tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Luettelo Suomen siviili-ilmailun lento-onnettomuuksista

Luettelo Suomen siviili-ilmailun lento-onnettomuuksista sisältää kaikki Suomen ilmatilassa tapahtuneet kuolemaan johtaneet lento-onnettomuudet suomalaisilla siviili-ilma-aluksilla (laskuvarjo-onnettomuudet eivät siis sisälly luetteloon). Lisäksi on listattu joitain onnettomuuksia, joista ei ole aiheutunut kuolonuhreja. Muita, ihmisten vakaviinkin vammoihin ja ilma-aluksen vaurioitumiseen tai tuhoutumiseen johtaneita lento-onnettomuuksia on tapahtunut paljon enemmän.
Aikajana.
2020-luku.
Kevytilmailu alkoi riippuliitimistä, joka ei Suomessa näkynyt onnettomuustilastoissa kuten esim. Yhdysvalloissa. Toisaalta riippuliito-onnettomuuksia ei tutkittu 1970- ja 1980-luvuilla lento-onnettomuuksina. 1990-luvun lopulta kevytilmailu on kasvanut ja myös siksi onnettomuuksia tapahtuu enemmän.
Suomen ilmatilan ulkopuolella tapahtui Suomen helikopteri-ilmailun suurin onnettomuus: 
Copterlinen Sikorsky S-76C tuhoutui 10. elokuuta 2005 Tallinnan edustalla. Kaksi ohjaajaa
ja kaksitoista matkustajaa hukkui kopterin syöksyessä mereen. Onnettomuustutkinnan mukaan
syynä oli tekninen vika: servomoottorin virheellinen pintakäsittely sai aikaan pyrstöroottorin tuhoutumisen, josta onnettomuus sai alkunsa. Servon mäntiä on luotettavuuden maksimoimiseksi kaksi ja toisen toiminnan pitäisi riittää – tämänkin takia Sikorsky ei hyväksynyt teknistä syytä, joka johtaisi sen korvausvastuuseen. Myös trombia syytettiin onnettomuudesta. Ohjaaja sinkoutui ohjaamosta ulos, joten ohjaajan istuinvyöt olivat auki jossain vaiheessa. Ohi lentäneen toisen kopterin kärkipyörteet, törmäys lintuparveen ja tiedustelupalvelut esiintyivät onnettomuuteen liittyvissä salaliittoteorioissa.
Purjelentokoneiden onnettomuudet lisääntyivät, kun liitokoneista siirryttiin suurempien oppilasmäärien kouluttamiseen vintturihinatuilla nykyaikaisilla purjelentokoneilla.
Moottoripurjekoneet eli moput ovat välimuoto purjelennon ja kevytilmailun välillä, pyrkimyksenä moottorilento kohtuullisilla kustannuksilla.
Ilmapalloille on sattunut vain yksi onnettomuus, vaikka harrastuslentäminen on laajentunut liiketoiminnaksi 1980-luvulta lähtien.
Vuoden 2007 kohdalla on esimerkinomaisesti kuvattu kaikki vakavat lento-onnettomuudet, ei vain kuolemaan johtaneet. 
Vuoden 2010 alussa Ilta-Sanomissa olleen artikkelin mukaan 2000-luvun lento-onnettomuuksien määrä (pois lukien laskuvarjo-onnettomuudet) oli yllä olevan taulukon mukainen paitsi
Hjalmar Svanberg

Ludvig Hjalmar Svanberg (11. huhtikuuta 1869 Vehmaa – 20. joulukuuta 1954 Tyrvää) oli suomalainen kirkkoherra, jonka on sanottu olleen Suomen Puolustusvoimien kirkollisen työn isä. Hän esitteli suunnitelmansa Suomen vapausarmeijan kirkollisesta työstä kenraali Mannerheimille 31. maaliskuuta 1918. Maaliskuun viimeistä päivää vietetään tästä syystä Puolustusvoimien kirkollisen työn vuosipäivänä.
Svanbergin vanhemmat olivat ratsutilallinen, valtiopäivämies Henrik Svanberg ja Eeva Vilhelmina Lindgrén. Svanberg toimi muun muassa kirkkoherran virka-apulaisena, pitäjänapulaisena ja vt. kirkkoherrana Hausjärvellä 1894–1902 ja kirkkoherrana Kuortaneella 1902–1912, Vilppulassa 1912–1922 sekä Tyrväällä 1922–1951. Hän sai 1918 rovastin arvon ja oli myöhemmin myös lääninrovastina. Lisäksi hän toimi kirkkoherrana ollessaan myös tuomiokapitulin asessorina.
Hjalmar Svanbergin poika Ensio Rislakki (ent. Svanberg) oli kuuluisa kirjailija ja toimittaja, joka tunnettiin myös nimimerkillä Valentin. Teollinen muotoilija Eero Rislakki on Svanbergin pojanpoika.
Sōhei

Sōhei (, kirjaimellisesti "munkkisoturit") olivat buddhalaisia munkkisotureita feodaalisessa Japanissa.
Sōhein perinteinen ase oli naginata. Muita tunnettuja aseita olivat muun muassa jouset ja miekat.
Curtis Myden

Curtis Allen Myden (s. 31. joulukuuta 1973 Calgary, Alberta) on entinen kanadalainen uimari ja olympiamitalisti. Hän edusti Kanadaa urallaan kolmissa kesäolympialaisissa, alkaen vuodesta 1992.
Ura.
Alkuajat.
Myden osallistui ensimmäistä kertaa aikuisten tason kansainvälisiin arvokilpailuihin vuonna 1991, jolloin järjestettiin Tyynenmeren maiden uintimestaruuskilpailut Edmontonissa. Seuraavana vuonna Myden osallistui ensimmäistä kertaa olympialaisiin, sijoittuen 200 metrin sekauinnissa kymmenenneksi ja 100 metrin rintauinnissa sijalle 25.
1993.
Vuosi 1993 oli Mydenin läpimurtovuosi. Hän voitti lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailuissa Espanjan Palma de Mallorcalla kultaa 400 metrin sekauinnissa, ennen Moldovan Serghei Mariniucia ja Suomen Petteri Lehtistä. Lisäksi hän voitti pronssia 200 metrin sekauinnissa. 
1994.
Vuonna 1994 hän osallistui pitkän radan maailmanmestaruuskilpailuihin Italian Roomassa, sijoittuen 400 metrin sekauinnissa neljänneksi.
1995.
Vuonna 1995 Myden lähti puolustamaan edellistä lyhyen radan MM-kilpailuista saamiaan mitaleja lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailuihin Brasilian Rio de Janeiroon. Hän kirkasti 200 metrin sekauinnin kolmannen sijansa hopeaksi, mutta putosi yhden pykälän alemmaksi 400 metrin sekauinnissa, saavuttaen näin kaksi hopeaa. 
Kesäolympialaiset 1996.
Vuoden 1996 kesäolympialaisiin Yhdysvaltojen Atlantaan Myden lähti mitalisuosikkina. Hän ei pettänytkään odotuksia, ja sijoittui 200 metrin sekauinnissa Unkarin Attila Czenen ja Suomen Jani Sievisen jälkeen kolmanneksi, ja otti pronssia myös 400 metrin sekauinnista, tällä kertaa edellään yhdysvaltalaiskaksikko Tom Dolan ja Eric Namesnik.
1998.
Vuonna 1998 Myden osallistui pitkän radan maailmanmestaruuskilpailuihin, jotka järjestettiin Australian Perthissä. Siellä hän sijoittui 400 metrin sekauinnissa kolmanneksi. Tuo mitali jäi Mydenin ainoaksi pitkän radan MM-kilpailuissa. Kilpailuiden jälkeen Myden keskittyi valmistautumaan Sydneyn olympialaisiin.
Kesäolympialaiset 2000.
Vuoden 2000 kesäolympialaisiin Australian Sydneyyn Myden lähti puolustamaan kahta mitaliaan edellisistä olympialaisista. Hän onnistuikin uusimaan pronssinsa 400 metrin sekauinnista, mutta karsiutui välierissä 200 metrin sekauinnissa.
Olympialaisten jälkeen.
Vuonna 2001 Myden osallistui pitkän radan maailmanmestaruuskilpailuihin Japanin Fukuokassa. Hän sijoittui siellä seitsemänneksi 400 metrin sekauinnissa ja kahdeksanneksi 200 metrin sekauinnissa. Vuonna 2002 Myden piti neljän kuukauden tauon kilpauinnista keskittyen parantelemaan välilevyn pullistumasta kärsinyttä selkäänsä. Hän palasi vielä uintiareenoille osallistumalla Kansainyhteisön kisoihin kesällä 2002. Hän sijoittui kilpailuissa viidenneksi 400 metrin sekauinnissa ja kuudenneksi 200 metrin sekauinnissa. 
25. marraskuuta 2002 Myden ilmoitti lopettavansa uintiuransa keskittyäkseen urheilulääketieteen ja ortopedian opintoihinsa.
Käkikosken saha

