tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ace of Spades

Ace of Spades on brittiläisen heavy metal -yhtye Motörheadin vuonna 1980 ilmestynyt neljäs studioalbumi. Levy lasketaan yhdeksi heavymusiikin merkittävimmistä virstanpylväistä, koska sillä Motörheadin heavy metalin, rockin ja bluesin sekoitukseen perustuva tyyli oli kehittynyt huippuunsa. Motörheadin ilmaisua juuri sellaisena, kuin se tällä levyllä ilmenee, pidetään yleisesti speed ja thrash metal -tyylilajien esimuotona. Levyn nimikappaleesta tuli levyn ilmestyttyä menestys, ja se on edelleen Motörheadin tunnetuimpia ja suosituimpia kappaleita. Levyllä soittaa Motörheadin klassinen Lemmy Kilmisterin, Phil "Philthy Animal" Taylorin ja "Fast" Eddie Clarken muodostama kokoonpano. 
Nauhoitus ja julkaisu.
Levy äänitettiin elokuussa ja syyskuussa 1980 Jacksonin studioilla Rickmansworthissa tuottaja Vic Mailen kanssa. Ennen albumin julkaisua ja tulevaa kiertuetta julkaistiin single "Ace of Spades" 27. lokakuuta 1980 ja marraskuun alussa se oli sijalla #15. Albumi julkaistiin 8. marraskuuta 1980 ja sijoittui sijalle #4 Britannian albumilistalla, joten levy-yhtiö Bronze painoi albumista heti kultaisen, rajoitetun painomäärän, vinyylin. Albumin kansikuva otettiin louhoksella Barnetissa.
28. tammikuuta 2003, Silverline julkaisi albumista DVD-Audio-version. Albumin teosta on myös tehty dokumentti (osa "Classic Albums" sarjaa), joka julkaistiin DVD:llä 28. maaliskuuta 2005 yhtiöstä Eagle Vision. Dokumentti sisältää Lemmyn, Phil Taylorin ja Eddie Clarken haastattelut.
Vaikutus.
Ace of Spades on yksi Motörheadin parhaista albumeista ja useat pitävät sitä parhaana. Siitä on tullut monien yhtyeiden ja albumeiden vaikuttaja, klassikko. Vaikka yhtye kutsuukin omaa musiikkiaan samanlaiseksi rock 'n rolliksi kuin Eric Claptonin ja Jimi Hendrixin musiikki, albumia ja varsinkin sen nimikappaletta on pidetty suurena vaikuttajana etenkin thrash metallin synnylle. Albumi on listattu kirjassa "1001 Albums You Must Hear Before You Die". Albumin nimikappale sijoittuu VH1:n laatimassa luettelossa kaikkien aikojen parhaista metallikappaleista sijalle 10.
Kappaleet.
Uusintapainoksen lisäkappaleet
Kaksi viimeistä kappaletta ovat alun perin ilmestyneet yhdessä Girlschoolin kanssa tehdyllä St. Valentine's Day Massacre EP:llä.
Sprengtporten

Sprengtporten ven. "Спренгтпортен", oli ruotsalainen aatelissuku. Suvun perustaja oli saksalaissyntyinen everstiluutnantti Volmar Jakob Rolandt (k. 1688), joka aateloitiin Ruotsissa vuonna 1651 nimelle Sprengtport. Sprengtporten oli jo 1600-luvulla tunnettu sotilassuku, jonka jäsenet olivat vaikuttaneet varsinkin itäalueilla. Varsinkin Georg Magnus Sprengtporten vaikutti suuresti Suomen autonomian ajan historiaan.
Suvun yksi haara on korotettuu Ruotsissa paronin arvoon sekä Venäjän keisarikunnassa kreivin arvoon.
Merkittäviä suvun edustajia.
Suvun hautapaikkoja.
Suvun hautapaikka sijaitsee Pietarissa Smolenskin luterialinen hautasusmaalla.
Spartan kuningas

Spartan kuninkaat hallitsivat antiikin Spartaa. Kuninkaita oli aina kaksi, ja he tulivat eri kuninkaallisista suvuista – agiadeista ja eurypontideista. Kuninkaiden tehtäviin kuului toimia ylipappeina, tuomareina ja sotapäällikköinä. Myöhemmin kuninkaiden valtaa rajoitettiin, ja enemmän valtaa saivat eforit ja neuvosto ("gerusia"). 
Sellasian taistelun jälkeen.
Sellasian taistelun jälkeen Spartasta tuli tasavalta (221 eaa. – 219 eaa.).
Châlons-en-Champagne

Châlons-en-Champagne on kaupunki Ranskassa Grand Estin alueella. Châlons-en-Champagne sijaitsee Champagnen historiallisen maakunnan alueella. Kaupungin entinen nimi Châlons-sur-Marne muutettiin virallisesti nykyiseen muotoonsa vuonna 1998. 
Vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 46 184 asukasta. Kaupunki oli Marnen departementin ja Champagne-Ardennen suuralueen pääkaupunki ennen alueuudistusta.
The Esquires

The Esquires on suomalainen rautalanka- ja popyhtye, joka perustettiin Helsingissä pääsiäisenä 1962. Tuolloisessa kokoonpanossa soittivat Eero Raittinen (rummut), Jussi Raittinen (komppikitara), Reijo Bergström (soolokitara) ja Kari Bergström (basso), jonka korvasi pian vanha rockpioneeri Jorma Kalenius.
Vuoden 1963 toukokuussa yhtye levytti ensimmäisen singlensä, joka oli rautalankaversio Tapio Rautavaaran rallista "Juokse sinä humma"'. Lokakuussa Raittiset lähtivät The Soundsiin ja heidän tilalleen tulivat Timo Jämsen (oikealta nimeltään Keijo Ahola) ja Petteri Snell. Soittamisen lisäksi myös Bergström, Jämsen ja Kalenius alkoivat laulaa. Yhtye levytti vuosien 1964–1965 välisenä aikana seitsemän Reino Helismaan Beatles-käännöstä, joista suosituin oli heinäkuussa 1964 levytetty "Maailma ilman rakkautta". Omien levyjensä lisäksi The Esquires soitti muun muassa Lasse Mårtensonin levyllä "Nousevan auringon talo" ja vuonna 1965 Helsingissä konsertoineen Gene Vincentin taustayhtyeenä.
Snellin erottua yhtyeestä lokakuussa 1964 rumpalit vaihtuivat tiheään tahtiin. Vuonna 1966 yhtyeestä tuli Johnnyn taustayhtye ja se muutti nimekseen Frankies. Tässä vaiheessa Timo Jämsen lopetti muusikon uransa kokonaan. The Esquires soitti myös hetken aikaa Ritva Palukan taustayhtyeenä.
2000-luvulla The Esquires on soittanut erilaisissa Back to the Sixties -tapahtumissa kokoonpanolla Bergström, Jämsen, Pikkis Bertula ja Kakku Karjalainen.
Jari Salmi

Jari Salmi (s. 17. joulukuuta 1962 Kemi) on suomalainen teatteri- ja televisionäyttelijä.
Salmi valmistui teatteritaiteen maisteriksi Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta vuonna 1993. Hän oli tekemässä kaksi Venla-palkintoa saanutta sketsisarjaa "Pulkkinen", jota kuvattiin ja esitettiin Nelosella kolme tuotantokautta ja 35 jaksoa vuosina 1999–2002. Salmi käsikirjoitti sarjan yhdessä Juha Jokelan kanssa ja esitti pääroolit parinaan Antti Virmavirta.
Salmi on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa "Päin perhettä" (Yle TV2), "Metsolat" (Yle TV2) ja lastensarjassa "JUU EI" (Yle TV2). Lisäksi Salmella on ollut rooleja elokuvissa "Kelle kellot soivat", "Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä", "Kummelin Jackpot" ja "Aleksis Kiven elämä".
Kari Hakala

