tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Naurun parlamenttivaalit 2019

Naurun vuoden 2019 parlamenttivaalit pidettiin 24. elokuuta. Niissä valittiin parlamentin 19 jäsentä seuraavaksi kolmeksi vuodeksi. 
Taustoja.
Virallisia puolueita ei ole, mutta osa parlamentin jäsenistä muodostaa Nauru First -puolueryhmän tultuaan valituksi. Parlamentti myös valitsee keskuudestaan maan presidentin.
Vaalien alla vaalilakeihin tehtiin mm. seuraavanlaisia muutoksia: 
Äänestäminen.
Äänestäminen on pakollista kaikille vähintään 20-vuotiaille kansalaisille. Äänestämättä jättäminen ilman hyväksyttävää syytä katsotaan rikokseksi, josta voidaan tuomita sakkoihin. 
Ennakkoäänestys mahdollistettiin ensimmäistä kertaa vuoden 2019 vaaleissa. Ennakkoon voivat äänestää sairaalassa tai viimeisillään raskaat olevat sekä henkilöt, jotka eivät voi äänestää itse vaalipäivänä työnsä tai uskonnollisen vakaumuksensa puolesta. Henkilöt, jotka ovat vaalipäivänä ulkomailla, voivat myös äänestää ennakkoon tai sitten valtakirjalla.
Tulokset ja jälkipuinti.
Rekisteröityneitä äänestäjiä oli 7508 ja äänestysprosentti oli 95,5 %. Äänestämättä jättäneistä 341 äänestäjästä 147 äänestäjältä ei löytynyt hyväksyttävää syytä, ja nämä saivat selvityspyynnön viranomaisilta. Sakot langetettiin ainakin kolmelle henkilölle.. 
Istuva presidentti Baron Waqa ei tullut valituksi ja joutui siten luopumaan asemastaan presidenttinä. Yhtenä syynä olivat syytökset, joiden mukaan hallitus ja presidentti olisivat yrittäneet saada keinotekoisesti lisää ääniä myöntämällä 118 ulkomaalaiselle kansalaisuuden.
Uudeksi presidentiksi valittiin Lionel Aingimea. 
Vaalien, ja varsinkin Waqan tappion, jälkeen heräsi kysymys Naurulla toimivan vastaanottokeskuksen tulevaisuudesta, jonka ylläpitäjä on Australia. Australia maksaa keskuksen ylläpidosta Naurulle ja valtion tuloista kolmannes tulee tästä sopimuksesta. Waqa oli sopimuksen jatkamisen äänekäs kannattaja..
Ladattava ytimen moduuli

Ladattava ytimen moduuli on käyttöjärjestelmän ytimen tukema toiminto, jolla ytimen toimintoja voidaan lisätä tai poistaa siitä ajon aikana kääntämättä ydintä uudelleen lähdekoodista. Ytimen moduulit suoritetaan ytimen osoiteavaruudessa kun taas käyttäjän sovellukset suoritetaan käyttäjän osoiteavaruudessa, joissa ei ole päällekkäisyyksiä.
Muun muassa Linux ja Solaris toteuttavat ladattavia moduuleja ytimen osoiteavaruuteen.
Myös FreeBSD ja NetBSD tukevat ladattavia moduuleja. 
Androidissa ladattavien moduulien tuki on vaadittu ominaisuus.
Joissakin käyttöjärjestelmissä ytimen moduulia kutsutaan "laajennukseksi". Windows NT:ssä käytetään termiä "ydin-moodin ajuri" ().
macOS:ssä ytimen moduuleja kutsutaan "ytimen laajennukseksi" ().
Ladattavia moduuleja voidaan tehdä muun muassa laiteajureille, tiedostojärjestelmätuelle, verkkoprotokollille, uusille järjestelmäkutsuille ja niin edelleen.
Uuden-Kaledonian kansanäänestys itsenäisyydestä 2018

Uudella-Kaledonialla järjestettiin kansanäänestys itsenäistymisestä 4. marraskuuta 2018. Alue kuuluu tällä hetkellä osaksi Ranskan tasavaltaa ja sille on laaja autonomia sekä erillinen kappale Ranskan perustuslaissa. 
Taustoja.
Uusi-Kaledonia on kuulunut virallisesti Ranskalle vuodesta 1853 ja aluksi siirtokunta tuotiin vankeja. Separatistiset liikkeet ovat ottaneet väkivaltaisesti yhteen Ranskan saarella olevien sotilasjoukkojen kanssa 1980-luvulla..
Ranska ja Uuden-Kaledonian paikallinen väestö, kanakit, pääsivät sopimukseen (ns. Nouméan sopimus) itsenäisyyskysymyksestä järjestämällä kansanäänestyksen vuonna 1998.
Vuoden 2018 kansanäänestys oli ensimmäinen osa kolmen äänestyksen sarjaa, joissa selvitetään Uuden-Kaledonian halua itsenäistyä Ranskasta. Seuraavat äänestykset järjestetään 2020 ja 2022. Mikäli enemmistö kannattaa itsenäisyyttä yhdessäkin äänestyksessä, saarella aloitetaan itsenäistymisprosessi yhteistyössä Pariisin kanssa.
Varsinkin kanakkien keskuudessa koetaan syrjintää johtuen keskivertoväestön huonoista palkoista verrattuna Ranskan paikallisiin virkamiehiin sekä korkeista elintasokustannuksista. Uuden-Kaledonian tärkein vientituote on nikkeli, josta itsenäisyyden kannattajat toivovat taloudellista vetoapua itsenäiselle Uudelle-Kaledonialle.. 
Äänioikeus ja äänestys.
Uuden-Kaledonian väestöstä 39,1% on kanakkeja, 27,1% eurooppalaisia ja 33,8% muita polynesialaisia. 
Äänestäminen valtakirjalla oli mahdollista, mikäli äänioikeutettu henkilö ei pystynyt itse äänestämään esim. sairautensa tai työnsä puolesta, tai mikäli tämä ei ollut alueella.
Tulokset.
Koska enemmistö äänesti ei, itsenäisyysprosessia ei aloiteta. Äänet jakautuivat melko vahvasti etnisten linjojen mukaan kanakkien äänestäessä itsenäisyyden puolesta ja ranskalaisten sitä vastaan.
Nouméan sopimuksen mukaan kansanäänestyksiä tulee järjestää vielä kaksi vuoden 2022 loppuun mennessä. Seuraava kansanäänestys pidettiin 6. syyskuuta 2020.
Uuden-Kaledonian kansanäänestys itsenäisyydestä 2020

Uuden-Kaledonian kansanäänestys itsenäisyydestä järjestettiin 4. lokakuuta 2020. Kyseessä kolmen äänestyksen sarjan toinen äänestys. Aiempi kansanäänestys pidettiin vuonna 2018, jolloin 56,67% vastusti itsenäisyyttä. Toisen kansanäänestyksen päivämäärää siirrettiin kesäkuussa koronapandemian vuoksi: aiempi päivämäärä on 6. syyskuuta. 
Heinäkuussa 2020 Uuden-Kaledonian työväenpuolue ilmoitti tukevansa itsenäisyyttä ja kannusti äänestäjiään äänestämään sen puolesta. 
Taustoja.
Uusi-Kaledonia on kuulunut virallisesti Ranskalle vuodesta 1853 ja aluksi siirtokunta tuotiin vankeja. Separatistiset liikkeet ovat ottaneet väkivaltaisesti yhteen Ranskan saarella olevien sotilasjoukkojen kanssa 1980-luvulla.
Kolmen erillisen äänestyksen järjestämisestä sovittiin vuonna 1998 Nouméan sopimuksessa. Vuoden 2020 kansanäänestys oli toinen osa kolmen äänestyksen sarjaa, joissa selvitetään Uuden-Kaledonian halua itsenäistyä Ranskasta. Kolmas äänestys pidetään vuonna 2021. Mikäli enemmistö kannattaa itsenäisyyttä yhdessäkin kansanäänestyksessä, Uusi-Kaledonia aloittaa itsenäistymisneuvottelut Ranskan kanssa.
Tulokset.
Enemmistö äänesti itsenäistymistä vastaan 53 prosentilla. Nouméan sopimuksen mukaan kansanäänestyksiä tulee järjestää vielä yksi, joka sopimuksen mukaan piti järjestää vuoden 2022 loppuun mennessä, mutta myöhemmin se päätettiin pitää jo vuoden 2021 lopulla.
Freddie Oversteegen

