tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Asikkalan kirjasto

Asikkalan kirjasto on Asikkalan keskustaajamassa Vääksyssä sijaitseva kirjasto. Asikkalan kirjasto kuuluu Päijät-Hämeen Lastukirjastoihin. 
Kirjastorakennus.
Yleistä.
Kirjasto muutti nykyisiin tiloihinsa syksyllä 2004. Rakennuksessa toimi aiemmin Vääksyn ammattikoulu, ja siellä opiskeltiin veneen rakennusta. Uuden kirjaston suunnittelusta vastasi Arkkitehtuuritoimisto Kari Järvinen. 
Rakennuksen entinen käyttötarkoitus haluttiin jättää näkyviin, ja siksi muun muassa vanha hallinosturi säilytettiin. Se riiputtaa nyt samassa hallissa rakennettua puuvenettä. Kirjastotiskikin näytti aiemmin veneeltä ja samoin parven pyöreä ikkuna sekä kattopurjeet vievät ajatukset vesille. Ulkona olevaan kivipuutarhaan on upotettu puuveneen hylky. Vene on aiemmin kuulunut näyttelijä Joel Rinteelle. 
Köpötit.
Kirjaston katossa on kaksi isoa Köpöttiä. Köpöttien isä on Asikkalasta kotoisin oleva kuvataiteilija Ossi Pirkonen. Köpötit syntyivät alun perin Helsingin designpääkaupunkivuoteen liittyneen projektin yhteydessä ja olivat esillä Kampin kauppakeskuksessa. Projektin päätyttyä kotia vaille jääneet Köpötit majoitettiin vuonna 2013 kirjastoon ilahduttamaan ihmisiä.
Vib-Ribbon

Vib-Ribbon on NanaOn-Shan kehittämä ja Sony Computer Entertainmentin julkaisema rytmipeli. Peli on julkaistu vuonna PlayStationille.
Peli julkaistiin ensiksi Japanissa ja sen jälkeen Euroopassa, mutta ei Pohjois-Amerikassa ennen kuin se julkaistiin ladattavana PlayStation 3:lle 15 vuotta myöhemmin. Pelin on suunnitellut Masaya Matsuura.
Pelaaminen.
Pelaaja ohjaa jänistä nimeltä Vibri, joka esitetään yksinkertaisella viivapiirroksella. Pelaajana tehtävänä on ohjata Vibriä esteiden ohi painamalla oikeaa näppäintä oikeassa kohdassa. Esteet ilmaantuvat musiikin tahdissa ja erikoisuutena pelaaja voi käyttää omia musiikkilevyjään konsolissa: peli on riittävän pieni jotta sitä voi pelata konsolin muistista ja vaihtaa levyä.
Vastaanotto.
Peli sai GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 7/10. Arvostelussa mainittiin pelin yksinkertaiset viivagrafiikat, jotka eivät ole haastavia pelikonsolin laitteistolle, mutta jotka antavat yksilöllisen tyylin ja ovat hyvin animoituja.
Lurker of Chalice

Lurker of Chalice oli Leviathanista tunnetun Jef Whiteheadin, eli Wrestin sivuprojekti. Yhtyeen musiikki yhdistelee dark ambientia, black ja doom metallia sekä erilaisia kokeellisia elementtejä. Yhtyeen perustamisajankohta on tuntematon. Vuosien 2003 ja 2004 välillä yhtye hajosi Whiteheadin ajanpuutteen vuoksi, mutta se kuitenkin perustettiin myöhemmin uudelleen. Haastattelujen mukaan Wrest äänitti yhtyeen nimissä neljä kokopitkää albumia.
Wrestin mukaan Lurker of Chalicella oli muusa, hänen ex-tyttöystävänsä, joka sairasti aivosyöpää ja teki vuosien ajan kestäneen sietämättömän kivun jälkeen lopulta itsemurhan. Wrest päätti lopettaa yhtyeen toiminnan tähän.
Leviathanin vuonna 2008 julkaistu albumi "Massive Conspiracy Against All Life" piti alun perin olla Lurker of Chalicen toinen kokopitkä studioalbumi.
Tia Carrere

Tia Carrere (syntyjään Althea Rae Duhinio Janairo, s. s. 2. tammikuuta 1967 Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, malli ja laulaja. Hän on näytellyt Cassandran roolissa "Wayne’s World" -elokuvissa.
Ahvenanmaan merenkulkumuseo

Ahvenanmaan merenkulkumuseo () on museo Maarianhaminassa Ahvenanmaan maakunnassa. Museo sijaitsee 1940-luvun loppupuolelta peräisin olevassa rakennuksessa, jonka ovat suunnitelleet arkkitehdit Helge Railo ja Jonas Cedercreutz. Museossa on muun muassa kuuluisan parkkilaiva "Herzogin Cecilien" kapteenin salonki täydellisenä sekä useiden muiden suurten purjelaivojen esineistöä.
Ahvenanmaan merenkulkumuseolle myönnettiin Vuoden museo -palkinto keväällä 2016.
Museon ainutlaatuisin näyte-esine lienee Jolly Roger -lippu, eli stereotyyppinen merirosvolippu, jossa on kuvattu pääkallo ja kaksi reisiluuta ristissä. Kyseessä on toinen vain kahdesta tunnetusta autenttisesta Jolly Roger -lipusta. Toinen lippu on näytillä vain harvakseltaan Karibian maissa.
Pichincha

Pichincha on aktiivinen tulivuori Ecuadorissa. Maan pääkaupunki Quito sijaitsee aivan Pichinchan itäisillä rinteillä. Pichinchan maakunta, jossa Quito sijaitsee, on nimetty tulivuoren mukaan.
Pichinchalla on kaksi huippua, joiden nimet ovat "Rucu Pichincha" (vanha Pichincha, 4 690 m) ja "Guagua Pichincha" (nuori Pichincha, 4 794 m). Lisänimet ovat ketšuan kieltä. Korkeampi Guagua Pichincha purkautui lokakuussa 1999. Quiton pohjoisosiin satoi 1-3 mm tuhkakerros. Purkaustapahtuma kesti kaikkiaan elokuusta 1998 toukokuuhun 2001. Edellinen tätä voimakkaampi purkaus oli sattunut vuonna 1660. Silloin tuhkaa levisi tuhannen kilometrin säteelle, ja Quitoon sitä kertyi 30 cm paksu kerros.
Karl Ottelin

Karl Eino Ottelin (29. elokuuta 1865 Kauhajoki – 4. kesäkuuta 1930 Vaasa) oli suomalainen lääninsihteeri, joka toimi RKP:n kansanedustajana Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä 1917–1919. 
Ottelin syntyi Kauhajoella Fredrik Napoleon Ottelinin ja Amalia Josefina Henriette Limónin pojaksi. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1886 ja tuli varatuomariksi vuonna 1905. Hän meni vuonna 1896 naimisiin Emilia Starcken kanssa ja sai laamannin arvon kansanedustajuutensa jälkeen 1920. Eduskunnassa Ottelin toimi maatalousvaliokunnassa ja valtiovarainvaliokunnassa. 
Ottelin kuoli Vaasassa 64 vuoden iässä.
Twilight (yhtye)

Twilight on yhdysvaltalainen black metal -yhtye. Yhtye perustettiin vuonna 2005 ja julkaisi samaisena vuonna debyyttialbuminsa. Yhtyeen pääjäseniin kuuluu Leviathanin Wrest, Nachtmystiumin Blake Judd ja Kriegin Imperial. Yhtyeessä on vieraillut useita sessiojäseniä mm. Draugarista, Xasthurista, Isis'stä, The Atlas Mothista ja Minskistä.
Twilightin musiikkissa on vaikutteita miltei kaikista yllä mainituista yhtyeistä sekä progressiivisesta, psykedeelisestä ja kokeellisesta musiikista.
Atamon

