tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Yo-Yo Ma

Yo-Yo Ma (s. 7. lokakuuta 1955 Pariisi, Ranska) on yhdysvaltalainen sellisti.
Ma syntyi Pariisissa 1955. Hänen kiinalaiset vanhempansa olivat musiikin ammattilaisia, äiti Marina Lu oli laulaja ja isä Hiao-Tsiun Ma (馬孝駿) oli säveltäjä ja kapellimestari. Ma opiskeli viulun ja alttoviulun soittamista ennen kuin valitsi lopulliseksi soittimekseen sellon. Perhe muutti New Yorkiin, kun Ma oli seitsemän. Myöhemmin hän opiskeli Juilliard Schoolissa ja Harvardin yliopistossa. 
Vuonna 1978 Ma sai Avery Fisher -palkinnon. Sen jälkeen hän on esiintynyt useimpien maailman merkittävien orkesterien ja kapellimestarien kanssa. Hän on soittanut myös kamarimusiikkia. Hän on levyttänyt monia musiikinlajeja kuten bossa novaa, argentiinalaista tangoa ja amerikkalaista bluegrassia sekä elokuvan "Hiipivä tiikeri, piilotettu lohikäärme" musiikkia.
Yo-Yo Ma on voittanut vuoteen 2013 mennessä 16 Grammy-palkintoa, joista viimeisimmän vuonna 2009. Vuonna 1999 hän sai Glenn Gould -palkinnon. Hänet on myös nimittetty kunniatohtoriksi Princetonin yliopistoon. Vuonna 2012 hänet palkittiin Paul Simonin kanssa Polar Music Prize -palkinnolla.
Kosketuskaksoistähti

Kosketuskaksoistähti eli kontaktikaksoistähti on kaksoistähti, jonka toisiaan kiertävät tähdet ovat niin lähekkäin, että niiden pinnat koskettavat toisiaan. Astronomi Zdeněk Kopalin mukaan sitä, että molemmat tähdet täyttävät Rochen pinnan tai jopa ylittävät sen. Tunnetuin kontaktikaksoistähti on W Ursae Majoris, joka on myös spektroskooppinen kaksoistähti ja pimennysmuuttuja. Kosketuskaksoistähdessä tähtien kaasukehät yhdistyvät toisiinsa.
Puolikontaktikaksoistähti

Puolikontaktikaksoistähti on lähekkäinen kaksoistähti, jossa toinen tähti täyttää Rochen pinnan ja on pisaramainen tai munamainen muodoltaan. Toinen tähti on pyöreä tai munamainen. Tällöin kaasua virtaa komponenttiin, joka ei täytä Rochen pintaa. Kaasu virtaa toisen, pyöreämmän ja pienemmän komponentin ympärille kertymäkiekoksi.
Puolikontaktikaksoistähtiä ovat muun muassa Mira, monet Algol-tyyppiset pimennysmuuttujat ja kataklysmiset muuttujat. Yleensä kontaktikaksoistähti havaitaan valokäyrästä tai spektroskooppisesti. 
Mira on onnistuttu kuvaamaan Hubblen avaruusteleskoopilla. Ultraviolettikuvassa näkyy tähdestä lähtevä kaasuvirta.
Valeri Ivanov

Valeri Jevgenjevitš Ivanov (; 5. marraskuuta 1969 – 29. huhtikuuta 2002) oli venäläisen Toljattinskoje Obozrenije -lehden päätoimittaja. Murhatun päätoimittajan lehti kirjoitti aktiivisesti Samaran alueella sijaitsevan Toljattin kaupungin rikollisuudesta.
Fengfeng

Fengfengin kaivospiiri (, pinyin: Fēngfēng Kuàng Qū) on kaupunkipiiri prefektuuritason kaupunki Handanissa Hebein maakunnan eteläosassa Kiinassa. Kaupunkipiirin pinta-ala on 320 neliökilometriä ja väkiluku noin puoli miljoonaa (vuonna 2010).
Kuntatasolla Fengfengin kaivospiiri jakauttuu yhdeksään suurkuntaan. Piirikunnan hallintokeskus sijaitsee Linshuin suurkunnassa.
Alueella sijaitsee merkittävä hiilikaivoskeskus. Fengfengistä saadaan maan terästeollisuudelle ja myös vientiin hyvänlaatuista koksia.
Kolkhis

Kolkhis (, , ) on muinaiskreikkalainen nimitys Mustanmeren itäpuolella nykyisen Georgian länsi- ja Turkin koillisosissa sijainneelle alueelle. Se sijaitsi Fasis- eli Rionijoen laakson ympärillä.
700-luvulta eaa. lähtien Kolkhis kärsi kimmerialaisten ja skyyttien hyökkäyksistä. Maa oli Persian vaikutusvallan alla, vaikka akhaimenidit eivät onnistuneetkaan saamaan sitä hallintaansa. Kolkhis ei kuulunut Persian satraappikuntiin eikä ilmeisesti maksanut Persialle suojelurahaa, mutta lähetti kuitenkin sinne Herodotoksen mukaan säännöllisesti lahjoja. Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Kolkhiin valloitti Pontoksen kuningas Mithridates VI, minkä jälkeen maa siirtyi Rooman hallintaan. Myöhemmin alueelle syntyi uusi Kolkhiin ja osia Pontoksesta käsittänyt valtakunta, jota kreikkalaiset kutsuivat Lazikaksi. Se otti valtionuskonnokseen kristinuskon vuonna 523. Bysantti ja sassanidien Persia taistelivat jatkuvasti valtion hallinnasta.
Kolkhiissa tuotettiin kultaa, orjia, nahkaa, puutavaraa ja muita materiaaleja laivanrakennukseen sekä maataloustuotteita. Alueen läpi kulki kauppareitti Mustaltamereltä Keski-Aasiaan ja edelleen Intiaan ja Kiinaan sekä etelään Meediaan Araksjoen ja Urartun kautta. Assyrialaisista ja kreikkalaisista lähteistä päätellen se lienee ollut suhteellisen vauras maa.
Miletoksen kreikkalaiset perustivat alueelle siirtokuntia. Kolkhiin väestön koostumusta ei tunneta, mutta ensimmäisellä vuosituhannella eaa. sen väestö lienee puhunut pääasiassa kartvelilaisten kielten murteita, luultavasti zanin kielen esimuotoa. Herodotos väitti kolkhislaisten olevan ”mustia egyptiläisiä”. Persialainen vaikutus oli Kolkhiin maantieteellisen sijainnin vuoksi vähäisempää kuin Iberiassa ja Armeniassa. Etenkin sassanidien aikana zarathustralaisuus nousi maassa aiempaa tärkeämpään asemaan, mutta paikallinen uskonto säilyi voimakkaana.
Kreikkalaisessa mytologiassa Kolkhis oli satumaisen rikas maa, Aieteen ja Medeian koti, jonne argonautit matkustivat etsimään kultaista taljaa.
Peter Buck

