänestä tuli lämmittelijä brittiläiselle Marillionille seitsemällä perättäisellä maailmankiertueella, joilla hän soitti sadoilletuhansille kuulijoille. 
Vuonna 1998 Wesley lähti Mike Trampin, entisen White Lionin johtohenkilön, kanssa laajalle kiertueelle lämmittelijäksi Lynyrd Skynyrdille ja Peter Framptonille. Tätä seurasi lukuisia maailmankiertueita skotlantilaisen neo-progelegenda Fishin kanssa. Viime aikoina Wesley on ollut kiertuemuusikkona brittiläisen progressiivista rockia esittävän Porcupine Treen kitaristina ja taustalaulajana In Absentia-, Deadwing-, Fear of a Blank Planet- ja The Incident -kiertueilla. 
Vuonna 2005 Wesley tuotti ja äänitti viidennen studiojulkaisunsa "Shiverin". Albumin apulaistuotti Wesleyn Tampassa, Floridassa sijaitsevan studion RedRoom Recordersin osaomistaja Mark Prator ja sen miksasi Porcupine Treen Steven Wilson.
Vuosien aikana John Wesley on työskennellyt lukuisten muusikoiden ja yhtyeiden kanssa mukaan lukien Porcupine Tree, Sean Malone, Steve Hogarth, Steve Rothery, Marillion, Fish, Mike Tramp, Mark Prator ja tilapäisenä basistina ja kitaristina floridalaisperäiselle Sister Hazelille.
Elokuun 24. 2007 John Wesley ilmoitti, että koko hänen soolotuotantonsa tulee ilmaiseksi ladattaviksi mp3-tiedostoiksi hänen MySpace-sivulleen. Tätä Wesley kutsuu ”Share the Wes” -politiikaksi. Hänen levyjään on edelleen myytävänä keikoilla ja netissä.
Nukupuu

Nukupuu ("Hemignathus lucidus") on sukupuuttoon kuollut varpuslintulaji, jota esiintyi endeemisenä Havaijin saaristossa Kauain ja Mauin saarilla.
Nukupuu oli kooltaan noin 14 cm pitkä. Lajin pää ja vatsa olivat keltaiset ja selkäpuoli oliivinvihreä. Valkoista sillä oli siivissä ja pyrstössä. Lajin nokka oli pitkä ja voimakkaasti alaspäin kaareva. Kauainamakihin ("Chlorodrepanis stejnegeri") nokka on vaaleampi ja pään ja selän värit ovat lähempänä toisiaan kuin nukupuulla. Papukaijapeippo ("Pseudonestor xanthophrys") on väritykseltään samankaltainen, mutta nokka on huomattavasti tukevampi. Linnun laulu oli lyhyt viserrys ja kutsuääni ”ke-wit”. Ääntely oli samanlaista kuin akiapolaaulla ("Hemignathus wilsoni").
Nukupuun elinaluetta olivat trooppiset metsät 1 450–2 000 metrin korkeudessa. Ravintonaan lintu käytti kovakuoriaisia ja hämähäkkejä.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokitteli nukupuun hävinneeksi vuonna 2016. Sen epäilleen hävinneen kuitenkin jo 1900-luvun alussa. Metsien hävittäminen tuhosi suurimman osan sen asuinalueista. Lisäksi sen häviämistä jouduttivat saarille saapuneet vieraat lajit, kuten mustarotta ja malariaa kantava hyttyslaji.
Michael J. Pollard

Michael J. Pollard (30. toukokuuta 1939 Passaic, New Jersey – 20. marraskuuta 2019) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Pollard näytteli C.W. Mossia elokuvassa "Bonnie ja Clyde", josta hän sai Oscar-ehdokkuuden. Hän sai elokuvasta Bafta-palkinnon. Hän esiintyi myös Star Trekin ensimmäisessä televisiosarjassa.
Veteraanipäivä

Veteraanipäivä on sotaveteraanien muistamiseksi useissa maissa vietettävä juhlapäivä.
Chesterfield (savukemerkki)

Chesterfield on Altria Groupin savukemerkki. Tuotetta myydään Suomessa itsekäärittäväksi sekä kovapintaisissa askeissa, joissa savukkeita on 20 kappaletta EU-lainsäädäntöjen mukaisesti. Aiemmin Chesterfieldiä myytiin myös 17 savukkeen askeina, koska siitä saatiin tasahinta 3€. Tupakan verotuksen kiristyessä tuotekoista on luovuttu ja jäljellä on perusaski ja iso aski. Askeista oli aikoinaan monia eri kokoja, 17, 19, 20, 24 ja 30. EU:n lakien myötä askien koko on vakiintunut.
Monia vuosia Chesterfield-savukkeita tuotti Liggett &amp; Myers Tobacco Company. Vuonna 1999 Liggett myi L&amp;M-, Lark-, ja Chesterfield -tuotemerkit Phillip Morris Companylle, joka tunnetaan nykyään nimellä Altria Group.
Esa Niiva

