tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Atte Tarjanne

Atte (Kaarle Aukusti) Tarjanne (alk. Törnqvist; 17. kesäkuuta 1862 Ikaalinen – 5. toukokuuta 1922 Hämeenlinna) oli suomalainen opettaja, päätoimittaja ja Tampereen työväenyhdistyksen puheenjohtaja (1896–1898), joka erosi kun työväenliike alkoi vuonna 1898 muuttua sosialistiseksi. Hän oli myös nuorsuomalainen puolueaktiivi.
Tarjanteen vanhemmat olivat kappalainen, varapastori Karl Gustaf Törnqvist (1822–1910) ja Karolina Gustava Regina Schreck (k. 1925). Hän pääsi ylioppilaaksi 1881 Jyväskylän lyseosta.
Tarjanne oli Käkisalmen alkeiskoulun kollegana 1885–1886. Hän siirtyi sitten lehtialalle ja oli toimittajana Tampereella Aamulehdessä vuodesta 1890. Tarjanne siirtyi parin vuoden kuluttua Tampereen Sanomat-lehden päätoimittajaksi ja hän oli tässä tehtävässä aina siihen saakka kun lehti lakkautettiin viranomaisten toimesta 1900-luvun alussa. Tarjanne oli myös samalla maanviljelijänä Kangasalla 1892–1902 Tarjanne oli sitten lyhyen aikaa Kuopion Uutiset-lehden toimittajana ja sitten toimittajana Päivälehdessä kunnes tämäkin lehti lakkautettiin 1904. Hän oli sitten Länsi-Uudenmaan kansanopiston johtajana 1904–1907.
Tarjanne muutti 1909 Hämeenlinnaan ja toimi nuorsuomalaisen "Hämetär"-lehden päätoimittajana 1909–1919. Hän toimi samalla kauppa-apulaiskoulun johtajana ja oli vuonna 1919 perustetun Hämeenlinnan kauppakoulun ensimmäinen johtaja aina kuolemaansa saakka.
Atte Tarjanne on haudattu Ahveniston hautausmaalle Hämeenlinnaan. Hän oli naimisissa vuodesta 1897 Aleksandrine Josefina Saara Bauerin kanssa. Tarjanteen tytär Pirkko oli naimisissa taidemaalari Aarno Ahtajan (1898–1978) kanssa. Atte Tarjanteen veljiä olivat kouluneuvos Jukka Tarjanne ja arkkitehti, professori Onni Tarjanne.
Teoksia.
Nimellä "Kaarle Aukusti Tarjanne":
Pasi Lyytikäinen

Reijo Pasi Tapani Lyytikäinen (s. 2. lokakuuta 1975 Lapinlahti) on suomalainen säveltäjä. Hän opiskeli sävellystä Sibelius-Akatemiassa vuosina 1997–2005 opettajinaan Erkki Jokinen ja Paavo Heininen ja valmistui musiikin maisteriksi. Lyytikäinen valmistui musiikin tohtoriksi vuonna 2025, ja hän on myös täydentänyt opintojaan useilla mestarikursseilla. Pasi Lyytikäinen oli vuosina 2014–2018 Pohjois-Savossa vuosittain pidetyn Pasimusic-festivaalin taiteellinen johtaja.
Lyytikäinen on säveltäjänä laaja-alainen; hän on tuottanut niin kamarimusiikkia kuin näyttämö- ja vokaalimusiikkia. Teoksia ovat muun muassa "Helsinkiin"-ooppera, orkesterilaulusarja "Seitsemän laulua" Saila Susiluodon teksteihin ja Kuopiossa 2008 kantaesitetty ensimmäinen sinfonia. Lyytikäisen musiikkia on esitetty muun muassa Pariisissa, New Yorkissa, Chicagossa, Tokiossa, Lontoossa, Moskovassa, Shanghaissa ja Berliinissä.
Leimallista Lyytikäisen musiikille on keskittynyt, usein pehmeästi dissonoiva harmonia, varioivien motiivien ja hahmojen idea sekä klassinen polyfoninen kirjoitustapa. Uudempia töitä luonnehtivat myös sointivärin korostuminen, karakterisoidut tekstuuripinnat, hälyelementin kontrollointi ja esitystaiteeseen viittaavat elementit. Näitä teoksia ovat muun muassa "Les mobiles noirs" (2007), konsertoiva teos "Mitä meille" (2007) harmonikalle ja sekakuorolle, jousikvartetto "La Spada del sole" (2008) sekä "Pariton" (2011) barytontriolle. 
Lyytikäinen on viime vuosina laajentanut toimintaansa myös esitystaiteen alueelle. Hän on muun muassa Corridor Groupin jäsen. Lyytikäinen on esitystaiteen hengessä säveltänyt myös teoksia konserteissa "lennosta", suoraan kirjoittaen musiikin lyhyessä ajassa ylös nuottipaperille ilman instrumenttien apua. Teokset on esitetty suoraan nuoteista, harjoittelematta, konsertin lopuksi. Tällaisia teoksia hän on säveltänyt muun muassa pianisti Kiril Kozlovskylle.
Lyytikäiselle myönnettiin valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha 2021.
Stanley Morison

Stanley Morison (6. toukokuuta 1889 – 11. lokakuuta 1967) oli englantilainen kirjainsuunnittelija.
Morison oli itseoppinut lehtimies, joka pääsi "Imprint"-lehden toimittajaksi. Hän toimitti 1920-luvulla myös lehtiä nimeltä "The Fleuron" sekä "Penrose Annual". Hän pääsi latomakoneita ja kirjaintyyppejä valmistavan Monotype Corporationin palvelukseen ja toimi siinä 1923–1961. Hän oli sittemmin "The Times" -lehden neuvonantajana 1929–1960. Hän kritisoi sanomalehtipaperin huonoa laatua, minkä jälkeen hän suunnitteli Times New Roman -kirjaintyypin yhdessä Victor Lardentin kanssa. Muita hänen suunnittelemiaan kirjaintyyppejä ovat Blado ja Bembo 1920-luvulta.
Morison toimi myös "Encyclopædia Britannican" toimitusneuvostossa vuodesta 1961 kuolemaansa saakka.
Štil

Štil () on venäläinen kantoraketti. Se on ainoa kantoraketti, joka on laukaistu onnistuneesti sukellusveneestä.
Tausta.
Štil perustuu ballistiseen R-29RM-ohjukseen, jota suunnittelee ja valmistaa Makejevin suunnittelutoimisto. R29 on SLBM-ohjus, joita on käytetty Neuvostoliiton ja edelleen Venäjän laivaston "Delta"-sarjan ohjusveneissä. 
Kantoraketti on kolmivaiheinen, jonka kaikki moottorivaiheet käyttävät nestemäistä ajoainetta.
Käyttö.
Tehdyt laukaisut:
Kahvakuula

