tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Erkki Aho (pääjohtaja)

Erkki Aho (s. 11. toukokuuta 1937 Vehkalahti) oli Kouluhallituksen pääjohtaja vuosina 1973–1991. Aho ajoi kouludemokratian kehittämistä. Puoluekannaltaan hän on sosiaalidemokraatti.
Elämäkerta.
Työläisperheessä varttunut Aho valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1958 ja työskenteli ensin opettajana Keski-Suomessa, 1963–1965 Jyväskylän yliopiston assistenttina, 1965–1966 Suomen ensimmäisenä koulupsykologina Lahdessa ja sen jälkeen virkamiehenä kouluhallituksessa. Kouluhallituksen pääjohtajana hän toimi 1973–1991.
Aho vihittiin kasvatustieteen kunniatohtoriksi Oulun yliopistossa 1983, ja hän sai professorin arvonimen 2006.
Toiminta kouluhallituksen pääjohtajana.
Aho aloitti kouluhallituksen pääjohtajana vuoden 1973 alusta Reino Oittisen jäätyä eläkkeelle.
Aho oli jo vuonna 1970 johtanut kouludemokratiatyöryhmää, joka esitti kouluneuvostojen perustamista, mikä toteutui hänen pääjohtajakautensa alussa vuonna 1973.
Kouluneuvostojen epäonnistumisesta ja 1985 tapahtuneesta lakkauttamisesta huolimatta Aho jatkoi pääjohtajana kunnes kouluhallitus ja ammattikasvatushallitus yhdistettiin uudeksi opetushallitukseksi vuonna 1991. Hänen edeltäjänsä Oittisen kaudella perustetun peruskoulujärjestelmän vakiinnuttaminen ja kehittäminen muodostuikin Ahon kestävimmäksi saavutukseksi.
SDP:n vasenta laitaa edustanut Aho oli kouludemokratiahankkeissa pitkälti samoilla linjoilla kuin Teiniliiton radikaalit, joista monet lukeutuivat taistolaisiin kommunisteihin. Vuonna 2016 julkaistun kirjan mukaan pääjohtaja Aho olisi ollut neuvostonäkökantoja heijastaneen Pirkkalan koulukokeilun keskeinen alullepanija. Aho on kiistänyt väitteen. "Seura"-lehden julkaiseman artikkelin mukaan kokeilun valvonta ei kuulunut Aholle vaan kouluhallituksen opetusosastolle.
Luottamustehtävät.
Aho oli pitkään Suomi–Neuvostoliitto-Seuran johtokunnan jäsen ja puheenjohtaja vuosina 1990–1991 sekä Suomen Unesco-toimikunnan puheenjohtaja 1987–1993.
Nominaalimuoto

Nominaalimuodoiksi eli infiniittimuodoiksi kutsutaan verbin muotoja, jotka eivät taivu verbin ns. finiittimuotojen taivutuskategorioissa (persoona, aikamuoto, modus). (Suomen kielessä ja useimmissa muissakin suomalais-ugrilaisissa kielissä joihinkin nominaalimuotoihin voidaan merkitä persoona, mutta tämä tehdään yleensä possessiivisuffikseilla, ei verbien persoonapäätteillä: "sinun syömäsi omena.") Nominaalimuodot eivät tyypillisesti toimi itsenäisen päälauseen predikaattina vaan käyttäytyvät syntaktisesti nominien tapaan. Ne voivat myös taipua nominien tapaan esimerkiksi sijamuodoissa.
Nominaalimuodot jaetaan usein neljään tyyppiin:
Nominaalimuotojen tyypit ja järjestelmät vaihtelevat kielittäin, ja tyyppien rajat voivat olla epäselviä. Esimerkiksi englannin kielessä "-ing"-suffiksilla muodostettu verbinmuoto voi toimia kaikissa yllä mainituissa neljässä tehtävässä ("a singing bird" ’laulava lintu’, "he started singing" ’hän alkoi laulaa’, "he walks singing" ’hän kulkee laulaen’, "the singing of this song" ’tämän laulun laulaminen’).
Abstrakti algebra

Abstrakti algebra on matematiikan osa-alue, joka tutkii algebrallisia rakenteita, kuten ryhmiä, renkaita ja kuntia.
Historiaa ja esimerkkejä.
Historiallisesti algebralliset rakenteet ovat usein esiintyneet ensimmäistä kertaa matematiikassa muualla kuin itse abstraktissa algebrassa. Kun uusi käsite on todettu hyödylliseksi erottaa alkuperäisestä asiayhteydestään, se on voitu aksiomatisoida ja sitä on voitu tutkia abstraktin algebran keinoin. Tämän vuoksi abstraktilla algebralla on monia yhteyksiä muihin matematiikan osa-alueisiin.
Esimerkkejä algebrallisista rakenteista, joissa on annettu yksi laskutoimitus:
Monipuolisempia algebrallisia rakenteita:
Kaikki yllä olevat esimerkit muodostavat yhdessä kunkin algebrallisen rakenteen homomorfismien kanssa kategorian, ja kategoriateoria antaa mahdollisuuden vertailla erilaisia algebrallisia rakenteita.
Tulevaisuusvaliokunta

Tulevaisuusvaliokunta (TuV) on eduskunnan valiokunta. Se perustettiin alun perin tilapäiseksi vuonna 1993. Taustalla vaikuttivat 167 kansanedustajan allekirjoittama kansanedustaja Eero Paloheimon (vihr.) aloite sekä kansanedustaja Martti Tiurin (kok.) aktiivisuus. Tulevaisuusvaliokunnan asema vakinaistettiin uuden perustuslain myötä vuonna 2000.
Muista valiokunnista poiketen tulevaisuusvaliokunta ei osallistu päivittäiseen lainsäädäntötyöhön. Sen sijaan tulevaisuusvaliokunta tarkastelee pitkän aikavälin kysymyksiä tulevaisuusnäkökulmasta. 
Valiokunnan ensisijaisena tehtävänä on valmistella eduskunnan vastaus valtioneuvoston eduskunnalle kerran vaalikaudessa antamaan tulevaisuusselontekoon. Valiokunta käsittelee siten asioita, jotka liittyvät tulevaisuuden kehitystekijöihin ja kehitysmalleihin. Valiokunta suorittaa tulevaisuuden tutkimiseen, myös sen menetelmäkysymyksiin, liittyvää selvitystyötä.
Lisäksi tulevaisuusvaliokunta voi käsitellä itse valitsemiaan aiheita pitkän ja keskipitkän tähtäimen näkökulmasta ja tuoda keskustelun tulokset eduskunnan täysistunnon ajankohtaiskeskusteluun. Tulevaisuusvaliokunta toimii myös parlamentaarisena elimenä, joka suorittaa teknologiakehityksen ja teknologian arviointia yhteiskunnallisen vaikutusten näkokulmasta.
Tulevaisuusvaliokunta antoi valtioneuvoston ilmastostrategian selontekoon vuonna 2001 lausunnon, jonka mukaan ilmastonmuutoksen pysäyttäminen tulevaisuudessa siedettäväksi edellyttää todella radikaaleja toimia ja kasvihuonepäästöjen vähentämistä 60–80 prosentilla seuraavien vuosikymmenien aikana.
Tulevaisuusvaliokunnassa on 17 jäsentä ja 9 varajäsentä. Jäsenet ovat kansanedustajia.
Esimerkkejä tulevaisuusvaliokunnan viime vuosina käsittelemistä aiheista:
Valiokunnan jäsenet.
Tulevaisuusvaliokunnassa on 17 jäsentä ja 9 varajäsentä.
Eeva Kilpi