Atamon on natriumbentsoaatista ja bentsoehaposta valmistettu hajuton ja mauton säilöntäaine. Sitä käytetään kotitalouksissa ehkäisemään vähäsokeristen ja sokeroimattomien marja-, hedelmä- ja etikkasäilykkeiden käymistä ja homehtumista. Sokeroitujen säilykkeiden osalta Atamonin sanotaan vähentävän sokerin tarvetta, kun sokeria ei tarvita säilymisen varmistamiseksi vaan ainoastaan makeuttajana.
Atamon tuli Suomen markkinoille vuonna 1937. 1950-luvun alussa, jolloin jääkaappi oli vielä harvinaisuus, sen mainostettiin sopivan myös maidon säilyvyyden parantamiseen. 
Atamonia valmistettiin aikoinaan Viertolan saippua- ja pesuainetehtaassa Tikkurilan länsipuolella. Tuotemerkin omistaa nykyisin tanskalainen yritys Haugen Gruppen.
Jyrki Niskanen

Jyrki Niskanen (s. 12. helmikuuta 1956 Helsinki) on suomalainen oopperalaulaja ja muusikko. Äänialaltaan hän on tenori
Nuoruusvuodet ja opinnot.
Jo 13-vuotiaasta Niskanen toimi ammattimuusikkona soittaen haitaria ja kosketinsoittimia laiva- ja ravintolayhtyeissä, joissa hän säesti 1970- ja 1980-luvun suomalaisia iskelmälaulajia. 
Niskanen opiskeli pianonsoittoa aluksi Helsingin konservatoriossa ja suoritti myöhemmin Sibelius-Akatemiassa diplomin improvisoinnissa ja vapaassa säestyksessä ensimmäisenä Sibelius-Akatemian historiassa. Niskanen opiskeli laulua Sibelius-Akatemiassa sekä Lontoossa Vera Rózsan johdolla että Wienissä ja Berlinissä Peter Bernen johdolla. Vera Rózsa on ollut Niskasen ammattimaisen laulamisen tärkein opettaja.
Ura oopperalaulajana.
"Jyrki Niskasen oopperaura alkoi vuonna 1985 Tampereen Oopperassa, jossa hän lauloi Donizettin Rykmentin tytär -oopperassa tenoriosuuden, mutta varsinaisesti oopperalaulajan ura alkoi vuonna 1992, jolloin hänet kiinnitettiin Savonlinnan oopperajuhlilta Zürichin oopperaan Beethovenin Fidelioon. Tämän jälkeen hän on esiintynyt Euroopan (mm. La Scala, Wienin ja Berliinin valtionoopperat), Amerikan ja Australian merkittävimmissä oopperataloissa."
Jyrki Niskanen on esittänyt kaikki Richard Wagnerin Nibelungin sormuksen suuret tenoriroolit. Luana de Volin ja Niskasen duetto Wagnerin Tristanista valittiin Münchenin Prinzregenten-Theaterin 100-vuotisjuhlalevylle vuonna 1999.
Sävellystoiminta.
Jyrki Niskasen säveltämiä ja sovittamia kappaleita ovat levyttäneet muun muassa Kari Tapio, Marion Rung, Lea Lavén, Matti Esko, Aki Hietanen sekä Niskanen itse. 
Vuonna 2010 Niskaselta ilmestyi omia sävellyksiä sisältävä soolopianolevy "Atlantic Sky; Sentimental Compositons for Piano" ja vuotta myöhemmin 2011 omia uusia joululauluja sisältävä "Joulun tähden" -CD. Samana vuonna Niskanen sävelsi Sammon Vartijat -lastenmusikaalin, joka sai ensi-iltansa samana vuonna Pietarissa.
Muuta.
Niskanen on perustanut myös Vantaan Jokifestivaalit-tapahtuman, jonka tuotoilla ylläpidettiin Vantaalla toimivaa yksityistä englanninkielistä päiväkotia kuuden vuoden ajan ennen päiväkodin kunnallistamista.
Jyrki Niskanen johti vuosina 2009–2011 Suomen vanhimpiin sekakuoroihin lukeutuvaa Kansalliskuoroa ja on keväästä 2012 johtanut perustamaansa Veikkolan Viihdelaulajat -sekakuoroa ja äänittänyt molempien kanssa myös levyjä.
Valkiaisjärvi (Liminka)

Valkiaisjärvi on Temmesjoen vesistöalueeseen kuuluva järvi Limingan kunnan alueella. Se sijaitsee Tyrnävänjoen yläjuoksun eteläpuolella, Muhoksen kunnassa sijaitsevasta Kylmälänkylästä noin kuusi kilometriä etelälounaaseen. Järven pinta-ala on 45,8 hehtaaria, pituus 1 100 metriä ja leveys 500 metriä. Valkiaisjärvi laskee vetensä ojia ja soita pitkin Tyrnävänjokeen. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Rantaviivaa sillä on 3,6 kilometriä. Valkiaisjärvelle on rakennettu neljä vapaa-ajan kiinteistöä, ja sen rannat ovat soista metsämaata.
Metyylibromidi

Metyylibromidi on orgaaninen yhdiste (orgaaninen halogeeni), joka on normaaliolosuhteissa (0 °C) olomuodoltaan väritön ja hajuton neste, mutta huoneenlämmössä (20 °C) kaasu. Sen kemiallinen kaava on CH3Br. Metyylibromidista käytetään myös nimitystä "bromometaani" tai "monobromimetaani".
Metyylibromidin moolimassa on 94,95 g/mol, sulamispiste −94 °C ja kiehumispiste 4 °C. Metyylibromidin suhteellinen tiheys nesteenä (0 °C) on 1,73 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja tiheys kaasuna (20 °C) 3,974 g/l. Aineen liukoisuus veteen (20 °C) on 1,5 ml/100 ml, itsesyttymislämpötila 537 °C ja CAS-numero 74-83-9.
Metyylibromidin käyttö ja sitä sisältävien tuotteiden markkinoille luovuttaminen on ollut kiellettyä Suomessa 1. tammikuuta 1999 lähtien (Valtioneuvoston päätös 2.4.1998 pykälä 6). Metyylibromidia on käytetty kaasuna ainakin Yhdysvalloissa tuholaistorjuntaan. Puupohjaisten pakkausmateriaalien käsittelyssä on käytetty metyylibromidia muun muassa mäntyankeroisen sekä sen levittäjäkuoriaisten tukkijäärien ("Monochamus") ja niiden toukkien leviämisen estämiseen. Muita käyttökohteita ovat orgaaninen synteesi ja osana tulensammutusaineita.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Pitkäaikaisesta tai toistuvasta altistumisesta metyylibromidille voi seurata vaikutuksia hermostoon, munuaisiin, sydämeen, maksaan ja keuhkoihin.
Otsonikerroksen suojeluun liittyvässä Montrealin pöytäkirjassa on määritetty vähennysaikataulu, jonka puitteissa metyylibromidin käyttöä tulisi vähentää erilaisissa maissa.
Merja Larivaara