Freddie Nanda Dekker-Oversteegen (6. syyskuuta 1925 Schoten – 5. syyskuuta 2018 Velsen) oli hollantilainen vastarintataistelija, joka toimi toisen maailmansodan aikana natsi-Saksan miehitystä vastustaneessa vastarintaliikkeessä. Oversteegen muodosti sisarensa Truusin ja Hannie Schaftin kanssa ryhmän, joka suoritti sabotaaseja sekä surmasi saksalaisia SS-joukkojen sotilaita ja heidän kanssaan yhteistyötä tehneitä hollantilaisia.
Sodan aikainen toiminta.
Nykyään Haarlemin kaupunkiin kuuluvassa Schotenin kylässä syntyneiden Freddie ja Truus Oversteegenin vanhemmat olivat 1930-luvulla Kominternin organisoiman poliittisten vankien avustusjärjestön Kansainvälisen Punaisen Avun aktiiveja, ja sisarukset puolestaan olivat mukana kommunistisen nuorisojärjestön toiminnassa. Vanhempien erottua heidän yksinhuoltajaäitinsä avusti vuosikymmenen puolivälistä lähtien natsi-Saksasta saapuneita pakolaisia, joita majoitettiin myös perheen kotona. Toukokuussa 1940 tapahtuneen miehityksen jälkeen sisarukset työskentelivät vapaaehtoisena Saksan rajan tuntumassa Enschedessä sijainneessa sairaalassa, josta käsin he avustivat pakolaisten salakuljetuksessa sekä levittivät kiellettyjä painotuotteita.
Freddie ja Truus liittyivät pian vastarintaliikkeeseen, jossa heidän tehtävänään oli aluksi lähinnä kuriireina toimiminen sekä aseiden ja pakolaisille hankittujen väärennettyjen henkilöpapereiden salakuljetus. Hieman myöhemmin tytöt aloittivat sabotaasin sekä aseellisen vastarinnan, jolloin sisarusten muodostamaan vastarintasoluun liittyi myös nuori lakitieteen opiskelija Hannie Schaft. Kohteina oli aluksi saksalaisia avustaneita ilmiantajia, ja myöhemmin myös saksalaisia sotilaita. Iskuissa käytettiin kahdenlaista taktiikkaa. Ilmiantajia surmatessa yksi tytöistä ajoi polkupyörää ja takana istunut ampui kohteita pistoolilla. SS-sotilaita puolestaan houkuteltiin ravintolasta tyttöjen mukaan johonkin syrjäiseen paikkaan, jossa odottaneet vastarintataistelijat surmasivat tämän. Sisarukset onnistuivat välttämään pidätyksen, mutta Schaft jäi saksalaisten vangiksi keväällä 1945, ja teloitettiin huhtikuussa vain 18 päivää ennen natsimiehityksen päättymistä.
Sisarukset määrättiin myös sieppaamaan korkea-arvoisen natsivirkamiehen Arthur Seyss-Inquartin lapset, jotta heidät oltaisiin voitu vaihtaa vangittuihin vastarintaliikkeen jäseniin, mutta sisarukset kieltäytyivät tehtävästä. 
Sodan jälkeen.
Freddie Oversteegenin mukaan on nimetty katu Haarlemissa, ja vuonna 2014 sisaruksille myönnettiin sodanaikaisesta toiminnastaan ”Mobilisatie-Oorlogskruis”-mitali. Vuonna 2016 heistä valmistui Thijs Zeemanin ohjaama dokumenttielokuva "Twee Zussen in Verzet" (engl. ”Two Sisters in the Resistance”) ja sisarukset ovat roolihahmoina myös Ben Verbongin Hannie Schaftista kertovassa elokuvassa "Het meisje met het rode haar" (engl. ”The Girl with the Red Hair”), joka sai ensi-iltansa 1981.
Hans Huczkowski

Hans Huczkowski (s.11. lokakuuta 1971 Kiiruna) on ruotsalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija. Hän pelasi Ruotsin pääsarjassa vuosina 1993–2004 Västerås IKn ja Luleå HFn joukkueissa. Väliin mahtuu myös yksi kausi Suomen liigassa. Kaudella 1996–1997 Huczkowski pelasi 50 ottelua Tapparan joukkueessa tehden tehot 10+15. Tapparasta Huczkowski palasi seuraavalle kaudelle Västeråsiin ja pelasi tämän jälkeen kuusi kautta Luulajassa.
Peliuran jälkeen Huczkowski toimi kauden 2007–2008 Luulajan joukkueen General Managerina ja kaudesta 2013-2014 alkaen kolme kautta ensin Piteån ja sitten Luulajan U18 joukkueiden apuvalmentajana.
Hans Huczkowski ja entinen SM-liigapelaaja Miika Huczkowski eivät tiettävästi ole ainakaan läheistä sukua keskenään.
Lelkolan rautatieasema

Lelkolan rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Savon radalla Hirvensalmella. Se avattiin liikenteelle 16. kesäkuuta 1908. Liikennepaikkaa siirrettiin vuonna 1964 noin 300 metriä pohjoisemmaksi. Tavaraliikenne lakkautettiin 1976 ja henkilöliikenne 10. tammikuuta 2000. Nykyään Lelkola toimii junakohtauspaikkana.
Anna Pursiainen

Anna Pursiainen (s. 12. maaliskuuta 2003 Espoo) on suomalainen pikajuoksija, joka edustaa Espoon Tapioita. Hänen valmentajansa on Eeva Kantomäki.
Pursiainen karsiutui 100 metrin alkuerissä alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021 ja 100 metrin välierissä saman ikäluokan MM-kilpailuissa 2021. EM-kisoissa hän oli mukana myös Suomen pikaviestijoukkueessa. Alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 2022 Pursiainen selviytyi sekä 100 että 200 metrillä välieriin ja oli mukana myös Suomen pikaviestijoukkueessa. Samana vuonna hän oli osana Suomen pikaviestijoukkuetta mukana ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan, Münchenin EM-kilpailuissa. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Espoossa 2023 Pursiainen jäi alkueriin sekä 100 että 200 metrillä ja oli mukana finaaliin selvinneessä pikaviestijoukkueessa.
Pursiainen saavutti sisäratojen SM-kilpailuissa 60 metrin juoksussa kultaa 2023 ja hopeaa 2020. Viestissä hän sai hopeaa 2021 ja pronssia 2022 ja 2023. Kalevan kisoissa hän on saavuttanut pronssia 100 metrin juoksussa 2023.
Ennätyksikseen Pursiainen on juossut 60 metrillä (hallissa) 7,39 (2023), 100 metrillä 11,46 (2023) ja 200 metrillä 23,77 (2023).
Ilona Mononen

