tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lasse Äikäs

Lasse Taisto Äikäs (26. tammikuuta 1932 Kuolemajärvi – 12. kesäkuuta 1988 Jokioinen) oli suomalainen juristi ja Keskustapuoluetta edustanut poliitikko. Hän toimi kansanedustajana ja ministerinä 1970- ja 1980-luvuilla. Tätä ennen hän oli 1960–1970-luvuilla nimismiehenä eri pitäjissä Hämeessä.
Äikkään vanhemmat olivat poliisikonstaapeli "Viktor Vilhelm Äikäs" ja "Aino Paija". Hän pääsi ylioppilaaksi 1953, suoritti lainopin kandidaatin tutkinnon 1960 ja sai varatuomarin arvon 1963. Äikäs toimi Asutushallituksen esittelijänä 1960–1964 ja nimismiehenä Hauholla 1964–1968, Lammilla 1965–1966 ja Jokioisissa vuodesta 1968.
Äikäs oli keskustapuolueen kansanedustajana Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä 1975–1983. Hän oli puolustusministerinä Koiviston II hallituksessa 1979–1982. Äikäs oli presidentin valitsijamies vuoden 1978 presidentinvaaleissa ja toimi valtakunnallisen poliisiasiain neuvottelukunnan puheenjohtajana.
Abasia

Abasia on keskushermostossa oleva häiriö, joka aiheuttaa häiriöitä lihastoiminnassa vaikeuttaen, ellei jopa estäen näin kävelemisen. Abasia yhdistetään usein astasiaan, joka on seisomiskyvyttömyys.
Abasian eri tyypit määritellään seuraavasti:
Toivo Yläjärvi

Toivo Juhani Yläjärvi (30. toukokuuta 1941 Ruovesi – 3. heinäkuuta 2014 Kuopio) oli suomalainen agronomi ja toimitusjohtaja, joka toimi keskustapuolueen kansanedustajana ja ministerinä 1970- ja 1980-luvuilla. 
Elämä ja ura.
Yläjärven vanhemmat olivat maanviljelijä Oiva Johannes Yläjärvi ja emäntä Saimi Vilhelmiina Taipale. Hän pääsi ylioppilaaksi 1960 Mäntän yhteiskoulusta ja suoritti agronomin tutkinnon 1967. Yläjärvi oli Maataloustuottajien Keskusliiton MTK:n Pohjois-Savon toiminnanjohtajana Kuopiossa 1968–1971, Lihakunnan tiedotuspäällikkönä Kuopiossa 1971–1975 ja Lihakunnan hankintajohtajana 1987–1990. 1990-luvulla Yläjärvi toimi Savon Sanomat Oy:n toimitusjohtajana 1990–1998 ja Savon Mediat Oy:n kustannusjohtajana vuodesta 1999. 
Yläjärvi oli Keskustapuolueen kansanedustajana Kuopion läänin vaalipiiristä 1975–1987. Hän tuli edustaja Pentti Pekkarisen tilalle 27. tammikuuta 1975 tämän kuoltua liikenneonnettomuudessa. Yläjärvi toimi eduskunnan maa- ja metsätalousvaliokunnan puheenjohtajana vuosina 1979–1982 ja maa- ja metsätalousministerinä Sorsan IV hallituksessa 1983–1987. Yläjärvi oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1978 presidentinvaaleissa ja oli mukana kunnallispolitiikassa Kuopion kaupunginvaltuuston jäsenenä 1973–2008. Hän oli myös Valtion urheiluneuvoston jäsen 1978–1983, Maatalouspoliittisen neuvottelukunnan jäsen sekä Maatilatalouden kehittämisrahaston neuvottelukunnan puheenjohtaja 1980.
Yläjärvi kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen Kuopiossa 3. heinäkuuta 2014.
Yksityiselämä.
Yläjärven puoliso vuodesta 1976 oli Sirkka Elisa Nieminen. Heillä on kaksi lasta, joista tunnettu on päätoimittaja Erja Yläjärvi.
Wiljam Sarjala

Vihtori Wiljam Sarjala (vuoteen 1935 Sulo; 18. joulukuuta 1901 Laitila – 6. toukokuuta 1977 Espoo) oli suomalainen agrologi ja Maalaisliiton (myöh. Suomen Keskustapuolue) kansanedustaja ja ministeri.
Sarjala sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1962. Hänen poikansa oli professori ja opetushallituksen pääjohtaja Jukka Sarjala.
Varhaiset vuodet.
Sarjalan vanhemmat olivat maanviljelijä Herman Sulo ja Liisa Särkijärvi. Hän kävi kansakoulun ja suoritti maamieskoulun 1924 ja maamiesopiston 1927 valmistuen agrologiksi. Sarjala oli maataloustyönjohtajana Lohjalla 1925, maatalousneuvojana Kangasniemellä vuosina 1928–1941, alueneuvojana Kangasniemellä 1941–1948 ja Kangasniemen asutuskassan rahastonhoitajana 1934–1952. Sotavuosina Sarjala toimi työvoimapäällikkönä 1941–1944 ja Mikkelin työvoimapiirin tarkastajana 1944.
Poliittinen ura.
Sarjala oli Maalaisliiton (vuodesta 1965 Keskustapuolue) kansanedustajana 1948–1969 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä. Sarjala toimi eduskunnan I varapuhemiehenä 1966 ja verolakivaliokunnan puheenjohtajana 1968. Hän oli II valtiovarainministeri ja sen jälkeen kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri Sukselaisen I hallituksessa 1957. Sukselaisen II hallituksessa 1959–1961 ja Miettusen I hallituksessa 1961–1962 Sarjala toimi valtiovarainministerinä.
Presidentin valitsijamiehenä Sarjala oli vuosien 1950, 1956, 1962 ja 1968 presidentinvaaleissa. Hän oli mukana kunnallispolitiikassa Kangasniemen kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Hän oli myös jäsenenä muun muassa hinta- ja palkkaneuvostossa, Maalaisliiton keskushallituksessa ja Kunnallisliiton hallituksessa.
Friedrich Hasenöhrl

Friedrich Hasenöhrl (30. marraskuuta 1874 – 7. lokakuuta 1915) oli itävaltalainen fyysikko. Hänet tunnetaan erityisesti energian ja massan yhdistävästä E=mc² kaavasta, jonka hän johti ensimmäisenä. Hasenhörl teki kuitenkin laskuvirheen ja sai tulokseksi "m=(4/3)E/c²".
Elämä.
Friedrich Hasenöhrl syntyi Wienissä vuonna 1874. Hänen isänsä oli ammatiltaan asianajaja ja hänen äitinsä kuului ylimystöperheeseen. Peruskoulun jälkeen hän opiskeli Ludwig Boltzmannin ja Joseph Stefanin oppilaana luonnontieteitä ja matematiikkaa Wienin yliopistossa. Hän työskenteli vuosina 1898 ja 1899 Hendrik Lorentzin kylmälaboratoriossa Leidenissä.
Hasenöhrlistä tuli vuonna 1907 Boltzmannin seuraaja Wienin yliopiston teoreettisen fysiikan laitoksen johdossa. Hasenhörlillä oli joukko maineikkaita oppilaita opetettavana ja erityisesti hän vaikutti Erwin Schrödingeriin, josta tuli Nobel-palkittu.
Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä vuonna 1914, Hasenöhrl ilmoittautui vapaaehtoisena Itävalta-Unkarin armeijaan. Hasenöhrl oli sotilasarvoltaan yliluutnantti ("Oberleutnant") ja soti italialaisia vastaan Etelä-Tirolissa. Hasenöhrl haavoittui taistelussa ja toivuttuaan hän palasi rintamalle, jossa hän kuitenkin kuoli kranaatin räjähdykseen. Hasenöhrl oli kuollessaan 40-vuotias.
"E = mc²".
Hasenöhrl julkaisi vuosina 1904 ja 1905 kaksi artikkelia. Ensimmäisessä artikkelissa Hasenöhrl yhdisti massan ja energian inertian avulla. Hän tuli lopputulokseen, että massan ja energian välillä pätee kaava "m=(8/3)E/c²". Hasenöhrlin artikkelin nimi, jossa hän esittelee kaavan on suomennettuna "Liikkuvien kappaleiden säteilystä", kun taas Albert Einsteinin artikkeli, jossa hän esittelee nykymuodossa tunnetun kaavan on "Liikkuvien kappaleiden sähködynamiikasta".
Toisessa artikkelissa Hasenöhrl teki laskelmat uudelleen ja sai lopputulokseksi "m=(4/3)E/c²". Ebenezer Cunningham osoitti vuonna 1914 Hasenöhrlin tehneen laskelmissaan pienen mutta ratkaisevan virheen. Jos Hasenöhrl ei olisi tehnyt tätä virhettä, olisi hän saanut energian kertoimeksi 1 eli kaava olisi ollut muotoa "m=E/c²". 
Phillip Lenard vaati kaiken kunnian kuuluisasta kaavasta Hasenöhrille koska hän oli arjalainen, ja silloin kaava olisi arjalaisten löytämä.
Aino Malkamäki