Merja Johanna Larivaara (oik. Toivonen, s. 4. heinäkuuta 1964 Haukipudas) on suomalainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi useista elokuvista ja tv-sarjoista, minkä lisäksi hän on tehnyt pitkän uran Helsingin kaupunginteatterissa. Vuosina 2014–2019 hän näytteli Oulun kaupunginteatterissa. Hän palasi Helsingin kaupunginteatteriin näyttelijäksi vuonna 2020.
Elämä.
Larivaara on valmistunut Teatterikorkeakoulusta. Hän on näytellyt muun muassa Suomen Kansallisteatterissa ja Suomen Kansallisoopperassa. Vuonna 1995 hän alkoi näytellä Helsingin kaupunginteatterissa.
Larivaara sai Jussi-palkinnon parhaasta naispääosasta vuoden 1992 elokuvassa "Kaivo". 
Lisäksi hän on esiintynyt useana vuonna Linnanmäen Peacock-teatterin revyy-esityksissä. Hän on myös toiminut ääninäyttelijänä, esimerkiksi Disneyn Tarzan-elokuvissa. Vuonna 2008 Larivaara nähtiin "Tanssii tähtien kanssa" -ohjelmassa.
Larivaara on naimisissa näyttelijä Kari-Pekka Toivosen kanssa, ja heillä on neljä lasta. He asuvat Porvoon saaristossa. Pariskunnan tytär Meeri Toivonen on myös näyttelijä.
Näyttelijän työn ohessa Larivaara on tullut tunnetuksi laulajana ja hanuristina, ja hän muun muassa esiintyi Kikka Laitisen kanssa Vexi Salmen 70-vuotisjuhlakonsertissa. 
Larivaara kävi Teatterikorkeakoulun Jouko Turkan toimiessa koulun rehtorina. "Helsingin Sanomien" haastattelussa vuonna 2018 hän ruoti kovin sanoin vuonna 2016 kuolleen Turkan opetusmetodeja ja kuvasi niitä hyvin ahdistaviksi.
Peter Budaj

Peter Budaj (s. 18. syyskuuta 1982 Banská Bystrica, Tšekkoslovakia) on slovakialainen entinen jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi urallaan 13 kautta NHL-liigassa edustaen Colorado Avalanchea, Montreal Canadiensia, Tampa Bay Lightningia ja Los Angeles Kingsiä. Lisäksi hän edusti Slovakian maajoukkuetta kaksissa maailmanmestaruuskisoissa ja kolmissa talviolympialaisissa.
Ura.
Budaj pelasi kausilla 1999–2002 OHL-seura Toronto St. Michael’s Majorsissa. Budaj oli Colorado Avalanchen toisen kierroksen varaus sijalla 63. Kesällä 2002 hän teki Avalanchen kanssa kolmen vuoden sopimuksen, ja pelipaikka löytyi denveriläisjoukkueen farmiseurasta Hershey Bearsista, jossa Budaj pelasi kaudet 2002–2005. Kesällä 2005 hän solmi jatkosopimuksen Avalanchen kanssa ja pääsi aloittamaan kauden joukkueen kakkosmaalivahtina. Ensimmäisen NHL-kautensa aikana Budaj pelasi 34 ottelua torjuntaprosentilla 90. Hän edusti Slovakiaa Torinon olympialaisissa vuonna 2006 pelaten kolme ottelua. Kesällä 2006 Budaj’n kanssa solmittiin kolmevuotinen jatkosopimus. 
Kaudella Budaj pelasi 57 ottelua. Joulukuun puolivälissä hänestä tuli joukkueen ykkösmaalivahti. Hän pelasi erinomaisen loppukauden ja maaliskuussa Budaj valittiin yhdeksi kuukauden kolmesta tähtipelaajasta. Kaudella Budaj ei kuitenkaan pystynyt pitämään ykkösmaalivahdin paikkaa vaan hyvin pelannut José Théodore sysäsi slovakin vaihtopenkille ja aloitti kaikki Avalanchen pudotuspeliottelut.
Kaudella Budaj’lle oli pedattuna ykkösvahdin paikka, mutta ailahtelevuutensa vuoksi hän ei pystynyt ansaitsemaan valmentaja Tony Granaton eikä kanssapelaajiensa täyttä luottamusta. Vaikka kausi meni alle odotusten, Avalanche teki kesällä 2009 Budaj’n kanssa yhden vuoden jatkosopimuksen. Kaudella Budaj pelasi vain 15 ottelua. Kausi meni Avalanchelta ja Budaj’lta heikosti. Budaj pelasi 45 ottelua ja hävisi niistä 21 päästäen 3,20 maalia ottelua kohden.
Heinäkuussa 2011 Budaj teki kaksivuotisen sopimuksen Montreal Canadiensin kanssa. Kaudella hän pelasi 17 ottelua ja kaudella vain 13 ottelua. Sopimusta jatkettiin kahdella vuodella keväällä 2013.
Budaj lopetti uransa kauden jälkeen.
Muuta.
Budaj on hyvin harras uskovainen. Tästä kertoo se, että Budaj’n maskiin on maalattu TV-sarja Simpsonien perheen yli-uskovainen naapuri Ned Flanders, joka kantaa Slovakian värejä ja tunnusta. Kaudella Budaj’n kypärässä oli toisella puolella kuva italialaisesta ratamoottoripyöräilijästä, Valentino Rossista. Kypärän takaosaan oli maalattu Ned Flanders, jonka kypärässä oli Slovakian lippu.
Taco

Taco [tako] on perinteinen meksikolainen ruoka, jossa maissista tai vehnästä tehty ohut leipä, tortilla, täytetään esimerkiksi lihalla, vihanneksilla ja kastikkeilla. Tacoa syödään käsin.
Meksikolaisen keittiön tacossa käytetään yleensä valkoisista maissijauhoista tehtyä tortillaa, jota tarjoillaan lämpimänä ja pehmeänä. Myös keltaisia, sinisiä tai punaisia jauhoja käytetään. Texmexkeittiön suosittu taco on tehty maissikuoresta eli keltaisista maissijauhoista tehdystä, kovaksi kuivatusta tortillasta. Meksikon pohjoisissa osissa tortilla on yleensä tehty vehnästä.
Juhani Laitala

Aarne Juhani Laitala (s. 4. heinäkuuta 1952 Haukipudas) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt Kansallisteatterissa vuodesta 1985.
Laitala opiskeli Suomen Teatterikoulussa vuosina 1969–1973. Hän on näytellyt Kansallisteatterin lisäksi KOM-teatterissa, Tampereen Komediateatterissa ja Ryhmäteatterissa sekä elokuvissa ja televisiosarjoissa.
Laitala muistetaan erityisesti roolistaan Ensio Raikkaana televisiosarjassa "Puhtaat valkeat lakanat". Hän on näytellyt myös sarjoissa "Sydänten akatemia" (1998–1999), "Uutishuone" (2009) sekä "Uusi päivä" (2010–2012, 2014, 2015, 2018). Hän on myös näytellyt televisiosarjassa "Sipoon herttua" (2018) Lisäksi hän toimi elokuvassa Narnia leijona Aslanin suomenkielisenä äänenä. Laitiala näytteli Artturi Yllön roolin elokuvassa "Täällä Pohjantähden alla."
Laitala sairastui koronaviruksen aiheuttamaan covid-19-tautiin 12. maaliskuuta 2020. Hän sai taudin Kansallisteatterista, jossa hän yhdessä Markku Huhtamon kanssa näytteli esityksessä "Kaj meitä laulattaa". Laitala joutui useaksi viikoksi sairaalahoitoon. Myös Laitalan vaimo sairastui koronaan, mutta hän sairasti sen lievänä. Sen sijaan Huhtamo joutui kolmeksi viikoksi tehohoitoon ja hänen vaimonsa Sirpa Huhtamo kuoli tautiin.
Saudia

Saudi Arabian Airlines () on Saudi-Arabian kansallinen lentoyhtiö, joka operoi nimellä Saudia. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Jeddassa.
Saudia lentää lentojaan noin 70 eri kohteeseen Lähi-idässä, Afrikassa, Aasiassa, Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa.
Kiireisintä aikaa Saudialle on pyhiinvaellus, jolloin paljon muslimeja tulee lentäen Mekkaan. Saudian kotikenttä on Kuningas Abdulazizin kansainvälinen lentoasema. Saudia on Arab Air Carriers Organizationin jäsen.
Laivasto.
Laivaston keski-ikä heinäkuussa 2022 on 7,9 vuotta.
Veselin Topalov

