tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Afrikanpalmunäätä

Afrikanpalmunäätä ("Nandinia binotata") on Keski-Afrikassa elävä petoeläin, sukunsa ja heimonsa (afrikanpalmunäädät, "Nandiniidae") ainoa laji.
Ulkonäkö.
Afrikanpalmunäädän ruumiilla on mittaa 44-57 senttimetriä ja se painaa 2,5 kilogrammaa. Sen juovikas häntä on yhtä pitkä kuin ruumis. Afrikanpalmunäädän olkapäillä on kaksi tunnusomaista vaaleaa täplää.
Ravinto.
Afrikanpalmunäätä käyttää pääravintonaan puiden ja köynnöskasvien hedelmiä (jopa 80% ruokavaliosta). Se syö ainakin 12 eri kasvilajin hedelmiä ja todennäköisesti levittää niiden siemeniä. Satunnaisesti se syö myös eläinravintoa, yleensä lintuja ja pieniä nisäkkäitä, mutta toisinaan jopa pottoja.
Levinneisyys.
Afrikanpalmunäätää tavataan Keski-Afrikassa, Etelä-Sudanista Zimbabween ulottuvan alueen metsissä, joissa se elää puissa.
Elintavat.
Yleensä afrikanpalmunäädät välttelevät toisiaan, mutta parhaille hedelmäapajille voi joskus kokoontua ruokailemaan jopa 12-15 yksilöä. Afrikanpalmunäätäuroksella on yli 100 hehtaaria laaja reviiri, jolla sen kanssa asuu 1-3 naarasta. Uros parittelee naaraiden kanssa kesäkuussa. Noin kolmen kuukauden kantoajan jälkeen naaras synnyttää tavallisesti 2-3 poikasta köynnöksistä valmistettuun pesään. Poikaset vieroitetaan puolen vuoden ikäisinä, ja ne tulevat sukukypsiksi jo alle 2-vuotiaina. Afrikanpalmunäätä on yöeläin.
Klemens XIII

Klemens XIII, syntyjään Carlo della Torre Rezzonico, (7. maaliskuuta 1693, Venetsia – 2. helmikuuta 1769, Rooma) oli Paavina 6. heinäkuuta 1758 – 2. helmikuuta 1769. Hän otti paavina käyttöön nimen Klemens XIII (, ).
Della Torre Rezzonico syntyi italialaiseen aatelisperheeseen ja sai jesuiittain antaman kasvatuksen ja opetuksen Bolognassa. Tämän jälkeen hän suoritti opinnot kanonisessa oikeudessa ja aloitti uransa vuonna 1716 Rooman kuuriassa. Aluksi hän toimi virkailijana katolisen kirkon tuomioistuimessa. Vuonna 1725 hänet nimitettiin Venetsian tasavallassa toimivan katolisen tuomioistuimen jäseneksi.
Tulevan paavin ura eteni nopeasti, sillä vuonna 1737 hänet nimitettiin kardinaaliksi. Kymmenen vuotta myöhemmin hänet määrättiin Padovan piispaksi.
Paavina hän joutui taistelemaan sekä jesuiittajärjestön lakkauttamispainostusta että valistuksen filosofisia aatteita vastaan. Ranskan ja Portugalin pyynnöistä huolimatta hän kieltäytyi jesuiittain järjestön oikeudellisen aseman muutoksista. Lopulta hän kuitenkin taipui kutsumaan kokoon konsistorin pohtimaan asiaa, mutta kuoli sovitun kokouksen aattona. Kuolemaa on epäilty myrkytykseksi.
Vuonna 1766 hän julkaisi bullan "Christianæ reipublicæ salus", joka oli tähdätty valistusta vastaan. Tämän lisäksi hän määräsi Jean le Rond d'Alembertin "Encyclopédien" kiellettyjen kirjojen listalle eli indeksiin.
Jacob Aall

Jacob Aall (1773–1844) oli norjalainen rautaruukinomistaja ja poliitikko, joka oli muun muassa perustuslakikomitean jäsen Eidsvollin kansalliskokouksessa 1814. Aall oli myös Norjan ensimmäinen kansantaloustieteilijä ja hän harrasti muinaishistorioiden tutkimista.
Tausta.
Jacobin isä oli eräs Porsgrunnin merkittävimpiä liikemiehiä. Hän oli kuitenkin päättänyt, että pojasta piti tulla virkamies ja 15-vuotias Jacob lähetettiin Kööpenhaminaan opiskelemaan. Huolimatta huippuarvosanoista ylioppilaskokeessa ja teologisessa virkakokeessa ei hänestä kuitenkaan tullut pappia. Aall oli aina ollut kiinnostunut luonnontieteistä. Hän vaihtoi opintosuuntaustaan ja pitkän Euroopan-opintomatkan jälkeen hän kiinnostui kaivannaistoiminnasta. Vuonna 1799 hän osti Næsin rautaruukin nykyisen Tvedestrandin kunnan alueelta Itä-Agderista yhdessä Niels-veljensä kanssa.
Eidsvollin kansalliskokous 1814.
Toisin kuin muut edustajat, Aall meni kokoukseen ilman erityistä valintaprosessia. Prinssi Kristian Frederik oli henkilökohtaisesti taannut hänelle paikan kokouksessa. Hänellä oli mukanaan oma perustuslakiluonnos, jonka pääajatuksia olivat vakaan rahatalouden varmistaminen ja sen estäminen, ettei mikään yhteiskunnan ryhmä saisi liian paljon valtaa. Kuninkaalla tuli olla toimeenpano- ja lainsäädäntövalta, koska hän olisi ainoa, joka voisi nousta erityisintressien yläpuolelle. Veronkanto-oikeuden tuli puolestaan olla kansalla, jolla olisi aito halu rauhaan ja hyvinvointiin.
Vaikka Aallilla oli läheiset suhteet Tanskaan, hän ei nähnyt muuta realistista vaihtoehtoa, kuin valtiounionin Ruotsin kanssa. Hän jopa äänesti itse aiemmin esittämäänsä talousuudistusehdotusta vastaan, koska ajatteli sen aiheuttavan hankaluuksia unionin toteuttamiselle. Hän vastusti teollisuus- ja sahalaitoserioikeuksien poistamista ja siten tuli kannattaneeksi "rahavallan" vaikutusta, mitä vastaan hän oli itse aiemmin varoittanut.
Kansanedustaja, kirjailija, historioitsija.
Vuosina 1815–1830 hän oli useita kertoja kansanedustajana Stortingissa ja profiloitui myös kirjailijana, saagojen kääntäjänä ja historioitsijana. Hänen kirjallinen tuotantonsa on tärkeä lähde myös vuoden 1814 tapahtumista.
Ilmari Aalto

Ilmari Aalto (7. elokuuta 1891 Kuopio – 29. syyskuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hän oli ekspressionistisen Tyko Sallisen ympärille kasvaneen Marraskuun ryhmän jäsen. Aalto maalasi rakenteellisia asetelmia, sekä maisema- ja henkilökuvia. Räätälin poikana Kuopiossa syntynyt Aalto kävi Helsingin suomalaista reaalilyseota. Aalto opiskeli Taideteollisuuskeskuskoulussa 1907–1908 ja Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1908–1910. Hän teki stipendin turvin opintomatkat Pariisiin ja Lontooseen. Julkisiin näyttelyihin Aalto alkoi osallistua vuodesta 1912 lähtien.
Useimmat Aallon maisemamaalausten näkymistä ovat Töölöstä ja Suursaaresta. Aallon maisemamaalausta on nähtävissä myös Ravintola Elielissä Helsingin rautatieasemalla. Takaseinän maiseman suunnittelussa Eero Järnefelt ja A.W. Finch olivat eniten mukana, mutta kolmesta taiteilijasta vain Ilmari Aalto uskalsi kiivetä korkeille tikkaille toteuttamaan maalausta.
Ekspressionistina aloittanut Aalto löysi myös kubismin vuonna 1914. Edvard Munchin näyttely Ateneumissa kohta hänen valmistumisensa jälkeen vaikutti voimakkaasti Aaltoon ja antoi vaikutteita ekspressionistiselle ilmaisulle.Ensimmäinen kubistien ja ekspressionistien näyttely nähtiin Suomessa vuonna 1914, mukana oli muun muassa saksalaisen Der Blaue Reiterin keskeiset taiteilijat.
Vuoden 1920 Pariisin matkan jälkeen Aalto alkoi käyttää enemmän värejä ja voimakkaita siveltimenvetoja aiemman harmahtavan paletin sijasta. Myöhemmin 1928 Pariisissa käydessään hän omaksui realistisemman ilmaisun, selkeät ääriviivat ja sekoittamattomat värit. Ilmari Aallon sanotaan itsekriittisyydessään tuhonneen monia töitään.
Aalto oli Suomen Taiteilijaseuran johtokunnan jäsen ja hänet valittiin useita kertoja juryn jäseneksi taiteilijaseuran näyttelyihin. Aalto oli myös jäsenenä Suomen Taideyhdistyksen lautakunnissa, ja vuodesta 1932 valtion asiantuntijalautakunnassa kuvaamataidetta varten.
Aalto kuoli maksasyöpään 43-vuotiaana. Aallon puoliso oli Alli Helena Linnalahti (aiemmin Ketonen).
Juho L. Aalto

