Jugoslavia-tuomioistuin

Jugoslavia-tuomioistuin (, ) oli Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston vuonna 1994 perustama tuomioistuin, joka käsitteli Jugoslavian hajoamissotien sotarikoksia. Jugoslavia-tuomioistuin, kuten vastaava Ruanda-tuomioistuinkin, noudattivat toimintaperiaatteiltaan toisen maailmansodan jälkeisiä Nürnbergin ja Tokion tuomioistuimia.
Toiminta.
Tuomioistuin toimi Alankomaissa Haagin kaupungissa, ja sen pääsyyttäjä oli Serge Brammertz.
Tuomioistuin perustettiin sen jälkeen, kun vuonna 1991 alkaneessa Kroatian sodassa ja vuonna 1992 alkaneessa Bosnian sodassa oli tullut ilmi etnisiä puhdistuksia, keskitysleirejä, joukkomurhia ja muita sotarikoksia. Vastaavaa tapahtui myöhemmin vuosina 1998–1999 Kosovon sodassa. Tarkoituksena oli, että Haagissa tuomittaisiin sotarikosten päätekijät ja paikallisissa tuomioistuimissa pienemmät.
Tuomioistuimeen haastettiin sen toiminta-aikana kaikkiaan 161 Jugoslavian hajoamissotien aikaisista sotarikoksista syytettyä henkilöä, ja se langetti eripituisia vankeustuomioita 83 henkilölle. Viimeinen ensimmäisessä asteessa tuomittu oli Bosnian serbiarmeijan komentaja kenraali Ratko Mladić, joka tuomittiin marraskuun lopulla 2017 elinkautiseen vankeuteen kansanmurhasta. 
Kaikkia syytettyjä – varsinkaan korkea-arvoisimpia – ei koskaan saatu oikeuden eteen. Esimerkiksi Kroatian entinen presidentti Franjo Tudjman, jonka epäiltiin olleen kroaattien tekemien etnisten puhdistusten taustavoimana, kuoli vuonna 1999. Serbian entinen presidentti Slobodan Milošević, jota syytettiin Kroatiassa, Bosniassa ja Kosovossa tehdyistä sotarikoksista, saatiin Haagiin, mutta hän kuoli kesken oikeudenkäynnin vuonna 2006. Bosnia ja Hertsegovinassa toimineiden puolisotilaallisten serbijoukkojen johtaja Željko Ražnatović, jota syytettiin rikoksista ihmisyyttä vastaan, murhattiin vuonna 2000 ennen oikeudenkäyntiä. Bosnia ja Hertsegovinan entistä presidenttiä Alija Izetbegovićia koskeva tutkinta jäi kesken hänen kuollessaan vuonna 2003.
Jugoslavia-tuomioistuimen perustamisen yhteydessä YK:n turvallisuusneuvosto velvoitti YK:n jäsenmaat yhteistyöhön tuomioistuimen kanssa.
Suomi solmi Jugoslavia-tuomioistuimen kanssa yhteistyösopimuksen vankeusrangaistusten täytäntöönpanosta. Sopimuksen mukaan sotarikoksista tuomittu henkilö voitiin lähettää Suomeen kärsimään rangaistustaan, mikäli Suomi siihen suostui. YK linjasi, että sotarikoksista tuomittua ei siirrettäisi hänen kotivaltioonsa suorittamaan tuomiotaan. Oikeusministeriön mukaan Suomeen tuotiin tuomiostuimen pyynnöstä kaksi entisen Jugoslavian alueella tehdyistä sotarikoksista tuomittua kenraalia vuosina 2014 ja 2016. Suomen vankilaviranomaiset eivät kertoneet, mihin vankiloihin heidät oli sijoitettu. Aiemmin Suomeen siirretyt viisi Jugoslavia-tuomioistuimessa tuomittua henkilöä olivat vuoteen 2017 mennessä jo kärsineet rangaistuksensa. Bosnian serbitasavallan entinen presidentti Biljana Plavšić kärsi vankeusrangaistuksensa Hinsebergin naisvankilassa Ruotsissa vuosina 2003–2009.
