tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Visulahti (kaupunginosa)

Visulahti on Mikkelin 28. kaupunginosa valtatie 5:n (Kuopiontie) varressa. Se sijaitsee noin viisi kilometriä keskustasta itään päin. Kaupunginosassa sijaitsee muun muassa Sairilan koulu, Sairilan koulukoti, Tertin kartano ja Visulahden matkailukeskus vesihuvipuistoineen ja leirintäalueineen. Kaupunginosan nimi viittaa Saimaan Ukonvetenä tunnetun osan pohjoisreunassa sijaitsevaan lahden nimeen. 
Kaupunginosan alueella sijaitsee useita pieniä järviä tai lampia. Esimerkiksi Kuopiontien pohjoispuolella ja Tertin kartanon lounaispuolella sijaitsee runsaan seitsemän hehtaarin laajuinen Säkälampi.
Historia.
Paikka on vanhalta nimeltään Visulahden pitäjä. Matkailukeskuksen vieressä on ristiretkien aikainen kalmisto. Purolaaksontien risteyksessä on pari helposti löydettävissä olevaa kuppikiveä. Haudat ja esinemuodot ovat samanlaisia kuin lähellä olevassa Tuukkalan kalmistossa.
Alueella järjestettiin Jurassic Rock -festivaali vuosina 2007–2013.
Voudintilit

Voudintileiksi kutsutaan asiakirjaryhmää, joka syntyi vuoden 1540 tietämillä Kustaa Vaasan uudistustoiminnan tuloksena. Nimensä mukaisesti kysymys on tilikirjasarjasta, joka sisältää voutien laatimia luetteloja kannetuista veroista eri linnalääneistä. Näitä luetteloita on säilynyt noin 1620-luvulle asti. Vuonna 1634 aloitetut varsinaiset henkikirjat (manttaaliluettelot) jatkavat voudintilien tehtävää. Voudintilien sisältämät maakirjat ja papinveroluettelot ovat käytännöllisesti katsoen ainoat sukututkijan hyödynnettävissä olevat 1500-luvun lähteet erinäisiä säilyneitä tuomiokirjakatkelmia lukuun ottamatta. Voudintilit sisältävät myös luetteloja kannetuista apuveroista, sakkoluetteloita ja muuta arvokasta lähdemateriaalia. Lähteenä voudintilit ovat kuitenkin hyvin ongelmallinen ryhmä, joiden oikea tulkinta vaatii taitoa. Lisäksi ne oikeuttavat huomattavasti suppeampiin johtopäätöksiin kuin varsinaiset henkikirjat. Siksi kaikkea 1500-luvulle ulottuvaa sukututkimusta, etenkin itäsuomalaista, on luettava erittäin kriittisesti.
Voudintilejä kutsutaan myös ”siniseksi sarjaksi”. Alkuperäiset asiakirjat nimittäin sidottiin 1800-luvun jälkipuolella uudestaan yhdenmukaisiin vaaleansinisiin pahvikansiin. Alkuperäiset pergamenttikannet irrotettiin tileistä ja ne muodostavat nykyisin Kansalliskirjaston Fragmenta membranea -kokoelman.
Koko aineisto on mikrokuvattu ja käytettävissä Kansallisarkistossa. Voudintilien pohjalta on laadittu sittemmin Suomen asutuksen yleisluetteloa (SAY) ja Tavinsalmen pitäjän asutuksen yleisluettelo. Suomen asutuksen yleisluettelo ja osa Voudintileistä on 2000-luvulla julkaistu myös internetissä osana Kansallisarkiston digitaaliarkistoa. Nykyään ne ovat tutkittavissa Kansallisarkiston Astia-verkkopalvelussa 
Savonlinnan linnaläänin osalta voudintileistä on käytettävissä yksityiskohtainen luettelo.
Kinopalatsi (Kotka)

Kinopalatsi on Kotkan keskustassa Keskuskadun varrella sijaitseva elokuvateatteri. Teatterissa on yksi sali, jossa on yhteensä 270 istuinpaikkaa: 72 parvekkeella ja 198 permannolla.
Alun perin kabareeteatteriksi 1920-luvulla perustettu rakennus muutettiin vuonna 1987 ravintolaksi, jolla ehti vuosikymmenen aikana olla kolme eri omistajaa. Vuonna 1997 Jari Kettunen osti ravintolatilan ja muutti sen elokuvateatteriksi. Ensimmäisenä elokuvana teatterissa sai ensi-iltansa "Armageddon" 17. heinäkuuta 1998. Kettusen omistuksessa oli myös toinen kotkalainen elokuvateatteri, Trio 123. Vuonna 2008 Kinopalatsi ja Trio 123 vaihtoivat omistajaa. Nykyinen omistaja on Tero Lindqvist.
Kotkan opiston elokuvakerho Majakan näytökset järjestetään Kinopalatsissa.
Kaukonen

Kaukonen on kylä ja taajama Kittilässä kantatien 79 varrella. Kylältä on matkaa Kittilän kirkonkylään noin 20 kilometriä ja Ylläksen ja Levin laskettelukeskuksiin noin 40 kilometriä. Kylässä on noin 350 asukasta. Kaukosen taajamassa oli vuoden 2021 lopussa 242, ja sen pinta-ala oli 1,84 neliökilometriä.
Kaukonen on yksi Ounasjokivarren vanhimmista kylistä. Ensimmäiset asukkaat asettuivat seudulle noin 1650-luvulla. Kaukonen on yksi Ympäristöministeriön määrittelemistä valtakunnallisesti arvokkaista maisema-alueista Suomessa ja kylämiljöö kuuluu myös Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Kuvataiteilija Reidar Särestöniemi syntyi, eli lapsuutensa sekä asui ja työskenteli myös myöhemmin Särestön tilalla Kaukosessa. Kylässä sijaitsee myös Kaukosen ravirata.
Ihmesarja

Ihmesarja on Kuvajulkaisut Oy:n vuonna 1967 aloittama julkaisu Marvel-kustantamon supersankareiden, Hämähäkkimiehen ja Ihmenelosten edesottamuksista (vaikkakin myös muutamia Stan Leen ja Jack Kirbyn hirviötarinoita, Hulkin Namorin ja Rautamiehen seikkailuja nähtiin). Nykyään Egmont Kustannus julkaisee pokkaria, joka esikuvansa hengen mukaisesti sisältää suomeksi 1960- ja 70-luvun Marvel-sankareiden tarinoita mustavalkoisina. 
Kuvajulkaisut Oy.
1960-luvulla Suomessa oli vallalla Batman-kuume ja supersankareista oli kysyntää lehtipisteissä. Niinpä Kuvajulkaisut otti julkaisuohjelmaansa aloittelevan Marvel-kustantamon sarjoja. Ihmesarja aloitti vuonna 1967, jolloin lehteä ilmestyi 24 numeroa. Pääasiallisesti julkaisujärjestys vuorotteli Hämähäkkimiehen ja Ihmenelosten seikkailujen välillä. Vuosina 1968-1969 ilmestyi kunakin vuonna 11 numeroa, kunnes vuonna 1970 vain 4 numeroa. Sarja lopetettiin numeron 53 jälkeen. Numeron 42 jälkeen Ihmenelosten seikkailuja ei enää julkaistu, vaan lehti keskitti painopisteensä Hämähäkkimiehen seikkailuihin. Ihmesarjan kaikki julkaisut olivat mustavalkoisia ja ohuemmat numerot (1-22) olivat niitattuja, paksummat (23-53) liimaselkäisiä. Kuvajulkaisut Oy:n vastaava toimittaja oli M. Valjakka.
Egmont-kustannus.
Nykyään Egmont-kustannus julkaisee muutaman kerran vuodessa ilmestyvää kokoelmaa Marvelin sarjakuvista mustavalkoisina. Ei ole tiedossa onko nimi kunnianosoitus edelliselle Ihmesarjalle. Tähän mennessä niitä on ilmestynyt Suomessa 18 osaa:
Hedwiges Maduro