Juho Lauri Aalto (20. tammikuuta 1894 Artjärvi – 16. maaliskuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen rakennusurakoitsija, rakennusalan järjestövaikuttaja ja vuorineuvos. Hän toimi elämänsä aikana Suomen Rakennusmestareiden liiton puheenjohtajana vuosina 1951–1957 ja Suomen rakennusteollisuusliiton puheenjohtajana vuodesta 1958 kuolemaansa saakka. Hän toimi myös rakennustoimisto Juho L. Aalto Oy:n johtajana vuodesta 1929. 
Hänen vanhempansa olivat Juho Aalto ja Johanna Matikkala, ja puolisonsa vuodesta 1920 alkaen Jenny Dagmar Kyöstilä. Aalto peri vanhempiensa maatilan Artjärvellä ja jatkoi sen viljelemistä.
Aalto oli mukana Sato-yhteisöjen (Sosiaalinen Asuntotuotanto) toiminnassa alusta alkaen. Hänestä tuli vuonna 1962 vuorineuvos, mikä on harvinaista pienyritysvaltaisella rakennusalalla. Aallon poika jatkoi isänsä yritystoimintaa, mutta siirsi myöhemmin liiketoiminnan Helsingistä Artjärvelle.
Metsähovi

Metsähovi on Kirkkonummella sijaitseva observatorioalue. Metsähovissa sijaitsee Aalto-yliopiston Sähkötekniikan korkeakoulun 13,7-metrinen Metsähovin Radiotutkimusaseman radioteleskooppi, Helsingin yliopiston Observatorion kolme tähtitornia (kaukoputkea) sekä Maanmittauslaitoksen Paikkatietokeskuksen tutkimusasema.
Kylmälän kylässä sijaitseva Metsähovi on otettu käyttöön 1960-luvulla.
Metsähovi on myös Yrjö Väisälän 22. maaliskuuta 1939 löytämä asteroidivyöhykkeen asteroidi (2486 Metsähovi).
Aleksandr Jakovlev (lentokonesuunnittelija)

Aleksandr Sergejevitš Jakovlev (; 1. huhtikuuta 1906 Moskova – 20. elokuuta 1989 Moskova) oli neuvostoliittolainen lentokonesuunnittelija. Hän oli OKB Jakovlevin pääsuunnittelija.
Elämä ja toiminta.
Aleksandr Jakovlev syntyi 1. huhtikuuta 1906 Moskovassa. Hän työskenteli lentokoneiden moottorimekaanikkona vuodesta 1924. Hän opiskeli Moskovassa N. J. Žukovskin Puna-armeijan sotilasilmailuakatemiassa, josta valmistui insinööriksi vuonna 1931. Opiskeluaikanaan hän suunnitteli AVF-10-liitokoneen vuonna 1924 ja ultrakeveän AIR-1-koneen vuonna 1927. Kumpikin otettiin käyttöön siviililentokoulutuksessa.
Hän alkoi työskennellä vuonna 1932 siinä OKB:ssä, joka myöhemmin sai hänen nimensä. Vuoteen 1937 mennessä hän oli edennyt sen pääinsinööriksi. Vuonna 1940 hänet nimettiin virkaatekeväksi lentokoneteollisuuden kansankomissaariksi, jona hän toimi vuoteen 1946 asti. Tässä roolissa hän pääsi matkustelemaan ulkomaille ennen toista maailmansotaa. Vieraillessaan muun muassa Italiassa, Saksassa ja Englannissa hän sai ideoita näiden tuotteista. Hän osallistui lentokonetehtaiden evakuointiin hyökkäävien Saksan joukkojen edestä vuosina 1941–1942. Hän toimi tällöin myös Jak-koneiden pääsuunnittelijana. Näissä rooleissa hän joutui neuvottelemaan Stalinin kanssa, jolla diktaattorina oli omia näkemyksiään muun muassa lentosodasta.
Sodan aikana Jakovlev johti Jak-1–Jak-15-hävittäjien suunnittelua. Näistä Jakovlev Jak-7 ja Jakovlev Jak-9 olivat tunnetuimmat. Vuonna 1945 Jak-15 oli Neuvostoliiton ensimmäinen suihkukone. Se, kuten MiG-9:kään, ei mennyt sarjatuotantoon.
Vuonna 1946 Jakovlev hän sai kenraalieverstin arvon. Vuonna 1948 hänestä tuli Neuvostoliiton ilmailuteollisuusministeri.
Jakovlev oli Jakovlevin pääinsinöörinä vuosina 1956–1984. Vuonna 1974 hänestä tuli Neuvostoliiton tiedeakatemian jäsen. Hän opetti Moskovan ilmailuinstituutissa.
Jakovlevin siviilikoneista tunnetuin on pieni Jakovlev Jak-42 -matkustajakone. Yhtiö on suunnitellut myös kuuluisia taitolentokoneita. Kaikkiaan Jakovlev osallistui noin sadan konetyypin suunnitteluun.
Jakovlev sai Lenin-palkinnon elämäntyöstään vuonna 1972. Hän sai Stalin-palkinnon vuosina 1941, 1942, 1943, 1946, 1947 ja 1948. Hän sai FAI:n kultamitalin ja Ranskan kunnialegioonan jäsenyyden.
Aleksandr Jakovlev oli avioliitossa Jekaterina Matvejevan kanssa. Heille syntyi kaksi poikaa Sergei ja Aleksandr.
Guido van Rossum

Guido van Rossum (s. 31. tammikuuta 1956 Haag, Alankomaat) on Alankomaista kotoisin oleva ohjelmistosuunnittelija, joka kehitti Python-ohjelmointikielen.
Rossum suoritti akateemisen loppututkinnon Amsterdamin yliopistosta vuonna 1982 ja työskenteli sen jälkeen useissa tutkimuslaitoksissa Hollannissa ja Yhdysvalloissa. Joulukuussa 2005 hän aloitti työt Google-yhtiössä. Van Rossum on kirjoittanut alkuperäisen Rietveld-työkalun.
Muodon vuoksi

Muodon vuoksi () on Ryan Murphyn luoma ja FX-kanavan esittämä yhdysvaltalainen draamasarja, jossa seurataan kahden plastiikkakirurgin, Christian Troyn ja Sean McNamaran, elämää töissä ja töiden ulkopuolella Miamissa. Sarjaa esitettiin Yhdysvalloissa vuodesta 2003 vuoteen 2010. Suomessa "Muodon vuoksi" sai ensi-iltansa MTV3-kanavalla 20. syyskuuta 2004. Pääosassa on Christianin ja Seanin plastiikkakirurgiklinikka McNamara/Troy. Sarja on voittanut muun muassa Emmyn ja Golden Globen ja saanut ylistystä kriitikoilta. Kuudenteen tuotantokauteen 2009–2010 päättynyttä sarjaa tehtiin yhteensä sata jaksoa.
Päähenkilöt.
Viiltäjä.
Viiltäjä (The Carver) piinasi sarjan 3. tuotantokaudella sekä miamilaisia asukkaita että sarjan päähenkilöitä. Viiltäjän arvoitus paljastui kauden lopulla. Hän viilsi ”hymyn” kauniiden ihmisten kasvoille ja kävi myös Christianin ja Seanin kimppuun. Viiltäjä oli Seanin ja Christianin entinen yhteistyökumppani Quentin Costa (Bruno Campos), joka toimi yhdessä sisarensa Kitin kanssa.
Veikko Haukkavaara