Käkikosken saha oli keskisuuri saha Lapinjärven Porlammilla Käkikosken kylässä. Saha toimi vuosina 1957–2007. Sahalinjalla oli pelkkahakkuri- pyörösahalinja yhdellä automaattisärmällä. Työntekijöitä viimeisenä toimintavuonna sahalla oli 19, joista 5 konttorissa. Parhaimmillaan sahalla työskenteli yli 50 henkilöä. Saha tuotti vuosittain 30 000 kuutiometriä sahatavaraa. 
Konkurssi.
Viimeisen viidentoista vuoden aikana saha oli sijoittanut 10 miljoonaa euroa tukinlajitteluun, sahalaitokseen, kuivaamoon, kuivan sahatavaran lajittelulaitokseen ja Bio-lämpökeskukseen - ne eivät maksaneet itseään takaisin. Toimintaa vaikeuttivat myös puun hinta ja saatavuus. Saha asetettiin konkurssiin 21.09.2007, jonka jälkeen pesänhoitaja päätti tuotantokoneiden myynnistä Venäjälle.
Palazzo della Cancelleria

Palazzo della Cancelleria on palatsi Roomassa. Se kuuluu Lateraalisopimuksen mukaan Pyhän istuimen alaisuuteen. Se sijaitsee Parionen kaupunginosassa Corso Vittorio Emanuele II -kadun ja Campo de’ Fiori -aukion välissä.
Paavi Sixtus IV:n veljenpoika kardinaali Raffaele Riario rakennutti palatsin. Huhujen mukaan Riario rahoitti rakennustyöt yhden illan uhkapelivoittojensa tuloilla. Palatsin rakennustyöt alkoivat 1480-luvulla ja se saatiin valmiiksi vuonna 1513. Rakennuksen suunnittelua pidettiin pitkään Donato Bramanten työnä, mutta nykyään Palazzo della Cancellerian pääarkkitehdin uskotaan olleen Andrea Bregno. Bramante on kuitenkin ollut mukana suunnittelemassa osaa julkisivua, sisäpihaa ja palatsin kirkkoa. Lisäksi Giorgio Vasari on ollut sisustamassa sisätiloja ja Perino del Vaga kardinaalin huonetta. 
Vain neljä vuotta valmistumisensa jälkeen vuonna 1517 Palazzo della Cancelleria takavarikoitiin Riariolta osallisuudestaan paavi Leo X:n vastaiseen salaliittoon. Palatsi annettiin Giuliano de'Medicille, josta tuli myöhemmin paavi Klemens VII. Rakennus oli toimistona Giulianolle, joka oli Vatikaanin varakansleri. Myöhemmin hänen noustua paaviksi rakennuksesta tuli Vatikaanin kanslerintoimisto, jona se toimii edelleen. Lisäksi palatsia on käytetty muun muassa Napoleonin keisarillisena oikeussalina. Vuonna 1848 palatsin eteisessä murhattiin italialainen poliitikko Pellegrino Rossi.
Arkkitehti Virginio Vespignanin johdolla palatsia restauroitiin 1880-luvulla. Toiset entisöintityöt jouduttiin suorittamaan vuoden 1939 tulipalon jälkeen. Palatsin yhteydessä olevan kirkon katto romahti tulipalon takia. Rakennuksen sisäpihan kaivauksissa 1988–1991 löytyi suuren 300–400–luvulle ajoitetun basilikan jäännökset. Kirkon oli rakennuttanut paavi Damasus I ja se on yksi varhaisimmista merkittävistä roomalaisista kirkoista. Samassa yhteydessä löytyi 700–1400-luvuilla käytössä ollut hautausmaa.
Kasvohermo

Kasvohermo () on seitsemäs (VII) kahdestatoista aivohermosta. Kasvohermo on kasvolihasten liikehermo sekä kielen etuosan makuhermo, ja sen pääasiallinen tehtävä on huolehtia kasvojen liikkeistä ja ilmeistä. Kasvohermo on myös kyynelrauhasen ja parin sylkirauhasen parasympaattinen hermo. Kasvohermo lähtee tumakkeesta aivorungosta aivosillan ja ydinjatkeen välistä, josta se kulkee ohimoluun läpi ja haarautuu kasvojen alueelle. Kasvohermo on herkkä traumoille, koska se kulkee melko suojaamattomana ulomman puremalihaksen päältä.
Kasvohermon toimintahäiriön eli kasvohermohalvauksen oireina ovat kasvojen lihasten heikkous tai toimimattomuus, joka voi olla osittaista tai täydellistä. Sentraalinen kasvohermohalvaus vaikuttaa lähinnä kasvojen alaosan eli suun alueen lihaksiin, kun taas perifeerinen halvaus aiheuttaa lihasheikkouden koko kasvoissa otsasta leukaan. Kasvohermohalvaus on yleensä idiopaattinen, jolloin sitä kutsutaan Bellin halvaukseksi. Muita syitä halvaukselle voivat olla herpes zoster -infektio, borrelioosi, kasvaimet ja kasvon alueen vammat. Keskikorvan tulehdus myös saattaa aiheuttaa kasvohermon halvaantumisen, koska kasvohermon kanavaa ohimoluussa erottaa keskikorvasta vain ohut limakalvo.
Aladár Zsélyi

Aladár Zsélyi (12. joulukuuta 1883, Bussa – 1. heinäkuuta 1914, Budapest) oli unkarilainen lentäjä, insinööri ja Unkarin ilmailupioneereja.
Zsélyi rakensi itse kolme eri lentokonetta ja lensi Unkarin ensimmäisiä lentoja niillä. Hän oli koulutukseltaan suomalaista diplomi-insinööriä vastaava ja hän myös suunnitteli lentokoneita ja ilmailuun liittyviä teknisiä innovaatioita.
26. - 27. toukokuuta 1910 Zsélyi voitti kaksi kansallista lentopalkintoa ja lensi 18 kilometrin matkan (joka oli siihen aikaan erinoimainen suoritus). 1. kesäkuuta 1910 Zsélyi loukkaantui vaikeasti pudottuaan Unkarin kansainvälisessä lentokilpailussa lennettyään ulos koneesta, jolloin hänen kätensä murtui ja hän sai aivotärähdyksen. Hän toipui sairaalassa yli kuukauden ja jatkoi lentouraansa, vaikkakin ilmailupiireissä huhuttiin hänen kuolleen. 
Toivuttuaan hän jatkoi suunnittelutehtäviä suunnitellen vuonna 1912 matkustajakoneen 34 hengelle. Vuosina 1912 ja 1913 hän tutki kaasuturbiinien käyttöä lentokoneiden voimanlähteenä, mikä kertoi hänen olevansa runsaasti aikaansa edellä. Vuonna 1913 hän läpäisi lentäjätutkinnon Wiener-Neustadtissa Itävallassa ja rakensi kolmannen, tehokkaan 66 kW:n voimanlähteellä varustetun lentokoneensa, joka tuhoutui ensilennollaan kesäkuussa 1914 moottoriin tulleen vian takia.. Tällöin Zsésleyn käsivarsi murtui, hän sai siihen tulehduksen ja kuoli jäykkäkouristukseen 1. heinäkuuta 1914.
Unkarin ilmavoimilla oli 1940-luvulla Focke-Wulf Fw 58 Weihe -lentokone rekisteriltään HA-FOA, joka oli nimetty Aladár Zsélyin mukaan.. Myöhemmin hän sai lentokentän johtajalta oman hautakiven ja muistolaatan. Budapestin lentokentän lähistöllä on katu nimetty hänen mukaansa. Hänestä on myös julkaistu unkarilaisia lentokoneaiheisia postimerkkejä.
Mustaa valkoisella