Esa Antero Niiva on lappeenrantalainen muusikko, joka on soittanut saksofonia muun muassa yhtyeissä Sleepy Sleepers, Leningrad Cowboys ja Mamba. Musiikillisen uransa Niiva on aloittanut lappeenrantalaisen Rock’n’roll-yhtyeen Jam Rock Bandin riveissä 1980-luvun alussa. Soittouralle kuuluu myös Lappeenranta Big Bandin jäsenyys. Nykyisin Niiva toimii soittaja-aliupseerina ja äänenjohtajana Maasotakoulun Rakuunasoittokunnassa Lappeenrannassa.
Esa Niiva on soittanut mm. seuraavilla levyillä:
Saharasbora

Saharasbora ("Pseudorasbora parva") on töröjen heimoon kuuluva aasialainen kalalaji, jota esiintyy vieraslajina nykyisin myös Euroopassa.
Saharasbora on pieni kala, yleensä 2-8 cm:n pituinen, korkeintaan 11:n, ja sen pisin ilmoitettu elinaika on viisi vuotta.
Haitallinen vieraslaji.
Romanian Dâmbovițan piirikunnassa saharasbora laskettiin viljelylaitoksilta 1960-luvulla vapaaksi lampeen, josta sillä oli pääsy Tonavaan ja josta se levittäytyi halki Euroopan. Saharasboran kantama loinen aiheutti vaaran muille lajeille, kuten allikkosalakalle ("Leucaspius delineatus"). Saharasbora käy allikkosalakoiden kimppuun, joissa loisen aiheuttama tulehdus aiheuttaa lisääntymiskyvyttömyyttä ja menehtymisen.
Anja Samooja

Anja Samooja (oik. Anja Inkeri Gersov; 13. joulukuuta 1919 Turku – 9. maaliskuuta 1966 Turku) oli suomalainen runoilija ja kääntäjä. Hän julkaisi teoksia myös nimellä "Anja Samooja-Gersov". Hän asui Tanskassa vuodesta 1949 lähtien; hänen puolisonsa oli Gunner Gersov. Samooja kirjoitti kolme runokokoelmaa ja suomensi muun muassa Hartvig Frischin kolmiosaisen "Euroopan kulttuurihistorian" sekä kaunokirjallisuutta tanskasta, ruotsista ja englannista.
Maputon kansainvälinen lentoasema

Maputon kansainvälinen lentoasema sijaitsee noin kolmen kilometrin päässä Mosambikin pääkaupungista Maputosta. Se on Mosambikin suurin lentoasema. Vuonna 2023 aseman kautta kulki 1,1 miljoonaa matkustajaa.
Lentoasemalla on kaksi päällystettyä kiitotietä, joista toinen on 3 660 metriä pitkä ja toinen 1 700 metriä pitkä.
Albert Theodor Böök

Albert Theodor (A. Th.) Böök (8. kesäkuuta 1858 Padasjoki – 29. toukokuuta 1943 Padasjoki) oli Hämeenlinnassa vaikuttanut opettaja, museomies ja tietokirjailija.
Lapsuus ja nuoruus.
Padasjoella Alhon kartanossa syntyneen A. Th. Böökin vanhemmat olivat nimismies, kuvernementinsihteeri Thure Wilhelm Böök ja Karolina Forssell. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1877 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1885.
Böök meni vuonna 1885 naimisiin Anna Maria Borgströmin kanssa. Heidän poikansa oli kansanedustaja Leo Böök ja tyttärensä kuvittaja, kääntäjä ja lastenkirjailija Kerttu Böök.
Ura ja luottamustoimet.
Vuosina 1890–1892 Böök opetti luonnonhistoriaa ja maantietoa Vaasan ruotsalaisessa lyseossa. Hämeenlinnan lyseon luonnonhistorian ja maantiedon kollegana ja myöhemmin lehtorina hän toimi vuosina 1892–1926. Böök oli Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1900 ja tomi sen puheenjohtajana vuosina 1905–1912 ja 1875 perustetun Hämeenlinnan Eläinsuojelusseuran toinen puheenjohtaja (1902–1926).
Böök museomiehenä.
1900-luvun alussa Böök teki aloitteen Hämeenlinnan Historiallis-Muinaistieteellisen museon eli nykyisen Hämeenlinnan kaupungin historiallisen museon perustamisesta. Taustalla oli pettymys Tampereen voitettua kilpailun Hämeen museon sijoituspaikasta vuonna 1906. Hämeenlinnan museohanke toteutui vuonna 1910. Böökistä tuli vuonna 1912 avatun museon johtokunnan puheenjohtaja ja museon ensimmäinen hoitaja, jona hän toimi vuoteen 1925 asti. Böök oli myös perustamassa Suomen museoliittoa vuonna 1923. Hän oli liiton keskushallituksen jäsen vuosina 1923–1927 ja liiton varapuheenjohtajana 1924–1926. Suomen museoliiton kunniajäseneksi hänet valittiin vuonna 1935.
Böök kuvasi paljon Padasjokea, samoilla paikoilla kuin I. K. Inha, ja Böökin kuvakokoelma on Lahden kaupunginmuseon kokoelmissa.
Aiheesta muualla.
A. Th. Böökin lehtiartikkeleita:
Aitolos