Veikko Armas Haukkavaara (3. lokakuuta 1921 Tampere – 4. elokuuta 2004 Tampere) oli itseoppinut suomalainen kuvataiteilija, joka tuli tunnetuksi metallinpalasista hitsatuista eläinveistoksista ja pilapiirroksista.
Haukkavaara asui koko ikänsä Tampereella ja toimi siellä ensin vuodesta 1937 monet vuosikymmenet lentokoneasentajana Valmetilla. Kuvataiteilijaksi hän opiskeli muovaamalla metallin jätepaloista lintuja ja piirtämällä poliittisia pilakuvia "Kansan Lehteen" ja "Aamulehteen" (1960–1970) nimimerkillä "Hvaara". Ensimmäinen näyttely Hämeenlinnassa 1970 sai runsaasti tunnustusta, minkä seurauksena Haukkavaara ryhtyi päätoimiseksi taiteilijaksi vuonna 1971.
Metalliveistosten aiheina ovat usein eläinhahmot. Lisäksi Haukkavaara hitsasi muun muassa kiveen istutettuja kukkasia. Metallinen vaivaisukko messuvieraana keräsi sotainvalideille huomattavia rahasummia. Haukkavaaran mielestä etenkin lapsilla on kyky ymmärtää olennainen, ja pojantyttärien piirrokset kelpasivatkin papalle veistoksen malleiksi. Vielä seitsemänkymppisenä Haukkavaara aloitti työt talonsa pohjakerroksen pajassa aamukahdeksalta ja hitsasi iltauutisiin asti. Haukkavaaran omakotitalo pihapiireineen oli nähtävyys sinänsä eikä katsojia käännytetty sieltä pois.
Haukkavaara keräsi mainetta ulkomaillakin. "Kypäräpäinen kilpikonna" meni Saksassa vielä 1974 yli ymmärryksen, näyttelyn järjestäjä raahasi sen kiireesti pois. Metallista hitsattu "Juopunut" ostettiin kuitenkin silloiseen Länsi-Saksaan, Duisburgin kaupungin kokoelmiin.
Suomessa Haukkavaaran töitä on yksityisomistuksessa ja monien kaupunkien kokoelmissa, esimerkiksi "Pöllö" Tampereella, "Varvara" ja "Lastaajat" Haminassa ja "Uneutettu vonkamies" Taivalkoskella Kalle Päätalon synnyinkodissa Kallioniemellä.
Haukkavaaralle myönnettiin ylimääräinen taiteilijaeläke 1982.
Pääomatulo

Pääomatuloa ovat pääoman eli varallisuuden omistamisesta kertyvät tulot, joiden hankkimiseen ei tarvita työtä. Pääomatuloa eli pääoman tuottoa on monenlaista: voitto, vuokra, osinko, korko, rojalti, myyntivoitto jne. Pääomatulo-käsitettä käytetään mm. kansantaloustieteessä ja tuloverotuksessa. 
Verotuksessa ei välttämättä katsota kaikkea pääoman tuottoa pääomatulo-nimiseksi tuloksi. Erilaiset pääoman tuotot voidaan verottaa eri tavoin. Tuotto voi tietyissä tilanteissa olla myös verovapaata tai se voidaan verottaa kuten palkkatulo.
Pääomatulon rinnakkaiskäsite on työtulo, Suomen verotuksessa kuitenkin ansiotulo.
Pääomatulon verotus Suomessa.
Suomessa yksityishenkilöiden saamista pääomatuloista peritään pääomatulovero. Suomen tuloverolain mukaan pääomatuloa ovat omaisuuden tuotto, omaisuuden luovutuksesta saatu voitto ja muu sellainen tulo, jota "varallisuuden voidaan katsoa kerryttäneen". Pääomatuloa ovat esimerkiksi vuokratulo, voitto-osuus, henkivakuutuksen tuotto, metsätalouden pääomatulo-osuus, maa-aineksesta saadut tulot ja luovutusvoitto.
Kansainvälinen pääomatulojen verotus.
Pääomatulojen keskimääräinen veroprosentti on nykyään useimmissa rikkaissa maissa 30 prosentin paikkeilla.
Pääomatuloverotuksen kansainvälinen kehitys parin viime vuosikymmenen aikana on osoittanut, ettei kansallisvaltioiden rajojen yli helposti liikkuvia pääomia voida verottaa kovin paljon muista maista poikkeavasti. Pääomien juridinen omistus ja pääoman tuottojen verotus pyrkii hakeutumaan suhteessa alhaisen pääomatuloverotuksen maihin, jos pääomatulojen verotusta kiristetään suhteessa muiden maiden pääomatulojen verotukseen. Pääomatulojen verotuksen kiristäminen johtaa pääomien juridisen omistuksen siirtymiseen ulkomaille. Tämän vuoksi pääomia verotetaan pääosin vakiosuuruisella veroprosentilla (tasaverolla eli ei progressiivisella verolla) ja yleensä kevyemmin kuin ansiotuloja.
Pääoman tuottoprosentti.
"Pääoman puhdas tuotto" tarkoittaa pääoman tuottoa (pääomatuloa) sen jälkeen, kun tuotosta on vähennetty pääoman hallintakustannukset eli omaisuuden hoitoon käytetyn työajan arvo. Pääoman tuotto vaihtelee valtavasti: finanssisijoitusten tuotto on korkea, asuinkiinteistöjen vuokratuotto on yleensä 3–4 % vuodessa, kun taas käyttötilivarojen tuotto on inflaation vuoksi jopa negatiivinen.
Kun tarkastellaan pääoman keskimääräistä puhdasta tuottoa (keskituotto ennen veroja), voidaan havaita, että erittäin pitkällä aikavälillä pääoman puhdas tuotto on pysynyt ennallaan tai todennäköisemmin laskenut. Pääoman puhdas tuotto on vaihdellut Ranskassa ja Britanniassa 1700–1800 -luvuilla 4–5 % tienoilla. 2000-luvun alussa puhdas tuotto näyttää laskeneen 3–4 prosenttiin.
Yksinkertainen ryhmä

Matematiikassa ryhmää "G" sanotaan yksinkertaiseksi jos se ei ole triviaali ryhmä ja sen ainoat normaalit aliryhmät ovat triviaali ryhmä {e} ja "G". 
Abelin ryhmä on yksinkertainen jos ja vain jos se on syklinen ja sen kertaluku on alkuluku. Ei-Abelin ryhmien luokittelu on hankalampaa. Pienin ei-Abelin yksinkertainen ryhmä on alternoiva ryhmä A5, jonka kertaluku on 60, ja toisaalta jokainen kertalukua 60 oleva yksinkertainen ryhmä on isomorfinen tämän kanssa. Toiseksi pienintä kertalukua oleva ei-Abelin ryhmä on kertalukua 168 ja se on isomorfinen PSL(2,7):n kanssa. Edelleen jokainen yksinkertainen kertalukua 168 oleva ryhmä on isomorfinen PSL(2,7):n kanssa.
Äärelliset yksinkertaiset ryhmät ovat tärkeitä, sillä ne ovat eräänlaisia äärellisten ryhmien "perusrakennuspalikoita", samoin kuin alkuluvuista voidaan rakentaa kaikki kokonaisluvut. Tämä tulos tunnetaan Jordanin–Hölderin lauseena. Matemaatikkojen suuri projekti, kaikkien äärellisten yksinkertaisten ryhmien luokittelu saatiin päätökseen vuonna 1982.
Feitin–Thompsonin lauseen mukaan jokainen parittoman kertaluvun ryhmä on ratkeava. Siten kaikilla äärellisillä yksinkertaisilla ryhmillä on parillinen kertaluku ellei ryhmä ole syklinen ja sen kertaluku alkuluku. 
Äärettömän kertaluvun yksinkertaisia ryhmiä on myös olemassa. Yksinkertainen Lien ryhmä ja äärettömät Thompsonin ryhmät ovat esimerkkejä tällaisista.
Schreierin otaksuman mukaan jokainen äärellinen yksinkertainen ulkoisten automorfismien muodostama ryhmä on ratkeava. Tämä voidaan todistaa luokittelulauseen avulla.
Itärintama