Aino Elin Malkamäki (o.s. Sommarberg, 1. huhtikuuta 1895 Iitti – 17. lokakuuta 1961 Turku) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja SDP:n ja TPSL:n kansanedustaja ja ministeri.
Elämä.
Malkamäen vanhemmat olivat paperinpakkaaja "Otto Emil Sommarberg" ja "Hulda Karoliina Jaakkola". Hän pääsi ylioppilaaksi 1915 ja valmistui kansakoulunopettajaksi Helsingin ylioppilasseminaarista 1918. Malkamäki suoritti myös maalaiskuntien kirjastonhoitajan tutkinnon 1930. 
Malkamäki oli kotiopettajana ja sittemmin kansakoulunopettajana Rantasalmella 1918–1919 ja 1921–1922, Säämingissä 1919–1920, Pyhtäällä 1920–1921 ja Janakkalassa 1923–1958. Hän oli Työläisnaisten urheilulehden toimitussihteerinä 1923 ja toimi Turengin kirjastonhoitajana 1930–1939.
SDP:n kansanedustajana Malkamäki oli vuosina 1922–1929 Mikkelin läänin vaalipiiristä ja 1933–1958 Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä. Malkamäki tuli TPSL:n kansanedustajaksi edustaja Valdemar Liljeströmin tilalle 18. marraskuuta 1960 ja oli edustajana kuolemaansa saakka 1961. TPSL:n kansanedustajana Malkamäki edusti Helsingin kaupungin vaalipiiriä. TPSL:ään kuuluessaan Malkamäki ol sosiaaliministerinä Sukselaisen I hallituksessa 1957. 36 valtiopäivät istunut Aino Malkamäki on Suomen kolmanneksi pitkäaikaisin naiskansanedustaja Sirkka-Liisa Anttilan ja Miina Sillanpään jälkeen.
Malkamäki oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925, 1931, 1937, 1940, 1943, 1950 ja 1956 presidentinvaaleissa. Hän oli mukana kunnalispolitiikassa Janakkalan kunnanvaltuuston jäsenenä. Malkamäki toimi myös "Sos.dem. naisliiton" varapuheenjohtajana.
Malkamäki sai kouluneuvoksen arvonimen 1955.
Hannes Tiainen

Johannes (Hannes) Tiainen (9. helmikuuta 1914 Sortavala – 8. huhtikuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen agronomi, ylijohtaja ja poliitikko.
Elämä ja ura.
Tiaisen vanhemmat olivat vaatturimestari Juho Tiainen ja Anna Sihvonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1932 ja valmistui agronomiksi ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1937. Tiainen oli edistysmielisen osuuskauppaliikkeen palveluksessa 1938–1956, Valtion hankintakeskuksen ylijohtajana 1957–1971 sekä maatilahallituksen tuotanto-osaston päällikkönä ja ylijohtajana 1971–1977.
SDP:tä edustanut Tiainen oli maatalousministeriön ministeri Kekkosen III hallituksessa 1952–1953 ja Törngrenin hallituksessa 1954. Hän oli kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön ministeri ja sosiaaliministeriön ministeri Kekkosen V hallituksessa 1954–1956 sekä Fagerholmin II hallituksessa 1956–1957.
Ablaatio

Ablaatio tarkoittaa jonkin materiaalin haihtumista tai sulamista. Termiä käytetään etenkin glasiologiassa, avaruustutkimuksessa, fysiikassa ja lääketieteessä.
Glasiologia ja geomorfologia.
Glasiologiassa seurataan jäätiköiden ablaatiota eli sitä, kuinka jää sulaa ja haihtuu jäätiköiltä. Viime aikoina kiihtynyt ablaatio on huolestuttanut tutkijoita. Geomorfologiassa ablaatiomoreeniksi eli pintamoreeniksi nimitetään jäätikön sulaessa sen pinnalle rikastunutta, löyhää ja raekoostumukseltaan vaihtelevaa moreeniainesta.
Avaruustutkimus.
Avaruustutkimuksessa pyritään estämään eri aineiden ablaatio, kun ne palaavat Maan ilmakehään. Tämä on elintärkeää esimerkiksi astronauteille, jottei heidän sukkulansa tuhoutuisi matkalla.
Lääketiede.
Ablaatiolla tarkoitetaan lääketieteessä kudoksen poistamista tai tuhoamista niin, että tuhottu kudos jää elimistöön. Tällöin sen poistaa immuunipuolustus. Esimerkkinä ablaatiosta lääketieteen saralla käytetään yleisesti katetriablaatiota, jossa kudosta tuhotaan joko kryostaatin avulla jäädyttämällä tai hehkuvan kuuman vastuslangan avulla. Tätä operaatiota käytetään muun muassa sydämen ylimääräisten johtoratojen katkaisuun ja vuotavan maha- tai pohjukaissuolihaavan kauterisaatioon.
Biologia.
Biologiassa ablaatiota tarkastellaan solutasolla. Kun jokin solu sulkee jonkin geenin, kyseessä on ablaatio.
Kuvataiteen keskusarkisto

Kuvataiteen keskusarkisto oli Suomen Kansallisgallerian arkisto- ja kirjastotoiminnasta vastaava yksikkö, joka lakkautettiin vuoden 2013 lopussa. Sen kokoelmat muodostuivat taidehistoriallisista asiakirja-, lehtileike-, kuva-, video- ja äänitearkistoista ja kirjastosta. Keskusarkiston kansalliset kokoelmat sisältävät dokumenttiaineistoa 1800-luvulta nykypäivään. Arkiston toiminta tukee Valtion taidemuseon eri museoyksiköiden työskentelyä ja kehittää Suomen taidemuseoiden arkistointitointa. Arkistoissa on yli puoli miljoonaa valokuvaa. 
Kuvataiteen keskusarkisto harjoittaa taidehistoriallista tutkimusta sekä julkaisutoimintaa. Kuvataiteen keskusarkisto seuraa taide-elämän tapahtumia sekä taiteen määrittelyyn ja tulkintaan liittyvää keskustelua. Dokumentointityön sekä erityisprojektien tarkoituksena on tallentaa kuva-, teksti- ja äänitemuotoista aineistoa Suomen kuvataiteesta, taiteilijoista, taide-elämästä ja sen instituutioista. Kokoelmat karttuvat lähinnä lahjoitusten ja oman dokumentointitoiminnan tuloksena. Kuvataiteen keskusarkiston osastot palvelevat pääasiassa tutkijoita, mutta sen tietovarannot ovat myös opiskelijoiden ja kaikkien muiden kiinnostuneiden käytettävissä.
Kansallisgallerian kirjaston tietokanta on Kirjav@. Arkiston aineistoihin voi tutustua Lähteillä-verkkosivustossa.
Kuvataiteen keskusarkisto ottaa mielellään vastaan kuvataiteen historiaan ja nykytaiteeseen liittyvää dokumenttiaineistoa. 
Kuvataiteen keskusarkiston toimitilat sijaitsevat Helsingissä Ateneumissa ja Kiasmassa.
Toivo T. Pohjala