Hedwiges Maduro (s. 13. helmikuuta 1985 Almere, Flevoland, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka pelasi kotimaansa lisäksi Espanjassa, Kreikassa ja Kyproksella. Maduro oli puolustava keskikenttäpelaaja.
Maduro debytoi Alankomaiden korkeimmalla sarjatasolla, Eredivisiessä, 27. helmikuuta 2005 Ajaxin vierasottelussa Roda JC:tä vastaan. Hän teki Ajaxille 70 liigaottelussaan yhdeksän maalia. Tammikuussa 2008 hän siirtyi espanjalaisseura Valenciaan ja kesällä 2012 saman maan Sevillaan. Hän pelasi La Ligassa 102 ottelua ja teki niissä kaksi maalia, huhtikuussa 2009 FC Barcelonaa ja syyskuussa 2010 Racing Santanderia vastaan. Tammikuussa 2014 Maduro siirtyi Kreikkaan PAOK Thessalonikin joukkueeseen. Kaudet 2015–2017 hän edusti kotimaassaan Groningenia ja pelasi 32 Eredivisien ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Viimeisen kautensa 2017–2018 Maduro pelasi Kyproksella Omonian joukkueessa.
Maduro pelasi Alankomaiden alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa ja voitti ikäluokan Euroopan-mestaruuden 2007. Hän pelasi EM-turnauksessa joukkueensa viidestä ottelusta neljä ja teki Israelia vastaan pelatun ensimmäisen alkulohko-ottelun ainoan maalin. Välierän Englantia vastaan Alankomaat voitti maalein 13–12 päättyneessä rangaistuspotkukilpailussa, jossa Maduro teki kaksi maalia. Pekingin olympialaisissa 2008 Maduro pelasi kaikki kolme alkulohko-ottelua avauskokoonpanossa ja tuli vaihdosta kentälle 1–2-jatkoaikatappioon päättyneessä puolivälieräottelussa Argentiinaa vastaan.
Alankomaiden A-maajoukkueessa Maduro pelasi ensimmäisen kerran vain kolmen liigaottelun jälkeen maaliskuussa 2005 Romaniaa vastaan. Kaikkiaan hän pelasi 18 maaottelua, joista seitsemän ottelua avauskokoonpanossa. MM-kilpailuissa 2006 hän pääsi muutamaksi minuutiksi kentälle viimeisessä alkulohko-ottelussa Argentiinaa vastaan. Viimeisen maaottelunsa hän pelasi syyskuussa 2011.
Kempeleen rautatieasema

Kempeleen rautatieasema on Kempeleen keskustassa sijaitseva rautatieasema Pohjanmaan radalla Seinäjoen ja Oulun välisellä rataosuudella. Aseman etäisyys Helsingin rautatieasemalta Haapamäen kautta on 741,8 kilometriä. Asema sijaitsee 12 kilometrin päässä Oulun, ja noin 323 kilometrin päässä Seinäjoen rautatieasemalta.
Matkustajaliikenne Kempeleen asemalla loppui 27. toukokuuta 1990. Kempeleen rautatieasema otettiin kuitenkin uudelleen matkustajakäyttöön 20. kesäkuuta 2016. Asemalla pysähtyy parhaimmillaan neljä päiväjunaa kumpaankin suuntaan sekä Helsinki-Rovaniemi yöjunavuoropari IC 273/IC 266.
Asemalla sijaitseva vanha asemarakennus on rakennettu Valtionrautateiden rakennussuunnittelijan Knut Nylanderin laatimien piirustusten mukaan vuonna 1884 ja se on otettu käyttöön osuuden Kokkola–Oulu valmistuessa. Rakennuksen eteläpäähän rakennettiin laajennusosana poikkipääty vuonna 1904 Bruno Granholmin suunnitelmien mukaan. Nykyisin asemarakennus ei ole matkustajien käytössä, vaan asemalla on nykyaikainen 450 metriä pitkä asemalaituri odotuskatoksineen. Pieni pysäköinti- ja matkustajien haku/jättöalue on vanhaa asemarakennusta etelämpänä osoitteessa Asemantie 6. Isompi pysäköintialue löytyy samalta kohdalta radan itäpuolelta, Kaartotien päästä. Välissä on jalankulun ja pyöräilyn alikulku.
Vuonna 1912 rautatieasemaa vastapäätä radan itäpuolelle valmistui Kempeleen-Salon osuusmeijerin rakennus, jossa oli meijeritoimintaa vuoteen 1922 asti.
Ratapiha.
Kempeleen ratapihalla on pääraiteen itäpuolella kaksi läpiajettavaa sivuraidetta. Näiden lisäksi on neljäs puolipitkä sivuraide, joka palvelee nykyisin lähes yksinomaan ratatyökoneiden säilytyspaikkana.
Historiakirjat

Historiakirjoiksi nimitetään seurakunnan väestörekisteriarkistoon kuuluvia luetteloita syntyneistä, kastetuista, kuulutetuista, vihityistä, kuolleista ja haudatuista seurakuntalaisista. Nämä luettelot ovat sukututkijalle keskeistä lähdemateriaalia 1700-luvulta aina 1800-luvun loppuun. Joskus myös ripitetyistä, kirkotetuista, ripillepäässeistä, rangaistuista ja muuttaneista seurakuntalaisista laaditut luettelot lasketaan kuuluvaksi historiakirjoihin. Turun piispa Isaacus Rothovius antoi ensimmäisenä määräyksen kyseisten kirjojen pidosta 1628, mutta ensimmäiset säilyneet historiakirjat tunnetaan vastan Teiskosta (aloitettu 1648, hajamerkintöjä Ahvenanmaan Brändöstä tosin jo aivan 1600-luvun alusta). 1600-luvun historiakirjoja arvellaan säilyneen liki 150 seurakunnassa. Varhaiset sarjat ovat kuitenkin useimmiten hyvin aukollisia. Erityisesti isoviha (1700-1721) muodostaa loven useimpiin 1600-luvulla aloitettuihin historiakirjasarjoihin. Tiedetään monissa muissakin seurakunnissa pidetyn vastaavia luetteloja jo 1600-luvun puolivälissä, mutta ne eivät yksinkertaisesti ole säilyneet (esimerkiksi Leppävirta). 
Syntyneiden ja kastettujen luettelot ovat nimensä mukaisesti rekisteri seurakunnassa syntyneistä ja kastetuista lapsista. Yksinkertaisimmillaan ne sisältävät vanhempien nimen, säädyn ja asuinpaikan sekä lapsen nimen ja syntymäajan. 1700-luvulla kyseisen luettelon tiedot monipuolistuvat. Parhaimmillaan ne antavat seuraavanlaisia tietoja: Lapsen nimi, syntymäpäivä, kastepäivä, järjestysluku sinä vuonna syntyneistä, kastajan nimi, isän nimi ja sääty, äidin nimi ja ikä, vanhempien asuinpaikka, viittaus rippikirjan sivuun sekä kummien nimet. 
Kuulutettujen ja vihittyjen luettelot sisältävät tietoja seurakunnassa vihityistä pareista. Kuulutettujen luettelot yleistyvät vasta 1800-luvun puolivälin jälkeen, yleensä vihittyjen luettelo antaa vain yhden päivämäärän, vihkipäivän. Vihittyjen luetteloon on merkitty yleensä sulhasen nimi, kotikylä ja sääty (esimerkiksi talollinen, leski jne.) ja morsiamen vastaavat tiedot.
Kuolleiden ja haudattujen luettelot sisältävät merkinnät seurakunnan kuolleista. Ne sisältävät yleensä vainajan nimen, säädyn, kotipaikan, iän, jonkinlaisen kuolinsyyn ja merkinnän hautapaikasta (esimerkiksi kirkkoon, kuoriin, kirkkotarhaan). Myös kastamatta kuolleita merkitty. Kuolleista seurakuntalaisista voi lisäksi löytää kiinnostavaa lisätietoa kirkontileistä. 
Muuttaneiden luettelot sisältävät merkinnät seurakunnasta ja seurakuntaan muuttaneista ihmisistä. Ne ovat jokseenkin harvinaisia vielä 1700-luvulla (muuttoliikettä kontrolloitiin rippikirjalla ja muuttokirjalla eli -setelillä, joka oli ote toisen seurakunnan rippikirjasta), mutta alkavat yleistyä 1840-luvulla. Luettelosta käy yleensä ilmi muuttaneiden nimet, sääty, syntymäajat ja lähtöpaikka sekä saadun muuttokirjan päiväys.
Kiki Musampa