Mustaa valkoisella on Jörn Donnerin käsikirjoittama ja ohjaama vuonna 1968 valmistunut draamaelokuva.
Elokuvan lähtökohtina olivat Kyösti Varesvuon aihe ja Marko Tapion synopsis "Sympaattinen mies", mutta Donnerin mukaan valmiilla elokuvalla ”ei ollut mitään yhteistä kuulemani idean kanssa”. Donner lisäsi elokuvaan sijaisnäyttelijän kanssa kuvatun katkelman rakastelukohtaukseen, joka oli kuvattu Kristiina Halkolan kanssa. Oikeusprosessin tuloksena Halkola sai 5 000 markan korvauksen taiteellisesta loukkauksesta ja kohtaus määrättiin leikattavaksi pois. Elokuvan yleisömenestys oli selvästi vuoden keskitasoa parempi, sitä kävi katsomassa 390 000 katsojaa.
Juoni.
"Mustaa valkoisella" kertoo jääkaappeja myyvän yrityksen mainospäälliköstä Juha Holmista sekä tämän perheestä 1960-luvun Suomessa. Perhe valitaan ”Vuoden perheeksi”, ja ulospäin kaikki näyttää erinomaiselta. Todellisuudessa kaikki ei olekaan niin hyvin.
Arviot.
Aikalaisarvioissa elokuvaa pidettiin pinnallisena ja hitaana, vaikka muuten Donnerin ammattitaito sai kiitosta. Donnerin omaa näyttelijäsuoritusta pidettiin epäonnistuneena, vähän lievemmin ilmaisten ”tyydyttävä[nä], vaikkei [se] yllytäkään kannustamaan uusiin yrityksiin alalla.”
Myöhemmin televisioesitysten yhteydessä elokuvaa on pidetty onnistuneena yhdistelmänä satiiria, röyhkeyttä ja vitsikkyyttä. Liisamaija Laaksonen saa luonnehdinnan ”antonionilainen”, Jukka Virtanen ja Lasse Mårtenson ovat kriitikon mielestä mainioita mainosmiehiä.
Palkinnot.
Elokuva sai kolme Jussi-palkintoa: ohjauksesta (Donner), naispääosasta (Liisamaija Laaksonen) ja kuvauksesta (Esko Nevalainen). Lisäksi se palkittiin valtion elokuvapalkinnolla, jonka arvo oli 110 000 markkaa.
Serghei Mariniuc

Serghei Mariniuc (s. 14. helmikuuta 1969) on moldovalainen uimari, joka voitti MM-hopeaa 400 metrin sekauinnista lyhyellä radalla Palma de Mallorcalla 1993. Hän osallistui kesäolympialaisiin vuosina 1992 ja 1996. Hänen paras sijoituksensa olympialaisissa oli 400 metrin sekauinnin seitsemäs sija Barcelonassa 1992.
Onni Hallsten

Gustaf Onni Immanuel Hallsten (kirjoitetaan myös Hallstén; 5. tammikuuta 1858 Vaasa – 26. lokakuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen oppikoulun lehtori, kanslianeuvos, vakuutusylitarkastaja ja Suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Hallstenin vanhemmat olivat rehtori Alexander Gustaf Julius Hallsten ja Sofia Wihelmina Westerman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1875 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1880 ja voimistelunopettajaksi 1884. Hallsten toimi matematiikan ja fysiikan opettaja Helsingin, Vaasan ja Hämeenlinnan oppikouluissa vuoteen 1884 saakka, ja sen jälkeen hän oli Helsingin suomalaisen jatko-opiston matematiikan ja fysiikan lehtorina 1884–1921 sekä Helsingin suomalaisen tyttökoulun matematiikan ja fysiikan lehtorina 1887–1918. Hallstenin ura vakuutusalalla alkoi valtion vakuutustarkastajana vuosina 1901–1918. Hän toimi sittemmin sosiaalihallituksen sosiaalivakuutuksen ylitarkastajana 1918–1923, sosiaaliministeriön vakuutusosaston päällikkönä (vakuutusylitarkastajana) 1923–1931 sekä sosiaaliministeriön vakuutusosaston vt. ylitarkastajana 1931–1933. Hallsten sai kanslianeuvoksen arvonimen vuonna 1925. Hallsten jäi eläkkeelle 31. elokuuta 1933 oltuaan kaikkiaan 52 vuotta valtion palveluksessa.
Hallsten oli säätyvaltiopäivillä pappissäädyn jäsenenä vuosina 1899 ja 1900. Myöhemmin hän oli suomalaisen puolueen kansanedustajana vuosina 1908–1910 ja 1911–1917 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli eduskunnan työväenasiainvaliokunnan puheenjohtajana 1909 ja valtiovarainvaliokunnan puheenjohtajana 1914. Hallsten oli jäsenenä Kansallis-Osake-Pankin, Hankkijan ja Keskinäisen henkivakuutusyhtiö Suomen hallintoneuvostoissa sekä Pellervo-Seuran, Kauppakorkeakoulun ja Tapaturmavakuutus Oy Kullervon johtokunnissa.
Hallsten oli naimisissa vuodesta 1892 kansanedustaja Ilmi Lovisa Bergrothin kanssa. Heidän lapsiaan olivat IKL:n kansanedustaja Rauno Kallia ja järjestövaikuttaja Armi Hallstén-Kallia.
Ilmi Hallsten

Ilmi Lovisa (Ilmi Louise) Hallsten (o.s. Bergroth; 25. joulukuuta 1862 Föglö – 4. tammikuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen naisasian ajaja, oppikoulun opettaja, suomen kielen sanaston kehittäjä ja kokoomuksen kansanedustaja.
Hallstenin vanhemmat olivat pastori Karl Selim Fritiof Bergroth ja Kristina Strömberg. Hän valmistui tyttökoulusta 1878 ja suomalaisesta jatko-opistosta 1881. Hallsten toimi aluksi Sahlbergin ruotsalaisessa tyttökoulussa suomen kielen opettajana 1879–1890 ja koulun johtajana 1889–1890 sekä Lyceum för gossar och flickor -koulun suomen kielen opettajana 1891–1893 ja Nya svenska samskolanin opettajana 1891–1902. Hän oli myös Helsingin suomalaisen yhteiskoulun opettaja 1901–1905 ja Nya svenska flickskolanin opettaja 1909–1932 ja toimi lisäksi Suomalaisessa jatko-opistossa alkeisopetuksen opetusharjoituksen valvojana ja yhteiskunnallisen linjan opettajana 1905–1925. Mainitun linjan hän oli itse suunnitellut vuonna 1916.
Hallsten oli kokoomuksen kansanedustaja 1919–1922 Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Hän toimi kokoomuksen naisten liiton ja Suomen naisyhdistyksen sihteerinä ja puheenjohtajana, Kenraali Mannerheimin Lastensuojeluliiton työvaliokunnan varapuheenjohtajana ja Helsingin käsityökoulun johtokunnan puheenjohtajana. Suomen Naisten kansallisliittoa Hallsten edusti useissa eri kansainvälisissä kongresseissa.
Yhdessä Lilli Liliuksen (sittemmin Rainio) kanssa Hallsten julkaisi 1896 "Kodin sanaston," joka oli Kotikielen Seuran sanastonkehityshankkeista siihen asti laajin. Tästä sanastosta ovat suomen yleiskieleen jääneet esimerkiksi sanat "jäätelö, vuoka" ja "lautasliina." Lea Laitinen on kirjoituksessaan naisista kielentutkimuksessa nimittänyt Liliusta ja Hallstenia ”tutkijanaisten meikäläisiksi esiäideiksi”.
Hallsten julkaisi suomen kielen oppikirjoja sekä "La situation de la femme en Finlande" esityksen 1924, joka ilmestyi myös saksaksi ja suomeksi. Samana vuonna hän toimitti ja osin itse kirjoitti myös teoksen "Uranuurtajanaisia". Toimiessaan Mannerheimin Lastensuojeluliitossa, johti hän kiertokorin alun perin kehittänyttä työryhmää. Kiertokori muuttui myöhemmin äitiyspakkaukseksi, joka on levinnyt Suomen lisäksi kymmeniin eri maihin.
Hallsten oli naimisissa vuodesta 1892 kansanedustaja Onni Hallstenin kanssa. Heidän lapsiaan olivat IKL:n kansanedustaja Rauno Kallia ja järjestöjohtaja Armi Hallstén-Kallia.
Kaarlo af Heurlin

