tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hurja joukko

Hurja joukko () on Sam Peckinpahin ohjaama lännenelokuva vuodelta 1969. Se kertoo viimeistä keikkaansa tekevistä ikääntyneistä rikollisista. 
Peckinpahin päätyön "Hurjan joukon" sanotaan uudistaneen elokuvan väkivallan estetiikan. Jo sitä ennen oli siirrytty uudelle tasolle "Psykossa", italowesterneissa ja "Bonnie ja Clydessa". Mutta "Hurja joukko" oli aivan muuta, sellaista väkivaltaa, mitä ei ollut ennen nähty. Se oli vuosien ajan elokuvahistorian väkivaltaisin elokuva, mutta ei ruumiiden määrän vuoksi vaan Peckinpahin omintakeisen tyylin vuoksi. Hänen tyyliinsä perustuu sen jälkeinen elokuvan laji, joka nostaa väkivallan jalustalle, mutta joka ei elokuvallisesti pääse Peckinpahin tasolle. Vaikka elokuva muistetaan väkivallasta, siinä Peckinpah myös pohtii, mitä muuttuva Villi länsi teki lainsuojattomille.
Pertti Avola kirjoittaa, että 1960-luvun lännenelokuvan hienoin saavutus "Hurja joukko" oli mullistava elokuva, sillä siinä ohjaaja hylkäsi lännenelokuvan konventiot ja ihanteet. Se on harvoja merkittäviä amerikkalaiswesterneitä, joissa näkyy italowesternin vaikutus, vaikka tusinawesterneissä vaikutus esimerkiksi väkivallan kuvauksessa oli huomattava. 
"Hurjan joukon" lainsuojattomien viimeinen taistelukenttä oli Meksiko. Meksikolla oli ohjaajalle erityinen merkitys, Avolan mukaan se oli hänelle pikemminkin filosofinen tila kuin maa. Se edusti Peckinpahin elokuvissa päähenkilöille vapautta, mutta ei kuitenkaan vapautta amerikkalaisittain ymmärrettynä, eikä sen vapaus siten tyydyttänyt näitä. Se oli myös arvaamatonta vapautta, ja siksi kuolema oli aina lähellä. Meksiko oli sankarien machoiluareena, joka oli Peckinpahin romanttisen holhoavassa otteessa kuitenkin toissijaisessa asemassa ja Amerikan Villin lännen jatke.
"Hurja joukko" ei ole varsinainen lännenelokuva sikäli, että se ei sijoitu yleisen määritelmän mukaiseen Villiin länteen ajallisesti eikä maantieteellisesti, vaan vuoden 1913 Meksikoon.
Elokuva entistettiin vuonna 1994 alkuperäiseen asuunsa, josta on myös tehty teräväpiirto-Blu-ray.
Palkinnot ja tunnustukset.
Elokuva on saanut kaksi palkintoa, yhdysvaltalaisten äänialan työntekijöiden Golden Reel Awardin (1970) ja kuvaaja Lucien Ballard sai elokuvakriitikkojen NSFC Awardin (1970) parhaasta kuvauksesta. Se oli vuonna 1970 Oscar-ehdokkaana parhaasta musiikista ja parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta.
"Hurja joukko" on valittu merkittävänä elokuvana säilytettäväksi Yhdysvaltain Kongressin kirjaston Kansalliseen elokuvarekisteriin.
Salsa20

Salsa20 on Daniel Bernsteinin kehittämä jonosalain, joka perustuu Bernsteinin kehittämään näennäissatunnaislukugeneraattoriin.
Salsa20 alustetaan 256-bittisellä avaimella, 64-bittisellä nonssilla (kertakäyttöluvulla) ja 64-bittisellä luvulla, joka ilmaisee sijainnin jonossa. Näiden perusteella Salsa20 luo tilansa, joka koostuu kuudestatoista 32-bittisestä luvusta (yhteensä 512 bittiä). Algoritmi luo tilansa perusteella näennäisesti satunnaista bittijonoa, joka yhdistetään salattavaan tietoon XOR-operaatiolla.
Salsa20:n sisäinen toteutus käyttää operaatioita, jotka voidaan toteuttaa nopeasti nykysuorittimilla. Operaatiot ovat myös vakioaikaisia, mikä suojaa ajoitukseen perustuvilta sivukanavahyökkäyksiltä. Bernstein on julkaissut algoritmista eri arkkitehtuureille optimoituja julkisesti käytettäviä eli public domain -toteutuksia.
Salsa20 valittiin vuonna 2008 eSTREAM-projektin lopulliseen portfolioon ohjelmallisia toteutuksia varten.
Bernstein on kehittänyt Salsa20:stä myös hieman muunnellun version nimeltään ChaCha tai ChaCha20.
Kryptoanalyysi.
Salsa20 on toistaiseksi murtamaton. Paras tunnettu hyökkäys murtaa 8 kierrosta 20:stä.
Vuonna 2005 Paul Crowley julkaisi hyökkäyksen, joka kykenee murtamaan 5 kierrosta Salsa20:n 20:stä 2165:llä operaatiolla ja voitti Bernsteinin "mielenkiintoisimmalle Salsa20-kryptanalyysille" luvatun tuhannen dollarin palkinnon.
Vuonna 2006 Fischer, Meier, Berbain, Biasse ja Robshaw julkaisivat 2177 operaatiota vaativan hyökkäyksen Salsa20:n kuudelle ensimmäiselle kierrokselle.
Vuonna 2007 Tsunoo, Saito, Kubo, Suzaki ja Nakashima julkaisivat 2255 operaatiota vaativan hyökkäyksen 8:lle Salsa20:n kierrokselle, joskin käytännössä hyökkäys on hitaampi kuin kaikkien avaimien läpikäyminen.
Samana vuonna Aumasson, Fischer, Khazaei, Meier ja Rechberger julkaisivat 2251 operaatiota vaativan hyökkäyksen 8:lle Salsa20:n kierrokselle.
Kjersti Tysse Plätzer

Kjersti Tysse Plätzer (o.s. Tysse, s. 18. tammikuuta 1972 Søfteland, Norja) on norjalainen kilpakävelijä. 
Kjersti Tysse Plätzer saavutti 20 kilometrin kävelyssä hopeaa vuonna 2000 Sydneyn olympialaisissa. Vuonna 2004 Ateenan olympialaisissa hän sijoittui kahdenneksitoista. Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 ja Osakan MM-kilpailuissa 2007 Tysse Plätzer sijoittui neljänneksi. Takaisin mitalikantaan hän pääsi Pekingissä 2008, kun hän voitti olympiahopeaa häviten voittajalle Olga Kaniskinalle noin puoli minuuttia.
Kjersti Tysse Plätzer on 173 senttimetriä pitkä ja painoi aktiiviurallaan 55 kilogrammaa. Myös hänen veljensä Erik Tysse on kilpakävelijä.
Tysse Plätzer lopetti uransa syyskuussa 2009.
Saunakulttuuri

Saunakulttuuri tarkoittaa saunaan liittyvää kulttuuria, esimerkiksi saunomistapoja, kansanperinnettä ja saunomisen historiaa.
Saunakulttuurin perustana ovat saunan käyttötapa ja käyttötiheys, käytöstavat saunassa, terveys ja perinteet sekä siitä lähtevä perinteellinen kulttuuritunne. Siihen kuuluu tilan erilainen hyötykäyttö, terveys, parantaminen ja taikauskoperusteinen saunominen, erilaiset rituaalit, joista kansanperinteitä on syntynyt. Saunoissa alkukäsiteltiin ruokia, pellon tuotteita, pestiin pyykkiä ja hoidettiin pesemisen lisäksi terveyttä eri keinoin (esim. kupattiin ja vihdottiin). Siitä saunakulttuuri on nykyaikaistumisen myötä muuttunut vain löyly- ja kuivahuoneeksi. Perinteinen sauna on eroaa monin tavoin nykyaikaisesta. Entisajan maa- ja savusaunoja on enää erittäin harvoin käytössä.
Tärkeimmät terveydelliset saunakulttuuriperinteet, kuin vihtominen ja vaihtokylvyt ovat säilyneet nykyaikaan. Käytöstavoista saunassa myös hiljentyminen, sosiaalinen huomioonottava kanssakäyminen ja mielen vapautuminen ovat säilytettyjä, tärkeitä saunakulttuuriosia nykypäivänä.
Dada-Filmi