Ilona Mononen (s. 18. joulukuuta 2003 Hämeenlinna) on suomalainen keskimatkanjuoksija, joka edustaa Lahden Ahkeraa. Vuoteen 2019 hän edusti Janakkalan Janaa. Hänen valmentajansa on Mikko Rajaniemi.
Mononen voitti alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tallinnassa 2021 kultaa 3 000  metrin juoksussa ennätyksellään 9.15,66. Saman vuoden Nairobin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän sijoittui 1 500 metrillä kahdeksanneksi ja 3 000 metrillä viidenneksi. Vuoden 2022 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Calissa hän sijoittui jälleen 1 500 metrillä kahdeksanneksi ja 3 000 metrillä viidenneksi. Saman vuoden Berliinin EM-kilpailuissa hän oli 5 000 metrillä kahdeksastoista. Hän saavutti maastojuoksun alle 20-vuotiaiden EM-pronssia Veneria Realessa joulukuussa 2022. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Espoossa 2023 Mononen sijoittui kahdeksanneksi 5 000 metrillä. 1 500 metrillä hän oli oman alkueränsä viides, mikä ei riittänyt jatkoon. Saman vuoden maastojuoksun EM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa alle 23-vuotiaiden sarjassa.
Yleisurheilun EM-kisoissa Roomassa 2024 Mononen sijoittui 3 000 metrin estejuoksussa kuudenneksi Suomen ennätysajalla 9.23,28. Saman vuoden Pariisin olympialaisissa hän sijoittui alkuerässään kuudenneksi Suomen ennätysajalla 9.22,77, mikä ei riittänyt loppukilpailuun. Joulukuussa hän saavutti maastojuoksun EM-kilpailuissa pronssia alle 23-vuotiaiden sarjassa. Hän sijoittui maantiejuoksun EM-kilpailuissa 10 kilometrin kilpailussa 16:nneksi 2025. Hän voitti samana vuonna 3 000 metrin estejuoksun Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen 1. divisioonassa Madridissa ajalla 9.49,21, Bergenin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa ajalla 9.30,49 ja Universiadeissa Bochum-Wattenscheidissa ajalla 9.31,86. Tokion MM-kilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta Suomen ennätysajalla 9.21,02.
Mononen on kilpaillut aikuisten maaotteluissa vuodesta 2020 lähtien. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti pohjoismaisen hallimaaottelun 3  000 metrillä 2024.
Mononen on saavuttanut Kalevan kisoissa 1 500 metrin juoksussa kultaa vuonna 2021, hopeaa 2020 ja pronssia 2025, 800 metrin juoksussa pronssia 2020, 5 000 metrin juoksussa hopeaa vuonna 2023 sekä 3 000 metrin estejuoksussa kultaa 2024. Sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa hän sai 800 metrillä hopeaa 2021, 1 500 metrin juoksussa kultaa vuosina 2022 ja 2025, hopeaa 2020 ja pronssia vuonna 2021 sekä 3 000 metrillä kultaa 2022 ja 2025 ja hopeaa 2024. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 4 000 metrin viestissä kultaa 2020 ja 2022 ja hopeaa 2024 sekä 4 × 1 500 metrin sekaviestissä kultaa 2021, hopeaa 2022 ja 2024 sekä pronssia 2020. Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän on saavuttanut lyhyellä matkalla hopeaa ja joukkuekilpailussa kultaa 2023.
Monosen ennätys ulkoradoilla on 800 metrillä 2.07,57 (2021), 1 500 metrillä 4.14,79 (2023), 3 000 metrillä 8.57,52 (2022) ja 5 000 metrillä 15.25,57 (2025). Hallissa hänen ennätyksensä 800 metrillä on 2.08,85 (2021, pitkällä radalla), 1 500 metrillä 4.19,69 (2022; alle 20-v. Suomen ennätys) ja 3 000 metrillä 8.56,61 (2025; alle 23-v. Suomen ennätys).
Artur Vilhelm Klinckowström

Artur Vilhelm Klinckowström (8. toukokuuta 1807 Tukholma – 29. marraskuuta 1860 Helsinki) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri ja vapaaherra.
Klinckowströmin vanhemmat olivat kenraaliluutnantti, vapaaherra Otto Wilhelm Klinckowström ja Sara Cuthbert ja puoliso vuodesta 1831 Lovisa Emilia Haasse. Klinckowström tuli lippujunkkariksi 1. Suomen jalkaväkirykmentin Turun pataljoonaan 1823. Hänet ylennettiin 1826 vänrikiksi Lappeenrannan ja myöhemmin Viipurin jalkaväkirykmenttiin ja siirrettiin 1828 Henkivartioväen Moskovan rykmenttiin. Sen riveissä hän osallistui Turkin sotaan 1828–1829. Klinckowström ylennettiin aliluutnantiksi 1830 ja siirrettiin alikapteenina Lappeenrannan jalkaväkirykmenttiin maaliskuussa 1832, mutta määrättiin jo toukokuussa 23. jalkaväkidivisioonan komentajan adjutantiksi Helsinkiin. Vuonna 1835 hänet siirrettiin Henkivartioväen Volynian rykmenttiin ja vuonna 1836 Suomen kenraalikuvernöörin nuoremmaksi adjutantiksi. 
Kapteeniksi Klinckowström ylennettiin 1839 ja everstiluutnantiksi 1844, jolloin hänet määrättiin palvelukseen Henkivartioväen Suomen tarkk’ampujapataljoonan 2. komppaniaan. Everstiksi 1846 ylennettynä Klinckowström siirrettiin Krementšugin jääkärirykmenttiin tammikuussa 1846 ja määrättiin maaliskuussa 2. suomenmaalaisen linjapataljoonan komentajaksi. Vuonna 1848 hänet siirrettiin 9. suomenmaalaisen linjapataljoonan komentajaksi. Klinckowström nimitettiin 1853 Suomen sotaväen ja luotsilaitoksen ylisotaoikeuden vakinaiseksi jäseneksi, armeijan jalkaväessä. Eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina joulukuussa 1856.
Klinckowström omisti sekä Kärkniemen että Päistärpään allodiaalisäterit Karunassa vuodesta 1841 ja Hiiskulan kartanon Vihtijärvellä 1845–1860. Klinckowströmin suvun aatelisarvo laillistettiin Suomessa 1822 keisarin käskyllä. Suku merkittiin Suomen ritarihuoneeseen vuonna 1824 vapaaherrallisena sukuna numero 17.
Maanviljelijä, valtiopäivämies Artur Emil Vilhelm Klinckowström oli Klinckowströmin ja Haassen poika.
Engelbrecht Boijer

Engelbrecht Boijer (1. joulukuuta 1800 Turku – 24. heinäkuuta 1850 Mouhijärvi) oli suomalainen pappi ja sanomalehden toimittaja.
Boijerin vanhemmat olivat turkulainen saaristoperämies Erik Boije ja Elisabet Pahkalin. Hän kävi Turun katedraalikoulun ja pääsi ylioppilaaksi vuonna 1819. Boijer opiskeli Turun akatemiassa ja hänet vihittiin papiksi vuonna 1822.
Boijer työskenteli Turun katedraalikoulun opettajana, Turun suomalaisen seurakunnan kirkkoherran apulaisena ja kappalaisena sekä Mouhijärven kirkkoherrana vuodesta 1834. Hänet nimitettiin rovastiksi vuonna 1841. Boijer toimitti "Turun Wiikko-Sanomia" vuosina 1825–1827 ja 1829–1831.
Huawei Mate X

Huawei Mate X on Huawein vuonna 2019 julkaisema taittuvanäyttöinen älypuhelin. Huawein mukaan kyse on laitteesta, joka yhdistää älypuhelimen ja taulutietokoneen. 
Puhelimessa on Kirin 980 -järjestelmäpiiri ja kolmoiskamera: 40 megapikselin laajakulmakamera, kahdeksan megapikselin telekamera ja 16 megapikselin ultralaajakulmakamera. Puhelimessa ei ole etukameroita, sillä se käyttää takakameroita etukameroinaan. Puhelimessa on 55 watin pikalataus. Pikalataus voi ladata akun 85 prosenttiin puolessa tunnissa, jos se on tyhjä. Puhelimessa on 512 gigatavua tallennustilaa, jota voi laajentaa NM-card (Nano Memory) -kortilla. Siinä on myös 4 500 milliampeeritunnin litiumioniakku. Puhelimen SIM-korttikoko on nano-SIM.
Huawei julkaisi puhelimesta päivitetyn version helmikuussa 2020, Mate Xs:n, jossa on entisestään parannettu Falcon Wing -sarana, parempi suojamuovi näytöllä, lisätty TOF-kamera ja uudempi Kirin 990 5G -piirisarja.
Honor 8X