Kahvakuula (; "girja", myös girya) on venäläinen voimailuväline. Nimensä mukaisesti kyseessä on rautainen ja litteäpohjainen kuula, johon on liitetty kahva. Nykyisin rautakuula saattaa olla muovipäällysteinen. Kahvakuula on entisaikojen voimamiesten harjoitusväline. 
Kuntoilussa käytettävien kahvakuulien paino vaihtelee muutamasta kilosta useisiin kymmeniin kiloihin. Kahvakuulaurheilussa ja harjoittelussa käytetään tavallisesti 8-32 kiloa painavia kuulia. 
Kahvakuulan avulla voi lisätä voimaa, nopeutta, kestävyyttä ja tasapainoa. Sen hallinta vaatii kuitenkin hyvää tekniikkaa.
Kahvakuulaurheilu.
Kahvakuulaa käytetään välineenä kahvakuulaurheilussa. Nykymuotoinen laji on peräisin Neuvostoliitosta ja nykyään kahvakuulakisoja järjestetään ympäri maailmaa. Suomen painonnostoliitto on virallistanut kahvakuulaurheilun osaksi lajivalikoimaansa. Liiton alaisuudessa toimiva kahvakuulaurheilujaos vastaa lajin kehittämisestä. Suomenmestaruuskilpailut järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2009.
Lajissa on useita erilaisia nostomuotoja. Klassiset nostomuodot ovat työntö ja tempaus -kaksiottelu eli biathlon sekä long cycle (LC), joka on rinnalleveto-työntö. Perinteisesti miehet nostavat työnnön ja long cyclen kahdella kuulalla, mutta myös naisilla kahden kuulan nostomuoto on yleistynyt yhdellä kuulalla nostamisen sijaan. Tempauksessa käytetään yhtä kuulaa. Sarjat jakaantuvat kuula- ja kehonpainoluokkiin. Klassisessa kilpailusuorituksessa suoritusaika on 10 minuuttia ja tuomarin hyväksymien toistojen määrä ratkaisee voittajan. Yhden kuulan nostoissa kättä saa vaihtaa kerran suorituksen aikana.
Kahvakuulaurheilussa käytettävät kahvakuulat.
Virallisissa kilpailuissa käytettävien kuulien koot, painot ja värit on määritelty tarkkaan. Suomessa kuulien korkeus on 280 mm, kuulan (pallon) halkaisija 210 mm ja kahvan halkaisija 35 mm. Kuulien paino saa poiketa ilmoitetusta enintään 100 g.
Urheilussa käytettävien kuulien painot ja vakiintuneet värit ovat:
Virallisissa kilpailuissa kuulien värien sävyt voivat vaihdella, mutta paino ja mitat ovat ehdottomia.
Aznakajevo

Aznakajevo () eli Aznaqay () on kaupunki Tatarstanin itäosassa lähellä Baškortostanin rajaa, 376 kilometriä pääkaupungista Kazanista itään.
Aznakajevo perustettiin vuonna 1762 ja kaupunki siitä tuli vuonna 1987. Kaupungissa on maaöljy- ja maakaasualan teollisuutta.
Väestö.
Aznakajevo on 64 547 asukkaan Aznakajevon piirin hallinnollinen keskus, ja muodostaa piiriin kuuluvan 34 853 asukkaan kaupunkikunnan (2010 väestönlaskenta). Piirin kaupunkiasukkaita on myös Aktjubinskin kaupunkityyppisessä taajamassa (Актюбинский, 9 237 as.). Loput piirin 20 457 asukasta asuivat maaseutukylien muodostamissa kunnissa.
Kaupungin asukasluvun kehitys:
Bolgar

Bolğar (, ) runsaan 8 600 asukkaan kaupunki Venäjällä Tatarstanin tasavallan eteläosassa Volgan rannalla, 140 km Tatarstanin pääkaupungista Kazanista etelään. Bolgar on noin 20 500 asukkaan Spasskin piirin hallinnollinen keskus.. Tataarit näkevät kaupungin merkittävänä osana heidän uskonnollista identiteettiä ja juhlistavat siellä Volgan Bulgarian islamiin kääntymistä vuosittain.
Väestö.
Asukasluvun kehitys:
Historia.
Kaupungin läheisyydessä sijaitsee historiallinen Bolğarin kaupunki. Nykyinen kaupunki perustettiin vuonna 1781 nimellä Spassk. Vuonna 1926 kaupungin nimi muutettiin muotoon "Spassk-Tatarski" ja vuonna 1935 muotoon Kuibyšev (), jolloin siitä tuli Kuibyševin piirin eli nykyisen Spasskin piirin keskus. Vuonna 1953 kaupunki siirrettiin lähemmäksi historiallista edeltäjäänsä Kuibyševin tekojärven tieltä. Vuonna 1991 kaupunki sai nykyisen nimensä.
Leninogorsk

Leninogorsk (ven. ja ) on kaupunki Tatarstanin kaakkoisosassa, 322 km pääkaupungista Kazanista kaakkoon. Leninogorsk on Leninogorskin piirin hallinnollinen keskus.
Leninogorsk perustettiin vuonna 1948 ja kaupunki siitä tuli 1955.
Väestö.
Asukasluvun kehitys:
Mendelejevsk

Mendelejevsk () eli Mendeleyev () on kaupunki Tatarstanin pohjoisosassa, 238 kilometriä pääkaupungista Kazanista itään, noin 20 km Naberežnyje Tšelnyn pohjoispuolella, Kamajokeen padotun Ala-Kaman tekojärven rannalla. Mendelejevsk on teollisuuskaupunki ja Mendelejevskin piiriin hallinnollinen keskus. Vuonna 2010 Mendelejevskin kaupungin asukasluku oli 22 075 ja koko piirin 30 377. 
Mendelejevsk perustettiin vuonna 1868 ja kaupunki siitä tuli 1967.
Wish You Were Here

Wish You Were Here on vuonna 1975 julkaistu, järjestyksessään yhdeksäs Pink Floyd -albumi. 
Kaksi vuotta aikaisemmin julkaistu "The Dark Side of the Moon" oli ollut suuri menestys, mikä nosti yleisön odotukset korkealle seuraavan albumin suhteen. Julkaisunsa jälkeen albumin kysyntä oli niin suurta, etteivät levy-yhtiöt Yhdysvalloissa ja Britanniassa ehtineet painamaan tarpeeksi painoksia vastatakseen kysyntään. Aluksi kriitikoiden ja yleisön vastaanotto oli ristiriitainen, mutta vuosien saatossa albumi saavutti klassikon aseman, ja se on monesti valittu kaikkien aikojen parhaimpien rock-albumien joukkoon. Monet fanit ja Pink Floydin jäsenistä David Gilmour sekä Richard Wright ovat maininneet "Wish You Were Heren" yhtyeen parhaaksi albumiksi.
Albumin ikoninen kansikuva on valokuvattu Warner Brosin studion piha-alueella Los Angelesissa Kaliforniassa ja sitä on usein jäljitelty valokuvataiteessa. Toisella kansikuvassa esiintyvistä stunttimiehistä oli puvun alla palosuojapuku ja hänen kasvonsa suojattiin hupulla. Hänen viiksensä paloivat, koska kuvaushetkellä tuulen suunta kääntyi. Suuremmilta vaurioilta kuitenkin vältyttiin.
Levyn keskeisin kappale ”Shine On You Crazy Diamond” ja osittain myös nimikappale ”Wish You Were Here” kertovat yhtyeen entisestä jäsenestä Syd Barrettista. Osa albumin kappaleista kertoo osittain yhtyeen omakohtaisista kokemuksista levy-yhtiöiden byrokraattisesta ja kylmästä asenteesta. ”Welcome to the Machine” kertoo sopimuksen solmimisesta ja siitä, mitä se levy-yhtiön näkökulmasta tarjoaa yhtyeelle. ”Have A Cigar” kertoo koko sen aikaisen musiikkibisneksen tekopyhyydestä. Muusikko Roy Harper, joka oli Pink Floydin jäsenten ystävä ja levytti samalla studiolla heidän kanssaan, laulaa kyseisen kappaleen yksin.
Fisher King

Fisher King on Terry Gilliamin ohjaama vuonna 1991 ensi-iltansa saanut draamakomedia. Sen pääosissa ovat Jeff Bridges, Robin Williams, Mercedes Ruehl ja Amanda Plummer. Elokuvan nimi tulee Graalin maljaan liittyvästä Kalastajakuninkaan legendasta Kuningas Arthurin tarinoista.
Elokuva oli ehdolla muun muassa viiteen Oscariin ja Golden Globeen. Mercedes Ruehl voitti sekä parhaan naissivuosan Oscarin että Globen. Lisäksi Robin Williams sai parhaan miespääosapalkinnon Golden Globen kategoriassa komedia- tai musikaalielokuvat.
Juoni.
Jack Lucas (Jeff Briges) on kyyninen ja pöyhkeä radion puheohjelman isäntä, joka masentuu lähes itsemurhan partaalle, kun hänen kommenttinsa ohjelmassa saavat psykoottisen soittajan tekemään manhattanilaisessa baarissa massamurhan.
Kolme vuotta myöhemmin Lucasin kimppuun hyökätään. Mielisairas koditon mies nimeltä Parry (Robin Williams) pelastaa Lucasin. Parry on etsimässä Graalin maljaa ja yrittää saada Lucasin mukaan auttamaan häntä. Parry tarvitsee Lucasin apua paitsi etsinnöissä, myös pelottavan hallusinaation, Punaisen ritarin karkottamisessa. Lucas suhtautuu ehdotukseen kielteisesti.
Lucasin ohjelmaan oli soittanut psykoottinen henkilö, joka oli luullut Lucasin kannustavan häntä verilöylyyn. Parry oli nähnyt massamurhan ja vaimonsa kuoleman. Kuultuaan tästä Lucasissa herää vastuuntunto ja hän päättää auttaa etsinnöissä.
Palkintoja.
Oscarit.
Ehdokkaana:
BAFTAt.
Ehdokkaana:
Golden Globet.
Ehdokkaana:
Muita tunnustuksia.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Fisher Kingin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Zainsk