Peter Lawrence Buck (s. 6. helmikuuta 1956 Oakland, Kalifornia) on yhdysvaltalaisen rock-yhtye R.E.M:n kitaristi ja perustajajäsen yhdessä Michael Stipen, Mike Millsin ja Bill Berryn kanssa. Hän säveltää yhtyeen laulut yhdessä Millsin (aiemmin myös yhtyeen jättäneen Berryn) kanssa.
R.E.M:n lisäksi Buck on esiintynyt vierailijana monien muiden yhtyeiden ja artistien levyillä (muun muassa The Replacementsin, Robyn Hitchcockin ja Eelsin albumeilla). Hän soittaa myös bassoa yhdessä R.E.M:n keikkamuusikon Scott McCaugheyn kanssa The Minus 5 -yhtyeessä ja on ollut instrumentaaliyhtye Tuataran jäsen.
Broken Hill

Broken Hill on noin 17 600 asukkaan kaivoskaupunki Uuden Etelä-Walesin osavaltiossa Australiassa. Kaupungin kallioperässä on todennäköisesti maailman rikkaimmat hopea-, lyijy- ja sinkkivarannot, ja tämän johdosta siitä käytetään usein nimitystä "Silver City" ("hopeakaupunki").
Kaupungissa syntyi 1880-luvulla kaivosyhtiö Broken Hill Proprietary Company Limited, josta kasvoi maailman suurin kaivosyhtiö BHP Billiton. Broken Hillista tuli kaupunki vuonna 1907.
Ilmasto.
Vuoden lämpimintä aikaa on tammikuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on yli 33 °C. Viileintä on kesäkuusta elokuuhun, jolloin keskimääräinen alin jää seitsemän asteen alapuolelle. Sadetta saadaan varsin vähän mutta ympäri vuoden, eniten joulukuussa 29 mm.
Beppu

Beppu () on kylpyläkaupunki Ōitan prefektuurissa Kyūshūn saaren koillisrannikolla Japanissa. Se sijaitsee prefektuurin keskiosassa Beppunlahden rannalla. Beppussa on 121 298 asukasta (2014), joten se on prefektuurin toiseksi suurin kaupunki pääkaupunki Ōitan jälkeen, ja sen pinta-ala on 125,23 neliökilometriä. Beppu tunnetaan lukuisista kuumista lähteistään ("onsen"), joiden ansiosta siellä vierailee paljon matkailijoita.
Beppusta tehtiin kaupunki 1. huhtikuuta 1924. Silloin siellä oli noin 36 000 asukasta.
Kaupunki jakautuu kahdeksaan kuumien lähteiden alueeseen (). Kuumien lähteiden määrä, 2 217 kappaletta, ja niistä virtaavan veden määrä on Japanin suurin. Lähteiden vettä on käytetty muinaisista ajoista lähtien lukuisiin eri tarkoituksiin matkailusta terveydenhuoltoon ja teollisuuteen. Kaupungille luonteenomaiseen maisemaan kuuluu lukuisista kuumista lähteistä nouseva höyry.
Lähekkäinen kaksoistähti

Lähekkäinen eli ahdas kaksoistähti on kaksoistähti, jossa kaksi tähteä kiertää suhteellisen lähellä toisiaan. Tämä on hieman epämääräinen luokitus kaksoistähdille. Lähekkäisen kaksoistähden osien kiertoaika on alle kymmeniä vuosia. 
Erään määritelmän mukaan lähekkäinen kaksoistähti on kaksoistähti, jossa jossain kehitysvaiheessa tapahtuu massan siirtoa komponenttien välillä, koska toinen tähdistä ylittää ns. Rochen pinnan. Lähekkäinen kaksoistähti voi olla erillinen kaksoistähti, puoliksi erillinen kaksoistähti tai kontaktikaksoistähti. 
Pimennysmuuttujat ja spektroskooppiset kaksoistähdet ja monet kataklysmiset muuttujat ovat lähekkäisiä kaksoistähtiä.
Monsanto

Monsanto-yhtymä on maailman suurimpia maataloudessa käytettyjen kasvien jalostajia sekä kasvinsuojeluaineiden tuottaja. Sen perusti John Francis Queeny vuonna 1901 Saint Louisissa Yhdysvaltojen Missourin osavaltiossa. Yhtymän nimi tulee Queenyn vaimon tyttönimestä.
Aluksi Monsanto tuotti virvoitusjuomateollisuuden makuaineita: sakariinia, kofeiinia ja vanilliinia erityisesti Coca-Colan tarpeisiin. Yhtiö laajensi myöhemmin toimintaansa peruskemian tuotteiden, kuten rikkihapon valmistukseen. Yhtymästä tuli 1940-luvulla johtava muovien ja synteettisten kuitujen tuottaja maailmassa. Tuotevalikoimaan tulivat tällöin myös muun muassa dioksiini, aspartaami, PCB ja naudan kasvuhormoni. Monsanto oli yksi Vietnamin sodassa käytetyn Agent Orange -kasvimyrkyn valmistajista. Vietnamin hallitus ja Punainen Risti ovat syyttäneet Agent Orangea yli miljoonan ihmisen kuolemasta tai vakavasta vammautumisesta.
Monsanto pitää päätuotteenaan Roundup-rikkaruohotorjunta-ainetta, mutta sen jälkeen kun aineen patentti umpeutui, yhtymä on 1990-luvun loppupuolelta asti suunnannut suurimmat tutkimusvoimavaransa geenimuunneltuihin tuotteisiin. 
Tieteellisenä yhteistyökumppanina yhtymällä on etenkin Washington University in Saint Louis. Monsanton kehittämä geenimuunneltu soija on kohdannut varsinkin Euroopassa kuluttajien vastustusta.
Saksalainen kemianteollisuuden suuryhtiö Bayer ilmoitti toukokuussa 2016 ostavansa Monsanton. Kauppahinnaksi on sovittu 62 miljardia dollaria.
Eddingtonin raja

Eddingtonin raja on raja-arvo tähden kirkkaudelle, jota kirkkaamman tähden pinnalta purkautuu kaasua ulos säteilypaineen vaikutuksesta. Säteily syntyy tähden sisällä tai tiiviin tähden pinnalle putoavan kaasun kitkakuumennuksesta. Eddingtonin raja määrää tähtien maksimimassan, jonka on ajateltu olevan 130 Auringon massaa. Suuren Magellanin pilven tähti R136a1 on kuitenkin tulkittu massaltaan jopa 300 Auringon massaa vastaavaksi.
Kun johonkin tiiviiseen tähteen putoaa kaasua, kaasu säteilee energiaa, koska sen potentiaalienergia muuttuu kaasun sisäisen kitkan takia lämmöksi ja säteilyksi. Mitä suurempi massavirta tähden pinnalle putoaa ulkopuolelta, sitä voimakkaammin tähti säteilee. Toisaalta tiedetään, että hyvin kirkkaan ja kuuman "normaalin" tähden säteilypaine puhaltaa kaasua ulos tähdestä. Hyvin kuumat ja massiiviset tähdet ovat epävakaita säteilynpaineen takia, ne pyrkivät "kiehumaan yli". Eddingtonin rajaa suurempi massavirta tiiviin tähden pinnalle on mahdoton, koska massavirran pudotessa tähden pinnalle vapautuva säteily puhaltaa kaasun ulos.
Kultainen kolmio

