Anakreon

Anakreon (, ; n. 582/579–495/485 eaa.) oli antiikin kreikkalainen lyyrinen runoilija, joka oli kotoisin Teoksesta. Hellenistisellä kaudella hänet luettiin yhdeksi yhdeksästä lyyrisestä runoilijasta.
Elämä.
Anakreon oli kotoisin Teoksen kaupungista Jooniasta, Vähästä-Aasiasta. Hänen elämästään tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Hän vaikuttaa viettäneen nuoruutensa kotikaupungissaan, ja siirtyneen myöhemmin suuren osan sen asukkaista tavoin Traakian Abderaan, kun persialaiset valtasivat Teoksen Harpagoksen johdolla noin vuonna 540 eaa.
Myöhemmin Anakreon siirtyi Samokselle tyranni Polykrateen hoviin, missä hän kirjoitti useita lauluja tämän ylistykseksi. Anakreon oli Polykrateen suuressa suosiossa, ja hänen kerrotaan pehmentäneen tyrannin luonnetta musiikillaan. Hän toimi myös tyrannin pojan opettajana.
Polykrateen kuoltua vuonna 522 eaa. Anakreon siirtyi Ateenaan tyranni Hipparkhoksen kutsusta. Tämän kerrotaan lähettäneen viisikymmensoudun häntä noutamaan. Ateenassa Anakreon tutustui Simonideehen ja muihin runoilijoihin, jotka olivat kerääntyneet Hipparkhoksen lähipiiriin. Hän tutustui myös muiden merkkisukujen jäseniin, ja ylisti erityisesti Kritiaan Dropideen pojan kauneutta. Toiminta Polykrateen ja Hipparkhoksen hoveissa tekee Anakreonista ensimmäisiä hovirunoilijoita.
Anakreonin kuolema ajoitetaan noin vuoteen 495–485 eaa. Lukianos sanoo hänen eläneen 85-vuotiaaksi. Simonides kirjoitti kaksi epitafia hänen kunniakseen. Anakreonin kuolinpaikkaa ei kuitenkaan tunneta. Simonideen toinen epitafi vaikuttaa sanovan, että hänet haudattiin Teokseen, johon hän olisi palannut Hipparkhoksen kuoleman vuonna 514 eaa. jälkeen. Toisen perinteen mukaan hän olisi kuitenkin Teokseen palattuaan paennut uudestaan Abderaan vuoden 495 eaa. Joonian kapinan vuoksi. Tämä perinne on kuitenkin mitä ilmeisimmin kehittynyt sekaannuksesta teoslaisen alkuperäiseen muuttoon Abderaan.
Antiikin lähteet esittävät Anakreonin yksimielisesti mitä nautinnonhakuisimpana ihmisenä, ja sama vaikutelma syntyy myös hänen runoistaan, joiden ansiosta hänet tunnetaan viinin ja lemmen ylistäjänä. Tyranni Polykratesta ylistäessään hän vaikuttaa ylistävän ehkä enemmän kauniita nuorukaisia, jotka tämä oli koonnut hänen ympärilleen.
Erään tarinan mukaan Anakreon olisi rakastanut Sapfoa, mutta tämä on mitä epätodennäköisintä jo pelkästään ajoituksenkin vuoksi. Toisen tarinan mukaan Anakreon olisi kuollut tukehtumalla viinirypäleen siemeneen, mutta tämäkin kuulostaa lähinnä hänen maineeseensa perustuvalta runolliselta kuvitelmalta. Antiikin kirjallisuudessa Anakreon kuvataan järjestään vanhana harmaahapsisena miehenä, mikä perustunee hänen myöhempään tuotantoonsa, mutta samalla unohtuu se, että huippuaikanaan Polykrateen hovissa hän oli vielä hyvin nuori.
Runous.
Aito runous.
Anakreon jatkoi runoudellaan lesboslaisen lyriikan eli Alkaioksen ja Sapfon perinnettä. Anakreonin runot olivat monodista lyriikkaa. Hänen suosikkirunomittojaan olivat khoriambi ja ionicus a minore. Häneltä tunnetaan myös elegioita ja epigrammeja. Anakreon käytti paljon samoja teemoja kuin Alkaios, mutta hänen tyylinsä oli kesympää verrattuna Alkaioksen janoisiin ja rajuihin juomalauluihin. Aiheet liittyvät usein pitoelämään, homo- ja heteroseksuaaliseen rakkauteen ja joskus myös politiikkaan. Runokielenään Anakreon käytti joonialaista murretta.
Hellenistisen kauden oppineet jakoivat Anakreonin runot viiteen kirjaan niiden runomittojen mukaan. Myös "Suda" mainitsee viisi kirjaa Anakreonin runoja, jotka olivat olemassa vielä tuohon aikaan. Nykyaikaan hänen aidoista runoistaan on kuitenkin säilynyt vain muutamia katkelmia.
Seuraava esimerkkikatkelma on Päivö ja Teivas Oksalan suomentama ja noudattaa alkuperäistä elegiamittaa:
Anakreonin mukaan on nimetty lyyrinen runosäe anakreonteus eli Anakreonin säe.
Anakreonttinen runous.
Runokokoelma "Anakreonteia" (lat. "Anancreontea") on liitetty Anakreonin nimeen, mutta on todellisuudessa epäperäinen ja syntynyt pitkän ajan kuluessa myöhäiseltä hellenistiseltä kaudelta varhaiselle bysanttilaiselle kaudelle. Tällaista Anakreonia jäljittelevää, samaan malliin ja samoissa runomitoissa kirjoitettua runoutta kutsutaan anakreonttiseksi runoudeksi. "Anakreonteiassa" yleisin runomitta on katalektinen jambinen dimetri, joka esiintyy vain kerran Anakreonin aitojen katkelmien joukossa. Myöhemmät runot voidaan erottaa alkuperäisistä myös tyyliin ja anakronismien avulla.
Jälkimaine ja vaikutus.
Hellenistisellä kaudella aleksandrialaiset tekstikriitikot lukivat Anakreonin yhdeksän tärkeimmän lyyrisen runoilijan kaanoniin. Ateenalaisten kerrotaan pystyttäneen Anakreonin patsaan Akropoliille, ja Kööpenhaminassa Ny Carlsberg Glyptotekissa oleva veistos saattaa olla tämän myöhempi roomalaisaikainen kopio. Teoslaiset löivät Anakreonin kuvan rahoihinsa.
Mainittu "Anakreonteia"-kokoelma on tärkeimpiä esimerkkejä Anakreonin runouden myöhemmästä vaikutuksesta kreikankielisessä runoudessa aina bysanttilaiselle keskiajalle saakka. Sen lisäksi Anakreon vaikutti roomalaiseen runouteen ja etenkin Horatiukseen. "Anakreonteian" tultua uudelleen tunnetuksi 1500-luvulla se vaikutti renessanssirunouteen Ranskassa, jossa Anakreonia jäljitteli erityisesti Pierre de Ronsard. Saksalaisessa kirjallisuudessa taas toimi 1700-luvulla Anakreontiker-ryhmä. Anakreonin vaikutusta on muun muassa Johann Wolfgang von Goethellä, Friedrich Schillerillä ja Gotthold Ephraim Lessingillä. Suomessa samankaltaista vaikutusta voidaan havaita muun muassa Henrik Gabriel Porthanilla ja Johan Ludvig Runebergilla.