Dada-Filmi Oy oli suomalainen elokuvatuotantoyhtiö. Sen tuottamista pitkistä elokuvista yksi tunnetuimpia on Markku Pölösen ohjaama "Kivenpyörittäjän kylä".
Yhtiö perustettiin Helsingissä vuonna 1991. Sen toiminta lakkasi vuonna 2012.
Dada-Filmin pitkät elokuvat.
Lähde
Lilli Schwarzkopf

 
Lilli Schwarzkopf (s. 28. elokuuta 1983) on saksalainen seitsenottelija.
Schwarzkopf sijoittui 2002 Kingstonin nuorten MM-kisoissa seitsenottelussa viidenneksi tuloksella 5597. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti lajin Saksan-mestaruuden ja Helsingin MM-kisoissa 2005 hän sijoittui kolmanneksitoista tuloksella 5993. Seuraavana vuonna Göteborgin EM-kisoissa hän voitti EM-pronssia ennätystuloksellaan 6420. Vuonna 2007 hän voitti Saksan sisäratojen mestaruuden viisiottelussa. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui Osakan MM-kisoissa seitsenottelussa viidenneksi pistein 6439. Seuraavana vuonna hän uusi Saksan sisäratojen mestaruutensa ja sijoittui kahdeksanneksi Pekingin olympialaisissa pistein 6379. Berliinin MM-kisoissa 2009 hän keskeytti, mutta Daegun MM-kisoissa 2011 hän oli kuudes pistein 6321.
Lontoon olympialaisissa 2012 Schwarzkopf voitti olympiahopeaa pistein 6649. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän sijoittui viidenneksi.
Lähde: IAAF
Natalija Dobrynska

Natalija Volodymyrivna Dobrynska (, s. 29. toukokuuta 1982 Brovary, Neuvostoliitto) on ukrainalainen seitsenottelija.
Dobrynska karsiutui 1999 Bydgoszczin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa kuulantyönnössä tuloksella 12,41. Seuraavana vuonna hän voitti Ukrainan nuorten mestaruuden seitsenottelussa. Vuonna 2003 hän voitti Ukrainan sisäratojen mestaruuden viisiottelussa ja sijoittui Universiadeissa seitsenottelussa kahdenneksitoista tuloksella 5553. Seuraavana vuonna hän voitti maansa sisäratojen mestaruuden viisiottelussa ja MM-hopeaa Budapestin sisäratojen MM-kisoissa samassa lajissa pistein 4727. Ateenan olympialaisissa hän oli seitsenottelussa kahdeksas tuloksella 6255. 2005 hän voitti jälleen Ukrainan sisäratojen mestaruuden viisiottelussa sekä pronssia sisäratojen EM-kisoista. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui Helsingin MM-kisoissa seitsenottelussa yhdeksänneksi.
Dobrynska sijoittui Göteborgin EM-kisoissa 2006 seitsenottelussa kuudenneksi tuloksella 6356. Seuraavana vuonna hän voitti Ukrainan sisäratojen mestaruuden viisiottelussa. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa viisiottelussa viidenneksi tuloksella 4739 ja Osakan MM-kisoissa seitsenottelussa kahdeksanneksi. Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa 2008 hän oli viisiottelussa neljäs.
Dobrynska oli Pekingin olympialaisten seitsenottelun kultamitalisti tehtyään ennätyksensä 6733 pistettä. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui samassa lajissa neljänneksi, mutta karsiutui pituushypyn loppukilpailusta. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän sai viisiottelussa hopeaa ennätyspisteillään 4851. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui toiseksi ennätyksellään 6778. Seuraavan vuoden Daegun MM-kilpailuissa hän oli viides tuloksella 6539. Sisäratojen MM-kilpailuissa Istanbulissa 2012 Dobrynska voitti viisiottelun kultaa uudella maailmanennätyksellä 5 013 pistettä. Hän paransi Irina Belovan hallussa ollutta ennätystä 22 pisteellä ja hänestä tuli ensimmäinen 5 000 pisteen ylittäjä. Dobrynskan maailmanennätyksen rikkoi Nafissatou Thiam maaliskuussa 2023.
Dobrynska lopetti uransa syksyllä 2013.
Vuosina 2010–2015 Dobrynska istui Vinnytsjan alueen aluevaltuustossa Alueiden puolueen edustajana. Vuoden 2012 parlamenttivaaleissa hän pyrki Ukrainan parlamenttiin Verh’ovna Radaan saman puolueen ehdokkaana Vinnytsjan alueen 11. vaalipiiristä, muttei tullut valituksi.
Lähde: IAAF
Annie-gaala 1999

Annie-gaala 1999 oli 27. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain ASIFA-Hollywood jakoi vuotuiset Annie-palkinnot vuoden 1998 parhaille animaatioille. Gaala järjestettiin 6. marraskuuta Alex-teatterissa Glendalessa, Kaliforniassa.
Ehdokkaat ja voittajat.
Pääluokkien ehdokkaat ja voittajat (lihavoituna):
Martti Santavuori

Martti Jaarli Olavi Santavuori, vuoteen 1906 Sandberg, (11. marraskuuta 1901 Merikarvia – 8. marraskuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, suomentaja ja ammattiupseeri. Hän oli erikoistunut kuvaamaan historiallisissa romaaneissaan muun muassa sodankäyntiä.
Elämä.
Santavuoren vanhemmat olivat kanttori Frans Niklas Santavuori ja Maria Josefina Sved. Hänen puolisonsa 1927–1936 oli Rauha Maria Luukko ja vuodesta 1943 Kaino Orvokki Halme. Santavuori oli Suomen sisällissodan puhjetessa 16-vuotias ja liittyi vapaaehtoisena sotilaaksi valkoiseen armeijaan. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1921 Seinäjoen yhteiskoulusta, minkä jälkeen hän kävi kadettikoulun vuosina 1922–1924 ja sotakorkeakoulun 1937–1939. Santavuori ylennettiin everstiluutnantiksi 1942. Puolustusvoimien upseerina hän toimi 1924–1947, opettaen loppuvaiheessa sotahistoriaa sotakorkeakoulussa. Sen jälkeen hän palveli eri siviilitehtävissä vuoteen 1955, josta alkaen toimi vapaana kirjailijana.
Martti Santavuoren veli oli tuomiorovasti Kustaa Aapo Santavuori.
Kirjallinen tuotanto.
Kirjailijana Santavuorelle oli rakas lajityyppi erityisesti historiallinen romaani. Nuorukaisena kokemaansa sisällissotaa hän käsitteli romaanissa "Lähtö" (1962). Santavuoren monipuolisen kirjailijanuran tunnetuin teos lienee silti dokumenttiromaani "Suomen kuningas" (1965). Ensimmäiset teoksensa 1930-luvun alkupuolella hän julkaisi salanimellä Olavi Uoma. Santavuori kirjoitti myös useita tietoteoksia ja suomensi yli 30 kirjaa. Vuosina 1958–1964 hän toimi Suomen kirjailijaliiton puheenjohtajana.
Patukkaooppera