Aitolos () viittaa kreikkalaisessa mytologiassa useaan eri mieshahmoon:
Aitolos, Endymionin poika.
Aitolos oli Endymionin, Eliin kuninkaan, ja joko nymfi Neisin tai Ifianassan poika. Pausanias nimeää äidiksi myös Asterodian, Khromian tai Hyperippen.
Endymion haastoi Aitoloksen ja tämän kaksi veljeä, Paieonin ja Epeioksen juoksukilpaan keskenään Olympiassa valitakseen näistä seuraajansa Eliin hallitsijana. Kilpailun voitti Epeios, joka seurasi isäänsä kuninkaana.
Aitolos ajoi Azanin kunniaksi järjestetyissä hautajaiskisoissa vahingossa vaunuilla Apiin yli niin, että tämä kuoli, jolloin Apiin pojat ajoivat Aitoloksen maanpakoon. Hän matkasi kureettien maille ja tappoi siellä isäntänsä Doroksen, Laodokoksen ja Polypoiteen. Maan hän nimesi itsensä mukaan Aitoliaksi. Täällä Aitolos nai Pronoen ja sai tämän kanssa kaksi poikaa, Pleuronin ja Kalydonin.
Aitolos, Palaimonin isä.
Aitolos mainitaan mahdollisesti Palaimonin, yhden argonauteista, isänä.
Aitolos, Oksyloksen poika.
Aitolos oli Oksyloksen ja Pierian poika, joka kuoli jo nuorella iällä. Hänet haudattiin Aitoliassa Olympiaan vievälle portille, koska oraakkeli oli kieltänyt hautaamasta ruumista kaupungin sisä- tai ulkopuolelle.
Sheri S. Tepper

Sheri Stewart Tepper (16. heinäkuuta 1929 Littleton, Colorado – 22. lokakuuta 2016 Santa Fe, New Mexico) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka kirjoitti pääasiassa tieteis- ja kauhukirjallisuutta. Hän on tunnettu feministisestä tieteiskirjallisuudestaan, jossa on usein myös ekofeministisiä piirteitä. 
Tepper sai parhaan fantasiateoksen Locus-palkinnon vuonna 1991 romaanistaan "Beauty".
Tepper käytti myös useita salanimiä, kuten A. J. Orde, E. E. Horlak ja B. J. Oliphant. Tepper aloitti runojen ja lasten tarinoiden kirjoittamisen nimellä Sheri S. Eberhart 1960-luvulla. Fantasian kirjoittamisen Tepper aloitti 1980-luvun alussa. Hän herätti arvostelijoiden ja yleisön laajemman kiinnostuksen ensimmäisellä science fiction -romaanillaan vuonna 1987. Tepperin teoksista on suomennettu "Portti naisten maahan" ("A Gate to Women’s Country", suom. Karisto 1990) ja "Ruohojen maa" ("Grass", suom. Karisto 1991).
Heimo Pihlajamaa

Heimo Tuomo Elias Pihlajamaa (s. 10. helmikuuta 1936 Veteli) on suomalainen kirjailija ja kääntäjä, joka on asunut 1960-luvun puolestavälistä asti Alankomaissa.
Pihlajamaa on suomentanut muun muassa Jack Londonin, John Updiken ja Daniel Sheldonin teoksia.
2000-luvulla Pihlajamaa on julkaissut omakustanteena kahdeksan kirjaa, joissa kotikunta Veteli on vahvasti mukana.
John Herschel