Toivo Topias Pohjala (27. heinäkuuta 1931 Harjavalta – 12. marraskuuta 2018 Harjavalta) oli suomalainen poliitikko, joka oli kokoomuksen kansanedustaja vuosina 1975–1987 ja maa- ja metsätalousministeri 1987–1991. Pohjala toimi myös Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliiton MTK:n vt. puheenjohtajana 1993–1994. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli maanviljelijä.
Elämä.
Pohjalan vanhemmat olivat maanviljelijä Toivo Pohjala ja Aino Lyydi Kangasniemi. Hän pääsi ylioppilaaksi 1950 ja suoritti agronomin tutkinnon 1956. Vuodesta 1955 lähtien Pohjala viljeli Harjavallan Torttilassa sijaitsevaa maatilaa ja toimi myös Rikkihappo Oy:n Harjavallan tehtaiden valtiontarkastajana 1956–1975.
Kokoomuksen kansanedustajana Pohjala oli vuosina 1975–1987 edustaen Turun läänin pohjoisesta vaalipiiriä. Maa- ja metsätalousministerinä hän toimi Holkerin hallituksessa 1987–1991. Pohjala oli myös presidentin valitsijamiehenä vuosien 1978 ja 1982 presidentinvaaleissa. Lisäksi hän oli mukana kunnallispolitiikassa Harjavallan kunnan-, kauppalan- ja kaupunginvaltuuston jäsenenä 1961–1972 ja 1977–1986. Vuosina 1965–1972 Pohjala oli valtuuston varapuheenjohtaja.
Vuosina 1993–1994 Pohjala toimi MTK:n vt. puheenjohtajana tehtävää hoitaneen Heikki Haaviston siirryttyä maa- ja metsätalousministeriksi. Ministerin arvonimen hän sai vuonna 2001.
Perhe.
Pohjala oli naimisissa Maija-Liisa Martinantin kanssa 1956–1980. Erottuaan hän avioitui kansanedustaja Sinikka Linkomiehen kanssa vuonna 1983. Pohjalalla oli kolme lasta ensimmäisestä avioliitostaan.
Tuulikki Hämäläinen

Tuulikki Katriina Hämäläinen (o.s. Ojala, 25. marraskuuta 1940 Helsinki – 23. lokakuuta 2023) oli suomalainen toimittaja ja SDP:n kansanedustaja ja ministeri.
Hämäläisen vanhemmat olivat laitosmies Jaakko Kustaa Ojala ja kutoja Alma Anna-Liisa Hellberg. Hämäläinen pääsi ylioppilaaksi 1959 ja suoritti ekonomin tutkinnon 1964. Hän oli Valtion tietokonekeskuksessa sihteerinä 1963–1964, Radion uutistoimituksessa politiikan ja työmarkkina-asioiden erikoistoimittajana 1965–1983 sekä sosiaali- ja terveysministerin poliittisena sihteerinä 1979–1980.
Hämäläinen oli SDP:n kansanedustajana Uudenmaan läänin vaalipiiristä 1983–1999. Hän oli eduskunnan maa- ja metsätalousvaliokunnan varapuheenjohtajana 1983–1986, talousvaliokunnan puheenjohtajana 1995–1998 ja valtiovarainvaliokunnan varapuheenjohtajana 1995. Hämäläinen toimi II sosiaaliministerinä Holkerin hallituksessa 1990–1991 alanaan sosiaali-, alkoholi- ja tasa-arvoasiat. 
Hämäläinen oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1982 ja 1988 presidentinvaaleissa. Hän oli mukana kunnallispolitiikassa Hyvinkään kaupunginvaltuuston jäsenenä vuodesta 1977, valtuuston puheenjohtajana 1984–1987 sekä kaupunginhallituksen puheenjohtajana 1981–1984.
Olavi Salonen

Olavi Oskar Salonen (28. elokuuta 1914 Helsinki – 27. tammikuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen talousmies ja kahdesti valtioneuvoston jäsen. Hän toimi myös aktiivisti valtakunnallisessa politiikassa.
Tausta.
Olavi Salosen oli lähtöisin hyvin vaatimattomista oloista ja hänen vanhempansa olivat porari Oskar Salonen ja Hilma Pekkala. Vuodesta 1939 lähtien hän oli avioliitossa Paula Orvokki Oterman kanssa ja heillä oli kolme lasta.
Koulunsa käytyään Salonen jatkoi opiskelua Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa ja valmistui sieltä yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi vuonna 1938 ja maisterin arvon hän sai vuonna 1956.
Siviiliura.
Salonen palveli koko varsinaisen työhistoriansa saman työnantajan palveluksessa. Hän tuli Osuustukkukaupan palvelukseen vuonna 1934 ja jäi vuonna 1971 nimekseen muuttaneesta Keskusosuusliike OTK:sta eläkkeelle vuonna 1978.
Urallaan OTK:ssa hän kohosi melko nopeasti sillä hän jäi eläkkeelle konsernin varapääjohtajan tehtävästä, jossa hän oli vuodet 1968–1978, hän oli myös johtokunnan jäsen vuosina 1962–1978.
OTK:n tehtävän johdosta hän joutui toimimaan useiden yritysten hallituksissa, tällaisia olivat mm. Kontio &amp; Kontio Oy:n johtokunnan puheenjohtajuus 1959–1978, Kustannus Oy Kansanvallan johtokunnan puheenjohtajuus 1965–1968.
Poliittinen ura.
Olavia Salonen toimi pitkään SDP:n asiantuntijana eri tehtävissä, mutta hänen toimintansa puolueen parissa kohosi korkeimmilleen kaksinkertaisena ministerinä. Rafael Paasion hallituksessa hän toimi Kauppa- ja teollisuusministerinä sekä pohjoismaisena yhteistyöministerinä ajalla 27. toukokuuta 1966 ja 22. maaliskuuta 1968. Ahti Karjalaisen toisessa hallituksessa hän toimi myös kauppa- ja teollisuusministerinä ajalla 26. maaliskuuta – 29. lokakuuta 1971.
Puolueen mandaateilla on toimi esimerkiksi Suomen Pankin pankkivaltuusmiehenä, joka tehtävä on yleensä varattu vain istuville kansanedustajille, vuosina 1966–1971. Lisäksi ministeriyden myötä tuli runsaasti eri yritysten johtokunta ja hallituksia, joiden jäsen tai puheenjohtaja hän oli.
Harri Hyttinen

