tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Stigidilaatio

Stigidilaatio on suomalaisen rap/R&amp;B-artisti Stigin (silloin vielä "Stig Dogg") toinen albumi, joka julkaistiin 10. tammikuuta 2007. Sen julkaisi 3rd Rail Musicin alayhtiö Muumaa Musiikki.
Taustaa.
Albumin menestyneimpiä kappaleita olivat sen kaksi singleä, nimikappale "Stigidilaatio" ja "Vadelmasuklaa", joista molemmista tehtiin myös musiikkivideo. "Vadelmasuklaa"-kappale oli mukana Valion "Play"-maitojuoman mainoskampanjassa.
"Stigidilaatio" nousi Suomen viralliselle albumilistalle viikolla 36. Levy pysyi listalla kaksi viikkoa ja nousi parhaimmillaan sijalle kahdeksan.
Biitit.
Kappale "Kovat piipussa" sisältää samplen Survivorin kappaleesta "Eye of the Tiger". "Rakastuin sporakuskiin" -kappale sisältää samplen T-Painin "I'm 'n Luv (Wit a Stripper)" -kappaleesta.
Richard Horvitz

Richard Steven Horvitz (s. 29. heinäkuuta 1966 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä.
Ura.
Richard Horvitz aloitti uransa lapsinäyttelijänä 10-vuotiaana esiintyen aluksi mainoksissa, joista ensimmäinen oli nimeltään "Freshen Up Gum", ja myöhemmin myös käsimallina lelumainoksissa. Horvitz teki 1980-luvulla ensimmäisiä näytelmärooleja elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten Koulunkoukkuja ja Pääsykokeet.
Ääninäyttelijänä.
Jäätyään aluksi ilman näyttelijän töitä vuonna 1988 käsikirjoittajien lakon vuoksi hän kokeili ystävänsä kehotuksesta ääninäyttelemistä ja otti yhteyttä mainosagentuuriinsa, jotka järjestivät Horvitzin ääninäyttelijöiden agentuurille Sandy Schnarin puheille, joka myös otti hänet asiakkaakseen. Tämän myötä Horvitzin ura ääninäyttelijä alkoi 1990-luvulla, jolloin hän teki äänirooleja muun muassa Mighty Morphin Power Rangers televisiosarjaan. Aluksi Horvitz piti äänityötään vain väliaikaisena urana, mutta sittemmin siitä on tullut hänen täysipäiväinen uransa. Tämän myötä Horvitz teki äänirooleja yhä useammassa animaatiosarjassa, joista ensimmäinen merkittävä oli vuonna 1997 Angry Beavers -animaatiosarjassa. Sarjan loputtua vuonna 2001 Horvitz sai kaksi pääroolia animaatiosarjoista Invader Zim ja "The Grim Adventures of Billy &amp; Mandy", joista ensimmäinen toi hänelle Annie-ehdokkuuden. Samalla Horvitz teki vierailevia äänirooleja animaatioihin, kuten "Static Shock, Spies-tytöt, Kim Possible" ja "Dave the Barbarian", sekä muutamia dubbauksia, kuten Liikkuva linna, Duel Masters ja Pom poko. Vuonna 2006 hän teki äänirooleja Squirrel Boy- ja Ben 10 -animaatioihin. "The Grim Adventures of Billy &amp; Mandy" sarjan jälkeen Horvitz on tehnyt äänirooleja videopeleihin, kuten ", PlayStation Move Heroes, " ja "".
Horvitz on näytellyt Vivienne "VivziePop" Medranon luomassa Helluva Boss -nettianimaatiosarjassa Moxxie -hahmon roolissa vuodesta 2019 lähtien.
Yksityiselämä.
Richard Horvitz on naimisissa Kristin Lazarianin kanssa ja heillä on kolme lasta.
Suensaari

Suensaari () on Tornion kaupungin keskustassa sijaitseva kaupunginosa ja saari. Ruotsin kuningas Kustaa II Adolf perusti Tornion kaupungin Suensaarelle vuonna 1621. Suensaaren pohjoisosassa sijaitsee pääosin 1970-luvulla rakennettu kerrostalovaltainen Juhannussaaren kaupunginosa. Suensaaren asukasluku oli vuoden 2011 lopussa 2 227 ja Juhannussaaren 1 627.
Tornion ja Haaparannan kaupunkien keskustat ovat laajenemassa rajalle muodostaen yhteisen keskustan. Entisen kaupunginlahden päälle on rakennettu kolme kerrostaloa ja kauppakeskus.
Suensaaressa toimii useita yrityksiä, kunnan ja valtion virastoja sekä kulttuurilaitoksia, kuten Aineen taidemuseo. Tornion elokuussa 2010 suljettu Lapin Kullan panimo sijaitsi Suensaarella.
Vapaa-ajanviettomahdollisuuksia on frisbee-golfrata vesitornin ympäristössä. Juhannussaaren pohjois-osassa on 18 reiän golfkenttä, josta puolet sijaitsee Ruotsin puolella. Leikkikenttiä on useita, keskustassa mm. Felixinpuiston leikkikenttä ja vesitornin lähellä liikennepuisto. Uimarannat sijaitsevat Pikisaaressa, joka on lakkautetun Olutpanimon vieressä. Saaren pohjoispäässä on Uiton uimaranta ja puistoalue sekä liikuntapaikka. Keskustassa on muistomerkkejä ja patsaita. Raja-alueella sijaitsee uusimmat, perinteisemmillä alueilla Aino- ja Apteekinpuistossa vanhemmat. 
Suensaarella on runsaasti pikaruokapaikkoja. Anniskeluravintoloita on Tornion Kaupunginhotelli, Umpitunneli, Pikku-Berliini, Vanha Mestari ja Kerhoravintola, jossa on myös keittiö.
TP-47:n kotistadion sijaitsee myös Suensaarella vesitornin juurella. Toinen jalkapallokenttä sijaitsee Länsirannalla lyhyen etäisyyden päästä varsinaisesta stadionista. Tällä alueella on myös koulutuskuntayhtymä Lappian ylläpitämä jalkapallohalli.
Boa Vista (Roraima)

Boa Vista on Roraiman osavaltion pääkaupunki Rio Branco -joen varrella Pohjois-Brasiliassa.
Boa Vista on väkiluvultaan osavaltion suurin kaupunki. Vuonna 2010 siellä asui 278 000 henkeä eli yli 60 % osavaltion väestöstä. Boa Vista on luonnonvaroista rikkaan alueen keskus. Siellä on myös kansainvälinen lentokenttä. Kaupunki on perustettu 1890, ja se oli silloin nimeltään Boa Vista do Rio Branco.
Bruno Pittermann

Bruno Pittermann (3. syyskuuta 1905 Wien – 19. syyskuuta 1983 Wien) oli itävaltalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko.
Pitterman toimi Itävallan Sosiaalidemokraattisen puolueen puheenjohtajana 1957–1967, Itävallan varaliittokanslerina 1957–1966 ja Sosialistisen Internationaalin presidenttinä 1964–1976.
Postipysäkki