John Frederick William Herschel (7. maaliskuuta 1792 Slough, Englanti – 11. toukokuuta 1871 Collingwood, Kent, Englanti) oli englantilainen matemaatikko, tähtitieteilijä, kemisti ja kokeellinen valokuvaaja/keksijä. Hän oli tähtitieteilijä Sir William Herschelin poika ja 12 lapsen isä.
Herschel aloitti koulunkäynnin Etonissa, mutta hänet siirrettiin yksityisopetukseen. 17-vuotiaana hän aloitti matematiikan opinnot Cambridgen yliopistossa. Valmistuttuaan hän harkitsi lakimiehen uraa, mutta kiinnostuikin tähtitieteestä William Hyde Wollastonin innoittamana. Hän rakensi oman peiliteleskoopin isänsä avustamana, ja varmensi sen avulla isänsä havaintoja kaksoistähdistä ja tähtisumuista James Southin kanssa.
Kun isän Sloughissa aloittama työ oli valmistunut, Herschel muutti perheineen Kapkaupunkiin vuonna 1834 ja alkoi tehdä havaintoja eteläisen taivaan tähdistä. Niitä kertyi 164 sivua pitkä luettelo tähtisumuista ja tähtiryhmistä. He palasivat Englantiin vuonna 1838.
Herschel aloitti juliaanisen päivän käytön tähtitieteessä.
Hän nimesi seitsemän Saturnuksen kuuta ja neljä Uranuksen kuuta. Hän edisti valokuvaustiedettä sekä tutki värisokeutta ja ultraviolettivalon kemiallista vaikutusta.
Solomon Burke

Solomon Burke (21. maaliskuuta 1940 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat – 10. lokakuuta 2010 Haarlemmermeer, Alankomaat) oli yhdysvaltalainen laulaja. 
Burke toimi lapsesta asti saarnaajana perheensä kirkossa Philadelphiassa. Aikuisena hän ryhtyi radion gospel-ohjelman juontajaksi. 1960-luvulla Burke solmi levytyssopimuksen Atlantic Recordsin kanssa ja siirtyi maallisen musiikin pariin. Hänen ensimmäinen menestyslaulunsa oli versio country-laulusta ”Just Out of Reach of My Open Arms”. 
Burken muita tunnettuja kappaleita 1960-luvulta ovat ”Cry to Me” ja ”Everybody Needs Somebody to Love”. Nimellä "Rocking Robin" esiintynyt radio-DJ nimesi hänet 1960-luvun menestysvuosina ”rockin &amp; soulin kuninkaaksi”, ja arvonimi säilyi hänellä loppuun saakka. Burke oli myös country-musiikin edelläkävijöitä. 
Burke valittiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2001. Hän teki paluun parrasvaloihin Grammy-palkitulla albumillaan "Don't Give Up On Me" (2002), jolle lauluja ovat tehneet monet huippumuusikot, kuten Bob Dylan, Dan Penn, Brian Wilson, Van Morrison, Elvis Costello ja Tom Waits. Vuonna 2006 Burke palasi country-juurilleen albumillaan "Nashville", jolla vierailijoina ja lauluntekijöinä toimivat muiden muassa Emmylou Harris ja Dolly Parton. 
Burke kuoli äkillisesti Schipholin lentokentällä Amsterdamissa. Häneltä jäi 21 lasta ja 88 lapsenlasta. Ennen kuolemaansa hän toimi oman kirkkokuntansa The House of God for All Peoplen piispana Los Angelesissa ja esiintyvänä laulajana konsertoiden ympäri maailmaa.
Sinikka Kallio

Sinikka Kallio (oik. Sinikka Sisko Nevanlinna, vuoteen 1958 "Kallio-Visapää", o.s. "Kallio", 2. helmikuuta 1917 Rauma – 19. maaliskuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja kääntäjä. Hän käytti vuodesta 1958 kirjailijanimenään Sinikka Kalliota.
Henkilöhistoria.
Kallio pääsi ylioppilaaksi vuonna 1935 Lappeenrannan yhteiskoulusta ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli kouluneuvos Niilo Visapää (1904–1979) ja toinen vuodesta 1958 professori Rolf Nevanlinna (1895–1980).
Kirjallinen tuotanto.
Kallion oma kirjallinen tuotanto ajoittuu pääasiassa 1940- ja 1950-luvuille. Esikoisteos, ylioppilasromaani "Vahasydän", ilmestyi 1946, samoin esikoisrunokokoelma "Siivet".
Kallio on suomentanut muun muassa Thomas Mannin, Rainer Maria Rilken, T. S. Eliotin, José Ortega y Gassetin, Dag Hammarskjöldin ja Georges Simenonin teoksia.
Dan Penn