Itärintama voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Ahvenet

Ahvenet (Percidae) on ahvenkalojen (Perciformes) heimo. Sen jäseniä elää makeassa ja murtovedessä pohjoisella pallonpuoliskolla. Heimoon kuuluu viisi alaheimoa ja yhdeksän sukua joissa on lähes 240 lajia. Suomessa tavataan kolmea heimoon kuuluvaa lajia: ahventa ("Perca fluviatilis"), kuhaa ("Sander lucioperca") ja kiiskeä ("Gymnocephalus cernuus")
Kaikilla ahvenilla on kaksi selkäevää, joista etummaiset ruodot ovat jäykät piikit, takimmaisen ruodot pehmeämmät. Useimmat lajit elävät lähellä pohjaa, ja niillä on surkastunut uimarakko. Ahvenet ovat pääosin petoja, ja syövät selkärangattomia ja pieniä kaloja.
Suurikokoisin laji on kuha, joka voi kasvaa yli metrin mittaiseksi, kun taas monet nuoliahvenet jäävät alle kymmensenttisiksi.
Ahvenkalat

Ahvenkalat (Perciformes) on viuhkaeväisten (Actinopterygii) luokkaan ja Neopterygii-alaluokkaan kuuluva kalalahko.
Ahvenkaloihin kuuluu 40 % kaikista kalalajeista, ja se on selkärankaisten luokittelun suurin lahko. Ahvenkaloja tunnetaan yli 6 000 lajia. Ne jaetaan 18 alalahkoon ja nämä edelleen yli 150 heimoon.
Useimmat ahvenkalat elävät merien rannikkovesissä, mutta noin 2 000 lajia on makean veden kaloja, ja toiset 2 000 lajia elää ainakin jossain elämänsä vaiheessa makeassa vedessä.
Tähän lahkoon kuuluvat monet merkittävät ruokakalat, kuten tonnikalat, makrillit, miekkakalat ja ahvenet. Monet lajit ovat suosittuja akvaariokaloja.
Suomen kalastosta ahvenkaloihin kuuluvat ahven, kiiski, kuha, elaska, teisti, kivinilkka, tokot sekä pikku- ja isotuulenkala.
Useimmat ahvenkalat ovat pituudeltaan 30 ja 250 cm:n väliltä. Pienimmät lajit ovat alle 1,5 cm pituisia, kuten Filippiineillä elävä kääpiötokko, ja suurimmat yli kolmemetrisiä. Tonnikala ja mustamarliini voivat painaa jopa 650–700 kg.
Ahvenkaloja tavataan kaikkialla maailmassa. Koralliriutoilla elää lukuisia värikkäitä ahvenkalalajeja. Antarktiksen kaloista 75 % kuuluu jääkaloihin tai muihin ahvenkaloihin. Makeanveden ahvenkaloihin kuuluvia kirjoahvenia tavataan Intiassa, Afrikassa, Etelä-Amerikassa ja osissa Pohjois-Amerikkaa. Aurinkoahvenia ja ahvenia esiintyy Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa.
Ravansaaren rukoushuone

Ravansaaren rukoushuone oli luterilainen rukoushuone Viipurin kaupungin ulkosatama-alueeseen kuuluneella Ravansaarella. 
Rakentaminen ja suunnittelu.
Ravansaarelaiset perustivat "Ravansaaren Rukoushuoneyhdistyksen" vuonna 1906, ja rukoushuonetta alettiin rakentaa vuonna 1908. Rakennuksen piirustukset laati rakennusmestari A. E. Ollilainen. Samoihin aikoihin suunniteltiin myös kirkon rakentamista ja oman seurakunnan perustamista, mutta nämä suunnitelmat eivät toteutuneet. Suunnitelmia yritettiin toteuttaa vielä myöhemminkin 1920- ja 1930-luvuilla, mutta huonoin tuloksin. 
Ulkoasu.
Rukoushuone rakennettiin hirrestä, ja ulkoseinät vuorattiin laudoituksella vasta 1928. Rakennuksessa oli satulakatto, jonka päädyissä oli pienet ristit. Pääsisäänkäynti sijaitsi toisessa päädyssä, ja sen molemmin puolin oli matala ikkuna. Lisäksi sisäänkäynnin yläpuolella oli kolme ikkunaa, joiden yläosat olivat kolmiomaiset. Rakennuksen pitkillä sivuilla oli neljä korkeaa ikkunaa, joiden yläosat olivat myös kolmiomaiset. Lisäksi ikkunoiden yläruudut olivat värilliset. 
Sisätilat.
Rukoushuoneessa oli varsinaisen kirkkosalin lisäksi sakaristo ja eteinen. Alttarin yläpuolella oli aluksi vain risti, mutta vuonna 1926 rukoushuoneeseen saatiin taiteilija Väinö Kamppurin maalaama alttaritaulu. Alttaria vastapäätä pääsisäänkäynnin yläpuolella oli pieni lehteri, jossa ei kuitenkaan ollut urkuja.
Korjaustyöt.
Ravansaaren rukoushuoneella sattui tulipalo vuonna 1931, ja varsinkin sisätilat kärsivät vaurioita. Tämän jälkeen rukoushuonetta korjattiin vähän laajemminkin. Uuden sisustuksen suunnitteli arkkitehti Jalmari Lankinen. Tuolloin hankittiin uudet penkit ja saarnastuoli. Lisäksi kamiinat korvattiin uuneilla ja sisämaalaus uusittiin.
Muuta.
Ravansaaren alue liitettiin Viipurin maalaiskunnasta Viipurin kaupunkiin 1932, mutta siitä ei aiheutunut muutoksia Ravansaaren rukoushuoneen omistusoloissa, sillä rukoushuoneen omisti rukoushuoneyhdistys. Korjaustöitä varten otettiin pankkilaina, joka maksettiin takaisin jatkosodan aikana, jolloin Ravansaarelle ei päästy palaamaan. Ravansaaren rukoushuoneyhdistyksen saamat korvausrahat lahjoitettiin Karjalatalon kappelin rakentamiseen.
Isobutaani

Isobutaani eli 2-metyylipropaani (C4H10, rakennekaava (CH3)2CHCH3), on normaaliolosuhteissa väritön ja tulenarka kaasu. Isobutaanin moolimassa on 58,08 g/mol, sulamispiste −159,6 °C, kiehumispiste −11,7 °C, itsesyttymislämpötila 460 °C ja CAS-numero 72-28-5. Isobutaani on suoraketjuisen butaanin isomeerinen muoto. 
Isobutaania voidaan erottaa maakaasusta tai -öljystä. Muita vaihtoehtoisia tapoja ovat sen erottaminen hiilivetyjen krakkauksen yhteydessä muodostuvasta kaasuseoksesta tai butaanin isomeroiminen katalyyttisesti. Isobutaanilla alkyloidaan 3 tai 4 hiiliatomia sisältäviä alkeeneja, jolloin saadaan haarautuneita heptaaneja tai oktaaneja, joita voidaan käyttää polttoaineiden lisäaineina nostamaan oktaanilukua. Alkylointi tapahtuu karbokationivälivaiheen kautta ja tässä prosessissa katalyyttinä käytetään alumiinifluoridia, vetyfluoridia tai rikkihappoa. 
Isobutaanin elintarvikkeiden E-koodi on E 943b. Elintarvikkeissa isobutaania käytetään lähinnä pakkauskaasuna tai ponneaineena. 
Isobutaanin kylmäainekoodi on R600a. Isobutaania käytetään yleisesti kodin kylmälaitteiden jäähdytysaineena Euroopassa.
Whistler