Postipysäkki oli Posti- ja Lennätinhallituksen aikana Suomessa alimman lajin postitoimipaikka.
Postipysäkkien historiaa.
Postipysäkit olivat kaikkein pienimpiä toimipaikkoja. Niitä oli lähinnä laitoksissa, yksityisillä rautateillä sekä joissakin matkustajalaivoissa ja yhteysaluksissa.
Postipysäkeillä ei ollut postinkantajaa vaan useimmiten postihyllyt asiakkaille, jotka itse noutivat postinsa, koska tämä toimipaikka palveli yleensä hyvin rajallista aluetta. Malliesimerkki tällaisesta oli Röykän sairaalan yhteydessä toiminut postipysäkki Röykkä I, jonka postinumero oli 05130. Pysäkki poikkesi normaalista sairaalan postista siten, että se palveli myös rajanaapurina toimivaa Geofysiikan observatoriota. Toimipiste suljettiin sairaalan toiminnan päättyessä.
Suomenlahden ulkosaaria hoitaneessa kelirikkoalus s/s Suursaaressa postipysäkkiä hoiti perämies. Aluksella oli oma, sen nimellä varustettu postileimasin. Katsottiin että päivämääräleimasin kuuluisi vasta ylemmille postiasemille. Toisella yhteysaluksella, M/S Jäämerellä, joka liikennöi Petsamon vesillä, oli puolestaan epävirallinen nimileimasin. Aluksen kautta kuljetettu posti leimattiin erikseen Kalastajasaarennon sataman postiasemalla. Postilaivan arvonimen omanneella matkustajalaiva S/S Ariadnella oli erikseen postipysäkinhoitaja, joka oli Posti- ja lennätinhallituksen palveluksessa. 
Yksityisillä rautateillä postipysäkkiä hoiti tavallisesti kyseisen rautatiepysäkin hoitaja tai joskus asemapäällikkö. Äänekosken–Suolahden rautatien Paatelan postipysäkillä oli oma hoitaja, pysäkinhoitajan puoliso Maria Salo, "Pysäkin-Maija".
Järjestelmä uusittiin kun posti yhtiöitettiin. Nykyiset asiamiespostit vastannevat parhaiten entisiä postipysäkkejä, tosin niiden henkilöstö ei ole Postin palveluksessa vaan toiminta suoritetaan myyntipalveluna.
Joillakin erityisillä kohteilla, Helsingissä tunnetuimpina Linnanmäen huvipuistolla ja Korkeasaaren eläintarhalla, postilaatikkoon laitetut kortit ja kirjeet varustetaan paikan omalla erikoisleimalla. 
Väliaikaisia postipysäkkejä on ollut suurten tapahtumien yhteydessä. Esimerkiksi 6.–16. elokuuta 1965 Sauvossa järjestetyllä partiolaisten kansainvälisellä Hakkis-suurleirillä oli oma postipysäkkinsä, joka oli paikalle ajettu, Postin linja-autoon sisustettu toimipaikka, jolla oli oma leirin ajan voimassa ollut erityisleimansa. Sillä oli jopa pankkioikeus, eli kuriositeettina voinee mainita, että kyseisellä leirillä oli kaksikin pankkia: postibussin vieressä oli Pohjoismaiden Yhdyspankin omistama pankkiauto.
John Bolton

John Robert Bolton (20. marraskuuta 1948) on yhdysvaltalainen diplomaatti, joka toimi Yhdysvaltain kansallisen turvallisuuden neuvonantajana huhtikuusta 2018 syyskuuhun 2019. George W. Bushin hallinnossa hän toimi Yhdysvaltain edustajana Yhdistyneissä kansakunnissa elokuusta 2005 joulukuuhun 2006. Hän toimii useissa konservatiivisissa tutkimusinstituuteissa, mukaan lukien American Enterprise Institutessa ja Project for the New American Century -ajatushautomossa.
Ronald Reaganin ja George H. W. Bush hallinnoissa Boltonilla oli useita virkoja ulkoministeriössä, oikeusministeriössä ja liitovaltion kehitysapuvirastossa.
Presidentti George W. Bushin hallinnossa hän toimi kansainvälisestä turvallisuudesta vastaavana apulaisulkoministerinä 2001–2005 ja Yhdysvaltain YK-edustajana. Hänet tunnetaan voimakkaana YK:n kriitikkona. Bolton tunnetaan jyrkkänä "sotahaukkana", joka ajaa kovaa voimatoimiin ja painostuksiin perustuvaa ulkopolitiikkaa. Presidentti Trump erotti Boltonin, koska tämä ei kannattanut neuvotteluja Yhdysvaltain vihollismaiden kanssa.
Koulutus.
Bolton opiskeli Yalen yliopistossa, josta hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1970 ja tohtoriksi 1974.
Bushin hallinnossa.
Bolton nimitettiin kansainvälisestä turvallisuudesta vastaavaksi apulaisulkoministeriksi presidentti George W. Bushin hallintoon 11. toukokuuta 2001, jossa virassa hänen tehtäviinsä kuului joukkotuhoaseiden leviämisen estäminen.
Trumpin hallinnossa.
Bolton toimi yli 1,5 vuotta turvallisuusneuvontajana Donald Trumpin hallinnossa. Trump erotti Boltonin, koska ei kannattanut kovia otteita ulkopolitiikassa niin kuin Bolton. Boltonille oli valtion taholta järjestetty turvatoimia, jotka Donald Trump toiselle kaudelle presidentiksi tultuaan perui tammikuussa 2025 lähes ensitöikseen.
Jordan Sonnenblick

Jordan Sonnenblick (s. 4. heinäkuuta 1969) on yhdysvaltalainen nuortenkirjailija, jolta on suomeksi ilmestynyt teos "Kuumetta, kipinää ja rumpusooloja". Kirjan päähenkilö on 13-vuotias rumpali Steven, jonka päiväkoti-ikäinen pikkuveli Jeffrey sairastuu akuuttiin lymfoblastiseen leukemiaan.
Sonnenblick on varsinaiselta ammatiltaan englanninopettaja.
Carlo Carrà

Carlo Carrà (11. helmikuuta 1881, Quargnento – 13. huhtikuuta 1966, Milano) oli italialainen taidemaalari. Hän oli yksi futurismin johtavia edustajia ja keskeinen hahmo erityisesti sen italialaisella kukoistuskaudella 1900-luvun alussa. Carrà loi myös yhdessä Giorgio de Chiricon kanssa uuden metafyysisen taiteen tyylisuunnan.
Elämäkerta.
Carrà syntyi Quargnentossa Alessandrian kaupungin lähellä Italian Piemonten alueella. Ollessaan vasta 12 vuoden iässä hän lähti kotoaan ja ryhtyi seinien koristemaalariksi. Vuosina 1899–1900 Carrà päätyi Pariisiin sisustamaan vuoden 1900 Pariisin maailmannäyttelyn paviljonkeja. Siellä hän tutustui ajan ranskalaiseen nykytaiteeseen. Palattuaan Italiaan hän päätti ryhtyä opiskelemaan maalaustaidetta Milanon Breran taideakatemiassa ("Accademia di Belle Arti di Brera"). Pian hän löysi muita samoin ajattelevia nuoria taiteilijoita, ja vuonna 1910 hän allekirjoitti yhdessä Umberto Boccionin, Luigi Russolon ja Filippo Tommaso Marinettin kanssa "Futurististen Maalarien Manifestin". Tästä alkoi hänen taiteilijanuransa vaikuttavin vaihe, jolloin syntyivät myös hänen tunnetuimmat teoksensa.
Carràn varsinainen futuristinen vaihe päättyi suunnilleen ensimmäisen maailmansodan alkaessa. Tällöin hän alkoi käsitellä uusissa teoksissaan yhä intensiivisemmin muotoa ja pysähtynyttä tilaa eikä enää liikettä tai tunteiden virtauksia. Carra löysi uudelle tyylilleen yhtymäkohtia Giorgio de Chiricon kanssa, ja he alkoivat kutsua yhteisesti luomaansa tyylisuuntaa metafyysiseksi, "Pittura metafisica". Suurin osa Carràn teoksista edustikin metafyysistä tyylisuuntaa 1930-luvun lopulle saakka.
Vuonna 1941 Carrà palasi Breran taideakatemiaan, jossa hän toimi maalauksen professorina vuoteen 1952 saakka. Vuonna 1945 hän julkaisi omaelämäkerrallisen teoksen "La mia vita".
Carrà oli paitsi taidemaalari myös taidekriitikko ja kirjailija, joka julkaisi useita kuvataidetta käsitteleviä teoksia.
Rinnevalkotammi