Patukkaooppera on vuonna 2007 Tampereen Työväen Teatterissa ensi-iltansa saanut musikaali, jonka on käsikirjoittanut Sirkku Peltola ja musiikin on säveltänyt Iiro Rantala Heikki Salon teksteihin. Musikaalin tapahtumat sijoittuvat myslikokojyvä­välipala­patukoita valmistavan patukkatehtaan eineskeittiöön jossain päin Suomea. 
Musikaalin päähenkilö on Ansa Vallittu, joka on yksi työntekijöistä patukkatehtaalla. Hän on tyytyväinen työhönsä, vaikka hän kärsii rakkauden puutteesta ja lapsettomuudesta jota lievittävät työpaikan ihmissuhteet. Tehtaalle saapuu konsultti Erkki Ranto, johon Ansa rakastuu ja muuttuu aivan kuin toiseksi ihmiseksi konsultin vaikutuksesta. Sirkku Peltolan ohjaama musikaali on yhteiskunnallinen musikaali, joka ottaa kantaa yhteiskuntaan ja kovaan markkinatalouteen.
Patukkaoopperan musiikin tyylit vaihtelevat rockin, klassisen musiikin, latinorytmien, tangon ja popin välillä. Musikaalin musiikkia olivat soittamassa Iiro Rantala, Lenni-Kalle Taipale ja Arto Piispanen.
Roolit.
Lähde: 
Muissa rooleissa ovat muun muassa Maria Aro, Mika Honkanen, Petra Karjalainen, Eriikka Väliahde, Leena Rousti, Soili Markkanen, Antti Seppä, Juhani Niemelä, Pablo Seppä, Matti Pussinen, Harri Rantanen, Tuire Salenius, Jari Ahola, Janne Kallioniemi, Jari Leppänen ja Juhana Suninen.
Saola

Saola ("Pseudoryx nghetinhensis") on kaakkoisaasialainen nautaeläinlaji, joka on tunnettu vasta vuodesta 1992. Se on sukunsa ainoa laji. Saoloja arvellaan olevan jäljellä alle 250 yksilöä, ja laji on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi.
Lajin löytyminen.
Suuresta koostaan huolimatta saola oli tieteelle tuntematon laji toukokuuhun 1992 asti. Vietnamissa työskennelleet WWF:n ja Vietnamin metsäministeriön tutkijat löysivät tuolloin Vu Quangin luonnonsuojelualueelta tuntemattoman nautalajin kuolleita yksilöitä. Se poikkesi rakenteeltaan huomattavasti muista nautalajeista, joten se luokiteltiin omaan sukuunsa. Myöhemmin metsästä saatiin elävänä kiinni nuori naarasyksilö.
Alueen asukkaat ovat kertoneet metsästäneensä saoloita ravinnokseen. Niitä on jäänyt myös muille saaliseläimille, kuten villisioille ja piikkisioille, asetettuihin ansoihin.
Samalta alueelta kuin saola löydettiin vuonna 1994 toinenkin tieteelle uusi nisäkäslaji, jättimuntjakki ("Muntiacus vuquangensis").
Saola onnistuttiin kuvaamaan jälleen syyskuussa 2013, kun se oli nähty edellisen kerran 1998, ja WWF:n mukaan on toiveita, että laji voisi elpyä. Lajin koosta ei edelleenkään ole tietoa, vaan arviot vaihtelevat muutamista kymmenistä satoihin.
Koko ja ulkonäkö.
Saola muistuttaa ulkonäöltään hieman arabiankeihäsantilooppia, vaikka ei olekaan sille läheistä sukua. Saola kasvaa säkäkorkeudeltaan noin 80 cm korkeaksi, 150 cm pitkäksi ja voi painaa sata kiloa. Sen turkki on tummanruskea, päässä ja nilkoissa on selvärajaisia valkeita kuvioita. Kummallakin sukupuolella on suorat, teräväkärkiset ja jopa puoli metriä pitkät sarvet.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Saoloita elää vain Laosin ja Vietnamin rajamailla Annamiittivuorilla eli Phou Luangin vuoriketjun rinteillä 400–1 000 metrin korkeudessa. Se viihtyy pienten vuoristopurojen varsilla, joilla kasvaa ainavihantaa kasvillisuutta.
Elintavat.
Saola on yleensä yksineläjä. Tosin naaraat liikkuvat yhdessä poikastensa kanssa. Poikasia syntyy huhti–kesäkuussa yleensä yksi kerrallaan, noin kahdeksan kuukautta kestävän tiineyden päätteeksi.
Ravinto.
Saolat syövät lehtiä ikivihreistä kasveista, lähinnä pensaista ja pienistä lehtipuista, kuten viikunoista. Saolojen on huomattu pitävän erityisesti sellaisista kasveista, joissa on runsaasti valkoista mahlaa.
Joonas Brandt

Joonas Brandt (s. 25. lokakuuta 1977 Espoo) on suomalainen valokuvaaja ja kuvajournalisti. Hän on työskennellyt vuosina 2001–2005 freelancerina ja vuodesta 2005 A-lehtien kuvatoimituksessa. Nykyään Brandt toimii jälleen freelancerina. Hän on kuulunut Suomen Lehtikuvaajat ry:n hallitukseen, Brandt on myös suomalaisen kuvajournalismiin ja dokumenttikuvaukseen erikoistuneen Raw-lehden toimitusneuvoston jäsen. 
Brandt on valittu vuoden 2005 nuoreksi lehtikuvaajaksi ja vuoden 2005 aikakauslehtikuvaajaksi. Lisäksi Brandtin taltioima ja koostama kuvasarja Sakara Tour 2006 -konserttikiertueelta valittiin vuoden 2006 kotimaiseksi reportaasiksi ja Brandt oli yleisön suosikki vuoden lehtikuvaajaksi. Brandtin ottama kuva valittiin Vuoden lehtikuvaksi 2018.
Annie-gaala 1992

Annie-gaala 1992 oli 20. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain ASIFA-Hollywood jakoi vuotuiset Annie-palkinnot vuoden 1992 parhaille animaatioille. Gaala järjestettiin 14. marraskuuta ATAS Plaza-teatterissa Los Angelesissa, Kaliforniassa.
Ehdokkaat ja voittajat.
Pääluokkien ehdokkaat ja voittajat (lihavoituna):
Carmen Gray

Carmen Gray vuonna 2000 perustettu suomalainen hard rock -yhtye.
Yhtyeen ensimmäinen albumi, "The Portrait of Carmen Gray", julkaistiin syyskuussa 2006. Yhtyeen toinen albumi, "Welcome to Grayland", julkaistiin 10. syyskuuta 2008. Yhtyeen kolmas albumi, "Gates of Loneliness" julkaistiin keväällä 2011.
Kakatiya

Kakatiya oli dynastia, joka hallitsi Intian eteläosia nykyisen Andhra Pradeshin osavaltion tienoilla vuosina 1083–1323. Se oli yksi teluguiden satoja vuosia kestäneistä valtioista.
Kakatiyat nousivat valtaan Länsi-Chalukyan valtakunnan perillisinä.
Kolme suurta: Rudramadevi, Ganapatideva ja Pratapadura.
Dynastian merkittävin hallitsija oli kuningatar Rani Rudrama Devi eli Rudramadevi, joka oli vallassa 1262–1295. Hän voitti Chola-kuningaskunnan. Rudramadevin isä oli Ganapatideva voittanut Hoysala-kuningaskunnan. Rudramadevin seuraaja oli hänen pojanpoikansa Pratapadura, joka laajensi maata vielä hiukan länteen, mutta joutui keskittymään paljon sisäpolitiikkaan ja kapinoiden tukahduttamiseen. Hän loi uusia hallintokäytäntöjä, josta kestävimmät periytyivät Vijayanagara-imperiumille.
Dynastian valta alkoi murentua kun Delhin sulttaanikunta levitti valtapiiriään Deccanin ylängölle 1200-luvun loppupuolella.
Perintö.
Kakatiyan aika oli yksi teluguiden kultakausista. Hindulaiset telugua puhuvat hallitsijat suosivat kuvataiteita, kirjallisuutta ja arkkitehtuuria. Hanumakundan ja Ramappan temppelit lähellä Warangalia ovat tästä osoituksena. Kuuluisa Koh-i-Noor-timantti löydettiin heidän valtakaudellaan.
Vilma Melasniemi