Kizito ”Kiki” Musampa (s. 20. heinäkuuta 1977 Kinshasa, Zaire (nykyään Kongon demokraattinen tasavalta)) on aktiiviuransa lopettanut alankomaalainen jalkapalloilija. Musampa oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Musampa aloitti uransa AFC Ajaxissa, josta hän siirtyi Ranskaan, Girondins de Bordeaux'n riveihin vuonna 1997. Kahden Bordeaux'ssa vietetyn kauden jälkeen Musampa siirtyi Málaga CF:n joukkueeseen Espanjaan, jossa hän pelasi neljän kauden aikana 96 ottelua ja teki 22 maalia. Vuonna 2003 seura vaihtui pääkaupungin Atléticoon, jossa hän sai paljon vastuuta jo ensimmäisellä kaudellaan pelaten 26 ottelua ja tehden 2 maalia. Seuraavalla kaudella hän sai kuitenkin istua penkillä, ja pelata vain 8 peliä. Siirryttyään lainasopimuksella Englannin Valioliigan Manchester Cityyn Musampa kuului aluksi joukkueen ykköskokoonpanoon, mutta vuodenvaihteen 2005/2006 jälkeen peliaika oli jälleen kortilla.
Sopimuksensa Atlético Madridin kanssa päätyttyä vuonna 2006 Musampa pelasi vielä turkkilaisessa Trabzonsporissa, alankomaalaisessa AZ Alkmaarissa, eteläkorealaisessa FC Seoulissa ja alankomaalaisessa Willem II:ssa ennen kuin lopetti uransa vuonna 2009.
Typpi (yritys)

Typpi Oy oli suomalainen kemianteollisuusyhtiö. Yhtiö perustettiin jo 1944, mutta lannoitetehdas Oulussa aloitti vasta 1951.
Sodan jälkeisenä aikana Suomi pyrki omavaraisuuteen elintarviketuotannossaan ja tätä tarkoitusta varten piti perustaa lannoitetehdas. Valtioneuvoston päätöksellä tehdas perustettiin Ouluun vuonna 1950. Tehdas rakennettiin Takalaanilaan valtion maille ja tuotanto tehtaassa alkoi syksyllä 1952. Tehdasalueen yleissuunnitelman ja vanhimmat rakennukset suunnitteli arkkitehti Alvar Aalto. Rakennuksista on jäljellä muiden muassa tehtaan konttorirakennus, korjaamo, tutkimuskeskus, pari tehdasrakennusta ja tehdasalueen ulkopuolelle Oulujoen rantaan rakennetut henkilökunnan ja tehtaanjohtajan asuintalot. Tammikuussa 1963 tehtaalla sattui , jossa sai surmansa kymmenen ihmistä. Tehtaan toiminta käynnistyi kuitenkin nopeasti uudelleen.
1960-luvulla Typpi Oy:n Oulun-tehtaalla erotettiin apatiitista lannoitetuotannon sivutuotteena harvinaisia maametalleja, kuten väritelevisioiden kuvaputkissa tarvittua europiumoksidia. Yhtiön osuus harvinaisten maametallien maailmanmarkkinoista oli tuolloin jopa 10 prosenttia.
Typpi Oy ja toinen valtion kemiantehdas Rikkihappo Osakeyhtiö fuusioitiin vuonna 1971. Uuden valtionyhtiön nimeksi tuli Kemira.
Ulsterin vapaaehtoisjoukot (1966)

Ulsterin vapaaehtoisjoukot (UVF) () on Pohjois-Irlannissa toimiva puolisotilaallinen lojalistijärjestö, jonka luokittelee terroristiseksi Yhdistynyt kuningaskunta, Irlanti ja Yhdysvallat. Järjestön tunnuslause on "For God and Ulster" ('Jumalan ja Ulsterin puolesta').
UVF perustettiin vuonna 1966, ja se oli aktiivinen The Troublesin aikana. Sen tehtävä oli taistella Irlannin tasavaltalaisarmeijan (IRA) joukkoja vastaan. Järjestö otti nimensä vuonna 1912 perustetuilta Ulsterin vapaaehtoisjoukoilta, jotka oli tarkoitettu torjumaan Irlantiin suunniteltua home rule -lakia. 
UVF on surmannut enemmän ihmisiä kuin mikään muu puolisotilaallinen lojalistiryhmittymä. Järjestö surmasi The Troublesin aika 426 ihmistä, joista 358 oli siviilejä, 41 lojalisteja (29 UVF:n omia jäseniä), kuusi Britannian sotilaita tai poliiseja ja 21 IRA:n jäseniä.
Vuonna 2009 UVF ilmoitti luopuvansa aseistaan.
Boeing P-12

Boeing P-12 oli yhdysvaltalainen kaksitasoinen hävittäjälentokone. Boeing Aircraft Company toimitti 1929–1932 Yhdysvaltojen armeijan ilmajoukoille (USAAC) 366 kappaletta P-12:ta. Myös Yhdysvaltain laivasto käytti konetta tyyppinimellä F4B.
Boeing kehitti P-12:sta omalla kustannuksellaan Model 89 -koneen, joka lensi ensilentonsa Yhdysvaltain laivaston koekeskuksessa Anacostiassa, Marylandissa 7. elokuuta 1928. Boeing käytti XP-9-koemallista saamiaan kokemuksia kehittäessään puolikantavalla kokometallirungolla varustetun P-12:n (Boeing Model 218), joka testattiin XP-925-mallinimellä, ja kehittelyn tuloksena USAAC tilasi sitä 135 kappaletta P-12-E ja -F -malleina.
FK Dinamo Minsk

FK Dinamo Minsk eli Minskin Dynamo (, ) on jalkapalloseura Minskistä. Se pelaa Valko-Venäjän pääsarjassa. Seuran kotikenttänä on Dinamo-Juni Stadion (kapasiteetti 4,500).
Seura on perustettu vuonna 1927. Vuosina 1954–1959 se tunnettiin nimellä "Spartak" ja vuosina 1960–1962 nimellä "Belarus". 
Neuvostoliiton mestaruuden seura voitti vuonna 1982, jolloin joukkuetta valmensi Eduard Malofejev. Valko-Venäjän mestaruuden seura on voittanut 1992, 1993, 1994, 1995 keväällä, 1995 syksyllä, 1997 ja 2004. Valko-Venäjän Cupin Dinamo voitti vuosina 1992, 1994 ja 2003.
Heinäveden kirkonkylä

Heinäveden kirkonkylä eli Hasumäki on taajama Heinävedellä. Se sijaitsee melko keskellä kuntaa Kermajärven etelärannalla seututien 476 varrella. Kirkonkylä on Heinäveden kunnan keskustaajama.
Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan Heinäveden kirkonkylän pinta-ala oli 3,47 neliökilometriä ja väkiluku 1 407 vuoden 2019 lopussa. Tilastollinen taajamarajaus voi poiketa kunnan omasta, virallisesta kunnan tai kunnanosien rajauksesta.
Kylän jakaa kahtia sen pääkatu Kermanrannantie, jonka varrella sijaitse suurin osa kunnan palveluista. Kirkonkylän keskustan luoteispuolella kohoaa kirkonmäki, jolla sijaitsee suuri uusgoottilainen Heinäveden kirkko. Sen on suunnitellut arkkitehti Josef Stenbäck, ja se rakennettiin heinäveteläisestä hirrestä vuosina 1890–1891. Kirkonmäeltä siintää Kermajärvi, jonka pinta on 90 metriä mäen lakea alempana. Kirkontorni on 45 metriä korkea. Kirkonmäellä sijaitsee myös vanha hautausmaa, pitäjäntuvan käsityökeskus ja Heinäveden kotiseutumuseo. Kirkonkylältä laskee jyrkkä mäki Kermajärven rantaan. Heinäveden satamassa pysähtyy kesäisin Heinäveden reittiä liikennöivän Saimaan Laivamatkat Oy:n alus M/S "Puijo". Sataman vieressä on kunnan uimaranta. Kermasaven tehtaanmyymälä Raaminmäellä ja Heinäveden rautatieasema sijaitsevat noin neljä kilometriä etelään kirkonkylästä.
Kermajärven länsipuolella oleva alue Heinäveden kuntaa, jossa myös kirkonkylä sijaitsee, on osa Soisalon saarta, jonka pinta-ala on 1 683 neliökilometriä. Soisalo on Suomen ja koko Euroopan suurin sisävesialueen saari.
Palokki