Rinnevalkotammi eli valkotammi ("Quercus alba") on yksi monista Pohjois-Amerikan luonnonvaraisista tammilajeista. Sitä tavataan luonnonvaraisena aina eteläisestä Quebecista Pohjois-Floridaan saakka.
Tuntomerkit.
Rinnevalkotammi on keskikokoinen puulaji, ja se kasvaa tavallisesti 20–25 metriä korkeaksi, kuitenkin korkein yksilö on ollut 44 metriä korkea. Vanhemmiten rinnevalkotammi kasvaa enimmäkseen paksuutta. Sen lehdet muistuttavat lähes täysin metsätammen lehtiä, mutta erojakin on. Rinnevalkotammen lehdet ovat aikaisin keväällä juuri puhjettuaan vaaleanpunertavat, kun taas monilla muilla tammilajeilla ne ovat vaalean vihreät. Myös lehtihanko on pidempi kuin metsätammella, ja lehdet ovat 7–11 senttimetriä pitkät. Puu kukkii toukokuussa, ja terhot ovat kypsiä syksyllä.
Haapaveden Opisto

Haapaveden Opisto (alkujaan Keski-Pohjanmaan kansanopisto, 1926–1981 Haapaveden kansanopisto) on vuonna 1896 toimintansa aloittanut kansanopisto, joka sijaitseen Pohjois-Pohjanmaalla Haapaveden kaupungin keskustassa. Opisto on uskonnollisesti ja poliittisesti sitoutumaton ja antaa sekä ammatillista että yleissivistävää koulutusta. Opistossa opiskelee noin 300 opiskelijaa.
Tutkintoon johtavaa koulutusta Haapaveden Opistossa järjestetään kasvatus- ja ohjausalalla ja liiketoiminnan perustutkinnossa painottuen tieto- ja kirjasto- sekä kulttuuripalveluihin. Opistossa järjestetään suomen kielen ja kulttuurin koulutusta sekä yrittäjyyskoulutusta maahanmuuttajille. Muita vapaan sivistystyön koulutuksia ovat muun muassa Suuntana hyvinvointi -linja sekä mediaosaaja -koulutus.
Historia.
Haapaveden Opiston syntyyn vaikutti ratkaisevasti lääkintöneuvos Konrad ReijoWaara, joka asui piirilääkärinä ollessaan Haapavedellä. ReijoWaaran muuttaessa Ouluun hän lahjoitti Haapaveden talonsa, Väinölän, kansanopiston ensimmäisiksi toimitiloiksi. Kansanopisto aloitti työnsä Haapavedellä 2. marraskuuta 1896, sen omistajana oli kannatusyhdistys. 
Opiston entinen päärakennus "Lönninkartano" on arkkitehti Wivi Lönnin vuonna 1917 suunnittelema ja se valmistui vuonna 1925. Jatkosodan aikaan siinä toimi sotasairaala. Nykyisin se toimii opiskelija-asuntolana ja siellä sijaitsee myös juhlasali ja ruokala.
Rautatammi

Rautatammi ("Quercus ilex") on eteläeurooppalainen tammilaji. Se on ainavihanta laji, joka kasvaa Välimeren seudulla nahkealehtisellä kasvillisuusvyöhykkeellä.
Tuntomerkit.
Rautatammi kasvaa 20–30 metriä korkeaksi puuksi. Rautatammen kasvu on melko hidasta ja käkkyräistä, johtuen Välimeren kuivista ja kuumista oloista. Vanhemmiten tämäkin tammilaji kasvaa enimmäkseen paksuutta. Rautatammen lehdet ovat nahkealehtiset. Yläpuoli on sileä ja tummanvihreä, alapuoli harmaakarvainen. Lehdet kapenevat kärkeä kohti. Pituutta niillä on 3–10 senttimetriä. Rautatammen lehdet eivät muistuta ulkomuodoltaan lainkaan useimpien tammilajien lehtiä, sillä niistä puuttuu monille tammilajien lehdille tyypillinen aaltoileva muoto. Nuorien puiden lehtien muoto vaihtelee enemmän. Lehdet muistuttavatkin enemmän pajun kuin tammen lehtiä. Puu kukkii alkukesällä ja terhot kypsyvät samana vuonna. Terhot ovat suippokärkisiä ja noin kaksi senttimetriä pitkiä.
Latvian vaakuna

Latvian vaakuna on Latvian kansallistunnus lipun, moton ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön edellisen itsenäistymisen aikana 18. marraskuuta 1918. Vaakunan sivuilla ovat leijona ja aarnikotka. Kilvessä on kolme erilaista vaakunaa. Kolme tähteä symboloivat Latvian historiallisia alueita Vidzemeä, Latgalea ja Zemgalea. Latvian itsenäistyttyä uudelleen Neuvostoliitosta 6. syyskuuta 1991 vaakuna nykyisessä muodossaan palautettiin käyttöön.
Aiemmat versiot.
Neuvostoaikana oli käytössä vaakuna, jossa oli kommunismin symboleja: tähti sekä sirppi ja vasara -kuvio.
Jokivalkotammi

Jokivalkotammi ("Quercus bicolor") on yksi monista pohjoisamerikkalaisista luonnonvaraisista tammilajeista. Sitä kasvaa mantereen itäosassa aina eteläisestä Quebecista Pohjois-Carolinaan saakka.
Tuntomerkit.
Jokivalkotammi kasvaa 20–25 metriä korkeaksi, mutta korkein tiedetty yksilö on ollut 29 m korkea. Vanhemmiten puulaji kasvaa enimmäkseen paksuutta. Sen lehdet ovat kovat, ja muodoltaan lievästi aaltoilevat. Se kukkii toukokuussa. Terhot kypsyvät 5–6 kuukautta. 
Jokivalkotammi menestyy piha- ja puistopuuna vain Etelä-Suomen eteläosissa, kasvuvyöhykkeellä 1.
Kabaddi

Kabaddi () on Intian niemimaalta lähtöisin oleva joukkueurheilulaji. Laji on suosittu Etelä-Aasiassa, mutta se on levinnyt myös Kaakkois-Aasiaan, Japaniin ja Iraniin. Erityisen suosittu laji on Bangladeshissa, ja Intiassa se on Punjabin ja Andhra Pradeshin maakuntien kansallispeli. Lajin nimi, jota usein toistetaan pelin aikana, tulee hindin kielen hengityksen pidättämistä tarkoittavasta sanasta. Hengityksen pidättäminen on keskeinen osa lajia. 
Ottelun kulku.
Molemmilla joukkueilla on omat alueet ja vuorotellen joukkueista yksi pelaaja menee toisen alueelle ja yrittää hipan tavoin koskettaa vastapuolen pelaajia, jotka taas yrittävät estää tätä pelaajaa palaamasta omalle alueelle. Aikaa pelaajalla on olla toisen joukkueen alueella niin kauan kuin jaksaa yhteen hengenvetoon laulaa ”kabaddi-kabaddi”.
Viiskymppisen viisut

Viiskymppisen viisut on Juha Vainion viimeinen albumi. Se julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1991. Lisäksi jotkin kappaleet viimeisteltiin pari päivää hänen kuolemansa jälkeen äänittämällä muun muassa Hyvän Tuulen Laulajat -kuoron lauluosuuksia. Laulun ”Kauan sitten” Vainio oli levyttänyt aiemmin jo vuonna 1971, jolloin se julkaistiin singlenä.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Kaukasianteeri