Vilma Anna Uljana Melasniemi (s. 30. maaliskuuta 1973 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.
Ura.
Melas­niemi näyttelee KOM-teatterissa. Hän on näytellyt myös Ylioppilasteatterissa ja Akseli Ensemblessä. Melas­niemi lauloi Ultra Bra -yhtyeessä.
Yksityiselämä.
Melas­niemen vanhemmat ovat Eero Melasniemi ja Kristiina Halkola. Muusikko Joel Melasniemi on hänen veljensä. Melasniemi on naimisissa näyttelijä Juho Milonoffin kanssa. Hänellä on kaksi lasta. Hänen tyttärensä Aamu Milonoff on näyttelijä.
Melasniemellä diagnosoitiin rintasyöpä vuonna 2024, joka leikattiin ja hän sai siihen myös sytostaattihoitoja. Syöpää löytyi myös imusolmukkeista.
Filmografia.
Lisäksi Melasniemi on toiminut tositelevisiosarja Sohvaperunoiden kertojana.
Kemijärven Kiekko

Kemijärven kiekko eli KeKi on vuonna 1978 perustettu pohjoissuomalainen jääkiekkojoukkue, jonka kotipaikka on Kemijärven kaupunki. KeKi pelaa nykyisin III divisioonassa.
Vuoden 1983 alkuun saakka Kemijärvellä pelattiin luonnonjäillä. Silloin nykyisen jäähallin paikalle valmistui paineilmahalli. Vuonna 2000 entisen paineilmahallin tilalle rakennettiin nykyinen kiinteä rakennus, jonka omistaa Kemijärven Jäähalli Oy, jossa KeKi on vähemmistöosakkaana.
Helmikuussa 2010 Kuusamon Pallo-Karhujen ja KeKin kohtaamisessa KeKin pelaaja Dmitry Korovin sai huomiota hankkimalla ennätykselliset 127 jäähyminuuttia. Ottelurangaistus 3 × 25 minuuttia, 2 × 20 minuuttia, automaattinen pelirangaistus käytöksestä, 5 minuuttia poikittaisesta mailasta ja 5 minuuttia väkivaltaisuudesta. Nämä kaikki tuomittiin Koroville samaan aikaan. Ennen tätä Korovin oli saanut vain yhden kahden minuutin jäähyn väkivaltaisuudesta. Paikallaolijan mukaan Korovin olisi lyönyt tuomaria, heittänyt tätä hammassuojillaan sekä näytellyt kansainvälisiä käsimerkkejä. Tilanne oli käynnistynyt, kun Korovin oli lyönyt poikittaisella mailalla kiekotonta pelaajaa.
Yhtäsuuruus (matematiikka)

Yhtäsuuruudella voidaan tarkoittaa matematiikassa useita asioita, kyse on kuitenkin aina vertailusta. Esimerkiksi kahden luvun sanotaan olevan yhtä suuret, kun niiden erotus on nolla. Kaksi vektoria ja vastaavasti matriisia ovat yhtä suuret, kun niiden toisiaan vastaavat komponentit ovat yhtä suuret. 
Merkintä.
Matematiikassa yhtäsuuruutta kuvataan "="-merkillä, ohjelmointikielissä vertailuoperaattorina myös "=="-merkillä. Yhtäsuuruuden vastakohta on erisuuri, jota kuvataan "&lt;&gt;"-merkinnällä (useissa ohjelmointikielissä myös "!=").
WAT (albumi)

WAT on syyskuussa 2003 julkaistu Laibach-yhtyeen albumi. Kappale "Reject or Breed" on vain levyn LP -versiolla. Levyn CD-versio sisältää myös "Tanz Mit Laibach" -kappaleen videon. 
Kappaleet.
Sävellykset: Laibach ja Iztok Turk, paitsi "B Mashina" Tomi Meglič, "Tanz Mit Laibach" ja "Ende" Laibach, Iztok Turk ja Umek, "Du Bist Unser" ja "Satanic Versus" Laibach ja Umek, "WAT" Laibach, Iztok Turk, Umek ja Slavko Avensik nuorempi sekä "Anti-Semitism" Temponauta (Dj Bizzy &amp; Dj Dojaja); kappale sisältää teemoja John Scottin sävellyksistä "War of Nerves" ja "Full Alert". Sanoitukset: Laibach, paitsi "B Mashina" Tomi Meglič (englanninkielinen käännös Laibach), "Du Bist Unser" Peter Mlakar sekä "Achtung!" Laibach ja Peter Mlakar. "B Mashina"n sovitus Srečko Bajda ja Laibach. "Anti-Semitism" tuottanut ja miksannut Temponauta. 
Aiheesta muualla.
Haastattelu albumiin liittyen
Love Land

Love Land tai Jeju Loveland on Etelä-Korean Jeju-saarella sijaitseva veistospuisto, jonka teemana on seksi.
Puistossa on 140 ihmisiä eri seksiasennoissa esittävää veistosta ja muun muassa suuria fallos-patsaita, kiviset häpyhuulet sekä erilaisia näyttelyitä. Puiston Internet-sivut kuvaavat aluetta "paikaksi, jossa seksuaalisesti suuntautunut taide ja erotiikka kohtaavat".
Vuonna 2002 Soulin Hongikin yliopiston oppilaat alkoivat valmistaa lopputyökseen puiston veistoksia. Puisto avattiin 16. marraskuuta 2004. Alue on kahden jalkapallokentän kokoinen, ja kaikki veistokset pystyy näkemään tunnin mittaisen vierailun aikana. Puistossa on myös kuukausittain vaihtuva näyttely, jossa esitellään eri korealaisten taiteilijoiden teoksia.
Puiston ikäraja on 18 vuotta. Erillinen leikkipaikka on tarjolla lapsille.
Žitomirin päähallintopiiri

Žitomirin päähallintopiiri () oli Ukrainan valtakunnankomissariaatin hallinnollinen osa. Sen johtajina toimivat kenraalikomissaari Kurt Klemm 1941–1942 ja Waldemar Magunia 1941–1944. Idän yleissuunnitelman mukaisesti alueelle olisi siirretty saksalaisperäistä väestöä, jos Saksa olisi voittanut toisen maailmansodan.
Krimin päähallintopiiri

Krimin päähallintopiiri () oli osa toisen maailmansodan aikaista Saksan valtakunnan Ukrainan valtakunnankomissariaattia. Sitä johti kenraalikomissaari Alfred Eduard Frauenfeld. Päähallintopiiri sijaitsi Krimin alueella. Krimin pää
hallintopiiriä kutsuttiin myös puolipäähallintopiiriksi siksi, että 1. syyskuuta 1942 saksalaiset perustivat Taurian päähallintopiirin, johon Krimin niemimaa kuului. Neuvostoliiton työläisten ja talonpoikien puna-armeija katsoi alueen vapautetuksi 23. syyskuuta 1943. Taurian päähallintopiiriin kuuluivat Krimin puolipäähalllintopiirin lisäksi Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan Hersonin alue ja Zaporižžjan alue.
Taurian päähallintopiirin osat olivat:
Liettuan päähallintopiiri

Liettuan päähallintopiiri () oli 1941–1944 Liettuan sosialistisen neuvostotasavallan alueella ollut Saksan siviilihallintoalue. Päähallintopiirin pääkomissaari oli Adrian von Renteln (15. syyskuuta 1897, Hodz, Georgia – 1946 Neuvostoliitto).
Entisen Liettuan tasavallan valtionalue ja Liettuan sosialistisen neuvostotasavallan alue jakautui näin neljään aluekomissariaattiin (): Kaunasin (, Panevėžysin (), Šiauliain () ja Vilnan aluekomissariaattiin (). Niiden päähallintopaikat olivat kaupunkiensa nimien mukaiset.
Latvian päähallintopiiri