Eeva Karin Kilpi (o.s. Salo, s. 18. helmikuuta 1928 Hiitola, Suomi) on suomalainen kirjailija. Kilven tuotanto käsittää 32 teosta, joista osa runoutta ja osa proosaa. Teoksia on käännetty 20 kielelle.
Elämä.
Eeva Kilven vanhemmat olivat liikemies Solmu Aulis Aimo Salo ja Helmi Anna Maria Saharinen. Hiitola on Laatokan Karjalassa, joka pakkoluovutettiin talvisodan jälkeen Neuvostoliitolle. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Imatran yhteiskoulusta vuonna 1946 ja aloitti samana vuonna opiskelun Helsingin yliopistossa pääaineinaan englanti, estetiikka ja nykyiskansain kirjallisuus sekä sivuaineena taidehistoria. Kilpi valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1953. Hän toimi englannin kielen tuntiopettajana Helsingin kaksoinyhteislyseossa vuosina 1956–1957 ja ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi vuonna 1959.
Kilpi toimi Suomen kirjailijaliiton johtokunnassa vuosina 1971–1973. Vuosina 1970–1975 Kilpi toimi kirjailijoiden sananvapausjärjestö Suomen PENin puheenjohtajana. Vuonna 1974 hän joutui uhkaamaan eroamisella, jotta sai PENin johtokunnassa hyväksyttyä Neuvostoliiton vainoamaa Nobel-kirjailija Aleksandr Solženitsyniä tukevan julkilausuman.
Vuosina 1949–1966 Kilpi oli naimisissa runoilija-kustannustoimittaja Mikko Kilven kanssa. Heille syntyi kolme poikaa.
Kirjallinen tuotanto.
Kilven mukaan hänen tuotannossaan erottuu kolme pääteemaa: evakkokarjalaisuus, ihmissuhteet ja luonto. Evakkokarjalaisuutta hän on käsitellyt muun muassa romaaneissaan "Elämä edestakaisin" (1964), "Elämän evakkona" (1983) sekä novellikokoelmassa "Noidanlukko" (1959). Omaelämäkerralliset muistelmaromaanit "Talvisodan aika" (1989), "Välirauha, ikävöinnin aika" (1990) ja "Jatkosodan aika" (1993) sijoittuvat Hiitolaan, Kolkontaipaleelle, Vuoksenniskalle ja Imatralle. Hänen teoksensa "Rajattomuuden aika" (2001) on kertomus hänen varhaislapsuudestaan Karjalassa ennen sotia. Kaikissa näissä teoksissa on pohdintaa siitä, mitä on ollut Karjalan menetys ja mitä on unelma sen takaisin saamisesta.
Luonnolla on keskeinen asema lähes kaikissa Kilven kirjoissa ja runoudessa. Novellikokoelma "Kuolema ja nuori rakastaja" (1986), "Häätanhu" (1973) ja "Naisen päiväkirja" (1978) kertovat kaikki ihmisen tai tarkemmin sanottuna naisen suhteesta luontoon ja elämän kiertokulkuun. Kaikissa kirjoissa keski-ikäinen nainen asuu yksin keväästä syksyyn mökissä metsän keskellä ja tarkkailee luonnon rytmiä, kasvua, kukoistusta ja kuolemaa, kuten Kilpikin kesäpaikassa Etelä-Savossa. Välillä naisen kokonaisvaltaisessa luontoon samaistumisen kuvauksessa on mystiikan piirteitä. Kilpi käsittelee teoksissaan myös ihmisen vastuuta luonnosta. Hän on myös itse aktiivinen ympäristönsuojelija.
Feminismi on myös tärkeä teema Kilven tuotannossa. Hänen feminisminsä ei ole teoreettista tai ohjelmallista vaan pikemminkin empaattista ja käytännön sanelemaa. Kilpi kuvaa naisia, jotka pyrkivät itsenäisyyteen miesten ja rahan hallitsemassa maailmassa. Poikkeuksellisen eroottinen naiskuvaus on kirjassa "Tamara" (1972), joka kertoo seksuaalisesti aktiivisen naisen ja vammaisen miehen suhteesta.
Hombre Lampinen

Ari Olavi ”Hombre” Lampinen (10. maaliskuuta 1961 Karstula – 13. toukokuuta 2016 Loviisa) oli suomalainen muusikko, joka toimi studiomuusikkona ja Boycott-yhtyeen kitaristina. Lampinen vaikutti myös loviisalaisessa Tolpat-yhtyeessä. Hän oli Porvoossa sijainneen Hombre's Music -musiikkiliikkeen omistaja. Lampinen esiintyi myös monien suomalaisten artistien, kuten Tommi Läntisen, Remu Aaltosen ja Jarkko Even taustayhtyeissä ja levytyksillä, sekä työskenteli miksaajana, tuottajana ja äänittäjänä.
Lampinen sävelsi ja sanoitti yhdessä Tommi Läntisen kanssa pääosan Boycottin kappaleista. Niistä menestyneimpiä on yhtyeen ensisingle "Gotta rock".
Lampinen kuoli sairauskohtaukseen kotonaan Loviisan Pernajassa toukokuussa 2016. 13. toukokuuta 2017 hänelle järjestettiin "Hombre Rocks!" -muistokonsertti Turun Kårenilla. Konsertissa nähtiin Lampisen aikalaismuusikoita, ystäviä sekä hänet tunteneita esiintyjiä. Konsertissa esiintyvät Vilperin Perikunta, Anna Hanski, SIG, Jivetones, Moko &amp; Vaakku, Patterihaukat, Ben Marlene &amp; French Kiss, Baba Salama, Gugge Wasenius, Kai Stenman, Mark Bertenyi, Pekka Puranen, Toni Nuotio ja Stefan Möller.
Se Wsi Testamenti

Se Wsi Testamenti (’Se Uusi Testamentti’) oli ensimmäinen suomenkielinen käännös Raamatun Uudesta testamentista. Käännöksen teki Mikael Agricola uskonpuhdistuksen aikoihin. Se painettiin vuonna 1548.
Agricola perusti käännöksensä Erasmus Rotterdamilaisen toimittamiin kreikankielisiin alkuteksteihin (1516), latinankieliseen Vulgataan, Lutherin saksankieliseen Raamattuun (1534; Uusi testamentti tosin ilmestyi saksaksi jo vuonna 1522) sekä ruotsinkieliseen Uuteen testamenttiin (1526) ja Kustaa Vaasan Raamattuun (1541). Agricola käytti alkutekstiä käännöksen pohjana. Muille kielille tehtyjä käännöksiä hän käytti lähinnä tekemänsä käännöksen vertailuun ja tarkistamiseen.
Agricola aloitti käännöstyön jo 1530-luvun alussa opiskellessaan Wittenbergin yliopistossa, minne tuohon aikaan lähetettiin kääntäjiksi sopivia nuoria miehiä opiskelemaan. Käännös oli valmiina jo vuonna 1543, mutta kuningas antoi sille painoluvan vasta vuonna 1547. Kirja painettiin Tukholmassa Amund Laurentssonin kirjapainossa.
Uudessa testamentissa oli 718 sivua ja runsaasti kuvia. Raamatun tekstin lisäksi siinä oli kaksi alkupuhetta, esipuheet kaikille kirjoille Ilmestyskirjaa lukuun ottamatta sekä selityksiä. Ensimmäinen alkupuhe oli teologinen ja se oli käännetty lähinnä Lutherin ja Kustaa Vaasan Raamatuista. Toinen alkupuhe kertoi kristinuskon tulosta Suomeen sekä Suomen maakunnista ja murteista. Se perusteli, miksi Uusi testamentti oli kirjoitettu pääasiassa Lounais-Suomen murteella.
Esipuheet olivat käännöstä Vulgatasta ja Lutherin Raamatusta. Ilmestyskirjan esipuhe jätettiin pois siksi, että Lutherin näkemys siitä oli niin kriittinen. Selitykset perustuivat myös Lutherin Raamattuun sekä ruotsinkieliseen Raamattuun.
On mahdollista, että Agricola on saanut käännöstyöhönsä apua, sillä esimerkiksi Martti Teitti opiskeli hänen kanssaan samaan aikaan Wittenbergissä. Mitään varsinaisia tietoja käännösten mahdollisesta tarkistajasta tai toisesta kääntäjästä ei ole.
Nykyisin yhtä "Se Wsi Testamenti" -kirjan kappaletta säilytetään Skoklosterin linnassa Ruotsissa.
Västerbotten