Jugoslavia-tuomioistuin lopetti toimintansa vuoden 2017 lopussa. Tuomioistuin antoi viimeisen päätöksensä 29. marraskuuta 2017, jolloin se vahvisti kuudelle kroaattimiehelle vuonna 2013 langetetut 10–25 vuoden vankeusrangaistukset. Miehet olivat vastuussa Mostarissa ja muualla 
Bosnia ja Hertsegovinan länsiosassa vuosina 1993–1994 tehdyistä sotarikoksista, muun muassa Mostarin piirityksestä sekä Mostarin sillan ja useiden moskeijoiden tuhoamisesta.
Kritiikkiä.
Jugoslavia-tuomioistuinta on arvosteltu siitä, että se vapautti monia Jugoslavian sodissa tapahtuneisiin rikkomuksiin yleisesti syyllisinä pidettyjä henkilöitä. Näitä olivat muiden muassa kroaattiupseeri Ante Gotovina, serbipoliitikko Vojislav Šešelj, albaanien sissipäällikkö Ramush Haradinaj ja bosniakkiupseeri Naser Orić. Yhdysvaltain on epäilty painostaneen tuomioistuinta vapauttamaan Ante Gotovinan.
Kaikki Jugoslavian hajoamissotien osapuolet moittivat tuomioistuinta puolueellisuudesta. Koska useimmat tuomituista olivat serbejä, Serbia syytti tuomioistuinta serbivastaisuudesta, mille antoi pontta se, että monet nimekkäimmät kroaattien, bosniakkien ja Kosovon albaanien johtohenkilöt vapautettiin. Serbian presidentti Aleksandar Vučić kommentoi Ratko Mladićin tuomiota tuoreeltaan sanoen, että Serbia kantaa vastuunsa sotatapahtumista, mutta muut eivät.
Kroatia ja Serbia muuttuivat yhteistyöhaluisemmiksi Jugoslavia-tuomioistuimen kanssa vasta niiden alettua pyrkiä Euroopan unionin jäsenmaiksi. EU asetti ehdoksi jäsenyysneuvottelujen aloittamiselle yhteistyön tuomioistuimen kanssa. Tätä ennen esimerkiksi Serbian armeija oli piilotellut kenraali Ratko Mladićia vuosien ajan.
Suomen Tietotoimiston haastattelemat asiantuntijat arvioivat Jugoslavia-tuomioistuimen selvinneen sille annetusta tehtävästä yleisesti ottaen kelvollisesti. Heidän mukaansa tuomioistuimen suurimmiksi saavutuksiksi jäivät kansainvälisen oikeuden kulttuurin edistäminen ja YK:n toimintakyvyn todistaminen. Tuomioistuimessa todistajana kuullun oikeushammaslääkäri Helena Rannan mukaan pitkät oikeudenkäynnit olivat välttämättömiä syytettyjen oikeusturvan kannalta.
Asiantuntijoiden mukaan tuomioistuin onnistui rauhan ja sovinnon aikaansaamisessa entisen Jugoslavian alueelle kuitenkin korkeintaan välttävästi. Tuomioistuimen päätöksillä ei ole niiden kohdemaissa juuri minkäänlaista arvovaltaa, pitkät oikeudenkäynnit ovat avanneet vanhoja haavoja ja tuomittuja pidetään laajalti sankareina. Monet tuomiot ovat ruokkineet kansallismielisyyttä.
Seuraaja.
Jugoslavia-tuomioistuimen ja jo aiemmin lakkautetun Ruanda-tuomioistuimen seuraajaksi perustettiin Haagiin MICT-lyhenteellä tunnettu elin, joka käsitteli molemmilta tuomioistuimilta yli jääneitä juttuja, kuten Bosnian serbien poliittisen johtajan Radovan Karadžićin valituksen hänelle langetetusta 40 vuoden vankeustuomiosta ja syyttäjän valituksen Vojislav Šešeljin vapauttavasta päätöksestä.