Kaukasianteeri ("Lyrurus mlokosiewiczi" syn. "Tetrao mlokosiewiczi") on vain Kaukasusvuoristossa ja Mustanmeren kaakkoisrannikolla Turkissa elävä suuri kanalintu. Linnun tieteellinen nimi on annettu puolalaisen biologin Ludwik Młokosiewiczin mukaan. Se elää kesäkaudet puuttomalla vyöhykkeellä 1 500–3 000 m:n korkeudella, mutta muuttaa talveksi puurajan alapuolelle.
Koko ja ulkonäkö.
Koiras painaa keväällä 820–1 005 g, keskimäärin 865 g, naaras 712–820 g, keskimäärin 766 g. Laji muistuttaa teertä, mutta koiras ei ole kiiltävä vaan mattamusta ja siinä on vähemmän valkoista, pyrstö ei ole yhtä huomattava. Uroksen korkeus voi olla noin 50 cm. Naaras on pienempi ja harmahtava.
Lisääntyminen.
Lajilla on pitkäkestoinen ja raju soidin keväisin. Naaras munii maassa olevaan pesäkuoppaan 2–10, keskimäärin 6,0 munaa, joita se hautoo 20–25 päivää. Poikaset kuoriutuvat samanaikaisesti ja ne ovat pesäpakoisia, jättäen pesän pian syntymänsä jälkeen. Ne lentävät auttavasti 10–14 päivää vanhoina ja ovat täysikokoisia noin kahden kuukauden iässä.
Punatiikeripeippo

Punatiikeripeippo ("Amandava amandava") on pienikokoinen loistopeippoihin kuuluva varpuslintu. Lajin nimesi Carolus Linnaeus 1758.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 9,5 cm, siipien kärkiväli 13–14,5 cm ja paino noin 10 g. Juhlapukuinen koiras on helppo tuntea: pääosa höyhenpuvusta on karmiininpunainen, siivet ja pyrstö ovat ruskehtavat ja nokka on punainen. Naaras ja nuori lintu ovat päältä harmaanruskeita, alta vaaleita ja niillä on punertava nokka. Nokka on lyhyt ja tukeva siemensyöjälinnun nokka. Laulu on korkeaa visertelyä.
Esiintyminen.
Eteläaasialainen laji, jonka alkuperäinen elinalue ulottuu Pakistanista Bangladeshiin (nimialalaji "amandava"), Burmasta ja Lounais-Kiinasta Timoriin (alalaji "flavidiventris") sekä Kaakkois-Aasiasta Indonesiaan ja Fidžiin (alalaji "punicea"). Laji on yleinen ja sen kanta on elinvoimainen. Laji on enimmäkseen paikkalintu.
Punatiikeripeippo on ollut suosittu lemmikkilintu jo kauan. Karanneista lemmikeistä on muodostunut luonnossa elinkykyisiä populaatioita muun muassa Eurooppaan, Arabiaan, Egyptiin, Japaniin ja Réunionille. Euroopassa se pesii vieraslajina paikoitellen ainakin Espanjassa ja Italiassa ja mahdollisesti Portugalissa. Egyptissä tavattiin ensimmäinen yksilö luonnossa vuonna 1861 ja se on nykyisin paikallisesti yleinen.
Elinympäristö.
Eurooppalaiset populaatiot elävät ruo’ikoissa ja erilaisissa viljelyhabitaateissa. Aasiassa suosikkihabitaatteja ovat erilaiset pensaikkoiset avomaat ja riisipellot.
Lisääntyminen.
Pesä on hyvin piilotettuna tiheässä pensaassa tai ruohovartisten kasvien varassa lähellä maan- tai vedenpintaa. Se on ruohonkorsista rakennettu, hieman litteä ontto pallo, rakennettu tasaiselle alustalle kuten oksan tai lakoontuneen ruohon päälle. Kiinniteaineena on käytetty hämähäkinseittiä. Pesä on sisältä vuorattu höyhenillä tai hienoilla kasvikuiduilla. Tuntemattomasta syystä monissa pesissä on hiiltynyttä puuta. Molemmat puolisot osallistuvat pesän rakentamiseen, mihin kuluu noin 3 päivää. Usein naaras aloittaa muninnan ennen pesän valmistumista, jolloin koiras jatkaa rakennustöitä.
Naaras munii gramman painoisia munia 4–8 kappaletta. Joskus on tavattu jopa 14-munaisia pesyeitä, jolloin todennäköisesti 2 naarasta on muninut samaan pesään. Haudonta-aika on Espanjassa 13–14 päivää, Intiassa ja vankeudessa 10–12 päivää. Molemmat puolisot hautovat, naaras öisin. Molemmat emot ruokkivat ja hoitavat poikasia, jotka ovat lentokykyisiä 17–21 päivää vanhoina. Emot eivät siivoa pesää loppuaikoina, joten se on poikasten ulosteiden tahraama. Poikaset itsenäistyvät noin 5 viikon ikäisinä. Punatiikeripeippo pesii tavallisesti 2 kertaa kesässä.
Ravinto.
Heinien ja ruohojen siemenet, pienessä määrin hyönteiset.
Karmea totuus

Karmea totuus on lasten tietokirjasarja, jonka on kustantanut Tammi. Sarjan osat ovat suomennoksia kolmesta keskenään samantyylisestä brittiläisestä kirjasarjasta, joiden alkuperäiset nimet ovat "Horrible Histories", "Horrible Science" ja "The Knowledge".
Ranskan Grand Prix 1984

Ranskan Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 20. toukokuuta 1984 Dijonin radalla Ranskassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Niki Lauda, jolle voitto oli kauden toinen.
Aika-ajo.
Lauantaina ajetun aika-ajon aikana satoi välillä tihkuen välillä rankemmin. Märällä radalla ja sadekelin renkailla kukaan ei parantanut perjantaina ajamaansa aikaa. Lauantain ajon aikana voitiin vain testata sadekelin renkaita ja autojen säätöjä. Perjantain tulosten mukaan paalupaikan sai Patrick Tambay ajalla 1.02,200. Seuraavat lähtöruudut valtasivat Elio de Angelis, Nelson Piquet, Keijo Rosberg ja Alain Prost.
Kilpailu.
Tämä MM-osakilpailu ajettiin pilvipoutaisessa säässä. Patrick Tambay starttasi paalulta johtoon ja pysyi kärkipaikalla kierrokselle 40 saakka, jolloin hän kävi vaihdattamassa renkaat. Johtopaikan sai Niki Lauda kierrokselle 53 asti, jolloin oli hänen vuoronsa käydä varikolla. Tambay otti johdon ja pysyi kärjessä kierrokset 54–62. Niki Laudan taitavuuden ja McLaren-auton hyvyyden ansiosta Lauda meni kärkeen kierroksella 63 ja pysyi johdossa ruutulipulle saakka. Laudan keskinopeus kilpailussa oli 125,535 km/h ja voitto oli hänen uransa 21. GP-voitto.
Deinococcus radiodurans

Deinococcus radiodurans (aiemmin "Micrococcus radiodurans") on ekstremofiilinen bakteerilaji ja tunnetuista organismeista säteilynsietokykyisin. Bakteeri kestää erityisen hyvin ionisoivaa säteilyä, kuivuutta ja ultraviolettisäteilyä. "D. radiodurans" -bakteerin tiedetään selviytyvän 10 000 grayn säteilyannoksesta. Tappava annos ihmiselle on 5 graytä ja ruoansulatuskanavan alaosassa eläville kolibakteereille 2000 graytä. "D. radiodurans" ei ole todettu taudinaiheuttajaksi, kuten ei ole muitakaan suvun "Deinococcus" lajeja. Deinokokit ovat liikkumattomia eivätkä muodosta itiöitä. Muuten äärioloissa viihtyvän lajin "D. radiodurans" optimikasvulämpötila on kuitenkin 30 ja 37 °C välillä.  Bakteerilajista kertoi ensimmäisenä Arthur W. Andersonin johtama tutkijaryhmä vuonna 1956. Bakteerilajia tutkitaan paljon, varsinkin sen käyttö biopuhdistajana kiinnostaa.
Löytäminen.
"Deinococcus radiodurans" löydettiin Oregonin Agricultural Experiment Stationissa vuonna 1956. Bakteeri löytyi kokeessa, jossa pakattua ruokaa yritettiin steriloida säteilyttämällä. Kokeen tulos oli, ettei ruokapakkaus steriloitunut, koska bakteeri sieti säteilyä.
Alkuperä.
Luonnollinen taustasäteily on maapallolla normaalisti hyvin vähäistä, joten "D. radioduransin" sopeutuma suurien säteilyannoksien kestoon on outo. Tutkijoiden piirissä pohdittiin bakteerilajin alkuperää. Anatoli K. Pavlovin johtaman venäläis-yhdysvaltalainen tutkimusryhmä esitti vuonna 2006 alkuperäksi Marsia ja selitti bakteerin tulleen meteoriitin mukana Maahan. Avaruus selittäisi poikkeuksellisen sopeutuman.
Venäläis-yhdysvaltalainen tutkimusryhmä sai kuitenkin selville, että "D. radiodurans" on peräisin maapallolta. Tutkimus paljasti, että bakteerin DNA-jaksot ovat hyvin lähellä Maassa elävien bakteerien jaksoja.
20 suosikkia – Ihmisen ikävä toisen luo

