Etelä-Tiroli

Etelä-Tiroli (, , ladiniksi "Südtirol") on Italian pohjoisin maakunta. Se muodostaa Trenton maakunnan kanssa Trentino-Etelä-Tirolin alueen. Etelä-Tirolilla on laaja itsehallinto ja sitä kutsutaan autonomiseksi maakunnaksi (saks. "autonome Provinz", ital. "provincia autonoma", ladin. "provinzia autonoma"). Maakunnan asukasluku on noin 515 000 ja sen pääkaupunki on Bolzano (saks. "Bozen").
Etelä-Tiroli sijaitsee Alpeilla ja maakunnassa vallitsee vahva paikallinen kulttuuri, joka juontaa juurensa historiallisiin baijerilais- ja ladinilaisasutuksiin sekä siteisiin saksalaiseen ja itävaltalaiseen kulttuurialueeseen. Erotuksena muista Italian maakunnista Etelä-Tiroli on pääsääntöisesti saksankielinen maakunta. Asukkaista noin 62 prosenttia on saksankielisiä, 23 prosenttia italiankielisiä ja neljä prosenttia ladininkielisiä.
Itäisessä Etelä-Tirolissa on matkailukohde Alta Pusteria, jota sanotaan myös Dolomiittiien Kolmen huipun alueeksi. Alueella on talviurheilualueita sekä paikkoja kalliokiipeilijöille ja vuorikiipeilijöille. Matkailukeskuksen tuntumassa, Pragsertalin laaksossa sijaitsee Braiesjärvi. 
Historia.
Etelä-Tirolin maakunta oli aikaisemmin osa Itävalta-Unkaria, jossa se kuului samaan hallintoalueeseen nykyään Itävaltaan kuuluvan Tirolin osan kanssa. Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä alue siirtyi 1919 St. Germain-en-Layessa solmitun rauhansopimuksen perusteella Italialle italiankielisen Trenton ohella. Fasistien valtaannousun jälkeen maakunnassa aloitettiin voimakkaat italialaistamistoimet. Italian antauduttua toisessa maailmansodassa alue liitettiin lyhyeksi aikaa natsi-Saksaan.
Toisen maailmansodan jälkeen asukkaat pyysivät alueen palauttamista Itävallan osaksi, mutta liittoutuneet hylkäsivät pyynnön. Sodan jälkeen koko italialaisten dominoimalle Trentino-Etelä-Tirolille annettiin itsehallinto, mikä ei tyydyttänyt saksankielisiä, ja alueella toimikin 1950- ja 1960-luvuilla aktiivisia aseellisia vastarintaryhmiä. Pitkällisen vastarinnan seurauksena tuli 1972 voimaan uusi saksalaisväestön oikeudet paremmin huomioiva itsehallintomääräys.
Maakuntaa johti 1989–2014 Luis Durnwalder, ja 2014 hänen seuraajakseen tuli Arno Kompatscher, joita molempia on arvostettu työstä alueen asukkaiden hyvinvoinnin eteen.
Hallinto ja politiikka.
Etelä-Tirolin maakuntavaalit 2013
Väestö.
Etelä-Tirolin väestö jaetaan virallisesti saksaa, italiaa ja ladinia puhuviin kieliryhmiin. Saksan- ja ladininkielisten osuus on 1960-luvulta lähtien hiljalleen kasvanut ja italiankielisten pienentynyt. Muita kieliä äidinkielenään puhuvien määrä on samalla kasvanut 10,2 prosenttiin (2011).
Väestö kieliryhmittäin väestönlaskennoissa 1880–2011
Kieliryhmien osuudet väestön antaman ilmoituksen mukaan
Etelä-Tirolissa 116 kunnasta saksankielinen enemmistö on 103 kunnassa. 81 kunnassa saksankielisiä oli yli 90 prosenttia.
Etelä-Tirolin asukkaista ulkomaiden kansalaisia oli (2011) 8,7 % (44 362 henkilöä). Suurin ulkomaalaisryhmä oli albaanit (5 558), saksalaiset (4 677) ja marokkolaiset (3 570). Ulkomaalaisten lapset menevät useimmin italiankielisiin kouluihin joissa ulkomaalaisten osuus on 21 % opiskelijoista. Ulkomaalaisten osuus saksankielisissä kouluissa on vain 6,1 % ja ladininkielisissä 4,0 %.
Etelä-Tirolissa, kuten alppialueella muuallakin, on kuolleisuus alkoholiin kolminkertainen muuhun Italiaan verrattuna. Tulotasoa ja elämänlaatua verrattaessa se on kuitenkin Italiassa kärkisijoilla.