Västerbotten (joskus myös , ) on yksi Ruotsin maakunnista. Se sijaitsee Pohjois-Ruotsissa Norlannin pääalueella. Västerbottenin pinta-ala on 15 097,6 km². Vuoden 2011 lopussa maakunnassa oli 212 660 asukasta, joten väestötiheys oli 14,1 asukasta neliökilometriä kohti.
Maakunnan nimi "Västerbotten" tarkoittaa sananmukaisesti käännettynä "länsipohjaa". Suomessa sijaitsevan Pohjanmaan nimi on ruotsiksi vastaavasti "Österbotten", joka merkitsee "itäpohjaa".
Maakunnan suurin kaupunki on Uumaja. Korkein kohta on Åmliden, joka kohoaa 551 metrin korkeuteen.
Historiallinen maakunta.
Västerbottenin eli Länsipohjan historiallinen maakunta Ruotsissa ennen vuotta 1809 käsitti myös Ruotsin nykyisen Norrbottenin maakunnan, jota on Ruotsissa alettu pitää omana maakuntanaan vasta Norrbottenin läänin perustamisen jälkeen vuonna 1810, ja siihen kuului vuoteen 1809 myös Tornionlaakson nykyään Suomeen kuuluva osa, jonka Ruotsi tuolloin menetti Venäjälle. Tässä vanhassa, vuotta 1810 edeltäneessä laajuudessaan Länsipohjan historiallinen maakunta ulottui nykyisessä Ruotsissa Pohjanlahden länsirannalla Tornionjoesta Uumajanjoen suun eteläpuolelle. Sen alue nykyisessä Ruotsissa jakautuu Västerbottenin ja Norrbottenin lääneihin.
Väestönkehitys.
Väestö lääneittäin.
Västerbottenissa oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 212 660 asukasta, jotka kaikki asuivat Västerbottenin läänissä. Läänistä kuuluu osia myös muihin maakuntiin.
Euroopan jalkapalloliitto

Euroopan jalkapalloliitto, eli Uefa tai UEFA () on vuonna 1954 perustettu jalkapalloliitto, joka käsittää eurooppalaiset jalkapalloliitot sekä lisäksi muutaman varsinaisen Euroopan ulkopuolisen valtion jalkapalloliiton.
Uefa järjestää lukuisia kilpailuja sekä maajoukkueille että seurajoukkueille. Näistä merkittävimmät ovat maajoukkueiden EM-kilpailut ja seurajoukkueiden Mestarien liiga.
Historia.
Uefa perustettiin 15. kesäkuuta 1954 Baselissa Sveitsissä, Ranskan, Italian ja Belgian jalkapalloliittojen neuvotteluiden tuloksena. Uefann päämaja sijaitsi vuoteen 1959 asti Pariisissa, jonka jälkeen se siirrettiin Berniin Sveitsiin. Uefan hallinnollinen keskus on sijainnut vuodesta 1995 Nyonissa Sveitsissä. Liiton ensimmäinen puheenjohtaja oli Ebbe Schwartz. Uefa koostui alkujaan 25 kansallisesta jalkapalloliitosta. Nykyään siihen kuuluu 54 kansallista jalkapalloliittoa.
Korruptio.
Kansainvälisen jalkapalloliitto Fifan eettinen komitea määräsi 21. joulukuuta 2015 Fifan puheenjohtajalle Sepp Blatterille ja Uefan puheenjohtajalle Platinille kahdeksan vuoden toimintakiellon kaikessa jalkapallotoiminnassa korruption vuoksi. Perusteluna on Blatterin helmikuussa 2011 Platinille antama 1,8 miljoonan euron suuruinen palkkio, jolle ei löytynyt asiallista perustetta. Molemmat saivat myös sakot ja ilmoittivat valittavansa päätöksistä urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen CAS:iin.
Hallitus.
Osa hallituksen jäsenistä valitaan 4 vuodeksi kerrallaan ja osa 2 vuodeksi. Vuonna 2018 Uefan hallituksen jäsenistä 96 prosenttia oli miehiä (23 henkilöä) ja neljä prosenttia naisia (1 henkilö).
Missale Aboense

Missale Aboense (”Turun messukirja”) oli ensimmäinen Suomea varten painettu kirja. Se on ainoa suomalaisen kirjallisuuden "inkunaabeli" eli ennen vuotta 1501 painettu kirja.
Missale painettiin Lyypekissä vuonna 1488 Bartholomeus Ghotanin kirjapainossa Turun piispan Konrad Bitzin tilauksesta. Bitzin esipuhe on päivätty 17. elokuuta 1488. Kirja oli painettu latinaksi, ja sitä painettiin sekä pergamentille että paperille. Kirjan sivumäärä oli täydellisenä 266 + 1 ja painosmäärä joitakin satoja.
"Missale Aboense" oli nimensä mukaisesti messukirja, joka sisälsi sekä yleiset messutekstit että tekstit kirkkovuoden jokaiselle pyhäpäivälle. Missale käytti yleistä dominikaanisen sääntökunnan messukirjapohjaa, sillä sääntökunnan liturgia oli otettu Turun hiippakunnan liturgiaksi vuoden 1330 tienoilla. Hiippakunnalla ei myöskään ollut varaa painattaa täysin omaa messukirjaa, joten painatuksessa säästettiin, kun samaan aikaan painettiin dominikaanisen liturgian messukirjoja muidenkin Pohjoismaiden käyttöön. Kirjassa oli kuitenkin joitakin vain Suomea varten tehtyjä muutoksia ja lisäyksiä, jotka liittyivät muun muassa Suomen suojeluspyhimykseen Piispa Henrikiin ja muuhun pyhimyskalenteriin.
Missalesta ei ole säilynyt yhtään kokonaista paperille painettua kopiota, mutta siitä tunnetaan 15 epätäydellistä kopiota. Pergamenttikopioita on säilynyt neljä. Näistä yksi on Tanskan kuninkaallisessa kirjastossa sekä kaksi kappaletta Suomessa, joista toinen sijaitsee Kansalliskirjastossa ja toinen Jyväskylän yliopiston kirjastossa. Säilyneistä sivuista on voitu koota kokonainen rekonstruktio. Niiden avulla Missalesta on tehty näköispainokset vuosina 1971 ja 1988.
"Kangasala missalen" suomenkielinen messu.
Teos on merkittävä myös kirjoitetun suomen varhaisvaiheiden kannalta. Kangasalan seurakunnassa käytössä olleeseen "Missale Aboensen" oheen on nimittäin laadittu 10-lehtinen käsin kirjoitettu suomenkielinen messuteksti, joka on löydetty Kangasalan seurakunnan arkistosta. Tätä katkelmaa nimitetään "Kangasala missalen" suomenkieliseksi messuksi ja se on ajoitettu 1540-luvun alkuun. Se lasketaan kirjoitusajankohtansa vuoksi niin sanottuihin esiagricolalaisiin käsikirjoituksiin.
Teksti alkaa ehtoollisvuorolaulusta ja sisältää kokonaisena tekstinä ainoastaan yhden messun ordinarium-osan, Agnus Dein. Lisäksi siihen kuuluu ehtoollisprefaatiorukous ja asetussanat, "Isä meidän" -rukous, vuorotervehdys ja -ylistys sekä siunaus. Sanctuksesta on Kangasalan Missalen suomenkielisessä osassa ainoastaan alkusanat "Pyhä, pyhä, pyhä". Kangasalan suomenkielinen messuteksti sisältää myös nuotit ehtoollisvuorolauluun, prefaatioon ja "Isä meidän" -rukoukseen.
Muihin vastaanvanlaisiin vanhan kirjasuomen katkelmiin verrattuna "Kangasala missalen" vuorotervehdyksestä puuttuvat seurakunnan vuorosanat. Vuoroylistyksen papin repliikki on pieniä taivutusmuotoeroja lukuun ottamatta sama kuin Westhin koodeksissa ja Agricolan Messussa, mutta Kangasalan käsikirjoituksen vuoroylistys poikkeaa niistä niin sanajärjestykseltään kuin sanavalinnoiltaan. Myös seurakunnan vastaus on Kangasalan käsikirjoituksessa aikalaismessuista poikkeavassa sanajärjestyksessä.
Abckiria