Zainsk () eli Zäy () on kaupunki Tatarstanin keskiosassa 287 kilometriä pääkaupungista Kazanista itään. Zainsk on 58 046 asukkaan (2010) Zainskin piirin hallinnollinen keskus, ja se muodostaa piiriin kuuluvan kaupunkikunnan, jossa on 41 803 asukasta. Lisäksi piiriin kuuluu maaseutukyliä; piirin maaseutuasukkaita oli vuoden 2010 väestonlaskennassa yhteensä 16 243. 
Historia.
Zainsk perustettiin vuonna 1656. Vuonna 1962 paikkakunnasta tuli kaupunkimainen taajama nimellä "Novyi Zai", ja Zainsk-niminen kaupunki siitä tuli 1978.
Another Brick in the Wall Pt. 2

Another Brick in the Wall Pt. 2 on brittiläisen rock-yhtye Pink Floydin vuoden 1979 albumin "The Wall" hittikappale. Kappale on kolmiosaisen kappaleen ”Another Brick in the Wall” keskimmäinen ja tunnetuin osa. Siinä on kuuluisa funk-vaikutteinen kitarariffi, sekä lopun tunnettu kitarasoolo. Kappale julkaistiin myös singlenä, josta yhtye sai ainoan listaykköshittinsä. Se oli Britannian singlelistan kärjessä kaikkiaan viisi viikkoa vuodenvaihteessa 1979–80. Myös Yhdysvalloissa se nousi ykköseksi Billboardin listalla.
Kappale on myös jossain määrin tullut tutuksi antikoulukappaleena. Kappaleen sanat nimenomaan kuuluvatkin, etteivät lapset tarvitse opetusta. Kuitenkin tämä kaikki on vain levyn päähenkilön Pinkin ajatuksia koulunkäynnin kannalta.
Cover-versioita.
Metalliyhtye Korn on tehnyt cover-version kappaleesta. Se kuitenkin sisältää myös toisen Pink Floydin kappaleen, "Goodbye Cruel Worldin", joka kuullaan "The Wall" -albumin ensimmäisen levyn lopussa, ”Another Brick in the Wall pt. 3”:n jälkeen.
Kornin versio kappaleesta löytyy muun muassa albumeilta "Live &amp; Rare" ja "Greatest Hits, Volume 1". Lisäksi kappaletta soitetaan usein keikoilla, esimerkiksi Bitch We Have a Problem Tourilla 2009.
Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta

Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta on opiskelijamäärältään suurin Helsingin yliopiston yhdestätoista tiedekunnasta sekä Suomen suurin ja vanhin humanistinen tiedekunta. Se on tieteenalarakenteeltaan ja oppiainevalikoimaltaan myös Suomen monipuolisin tiedekunta. Siihen kuuluvat yliopiston historiallis-kielitieteelliset oppiaineet eli kielet, historia, kulttuurintutkimus ja taiteiden tutkimus.
Tiedekunnassa opiskelee yhteensä noin 8 000 perus- tai jatkotutkintoa tekevää opiskelijaa. Tiedekunta sijaitsee Helsingin yliopiston keskustakampuksella ja suurin osa sen opetuksesta järjestetään yliopiston päärakennuksessa, Topelia-korttelissa sekä Metsätalossa.
Humanistisen tiedekunnan juuret ovat vanhassa filosofisessa tiedekunnassa, joka oli yksi vuonna 1640 perustetun Turun Akatemian neljästä kantatiedekunnasta. Tiedekunta jaettiin 1852 kahteen osastoon, historiallis-kielitieteelliseen osastoon ja fyysis-matemaattiseen (myöhemmin matemaattis-luonnontieteelliseen) osastoon. Vuonna 1992 vanha filosofinen tiedekunta lakkautettiin ja sen osastoista tuli itsenäisiä tiedekuntia, jolloin historiallis-kielitieteellinen osasto muuttui humanistiseksi tiedekunnaksi. Muistona kantatiedekunnasta humanistisen tiedekunnan opiskelijat ovat arvonimeltään filosofian ylioppilaita ja sen tutkintonimikkeet ovat alinta tutkintoa (humanististen tieteiden kandidaatti) lukuun ottamatta filosofia-alkuisia (filosofian maisteri, filosofian lisensiaatti, filosofian tohtori sekä vanha ylempi korkeakoulututkinto filosofian kandidaatti). Promootioissa humanistinen ja matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta edelleen muodostavat yhdessä filosofisen tiedekunnan. 
Vuoden 2016 alusta Aleksanteri-instituutti liittyi osaksi humanistista tiedekuntaa.
Humanistisessa tiedekunnassa on suomen- ja ruotsinkielisinä vaihtoehtoina on 6 kandiohjelmaa ja 12 maisteriohjelmaa. 
Yksiköt.
Tiedekuntaan kuuluu kuusi osastoa:
Aiemmat laitokset.
Vuoden 2017 loppuun saakka tiedekuntaan kuului neljä ainelaitosta. Ne luotiin vuoden 2010 alussa yhdistämällä silloiset 16 ainelaitosta (suluissa vanhat laitokset):
Kotimaa (sanomalehti)

Kotimaa on kirkollinen, kristillis-yhteiskunnallinen viikkosanomalehti. Lehteä julkaisee Sacrum-Kotimaa Oy. Lehti ei kirkollisesta ja kristillisestä luonteestaan huolimatta ole kirkon eikä minkään muunkaan kristillisen yhteisön äänenkannattaja, ja se on 1990-luvulta lisääntyvästi ottanut kantaa yhteiskunnallisiin asioihin.
Historia.
Kotimaa perustettiin joulukuussa 1905. Sen ensimmäinen päätoimittaja, Juhani Ahon veli Pekka Brofeldt kertoi lehdessä muun muassa helluntailaisuudesta, jonka piirissä hän vaikutti aktiivisesti. Brofeldt erosi tehtävästä 1910 linja erimielisyyksien vuoksi, kun "Kotimaa" alkoi suuntautua enemmän yhteiskunnalliseksi ja kirkolliseksi julkaisuksi. Hän perusti "Toivon Tähti" -nimisen lehden.
Toisen maailmansodan jälkeen.
Kotimaa oli 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa merkittävin ja vaikutusvaltaisin kirkollinen sanomalehti. Kotimaa ei ollut kirkon virallinen äänenkannattaja, mutta sillä oli eräänlainen puolivirallinen asema. Lehden läheistä suhdetta kirkon johtoon kuvastaa, että monet kirkon johtaville paikoille kohonneet henkilöt ovat työskennelleet lehden toimituksessa tai hallintoelimissä. Kotimaan levikki oli 1958 lähes 50 000 kappaletta ja kasvoi vuoteen 1962 mennessä yli 62 000 kappaleeseen.
Kotimaan päätoimittaja vaihtui kesällä 1958, kun tehtävää päätoimisesti vuodesta 1948 hoitanut Armo Nokkala siirtyi kirkkohallituksen palvelukseen. Nokkalan seuraajaksi valittiin Helsingin yliopiston Vanhan testamentin eksegetiikan professorina toiminut Aarre Lauha. Lauha toimitti Kotimaata vuoteen 1964 asti, jolloin hänestä tuli Helsingin piispa.
Lehti alkoi muuttua yhteiskunnallisesti aktiivisemmaksi 1980-luvulta lähtien. Muun muassa 1990-luvun puolivälissä "maan historian epäkristillisimmäksi hallitukseksi" Ahon hallitusta nimittänyt päätoimittaja Tapani Ruokanen kutsuttiin pääministerin kansliaan puhutteluun. Jupakka suututti keskustalaiset. 
100-vuotiskirjoituksessaan Kotimaa pyysi lukijoiltaan anteeksi sitä, että oli vastustanut työväenaateetta, tukenut Lapuan liikettä ja iloinnut kansallissosialistien valtaannoususta Saksassa 1933.
Syyskuussa 2006 lehti alkoi ilmestyä perjantain sijasta torstaisin. Vuodesta 2021 lähtien lehti on taas ilmestynyt perjantaisin.
Kotimaa verkossa.
Kotimaa luopui aktiivisesta uutistuotannosta verkossa kesäkuun alussa 2009 taloudellisiin syihin vedoten. Elokuussa verkkolehden tilalla aloitti yhteistyöseurakuntien ja kirkkohallituksen kanssa tuotettu Kotimaa24, joka on sosiaalisen median ominaisuuksia hyödyntävä blogeille perustuva palvelu. Nykyisin Kotimaa24 on Kotimaa-lehden verkkosivusto Kotimaa.fi.
Tetjuši