Latvian päähallintopiiri oli toisen maailmansodan aikana Latvian sosialistisen neuvostotasavallan käsittävä alue, joka kuului Saksan muodostamaan miehityshallintoon, Ostlandin valtakunnankomissariaattiin. Latvian päähallintopiirin kenraalikomissaarina toimi Otto-Heinrich Drechsler. Latviaan perustetun muodollisesti riippumattoman itsehallintoelimen johdossa oli kenraali Oskars Dankers.
Latvian päähallintopiiri oli jaettuna Dünaburgin (Daugavpilsin), Libau (Liepājan), Mitaun (Jelgavan), Riaan (Riika) ja Wolmarin (Valmieran) alapiireihin.
Sotarikokset.
Latvian päähallintopiirissä hävitettiin noin 18 000 latvialaista, 70 000 juutalaisia ja 2 000 romania. Lähes koko Latvian juutalaisväestö kuoli. Noin 25 000 juutalaista oli tuotu Saksasta, Itävallasta sekä Böömin ja Määrin protektoraatista. Heistä surmattiin noin 20 000. Tehtävään osallistuivat latvialaiset yhteistoimintamiehet, Sicherheitsdienst sekä Einsatzgruppe A.
Latvialaisten osallistuminen sotatoimiin.
Latvialaiset jakautuvat kahtia. Osa liittyi saksalaismiehityksen alettua Neuvostoliiton johtamaan noin 1 500 hengen Latvian partisaaniliikkeeseen, joka teki erilaisia sabotaaseja saksalaiskohteisiin.
Toisaalta saksalaiset muodostivat latvialaisista 15. Waffen-SS-divisioona (1. latvialainen). Puna-armeija valtasi Riian 13. lokakuuta 1944 edettyään halki maan heinäkuun puolessa välissä 1944. Latvialaisjoukko hävisi taistelun Kurzemessä, ja loput joukot olivat pääasiassa Kuurinmaan motissa sodan loppuun asti.
Koska Latvia oli hyväksytty jäseneksi elokuussa 1940 Neuvostoliittoon, piti Neuvostoliitto Saksan puolella vapaaehtoisesti tai pakko-otoin taistelleita latvialaisia maanpettureina sekä rankaisi heitä. Latviassa on edelleen joidenkin SS-veteraanien ja venäläisten kesken suuri erimielisyys Saksan riveissä taistelleiden oikeutuksesta, mikä näkyy muun muassa erimielisyyksinä muistoparaateissa ja -merkeissä.
Shintarō Abe

Shintarō Abe (, 29. huhtikuuta 1924 Yamaguchin prefektuuri – 15. maaliskuuta 1991) oli japanilainen poliitikko. 
Hän lopetti koulunsa vuonna 1944 ja hakeutui koulutukseen kamikaze-lentäjäksi, mutta sota loppui ennen kuin Aben erikoiskoulutus päättyi. Hän opiskeli Tokion yliopistossa oikeustiedettä ja valmistui vuonna 1949.
Abe toimi maansa hallituksen maa-, metsä- ja kalatalousministerinä ja sittemmin ulkomaankauppaministerinä. Hän oli sodanjälkeisen Japanin pitkäaikaisin ulkoministeri vuosina 1982–1986. Tuohon aikaan Japanin ja Yhdysvaltojen välit kehittyivät läheisemmiksi.
Irakin–Iranin sodan aikana Abe pystyi säilyttämään diplomaattiset suhteet molempiin osapuoliin rauhanneuvotteluja varten toisin kuin mikään muu teollisuusmaa.
Abe toimi maansa hallituksen maa-, metsä- ja kalatalousministerinä ja sittemmin ulkomaankauppaministerinä. Hän oli sodanjälkeisen Japanin pitkäaikaisin ulkoministeri vuosina 1982–1986. Tuohon aikaan Japanin ja Yhdysvaltojen välit kehittyivät läheisemmiksi.
Abe oli vahva ehdokas myös pääministeriksi, mutta syytökset sisäpiirin osakekaupoista estivät tämän.
Abe oli Japanin liberaalidemokraattisen puolueen (LDP) johtohenkilöitä. Hänen poikansa Shinzō Abe oli Japanin pääministerinä 2006–2007 ja 2012–2020. Hänen appensa Nobusuke Kishi oli toiminut Japanin pääministerinä ja hänen isänsä Kan Abe kuului Japanin parlamenttiin. 
Shintarō Abe kuoli vahvistamattomien huhujen mukaan maksasyöpään.
Keltasarvikka

 
Keltasarvikka ("Calocera viscosa"), vanhalta nimeltään kantohaarakas, on hyytelösieniin kuuluva hyvin yleinen metsäsienilaji. Se on kooltaan pieni, korkeintaan viiden sentin mittainen. Se sekoitetaan toisinaan maukkaaseen keltahaarakkaaseen ("Ramaria flava").
Keltasarvikkaa on helppo löytää kirkkaan oranssinkeltaisen värinsä vuoksi. Se on sitkeä eikä sovi ruokasieneksi, mutta sitkeytensä takia sitä voi halutessaan kokeilla purukumin korvikkeeksi.
Mikko Mäkeläinen

Mikko Mäkeläinen (s. 11. tammikuuta 1982 Turku) on suomalainen muusikko, joka voitti Ponnahdus pinnalle -kilpailun vuonna 1999. Vuonna 2000 Mäkeläinen voitti Suomen Tähti -kisan. 
Myrskylyhty.
Mikko Mäkeläisen yhtye Myrskylyhty on toiminut musiikin parissa 1990-luvulta lähtien. Alun perin Mäkeläinen soitti Myrskylyhdyssä bassoa, mutta myöhemmin alkoi keskittymään enemmän kitaraan ja haitariin, jolloin Riku Nummela vaihtoi bassoon. Myrskylyhty on mukana Mikon viidellä albumilla (yhteensä albumeja on kuusi kappaletta). Yhtye on säestänyt myös Ile Vainion konserteissa sekä Sinitaivas-konserttikiertueella vuonna 2010.
Mikko Mäkeläinen on järjestänyt joulukonsertteja kirkoissa, näissä useimmiten säestäjänä yhtyeen entinen urkuri Samuli Jokinen. 
Mikko Mäkeläinen ja Myrskylyhty on palkittu kahdesta kultalevystä vuonna 2010. Ensimmäinen kultalevy tuli ensimmäisestä albumista "Mikko Mäkeläinen" vuodelta 2002. Toinen kultalevy tuli Mäkeläisen toisesta, mutta koko bändin ensimmäisestä yhteisestä albumista "Piru irti" vuodelta 2003.
Yksityiselämä.
Mäkeläinen asuu perheineen Laukaassa ja heillä on 3 tytärtä. Mäkeläinen on julkisesti kertonut kärsineensä alkoholiriippuvuudesta 2010-luvulla, mutta saanut siihen ammattiapua.
Diskografia.
2000 - Moskovan valot, CDS &lt;br&gt;
2000 - Neliapila/Mustaa samettia, CDS&lt;br&gt;
2000 - Tähtiparaati, kokoelma-CD&lt;br&gt;
2000 - Hittiparaati, kokoelma-CD&lt;br&gt;
2001 - Tähtitaivas 4, kokoelma-CD&lt;br&gt;
2001 - Myrskylyhty, CDS&lt;br&gt;
2001 - Iskelmä vol 1, kokoelma-CD&lt;br&gt;
2002 - Mikko Mäkeläinen, CD&lt;br&gt;
2002 - Tähtitaivas 5, kokoelma-CD&lt;br&gt;
2002 - Olen suomalainen, kokoelma-CD&lt;br&gt;
2002 - Iskelmä vol 2, kokoelma-CD&lt;br&gt;
2003 - Loitsu, CDS&lt;br&gt;
2003 - Piru irti, CDS&lt;br&gt;
2003 - Piru irti CD&lt;br&gt;
2003 - Iskelmä vol 3, kokoelma-CD&lt;br&gt;
2004 - Tanssikansan suosikit, kokoelma-CD&lt;br&gt;
2004 - On tullut moni, on mennyt moni, CDS&lt;br&gt;
2004 - Hittiparaati 9, kokoelma-CD&lt;br&gt;
2004 - Iskelmä vol 4, kokoelma-CD&lt;br&gt;
2005 - Tähtitaivas 8, kokoelma-CD&lt;br&gt;
2005 - Tanssisuosikit - 40 tanssihittiä, kokoelma-CD&lt;br&gt;
2005 - Kuumaa asfalttia, CDS&lt;br&gt;
2005 - Kuumaa asfalttia, CD&lt;br&gt;
2005 - Joulun Tähtitaivas 2, kokoelma-CD&lt;br&gt;
2006 - Toisella tähdellä, CDS&lt;br&gt;
2006 - Iskelmä vol 5, kokoelma-CD&lt;br&gt;
2006 - Kovaa ja korkealta, radiopromo&lt;br&gt;
2006 - Kovaa ja korkealta, CD&lt;br&gt;
2006 - Viimeinen mahdollisuus, radiopromo&lt;br&gt;
2007 - Se maa on kaunis, radiopromo&lt;br&gt;
2008 - Jalat tukevasti ilmassa, radiopromo
2010 - Vain tuhkaa jää, CD&lt;br&gt; Sony BMG/Spiral Music
Hyperdelic Housers