Wallace Daniel ”Dan” Pennington (s. 16. marraskuuta 1941) on yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja tuottaja. Hänen käsialaansa ovat monet 1960-luvun soulmusiikin hitit, kuten ”Dark End of the Street” James Carrille ja ”Do Right Woman, Do Right Man” Aretha Franklinille.
Dan Penn syntyi Vernonissa, Alabamassa, mutta muutti teini-iässä 1960-luvun alussa Muscle Shoalsin alueelle. Tuolloin hän aloitti Fame Studion lauluntekijänä. Siellä syntyi Pennin ensimmäinen hitti ”Is a Bluebird Blue” Conway Twittylle. Lauluja syntyi yhdessä kosketinsoittaja Spooner Oldhamin kanssa. 
Vuonna 1966 Penn muutti Memphisiin, missä hänen työpaikkanaan toimi American Recording studio. Hänen työparikseen tuli tuottaja, lauluntekijä Lincoln ”Chips” Moman. Elvis Presleyn ”Suspicious Minds” ja Dusty Springfieldin ”Son of a Preacher Man” nostivat studion ja sen työntekijät musiikkialalla halutuiksi yhteistyökumppaneiksi. Vuosina 1967–1972 studio tuotti 122 listanoteerattua laulua, joiden joukossa olivat muun muassa Neil Diamondin ”Sweet Caroline”, Box Topsin ”The Letter” ja Bobby Womackin ”Fly Me To The Moon”.
Vuodesta 1975 lähtien Dan Penn on asunut Nashvillessä, Tennesseessä. Hän kirjoittaa vaimonsa Linda Pennin kanssa lauluja, kalastaa ja viettää eläkepäiviä, tehden silloin tällöin muusikon töitä.
Dan Penn kirjoitti yhdessä Carson Whitsettin ja Hoy Lindseyn kanssa Solomon Burken Grammy-palkitun albumin "Don't Give Up On Me" (2002) nimikappaleen.
Koukkusormi

Koukkusormi ("Bowfinger") on Frank Ozin ohjaama ja Steve Martinin käsikirjoittama komediaelokuva vuodelta 1999. Martin oli myös pääosassa elokuvassa Eddie Murphyn kanssa.
Elokuva kritisoi muun muassa Hollywoodia, elokuva-alaa ja julkisuuden henkilöitä.
Juoni.
Elokuva kertoo epäonnisesta elokuvaohjaajasta Bobby Bowfingerista, joka on 10 vuoden iästä asti säästänyt rahaa voidakseen tehdä vihdoinkin elokuvan. Elokuvan teko kuitenkin näyttää epätodennäköiseltä, sillä mikään suuri yhtiö ei suostu maksamaan Bowfingerin projektia. 
Jos elokuvassa olisi suuri tähti, niin elokuvayhtiöt suostuisivat rahoittamaan elokuvan. Bowfingerin mielestä oikea mies elokuvaan on toimintatähti Kit Ramsey. Bowfinger ehdottaa roolia Ramseylle, mutta tämä kieltäytyy roolista. Bowfinger pettyy, mutta haluaa Ramseytä edelleen elokuvaansa. Kuvausryhmälleen Bowfinger kertoo Ramseyn suostuneen rooliin ja alkavat kuvata elokuvaa, Ramseyn tietämättä. He kuvaavat Bowfingerin johdolla Ramseytä salaa ja lopulta projektiin liittyy myös Ramseyn veli Jiff, jonka avulla Bowfinger aikoo kuvata elokuvan loppuun.
Loonatics Unleashed

Loonatics Unleashed on yhdysvaltalainen piirrossarja, jonka tuotti Warner Bros. Animation. Sarjasta tehtiin yhteensä 26 jaksoa, jotka esitettiin alun perin Yhdysvalloissa vuosien 2005–2007 aikana. Loonatics Unleashed on otettu vaikutteita Looney Tunes -hahmoista ja sarja on tyyliltään toimintakomedia, jossa on sekoitusta vanhoista Looney Tunes lyhytanimaatioiden komiikasta ja modernin animaation toiminnasta.
Juoni.
Sarjan ensimmäiset viisi jaksoa sijoittuu vuoteen 2772, jolloin meteoriitti iskee kuvitteelliseen Acmetropolisiin. Se ei kuitenkaan tuhoa mitään vaan iskun seurauksena ääniaalto antaa kuudelle henkilölle yliluonnollisia voimia. Salaperäinen ja voimakas nainen Zadavia kutsuu nämä kuusi meteoriitin vaikutuksen alaiseksi joutunutta henkilöä ja muodostaa heistä supersankari ryhmän. Zadaviasta tulee heidän valvoja, joka lähettää kuusikon pelastamaan Acmetropolisin ja sen asukkaat vaaran uhatessa. Ryhmä saa nimekseen Loonatics ja he asustavat 125:n kerroksen tornissa. Kaikki kuusi sankaria Ace Bunny, Lexi Bunny, Danger Duck, Rev Runner, Tech E. Coyote ja Slam Tasmanian ovat kuuluisien Looney Tunes -hahmojen jälkeläisiä.
Tässä tällä hetkellä