Tetjuši () eli Təteş () on kaupunki Tatarstanin lounaisosassa Volgan ja sen muodostaman Kuibyševin tekojärven länsirannalla 180 kilometriä pääkaupungista Kazanista etelään.
Tetjuši on Tetjušin piirin hallinnollinen keskus. Kaupungissa oli 11 596 ja koko piirissä 24 875 asukasta (2010). Tetjuši perustettiin vuonna 1578 ja kaupunginoikeudet se sai 1781.
Helsingin yliopiston teologinen tiedekunta

Helsingin yliopiston teologinen tiedekunta on yksi Helsingin yliopiston 11 tiedekunnasta. Se on Suomen suurin ja vanhin teologinen tiedekunta ja yksi Turun akatemiaan vuonna 1640 perustetusta neljästä kantatiedekunnasta.
Teologisessa tiedekunnassa on perustutkinto-opiskelijoita noin 1 200 ja väitöskirjatutkijoita 200. Tiedekunnan dekaanina toimii professori Antti Räsänen ja varadekaaneina toimivat professori Jutta Jokiranta, yliopistonlehtori Pekka Kärkkäinen ja professori Auli Vähäkangas.
Tiedekunnassa toimii yksi tutkimuksen huippuyksikkö "Muinaisen Lähi-idän imperiumit" (Suomen Akatemian huippuyksikkönä 2018–2025), joka toimii teologisen tiedekunnan lisäksi humanistisessa tiedekunnassa. Aikaisempia huippuyksiköitä ovat professori Martti Nissisen johtama "Pyhät tekstit ja traditiot muutoksessa" (2014–2019) ja professori Risto Saarisen johtama "Järki ja uskonnollinen hyväksyminen" (2014–2019). Akatemiaprofessori Simo Knuuttila johti "Filosofisen psykologian, moraalin ja politiikan tutkimuksen tutkimusyksikköä" (2008–2013). Aikaisempia huippuyksikköjä ovat olleet muun muassa akatemiaprofessori Heikki Räisäsen johtama eksegetiikan alaa tutkinut "Varhaisen juutalaisen ja kristillisen ideologian muotoutumisen tutkimusyksikkö" (huippuyksikkönä 2000–2005) sekä Knuuttilan johtama antiikin, keskiajan ja uuden ajan alun aatehistoriaa tutkinut "Mielen historian tutkimusyksikkö" (huippuyksikkönä 2002–2007).
Maailmanlaajuinen QS World University by Subject -vertailu arvioi vuonna 2023 Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan sijalle 22 teologian ja uskonnontutkimuksen alalta. Vuonna 2022 teologinen tiedekunta saavutti samassa vertailussa sijan 20.
Osastot.
Teologisessa tiedekunnassa on viisi osastoa:
Mamadyš

Mamadyš () eli Mamadış () on runsaan 14 000 asukkaan kaupunki Tatarstanin pohjoisosassa. Kaupunki sijaitsee Vjatkan rannalla lähellä sen suuta, 167 kilometriä pääkaupungista Kazanista itään. Mamadyš on tekstiili- ja kenkäteollisuus-kaupunki ja noin 45 000 asukkaan Mamadyšin piirin keskus. Kaupunki perustettiin vuonna 1781.
Väestö.
Asukasluvun kehitys:
Sveinn Björnsson

Sveinn Björnsson (27. helmikuuta 1881 Kööpenhamina, Tanska – 25. tammikuuta 1952 Reykjavík, Islanti) oli Islannin ensimmäinen presidentti 1944–1952.
Sveinn valmistui lakitieteiden kandidaatiksi vuonna 1907. Tämän jälkeen hän työskenteli asianajajana sekä eri liikelaitosten johtajana. Hänestä tuli Reykjavíkin kaupunginvaltuuston jäsen 1912, ja hän oli sen puheenjohtaja 1918–1920.
Islannin eduskunnan alltingin jäsenenä Sveinn oli 1914–1916 ja 1920. Islannin saatua 1918 rajoitetun itsehallinnon hän toimi lähettiläänä Tanskassa 1920–1924 ja uudestaan 1926–1940. Sveinn myös edusti Islantia monissa kansainvälisissä konferensseissa maailmansotien välisenä aikana.
Saksan miehitettyä Tanskan keväällä 1940 Islannin autonomia laajeni, eikä maalla ollut yhteyksiä Tanskaan sodan takia. Sveinn valittiin Islannin valtionhoitajaksi kolmesti 1941–1943, ja hänellä oli samat valtaoikeudet kuin Tanskan kuninkaalla Kristian X:llä.
Kun Islannista tuli tasavalta 17. kesäkuuta 1944, allting valitsi Sveinnin Islannin ensimmäiseksi presidentiksi. Uudelleen hänet valittiin toimeensa 1945 ja 1949, molemmilla kerroilla ilman vastaehdokasta. Sveinn kuoli ennen kolmannen kautensa loppua 1952 Reykjavíkissa.
William Mapother

William Reibert Mapother (s. 17. huhtikuuta 1965 Louisville, Kentucky, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Mapother kävi St. Xavierin lukion syntymäkaupungissaan Louisvillessa. Myöhemmin hän valmistui Notre Damen yliopistosta pääaineenaan englanti ja toimi kolme vuotta opettajana ennen kuin ryhtyi näyttelijäksi. Hän on myös valmistunut Kalifornian Santa Monicassa toimivasta Joanne Baronin ja D. W. Brownin näyttelijäkoulusta.
Mapother on näyttelijä Tom Cruisen serkku ja onkin esiintynyt tämän kanssa viidessä elokuvassa: "Syntynyt 4. heinäkuuta" (1989), "Magnolia" (1999), "Vaarallinen tehtävä II" (2000), "Vanilla Sky" (2001) ja "Minority Report" (2002).
Bavly

Bavly () eli Bawlı () on kaupunki Tatarstanin kaakkoiskulmassa Baškortostanin rajalla, 369 km pääkaupungista Kazanista kaakkoon. Noin 22 100 asukkaan Bavly on noin 36 200 asukkaan Bavlyn piirin keskus (väkiluvut 2010). Alueella on maaöljy- ja maakaasuesiintymiä, joihin kaupungin talous paljolti perustuu.
Bavly perustettiin vuonna 1755 ja siitä tuli kaupunki 1997.
Tabasco (mauste)