Kultainen kolmio () on Kaakkois-Aasiassa, Thaimaan, Myanmarin ja Laosin rajalla sijaitseva vuoristoalue. Alueella Ruak-joki yhtyy Mekongiin. Nimityksen antoi alkujaan CIA. Kultainen kolmio tuli tunnetuksi 1920-luvulla maailman tärkeimpänä oopiumin tuotantoalueena. Nykyisin sieltä virtaa maailman markkinoille sekä oopiumia, heroiinia että puhdistettua morfiinia.
Vuonna 2001 arvioitiin, että alueella tuotettiin noin 60 % maailman laittomasti tuotetusta oopiumista. Valtaosa Kultaisessa kolmiossa valmistetuista opiaateista valmistetaan Myanmarissa. Opiaattien tuotanto Myanmarissa on kuitenkin laskenut viime aikoina. Tällä vuosituhannella Afganistan on ohittanut kultaisen kolmion maailman suurimpana heroiinin tuottajana.
Donetsin allas

Donetsin allas (, ) on Ukrainan itäosassa Donin sivujoen Donetsin eteläpuolella sijaitseva geologinen alue. Osa Ukrainan aluejaotteluista käyttää nimitystä Donbass maan itäisimmästä osasta. Hallinnollisesti alue käsittää pääosin Donetskin ja Luhanskin alueet.
Toisinaan alueeseen luetaan maantieteellisesti kuuluvaksi myös Ukrainan Dnipropetrovskin alueen itäosia ja osia hallinnollisesti Venäjän federaatioon kuuluvasta Rostovin alueesta.
Donetsin allas on Ukrainan suurin kivihiilikenttä ja tärkeimpiä teollisuusalueita. Merkittävimpiä alueella sijaitsevia kaupunkeja ovat Donetsk ja Makijivka. Yhdessä Kryvyi Rihin rautamalmialueen kanssa Donetsin allas (Donetsin laakio) muodostaa yli 200 miljoonaa tonnia kivihiiltä ja yli 50 miljoonaa tonnia terästä tuottavan valtaisan teollisuusalueen.
Vuoden 2001 tilastojen perusteella suurin osa väestöstä Donetskin ja Luhanskin alueilla ovat etnisesti ukrainalaisia (56,9 ja 58,0 prosenttia) ja suurin vähemmistö on venäläisiä (38,2 ja 39,0 prosenttia).
Orenburg

Orenburg () on Uraljoen varrella Venäjällä sijaitseva hieman yli puolen miljoonan asukkaan teollisuuskaupunki ja jokisatama sekä Orenburgin alueen hallinnollinen keskus. Kaupunki sijaitsee noin 1 500 kilometriä Moskovan eteläpuolella. Se on kehittynyt vuonna 1735 Ural- ja Or-jokien yhtymäkohtaan rakennetun linnakkeen pohjalta. Vuonna 1740 kaupunkia siirrettiin alajuoksulle päin uuteen paikkaan. Uraljokea pidetään Euroopan ja Aasian rajana, jonka vuoksi Orenburg sijaitsee kummassakin maanosassa.
Vuosina 1938–1957 kaupungin nimi oli Tškalov lento-onnettomuudessa kuolleen pilotin, Neuvostoliiton sankarin, Valeri Tškalovin mukaan.
Vuoden 2024 huhtikuussa tapahtuneet Orskin padon murtumat jättivät suuren osan kaupungista Uraljoen tulvaveden alle ja aiheuttivat tuhansien asukkaiden evakuointeja.&lt;ref name="RFE/RL"&gt;&lt;/ref&gt;
Donets

Donets (; ) on Donjoen oikeanpuoleinen eli läntinen sivujoki Etelä-Venäjällä ja Ukrainassa.
Donets on 1 053 km pitkä ja sen valuma-alue on 98 900 neliökilometriä. Noin 350 km joesta on navigointikelpoista, mutta se on jäässä joulukuusta maaliskuun puoleen väliin.
Joki saa alkunsa Venäjän Belgorodin alueelta ja virtaa kaakkoon Ukrainan puolella sijaitsevalle Harkovan alueelle. Sieltä se jatkaa Donetskin altaan ydinalueelle eli kulkee Luhanskin ja Donetskin alueiden kautta, ja edelleen Venäjän puolelle, missä se yhtyy Doniin Rostovin alueella Ust-Donetskin eteläpuolella, noin 220 kilometriä ennen Asovanmerta.
Joen pääuoman varrella sijaitsevat kaupungit Belgorod (Venäjä), Vovtšansk (Venäjä), Tšuhujiv (Ukraina), Zmijiv (Ukraina), Izjum (Ukraina), Rubižne (Ukraina), Lysytšansk (Ukraina), Sjevjerodonetsk (Ukraina), Donetsk (Venäjä), Kamensk-Šahtinski (Venäjä) ja Ust-Donetski (Venäjä).
Nimi.
Sekä "Donets" että sen pääjoki "Don" ovat saaneet nimensä iranilaiskieliin kuuluvan sarmatian jokea merkitsevästä kantasanasta "Dānu." Sarmatialaiset asuttivat Mustanmeren pohjoispuolista aluetta noin 1100 -luvusta ennen ajanlaskun alkua aina varhaiskeskiaikaan asti, joten nimi lienee peräisin tältä aikakaudelta.
Joen nimessä slaavilaisissa kielissä esiintyvä ilmaus "Severski" tai "Siverskyi" on puolestaan peräisin siitä, että joen alkupiste on sijainnut severialaisiksi kutsutun itäslaavilaisen heimon tai kansan asuttamalla alueella.
Tasoristeysonnettomuus