Palokki on kylä Heinävedellä, seututie 542:n varrella ja Juojärven reitin loppupisteessä sekä Heinäveden reitin laivareitin äärellä. Kylässä on vanha hautausmaa, seppien takotyömuseo "Ronttopuisto" sekä Lintulan luostari. 
Kylällä on pitkä teollinen historia, johon olennaisesti liittyy vesivoima ja puu. Palokin koskivoimaa on hyödynnetty ainakin 1700-luvulta puun sahauksessa voimanlähteenä. Hackman &amp; Co -yhtiöllä oli 1800-luvulla kylällä vuosikymmeniä suuri sahalaitos ja laajoja maaomaisuuksia. Sahatavaraa vietiin Venäjälle, ennen muuta Saimaan kanavan kautta Pietarin seudulle. Suurimmillaan Palokin kylän asukasmäärä ylitti huomattavasti tuhannen hengen rajan 1900-luvun alussa. Venäjän vallankumouksen jälkeen ja Suomen itsenäistyttyä 1917 vienti Venäjälle romahti. Palokin sahaustoiminta hiipui 1920-luvulla, ja kylän asukasmäärä pieneni. Kylä muuttui samalla hiljalleen tyypilliseksi maatalousvaltaiseksi maaseututaajamaksi. Muistona teollisesta toiminnasta alueella on jäljellä joitakin säilyneitä rakennuksia sekä sähköä tuottava vuonna 1961 rakennettu Outokumpu Oy:n vesivoimalaitos, joka tuotti sähköä Keretin kaivoksen käyttöön, Outokumpu Oy myi voimalaitoksen Imatran voima Oy:lle, myöhemmin Fortum Oyj, nykyisin laitoksen omistaa Pohjois-Karjalan Sähkö.
Jatkosodan päätyttyä Lintulan luostari muutti entiselle Hackmanin tilalle 1946 Kivennavalta luovutetusta Karjalasta, josta se oli joutunut lähtemään sotien vuoksi pois. Luostarilla oli pitkä evakkomatka, ja kun Palokissa sijaitsevaa tilaa käytiin katsomassa, sisaret ihastuivat siihen ja muuttivat sinne, 15 kilometrin päähän muutaman vuoden aikaisemmin muuttaneen Valamon luostarin lähelle. Lintulan luostari on avoinna matkailijoille kesällä. Luostarin alueella on muun muassa kirkko, kynttilätehdas, matkamuistomyymälä ja kahvila.
Palokissa sijaitsevat kalaiset lohilammet ovat kalastajien suosiossa ja lähistöltä löytyy myös kolme koskea. Lähellä Palokkia sijaitsevassa Patoon koskessa on pato ja voimala, ja niiden purkamisesta ja kosken vapauttamisesta on keskusteltu. 
Palokin koulu on lakkautettu, mutta edelleen siellä on vanhuksille tarkoitettu "Johannes-koti".
Riukiusaaret

Riukiusaaret ( tai ) on Japanille kuuluva Tyynenmeren saaristo, joka ulottuu Kyūshūlta aina Taiwaninsaaren koillispuolelle saakka. Saariryhmä on noin 1 100 kilometrin pituinen, ja siihen kuuluu 55 saarta. Saaret voidaan jakaa kolmeen pääryhmään: pohjoisimpana sijaitsevat Amamisaaret, keskellä Okinawasaaret ja etelässä Sakishimasaaret. Saarten yhteenlaskettu pinta-ala on noin 3 090 neliökilometriä. Niistä suurimmat ovat 1 204 neliökilometrin laajuinen Okinawa ja 712 neliökilometrin laajuinen Amami Ōshima. Hallinnollisesti saaret kuuluvat osittain Kagoshiman prefektuuriin (Amamisaaret), osittain Okinawan prefektuuriin (Okinawa- ja Sakishimasaaret).
Riukiusaaret erottavat toisistaan niiden itäpuolelle jäävän Filippiinienmeren ja länsipuolelle jäävän Itä-Kiinan meren. Saarten ilmasto on subtrooppinen, ja taifuuneja esiintyy vuosittain. Suurimmat saarista ovat alkuperältään vulkaanisia, kun taas pienemmät ovat korallisaaria. Sen vuoksi suurimpien saarten topografia on vuoristoinen, mutta pienet ovat alavia. Saaret ovat maatalousvaltaisia: niillä viljellään erityisesti riisiä ja bataattia, mutta myös tonnikalojen pyynti on merkittävä elinkeino. Nykyisin turismikin on tärkeä osa saarten taloutta. Perinteisiä pienteollisuuden aloja ovat keramiikka ja lakkatyöt.
Saaret ovat historiansa aikana olleet itsenäinen Ryūkyūsaarten kuningaskunta sekä vuorotellen osa Japania ja Kiinaa. Niinpä niiden kulttuurissa on vaikutteita molemmista maista. Saarilla puhutaan Ryūkyūsaarten kieliä, jotka ovat sukua japanille, mutta keskinäinen ymmärrettävyys on vähäinen tai olematon. Ryūkyūkielet jakautuvat useisiin murteisiin. Saarten asukkaat lienevät paitsi japanilaisten, myös kaakkoisaasialaisten maahanmuuttajien jälkeläisiä. Japaniin Riukiusaaret liitettiin virallisesti vuonna 1879. Japanin hävittyä toisen maailmansodan saaret siirtyivät Yhdysvaltojen haltuun; Amamisaaret palautettiin Japanille jo vuonna 1953, mutta loput saarista vasta vuonna 1972. Okinawan saarella on edelleen useita Yhdysvaltain sotilastukikohtia.
Rahkasammalet