Kari Lasse Olavi Hakala (s. 18. marraskuuta 1954 Pori) on suomalainen televisio- ja teatterinäyttelijä, ohjaaja, teatterinjohtaja, linja-autonkuljettaja ja yrittäjä. 
Hänen yksi tunnetuimmista rooleista on televisiosarja "Metsoloiden" Erkki Metsola.
Ura.
Hakala on saanut koulutuksensa Tampereen yliopiston näyttelijäntyönlinjalla, josta hän valmistui 1977teatteritaiteen maisteriksi. Hän on tehnyt teatterityötä muun muassa Hämeenlinnassa, Lahdessa ja Tampereella sekä KOM-teatterissa. Hän on esiintynyt myös Raatikossa. Vuodesta 1985 Hakala on ollut freelancer-näyttelijä, -tuottaja ja -ohjaaja. Hän on työskennellyt muun muassa Kansan Raamattuseurassa ja johtanut Teatteri Albaa, jonka tarkoituksena oli tehdä teatteria, jossa olisi vahva kristillinen sanoma ja arvolataus.
Hakala esitti pitkään näytelmää "Markuksen evankeliumi", joka on kolmetuntinen yhden miehen monologi. Paavo Liskin ohjaamassa näytelmässä Hakalalla oli kaikkiaan 77 roolia. Työuupumus pakotti hänet vetäytymään näyttelijän työstä 2000-luvun alkupuoliskolla.
Hakalan käsikirjoittama ja ohjaama pääsiäisnäytelmä "I.N.R.I. Ristiuhri" esitettiin Olavinlinnassa 2006 ja 2007. Maaliskuussa 2007 sai Tampereen tuomiokirkossa ensi-iltansa Hakalan ohjaama "Vihan päivät 1918" -draama, jossa hän itse esitti arkkiveisaajan osan. Tytti Issakaisen kirjoittama draama kertoo Suomen sisällissodasta. Ohjaustyöstään Hakala sai Tampereen kaupungin kulttuuriteko -palkinnon 2007. Hakalan ja Issakaisen kirjoittama ja Hakalan ohjaama "Yhdestoista hetki" esitettiin Olavinlinnassa vuoden 2009 pääsiäisenä. Issakaisen ja Hakalan kirjoittama sekä Lasse Heikkilän säveltämä musikaali "Eläkepommi" sai ensi-iltansa syyskuussa 2009 Tampereen Teatterissa Kari Hakalan ohjaamana. Rauman kaupunginteatteriin hän ohjasi marraskuussa 2010 Tuomas Parkkisen näytelmän "Madaamit".
Hakalan viimeisimpiä töitä on eräs päärooleista sotilaspastori Hiltusena elokuvassa "Hiljaisuus" (2011), jonka on käsikirjoittanut Esko Salervo ja ohjannut Sakari Kirjavainen. Keväällä 2012 Hakala valittiin Kemin kaupunginteatterin johtajaksi, mutta hän luopui tehtävästä koeajan jälkeen.
Vuonna 2012 Hakala nähtiin MTV3:n saippuasarjassa "Salatut elämät" lahkonjohtaja Johannes Rintalana, joka telkesi tyttäriään pannuhuoneeseen vangiksi.
Yksityiselämä.
Hakala on asunut Etelä-Pohjanmaalla Kurikassa. Hän lopetti alkoholin käytön kokonaan vuonna 2011. Aikaisemmin Hakala on asunut Merikarvialla ja pyörittänyt Kallon Loisto -nimistä kahvilaa Porin Mäntyluodossa. Hakala on asunut myös Kangasalla, ja hänet on vallittu Vuoden kangasalalaiseksi.
Olli Seppälä on kirjoittanut Hakalan elämäkerrallisen henkilökuvan "Kari Hakala - kiihko ja kutsumus" (2009). Hakalan veli Ilpo Hakala on näytellyt Tampereen Teatterissa ja toiminut myös TT:n hallintojohtajana.
Leo Strauss

Leo Strauss (20. syyskuuta 1899 – 18. lokakuuta 1973) oli amerikansaksalainen filosofi ja poliittinen ajattelija. Hän oli juutalaisesta perheesta, ja hän syntyi Kirchhainissa Saksan keisarikunnassa. Strauss muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1937 ja toimi monissa yliopistoissa opettajana ennen kuolemaansa vuonna 1973. Hänen nimeään kantaa yhdysvaltalainen Leo Strauss -palkinto, jonka myöntää American Political Science Association.
Straussin ajattelun keskeinen vaikuttaja oli Platon, jonka tavoin Strauss katsoi, että jotkut on tarkoitettu johtoasemaan, toiset johdettaviksi. Platonista Strauss kuitenkin erosi siinä, että hänen mielestään johtajiksi kaikkein sopivimpia ovat sellaiset henkilöt, jotka mieltävät ainoaksi luonnolliseksi oikeudeksi vahvemman oikeuden itseään heikompien hallintaan eivätkä pidä moraalisuutta todellisuudessa olemassa olevana asiana. Platon sen sijaan vaati johtajilta vallan houkutusten karttamisen kannalta riittävän korkeaa moraalia.
Straussin mielestä uskonto on yhteiskuntaa koossa pitävä voima. Hän piti maallistunutta yhteiskuntaa erityisen huonona, koska siihen liittyvät yksilökeskeisyys, liberalismi ja relativismi saattavat kannustaa toisinajatteluun, joka puolestaan straussilaisen ajattelun mukaan vaikuttaa voimakkaan kielteisesti yhteiskunnan kykyyn muualta tulevien uhkien ehkäisemisessä.
Straussin opin mukaan poliittisella järjestelmällä täytyy olla ulkopuolinen uhka, jotta se voi pysyä vakaana ja yhtenäisenä. Jos uhkaa ei löydy, se pitää keksiä. 
"New York Timesissa" ja "The New Yorkerissa" ilmestyi toukokuussa 2003 artikkeleita, joiden mukaan monet George W. Bushin hallinnon tärkeimmät henkilöt ovat Leo Straussin ajattelun kannattajia. Kirjoitusten mukaan apulaispuolustusministeri Paul Wolfowitz on heistä merkittävin.
Jihlava

Jihlava () on kaupunki Tšekissä. Jihlava-joen () rannalla sijaitseva kaupunki on Vysočinan läänin keskus. Jihlavassa asui vuoden 2020 arvion mukaan 51 216 asukasta.
Kaupunki sijaitsee Määrin ja Böömin historiallisella rajalla. Kaupungin historia onkin useiden eri vallanpitäjien värittämä: eri aikakausina kaupunkia ovat pitäneet vallassaan niin Ruotsi, Baijeri, Preussi kuin Saksakin.
1200-luvulla Jihlavassa kaivettiin hopeaa. Se on Tšekin vanhin kaivoskaupunki. 1600-luvulle tultaessa kangaskauppa oli noussut tärkeäksi elinkeinoksi. 1800-luvulla kaupunkiin perustettiin tupakkatehdas ja myöhemmin Jihlavaan kehittyi ajoneuvoteollisuutta.
Vuoteen 1945 Jihlava oli Tšekkoslovakian toiseksi suurin saksankielisen väestön keskittymä. Muutamia viikkoja ennen toisen maailmansodan loppua kaupungin saksalaisväestö karkotettiin ja arvioiden mukaan satoja ihmisiä kuoli häädön yhteydessä.
Kaupunki tunnetaan myös itävaltalaisen säveltäjä Gustav Mahlerin lapsuuden kotikaupunkina. Mahlerin vanhemmat ja sisarukset on haudattu kaupungin juutalaiselle hautausmaalle.
Wolfram von Eschenbach