Tasoristeysonnettomuus tarkoittaa rautatien ja ajoradan tasoylikäytävällä tapahtuvaa junan ja muun ajoneuvon yhteentörmäystä.
Junan suuremman massan vuoksi tasoristeysonnettomuudessa muihin ajoneuvoihin syntyy huomattavia materiaalivaurioita. Junan tuhovoima on niin suuri, ettei mikään tieliikennettä varten testattu törmäyssuojaus suojaa ihmistä törmäystilanteessa. Juna saattaa myös suistua raiteilta, jolloin onnettomuus aiheuttaa yleensä enemmän vahinkoa ja lasketaan raideliikenneonnettomuudeksi.
Tasoristeysonnettomuudet Suomessa.
Vuosina 2000–2006 Suomessa tapahtui keskimäärin 55 tasoristeysonnettomuutta vuodessa, ja niissä kuoli kaikkiaan 53 ihmistä. Lievästi tai vakavasti onnettomuuksissa loukkaantui kaikkiaan 149. Onnettomuudet ovat sittemmin huomattavasti vähentyneet: vuosina 2019 ja 2020 tasoristeysonnettomuuksien määrä oli kumpanakin vuonna 16, ja onnettomuuksissa kuoli kahden vuoden aikana yhteensä viisi ihmistä.
Onnettomuudet tapahtuvat tilastojen mukaan yleisimmin tutussa paikassa, hyvällä säällä ja kokeneelle kuljettajalle. Yleensä onnettomuus tapahtuu joko puomittomassa tai kokonaan vartioimattomassa tasoristeyksessä. Vartioimattomat tasoristeykset pyritään poistamaan. Merkittävin riskitekijä on huomattavasti lisääntynyt autoilijoiden piittaamattomuus ja tietoinen riskinotto, kuten STOP-merkin noudattamatta jättäminen. Tasoristeysonnettomuus maksaa keskimäärin 387 000 euroa.
Suomessa oli vuonna 2021 noin 2 000 ilman turvalaitteita olevia ns. vartioimatonta tasoristeystä, jotka ovat riskialttiita onnettomuuksille. Pääosa niistä sijaitsee vähemmän liikennöidyllä rataverkolla. Vartioimattomia risteyksiä pyritään kuitenkin poistamaan tai tekemään turvallisiksi.
Gaussin radanmääritysmenetelmä

Gaussin radanmääritysmenetelmä on Carl Friedrich Gaussin vuonna 1801 kehittämä menetelmä taivaankappaleen rataelementtien määrittämiseksi kolmesta tai useammasta havainnosta. Menetelmää käytetään tähtitieteessä edelleen.
Gauss kehitti menetelmänsä Giuseppe Piazzin 1. tammikuuta 1801 löytämän Ceres-kääpiöplaneetan radan määrittämistä varten ja onnistui sen avulla ennustamaan planeetan paikan taivaalla puolen asteen tarkkuudella. Vuonna 1809 radanmääritysmenetelmä esiteltiin teoksessa Theoria motus corporum coelestium, joka on eräs tieteen merkkiteoksista. Se sisälsi radanmääritysmenetelmän lisäksi myös pienimmän neliösumman menetelmän ja Gaussin käyrän esitykset.
Etu-Aasia

Etu-Aasia, myös Länsi-Aasia tai Lounais-Aasia, on Aasian osa. Sen muodostavat (aakkosjärjestyksessä) Anatolia, Armenia, Azerbaidžan, Bahrain, Georgia, Israel, Irak, Jemen, Jordania, Kuwait, Libanon, Oman, Palestiina, Qatar, Saudi-Arabia, Siinai, Syyria ja Yhdistyneet arabiemiirikunnat. YK sisällyttää Länsi-Aasiaan tilastointitarkoituksessa myös Kyproksen.
Maantiede.
Vuoristot.
Etu-Aasian pohjoisosassa on laajoja vuoristoja, jotka käsittävät suurimman osan Turkin ja Iranin alueista. Turkin pohjoisosassa ovat Pontiset vuoret, eteläosassa Taurusvuoret. Molemmat ovat itä-länsi-suuntaisia, ja niiden jatkeena Iranissa ovat Elbursvuoret Kaspianmeren rannalla sekä Zagrosvuoret lähempänä Persianlahtea. Näiden pohjoispuolella ovat Kaukasusvuoret, jotka ulottuvat kapeahkona länsi-itäsuuntaisena vyöhykkeenä Mustanmeren itärannalta Kaspianmeren länsirannalle. Nämä Etu-Aasian vuoristot muodostavat keskiosan pitkästä, Keski-Euroopasta Himalajalle saakka ulottuvasta vuoristovyöhykkeestä.
Erillisiä, pienempiä vuoristoja Etu-Aasiassa on myös Libanonissa ja Jemenissä.
Ilmasto.
Suurimmassa osassa Etu-Aasiaa vallitsee kuiva aavikkoilmasto. Sademäärät ovat vähäisiä ja kuivuus aiheuttaa ongelmia muun muassa maanviljelylle. Maan suolaantuminen ja saastuminen ovat alueen ongelmia. Alueen pääjoet Eufrat ja Tigris ovat tärkeitä veden lähteitä. Tuulet sharqi ja shamal ovat kuivia ja pölyisiä tuulia, jotka muokkaavat alueen ilmastoa. Sharqituuli puhaltaa kaakosta ja etelästä päin. Shamal puhaltaa luoteesta Irakissa ja muissa Persianlahden valtioissa,
Topografia.
Kuollutmeri tasankoineen on meren pinnan alapuolella. Anatolian ylänkö on Taurus-vuoriston ja Pontus-vuoriston välissä Turkissa. Jemenissä ylänköalueet ovat korkealla merenpinnasta. Punaisen meren, Välimeren ja Persianlahdet rannikkoalueet ovat alavaa, vain vähän merenpinnan yläpuolella.
Geologia.
Afrikan, Arabian ja Euraasian mannerlaatat kohtaavat Etu-Aasiassa. Arabian laatta liikkuu kohti pohjoista ja kohti Anatolian laattaa Turkissa, jossa esiintyy paljon maanjäristyksiä. Mannerlaattojen raja kulkee Atlantin Azorien–Gibraltar Ridgen harjua myöten Pohjois-Afrikan halki kohti Irania
Historia.
Etu-Aasian pohjoisosa kuului Persiaan, jossa hallitsivat Sassanidit 228-651 jkr. Aleksanteri Suuren valtakunta ulottui Kaukasuksen alueelle 300-luvulla ekr. Etu-Aasian luoteiset alueet joutuivat Rooman valtakunnan alaisiksi noin 30 jkr. Rooman hajottua noin 500-luvulla sen itäisestä osasta tuli Bysantti. Arabit levittäytyivät Etu-Aasian eteläosasta lähtien ja valloittivat suurimman osan Etu-Aasiasta 656 mennessä. Etu-Aasian pohjoisosa oli Mongolivaltakunnan alaisena 1200-luvun lopulla.
Suitsuketie, jota pitkin kuljetettiin mirhaa ja muita tuoksuvia aineita, kulki aikoinaan Arabian niemimaan eteläosasta Välimeren rannikolle saakka. Se kulki Negevin autiomaan ja Nabatean valtakunnan halki. Osmanien valtakunta (Ottomaanien valtakunta) syntyi Anatolian niemimaalla turkkilaisten heimojen keskuudessa 1300-luvulla ja ulottui laajimmillaan Persianlahden ja Punaisenmeren rannikoille sekä Afrikan pohjoisosaan ja Euroopan kaakkoisosaan.
Vatiala

