Colette

Sidonie-Gabrielle Colette (28. tammikuuta 1873 Saint-Sauveur en Puisaye, Yonne, Ranska – 3. elokuuta 1954 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, jonka tunnettuja teoksia ovat romaanit "Gigi" (1944) ja viiden romaanin "Claudine-sarja".
Henkilöhistoria.
Coletten isä oli veronkantaja, entinen zuavikapteeni Jules-Joseph Colette ja äiti Sidonie eli Sido Landoy. Colette kävi kansakoulun.Aviomiehensä pyynnöstä Colette ryhtyi kirjoittamaan lapsuusmuistelmiaan, joista muotoutui ensin hänen esikoisteoksensa "Claudine à l'école" ja sitten useamman Claudine-teoksen sarja. Gauthier-Villars julkaisi ne ensin omissa nimissään. Avioliitto päättyi eroon virallisesti 1910, ja Colette ryhtyi kirjailijan työn ohella näyttelijäksi. Vuonna 1912 hän solmi avioliiton Henry de Jouvenelin kanssa, josta ero tuli voimaan 1925. Avioituessaan vuonna 1935 Maurice Goudeketin kanssa Colette oli 62-vuotias, joskin suhde oli alkanut jo 10 vuotta aiemmin. Tämä kolmas avioliitto kesti kirjailijan kuolemaan saakka ja oli elämäkerran kirjoittajan Judith Thurmanin mukaan avioliitoista kestävin ja seesteisin. Elämänsä varrella hänellä oli suhteita kummankin sukupuolen edustajien kanssa..
Colette sai vuonna 1920 nimityksen Kunnialegioonan ritariksi, ja vuonna 1953 hän sai suurupseerin arvon. Hänet valittiin ranskalaisen Goncourt-akatemian puheenjohtajaksi sen historian ensimmäisenä naisena. Hän oli avoimesti biseksuaalinen. Colette kuoli Pariisissa 81-vuotiaana, ja hänet haudattiin Père-Lachaiseen.
Colette oli ehdokkaana vuoden 1948 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Ehdottaja oli Ranskan akatemian jäsen Claude Farrère. Komitean mielipide oli murskaava: "...liikkuu tasolla, joka ei mitenkään voi tulla kyseeseen Nobelin palkinnosta päätettäessä." Lausunnossaan komitea hämmästelee, että häntä on yleensä edes ehdotettu.
Kirjallinen tuotanto.
Colette julkaisi lähes 80 kaunokirjallista teosta sekä muistelmia ja näytelmiä mutta kirjoitti myös pakinoita, matkakuvauksia ja teatteriarvosteluja, jotka ilmestyivät 1930-luvulla neljänä niteenä nimellä "La Jumelle noire" (1934–1938).
Colette kertoo kiehtovasta elämästään teoksessa "Mes apprentissages" (1936), joka oli yksi hänen monista omaelämäkerrallisista teoksistaan, ja keskittyy siinä erityisesti ensimmäisen avioliittonsa aikaan Gauthier-Villarsin kanssa.
Kirjailijantyönsä ohella Colette oli toimittaja, kolumnisti ja teatterikriitikko. 1930-luvulla hän oli "Le Journalin" pääasiallinen teatteriarvostelija. Hän arvosteli vähintään neljä teatteriensi-iltaa viikossa. Hänen kootut kolumninsa käsittävät neljä paksua nidettä nimellä "La Jumelle noire". Thurman sanoo, että arvostelujen "skaalan laajuutta ja kynän sujuvuutta ei voi olla ihailematta, ja kaikesta henkii laaja sivistyneisyys – eurooppalaisen teatterin klassikkojen tuntemus ja perehtyneisyys uusimpiin virtauksiin".
Colette itse piti parhaana kirjanaan "Puhdasta ja epäpuhdasta", ja samaa mieltä on kriitikko Ville Hänninen "Parnassossa". Hänen arvionsa mukaan kirja kiinnostaa nykylukijaakin. Se kertoo boheemeista, jotka elivät dekadenttia, eksotiikkaa ja erilaisuutta syleilevää elämää, ja teksti virtaa ja herättää uteliaisuutta. 
Ranskan saksalaismiehityksen aikana Colette julkaisi artikkeleita yhteistoimintaa kannattaneessa "Le Petit Parisien" -lehdessä ja lisäksi yhden artikkelin avoimesti saksalaismielisessä "La Gerbessa".