Tabasco on yhdysvaltalaisen McIlhenny Companyn valmistama tulinen chilikastike. Se valmistetaan kypsistä tulisista Tabasco-chileistä ("Capsicum frutescens" 'Tabasco'), etikasta ja suolasta, ja sitä ikäännytetään jopa kolmen vuoden ajan tammitynnyreissä.
Historia.
Tabascon keksi louisianalainen mauste- ja kastikeharrastaja Edmund McIlhenny 1800-luvun puolivälissä. McIlhenny kasvatti chilipaprikoita ja alkoi etsiä menetelmää niiden säilömiseen. Hän keksi jauhaa paprikoiden siemenkotia ja säilöä ne suolalla. Kun tulos oli onnistunut, hän nimesi kastikkeen Tabascoksi kuumaa ja kosteaa tarkoittavan intiaanikielisen sanan mukaan.
Valmistusprosessi.
Tabascoa valmistetaan edelleen alkuperäisellä menetelmällä. Chilipaprikat korjataan syyskuun ja joulukuun välisenä aikana. Niiden siemenkodat jauhetaan ja niihin sekoitetaan suolaa. Seoksen annetaan kypsyä tammitynnyreissä kolmen vuoden ajan, jolloin kastike saa täyteläisen mausteisen arominsa. Kypsyttämisen jälkeen seoksesta poistetaan ylimääräinen neste ja siihen lisätään tislattua etikkaa. Sitä sekoitetaan vielä jatkuvasti kuukauden ajan, minkä jälkeen siitä poistetaan jäljelle jääneet kuoret ja siemenet. Lopuksi kastike pullotetaan ja pakataan pahvilaatikoihin.
Versioita.
Tabascosta on myös kaksi tulisempaa versiota, Habanero Tabasco ja tulisimpana Scorpion Tabasco. Lisäksi on miedompaa Green Pepper Saucea ja muita muunnelmia, kuten esimerkiksi valkosipulilla maustettua Garlic Pepper Tabascoa, Chipotle Tabascoa, Sweet &amp; Spicy Tabascoa, Buffalo Style Hot Sauce Tabascoa ja Spiced Salt Tabascoa.
Markku Vuorinen

Markku Sakari Vuorinen (s. 17. heinäkuuta 1948 Kotka) on helluntaiherätyksessä toimiva suomalainen evankelista. Vuorinen valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon vuoden 2008 kunnallisvaaleissa. Vaaleissa Vuorinen oli kristillisdemokraattien listalla, mutta siirtyi helmikuussa 2012 keskustan valtuustoryhmään. Hän oli ehdolla myös vuoden 2012 kunnallisvaaleissa ja tuli varavaltuutetuksi. 
Elämä ja ura.
Markku Vuorinen syntyi yhdeksänlapsisen työläisperheen kuopuksena. Vuorinen varttui Inkeroisissa paperitehdas Tampellan varjossa, jossa isä Paavo oli viilarina. Paperimiehen poika kävi koulunsa Inkeroisissa ja Myllykoskella. Hän muutti vuonna 1964 Helsinkiin, jossa hän on suurimman osan elämästään viettänyt. Vuorinen koki elämässään hengellisen herätyksen 18-vuotiaana, jonka vaikutuksesta hän ohjautui Raamattukouluun Hämeenlinnaan. Siellä hän tutustui tulevaan vaimoonsa Sirpa Mustoseen vuonna 1967. Vuorinen suoritti asepalveluksensa Helsingin Autopataljoonassa 1968. Avioliittoon he menivät 1970 huhtikuussa.
Seitsemänkymmenluvun alussa Vuorinen toimi liikemaailman palveluksessa, omistaen myöhemmin oman autoalan yrityksen. Samoihin aikoihin hän aloitti hengellisen työn Helsingin Saalem-seurakunnan yhteydessä. Vuorinen toimi useita vuosia nuorisotyössä ja leiritoiminnassa. Vuonna 1976 hän irtautui kiertäväksi evankeliuminjulistajaksi vaimonsa ja iskelmälaulaja Eija Merilän kanssa. Vuonna 1977 Vuoriset lähtivät USA:han, josta palasivat jouluksi kotiin. Vuosina 1978–1984 Vuorinen toimi pastorina Saalem-seurakunnassa ja vuosina 1984–1986 Helsingin Lähetysseurakunnassa. Vuonna 1987 Vuorisen perhe, johon kuuluivat lapset Jarno (s. 1972), Satu (s. 1976) ja Markus (s. 1983) muuttivat Kanadaan. Ontarion osavaltion Sault.Ste.Marien kaupungissa Vuorinen oli siirtolaispastorina, kunnes sai kutsun palata Suomeen vuonna 1990 johtamaan HSR-TV:n suomalaista tv-työtä.
Vuosina 1991–1996 Vuorinen oli mediapastorina PTV4-kanavalla esitettävän viikoittaisen "Tarjolla Elämä" -ohjelman isäntänä. Vuonna 1977 Vuorisesta tuli Keravalla sijaitsevan HSR-TV:n johtaja. Tästä tehtävästä Vuorinen siirtyi Asuntocom Oy:n johtajaksi, jatkaen kuitenkin Iso Kirja -kansanopiston vierailevana tuntiopettajana, sekä radio-ohjelmien ja tilaisuuksien puhujana. Vuonna 2008 Vuorinen siirtyi Domusasunnot LKV:n johtajaksi, jossa toimessa hän edelleen on.
Vuonna 2009 Markku Vuorinen aloitti työskentelyn uutena valtuutettuna Helsingin kaupunginvaltuustossa. Hän oli myös kiinteistölautakunnan jäsen.
Vuorinen on kirjoittanut 20 kirjaa, joista tunnetuimpia ovat Ritu, huumetytön tarina, Rundi, rikollisen tarina, sekä kirjaset Anne Pohtamosta, Sari Essayahista, ja Salomaan sisaruksista. Vuorisen uusin kirja on: Mediapastori Markku Vuorinen MATKA JATKUU.
Harrastukset ja muu toiminta.
Vuorinen harrastaa urheilua, muun muassa hiihtoa, sauvakävelyä, rullaluistelua, pyöräilyä, soutua sekä vaeltamista Sirpa-vaimonsa ja Saska-koiransa kanssa. Hän on suorittanut Vuokatin urheiluopistossa valmentajatutkinnon ja toiminut nuorten kilpahiihtäjien valmentajana. Vuorinen on itse aktiivinen urheilunharrastaja, joka on juossut useita maratoneja ja puolimaratoneja, sekä hiihtänyt Finlandia-hiihtoja.
Stanovoivuoristo

Stanovoivuoristo () on Sahan tasavallan ja Amurin alueen rajalla Venäjän kaukoidässä sijaitseva vuoristo. Vuoristo on noin 725 kilometriä pitkä ja pääasiassa itä-länsisuuntainen. Sen korkein kohta on 2482 metriä korkea Skalisti-niminen vuori. Stanovoivuoristo ulottuu lännestä Oljokmajoen läheltä Majarjoelle lähelle Ohotanmeren rantaa. Jablonovyivuoristo on Stanovoivuoriston lounainen jatke.
Vuoristo muodostaa osan Amurin ja Lenan vesistöalueiden välisestä vedenjakajasta. Vuoristossa on monia jäätiköitä, joista monet Lenan sivujoet saavat alkunsa. 
Vuonna 1689 solmitussa rajasopimuksessa vuoristo sovittiin Kiinan ja Venäjän väliseksi rajaksi, ja raja pysyi sijoillaan vuoteen 1858 asti.
Matthew Amoah

Matthew Amoah (s. 24. lokakuuta 1980 Tema, Ghana) on ghanalainen jalkapalloilija, joka pelaa Alankomaitten Eredivisien SC Heerenveenissä. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.
Ura.
Amoah aloitti uransa vuonna 1999 Eredivisiessä Vitesse Arnhemissa, josta siirtyi kesken kauden 1999–2000 Fortuna Sittardiin. Sittardin pudottua Eredivisiestä keväällä 2001 Amoah siirtyi takaisin Vitesse Arnheimiin. Tammikuussa 2006 hän siirtyi Saksan Bundesliigan Borussia Dortmundiin mutta ei saanut siellä kunnolla peliaikaa eikä onnistunut kertaakaan maalinteossa. Kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi NAC Bredaan.
Amoah teki Bredassa loistavaa jälkeä iskien ensimmäisellä kaudellaan 11 maalia pelaamissaan 25 liigaottelussa. Kaudella 2010/11 Amoah putosi vaihtopelaajan rooliin ja kauden jälkeen hän siirtyi Turkkiin Mersin İdmanyurduun. Hän pelasi seurassa kuitenkin vain viisi ottelua ja palasi kauden jälkeen Alankomaihin, SC Heerenveenin joukkueeseen.
Maajoukkueura.
Amoah on pelannut Ghanan jalkapallomaajoukkueessa 20 ottelua (tilanne kesäkuu 2007). Hän oli tärkeässä roolissa Ghanan selviytyessä Saksan MM-kilpailuihin 2006 tehdessään kolme maalia karsintaotteluissa. MM-lopputurnauksessa hän pelasi kaikissa Ghanan neljässä ottelussa mutta ei onnistunut maalinteossa.
Rodeo