Honor 8X on Huawein vuonna 2018 julkistama matkapuhelin. Puhelin on tehty lähes kokonaan lasista: näyttö on Gorilla Glass 3-lasia ja takakansi on lasia. Vain sivut ovat alumiinia. Puhelimessa on Android 8.1, joka voidaan päivittää Android 9:ään. Käyttöliittymänä toimii EMUI 9.0.
Ominaisuudet.
Puhelimessa on 6,5 tuuman IPS-näyttö 1 080 × 2 340 pikselin tarkkuudella. Sillä voi kuvata videota 1080p-tarkkuudella ja siinä on kuudentoista megapikselin etukamera, jonka valotusaukon koko on f/2.0. Puhelimessa on RAM-muistia 4 gigatavua ja tallennustilaa 64 gigatavua. Puhelimessa on 3 750 milliampeeritunnin akku. Siinä on sormenjälkilukija takana.
Honor 7X

Honor 7X on Huawein valmistama ja julkistama matkapuhelin.
Ominaisuudet.
Näyttö.
Puhelimessa on 5,93 tuuman IPS-LCD-näyttö, jonka resoluutio on 1 080 × 2 160 pikseliä ja kuvasuhde 18:9.
Kamerat.
Puhelimessa on kaksi kameraa takana, joissa on 16 ja 2 megapikseliä. Kahden megapikselin kamera on syvyyskamera. Edessä on kahdeksan megapikselin kamera.
Videoita voi ottaa 1080p-resoluutiolla.
Muuta.
Puhelimessa on 3 340 milliampeeritunnin akku, Kirin 659-prosessori ja FM-radio. Keskusmuistia on 3/4 gigatavua ja tallnnustilaa 32/64 gigatavua. Tallennustilaa voi laajentaa microSDXC-kortilla.
Honor 3X

Honor 3X on Huawein valmistama matkapuhelin, joka julkaistiin samaan aikaan Honor 3C:n kanssa.
Puhelimessa on Mediatekin MT6592-prosessori ja Mali-450MP4-grafiikkapiiri. Puhelimessa on kolmentoista megapikselin kamera takana ja viiden megapikselin kamera edessä. Siinä on 8 tai 16 gigatavua tallennustilaa, jota voidaan laajentaa microSDXC-kortilla. RAM-muistia on 2 gigatavua. Puhelin on tehty muovista ja siihen käy Mini- ja Micro-SIM-kortit. Puhelimen paino on 162 grammaa ja puhelimen akun voi irrottaa. Puhelimessa ei ole 4G:tä.
Commercial Crew Development

Commercial Crew Development (CCDev) on Nasan ohjelma, jossa kehitetään miehitettyjä kuljetusratkaisuja matalalle Maan kiertoradalle tapahtuville miehitetyille avaruuslennoille eritoten Kansainväliselle avaruusasemalle. Ohjelma alkoi 2010.
2011 päättyneiden avaruussukkulalentojen jälkeen ainoastaan Venäjällä ja Kiinalla on ollut käytössään miehitetty avaruusalus. Koska Kiina ei ole mukana Kansainvälisessä avaruusasemassa, on Venäjän Sojuz-alus ollut ainoa tapa vaihtaa aseman miehistöä.
CCDev koostuu useasta eri vaiheesta alkaen konseptitason ehdotuksista, jossa oli mukana useita ehdokkaita. Vuonna 2014 Nasa ilmoitti, että Boeing ja SpaceX oli valittu ohjelman loppuvaiheeseen ja suorittamaan lentoja ISS:lle. Kummankin tulisi kehittää oma aseman miehistön vaihtamiseen soveltuva järjestelmä. Kyseessä ovat ensimmäiset yhdysvaltalaiset uudet miehitetyt avaruusalukset sitten 1970-luvun. Molempien alukset ovat kapselityyppisiä.
CCDev ohjelman "läpäisyn" jälkeen toimittajat siirtyvät Commercial Crew Program (CCP) -lentoihin.
SpaceX.
SpaceX:n kokonaisosuus sopimuksesta on 2,6 miljardia. SpaceX kehitti Crew Dragon -aluksensa jo ISS-rahtilennoilla käytetyn Dragonin pohjalta. Rakettina on SpaceX:n oma Falcon 9.
Ensimmäinen keskeinen koe, lennonkeskeytys maasta, tehtiin toukokuussa 2015. SpaceX suoritti miehittämättömän koelennon Crew Dragon Demo-1 ISS:lle maaliskuussa 2019. Huhtikuussa sama kapseli kuitenkin tuhoutui Maassa suoritetussa kokeessa. SpaceX suoritti tammikuussa 2020 kesken laukaisun suoritettavan keskeytyskokeen onnistuneesti. Seuraava isompi vaihe miehitetty koelento Crew Dragon Demo-2 ISS:lle toteutui toukokuusta elokuuhun 2020. Tämän jälkeen SpaceX saatoi siirtyä CCP-ohjelman lentoihin, alkaen SpaceX Crew-1:stä.
Boeing.
Boeingin kokonaisosuus sopimuksesta on 4,2 miljardia. Boeingin alus on uusi CST-100 Starliner. Rakettina on Boeingin ja Lockheed Martinin yhteisyritys United Launch Alliancen Atlas V.
4. marraskuuta 2019 suoritetussa keskeytyskokeessa laukaisualustalta yksi aluksen kolmesta päälaskuvarjosta ei avautunut. Alus laskeutui kuitenkin ehjänä. Boeing ei ole suorittanut kesken lennon keskeytykoetta.
20. joulukuuta 2019 alus laukaistiin miehittämättömälle koelennolle kohti Kansainvälistä avaruusasemaa. Lento epäonnistui ja alus laskeutui kahden päivän kuluttua saavuttamatta avaruusasemaa. Syynä olivat Boeingin mukaan ohjelmistovirheet. Lennon aikana aluksessa todettiin kaksi kriittistä ohjelmistovirhettä. Lentoa seuranneessa tutkimuksessa selvisi, että kumpikin niistä olisi voinut johtaa aluksen ja kuorman menettämiseen. Molemmissa tapauksissa lennonjohdon puuttuminen asiaan esti tämän. Lisäksi viestiyhteys alukseen pätki.
Ti West

Ti West (s. 5. lokakuuta 1980 Wilmington, Delaware) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja, leikkaaja, kuvaaja ja näyttelijä, joka tunnetaan työstään kauhuelokuvissa. Hänen ohjauksiaan ovat kauhuelokuvat "The Roost" (2005), "The House of the Devil" (2009), "The Innkeepers" (2011), "The Sacrament" (2013), "X" (2022) ja "Pearl" (2022), sekä western "In a Valley of Violence" (2016).
Honor 20

Honor 20 on Huawein valmistama matkapuhelin, joka julkaistiin kesäkuussa 2019. Puhelimen etuosa on lähes kokonaan näyttöä, pelkästään vasemmassa yläkulmassa on etukameralle pieni reikä.
Puhelimessa on neljä kameraa: 48 megapikselin laajakulmakamera, 16 megapikselin 117 asteen ultralaajakulmakamera, kahden megapikselin makrokamera ja kahden megapikselin syvyyskamera. Laajakulmakamerassa ja ultralaajakulmakamerassa on yötila ja videota voi kuvata 4K-resoluutiolla. Puhelimessa on 22,5 watin pikalataus. Etukamerassa on 32 megapikseliä.
Honor 20:ssa on 6,26 tuuman näyttö 1 080 × 2 340 pikselin tarkkuudella. Käyttöjärjestelmänä on Android 9 (Pie). Akun kapasiteetti on 3 750 milliampeerituntia. Puhelimeen käy Nano-SIM-kortti ja se on tehty alumiinista ja lasista.
Theodor Neovius