Veselin Aleksandrov Topalov (, s. 15. maaliskuuta 1975 Ruse, Bulgaria) on bulgarialainen shakin suurmestari ja entinen Maailman shakkiliitto FIDE:n maailmanmestari. 
Pelaajaura.
Topalov oppi shakin isältään kahdeksanvuotiaana. Voitettuaan alle 14-vuotiaiden maailmanmestaruuden 1989 ja sijoituttuaan hopealle alle 16-vuotiaiden MM-turnauksessa 1990, hän sai suurmestarin arvon 1992. 
Maailmanmestaruuskilpailuissa hän pääsi 16 joukkoon 1999, puolivärieriin 2000 ja jälleen 16 joukkoon 2001. Vuonna 2004 Topalov eteni ennakkosuosikkina välieriin tuloksella 9,5/10, mutta hävisi tulevalle voittajalle Rustam Kasymdžanoville 2–4 (====00).
Vuosi 2005 oli Topalovin vuosi. Ensin jaettuaan voittoa Linaresissa Kasparovin kanssa ja voitettuaan M-Tel Masters -turnauksen Sofiassa, hän voitti lokakuussa San Luisissa, Argentiinassa järjestetyn FIDEn MM-turnauksen. Samalta vuodelta hän sai myös shakin Oscarin. Vuosina 2005–2006 hän vei nimiinsä monia huipputurnauksia, joihin hän osallistui.
Topalov pelasi perinteistä shakin maailmanmestaria Vladimir Kramnikia vastaan 12 pelin ottelun 2006. Varsinaiset pelit päättyivät tasan 6–6 ja Kramnik voitti jatkopeleissä 2,5–1,5.
Helmikuussa 2009 Topalov voitti MM-ehdokasottelun amerikkalaista Gata Kamskia vastaan. Ottelu pelattiin Sofiassa, Bulgariassa. Ottelun tarkoitus oli valita haastaja maailmanmestari Viswanathan Anandille, jota vastaan Topalov pelasi maailmanmestaruudesta huhti–toukokuussa 2010. Topalov hävisi ottelun pistein 6½–5½, joten Anand säilytti mestaruustittelinsä. 
Vuoden 2011 MM-ehdokasotteluissa Topalov karsiutui ensimmäisellä kierroksella kohdattuaan jälleen Kamskin, joka meni jatkoon pistein 2½–1½.
Topalovin valmentaja ja manageri on kansainvälinen mestari Silvio Danailov.
Mustasaaren kirkko

Mustasaaren kirkko () on kirkkorakennus Vanhassa Vaasassa. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Carl Fredrik Adelcrantz ja se rakennettiin alun perin Vaasan hovioikeuden taloksi. Vuonna 1852 tapahtuneen Vaasan palon jälkeen rakennus muutettiin Mustasaaren seurakunnan kirkoksi.
Rakennushistoria.
Hovioikeuden uuden talon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1776 ja saatiin päätökseen kymmenen vuotta myöhemmin 1786, jolloin se vihittiin käyttöönsä. Tyyliltään rakennus edustaa varhaiskustavilaisuutta, jonka merkittävin edustaja se on Suomessa.
Vuonna 1852 Vaasa paloi lähes kokonaan, minkä vuoksi Vaasan kaupungin keskusta päätettiin siirtää lähemmäs rannikkoa, noin seitsemän kilometriä luoteeseen. Hovioikeuden talona toiminut rakennus oli yksi harvoista tulipalossa säilyneistä. Palossa tuhoutui muun muassa keskiaikainen Pyhän Marian kirkko, joka oli toiminut vaasalaisten pyhäkkönä siihen asti.
Uuteen Vaasaan rakennettiin Pyhän kolminaisuuden kirkko ja myös Vaasan hovioikeus sai uuden talon. Rakennus seisoi nyt käyttämättömänä ja koska Vaasan maalaiskunta oli edelleen ilman kirkkoa, keisari päätti lahjoittaa sen seurakunnalle, kirkoksi muutettavaksi. Muutostyön suunnitteli Vaasan lääninarkkitehti C. A. Setterberg. Rakennuksen julkisivu jätettiin ennalleen, mutta sisältä se rakennettiin täysin uudelleen purkamalla seiniä ja tekemällä sisäkatto holvimaiseksi. Setterberg suunnitteli myös erillisen kellotapulin, jossa käytettiin tiiliä Pyhän Marian kirkon romahtaneesta holvista. Myös yksi kellotapulin kolmesta kellosta on valettu Pyhän Marian kirkon vanhoista kelloista. Muutostyöt tehtiin vuosina 1862–1863, minkä jälkeen rakennus vihittiin Mustasaaren kirkoksi.
Sisustus.
Mustasaaren kirkon alttaritauluista toinen, joka esittää Jeesusta Getsemanessa, on pelastettu vanhasta kirkosta. Myös 1700-luvun kattokruunut, ehtoollishopeat ja keskiaikainen messukaapu saatiin pelastettua uuteen kirkkoon.
Kirkon ensimmäiset urut olivat valkjärveläisen Th. Buchertin rakentamat 21-äänikertaiset urut, jotka valmistuivat kirkon vihkimistilaisuuteen. Urut uudistettiin 25-äänikertaisiksi vuonna 1914. Nykyisin käytössä olevat 34-äänikertaiset urut vihittiin käyttöön vuonna 1972. Urut rakensi ruotsalainen Grönlundin urkurakentamo, urkufasadi on Buchertin alkuperäinen vuodelta 1863. Kirkossa on tilaa lähes 900 hengelle. Vuonna 1987 Mustasaaren kirkolle tehtiin laaja, entisöivä peruskorjaus.
Uudenkaarlepyyn kirkko

Uudenkaarlepyyn kirkko on kirkkorakennus Uudessakaarlepyyssä, Pohjanmaan maakunnassa. Se on pyhitetty pyhälle Birgitalle. Kirkko vihittiin käyttöön vuonna 1708, mutta sen saarnastuoli ja alttari valmistuivat vasta 1750-luvulla. Kirkon on suunnitellut asessori Elias Brenner. Alttaritaulun on maalannut ruotsalainen maalari Daniel Hjulström, joka on myös koristellut sisäkattojen holvit ja ikkunoita ympäröivät draperiat. Holvissa on kuvattuna pilvien ja pasuunaenkelien keskellä kuningas Fredrik I:n monogrammi ja teksti ”Anno 1749 Vivat Frideric”. Kirkossa on yhdet Suomen vanhimmista uruista. Kahdeksanäänikertaiset urut on rakentanut Anders Teliin vuonna 1768. Kirkon vieressä oleva pohjalainen renessanssitapuli on rakennettu vuonna 1702.
Kirkkorakennus on puinen päätytornillinen pitkäkirkko. Lapuanjokeen kuvastuva Uudenkaarlepyyn kirkko on suurin Suomen vanhimmista puukirkoista. Kaunis maalauskoristelu ja arvokas esineistö kuvastavat 1700-luvun porvariston ihanteita kotikirkkonsa kaunistamisessa.
1880-luvun aikoihin kirkkoa alettiin pitää liian pimeänä ja enkelikuvia liian lapsellisina. Seinät maalattiin silloin valkeiksi, jolloin osa maalauksista hävisi, mutta kattomaalaukset säästyivät. Alexandra Såltinilta tilattiin uusi alttaritaulu, joka esittää Kristuksen kirkastumista. Se oli alttaritauluna 30 vuotta, mutta vuoden 1928 korjauksessa se siirrettiin eteläiseen päätyyn ja vanha alttaritaulu otettiin taas esille. Samalla seinät kunnostettiin entiselleen. Uudempia kuvia kirkossa ovat kuorin lasimaalaukset. Ne on maalannut Lennart Segerstråle vuonna 1940.
F. Sherwood Rowland