20 suosikkia – Ihmisen ikävä toisen luo on suomalaislaulaja Mikko Alatalon neljästoista, vuonna 1996 julkaistu kokoelma-albumi. Levy on osa "20 suosikkia" -kokoelmalevysarjaa.
Myytti-sarja

Myytti-sarja () on skotlantilaisen Canongate-kustantamon kansainvälinen kirjasarja myyttien uudelleentulkintoja tunnetuilta nykykirjailijoilta. Suomeksi sarjaa julkaisee Kustannusosakeyhtiö Tammi.
Greg Cipes

Gregory M. ”Greg” Cipes (s. 4. tammikuuta 1980 Coral Springs, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ääninäyttelijä, laulaja, lauluntekijä ja lainelautailija. Hän on tehnyt ääniroolin ”Petopoikana” animaatiosarjassa "Teen Titans".
Elämäkerta.
Etelä-Floridassa syntynyt Cipes kiinnostui näyttelemisestä lapsena isovanhempiensa kautta, jotka olivat näyttelijöitä. Cipes esiintyi lapsena usein mainoksissa ja musikaalinäytelmissä, minkä myötä hän ryhtyi näyttelemään ammatikseen.
Cipes on myös lainelautailija ja on kilpaillut kansainvälisissä kilpailuissa junioritasolla.
Näyttelijänä.
Cipes esiintyi aluksi vierailevissa rooleissa televisiosarjoissa, kuten "MDs", "Deadwood" ja "Gilmoren tytöt". Hän esiintyi muutaman jakson verran komediasarjassa "One on One". "Teen Titans" -sarjan jälkeen Cipes palasi esiintymään televisiosarjoihin, kuten "House" ja "Ilman johtolankaa". Vuonna 2008 hän oli mukana satiirisessa komediaelokuvassa "The Onion Movie". Hänellä oli myös pieni rooli vuoden 2009 "Fast &amp; Furious" -elokuvassa. Elokuvaroolien jälkeen Cipes vieraili televisiosarjoissa "True Blood", "Bones" ja "General Hospital".
Ääninäyttelijänä.
Vuonna 2003 Cipes sai ensimmäisen ääniroolinsa animaatiosarjasta "Teen Titans", jossa hän oli ”Petopojan” äänenä. Cipes kertoi hahmon kuvaavan itseäänkin hyvin paljon, sillä he molemmat ovat muun muassa vegaaneja ja eläinrakkaita. Cipes teki roolia vuoteen 2006, ja sinä aikana hän teki kaksi dubbausroolia "Astro Boy"- ja "W.I.T.C.H."-animaatioihin.
Muita äänirooleja hänellä oli piirrossarjoissa "Justice League", "All Grown Up", "Spies-tytöt", "Leijonan elämää" ja "Super Robot Monkey Team Hyperforce Go!". "Teen Titans" -sarjan päätyttyä vuonna 2006 Cipes teki vielä muutamia äänirooleja animaatioelokuviin "Aivan villit" ja "". Vuonna 2008 hänellä oli Yuri Lowenthalin, Ashley Johnsonin ja Dee Bradley Bakerin kanssa pääroolissa "ssa", joka on spin-off-sarja "Ben 10:lle". 
Cipes jatkoi roolissaan myös vuosina 2010–2012 "issa". Sarjan jälkeen hänellä oli vuonna 2012 vierailurooli "Ultimate Spider-Manissa" Rautanyrkin roolissa. Sittemmin Cipes valittiin vuoden 2012 "Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat" sarjassa Michelangelon rooliin.
Muusikkona.
Näyttelemisen lisäksi Cipes on laulanut 11-vuotiaasta asti eri näytelmissä, mutta vasta vuosina 2006–2007 hän ryhtyi tuottamaan ensilevyään, jossa soitetaan sekaisin elektronista, reggae-, rap- ja popmusiikkia.
Leijonahunaja

Leijonahunaja on David Grossmanin kirja, jossa hän tulkitsee Simsonin tarinaa.
Kirjassaan Grossman käy läpi Raamatun kertomusta Simsonista ja esittää taustalla olevia motiiveja ja syitä tapahtumiin. Hän sanoo jo heti alussa, että hänen tulkintansa poikkeaa perinteisistä tulkinnoista.
Monacon Grand Prix 1984

Monacon Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 3. kesäkuuta 1984 Monacon katuradalla. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Alain Prost, jolle voitto oli kauden kolmas.
Aika-ajo.
Aika-ajo ajettiin lämpimässä ja osittain aurinkoisessa säässä. Paalupaikan sai Alain Prost ajalla 1.22,661. Aika-ajon näyttävin tapahtuma oli Martin Brundlen auton kaatuminen: Hän ajoi sivuttain kaiteeseen, ja auto menetti molemmat kaiteen puoleiset pyöränsä. Loppumatkan auto kulki kyljellään. Tapauksen vuoksi aika-ajo keskeytettiin 20 minuutiksi, kun rataa siivottiin romuista.
Kilpailu.
Aamusta alkaen Monacossa satoi kaatamalla. Märällä radalla oli vaikea ajaa, ja autot pyörähtelivät pienenkin ajovirheen takia. Kilpailuun lähti 20 autoa, joista 11 keskeytti. Pahiten kävi Patrick Tambaylle, joka mursi jalkansa ajettuaan päin ensimmäisessä startin jälkeisessä kaarteessa pyörähdelleen Derek Warwickin auton takaosaa. Kilpailu keskeytettiin tunnin, yhden minuutin ja seitsemän sekunnin kuluttua lähdöstä, Alain Prost pysäytti 31 kierroksen jälkeen kaikessa rauhassa maalisuoralle. Koska kilpailusta oli ajettu alle 75 prosenttia, pisteet puolitettiin.
Kisan kovimmasta näytöstä vastasi nuori Ayrton Senna. Urallaan sadekelin spesialistina tunnettu Senna lähti vasta 13. lähtöruudusta, mutta nousi rauhallisella ajollaan kilpailussa toiseksi kierroksella 19. Tuolloin hän oli jo puoli minuuttia kilpailua johtaneen Prostin perässä, mutta kuroi 12 kierroksessa eron enää 7,4 sekuntiin.
Amerikanpiiskujänis