Wolfram von Eschenbachia (1160/80–1220) pidetään yhtenä suurimmista keskiaikaisista saksalaista runonlaulajista. Hän jätti jälkeensä useita tunnettuja, "kertomuksellisia runoja", joista tunnetuin on "Parzival" (nyk. Parsifal), joka perustuu Chrétien de Troyes’n "Le conte del Graal" -nimiseen teokseen ja ehkä myös toiseen, tuntemattomaan, lähteeseen. Sen pohjalta on muun muassa Richard Wagner säveltänyt samannimisen oopperan. Eschenbach kuului köyhtyneeseen baijerilaiseen ritarisukuun.
Von Eschenbachin elämästä tiedetään kovin vähän. Edes syntymäpaikkaa ei tiedetä. Hänen epäillään olleen baijerilaisen, sillä hän mainitsee Parsifalissa "wir Beier", 'me baijerilaiset'. Lisäksi hän mainitsee olevansa lukutaidoton, jota nykyaikana ei uskota, vaikka se ei liene ollut mahdotonta. Häntä pidettiin jo keskiajalla suurena mestarina.
Eschenbachin teosten aiheet ovat peräisin keskiaikaisesta ranskalaisesta ritarirunoudesta, mutta hän käsitteli aiheita vapaasti. Keskeneräisiksi jäivät hänen "Parzivalin" lisäksi kirjoittamat muut eeppiset teokset, ranskalaisen sankarirunoelman "La bataille d’Aliscansin" mukaelma, joka on kertomus Orangen maakreivistä Willehalmista, ja rakkaustarina "Titurel". Lisäksi hän kirjoitti rakkauslauluja, joista tunnettuja ovat päivälaulut.
Tasasuuntaaja

Tasasuuntaaja on sähkötekniikan ja elektroniikan komponentti tai ratkaisu, joka muuttavat vaihtovirran (sykkiväksi) tasavirraksi. Tasasuuntauskytkennät voidaan jakaa puoli- ja kokoaaltotasasuuntauskytkentöihin. Kokoaaltotasasuuntaaja hyödyntää vaihtojännitteen molemmat puolijaksot, puoliaaltotasasuuntaaja vain toisen.
Nykyaikaisissa elektroniikkalaitteissa tasasuuntaaminen toteutetaan lähes poikkeuksetta diodeilla, jotka voivat komponenttina olla valmiita nelinapaisia kokoaaltotasasuuntaussiltoja, eli diodisiltoja, eli tasasuuntaajia (tasasuuntaussilta, siltatasasuuntaaja).
Tasasuuntaamisen yleisin sovelluskohde on elektroniikkalaitteiden virtalähteessä vaihtojännitteen muuttaminen tasajännitteeksi.
Tasasuunnatun tasavirran sykkimistä voidaan vähentää kondensaattorin ja/tai kelan avulla, sekä jännitteensäätöratkaisuilla.
Historia.
Historiallisesti ensimmäinen käyttökelpoinen tasasuuntaaja oli diodiputki.
Jo ennen diodiputkea oli käytettävissä 'kidediodi', eli kidekoneissakin käytetty lyijyhohdediodi. Lyijyhohdediodi ei kuitenkaan ollut kelvollinen merkittävien virtojen käsittelemiseen ja tasasuuntaajan historia alkoikin vasta diodiputken keksimisestä vuonna 1902; Diodiputken keksijä John Ambrose Fleming loi myös koko elektroniikan käsitteen.
Puoli vuosisataa sitten käyttöjännitteen tasasuuntaus esimerkiksi radiovastaanottimissa toteutettiin seleenitasasuuntaajalla.
Sähköjunien ja raitiovaunujen sähkönsyöttöjärjestelmissä käytettiin vielä 1970-luvulla yleisesti elohopeatasasuuntaajia.
Ensimmäisiä puolijohdediodeja olivat germaniumdiodit.
Nykyään kulutuselektroniikassa käytetään tasasuuntauksessa piidiodeja tai Schottky-diodeja siltakytkettynä.
Suurtehoratkaisuissa käytetään nykyään muun muassa tyristoreja.
Puoliaaltotasasuuntaus.
Yksinkertaisin tasasuuntaaja on puoliaaltotasasuuntaaja, joka voidaan rakentaa yksittäisestä diodista, jännitelähteestä sekä kuormasta. Sähkövirta pääsee kulkemaan diodin läpi vain toiseen suuntaan. Piirin huono puoli on, että se voi hyödyntää vaihtovirrasta vain joka toisen pulssin.
Kokoaaltotasasuuntaus.
Kokoaaltotasasuuntaus voidaan toteuttaa neljän diodin "diodisillalla":
Virta kulkee aina kahden diodin läpi kerrallaan. Neljän diodin siltoja on saatavana valmiiksi paketoituna komponentteina.
Tätä kytkentää kutsutaan myös Graetz-kytkennäksi. Diodi-sillan keksi alunperin Karol Pollak 1895.
Mikäli käytettävissä on keskiulosotolla varustettu muuntaja, voidaan kokoaaltotasasuuntaus toteuttaa myös kahdella diodilla:
Kytkennän etuna on pienempi jännitehäviö neljän diodin siltaan verrattuna.
Tarkka tasasuuntaaja.
Tavallisessa teholähdekäyttöön tarkoitetussa tasasuuntaajassa osa jännitteestä häviää diodi(e)n kynnysjännitteeseen. Mittaussovelluksia varten voidaan diodin ja operaatiovahvistimen avulla toteuttaa myös tarkempi kytkentä, jolla ei ole diodin kynnysjännitteen aiheuttamaa häviötä, kuten tavanomaisilla tasasuuntauskytkennöillä.
Olivier Panis

Olivier Panis (s. 2. syyskuuta 1966) on ranskalainen autourheilija. Hän saavutti Formula 1 -sarjassa yhden voiton. Hänen managerina toimi Didier Coton.
Ura.
Panis nousi F1:een voitettuaan 1993 FIA:n F3000-sarjan. Hänen managerinsa osti paikan Ligierillä, joka ei enää tuolloin ollut sarjan kärkipään autoja. Panis ajoi toiseksi Saksan GP:ssä 1994 ja Australiassa 1995. Portugalin GP:ssä 1994 hänet hylättiin. Monacon Grand Prix'ssä 1996 Panis nousi 14. lähtöruudusta voittajaksi kärkikuljettajien keskeytysten ansiosta. Voitto jäi Panisin ainoaksi.
Panis ajoi vuoden 1997 Kanadan GP:ssä päin betoniseinää Prost-autollaan. Hän pääsi ajamaan tallissa vielä kauden kolmessa viimeisessä kisassa, mutta kaudet 1998 ja 1999 sujuivat niin Panisilta kuin koko tallilta heikosti. Panisin manageri kuoli 1999 ja tilalle tuli suomalainen Keke Rosberg. Rosbergin manageroimana Panis sai paikan McLarenin testikuljettajana kaudelle 2000. McLarenilla Panis todisti nopeutensa olevan tallella ja palasi F1-sarjaan 2001, mutta tällä kertaa BARille, jossa hän ajoi keskinkertaisella menestyksellä kaudet 2001–2002.
Kaudella 2003 Panis siirtyi Toyotalle Mika Salon tilalle, mutta tilanne ei parantunut. Kausi 2004 oli Panisin viimeinen, ja hänen viimeiseksi kisakseen jäi Japanin GP. Formula 1 -sarjassa ei ollut nyt mukana yhtään ranskalaista ensimmäistä kertaa sitten 1960-luvun. F1-uransa päätyttyä Panis on ajanut testejä Toyotan F1 -tallille ja auttanut F1-auton kehitystyössä.
Panis on yksi niistä harvoista kuljettajista, jotka ovat saaneet ensimmäiset pisteensä palkintopallisijoituksella. Muita kuljettajia ovat muun muassa Jacques Villeneuve, Lewis Hamilton ja Kevin Magnussen.
Syyskuussa 2006 Panis ilmoitti jättävänsä Formula ykköset ja testaamisen ja siirtyvänsä kisakuljettajaksi johonkin muuhun sarjaan. Sittemmin hän on ajanut Le Mans Series -sarjassa.
Olivier Panista on myös sanottu "Jean Alesin seuraajaksi", koska Panisin tavoin myös Jean Alesi on ranskalainen ja hänkin saavutti vain yhden GP-voiton F1-luokassa. Molemmille kujettajille on yhteistä kansallisuuden lisäksi se, että kummatkin ajoivat F1-urallaan nelinkertaisen F1-maailmanmestarin ranskalaisen Alain Prostin perustamassa Prost Grand Prix -tallissa, Panis vuosina 1997–1999 ja Alesi vuosina 2000–2001.
Olivier Panisin poika Aurélien Panis on myös autourheilija.
Farmi (televisiosarja 2004–2007)