Theodor Fabian Neovius (2. syyskuuta 1833 Sortavala – 7. helmikuuta 1886 Kirkkonummi) oli suomalainen metsänhoitaja, opettaja ja lehtimies.
Theodor Neoviuksen vanhemmat olivat Sortavalan kirkkoherra Johan Adolf Neovius ja tämän toinen puoliso Gustava Maria Charlotta Burgman. Hän sai yksityisopetusta ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä vuonna 1850. Neovius opiskeli Helsingin yliopistossa, josta hänet erotettiin Töölön juttuna tunnetun skandaalin takia vuonna 1855. Päästyään takaisin yliopistoon Neovius joutui keskeyttämään opintonsa silmäsairauden takia vuonna 1857. Hän matkusti sen jälkeen Ruotsiin, Saksaan ja Sveitsiin, opiskeli Aschaffenburgin metsänhoitoakatemiassa ja valmistui metsänhoitajaksi ja metsäkonduktööriksi vuonna 1859.
Neovius työskenteli Helsingin yksityislyseon matematiikanopettajana vuosina 1854–1855, teknillisen reaalikoulun matematiikan ja fysiikan opettajana vuosina 1856–1857 ja johti Baijerissa matemaattisia mittauksia. Palattuaan Suomeen hän työskenteli metsänhoitajana vuosina 1859–1863 ja sanomalehtimiehenä vuosina 1864–1865. Vuonna 1865 Neovius muutti Ruotsiin, jonka kansalainen hänestä tuli vuonna 1871. Hän työskenteli Göteborgissa opettajana ja luennoitsijana vuodesta 1865, yksityisen poikakoulun johtajana vuodesta 1867 ja siihen yhdistetyn Göteborgin lyseon johtajana vuodesta 1870.
Neovius palasi Suomeen vuonna 1875 ja otti samana vuonna maan kansalaisuuden. Hän työskenteli Tammisaaren seminaarin matematiikan ja luonnontieteiden lehtorina ja sai vakinaisen viran vuonna 1877.
Neovius oli katsomuksiltaan liberaali. Hän toimi "Åbo Underrättelserin" Helsingin-kirjeenvaihtajana vuosina 1863–1864 sekä julkaisi ja toimitti "Helsingfors Postenia" vuosina 1864–1865. Hän toimitti Tammisaaren ensimmäistä sanomalehteä "Vestra Nylandia" vuosina 1881–1882.
Otto Partti

Otto Vilhelminpoika Partti (26. marraskuuta 1898 Kangasniemi – 6. lokakuuta 1963 Harjavalta) oli suomalainen kivityömies ja murhaaja. Vuonna 1916 Kangasniemellä 18-vuotiaana hän murhasi Kutemajärven kylässä Jalmari Ylösen, puhelinkeskustelun vuoksi tekijää luultiin ensin Otto Karpiksi. Pieksämäellä murhattiin kauppias Toivo Hämäläinen syyskuun alkupuolella vuonna 1918, lokakuussa teosta määrättiin kuolemanrangaistukseen Otto Partti ja Jalmari Häkkinen.
Toukokuussa 1921 Otto karkasi toisen vangin, Pekka Kolehmaisen kanssa Kakolasta. Karkumatkan aikana he murhasivat yhdessä maanviljelijä Vihtori Ali-Köllin Urjalasta. Kolehmainen saatiin kiinni, mutta Partin onnistui jatkaa pakomatkaa. 
Lokakuun 22. päivänä Haapamäen asemalla murhattiin Aarne Forsman, Partti tuomittiin murhasta ja ryöstöstä marraskuussa 1921 5 vuodeksi ja 6 kuukaudeksi kuritushuoneeseen Hämeenlinnan lääninvankilaan. Partti asui myöhemmin Harjavallassa, jossa työskenteli kivityömiehenä ja kuoli vuonna 1963.
Browning

Browning on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Browning (täsmennyssivu)

Browning tarkoittaa seuraavia:
Sanda (Hyōgo)

Sanda () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Hyōgon prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin kaakkoisosassa Kōben pohjoispuolella. Kaupunki on rakentunut Mukojoen yläjuoksulle Sandan tasangolle. Sen itä- ja pohjoisosat ovat vuoristoisia. Sandassa on 111 719 asukasta (tammikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 210,32 neliökilometriä.
Sanda kehittyi Nara-kaudelta lähtien Konshin-jin temppelin portineduskaupunkina. Myöhemmin Edo-kaudella se oli linnanaluskaupunki Kuki-klaanin hallinnassa. Aivan Sandan kaupunkialueen itäpuolella sijaitsi Miwa, joka kehittyi historiallisesti kauppakaupunkina. Meiji-kaudella alueesta tuli ympäröivän maaseudun paikallinen kauppa- ja jakelukeskus. Alue on viljavaa, ja se tunnetaan hyvälaatuisesta riisistään ja naudanlihan tuotannosta. Toisen maailmansodan jälkeen sinne alkoi sijoittua myös elektroniikkateollisuutta. Miwan ja Sandan maaseutukaupungit liitettiin yhteen kolmen muun kunnan kanssa Sandan maaseutukaupungiksi vuonna 1956, ja kaupunkioikeudet Sandalle myönnettiin vuonna 1958. Myöhemmin sinne on rakennettu suuria lähiöitä ja työpaikka-alueita.
Sandan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Goryō-jinjan ja Takamefu-jinjan šintolaiset pyhäköt, jotka on valittu Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden luetteloon. Kaupungin luoteisosa kuuluu prefektuurin luonnonpuistoon. Kaupungissa toimii Ihmisen ja luonnon museo, vuonna 1992 avattu luonnontieteellinen museo. Sinne on sijoittunut myös yksi Kansei gakuin -yliopiston kampuksista. Sandaa palvelevat JR Nishi-Nihonin Fukuchiyama-linja sekä Kōbe-rautateiden Sanda-linja ja Kōentoshi-linja.
Sinisilli

Sinisilli ("Alosa aestivalis") on jokisillien heimoon (Alosidae) kuuluva pohjoisamerikkalainen kalalaji, joka nousee merestä sisävesiin lisääntymään.
Koko ja ulkonäkö.
Sinisilli on yleensä noin 30:n ja suurimmillaan 40 senttimetrin mittainen. Suurin julkaistu paino on 200 grammaa. Sinisillillä on 47–53 selkänikamaa ja peräevässä on 15–21 pehmeää ruotoa. Yläleuassa on erillinen lovi ja alaleuka erkanee selvästi suusta. Leukojen etuosassa on pienen pienen hampaat, jotka katoavat iän myötä. Seslkä on tummansininen, joskus sinertävänharmaa, ja kyljessä kidusten vieressä kehon yläosassa on tumma täplä.
Levinneisyys.
Sinisilliä tavataan luontaisesti Atlantin luoteisrannikolla Kanadan Cape Bretonin saaresta Nova Scotiassa Yhdysvaltain St. Johns-joelle. Sitä on siirretty tekojärviin useissa osavaltioissa, ja sitä on tavattu vieraslajina ainakin Alabamassa, District of Columbiassa, Floridassa, Georgiassa, Marylandissa, New Yorkissa, Etelä-Carolinassa, Pennsylvaniassa, Pohjois-Carolinassa, Tennesseessä, Texasissa, Vermontissa ja Virginiassa. Sinisillin populaatiot ovat viimeisen 15 vuoden aikana vähentyneet arviolta 30 prosenttia, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi lajiksi.
Ravinto ja elintavat.
Sinisillien ravintoa ovat pienet kalat, hankajalkaiset ja pienet katkaravut. Sinisillit elävät meressä mutta vaeltavat keväällä makeisiin vesiin, joissa ne kutevat syvissä vesissä. Mätimunat laskeutuvat pohjalle, missä ne takertuvat soraan, kiviin, tukkeihin tai muihin kohteisiin. Poikaset muuttavat merivesiin 3–7 kuukauden ikäisenä.
Konstantin Carstens