Abckiria (”Abc-kirja”) oli ensimmäinen suomenkielinen kirja. Sen kirjoitti uskonpuhdistajana tunnettu Mikael Agricola, ja se julkaistiin muista lähteistä säilyneiden mainintojen perusteella vuonna 1543. Agricola kirjoitti kirjan samaan aikaan kun hän teki Uuden testamentin ensimmäistä suomenkielistä käännöstä, ja molempia teoksia työstäessään Agricola samalla myös loi suomelle kirjakieltä.
Historia.
Agricolan teos on ensimmäisiä tunnettuja yrityksiä kirjoittaa suomen kielellä, ja teoksen sekä Agricolan "Rucouskirian" (1544) ja Uuden testamentin ("Se Wsi Testamenti", 1548) ilmestymisen jälkeen suomen kirjakieli alkoikin hiljalleen kehittyä. Niin Agricolan suomelle kuin koko niin sanotulle vanhalle kirjasuomelle on tyypillistä sen oikeinkirjoituksen epäsäännönmukaisuus. Esimerkiksi K-äänne saatettiin toisinaan merkitä C:nä, joskus taas K:na tai G:nä.
Koska kirjat painettiin Tukholmassa, virheitä voidaan osittain pitää ruotsinkielisten kirjanpainajien tekeminä.
"Abckirian" ensimmäisessä, vuoteen 1543 ajoitetussa painoksessa oli 16 sivua ja toisessa, ilmeisesti vuonna 1551 ilmestyneessä, painoksessa 24 sivua. Kirjasta ei ole säilynyt yhtään kokonaista kappaletta, mutta siitä on löydetty osia, joiden perusteella kirjan rakenne suurin piirtein tunnetaan. Osat löydettiin Uppsalan yliopiston kirjastosta, ja yksi osa on lahjoitettu Helsingin yliopistolle. 
Vuonna 1966 löytyi lisää osia, joihin oli merkitty painovuodeksi 1559, siis kaksi vuotta kirjailijan kuoleman jälkeen.
Sisältö.
"Abckiria" sisältää sekä aapisen että katekismuksen. Tunnettu näyte kirjan alusta on vanhin suomenkielinen loppusointuinen runo:
Tätä alkurunoa seuraavat aakkoset sekä luku- ja kirjoitusohjeita, minkä jälkeen alkaa kirjan uskonnollinen osuus. Lopussa on vielä suomen kielen lukusanat.
Uskonnolliseen osuuteen kuuluu kymmenen käskyä, apostolinen uskontunnustus, Isä meidän -rukous, Ave Maria, kasteen, ripin ja ehtoollisen sakramentit, ruokarukoukset, aamu- ja iltarukoukset ja lopuksi rukoukset kirkonkelloja soitettaessa.
Ruoka-, aamu- ja iltarukoukset Agricola käänsi Martti Lutherin Vähästä katekismuksesta, mutta muut tekstit olivat papiston jo ennalta tuntemia. Vaikka jumalanpalvelusten kieli keskiajalla oli latina, kristinuskon perusopinkappaleet oli käännetty myös kansankielelle. Piispojen määräyksestä papeilla oli oltava nämä opinkappaleet paperille kirjoitettuna, jotta ne tulisi luettua kirkkoväelle samalla tavalla joka sunnuntai. Vaikka näitä paperilappusia ei olekaan nykypäiviin säilynyt, voidaan olettaa, että Agricolalla oli niitä käytössään "Abckiriaa" tehdessään.
Neruda

Neruda on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Tataari

Tataari tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Fresko

 
Fresko on seinämaalaus eli muraali, jossa väri levitetään kostealle kalkkilaastipinnalle, johon se kuivuessaan kiinnittyy. Se on yksi vanhimmista ja kestävimmistä maalaustaiteen menetelmistä. Sana fresko tulee italian sanasta ""fresco", tuore. 
Freskomaalarin on työskenneltävä tuoreella eli märällä seinäpinnalla. Laastin ja maalin kuivuttua hiilidioksidi reagoi kalkin kanssa muodostaen kalsiumkarbonaattia, joka kiteytyy seinäpintaan. Kuivuttuaan värit ovat kiinnittyneet tiukasti seinään.
Voidakseen maalata kuivuvaa laastia kosteana, on maalattava nopeasti ja tarkasti. Kalkkilaastia voi levittää kerralla vain sen verran, kun pystyy yhdessä päivässä maalaamaan. Tällaisten päiväurakoiden rajat erottuvat tarkkaan katsoessa maalauksissa näkyvinä laastisaumoina. Sikstuksen kappelin kattomaalauspintojen suuresta koosta on päätelty miten uskomattoman nopeasti Michelangelo maalasi.
Freskojen valmistelussa aloitetaan yleensä karkeasta laastikerroksesta. Sen päälle levitettävään sileään kerrokseen maalataan kuva. Taiteilija siirtää kostealle pinnalle etukäteen valmistamansa, suurikokoiselle paperiarkille tai kartongille tekemänsä lopullisen kokoisen piirroksen. Piirroksen on oltava tarkoin harkittu ja valmis etukäteen, koska toisin kuin useimmissa maalaustekniikoissa, freskomaalauksessa on vaikea tehdä muutoksia jälkeenpäin. Perinteisesti taiteilija asetti kartongin seinälle ja sirotteli piirroksen rei'itettyihin ääriviivoihin hiilijauhetta, jotta ääriviivat jäisivät seinään. Nykyään piirroksen siirtämiseen seinälle voidaan käyttää projisointilaitetta.
Kemialliselta koostumukseltaan freskoihin sopivia värejä ovat esimerkiksi kadmiumpunainen, musta kobolttioksidi ja mangaanimusta. Väripigmentit on jauhettava hienoksi ja sekoitettava oikeaan vesimäärään. Tämän tekivät yleensä taiteilijan apulaiset. Mikroskoopilla katsottuna freskon väripinta näyttää hyvin pienistä mosaiikkimuruista kootulta. Freskoon voidaan jälkeenpäin tehdä muutoksia tai lisäyksiä ainoastaan kuivalle laastille "al secco"" ("italiaksi secco, kuiva"). Sekkomaalaus ei ole yhtä pitkäikäinen kuin märälle pinnalle maalattu fresko. Siinä käytetään kiinnitysaineena usein munaa.
Freskotekniikkaa on käytetty tuhansien vuosien ajan eri sivilisaatioissa. Egyptiläiset hautamaalaukset olivat yleensä sekkomaalauksia, kun taas Rooman ja Pompejin seinämaalaukset olivat freskoja. Erityisen suosituksi freskomaalaus tuli Italiassa renessanssitaiteessa.
Robert Watson-Watt