Kaarlo Mauri af Heurlin (30. maaliskuuta 1915 Espoo – 5. helmikuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Af Heurlinin vanhemmat olivat lakitieteen kandidaatti, tilanomistaja Lauri af Heurlin ja näyttelijä Elli Tompuri. Hän pääsi ylioppilaaksi 1932 ja valmistui filosofian maisteriksi 1936. Af Heurlin toimi sitten maanviljelijänä Espoossa vuodesta 1940 lähtien.
Af Heurlin oli sosialidemokraattien kansanedustajana 1966–1970 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1968 presidentinvaaleissa ja toimi kunnallispolitiikassa Espoon kunnanvaltuuston ja kauppalanvaltuuston varapuheenjohtajana sekä Espoon kauppalanhallituksen jäsenenä. Hän kuului Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskuntaan ja oli muun muassa Helsingin seutukaavaliiton liittohallituksen ja Suomen Työväen Säästöpankin hallituksen jäsenenä. Hän sai maakuntaneuvoksen arvon vuonna 1982.
Af Heurlin oli naimisissa vuodesta 1941 Ulla Pia Meri Zilliacuksen kanssa. Hänen veljensä oli kansantalouden professori Lauri af Heurlin.
Anni Flinck

Anna (Anni) Maria Flinck () oli suomalainen toimistonhoitaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja. Anni Flinckin veli oli kauppaneuvos Kalle Kaihari.
Flinckin vanhemmat olivat sahatyömies Kalle Flinck ja Hanna Aalto. Hän kävi kansakoulun ja suoritti Työväen Akatemian vuonna 1942. Flinck työskenteli kutomoalalla vuoteen 1943 saakka ja sen jälkeen hän toimi Helsingin sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön nuorisotoimitsijana 1943–1945, Sosialidemokraattisen naisliiton luennoitsijana 1945–1947 ja Sosialidemokraattisen piirin toimistonhoitajana Tampereella 1947–1954.
Flinck oli sosialidemokraattien kansanedustajana vuosina 1954–1975 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1956, 1962 ja 1968 presidentinvaaleissa. Hän oli myös Yleisradion hallintoneuvoston. ja Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä. Hän on yksi niistä valitsijamiehistä, joita on veikattu dramaattisen vuoden 1956 presidentinvaalin ratkaisevan äänen antajaksi, koska hän oli Kekkosen innokkaan tukijan Kalle Kaiharin sisar.
Martti Leskinen

Martti Eino Leskinen (31. joulukuuta 1899 Kuopion maalaiskunta – 4. maaliskuuta 1985 Kuopio) oli suomalainen pienviljelijä, ammattiyhdistysmies ja SKDL:n kansanedustaja.
Leskisen vanhemmat olivat työmies Taavetti Leskinen ja Tyyne Säämänen. Hän kävi kansakoulun ja suoritti 1928 Työväen Akatemian. Leskinen oli renkinä vuosina 1916–1918 ja Suomen sisällissodan jälkeen hän oli poliittisista syistä vangittuna 1918–1919. Vapauduttuaan Leskinen oli vuosina 1919–1928 lastaustöissä ja savotoissa eri paikkakunnilla, muun muassa Kajaanissa, Suomussalmella ja Haminassa. Hän toimi Kotkan ammattiyhdistysneuvoston toimitsijana ja Suomen kuljetustyöläisten liiton järjestäjänä 1928–1929 sekä puheenjohtajana 1929–1930. Leskinen joutui 1930 uudestaan poliittisista syistä kahdeksi vuodeksi vankilaan ja päästyään vapaaksi hän oli maanviljelijänä Kuopion maalaiskunnassa vuosina 1933–1958.
Leskinen oli SKDL:n kansanedustajana Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä vuosina 1948–1951 ja 1954–1958. Hänet valittiin valitsijamieheksi vuosien 1950 ja 1956 presidentinvaaleissa. Leskinen toimi myös Kuopion maalaiskunnan kunnanvaltuuston puheenjohtaja, SKDL:n liittoneuvoston jäsen ja n puheenjohtaja. Hän kuului Pohjois-Savon maakuntaliiton johtokuntaan sekä Maalaiskuntien liiton ja Pienviljelijäin liiton liittovaltuustoihin. 
Leskinen oli naimisissa vuonna 1922 Hilja Maria Tuovisen kanssa ja vuodesta 1933 Aino Vilhelmiina Antikaisen kanssa.
Choi Yo-Sam

Choi Yo-Sam (16. lokakuuta 1973 Jeongeup, Etelä-Korea – 3. tammikuuta 2008 Soul, Etelä-Korea) oli korealainen nyrkkeilijä ja WBC-liiton kevyen kärpässarjan maailmanmestari vuodet 1999–2002. Choi kuoli vuonna 2008 nyrkkeilykehässä saamiinsa vammoihin.
Choi aloitti ammattilaisuransa vuonna 1993 ja voitti ensimmäiset 11 ottelua peräkkäin. Ensimmäisen tappionsa Choi koki Yang Sang-Ikiä vastaan Etelä-Korean kevyen kärpässarjan mestaruusottelussa 24. marraskuuta 1995. Joulukuussa 1996 Choi voitti Kaukoidän ja Tyynenmeren alueen kevyen kärpässarjan titteliottelun japanilaista Kenzo Andoa vastaan. Hän puolusti titteliään kolme kertaa onnistuneesti, kunnes 17. lokakuuta 1999 sai mahdollisuuden WBC-liiton maailmanmestaruusotteluun thaimaalaista Saman Sorjaturongia vastaan. Choi voitti ottelun tuomariäänin ja piti hallussaan maailmanmestaruustitteliä kolmen vuoden ajan. Kolme kertaa Choi puolusti mestaruuttaan menestyksekkäästi, kunnes hävisi teknisellä tyrmäyksellä meksikolaiselle Jorge Arcelle 6. heinäkuuta 2002. 
Menetettyään maailmanmestaruutensa Choi palasi kehiin vasta seuraavan vuoden toukokuussa. Kahden tyrmäysvoiton jälkeen hän pääsi WBA-liiton kevyen kärpässarjan mestaruusotteluun Beibis Mendozaa vastaan häviten tälle. Seuraavana vuonna Choi otteli tällä kertaa kärpässarjan WBA-liiton mestaruudesta Lorenzo Parraa vastaan. Choi kärsi jälleen tappion tuomariäänin. 16. lokakuuta 2007 Choi voitti WBO-liiton mannertenvälisen mestaruuden kärpässarjassa äänivoitolla Terdkiat Jandaengista. 
Choi puolusti ensimmäisen kerran mannertenvälistä titteliään 25. joulukuuta 2007 indonesialaista Heri Amolia vastaan. Choi voitti ottelun tuomariäänin, vaikka Amol oli iskenyt hänet kanveesiin vain viisi sekuntia ennen viimeisen erän loppua. Melkein heti, kun Choi oli julistettu ottelun voittajaksi, hän menetti tajuntansa. 
Choille tehtiin vielä joulupäivänä aivoleikkaus aivoverenvuodon takia. Leikkauksen jälkeen hän vajosi koomaan. Keskiviikkona 2. tammikuuta 2008 häntä hoitaneen Asan-sairaalan yhdeksänhenkinen paneeli julisti Choin aivokuolleeksi ja samalla kerrottiin, että Choi irrotetaan elintoimintoa ylläpitävistä laitteista torstaina . Sairaalasta vahvistettiin torstaina 3. tammikuuta Choin kuolleen .
Pentti Savolainen