Amerikanpiiskujänis eli amerikanpika ("Ochotona princeps") on Pohjois-Amerikan vuoristoalueilla elävä pienikokoinen piiskujänislaji.
Koko ja ulkonäkö.
Amerikanpiiskujäniksen ruumis on pyöreänmuotoinen ja ruskean karvan peittämä. Sen ruumiin pituus on 16–22 cm ja paino noin 170 g. Sillä on suuret pyöreät korvat mutta ei häntää.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Amerikanpiiskujäniksen levinneisyysalueeseen kuuluu läntinen Pohjois-Amerikka. Sitä tavataan Kanadassa Brittiläisen Kolumbian alueella ja Yhdysvalloissa Oregonin, Washingtonin, Idahon, Montanan, Wyomingin, Coloradon, Nevadan, Kalifornian ja New Mexicon osavaltioiden alueella.
Amerikanpiiskujänis elää kivikkoisilla vuoristoalueilla, yleensä 2400-4000 metrin korkeudella merenpinnasta, puurajan yläpuolella. Se rakentaa pesänsä kivien koloihin.
Amerikanpiiskujänisten määrä on viime vuosina vähentynyt ilmastonmuutoksen takia. Ne ovat viileän elinympäristönsä vuoksi erityisen haavoittuvaisia lämpötilan muutoksille ja niiden on lämpötilan noustessa siirryttävä vuorilla yhä korkeammalle. Tutkijat ovat todenneet, että amerikanpiiskujänis voi kuolla 23 celsiusasteen lämpötilassa jo tunnin oleskelun jälkeen.
Elintavat.
Amerikanpiiskujänis liikkuu päivisin ja käyttää suurimman osan ajastaan ravinnon etsintään ja reviirinsä puolustamiseen samalla varoen saalistajia, kuten haukkoja, kotkia, punailveksiä ja kojootteja.
Ravinto.
Amerikanpiiskujänis on kasvinsyöjä ja se käyttää ravinnokseen lähinnä ruohoa, sarakasveja ja maitohorsmaa. Löytäessään ruokaa se syö osan ja kuljettaa osan varastoonsa talven varalle. Jos sen ruokavarastot pääsevät talven aikana loppumaan, se saattaa syödä myös jäkälää.
Purppuratammi

Purppuratammi ("Quercus coccinea") on yksi lukuisista pohjoisamerikkalaisista tammilajeista. Sitä kasvaa Yhdysvaltojen itäosissa, Mainesta Oklahomaan ulottuvalla alueella. Sitä tavataan myös Kanadassa Ontarion provinssin eteläosissa. Purppuratammi menestyy melko kuivilla ja hiekkaisillakin paikoilla, toisin kuin monet muut tammet.
Tuntomerkit.
Purppuratammi kasvaa 20–30 metriä korkeaksi. Vanhemmiten se kasvaa kuitenkin muiden tammien tapaan enimmäkseen järeyttä. Puu kukkii toukokuussa. Hedelmänä on terho, kuten kaikilla muilla tammilajeillakin. Ne ovat noin 2,5 senttimetriä pitkiä ja ne kypsyvät seuraavana vuonna. Puun lehdet ovat kesäisin kirkkaan, kiiltävänvihreät ja melko teräväloviset, jos vertaa vaikkapa kotoisen metsätammen lehtiin. Lehtien pituus on 9–15 senttimetriä. Purppuratammen lehdet saavat syksyisin komean purppuranvärisen ruskan.
Muuta.
Suomessa purppuratammi menestyy puistopuuna kohtuullisesti vain etelärannikolla, vyöhykkeillä 1 ja 2.
Corrado Fabi

Corrado Fabi (s. 12. huhtikuuta 1961 Milano, Italia) on entinen italialainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui 18 osakilpailuun saavuttamatta ainuttakaan MM-pistettä.
Ura.
Karting.
Fabi aloitti kilpa-ajajan uransa ajamalla kartingia 12-vuotiaana ja voitti vuonna 1973 Torneo Industrie 100-kuutioisten mestaruuden. 14-vuotiaana hänestä tuli Birel-tehtaan kilpakuljettaja ja ajoi 100-kuutioisten maailmanmestaruussarjassa vuonna 1977.
Formula 3.
Vuosina 1979–1980 Fabi ajoi Euroopan ja Italian Formula 3 -sarjoja Marchin autoilla. Hänen parhaaksi tuloksekseen jäi kaksi voittoa ja kolmas sija Euroopan sarjasta vuonna 1980. 
Formula 2.
Fabi siirtyi Euroopan Formula 2 -sarjaan vuonna 1981 ja voitti seuraavana vuonna mestaruuden March-autolla.
Formula 1.
Kaudeksi 1983 Fabi sai kilpakuljettajan paikan Osellan F1-tallista, jonka auto osoittautui pettymykseksi ja jolla hän ajoi maaliin asti vain kahdesti. Hän kilpaili vielä kaudella Brabham-tallin autolla kolmessa kilpailussa veljensä Teo Fabin tuuraajana. Hänen uransa parhaaksi sijoitukseksi jäi Yhdysvaltain GP:stä 1984 saavutettu seitsemäs sija.
Muut sarjat.
Fabi ajoi Formula 1:sten jälkeen Indycaria ja Formula 3000 -sarjaa muutaman kilpailun verran ennen kuin lopetti uransa.
Liike-elämä.
Fabi siirtyi johtamaan isänsä kuoleman jälkeen sukunsa kaivosyritystä, jonka erityisalana on talkki ja siitä valmistettavat tuotteet.
Martti Nissinen

Martti Heikki Nissinen (s. 22. huhtikuuta 1959 Kuopio) on suomalainen teologi ja Vanhan testamentin eksegetiikan professori Helsingin yliopistossa. Nissisen erityisalana on profetian tutkimus muinaisessa Lähi-idässä. Hän on myös tarkastellut sukupuolisuuteen liittyviä kysymyksiä (rakkausrunous, homoseksuaalisuus, maskuliinisuus).
Elämä ja ura.
Nissinen kirjoitti ylioppilaaksi Puijonlaakson lukiossa 1978. Hän valmistui Helsingin yliopistosta teologian kandidaatiksi vuonna 1984. Hän teki jatko-opintoja Saksassa Münsterin yliopistossa 1986–1987. Teologian tohtoriksi hän valmistui vuonna 1992 (HY). Hänen saksankielisen väitöskirjansa (1991) käsitteli Vanhan testamentin Hoosean kirjan profetioita. Työn aiheena oli "Prophetie, Redaktion und Fortschreibung im Hoseabuch: Studien zum Werdegang eines Prophetenbuches im Lichte von Hos 4 und 11". Vanhan testamentin eksegetiikan dosentiksi hänet nimitettiin 1995. Hän valmistui lisäksi Suomen evankelisen kirkon C-kanttoriksi 1984, sai pappisvihkimyksen 1985 ja suoritti ylemmän pastoraalitutkinnon 1995.
Nissinen on toiminut useissa yliopistotehtävissä, kuten Vanhan testamentin eksegetiikan assistenttina (1985–1994), Suomen Akatemian tutkijana (1994–2002), Raamatun ja muinaisitämaisen kirjallisuuden professorina (2002–2007) sekä nykyisessä virassaan Vanhan testamentin eksegetiikan professorina (2007–). Nissinen on myös ollut Suomen evankelisluterilaisen kirkon Raamatunkäännöskomitean kääntäjänä vuosina 1985–1986 ja 1988–1989. Hän on ollut jäsenenä sekä vierailevana tutkijana Institute for Advanced Study -instituutissa Princetonissa (2008–2009, 2011, 2016). Vuosina 2014–2019 Nissinen johti Suomen akatemian huippuyksikköä Pyhät tekstit ja traditiot muutoksessa (Changes in Sacred Texts and Traditions. Yksikössä tutkittiin, millä tavalla muinaisessa Lähi-idässä tapahtuneet isot kulttuurimuutokset ovat vaikuttaneet pyhinä pidettyjen tekstien syntyyn ja muutoksiin − ja päinvastoin. Yksikköön kuului 50 eksegetiikan, arkeologian ja assyrologian tutkijaa.
Nissinen on ollut Suomalaisen tiedeakatemian jäsen (vuodesta 2009) sekä Society for Old Testament Study -järjestön kunniajäsen (vuodesta 2013). Nissinen on myös Helsingin yliopiston Savolaisen osakunnan inspehtori. Hän oli Suomen Lähi-idän instituutin säätiön hallituksen puheenjohtaja 2010–2021. Teologian ylioppilaiden ainejärjestö (TYT) valitsi Nissisen vuonna 2003 vuoden opettajaksi. 
Tuotanto.
Nissisen tuotanto käsittää noin 100 vertaisarvioitua artikkelia Raamattua, muinaisen Lähi-idän ja sukupuolen tutkimusta käsittelevissä julkaisuissa sekä noin 200 muuta tieteellistä kirjoitusta. Lisäksi hän on kirjoittanut tai on ollut toimittamassa monia kirjoja, kuten:
Matemaattinen vakio