Robert Alexander Watson-Watt FRS, FRAeS (13. huhtikuuta 1892 – 5. joulukuuta 1973) oli skotlantilainen fyysikko, jota monet pitävät tutkan keksijänä. Hänet aateloitiin vuonna 1942 saavutuksistaan sota-ajan ponnisteluissa.
Watson-Watt valmistui insinööriksi 1915 Dundeessä. Hän siirtyi 1915 Lontooseen radioalan tutkijaksi. Vuonna 1935 hän ehdotti Arnold Wilkinsin kanssa, että vihollisen lentokoneet voitaisiin havaita jo kaukaa lähettämällä niitä kohti radioaaltoja, joiden takaisinheijastuminen mitattaisiin. Käytännön kokeilut osoittivat idean toimivan, ja koko Englannin rannikon kattava tutkajärjestelmä ehdittiin saada valmiiksi ennen toista maailmansotaa.
Vuoden henkilö

Vuoden henkilö (ennen vuotta 2000 "vuoden mies" tai vuoden nainen) on yhdysvaltalaisen Time-aikakauslehden vuosittain valitsema henkilö, jolla on ollut suurin vaikutus vuoden tapahtumiin. Palkinnon saaja ei kuitenkaan välttämättä ole yksi henkilö tai edes henkilö.
Lehti on ajoittain herättänyt hämmästystä valinnoillaan, kuten Adolf Hitler tai Josif Stalin. Valinta ei kuitenkaan ole arvonimi tai tunnustus vaan suurimman vaikutuksen vuoden aikana aikaan saanut henkilö. Time kuitenkin luopui periaatteestaan vuonna 2001, jolloin vuoden henkilöksi valittiin New Yorkin pormestari Rudolph Giuliani eikä Osama bin Ladenia. Myös sitä, että 2010 vuoden henkilöksi valittiin Facebookin perustaja Mark Zuckerberg, eikä WikiLeaksin Julian Assangea, joka sai nettiäänestyksessä 20 kertaa enemmän ääniä, arveltiin myönnytykseksi Yhdysvaltain hallinnolle ja yleisölle, koska yhdysvaltalaisista 2/3 kannattaa Assangen tuomitsemista.
Albert Einstein valittiin vuoden 1999 viimeisessä numerossa vuosisadan henkilöksi.
Fidel V. Ramos

Fidel Valdez Ramos (18. maaliskuuta 1928 – 31. heinäkuuta 2022) oli filippiiniläinen sotilas ja poliitikko. Häntä pidetään sotasankarina vuoden 1986 vallankumouksesta, joka syrjäytti Ferdinand Marcosin. Hänestä tuli maan 12. presidentti 30. kesäkuuta 1992 Corazon Aquinon jälkeen. Vuonna 1998 häntä seurasi Joseph Estrada.
Elämäkerta.
Ramos syntyi 1928 Lingayenissa, Pangasinanissa. Hän oli YK-diplomaatin poika ja Ferdinand Marcosin pikkuserkku. Hän valmistui 1950 West Pointin sotilasakatemiasta Yhdysvalloissa ja seuraavana vuonna Illinoisin yliopistosta insinööriksi. Hän taisteli yhdysvaltalaisjoukkojen mukana Korean sodassa ja komensi filippiiniläisjoukkoja Vietnamin sodassa.
Vuonna 1980 hän suoritti kauppatieteiden tutkinnon Ateneo de Manilan yliopistosta.
Ramos palveli Marcosia yli 20 vuotta poliisijoukkojen komentajana ja luotettuna avustajana. Kun Marcosin valta oli romahtamassa, Ramos siirtyi Aquinon puolelle, joka käänsi tasapainon hänen puolelleen. Aquinon noustua valtaan, hän nimitti Ramosin armeijan esikuntapäälliköksi ja myöhemmin puolustusministeriksi. Hänen on sanottu torjuneen seitsemän vallankaappausyritystä uutta hallitusta vastaan.
Ramos oli naimisissa ja hänellä oli viisi lasta. Hän sai useita mitaleja sotilasuransa aikana, mukaan likien "U.S. Military Academy Distinguished Award", Yhdysvaltain ja Ranskan kunnialegioonan jäsenyyden.
Joulukuussa 1991 Ramos julisti presidenttiehdokkuutensa. Hän voitti vaalit niukasti 11. toukokuuta 1992 senaattori Miriam Defensor-Santiagoa vastaan. Näin hänestä tuli maan kolmas ilokanopresidentti ja ensimmäinen metodisti.
Ramosin kuusivuotiskautta kiitetään taloudellisesta kasvusta ja poliittisen vallan vakiintumisesta maassa, huolimatta kommunistien kansannousuista, islamilaisesta separatistiliikkeestä Mindanaossa ja vuoden 1997 Aasian talouskriisistä. Ramos sai viimein solmittua rauhansopimuksen Filippiinien ja Moron kansallisen vapautusrintaman kanssa 1996.
Ramos aloitti talousuudistukset, rohkaisi yritteliäisyyttä ja ulkomaisia sijoituksia ja vähensi korruptiota. Häntä kuitenkin syytettiin miljoonien kavalluksista PEA-Amarin jutussa ja Filippiinien maailmannäyttelyn yhteydessä.
Kautensa lopussa Ramos alkoi puhua perustuslain muutoksesta saadakseen pysyä virassaan vielä toisen kauden. Laajat protestit pakottivat hänet luopumaan aikeesta ja Joseph Estrada seurasi häntä presidenttinä 1998. Virkakautensakin jälkeen Ramos oli pitkään yksi vaikutusvaltaisemmista poliitikoista Filippiineillä.
Kanaalisaaret

Kanaalisaaret (, ) on saariryhmä Englannin kanaalissa, Ranskan rannikolla Normandian edustalla. 
Historia.
Saaret julistettiin osaksi Normandian herttuakuntaa vuonna 933. Normandian herttua Vilhelm Valloittaja miehitti ja valloitti Englannin vuonna 1066 ja nousi myös Englannin kuninkaaksi. Kun Englanti menetti kruunulle kuuluneet maat Normandiassa vuonna 1204, Kanaalisaaret jäivät erillisalueina kruunun alaisuuteen.
1200-luvun lopulta Jerseyllä ja Guernseyllä on ollut erillinen hallinto.
Toisessa maailmansodassa Kanaalisaaret olivat Saksan miehittämiä.
Hallinto.
Kanaalisaaret ovat Mansaaren tavoin Britannian kruunun alaisia, mutta eivät kuulu Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Ne jakautuvat hallinnollisesti kahteen voutikuntaan (), jotka on nimetty isoimpien saariensa mukaan: Jersey ja Guernsey.
Maantiede.
Bailiwick of Jersey
Bailiwick of Guernsey
Rusotähtianis

Rusotähtianis ("Illicium verum") (ent. tähtianis) on keskikokoinen ikivihreä puu, jonka hedelmiä käytetään mausteeksi.
Ulkonäkö ja koko.
Rusotähtianis on 15 metriä korkeaksi kasvava puu. Lehdet 3–6 ryppäissä. Lehtilapa vastapuikean soikea tai soikea, 5–15 cm pitkä ja 2–5 cm leveä. Kukat tulevat lehtihankoihin. Kukkaperä 15–40 mm, kukat vaaleasta kellertävään. Hedelmä on kota jossa yleensä 8 lohkoa. 
Käyttö.
Tähtianikseksi kutsutaan puun hedelmää, joka on yleinen vietnamilaisen ja kiinalaisen keittiön mauste. Yksi tähtianis riittää neljän hengen aterian mausteeksi ja sitä käytetään liha- ja kanaruokien mausteeksi. Rusotähtianista on viljelty jo varhaisista ajoista lähtien Kiinassa, eteläisessä Aasiassa ja Indonesian alueella. Kiinaksi tähtianis tunnetaan mm. nimellä bājiǎo (八角), "kahdeksansakarainen" (kahdeksan on onnenluku Kiinassa). Mausteena hedelmästä käytetään "tähden" kuorta.
Japanintähtianis ("Illicium anisatum"), samankaltainen puu, joka on erittäin myrkyllinen ja syötäväksi kelpaamaton.
Aaprottimaruna