Pehr Karl Fredrik Konstantin Carstens (22. marraskuuta 1830 Askola – 27. heinäkuuta 1909 Turku) oli suomalainen insinööri ja toimittaja.
Konstantin Carstensin vanhemmat olivat Pernajan Koskenkylän tilanhoitaja, aliluutnantti Karl Adolf Otto Carstens ja Fredrika Vilhelmina Stichaeus. Hän kävi Loviisan triviaalikoulua, Porvoon yläalkeiskoulua ja lukiota, sai yksityisopetusta ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä vuonna 1852. Carstens opiskeli Helsingin yliopistossa, harjoitteli Ruotsin rautateillä vuosina 1856–1857 ja valmistui insinööriksi Karlsruhen polyteknisestä opistosta vuonna 1858.
Palattuaan Suomeen Carstens harjoitti maanviljelyä Koskenkylän kartanon vuokraajana Pernajassa vuosina 1859–1868 ja toimi viina- ja tupakkatehtailijana Mikkelissä vuosina 1871–1886. Vuonna 1886 hän muutti Helsinkiin, jossa hän omistautui kirjallisille harrastuksilleen. Vuodesta 1893 aina kuolemaansa saakka Carstens toimi Turun ja Porin läänin viinapolttimoiden ylivalvojana.
Carstens oli näkemyksiltään ruotsinmielinen. Hän julkaisi ja toimitti Mikkelissä "St Michels Veckobladia" vuosina 1876–1877, toimi "Folkwännenin" julkaisijana vuosina 1886–1889 ja sen päätoimittajana vuosina 1887–1890.
Ydin (albumi)

Ydin on hämeenlinnalaisen Ultramariini-yhtyeen kolmas kokopitkä albumi. Se ilmestyi 20. lokakuuta 2010 M.dulor-levy-yhtiön kautta. 
Albumin on tuottanut Ultramariini, ja sen on miksannut Julius Mauranen ja masteroinut Svante Forsbäck.
Kappaleet.
Jouset kappaleisiin 2, 4 ja 10 on sovittanut Panu-Ilari Mikkola.
Brunet

Brunet on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi
Antti Kiikka

Antti Kiikka (25. joulukuuta 1879 Ilmajoki − 6. maaliskuuta 1972 Hyvinkää) oli suomalainen insinööri ja viipurilaisen Rakennusosakeyhtiö Pyramidin toimitusjohtaja.
Antti Kiikan vanhemmat olivat maanviljelijä Juha Talvitie ja Hedvig Sofia Kiikeri. Kiikka pääsi ylioppilaaksi Vaasan reaalilyseosta 1902 ja opiskeli sitten Polyteknillisen opiston tie- ja vesirakennusosastolla valmistuen insinööriksi 1907. Hän teki opintomatkoja Venäjälle 1902 ja 1912 sekä Ruotsiin, Tanskaan ja Saksaan 1926, 1927 ja 1928.
Antti Kiikka toimi Kuopion teollisuuskoulun vt. lehtorina 1907−1909 ja hän oli tie- ja vesirakennusten ylihallituksen palveluksessa rautatietutkimuksilla ja -rakennuksilla 1909−1916. Tämän jälkeen Kiikka oli insinööritoimisto Zitting &amp; Co:n suorittamien linnoitustöiden Turun osaston johtajana 1916−1918. 
Kiikka perusti 1920 yhdessä Veljekset Peusa &amp; Kumpp. Oyn kanssa Viipurissa Tienhaaran Sikuritehdas Oyn, josta alkoi Kiikan yrittäjäsuvun edelleen, nyt neljännessä polvessa jatkuva yrittäjätaival.
Seuraavana vuonna hän perusti yhdessä kolmen muun henkilön kanssa Rakennusosakeyhtiö Pyramidin ja hänestä tuli yhtiön toimitusjohtaja
Vuonna 1924 Kiikka oli mukana perustamassa vesi-ja lämpöjohtoliike "Oy Hydro Ab":tä ja hänestä tuli tämän yhtiön toimitusjohtaja 1928. Vuonna 1927 hänetä tuli sementtivalimo ja myllynkivitehdas "Lennart Holmberg Oy":n toimitusjohtaja. Nämä kaikki kolme yhtiötä siirtyivät Kiikan omistukseen ja hän toimi johtokunnan puheenjohtajana niissä. 
Antti Kiikka oli naimisissa 1908−1912 Jenny Virtasen kanssa ja vuodesta 1919 Victoria Serafina Mickelsonin kanssa. Antti Kiikan poika insinööri Osmo Kiikka (1909−1992) tuli vuonna 1950 Pyramidin ostaman Teknos-Tehtaat Oy:n (sittemmin Teknos-Maalit Oy ja Teknos Winter Oy, nykyään Teknos Oy) palvelukseen ja oli yhtiön toimitusjohtajana vuodesta 1955 alkaen.
Bittioperaatio

Bittioperaatio () on ohjelmointikielissä bittioperaattoreilla tehtäviä toimintoja. 
Bittitason operaattorit ja niiden vastineet C-kielessä ovat:
AND (&amp;): jos molemmat bitit ovat 1, tulos on 1, muutoin 0:
OR (&amp;vert;): jos jompikumpi bitti on 1, tulos on 1, muutoin 0:
XOR (^): jos vain toinen bitti on 1, tulos on 1. Jos molemmat bitit ovat samat, tulos on 0:
Komplementti eli NOT (~): vaihtaa kaikki ykköset nolliksi ja nollat ykköseksi:
Siirto vasemmalle («): siirtää bittejä vasemmalle, täytetään nollalla vapautuvat:
Siirto oikealle (»): siirtää bittejä oikealle, täyttö riippuu koneesta (yleensä riippuu etumerkistä):
Bittioperaatiot eri alustoilla.
Suorittimet sisältävät erilaisia käskyjä operaatioiden suorittamiseen. Esimerkiksi "looginen" ja "aritmeettinen" siirto oikealle (LSR ja ASR) ovat eri tavoin toimivia käskyjä ARM-suorittimissa.
Taulukossa on eräiden ohjelmointikielten ja suorittimien bittioperaattorit.
Shelomi

Shelomi () on kaupunki Israelin Pohjoisella hallintoalueella. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 6 351.
Maantiede.
Shelomi sijaitsee Israelin pohjoisosassa Galilean länsiosan kukkuloilla noin 12 kilometriä Nahariyan kaupungista itään.
Historia.
Ennen nykyisen Shelomin perustamista paikalla oli arabien asuttama al-Bassan kylä. Kylän asukkaat pakenivat Israelin itsenäisyyssodan aikana vuonna 1948. Nykyisin vanhasta kylästä on jäljellä vielä esimerkiksi kirkko. Nykyinen Shelomi perustettiin vuonna 1950 ja oman kunnallishallituksensa se sai vuonna 1960. Nimensä paikkakunta sai Vanhan testamentin Asserin heimon Selomin poika Ahihudin mukaan (Ahidud ben Selomi).
Libanonilaisten šiiamuslimien Hezbollah-järjestö on tehnyt lähellä rajaa sijaitsevaan Shelomiin ajoittain raketti-iskuja Libanonin puolelta.
Talous.
Nykyisin Shelomin kaupungissa on esimerkiksi metalli- ja lääketeollisuutta. 
Väestö.
Shelomin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 6 351. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 4 930.
Melchior Teschner