Franklin Sherwood Rowland (28. kesäkuuta 1927 Delaware, Ohio – 10. maaliskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon 1995 yhdessä Mario J. Molinan ja Paul J. Crutzenin kanssa ilmakehän kemiallisista tutkimuksista, erityisesti otsonin muodostumisen ja hajoamisen tutkimuksesta.
Rowlandin isä oli matematiikan professori Ohio Wesleyan Universityssä. Nopeutetun koulutuksen ansiosta Rowland valmistui lukiosta hieman ennen kuusitoistavuotispäiväänsä vuonna 1943. Hän ei voinut liittyä asevoimiin nuoren ikänsä vuoksi, joten Rowland siirtyi yliopistoon opiskelemaan. Toisen maailmansodan ollessa käynnissä juuri tuolloin ei yliopistoa opiskellut montakaan miestä hänen lisäkseen. Vuonna 1945 Rowland lähti suorittamaan asepalvelusta, mutta sota ehti loppua ennen kuin hän oli läpäissyt peruskoulutuksen. Tohtorin tutkintoa suorittamaan Rowland pyrki Chicagon yliopistoon jatko-opiskelijaksi. Jokaiselle aloittavalle jatko-opiskelijalle nimettiin tuutori ja Rowlandin tuutoriksi osui sattumalta nobelisti Williard F. Libby. Muita Rowlandia opettaneita joko jo Nobelin palkinnon saaneita tai tulevaisuudessa saavia henkilöitä Chicagon yliopistossa olivat Enrico Fermi, Harold Clayton Urey, Henry Taube, ja Maria Goeppert Mayer.
Opiskeluaikanaan Rowland tapasi Joan Lundbergin, joka myös valmistui Chicagon yliopistosta. He menivät naimisiin kesäkuussa 1952 ja elokuussa samana vuonna Rowland sai väitöskirjansa valmiiksi. Perheeseen syntyi kaksi lasta, Ingrid ja Jeffrey.
Rowlandin saatua täyden professuurin Kansasin yliopistossa hän siirtyi vuonna 1964 Kalifornian yliopiston uudelle Irvinen kampukselle kemian professoriksi. Kuultuaan tammikuussa 1972 James Lovelockin esitelmän CFC-yhdisteistä Rowland alkoi pohtia mitä yhdisteille tapahtuu ilmakehässä. Mario Molina liittyi tutkimusryhmään myöhemmin samana vuonna ja yhdessä he alkoivat tutkia yhdisteiden kiertoa luonnossa. Kolmessa kuukaudessa he ymmärsivät, että kyseessä ei ollut pelkkä mielenkiintoinen tieteellinen ongelma vaan vakava uhka ympäristölle otsonikadon muodossa.
Molina ja Rowland julkaisivat tuloksensa Naturessa 1974. Tuloksiin suhtauduttiin aluksi epäillen, mutta myöhemmin selvisi, että todellisuudessa tuho on jopa pahempi kuin Molina ja Rowland olivat arvioineet.
Pyhän Martin kirkko (Maarianhamina)

Pyhän Martin kirkko () on kirkkorakennus Maarianhaminan pohjoisosassa, Hindersbölen kaupunginosassa. Se on valmistunut vuonna 1969, ja sen suunnittelusta ovat vastanneet maarianhaminalaiset arkkitehdit Stig ja Myrielle Svahnström. 
Kirkossa on 145-paikkaisen kirkkosalin lisäksi 45-paikkainen seurakuntasali.
Elinikäinen senaattori

Elinikäinen senaattori on senaatin jäsen, joka on nimitetty virkaan loppuiäkseen. Elinikäisiä senaattoreita on tällä hetkellä Italiassa. 
Italiassa.
Italiassa presidentti voi nimittää kansalaisen elinikäiseksi senaattoriksi (ita. "senatore a vita") erityisistä isänmaan hyväksi kohdistuneista suurista ansioista. Tällaisia voivat olla yhteiskunnalliset, tieteelliset, taiteelliset tai kirjalliset ansiot. Tämän lisäksi entiset tasavallan presidentit ovat suoraan perustuslain nojalla elinikäisiä senaattoreita (ita. "senatore di diritto e a vita").
Elinikäisen senaattorin nimi ja asema pysyy senaatin vaihdoksista huolimatta tai vaikka senaatti päätettäisiin hajottaa. Muutoin elinikäisellä senaattorilla on samat oikeudet ja velvollisuudet kuin vaaleissa valituilla senaattoreilla. 
Oscar Luigi Scalfaroa lukuun ottamatta kaikki Italian presidentit ovat nimittäneet vähintään yhden elinikäisen senaattorin. Eniten nimityksiä presidenttikaudellaan teki Luigi Einaudi. 
Jos elinikäinen senaattori valitaan tasavallan presidentiksi, hän lakkaa olemasta senaattori presidentintoimensa ajaksi, jonka jälkeen hänestä tulee jälleen elinikäinen senaattori entisenä presidenttinä.
Luettelo Italian elinikäisistä senaattoreista.
Vuoden 2018 joulukuussa Italiassa oli kuusi elinikäistä senaattoria, joista viisi oli presidentin nimittämiä ja yksi (Giorgio Napolitano) entinen tasavallan presidentti. Heidän nimensä esitetään tummennettuina seuraavalla listalla, joka sisältää Italian historian kaikki elinikäisiksi senaattoreiksi nimitetyt henkilöt tammikuuhun 2015 asti.
Ole-Kristian Tollefsen

Ole-Kristian Tollefsen (s. 29. maaliskuuta 1984 Oslo, Norja) on norjalainen uransa päättänyt jääkiekkopuolustaja. Hän edusti viimeksi kaudella 2016–2017 Elitserienin Färjestadia. Tollefsen on hyvin fyysinen pelaaja ja on kerännyt neljällä eri kaudella yli 100 jäähyminuuttia.
Ura.
Tollefsen pelasi ensimmäiset miesten pelinsä jo 16-vuotiaana Norjan Elitserienissä, Lillehammer IHK:n riveissä kaudella 2000–2001, mutta ensimmäisen täyden kauden seuraavalla kaudella. Kesällä 2002 Columbus Blue Jackets varasi Tollefsenin kolmannella kierroksella . Hän pelasi vuodet 2002–2004 WHL-juniorisarjan Brandon Wheat Kingsissä.
Kesällä 2004 Columbus teki kolmen vuoden tulokassopimuksen Tollefsenin kanssa. Kauden 2004–2005 hän pelasi vielä Columbuksen farmijoukkueessa AHL:n Syracuse Crunchissa, mutta kaudella 2005–2006 hän pääsi pelaamaan viisi ottelua myös Columbuksessa NHL:ssä. Seuraavat kolme kautta Tollefsen pelasi vakituisesti Columbuksen NHL-kokoonpanossa. Kaudella 2008–2009 Tollefsen ei pystynyt pelaamaan kuitenkaan kuin 19 ottelua loukkaantumisten takia. Maaliskuussa 2009 hänen polvensa leikattiin. Tollefsen siirtyi kesällä 2010 Philadelphia Flyersiin, jonka kanssa teki vuoden sopimuksen.
Loukkaantumiset vaivasivat Tollefsenia edelleen kaudella 2009–2010. Philadelphia kauppasi hänet ja viidennen kierroksen varausoikeuden () helmikuussa 2010 Detroit Red Wingsiin vaihdossa Ville Leinoon. Tollefsen pelasi alkukauden aikana vain 18 ottelua. Loppukaudella hän ei päässyt pelaamaan NHL:ssä, vaan pelasi Red Wingsin farmijoukkueessa AHL:n Grand Rapids Griffinsissä. Kaudeksi 2010–2011 Tollefsen siirtyi Elitserienin Modoon.
Tollefsen pelasi Modossa kaksi kautta. Ensimmäisellä kaudellaan hän teki vain kolme pistettä, mutta toisella kaudella pisteitä tuli 11. Tollefsen oli myös kaudella 2011–2012 Modon kapteeni. Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi 2+1-vuotisella sopimuksella Färjestadiin, joka etsi Jonas Frögrenin korvaavaa puolustavaa puolustajaa. 
Maajoukkue.
Tollefsen on pelannut kolmet alle 20-vuotiaiden MM-kilpailut ja kahdet miesten MM-kilpailut, kaikki 1. divisioonassa.
Hän oli mukana myös Vancouverin olympialaisissa 2010. Olympialaisten ottelussa Slovakiaa vastaan hän taklasi Ľuboš Bartečkoa päähän, jolloin Bartečko kaatui ja löi takaraivonsa jäähän. Bartečkon päähän tuli verta vuotava haava ja hän menetti tajuntansa. Tollefsen sai myöhemmin Kansainväliseltä jääkiekkoliitolta kolmen kansainvälisen ottelun pelikiellon.
Aluetiede