Vatiala on kaupunginosa 2 Kangasalan kaupungissa, Tampereen rajalla, seitsemän kilometriä Kangasalan keskustasta länteen vanhan valtatie 12:n varrella.
Pääasiassa Tampereen puolella sijaitseva Kaukajärvi ulottuu itäpäästään Vatialaan ja siihen liittyy Pitkäjärvi Sillansalmen erottamana.
Alue on muuten tyypillistä pientaloaluetta, mutta koska se sijaitsee vanhalla soranottoalueella, osittain vallitsevan maisemakuvan muodostavat sorakuopat, joiden ympärille talot on rakennettu. Sorakuopille johti Tampereen puolella sijainneelta Vatialan rautatieasemalta 1990-luvulla purettu pistoraide.
Vatialassa Kangasalantien varrella on myös pienteollisuutta. Vatialassa toimi vuosina 1950–1982 Tampereen ilmatorjuntapatteristo (TamItPsto). Vuonna 1940 perustetussa varuskunnassa toimi aiemmin puolustusvoimien lentovarustevarikko.
Vatialan itäpäässä, oikeastaan Nattarin alueella, sijaitsee Tampereen seurakuntien omistama Vatialan hautausmaa. Hautausmaan itäpuolella kulkee uusi moottoriliikennetie, valtatie 12.
Tampereen läheisyys ja sitä kautta helpot työmatkat kaupunkiin ovat osasyynä alueen kasvuun. Toisaalta Vatiala sijaitsee myös luonnon keskellä, esimerkiksi Kaarinanpolku kulkee Vatialankin maastoissa.
Vatialan alueella on monenlaisia palveluja kuten pankki, kauppoja, lounasravintola, pubi, parturi-kampaamo ja kirjasto.
Koulut.
Vatialan alueella sijaitsee Vatialan koulu (luokat 1–6) sekä Pitkäjärven koulu (luokat 7–9).
Vatialan koulu on rakennettu vuonna 1953. Laajennusosa valmistui vuonna 2006. Syksyllä 2013 otettiin käyttöön siirtokelpoinen opetustila, parakki. Syksyllä 2014 tila oli taas lopussa ja koulu sai käyttöönsä koulun pihassa sijainneen Oravanpesän päiväkodin tilat. Vatialan koulu kärsi tilaongelmien lisäksi pitkään myös pahoista sisäilmaongelmista, jotka on päätetty ratkaista rakentamalla uudet tilat, jotka valmistuvat vuoteen 2020 mennessä.
Pitkäjärven koulu on vuonna 2003 valmistunut moderni yläkoulu. Koulun yhteydessä on myös Pitkäjärven liikuntahalli. Koulussa on luokilla 7–9 noin 400 oppilasta. Tavallisissa luokissa on oppilaita 14–22. Koulussa on myös pienluokkia, jotka on tarkoitettu erityistä tukea tarvitseville oppilaille.
Vatialan hautausmaa

Vatialan hautausmaa on Tampereen seurakuntien omistama hautausmaa Kangasalan kaupungissa, sen Tampereen puoleisessa päässä, viisi kilometriä Kangasalan kirkolta länteen, uuden ja vanhan valtatie 12:n risteyksen tuntumassa.
Hautausmaa on perustettu 1960, ja sen pinta-ala on 25 hehtaaria, josta metsähautausmaata on 1,5 hehtaaria.
Vatialan hautausmaalla on vuonna 1960 rakennettu siunauskappeli. Hautausmaan krematorio vihittiin käyttöön toukokuussa 2013.
Vatialan siunauskappeli.
Vatialan siunauskappelin on suunnitellut arkkitehti Viljo Revell. Askeettinen kappeli kuuluu Suomen modernin arkkitehtuurin kansainvälisesti arvostettuihin merkkiteoksiin. Se valmistui vuonna 1960. Kappeli on rakennettu betonista, teräsbetonista, pronssista ja karkeasta mäntylaudasta. Siunauskappelin iso kappeli on poikkileikkaukseltaan paraabelin muotoinen. Kappelin kahdella sisäpihalla sijaitsevat vesialtaat, joissa alkuperäisen suunnitelman mukaan piti virrata sulaa vettä ympäri vuoden. Kappelin rakentamisesta päättänyt kirkkovaltuusto kuitenkin edellytti, että altaissa ei pidetä vettä talvella. Vatialan isoon kappeliin mahtuu 120 henkilöä ja pieneen kappeliin 60 henkilöä. Kappelin kaluston on suunnitellut Olli Borg. Hautausmaasuunnitelma on Veikko Rauhalan käsialaa.
Vatialan hautausmaalle haudattuja henkilöitä.
&lt;mapframe latitude="61.4926" longitude="23.8527" zoom="10" width="400" height="300" align="right"&gt;
 "type": "FeatureCollection",
 "features": [
 "type": "Feature",
 "properties": {},
 "geometry": {
 "type": "Point",
 "coordinates": [
 23.97075176239014,
 61.475060682685914
 ]
&lt;/mapframe&gt;
Wiesbaden

Wiesbaden on Hessenin osavaltion pääkaupunki läntisessä Saksassa. Se sijaitsee Reinjoen ja Taunusvuoriston välissä. Vuoden 2016 väestönlaskennassa siellä oli 277 619 asukasta. Suomessa Wiesbaden on saavuttanut julkisuutta autourheilija Nico Rosbergin ja skotlantilaisen säveltäjän James Peacen kotikaupunkina. Kaupungissa syntyneisiin lukeutuu muiden muassa myös yhdysvaltalainen tennislegenda John McEnroe.
Historia.
Alueella sijaitsevien kuumien lähteiden ansiosta Wiesbaden muodostui jo keskiajan lopulla merkittäväksi kylpyläkaupungiksi, osittain tästä johtuen kaupungille on yhä tyypillistä klassistinen rakennustyyli ja runsaat viheralueet. Nykyään kaupunki muodostaa yhden kokonaisuuden Reinin etelärannalla sijaitsevan Mainzin kaupungin kanssa, jonka joen pohjoispuolella sijaitsevat kaupunginosat liitettiin toisen maailmansodan jälkeisten Reinjoen rajaamien miehitysvyöhykkeiden takia Wiesbadeniin. Wiesbadenia miehittivät tuolloin amerikkalaiset joukot, joita kaupungissa on Yhdysvaltain ja Saksan liittotasavallan sotilaallisen yhteistyön nimissä huomattavassa määrin yhä edelleen.
Ystävyyskaupungit.
Wiesbadenin ja Itävallan Klagenfurtin vuonna 1930 alkanut ystävyyskaupunkisuhde on maailman vanhin. Yhä erittäin aktiivinen kumppanuussuhde sisältää muun muassa vuotuisia vaihto-ohjelmia koululaisille, vierailumatkoja eläkeläisille ja yleistä kulttuurivaihtoa.
UNAIDS