Whistler on vajaan 15 000 asukkaan kunta Brittiläisen Kolumbian provinssissa Kanadassa, Rannikkovuorten välittömässä läheisyydessä.
Whistler on hyvin suosittu lomakohde. Vuosittain noin kolme miljoonaa turistia vierailee kunnassa, lähinnä kunnassa sijaitsevan Whistler Blackcomb -talviurheilukeskuksen laskettelurinteiden ja pyöräilyreittien vuoksi.
Whistler myös toimi osittain vuoden 2010 Vancouverin talviolympialaisten kilpailupaikkana. Whistler Olympic Park -talviurheilukeskuksessa järjestettiin pohjoismaiset hiihtolajit sekä ampuma- ja alppihiihto, Whistler Sliding Centressä puolestaan kelkkailulajit: ratti-, ohjas- ja skeletonkelkkailu.
Juha Vuorinen

Juha Tapio Vuorinen (s. 31. maaliskuuta 1967 Helsinki) on suomalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut "Juoppohullun päiväkirja" -kirjasarjan, jonka ensimmäisestä osasta tehty samanniminen elokuva tuli ensi-iltaan 28. joulukuuta 2012. Tammikuun alussa 2013 elokuva sai ensi-iltansa myös Virossa. 
Vuorinen on työskennellyt vuodesta 1983 radio- ja televisiotoimittajana, ohjaajana, käsikirjoittajana ja tuottajana. Hän teki ensimmäisen radio-ohjelmansa 16-vuotiaana Tapani Ripatin isännöimään "Ocsid"-ohjelmaan. Vuoden 2013 alussa Vuorinen palasi Radio Suomipopin "Aamulypsy"-ohjelmaan. Lisäksi hän tekee ”Vuorissaarna” ja "Annos Andalusiasta" -radiokolumneja Radio Suomipopiin. Vuorinen aloitti keväällä 2017 Nelosen "Hyvät ja huonot uutiset" -ohjelman panelistina. 
Kirjoittaminen.
Keväällä 1998 Vuorista pyydettiin kirjoittamaan huumoria keskus.net-portaaliin. Vuorinen oli juuri tehnyt radio-ohjelman Tarmo Mannista, jonka silloisen "Mielipuolen päiväkirja" -näytelmän kautta syntyi idea "Juoppohullun päiväkirjasta". Aluksi Vuorinen kirjoitti päiväkirjaa vain nettiin, mutta lukijoiden toivomuksesta se julkaistaisiin lopulta myös kirjana. Kirjoituksia julkaistiin myös "Myrkky"-lehdessä .
Ensimmäisen painotalon kieltäydyttyä painamasta ”tällaista paskaa” Vuorinen alkoi tehdä omakustanteita keravalaisessa kopioliikkeessä. Vuonna 2002 Like kiinnostui kirjan pokkariversion julkaisemisesta ja otti sen kustannettavaksi. Like ehti painaa kirjaa 36 000 kappaletta, kunnes Vuorinen otti oikeudet takaisin Diktaattori-kustantamolleen. Tammikuun 2013 loppuun mennessä ensimmäistä "Juoppohullun päiväkirjaa" oli myyty 200 000 kappaletta. 
"Juoppohullun päiväkirja" -sarjan viides osa "Dokumentti" julkaistiin marraskuussa 2014. Sarjaa myydään myös Saksassa, Itävallassa, Sveitsissä, Norjassa, Ruotsissa ja Virossa, jossa kirja on julkaistu nimellä "Joomahullu päevaraamat". Virossa on toistaiseksi julkaistu yhdeksän Vuorisen teosta. "Vaippaihottuma" nousi Viron myydyimmäksi kirjaksi heti ilmestyttyään ja on Vuorisen neljäs Viron top 10 -listalle noussut teos.
Vuorisen kirjat ovat lähes poikkeuksetta nousseet taskukirjalistojen kärkeen, ja hänen kaikki pokkarinsa ovat ylittäneet Kultapokkari-rajan, joka on Suomessa 20 000 myytyä kirjaa. Vuorinen julkaisee kirjansa yrityksensä Diktaattori Oy:n kautta. Vuorisen kirjoja on myyty Suomessa yhteensä yli kolme miljoonaa kappaletta.
Toukokuussa 2008 Vuorinen alkoi kirjoittaa kolumneja Sanomaan kuuluvan Metro Live -lehden verkkosivuille. Tammikuussa 2011 Vuorisen kolumnit siirtyivät Iltalehden sivuille. Huhtikuussa 2016 Vuorinen aloitti Apu-lehden kolumnistina. Vuorisen kirjoituksissa kommentoidaan usein julkkisten toilailuja humoristiseen sävyyn. Toinen aihe on kirjoittajan oma elämä, erityisesti vuodet radiotoimittajan työssä ja sittemmin kirjailijana. Vuorinen käyttää varsin roisia kirjoitustyyliä, jossa ruumiintoiminnot ovat näkyvässä osassa. Hänellä on tapana keksiä teksteihinsä loppukaneetti, jolla hän tavoittelee lukijalta naurunpurskahdusta. 
Vuorinen on julkaissut vuodesta 2009 lähtien kerran vuodessa hyväntekeväisyyspokkarin, joiden tuottoa on ohjattu muun muassa ensi- ja turvakodeille.
Canadian Imperial Bank of Commerce

Canadian Imperial Bank of Commerce (paremmin tunnettu lyhenteellä CIBC) on yksi Kanadan suurimmista pankeista ja pörssiyhtiöistä. Pankkikonsernin osake noteerataan Toronton ja New Yorkin pörsseissä.
Se muodostettiin 1. kesäkuuta vuonna 1961, kun vuonna 1867 perustettu The Canadian Bank of Commerce ja 1875 perustettu Imperial Bank of Canada yhdistettiin toisiinsa. Molemmat pankit oli perustettu kuninkaallisella erityissäädöksellä ("Royal Charter").
CIBC:n pääkonttori sijaitsee Torontossa, Ontarion provinssissa. Pankin toiminta on keskittynyt Kanadan lisäksi myös Yhdysvaltoihin, Karibialle, Aasiaan ja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Pankilla on yli 11 miljoonaa liikeyritys- ja yksityisasiakasta.
Talousjulkaisu Forbesin maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten Forbes Global 2000 -listalla yhtiö oli vuonna 2017 sijalla 193. Se luokiteltiin samalla Kanadan 6. suurimmaksi pörssiyritykseksi. Yhtiön markkina-arvo oli 34,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria (toukokuussa 2017) ja liikevaihto 14,6 miljardia USD (2016).
Propaani

Propaani eli n-propaani (C3H8), jonka rakennekaava on CH3CH2CH3, on normaaliolosuhteissa väritön, hajuton ja tulenarka kaasu. Se on suoraketjuinen alkaani, jonka moolimassa on 44,1 g/mol, sulamispiste −189,7 °C, kiehumispiste −42,1 °C, leimahduspiste −104 °C, itsesyttymislämpötila 450 °C ja CAS-numero 74-98-6. 
Propaania erotetaan tislaamalla maaöljystä tai -kaasusta. Sitä käytetään muun muassa kotitalouksissa ja teollisuudessa nestekaasuna seoksena butaanin kanssa sekä joissakin spraymaaleissa. Kilogramma propaania sisältää energiaa 12,8 kWh (46 MJ). Propaanista valmistetaan myös lukuisia yhdisteitä, kuten eteeniä, propeenia, propanolia, isopropanolia ja propanaalia. Myös propaanin klooratut johdannaiset ovat merkittäviä teollisuuskemikaaleja.
Turun yliopiston biokemian laitoksella on onnistuttu tuottamaan propaania Escherichia coli -bakteerin avulla. Tämä on ensimmäinen tunnettu propaania tuottava biosynteesimenetelmä.
Propaanin elintarvikkeiden E-koodi on E944. Elintarvikkeissa propaania käytetään lähinnä ponneaineena tai pakkauskaasuna.
Palaminen.
Propaanin palaessa syntyy hiilidioksidia (CO2) ja vettä (H2O).
 C3H8 + 5 O2 → 3 CO2 + 4 H2O
Käyttö päihtymystarkoituksessa.
Propaania käytetään joskus päihdetarkoituksessa imppaamalla.
Ercolano

Ercolano on kunta Italiassa, Napolin kaakkoispuolella Campaniassa. Kunta on perustettu lähelle Vesuviuksen purkauksessa vuonna 79 tuhoutunutta Herculaneumin kaupunkia, mistä nykyinen kunta on myös saanut nimensä vuonna 1969. Tätä ennen se tunnettiin nimellä Resina.
Tumuluskulttuuri