Farmi oli suomalainen makasiinityyppinen nuortenohjelma, jota esitettiin kaksi kertaa viikossa YLE TV2:lla. Ohjelman juonsivat Nuutti Takkinen, Soheila Mikonen ja Juuso Pekkinen. Nuortenohjelmaan kuuluu seitsemän vakituista sarjaa. Syksystä 2006 lähtien ohjelma tunnettiin nimellä Superfarmi.
Sarjassa vieraili suomalaisia julkisuuden henkilöitä. Esimerkiksi syyskuussa 2006 "Farmissa" vieraili Negativen Jonne Aaron ja Lauri Markkula sekä "Idols"-finalisti Agnes Pihlava.
Hunting Aircraft

Hunting Aircraft oli brittiläinen Gravesendissä toimiva lentokonevalmistaja, joka perustettiin vuonna 1933 nimellä Percival Aircraft Co. Vuonna 1936 siitä tuli Percival Aircraft Ltd ja yhtiö muutti toimintansa Lutoniin.
Yhtiöstä tuli vuonna 1944 osa Hunting Group-yritysryhmää. Yhtiön nimi muuttui muotoon Hunting Percival Aircraft vuonna 1954 ja lopulta Hunting Aircraftiksi vuonna 1957. Vuonna 1960 yhtiö yhdistettiin British Aircraft Corporationiin (BAC), josta tuli myöhemmin osa British Aerospace -yhtiötä. Nimi oli 2006 oli BAE Systems.
Yhtiö valmisti etenkin koulukoneita. Yhtiön tunnetuin kone oli Jet Provost.
Plastron

Plastron on huivimainen, kaulaan ja rinnalle kravatin tavoin tuleva miesten asuste. Sitä käytetään juhlapukeutumisessa šaketin kanssa. Plastronin yleisin käyttö on nykyään häissä sulhasen pukeutuessa šakettiin. Se kuuluu myös kouluratsastuksen kilpailuasuun. Plastron valmistetaan joko itse sidottavana tai valmiiksi sidottuna versiona. 
Alun perin plastronit valmistettiin kuviollisesta silkistä, mutta nykyään valtaosa Suomessa myytävistä plastroneista on polyesteriä. Plastronin ulkomuotoon kuuluu olennaisesti myös koristeellinen solmioneula, joka pitää taiteltavan plastronin siivekkeet kiinnitettynä.
Plastron on muunnos aiemmasta kravattimallista, joka levisi laajalle 1800-luvulla. Beau Brummelin aikaan nämä vahvasti tärkätyt pellavakravatit sidottiin koristeellisesti pystykauluspaidan ympärille. 1880-luvulla eurooppalaiset ylemmän keskiluokan miehet alkoivat käyttää väljemmin sidottua kravattimallia muodollisissa päivätapahtumissa. Plastronia käytettiin lievetakin ja šaketin kanssa asusteena.
Plastron sai englanninkielisen nimensä "Ascot tie" kuninkaallisesta laukkakisasta, joka järjestetään yhä vuosittain Ascotissa, Englannissa. Plastron oli erittäin suosittu liikemiesten ja ylemmän keskiluokan keskuudessa 1800-luvun loppupuolelta 1900-luvun alkupuolelle.
Nykyisin plastron, usein helmipäisen solmioneulan kanssa, on solmion vaihtoehto šaketin asusteena. Sitä käytetään myös ratsastuskilpailuissa tumman kisatakin alla. Nämä plastronit kiinnitetään yleensä tarralla eikä solmioneulaa käytetä.
Hypermarketti

Hypermarketti on suurikokoinen kauppa, jonka pinta-ala on yleensä noin 10 000 neliömetriä. Hypermarketissa myydään yleisesti elintarvikkeita, asusteita, elektroniikkaa ja vapaa-ajan tuotteita. Hypermarketti yhdistää isokokoisen elintarvikeliikkeen, supermarketin, ja vastaavan isokokoisen kauppaliikkeen, tavaratalon, yhdeksi kokonaisuudeksi, josta asiakas voi kerralla ostaa kaiken tarvitsemansa. 
Määritelmä.
Päivittäistavarakauppa Ry määrittelee hypermarketin seuraavasti: ”Hypermarketti on monen alan tavaroita myyvä, pääosin itsepalveluperiaatteella toimiva vähittäismyymälä, jonka myyntipinta-ala on yli 2 500 neliömetriä.
Hypermarketissa elintarvikkeiden osuus on vähemmän kuin puolet kokonaispinta-alasta, mutta myynnin painopiste on päivittäistavaroissa. Hypermarketti voi sijaita kaupungin keskustassa, sen tuntumassa, kauppakeskuksessa tai muualla liikenteellisesti hyvin saavutettavassa paikassa.”
Historia.
Hypermarketti (ransk. "hypermarché") on sinänsä vanha ajatus, mutta nykyaikaisen hypermarketin kehitys alkoi vasta sotien jälkeen. Euroopan ensimmäinen hypermarketti oli belgialaisen GB-ketjun vuonna 1961 Brysselin esikaupunkialueelle Auderghemiin avaama 9 100 neliömetrin myymälä. Vuonna 1963 ranskalainen kauppaketju Carrefour avasi ensimmäisen tämän kokoluokan liikkeensä lähelle Pariisia. Pian vastaavia liikkeitä alkoi nousta muuallekin, ja nykyään hypermarketteja on kaikkialla maailmassa.
Hypermarketit Suomessa.
Hypermarketit tulivat Suomeen 1970-luvun alussa. Suomen ensimmäinen hypermarketti oli joulukuussa 1970 avattu Anttila-ketjuun kuulunut Raketti Hämeenlinnassa. Toinen hypermarketti oli seuraavana vuonna avattu Elannon Maxi Espoon Leppävaarassa. Samoihin aikoihin perustettiin myös muun muassa edelleen toimivat hypermarkettiketjut S-ryhmän Prisma ja K-ryhmän K-Citymarket.
Nykyisin Suomessa on kaksi valtakunnallista hypermarkettiketjua: Prisma ja K-Citymarket. Lisäksi Minimani-ketjulla on Suomessa kuusi hypermarkettia. Vuonna 2007 myynniltään Suomen suurin hypermarkettiketju oli Prisma, jonka myynnin osuus oli 11,8 %. K-Citymarket -ketjun osuus oli 10 % ja Suomen Lähikaupan Euromarket-ketjun myynnin osuus oli 2,4 %. Viimeinen Euromarket lopetettiin huhtikuussa 2017. Vielä 2000-luvun alussa Suomessa toimi useampia hypermarkettiketjuja, muun muassa Elannon Maxi ja Ruokamarkkinoiden Etujätti.
Sellerit

Sellerit eli maustesellerit ("Apium") on sarjakukkaisiin (Apiaceae) kuuluva kasvisuku, jonka lajeja kasvaa luonnonvaraisina Euroopassa, Afrikassa, Aasiassa ja Etelä-Amerikassa. Sellerit ovat kaksi- tai monivuotisia kosteikkolajeja. Tunnetuin suvun lajeista on selleri ("Apium graveolens"), joka on kaupallisesti merkittävä vihannes.
Lajeja.
Sellereihin kuuluu noin 25 lajia.
Brain (tietokonevirus)