Melchior Teschner (29. huhtikuuta 1584 Fraustadt, nyk. Wschowa, Sleesia – 1. joulukuuta 1635 Oberpritschen, Sleesia) oli saksalainen kirkkomuusikko, säveltäjä, filosofi ja teologi.
Elämä.
Teschner opiskeli filosofiaa, musiikkia ja teologiaa Frankfurt an der Oderin yliopistossa, ja hänen opettajanaan toimi mm. Bartholomeus Gesius. Tescher oli muutaman vuoden kanttorina ja opettajana Schmiegelin (puol. Smigiel) kaupungissa vuodesta 1605. Sitten hän jatkoi opintojaan Wittenbergissä, mahdollisesti myös Helmstedtissä, ja oli sitten vuodesta 1609 pappina Fraustadtissa (nyk. Wschowa, Puolassa). Vuodesta 1614 kuolemaansa saakka hän toimi pappina Oberpritschenin kaupungissa (Przyczyna Górna). 
Hänen teoksistaan tunnetaan parin laulusävellyksen ohella vain yksi koraali, jonka hän kirjoitti hautajaisvirttä ”"Valet vill ich dir geben"” varten, jonka hänen työtoverinsa, pappi Valerius Herberger oli kirjoittanut ruton raivotessa Fraustadissa. Virttä varten hän kirjoitti kaksi sävelmää, joista toinen jäi elämään ja levisi monina muunnelmina. Sävelmä tunnetaan Saksassa edelleen hautajaisvirren sävelmänä, mutta muualla se on liitetty useisiin eri aiheisiin teksteihin. Johann Sebastian Bach on käyttänyt Teschenrin sävelmää muutamassa kantaatissaan. 
Teschnerin koraali suomenkielisissä virsi- ja laulukirjoissa.
Suomen ev. lut. kirkon virsikirja
 8; "Nyt tahdon käydä vastaan" (Paul Gerhardt 1653, suom. Elias Lönnrot 1874, uud. komitea 1984)
 98 "Jo nousit haudastasi" (Benjamin Schmolck 1715, suom. Julius Krohn 1880)
 452 "Jo Herran armopöytä" (Kurt Rommel 1967, suom. Anna-Maija Raittila 1984)
Ruotsin kirkon virsikirja
 84 "Nyt kääntyy sydämemme" (Edward A. Welch, 1889, suom. Anna-Mari Kaskinen 1996)
 177 "Herralle laulakaamme, kun aamu uusi on" (Johan O. Wallin 1812, suom. Per Boreman, Lauri Pohjanpää 1946, uud. suom. Pekka Kivekäs 1995)
 238 "Nyt vuorten huippuun tiellä" (Jacob Arrhenius Ps. 121 pohjalta 1694, suom. v: n 1701 virsikirjaan. uud. Pekka Kivekäs 1984, 2001)
 316 "Pois sammuu päivän kulta ("Laurentius Laurentii 1700, suom. Per Boreman 1946, Jaakko Haavio 1949, uud.suom. Pekka Kivekäs 1995)
 553 "Kun kanssani on Herra ("Paul Gerhardt 1653, suom. William Snell 1968, uud. suom. Niilo Rauhala)
 616 "On taivaan kaupungissa" (Johan O. Wallin 1814, suom 1828,uud. suom. Per Boreman 1946, Jaakko Haavio 1949, Pekka Kivekäs 1997)
Cantemus
 238 "Jo nousit haudastasi" (Benjamin Schmolck 1715, suom. Julius Krohn 1880)
Seurakunta laulaa
 182 "Nyt kunnia ja valta" (Theodulph Orleansilainen [750-821], suom. Olavi Rouhe 1997)
William Cullen Bryant

William Cullen Bryant (3. marraskuuta 1794 − 12. kesäkuuta 1878) oli yhdysvaltalainen runoilija, William Wordsworthin heimolainen. Hänen mietiskelevällä, luonnontunteisella runoudellaan on ollut tuntuva vaikutus myöhempään yhdysvaltalaiseen runouteen, vaikka siltä puuttuukin lämmin välittömyys. Hänen runoteoksistaan mainittavia ovat ajatuksia sisältävä "Thanatopsis", "The fountain and other poems" ynnä muita. Hän on kirjoittanut ja julkaissut lisäksi matkakirjeitä Euroopasta sekä onnistuneen käännöksen Homerosta.
Bryant oli 50 vuotta "New York Evening Postin" päätoimittaja.
Mette Baas

Mette Baas (s. 10. syyskuuta 2000 Lavia) on suomalainen pikajuoksija, joka edustaa Joensuun Katajaa. Torniolaislähtöinen Baas edusti vuoteen 2021 asti Veitsiluodon Kisaveikkoja (VKV). Vuosina 2011–2022 ja uudestaan vuodesta 2024 lähtien häntä on valmentanut Jani Hirsivaara. Vuosina 2022–2024 häntä valmensivat Petra Stenman ja Antti Mero
Kalevan kisoissa Baas on voittanut 400 metrin juoksussa mestaruuden vuosina 2020, 2021, 2023 ja 2024 sekä saanut hopeaa 2022. 200 metrillä hän saavutti hopeaa 2021. Sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa Baas on saanut 200 metrillä kultaa 2021 ja pronssia vuonna 2020. 400 metrillä hän sai kultaa vuosina 2021 ja 2025 sekä hopeaa vuonna 2020. Viestissä hän voitti kultaa 2025 Joensuun Katajan riveissä. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 4 × 400 metrin viestissä kultaa vuosina 2018 ja 2020, hopeaa vuosina 2016 ja 2021 sekä pronssia 2019 VKV:n riveissä. Vuonna 2022 hän oli Katajan 4 × 400 metrin hopeaa voittaneessa viestijoukkueessa. 4 x 100 metrillä hän on saavuttanut kultaa 2021 sekä pronssia 2019 VKV:n riveissä sekä pronssia 2022 ja 2023 Katajan riveissä.
Hän karsiutui alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018 sekä 400 metrin että 4 × 400 metrin viestin alkuerissä. Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui 400 metrillä seitsemänneksi. Hän karsiutui 400 metrin ja 4 × 400 metrin viestin alkuerissä Münchenin EM-kilpailuissa 2022. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 ja Rooman EM-kilpailuissa 2024 Baas jäi niin ikään 400 metrin alkueriin. Lisäksi hän juoksi Suomen 4 × 400 metrin viestin joukkueessa, joka oli alkuerien kymmenenneksi nopein ajalla 3.26,51, mikä oli kaikkien aikojen kolmanneksi paras Suomen naisjoukkueen pitkän viestin aika ja paras sitten vuoden 1976. Apeldoornin sisäratojen EM-kilpailuissa 2025 hän karsiutui 400 metrin alkuerissä sisäratojen Suomen ennätys -ajalla 52,25.
Laurids Bruun

Laurids Valdemar Bruun, kirjailijanimi "van Zanten", (25. kesäkuuta 1864 Odense, Tanska – 6. marraskuuta 1935) oli tanskalainen kirjailija, alkuaan tilastollisen konttorin virkamies. Hän keskittyi 1890-luvun loppupuolella yksinomaan kirjailijan uraan ja julkaisi sittemmin runsaan sarjan kertomuksia, joista kuitenkin vasta myöhemmät alkoivat saada huomiota. Niistä mainittakoon "Kronen" (1902), romanttinen, puolihistoriallinen "Alle synderes konge", "Absalons saga" (1904–1905), "Den evige", "Pan" (suomeksi 1908), "Midnatssolen" (1907).
Jacques Charles Brunet

Jacques Charles Brunet (1780−1864) oli ranskalainen bibliografi. Hän julkaisi uudestaan abbé R. Duclos’n "Manuel du libraire et de l’amateur de livres" (1860−1865, 6 nidettä), johon Pierre Deschamps ja Pierre-Gustave Brunet ovat 1878−1880 julkaisseet kaksi täydennysnidosta. Se on tärkeä apu harvinaisten teosten tunnistamisessa. Merkittävä on myös "Recherches sur les éditions originales de Rabelais" (1852).
Karl Brosbøll

Karl Brosbøll, kirjailijanimi Carit Etlar, (1816−1900) oli tanskalainen kirjailija. Hän oli aluksi taidemaalari mutta toimi sittemmin kirjailijana. Hän on kirjoittanut historiallisia romaaneja: "Madsalune", "Viben Peter", "Dronningens vagtmester", "Gjon-gehovdingen" ynnä muita, joiden ansioina ovat onnistunut historiallinen väritys, vahva luonteenkuvaus ja jännittävä juoni, ja hän kuvaa niissä vaikuttavasti jyllantilaista kansanelämää. Hän on kirjoittanut myös näytelmiä, jotka kuitenkin ovat enemmän mahtipontisia kuin taiteellisia
Brownianismi