Tumuluskulttuuri ("hautakumpukulttuuri") oli keskipronssikautinen kulttuuri itäisessä Keski-Euroopassa n. 1600–1200 eaa. Kulttuuri tunnetaan siitä, että sen aikana eläneet ihmiset rakensivat suuria hautakumpuja, tumuluksia. Tumuluskulttuuri kehittyi aiempia esikelttiläisiä kulttuureja sotaisammaksi ja levisi siten laajemmalle. Ehkä pohjoisesta tullut hyökkäys luhisti tumuluskulttuurin.
Kulttuurin aikana kauppatiet etelän sivilisaatioista pohjoiseen pysyivät ennallaan ja osaksi voimistuivat. Lopulta kulttuurin alue kattoi osia Saksasta ja Ranskasta ja ulottui Unkariin asti. Tarkemmin kulttuuri ulottui Itä-Kroatiasta Unkariin, Tšekkiin, Slovakiaan, Etelä-Puolaan, Saksaan aivan sen pohjoisinta osaa lukuun ottamatta, Länsi-Ranskaan, Sveitsiin ja Itävaltaan. Kulttuuri jatkoi Uneticen kulttuurin perinteitä, mutta levisi sitä pohjoisemmaksi ja kaakkoisemmaksi. Myös jo Uneticen kulttuurissa rakennettiin hautakumpuja, mutta ne eivät olleet yleisiä. Hautakumpujen rakentaminen lienee tullut idästä Ukrainan ja Kazahstanin aroilta. Toisen vuosituhannen loppua kohden mentäessä kulttuuri muuttui sotaisemmaksi ja laajenemishaluiseksi. Tämä näkyy mm. raskaiden pronssimiekkojen käyttöön ottamisessa kolmiomaisten tikarikirveiden sijaan. Otettiin käyttöön metalliset rintapanssarit ja vahvasti suojaavat kilvet. Ilmestyi myös linnoitettuja asutuksia.. Linnoitettuja asutuksia ilmestyi arviolta 1600 eaa. myös Britteinsaarille joko Uneticen kulttuuriin kuuluvana tai siitä riippumattomana.
Hieman ennen vuotta 1000 eaa. kulttuurin alueella tapahtui hajaantumista, samoihin aikoihin kun eteläisiin sivilisaatioihin, Kreikkaan ja Turkkiin hyökättiin, ja laaja kansainvaellusten aalto uhkasi Egyptiäkin. Tumuluskulttuuri oli yksi kelttiläisen kulttuurin edeltäjistä. Tumuluskulttuurin jälkeen vallitsevaksi tuli asteittain uurnakenttäkulttuuri.
Suppilopikarikulttuuri

 
Suppilopikarikulttuuri oli nuoremmalla kivikaudella Pohjoisessa Keski-Euroopassa vallinnut maanviljelykulttuuri, joka rakensi muun muassa megaliittihautoja. Kulttuuri vallitsi 4000–2700 eaa. Tämä kulttuuri oli varhaisin Pohjois-Saksan maanviljelykulttuuri noin 4500 eaa. alkaen.
Kulttuuri vaikutti Pohjois-Saksassa, Pohjois-Puolassa, Alankomaissa, Tanskassa ja Etelä-Ruotsissa. Tätä maanviljelykulttuuria edelsi mesoliittinen Ertebøllen kulttuuri. Saksassa kulttuuria kutsutaan nimellä Trichterbecher eli TRB. Kulttuuri oli piikivipohjainen. Suppilopikarikulttuurin kannattajat rakensivat suuria
kivisiä hautoja, megaliittihautoja joihin liittyi maarakennelmia.
Suppilopikarikulttuurin aikajako.
Suppilopikarikulttuurin jako Schleswig-Holsteinissa Tanskan ja Saksan rajan tienoilla.
Suppilopikarikulttuurin alueet.
Suppilopikarikulttuuria esiintyi Alankomaista Puolaan, sekä Tanskaan ja Etelä-Ruotsiin. Josef Kostrzewski lajitteli kulttuurin viiteen alueelliseen ryhmään:
Keräilytalous

Keräilytalous perustuu siihen, että ihmiset elättävät itsensä ravinnoksi kelpaavia villejä kasveja keräämällä. Monesti keräily liittyy metsästykseen ja kalastukseen, jolloin on kyse metsästys-keräilystä, jota harjoittavat metsästäjä-keräilijät. Keräilytalouteen liittyi melko liikkuva elämänmuoto. Hyvin varhaisten kivikauden ihmisten tiedetään keräilleen syötäväksi ja parantaviksi yrteiksi kelpaavia kasveja. "Tehostettu keräily" () voi sisältää rikkakasvien kitkemistä, kasveja syövien eläinten häätämistä pois, kastelua ja kasvien harkittua rajoitettua keräämistä, jotta ne eivät häviäisi alueelta kokonaan.
Maanviljely kehittyi viljakasvien keräilystä, kun huomattiin, että siemen itää ja syntyy uutta viljaa. Alkeellisempi maanviljelyn muoto oli puutarhaviljely, jossa kasvatettiin vaikeasti varastoitavia vihanneksia.
Valaistus

Valaistus käsittää keinotekoiset valonlähteet kuten lamput, ledit ja sisätiloihin tulevan päivänvalon. Päivänvaloa käytetään usein pääasiallisena valonlähteenä päivisin.
Valaistukseen kuluu merkittävä osa maailman energiantuotannosta. Keinotekoinen valaistus toteutetaan nykyään yleisimmin sähköllä. Aiemmin siihen on käytetty kaasua, öljyä ja kynttilöitä, jotka yhä ovat käytössä joissain tilanteissa. Suomessa päre oli maaseudulla yleinen valaistusneuvo aina 1800-luvun lopulle saakka. Oikeanlaisella valaistuksella voidaan parantaa työtehoa tai luoda tunnelmaa. Sisävalaistus on olennainen osa sisustusta. Valaistus voidaan luokitella käyttötarkoituksen mukaan joko yleis-, kohde- tai työvalaistukseksi. 
Valaisimet.
Valaisimia on saatavilla moniin eri tarkoituksiin ja tyyleihin. Jotkut ovat hyvin pelkistettyjä ja yksinkertaisia, kun taas toiset ovat jo itsessään taideteoksia. Valaisimissa voidaan käyttää lähes mitä tahansa materiaaleja, kunhan ne ovat lämmön kestäviä ja täyttävät turvallisuusmääräykset.
Antonov An-32

Antonov An-32 on Neuvostoliittolainen kuljetuskone. Se perustuu Antonov An-26:n jatkokehitykseen korkeita (&gt; 4500 m) ja kuumia (&gt; 50 C) paikkoja varten. Intia osti 1980-luvulla armeijakäyttöön 112 kappaletta Antonov An-32:a. Ne otettiin käyttöön vuonna 1984.
Intia pyrki uusimaan Antonov An-32 -malleja MS-21:iin 2010-luvulle tultaessa. Vuonna 2008 Intia solmi Ukrainan kanssa sopimuksen An-32 laivaston modernisoinnista. Ennen Krimin sotaa 2014 Ukraina ehti modernisoida 45 konetta. Loput 60 kappaletta piti modernisoida Intiassa, mutta projekti on jäissä Venäjän ja Ukrainan välisen sodan aiheuttaman komponenttipulan takia.
Antonov An-72 on An-32, johon on sovitettu suihkumoottorit.
Antonov/Taqnia An-132 perustuu An-32 -malliin.
Gaithersburg

Gaithersburg on kaupunki Yhdysvaltain Marylandissa. Sen väkiluku on 58 091, mikä tekee siitä osavaltion toiseksi suurimman kaupungin.
National Institute of Standards and Technologyn (NIST) päämaja on Gaithersburgissa.
Erieye