Hyperdelic Housers oli turkulainen rave-tapahtumia järjestänyt ryhmä, joka toimi aktiivisesti noin vuosina 1989–1993. Sen ytimen muodostivat Tommi Grönlund, Esko Routamaa ja Mika Vainio. Ryhmän jäseniä yhdisti kiinnostus niin kokeelliseen musiikkiin kuin myös futurismiin. Rave-toiminnassa kyse ei siis ollut vain hauskanpidosta, vaan haluttiin tehdä jotain uutta ja merkittävää, pitäen samalla tietty pesäero esimerkiksi kaupallisuuteen. Levynsä ryhmä hankki lähinnä Berliinistä ja Lontoosta, koska Suomessa ei 1980-luvun lopulla ja vuosikymmenen vaihteessa vielä juurikaan dance- ja teknoäänitteitä kaupoista saanut.
Housers järjesti Suomen ensimmäiset varastoreivit kesällä 1989. Vuosikymmenen vaihtuessa ryhmä järjesti useita vastaavanlaisia, usein luvattomia tapahtumia, joita pidettiin yleensä Turun Itäharjun hylätyissä teollisuusrakennuksissa.
Lisäksi he olivat mukana varhaisissa reiveissä Neuvostoliiton Leningradissa. Myöhemmin järjestettiin myös esimerkiksi "Odd Zone" -tapahtuma Leningradin kokemusten inspiroimana Down By The Laiturin yhteydessä vuonna 1990 ja siitä eteenpäin muun muassa joitakin vuotuisia suuria Typpihappo-reivejä Turkuhallissa osana Ruisrockia. Grönlundin mukaan kukaan ryhmän jäsenistä ei osannut biittimiksata, eikä tapahtumissa näin ollen ollut tekno-kulttuuriin kuulunutta "oikeaa DJ-meininkiä".
Vuoden 1992 tienoilla Housersien toiminta alkoi hiipua, kun samaan aikaan elektronisen tanssimusiikin suosio kasvoi nopeasti ja äänitteiden saatavuus parani oleellisesti. Ryhmän jäsenten kiinnostus elektroniseen musiikkiin ei loppunut, vaan seuraavana vuonna Grönlund perusti maailmalla sittemmin tiettyä kulttimainetta niittäneen Sähkö Recordingsin ja Vainio puolestaan Houserseissa samoin vaikuttaneen Ilpo Väisäsen kanssa Sähkölle levyttäneen kokeellisen musiikin Pan sonic-yhtyeen. Routamaa taas on työskennellyt pääsääntöisesti valokuvaajana, mutta tekee 2000-luvulla edelleen myös DJ-keikkaa.
Rautia

Rautia oli suomalainen Keskon omistama rautakauppaketju, jolla oli myymälöitä noin sadalla paikkakunnalla Suomessa. Eteläisin myymälä sijaitsi Tammisaaressa ja pohjoisin Ivalossa. Kesko luopui Rautia-tuotemerkistä keväällä 2017, jolloin myymälät siirtyivät K-Rauta-brändin alle.
Rautia-ketju syntyi Suomeen vuonna 1969 muissa Pohjoismaissa toimineen Jernia-ketjun jatkeena. Siihen liittyivät Suomessa monet yksityiset rautakaupat kuten vaasalainen Oy C.J. Hartman Ab, turkulainen Ingman, pohjoissuomalainen Rauta-Kemppainen Oy, Keski-Suomen Rauta, porilainen Aug. Lipsanen, Pohjanmaa Oy, parinkymmenen myymälän Rake Oy, Rautasavo, Starckjohann, Stockmann, Oy Julius Tallberg Ab ja Teräs Oy sekä muita paikallisia rautakauppoja. Ketjun keskusliikkeenä toimi vuonna 1918 perustettu Rautakonttori Oy. Vuonna 1977 Rautia-ketjun markkinaosuus Suomen rautatavarakaupasta oli 56 yrityksen ja 263 toimipisteen myötä noin kolmannes, muina kilpailijoina E-liikkeen OTK, Kesko ja SOK.
Rautian keskusliikkeen Rautakonttori Oy:n enemmistöomistajaksi tuli 1980-luvulla Starckjohann-Telko Oy ostettuaan Raken ja C. J. Hartmanin osuudet. Rautakonttori ja Rautia-tavaramerkki myytiin Tukolle 1987. Tukon hajottua Rautia päätyi vuonna 1997 kilpailijalle Keskolle, joka teki siitä K-Rautaa pienempien rautakauppojensa brändin. Vähitellen Kesko rakensi Rautiasta noin sata liikettä käsittävän ketjun, jossa kukin liike yhdistetään vahvasti paikkakunnan kauppiaaseen. Taustamusiikkina Rautian TV-mainoksissa soi 2000-luvulla Leevi and the Leavingsin kappale ”Vasara ja nauloja”. Vuonna 2017 Rautia-myymälät muutettiin K-Raudoiksi.
K-Rauta

K-Rauta (aiemmin "K-rauta") on suomalaisen Keskon kansainvälinen rautakauppaketju ja osa K-ryhmää. K-Rauta toimii Suomen lisäksi Ruotsissa, Virossa ja Latviassa nimellä K Senukai. Osana K-Rauta-ketjun uudistusta Rautiat yhdistyivät osaksi K-Rauta-ketjua keväällä 2017, ja uudella ketjulla on Suomessa noin 140 kauppaa. Uudistukseen kuului myös uusi logo, joka on yhdenmukainen koko Keskon uuden ilmeen kanssa.
Ruotsissa K-Raudalla on noin 10 kauppaa. Kesko ilmoitti vuoden 2023 lopussa keskittävänsä rautakaupan liiketoimintonsa Ruotsissa K-Bygg-ketjuun. K-Rauta-myymälät Ruotsissa tullaan joko muuttamaan K-Bygg-myymälöiksi tai sulkemaan. Virossa ja Latviassa kummassakin on kahdeksan kauppaa.
Suomessa K-Raudat toimivat kauppiasliiketoimintamallilla, eli jokaista kauppaa vetää K-kauppiasyrittäjä. Muissa toimintamaissa toiminnasta vastaa Kesko.
Vuoteen 2017 asti Suomessa oli myös K-Rauta Express-myymälöitä, jotka olivat K-Marketin kokoisia rautakauppoja.
Kesko ilmoitti myyvänsä Venäjällä toimivat K-Raudat keväällä 2018.
André Niklaus