Pentti Olavi Savolainen (s. 14. kesäkuuta 1930 Polvijärvi) on filosofian tohtori, diplomiurkuri, tietokirjailija ja professori sekä yksi kolmesta Savonlinnan oopperajuhlien perustajasta.
Savolainen teki elämäntyönsä Savonlinnassa, aluksi tuomiokirkon urkurina ja Savonlinnan Musiikkipäivien toiminnanjohtajana sekä Savonlinnan lyseon musiikinopettajana. 1970-luvun alusta lähtien hän toimi perustamansa Savonlinnan musiikkiopiston rehtorina, vuodesta 1967 Savonlinnan oopperajuhlien hallituksen varapuheenjohtajana ja vuodesta 1982 puheenjohtajana sekä juhlien johtajana eläkkeelle siirtymiseensä (1991) saakka. Savonlinnan oopperajuhlien lisäksi Savolainen on perustanut myös Savonlinnan musiikkiopiston (1957) ja Savonlinnan balettijuhlat (2002), viimeksi mainitun yhdessä kaupunginjohtaja Jorma Auvisen ja kouluneuvos Maunu Paajasen kanssa.
Savolainen opiskeli Sibelius-Akatemiassa kanttoriurkuriksi (1952), musiikinopettajaksi (1953) ja diplomiurkuriksi (1957). Myöhemmin hän jatkoi musiikinopintojaan Münchenissä, Wienissä ja Haarlemissa. Sittemmin hän opiskeli musiikkitiedettä ja kulttuurifilosofiaa Jyväskylän yliopistossa , jossa väitteli filosofian tohtoriksi (1999) aiheenaan oopperan merkitys kansallisen kulttuuri-identiteetin rakentajana.
Pentti Savolainen tunnetaan Suomen merkittävimpien laulajien säestäjänä. Hän on tehnyt lukuisan määrän radio- ja tv-ohjelmia ja levyttänyt muun muassa Martti Talvelan, Matti Salmisen, Matti Lehtisen, Tom Krausen, Matti Tuloiselan, Tommi Hakalan sekä Heimo Haiton kanssa. Viimeinen levytys Matti Salmisen kanssa äänitettiin Savonlinnan Oopperajuhlien 100-vuotisjuhlakonsertista kesällä 2012 Savonlinnan tuomiokirkossa.
Savolaisen kirjallinen tuotanto käsittää lähes parikymmentä teosta; joukossa musiikin historiaa, Suomalaisen kulttuurin kehitystä, musiikkitiedettä ja muun muassa Aino Acktén, Martti Talvelan,Tom Krausen ja vuonna 2017 Timo Mustakallion elämäkerta. Osa julkaisuista on käännetty saksan, englannin ja unkarin kielelle. Hän on kirjoittanut myös neljä kuunnelmaa Aino Acktésta Yleisradiolle sekä oopperalibretot "Aino Ackté" ja Der Wegweiser, joka käsittelee Martti Talvelan elämää. Kesällä 2012 hänellä oli Radio Classicissa kuusi osaa käsittävä esitelmäsarja aiheesta "Suomalaisen oopperan tarina". Eläkevuosinaan Espanjassa hän on pitänyt jatkuvaa pakinasarjaa myös Radio Finlandiassa.
Smart Crossblade

Smart Crossblade on smart-automerkin erikoismalli, jota valmistettiin vain 2000 kappaletta vuonna 2002. Auto on tehty W450-korimallin Fortwon alustalle ja vastaakin täysin Fortwota muuten paitsi ulkoiselta olemukseltaan. Vanteet ovat aina mustat kolmipuolaiset alumiinivanteet. Autoa sai vain mustana punaisella keinonahkasisustalla. Vakiovarusteena on auton yli vedettävä suojapeite.
Autossa tuulilasin virkaa ajaa noin 20 cm korkea muovilippa, joka ohjaa ilmavirran pääsääntöisesti auton yli. Kattoa ei ole, ja auto onkin täysin vesisateen kestävä. Kaikissa säilytyslokeroissa ja penkkien verhoiluissa on poistumisaukot vedelle. Autot on numeroitu yksilöllisesti, ja numerointi kaiverrettu teräslaattaan, joka on sijoitettu kojelauden etuosaan.
Veho on maahantuonut Suomeen vain yhden Crossbladen, joka oli myöhemmin esillä useissa tapahtumissa.
Aatteellinen yhdistys

Aatteellinen yhdistys on jäsenten yhteisesti perustama yhteenliittymä yhteisen aatteellisen tarkoituksen toteuttamista varten. Yhdistyksen aatteena voi olla esimerkiksi yhteisen hyvän asian, ajatuksen tai harrastuksen edistäminen.
Aatteellisen yhdistyksen perustamiseen vaaditaan vähintään kolme yksityishenkilöä, säätiötä tai yhteisöä. Aatteellisen yhdistyksen tavoitteena ei saa olla taloudellisen edun hankkiminen jäsenistön hyväksi.
Aatteellisia yhdistyksiä ovat muiden muassa
Viipurin maakunta-arkisto

Viipurin maakunta-arkiston rakennus sijaitsee Viipurin Tervaniemessä. Se valmistui vuonna 1933, ja nykyään rakennuksen tiloissa toimii Venäjän valtionarkiston Leningradin alueen Viipurin arkisto (LOGAV). Alun perin Viipurin maakunta-arkisto oli yksi viidestä Suomeen 1920- ja 1930-luvuilla perustetusta maakunta-arkistosta. Sen toimintaa on vuodesta 1953 lähtien jatkanut Mikkelin maakunta-arkisto.
Rakennuksen historia.
Viipurin maakunta-arkiston rakentaminen aloitettiin keväällä 1932. Venäläiset olivat jo 1910-luvun alussa rakentaneet paikalle kreikkalaiskatolista varuskuntakirkkoa, joka kuitenkin jäi keskeneräiseksi ensimmäisen maailmansodan sytyttyä vuonna 1914. Suomen itsenäistymisen jälkeen 1920-luvulla Viipurin kaupunki mietti puolivalmiille kirkolle uutta käyttötarkoitusta, ja suunnitelmissa oli muun muassa konserttitalo, mutta lopulta 1930-luvun alussa paikalle päätettiin rakentaa tilat Viipurin maakunta-arkistolle. Suunnittelijaksi valittiin arkkitehti Uno Ullberg. Alkuperäisen kirkkorakennuksen oli piirtänyt tunnettu venäläinen arkkitehti Vasili Kosjakov. Ullberg käytti suunnittelussa hyväksi kirkon rakenteita, niin että graniittiset perustukset ja kulmaosien seinämassat säilytettiin, mutta muut seinät ja pilarit purettiin. Alkuperäiset tiilet riittivät kuitenkin lähes koko arkistorakennukseen. Rakentaminen suoritettiin kokonaan valtion omana työnä ilman ulkopuolista urakoitsijaa, minkä vuoksi kustannusarvio alitettiin 0,8 miljoonalla markalla. Työmaan valvonnasta huolehti arkkitehti Heikki Lankinen.
Viisi arkistokerrosta käsittävät rakennuksen eteläpäädyn ja keskiosan. Niiden huonekorkeus on vain 2,3 metriä ja hyllytilaa on yhteensä 11,5 kilometriä. Rakennuksen pohjoispäädyssä on kolme kerrosta, joista ensimmäisessä sijaitsevat eteisaula, toimistot ja kirjansitomo, toisessa arkistonhoitajan huone, tutkijansalit ja käsikirjasto sekä ylimmässä arkistonhoitajan asunto. Lisäksi pohjakerroksessa on kaksi asuntoa vahtimestaria ja muuta henkilökuntaa varten. Maakunta-arkisto otettiin käyttöön tammikuussa 1934. Se toimi Viipurissa jatkosodan loppuun saakka, minkä jälkeen arkistomateriaalista noin puolet saatiin evakuoitua Kuopioon ja Äänekoskelle, joista ne vuonna 1953 sijoitettiin Mikkeliin. Yli 100 000 dokumenttia jäi kuitenkin Viipuriin, missä ne edelleen ovat arkistoituna.
San Antonio