Tässä tällä hetkellä on Katri Helenan albumi, joka julkaistiin 13. syyskuuta 2004. Levyn tunnetuin kappale lienee ”Viimeinen kuulutus”, joka soi tiuhaan radiokanavilla. Samoin huomiota sai ”Tulisuudelma”-tangon uudelleensovitus, jonka Katri Helena duetoi Jari Sillanpään kanssa.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 13.
Per Olov Jansson

Per Olov Jansson (22. huhtikuuta 1920 Helsinki – 7. helmikuuta 2019 Vantaa) oli suomenruotsalainen valokuvaaja ja kirjailija. Hän oli kuvanveistäjä Viktor Janssonin ja taidegraafikko Signe Hammarsten-Janssonin poika ja Tove Janssonin nuorempi ja Lars Janssonin vanhempi veli. Hän teki valokuvakuvituksen Toven viimeiseen muumikirjaan "Outo vieras Muumitalossa". Janssonin kuvausalaa olivat muun muassa mainoskuvaus ja luontokuvaus, ja erikoisalaa olivat teollisuuskuvaus, ilmakuvaus ja sukelluskuvaus.
1950-luvulla hän toimi yhdessä Larsin kanssa ilmakuvaajana yhtiössä nimeltä Aerofoto. Pitkästä urastaan huolimatta Janssonin ensimmäinen valokuvanäyttely oli vasta vuonna 2000 hänen 80-vuotispäivänsä kunniaksi. 
Jansson, liikanimeltä "”Prolle”", oli myös sukeltaja. Hän on Sukeltajaliiton kunniajäsen numero 1. Hän keskittyi sukeltajana kehittämään erityisesti vedenalaista suunnistusta. Toinen hänelle tärkeä sukelluksen sivurönsy oli kullan kaivaminen imurin avulla matalassa vedessä Liiton suunnistuskiertopalkinto kantaakin nimeä "Prollen Paalu". Jansson, hänen poikansa Peter ja tämän poika Olli Pekka suorittivat yhdessä Suomen tiettävästi ensimmäisen kolmen sukupolven sukelluksen vuonna 1980.
Norm Macdonald

Norman Macdonald (17. lokakuuta 1959 Quebec – 14. syyskuuta 2021 Los Angeles) oli kanadalainen näyttelijä ja koomikko. Hänet tunnettiin parhaiten uutisankkurin roolistaan sketsisarja "Saturday Night Livessä" vuosina 1993–1998. Tämän jälkeen Macdonald esitti pääosaa tilannekomediasarjassaan "Norm Show" ja esiintyi useissa elokuvissa. Hänet tunnettiin myös lukuisista esiintymisistään Conan O'Brienin ja muiden myöhäisillan keskusteluohjelmien vieraana. Vuosina 2013–2017 Macdonald isännöi internet-talk show'ta "Norm Macdonald Live" koomikko Adam Egetin kanssa. Ohjelman suosio johti Netflix-sarjaan "Norm Macdonald Has a Show" vuonna 2018. 
Vuonna 2016 Macdonald julkaisi kirjan "Based on a True Story", joka nousi "New York Timesin" Bestseller-listalle. 
Norm Macdonaldia on kutsuttu yhdeksi parhaista stand up -koomikoista koskaan. Macdonald sai kunnian olla viimeinen stand up -esiintyjä suositussa "Late Show with David Letterman" -ohjelmassa. 
Macdonald kuoli syöpään 61-vuotiaana 14. syyskuuta 2021.
Esityksessään "Me Doing Stand Up" (2011) hän mainitsi, että syöpään kuolleista on tapana sanoa, että he "hävisivät kamppailunsa syöpää vastaan". Macdonald huomautti, että kun ihminen kuolee, hänen syöpänsä kuolee myös. Siten kyseessä ei ole häviö, vaan tasapeli.
Elämänlangat (albumi)

Elämänlangat on Katri Helenan albumi, joka julkaistiin 18. syyskuuta 2006. Levyn tunnetuimmat kappaleet lienevät ”Onnen onkija” sekä Katri Helenan versio Phil Collinsin hitistä ”Another Day in Paradise”, jonka Katri Helenan tytär käänsi suomeksi nimelle ”Kaksi maailmaa”.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 10. Albumi on myynyt kultalevyyn oikeuttavan määrän.
Pan’s Labyrinth