Aaprottimaruna eli aaprotti ("Artemisia abrotanum") on monivuotinen varpumainen kasvi, jota on viljelty lääke-, koriste-, mauste- ja tuoksukasvina satojen vuosien ajan. Sitä käytetään myös koristekasvina perennaryhmissä. Se jää alle metrin korkuiseksi. Lehdet ovat harmaanvihreät, siron liuskamaiset.
Aaprottimarunan tuoksu on Platinan mukaan miellyttävä. Tuoksua on verrattu kamferiin ja sitruunaan ja makua katkeromaiseksi. Sitä on käytetty paljon yrttilääketieteessä ja alkoholin maustamisessa. Joskus aaprottimarunaa käytetään kakkujen mausteena. Nimen sanotaan olevan peräisin Abrotonius-nimiseltä naiselta, joka on muutettu kasviksi.
Aaprottimarunaa muistuttavia marunalajeja ovat mm. ohotanmaruna ("Artemisia schmidtiana"), tonavanmaruna ("Artemisia austriaca"), silkkimaruna ("Artemisia pontiaca") ja hiekkamaruna ("Artemisia stelleriana").
Anisruoho

Anisruoho ("Pimpinella anisum") on pukinjuurten ("Pimpinella") sukuun kuuluva ruohovartinen kasvi. Se on yksivuotinen ja kasvaa 10–30 cm korkeaksi. Koko kasvi tuoksuu anikselta, mutta vain siemeniä, joita kutsutaan anikseksi, käytetään ruokien mausteena. Aniksesta valmistetaan myös aromaattista anisöljyä. Siemenistä valmistettu eteerinen öljy sisältää muun muassa anetolia (C10H12O). Aniksen kuivatuissa siemenissä on voimakas ja mausteinen tuoksu, ja niiden maku muistuttaa lakritsia.
Anisruohon ruoansulatusta edistävät ominaisuudet olivat tuttuja jo roomalaisille, jotka tarjoilivat aterian päätteeksi anista sisältäviä kakkuja. Egyptiläiset käyttivät kasvia mausteena ja rohtona jo 1500 eaa.
Välimeren maissa aniksella maustetaan alkoholijuomia, kuten ouzo, pastis, anisette ja raki. Suomessa sitä käytetään karamellien ja leivän mausteena.Maultaan aniksen hedelmä on raikas ja makea. Tuoreita lehtiä voidaan käyttää salaattien ja erilaisten pataruokien mausteena.
Emma (nimi)

Emma on yleiseurooppalainen naisen etunimi. Nimi oli käytössä jo keskiajalla, ja Englannissa se yleistyi 1000-luvulla normannivalloituksen jälkeen. Ruotsissa Emma otettiin nimipäiväkalenteriin vuonna 1827, mutta Suomessa se pääsi Emilian rinnalle toukokuun 19. päivälle vasta vuoden 1950 uudistuksessa – tosin Kansanvalistusseuran kalenterissa nimi oli jo 1880-luvulla tammikuun 23. päivällä. Suomalaisittain Emma kuuluu Kustaa Vilkunan mukaan ”topeliaanisiin” nimiin ja tuli käyttöön 1840-luvulla. Vuonna 1845 Kanava-lehdessä julkaistiin Pietari Hannikaisen suomennos ”Emmalle” Friedrich Schillerin runosta ”An Emma”.
Eero Kiviniemi on arvioinut Emman suosion huipun ajoittuneen 1800-luvun Suomessa noin vuoteen 1870 tai hiukan aiemmas. 1900-luvun keskivaiheilla syntyneillä suomalaisilla nimi on melko harvinainen, mutta se palasi muotiin vuosituhannen vaihteessa. 2000-luvulla Emma on ollut Suomen suosituin tytönnimi ainakin 2003, 2004, 2005, 2008 ja 2013. Kaikkiaan nimi oli Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu Suomessa toukokuuhun 2025 mennessä 24 294 naiselle ja muutamalle miehelle.
Nimi Emma on 1980-luvulta lähtien jälleen yleistynyt muissakin Pohjoismaissa ja useissa muissakin maissa kuten Yhdysvalloissa, Britanniassa, Ranskassa, Italiassa, Espanjassa ja Alankomaissa.
Nimen merkitys.
Nimi on germaanista perää ja johtuu mahtavaa tai suurta tarkoittavasta sanasta "irmin". Irma on muunnos samasta nimestä. Suomessa Emma voi olla myös lyhennys nimestä Emilia.
Emma Daumas

 
Emma Daumas, oikealta etunimeltään Manuelle (s. 23. marraskuuta 1983 Avignon Provence) on ranskalainen laulaja-lauluntekijä.
Suomalaisuuden päivä

Suomalaisuuden päivää eli J. V. Snellmanin päivää vietetään Suomessa 12. toukokuuta. Päivä on suomen kielen asemaan merkittävästi vaikuttaneen J. V. Snellmanin syntymäpäivä ja vakiintunut liputuspäivä.
Snellmanin päivää suositeltiin viralliseksi liputuspäiväksi jo 1920-luvulla, mutta vasta vuonna 1952 päivä tuli almanakan liputuspäiväluetteloon. Suomalaisuuden päiväksi Snellmanin päivä nimettiin vuonna 1978.
Taustaa.
J. V. Snellmanin syntymän satavuotispäivän yhteydessä vuonna 1906 kirjailija Johannes Linnankoski kehotti suomalaistamaan vierasperäiset sukunimet. 12. toukokuuta 1906 julkaistussa Suomalaisen Virallisen Lehden lisälehdessä noin 24 800 henkilöä ilmoitti suomalaistaneensa nimensä. Samana päivänä perustettiin myös Suomalaisuuden Liitto.
Luís Figo

Luís Filipe Madeira Caeiro Figo, (s. 4. marraskuuta 1972 Lissabon, Lissabonin piiri, Portugali) on portugalilainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi hyökkäävänä keskikenttäpelaajana. 
Figo kuului Portugalin jalkapallon niin sanottuun kultaiseen sukupolveen, joka voitti vuonna 1991 alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden. Seurajoukkueurallaan hän edusti muun muassa FC Barcelonaa ja Real Madridia. Hän voitti urallaan Kultaisen pallon vuonna 2000, minkä lisäksi hänet valittiin ksi 2001.
Vuosituhannen vaihteessa Figo siirtyi Barcelonasta Real Madridiin maailmanennätyksen rikkoneella 37 miljoonan punnan siirtosummalla.
Ura.
Seurajoukkueet.
Seurajoukkueista Figo pelasi kotimaassaan Sportingissa, josta hän siirtyi Kataloniaan Barcelonaan vuonna 1995. Siellä hän pelasi viisi kautta, kunnes hän siirtyi Barçan veriviholliseen Real Madridiin vuonna 2000. Siirto herätti Barcelonan kannattajissa suurta raivoa ja Figoa kutsuttiin juudakseksi. Figo oli ensimmäinen Real Madridin niin sanotuista "galáctico"-hankinnoista. 
Vuonna 2005 Figo päätti siirtyä italialaiseen Interiin ajauduttuaan riitoihin valmentaja Vanderlei Luxemburgon kanssa. Heinäkuussa 2007 Figon piti siirtyä puolitoistavuotisella sopimuksella saudiarabialaiseen Al-Ittihadiin, mutta päättikin jäädä italialaisseuraan vielä kahdeksi vuodeksi. Viimeisessä ottelussaan ammattilaisurallaan Figo sai kantaa kapteenin nauhaa, jonka hän sai joukkueen kapteenilta argentiinalaiselta Javier Zanettilta. Figo kertoi pelin jälkeen:
Maajoukkue.
Figo pelasi Portugalin maajoukkueessa 127 ottelua ja teki niissä 32 maalia. Hänestä tuli kaikkien aikojen eniten Portugalin maajoukkueessa esiintynyt pelaaja, kun hän ohitti Fernando Couton kesällä 2005 Slovakiaa vastaan pelatun pelin jälkeen 111:stä maajoukkuepelillään. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa vuonna 1991 ja on pelannut vuosien 1996, 2000 ja 2004 EM-kilpailuissa sekä vuosien 2002 ja 2006 MM-kilpailuissa. Hän lopetti maajoukkueuransa 2006 MM-kilpailujen jälkeen. 
Yksityiselämä.
Figo avioitui ruotsalaisen mallin Helen Svedinin kanssa vuonna 1996, ja heillä on kolme tytärtä.
Kultainen pallo