San Antonio on usean paikan nimi. Niistä moni on saanut nimensä portugalilaisen pyhimyksen Antonius Padovalaisen mukaan. San Antonio esiintyy myös laivojen niminä.
Olli Simula

Olli Simula (s. 1948), professori emeritus (Aalto-yliopisto), oli Teknillisen korkeakoulun (TKK) informaatio- ja luonnontieteiden tiedekunnan dekaani vuosina 2008–2010. Teknillisen korkeakoulun tietotekniikan professorina hän työskenteli vuodesta 1997 lähtien. Vuosina 1989–1996 Simula oli TKK:ssa teknillisen fysiikan apulaisprofessorin virassa. 
Simulan keskeisiä tutkimuskohteita ovat digitaalinen signaalinkäsittely (DSP), neuroverkot ja niiden hyödyntäminen tiedon louhinnassa ja visualisoinnissa sekä oppivat menetelmät sovelluksineen.
Pelle Miljoona &amp; Linnunlaulu

Pelle Miljoona &amp; Linnunlaulu oli vuosina 1986-1989 toiminnassa ollut Pelle Miljoonan yhtye.
Esko Mustonen

Esko Ilmari Mustonen (15. elokuuta 1926 Oulu – 28. syyskuuta 1999 Tampere) oli suomalainen radiotoimittaja. Hän työskenteli Suomen Yleisradiossa vuodesta 1956 lähtien.
Ennen radiotoimittajaksi ryhtymistään Mustonen oli opiskellut näyttelijäksi. Hän työskenteli muun muassa Vaasan ja Kemin kaupunginteattereissa 1940-luvun lopulla. 
Toimittajanuransa Mustonen aloitti 1950-luvun alussa sanomalehti Kalevassa sekä Yleisradion Oulun paikallislähetyksissä. Vuodesta 1961 lähtien hän oli toimittajana myös Katso-lehdessä. 
Esko Mustonen muistetaan parhaiten radio-ohjelmasta Sävellahja 22000. Ohjelma aloitettiin kenraali A.E. Martolan aloitteesta vuonna 1956 ja sillä kerättiin rahaa erilaisiin hyväntekeväisyystarkoituksiin. Ensimmäinen keräyskohde olivat Unkarin kansannousun kukistamisessa kärsineet henkilöt. Mustonen toimi ohjelman juontajana yli 20 vuotta ja hänen persoonallisen otteensa ansiosta ohjelmalla oli parhaimmillaan yli miljoona kuuntelijaa. Ohjelma kuultiin sunnuntaisin silloisessa radion Yleisohjelmassa.
Sävellahjan lisäksi Mustonen toimitti Yleisradiossa myös Päivän peiliä. 
Esko Mustonen jäi Yleisradiosta eläkkeelle vuonna 1986. Sävellahja-ohjelmaa jatkettiin vielä tämän jälkeen toimittaja Juhani Merikallion johdolla. Vuoden 1990 kanavauudistuksen jälkeen ohjelma lähetettiin Ylen ykkösellä.
Esko Mustonen toimi myös musiikkialan taustavaikuttajana. Hän veti 1970- ja 80-luvuilla Lappeenrannan humppafestivaaleja Heikki Hietamiehen kanssa. Mustosen kädestä lähti useita iskelmiä, joista Erkki Junkkarinen teki tunnetuksi tangon "Sinun kanssasi tähtisilmä".
Elämänsä aikana Esko Mustonen harrasti myös rajatietoa, josta hän kirjoitti eläkevuosinaan viisi kirjaa.
Adolf Tandefelt

Adolf Fredrik Tandefelt (8. elokuuta 1747 Hartola – 5. tammikuuta 1822 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, maaherra, keisarillisen Turun hovioikeuden presidentti sekä moninkertainen valtiopäivämies.
Historia.
Adolf syntyi Tandefeltin aatelissukuun, kornetti, Otto Tandefelt, till Koskipään (1695–1757) ja tämän puolison Ottiliana Lovisa Gylleneckerin (1718–1788) kahdeksanneksi lapseksi, perheen muut sisaret olivat, majuri Johan Tandefelt, Margareta Elisabet Tandefelt, kapteeni Otto Tandefelt, till Koskipää, Ottiliana Lovisa Tandefelt, Christian Tandefelt, majuri Gabriel Tandefelt, everstiluutnantti Robert Tandefelt, paroni Adolf Tandefelt, Vendla Catharina Tandefelt, Elisabet Sofia Tandefelt ja Fredrik Tandefelt.
Työhistoria.
Tandefelt kirjoitti ylioppilaaksi Turussa vuonna 1761. Hän opiskeli oikeustiedettä ja toimi eri tehtävissä Turun hovioikeudessa. Tandefelt nimitettiin Vaasan hovioikeuden hovioikeudenneuvokseksi 1775. Vaasan läänin virkaatekeväksi maaherraksi Tandefelt nimitettiin vuonna 1778, Oulun läänin maaherraksi 1782 ja takaisin Vaasan lääniin vakinaiseksi maaherraksi 1785. Tandefelt erotettiin virastaan 1794.
Erottamisensa jälkeen Tandefelt oli muutaman vuoden poissa valtakunnan politiikasta. Hän rakennutti kartanon Hartolaan omistamalleen Ekon tilalle. Tila oli erotettu hänelle Koskipään kartanosta jo 1760-luvulla. Vuonna 1799 hänet nimitettiin Örebron läänin virkaatekeväksi maaherraksi, mutta hän ei ottanut virkaa vastaan. Tandefelt oli Tukholman korkeimman oikeuden jäsenenä vuodet 1800–1806. Vuonna 1805 hänet nimitettiin Turun hovioikeuden presidentiksi.
Tandefelt oli myös Ruotsin säätyvaltiopäivien valtiopäivämiehenä vuosina 1769, 1770, 1778, 1789 ja 1800 ja vaalivaltakirjan tarkastajana sekä virkaatekevänä oikeuskanslerina Porvoon valtiopäivillä 1809. Samana vuonna hänet nimitettiin vastaperustetun Suomen hallituskonseljin oikeusosaston jäseneksi. Tandefelt oli oikeusosaston vanhin jäsen.
Bay City (Michigan)

Bay City on kaupunki Michiganin osavalloissa, Yhdysvalloissa. Vuonna 2006 kaupungissa oli 34 449 asukasta. Kaupungin pormestari on Charles M. Brunner. Bay City perustettiin vuonna 1837, ja se nimitettiin kaupungiksi vuonna 1865. 
Ystävyyskaupungit.
Bay Cityllä on neljä ystävyyskaupunkia:
Nick Jonas