Erieye on lentokoneeseen sijoitettava ruotsalaisen Saab Electronic Defence Systemsin (aiemmin Ericsson Microwave Systems) kehittämä ilmavalvontatutka (, AEW&amp;C). Se käyttää sähköisesti skannaavaa antenniteknologiaa (, AESA). Järjestelmän alustana on käytetty Saab 340, Saab 2000 ja Embraer ERJ 145 -koneita (Embraer R-99). 
Tutka mahdollistaa 300 asteen peiton ja 450 kilometrin kantaman.
Saab tarjosi Suomelle kahta Saab GlobalEye -Erieye-järjestelmää vuonna 2019, jos Suomi olisi valinnut uudeksi hävittäjämalliksi ruotsalaisen Jas Gripenin. Kyseessä olisi ollut kuitenkin vain tutkajärjestelmä, jota kantava kone ei kuulunut tarjoukseen. Suomi ei kuitenkaan valinnut uudeksi hävittäjäkseen Gripeniä.
Käyttäjät.
Myös mm. Saudi-Arabia on ilmaissut kiinnostuksensa järjestelmää kohtaan.
Paul Mauriat

Paul Mauriat (4. maaliskuuta 1925 Marseille, Ranska – 3. marraskuuta 2006 Perpignan, Ranska) oli ranskalainen kapellimestari ja säveltäjä.
Hänen tunnetuin teoksensa on ”L'Amour est bleu (Love is Blue)”. Se on instrumentaaliversio kappaleesta ”L'Amour est bleu”, jolla Luxemburgin edustaja Vicky Leandros tuli neljänneksi vuoden 1967 Eurovision laulukilpailussa. Instrumentaaliversio ylsi seuraavana vuonna listakärkeen muun muassa Yhdysvalloissa. Suomeksi kappaletta on esitetty nimellä "Rakkaus on sininen".
Ennen tätä hänen suurimpia kansainvälisiä menestyksiään oli yhteistyössä kapellimestari/säveltäjä Frank Pourcelin kanssa tehty "Chariot", josta Petula Clark sai kultalevyn ranskankielisenä esityksenä. Pourcell ja Mauriat käyttivät salanimimiä J.W. Stole ja Del Roma. Yhdysvaltalainen Little Peggy March sai kappaleesta ykköshitin kotimaassaan huhtikuussa 1963 nimellä ”I Will Follow Him”, joka tuli tunnetuksi myös vuoden 1992 elokuvasta "Nunnia ja konnia". Suomessa Marchin versio oli sijalla 3.
Muita Mauriat’n tekemiä versioita ovat muun muassa Claude Morganin säveltämä ”El Bimbo”, jonka suomeksi lauloi Marion Rung, ja Augusto Algueron ja Juan Manuel Serrat'n sävellys ”Penelope” vuodelta 1970.
Mauriat kasvoi Pariisissa ja alkoi johtaa omaa orkesteriaan toisen maailmansodan aikoihin. Viimeisimmän esityksensä hän antoi 1998 Osakassa, Japanissa.
Kaya

Kaya on kaupunkikunta Burkina Fasossa sekä Centre-Nordin alueen ja Sanmatengan provinssin hallinnollinen keskus. Se sijaitsee sata kilometriä Ouagadougousta koilliseen. Kunnassa on 208 700 ja kaupunkialueella 122 900 asukasta (vuonna 2019, väestönlaskenta).
Maantiede ja asutus.
Kayan kunnan pinta-ala on 922 ja kaupunkialueen 27 neliökilometriä. Kaupunkikunta rajoittuu pohjoisessa Barsaloghon, idässä Pissilan, etelässä Bousssouman ja luoteessa Namissiguiman kuntiin. Maisemaa leimaa kumpuileva tasanko kukkulajonoineen. Tärkein vesistö on Nakambén eli Valkoisen-Voltan valuma-alueeseen kuuluvat Napagaba.
Seutu kuuluu Sudanin ilmastovyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 450–750 millimetriä. Sadekausi kestää kesäkuusta syyskuuhun. Luonnonvarainen kasvillisuus on pensassavannia ja jokivarsien galleriametsiä.
Kuntaan kuuluu seitsemän kaupunginosaa ja 71 kylää. Asukkaat ovat etupäässä moseja.
Liikenne, talous ja palvelut.
Kaya on maatalousalueen taloudellinen ja liikennekeskus. Sen kautta kulkevat Ouagadougousta Doriin johtava maantie RN3 ja Ouahigouyan ja Koupélan välinen RN15. Ouagadougousta 1980-luvulla rakennettu rautatie ei ole käytössä.
Väestön pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, maissi, riisi, lehmänpapu, maapähkinä, maapapu, seesami ja vihannekset. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat, aasit, hevoset ja siipikarja. Kaupungissa on suuri torialue. Käsityöläiset muokkaavat varsinkin nahkaa ja vuotia. Teollisuutta edustavat leipomot ja minimeijerit. Seudulla kaivetaan kultaa perinteisin menetelmin.
Kaupungissa on joukko julkisia ja yksityisiä lyseoita, kaksi ammattikoulua ja yksityinen tekninen korkeakoulu. Terveyspalveluihin kuuluvat aluesairaala, terveyskeskukset ja yksityisklinikka. Kulttuurilaitoksia ovat nuoriso- ja kulttuuritalo, naisten talo, kulttuurikeskus ja elokuvateatteri.
Matkailu ja nähtävyydet.
Paikallisia nähtävyyksiä ovat pieni museo, käsityöläiskortteli ja -tori sekä Demin tekojärvi. Kaupungissa on majoituspalveluja, mutta matkailu ei ole kovin kehittynyttä.
Alkoholidehydrogenaasi

Alkoholidehydrogenaasi on entsyymi, joka katalysoi reaktiota, jossa alkoholi hapettuu vastaavaksi aldehydiksi. Alkoholidehydrogenaasi hajottaa pääasiassa etanolia asetaldehydiksi, mutta se toimii myös muiden primääristen alkoholien hapetusreaktioissa. Juuri tästä syystä liiallinen etanolipitoisuus elimistössä voi haitata esimerkiksi silmän sauvasolujen rodopsiinin retinaaliosan muodostumista retinolista. Ihmiselimistö ei kykene itse tuottamaan retinaalia vaan tarvitsee siihen joko retinolia (A1-vitamiinia) tai sen esiastetta beetakaroteenia. Etanolin jatkuva läsnäolo alkoholidehydrogenaasin ympäristössä voi kroonisilla etanolin suurkuluttajilla vaikeuttaa myös hyödyllisiä alkoholien hapettumisreaktioita, kuten esimerkiksi rodopsiinin, näköpurppuran, ainesosan retinaalin muodostumista esiasteesta retinolista. Alkoholismin hoidossa käytetty disulfiraami eli antabus on aldehydidehydrogenaasin irreversiibeli inhibiittori. Kun aldehydidehydrogenaasi on estetty, elimistöön joutunut etanoli jää asetaldehydiksi, joka aiheuttaa voimakkaan pahoinvoinnin. Alkoholidehydrogenaasia esiintyy maksassa, munuaisissa ja aivoissa.
Reaktio:
CH3CH2OH + NAD+ → CH3CHO + NADH + H+
Alkoholidehydrogenaasin entsyyminumero on EC 1.1.1.1 ja CAS-numero 9031-72-5.
Novodevitšin hautausmaa

Novodevitšin hautausmaa () on Moskovan tunnetuin hautausmaa. Hautausmaa perustettiin vuonna 1898 Novodevitšin nunnaluostarin viereen. Nykyään hautausmaa on osa Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2004 liitettyä kohdetta "Novodevitšin luostarin kokonaisuus". Hautausmaalle on haudattu 27 000 ihmistä, joiden joukossa on lukuisia kuuluisuuksia.
Neuvostoaikana hautausmaa oli arvojärjestykseltään toinen Kremlin muurin jälkeen. Neuvostoliiton kaaduttua siitä tuli ensimmäinen, koska muuriin ei enää haudata; hautausmaalta alkaa loppua tila, koska neuvostoajan uurnahautauksen tilalle on tullut mittavassa määrin arkkuhautaus. 
Novodevitšin hautausmaa on avoinna päivittäin kello 9–17, kesäkaudella touko-syyskuussa 9-19. Sisäänpääsy on maksuton. 
Kuuluisia Novodevitšiin haudattuja.
1850-luvulla
1800-luvulla
1900-luvulla
1910-luvulla
1920-luvulla
1930-luvulla
1940-luvulla
1950-luvulla
1960-luvulla
1970-luvulla
1980-luvulla
1990-luvulla
2000-luvulla
2010-luvulla
2020-luvulla
Toyota Gaia

