Pohjanlumme

Pohjanlumme ("Nymphaea alba" ssp. "candida", syn. "N. candida") on kelluvalehtinen monivuotinen vesikasvi. Suomessa esiintyvistä lumpeista se on yleisin. Toisinaan pohjanlummetta pidetään omana lajinaan, mutta muun muassa Pohjoismaissa se luokitellaan nykyään valkolumpeen ("N. alba") alalajiksi. Pohjanlumme on myrkyllinen kasvi.
Lajikuvaus.
Pohjanlumpeen lyhyehkö, mutta vankka juurakko on pysty tai viisto. Vedenalaiset uposlehdet ovat lyhytruotisia ja niiden lapa on pitkänpyöreä ja sileä. Kelluslehtien pitkät lehtiruodit ovat paksuja ja liereitä, isoja ilmaonteloita on neljä kappaletta. Verkkosuoninen lehti on päältä kiiltävä ja vihreä, alta väri vaihtelee vihreästä punaviolettiin. Lehtilapa on 10–25 cm pitkä, pyöreähkö tai soikeanpyöreä, paksu ja tasainen. Lavan tyviliuskat ovat tavallisesti toisiaan peittäviä tai läheneviä, tylpähköjä ja pituudeltaan alle puolet lavan pituudesta.
Pohjanlumpeen maljamaiset kukat ovat halkaisijaltaan 5–12 cm. Verhiö on nelilehtinen. Teriö on väriltään valkoinen, joskus myös punertava tai kokonaan punainen. Kukkapohjus on jyrkästi kukkaperäksi kapeneva ja leveydeltään enintään kolmasosa verhiön pituudesta. Verholehdet ovat ylöskaartuvia ja puikeita. Leveähköt terälehdet ovat toisiinsa ja verholehtiin painautuneita. Kukan sikiäin on osittain kehänalainen. Heteen palhot ovat lyhyitä, sisimmät ponsia leveämpiä, kapean vastapuikeita ja väriltään melko tummankeltaisia. Emit ovat väriltään oranssinsävyiset. Siitepölyhiukkaset ovat 40–44 µm, pitkänomaisia, läpikuultamattomia ja nystermäpintaisia. Luottisäteitä on tavallisesti 8–12. Pohjanlumme kukkii Suomessa kesä-syyskuussa. Huonolla säällä ja yöaikaan kukat sulkeutuvat. Kukinnan jälkeen kukkaperä kiertyy ja vetää hedelmän upoksiin kypsymään. Siemenet ovat 4–6 mm pitkiä.
Pohjanlumme on yksi valkolumpeen alalajeista, ja se muistuttaa paljon nimialalajia isolummetta ("N. alba" ssp. "alba"). Alalajien välimuodot ovat yleisiä. Pohjanlumme voi myös risteytyä suomenlumpeen ("N. tetragona") kanssa lajien yhteisillä kasvupaikoilla.
Myrkyllisyys.
Pohjanlumme on kaikkien lumpeiden tavoin kokonaan myrkyllinen. Lumpeissa aktiivisena aineena toimii nufariini-niminen alkaloidi. Myrkytyksen seurauksena on hengitysvaikeuksia ja kiihotus/levottomuustiloja.
Levinneisyys.
Pohjanlummetta tavataan laajalla alueella Euroopassa ja Aasiassa, jossa se on levinnyt Siperiaan, Kazakstaniin, Lounais-Aasiaan ja Kiinaan. Pohjoismaissa pohjanlummetta kasvaa paikoin Norjassa ja suurimmassa osassa Ruotsia ja Suomea. Suomessa se on levinnyt lähes koko maahan aivan pohjoisimpia kolkkia lukuun ottamatta. Laji on paikoin tavanomainen Oulun korkeudelle saakka. Lapissa sitä tavataan harvinaisena.
Elinympäristö.
Pohjanlumme kasvaa pehmeäpohjaisissa lammissa, järvissä ja hitaasti virtaavissa joissa. Joskus lajia tavataan myös murtovedessä. Laji on harvinaistunut Suomessa, koska piisamit pitävät erityisen paljon lumpeiden juurakoista.
Käyttö.
Kuivattua ja jauhettua pohjanlumpeen juurakkoa on käytetty ainakin Ruotsissa hätäravintona sen tärkkelyspitoisuuden vuoksi.
Muuta.
Muiden lummelajien tapaan myös pohjanlumpeen punakukkainen muoto on Suomessa rauhoitettu. Pohjanlumme on Etelä-Savon maakuntakukka.