Kultainen pallo () on ranskalaisen "France Football" -lehden vuodesta 1956 jakama jalkapallopalkinto, joka myönnetään vuosittain maailman parhaaksi valitulle miespelaajalle. Sen voittajan piti pelata ennen vuotta 2007 Euroopan jalkapalloliitto Uefan alaisessa seurassa, minkä lisäksi vuoteen 1995 pelaajan piti olla Euroopan maan kansalainen. Vuosina 2010–2015 Kultainen pallo ja Fifan vuoden pelaaja -palkinto olivat yhdistettyinä uudeksi Fifan Kultainen pallo -palkinnoksi.
Kokonaiskuva.
Euroopan jalkapalloliitto Uefa pitää Kultaista palloa jalkapallon merkittävimpänä henkilökohtaisena palkintona. Sen myöntää vuosittain ranskalainen "France Football" -jalkapallolehti edeltävän kauden parhaalle miespelaajalle eli elokuusta seuraavan vuoden heinäkuuhun. Vuoteen 2022 otettiin huomioon pelaajien kalenterivuosi. Palkinto jaettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1956, ja se keräsi nopeasti arvostusta. Palkinnon voittajan piti pelata ennen vuotta 2007 Uefan alaisessa seurassa, minkä lisäksi vuoteen pelaajan piti olla Euroopan maan kansalainen. Vuosina 2010–2015 Kultainen pallo ja Fifan vuoden pelaaja -palkinto olivat yhdistettyinä uudeksi Fifan Kultainen pallo -palkinnoksi. Uefa on isännöinyt vuodesta 2024 Kultaisen pallon gaalaa. "France Footballin" rooli näkyy kuitenkin äänestyksessä ja palkinnon nimessä.
Kultaisen pallon 30 ehdokkaan luettelosta vastaa "France Football" ja "L’Équipe". Ehdokasluettelosta äänensä antaa erikoispaneeli, johon kuuluu yksi edustaja jokaisesta silloisesta sadan vahvimman jalkapallomaan joukosta. Jokainen edustaja asettaa mielestään kymmenen parasta pelaajaa paremmuusjärjestykseen ja antaa heille vaihtelevan määrän pisteitä. Arviontikriteereinä käytetään henkilökohtaisia saavutuksia, joukkuesaavutuksia ja pelaajan käytöstä. Se pelaaja, joka saa yhteenlaskettuna eniten pisteitä, voittaa palkinnon. Jos ensimmäisen sijan jakaa kaksi pelaajaa, voittajaksi valitaan se, kumpi valittiin äänestyksessä useammin parhaaksi pelaajaksi. Mikäli tämänkin jälkeen tilanne on tasan, toistetaan samaa periaatetta toisen sijan kohdalla ja niin edelleen, kunnes voittaja ratkeaa.
Ensimmäisen Kultaisen pallon sai englantilainen Stanley Matthews. Useimmin palkittu on kahdeksan kertaa voittanut argentiinalainen Lionel Messi, joka on voittanut palkinnon ennätyksellisesti neljästi peräkkäin. Toiseksi eniten on voittanut viidellä palkinnollaan portugalilainen Cristiano Ronaldo. Hän on päässyt uransa aikana ennätykselliset 18 kertaa ehdokkaaksi. Kolme pelaajaa – Michel Platini, Johan Cruyff ja Marco van Basten – ovat voittaneet palkinnon kolmesti. Vuonna 1963 palkinnon voittanut Lev Jašin on ainoa sen saanut maalivahti.
Voittajat.
Lähde:
Aurinkoristi

Aurinkoristi eli päivänkehä on ikivanha symboli, jossa ympyrän sisällä on risti. Se on tunnettu jo 3 000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Aurinkoristiä on käytetty laajalti ympäri maailmaa jo ennen pronssikautta, ja sitä esiintyy kalliopiirroksissa ja kaikkein varhaisimmissa kirjoitetuissa dokumenteissa. Aurinkoristiä on esiintynyt lähes kaikkien primitiivisten kansojen monumenteissa ja tarvikkeissa. Yleensä se on symboloinut Aurinkoa.
Alkuperä.
On esitetty, että aurinkoristi on saanut alkunsa käsityksestä Auringosta pyöränä. Esimerkiksi muinaisten kaldealaisten aurinkosymboli oli aluksi pelkkä ympyrä, kunnes sen sisään piirrettiin risti. Ihminen voi myös havaita aurinkoristin omilla silmillään katsomalla kirkasta valoa, kuten Aurinkoa, ja siristämällä silmiään. Tällöin valonsäteet muodostavat ristin.
Symboliikka.
Alkemistit ottivat aurinkoristin käyttöön kupariseosten symbolina ja astrologit maapallon symbolina. Nykyisin aurinkoristiä käytetään muun muassa talojen seinillä merkkinä matkailijoiden turvapaikasta. Meteorologit käyttävät sitä ilmaisemaan huonoa näkyvyyttä. Kristityt ovat käyttäneet aurinkoristiä voiman symbolina sekä pyhimysten ja enkelien sädekehän kuvana. Myös uuspakanat suosivat aurinkoristejä.
Suomessa ja Virossa.
Suomessa esimerkiksi Kustavin kirkon katolla on kelttiläistyylinen aurinkoristi. Merkki tunnetaan myös virolaisessa kansanperinteessä, jossa erilaisia kehäsymboleja tiedetään käytetyn jo ennen ajanlaskun alkua.
Raision kirkon hautakivi.
Vuonna 1968 Raision kirkon kaivauksessa löydettiin kaksi varhaiskeskiaikaista hautakiveä, joista toisessa on auringonpyörä, toisessa sauvaristi. Toinen kivistä oli kirkon eteläportaalin kynnyskiveyksessä, toinen runkohuoneen ja länsitornin välisen aukon kynnyskiveyksen keskellä kuviopuoli ylöspäin. Raision kivikirkko on rakennettu joskus vuosien 1480–1550 välillä, mutta löydetyt hautakivet ovat sitä vanhempia, arviolta 1200-luvun alkupuolelta. Paikalla on sijainnut aikaisemmin puukirkko, johon nuo hautakivet ovat liittyneet. Ei tiedetä kenen haudalle ne on pystytetty.
Toisessa löydetyistä kivistä on suuri auringonpyörä, ympyräristejä, eläinhahmoja sekä muita epäselvempiä kuvioita. Eläinhahmojen on tulkittu esittävän lintua ja jotakin nelijalkaista eläintä, mahdollisesti koiraa tai leijonaa. Molemmat hautakivet ovat graniittia, mutta ne eroavat toisistaan valmistustekniikaltaan. Auringonpyöräkiven kuvat ovat kohokuvioita. Molempien kivien kuva-aiheille löytyy vastineita Ruotsista ja Gotlannista 1100–1200-luvuilta. Raision nykyistä kirkkoa rakennettaessa hautakivistä on tehty kynnyskiviä, joten ilmeisesti niihin liittyvä perimätieto on 1400–1500-lukujen vaihteeseen mennessä unohtunut. Ruotsissa esikristillisiä hautakiviä on toisinaan käytetty kirkkojen kynnyskivinä, mitä on pidetty tietoisena halveksuntana ei-kristillisyyttä kohtaan. Raision kivien kohdalla tällaista suhtautumista on pidetty epätodennäköisenä, sillä ainakin sauvaristikivi on kuva-aiheeltaan täysin kristillinen.
Vesikehä