André Niklaus (s. 30. elokuuta 1981, Berliini) on saksalainen kymmenottelija.
Niklaus sijoittui 1999 Riian nuorten EM-kisoissa kymmenottelussa neljänneksi tuloksella 7339. Seuraavana vuonna hän voitti pronssia Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa tuloksella 7712. Hän voitti 2001 Amsterdamin alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa kultaa pistein 8042. Kaksi vuotta myöhemmin hän sijoittui Pariisin MM-kisoissa kahdeksanneksi. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän oli neljäs tuloksella 8316. Seuraavana vuonna Moskovan sisäratojen MM-kisoissa hän voitti MM-kultaa tuloksella 6192. Niklaus sijoittui Osakan MM-kisoissa 2007 viidenneksi pistein 8371. Pekingin olympialaisissa 2008 hän oli kahdeksas pistein 8220 ja Torinon sisäratojen EM-kisoissa 2009 viides pistein 5981.
CBERS

CBERS eli China Brazil Earth Resources Satellite eli Zi Yuan (ZY) satelliitit ovat kiinalais-brasilialaisia kaukokartoitussatelliitteja, joiden mittalaitteet toimiva näkyvän valon aallonpituuksilla. Niitä käytetään globaalin ympäristötiedon keräämiseen. Ohjelma aloitettiin vuonna 1998.
Mittalaitteet.
Tämän sarjan satelliittien mittalaitteisiin kuuluvat
CBERS-1.
Satelliitti kuluttaa 1100 W sähköä ja sen massa on 1450 kg Sen aurinkosynkronisen naparadan korkeus on 778 km. Se tekee 14 kierrosta Maan ympäri vuorokaudessa. Se ylittää ekvaattorin aina klo 10:30 paikallista (aurinko)aikaa. Satelliitin nominaalinen toiminta-aika on kaksi vuotta.
CBERS-1 laukaistiin vuonna 1999 ja se toimi neljän vuoden ajan elokuuhun 2003.
CBERS-2 ja CBERS-2B.
CBERS-2 laukaistiin vuonna 2003 ja toimii edelleen kuudentena vuonnaan avaruudessa.
CBERS-2B laukaistiin avaruuteen 19. syyskuuta 2007.
CBERS-3 ja CBERS-4.
Brasilian INPE-avaruustutkimusinstituutti testaa vuosina 2010 ja 2013 laukaistavat CBERS-3 ja CBERS-4 satelliitit. Vuonna 2011 uskotaan, että CBERS-3 laukaistaan marraskuussa 2012.
Käyttö.
CBERS on noussut optisten siviilisatelliittien kärkeen, jossa on NASAn Landsat, Ranskan SPOT ja Intian IRS. Brasilia luovuttaa CBERS-satelliittien kuva-aineistoa ilmaiseksi Etelä-Amerikan ja Afrikan maille. Kiina on aloittanut ensi kertaa kaukokartoitusdatan viennin alkamalla yhdessä Brasilian kanssa antaa Afrikan maille ilmaista kaukokartoitusdataa.
Hallituksen politiikkaohjelma

Hallituksen politiikkaohjelma on Matti Vanhasen I hallituksen käyttöön ottama uusi ohjelmajohtamisen toimintamalli, joka perustui Paavo Lipposen II hallituksen käynnistämään valtion keskushallinnon uudistushankkeeseen. Politiikkaohjelmalla tarkoitetaan hallitusohjelmaan sisältyvien laajojen useampia ministeriöitä koskevien tehtäväkokonaisuuksien valmistelua. Politiikkaohjelmien käyttöönottoa ja alkuvaiheen kokemuksia selostetaan yksityiskohtaisesti Valtioneuvoston kanslian julkaisussa "Verkostojohtamisen mahdollisuudet valtioneuvostossa"
Matti Vanhasen I hallituksella (2003-2007) oli neljä politiikkaohjelmaa
Tietoyhteiskuntaohjelman ohjelmajohtaja oli Katrina Harjuhahto-Madetoja, työllisyysohjelman Harri Skog ja hänen jälkeensä Maire Mäki, yrittäjyysohjelman Raimo Luoma ja hänen jälkeensä Markus Sovala sekä kansalaisvaikuttamisen politiikkaohjelman ohjelmajohtajana toimi ensin Kaija Majoinen ja hänen jälkeensä Seppo Niemelä. 
Vanhasen II hallitus (2007-2010) käynnisti kolme ohjelmaa:
Kaikille politiikkaohjelmille nimitettiin ohjelmajohtajat. Työn, yrittämisen ja työelämän politiikkaohjelman johtajaksi valittiin Rauno Vanhanen, terveyden edistämisen politiikkaohjelman johtajaksi Maija Perho ja lasten, nuorten ja perheiden politiikkaohjelman johtajaksi Georg Henrik Wrede. 
Politiikkaohjelmien tarkemmat sisällöt ja toteutusaikataulut vahvistetaan hallituksen ensimmäisessä strategia-asiakirjassa syksyllä 2007.
Filemon Savenius

Filemon Savenius (8. maaliskuuta 1883 Mallusjoki, Orimattila – 1939 jälkeen Neuvostoliitto, julistettu kuolleeksi 1. tammikuuta 1974) oli suomalainen maanviljelijä ja puutavaramies sekä sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustaja.
Saveniuksen vanhemmat olivat itsellinen Johan Savenius ja Maria Sofia Vilèn. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sitten renkinä, työnjohtajana ja kiertävänä koneasiamiehenä sekä harjoitti maalaistuotteiden ostoa ja myyntiä. Hän toimi maanviljelijänä ja puutavara-alan yrittäjänä Reisjärvellä vuoteen 1930 saakka. Hän kuului myös Reisjärven kunnanvaltuustoon ja kunnallislautakuntaan, minkä lisäksi hänellä oli lukuisia muita kunnan luottamustoimia. Hänet tunnettiin aktiivisena "toiminnan miehenä" kotipaikkakuntansa työväenliikkeessä. Sisällissodan alla hän oli organisoimassa paikallisen punakaartin toimintaa ja sodan aikana hän oli myös vangittuna. Savenius oli työväen ja pienviljelijäin vaaliliiton kansanedustajana 1924–1926 ja sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustajana 1927–1929 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli myös SKP:n jäsen vuodesta 1926 lähtien ja oli jäsenenä Reisjärven kunnanvaltuustossa ja -hallituksessa. 
Vuonna 1930 Savenius joutui piileskelemään Lapuan liikkeen kannattajia, jotka aikoivat muiluttaa hänet. Hän päätti lopulta siirtyä Neuvostoliittoon ja myi ennen lähtöä omaisuuttaan maksaakseen velkansa. Savenius ylitti Neuvostoliiton rajan salaa kahden muun henkilön kanssa 4. joulukuuta 1930 Suomussalmella. Savenius toimi Perushkin työpunktin leirinjohtajana Neuvosto-Karjalassa 1932, hänet erotettiin puolueesta 1933 ja hän oli sitten rakennustyömiehenä Petroskoissa 1936–1939.
Savenius oli naimisissa Hilda Leppälän kanssa 1906–1921. Jäätyään leskeksi hän meni uusiin naimisiin Milja Fredrika Kantolan kanssa 1922. Haapajärven kihlakunta julisti Saveniuksen kuolleeksi 7. joulukuuta 1977, jolloin hänen kuolinpäiväkseen määrättiin 1. tammikuuta 1974.
Tyyne Salomaa