Brownianismi eli ärtyväisyysteoria () on skotlantilaisen lääkärin John Brownin mukaan nimetty teoria. Hänen mukaansa elämä on tulos ärtyväisyydestä, jota ominaisuutta kullakin elimistöllä on jossakin määrin. Tämän ärtyväisyyden saavat toimintaan ärsykkeet, joko ulkonaiset (ilma, lämpö, ruoka, lääkkeet ynnä muut) tai sisäiset (ajatus, mielenliikutukset ynnä muut sellaiset). Elämän ohjaileminen tapahtuu siis ärsykkeiden järjestelyn avulla. Brownianismi saavutti hyväksymistä varsinkin Italiassa.
Lucie Charvátová

Lucie Charvátová (s. 1. helmikuuta 1993 Hradec Králové) on tšekkiläinen ampumahiihtäjä. Hän voitti pronssia pikamatkalla vuoden 2020 maailmanmestaruuskilpailuissa. Se on samalla hänen ainoa maailmancupin palkintosijansa. Hän oli samoissa kisoissa viestissä neljäs. Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän oli takaa-ajossa kahdeksastoista ja viestissä kuudes. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli parhaimmillaan normaalimatkalla yhdekssätoista ja viestissä kahdeksas.
Charvátová on saavuttanut rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa kultaa pikakilpailussa ja hopeaa supersprintissä 2019 sekä tyttöjen sarjassa hopeaa pikakilpailussa 2014.
The Liberty Bell

The Liberty Bell on yhdysvaltalaisen John Philip Sousan säveltämä sotilasmarssi vuodelta 1893. Se on Sousan tunnetuimpia sävellyksiä. Marssin nimi viittaa Philadelphiassa sijaitsevaan Liberty Bell -tornikelloon. Marssissa soittokuntaa säestävätkin putkikellot, ja joissain sovituksissa lisäksi laivakello.
Sousa sävelsi marssin alkujaan "The Devil’s Deputy" -nimiseen operettiin, joka kuitenkin jäi keskeneräiseksi, kun teoksen tilannut näyttelijä Francis Wilson ei suostunut maksamaan Sousan vaatimaa palkkiota. Sousa julkaisi marssin lopulta sen nykyisellä nimellä nähtyään vuoden 1893 Chicagon maailmannäyttelyssä erään isänmaallisen näytöksen rekvisiittana Liberty Bell -kelloa esittäneen ison maalauksen. "The Liberty Bell" oli Sousan ensimmäinen suureksi taloudelliseksi menestykseksi kohonnut sävellys.
Sävellystä "The Liberty Bell" on käytetty brittiläisen komediasarjan "Monty Pythonin lentävä sirkus" tunnusmusiikkina. Marssia on 1990-luvulta alkaen esitetty Yhdysvaltain presidenttien virkaanastujaisissa.
Viimeinen talo vasemmalla (vuoden 1972 elokuva)

Viimeinen talo vasemmalla () on vuonna 1972 ensi-iltansa saanut eksploitaatiokauhuelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Wes Craven. Sen pääosia näyttelevät Sandra Peabody, Lucy Grantham, David A. Hess, Fred Lincoln, Jeramie Rain ja Marc Sheffler.
Elokuva on Cravenin debyytti ohjaajana. Se tehtiin pienellä 87 tuhannen dollarin budjetilla ja julkaistiin Yhdysvalloissa 3. lokakuuta 1972. Elokuva oli kaupallinen menestys tuotettuaan noin 3 miljoonaa dollaria. Sen väkivalta kuitenkin johti elokuvan voimakkaaseen sensurointiin ja se kiellettiin joissakin maissa. Kriitikot ottivat kuitenkin elokuvan hyvin vastaan.
Elokuvan uudelleenfilmatisointi "Viimeinen talo vasemmalla" julkaistiin vuonna 2009.
Ray Shero

Rejean "Ray" Shero (28. heinäkuuta 1962 – 9. huhtikuuta 2025) oli kanadalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovaikuttaja. Los Angeles Kings varasi Sheron vuoden 1982 varaustilaisuudessa, mutta tämä ei koskaan pelannut NHL-ottelua. Vuodet 1993–1998 Shero toimi Ottawa Senatorsin apulaistoimitusjohtajana ja vuodet 1998–2006 samassa tehtävässä Nashville Predatorsissa. Toukokuussa 2006 Shero nimettiin Pittsburgh Penguinsin toimitusjohtajaksi. Kaudella 2007–2008 Penguins eteni Stanley Cup-finaaliin, mutta hävisi Detroit Red Wingsille. Vuotta myöhemmin samat joukkueet kohtasivat finaalisarjassa ja Sheron johtama Penguins voitti Stanley Cupin. Toukokuussa 2014 Shero sai potkut kun Penguins hävisi pudotuspelien toisen kierroksen ottelusarjan. Toukokuusta 2015 tammikuuhun 2020 Shero toimi New Jersey Devilsin toimitusjohtajana. Kesäkuussa 2021 Minnesota Wild palkkasi Sheron toimitusjohtajansa Bill Guerinin neuvonantajaksi.
Frans Evald Jernberg

Frans Evald Jernberg (4. lokakuuta 1833 Taivassalo – 31. toukokuuta 1897 Tampere) oli suomalainen opettaja ja sanomalehden toimittaja.
Jernbergin vanhemmat olivat Jalasjärven kappalainen Gustaf Jernberg ja Fredrika Nordlund. Hän kävi Rauman ala-alkeiskolun, Turun yläalkeiskoulun ja lukion ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä vuonna 1852. Jernberg opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1858 ja maisteriksi vuonna 1860.
Jernberg työskenteli Turun ala-alkeiskoulun opettajana vuonna 1859 sekä Tampereen yläalkeiskoulun, reaalikoulun ja reaalilyseon latinan, suomen, ruotsin ja saksan opettajana vuosina 1860–1890. Hän oli myös yksi Tampereen yksityisen ruotsalaisen tyttökoulun perustajista ja sen kieltenopettaja vuodesta 1862. Jernberg toimi Tampereen kansakoulujen tarkastajana vuodesta 1877 ja siirtyi virkaan vakinaisesti vuonna 1890.
Fennomaaneihin kuulunut Jernberg työskenteli Tampereen ensimmäisen sanomalehden "Tampereen Sanomien" päätoimittajana vuosina 1866–1870 toimien samalla myös lehtensä sensorina. Hän jatkoi lehden avustajana koko 1870-luvun ajan. Jernberg oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen sen perustamisesta vuonna 1874 aina kuolemaansa saakka ja toimi useiden vuosien ajan valtuuston puheenjohtajana. Hänellä oli myös lukuisia muita luottamustehtäviä.
Luettelo Uma Thurmanin saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista

Tämä on luettelo Uma Thurmanin saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista.
Uma Thurmanin filmografia ja teatteriesiintymiset

Tämä on Uma Thurmanin filmografia ja teatteriesiintymiset.
Karl Emil Granqvist

Karl Emil Granqvist (8. marraskuuta 1830 Turku – 2. joulukuuta 1889 Pori) oli suomalainen opettaja ja sanomalehtien toimittaja.
Granqvistin vanhemmat olivat vaskiseppä Karl Johan Granqvist ja Anna Kristina Qvick. Hän kävi Turun triviaalikoulun ja lukion ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä vuonna 1852. Granqvist opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1859 ja maisteriksi vuonna 1860.
Granqvist työskenteli sanomalehti "Wiborgin" toimittajana vuosina 1860–1861. Oltuaan eri tehtävissä Turussa hän siirtyi vuonna 1866 Poriin yläalkeiskoulun matematiikan ja luonnonhistorian opettajaksi ja sai vakinaisen viran vuonna 1868. Granqvist työskenteli "Björneborgs Tidningin" päätoimittajana vuonna 1873 ja kuului sen toimitukseen vuoteen 1881 saakka. Hän toimi myös muiden lehtien kirjeenvaihtajana. Granqvistin koulumuistelmat on julkaistu erillisenä kirjana Svante Dahlströmin selityksillä varustettuna.
Näyttelijä ja floristi Beat-Sofi Granqvist oli Karl Emil Granqvistin ja hänen ensimmäisen vaimonsa Maria Sofia Nyströmin tytär.