Matemaattinen vakio on vakio, jonka arvo on kiinnitetty yksikäsitteisellä määritelmällä.
Luettelo vakioista.
Taulukon lyhenteet:
 R – Rationaaliluku, I – Irrationaaliluku, A – Algebrallinen luku, T – Transsendenttiluku
 YL – Yleinen, LT – Lukuteoria, KT – Kaaosteoria, Kom – Kombinatoriikka, Ana – Analyysi
Otatammi

Otatammi ("Quercus palustris") on pohjoisamerikkalainen kesävihanta tammilaji. Sen tieteellinen nimi "palustris" tarkoittaa suota. Lajin nimesi Otto von Münchhausen. Otatammea tavataan Itä-Yhdysvalloissa, Connecticutista Kansasiin ja Oklahomaan saakka ulottuvalla alueella. Sitä kasvaa myös Kanadassa Ontarion eteläosissa.
Tuntomerkit.
Otatammi ei ole kovin pitkäikäinen tammeksi, ja sen elinkaari päättyy yleensä jo 90–120-vuotiaana. Sitä kasvaa kosteilla alavilla mailla. Otatammi kasvaa 25–30 metriä korkeaksi puuksi. Se kukkii keväällä ja terhot valmistuvat seuraavana vuonna. Lehdet ovat tummanvihreät, ja niissä on pari kaarevaa lovea, sekä muutama terävä lovi. Lehtien aaltomuoto on terävää, mutta paikoin loivaakin. Lehdet kasvavat 10–15 senttimetriä pitkiksi. Puun kaarna on harmaata ja melko sileää.
Pohjois-Amerikan intiaanit tekivät otatammen kuoresta suolistovaivoja parantavaa juomaa. Otatammen puuainesta kaupataan punatammen nimellä, mutta se on heikompaa ja oksaisempaa kuin tammi. "Bucculatrix domicola" -kovakuoriainen elää ainoastaan otatammella. 
Suomessa otatammea voi kasvattaa vain Etelä-Suomessa pihapuuna. Se ei kestä Pohjois-Suomen ankaria talvia.
Niini

Niini on puun nilasta saatavaa kuitua. Sitä voidaan tehdä ainakin metsälehmuksesta eli niini­puusta sekä joistakin palmuista. Parhainta niintä saadaan raffiapalmun lehdistä.
Niintä on muinoin käytetty köysien ja jopa verkkojen materiaalina. Japanissa siitä on tehty myös työvaatteita. Nykyisin niinelle on käyttöä lähinnä punontatöiden sitomisessa ja hedelmäpuiden jalostamisessa.
Muistona niinipuun esiintymisestä ”Niini-” esiintyy Suomessa yleisenä paikannimien alkuosana.
Tony Clarkin

Tony Clarkin (24. marraskuuta 1946 – 7. tammikuuta 2024) oli brittiläinen kitaristi, joka oli hard rock -yhtye Magnumi perustaja. Hän sävelsi kaikki yhtyeen kappaleet.
Elämä ja ura.
Tony Clarkin asui nuoruutensa Birminghamin lähettyvillä ja kiinnostui musiikista varhaisessa vaiheessa. Hän soitti useissa yhtyeissä, jotka eivät kuitenkaan saavuttaneet suurta suosiota.
Magnum (1972–1995).
Tony Clarkinin yhtyeistä pitkäaikaisin ja tunnetuin on Magnum, joka perustettiin vuonna 1972. Se on kokenut vuosien saatossa useita miehistönvaihdoksia, mutta Clarkin ja laulaja Bob Catley ovat olleet yhtyeessä alusta lähtien. 1970- ja 1980-lukujen aikana Magnum julkaisi parhaiten tunnetut albuminsa, jotka ovat "Chase the Dragon", "On a Storyteller’s Night", "Vigilante" ja "Wings of Heaven". Vuonna 1995 Clarkin ilmoitti Magnumin lopettamisesta.
Hard Rain (1995–2001).
Tony Clarkin ja Bob Catley perustivat Hard Rainin miltei välittömästi Magnumin hajoamisen jälkeen. Yhtye julkaisi kaksi albumia. Samoihin aikoihin laulaja Bob Catley alkoi kuitenkin suunnitella omaa sooloprojektiaan, johon hän keskittyi pikku hiljaa yhä enemmän ja erosi lopulta Hard Rainista. Tony Clarkin lakkautti yhtyeen lopullisesti muutaman kuukauden hiljaiselon jälkeen.
Magnum (2001–).
Vuonna 2002 Clarkin herätti Magnumin uudelleen henkiin Bob Catleyn kanssa. Tämän jälkeen yhtye julkaisi albumit "Breath of Life" ja "Brand New Morning". Vuonna 2007 ilmestyi Magnumin neljästoista studioalbumi "Princess Alice and the Broken Arrow", joka oli myös yhtyeen parhaiten menestynyt sitten vuoden 1994.
Espoon ruotsalainen seurakunta

Espoon ruotsalainen seurakunta () on Espoossa toimiva ruotsinkielinen seurakunta, joka kuuluu ruotsinkieliseen Porvoon hiippakuntaan ja Espoon seurakuntayhtymään. Vuoden 2023 lopussa Espoon ruotsalaiseen seurakuntaan kuului 13 943 jäsentä eli 68,5 % Espoon ruotsinkielisistä asukkaista. Espoon ruotsalainen seurakunta on Suomen suurin ruotsinkielinen seurakunta. Sen kirkkoherra on Kira Ertman.
Seurakunta käyttää pääkirkkonaan Espoon tuomiokirkkoa. Sen lisäksi se pitää jumalanpalveluksia mm. Olarin ja Tapiolan kirkoissa.
Espoossa oli yksi kaksikielinen seurakunta vuoteen 1950, jolloin se jaettiin kahtia Espoon suomen- ja ruotsinkieliseen seurakuntaan. Sen jälkeen suomalainen seurakunta on jaettu edelleen, joten nyt Espoossa toimii kuusi seurakuntaa, joista ruotsinkielinen on pienin. Esbo svenska församling huolehtii yhä Espoon kirkonkirjoista, jotka ovat jakamattoman seurakunnan ajalta.
Adrian Nicole LeBlanc

Adrian Nicole LeBlanc on palkittu yhdysvaltalainen journalisti ja kirjailija, jonka teokset keskittyvät usein marginaalisiin yhteiskunnan jäseniin, kuten prostituoituihin ja naisvankeihin. 
LeBlanc syntyi keskiluokkaiseen perheeseen Leominsterin kaupungissa Massachusettsissä ja opiskeli muun muassa Yalen ja Oxfordin yliopistossa. Opiskelujensa jälkeen hän työskenteli Seventeen Magazinessa.
Hänen ensimmäinen kirjansa "Random Family: Love, Drugs, Trouble and Coming of Age in the Bronx" (suomennettuna "") julkaistiin vuonna 2003. LeBlanc suoritti kirjaa varten laajaa taustatukimusta yli kymmenen vuoden ajan, keräten lukuisia haastatteluja ja muuta lähdemateriaalia. Hän on kertonut jopa asuneensa toisinaan yhdessä kirjan päähenkilöiden Cocon ja Jessican kanssa.
Yrjö Kaijärvi