Nicholas ”Nick” Jerry Jonas (s. 16. syyskuuta 1992) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten yhtyeestä Jonas Brothers, jonka Nick perusti kahden veljensä kanssa. Nick aloitti soolouransa ennen yhtyeen perustamista, mutta kun Kevin ja Joe alkoivat laulaa Nickin taustoja, kiinnostui tuottaja myös heidän lauluäänistään.
Nick lähti soolouralle vuonna 2010. Bändi kantaa nimeä: Nick Jonas &amp; The Administration. Bändi julkaisi albumin helmikuussa ja lähti neljätoista jenkkikaupunkia kattavalle kiertueelle jo tammikuussa. Nickin soolouralle lähtö ei merkinnyt Jonas Brothersin hajoamista, vaikka niin kovasti uskottiin.
Nuoruus ja yksityiselämä.
Nick Jonas syntyi Dallasissa Texasissa 16. syyskuuta 1992. Hänen vanhempansa ovat Denise, entinen viittomakielen opettaja ja laulaja, sekä Paul Kevin Jonas Senior, joka on lauluntekijä, muusikko ja toimi ennen vihkijänä kirkossa. Jonas Wyckoffissa New Jerseyssä, ja hänen äitinsä opetti häntä kotona. Hänen sukunsa juuret ulottuvat Irlantiin, Italiaan, Saksaan ja cherokee-intiaaneihin.
Kun hän oli 13-vuotias, Jonas sai diagnoosin tyypin 1 diabeteksestä, ja hän käyttää siksi insuliinipumppua. Hän on kehittänyt The Change for the Children -säätiön, jolla on viiden eri yhteistyökumppaninsa kanssa tavoitteena kerätä rahaa ja lisätä tietoisuutta diabeteksestä.
Syyskuussa 2007 laulaja Miley Cyrus kertoi "Seventeen"-lehdelle seurustelevansa Jonaksen kanssa. Pari erosi vuoden 2007 lopulla. Jonas on seurustellut myös Selena Gomezin kanssa. Hän seurusteli myös itseään kahdeksan vuotta vanhemman laulaja Delta Goodremin kanssa, mutta pari erosi alkuvuodesta 2012. Heinäkuussa 2018 hän meni kihloihin näyttelijä Priyanka Chopran kanssa. Pari avioitui joulukuussa 2018. Tammikuussa 2022 pari kertoi saaneensa ensimmäisen lapsensa sijaissynnyttäjän avulla.
Näytteleminen.
Broadway.
Nickin ura alkoi hänen ollessaan kuusivuotias, hän oli parturissa äitinsä kanssa ja managerin kuullessa Nickin laulavan, otti heihin yhteyttä. 7-vuotiaana hän alkoi esiintyä Broadwayllä. Hän esiintyi näytelmissä Charles Dickensin joulutarina (vuonna 2000), Annie Get Your Gun (vuonna 2001 Little Jakena), Kaunotar ja Hirviössä (vuonna 2002 Chipinä) ja Les Misérablesissa (vuonna 2003 Gavrochena). Kun Les Misérablesin näytökset loppuivat, Nick esiintyi The Sound of Musicissa (Kurtina) Paper Mill Playhousessa. Nick on palkattu elokuussa 2011 Los Angelesin Hollywood Bowlissa alkavaan Hairspray -musikaalin päärooliin. Hänen roolihahmonsa on teini-idoli Link Larkin.Vähän myöhemmin kun Nickin lahjat huomattiin,löydettiin Joe ja Kevin ja heidän musikaalisuus,josta sitten Jonas Brothers syntyi.
Televisio.
Nick ja hänen veljensä vierailivat Hannah Montana -sarjan jaksossa "Me and Mr. Jonas and Mr. Jonas and Mr. Jonas".
Nick, Joe, ja Kevin kuvasivat Disney Channelille elokuvan "Camp Rock", jossa he esittävät bändiä nimeltä "Connect Three". Joen hahmo "Shane Gray" on bändin päävokalisti ja elokuvan miespäähahmo; Nick esittää "Natea", kitaristia; ja Kevin esittää "Jasonia", joka on myös yhtyeen kitaristi. Elokuvaan on ilmestynyt myös jatko-osa "" ja soundtrack.
Kevin Jonas

Paul Kevin Jonas II (s. 5. marraskuuta 1987, New Jersey) on muusikko ja näyttelijä.
Jonasin vanhemmat ovat Denise ja Paul Kevin Jonas sr. Hän varttui New Jerseyn osavaltion Wyckoffissa, ja hänessä on irlantilaista, italialaista, saksalaista ja cherokee-intiaanin verta. Jonas on 175 senttimetriä pitkä. Hän soittaa Jonas Brothers -yhtyeessä kitaraa, jonka lisäksi hän laulaa myös taustoja. Hänen lempinimiään ovat Kev ja K2. Hän näytteli Jasonia elokuvassa "Camp Rock". Jonas pitää High School Musical -elokuvista. Disney Channelilla esitetään sarjaa, joka kertoo Jonas Brothers -yhtyeen When You Look Me in the Eyes -kiertueesta. Kanavalla esitetään myös sarjaa "Jonas", jossa Jonas Brothers esiintyy.
Yksityiselämä.
Kevin Jonasilla on kolme veljeä: Joseph Adam, Nicolas Jerry ja Franklin Nathaniel. Jonas on seurustellut Danielle Deleasan kanssa vuodesta 2007. He kihlautuivat kesäkuussa 2009 ja avioituivat joulukuussa 2009. Jonasilla diagnosoitiin vuonna 2024 tyvisolusyöpä eli basaliooma.
Mendonça

António Manuel Viana Mendonça (s. 9. lokakuuta 1982 Luanda, Angola) on angolalainen jalkapalloilija. Hän pelasi muun muassa Portugalin Superliigan Belenensesissä.
Mendonça oli mukana Angolan maajoukkueessa vuoden 2006 MM-kisoissa, joissa hän pelasi täyden ajan joukkueen jokaisessa kolmessa ottelussa. Hän pelasi kaikkiaan 54 maaottelua ja teki niissä kuusi maalia.
Ilmakaasu

Ilmakaasu on hiilestä, useimmiten kivihiilestä tuotettu kaasu. Sitä valmistetaan puhaltamalla ilmaa paksun hiilikerroksen läpi. Kaasun palavana osana on häkä sekä hiukan vetyä. Kaasu palaa sinisellä liekillä, sen lämpöarvo on suhteellisen vähäinen. Valmistuksessa kaasugeneraattori kuumenee voimakkaasti, joten poistuva kaasu on järkevää käyttää heti kuumana esimerkiksi lasi-, sementti- tai keramiikkauunien lämmönlähteenä.
Ilmakaasu ei ole nykyään käytössä koska maakaasu ja öljy ovat syrjäyttäneet tämän teknologian. Lähinnä vastaava kaasu on masuunikaasu.
Synteesikaasu

Synteesikaasu on yleisnimitys vetyä ja hiilimonoksidia sisältävälle kaasulle. 
Synteesikaasulla on laajat käyttömahdollisuudet kemianteollisuudessa, ja sitä valmistetaan usein kaasuttamalla kivihiiltä tai biomassaa.
Synteesikaasussa on vaihtelevat määrät vetyä ja häkää (CO). Kaasun käyttötarkoitus määrää usein tarvittavat suhteet ja voi rajoittaa muiden kaasujen läsnäoloa. Esimerkiksi Fischer–Tropsch-menetelmässä vedyn ja hiilimonoksidin suhde on hyvä olla 2:1. Ammoniakkisynteesissä taas häkä konvertoidaan vesikaasureaktiolla vedyksi ja syntynyt hiilidioksidi (CO2) poistetaan. Jäljelle jää typpi-vety kaasua, joka johdetaan ammoniakkiuuneihin.
Kaupunkikaasua on myös aikanaan tehty myrkyttömäksi konvertoimalla häkä vedyksi. Häkäpöntöissä muodostuu myös synteesikaasua, joka poltetaan moottorissa. 
Synteettisiä biopolttoaineita, kuten metanolia, voidaan valmistaa puukaasusta. Suomeen on suunniteltu sellutehtaiden yhteyteen biopolttoainetuotantoa.
Suuria määriä synteesikaasua valmistaa Sasol kivihiilestä Etelä-Afrikassa. Kaasu käytetään synteettisen polttoaineen ja muovin tuotantoon. Puumassasta valmistetussa tuoreessa synteesikaasussa on mukana pyrolyysiöljyä (kansankielellä tervaa), joka täytyy erottaa kaasusta pois, jotta synteesikaasu olisi käyttökelpoista myöhemmissä jalostusvaiheissa.
Frank B. Willis