Brain eli (c)Brain on tietokonevirus, jota pidetään vanhimpana tunnettuna viruksena IBM PC -yhteensopiville. Brain on käynnistyslohkovirus, joka aloitti leviämisen tammikuussa 1986 levykkeillä.
Brain pyrki piiloutumaan levykkeille matkimalla DOSin toimintoja ja ilmoittamalla ettei koneessa ole virusta. Yleensä Brain muuttaa kiintolevyn nimeksi "(c) Brain". Sen kirjoittivat pakistanilaiset veljekset Basit ja Amjad Farooq Alvi vuonna 1986. Suomen ensimmäinen havainto viruksesta oli marraskuussa 1989 Tampereella. Brain pystyi kiertämään lopulliseksi luullun virustorjunnan, tarkistussumman. Se kätkettiin levykkeiden 512 tavun kokoiseen käynnistyslohkoon, jolloin jokainen levykettä käyttävä tietokone saastui. Kymmenen vuoden ajan virukset toimivat suurimmaksi osin juuri tällä tavalla.
Peter McLaren

Peter McLaren (s. 2. elokuuta 1948 Toronto) on kanadalainen kasvatustieteilijä, joka toimii professorina (Distinguished Professor in Critical Studies) Chapman-yliopistossa Kaliforniassa.
Aiemmin hän oli Kalifornian yliopiston (Los Angeles) kasvatustieteen professori 1993–2014. McLaren teki 1970-luvulla opetustyötä köyhien asuinalueella synnyinkaupungissaan. Vuonna 1983 hän väitteli tohtoriksi Toronton yliopistossa, ja sai kasvatustieteen lehtorin paikan Brockin yliopistosta. 1980-luvun puolivälissä McLaren muutti työskentelemään Yhdysvaltoihin ohiolaiseen Miami University -yliopistoon yhdessä Henry Giroux’n kanssa.
McLaren on luennoinut lukuisissa yliopistoissa kaikilla mantereilla ja kuuluu kriittisen pedagogiikan johtaviin teoreetikoihin maailmassa. Hänen tieteellinen tuotantonsa kattaa neljä tutkimusaluetta: kriittisen pedagogiikan, kriittisen etnografian, kriittisen teorian ja monikulttuurisen kasvatuksen. McLaren on kirjoittanut ja toimittanut kymmeniä useille kielille käännettyjä teoksia. McLaren on Royal Society of Arts and Commercen jäsen ja saanut vuonna 2002 Chapman yliopiston myöntämän Paulo Freire-palkinnon tutkimus- ja opetustyöstään, joka on edistänyt sosiaalisen oikeudenmukaisuuden tutkimusta ja toteutumista. Vuonna 2004 McLaren vihittiin Lapin yliopiston kunniatohtoriksi (ks. http://www.ulapland.fi/home/vies/promootio2004/indeksi.htm). Samana vuonna Moskovan sosiaali- ja taloustieteiden yliopiston (Moscow School of Social and Economic Sciences) järjestämä kansainvälinen arviointi nimesi McLarenin teoksen "Life in Schools" maailman kahdentoista merkittävimmän kasvatusteoreettisen tutkimuksen joukkoon. Muita nimiä olivat muun muassa John Dewey, Ivan Illich ja Paulo Freire.
McLarenilta on suomennettu tekstejä Tapio Aittolan ja Juha Suorannan toimittamaan kokoelmaan Giroux, Henry McLaren, Peter, "Kriittinen pedagogiikka" (Vastapaino 2001). Vuonna 2009 kasvatustieteen päivillä Tampereella julkaistiin "Che, Freire ja vallankumouksen pedagogiikka" (Like 2009), joka on suomennos vuonna 2000 ilmestyneestä "Che Guevara, Paulo Freire, and the Pedagogy of Revolution" -teoksesta.
McLaren on vieraillut Suomessa useaan otteeseen muun muassa avaten Tampereen yliopiston yhteydessä toimivan Paulo Freire tutkimuskeskuksen 2007 ja luennoiden kriittisen pedagogiikan kesäkoulussa Tampereen yliopistossa 2008 ja 2009.
McLaren tunnetaan alansa tyylitaiturina, joka on teksteissään arvostellut saalistuskapitalismiksi kutsumaansa talous- ja yhteiskuntajärjestelmää, ja sille perustuvaa koulutusta sekä presidentti George W. Bushin johtaman Yhdysvaltain keskushallinnon sisä- ja ulkopolitiikkaa. Kriittisen opetuksensa ja tutkimuksensa johdosta McLaren on kiistelty hahmo kriittisen pedagogiikan ja erityisesti poliittisen oikeiston piirissä.
Teoksia.
Artikkeleita
Kurikan Ryhti

Kurikan Ryhti (KuRy) on vuonna 1917 perustettu kurikkalainen urheiluseura. Nimenä oli alun perin Kurikan nuorisoseuran voimistelu- ja urheiluosasto Ryhti. Sisällissotaa seuranneen hiljaiselon jälkeen seuran toiminta piristyi vuonna 1922, ja nimi muutettiin muotoon Voimistelu- ja urheiluseura Kurikan Ryhti, joka lyhentyi nykyiseksi vuonna 2002. Seuran tunnuksen on suunnitellut arkkitehti Ahto Virtanen.
Jaostot.
Kurikan Ryhti aloitti toimintansa yleisurheilusta ja seuraavana jaostona perustettiin hiihto. Nykyisin jaostoja on pitkälti toistakymmentä. Jaostoja on perustettu seuraaville urheilulajeille: ampumahiihto, hiihto, jalkapallo, jousiammunta, jääkiekko, lentopallo, salibandy, sulkapallo, uinti, yleisurheilu ja kamppailu-urheilu. Jääkiekossa KuRy pelaa II-divisioonassa Keskimaan lohkossa. Seuran pääsarjatasolla pelanneita kasvatteja ovat Heikki Harju ja Joni Isomäki.
Ryhdin pesäpalloilijat perustivat 1970-luvun alussa erikoisseuran nimellä Kurikka-Pesis. Suunnistusjaos erkani vuonna 1980 omaksi seurakseen, joka sai nimen Rasti-Kurikka. Myös tennis- ja judojaokset ovat erkaantuneet omiksi erikoisseuroikseen. Tennisjaoksesta tuli Kurikka Tennis-Club ja judojaoksesta Kurikan Seibukan.
Kurikan Ryhdin olympiaurheilijat.
Ilmari Reinikka osallistui vuonna 1932 Los Angelesin olympialaisissa korkeushyppyyn. Hän oli paras eurooppalainen tuloksella 194 ja sijoittui viidenneksi.
Aulis Reinikka edusti Suomea vuonna 1936 Berliinissä. Hän oli kymmenottelun 11:s. Pariisin Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1938 hän oli seiväshypyssä kuudes. Samana vuonna hän ylitti seiväshypyssä 400 cm:n rajan toisena suomalaisena.
Reino Kuivamäki oli Suomen edustajana Lontoon olympialaisissa 1948 ja Helsingissä 1952 moukarinheitossa.
Keijo Kuntola oli Suomen edustaja ampumahiihdossa Lake Placidin talviolympialaisissa 1980. Kuntola voitti seitsemän nuorten MM-mitalia. Näistä kaksi on kultaisia.
Tunnetuin kurikkalainen olympiaedustaja on Juha Mieto. Mieto edusti Suomea Sapporossa 1972, Innsbruckissa 1976, Lake Placidissa 1980 ja Sarajevossa 1984. Innsbruckista Mieto sai viestikultaa, ja Lake Placidissa hän jäi 15 kilometrillä sadasosasekunnin erolla hopealle. Hän sai henkilökohtaisen hopeamitalin myös Lake Placidin 50 kilometrin hiihdosta. Hän saavutti kaikkiaan viisi olympia- ja neljä MM-mitalia. Mieto saavutti urallaan 19 Suomen-mestaruutta.
Muita menestyjiä.
Yleisurheilussa Kurikan Ryhdin SM-mitalisteja Reinikoiden ja Kuivamäen lisäksi olivat muun muassa 1940-luvulla korkeushyppääjä Martti Lipasti, pikajuoksija Veli Piirto ja kiekonheittäjä Martta Keski-Nikkola, 1950-luvulla pituushyppääjä Heimo Ylinen, 1960-luvulla korkeushyppääjä Esko Ala-Äijälä sekä 1980-luvulla 400 metrin juoksija Timo Kiviniemi. Nopeuslaskussa Jyrki Jokipii saavutti MM-hopeaa 1999 ja MM-pronssia 2000. Judossa Ryhdin Seibukan-joukkue nousi mestaruussarjaan vuonna 1989. Juhani Tanayama voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1993, ja Tiina Kaistila saavutti SM-mitaleja jo 1980-luvulla. Jousiammunnassa Antti Mansukoski voitti Suomen-mestaruuden sekä hallissa että ulkoradoilla vuonna 2008, ja hallikilpailuissa Ryhti voitti myös joukkuemestaruuden.
Seinäsammal