Rodeo on karjapaimenjuhla ja urheilumuoto, johon kuuluu muun muassa ratsastusta kesyttämättömillä hevosilla ja härillä sekä lassoamiskilpailuja. Rodeo kehittyi cowboyiden huvittelumuodosta 1800-luvulla Pohjois-Amerikassa.
Historia.
Rodeo perustuu Yhdysvaltain cowboyiden ja heidän meksikolaisten edeltäjiensä ammatissaan käyttämiin taitoihin. Karjapaimenilla oli tapana kokoontuessaan kilpailla siitä, kuka on paras ratsastaja ja lassoaja. Kun cowboyiden ammattikunta alkoi kadota 1800-luvun lopulla, rodeosta alkoi tulla järjestäytynyt viihdemuoto. Ensimmäistä vuotuista rodeota alettiin järjestää Prescottissa Arizonassa vuonna 1888. Todelliseksi urheilulajiksi rodeo oli noussut vuoteen 1910 mennessä. Kilpailijoina oli jo tuolloin niin valkoisia, mustia kuin intiaanejakin aikana, jolloin rotuerottelu oli yleistä. Myös naisia osallistui kilpailuihin.
Lajin hallinnoimiseksi perustettiin vuonna 1929 Yhdysvaltain rodeojärjestö ("Rodeo Association of America"). Rodeokilpailijat perustivat vuonna 1936 oman järjestönsä Cowboy Turtles Association, josta tuli vuonna 1945 Rodeo Cowboys Association ja vuonna 1975 Professional Rodeo Cowboys Association (PRCA). Useimmat rodeot ottivat sen säännöt käyttöön.
Rodeon suosio ja näkyvyys kasvoi toisen maailmansodan jälkeen, ja myös lajin palkinnot suurenivat. Vuonna 2000 Yhdysvalloissa ja Kanadassa järjestettiin noin 600 vuotuista PRCA:n sanktioimaa rodeota. Liitto nimeää rodeon maailmanmestariksi vuoden aikana eniten rahaa voittaneen kilpailijan.
Lajit.
Rodeotapahtumassa on nykyisin yleensä viisi lajia. Satuloidulla, kesyttämättömälla hevosella ratsastaminen ja vasikan lassoaminen perustuvat cowboyiden vanhoihin taitoihin. Muut lajit ovat satuloimattomalla hevosella ratsastaminen, härällä ratsastaminen ja härän vääntäminen sarvista maahan. Tapahtumassa voi olla myös naisten tynnyriratsastusta sekä joukkuekilpailuna härän lassoamista ja sitomista. Ohjelman avaa yleensä satuloimattomalla hevosella ratsastus, ja viimeisenä on härällä ratsastaminen. Paremmuus ratkaistaan lajista riippuen tuomaripisteillä tai ajalla. Hevosen tai härän selässä on pysyttävä vähintään kahdeksan sekuntia.
Vielä 1900-luvun alkuvuosikymmeninä lajeihin kuului myös muita köysitaitoja ja ratsastustaitoja mittaavia lajeja. Niitä voi edelleen nähdä erillisinä näytöslajeina joissain rodeoissa. Naiskilpailijoilla on nykyisin omat rodeotapahtumansa.
Muunnelmia.
Rodeon kanssa samankaltaisia tapahtumia järjestetään myös Etelä-Amerikassa, kuten Venezuelan ja Kolumbian "coleot". Meksikolaisessa "charreadassa" ei kilpailla kelloa vastaan kuten rodeossa, vaan taiteellisessa vaikutelmassa.
Arvostelua.
Jotkin eläinsuojelujärjestöt katsovat rodeon aiheuttavan eläimille kärsimystä. Rodeo on kielletty Britanniassa ja Alankomaissa.
Myötätuulirock

Myötätuulirock (lyhenteenä MTR) oli vuosittain Hakunilan Urheilupuistossa Vantaalla järjestettävä rockfestivaali. Festivaali ajoittui perinteisesti juhannusta edeltävälle viikonlopulle.
Myötätuulirock alkoi vuonna 1997 pienenä paikallistapahtumana ja kasvoi sittemmin täysmittaiseksi festivaaliksi. Myötätuulirockia järjesti Rockfest Finland Oy, toistaiseksi viimeinen Myötätuulirock järjestettiin vuonna 2012. Tapahtuma oli aina ikärajaton ja kaikille avoin. Myötätuulirockin kävijäennätys on vuodelta 2006, jolloin tapahtuma keräsi yleisöä noin 10 000 henkeä.
Esiintyjät.
2012.
Vuonna 2012 festivaali järjestettiin 3.–4. elokuuta. Tapahtumassa esiintyivät ainakin Amoral, Los Bastardos Finlandeses, Turmion Kätilöt, FM2000, Insomnium, To/Die/For, Ensiferum, Blake, Hammerhed, Fear of Domination, Tracedawn, Amaranthe (SWE), Engel (SWE), Skindred (UK) ja Pelle Miljoona.
Myös Apocalyptican, Amorphiksen, Michael Monroen, Kotiteollisuuden ja Stam1nan oli määrä esiintyä, mutta sopimuskiistan vuoksi esiintymiset peruttiin.
2011.
Soilwork, Mustasch, Sparzanza, Protest The Hero, Bullet, Metsatöll, Pain, Finntroll, Ensiferum, Turmion Kätilöt, Mokoma, Korpiklaani, Deathchain, Kiuas, MyGrain, Brymir, Profane Omen, Crimfall, Moonsorrow, Rytmihäiriö, Battle Beast, FM2000
17.-19.6.
2010.
Doom Unit, Blake, Viikate, Tarot, Ensiferum, Exodus, The Milestones, Los Bastardos Finlandeses, Kiuas, Diablo, Mokoma, Korpiklaani, Swallow the Sun, Stam1na, Turisas, Reckless Love, Raaka-aine, Peer Günt, Royal Republic, Suburban Tribe, Mustasch, Amorphis
Festivaali järjestettiin 18.-20.6.
2009.
Apulanta, Pete Parkkonen, Sturm und Drang, Popeda, Haloo Helsinki!, The Wrecking Queens, Stratovarius, Anna Abreu, Happoradio, Dingo, Klamydia, Private Line, The Winyls.
Festivaali järjestettiin 12.-13.6.
2008.
The 69 Eyes, Hardcore Superstar, Stam1na, Teräsbetoni, Turisas, Charon, iRonica, RA, Graham Bonnet (UK) &amp; Joe Lynn Turner (USA) – Back to the Rainbow, Negative, Malice In Wonderland, Sturm und Drang, Ensiferum, Yö, Ari Koivunen, Uniklubi
2007.
Machine Men, Ensiferum, Blake, Kotipelto, Mokoma, Leverage, Maj Karma, Poisonblack, Kotiteollisuus, Carmen Gray, Peer Günt, Private Line, Agnes, Bleak, Von Hertzen Brothers, Timo Rautiainen, Apulanta, Negative
2006.
The 69 Eyes, Stratovarius, Amorphis, Tarot, Charon, Viikate, Altaria, Lordi, Tiktak, Uniklubi, Poets of the Fall, Lovex, Private Line, End of You
Paul-Erik Haataja