Aluetiede tutkii yhteiskunnan alueellisia rakenteita. Aluetiede on kiinnostunut muun muassa taloudellisten toimintojen alueellisesta järjestäytymisestä, liikennejärjestelmien muodostumisesta, maankäytöstä, aluekehittämisestä ja -suunnittelusta, poliittisesta maantieteestä ja ihmistoimintojen ja luonnon välisestä alueellisesta suhteesta.
Aluetieteessä tarkastellaan ihmisten suhdetta ympäristöönsä ja siinä tapahtuvia muutoksia. Näitä muutoksia tutkitaan alueiden tai aluejärjestelmien avulla. Keskeisiä teemoja tai näkökulmia ovat mm. maankäyttö ja ympäristön tilan seuranta, alue- ja yhdyskuntarakenteet, yhteiskunnan alueelliset kehityserot, alueiden erilaistumiseen vaikuttavat tekijät sekä alue- tai aluejärjestelmäsidonnaiset kehityksen ohjauskeinot. Tarkasteltavat aiheet ja niitä vastaavat alueet voivat vaihdella paikallisista yhden kunnan osista aina globaalille tasolle asti.
Aluetiede on tieteenalana hyvin laaja ja sen tutkimuskohteena voivat olla esimerkiksi niin yritykset, kaupungit, kunnat kuin alueelliset poliittiset ilmiötkin. Yleistäen kaikki yhteiskuntatieteiden tutkimuskohteet, joissa voidaan havaita alueellista vaihtelevuutta, kiinnostavat aluetieteilijöitä. 
Aluetieteen opetus ja tutkimus alkoivat Suomessa 1965 Tampereen yliopistossa sosiaali- ja talousekologian nimellä. Aluetiedettä voi nykyään opiskella Tampereen yliopiston johtamiskorkeakoulun lisäksi myös Helsingin yliopistossa Geotieteiden ja maantieteen laitoksella, jossa aluetieteen opiskelija erikoistuu opinnoissaan suunnittelumaantieteeseen, kaupunkimaantieteeseen, matkailumaantieteeseen tai kehitysmaantieteeseen, sekä Vaasan yliopiston filosofisessa tiedekunnassa.
Aluetiedettä opiskelleet voivat toimia monenlaisissa tehtävissä. Yleisiä ammattinimikkeitä ovat muun muassa projektisuunnittelija, kiinteistöasiamies, erityisasiantuntija ja tutkija. Työpaikat ovat usein korkeakouluissa, kunnissa tai yrityksissä.
Nigel Short

Nigel David Short (s. 1. kesäkuuta 1965 Leigh, Lancashire, Iso-Britannia) on useiden arvioiden mukaan 1900-luvun paras brittiläinen shakinpelaaja.
Short saavutti kuuluisuutta 10 vuoden ikäisenä voitettuaan Viktor Kortšnoin simultaanipelissä. Hänestä tuli 14-vuotiaana tuolloin kaikkien aikojen nuorin kansainvälinen mestari. Shortista tuli suurmestari 1984 vain 19 vuoden ikäisenä. Hän oli tuolloin nuorin tämän arvon kantaja.
Short saavutti oikeuden haastaa Garri Kasparov MM-otteluun voittamalla kandidaattiotteluissa Jon Speelmanin 5½–4½, Boris Gelfandin 5–3, Anatoli Karpovin 6–4 ja Jan Timmanin 7½–5½. Shortin ja Kasparovin riitauduttua FIDE:n kanssa ottelu käytiin heidän perustamansa kilpailevan PCA-shakkiliiton alaisuudessa Lontoossa 1993. Short hävisi pistein 12½–7½.
Nigel Short on kirjoittanut kolumneja ja kirja-arvioita seuraaviin brittilehtiin: "The Sunday Times", "The Daily Telegraph", "The Daily Mail", "The Spectator", "The Sunday Telegraph" ja "The Guardian". Hän raportoi vuoden 2005 FIDE:n MM-turnauksesta Argentiinan San Luista internetin ChessBase-verkkosivustolle.
Geostrofinen tuuli

Geostrofinen tuuli on laskennallinen yksinkertaistus, jota käytetään meteorologiassa. Tuulen sanotaan olevan geostrofisessa tasapainossa, kun Coriolis-ilmiö vaikuttaa vastakkaiseen suuntaan ja yhtä voimakkaana kuin paine-erovoima. Tällöin tuulen suunta on isobaarien eli ilmanpaineen samanarvonviivojen suuntainen.
Todellisen ilmakehän tuuli lähestyy geostrofista tuulta yläpuolella eli muutaman kilometrin korkeudessa, missä kitkan vaikutus ei tunnu.
Oljokminskin ulus

Oljokminskin ulus eli Oljokminskin piiri (, ) on paikallinen itsehallintoalue Sahan tasavallan eteläosassa Lenan yläjuoksun ja tähän laskevan Oljokman ympärillä. Se rajoittuu luoteessa Suntarin, pohjoisessa Verhneviljuiskin, Gornyin ja Hangalassin, idässä Aldanin ja kaakossa Nerjungrin piireihin (uluseihin), etelässä Taka-Baikalian aluepiiriin ja Irkutskin alueeseen, sekä lännessä Lenskin piiriin.
Oljokminskin piirin hallinnollinen keskus on Oljokminskin kaupunki. Piirissä alueella on 24 kuntatason hallintoyksikköä: yksi kaupunki, kaksi taajamaa ja 21 naslegia (maalaiskuntaa). Näissä hallintoyksiköissä on yhteensä 65 asutuskeskusta. Piirin pinta-ala on 166 700 km²; vuonna 1995 sen asukasluku oli 31 700.
Oljokminskin piirin alueella harjoitetaan maanviljelyä, nautakarjan-, hevosten- ja poronkasvatusta sekä metsästystä. Piiri on perustettu vuonna 1930.
Janice Dickinson