Vesikehä eli hydrosfääri muodostuu kaikesta planeetalta löytyvästä vedestä. Näin ollen Maan hydrosfääriin kuuluvat pintavedet kuten meret, järvet ja joet, mutta myös pohjavesi, magman vesi, jäätiköt ja ilmakehään sekä kasvillisuuteen sitoutunut vesi. Jääkehällä on myös oma nimi "kryosfääri". Hydrosfäärissä tapahtuu veden kiertokulkua paikasta ja olomuodosta toiseen.
Vesikehän tutkimus.
Laajasti tulkiten vesikehään ja sen tutkimukseen voidaan sisällyttää myös kaikki veden kiertokulkuun liittyvät ilmiöt kuten sen vuorovaikutus elottoman ja elollisen luonnon kanssa sekä veden fysikaaliset ja kemialliset ominaisuudet. Meteorologia tutkii ilmakehässä olevaa vesikehän osaa ja veden liikkeitä ilmakehässä. Fysikaalinen meritiede keskittyy meriin ja hydrologia mantereilla olevaan veteen. 
Vesikehä sijaitsee suurimmaksi osaksi kivikehän ja ilmakehän välissä. Se peittää noin 71 % maapallon pinnasta. Maapallon vedestä 98 % on suolaista. Maan makea vesi on pääasiassa joissa, järvissä, jäätiköissä sekä pohjavetenä.
Muodostuminen.
Ei osata täysin varmasti sanoa, mistä Maa sai runsaan vetensä. Vettä tiedetään olevan runsaasti Marsissa routana ja jäänä sekä jonkin verran höyrynä kuumassa Venuksessakin. Planeettamme sisältää suhteellisesti enemmän pintavettä kuin vastaavat kappaleet sisemmässä aurinkokunnassa. Veden vapautuminen Maan sisältä esimerkiksi tulivuoritoiminnan myötä ei riitä selittämään sen määrää. Erään melko suositun olettamuksen mukaan Maan vesi olisi peräisin komeetoista ja asteroideista, joiden pommitukselle varhainen Maa altistui. On ajateltu, että Jupiterin painovoimahäiriöt ajoivat jäisiä kappaleita asteroidivyöhykkeeltä, joten ilman Jupiteria Maalla ei olisi ainakaan niin suurta määrää vettä kuin nyt.
Maan valtameret.
Valtameret peittävät 70,8 prosenttia Maan pinta-alasta. Maan vesivaroista suolatonta vettä on vain 2,5 prosenttia, josta suurin osa (68,5 %) on jäätiköissä. Maan valtamerien keskisyvyys on 3 794 metriä, mikä on lähes viisinkertainen mannerten keskikorkeuteen nähden. Valtamerien massa on 1,35 × 1021 kg eli 1/4400 Maan massasta. Se vastaa tilavuusmittana 1,386 × 109 km³ vettä. Jos maan pinta olisi kokonaan tasainen, sen peittäisi 2,6-2,7 kilometriä syvä vesikerros. Maan valtameret tasaavat merivirroillaan Maan lämpöä, mutta merivirrat aiheuttavat myös El Niñon tapaisia säähäiriöitä. Valtamerien yllä on usein pilvisempää kuin maalla.
Alkumuna

Alkumuna on useiden kansojen vanhoissa luomistaruissa maailman alku ja synnyttäjä. Joissain kertomuksissa maailma syntyy, kun alkumuna pirstoutuu. Joissain kertomuksissa luojajumala kuoriutuu munasta. Suomessa alkumuna tunnetaan "Kalevalasta". Läntisillä suomalais-ugrilaisilla kansoilla alkumunamyytti esiintyy usein sellaisenaan, mutta itäisillä sukukansoilla se on sekoittunut sukeltajamyyttiin, joka lienee alkuperäisempi. Esimerkiksi komien ja marien luomismyyteissä on tapahtunut sekoittumista.
Mytologioita.
Suomalais-ugrilainen mytologia.
Alkumuna tunnetaan itämerensuomalaisten piiristä ainakin Suomesta, Karjalasta, Inkeristä ja Virosta. "Kalevalassa" kerrotaan kuinka sotka teki pesän Ilmattaren polvelle ja laski kuusi kultaista ja yhden rautaisen munan. Ilmattaren liikauttaessa jalkaansa munat särkyivät mereen ja niistä syntyivät maa, taivas, tähdet ja aurinko. Alkuperäisissä runoissa sotka kuitenkin munii Veen emosen sijasta itse Väinämöisen polvelle joka on Joukahaisen suistamana joutunut mereen. Myös virolaisessa, karjalaisessa ja saamelaisessa perinteessä maailman on uskottu syntyneen vesilinnun tai kotkan munasta.
Inkerissä kerätyissä runoissa alkumunan laski pääskynen kolmelle eriväriselle mättäälle, joista tuuli suistaa ne mereen. Pääskynen pyytää seppää takomaan rautaisen haravan, jolla onkia särkyneet munan osat merestä. Ne kootaan taivaalle auringoksi, kuuksi, tähdiksi sekä pilviksi. Joissain runoissa mättäitä on yksi, tai niiden sijasta pääskynen munii veneen mastoon.
Vasemmistososialismi

Vasemmistososialismi sijoittuu poliittisella janalla sosiaalidemokratian ja kommunismin väliin. Suomessa vasemmistososialisteiksi voidaan katsoa esimerkiksi SKDL:n niin sanotun sosialistisiiven edustajat, kuten Ele Alenius ja Kalevi Kivistö.
Laajaa kannatusta vasemmistososialismi on nauttinut muun muassa maailmansotien välisenä aikana Japanissa.
Professori Heikki Paloheimon mukaan Suomessa vasemmistososialistinen aatesuunta on ollut yksi viidestä puoluejärjestelmän rungon muodostaneesta suuntauksesta, jotka ovat vasemmistososialistinen, sosiaalidemokraattinen, agraarinen, liberaalinen ja konservatiivinen aatesuunta. Näiden lisäksi Suomessa on ollut ruotsinkielistä vähemmistöä edustava puolue. 
Historia.
Suomessa vasemmistososialistiksi itseään on kutsunut Arvo Tuominen, joka vuonna 1919 oli mukana SDP:n linjasta käydyssä kamppailussa Väinö Tanneria ja hänen edustamaansa maltillisempaa linjaa vastaan. Vasemmistososialistien ryhmään lukeutuivat SDP:ssä tuolloin myös Sulo Wuolijoki, Eino Pekkala, Ivar Lassy ja Kaarlo Luoto. He pyrkivät saamaan puolelleen enemmistön vuoden 1919 loppupuolella pidetyssä puoluekokouksessa. Vasemmistososialistit onnistuivat hajottamaan SDP:n, minkä seurauksena Suomeen perustettiin Suomen Sosialistinen Työväenpuolue. O. W. Kuusinen kirjoitti uuden puolueen ohjelman. Keskeisiä kysymyksiä puolueohjelmassa olivat suhtautuminen väkivaltaiseen vallankumoukseen, kommunistiseen internationaaliin, proletariaatin diktatuuriin ja Suomen kommunistiseen puolueeseen. 
Tuominen vastusti SKP:n linjaa, joka painotti aseellisen vallankumouksen valmistelua laittomin keinoin ja vaalilakkoa. Hänen mielestään työväenliikkeen oli Suomessa keskityttävä julkiseen järjestötoimintaan ja parlamentaariseen puoluetoimintaan lakien puitteissa, koska se oli työväestön enemmistön mielipide. Väinö Tannerin linjaa SDP:ssä Tuominen puolestaan piti liian varovaisena.