Frank Bartlett Willis (28. joulukuuta 1871 Lewis Center, Ohio – 10. maaliskuuta 1928 Delaware, Ohio) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko.
Willis istui Ohion osavaltion edustajainhuoneessa vuosina 1900–1904 ja Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1911–1915. Hänet valittiin Ohion kuvernööriksi vuonna 1914 ja hävisi uudelleenvalinnan James M. Coxille vuonna 1916. Hän istui senaatissa vuodesta 1921 kuolemaansa asti.
Miesten 10 metrin ilmakivääri ammunnan Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2007

10 m:n ilmakiväärillä miehet ampuvat 60 laukausta peruskilpailussa ja kahdeksan parasta ampujaa peruskilpailun tuloksen perusteella pääsee 10 laukauksen finaaliin.
Joukkuekilpailussa joukkueen muodostavat kolme saman maan kilpailijaa.
Miesten ilmakiväärin EM-kilpailut 2007 järjestettiin 17. maaliskuuta, Deauvillessä.
Henkilökohtainen kilpailu.
Peruskilpailu.
EE= Euroopanennätys
Joukkuekilpailu.
JME= Joukkuemaailmanennätys
JEE= Joukkueeuroopanennätys
Centro Surin provinssi

Centro Surin provinssi () on yksi Päiväntasaajan Guinean seitsemästä provinssista. Se sijaitsee mantereella Río Munin alueen keskellä. Provinssin pääkaupunki on Evinayong. Muita merkittäviä kaupunkeja ovat Akurenam ja Niefang. Provinssin asukasluku oli 125 856 vuonna 2001.
Centro Sur jakautuu viiteen kuntaan, jotka ovat:
John George Children

John George Children (18. toukokuuta 1777 – 1. tammikuuta 1852 Halstead, Kent) oli brittiläinen kemisti, mineralogi ja eläintieteilijä.
Children opiskeli Queens’ Collegessa Cambridgessa. Vuonna 1822 hän työskenteli kirjastonhoitajana British Museumin muinaisesineiden osastolla, kun hänet osoitettiin luonnonhistoriallisen osaston apulaisintendentin virkaan William Elford Leachin jälkeen. Valinta oli kiistanalainen, sillä Children ei ollut niin pätevä virkaan kuin toinen ehdokas, William Swainson. Kun luonnonhistoriallinen osasto jaettiin vuonna 1837 kolmeen osastoon, Childrenistä tuli eläintieteen osaston intendentti. Hän vetäytyi eläkkeelle 1840 ja hänen seuraajakseen nimettiin John Edward Gray.
Children pääsi Royal Societyn jäseneksi vuonna 1807 ja hän toimi seuran sihteerinä 1826 ja 1830–1837. Vuonna 1833 hän oli perustamassa Lontoon kuninkaallista hyönteistieteellistä seuraa (Royal Entomological Society of London).
Hänen tyttärensä Anna Atkins oli kasvitieteilijä.
Children nimesi linnuista muun muassa hietikkofrankoliinin ("Pternistis clappertoni", nykyisin "Francolinus clappertoni"). Hänen kunniakseen on nimetty pytonlaji ("Antaresia childreni") ja mineraali (childreniitti).
Supersuurpujottelun maailmancup

Supersuurpujottelucupissa menestyneimmät laskijat.
Naiset.
"Laskijan nimi on lihavoitu, jos hän kilpailee kaudella 2023–2024."
Sorokka (päähine)

Sorokka on karjalainen kansallispuvun päähine.
Se on karjalainen ortodoksivaimojen huivimainen valkea pellavapalttinainen päähine, jonka otsamus on kirjottu tai reikäompelein koristettu. Sorokka on suomeksi harakka.
Karjalaisiin tapoihin kuului, että äiti ja anoppi kietoivat sorokan yhdessä morsiamen päähän vihkitoimituksen lopussa. 
Tunnetuin kuva sorokasta on Albert Edelfeltin maalaamassa Larin Parasken muotokuvassa.
Litoralin provinssi

Litoralin provinssi on Päiväntasaajan Guinean yksi seitsemästä provinssista, joka sijaitsee Guineanlahden rannalla. Se sijaitsee mantereella Río Munin alueella, ja siihen kuuluu myös Corisconlahdella olevat saaret Corisco, Elobey Grande ja Elobey Chico. Provinssin pääkaupunki on Bata.
Litoralin provinssi on ainoa Río Munin provinssi, jolla on rantaviivaa. Litoralin rannikolla on mangrovesoita, jonka vuoksi siellä ei ole paljoakaan asutusta. Provinssin asukasluku oli 298 414 vuonna 2001. Ilmasto alueella on trooppisen kostea.
Litoralin provinssi jakautuu seitsemään kuntaan:
Bioko Norten provinssi

Bioko Norten provinssi on yksi Päiväntasaajan Guinean seitsemästä provinssista. Se sijaitsee Biokon saarella toisen provinssin, Bioko Surin provinssin, kanssa. Bioko Norten provinssi on Päiväntasaajan Guinean tiheimmin asuttua aluetta, ja sen pääkaupunki on maan pääkaupunki Malabo. Provinssissa asui 776 km² alueella 231 428 ihmistä vuonna 2001.
Bioko Norten provinssi jakautuu kolmeen kuntaan: Malabo, Baney ja Rebola.
Putkasten kartano

Putkaste (, ) on kartano Virossa Hiidenmaan saarella, Käinan entisen kunnan alueella. Kartanon päärakennus on peräisin 1800-luvun alusta, ja se onkin saaren ainoa siltä ajalta peräisin oleva rakennus. Se sijaitsee noin kolme kilometriä itään Käinan keskustasta, ja on nykyisin yksityisomistuksessa. Kartanon tilat ovat huonossa kunnossa neuvostoajan jäljiltä.
Varhaisimmat maininnan Putkasten kartanosta löytyvät jo vuodelta 1564, jolloin sen omistajana oli Berent Tittfer. Kartano siirtyi De la Gardie -suvun omistukseen vuonna 1620. De la Gardien suku omisti aikoinaan lähes koko Hiidenmaan saaren. Vuosien 1792–1805 välisenä aikana kartano kuului von Ungern-Sternberg -suvulle, jonka jälkeen sen omistus vaihtui Stackelbergin suvulle, jonka hallussa kartano oli aina Viron maareformiin 1919 saakka. 
Putkasten kartanon päärakennus on kaksikerroksinen, ja tyyliltään se on uusklassinen. Nykyinen päärakennus valmistui vuonna 1812 Peter Stackelbergin ollessa kartanonherrana. Rakennus kärsi vahinkoja tulipalossa 1944, kun natsi-Saksan joukot vetäytyivät saarelta. 
Kartanoa korjattiin vuosina 1955–1959 ja sen jälkeen se toimi paikallisen kolhoosin toimistona. Kellariin rakennettiin tuolloin myös sauna.
Nykyisin kartano on hylätty ja se on varsin huonokuntoinen. Neuvosto-Viron aikana rakennetut uudemmat osat ovat erilaisia, ja pilaavat puiston puoleista julkisivua. Myös kartanon puutarha on pitkään ollut hoitamaton. Vuonna 2007 kevättalvella kartanon suuri tallirakennus tuhoutui tulipalossa.