Pan’s Labyrinth ("El Laberinto del fauno") on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut fantasiaelokuva, jonka on ohjannut Guillermo del Toro. Elokuva tehtiin meksikolais-espanjalaisena yhteistuotantona.
Elokuva sai ilmestymisvuonnaan Oscar-ehdokkuudet kuudessa kategoriassa, joista kolmessa se myös voitti. Elokuva on teatterilevitystulojen mukaan kautta aikojen tuottoisin espanjankielinen elokuva Yhdysvalloissa.
Vuonna 2010 suomalaiskriitikot äänestivät elokuvan 2000-vuosikymmenen neljänneksi parhaaksi. Vuonna 2016 "Pan’s Labyrinth" äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan 17. parhaaksi elokuvaksi. Äänestäjinä oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen 30 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Juoni.
Elokuvan juoni etenee kahdella tasolla: Sisällissodan jälkeisen Espanjan väkivaltaisessa todellisuudessa, sekä fantasiamaailmassa, jossa fauni antaa tehtäviä tytölle nimeltä Ofelia.
Päähenkilö, Ofelia, on nuori tyttö, joka matkustaa raskaana olevan äitinsä kanssa syrjäiselle myllylle, jota Francon joukot pitävät tukikohtanaan. Ofelian isä on kuollut sodan aikana. Pysähdystauolla Ofelia poimii metsäpolulta vanhan kivimuistomerkin sirpaleen, johon on kaiverrettu silmä. Hän löytää kivipaaden, johon on kuvattu kasvot. Ofelia asettaa puuttuvan sirpaleen paikoilleen, jolloin kivikasvojen suusta lentää esiin hyönteinen. Satuja rakastava Ofelia kutsuu hyönteistä keijuksi. 
Perillä myllyssä Ofelia ja hänen äitinsä tapaavat tukikohtaa johtavan julman ja kylmäkiskoisen kapteeni Vidalin, jonka lasta Ofelian äiti odottaa. Ofelia näkee taas hyönteisen, joka johdattaa hänet myllyn lähistöllä olevan ikivanhan labyrintin luo. Yöllä hyönteinen vie Ofelian labyrinttiin, jossa tyttö tapaa ensimmäisen kerran vanhan faunin, labyrintin herran. Fauni kertoo, että Ofelia on maanalaisen valtakunnan prinsessa ja hänen on suoritettava kolme tehtävää päästäkseen takaisin omaan valtakuntaansa.
Lopussa kapteeni Vidal ampuu Ofelian saadakseen poikansa takaisin. Kolmas tehtävä oli vuodattaa viattoman verta päästäkseen maanalaiseen valtakuntaan. Ofelia vuotaa omaa vertaan portin päälle, jolloin katsojalle jää epäselväksi pääsikö Ofelia koskaan valtakuntaansa vai jäikö hän kuolleena maan päälle. 
Palkintoja.
Oscar-palkinnot:
Muut ehdokkuudet: Paras alkuperäinen käsikirjoitus, Paras musiikki, Paras vieraskielinen elokuva 
Bafta-palkinnot:
Muut ehdokkuudet: Paras alkuperäinen käsikirjoitus, Parhaat erikoistehosteet, Paras kuvaus, Paras tuotanto, Paras ääni
Arvioita.
Helsingin Sanomien (2011) Timo Peltosen mukaan del Toron ”loistavalla tyylitajulla ja suurella mielikuvituksella käsikirjoittama ja ohjaama "Pan’s Labyrinth"...on mestariteos.” Hänen mielestään teos saa satumaailman vaikuttaman aidosti kiehtovalta ja houkuttelevalta: samalla se siirtää todellisen maailman kauhut vellomaan sen sisuksiin.
Mietoisten kirkko