Seinäsammal ("Pleurozium schreberi") on Suomen yleisin sammallaji, jota esiintyy koko maassa. Se kuuluu seinäsammalten sukuun ja kerrossammalten heimoon. Tieteellisen lajinimensä se on saanut eläin- ja kasvitieteilijä J.C. Schreberin mukaan.
Ulkonäkö.
Seinäsammalen punaiset varret ovat pystyjä ja ne haarovat sulkamaisesti. Sivuversot eivät ole kuitenkaan yhtä siistissä järjestyksessä kuin sulkasammalella. Lehdet ovat alle millimetrin pituisia, suoria ja tylppiä.
Elinympäristö.
Seinäsammal viihtyy kuivahkoissa, happamissa kasvupaikoissa ja karttaa lehtoja. Se kuuluu taigan tyyppilajeihin ja valtaa usein metsän pohjakerroksen itselleen tukahduttaen mm. jäkäliä.
Käyttö.
Seinäsammalta käytettiin aiemmin seinien tiivistämiseen, mistä se on suomenkielisen nimensäkin saanut.
Ambigrammi

Ambigrammi (lat. "ambi-" 'molemminpuoleinen' + kreik. "-gram" 'kirjoitus') on sana, joka voidaan lukea joko useammalla kuin yhdellä tavalla tai useammasta kuin yhdestä suunnasta. Kääntöambigrammi luetaan samalla tavoin 180 astetta käännettynä. Heijastusambigrammi luetaan samalla tavoin peilikuvanaan.
Ambigrammit ovat vanha keksintö. Tunnettuja ambigrammimerkkejä ovat esimerkiksi daavidintähti, jin ja jang -merkki sekä hakaristi. Ambigrammit ovat myös keskeisessä roolissa Dan Brownin romaanissa "Enkelit ja demonit" vuodelta 2000. Kirjan ambigrammit on suunnitellut yhdysvaltalainen taiteilija John Langdon, jonka mukaan kirjan päähenkilö Robert Langdon on nimetty.
Seurakuntapastori

Seurakuntapastori (lyhennetään srk-past.) on Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa seurakunnan tai seurakuntayhtymän papin virka. Viran kelpoisuusehtona on teologian maisterin tutkinto ja pappisvihkimys. Seurakuntapastorin virkanimike korvasi vuoden 1994 kirkkolakiuudistuksessa entiset virallisen apulaisen ja ylimääräisen apulaisen virkanimikkeet. Virka on virkamiesoikeudelliselta luonteeltaan "apupapin" kaltainen, mikä näkyy virantäyttömenettelyssä ja siinä, että seurakuntapastorin viran hoitaja voidaan periaatteessa tuomiokapitulin määräyksellä siirtää toiseen seurakuntaan.
Seurakuntapastorin virkaa hoidetaan virkamääräyksellä, jonka hiippakunnan tuomiokapituli antaa papille. Seurakunnalla on oikeus antaa lausunto virkamääräyksestä ennen sen antamista. Seurakuntapastorin virka, toisin kuin kappalaisen virka, voidaan täyttää ilman viran julkista auki julistamista.
Seurakuntapastorin viran tehtävät eivät välttämättä nykyään eroa kappalaisen viran tehtävistä. Merkittävin ero on virkoihin vaadittavassa vähimmäispätevyydessä. Seurakuntapastorin virkaan voi hakea myös teologian maisteri, jolla ei ole pappisvihkimystä. Valituksi tultuaan tuomiokapituli lyhyen ns. ordinaatiokoulutuksen jälkeen vihkii hakijan papiksi. Sen sijaan kappalaisen virkaan voi hakea vain kokenut pappi, joka on seurakuntapastorin työn ohessa suorittanut kappalaisen viran pätevöitymisopintoina "pastoraalitutkinnon". Yleensä sen suorittamiseen seurakuntapastorin työn ohessa menee noin neljä vuotta.
Olenegorsk

Olenegorsk (, ) on noin 23 000 asukkaan kaupunki ja samannimisen kaupunkipiirin keskus Murmanskin alueella Pohjois-Venäjällä Kuolan niemimaan keskiosassa.
Olenegorsk on Muurmannin radan varrella 112 km Murmanskista etelään. Kaupungissa siitä eroaa haararata Montšegorskiin. 
Rautakaivos.
Kaupungin talous perustuu paljolti rautakaivokseen ja sen malmin rikastukseen. Kaivos sijaitsee muutaman kilometrin radasta länteen.
Olenegorskin rautakaivos oli alun perin avolouhos. Avolouhos on kolme kilometriä pitkä ja 390 metriä syvä. Enää avolouhosta ei syvennetä, eikä siitä juurikaan oteta malmia. Vuonna 2005 avolouhoksen puolivälistä aloitettiin kaivostunnelin louhinta. Kaivostunneli yltää viiden kilometrin syvyyteen. Malmivarantojen on arvioitu riittävän vielä 30 vuotta. Kaivosta hallinnoi kaivosyhtiö Olcon.
Sotilaallinen merkitys.
Kaupungin itäpuolella Permusozero-järven takana on Olenjan sotilaslentotukikohta ja siihen liittyvä Vysokin (Высокий) taajama. Lentotukikohta on saanut uutta merkitystä 24. helmikuuta 2022 aloitetun Ukrainan erikoissotilasoperaation aikana. Kun Ukrainan asevoimat ovat kyenneet iskemään lennokeilla syvälle Venäjän federaation alueelle, ovat Venäjän asevoimat vetäneet mm. Engels-2 -tukikohtastaan mm. stategisia Tupolev Tu-160-pommituslentokoneita Olenjan lentotukikohtaan. Keväällä 2024 Google Earthin ilmakuvassa niitä näkyi lentoasemalla 30 yhdessä kolmen sotilashelikopterin kanssa. Yksi Tu-160 kykenee kantamaan kahdeksan Kinzhal- ilmasta-maahan -ohjusta.
Olenegorskissa on ohjustentorjuntaan liittyvän varhaisvaroitusjärjestelmän osana tutkajärjestelmä. Tutka-asema rakennettiin kylmän sodan aikana vuosina 1963–1976. Tutkan antennisto on Y:n muotoinen 200 metriä pitkä ja 20 metriä korkea. Sen avulla voidaan tehdä havaintoja jopa viiden tuhannen kilometrin päästä.
Kaupunkipiiri ja sen asutuskeskukset.
Olenegorskin kaupungin (23 072 as.) lisäksi Olenegorskin kaupunkipiirissä ("Gorodskoi okrug gorod Olenegorsk s podvedomstvennoi territoriei") asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan yhteensä 6 949 maaseudun asukasta.
Aiemman tilaston (2005) mukaan maaseutukylien asukasjakauma oli:
Superego (albumi)

Superego on suomalaisen popyhtye Egotripin vuonna 1997 julkaistu toinen studioalbumi. Albumin tunnetuin kappale lienee ilmestyessään hitiksi noussut "Unihiekkaa". Muita tunnettuja kappaleita ovat: "Se on tosi jees", "Tänään ei kukaan vastaa" ja "Lydia". 
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 32.
Carte du Ciel