Tyyne Siviä Salomaa (synt. Eriksson, vuodesta 1913 Eloranta, , 4. huhtikuuta 1891 Orivesi – 26. helmikuuta 1938 Petroskoi) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuonna 1917. Sisällissodan jälkeen Salomaa pakeni Neuvosto-Venäjälle, ja hänet teloitettiin myöhemmin Stalinin vainojen aikana.
Elämä.
Varhaiset vuodet.
Juupajoen Hulippaan kylässä syntyneen Salomaan vanhemmat olivat Asikkalasta kotoisin ollut itsellinen Heikki Erkinpoika Eloranta (s. 1853) ja Kuorevedellä syntynyt Amanda Matintytär Ala-Pihlajajärvi (s. 1865). Lylyssä ompelijana työskennellyt Salomaa liittyi SDP:n jäseneksi 1906, ja kolme vuotta myöhemmin hänet valittiin paikallisen työväenyhdistyksen johtokuntaan. Salomaa vaikutti myös Sosialidemokraattisessa Naisliitossa ja toimi 1910-luvun alussa "Työläisnainen"-lehden avustajana. Vuonna 1913 hän oli lyhyen aikaa puolueen agitaattorina Ensossa. 
Salomaa valittiin kansanedustajaksi heinäkuussa 1916 pidetyissä eduskuntavaaleissa. Vasta huhtikuussa 1917 kokoontunut uusi eduskunta hajotettiin jo seuraavana syksynä, ja lokakuun vaaleissa Salomaa jäi Emil Saarisen varaedustajaksi.
Neuvostoliitossa.
Salomaan toiminnasta Suomen sisällissodan aikana ei ole tietoa, mutta sodan loppuvaiheessa hän pakeni puolisoineen Neuvosto-Venäjälle. Salomaa liittyi NKP:n jäseneksi jo 1918 ja sai myöhemmin myös Neuvostoliiton kansalaisuuden. Salomaa toimi aluksi suomalaisen pakolaiskodin taloudenhoitajana Pietarissa, ja myöhemmin hän työskenteli vuonna 1920 Petroskoin suomenkielisen puoluekoulun johtajana, 1921 agitaatiokurssien vetäjänä, 1922 NKP:n Karjalan aluekomitean naisasiain osaston toimitsijana, 1923–1929 lastenkodin johtajana Petroskoissa sekä 1930–1936 Kansanperinnekeskuksen kulttuurijaoston johtajana.
Kuolema.
Huhtikuussa 1937 Salomaa määrättiin Petroskoin pioneeripalatsin suomalaisosaston kirjastonhoitajaksi, mutta lokakuussa hänet erotettiin puolueesta syytettynä kansalliskiihkoisesta käyttäytymisestä sekä kansanvihollisena vangitun miehensä suojelemisesta. Salomaa vangittiin 17. tammikuuta 1938, minkä jälkeen hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin ampumalla 26. helmikuuta 1938 Petroskoin lähistöllä. Salomaan maine palautettiin 1957.
Perhe.
Salomaan puoliso oli Jeremias Salomaa (1891–1937), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1916. Pariskunnalla oli kaksi lasta. Jeremias Salomaa työskenteli Neuvostoliitossa Karelgranitin Kivimännistö-nimisen louhoksen johtajana. Hänet vangittiin vastavallankumouksellisen kansalliskiihkoisen järjestön jäsenyydestä syytettynä ja ammuttiin 28. joulukuuta 1937 Sandarmohissa. Myös Jeremias Salomaan maine palautettiin 1957.
Aino Forsten

Aina ”Aino” Aleksandra Forsten (o.s. Rainio, 2. huhtikuuta 1885 Maaria – 27. marraskuuta 1937 Petroskoi) oli suomalainen kansanvalistaja ja opettaja, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1917–1918. Suomen sisällissodan jälkeen hän pakeni Neuvosto-Venäjälle, jossa hänet teloitettiin Stalinin vainojen yhteydessä vuonna 1937. Suomessa hänet tunnettiin erityisesti toiminnastaan vähävaraisten naisten ja lasten hyväksi.
Elämä.
Varhaiset vuodet.
Maariassa syntyneen Forstenin vanhemmat olivat itsellinen Reinhold Rainio ja Augusta Serafia Liisantytär. Kansakoulun käytyään hän liittyi sosialidemokraattiseen puolueeseen Turussa vuonna 1904 ja muutti pari vuotta myöhemmin Poriin, missä Forstenin veli Jussi Rainio oli "Sosialidemokraatti"-lehden toimittajana. Hänen toinen veljensä oli toimittaja Toivo Rainio. Forsten työskenteli kaupungissa aluksi myyjänä ja myöhemmin SDP:n puhujana sekä vuodesta 1909 lähtien puolueen nuorisojärjestön sihteerinä. Lisäksi hän oli Porin sosialidemokraattisen paikallisyhdistyksen johtokunnan jäsen 1907–1918. Porissa Aino myös tutustui puoluetoiminnassa mukana olleeseen postinkantajaan Kaarlo Verner Forsteniin, ja pariskunta solmi avioliiton vuonna 1909. 
Porissa Forsten toimi aktiivisesti SDP:n paikallisosaston naisjaostossa. Hän oli erityisen kiinnostunut työläisnaisten ja heidän lapsiensa aseman parantamisesta. Forsten kuului muun muassa yhdistyksen kesäsiirtolatoimikuntaan, joka järjesti heille lomanviettomahdollisuuksia, virkistäytymistä ja valistusta. Hän oli myös mukana valtakunnallisen Työläisnaisten liiton toiminnassa. Eduskuntaan Forsten valittiin vuoden 1917 vaaleissa.
Sisällissota ja aika Neuvostoliitossa.
Suomen sisällissodan aikana Forsten valittiin punaisen Suomen parlamentaarisen elimen Työväen pääneuvoston jäseneksi. Hänen puolisonsa Verner Forsten puolestaan oli Porin punakaartin johtohahmoja. Sodan jälkeen he pakenivat Neuvosto-Venäjälle, jossa pariskunta heinäkuussa 1918 asettui Pietariin. 
Forsten työskenteli aluksi Moskovassa perustetun SKP:n keskuskomitean kirjanpitäjänä. Kesällä 1920 Forsten sai puolisonsa kanssa työmääräyksen Neuvosto-Karjalaan, jossa hän toimi vuoteen 1923 saakka Petroskoin kansanvalistusosastossa, 1923–1930 Uhtuan piirin kulutusosuuskunnan johtajana sekä 1930–1936 Petroskoin suomalaisen tyttökoulun johtajana. Forstenin viimeiseksi työpaikaksi jäi valistusministeriön tilastotietojen käsittelijän tehtävä. Verner Forsten puolestaan toimi muun muassa Neuvosto-Karjalan talousministerin sijaisena sekä Uhtuan piiritoimikunnan puheenjohtajana. 
Aino ja Verner Forsten vangittiin heinäkuussa 1937 syytettynä vastavallankumouksellisesta kansalliskiihkoisesta toiminnasta. Verner tuomittiin kahdeksaksi vuodeksi työleirille Siperiaan, mutta Aino sai marraskuun lopulla kuolemantuomion ja hänet teloitettiin välittömästi. Pariskunta rehabilitoitiin Stalinin kuoleman jälkeen heinäkuussa 1955.
Kissat (alaheimo)

Kissat (Felinae) on kissaeläinten (Felidae) heimon alaheimo. Useimmat alaheimoon kuuluvista lajeista ovat pieniä tai keskikokoisia kissaeläimiä, mutta lajeissa on myös suurempia kuten puuma ja gepardi.
Wang Liping

Wang Liping (, s. 8. heinäkuuta 1976 Fengcheng, Liaoning, Kiina) on kiinalainen kävelijä.
Wang sijoittui 1997 kävelyn maailmancupissa silloisella naisten virallisella arvokisamatkalla 10 kilometriä kymmenenneksi.
Hän voitti olympiakultaa vuoden 2000 Sydneyn olympialaisten 20 kilometriltä. Vuonna 2004 kävelyn maailmancupissa hänen sijoituksensa oli kymmenes 20 kilometrillä ja samana vuonna Ateenan olympialaisissa hän sijoittui vastaavalla matkalla kahdeksanneksi. 
Wang Liping painaa 46 kilogrammaa ja on 164 senttimetriä pitkä.