Harri Tapani Hyttinen (13. helmikuuta 1952 Hyvinkää – 9. toukokuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. 
Lapsuus ja nuoruus.
Hyttinen muutti Helsinkiin pikkupoikana vanhempiensa Osmon ja Mairen (o.s. Turunen) kanssa. Perhe oli lähtöisin Pohjois-Karjalasta Lieksan Pankakoskelta. Isä työskenteli autonkuljettajana ja talonmiehenä, äiti hoiti nelilapsista perhettä. Hyttiset asuivat Kruununhaassa, josta Harri kävi koulua Helsingin Normaalilyseossa. Alun perin hän tuli tunnetuksi lapsinäyttelijänä "Naapurilähiö"-televisiosarjan Matti Sarpamaana ja rooleistaan Radioteatterissa ja Helsingin kaupunginteatterissa, jossa hän esiintyi menestysmusikaalissa "Viulunsoittaja katolla". Nuorena Hyttinen pelasi myös aktiivisesti jalkapalloa HJK:ssa.
Ura.
Hyttinen valmistui Suomen Teatterikoulusta näyttelijäksi vuonna 1977. Hän oli mukana lähinnä kurssitovereistaan koostuneessa ensemblessa Suomen Kansan Teatterissa, joka tuotti Koiton talon näyttämölle 1970-luvun lopun teatteritapauksen, Arto af Hällströmin ohjauksen "Pete Q". Ammattilaisuransa alussa hän teki lastenteatteria muutaman vuoden kiinnityksellä Penniteatterissa, mutta toimi koko loppuelämänsä freelancerina. Hyttinen oli opiskellut pantomiimia Tšekkoslovakiassa Ladislav Fialkan johdolla. Hän valmisti ja esitti miehen ja viinan tiestä kertovan yhden miehen "Paras ystäväni" -pantomiiminäytelmän (ohjaus Helena Anttonen, musiikki Matti Rantanen), jota hän kiersi esittämässä satoja kertoja ympäri Suomea 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa. Myöhemmin häntä työllistivät varsinkin elokuvat ja kuunnelmat sekä dubbaukset. Lasten suursuosikki oli hänen roolinsa tallitonttu Rämäkkänä television "Histamiinin joulukalenterissa" (1980, uusittu 1984). Hän esiintyi muun muassa videopelihahmon Hugon ja "Matka maailman ympäri" -piirrossarjan Tikon ja Fixin ääninäyttelijänä sekä "Alfred J. Kwak" -piirrossarjassa monen hahmon ääninäyttelijänä, muun muassa Alfredin isän.
Hyttinen oli myös musiikillisesti lahjakas näyttelijä, lauloi nuorempana Koiton Laulun kuorossa, soitti kitaraa Teatterikoulun kurssitovereista koostuneessa yhtyeessä Johan Lewis &amp; Korjaa Bois (albumi "Jätenauhaa.. eli rakkautta koko kansalle", Love Records 1978) ja yhtenä viimeisistä töistään valmisti lauluillan otsikolla "Meriluu" (ensi-ilta Tampereen Teatterikesässä 9. elokuuta 2001).
Hyttinen sai Jussi-palkinnon parhaasta miessivuosasta vuonna 1989 roolistaan Dynamiitti-Lahtena elokuvassa "Petos".
Yksityiselämä.
Hyttinen oli vuodesta 1980 avoliitossa ja 1985–1990 avioliitossa tutkija Helena Saarikosken kanssa. Hyttisellä on kaksi lasta, näyttelijä Elsa Saisio (s. 1981), jonka äiti on kirjailija Pirkko Saisio, ja Otso Hyttinen (s. 1987, nyk. Kratz), jonka äiti on Helena Saarikoski. Viimeiset viisitoista vuotta Hyttinen asui avoliitossa Helena Kuosmasen kanssa.
Hyttisen nuorempi veli Jarmo Hyttinen on myös näyttelijä helsinkiläisessä improvisaatioteatterissa Stella Polariksessa.
Harri Hyttinen kuoli toukokuussa 2006 Meilahden sairaalassa, sairastettuaan lyhyen aikaa. Hänen tuhkansa on siroteltu mereen Harmajan luona.
Eemil Partanen

Juho Eemil (J. E.) Partanen (28. marraskuuta 1906 Sotkamo – 7. huhtikuuta 1996 Sotkamo) oli suomalainen agrologi ja Maalaisliiton–Keskustapuolueen kansanedustaja ja ministeri.
Partasen vanhemmat olivat pienviljelijä Kusti Partanen ja Anna Kustaava o.s. Hiljanen. Hän kävi kansakoulun ja suoritti maamieskoulun 1934 ja pienviljelysneuvojaopiston 1937. Partanen työskenteli aluksi uitto-, rakennus- ja maatyöläisenä ja sen jälkeen Itä-Karjalan maanviljelysseuran maatalousneuvojana Ruskealassa 1938–1940, Kajaanin maanviljelysseuran pika-asutusneuvojana Sotkamossa 1940–1945 ja maatalous- ja asutusneuvojana 1945–1952. Sotavuosina hän oli työvoimapäällikkönä Ruskealassa 1939–1940 ja Sotkamossa 1941–1950.
Partanen oli Maalaisliiton kansanedustajana 1954–1965 ja Keskustapuolueen kansanedustajana 1965–1971 edustaen Oulun läänin vaalipiiriä. Hän toimi II sosiaali- ja terveysministerinä Koiviston I hallituksessa 1968–1970. Partanen oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1956, 1962 ja 1968 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana Sotkamon kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja kunnanhallituksen jäsenenä. Partanen oli Maalaisliiton–Keskustapuolueen keskushallituksen jäsen ja Keskustapuolueen Kainuun piirijärjestön puheenjohtaja.
Partanen oli naimisissa Helvi Maria Mustosen kanssa 1939–1940. Jäätyään leskeksi hän meni uusiin naimisiin Taimi Edit Lempiäisen kanssa 1940. Liitosta syntyi kuusi lasta.
Partanen sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1970.
Valto Käkelä

Valde (Valto) Edvard Käkelä (19. huhtikuuta 1908 Lappee – 30. tammikuuta 1977 Nuijamaa) oli suomalainen liikemies ja poliitikko. Käkelä oli SDP:n kansanedustaja vuosina 1945–1972 sekä sisäasiainministeri 1955−1956.
Käkelän vanhemmat olivat pienviljelijä, kansanedustaja Elias Käkelä ja Maria Partanen. Hän kävi kansakoulun ja suoritti 1928 Työväen Akatemian. Käkelä oli Viipurin sosialidemokraattisen nuorisopiirin järjestäjä ja Kansan Työ -lehden palveluksessa Lappeenrannassa ja Viipurissa. Hän toimi Itä-Suomen Urheiluvälineitä -yhtiön liikkeenhoitajana Viipurissa vuoteen 1944 saakka ja sen jälkeen liikkeen osakkaana Lappeenrannassa.
Käkelä oli SDP:n kansanedustajana Kymen läänin läntisestä vaalipiiristä vuosina 1945–1948 ja Kymen läänin vaalipiiristä 1948–1972. Hän oli eduskunnan suuren valiokunnan puheenjohtaja 1957 ja valtiovarainvaliokunnan puheenjohtaja 1968–1969. Käkelä toimi sisäasiainministerinä Kekkosen V hallituksessa 1955–1956 ja toisena valtiovarainministerinä Karjalaisen II hallituksessa 1970–1971.
Presidentin valitsijamiehenä Käkelä toimi vuosien 1950, 1956, 1962 ja 1968 vaaleissa. Hän osallistui kunnallispolitiikkaan Lappeen, Viipurin ja Lappeenrannan valtuustoissa. Käkelä oli Lappeenrannan kaupunginvaltuuston puheenjohtaja.
Käkelällä on nimikkokatu Lappeenrannassa, "Valto Käkelän katu", jonka varrella sijaitsee muun muassa Etelä-Karjalan keskussairaala.
Käkelä oli naimisissa Gunnel Maria Lundmarkin kanssa vuodesta 1957. Käkelän tytär Anneli Kiljunen on ollut SDP:n kansanedustajana vuodesta 2003 alkaen.
Eino Palovesi

Eino Oskari Palovesi (vuoteen 1947 Möttönen; 19. toukokuuta 1904 Perho – 25. helmikuuta 1980 Jyväskylä) oli suomalainen maanviljelijä, Keski-Suomen läänin maaherra ja Maalaisliiton kansanedustaja ja ministeri.
Paloveden vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Möttönen ja Alma Emilia Oksakoski. Hän kävi kansakoulun ja suoritti maanviljelyskoulun 1923. Palovesi oli Pienviljelijäin keskusliiton maatalousneuvojana Keski-Suomessa ja Pohjois-Savossa 1926–1939, maanviljelijänä 1926–1939 ja maanviljelijänä Karstulassa 1932–1980. Hän oli Keski-Suomen läänin maaherrana 1960–1971.
Palovesi oli Maalaisliiton kansanedustajana 1939–1960 ja edusti Vaasan läänin itäistä vaalipiiriä. Hän toimi kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Fagerholmin II hallituksessa 1956–1957 ja sisäasiainministerinä Sukselaisen II hallituksessa 1959–1960. 
Palovesi oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1937, 1940, 1943, 1950 ja 1956 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana Karstulan kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja kunnallislautakunnan varapuheenjohtajana. Palovesi oli myös Maalaisliiton keskushallituksen jäsen ja Keski-Suomen piirin puheenjohtaja.
Palovesi oli naimisissa Alma Humpin kanssa 1930–1968. Jäätyään leskeksi hän meni uusiin naimisiin Leena Hellin Pekkasen (ent. Tennilä) kanssa 1970.
Palovesi sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1954.
Kanslia

Kanslia (lat. "cancellaria", sa. "kanzlei", fr. "chancellerie", eng. "chancery") on valtionhallinnon tai kunnallishallinnon viraston tai laitoksen organisaatioyksikkö, joka hoitaa hallinnollisia asioita. Nimitystä alettiin käyttää keskiajalla virkamiehistä, jotka hoitivat kuninkaan tai ruhtinaan hovissa hallintoasioita hänen apunaan ja valtuutuksellaan.
Nykyään kanslia on vanhahtava nimitys, joka viittaa byrokratiaan sen kielteisissä merkityksissä. Sen on korvannutkin usein asiakaspalveluun viittaavat nimitykset. Nimitys on kuitenkin säilynyt esimerkiksi ministeriöiden ynnä muiden virastojen korkeimpien virkamiesten nimikkeessä "kansliapäällikkö". Nimitystä käytetään kuitenkin edelleen monien instituutioiden ja virastojen sihteeriasioita hoitavista toimistoista (esim. valtioneuvoston kanslia, tasavallan presidentin kanslia, yliopiston tiedekunnan kanslia jne.).
Huuhteluaine

Huuhteluainetta käytetään pyykinpesussa, jotta pesty pyykki tuntuisi pehmeämmältä, tuoksuisi paremmalta eikä sähköistyisi. Sähköistyneet vaatteet vetävät itseensä enemmän likaa. Huuhteluaineessa olevat molekyylit vähentävät hankauskitkaa ja siten hankaussähkön muodostumista kankaaseen. Lisäksi aineen molekyylit ja niiden sitomat vesimolekyylit kiinnittyvät kankaaseen, jolloin pinta tuntuu pehmeämmältä. 
Annostelu.
Huuhteluainetta riittää usein pienempi määrä kuin ohjeessa väitetään. Vajaaseen koneelliseen tulee muutenkin laittaa vajaa annos huuhteluainetta. Jotkin kankaat voivat pysyä pehmeinä, vaikka ainetta ei käyttäisi joka kerta.
Mihin huuhteluaine sopii.
Erityisen hyvin huuhteluaine sopii sähköistyville kankaille kuten polyesteri, polyamidi ja akryyli, etenkin talvella. Sen väitetään parantavan näiden käyttömukavuutta ja käyttöikää. 
Työtehoseuran tutkija Tarja Marjomaa sanoo, että huuhteluaine sopii myös puuvilla- ja villavaatteille muttei pidennä vaatteiden käyttöikää.
Mihin huuhteluainetta ei pidä käyttää.
Jos huuhteluaine ei sovi tekstiilille, siinä on yleensä huuhteluaineen kieltomerkki.
Pyyhkeiden imukyky kärsii huuhteluaineesta, samoin mikrokuituisten siivousliinojen kyky imeä likaa ja pölyä.
Huuhteluaine voi vahingoittaa elastaanikuituja. Se ei siis sovi vaatteille, joiden tuoteselosteessa lukee "elastaani" tai sen tuotenimi Lycra, Dorlastan tai Spandex. Elastaania on erityisen usein uimapuvuissa ja alushousuissa sekä muissa joustavissa vaatteissa.
Huuhteluaine voi heikentää ulkoiluvaatteen vedenhylkivyyttä. Se ei siis sovi vettä hylkiville ulkoiluvaatteille (esim. dry/dri-fit ja goretex).
Untuvavaatteillekaan huuhteluaine ei sovi, koska se vähentää niiden ilmavuutta.
Haittoja.
Huuhteluaine kuormittaa ympäristöä eikä välttämättä sovi herkälle iholle.
Hyvin harvat saavat huuhteluaineiden hajusteista tai säilöntäaineista allergiaoireita. Allergisille tarkoitetut "Sensitive"-huuhteluaineet ovat yleensä hajusteettomia, mutta niissäkin voi olla säilöntäaineita.
Jotkut pitävät huuhteluainetta turhana eivätkä käytä sitä lainkaan.
Huuhteluainetta kertyy helposti vaatteisiin, jos sitä käyttää suositellun määrän joka pesussa.
Huuhteluaineen vaihtoehtoja.
Silittäminen, rumpukuivaus, mankelointi ja kädellä hierominen ovat vaihtoehtoisia keinoja tehdä vaate pehmeäksi.
Huuhteluaineen sijaan voidaan käyttää myös etikkaa, joka samalla raikastaa pyykinpesukoneen.
Risto Juhani

Risto Yrjö Juhani (aik. Pulliainen; 25. huhtikuuta 1934 Suonenjoki – 19. lokakuuta 2013) oli suomalainen keramiikkataiteilija, teatteriohjaaja ja kirjailija.
Juhanin vanhemmat olivat asemapäällikkö Yrjö Juhani Pulliainen ja emäntä Rauha Malm. Hän kävi Tampereen yliopiston draamastudion ohjaajalinjan 1958-1960. Juhanin nimi oli alkujaan Risto Yrjö Juhani Pulliainen. Turun ja Porin lääninhallitus oikeutti hänet 10.9.1963 päivätyllä päätöksellä muuttamaan nimensä Risto Yrjö Juhaniksi. Juhani asui tuolloin Raumalla, sittemmin Heinolassa.
Juhani oli perustamassa Jyväskylän Huoneteatteria vuonna 1958. Hän toimi myös 1960-luvun alussa teatterinjohtajana Uudessakaupungissa ja Raumalla sekä ohjaajana ja lavastajana Porin Teatterissa. 
Juhani on käsikirjoittanut lukuisia lyhytelokuvia sekä Matti Kassilan "Päämaja"-elokuvan, jossa myös näytteli tiedusteluosaston päällikköä.
Juhani on haudattu Heinolan seurakunnan hautausmaalle muistolehtoon.
Liisa Nevalainen

Anna-Liisa Häyrinen (ent. Högdahl, o.s. Nevalainen; ) oli suomalainen näyttelijä ja salapoliisikirjailija.
Perhetausta.
Liisa Nevalaisen nuorempi veli oli palkittu elokuvaaja Esko Nevalainen.
Ura.
Nevalaisen ensimmäinen teatterikiinnitys oli Helsingin Kansanteatteriin vuonna 1936, jossa hän työskenteli kymmenen vuotta. Myöhemmin hän näytteli myös Tampereen Työväen Teatterissa sekä Kotkan ja Lahden kaupunginteatterissa. 1950-luvun loppupuolella Nevalainen työskenteli Intimiteatterissa kaksi vuotta. Pitkän teatteriuran lisäksi hän esiintyi 26 elokuvassa vuosina 1934−1962, enimmäkseen pikkuosissa. Nevalaisen ensimmäinen merkittävä filmirooli oli vuoden 1945 elokuvassa "Vastamyrkky". Elokuvassa "Skandaali tyttökoulussa" (1960) hänellä oli pääosa tyttökoulun johtajattarena. Nevalaisella oli myös naispääosa "Punaisessa viivassa" (1959). Hän teki ehkä tunnetuimman roolinsa elokuvassa "Pojat" (1962), jossa hän näytteli Jaken äitiä.
Nevalainen siirtyi 1960-luvun puolivälissä televisioon, missä hän alkoi näytellä ja kirjoittaa jaksoja miehensä luotsaamaan "Hanski"-sarjaan. Hän esiintyi myös suositussa televisiosarjassa "Me Tammelat", jossa hän näytteli äiti Tammelaa. Nevalainen myös ohjasi sarjaa yhdessä Eine Laineen kanssa. Lisäksi hän kirjoitti useita televisionäytelmiä.
Näyttelijänuransa jälkeen Nevalainen alkoi kirjoittaa rikosromaaneja. Häneltä ilmestyi yhteensä kahdeksan dekkaria, joissa kerrotaan rikoskomisario Antti Karpalon tutkimuksista. Viimeinen dekkari ilmestyi vuosi ennen Nevalaisen kuolemaa.
Yksityiselämä.
Vuodesta 1939 kuolemaansa asti Nevalainen oli naimisissa näyttelijä Hannes Häyrisen kanssa. Heillä oli kaksi lasta, Marjukka ja Jukka.
Nevalainen kuoli keuhkoveritulppaan 71-vuotiaana. Nevalainen on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Raymond Hecht

Raymond Hecht (s. 11. marraskuuta 1968 Gardelegen, Itä-Saksa) on saksalainen keihäänheittäjä. Hänen ennätyksensä on 92,60 metriä, joka on heitetty vuonna 1995 Oslossa. Heitto oli vuoteen 2017 asti Saksan ennätys, jolloin sen rikkoi Thomas Röhler tuloksella 93,90. Keihäänheiton maailmantilastossa Hecht on kahdeksannella sijalla (toukokuu 2022). Hecht saavutti pitkällä urallaan yhden aikuisten arvokisamitalin, Euroopan-mestaruuskilpailujen pronssia Budapestissa 1998. Olympialaisissa Hecht sijoittui kahdesti neljänneksi, vuosina 1996 ja 2000. Atlantassa 1996 hän hävisi kolmanneksi sijoittuneelle Seppo Rädylle kymmenen senttimetriä.
Arvokisasijoituksia.
Euroopan-mestaruuskilpailut.
Lisäksi Raymond Hecht voitti nuorten Euroopan-mestaruuskilpailuissa pronssia vuonna 1987 Birminghamissa.
"10 parhaan tuloksen keskiarvo 90,29"
Yleisvenäläinen valtion televisio- ja radioyhtiö

Yleisvenäläinen valtion televisio- ja radioyhtiö (, lyh. VGTRK) on Venäjän federaation omistama, vuonna 1990 perustettu mediayritys, joka omistaa radio- ja televisioasemia, uutistoimiston ja julkaisee uutispalvelusivustoja internetissä. Yhtiömuodoltaan mediatalo on federatiivinen valtion unitaarinen yritys (FGUP).
RBK Reiting- luokitusyrityksen vertailun mukaan VGTRK oli vuonna 2013 liikevaihdoltaan toiseksi suurin joukkoviestintään keskittynyt yrityskonserni IVY-alueella, edellään vain Gazprom Media. 
VGTRK:n omistuksessa olevat mediat:
Osa aiemmin VGTRK:hon kuuluneista joukkoviestimistä siirrettiin vuoden 2013 lopulla valtionjohdon tiiviimmän kontrollin alaisuuteen, uuteen Rossija segodnja -mediayhtiöön. Mediayhtiön johtoon asetettiin Venäjän presidentinhallinnolle uskollinen mies. Päätoimittaja uuteen yhtiöön löydettiin valtiolliselta Russia Today -tv-kanavalta. Uuteen yhtiöön siirtyi tätä ennen varsin itsenäisenä pidetty RIA Novosti -uutistoimisto samoin kuin neuvostovuosien viestintäperinnettä jatkava, vuodesta 1922 ulkomaille Moskovan näkemyksiä levittänyt radiokanava Venäjän Ääni (Golos Rossii) verkkosivustoineen. 
Venäjän vuoden 2014 budjetissa VGTRK:lle myönnettiin 18,45 miljardin ruplan (noin 407 milj. euron) valtiontuki sekä 3,2 miljardin ruplan (71 milj. EUR) erillistuki digitaalisiin lähetyksiin siirtymiseksi (hankeaika 2013-2015). Tämän ohella yhtiö sai esimerkiksi 6,621 miljardin ruplan (146 milj. EUR) valtiontuen keskeisten venäläisten (ei ainoastaan yhtiön omien) tv-kanavien näkyvyyden turvaamiseen syrjäseuduilla. Jakelutukea myönnettiin kanaville Pervyi kanal, NTV, "Viitonen" (Пятый), lastenkanava Karusel ja "TV-tsentr".
Outlawz

Outlawz (tunnetaan myös nimellä Outlaw Immortalz) on yhdysvaltalainen rap-ryhmä New Yorkista ja New Jerseystä. Ryhmän perusti Tupac Shakur vuonna 1995. Tha Outlawz -ryhmä tuli tunnetuksi ehkä parhaiten Tupacin "Hit 'Em Up" -videosta.
Esilletulo.
Outlaw on kirjainsana Operating Under Thug Laws As Warriors. Alkujaan Outlawz vaikutti nimellä Dramacydal, jonka ensiesiintyminen tapahtui 2Pacin "Me Against the World" -levyllä. Ryhmä esiintyi kahdessa kappaleessa; "Me Against the World" ja "Outlaw". Dramacydal koostui seuraavista jäsenistä:
Outlaw.
Kun Tupac meni Death Row:lle vankilasta päästyään, hän värväsi ryhmään velipuolensa Mopreme Shakurin ja Big Syken. Dirty Bruce oli niin ikään otettu mukaan, he tekivät yhdessä kappaleen "When We Ride" joka on mukana 2Pacin multiplatinaa myynneellä albumilla "All Eyez on Me". Myöhemmin mukaan tulivat E.D.I., Kastro ja Napoleon ryhmästä Dramacydal, Hussein ja Kadafi Fatal-N-Felony -ryhmästä sekä Mussolini ja Komani Thug Life -ryhmästä.
Nykyään.
Tha Outlawz on julkaissut kuusi studioalbumia ilman 2Pacia ja yhden 2Pacin kanssa. Stormey liittyi ryhmään vuonna 2005. Hussein Fatal liittyi ryhmään uudestaan vuonna 2006. 
Outlaw Recordz Australia.
Vuoden 2008 lokakuussa The Outlawz perusti levy-yhtiön Outlaw Recordz Australia. Levy-yhtiön tarkoituksena on auttaa australialaisia artisteja Rukasia ja Young Bleezyä. Rukas toimii kyseisen yhtiön johtajana ja Bleezy toimii tuottajana.
Constantine (elokuva)

Constantine on Francis Lawrencen ohjaama vuonna 2005 ensi-iltansa saanut toiminta- ja kauhuelokuva, joka perustuu löyhästi "Hellblazer"-sarjakuvaan. Elokuva keräsi maailmanlaajuisesti 230 miljoonan dollarin lipputulot.
Juoni.
John Constantine polttaa kuin korsteeni ja lähettää ihmisten keskuudessa kulkevia pahoja henkiä takaisin helvettiin, jonne hänet itsekin on tuomittu. Hän on kuitenkin kuolemassa syöpään ja yrittää keksiä keinon päästä taivaaseen. Hän tapaa skeptisen poliisin Angela Dodsonin, jonka kaksoissisko on kuollut hämärissä olosuhteissa. Tapauksen selvittely vie heidät demonien maailmaan ja keskelle yliluonnollisia tapahtumia.
Erot sarjakuvaan.
Elokuva sai faneilta ankaria moitteita, sillä sarjakuvassa John Constantine on vaaleahiuksinen britti joka muistuttaa Stingiä, kun taas elokuvassa hän on tummahiuksinen amerikkalainen. Sarjakuvassa Constantine on tuomittu suoraan helvettiin noituuden harjoittamisesta ja isänsä murhayrityksestä; elokuvassa hän yritti itsemurhaa, mikä epäsi häneltä pääsyn taivaaseen.
Videopeli.
Elokuvan pohjalta julkaistiin samoihin aikoihin myös samanniminen videopeli.
Viktor Gorbatko

Viktor Vasiljevitš Gorbatko (; 3. joulukuuta 1934 Ventsy-Zarja Krasnodarin luona, Venäjän neuvostotasavalta – 17. toukokuuta 2017 Moskova) oli neuvostoliittolainen kosmonautti.
Elämäkerta.
Hän kävi keskikoulun ja astui asepalvelukseen. Vuodet 1952–1956 hän oli sotilaslentokoulutuksessa. Sen jälkeen hän palveli Neuvostoliiton ilmavoimissa opiskellen eteenpäin.
Vostok ja Voshod.
Maaliskuussa 1960 Gorbatko ja 19 muuta sotilaslentäjää valittiin Neuvostoliiton ensimmäiseen kosmonauttiryhmään. Hän ei kuitenkaan päätyneet ensimmäisten kuuden joukkoon, jotka lensivät ensimmäisinä. Näissä missioissa hän toimi lennonjohdossa ja kuului varamiehistöihin, muttei lentänyt avaruuteen.
Sojuz.
Syksyllä 1965 Gorbatko valikoitui Sojuz-lentäjien joukkoon saaden koulutusta kaavailtua Kuu-lentoa varten. Elokuussa 1967 hänellä havaittiin sydänongelmia, mutta ne ilmeisesti eivät olleet fyysistä alkuperää.
Gorbatko lensi seuraavat lennot
Hän vietti kaikkiaan 31 vuorokautta avaruudessa. 15. joulukuuta 1968 Gorbatko sai diplomin Zukovskin testilentäjäkoulusta.
Saljut ja Interkosmos.
7. helmikuuta 1977 Gorbatko lensi Sojuz 24 -aluksella Saljut 5-avaruusasemalle 18 päivän lennon.
2. heinäkuuta 1980 hän lensi Sojuz 37 -avaruusaluksella Saljut 6-avaruusasemalle.
Muuta.
Hän erosi palveluksesta 28. elokuuta 1982 ryhtyen urheilukomitean johtajaksi. Myöhemmin hän toimi professorina Ilmavoimien akatemiassa, Moskovassa.
Gorbatko oli naimisissa ja perheessä oli kaksi tytärtä.
Danyon Loader

Danyon Joseph Loader (s. 21. huhtikuuta 1975 Timaru) on uusiseelantilainen uimari, joka edusti kotimaataan kaksissa kesäolympialaisissa, vuosina 1992 ja 1996. Kesäolympialaisissa 1992 hän voitti hopeaa 200 metrin perhosuinnissa, ja neljä vuotta myöhemmin hän voitti kaksi kultaa, nyt 200 ja 400 metrin vapaauinneissa. Hän paransi uransa aikana 200 metrin perhosuinnin lyhyen radan ME-aikaa kolmeen otteeseen, ja lisäksi hän ui yhden maailmanennätyksen 400 metrin vapaauinnissa, senkin lyhyellä radalla. Vuonna 1994 pitkän radan MM-kilpailuissa hän voitti yhden hopean ja kaksi pronssia. Hänet valittiin International Swimming Hall of Famen jäseneksi vuonna 2002. Hän esiintyi Uuden-Seelannin Tanssii tähtien kanssa -ohjelmassa keväällä 2006.
Electric Tepee

Electric Tepee on Hawkwindin studioalbumi vuodelta 1992. 
Yhtyeen kokoonpano oli kutistunut kolmimiehiseksi Harvey Bainbridgen ja Bridget Whishartin lähdettyä yhtyeestä. Laulaja-kitaristi Dave Brock, basisti Alan Davey ja rumpali Richard Chadwick jatkoivat triona käyttäen runsaasti tietokoneita, sekvenssereitä ja syntetisaattoria lavalla ja studiossa luodakseen elektronisen taustan musiikkiin. Albumin musiikki onkin trio-pohjaista hard rockia runsaalla elektronisella musiikilla höystettynä. 
Albumi nauhoitettiin Dave Brockin omalla Earth-studiolla Devonissa. Kappale "Mask Of Morning" kierrättää yhtyeen ensilevyltä löytyvän "Mirror Of Illusion"-kappaleen lyriikoita ja "Rites Of Netherworld" pohjautuu Igor Stravinskyn "Kevätuhri"-teokseen. Albumin kenties tunnetuin kappale on Brockin ja Daveyn säveltämä, hard rock-painotteinen "Right To Decide".
Albumin kesto on lähes 80 minuuttia. Atomhenge on julkaissut albumista remasteroidun version vuonna 2009.
It Is the Business of the Future to Be Dangerous

It Is the Business of the Future to Be Dangerous on Hawkwindin studioalbumi vuodelta 1993. 
Albumin nimi on lainaus matemaatikko/filosofi Alfred Whiteheadin teksteistä, joita käytettiin myös Space Ritual -albumin kansiteksteissä vuonna 1973. Yhtye levytti albumin triona (kitaristi-kosketinsoittaja-laulaja Dave Brock, basisti Alan Davey ja rumpali Richard Chadwick) Barking Dog-studioilla Bristolissa. 
Musiikillisesti albumi suuntaa elektroniseen musiikkiin (ambient/tekno) raskaamman rockin jäädessä hyvin pieneen osaan. Kappale "Letting In The Past" on uudelleennauhoitettu versio kappaleesta "Looking In The Future" (vuodelta 1982). Albumilta löytyy myös itämaista tunnelmaa omaava pitkä "Space Is Their (Palestine)" sekä reggae-tyylinen "The Camera That Could Lie". Kaksiosaisen instrumentaalin "Tibet Is Not China" nimi ottaa kantaa Tiibetin tavoitteelle itsenäistyä Kiinasta. "Gimme Shelter" on cover The Rolling Stones-yhtyeen samannimisestä kappaleesta. Hawkwind nauhoitti kappaleen laulajatar Samantha Foxin kodittomien hyväksi julkaistulle singlelle ja kyseinen versio nousi Britannian singlelistalla sijalle 28. Albumiversiossa vokaalit hoitaa rumpali Chadwick. 
Albumi nousi Britannian albumilistalla sijalle 75. Yhtye teki 21 konsertin Britannian kiertueen ja 14 konsertin Saksan–Hollannin kiertueen albumin julkaisun jälkeen ja osa konserteista nauhoitettiin ja julkaistiin vuonna 1994 albumilla "The Business Trip".
The Business Trip

The Business Trip on Hawkwindin vuonna 1994 ilmestynyt livealbumi, joka on nauhoitettu marraskuussa 1993 "It Is The Business Of The Future To Be Dangerous"-albumia promotoivalla kiertueella.
Albumilla soittaa parilla aiemmalla levyllä toiminut trio-kokoonpano Brock/Davey/Chadwick. Kappalevalikoimasta noin puolet on 1970-luvulta ja 1990-luvun tuolloin uutta materiaalia kuullaan neljän kappaleen verran. Suurin osa kappaleista on tosin eri nimikkeillä tällä albumilla.
Ennenjulkaisemattomia kappaleita albumilla ovat yhtenäisen instrumentaalin muodostavat "The Day A Wall Came Down" ja "Berlin Axis". Kappale "The Right Stuff" on alun perin ex-vokalisti Robert Calvertin sooloalbumilta "Captain Lockheed And The Starfighters" (1974). "Quark Strangeness And Charm"-kappaleesta on albumilla uusi, rauhallisempi sovitus.
Yhtyeen varsinaisia klassikoita (esim. "Silver Machine", "Master Of The Universe", "Brainstorm") ei tällä albumilla kuulla. Yhtye oli vuoteen 1994 mennessä julkaissut jo useamman livealbumin, jolta kyseiset kappaleet löytyvät.
Atomhenge Records on julkaissut albumin remasteroituna vuonna 2011.
ATC-koodi A01

Anatomis-terapeuttis-kemiallisen lääkeluokituksen A01-koodin lääkkeet jakautuvat alempiin ryhmiin seuraavasti:
A01AA01 Natriumfluoridi
A01AA02 Natriummonofluorofosfaatti
A01AA03 Olafluuri
A01AA04 Tinafluoridi
A01AA30 Yhdistelmävalmisteet
A01AA51 Natriumfluoridi, yhdistelmävalmisteet
A01AB02 Vetyperoksidi
A01AB03 Klooriheksidiini
A01AB04 Amfoterisiini
A01AB05 Polynoksyliini
A01AB06 Domifeeni
A01AB07 Oksikinoliini
A01AB08 Neomysiini
A01AB09 Mikonatsoli
A01AB10 Natamysiini
A01AB11 Muut
A01AB12 Heksetidiini
A01AB13 Tetrasykliini
A01AB14 Bentsoksoniumkloridi
A01AB15 Tibetsoniumjodidi
A01AB16 Mepartrisiini
A01AB17 Metronidatsoli
A01AB18 Klotrimatsoli
A01AB19 Natriumperboraatti
A01AB21 Klooritetrasykliini
A01AB22 Doksisykliini
A01AB23 Minosykliini
A01AC01 Triamsinoloni
A01AC02 Deksametasoni
A01AC03 Hydrokortisoni
A01AC54 Prednisoloni, yhdistelmävalmisteet
A01AD01 Adrenaliini
A01AD02 Bentsydamiini
A01AD05 Asetyylisalisyylihappo
A01AD06 Adrenaloni
A01AD07 Amleksanoksi
A01AD08 Bekaplermiini 
A01AD11 Muut
Mercedes-Benz SL-sarja

Mercedes-Benz SL-sarja () on vuodesta 1954 valmistettu ylellisten urheiluautojen mallisarja. Ensimmäinen malli oli lokinsiipiovistaan tunnettu 300 SL, viimeisin malli on vuonna 2022 julkaistu Mercedes-AMG R232.
Mercedes-Benz 300 SL (1954–1963) ja 190 SL (1955-1963).
Mercedes-Benz 300SL (W198) on kaksipaikkainen lokinsiipiovinen, vuodesta 1957 lähtien avomallinen urheiluauto.
Vuoden 1954 "New York Auto Show"ssa esitelty 300SL perustui yhtiön aiempiin menestyksekkäisiin W194-sarjan kilpa-autoihin.
Max Hoffmanin lanseeraama malli oli tunnettu paitsi vuosien 1954–1957 välillä valmistetusta lokinsiipiovisesta coupe -mallistaan, myös siitä että se oli ensimmäinen polttoaineenruiskutuksella varustettu sarjatuotanto-auto.
SLS AMG on uudelleen 2009 julkaistu lokinsiipiovinen auto. Tämän auton valmistus lopetettiin 2014.
Ponttooni-sarjan W120:n lyhennetylle alustalle rakennettu 190 SL (W121BII) oli halvempi vaihtoehto 300 SL-malleille. Korimuotoilu (ilman 300 SL:n kylkikiduksia), pyöräntuenta ja muun tekniikan ollessa peräisin 300 SL:stä, moottorina oli 4-sylinterinen, 1,9-litrainen M121-bensiinimoottori.
Mercedes-Benz 230 SL (1963-1971).
300 SL ja 190 SL-sarjat korvannut W113 "Pagoda" ilmestyi markkinoille vuonna 1963. Auton innovaatioihin kuului kokoonpainuvien törmäysvyöhykkeiden käyttö urheiluautossa ensimmäistä kertaa.
Kolmannen sukupolven malli (1971-1989).
Kolmannen sukupolven W107 oli tuotannossa vuodesta 1971 vuoteen 1989.
SL-sarja keräilykohteena.
Euroopassa, mm. Saksassa ja Sveitsissä on omat SL-malliin vihkiytyneet klubinsa. Vanhimmat alkuperäiset SL-mallit ovat todellisia keräilykappaleita. Malleja on ainakin: *SL 190 * SL 350 * SL 450
Suomessa vuosittain uusia SL-malleja rekisteröidään keskimäärin alle 10 kappaletta. Sitäkin enemmän käytettyinä SL-mallia on tuotu viime aikoina enemmänkin.
Huomioitavaa on että 90-luvun SL-moottorivaihtoehtoja on ainakin 300, 300-24 V ja 500. N. vuodesta 1994 alkaen myös 280, 320. Tavanomaisesti erityisesti Suomen markkinoilla valtaosa autoista on automaattivaihteisia. Erikoisuus joissain käytetyissä malleissa on "Kindersitze" todella pienet takaistuimet tilapäiseen kuljetukseen.
Suomessa käytettyjä SL-malleja ei vuosilta 1996-1999 juuri ole mainittavia määriä markkinoilla. Todennäköisesti tämä johtuu siitä että, SLK-malli on yleistynyt vuodesta 1997 alkaen. Huomattavaa on kuitenkin että kyseessä on teknisesti ja tyylillisesti täysin eri auto. Uutena SL on myös noin kaksi kertaa kalliimpi kuin SLK. SL on tehty tarkoitukseen suunnitellulle urheilualustalle.
Saksan vikatilastojenkin muukaan SL-malleissa on katsastuksissa ilmennyt suhteellisen vähän vikoja. Todennäköisesti tämä johtuu siitä, että autot ovat usein ns. kolmoisautoina tai niillä muuten ajetaan vähän sekä se että autojen omistajat ovat usein jossain määrin autoharrastajia. Sääntö ei ole kuitenkaan poikkeukseton, vaan kunnossa, kilometrien määrässä ja niiden luotettavuudessa voi olla suuriakin eroja. Nämä seikat näkyvät erityisesti tämän tyypin hinnoittelussa. Toisaalta myös varaosatkin ovat melko kalliita.
Hämähäkkimies (animaatiosarja) (5. tuotantokausi)

Hämähäkkimies-animaatiosarjan 5. tuotantokausi kännistyi Yhdysvalloissa 12. syyskuuta 1997 ja päättyi 31. tammikuuta 1998. 
Jaksoluettelo.
Häät (The Wedding).
Peter Parker ja Mary Jane menevät naimisiin, mutta heidän häihinsä tulee ikävä vieras, Harry Osborn alias Vihreä Menninkäinen II, Skorpionin ja Smythen robottien kanssa.
Kuusi unohdettua soturia (Six Forgotten Warriors, Chapter I).
Kavala Kuusikko palaa. Peter matkustaa Venäjälle oppimaan vanhemmistaan. Myöhemmin hän yhditää voimansa 40-luvun sankarien kanssa ja Wildpackin taistelemaan Kavalaa kuusikkoa vastaan, Red Skullia ja voimakkainta, Elektroa!
Kuusikko taistelee jälleen (Six Forgotten Warriors, Chapter IV: The Six Fight Again).
Kingpin on saanut kasaan kaikki avaimet ja on nyt valmis menemään tuomionpäivän koneen luokse, mutta Punakallon veli vangitsee Kameleontin kanssa kaikki: Kingpinin ja hänen apurisa kuin myös Hämähäkkimiehen ja Kuusi unohdettua soturia. Vanha konetta suunnittelemassa ollut tiedemies palauttaa Kapteeni Amerikan ja Punakallon aikapyörteestä 50 vuoden takaa ja syntyy suuri taistelu.
Sankarillisuuden hinta (Six Forgotten Warriors, Chapter V: The Price of Heroism).
Punakallo ja Reinholt pakenevat taistelusta YPKVVn agenttien tullessa paikalle. Punakallo muuttaa veljensä Elektroksi, joka pian pettää hänet ja aikoo yksin kaapata kaupungin.
Vesimiehen paluu 1/2 (The Return of Hydro-Man, Part One).
Vesimies palaa aiheuttaen harmia Peterille ja Mary Janille. Jakson lopputaistelun tiimellyksessä selviää, että Mary Janellä on myös vesivoimia. Mistä on kyse?
Vesimiehen paluu 2/2 (The Return of Hydro-Man, Part Two).
Selviää, että Vesimies ja Mary Jane ovat oikeasti Miles Warrenin klooneja. Kloonit haihtuvat ilmaan vesirakenteidensa takia ja Madame Web palaa valmistamaan Hämähäkkimiehen lopulliseen taisteluun, luvaten, jos hän onnistuu, he löytävät oikean Mary Jane Watsonin.
Salatut sodat (Secret Wars, Chapter I: Arrival).
Hämähäkkimies lähetetään ulkoavaruuden planeetalle muiden sankarien kanssa selvittämään, onko hyvä vahvempi kuin paha. Ja kun kaikki on lopulta ohi, selviää Hämähäkkimiehelle tämän kaiken olevan vain testi todelliseen ongelmaan, joka on käsillä.
Minä todella, todella vihaan klooneja (Spider Wars, Chapter I: I Really, Really Hate Clones).
Hämähäkkimies tapaa eri maailmojen Hämähäkkimiehiä. Ja hänen täytyy tehdä yhteistyötä heidän kanssaan päihittääkseen seonneen Spider-Carnagen tuhoamasta kaikkia maailmoja.
Jäähyväiset, Hämähäkkimies (Spider Wars, Chapter II: Farewell, Spider-Man).
Kun Spider-Carnagen ensiyritys tuhota kaikki maailmankaikkeudet epäonnistuu, hän matkustaa toiseen tehden toisen suuren uhan ja Hämähäkkimies lähetetään estämään se Madame Webin ansiosta. Lopussa, Hämähäkkimies käyttää sen maailman elossa olevaan Ben-setää estämään Spider-Carnagea, lopulta onnistuu, mutta Spider-Carnage syöksyy tuhoonsa hyppäämällä porttiinsa, jonka hän loi Time Deletion Acceleratorillaan. Myöhemmin, Madame Web vie Hämähäkkimiehen tapaamaan luojaansa, Stan Leetä ja Madame Web lupaa, että he löytävät oikean Mary Jane Watsonin.