Carte du Ciel ("Kartta taivaasta") oli kansainvälinen projekti, jonka tarkoituksena oli mitata miljoonien tähtien paikat taivaalla erittäin tarkkaan. Projektiin kuuluneet himmeimmät tähdet olivat luokkaa 11 tai 12 magnitudia. Englanninkielessä sitä kutsuttiin toisinaan nimellä Astrographic Chart.
Sen aloitti vuonna 1887 Pariisin observatorion johtaja Amédée Mouchez, joka oli huomannut uuden valokuvaustekniikan mullistavuuden tähtikarttojen luomisessa. Hän suunnitteli projektin, jossa koko taivas kuvattaisiin 22 000:lla valokuvauslevyllä. Jokaisen levyn tuli kattaa 2°×2° kuvan taivaasta. Projektiin kuului myös useita observatorioita ympäri maailmaa, joille jokaiselle annettiin tehtäväksi kuvata tietty osa taivaasta.
Työ koostui kahdesta osasta. Ensin tähtitieteilijät määrittivät tarkat paikat useille viitetähdille eri puolilla taivasta seuraamalla niiden meridiaanin ylitystä. Toisessa vaiheessa tähtitieteilijät ottivat kuvia valokuvauslevyille, jonka jälkeen tähtien tarkat paikat laskettiin mahdollisimman tarkkaan levyiltä. Laskut suoritettiin käsityöllä ilman tietokoneita. Laskijat mittasivat käsin jokaisen tähden paikan suhteessa useisiin viitetähtiin samalla levyllä. Näistä mittauksista pystyttiin laskemaan tähtien rektaskensio ja deklinaatio.
Tulokset.
Vuosikymmenien työ käytettiin kansainvälisesti ennen kuin projekti syrjäytettiin nykyaikaisilla tähtitieteen tekniikoilla. Projekti ei koskaan valmistunut, vaikka katalogi julkaistiin 1959.
Yhtenä ongelmista oli, että työhön meni huomattavasti kauemmin kuin oli laskettu. Esimerkkinä Algerian observatorio, joka oli projektin aktiivisimpia osallistujia, valmistui vasta vuonna 1919. Alkuperäisen suunnitelman mukaan ohjelman piti kestää vain 10–15 vuotta.
Helsingin yliopiston Observatorion työtä johti Anders Donner. Observatorion
osalla oli deklinaatioväli +39...47 astetta. Kaikki 1 008 luettelolevyä saatiin otetuiksi vuoden 1896 kevääseen mennessä. Niistä valmistettiin kahdeksan niteen tähtiluettelo, joista viimeinen ilmestyi 1937. Niteissä oli 4 224 sivua. Niissä oli 284 663 tähden paikkaa.
Ohjelman avulla löydettiin joitakin kaksoistähtiä ja tähtiä, joilla oli huomattavan suuri ominaisliike, mutta muuta erityisen huomattavaa siitä ei hyödytty, tähtien tarkkojen paikkojen lisäksi.
Maksasammalet

Maksasammalet ("Marchantiophyta") on yksi kasvikunnan kaarista. Aiemmassa luokittelussa maksasammalet oli kaari sammalten alakunnassa. Ne ovat pieniä sekovartisia tai lehdellisiä kasveja. Niiden lehdissä ei ole keskisuonta. Suomessa elää 231 maksasammallajia, koko maailmassa lajeja on yhteensä 6 000-8 000.
Ne kasvavat yleensä maanpinnalla, joskus kallion tai puun kyljessä. Ne ovat ilmeisesti saaneet nimensä antiikin aikaisesta uskomuksesta, että niitä voisi käyttää maksavaivojen parantamiseen.
Maksasammalet jaetaan kolmeen luokkaan teilisammaliin, maksasammaliin ja aitomaksasammaliin. Teilisammalten luokkaan kuuluu Suomessa havaituista lajeista vain hävinnyt teilisammal ("Haplomitrium hookeri").
Suomessa kasvavia maksasammalia ovat esim.:
Vaikeasti tapettava

Vaikeasti tapettava ("Hard to Kill") on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Bruce Malmuth ja pääosassa on Steven Seagal. Elokuva tuotti Yhdysvalloissa noin 47,4 miljoonaa dollaria.
Juoni.
Seagalin esittämä poliisi, Mason Storm saa selville, että senaattori Vernon Trent on syyllinen edellisen senaattorin traagiseen kuolemaan, johon myös muutama poliisi on sotkeutunut. Jonkin ajan kuluttua hänen kotiinsa tulee muutama tappaja, jonka seurauksena Mason Stormin vaimo saa surmansa.
Ampumavälikohtauksessa Mason joutuu koomaan 7 vuodeksi ja hänen poikansa pääsee livahtamaan pakoon. Luotettavan ja kauniin sairaanhoitajan avulla Storm onnistuu pakenemaan sairaalasta. Pian Stormin toipumiskohu pääsee murhaajienkin korviin, jolloin alkaa pitkä pakomatka sairaanhoitajan kanssa.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 "Vaikeasti tapettava" saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" kehuu roolitöitä ja antaa elokuvalle kaksi tähteä neljästä.
Sarvisammal

Sarvisammal ("Anthoceros agrestis") on sarvisammalten sukuun kuuluva laji.
Ulkonäkö.
Sarvisammal muistuttaa ulkonäöltään puikkosammalta. Se on yksikotinen ja sillä on usein itiöpesäkkeitä, jotka ovat kärkiosastaan mustia.
Levinneisyys.
Sarvisammalta kasvaa pohjoisella pallonpuoliskolla, lauhkealla vyöhykkeellä ja havumetsävyöhykkeen eteläosassa. Suomessa sitä on tavattu Ahvenanmaalta, Varsinais-Suomesta, Uudeltamaalta, Satakunnasta, Etelä- ja Pohjois-Hämeestä sekä Etelä- ja Pohjois-Savosta ja Pohjois-Karjalasta.
Elinympäristö.
Sarvisammal on ihmisen seurassa viihtyvä lyhytikäinen pioneerilaji. Se kasvaa paljaalla hienojakoisella maalla pellonojissa, kasvimailla ja peltoteillä.
Chris Cooper

Christopher W. Cooper (s. 9. heinäkuuta 1951 Kansas City, Missouri) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Chris Cooper syntyi Missourin Kansas Cityssä lääkäri ja karjankasvattaja Charles Cooperille ja tämän vaimolle Mary Annille. Hän kävi Missourin yliopistoa Columbiassa pääaineinaan maatalous ja draama. Valmistumisensa jälkeen Cooper muutti New Yorkiin tavoitteenaan uranluonti.
Cooperin varhaisista rooleista huomattavimmat olivat osat John Saylesin elokuvassa "Matewan – kuoleman kaivos" ja minisarjassa "Vaarojen maa". Cooper muistetaan etenkin elokuvista "Junakytät", "Lone Star", jossa hän on harvinaisessa pääosaroolissa vuosikymmeniä vanhasta jutusta syytettynä texasilaisena šeriffinä, ja "American Beauty", jossa hän näyttelee kaapissa olevaa homofobista Yhdysvaltojen armeijan merijalkaväen everstiä. Hän sai parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon ja Golden Globen elokuvasta "Adaptation. Minun versioni".
Uhrijuhla

Uhrijuhla ("The Wicker Man") on vuonna 1973 valmistunut brittiläinen kauhuelokuva. Genreksi sille on kauhun lisäksi määritelty myös jännitys, mysteeri, musikaali ja rikos. Se kertoo uskovaisesta poliisista, joka lähtee etsimään kadonnutta tyttöä pakanalliselle saarelle. Saaren asukkaita johtaa eriskummallinen lordi Summerisle (Christopher Lee). Saaren asukkaat väittävät, etteivät ole kuulleet mitään koko tytöstä. 
British Film Instituten valitsemat asiantuntijat äänestivät "Uhrijuhlan" vuonna 1999 yhdeksi kaikkien aikojen sadasta parhaasta brittielokuvasta. Elokuva myös jakoi mielipiteitä. "Helsingin Sanomien" tv-sivulla 1986 Mikael Fränti tiivisti "Uhrijuhlan": ”Kerronta on tylsää ja tarina yhtä hölynpölyä.”
Elokuvasta tehtiin vuonna 2006 kielteiset arvostelut saanut uusintaversio "The Wicker Man".
Heisimadot