UNAIDS eli Yhdistyneiden kansakuntien yhteinen AIDS-ohjelma (Joint United Nations Programme on HIV and AIDS) on YK:n HIV/AIDS-ohjelma. Vuonna 1996 perustetun ohjelman tehtävänä on HIV-tartuntojen ja AIDSin vastainen toiminta. Järjestö toimii n. 150 eri maassa. Sen tukijärjestöihin kuuluvat mm. WHO, Unicef, Maailmanpankki ja Unesco.
Historia.
UNAIDS perustettiin vuonna 1996. Sen perustamisesta oli 1993 päätetty Maailman terveysjärjestön yleiskokouksessa. Seuraavana vuonna ECOSOC hyväksyi ohjelman. Sen alkuperäisiin perustajiin kuuluvat Unicef, UNDP, UNFPA, Unesco ja WHO. YK:n kansainvälinen huumevalvontaohjelma liittyi sen rahoittajiin vuonna 1999, Kansainvälinen työjärjestö vuonna 2001, Maailman ruokaohjelma vuonna 2003 ja YK:n pakolaisjärjestö vuonna 2004.
Tehtävä.
UNAIDS:n ensisijainen tehtävä on johtaa, vahvistaa ja tukea työtä AIDS:n leviämisen estämiseksi. Se luo yleiset toimintalinjat aidsin vastaiselle toiminnalle, koordinoi tukijajärjestöjensä toimintaa alalla ja antaa niille teknistä apua.
UNAIDS:n otoimintaa ohjaa 22-jäseninen johtokunta, jonka muodostavat YK:n talous- ja sosiaalineuvosto ECOSOC:n nimeämät jäsenvaltiot, joiden valinnassa pyritään maantieteelliseen tasapainoon. Johtokunnassa on lisäksi kuusi edustajaa alkuperäisistä perustajajäsenistä ja viisi kansalaisjärjestöistä.
Vuonna 2002 valmistuneen arviointiraportin mukaan UNAIDS:n työ maailmanlaajuisella tasolla on onnistunut hyvin, mutta maatasolla tulokset ovat jääneet heikommiksi. Tiedon lisääntyminen ei ole vaikuttanut ihmisten käyttäytymiseen toivotulla tavalla. Tämän huomioon ottaminen tulevassa toiminnassa on suuri haaste, samoin uuden maailmanlaajuisen rahoitusjärjestelmän aikaansaaminen.
Rahoitus.
Vuonna 2015 UNAIDSin jäsenvaltiot rahoittivat sen toimintaa 194,6 miljoonalla dollarilla. Yhdysvallat oli suurin lahjoittaja 40 miljoonalla dollarillaan. Suomi lahjoitti noin 8,7 miljoonaa dollaria ja oli seitsemänneksi suurin lahjoittaja.
Hmelnytskyin alue

Hmelnytskyin alue eli Hmelnitskin alue () on hallinnollinen alue Ukrainan länsiosassa. Alueen pinta-ala on 20 645 neliökilometriä. Vuoden 2021 alussa siellä asui 1,244 miljoonaa henkeä. Tämä oli 3,0 prosenttia Ukrainan väestöstä. Asukkaista 57,7 prosenttia oli kaupunkilaisia. Luvuissa ei ole huomioitu Venäjän vuodesta 2014 miehittämää Krimin niemimaata, joilla asui miehityksen alkaessa runsaat viisi prosenttia Ukrainan väestöstä.. Hmelnytskyin alueen hallinnollinen keskus on H’melnytskyin kaupunki (274 582 as.).
Hmelnytskyin alueen naapureina ovat pohjoisessa Rivnen ja Žytomyrin alueet, idässä Vinnytsjan, etelässä Tšernivtsin ja lännessä Ternopilin alueet. 
Netišynin kaupungissa sijaitsee Hmelnytskyin ydinvoimalaitos (Хмельницька АЕС). Myös maatalous on merkittävä elinkeino. Lisäksi alueella toimii koneenrakennus-, ase- ja kemianteollisuutta.
Hallinnollinen jako.
Ukrainassa aluehallinnon toista tasoa edustavat piirit ("raion"). 
Hallinnollinen jako vuodesta 2020.
Ukrainan korkein neuvosto päätti heinäkuussa 2020 supistaa Hmelnytskyin alueen piirien lukumäärän kolmeen. Uudistuksessa esimerkiksi kaikki alueen kaupungit tulivat osaksi piirejä. Paikallistasolla asutus keskittyy 13 kaupunkiin, 24 kaupunkimaiseen taajamaan ja 1 414 kylään.
Asukasluvultaan suurimmat kaupungit (2021) ovat H’melnytskyi (274 582 as.), Kamjanets-Podilskyi (97 908 as.), Šepetivka (40 802 as.), Netišyn (36 661 as.), Slavuta (35 068 as.), Starokostjantyniv (34 232 as.) ja Polonne (20 471 as.), Krasyliv (18 583 as.), Volotšysk (18 474 as.), Izjaslav (16 162 as.), Horodok (15 835 as.) ja Dunajivtsi (15 799 as.).
Piirien perustiedot löytyvät oheisesta taulukosta. Samannimiset piirit olivat olemassa jo ennen heinäkuuta 2020, mutta niiden aiempi pinta-ala ja väkiluku olivat uutta piirijakoa pienempiä.
Hallinnollinen jako ennen vuotta 2020.
Hmelnytskyin alue oli ennen heinäkuun 2020 alueuudistusta jaettu 20 piiriin ja 6 kaupunkipiiriin.
T. T. Oksala