Janice Doreen Dickinson (s. 15. helmikuuta 1955)on yhdysvaltalainen näyttelijä, entinen huippumalli, muotivalokuvaaja, kirjailija ja malliagentti.
Dickinson syntyi Brooklynissä, New Yorkissa vanhemmilleen Ray Dickinsonille ja Jennie Pietrzykoskille. Dickinson kertoi hänen isänsä olleen väkivaltainen pedofiili, joka pahoinpiteli häntä ja hänen isosiskoaan. Dickinson muutti vanhempiensa kanssa Hollywoodiin, Floridaan vuonna 1957. 18-vuotiaana Dickinson muutti pois kotoaan New Yorkiin, jossa hän asui ystävänsä perheen luona. 1970-luvun lopulla Dickinson esiintyi Yhdysvaltojen ja Ranskan Voguessa. Kun Dickinsonin ura lähti nousuun, alkoi hän käyttää kokaiinia. 
Dickinson on ollut naimisissa Ron Levyn, Alan B. Gerstenin ja Simon Fieldsin kanssa. Viimeisimmän kanssa Dickinsonilla on poika, Nathan Fields. Dickinsonilla on myös tytär, Savannah Dickinson, aiemman poikaystävänsä Michael Birnbaumin kanssa. Savannahin isäksi epäiltiin Sylvester Stallonea, mutta isyystesti osoitti, ettei isä ollut Stallone vaan Birnbaum.
Dickinsonin rakastajia ovat olleet muun muassa Warren Beatty, Sir Mick Jagger, Jack Nicholson sekä Liam Neeson. Dickinson on kertonut, että on harrastanut seksiä yli 1000 miehen kanssa. Dickinson on myös yksi Bill Cosbyn uhreista. 
Dickinson esiintyi "Huippumalli haussa" -sarjan tuomarina sarjan kausilla 1–4. Dickinsonilla on myös oma mallitoimisto, Janice Dickinson Modeling Agency, josta on tehty myös tosi-TV-sarja. Sub esittää sarjaa nimellä "Janice Dickinsonin mallitoimisto".
Dickinson on esiintynyt myös kerran "Suomen Huippumalli haussa" -ohjelmassa vierailevana tuomarina sen toisella tuotantokaudella. Ilta-Sanomien mukaan marraskuussa 2008 Dickinson oli juhlinut Helsingin yössä niin rajusti, että hänet vietiin sairaalaan hänen nautittuaan unilääkkeitä ja samppanjaa sekaisin sekä telottuaan itsensä portaisiin. Dickinsonilla todettiin rintasyöpä maaliskuussa 2016.
Milja Aarnio

Milja Mirjami Aarnio, alun perin Lehikoinen (3. tammikuuta 1923 Polvijärvi – 3. tammikuuta 2011 Turku) oli turkulainen kuvanveistäjä, keramiikkataiteilija ja kuvaamataidonopettaja, jonka tunnetuin teos on pronssiveistos "Merenneito" (1965) Tampellan teollisuusalueella Tampereella.
Aarnio opiskeli Helsingissä Taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1946–1949 ja 1961–1963 Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Aarnion teoksia esiteltiin ensi kertaa julkisesti Turussa vuonna 1958. Hänen varhaisimmat julkisesti esitellyt teokset olivat vesivärimaalauksia.
Aarnio tunnetaan saviveistoksistaan, joihin kohdistunut mielenkiinto oli hänen oman arvauksensa mukaan syttynyt jo lapsena.
Gustaf Arokallio

Gustaf Arokallio, aiemmin Petterson (10. kesäkuuta 1854 Sotkamo – 11. joulukuuta 1939 Eura) oli suomalainen kirkkoherra, rovasti ja valtiopäivämies, joka istui myös eduskunnassa useaan otteeseen vuosien 1907 ja 1919 välillä. Hän edusti alun perin Nuorsuomalaista Puoluetta ja sitten Kansallista Kokoomusta. Hän toimi Kurkijoen seurakunnassa kaikkiaan 51 vuotta.
Elämä.
Gustaf Arokallio syntyi Sotkamossa kesäkuussa 1854. Hänen vanhempansa olivat Nivalan kirkkoherra, rovasti Gustaf Reinhold Petterson (1822–1890) ja Wendla Lovisa Wegelius. Arokallio solmi vuonna 1889 avioliiton Sofia Elisabet Parviaisen kanssa. Arkkitehti Elsa Arokallio oli heidän tyttärensä. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1872 Oulun ruotsalaisesta alkeisoppilaitoksesta ja suoritti teologisen erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1878. Arokallio vihittiin papiksi 1879, ja 1899 hänestä tuli rovasti. Pastoraalitutkinnon hän oli suorittanut 1885. Arokallio oli Kurkijoen kappalaisena 1888–1897 ja kirkkoherrana vuodesta 1898 alkaen, ja hän toimi myös vt. lääninrovastina 1898–1903 ja 1926. Arokallio jatkoi työtään kirkkoherrana aina vuoteen 1939 saakka, jolloin hän kuoli Eurassa 85 vuoden iässä.
Arokallio oli kiinnostunut erityisesti kansanopetuksen ja maatalouden kehittämisestä. Hänen aloitteestaan perustettiin 1895 Kurkijoen osuusmeijeri ja lainoja köyhille viljelijöille myöntänyt Kurkijoen maanviljelysrahasto. Arokallio toimi myös lahjoitusmaatalonpoikien yhteismetsäkysymyksen parissa ja hän oli Elisenvaaran maanviljelyskoulun esimiehenä parikymmentä vuotta. Hän oli pappissäädyssä valtiopäiväedustaja 1894 ja 1904. Eduskuntaan Arokallio valittiin Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä. 
Julkaisuja.
Nimellä "Gustaf Petterson":
Nimellä "Gust. Arokallio":
Anjovis

Anjovis on kalasäilyke, joka on useimmiten sokerisuolattua ja maustettua kilohailia ("Sprattus sprattus"). Anjovista käytetään mm. voileivissä ja janssoninkiusauksen valmistamiseen. Samoilla mausteilla voidaan säilöä myös silakkaa, tuotetta kutsutaan janssonfileiksi.
Pohjoismaisen anjovissäilykkeen lisäksi termiä anjovis on käytetty myös viittaamaan sardelliin ("Engraulis encrasicolus"), joka on yleinen eurooppalainen sillikalalaji ja jota myös myydään yleisesti säilykkeenä (, , ).
Elis Andersson

Elis Albin Andersson (26. lokakuuta 1904 Eckerö – 31. joulukuuta 1983 Eckerö) oli ahvenanmaalainen poliitikko ja edusti RKP:tä Suomen eduskunnassa vuosina 1959–1966. 
Andersson syntyi Eckerössä, Ahvenanmaalla ja kävi viisi luokkaa oppikoulua. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä August Albin Andersson ja Alma Sirena Mattsson. Hänen aviopuolisonsa oli vuodesta 1933 Elin Zenaide Ulenius. 
Andersson toimi muun muassa linja-autonkuljettajana ja hoiti Ålandsbankenin sivukonttoria Eckerössä. Hän oli myös maanviljelijä ja Eckerön kunnanvaltuuston puheenjohtaja.
Anderssonin ura eduskunnassa alkoi 1959. Hän oli presidentin valitsijamiehenä 1962. Andersson kuoli Eckerössä uudenvuodenaattona 1983.
Liam Aiken