Heisimadot (Cestoda) on laakamatojen (Platyhelminthes) luokka, jonka jäsenet elävät aikuisvaiheensa loisina selkärankaisten ruoansulatuskanavassa. Kehitysvaiheissaan heisimadoilla on välittäjinään väli-isännät. Ihmisen heisimadoista merkittävimmät ovat leveä heisimato eli lapamato ("Diphyllobothrium latum"), väkäpäinen heisimato ("Taenia solium"), jonka väli-isäntänä on sika, ja sileäpäinen heisimato ("Taenia saginata"), jonka väli-isäntänä on nauta.
"Anoplocephala perfoliata" on ainoa Suomessa esiintyvä hevosen heisimato.
Anatomia.
Heisimadot ovat nauhamaisia, jaokkeellisia matoja, joilta puuttuu ruumiinontelo. Jaokkeet, proglottidit, ovat madon alkupäässä erilaistumattomia, mutta siirryttäessä kohti madon loppupäätä niihin kehittyvät sukuelimet. Lajista riippuen matojen jaokkeet ovat joko tyhjiä tai niissä on munia. Heisimadoilta puuttuu ruoansulatuskanava, ja niiden ravinnon sisäänotto tapahtuukin niiden ulkopinnan läpi. Ravinnon sisäänottoa edesauttaa matojen litteys, joka lisää imeytymispinta-alaa. Matojen hermosto muodostuu pääosassa sijaitsevasta hermosolmusta ja siitä jokaiseen jaokkeeseen lähtevästä hermosta. Kaikki heisimadot ovat hermafrodiitteja.
Descartesin neljän ympyrän lause

 
Descartesin neljän ympyrän lauseen mukaan neljän pareittain toistensa ulkopuolella olevien toisiaan sivuavien ympyröiden säteille r1, r2, r3, r4 on voimassa:
formula_1
Jos määritellään "ki" = 1/"ri" (eli "k" on kaarevuus), niin lause saa muodon:
formula_2
Kylähullut

Kylähullut oli vuonna 2004 perustettu suomalainen punk rock- ja speed metal -yhtye. Yhtyeen levy-yhtiö oli Kråklund Records. Alexi Laiho ja Vesa Jokinen saivat idean yhtyeestä, kun Children of Bodom oli tekemässä cover-kappaletta Klamydian "Seokset-"EP:lle. Rumpali-basistiksi värvättiin aikaisemmin muun muassa Sinergyssä ja To/Die/Forissa soittanut Tonmi Lillman.
Maaliskuussa 2007 vähemmistövaltuutettu Mikko Puumalainen paheksui Kylähullujen kappaleen "Lisää persettä rättipäille" sanoitusta. Hänestä se oli selvästi muslimeja loukkaava ja huonoa makua osoittava. Puumalainen arvioi kuitenkin, että huonoa makua on perinteisesti Suomessa suojattu sananvapaudella ja että syytekynnystä kiihottamisesta kansanryhmää vastaan on pidetty korkeana.. 
Alexi Laiho kertoi elämäkerrassaan "Kitara, kaaos ja kontrolli" yhtyeen uran päättyneen Tonmi Lillmanin kuoltua helmikuussa 2012. Laiho kuoli joulukuussa 2020. Vesku Jokinen on ainoa elossa oleva yhtyeen jäsen.
Hymnologia

Hymnologia on käytännöllisen teologian osa-alue joka tutkii virsiä ja hengellisiä lauluja monitieteisesti eri näkökulmia hyödyntäen. Tutkimuksen näkökulma voi olla joko historiallinen tai nykypäivään suuntautuva. 
Virsihistorian osalta tieteenala keskittyy etenkin virsien syntyyn ja kehitykseen. Virsiteoria sisältää virsille kuuluvien ominaisuuksien analyysin. 
Suomessa alan tutkijoita kokoaa yhteen Hymnologian ja liturgiikan seura.
Sokkeli

Sokkeli on maapohjaisen rakennuksen perustuksen osa, jonka tehtävänä on siirtää yläpuolisten seinien välittämä kuorma edelleen perustuksille. Se voi toimia myös maanpainetta välittävänä rakenteena. 
Sokkeli tehdään anturan päälle ja sen päälle tulee rakennuksen runko. Mikäli rakennuksen alla on riittävän kantavaa maata, rakennuksen painoa laajemmalle alalle jakava antura ei välttämättä ole tarpeen. Sokkeli jää yleensä osittain maan alle ja osittain näkyviin maan pinnalle.
Sokkelista käytetään myös nimitystä perusmuuri.
Sokkelin valmistus.
Sokkeli valetaan yleensä terästangoin vahvistetusta betonista tai muurataan kevytsoraharkoista anturan päälle. Teräsbetoninen, lämmöneristeellä halkaistu sokkeli toteutetaan nykyisin lähes poikkeuksetta elementtinä. Tällainen sokkeli halkaistaan usein noin 100 mm paksulla mineraalivilla- tai solumuovikaistalla.
Ennen valettavia sokkeleita sokkeli tehtiin yleensä kivistä, jolloin sokkeli ja antura olivat samaa rakennetta.
Sokkeli muualla kuin rakennuksen osana.
Sokkeli tarkoittaa myös jonkin huonekalun alaosassa olevaa perustuksenomaista osaa. Puhutaan esimerkiksi kaappien sokkelista.
Hymni

Hymni () on juhlallinen liturginen laulu tai ylistyslaulu tai -virsi.
Kristilliset hymnit.
Hymnejä ei alun perin otettu mukaan läntisen, katolisen kirkon jumalanpalveluskaavaan. Niitä kuitenkin laulettiin aamu- ja iltarukouksien yhteydessä seurakunnissa ja luostareissa.
Kreikankielinen hymnirunoilija Efraim Syyrialainen (k. 373) toi hymneihin rakenteen, jossa iskullinen sävel vastaa korollista tavua. Läntisen kirkon piirissä Milanon piispa Ambrosiuksen vaikutuksesta psalmeja ja hymnejä alettiin laulaa seurakunnissa. Neli-iskuista ja nelipolvista jambia kutsutaan Ambrosiuksen mitaksi.
Idän kirkossa hymnejä esitettiin vuorolauluna. Tällöin kanttori huolehti esilaulajan tehtävistä. Lännen kirkossa hymnejä alettiin laulaa antifonisesti; vuorotellen esim. kahden kuoron välisena lauluna ja lopuksi lauloivat kaikki Gloria Patri -säkeistön. Hymnit olivat latinankielisiä, sillä jumalanpalvelukset pidettiin latinaksi. Monet hymnit on vuosisatojen aikana muokattu virsiksi.
Atsimuutti

Atsimuutti on suunnan horisontaalinen komponentti (suuntima), joka mitataan horisonttia pitkin aloittaen yleensä pohjoisesta itään siis myötäpäivään ja yleensä mitaten asteissa. Navigoinnissa suuntimiseen käytetään kompassia tai hyrräkompassia ja saadusta suuntimasta korjataan kompassin tunnetut virheet pois, jolloin saadaan tosisuuntima. Se voidaan mitata myös aloittaen etelästä. Tämä on yleistä tähtitieteessä. Tähtitieteellisessä navigoinnissa atsimuutilla tarkoitetaan tosisuuntimaa tähteen.
Horisonttijärjestelmässä, jota käytetään myös tähdistä suunnistamisessa ja lautasantennin asennuksessa, atsimuutti on koordinaatti, joka ilmoittaa suuntaa maata pitkin. Toinen koordinaatti on "korkeus" ("deklinaatio"), joka ilmoittaa asteluvun horisontista ylöspäin.
Lentokoneissa atsimuutilla tarkoitetaan suuntaa, johon ollaan lentämässä. Tykistössä atsimuutti tarkoittaa putken horisontaalista suuntausta.