Timo Tapani Oksala (9. huhtikuuta 1958 Joutseno – 13. joulukuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen musiikkituottaja ja kitaristi.
Elämä ja ura.
Nuorena lukiolaisena Timo Oksala soitti kitaraa paikallisissa yhtyeissä. Joutsenolainen T-Team voitti Koulun suurjuhlien bändisarjan vuonna 1975 ja samana vuonna Oksala osallistui rock-yhtyeitten SM-kisojen loppukilpailuun lappeenrantalaisen Canto-yhtyeen kitaristina. Oksalan ura ammattimuusikkona käynnistyi vuonna 1978, kun hänen Canto-yhtyeen kanssa äänittämänsä nauha päätyi Harri Saksalan kuultavaksi. Nauhan kuultuaan Saksala sopi Oksalan kanssa tämän debyyttialbumin julkaisusta. "Radio Storm" ilmestyi vuonna 1978 Saksalan levymerkin Lobo Recordsin julkaisemana. Saksalan tuottamalla albumilla soittavat T. T. Oksalan (kitara, koskettimet, laulu) lisäksi Jukka Gustavson (urut), Pave Maijanen (basso) ja Upi Sorvali (rummut). Albumista ilmestyi cd-uusintapainos vuonna 2013.
Elokuussa 1979 Oksalan yhtye T. T. Oksala &amp; Storm Band esiintyi Ruisrock-festivaalissa kokoonpanolla T. T. Oksala (kitara, koskettimet, laulu), Esa Kotilainen (koskettimet), Jakke Leivo (basso) ja Upi Sorvali (rummut). Syksyllä 1979 Oksala liittyi Piirpaukkeeseen ja kesällä 1981 Timo Kojon yhtyeeseen. Alkuvuodesta 1982 lähtien Oksala soitti Pekka Pohjola Groupissa ja oli mukana Hectorin Eurooppa-orkesterissa. Tämän jälkeen hän siirtyi pääasiassa tuottajaksi ja äänittäjäksi, mutta soitti toisinaan levyillä sessiomuusikkona. 
T. T. Oksala tuotti lukuisia suomalaisia rock-yhtyeitä. 1980-luvulla häntä käyttivät muun muassa Boycott, Keba, Liikkuvat Lapset, Pate Mustajärvi, Smack, SIG, Sielun Veljet, Peer Günt, Zero Nine ja Yö. Vuosikymmenen loppuun mennessä suomalaisissa musiikkipiireissä alettiin puhua ”T. T. Oksala -soundista”. Vuonna 1985 hän sai tuottaja-Emman.
1990- ja 2000-luvuilla hänen tuottamiaan yhtyeitä olivat muun muassa Negative, Ultra Bra, HIM, Lordi, Stratovarius, Suburban Tribe, Carmen Gray, Leningrad Cowboys, Fintelligens ja Nerdee
T. T. Oksala kuoli pitkäaikaiseen sairauteen 13. joulukuuta 2010.
Oksalan veli oli toimittaja Pekka Oksala.
Albumit.
Radio Storm (1978) LOBO 001
Shore Stories (1988) Lighthouse LHLP 109
This Rhythm (1992) Amulet WISHCD 38
EP:t.
Border - EP (1983) Q KUUM 1001
Jean Todt

Jean Todt (s. 25. helmikuuta 1946 Pierrefort) on ranskalainen autourheiluvaikuttaja ja entinen FIA:n puheenjohtaja. Hän on myös toiminut Peugeot'n rallitallin ja Ferrarin Formula 1 -tallien päällikkönä (vuodet 1993–2007). Hän toimi myös lyhyen ajan Ferrarin toimitusjohtajana. Vuoden 2008 Todt toimi Ferrarin F1-tallin neuvonantajana.
Jean Todt on valmistunut EDC Paris Business Schoolistä.
Ura.
Rallin MM-sarja.
Jean Todt aloitti autourheilu-uransa rallin maailmassa. Hän toimi kymmenen vuoden ajan kartanlukijana useille suomalaisille kuljettajille (Timo Mäkinen, Rauno Aaltonen ja Hannu Mikkola) vuoteen 1981 asti. Tämän jälkeen hän siirtyi johtotehtäviin Peugeot'n rallitalliin. Hänen kaudellaan Peugeot voitti rallin maailmanmestaruudet vuosina 1985 ja 1986. B-ryhmän autojen kieltämisen jälkeen Peugeot siirtyi Todtin johdolla maastoralleihin käyttäen Peugeot 205 Turbo 16 -mallia pohjana. Maastoralleista vetäytymisen jälkeen Peugeot siirtyi prototyyppien MM-sarjaan 905-mallillaan. Tältä ajalta sen saavutuksiin kuuluu muun muassa Le Mansin 24 tunnin ajon voitot vuosina 1992 ja 1993, joista jälkimmäisenä Peugeotin onnistui valloittaa kolme ensimmäistä sijaa.
Ferrarin tallipäällikkönä.
Ferrari oli Todtin liityttyä talliin kriisissä, sillä se oli voittanut kuljettajien mestaruuden viimeksi vuonna , kun Jody Scheckter oli ajanut mestaruuteen tallin autolla. Todt alkoi uudistaa Ferrarin italialaista ilmapiiriä kansainvälisemmäksi ja palkkasi talliin huippunimiä maailmanmestaruuksia voittaneesta Benetton-tallista. Sieltä Ferrarille siirtyivät kaksinkertainen maailmanmestari Michael Schumacher ja tallin tekninen johtaja Ross Brawn. Yhteistyö tuotti hedelmää, kun Ferrari hallitsi valmistajien sarjaa voittamalla mestaruudet kausina –. Kaiken lisäksi Schumacher voitti kuljettajien mestaruudet kausina –2004. Lokakuussa 2006 Todt nimitettiin Ferrarin toimitusjohtajaksi, mutta hän jatkoi yhä tallipäällikön tehtävissä kauden loppuun. Todtin viimeinen kausi tallipäällikkönä päättyi menestyksekkäästi, kun Ferrari voitti valmistajien ja sen kuljettaja Kimi Räikkönen kuljettajien mestaruuden.
FIA:n puheenjohtajana.
Huhtikuussa 2009 Jean Todt ilmoitti asettuvansa ehdolle FIA:n presidentti Max Mosleyn seuraajaksi. Lokakuussa pidetyissä FIA:n puheenjohtajavaaleissa hän voitti Ari Vatasen äänin 135-49 ja tuli valituksi FIA:n puheenjohtajaksi. Hänet on valittu uudelleen puheenjohtajaksi kahdesti (vuosina 2013 ja 2017). 
Muuta.
Jean Todt on toiminut myös elokuvien parissa, mm. esiintymällä elokuvassa Asterix olympialaisissa, jossa hän näytteli Michael Schumacherin roolihahmon Schumixin hevosvaljakon tallipäällikköä. Lisäksi Todt on kihloissa näyttelijä Michelle Yeohin kanssa. Hän toimi myös apulaistuottajana elokuvassa The Lady, jossa Yeoh näytteli päähenkilöä myanmarilaista kansalaisaktivistia Aung San Suu Kyitä.
Tyrannion

Tyrannion Amisoslainen (, ; ensimmäinen vuosisata eaa.) oli kreikkalainen grammaatikko ja kirjailija. Hän oli kotoisin Amisoksesta.
Tyrannion oli Hestiaios Amisoslaisen oppilas. Hänen alkuperäinen nimensä oli Theofrastos, mutta hänen kerrotaan saaneen uuden tyranniuteen viittaavan nimensä opettajaltaan, koska hän pyrki hallitsemaan muita oppilaita. Myöhemmin hän opiskeli Dionysios Traakialaisen alaisuudessa Rhodoksella. 
Tyrannion joutui Murenan ja Luculluksen vangiksi Pontoksen rannikolla vuonna 72 eaa. Mithridateen häviön jälkeen. Hän päätyi Roomaan, ja perusti suuren kirjaston. Kirjasto oli peräisin Apellikon Teoslaiselta, jonka kirjaston Sulla oli tuonut Roomaan. "Sudan" mukaan kirjastossa olisi ollut yli 30 000 teosta.
Apellikonin kirjaston joukossa oli myös huomattava joukko Aristoteleen teoksia. Tyrannion oli aristoteelikko tai tämän filosofian ystävä ("filaristotelês"), ja näin ensimmäisiä henkilöitä, joka kokosi Aristoteleen teoksia. Tämän jälkeen varsinaisen työn teosten kokoamisessa ja järjestämisessä teki Andronikos Rhodoslainen Tyrannioksen toimittamasta materiaalista.
Tyrannion perusti myös koulun Ciceroiden taloon, ja toimi muun muassa Ciceron ja tämän veljen opettajana. Myös Strabon on maininnut Tyrannionin yhdeksi opettajakseen erityisesti maantieteen alalla.
Tšerkasyn alue