Yrjö Vilhelm Kaijärvi (vuoteen 1936 Törnqvist) (19. huhtikuuta 1896 Juuka – 6. helmikuuta 1971 Rautalampi) oli suomalainen runoilija, kirjailija ja suomentaja.
Henkilöhistoria.
Kaijärven vanhemmat olivat nimismies Vilho Elon Törnqvist ja Lilli Sofia Snellman. Hän tuli ylioppilaaksi vuonna 1915, kävi Lepaan puutarhaopiston vuosina 1915−1919 ja valmistui kansakoulunopettajaksi 1924. Filosofian kandidaatin tutkinnon Kaijärvi suoritti 1933. Kaijärvi toimi kansakoulunopettajana Padasjoella ja Uudellakirkolla vuoteen 1928 saakka. 
Kaijärvi oli homoseksuaali, mutta hänen seksuaali-identiteetistään tiesi vain lähipiiri. Hänellä oli elämänsä lopulla, vuodesta 1967 hänen kuolemaansa 1971 saakka, rakkaussuhde häntä 29 vuotta nuorempaan taiteilija Reidar Särestöniemeen.
Kirjallinen tuotanto.
Oman kaunokirjallisen tuotannon ohella Kaijärvi julkaisi tietokirjallisuutta, suomennoksia, sanoituksia ja radiotekstejä, minkä lisäksi hän kirjoitteli lehtiartikkeleita ja esiintyi erilaisissa antologioissa. Hän julkaisi myös teatteri- ja kirjallisuusarvosteluja. Kaijärvi käänsi mm. valikoiman Charles Baudelairen runokokoelmasta "Pahan kukkia" suomeksi. Valtion kirjallisuuspalkinnon Kaijärvi sai 1937 ja Pro Finlandia -mitalilla hänet palkittiin 1967.
Tatu Kantomaa

Tatu Antero Kantomaa (30. elokuuta 1974, Rovaniemi) on suomalainen harmonikkataiteilija, joka herätti alalla huomiota esiintymällä runsaasti eri konserteissa jo 7-vuotiaasta lähtien ja pitämällä ensimmäisen solistikonserttinsa 10-vuotiaana Hyvinkään harmonikkaviikoilla 1985. Vuodesta 1996 hän on vaikuttanut pääasiassa Reykjavíkissa Islannissa. Häntä on luonnehdittu teknisesti jopa nerokkaaksi instrumenttinsa taitajaksi.
Muusikko, sovittaja, pedagogi.
Tatu Kantomaa esiintyi Suomessa runsaasti jo seitsemänvuotiaasta alkaen 1980-luvulla, eritoten opettajansa ja mentorinsa Veikko Ahvenaisen suojissa, mikä kulminoitui hänen ensimmäiseen soolokonserttiinsa 1985. Vuosina 1986–1987 hän konsertoi Ahvenaisen mukana kiertueilla Yhdysvalloissa ja Japanissa. He esiintyivät yhdessä myös Moskovan televisiossa sekä Itä-Saksassa.
Tatu Kantomaa on asunut Islannissa vuodesta 1996, jossa hänet tunnetaan "vaihtoehtoista musiikkia" esittävän "Rússíbanar"-yhtyeen vakituisena jäsenenä. Hän on myös jatkanut soolouraansa levytysten ja konserttiesiintymisten muodossa. Vuosina 1999–2001 Kantomaa opiskeli ja asui Saksassa, jossa hän teki myös konserttikiertueen yhdessä tenori Harri Kaitilan kanssa esittäen suomalaista tangoa vuonna 2001. Palattuaan Islantiin 2002 hänen uransa on jatkunut yhteistyössä lukuisten paikallisten muusikoiden kanssa levytyksinä, teatteriesiintymisinä (esimerkiksi Islannin kansallisteatterissa) ja uuden musiikin kokoonpanoissa, sekä bandoneonistina. Hän on myös esiintynyt aika ajoin Suomessa, muun muassa Ylläs soikoon -festivaaleilla, tehnyt orkesterisovituksia, sekä opettanut islantilaisissa musiikkioppilaitoksissa harmonikansoittoa.
Levytyksiä.
Lisäksi hän on mukana viidellä Rússíbanar-yhtyeen levyllä 1997–2004, Viljo Vesterinen -kilpailun voittajat kokoelmalevyllä 1994, sekä näiden lisäksi 26:llä eri artistin levyllä.
Dave Cowens

David William "Dave" Cowens (s. 25. lokakuuta 1948) on yhdysvaltalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja. 
2,06-metrinen Cowens syntyi Kentuckyn Newportissa ja menestyi koripallossa jo yliopistoaikoinaan vuosina 1966–1970. Hän pelasi myöhemmällä aktiiviurallaan kymmenen kautta Boston Celticsille ja yhden Milwaukee Bucksille.
Vaikka Cowens ei ole pelannut NBA-tasolla sitten 1980-luvun, hän on menestynyt valmennusuralla, ja 25. toukokuuta 2005 hänet nimitettiin Chicago Skyn päävalmentajaksi. Hänelle myönnettiin vuonna 1991 paikka Basketball Hall of Famessa.
Atlas (kuu)

Atlas on Saturnuksen sisimpiä kuita. Sen löysi Richard Terrile vuonna 1980 Voyager 1 -avaruusluotaimien ottamista kuvista ja sille annettiin väliaikainen nimitys S/1980 S 28. Vuonna 1983 kuu nimettiin kreikkalaisen mytologian Atlaksen mukaan. Kuulla on myös nimi Saturn XV.
Atlas kiertää lähimpänä Saturnuksen A-renkaan teräväpiirteistä ulkoreunaa ja sitä pidettiin pitkään renkaan paimenkuuna. A-renkaan ulkoreunan ylläpitäjäksi on osoittautunut kuitenkin 7:6 rataresonanssi kauempana kiertävien ja hieman suurempien Janus- ja Epimetheus-kuiden kanssa. Vuonna 2004 samalta kiertoradalta Atlas-kuun kanssa löytyi myös heikko rengas, jolle on annettu väliaikainen nimi R/2004 S 1.
Cassini-avaruusluotaimen kesäkuussa 2005 ottamista kuvista paljastui tarkemmin Atlaksen lautasmainen muoto ja päiväntasaajan kohdalla oleva sileä harjanne. Kuun epätavallisen ja silmiinpistävän muodon todennäköisenä aiheuttajana on renkaan aines, jota on kasaantunut voimakkaimmin päiväntasaajan seudulle renkaan ohuuden vuoksi.
Atlaksen kiertorataa häiritsee voimakkaasti Prometheus ja vähemmässä määrin myös Pandora.
Christopher Marlowe

Christopher "Kit" Marlowe (kastettu 26. helmikuuta 1564 – 30. toukokuuta 1593) oli englantilainen näytelmäkirjailija, runoilija ja kääntäjä. Häntä pidetään Elisabetin ajan suurimpana englantilaisena kirjailijana William Shakespearen jälkeen. Hänet muistetaan vaikuttavasta silosäkeestään, liikaa tavoittelevista päähenkilöistään ja ennenaikaisesta kuolemastaan.
Marlowe sai surmansa kapakkatappelussa vain 29-vuotiaana. Hän oli muiden muassa Shakespearen henkilökohtaisesti tuntema ja arvostama. Raymond Chandlerin kuuluisa etsivähahmo Philip Marlowe lienee nimetty Christopher Marlowen mukaan.
Pierre-Antoine Lebrun

Pierre-Antoine Lebrun (29. joulukuuta 1785 Pariisi – 27. toukokuuta 1873 Pariisi) oli ranskalainen runoilija ja näytelmäkirjailija. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Hänet valittiin akatemian jäseneksi 12. helmikuuta 1928, ja akateemikon virassa ollessaan hänet valittiin toimiman Ranskan valtion kansallisen kirjapainon johtajana. Hän toimi valtioneuvoksena ja toisen keisarikunnan senaattorina vuodesta 1853 lähtien.