Toyota Gaia on Toyotan vuosina 1998-2004 Japanin markkinoille valmistama tila-automallisto. Siitä on olemassa 6- ja 7-paikkaiset versiot. Perusmalli on etuvetoinen, mutta myös nelivetoinen versio on olemassa. Gaian korvasi Toyota Isis.
Tekniset tiedot.
Korinumerot:
Mitat:
Moottorivaihtoehdot:
Gibberelliini

Gibberelliinit ovat kasvihormoneja, jotka mm. edistävät kasvua. Gibberelliineja tuottuu eniten silmuissa ja lehdissä. Erilaisia gibberelliinejä tunnetaan yli 100. Ne on nimetty löytämisjärjestyksessä. Yleisin gibberelliini on GA1. Gibberelliinit ovat diterpeenejä, jotka voidaan tuottaa mevalonihaposta.
Historia.
Gibberelliinit ovat saaneet nimensä "Gibberella fujikuroi" -sienestä. Sieni aiheuttaa riisillä pitkäkasvuisuutta. Vuonna 1938 sienestä eristettiin pitkäkasvuisuutta aiheuttava tekijä, joka nimettiin gibberelliiniksi. Vuonna 1958 selvitettiin, että kasvit valmistavat gibberelliiniä myös itse.
Vaikutukset.
Gibberelliini vaikuttaa varren pituuskasvuun. Lyhyen ja vankkavartisen viljakasvin tuotossa voidaan käyttää gibberelliinin estäjiä. Kasvien kääpiökasvuisuus johtuu gibberelliinituoton häiriöistä. Esimerkiksi matalien ja tuuheiden koristekasvien kasvatuksessa voidaan käyttää gibberelliinin estäjiä. Kun gibberelliiniä annetaan kääpiökasvuiselle kasville, sen kasvu normalisoituu. 
Gibberelliinit lisäävät solujen jakautumista aiheuttaen solusyklin siirtymistä mitoosiin. Gibberelliinit aiheuttavat myös solujen levenemistä.
Gibberelliinit vaikuttavat hede- ja emikukkien kehitykseen. Mikäli maissin hedekukkia käsitellään gibberelliinillä, alkavat hedekukat kehittyä emikukiksi.
Gibberelliinit vaikuttavat myös siementen itämiseen. Mikäli lepotilassa olevia siemeniä käsitellään gibberelliinillä, ne saadaan itämään.
Keskiyön pikajuna

Keskiyön pikajuna ("Midnight Express") on vuonna 1978 ensi-iltansa saanut Alan Parkerin ohjaama elokuva. Se perustuu huumeiden salakuljetuksesta kiinnijääneen, turkkilaiseen vankilaan joutuneen amerikkalaismiehen Billy Hayesin omaelämäkertaan. Elokuvassa Hayesia esittää Brad Davis.
Nimen ”pikajuna” ei ole mikään konkreettinen juna, vaan vankilaslangilla ilmaistu ainoa pakotie vankilasta.
Elokuva kertaa Hayesin kiinnijäämisen lentokentällä, draaman oikeussalissa ja julman elon vankilassa tavalla, joka sai turkkilaiset viranomaiset suuttumaan. He raivostuivat kuvasta, jonka "Keskiyön pikajuna" antoi turkkilaisista vankiloista huumekeskuksina ja vanginvartijoista mielipuolisina kiduttajina. Käsikirjoittaja Oliver Stone myönsikin 2004 Turkin-vierailullaan, että tositarinaan perustuneen elokuvan tapahtumat koettelivat toden ja kuvitelman rajoja. Vartijoiden julmuutta ei kuvattu Hayesin elämäkerrassa, vaan se oli elokuvan tehokeino.
Turkkiin sijoittuva tarina kuvattiin Maltalla.
Elokuva keräsi kuusi Oscar-ehdokkuutta, muiden muassa parhaan elokuvan ja parhaan miessivuosan (Hurt) ja se voitti palkinnoista kaksi: Giorgio Moroderin musiikista ja Stonen sovitetusta käsikirjoituksesta. Davis vastaanotti Golden Globe -palkinnon parhaana uutena näyttelijänä.
Toyota Previa

Toyota Previa on Toyotan valmistama tila-automallisto, jota myydään muun muassa Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Japanissa vastaava auto on nimeltään Toyota Estima ja Australiassa Toyota Tarago.
Previa Mk. I (1990–1999).
Ensimmäisen sukupolven Previassa oli liukuovi takamatkustajille vain toisella puolella. Nelisylinterinen moottori on erikoisesti sijoitettu osittain etupenkkien alle, jolloin keula on saatu lyhyeksi. Kaikki huollettavat laitteet, kuten laturi ja jäähdytysjärjestelmä, ovat konepellin alla. Tämä rakenne mahdollistaa hyvän painojakauman, joka parantaa ajo-ominaisuuksia. Ongelmana on kuitenkin se, että moottoria ei voida vaihtaa isompaan, koska samaa rakennetta ei käytetä muissa Toyotan automalleissa. Tämä oli suuri ongelma, kun mallia yritettiin viedä Yhdysvaltojen markkinoille, jossa asiakkaat halusivat isompia moottoreita, koska olivat tottuneet niihin. Toyota kuitenkin ratkaisi ongelman lisäämällä autoon Roots-tyyppisen mekaanisen ahtimen, jolloin moottorista saatiin tehoa 168 hevosvoimaa ja vääntöä 278 Nm.
Previasta oli olemassa taka- ja nelivetoiset versiot. Moottori on 2,4-litrainen, nelisylinterinen 135 hevosvoiman JIS-moottori. Vaihteistovaihtoehtoina oli 4-portainen automaatti tai 5-vaihteinen manuaali. Previassa oli istuinpaikat joko 7:lle tai 8:lle riippuen varustelutasosta ja penkkien sijoittelusta. 
Yhdysvalloissa Previaa myytiin vuosien 1991 ja 1997 välillä. Yhdysvaltoihin Previat tuotiin Euroopasta kilpailemaan muun muassa Chrysler Town and Countryn, Dodge Caravanin ja Plymouth Voyagerin kanssa. Yhdysvaltain markkinoilta Previa poistui ensimmäisen mallin jälkeen, ja sen korvasi perinteisemmin suunniteltu Toyota Sienna.
Japanissa oli myytävänä myös pienempiä versioita nimillä Toyota Estima Emina ja Toyota Estima Lucida. 
Previa Mk. II (2000–2005).
Uusi Previa on hieman edeltäjäänsä pitempi ja kapeampi. Siinä on molemmilla puolilla liukuovet ja paikat 6:lle, 7:lle tai 8:lle matkustajalle varustelusta ja penkkisijoittelusta riippuen. Euroopassa myytävät mallit ovat saatavilla sekä bensa- että dieselmoottoreilla. Dieselmoottori on 2,0-litrainen, ja siinä on tehoa 116 hevosvoimaa. Bensamoottori on 2,4-litrainen ja 156-hevosvoimainen. Molemmissa malleissa on 5-vaihteinen manuaalivaihteisto vakiona, mutta lisävarusteeksi bensamalliin saa 4-portaisen automaatin. Previa on osoittautunut teknisesti luotettavaksi tila-autoksi ja pitää jälleenmyyntiarvonsa poikkeuksellisen hyvin. 
Vuoden 2003 Euro NCAP -kolaritestistä Previa sai tulokseksi neljä tähteä viidestä. 
Previa Mk. III (2006–).
Kolmannen sukupolven Toyota Previa on saatavilla Japanin, Australian, Hongkongin ja Taiwanin markkinoilla. Japanissa autoa myydään edelleen nimellä Toyota Estima ja Australiassa Toyota Tarago. Autosta on myös saatavilla hybridimalli Japanin ja Hongkongin markkinoilla. Previa on saatavissa 2,4- tai 3,5-litraisella moottorilla.
Pontiac Vibe

Pontiac Vibe on henkilöauto, jota valmistettiin General Motorsin Pontiac-tuotemerkin alla. Se perustuu tekniikaltaan Toyota Matrixiin.