Rigoberta Menchú

Rigoberta Menchú Tum (s. 9. tammikuuta 1959 Chimel, Quiché, Guatemala) on guatemalalainen quiche-heimoon kuuluva maya-intiaani, joka on kamppailut intiaanien oikeuksien puolesta. Hän sai vuonna 1992 Nobelin rauhanpalkinnon.
Elämä ja toiminta.
Menchú syntyi suureen perheeseen pienessä Chimelin kylässä. Hänen isänsä oli Vicente Menchú, yksi maan tunnetuimpia maatyöläisaktivisteja. Äiti Juana Tum oli kansanparantaja. 
Jo lapsena Rigoberta oppi kunnioittamaan luontoa, samoin kuin oman alkuperäisheimonsa perinteitä ja yhteisöllistä elämää. Hyvin nuorena hän oppi tuntemaan myös sen epäoikeudenmukaisuuden ja äärimmäisen köyhyyden, jossa monet maya-intiaanit elävät.
Menchún elämäkerta julkaistiin vuonna 1983. "I, Rigoberta Menchú", nimisen kirjan haamukirjoitti antropologi Elisabeth Burgos (suom. "Nimeni on Rigoberta", Kääntöpiiri, 1990). Hän on Etelä-Amerikan tunnetuimpia aktivisteja. Vuonna 1992 Menchú on sanonut: ”Jokaisella maailman kansalla on oikeus olemassaoloon. Emme saa unohtaa intiaanien oikeuksia Amerikan muinaisina isäntinä. Vuonna 1992 täytyisi lopultakin tunnustaa mantereemme kulttuurinen rikkaus ja intiaanien historialliset oikeudet”.
Menchún tahto taistella intiaanien puolesta liittyy vahvasti hänen perheensä kokemiin vääryyksiin Guatemalassa tapahtuneissa intiaanivainoissa, jotka olivat voimakkaimmillaan 1980- ja 1990-luvulla. Hänen isänsä poltettiin elävältä Guatemalan Espanjan suurlähetystössä vuonna 1980 ja samana vuonna maan sotilaat kiduttivat äidin kuoliaaksi. Myös sisaruksista suurin osa menehtyi. Menchú on toiminut muun muassa CUC:ssa (Guatemalan maatyöläisten liitto), RUOG:ssa (Guatemalan yhtynyt oppositio) sekä WGIP:ssa (YK:n alkuperäiskansojen työryhmä). 
Hän on Unescon hyvän tahdon lähettiläs. Hänet on myös maansa hallituksen hyvän tahdon lähettilääksi (2006).
Menchú pyrki Guatemalan presidentiksi syyskuun 2007 vaaleissa keskustavasemmistolaisen "Encuentro por Guatemalan" ehdokkaana. Hän sai äänistä vain noin 3 prosenttia ja putosi vaalin ensimmäisellä kierroksella.
Kiista totuudenmukaisuudesta.
Yli kymmenen vuotta teoksen "Nimeni on Rigoberta" julkaisun jälkeen antropologi David Stoll tutki Menchún kertomusta ja esitti, että Menchú oli muuttanut eräitä yksityiskohtia liittyen omaan elämäänsä, perheeseensä ja kotikyläänsä vastatakseen sissiliikkeen julkisuustarpeisiin. Stoll tunnusti kirjassaan "Rigoberta Menchú and the Story of All Poor Guatemalans" mayaintiaaniväestöön kohdistuneen väkivallan, mutta esitti näkemyksen, että sissiliikkeet osaltaan provosoivat armeijan tekemät julmuudet. Stollin kirjan synnyttämä kiista sai laajaa huomiota yhdysvaltalaisessa mediassa. The New York Times nosti esiin useita kohtia Menchún kirjassa, jotka olivat ristiriidassa muiden lähteiden kanssa: 
Monet tutkijat ja kirjoittajat ovat puolustaneet Menchúa, ja pitäneet kiistaa elämäkerrallisen todistuskertomuksen genren tulkintaeroista johtuvana. Menchú itse on todennut: "Haluan korostaa, että tämä ei ole vain minun elämäni kertomus, vaan myös kansani todistus." Yksi virhe Stollin kirjassa "Rigoberta Menchú and the Story of All Poor Guatemalans" liittyy vuoden 1980 Espanjan suurlähetystön verilöylyn kuvaukseen: Stoll esittää tapahtuman itsensä sytyttämisenä, jonka opiskelija- ja alkuperäiskansajohtajat olisivat koordinoineet. Kuitenkin vuonna 1981 tehdyt tutkimukset sekä totuuskomissio "La Comisión para el Esclarecimiento Histórico" julkaisivat raportin, jossa todetaan, että Guatemalan armeija oli suorittanut ennalta suunnitellun polttopommituksen lähetystöön. Helmikuussa 1982 julkistetun CIA:n salaiseksi luokitellun asiakirjan mukaan Guatemalan armeija käynnisti "puhdistusoperaation Ixil-kolmiossa", ja joukkojen komentajille oli annettu käsky tuhota kaikki kylät, jotka tukivat Köyhien Sissiarmeijaa, ja eliminoida kaikki vastarinnan muodot.
Jotkut tutkijat ajattelevat, että huolimatta Menchún kertomuksen historiallisista ja faktuaalisista epätarkkuuksista, se säilyttää merkityksensä kuvauksena guatemalalaisen alkuperäiskansan naisen elämästä sisällissodan aikana.
Nobelin rauhanpalkintokomitea ei ottanut Menchúlta pois palkintoa, huolimatta Stollin esiintuomista virheistä. Komitean sihteeri Geir Lundestad totesi, että Menchú ei saanut palkintoa pelkästään ja ensisijaisesti omaelämäkerrallisen teoksensa perusteella.
Mark Horowitzin, William Yaworskyn ja Kenneth Kickhamin mukaan kiista Menchún ja Stollin kertomusten välillä on yksi kolmesta suurimmasta kiistasta amerikkalaisen antropologian lähihistoriassa, yhdessä Margaret Meadin teoksen "Coming of Age in Samoa" totuudenmukaisuutta koskevan keskustelun sekä Napoleon Chagnonin Yanomami-kansaa ja väkivaltaa koskevien kuvausten kanssa.