Rahkasammalet ("Sphagnum") on laajahko sammalten suku. Lajeja kasvaa soilla, missä ne hallitsevat pohjakerrosta, ja kosteilla tundra-alueilla. Lajeja esiintyy pääasiassa pohjoisella pallonpuoliskolla. Pohjoisimmat esiintymät ovat Huippuvuorilla. Eteläisellä pallonpuoliskolla lajimäärä on pienempi.
Rahkasammalet muodostavat maatuessaan turvetta. Vuodessa rahkasammalen yläosa kasvaa pituutta noin sentin, ja alaosa maatuu turpeeksi. Rahkasammal viihtyy happamassa maassa, ja osittain maatuneen rahkasammalen muodostama turve on niin hapanta, etteivät yleiset puulajit ja monet varvut menesty siinä. Toisille varpulajeille rahkasammalturve on oivallinen kasvualusta. Lajit voivat imeä suuria määriä vettä soluihinsa, jotkin lajit voivat pidättää 20 kertaa kuivapainonsa verran vettä. Turvetta käytetään tästä syystä maanparannusaineena. Monissa kielissä rahkasammalen nimi on joko "valkosammal" tai "turvesammal", ja se on helpoimmin tunnistettavissa vaaleanvihreästä tai -punertavasta väristään. Rahkasammalia on hyvin monen värisiä – vihreän-, punaisen-, keltaisen- tai punaruskeansävyisiä.
Suomessa esiintyvät rahkasammallajit.
Sektio Sphagnum.
Sphagnum-sektioon kuuluu 54 lajia. Ne ovat suuria ja möyheitä. Niiden varsilehdet ovat leveä- ja pyöreäkärkisiä, suurempia tai ainakin yhtäsuuria kuin haaralehdet.
Sektio Rigida.
Rigida-sektioon kuuluu viisi lajia. Ne ovat vaaleita ja niillä on pienet ja kolmiomaiset varsilehdet.
Sektio Insulosa.
Tähän sektioon kuuluu vain yksi laji.
Sektio Squarrosa.
Squarrosa-sektioon kuuluu neljä lajia. Ne ovat keski- tai suurikokoisia, vihreitä tai kellanruskeita. Niiden haaralehdet ovat siirrottavakärkisiä.
Sektio Subsecunda.
Subsecunda-sektioon kuuluu 99 lajia. 
Sektio Cuspidata.
Cuspidata-sektioon kuuluu noin 55 lajia. Ne ovat yleensä vaaleita ja isokokoisia. Varsilehdet ovat usein haaralehtiä lyhyempiä, kolmiomaisia tai risakärkisiä.
Sektio Polyclada.
Tähän sektioon kuuluu vain yksi laji.
Sektio Acutifolia.
Acutifolia-sektioon kuuluu 60 lajia. Ne ovat pieniä tai keskikokoisia ja niiden haaralehdet ja varsilehdet ovat samankokoisia.
Käyttö.
Rahkasammalta voidaan käyttää rakennusten eristemateriaalina. Perinteisesti sitä on käytetty etenkin ylä- ja alapohjien eristämiseen. Saamelaiset ovat käyttäneet rahkasammalta vauvan kuivikkeena ja lämmikkeenä. Nykyisin kuivattua rahkasammalta voi käyttää vauvanhoidossa kestovaippojen täytteenä. Kuivattu rahkasammal soveltuu myös hyvin WC-paperin korvikkeeksi kompostikäymälään, jossa se toimii samalla kuivikkeena.
Vihiluoto

Vihiluoto on kylä, asuinalue ja yritysalue Kempeleenlahden rannalla Kempeleen kunnassa lähellä Oulun kaupungin rajaa ja Oulunsalon kaupunginosaa. Kempeleen keskustasta on matkaa noin viisi kilometriä.
Nimi Vihiluoto on peräisin ajalta ennen 1800-luvun alkua, jolloin alue oli saari. Maankohoamisen myötä Vihiluoto muotoutui ensin niemeksi, ja lopulta sulautui mantereeseen. Vihiluodossa on poltettu aikoinaan tiiliä.
Vihiluodon alueen nykyinen rakennuskanta on suurimmalta osin omakotitaloja. Aikaisemmin alueella oli useita vapaa-ajan asuntoja.
Viime vuosina Vihiluodon rakentamattomia alueita on kaavoitettu monikansallisten yritysten toimipisteille. Alueen yrityksiä ovat muun muassa Polar Electro, PKC Group, Finlandia Hotels-ketjun hotelli Finlandia Hotel Airport Oulu ja ravintola Vihiluodon Torppa. Vihiluodon Vihikarissa toimii myös Kempeleen kunnan nykyinen kunnantalo.
Vihiluodolla toimii vuonna 2006 perustettu kyläyhdistys. Yhdistys on kehittänyt aluetta muun muassa rakentamalla luontopolun ja lintutornin. Yhdistys on myös useampana talvena tehnyt hiihtoladun Kempeleenlahdelle Vihiluodon ja Oulun Oritkarin välille. Vihiluoto valittiin vuonna 2016 Pohjois-Pohjanmaan vuoden kyläksi. Valinnassa painotettiin sitä, että Vihiluoto on panostanut voimakkaasti nuorten viihtyvyyteen ja liikuntamahdollisuuksien lisäämiseen.
Paternosterhissi

Paternosterhissi, ”herrahissi”, on hissi, joka muodostuu avointen osastojen ketjusta, joka kulkee pysähtymättä silmukkana talon sisällä ylös ja alas. Tunnettu paternosterhissi on käytössä Eduskuntatalossa. Hissityypin nimi ”pater noster” () tulee siitä, että hissikorit liikkuvat ylös ja alas samalla tavalla kuin katolisen rukousnauhan helmet luettaessa useita Isä meidän -rukouksia. Paternosterhissit olivat suosittuja 1900-luvun alussa, sillä ne pystyvät kuljettamaan enemmän ihmisiä kuin tavalliset korihissit. 
Paternosterhississä ei ole vaarallista jatkaa matkaansa ylimmän tai alimman kerroksen ohi. Kori ei käänny ylösalaisin eikä litisty. Sen sijaan koria kuljettava ketju on hissin kääntyessä esillä ja voi aiheuttaa tarttumisvaaran. 
Paternosterhissin periaatteella tehdään myös varastohyllyjä. Hissiä pyörittämällä hyllyn jokaiselle tasolle päästään käsiksi seisontakorkeudelta.
Paternosterhissit nykyaikana.
Suomessa paternosterhissejä on käytössä Eduskuntatalon lisäksi vanhassa Osuusliike Elannon pääkonttorissa, Helsingin Stockmannilla henkilökuntahissinä, Kansaneläkelaitoksen päätoimitalossa Nordenskiöldinkadulla, Hämeentie 19:ssä entisessä OTK:n toimitalossa ja Vakuutusyhtiö Sammon entisessä pääkonttorissa Turun Yliopistonkadulla rakennuksessa, jossa on nykyään Turun kaupungin konsernihallinto sekä sivistystoimialan hallinto sekä muun muassa If Vahinkovakuutusyhtiö.
Maailmalla esimerkiksi Tanskan parlamentin rakennuksessa Christiansborgin linnassa sekä Fredriksbergin kaupungintalolla on yhä käytössä olevat paternosterhissit.
Kylmäkone

Kylmäkoneita käytetään jäähdyttämään haluttu tila vallitsevaa ympäristöä kylmempään lämpötilaan. Tavallisimpia kylmäkoneita ovat ilmalämpöpumppu, jääkaappi, pakastin ja ilmastointilaite.
Lämmön siirtäminen kylmästä lämpimämpään vaatii työtä ja siten apuenergiaa. Tavallisesti käytetään sähköenergiaa ja kompressorin käyttöön perustuvaa kylmäkonetta. Toinen vaihtoehto on vallitsevaa ympäristöä korkeampilämpötilaisen lämpöenergian käyttö ns. absorbtiojäähdytyksessä. Kylmäkoneiden toiminta perustuu yleensä aineen höyrystymisen riippuvuuteen paineesta. Kiertoaineen paine lasketaan matalaksi, jolloin se höyrystyy suhteellisen viileässä. Sitten väliaine puristetaan kompressorilla suurempaan paineeseen, jossa väliaine tiivistyy edellistä korkeammassa lämpötilassa luovuttaen lämpöään ympäristöön.
Muuttokirja

Muuttokirja oli seurakunnan papin kirjoittama todistus haltijan luku- ja kristinopintaidoista. Sitä nimensä mukaisesti tarvittiin muutettaessa seurakunnasta toiseen. Esimerkiksi kristillisen avioliiton solmiminen ei ollut mahdollista ilman jonkinlaista käsitystä katekismuksesta, ja tämä käsitys sekä mahdolliset muut seikat olivat kirjattuina kyseiseen todistukseen. Muuttokirjasta eli -setelistä tunnetaan jo ainakin 1740-luvulta painettu lomake, joka antoi haltijastaan muun muassa seuraavanlaisia tietoja: nimi, syntymäaika ja -paikka, kotipaikka, lukutaito, katekismuksen tunteminen (uskontunnustus, isä meidän -rukous, kymmenen käskyä) sekä kiinnostavia huomioita muuttokirjan kantajan elämäntavoista ja avioliittokelpoisuudesta. Se oli siis pitkälti ote lähtöseurakunnan rippikirjasta, ja muuttokirjasta tuloseurakunnan pappi saattoi merkitä muuttomiehen uuden kotiseurakuntansa kirjoihin. Muuttokirjalle läheistä sukua on lukuseteli, joka oli todistus osallistumisesta lukukinkereihin. Myös lukuseteli sisälsi vastaavanlaisia huomioita kantajansa vaelluksen nuhteettomuudesta. 
Muuttokirjalla oli kuitenkin huomattavia oikeudellisia tehtäviä. Sitä voitiin käyttää käräjillä mm. mainetodistuksena. Niinpä sitä voidaan pitää nykyisen virkatodistuksen ja henkilöllisyystodistuksen edelläkävijänä.
Muuttokirjoja ei pidä sekoittaa muuttaneiden luetteloihin, jotka kuuluvat seurakunnan historiakirjoihin. Muuttaneiden luettelot sisältävät vuosittain lyhyen yhteenvedon saapuneiden muuttokirjojen antamista tiedoista sekä poismuuttaneista seurakuntalaisista.
Ostrakon

Ostrakon (, ”sirpale”; monikossa ) tarkoittaa antiikin aikaista, kirjoitusmateriaalina käytettyä saviruukun kappaletta. Harvemmin kyse voi myös olla kalkkikiven palasesta.
Antiikin aikana oli tapana uusiokäyttää rikkoutuneiden saviruukkujen kappaleita kirjoitusmateriaalina, sillä ne olivat ilmaisia ja huomattavasti helpommin saatavilla kuin antiikin ajan toinen yleinen kirjoitusmateriaali papyrus. Teksti voitiin joko raaputtaa ruukunsirpaleen pintaan tai kirjoittaa siihen musteella. Ostrakoneja käytettiin erityisesti lyhyiden, vähemmän tärkeiksi katsottujen tekstien kuten kuittien, yksityiskirjeiden, muistiinpanojen tai kouluharjoitusten kirjoittamiseen. On kuitenkin säilynyt jonkin verran myös sellaisia ostrakoneja, joihin on kirjoitettu kaunokirjallisuutta tai piirretty kuvia. Ateenassa ostrakoneja käytettiin myös erityisessä äänestyksessä, ostrakismoksessa, jossa saatettiin tuomita valtion vihollisina pidettyjä henkilöitä maanpakoon.
Erityisen paljon ostrakoneja on löytynyt Egyptistä. Nämä tekstit ovat olleet papyrusten ohella tutkijoille arvokkaita alkuperäislähteitä moniin kysymyksiin kuten antiikin talous-, sosiaali- tai kielihistoriaan. Ostrakon-tekstien tutkimus lasketaan yleensä papyrologian piiriin.
Suomen asutuksen yleisluettelo

Suomen asutuksen yleisluettelo (SAY) on sukututkijanakin kunnostautuneen kirjailija Jalmari Finnen (1874–1938) aloitteesta tuotettu historiallinen aineskokoelma, jonka tarkoituksena oli kerätä tiedot koko Suomen maaseudun asutuskehityksestä pitäjä pitäjältä ja talo talolta 1539–1809 kruunun säilyneen tilimateriaalin (maakirjat, kymmenysluettelot, henkikirjat) avulla. Luettelo tuotettiin kirjoittamalla alkuperäislähteistä tietoja puhtaaksi riveittäin ja sarakkeittain, eri lähdesarjojen tiedot eri väreillä useilta vuosilta samalle aukeamalle ja yhdistämällä näin saadut luettelot kylittäin ja pitäjittäin. 
SAY on käyttökelpoinen apuväline tutkijalle, mutta se ei korvaa sen pohjana olleista primaarilähteistä suoritettua tutkimustyötä, ja luetteloon sisältyy myös virheitä. Projekti ei koskaan valmistunut, mutta palvelee keskeneräisenäkin historiantutkimuksen eri aloja. Parhaiten valmistui Finnelle erityisen läheinen Häme; itäsuomalaisista pitäjistä ainoastaan Juva ennätti projektiin mukaan. 
SAY on ollut käytettävissä alkuperäisenä Kansallisarkistossa Helsingissä, ja se on myös mikrokuvattu ja siten kaukolainattavissa. Suomen sukututkimusseura on julkaissut Internetissä luettelosta oppaan ja Kansallisarkisto painetun oppaan, joka on julkaistu myös internetissä osana Kansallisarkiston digitaaliarkistoa. Myös itse SAY on Arkistolaitoksen digitointiprojektin myötä vähitellen tulossa osaksi Kansallisarkiston digitaaliarkistoa värillisinä kuvatiedostoina, jotka palvelevat tutkijaa mustavalkoisia mikrofilmejä paremmin.
Highway 61 Revisited

Highway 61 Revisited on Bob Dylanin kuudes albumi, joka julkaistiin 30. elokuuta 1965. Albumilla Dylan muutti musiikillista suuntautumistaan akustisesta folkista sähköiseen folkrockiin, mikä aiheutti joissakin hänen ihalijoissaan ärtymystä. Albumia pidetään usein yhtenä Dylanin parhaimmista ja populaarimusiikin historian merkittävimmistä. Folkrockin lisäksi albumi sisältää bluesvaikutteita muun muassa kappaleissa ”Tombstone Blues” ja ”Highway 61 Revisited”. Tähän vaikutti varsinkin sessiokitaristina tunnetun Mike Bloomfieldin bluessävytteinen kitaransoitto. Albumi sisältää myös rhythm and blues -sävytteisen kappaleen ”It Takes a Lot to Laugh, It Takes a Train to Cry”.
Albumi sisältää yhden Dylanin tunnetuimmista kappaleista, ”Like a Rolling Stonen”. Kappale julkaistiin singlenä ja se nousi listan sijalle kaksi. "Rolling Stone" -lehti valitsi ”Like a Rolling Stonen” maailman kaikkien aikojen parhaaksi kappaleeksi listallaan The Greatest Songs of All Time. Päätöskappale ”Desolation Row” on myös yksi Dylanin arvostetuimmista sävellyksistä ja sekin löytyy "Rolling Stonesin" parhaiden kappaleiden listalta sijalta 187.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Uwe-Jens Mey

Uwe-Jens Mey (s. 13. joulukuuta 1963 Varsova, Puola) on saksalainen pikaluistelija, joka aluksi Itä-Saksaa ja sittemmin Saksaa edustaen oli 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alkupuolella maailman parhaimmistoa sprinttimatkoilla, erityisesti 500 metrillä.
Mey osallistui olympiakisoihin jo 1984 Sarajevossa, jossa hän oli 500 metrillä kahdeksas ajalla 38,65 s. Calgaryn 1988 olympialaisissa hän melko yllättäen voitti 500 metriä uudella maailmanennätysajalla 36,45 s ja saavutti 1 000 metrillä hopeaa ajalla 1.13,11. Albertvillen 1992 olympialaisissa hän voitti toistamiseen 500 metrillä olympiakultaa, nyt ajalla 37,14 s. Olympialaisten jälkeen hän lopetti uransa.
Sprinttereiden MM-kilpailuissa Mey sijoittui hopealle vuosina 1988, 1989 ja 1991. Maailmancupin osakilpailuvoittoja hän saavutti 48 ja voitti maailmancupin kokonaiskilpailun kuudesti.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Molemmat ennätykset olivat silloisia maailmanennätyksiä:
Jaroslav Pouzar

Jaroslav Pouzar (s. 23. tammikuuta 1952 Čakovec, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan Pouzar oli hyökkääjä. Hän voitti kaksi maailmanmestaruutta ja saavutti yhden olympiahopean 1970-luvulla. NHL:ssä hän voitti kolme kertaa Stanley Cupin Edmonton Oilersin joukkueessa 1980-luvulla.
Pouzar pelasi uransa 12 ensimmäistä kautta Tšekkoslovakian sarjassa Motor České Budějovice -joukkueessa. Edmonton Oilers varasi Pouzarin NHL-liigaan varaustilaisuuden neljännellä kierroksella numerolla 83. Hän aloitti NHL:ssä 1983 ja pelasi Oilersissa kolme kautta, joista kaksi päättyi Stanley Cupin voittoon (1984, 1985). Syksyllä 1985 Pouzar siirtyi Bundesliigan ECD Iserlohniin, jossa pelasi kolme kautta. Keväällä 1987 Pouzar lähti Bundesliigan päättymisen jälkeen Edmontoniin auttamaan Oilersia, mikä toi hänelle kolmannen Stanley Cup -sormuksen. Kaudella 1987–1988 Pouzar siirtyi ECD Iserlohnin konkurssin jälkeen Sportbund Rosenheimiin. Hän pelasi Sportbundissa uransa loppuun saakka lukuun ottamatta kautta 1990–1991, jolloin hän pelasi Augsburger EV:ssä. Pouzar lopetti uransa 1992. Pouzaria on moitittu koko peliuransa ajan turhan itsekkääksi pelaajaksi, jota hän onkin kommentoinut viimeisinä pelivuosinaan leikkisästi; "Syötän aina vain itseäni paremmille pelaajille" -viitaten legendaariseen hyökkäysketjuun Edmontonin ajoilta Kurri - Gretzky.
Tšekkoslovakian maajoukkueessa Pouzar esiintyi 183 ottelussa. Hän oli mukana kuusissa MM-kisoissa, kaksissa olympialaisissa ja kahdessa Kanada-cupissa. Menestystä Pouzarille kertyi kaksi maailmanmestaruutta (1976, 1977), neljä muuta MM-mitalia, olympiahopea (1976) ja Kanada-cupin kakkossija.
Pouzar sairastui vuonna 2004 leukemiaan.
AC Ajaccio

AC Ajaccio on ranskalainen jalkapalloseura Ajacciosta. Seura pelaa kaudella 2024–25 toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ligue 2:ssa. Seura on perustettu vuonna 1910. Seuran kotikenttä on Stade Michel-Moretti.
AC Ajaccio on toinen Korsikan kahdesta suuresta joukkueesta SC Bastian ohella. Joukkueiden väliset kohtaamiset ovat perinteisesti todella merkittäviä molempien seurojen kannattajille, eikä väkivaltaisuuksiltakaan ole vältytty vuosien varrella.
Paulo Freire

Paulo Reglus Neves Freire (19. syyskuuta 1921 Recife - 2. toukokuuta 1997 São Paulo) on brasilialaissyntyinen kasvatusfilosofi, joka luetaan 1900-luvun vaikutusvaltaisimpien kasvatusteoreetikoiden joukkoon. Hänen ajattelunsa tunnetaan myös kasvatustieteiden lähialueilla kuten sosiologiassa, politiikan tutkimuksessa ja teologiassa. Freirellä on ollut myös laajaa koulutus- ja yhteiskuntapoliittista vaikutusta ympäri maailman.
Freiren tunnetuin teos on "Sorrettujen pedagogiikka", joka on käännetty lukuisille kielille. Siinä Freire esittää teoriansa dialogisesta pedagogiikasta, jossa opitaan samanaikaisesti lukemista ja kirjoittamista ja yhteiskunnallista tiedostamista. Freire korostaa kasvatuksen poliittista merkitystä taisteltaessa yhteiskunnallista sortoa vastaan. Freiren mukaan on sorrettujen tehtävä vapauttaa itsensä sortajien kahleista ja samalla vapauttaa sortajansa.
Freire esittää dialogisen oppimisen vastakohtana tallentavalle oppimiselle. Dialoginen oppiminen perustuu oppijoiden keskinäiseen luottamukseen ja oppijoiden kokemusten tietoiseen pohdintaan. Freire kertoo uransa aikana kokeilleensa useita kommunikaation tapoja, ja hylänneensä niistä useimmat. Yksi lähtökohta on kuitenkin pysynyt: luottamus siihen, että vain toimimalla yhdessä ihmisten kanssa voi saavuttaa jotain heidän kannaltaan autenttista. "Milloinkaan en ole uskonut kulttuurin demokratisoimisen tarkoittaneen kulttuurin vulgarisoimista tai sen pelkkää siirtämistä ihmisille suoraan opettajainhuoneesta."
Freire Suomessa.
1970-luvulla Freireä luettiin ja harrastettiin yhteiskunta- ja kasvatustieteissä. Hänen pääteoksensa "Sorrettujen pedagogiikka" julkaistiin suomeksi kuitenkin vasta 2005. Kahta vuotta myöhemmin perustettiin Tampereelle pohjoismaiden ensimmäinen Paulo Freire -tutkimuskeskus osana maailmanlaajuista Paulo Freire -keskusten verkostoa.
Paulo Freiren vaikutus näkyy yliopistollisissa opinnäytteissä, muun muassa Lissu Lehtimajan sarjakuvan muotoon laaditussa tutkielmassa "Freiren kyydissä". Sanna Ryynänen on väitöskirjassaan "Nuoria reunoilla. Sosiaalipedagoginen tutkimus rikollisuuden ja väkivallan keskellä elävien nuorten kasvun tukemisesta brasilialaisissa kansalaisjärjestöissä" soveltanut Paulo Freiren kasvatusteoreettista ja metodologista ajattelua.. Aino Hannulan vuonna 2000 Helsingin yliopistossa hyväksytty väitöskirja "Tiedostaminen ja muutos Paulo Freiren ajattelussa" on kattavin Freirestä suomeksi tehty tutkimus.
Tondin rautatieseisake

Tondin rautatieseisake (viroksi "Tondi raudteepeatus") on rautatieseisake, Tallinnassa, Virossa. Se sijaitsee Tallinna–Paldiski-radan varrella 3,7 kilometrin päässä Baltian rautatieasemasta, joka on Tallinnan päärautatieasema ja Tallinna–Paldiski-radan pääteasema.
Tondin rautatieaseman ohi kulkeva rata valmistui vuonna 1870. Rautatieasema avattiin liikenteelle kuitenkin vasta 1933. Nykyisin asemarakennus on tyhjillään ja pahoin rapistunut.
Rautatieasema palvelee erityisesti Tallinnan lähiliikenteen matkustajia. Asemalta on vaihtoyhteys raitiotievaunuun.
Sorrettujen pedagogiikka

Sorrettujen pedagogiikka () on brasilialaisen kasvatusfilosofin Paulo Freiren (1921–1997) pääteos. Teos on kirjoitettu alun perin portugaliksi, ja se on käännetty useille kielille, suomeksi vuonna 2005. Englanninkielistä käännöstä oli myyty vuoteen 2005 mennessä liki 800 000 kappaletta.
Freire kirjoitti "Sorrettujen pedagogiikan" 1960-luvun aikana ja käsikirjoitus valmistui 1968. Poliittisen tilanteen vuoksi Freire ei kuitenkaan löytänyt kirjalleen kustantajaa Brasiliassa. Käsikirjoitus käännettiin kohta valmistumisensa jälkeen englanniksi ja New Yorkissa toimiva Continuum-kustantamo julkaisi sen ensimmäisen kerran vuonna 1970. Pian se käännettiin myös ruotsiksi ja muutamille muille kielille. Portugalinkielinen laitos ilmestyi vuonna 1974. Suomeksi "Sorrettujen pedagogiikka" julkaistiin 2005 Vastapainon kustantamana, Joel Kuortin kääntämänä ja Tuukka Tomperin toimittamana.
"Sorrettujen pedagogiikka" on vaikuttanut erikielisinä painoksina kaikkiin kriittisiin kasvatusteorioihin ja -perinteisiin maailmassa, muun muassa kriittisen pedagogiikan amerikkalaisiin ja saksalaisiin versioihin. Kirjan englanninkielisestä painoksesta julkaistiin 30. juhlapainos vuonna 2000. Kustantajan esipuheessa teosta kerrotaan jo tuolloin myydyn yli 750 000 kappaletta. Amazon.com nettikirjakaupan suosituimmat listalla kirja on sijaluvulla 992 (6.8.2010). "Sorrettujen pedagogiikan" neljä ensimmäistä lukua olivat jonkin aikaa luettavissa vapaasti verkossa, mutta Freiren oikeudenomistajat vaativat ne poistettaviksi.
Hiroyasu Shimizu