Mietoisten harmaakivikirkko (ruots. "Mietois kyrka") on muodoltaan tyypillinen pitkäkirkko, joka sijaitsee Mietoisten keskustassa Mynämäellä, Mynäjoen rannalla. Kirkko korvasi 1700-luvulla käytöstä poistuneen Hietamäen kappelin.
Historia.
Mietoisista muodostettiin Mynämäen kappeliseurakunta vuonna 1641, jonka jälkeen Lehtisten kartanon isännän Henrik Klaunpoika Flemingin rahoittama ja rakennuttama Mietoisten kirkko pystytettiin nykyiselle paikalleen vuosina 1641–1643. Fleming rakennutti kirkon Mynäjoen rannalle, vain parin kilometrin päähän asuinpaikastaan Lehtisten kartanosta. Alun perin kirkko oli keskiaikaisen mallin mukainen, pohjaltaan suorakaiteen muotoinen ja varsin vaatimaton harmaakivikirkko. Puinen kellotapuli oli aluksi erillinen. Tapuli laudoitettiin ja punamullattiin vuonna 1754. Hautaaminen kirkon lattian alle on päättynyt vuonna 1799.
Kirkkoa on laajennettu vuonna 1724, jolloin rakennettiin kirkon sakaristo ja puinen eteinen. Laajennuksia on tehty myös vuonna 1829, jolloin kirkkoa pidennettiin. Nykyinen kirkontorni on lisätty 1818–1819, jolloin myös kirkon ränsistyneestä puutapulista on luovuttu. Kirkkoon saatiin urut vuonna 1860, mutta ne korvattiin uusilla vuonna 1973. Kamiinat kirkkoon saatiin vuonna 1896, rovasti Lönnmarkin valitettua kirkon kylmyyttä. Sähkövalot asennettiin vuonna 1939 ja keskuslämmitysjärjestelmä vuonna 1968. Kirkon tornin kivien saumat on uusittu kalkkilaastilla vuosina 2000 ja 2002. Vuonna 2010 saumat uusittiin viimeisimmän kerran käyttäen sementtilaastia, sillä aikaisemmilla korjauskerroilla saumoissa käytetty laasti ei ole pysynyt kiinni seinissä.
Sisätilat.
Mietoisten kirkko on yksilaivainen ja tynnyriholvattu. Nykyinen uudistettu jugendsisustus on peräisin vuodelta 1911 ja se on arkkitehti Ilmari Launiksen suunnittelema. Uudistuksessa kirkon penkit ja saarnastuoli maalattiin vaalealla tammijäljitelmäootrauksella. Sisustusta muutettiin vuonna 1968 jolloin kirkon väritys tummeni ja penkit sekä virsitaulut maalattiin tummalla maalilla ja katto maalattiin tumman siniseksi. Samalla peitettiin myös penkkien koristeleikkaukset. Alttariseinä ja sen lasimaalaukset on säästetty Launiksen suunnittelemassa asussa.
Mietoisten kirkon vanhinta esineistöä ovat keskiaikanen koivupuinen krusifiksi noin 1500-luvulta ja hiekkakivinen 1200-luvulta tehty kasteallas, jotka lienevät peräisin Hietamäen kappelista. Kirkon valkoinen, lahjoituksena saatu könninkello on 1800-luvun puolivälistä. Myös kirkon katon kristallikruunut ovat lahjoituksena saatuja, muun muassa nelihaaraisen kristallikruunun on lahjoittanut Kaukurlan Kauppilan entinen isäntä J. Lythman vuonna 1885. Kirkon tornissa säilytetään myös useita vanhoja esineitä, kuten vaivaistukki, entinen krusifiksi, mustapenkki ja jalkapuu.
Kirkkoympäristö.
Mietoisten kirkko ympäristöineen luokiteltiin valtakunnallisesti merkittäväksi kulttuurihistorialliseksi ympäristöksi Museoviraston vuonna 1993 julkaisemassa inventoinnissa mutta ei enää vuonna 2009 julkistetussa uudessa inventoinnissa.
Marko Talvitie

Marko Talvitie (s. 23. joulukuuta 1976 Lehtimäki) on suomalainen pistooliampuja. Hän edustaa Lehtimäen Ampujia.
Talvitien parhaimmat saavutukset ovat vuodelta 2006 Guangzhoun maailmancupin osakilpailun toinen sija 25 metrin olympiapistoolissa ja maailmancupin finaalin neljäs sija myös olympiapistoolissa. Hän on ollit parhaimmillaan maailmanmestaruuskilpailuissa 13. olympiapistoolissa vuonna 2006 Zagrebissa ja Euroopan-mestaruuskilpailuissa 11. myös olympiapistoolilla vuonna 2007 Granadassa. Talvitie ampuu olympiapistoolin lisäksi 25 m iso- ja vakiopistoolia, sekä kansallisella tasolla 10 m ilmapistoolia.
Kilpailut.
Maailmanmestaruuskilpailut.
Talvitie on osallistunut Lahdessa 2002 ja Zagrebissa 2006 pidettyihin MM-kilpailuihin. 25 metrin olympiapistoolissa hän on ollut parhaimmillaan 13. ja 25 metrin isopistoolissa sijalla 38.
Maailmancup.
Talvitie on saavuttanut 25 metrin olympiapistoolissa maailmancupissa hopeaa ja finaalipaikan maailmancupin finaalissa.
Ennätykset.
Talvitien hallussa olevat Suomenennätykset: