tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pasi Eerikäinen

Pasi Eerikäinen (s. 1979 Japani) on suomalainen viulisti. Hän aloitti tammikuussa 2012 työskentelyn Radion sinfoniaorkesterin ensiviulistina. Hän esiintyy myös solistina ja kamarimuusikkona.
Eerikäisen uralla tärkeää on ollut nykymusiikin tulkitseminen. Hän on toiminut Tjango!-kokoonpanossa, Jousikaiku-kvartetissa, Riku Niemi Orchestrassa ja Uusinta Ensemblessä. Hänellä on ollut konserttimestarin paikat Turun filharmonisessa orkesterissa, Lapin kamariorkesterissa ja Oulu Sinfoniassa.
Eerikäinen on levyttänyt Alba Recordsille pianisti Emil Holmströmin kanssa. Hänen duokumppaninaan on toiminut myös Antti Vahtola. Eerikäinen on myös tehnyt nauhoituksia Yleisradiolle. Eerikäinen on työskennellyt muusikkona elokuvissa "Jos rakastat", "Rööperi", "3Simoa", "Lomasankarit" ja "Presidentintekijät".
Koulutus.
Eerikäinen aloitti viulunsoiton synnyinmaassaan Japanissa ja jatkoi sitä Rauman musiikkiopistossa sekä Eeva Koskisen luokalla Tampereen konservatoriossa. Hän valmistui vuonna 2006 musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta, jossa hänen opettajinaan olivat toimineet Petri Aarnio ja Mi-kyung Lee. Lisäksi Eerikäinen osallistui mestarikursseille ja yksityistunneille, joita pitivät Chaim Taub, Ana Chumachenko, Gerhard Schulz, Hagai Shaham, Tuomas Haapanen, Ilmo Ranta, Liisa Pohjola ja Ralf Gothóni.
Wolde Valdemar Punnala

Wolde Valdemar Punnala (s. 1950) on suomalainen artisti, joka levytti vuonna 1974 singlen ”Naulaan ja naputan” / ”Luihin ja ytimiin”. Kappale nousi saman vuoden elokuussa Suomessa listan 17. sijalle.
Punnala työskenteli Irwin Goodmanin autonkuljettajana ja roudarina. Kappaleen ”Naulaan ja naputan” tekemiseen innoitti Rauli Badding Somerjoen levytyksen ”Fiilaten ja höyläten” menestys. Vexi Salmi sai ajatuksen tehdä siitä parodiaversion, jonka laulajaksi värvättiin Punnala. Salmen sanoittamat kappaleet ”Naulaan ja naputan” ja ”Luihin ja ytimiin” levytettiin kesällä 1974. Molempien tekstien sävellyksistä vastasivat Irwin Goodman ja Markku Laamanen. Levy nousi hittilistoille ja soi paljon jukeboxeissa, minkä lisäksi Punnala sai runsaasti julkisuutta esimerkiksi "Hymy"-lehdessä. Salmi kuitenkin katsoi, että toisen singlen saati albumin levyttäminen ei olisi ollut taloudellisesti kannattavaa. 
Punnalan taustayhtyeenä keikoilla toimi Betoni-Boys. Karatea harrastaneella, nahkaan pukeutuneella ja noin kaksi metriä pitkällä Punnalalla oli esiintymisissään tapana lyödä kämmensyrjällään kaksi tiiltä poikki. Hänestä otettiin kuvia Harley-Davidsonin satulassa ja hakkaamassa tiiliä levy-yhtiö Finnlevyn pihalla. "Jee jee jee – Suomalaisen rockin historia" -teoksessa Punnalaa kuvataan Alvin Stardustin ja Bruce Leen risteytykseksi ja sanotaan tämän pohjustaneen tietä Pate Mustajärvelle ja Johnny Lee Michaelsille. 
”Naulaan ja naputan” on sittemmin saavuttanut camp-suosiota. Sen ovat levyttäneet uudelleen Frederik ja Amulet. Kappale on uudelleenjulkaistu muun muassa kokoelmilla "Suomirokkia 3", "Toiveiskelmiä 4 – Ruusu on punainen" sekä "Muistojen 70-luku – 1974."
Memorial Beach

Memorial Beach on A-han viides albumi, joka julkaistiin 14. kesäkuuta 1993.
Ormusmäki

Ormusmäki on kalliokukkula ja sitä ympäröivä asuinalue Helsingin Ala-Malmilla, nykyisen kauppakeskus Malmin Novan ja uuden Ormuspellon asuinalueen välissä, pääradan ja Malminkaaren itäpuolella.
Ormusmäen alueella on ollut joitakin puurakenteisia huvilamaisia pientaloja jo 1900-luvun alusta lukien. 1980-luvun mittaan aluetta tiivistettiin kerrostalorakentamisella 70 asukkaan pientaloalueesta yli 600 asukkaan asuinalueeksi.
Alueella toimivat muun muassa kiinteistöalan suunnittelutoimistot Granlund ja Hepacon sekä muita insinööritoimistoja.
Historiaa.
Nimi Ormusmäki, eräissä 1900-luvun alun kartoissa Ormosmäki, tulee ruotsinkielisestä nimestä "Ormusbacken", joka on alun perin ollut "Orrmossebacken" eli ”Teerisuonmäki”. Lähistöllä on muitakin Ormus- ja Teeri-alkuisia paikan- ja kadunnimiä.
Ormusmäen kalliolla oli ensimmäisen maailmansodan aikana puolustusasema, josta on yhä näkyvissä neljä kallioon louhittua luolatilaa. Kallion reunoille ja päälle oli sijoitettu tuliasemat, ja eri kohteita yhdisti noin 30 metriä betonilla tuettua yhdyshautaa. Ormusmäen keskitetty luolarakentaminen on ainutlaatuista koko pääkaupunkiseudun linnoitusalueella. Linnoitukset on suojeltu muinaismuistolain mukaisina kiinteinä muinaisjäännöksinä ja luokiteltu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin yhdessä muiden Krepost Sveaborgin maalinnoitteiden kanssa.
Lola (laulaja)

__EISISLUETT__
Lola (oikealta nimeltään Pirjo Väyrynen, s. 1949) on suomalainen laulaja, joka levytti 1960-luvun loppupuolella kolme singleä Columbia-levymerkille. Lolan ensimmäinen single "Elämää on hauska elää / Radanvartijan kaunis Yrjö" ei saanut juurikaan huomiota, mutta hänen rohkea esiintymisensä television Laajakulma-ohjelmassa nousi suureksi puheenaiheeksi. Ohjelmassa Lola esitti läpinäkyvässä puserossa kappaleen "Radanvartijan kaunis Yrjö". Esiintymisen myötä keikkamäärät lisääntyivät, ja Lola sai säestäjäkseen Erkki Ertaman yhtyeen. Kesällä 1968 Lola keikkaili Irwin Goodmanin Reteesti vaan -kiertueen mukana. Myöskään seuraavat singlet eivät saavuttaneet mainittavia myyntilukuja, mutta Lola esiintyi yhä runsaasti ajan viihdelehdistössä yksityiselämänsä myötä. 1960-luvun lopulla Lola olikin erityisesti Nyrkkiposti- ja Hymy-lehtien vakioaihe. Vuonna 1968 hän dubbasi Shantin äänen "Viidakkokirja"-elokuvaan ja oli mukana kahdella elokuvaan liittyvällä äänilevyllä.
Vuoteen 1970 mennessä Lolan suosio oli jo hiipunut. Esimerkiksi Nyrkkiposti järjesti kilpailun, jossa etsittiin "uutta Lolaa". Hänen viimeiseksi levytyksekseen jäi vuonna 1970 kokoelma-albumilla "Tauton 1" julkaistu, Kari Kuuvan säveltältämä ja sanoittama kappale "Rakkaus ei katso aikaa".
Andienkolokyyhky

Andienkolokyyhky ("Metriopelia ceciliae") on kyyhkyihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Andienkolokyyhky on pienehkö kyyhkylaji ja se voi kasvaa 16–20 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan se on tukeva ja lyhytpyrstöinen. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Andienkolokyyhkyn väritys on ruskehtavan harmaa ja värisävy vaihtelee hieman alalajeittain. Koiraan rinta voi olla naarasta punertavampi. Linnun selän ja siipien höyhenissä on vaaleat kärjet, jotka antavat niille pilkullisen olemuksen. Vatsa on harmaa. Andienkolokyyhkyn silmienympärystän ihon väri on keltainen tai oranssi.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Andienkolokyyhkyä tavataan alueelta, joka ulottuu Perusta Chilen ja Argentiinan pohjoisiimpiin osiin. Sitä tavataan Andien kuivilta kivikkoisilta, ruohikkoisilta ja pensaikkoisilta alueilta 1 700–4 000 metrin korkeudesta. Laji liikkuu pareittain tai korkeintaan sadan yksilön parvissa. Andienkolokyyhky syö kasvien siemeniä. Lintu rakentaa kuppimaisen pesän koloon tai kallionjyrkänteelle ja naaras munii kaksi valkoista munaa.
Aerozine 50

Aerozine 50 (lyh. A-50) on 50:50-massasuhteella hydratsiinista ja epäsymmetrisesta dimetyylihydtratsiinista (UDMH) valmistettu nestemäinen rakettipolttoaine. Seos kehitettiin Yhdysvalloissa 1950-luvulla Titan-rakettiperhettä varten. Normaalissa huoneen lämpötilassa varastoitavissa oleva seos reagoi hypergolisesti hapettimena käytetyn typpitetraoksidin kanssa. Aerozine 50:n kiehumispiste on UDMH:ta korkeampi ja seos on puhdasta hydratsiinia kemiallisesti vakaampi.
Aerozine 50:n tiheys on 0.903 g/cm³, sen jäätymispiste on -7 °C ja kiehumispiste 70 °C. Seoksen molekyylimassa on 92,14 g/mol ja CAS-numero 8065-75-6.
Antti Vahtola

Antti Vahtola on suomalainen pianisti ja laulaja, äänialaltaan basso.
Vahtola aloitti pianonsoiton Espoon musiikkiopistossa ja jatkoi sitä Sibelius-Akatemiassa, josta sai musiikin maisterin arvon vuonna 2000. Hänen opettajanaan toimi Tuija Hakkila. Hän suoritti opintoja myös Karlsruhen musiikkikorkeakoulussa Werner Genuitin johdolla ja osallistui muiden muassa Konstantin Boginon, Eero Heinosen, Liisa Pohjolan sekä Peter Eicherin mestarikursseille. Vahtola on pianonsoiton ohella opiskellut fortepianon- ja urkujensoittoa sekä laulua. Hän on saanut kamarimusiikki- ja liedohjausta muiden muassa Ralf Gothonilta, Ilmo Rannalta ja Hartmut Hölliltä. 
Vahtola debytoi Sibelius-Akatemian konserttisarjassa vuonna 2001. Sittemmin hän on konsertoinut solistina, kamarimuusikkona ja liedsäestäjänä. Hän on myös työskennellyt bassona Radion kamarikuorossa, Helsingin kamarikuorossa ja EMO Ensemblessä. Syksyllä 2003 hän aloitti pianonsoiton opettamisen Espoon Juvenalia-musiikkiopistossa.
Vahtola ja klarinetisti Mikko Raasakka julkaisivat vuonna 2019 Pilfink-levymerkillä albumin "Unknown – Finnish Music for Clarinet and Piano 1922 - 1959". Vahtola on myös tehnyt konsertti- ja studioäänityksiä Yleisradiolle. Liedin parissa hän on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Cristina Radun kanssa.
Tuhkakääpä

Tuhkakääpä ("Bjerkandera adusta") on koko Suomessa yleisenä esiintyvä, kaikenlaisista metsistä ja kulttuuriympäristöstä tavattava kääpälaji. Se kasvaa monilla lehtipuilla ja -pensailla, kuten vaahteralla ja seljalla, sekä kuusella. Tuhkakääpä valkolahottaa sekä elävää että kuollutta puuainesta.
Yksivuotinen, tuoksuton itiöemä on yleensä lakillinen ja vähän tyvestä puulle levittäytynyt, tosin myös täysin resupinaattisia tuhkakääpiä on tavattu. Tuore itiöemä on juustomaisen lohkeava, kuivana taas rapsakka. Lakki on pieni, ohuen hyllymäinen ja osana usean lakin rykelmää. Lakin yläpinta on nuorena homeisen näköinen ja väriltään rusehtavan valkoinen, josta se muuttuu hiirenharmaaksi tai savunruskeaksi tummilla vöillä ja lopulta mustaharmaaksi. Kasvava reuna ja resupinaattinen reunus ovat valkoiset, kolhiintuessaan ja kasvun loputtua reuna muuttuu mustaksi. Pillipinta on tuhkanharmaa ja muuttuu käävän kuollessa mustaksi. Pillejä mahtuu 6-9 millimetrille ja ne erottuvat lohkopinnassa selvästi likaisen valkoista maltoa tummempana kerroksena. Tuhkakäävän kokonaispaksuus on 2-4 mm.
Vertaa pinovyökääpään ja sitkokääpään, jotka ovat sitkeitä ja pillistöltään valkoisia, sekä resupinaattista tuhkakääpää hopeakääpään, jonka lohkopinta on lähes tasavärinen ja joka tuoksuu tuoreena vahvan pistävälle.
Mikko Raasakka

Mikko Raasakka on suomalainen klarinetisti ja musiikkikirjailija.
Raasakka opiskeli Sibelius-Akatemiassa ja Besançonin aluekonservatoriossa.​ Vuonna 2005 hän sai Sibelius-Akatemiasta musiikin tohtorin arvon. Hän tarkasteli väitöskirjassaan suomalaista klarinettimusiikkia. Raasakka on aktiivisimmin tulkinnut nykymusiikkia ja kantaesittänyt lukuisia uusia teoksia, myös konserttoja. Hän on työskennellyt defunensemblessa elektroakustisen musiikin parissa. Erikokoisten klarinettien ohella hän on soittanut lirua ja historiallisia klarinetteja. Hän on myös tehnyt levytyksiä eri levymerkeillä. Vuonna 2014 hän pääsi sooloalbumillaan "Eliangelis" ehdolle Yleisradion Vuoden levy -tunnustuksen saajaksi. Vuonna 2019 hän julkaisi pianisti Antti Vahtolan kanssa Pilfink-levymerkillä albumin "Unknown – Finnish Music for Clarinet and Piano 1922 - 1959".
Raasakka on esiintynyt solistina ja kamarimuusikkona Euroopan eri maissa, Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Australiassa. Hän on toiminut myös eri orkesterien, kuten Sinfonia Lahden (kapellimestari: Osmo Vänskä) solistina. Hän oli vuosina 1997–2010 Jyväskylä Sinfonian vakituinen klarinetisti. Musiikkikirjailijana hän on julkaissut Fennica Gehrmanin kustantamat kirjat "Aapelin uudet soitteet" (2005) ja "Exploring the clarinet" (2010) klarinetin uusista soittotekniikoista. Raasakka on työskennellyt myös pedagogina ja matkustanut opetustehtävissä esimerkiksi Wieniin, Bukarestiin, Odessaan ja Yhdysvaltoihin (Pohjois-Illinoisin yliopisto).
Savukääpä

Savukääpä ("Bjerkandera fumosa") on lähes koko Suomessa harvalukuisena, varsinkin ulkomailta peräisin olevissa koristelehtipuissa ja -pensaissa kasvava kääpälaji. Sitä voi löytää myös lehtometsistä. Savukääpä valkolahottaa tyviloisena eläviä puita, toisaalta myös kantoja ja muuta kuollutta puuainesta.
Savukäävän itiöemä on yleensä pileaattinen. Savukääpä näyttää ”peruskäävältä” ilman silmiinpistäviä tuntomerkkejä ja toisaalta itiöemissä on suurta muotovaihtelua. Lakki voi olla pienellä oksalla kasvaessaan ohut, suurilla rungoilla taas paksun hyllymäinen ja useamman lakin ryhmässä. Tuore itiöemä on helposti lohkeava ja kuivana se napsahtaa palaa taittaessa. Yläpinta on samean vaaleanokranruskea ja leveästi reunaltaan homehtuneelta näyttävän vaalea. Pillipinta on valkoinen ja nuorena kolhukohdista mustuva, kuivana pillipinta saa rusehtavaa sävyä. Pillejä mahtuu 4–5 millimetrille. Lohkopinnassa näkyvät likaisen valkoinen malto ja sitä vaaleammat harmaanvalkeat pillit, joiden välissä on selvä hiuksenohut tumma viivakerros. Käävän kokonaispaksuus on 3–15 mm. Savukääpä tuoksuu heikosti hedelmälle.
Orange Caramelin diskografia

Orange Caramel on kolmihenkinen korealainen musiikkiyhtye. Yhtyeen jäsenet ovat Raina, Nana ja Lizzy. Raina, Nana ja Lizzy ovat myös yhtyeessä After School.
Secretin diskografia

Secret () on vuonna 2009 perustettu eteläkorealainen yhtye, jonka levy-yhtiönä toimii TS Entertainment. Yhtyeeseen kuuluivat Hyosung, Hana, Jieun ja Sunhwa.
Päiväkirja (täsmennyssivu)

Päiväkirja voi viitata johonkin seuraavista:
Mägo de Ozin diskografia

Mägo de Oz on espanjalainen folk metal -yhtye. Nimi on otettu "Ihmemaa Oz" -kirjan espanjankielisestä nimestä, niin sanotulla heavy metal -umlautilla höystettynä. Yhtye on hyvin suosittu kotimaassaan.
Burzumin diskografia

Burzum oli Varg Vikernesin (tunnetaan myös taiteilijanimellä "Count Grishnackh") yhden miehen black metalia ja dark ambientia levyttävä yhtye.
Moonlight (yhtye)

__EISISLUETT__
Moonlight oli 1970-luvun lopulla toiminut turkulainen progressiivisen rockin yhtye, joka levytti yhden pitkäsoiton ja singlen Jorma Helianderin Tophits-FinnHits-levymerkille. Albumi jäi monien muiden ajan progejulkaisujen tapaan vähälle huomiolle. Rocket Records julkaisi yhtyeen ainoaksi jääneen pitkäsoiton CD-muodossa vuonna 2016. Samana vuonna saksalainen Shadoks Music teetti albumista 400 kappaleen vinyylipainoksen. Yhtyeen vaikutteisiin kuuluivat muun muassa Steely Dan, Procol Harum, Santana, Pink Floyd yhdessä Ian Duryn ja Blondien kaltaisten uuden aallon nimien kanssa.
Moonlightin kosketinsoittaja Kim Trapp soitti myöhemmin Fabricsissa.
Iso Sikalampi

Iso Sikalampi () on noin 80 aarin laajuinen metsälampi luoteisessa Espoossa. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Nuuksiossa. Nuuksion Pitkäjärvi sijaitsee Ison Sikalammen länsipuolella ja Velskolan Pitkäjärvi koillispuolella. Bodominjärvi on muutaman kilometrin Isosta Sikalammesta kaakkoon. Suomen luontokeskus Haltia on puolestaan kolmisen kilometriä luoteeseen.
Ison Sikalammen pohjoispuolella, noin 200 metrin päässä, sijaitsee Pikku Sikalampi. Lammet muodostavat kokonaisuuden, jota kutsutaan nimellä Sikalammet (). Ne kuuluvat Nuuksion järviselänteeseen, ja niitä ympäröivä maasto kohoaa paikka paikoin 100 metriä merenpinnan yläpuolelle. Vesistösuhteiltaan lammet kuuluvat Mankinjoen valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen päävesistössä.
Matvei Jelisejev

Matvei Pavlovitš Jelisejev (; s. 31. maaliskuuta 1993 Zelenograd) on venäläinen ampumahiihtäjä.
Ura.
Matvei Jelisejev on saavuttanut urallaan yhden nuorten maailmanmestaruuspronssin vuoden 2014 viestistä. Samana vuonna hän voitti myös kaksi pronssimitalia nuorten kesäampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuista. Lisäksi hän on Euroopan-mestari sekaviestistä vuodelta 2016 ja pikakilpailusta 2020 sekä hopeamitalisti takaa-ajosta vuodelta 2019.
Maailmancupissa Jelisejev debytoi vuonna 2015 Nové Městossa. Tuolloin hän sijoittui pikakilpailussa 17:nneksi ja takaa-ajossa 27:nneksi. Venäjän maailmancupin joukkueeseen hän sai kuitenkin vakiinnutettua paikkansa vasta kaudella 2016–2017. Tuolloin hän sijoittui kokonaiscupissa sijalle 35.
Jelisejev oli Anton Babikovin ohella ainoa venäläinen miesampumahiihtäjä, joka pääsi osallistumaan vuoden 2018 talviolympialaisiin neutraalin lipun alla. Tuolloin hän sijoittui pikakilpailun 83:nneksi ja normaalimatkan 28:nneksi. Hän myös kuului 9:nneksi sijoittuneeseen venäläisten olympiaurheilijoiden sekaviestijoukkueeseen. Kaudella 2017–2018 hän sijoittui maailmancupissa sijalle 38.
Kaudella 2018–2019 Jelisejev oli kokonaiscupin 29:s. Hän pääsi myös osallistumaan uransa ensimmäisiin maailmanmestaruuskilpailuihin. Hän oli pikakilpailussa 51:nen ja takaa-ajossa 35:s. Lisäksi hän kuului Venäjän pronssia voittaneeseen viestijoukkueeseen, jossa hän vei avausosuutta tuoden joukkueensa ensimmäisenä vaihtoon. Pariviestissä hän sijoittui kuudenneksi Jevgenija Pavlovan kanssa. 
Ensimmäisen henkilökohtaisen palkintokorokesijansa maailmancupissa Matvei Jelisejev saavutti vuonna 2019 Östersundin pikakilpailussa, jossa hän sijoittui kolmanneksi. Hän oli ennen sitä sijoittunut kolmesti Venäjän viestijoukkueen mukana kolmen parhaan joukkoon. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän oli pikakilpailussa kahdestoista. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti viestissä pronssia ja oli yhteislähdössä viidestoista.
Moonlight (täsmennyssivu)

Moonlight tarkoittaa seuraavia asioita:
Pikku Sikalampi

Pikku Sikalampi () on noin 20 aarin laajuinen metsälampi luoteisessa Espoossa. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Nuuksiossa. Nuuksion Pitkäjärvi sijaitsee Pikku Sikalammen länsipuolella ja Velskolan Pitkäjärvi koillispuolella. Bodominjärvi on muutaman kilometrin Pikku Sikalammesta kaakkoon. Suomen luontokeskus Haltia on puolestaan noin 2,7 kilometriä luoteeseen.
Pikku Sikalammen eteläpuolella, noin 200 metrin päässä, sijaitsee Iso Sikalampi. Lammet muodostavat kokonaisuuden, jota kutsutaan nimellä Sikalammet (). Ne kuuluvat Nuuksion järviselänteeseen, ja niitä ympäröivä maasto kohoaa paikka paikoin 100 metriä merenpinnan yläpuolelle. Vesistösuhteiltaan lammet kuuluvat Mankinjoen valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen päävesistössä.
Linn Gestblom

Linn Gestblom (o.s. Persson, s. 27. kesäkuuta 1994 Torsby) on ruotsalainen ampumahiihtäjä ja olympiavoittaja sekä MM-mitalisti. Hän edustaa seuratasolla SK Borea.
Ura.
Linn Gestblom on voittanut nuorten MM-hopeaa viestissä vuonna 2012 Kontiolahdella. Henkilökohtaisilla matkoilla hän on nuorten sarjoissa parhaimmillaan sijoittunut viidenneksi vuoden 2015 pikakilpailussa. Samojen kisojen takaa-ajossa hän oli kuudes.
Maailmancupissa Gestblom debytoi kauden 2014–2015 finaalissa Hanty-Mansijskissa. Siellä hän oli pikakilpailun 58:s ja takaa-ajon 51:nen. Seuraavalla kaudella Gestblom vakiinnutti paikkansa Ruotsin maajoukkueessa. Hän oli kokonaiscupin 59:s ja debytoi myös MM-tasolla. Parhaimmillaan Oslon MM-kisoissa hän oli 34:s pikakilpailussa.
Vuoden 2018 talviolympialaisissa Gestblom oli normaalimatkan 11:s, takaa-ajon 21:nen, yhteislähdön 22:nen ja pikakilpailun 37:s. Lisäksi hän oli Ruotsin hopeaa voittaneen viestijoukkueen avausosuuden viestinviejä. 
Vuoden 2019 MM-kilpailuissa Gestblom oli jälleen hopeaa voittaneen Ruotsin joukkueen avaaja. Lisäksi hän oli viidenneksi sijoittuneessa sekaviestijoukkueessa. Henkilökohtaisilla matkoilla hän sijoittui parhaimmillaan yhdeksänneksi yhteislähdössä. Kaudella 2018–2019 Gestblom myös saavutti uransa siihen asti parhaan henkilökohtaisen kilpailun sijoituksen. Se on viides sija Holmenkollenin takaa-ajosta. 
Maailmancupin kaudella 2019–2020 Gestblom sivusi uran parastaan sijoittumalla viidenneksi Östersundin pikakilpailussa. Ensimmäisen henkilökohtaisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Le Grand-Bornandin yhteislähdössä joulukuussa 2019. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 Gestblom oli mukana Ruotsin pronssimitalin saavuttaneessa sekaviestijoukkueessa. Yhteislähtökilpailussa hän sijoittui 11:nneksi.
Gestblom hiihti Pekingin olympialaisissa 2022 avausosuuden kultaa voittaneessa Ruotsin naisten viestijoukkueessa. Takaa-ajokilpailussa hän oli viides, pikakilpailussa kahdestoista, normaalimatkalla viidestoista ja yhteislähdössä 24:s.
Kaudella 2022–2023 hän sijoittui kolmanneksi Kontiolahden pikakilpailussa. Hän sijoittui toiseksi Le Grand-Bornardin pikakilpailussa. Oberhofin MM-kilpailussa 2023 Gestblom saavutti hopeaa normaalimatkalla sekä pronssia pikakilpailussa ja viestissä. Yhteislähdössä hän oli kahdeksas ja takaa-ajossa kymmenes. Nové Měston MM-kilpailuissa 2024 hän saavutti viestissä hopeaa ja sijoittui normaalimatkalla kymmenenneksi.
Parhaimmillaan Gestblom on maailmancupin kokonaiskilpailussa sijoittunut 14:nneksi kaudella 2020–2021. Hän on ollut palkintokorokkeella maailmancupissa 25 kertaa. Niistä kahdeksantoista on tullut naisten viesteistä, kolme sekaviestistä, yksi pariviestistä, kaksi pikakilpailusta ja yksi yhteislähtökilpailusta.
Gestblom meni naimisiin kesällä 2024.
Rolf Nummelin

Rolf Reino Nummelin (20. elokuuta 1937 Tammisaari – 7. marraskuuta 2019 Vaasa) oli suomenruotsalainen taidehistorioitsija, joka opetti Åbo Akademissa 1960-luvulta alkaen. Hän tutki muun muassa autonomian ajan taidetta.
Nummelin tuli ylioppilaaksi vuonna 1956 ja valmistui Åbo Akademista filosofian kandidaatiksi 1972 ja filosofian lisensiaatiksi 1981. Hän työskenteli opettajansa Lars-Ivar Ringbomin assistenttina vuodesta 1958, taidehistorian amanuenssina 1963–1981 ja hoiti oppiaineen lehtoraattia sijaisena vuodesta 1974 ja vakinaisena vuodesta 1981. Hän hoiti lukuisia luottamustehtäviä muun muassa Taidehistorian seurassa ja Ett Hem -museon intendenttinä.
Muiden julkaisujensa ohella Nummelin laati noin 50 artikkelia hakuteokseen "Nationalencyklopedin" ja 80 artikkelia hakuteokseen "Fogtdals konstlexikon".
Hjalmar Sebastian Nordenstreng

Hjalmar Sebastian Nordenstreng (24. lokakuuta 1826 Heinola – 28. helmikuuta 1890 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti, joka toimi 1870–1875 Hämeen läänin ja 1876–1883 Mikkelin läänin kuvernöörinä.
Nordenstrengin vanhemmat olivat hovineuvos Anders Kristoffer Nordenstreng ja Jakobina Elisabet Telén ja puolisot vuodesta 1857 Hedvig Elisabet Federley, senaattori Berndt Federleyn tytär, ja vuodesta 1864 Helena Sofia Lovisa Jägerhorn af Spurila. Historioitsija Sigurd Nordenstreng, kirjailija Rolf Nordenstreng ja Hangon pormestari Arvid Nordenstreng olivat Hjalmar Sebastian Nordenstrengin poikia ja kenraalimajuri Ture Reinhold Nordenstreng hänen veljensä. Hjalmar Sebastian Nordenstreng tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1838 ja toimi valmistuttuaan vänrikkinä 4. ratsastavassa tykistöpatterissa elokuusta 1846. Kornetiksi ja samana vuonna luutnantiksi ylennettynä hän tuli kyrassieerirykmenttiin 1848. 
Nordenstreng suoritti Pietarin sota-akatemian 1848–1850, yleisesikuntaan hänet kommennettiin 1852 ja vanhempi adjutantti 4. jalkaväkiarmeijakunnan esikuntaan hänestä tuli myöhemmin samana vuonna. Alikapteeniksi 1854 ylennetty Nordenstreng osallistui Krimin sotaan, jossa hän haavoittui vakavasti. Vuonna 1855 hänet siirrettiin 22. jalkaväkidivisioonan majoitusmestariksi Suomeen. Hänet ylennettiin kapteeniksi 1858, everstiluutnantiksi 1861 ja everstiksi 1864, jolloin hän toimi Suomen sotilaspiirin viraston Suomen sotaväen jaoston päällikön apulaisena. Hämeen läänin vt. kuvernööriksi Nordenstreng nimitettiin 1870 ja vakinaistettiin virkaan kenraalimajurina 1872. Mikkelin läänin kuvernöörinä vuodesta 1876 oltuaan hän sai vuonna 1883 eron sotapalveluksesta kenraaliluutnanttina.
Sid Hille

Sid Hille (s. 14. toukokuuta 1961) on saksalais-suomalainen jazzpianisti ja -säveltäjä.
Hille on saksalaissyntyinen, mutta asui ennen muuttamistaan Suomeen vuonna 1994 myös Yhdysvalloissa ja Alankomaissa. Hän valmistui vuonna 1993 musiikin maisteriksi Utrechtin yliopistosta. Suomessa hän asettui aluksi Kokkolaan, jossa toimi Keski-Pohjanmaan konservatorion jazzlinjan johtajana sekä jazzpianon ja sävellyksen opettajana. Samalla hän johti konservatorion jazzorkesteria ja perusti vuonna 1997 kvartetin, joka myöhemmin nimettiin Platypus Ensembleksi. Kokoonpanon ohjelmistossa keskeisellä sijalla ovat olleet Hillen omat sävellykset. Lisäksi Platypus Ensemble on toteuttanut yhteisimprovisointia. Kokoonpanon aktiivinen toiminta jatkui vuoteen 2010. Vuonna 2014 ilmestyi jazzia ja nykytaidemusiikkia yhdistelevän uuden kokoonpanon, Sid Hille Contemporary Collectiven ensimmäinen levytys, "Outer Space" (2014).
Hille on asunut vuodesta 2002 Helsingissä ja keskittynyt säveltämiseen, yhtyeenjohtoon sekä opetustyöhön Espoon pop- ja jazzopisto Ebelissä. Vuonna 2002 hän sai Suomen Kulttuurirahaston apurahan "Frutas Maduras" -sävellykselleen, jonka teki pasuunasolistille ja UMO Jazz Orchestralle. Säveltäjänä Hille on saavuttanut eniten suosiota big band -sävellyksillä, kamariteoksilla ja elokuvamusiikilla. Musiikki Saara Cantellin elokuvaan "Kohtaamisia" toi Hillelle vuonna 2011 Jussi-ehdokkuuden. Vuonna 2008 Hille voitti ensipalkinnon Scrivere in Jazz -sävellyskilpailussa Italiassa big band -teoksellaan "Tango mòrbido y cìnico".
Johnny Savage and the Riders

__EISISLUETT__
Johnny Savage and the The Riders oli suomalainen 1950-luvun tyylistä musiikkia esittänyt yhtye, joka levytti Tophits-FinnHits-levymerkille yhden albumin ja singlen. Albumi koostuu pääasiassa klassisten rock-kappaleiden cover-versiosta, mutta sisältää myös kaksi yhtyeen omaa kappaletta. Yhtye esittää Visa Mäkisen elokuvassa "Voi joku – mikä lauantai" Bill Haleyn &amp; His Cometsin kappaleen "Rockin' Through The Rye".
Rocket Records julkaisi Johnny Savage and the Ridersin pitkäsoiton osana vuonna 2017 ilmestynyttä kokoelma-albumia "Rockabilly Generation", jolla esiintyvät myös Tex &amp; Dixie Rebels ja Candy Kids.
Liberaali aloite

Liberaali aloite (, lyh. IL) on portugalilainen liberaalinen puolue. 
Historia.
Yhdistys "Liberaali aloite" perustettiin vuonna 2016. Puolueen perustava kokous pidettiin Portossa 26. marraskuuta 2017, ja viralliseksi puolueeksi Liberaali aloite merkittiin 13. joulukuuta 2017 sen saatua perustuslakituomioistuimen hyväksynnän.
Euroopan liberaalidemokraattinen puolue hyväksyi Liberaalin aloitteen jäsenekseen marraskuussa 2017.
Näkemyksiä.
Liberaalin aloitteen yksi keskeisimmistä iskulauseista on "Menos estado, mais libertade!" ("vähemmän valtiota, enemmän vapautta") ja puolueen ihmiskuva on varsin individualistinen. Se haluaa tehdä politiikasta entistä läpinäkyvämpää ja kannustaa kansalaisia aktivoitumaan enemmän. 
Talouspoliittisilta näkemyksiltään puolue kannattaa tiettyjen valtionyhtiöiden, kuten TAP:n, yksityistämistä ja vapaampia työmarkkinoita. Tulojen verotuksessa tulisi siirtyä tasaveroon (15 %) sekä kuntakohtaiseen minimipalkkaan. Myös rahallisista puoluetuista tulisi luopua. 
Ulkopoliittisissa linjauksissaan puolue tuo esille haluavansa syventää integraatiota Euroopan unionissa nojaamalla unionin sisämarkkinoihin. Euroopan parlamentille halutaan enemmän valtaa ja koko unionin päätöksenteon tulisi paremmin heijastella sen kansalaisia mm. ylikansallisilla ehdokaslistoilla ja kansalaisten valitsemalla komissiolla. Globalisaation tulisi ennen kaikkea palvella ihmisten välistä yhteistyötä ja kaupankäyntiä. Portugalin tulee olla aktiivinen toimija mm. EU:ssa, Natossa ja CPLP:ssä.
Vuoden 2022 parlamenttivaaleissa puolue kannatti vaaliohjelmansa mukaan mm.:
Vaalimenestys.
Puolueen ensimmäiset vaalit olivat vuoden 2019 eurovaalit, joissa kannatus jäi kuitenkin liian pieneksi (0,88 %) eikä puolue saanut yhtään edustajaa. Samoin kävi Madeiran paikallisvaaleissa syyskuussa, jolloin kannatus oli vielä pienempi (0,53 %). 
Läpimurto tapahtui parlamenttivaaleissa 2019, kun puolue sai Lissabonissa 2,47 %:n kannatuksen (koko maassa 1,29 %) ja yhden ehdokkaan läpi. Ensimmäiseksi kansanedustajaksi valittiin João Cotrim de Figueiredo.
Vuonna 2020 puolue sai yhden edustajan läpi Azorien paikallisvaaleissa alueen omaan parlamenttiin. Vuonna 2021 Liberaali aloite osallistui presidentinvaaleihin ehdokkaanaan Tiago Mayan Gonçalves. Hän sai 3,23 % annetuista äänistä eikä selviytynyt toiselle kierrokselle.
Vuoden 2022 parlamenttivaaleissa puolue sai 8 edustajaa portugalin parlamenttiin, mikä teki siitä maan neljänneksi suurimman puolueen.
Issa (Velikaja)

Issa () on Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella virtaava joki, joka on Velikajan sivujoki.
Joen kulku.
Issan alkulähde sijaitsee Dedinon järvessä, joka sijaitsee Pihkovan alueen lounaispuolella Sebežin piirissä aivan Latvian rajalla. Sebežiin on 16 kilometriä matkaa. Aluksi joki virtaa kohti pohjoista metsäisellä ja asumattomalla seudulla. Metsässä kiertävä uoma käy pienessä lammessa, josta se jatkaa samaan ilmansuuntaan Zasitinoon asti. Siellä se alittaa rautatien ja valtatien M-9. Alituskohtien ympäristössä joen luonnollinen uoma on ohitettu oikaisemalla uoma suoraksi kanavaksi. Valtatien jälkeen uoma jatkaa kuitenkin kiemurtelevana. Ennen ja jälkeen Opotškan piirin rajaa joki kiertää suuret suot, joita rajaseudulla on muutama. Ennen täällä sijaitsevaa Aprosovon kylää (Апросово) joen uoma on alle 20 metriä leveä. Soiden jälkeen joki tekee hetken S-kirjaimen muotoista mutkaa koillisen suuntaan ja siihen yhtyy sen suurin sivujoki Vet. Ilmakuvista näkyy, että metsän reuna sijaitsee nyt kauempana joesta tulvaniittyjen ja entisten peltomaiden takana. Joen mutkat ovat nyt kasvaneet kaareviksi. Tämän jälkeen joki palaa pohjois-suuntaiselle reitilleen ja virtaa seuraavan suoalueen kautta. Joki tekee laajan mutkan Makušinon (Макушино) kohdalla. Kylän peltomaat täyttävät mutkan sisäosan ja paljon peltomaata sijaitsee myös muualla joen ympäristössä. Nyt joki saapuu Opotškan taajamaan ohittaen sen viiden kilometrin päässä lännessä. Se alittaa Opotška–Krasnogorodsk-maantien, jonka jälkeen uoman leveys ylittää jo 30 metriä. Opotška–Ostrovin valtatien jälkeen Puškinskije Goryn piirissä Issa yhtyy Velikajaan hieman Puškinskije Goryn yläpuolella ja toisen sivujoen Šestin alapuolella.
Valuma-alue ja sivujoet.
Issa sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Velikajan valuma-alueella. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Velikajan sivujoen Issan valuma-alue sijaitsee Pihkovan alueella Sebežin-, Opotškan- ja Puškinskije Goryn piireissä. Valuma-alueen pinta-ala on 1 580 neliökilometriä. Issan suurimpia sivujokia on esitelty alla taulukossa.
Lähteet: 1 = 
Joen valuma-alueella on joitakin järviä: Megrovo.
Hallintoalue.
Valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin (). Joen vesistörekisterin numero on 01030000112102000027925 . Venäjän puoleisten vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kuitenkin Pihkovan alueeseen.
Channa ninhbinhensis

Channa ninhbinhensis on käärmeenpäiden (Channidae) heimoon kuuluva kalalaji, joka kuvattiin Vietnamista vuonna 2011.
Ulkonäkö ja koko.
Pisin tavattu yksilö oli 27,5 senttimetrin mittainen.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Laji on makean veden kala joka elää trooppisissa olosuhteissa. Se tunnetaan vain Vietnamista.
Fuller House

Fuller House on yhdysvaltalainen televisiosarja, joka on spin-off sarjasta "Full House". "Fuller House" on Netflixin alkuperäissarja.
Mikk Langeproon

Mikk Langeproon (s. 4. heinäkuuta 1995) on virolainen harmonikkataiteilija ja muusikko. 
Opinnot.
Mikk Langeproon aloitti harmonikansoiton 8-vuotiaana Tallinnan Musiikkikoulussa opettajinaan Igor Jõeleht ja Kristel Laas. Tämän jälkeen hän jatkoi opintojaan Georg Ots´an Musiikkikoulussa Tiina Väljan harmonikkaluokalla. Hän suoritti samaan aikaan opintonsa Kadrioru Saksan lukiossa ja valmistui sieltä parhain mahdollisin arvosanoin. 
Mikk sai kandidaatin tutkinnon Sibelius-Akatemiasta (prof. Matti Rantanen). Hän osallistui myös vuosina 2017-2018 opiskelijoiden vaihto-ohjelmaan Grazin yliopistossa, Itävallassa (prof. Janne Rättyä). Vuonna 2019 Mikk Langeproon valmistui Sibelius-Akatemiasta.
Saavutukset.
Mikk Langeproon on toistuvasti voittanut palkintoja harmonikkakilpailuissa, muun muassa voittanut vanhempi ikäryhmä Viron nuorten harmonikkakilpailussa 2014. Mikk on onnistuneesti edustanut Viroa kansainvälisellä tasolla, muun muassa saanut toisen palkinnon arvostetussa Vilnan harmonikkakilpailussa vuonna 2013. Lisäksi hänet on nimitetty Tallinnan musiikkikoulun parhaaksi soittajaksi vuonna 2011 ja kolmena peräkkäisenä vuotena (2012-2014) G. Otsan Tallinnan musiikkikoulun harmonikkaosaston merkittävimmäksi opiskelijaksi. Vuonna 2016 Viimsi kunta myönsi Mikkille "Vuoden muusikko 2016" tittelin. Mainitsemisen arvoinen on myös vuoden 2014 Round Table kilpailun erikoispalkinto ja menestynyt esiintyminen televisiokilpailussa ”Classic Stars 2016”. Vuonna 2017 Mikk osallistui "Nuori säveltäjä" -kilpailuun, jossa hänen teoksensa pääsi finaaliin. 
Esiintymiset.
Mikk Langeproon on soittamassa harmonikalla Pigini Super Bayan Sirius Piano. Viron esiintymisten lisäksi hän on esiintynyt Suomessa, Norjassa, Liettuassa, Latviassa, Venäjällä, Saksassa, Itävallassa, Kroatiassa ja Kiinassa. Soolo-esiintymisten lisäksi Mikk toimii aktiivisesti kamarimuusikkona, on soittanut useiden yhtyeiden kanssa ja tehnyt yhteistyötä erilaisissa projekteissa. Hänen tunnetuimpia yhteistyökumppaneitaan ovat olleet Henri Zibo, Jakob Peäske, Sten Heinoja, Maano Männi, Pille Lill, Kristiina Rokashevich, Karl Johan Kullerkupp, Robin Apparailly, Viron Neidojenkuoro Leelo ja Viron kansallinen sinfoniaorkesteri . Huomionarvoista on myös esiintyminen solistina laulujuhlissa (2019), jolla juhlittiin laulujuhlien 150 vuoden traditiota. 
Ura.
Mikk Langeproon on osallistunut useiden haitarikilpailujen, kuten "Minä Soitan Harmonikka 2017" ja "Viron harmonikka tähdet 2017", tuomaristoon ja hän on pitänyt mestarikursseja harmonikalla.
Arnaut Danjuma

Arnaut Danjuma Groeneveld (s. 31. tammikuuta 1997 Lagos, Nigeria) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Valenciaa.
Seurajoukkueura.
Danjuma pelasi kotimaassaan PSV Eindhovenin junioreissa. Kesällä 2016 hän siirtyi NEC Nijmegeniin ja pelasi kaudella 2016–2017 Eredivisiessä 12 ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Seuraavan kauden hän pelasi Nijmegenissa toisella sarjatasolla.
Kesällä 2018 Danjuma siirtyi belgialaisseura Club Bruggeen, jossa hän pelasi 21 liigaottelua ja teki niissä viisi maalia sekä kaksi Mestarien liigan ottelua, joissa teki yhden maalin.
Elokuussa 2019 Danjuma siirtyi englantilaisseura Bournemouthiin 15 miljoonan euron siirtosummalla. Hän aloitti valioliigauransa syyskuun lopulla toivuttuaan loukkaantumisesta. Kaudella 2019–2020 hän pelasi 14 ottelua Valioliigassa. Seuraavalla kaudella hän teki 33 Englannin mestaruussarjan ottelussa 15 maalia.
Elokuussa 2021 Danjuma siirtyi Espanjaan Villarrealin joukkueeseen viisivuotisella sopimuksella. Siirtosummaksi uutisoitiin 25 miljoonaa euroa. Hän pelasi 1,5 kauden aikana Villarrealissa 33 liigaottelua ja teki niissä 12 maalia. Kauden 2021–2022 Mestarien liigassa hän pelasi 11 ottelua ja teki kuusi maalia Villarrealin yltäessä välieriin.
Danjuma siirtyi tammikuussa 2023 kauden loppuun kestäneellä lainasopimuksella Tottenhamiin, jossa hän pelasi yhdeksän ottelua Valioliigassa ja teki yhden maalin sekä yhden pelin Mestarien liigassa. Kauden 2023–2024 hän pelasi lainalla Valioliigan Evertonissa, jossa hän pelasi 14 valioliigaottelua ja teki maalin 2. syyskuuta 2023 ottelussa Sheffield Unitedia vastaan.
Danjuma aloitti kauden 2024–2025 Villarrealissa. Hän ehti elokuussa 2024 pelata Villarrealissa kolme La Ligan ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Elokuun lopussa hän siirtyi Villarrealista saman sarjan Gironaan loppukauden mittaisella lainasopimuksella. Danjuma pelasi lainakaudellaan Gironassa 25 La Ligan ottelua, joissa hän teki kaksi maalia: ensimmäisen 20. joulukuuta 2024 Real Valladolidia vastaan ja toisen 30. maaliskuuta 2025 Barcelonaa vastaan. Mestarien liigassa hän pelasi seitsemän ottelua ja teki maalin 29. tammikuuta 2025 ottelussa Arsenalia vastaan.
Elokuussa 2025 Danjuma siirtyi Villarrealista ilmaissiirrolla saman sarjan Valenciaan. Hän allekirjoitti Valencian kanssa kolmivuotisen sopimuksen.
Maajoukkueura.
Danjuma on pelannut Alankomaiden alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän pelasi Alankomaiden A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2018 Kansojen liigan ottelussa Saksaa vastaan. Kolme päivää myöhemmin hän teki maalin ystävyysottelussa Belgiaa vastaan. Hän palasi maajoukkueeseen lokakuussa 2021 ja teki maalin MM-karsintaottelussa Gibraltaria vastaan. Hän on pelannut elokuun 23. päivään 2025 mennessä kuusi A-maaottelua, joista viimeisimmän maaliskuussa 2022.
Chris Mepham

Christopher James Mepham (s. 5. marraskuuta 1997 Lontoo, Englanti) on walesilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 191-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Mestaruussarjassa pelaavaa West Bromwich Albionia.
Mepham nousi Brentfordin junioreista mestaruussarjassa pelanneeseen edustusjoukkueeseen pysyvästi kaudella 2017–2018 päästyään edellisenä kautena kentälle vain yhdessä FA Cupin ottelussa. Hän pelasi 1,5 kauden aikana mestaruussarjassa 43 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Tammikuussa 2019 Mepham siirtyi Bournemouthiin, jossa hän pelasi loppukauden aikana 13 ottelua. Hän teki Valioliigassa ensimmäisen maalinsa kauden 2019–2020 avausottelussaan Sheffield Unitedia vastaan. Se olikin hänen ainoa maalinsa kauden 12 valioliigaottelussa. Kaudella 2020–2021 Bournemouth pelasi mestaruussarjassa, jossa Mephamille kertyi 24 ottelua ja yksi maali sekä lisäksi kaksi valioliigakarsintaottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi mestaruussarjassa 22 ottelua. Kaudella 2022–2023 Bournemouth pelasi jälleen Valioliigassa ja Mepham pelasi 26 valioliigaottelua, joista 24 ottelua avauskokoonpanossa. Kaudella 2023–2024 hän oli Valioliigassa avauskokoonpanossa kuudessa ottelussa ja tuli neljä kertaa vaihdosta kentälle. Kauden 2024–2025 hän pelasi lainalla Sunderlandissa, jossa pelasi 38 mestaruussarjaottelua, yhtä vaille kaikki avauskokoonpanossa ja kaksi nousukarsintaottelua. Hän siirtyi mestaruussarjan West Bromwichiin kesällä 2025.
Mepham pelasi Walesin maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2018 ystävyysottelussa Kiinaa vastaan. Hän on pelannut elokuun 2025 loppuun mennessä 49 maaottelua, joista 47 ottelua avauskokoonpanossa ja 43 ottelua alusta loppuun. Otteluista yksitoista on ollut Kansojen liigan otteluita, 14 EM-karsintaotteluita, kymmenen MM-karsintaotteluita, kolme kesän 2021 EM-kilpailujen otteluita ja kolme vuoden 2022 MM-kilpailujen otteluita.
Teemu Halmkrona

Teemu Halmkrona on Helsingissä asuva säveltäjä, pianisti ja musiikkipedagogi. Hän on säveltänyt laaja-alaisesti sekä taidemusiikkia että rytmimusiikkia. 
Halmkrona on koulutukseltaan musiikin maisteri musiikinteorian pääaineella (UniArts/SibA). Lisäksi hän on opiskellut musiikkia mm. Metropoliassa, Stadiassa ja Pop&amp;Jazz-konservatoriossa. Hän opettaa vakituisesti Länsi-Helsingin musiikkiopistossa sävellystä, musiikinteoriaa, pianonsoittoa ja vapaata säestystä. 
Halmkronan sävellyksiä ovat soittaneet hänen omien yhtyeidensä lisäksi mm. Subway Jazz Orchestra (De) UMO Jazz Orchestra (FI), Norrbotten BigBand (SE), Associazione Blue Note Orchestra (IT) ja Daryl McKenzie Jazz Orchestra (AU). Hän on myös luonut musiikkia ja äänitehosteita Tanel Pällin taideanimaatioihin. Sovituksia hän on tehnyt esimerkiksi Suomen Kansallisoopperalle, Heinolan kesäteatterille ja Länsi-Helsingin Musiikkiopistolle.
Vuonna 2014 Halmkrona voitti Sassarissa, Italiassa 13. Scrivere in Jazz -sävellyskilpailun parhaasta alkuperäisestä sävellyksestä teoksella "The Parting of the Ways". Häntä ennen kilpailun olivat suomalaisista voittaneet Kari Ikonen ja Sid Hille. Samalla teoksella hän sai jaetun toisen palkinnon vuoden 2013 Esko Linnavalli -sävellyskilpailussa. Hän on osallistunut ja päässyt finaaliin sekä palkintosijoille E.Linnavalli -sävellyskilpailussa ja sitä seuranneessa HIBBCC-kilpailussa muinakin vuosina, viimeksi syksyllä 2023 teoksellaan "Fleeting Memories".
Halmkrona on julkaissut kamarimusiikkia sekä nuotteina että äänitteinä. Syksyllä 2022 ilmestyi "Ikimetsän lumous – kuusi kappaletta pianolle" (Fennica Gehrmann) ja syksyllä 2024 "Seikkailuun! 12 kappaletta huiluryhmille ja pianolle" (Adecrea Oy). Äänitteinä hän on julkaissut digitaalisesti pianosinglejä, Hanna Tissarin soittaman huilusinglen "The Journey to the Top of the Hill" ja "Seasonal Moods" EP:n. Hänen, Tuomas Mettäsen ja Ilai Rämän muodostama ambient/krautrock-yhtye Siniaalto on julkaissut useita pitkäsoittoja.
Diego Rico

Diego Rico Salguero (s. 23. helmikuuta 1993 Burgos) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Getafea.
Rico aloitti liigauransa kotimaassaan Real Zaragozan joukkueessa. Hän pelasi Segunda Divisiónissa kausina 2013–2016 yhteensä 102 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Kevään 2015 neljässä nousukarsintaottelussa hän teki yhden maalin. Elokuussa 2016 Rico siirtyi Espanjan pääsarjassa pelaavaan Leganésiin, jossa hän pelasi kahden kauden aikana 51 liigaottelua ja teki niissä kolme maalia.
Rico siirtyi heinäkuussa 2018 englantilaisseura Bournemouthiin, jossa hän pelasi kaudella 2018–2019 Valioliigassa 12 ottelua. Kaudella 2019–2020 hän kuului suurimman osan kaudesta joukkueen vakiokokoonpanoon ja pelasi 27 valioliigaottelua, jotka kaikki avauskokoonpanossa. Kaudella 2020–2021 Rico jatkoi mestaruussarjaan pudonneessa Bournemouthissa ja pelasi pudotuspelit mukaan lukien 33 sarjaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Rico siirtyi kesällä 2021 espanjalaisseura Real Sociedadiin. Hän pelasi kaudella 2021–2022 Espanjan liigassa 20 ottelua oltuaan kauden alussa yli kaksi kuukautta sivussa lihasvamman vuoksi. Eurooppa-liigassa hän pelasi kaksi ottelua.
Raghunath Mohapatra

Raghunath Mohapatra (; 23. maaliskuuta 1943 – 9. toukokuuta 2021) oli intialainen arkkitehti, kuvanveistäjä ja parlamentaarikko Rajya Sabhassa.
Mohapatra syntyi odishalaiseen kuvanveistäjäperheeseen, jonka myötä hän sai varhain kosketuksen kuvanveistämiseen. Poikansa mukaan hän aloitti kuvanveistämisen ollessaan kahdeksanvuotias. Hän lopetti koulunkäynnin kolmannella luokalla omistautuen työllensä. Ollessaan 22-vuotias hänet palkittiin kansallisella arkkitehtuuripalkinnolla. Vuonna 1976 Intian presidentti myönsi hänelle Padma Shrin, jota seurasi vuonna 2001 Padma Bhushan. Vuonna 2013 hänelle myönnettiin maansa toiseksi korkein siviilikunniamerkki Padma Vibhushan.
Uransa aikana Mohapatra opetti kuvanveistoa yli 2000 oppilaalle. Hän oli erikoistunut perinteiseen hindulaiseen temppeliarkkitehtuuriin. Hänen luomansa auringonjumalaa esittävä patsas koristaa Intian parlamenttirakennusta. Teoksien luomisen lisäksi hän työskenteli säilyttääkseen vanhoja patsaita ja temppeleitä. Ladakhissa sijaitsevassa buddhalaisluostarissa on kolme Mohapatran luomaa Buddha-patsasta.
Presidentti Ram Nath Kovind nimitti Mohapatran parlamentin ylähuoneeseen vuonna 2018. Hän oli aikaisemmin vuonna 2014 yrittänyt Biju Janata Dal -puolueen tuella päästä sinne mutta oli hävinnyt kongressipuolueen Ranjib Biswalille. Mohapatra on kertonut elämäntavoitteensa olleen uuden Konarakin aurinkotemppelin rakentaminen. Hän osti valmiiksi sata eekkeriä maata Purin kaupungin läheltä. Vuonna 2018 hän pyrki saamaan pääministeri Narendra Modilta rahoitusta hankettansa varten. Alkuperäisen temppelin rakentajien väitetään olleen hänen esi-isiään. Mohapatra kuoli sairaalassa Bhubaneswarissa 9. toukokuuta 2021. Hän oli muutama päivää aikaisemmin saanut positiivisen tuloksen Covid-19-testistä.
Lonestars

Lonestars oli vuosina 1980–1981 toiminut suomalainen rockabilly-yhtye, joka julkaisi yhden albumin ja kaksi singleä. Lonestarsia pidettiin suomirockabillyn superyhtyeenä, sillä sen jäseniksi tulivat aikaisemmin Teddy &amp; The Tigersissa soittanut Teddy Guitar, Johnny &amp; the Dodgersin Rock-Ola ja Buck Jones &amp; His Rhythm Riders -yhtyeen kaksikko Buck Jones ja Farmer John. Musiikissaan Lonestars sulautti perinteiseen rockabillyyn muun muassa western swingiä, hillbillyä ja lopulta myös bluesia. Yhtye kuitenkin muutti nimensä vain hieman yli puolen vuoden jälkeen Falconssi ja muutti samalla tyyliään kohti rock'n'roll-musiikkia. Ilmoitus Lonestarsin lopettamisesta tapahtui yhtyeen lanseeraamisen tapaan "Suosikki"-lehden sivuilla.
Adele Sauros

Adele Sauros (s. 1990) on suomalainen jazzmusiikin puhallinsoittaja ja säveltäjä. Hän soittaa saksofoniperheeseen kuuluvista soittimista sopraano- ja tenorisaksofoneja sekä sen ulkopuolelta huilua. Hänen isänsä on Yrjänä Sauros.
Sauros on opiskellut Pop- ja jazzkonservatoriossa, Metropoliassa ja Prinssi Clausin konservatoriossa Alankomaiden Groningenissa. Kokoonpanoja, joissa hän on toiminut, ovat olleet muiden muassa Adele Sauros Quartet, Katu Kaiku, Tea For Two, Berlin Nun, JAF Trio ja Olavi Louhivuori Superposition. Hän on esittänyt aktiivisesti omia sävellyksiään. Vuonna 2018 hän vieraili Aurora Hentunen Quartetissa ja Laura Annika Quartetissa.
Sauros on esiintynyt monilla jazzfestivaaleilla Euroopan eri maissa. Vuosina 2014–2016 hän emännöi omaa jazzklubiaan Bar Kapsäkissä (entinen Allotria). Vuonna 2014 hän sai Young Nordic Jazz Comets -soolopalkinnon ja vuonna 2015 toistamiseen Young Nordic Jazz Comets -palkinnon, tällä kertaa Katu Kaiku -yhtyeen kanssa. Vuonna 2017 Sauros sai Suomen Saksofoniseuran Åke Forsell -palkinnon ja hänen suomalais-tanskalainen JAF Trionsa We Jazz Rising Star -palkinnon. Vuonna 2012 perustetun Adele Sauros Quartetin debyyttialbumi julkaistiin vuonna 2014. Vuonna 2016 ilmestyi ensimmäinen Saurosin omalla nimellä julkaistu albumi, "My Spontaneous Mind".
Leila Polák

 
Leila Polák (s. 6. heinäkuuta 1998) on unkarilainen karateka. Hän on moninkertainen EM-mitalisti katassa ja kumitessa. Polak on voittanut myös nuorten Euroopan mestaruuden kumitessa.
Kilpaura.
Marraskuussa 2014 Polák saavutti nuorten Euroopan mestaruuden kevytsarjassa voitettuaan loppuottelussa Mery Magazzun. Hän saavutti samoissa kilpailuissa aikuisten tasolla EM-pronssia joukkuekatassa yhdessä ldiko Koszon, Balasz Ordogin ja Laszlo Krajcsovicsin kanssa.
Toukokuussa 2016 Polák saavutti yhdessä Ildiko Koszon ja Martin Kocson kanssa hopeaa joukkuekatassa.
Marraskuussa 2017 Polák oli voittamassa EM-hopeaa Euroopan Openin joukkuekatassa yhdessä Ildiko Koszon ja Balazs Ordogin kanssa.
Maaliskuussa 2018 Polák saavutti Espanjan Openissa hopeaa naisten kevytsarjassa hävittyään loppuottelussa Ludivine Vedapodagomille. Yksilökatassa hän voitti pronssia. Toukokuussa Polák saavutti EM-hopeaa kevytsarjassa hävittyään loppuottelussa Ludivine Vedapodagomille. Kesäkuussa Polák saavutti All American Openissa hopeaa katassa hävittyään turnauksen voittajalle Eva Martinezille. Marraskuussa Polák otteli naisten EM-kisojen avoimessasarjassa, jossa hänen tie päättyi välieriin hävittyään Ksenija Zasorinalle. Polák sijoittui turnauksessa viidenneksi.
Maaliskuussa 2019 Polák saavutti Espanjan Openissa yksilö- ja joukkuekatassa hopeaa. Hän voitti myös Espanjan Openin kevytsarjan mestaruuden kohdattuaan loppuottelussa Nastasia Iavorscaia. Polák palkittiin myös parhaasta ottelutekniikasta. Kesäkuussa Polák saavutti All American Openin mestaruuden kevytsarjassa, voitettuaan loppuottelussa Ludivine Vedapodagomin. Kaksikko oli kohdannut vuotta aiemmin EM-kisoissa, jolloin Vedapodagomin oli parempi. Joulukuussa Polák saavutti EM-pronssia katassa.
Polák aloitti vuoden 2020 voittamalla helmikuussa Alankomaiden mestaruuskisoissa kevytsarjan ja kata mestaruuden. Lokakuussa hän saavutti kotimaansa Unkarin mestaruuden kumitessa ja katassa.
Polák oli mukana vuoden 2021 EM-kilpailuissa Puolassa, jotka järjestettiin poikkeuksellisesti marraskuussa koronaviruspandemian vuoksi. Yksilökatassa hän eteni loppukierrokselle, mutta ei saavuttanut mitalia. Joukkuekatassa hän saavutti pronssia yhdessä Balazs Papain ja Balazs Ördögin kanssa. Kumitessa Polák sijoittui alle 55-kiloisten sarjassa viiden parhaan joukkoon.
Maaliskuussa 2022 Polák saavutti kymmenennen kultamitalin Unkarin mestaruuskilpailuissa voitettuaan mestaruuden kumitessa ja katassa. Kesäkuussa hän oli mukana EM-kilpailuissa joukkuekatassa yhdessä Balazs Papain ja Balazs Ördögin kanssa. Kolmikko saavutti toista kertaa peräkkäin pronssia.
Marraskuussa 2023 Polák oli mukana MM-kilpailuissa, jossa hän hävisi avauskierroksella Minami Kojyolle. Joulukuussa Polák oli mukana EM-kilpailujen avoimessa painosarjassa. Hän saavutti ensimmäisen kumiten Euroopan mestaruuden, voittamalla loppuottelussa hallitsevan mestarin Daria Dobkowska Szeferin.
Lokakuussa 2024 Polák otteli Euroopan Openissa. Hänen turnaus päättyi avauskierroksella hävittyään Marta Kubasille.