Hiroyasu Shimizu (, s. 27. helmikuuta 1974 Obihiro) on japanilainen pikaluistelija, joka on erikoistunut 500 metrin matkalle.
Vuonna 1996 Shimizu luisteli paraatimatkallaan uuden maailmanennätyksen 35,39, joka oli viimeinen maailmanennätys ennen klaps-luistinten aikakautta. 1998 Naganon olympialaisissa hän voitti 500 metrin kilpailun ja sijoittui pronssille tuhannella metrillä. Myöhemmin hän luisteli ensimmäisenä ihmisenä alle 35 sekunnin aikaan 34,82. 2002 Salt Lake Cityn talviolympialaisissa hän luisteli 500 metrillä hopealle.
Matkakohtaisissa MM-kisoissa Shimizu on voittanut 500 metrin mestaruuden viidesti (1996, 1998, 1999, 2000 ja 2001), sijoittunut hopealle kolmesti (1997, 2003 ja 2005) ja kahdesti pronssille. Lisäksi hänellä on 1 000 metrin hopeamitali vuodelta 1999. 
Shimizulla ei ole yleensä tuhannella metrillä vauhti riittänyt aivan loppuun saakka, ja tämän johdosta hän ei koskaan ole voittanut sprinttimaailmanmestaruutta. Hänellä on kuitenkin kisoista kolme hopeaa (1995, 1996 ja 2001) ja kolme pronssia (1993, 1999 ja 2000).
Vanhat käsialat

Vanhoilla käsialoilla tarkoitetaan historiantutkimuksessa ja sen aputieteissä yleisesti niitä kirjainmuotoja, joita tavataan asiakirjoissa ennen nykyisenkaltaisen kaunokirjoituksen yleistymistä 1800-luvulla. Erityisesti käsitteellä viitataan saksalaiseen ns. uusgoottilaiseen käsialaan, joka esiintyy hallitsevana suomalaisissa asiakirjoissa 1500-luvulta 1800-luvun alkuun.
Vanhojen käsialojen tyyppipiirteitä ovat muun muassa runsaat kontraktiot ja suspensiot sekä runsaat vakiintuneet lyhenteet. Vaikka uusgoottilainen käsiala poikkeaa huomattavasti suomalaisesta kansakoulukirjoituksesta, eivät ne ole itsessään kovin monimutkaisia oppia. Useimmiten vaikeutena ovat pikemminkin tulkittavan asiakirjan kunto, vanha kielimuoto ja kirjurin persoonallinen ote. Kieli näissä asiakirjoissa on pääosin ruotsia. Latina vastoin yleistä käsitystä (eräitä lyhenteitä lukuun ottamatta) on sukututkijan käyttämissä lähderyhmissä erittäin harvinainen kieli (ellei oteta huomioon keskiajan lähteitä, joista suurimmasta osasta on käytettävissä translitteraatiot), ja uudella ajalla latinaa (jopa yksittäiset sanat tai lainasanat) on kirjoitettu omalla kirjaimistollaan, joka muistuttaa huomattavasti nykyistä kirjoitustamme. Vanhojen käsialojen sujuvahko lukutaito on kuitenkin sukututkimuksen perusedellytys ja tärkein väline. Vanhojen käsialojen opiskeluun on tarjolla suomeksi useita oppikirjoja.
Kirjallisuutta.
Kaula

Kaula on useilla selkärankaisilla pään ja vartalon yhdistävä ruumiinosa, joka on oleellinen ravinnon ja ilman kulkureitti ruumiiseen. Lisäksi kaulan kautta kulkee merkittäviä verisuonia sekä aivot ja muun ruumiin yhdistäviä hermoja.
Ihmisen kaulan anatomia.
Miehen kaulan ympärysmitta on keskimäärin 40,5 senttimetriä ja naisen 34,2 senttimetriä.
Kaularanka.
Kaulan kohdalla olevaa selkärangan osaa kutsutaan kaularangaksi. Se muodostuu seitsemästä kaulanikamasta, joiden välissä ovat rustomaiset välilevyt. Kaulanikamat ovat muita nikamia pienempiä ja kevyempiä, sillä niiden tarvitsee kannatella vain pään painoa.
Pään suuren liikkuvuuden mahdollistavat kaularangassa tapahtuva liike sekä ensimmäisen kaulanikaman, toisen kaulanikaman ja kallonpohjan muodostama nivelkokonaisuus. Nyökkääminen tapahtuu takaraivoluun ja ensimmäisen kaulanikaman välissä, ja pään kiertoliike tapahtuu suurimmaksi osaksi kahden ensimmäisen kaulanikaman välisissä nivelissä.
Pehmytkudokset.
Leuan alla keskellä on kieliluu. Heti sen alla on näkyvä kohouma, joka on kilpirusto. Sitä kutsutaan aataminomenaksi ja se on miehillä näkyvämpi kuin naisilla. Alempana olevan rengasruston ja rintalastan yläpuolisen kuopan välissä ovat henkitorvi ja kilpirauhasen kannas. 
Oikea ja vasen kaulavaltimo ja kaulalaskimot kulkevat rintalastan ja solisluun nivelmästä leukaperien taitekohtaan.
Kaulan lihaksisto koostuu moneen eri järjestelmään koostuvista lihaksista. Kaulan alueen lihasjärjestelmiä on muun muassa kaulan etuosassa, sivuilla, takana niskassa, nielussa, kielessä, kieliluussa ja suunpohjassa. Kaulan ja niskan lihaksia ovat:
AJ Auxerre

AJ Auxerre (usein lyhennettynä muodossa AJA) on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1905. Seuran koko nimi on "Association Jeunesse Auxerroise". Joukkue on vahvasti henkilöitynyt entiseen valmentajaansa Guy Roux'hun, joka valmensi joukkuetta 44 vuotta nostaen sen alasarjoista Ligue 1:een ja aina mestaruuteen asti kaudella 1995–1996. Guy Roux jätti tehtävänsä kesällä 2005.
AJ Auxerre on poikkeuksellisen menestynyt siihen nähden, että joukkueen kotikaupungissa Auxerressa on vain hieman alle 40 000 asukasta. Se on myös yksi harvoista ranskalaisista suurseuroista, jotka omistavat oman kotistadioninsa. Stadion nimeltä Stade de l’Abbé-Deschamps on nimetty seuran perustajan, apotti Deschampsin mukaan.
Kaudella 2011–2012 Auxerre jäi liigan viimeiseksi ja putosi 31 vuoden pääsarjataipaleen jälkeen Ligue 2:een.
Rōmaji

Rōmaji (ローマ字) eli "roomalaiset merkit" on menetelmä japanin kielen kirjoittamiseksi latinalaisilla kirjaimilla. Rōmajilla kirjoitetaan Japanissa normaalisti kanjein sekä hiragana- ja katakana-merkein kirjoitettavat sanat latinalaisin aakkosin eli sanat romanisoidaan tai latinisoidaan. Rōmajia käytetään muun muassa ulkomaalaisille suunnatuissa japanin oppikirjoissa ja japanilaisten nimien siirtokirjoituksessa.
Järjestelmät.
Japanin kielen latinisaatiojärjestelmiä on useita erilaisia. Yleisimmät nykyaikaiset järjestelmät ovat Hepburn-latinisointi, Kunrei-shiki ja Nihon-shiki. 
Hepburn-latinisointia käytetään yleisesti englantia äidinkielenään puhuville henkilöille suunnatuissa japanin oppikirjoissa. Yleisin Japanissa käytetty järjestelmä on Nihon-shiki. Hepburn-latinisoinnin kehitti amerikkalainen lähetyssaarnaaja James Curtis Hepburn 1800-luvun puolivälissä. Hepburn-latinisointi pohjautuukin siten englannin kielen ääntämykseen. 
Kunrei-shiki ja Nihon-shiki eli Nippon-shiki ovat kumpikin japanilaisten itsensä kehittämiä järjestelmiä. Nihon-shiki on järjestelmistä vanhempi. Siinä ensiintyvien, nykyjapanista pois jääneiden äänteiden hylkäämiseksi latinisointijärjestelmästä kehitettiin Kunrei-shiki.