Paul-Erik Haataja (s. 12. joulukuuta 1944 Kiuruvesi) on Helsingissä asuva kirjailija.
Elämä ja ura.
Paul-Erik Haataja muutti Kiuruvedeltä Helsinkiin 1965. Hän työskenteli OTK:n keskuslaboratoriossa viidentoista vuoden ajan, lisäksi hän on toiminut valokuvaajana. Hän jättäytyi vapaaksi kirjailijaksi 1990-luvun alussa.
Haataja päätti jo alle kouluikäisenä, että hänestä tulee kirjailija. Seitsemäntoistavuotiaana hän sai päähänsä ryhtyä dekkarikirjailijaksi. Sitä ennen hän päätti kuitenkin selvittää, millainen on hyvä rikosromaani, ja luki Dostojevskin "Rikoksen ja rangaistuksen". Teoksen luettuaan Haataja hautasi suunnitelmansa ja kirjoitti runokokoelman, jonka kustantaja kuitenkin palautti.
Haataja oli jo neljäkymmentävuotias, kun hän vihdoin toteutti haaveensa. Esikoisteos on "Nuori, kaunis ja kuollut". Kriitikot vertasivat Haatajaa Georges Simenoniin, joka onkin yksi kirjailijan esikuvista. Kirjallisuudentutkija Liisi Huhtala on määritellyt Haatajan teokset rikosaiheisiksi romaaneiksi, sillä niiden ote on vahvan kaunokirjallinen.
Haataja on kirjoittanut toistakymmentä rikosromaania. Lähes kaikissa teoksissa rikoksia tutkii komisario Armas Tammelinin tutkimusryhmä. Tammelin on 60-vuotias, raihnainen, sydänvikainen oluenystävä mutta ei pidä lapsista. Kirjojen tapahtumat sijoittuvat pääosin Helsinkiin.
Vuonna 1987 ilmestynyt "Häkkilinnut" sai Suomen dekkariseuran Vuoden johtolanka -palkinnon. Siitä on tehty myös tv-elokuva. "Viimeisestä juoksusta" puolestaan tehtiin radiokuunnelma. ”Haataja hallitsee kertojanotteellaan kollektiivisen poliisiromaanin tekniikkaa. Hänellä on myös taitoa rakentaa draamallisia kohtauksia, jotka usein laukeavat koomisina tilanteina. Huumori tulee esille myös dialogissa, joka psykologisen kuvauksen ohella on tyypillistä tekijälle. Romaanin juoni on huolellisesti laadittu ja realistinen”, sanotaan Vuoden johtolanka -palkinnon perusteluissa.
Haatajalle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2020.
Teokset.
Teoksista on julkaissut uudet painokset CrimeTime.
Markku Ropponen

Markku Tapani Ropponen (s. 12. helmikuuta 1955 Lappeenranta) on suomalainen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten rikosromaaneistaan, mutta hän on julkaissut myös muita romaaneja sekä novelleja ja runoja.
Ropponen on koulutukseltaan humanististen tieteiden kandidaatti ja kirjastonhoitaja. Hän työskenteli yli 30 vuotta Jyväskylän kaupunginkirjastossa ennen ryhtymistään vapaaksi kirjailijaksi. Hän on osuuskuntamuotoisen Crime Time -kustantamon perustajajäsen.
Ropposen runoja julkaistiin kolmessa antologiassa 1980-luvulla. Hän voitti Nuoren Voiman Liiton kirjoituskilpailun runosarjan 1985 ja Lahden Runomaratonin 1986. Hänen ensimmäinen rikosromaaninsa "Pronssijuhlat" ilmestyi vuonna 1990 ja sai hyvän vastaanoton sekä lukijoilta että kriitikoilta. Siitä on tehty myös radiokuunnelma. Esikoisteoksen jälkeen Ropposelta ilmestyi 1990-luvulla dekkareita tiheään tahtiin. Kirjat eivät muodostaneet sarjaa siten, että niissä olisi ollut sama henkilö pääosassa, vaan olivat yksittäisiä kertomuksia. Ne eivät yleensä sijoittuneet mihinkään nimeltä mainittuun kaupunkiin, vaikka kaupunkimiljöö usein muistuttikin Ropposen kotikaupunkia Jyväskylää. Pienen tauon jälkeen Ropponen palasi dekkareiden pariin 2000-luvulla. Kirjojen päähenkilönä on yksityisetsivä Otto Kuhala, jonka kotipaikka on Jyväskylä. Jyväskyläläisyys ja laajemmin keskisuomalaisuus näkyy selvästi Ropposen teosten miljöökuvauksissa.
Ropponen on saanut teoksistaan useita tunnustuksia. Vuonna 1991 hänelle myönnettiin Suomen dekkariseuran Vuoden johtolanka -palkinto teoksesta "Kuolemanuni". Palkintoperusteluiden mukaan ”Ropposen järjestyksessä toinen dekkari on kielellisesti hallittu ja rakenteellisesti tiivis teos. Leimaa-antavaa sille on huumori, joka tulee esiin niin Ropposen vuolaan vaivattomassa, jopa lyyrisiin mittoihin kurkottavassa kielessä kuin myös juonen lähes absurdeina käänteinä.” Vuonna 1995 Ropponen sai Jyväskylän kaupungin kulttuuripalkinnon, vuonna 1998 valtion kirjallisuustoimikunnan kolmivuotisen apurahan ja vuonna 2001 Keski-Suomen kulttuurirahaston apurahan. Ropposelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2021.
Järjestelykeskus

Järjestelykeskus on Suomessa valvottu paikka, jonne turvapaikanhakijat vastaanotetaan tai jonne rajavartiolaitos luovuttaa turvapaikanhakijat poliisin rekisteröitäviksi, hoidettavaksi ja vastaanottokeskukseen siirrettäväksi odottamaan turvapaikkapäätöksiä. Kansainvälisissä uutisissa vastaavista paikoista käytetään nimitystä hotspot.
Kunta sekä työvoima- ja elinkeinokeskus laativat varautumissuunnitelmaan suuren henkilöjoukon vastaanottamisen järjestämiseksi järjestelykeskuksen.
Tornion järjestelykeskus.
Kansainvälistä suojelua hakevien määrä kasvoi vuoden 2015 kesästä lähtien Suomessa ennen näkemättömällä tavalla. Valtioneuvosto päätti syyskuussa 2015, että maahantulijat, joiden maahantulon edellytykset ovat epäselvät tai joiden henkilöllisyys on epäselvä, voidaan rekisteröintiä varten toimittaa järjestelykeskukseen. Tornion järjestelykeskus aloitti toimintansa Tornion vanhassa yhteislyseon rakennuksessa syyskuussa 2015. Tornion järjestelykeskus rekisteröi ajalla syyskuu 2015 – helmikuu 2016 kaikkiaan 16 612 turvapaikanhakijaa. Järjestelykeskus lopetti toimintansa maaliskuussa 2016.
Vuoden 2023 järjestelykeskukset.
Valtioneuvosto päätti marraskuussa 2023 perustaa järjestelykeskuksia Venäjältä tulevan massamaahantulijavirran sijoittamiseksi. Maahanmuuttovirastolla on jo omia vastaanottokeskuksia muun muassa Helsingissä, Lappeenrannan Joutsenossa ja Oulun Heikinharjussa. Ensimmäisessä vaiheessa järjestelykeskus on tulossa Heikinharjuun ja Joutsenoon.
Hannu Vuorio