Liam Pádraic Aiken (s. 7. tammikuuta 1990 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt useissa elokuvissa. Hänen merkittävin roolinsa on "Lemony Snicketin surkeiden sattumusten sarja" -elokuvan Klaus Baudelaire.
Elämä ja ura.
Liam Aikenin isä Bill Aiken työskenteli tuottajana MTV:llä ja äiti Moya freelancer-graafikkona niin ikään MTV:llä. Hänen isänsä kuitenkin sairastui ja kuoli hänen ollessaan vasta kaksivuotias, ja perhe jäi taloudellisesti vaikeaan tilanteeseen. Aikenin äiti keksi, että hän voisi säästää rahaa collegea varten esiintymällä mainoksissa. Kuusivuotiaana Aiken esiintyi jo ensimmäistä kertaa Broadwayllä Ibsenin "Nukkekodissa". Elokuvadebyyttinsä hän teki vuonna 1997 Hal Hartleyn draamakomediassa "Henry Fool".
Chris Columbuksen ohjaamassa vuoden 1998 elokuvassa "Aina vierelläsi" Aiken näytteli yhtä päärooleista Susan Sarandonin ja Julia Robertsin rinnalla. Äitinsä vaatimuksesta kahdeksanvuotias Aiken kieltäytyi roolista "Kuudennessa aistissa" (1999), koska elokuva käsitteli liikaa kuolemaa.
Huhujen mukaan Aikenia harkittiin vuonna 2000 myös Harry Potterin rooliin, kun kirjasarjan ensimmäisen osan elokuvasovitusta valmisteltiin. Kirjailija J. K. Rowling kuitenkin vaati, että näyttelijöiden tulisi olla brittejä, ja lopulta roolin sai Daniel Radcliffe.
Aiken esiintyi Tom Hanksin poikana vuoden 2002 elokuvassa "Matkalla Perditioniin". Vuonna 2003 hän esiintyi "Koiruuksia avaruudesta!" -perhe-elokuvan pääroolissa.
Christian Sandström

Christian Sandström on suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja teatterijohtaja. 
Sandström on opiskellut Teatterikorkeakoulussa vuosina 1993–1996 valmistuen teatteritaiteen maisteriksi 2008. Teatterikorkeakoulun lisäksi Sandström suoritti myös televisiotuottajan opinnot Metropolia Ammattikorkeakoulussa ja valmistui medianomiksi keväällä 2010. 
Sandström on näytellyt elokuvissa ja televisiosarjoissa niin Suomessa kuin Ruotsissakin. Hänen esikoisroolinsa oli Ted Espingin osa suositussa ruotsalaisessa televisiosarjassa "Hotelli Seger". Tämän lisäksi hänet muistetaan muun muassa elokuvista "Sibelius", "Etulinjan edessä", "Kahlekuningas", "Saippuaprinssi" ja "Tali-Ihantala 1944". Vuonna 2005 Sandström esitti pääosaa ruotsalaisessa independent-elokuvassa "Hemligheten". Elokuvaa on Suomen ja Ruotsin lisäksi esitetty myös Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Christian on myös näytellyt kansainvälisissä tuotannoissa. Ranskalaisessa elokuvassa "L'affaire Farewell" (2009) hän näyttelee samassa kohtauksessa Hollywood-näyttelijä Diane Krugerin kanssa. Sandströmin viimeisin päärooli oli vuoden 2010 kotimaisessa elokuvassa "Sanansaattaja" ja samana vuonna Sandström esitti Herra Sopimatonta "Teräspallit"-viihdeohjelmassa. 
Syyskuusta 2022 Sandström on ollut Sipoon kunnan kulttuuri- ja vapaa-ajanpäällikkö.
Ilkka Auer

Ilkka Auer (s. 1966 Pori) on suomalainen fantasiakirjailija, joka tunnetaan romaanisarjasta "Lumen ja jään maa".
Kirjailijanura.
Auer kiinnostui 1980-luvulla roolipeleistä, joita alkoi myös itse suunnitella, sekä fantasia- ja kauhukirjallisuudesta. Hän oli myös alkuvaiheessa mukana Suomen ensimmäisen roolipelilehden "Seikkailijan" tuotannossa muun muassa kirjoittaen artikkeleja puhtaaksi ja vastaillen lukijoiden kysymyksiin. 
Auer alkoi kirjoitella fantasianovelleja ja vuonna 2000 hän keskittyi yhden suuremman tarinan kirjoittamiseen. Syntyi novelli "Fenris ja jäänoita", joka oli "Sysilouhien sukua" -teoksen esiaste. Auer kirjoitti sen ystävänsä tyttärelle, ja saatuaan hyvää palautetta hän päätti lähettää muokatun käsikirjoituksen myös kustantamoille. Otava julkaisi "Lumen ja jään maa" -sarjan ensimmäisen osan "Sysilouhien sukua" syksyllä 2004. 
Suomen Tolkien-seuran myöntämä Kuvastaja-palkinto nosti kirjailijan omien sanojen mukaan hänet takaisin jaloilleen kielteisen arvostelun aiheuttamasta synkkyydestä ja rohkaisi Auerta jatkamaan kirjoittamista. Kirjasarjan toinen osa "Varjoissa vaeltaja" ilmestyi helmikuussa 2006, kolmas, "Hyinen hauta" lokakuussa 2007 ja neljäs "Ikitalvi" huhtikuussa 2008. 
Auerin seuraava kirja on yhteistyössä elokuvaohjaaja Antti J. Jokisen kanssa tehty "Kalmattaren kirous", joka ilmestyy syksyllä 2012. Se pohjautuu Jokisen tulevaan fantasiaelokuvaan. Kirjalle on suunnitteilla kaksi jatko-osaa.
Kymnaasi-sarjan aloittanut "Agnes af Forsellesin Kymnaasi orvoille ja hyljeksityille tytöille" oli vuonna 2020 sekä Topelius-palkinto- että Kuvastaja-ehdokkaana. 
Auer kirjoittaa kauhua ja perinteistä fantasiaa, joka kumpuaa skandinaavisesta mytologiasta. Omien sanojensa mukaan hän pyrkii välttämään mustavalkoisuutta, puhdasta pahuutta ja hyvyyttä sekä muita fantasiakirjallisuuden kliseitä.
Yksityiselämä.
Ilkka Auer kirjoitti ylioppilaaksi 1984 Oulunkylän yhteiskoulusta ja opiskeli kauppaopiston markkinointilinjalla. Hän avioitui vuonna 1991 ja perheeseen kuuluu vuonna 2004 syntynyt tytär.
Tuotanto.
Lumen ja jään maa -sarja:
Nicholas North -sarja (Antti J. Jokisen kanssa):
Itsenäiset teokset:
Domowik-sarja:
Kymnaasi-sarja:
Kap–Kairo-rautatiesuunnitelma

 
Kap–Kairo-suunnitelma oli Cecil Rhodesin 1800-luvun lopulla esittämä suunnitelma, jonka tavoitteena oli rakentaa rautatie Afrikan läpi. Ison-Britannialla olisi tähän suunnitelmaan liittyvien poliittisten tavoitteiden mukaan ollut katkeamaton siirtomaiden ketju Etelä-Afrikan Kapkaupungista Pohjois-Afrikan Kairoon saakka. Suunnitelman toteutus ei onnistunut, koska Saksa valloitti Tanganjikan eli nykyisen Tansanian mannerosat, jotka yhdessä Ruandan ja Burundin kanssa muodostivat Saksan Itä-Afrikan.
Vuonna 1918 ensimmäisen maailmansodan loputtua sai Iso-Britannia itselleen nykyisen Tansanian alueen Kansainliiton mandaattialueena. Täten Kap–Kairo-suunnitelmaa voitiin muutaman vuoden ajan pitää toteutuneena. Egypti kuitenkin itsenäistyi jo vuonna 1922, ja myös Etelä-Afrikka sai Westminsterin säädöksellä 1931 lopullisesti itsenäisen valtion aseman. Näiden molempien maiden asioihin Isolla-Britannialla kuitenkin oli vielä kauan niiden itsenäistymisen jälkeenkin suuri vaikutusvalta, ja Egyptissä oli Suezin kanavan varsilla myös brittiläisiä sotilastukikohtia.
Kap–Kairo-rautatie on lähes valmiiksi rakennettu: vuonna 2012 rautatiestä puuttui noin 1 000 kilometrin osuus Sudanissa. Maan tilanne on poliittisesti varsin epävakaa, mutta suunnitelmissa on olojen vakiinnuttua rakentaa rata valmiiksi. Valmistuttuaan siitä tulee maailman pisin rautatielinja.