Hannu Kalevi Vuorio (16. maaliskuuta 1941 Helsinki – 21. toukokuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Vuorio oli koulutukseltaan humanististen tieteiden kandidaatti. Hän työskenteli 1960-luvulla toimittajana ja kriitikkona sekä julkaisi runoja. Hän laati kirja-arvosteluja muun muassa "Ylioppilaslehteen", "Kansan Uutisiin" ja Pentti Saarikosken johtamaan "Aikalainen"-lehteen. Hän teki myös radio- ja tv-käsikirjoituksia. Vuorio toimi parinkymmenen vuoden ajan Suomen kommunistisen puolueen sekä 1980-luvun lopulla Suomen kommunistisen puolueen (yhtenäisyys) järjestötehtävissä, viimeksi SKPy:n tiedotussihteerinä.
Vuorio julkaisi vuonna 1995 esikoisdekkarinsa "Nyman", jonka tapahtumat sijoittuvat hänen lapsuudenmaisemiinsa, Helsingin Kallion kulmille. Kirja menestyi hyvin, se oli ehdolla "Helsingin Sanomien" vuoden parhaan esikoisteoksen palkinnon saajaksi. Teoksellaan "Nyman" Vuorio sai myös Suomen dekkariseuran Vuoden johtolanka -palkinnon. ”Vuorion teoksen ansiona on, että se käyttää kovaksikeitetyn dekkarin perinnettä punoen sen kiinnostavasti veijariromaanin traditioon. Teos näyttää, että nokkela ja vakuuttava rikosjuoni voidaan kutoa arkiseen ympäristöön; kotimainen jännäri voi olla kovaksikeitetty ilman kliseitä”, sanotaan palkinnon perusteluissa.
Vuorion kirjoista peilautuvat monet yhteiskunnalliset ilmiöt huumeiden käytöstä rasismiin. Vuorio sanoikin, että enemmän kuin DNA-tutkimukset häntä kiinnostavat yhteiskunta sekä ihmisten elämä ja ajattelu. Hän viljeli teoksissaan elävää stadin slangia.
Vuorion teos "Aviorikosromaani" (2005) ei muusta tuotannosta poiketen ole dekkari vaan romaani suhteen päättymisestä ja miehestä, joka etsii omaa paikkaansa elämässä.
Fritsu

Fritsu on slangisana, joka tarkoittaa suudelman imujälkeä esimerkiksi kaulassa. Ruhjevamma syntyy iholle, kun pitkittynyt imu rikkoo ohuet hiussuonet.
Laajalti levinneen käsityksen mukaan sana ”fritsu” tulisi saksalaisten sotilaiden yleisestä Fritz-etunimestä ja olisi levinnyt Suomeen sisällissotaan tulleiden saksalaissotilaiden mukana. Sana on kuitenkin tätä vanhempi, sillä sen variaatiota fritsari on käytetty jo 1900-luvun alussa. Se on johdettu suomeen alkujaan ruotsin sanasta frimärke, joka tarkoittaa postimerkkiä. 
Fritsujen vanhempi nimitys on ”huunpurema”. Kansanperinteen mukaan Huu on yöllä liikkuva mystinen olento, joka imee nuorten naisten kauloja.
Fritsun katoamisaika vaihtelee päivästä aina jopa viikkoon asti. Katoamista voi nopeuttaa mustelmien hoitoon tarkoitetuilla voiteilla. Fritsusta voi yrittää päästä eroon hieromalla ja painelemalla sitä varovasti verenkierron vilkastuttamiseksi alueella.
Six Flags Great Adventure

Six Flags Great Adventure on 1. heinäkuuta 1974 avautunut Six Flags -huvipuistoketjun omistama huvipuisto, joka sijaitsee Jackson Townshipin kunnassa New Jerseyssä Yhdysvalloissa, 119 kilometriä New Yorkista, 108 kilometriä Newarkista, 96 kilometriä Philadelphiasta. 
Puisto koostuu huvipuistoalueesta, Wild Safari -nimisestä safarialueesta sekä vesipuistosta nimeltä Hurricane Harbor. Six Flags Great Adventure tunnetaan parhaiten vuoristoradoistaan, joita ovat esimerkiksi "Nitro", "Medusa", täysin uusi puinen vuoristorata "El Toro" ja sittemmin purettu "Kingda Ka". Kingda Kan sanottiin olevan maailman korkein vuoristorata, sillä sen korkein kohta on 140 metrin korkeudessa. Guinnessin ennätysten kirjan mukaan Six Flags Great Adventuressa on eniten laitteita maailmassa, peräti 72 kappaletta.
Pesiökylän rautatieasema

Pesiökylän rautatieasema () sijaitsee Pesiökylässä Suomussalmen kunnassa Kainuussa rataosalla . Liikennepaikan etäisyys Helsingin asemalta on 732,8 ratakilometriä mitattuna Pieksämäen ja Iisalmen asemien kautta.
Liikennepaikka on miehittämätön, ja liikenteen ohjaus tapahtuu Oulun rautatieasemalta käsin. Pesiökylässä ei ole turvalaitteita, vaan liikenteenhoito perustuu radiolla junille annettaviin liikkumislupiin.
Pesiökylässä on kolme raidetta. Entinen Taivalkosken suunnan pääraide toimii kuormaus- ja väistöraiteena, ja raide 2 toimii läpikulkuraiteena Ämmänsaaren suuntaan. Lisäksi ratapihan länsilaidalla on lyhyt kuormausraide.
Historia.
Liikennepaikka avattiin liikenteelle 16. syyskuuta 1955. Henkilöliikenne lakkautettiin 15. heinäkuuta 1982, jolloin myös liikennepaikka lakkautettiin väliaikaisesti. Se otettiin kuitenkin uudelleen kaupallisen tavaraliikenteen käyttöön 17.11.1988, ja kaupallinen tavaraliikenne jatkui aina 1. helmikuuta 1999 saakka.
1. heinäkuuta 2004 saakka Pesiökylä oli risteysasema, jossa Kontiomäen–Taivalkosken radasta haarautui sivurata Suomussalmen Ämmänsaareen. Tuolloin rataosan Pesiökylä–Taivalkoski kunnossapito lopetettiin ja se suljettiin liikenteeltä. Tätä seurasi hyvin pian myös Pesiökylän ratapihan supistaminen. Liikennepaikan opastimet oli sammutettu jo aiemmin ja korvattu liikennepaikkamerkeillä.
Rautatien vesitornin vierellä seisoi aikaisemmin muistomerkkiveturi, Tk3-sarjan höyryveturi numero 1152. Veturi siirrettiin Ämmänsaareen seututie 892:n ja Jalonkadun risteykseen 28. heinäkuuta 2009.
Asemarakennus.
Pesiökylän asemarakennus on valmistunut 1951 ja sen pinta-ala on 203 m². Asema-alueeseen kuuluvat myös kellari, pumppuhuone, halkovaja, sauna ja vesitorni
Krazy Kat

Krazy Kat on George Herrimanin luoma sarjakuva, joka ilmestyi yhdysvaltalaisissa sanomalehdissä vuosina 1913–1944. Sitä pidetään nykyään kulttiklassikkona, joka vei sarjakuvataiteen ilmaisuvoiman äärimmilleen.
Krazy Katin alati toistuvassa teemassa ilkeä hiiri nimeltään Ignatz Mouse paiskaa Krazy Kat -nimistä kissaa tiilellä, kissa huokaisee onnellisena ja hiiri tokaisee "hullu kissa". Kissan sukupuolesta ei ole tarkkaa tietoa, mutta se rakastaa hellästi kaikkea ja varsinkin Ignatz Mousea, joka puolestaan inhoaa tunteilevaa kissaa. Herrimanin käyttämä alkuperäinen kieli on sekoitus väärää oikeinkirjoitusta, arizonalaista ääntämystä ja vanhaa englantia.
Saman teeman jatkuvasti kehittyvä variointi, kuvien unenomainen maailma ja runollinen sanankäyttö ovat tehneet sarjakuvasta yhden alansa arvostetuimmista. Etenkin sivunkokoisia sunnuntaisarjoja pidetään taiteellisesti ansiokkaina. Amerikkalainen Gilbert Seldes kirjoitti Krazy Katista ylistävän arvostelun vuonna 1924 kirjassaan "The Seven Lively Arts".
Krazy Katin hahmot seikkailevat Coconinon piirikunnassa, Arizonassa. Sen maisemissa voi nähdä myös muotoja Monument Valleystä.
Krazy Katista on tehty myös piirrettyjä lyhytelokuvia. Niitä teki Bray Productions 1920-luvulla, Screen Gems 1930-luvulla ja Famous Studios ja Rembrandt Films 1960-luvulla. Levittäjinä olivat Paramount ja Columbia. Suomenkielisessä dubbauksessa toimi Golden Voice Krazy Kat -videokaseteissa.
Suomeksi Krazy Kat -sarjakuvaa on julkaissut Kustannus Oy Jalava. Suomalaiset albumit ovat toimittaneet ja suomentaneet Soile ja Heikki Kaukoranta.