Tšerkasyn alue () on Ukrainan keskiosassa sijaitseva hallinnollinen alue. Alueen hallinnollinen keskus on Tšerkasy (272 651 as., 2021). Alueen väkiluku oli vuoden 2021 alussa noin 1 178 000. Väestöstä 57,2 prosenttia asui tuolloin kaupungeissa tai kaupunkityyppisissä taajamissa.
Tšerkasyn alue rajoittuu lännessä Vinnytsjan, pohjoisessa Kiovan, idässä Pultavan ja etelässä Kirovohradin alueeseen. Alueen läpi virtaa Dnepr, johon padottuja, osin Tšerkasyn alueella sijaitsevia tekojärviä ovat pohjoisosan Kanivin tekojärvi ja itäosan Krementšukin tekojärvi.
Hallinnollinen jako.
Ukrainassa aluehallinnon toista tasoa edustavat piirit ("raion"). 
Hallinnollinen jako vuodesta 2020.
Ukrainan korkein neuvosto päätti heinäkuussa 2020 Tšerkasyn alueen piirien uudeksi lukumääräksi neljä. Alueuudistuksessa esimerkiksi kaikki alueen kaupungit liitettiin osaksi piirejä. Paikallistasolla asutus keskittyi 16 kaupunkiin (joissa oli yhteensä kaksi kaupunkipiiriä), 14 kaupunkimaiseen taajamaan ja 824 kylään.
Piirien perustiedot löytyvät oheisesta taulukosta. Useat piireistä olivat olemassa jo ennen heinäkuuta 2020. Niiden pinta-ala ja väkiluku tyypillisesti kasvoi huomattavasti uuden piirijaon johdosta.
Alueen suurimmat, yli 15 000 asukkaan kaupungit ja niiden asukasluvut (vuoden 2021 alun arvio) olivat: Tšerkasy (272 651 as.), Uman (82 154 as.), Smila (66 475 as.), Zolotonoša (27 458 as.), Kaniv (23 503 as.), Korsun-Ševtšenkivskyi (17 474 as.), Zvenyhorodka (16 490 as.), Špola (16 573 as.) ja Vatutine (16 096 as.).
Hallinnollinen jako ennen vuotta 2020.
Tšerkasyn alue oli ennen heinäkuun 2020 alueuudistusta jaettu kuntaa vastaavalla hallinnollisella tasolla 
20 piiriin ja kuuteen alueellisesti merkittävään kuntatason kaupunkiin.
Liber Chronicarum

Liber Chronicarum ("Kronikkojen kirja") eli Nürnbergin kronikka on yksi hienostuneimpia ja parhaiten dokumentoituja varhaisia painettuja kirjoja eli inkunaabeleita. Teos on kuvitettu maailmanhistoria. Se painettiin ensimmäisen kerran latinaksi kesäkuussa 1493, ja pian saman vuoden joulukuussa saksaksi. Teos painettiin Nürnbergissä. Teoksen kirjoittaja on Hartmann Schedel, ja Georg Alt oli vastuussa saksankielisestä käännöksestä. Albrecht Dürer todennäköisesti teki joitakin kirjan puupiirroksista. 
Tutkijat ovat arvioineet, että kirjasta julkaistiin noin 1400–1500 latinankielistä ja noin 700–1000 saksankielistä kopiota. Vuodelta 1509 säilynyt dokumentti mainitsee, että teoksesta oli myymättä 539 latinankielistä ja 60 saksankielistä kappaletta. Nykyaikaan teoksia on säilynyt noin 400 latinankielistä ja 300 saksankielistä kappaletta.
Keskiaikaisen käytännön mukaan kirjalla ei ollut varsinaista nimeä ja nimilehteä. Oppineet kutsuvat teosta yleisesti nimellä "Liber Chronicarum", sillä nimi esiintyy latinankielisen version hakemiston alussa. Monilla kielillä teoksesta käytetään nimeä "Nürnbergin kronikka" (esimerkiksi ) painopaikan mukaan. Saksaksi teosta kutsutaan nimellä "Die Schedelsche Weltchronik" kirjoittajan mukaan.
SECU

SECU (Stora Enso Cargo Unit) on suuri kontin kaltainen tavaroiden kuljetuksessa käytettävä suuryksikkö. Tämän suuren metallilaatikon sisälle kuormatut tavarat siirtyvät siinä ilman välilastauksia paikasta toiseen. Sen alaosa muistuttaa lauttavaunua ja yläosa oikein suurta konttia.
SECU ei ole kontin ja vaihtokorin lailla maailmanlaajuisesti käytettävä, koko kuljetusketjuun soveltuva yksikkö. Se on suunniteltu paperirullien kuljettamiseen yhden yrityksen tarpeita varten. Vaikka niillä tuodaan paluukuljetuksena esimerkiksi Venäjälle vietäviä autoja, niin SECUja käyttävää kuljetusjärjestelmää voi pitää suljettuna muilta käyttäjiltä. Näitä Kiinassa valmistettuja yksiköitä on yrityksen käytössä noin 2000 kappaletta.
Mitat.
Suurten ja painavien kuormien siirtoon suunnitellussa SECUssa on kontin tavoin kuormausovet toisessa päässä. Sen omapaino on 13 500 kg ja kokonaispaino 93 000 kg. Kun 12-metrisessä ISO-kontissa voi kuljettaa 24 tonnia paperirullia, niin yksi SECU kestää 79,5 tonnin kuorman.
Käyttö.
SECU-yksiköitä käytetään erityisesti merikuljetuksissa. Sitä voidaan kuljettaa myös rautateitse siellä missä rataverkko kestää 25 tonnin akselipainot. Tällöin se voidaan lastata jo tehtaalla. Sen kuljettaminen vaatii erikoisrakenteisen alustan, jossa sen varsinainen pohja on rautatievaunun päällä. Näin kuljetuksen kokonaiskorkeus ei kasva liian suureksi. Tämäkin onnistuu tosin vain Suomessa ja Ruotsissa, joissa rautatievaunujen kuormatila voi olla korkeampi kuin muualla.
Suomesta SECUt kuljetetaan ensin Göteborgiin, josta ne Ruotsista tulevien yksiköiden kanssa laivataan Eurooppaan. Määränpäässä ne joudutaan purkamaan jo satamassa, sillä ne ovat mitoiltaan liian suuria rataverkolle.
Näin raskaiden yksiköiden käsittely vaatii yleensä sataman ramppien ja laiturirakenteiden muutoksia sekä varastokenttien vahvistamista. SECUja ei voi nostaa kontin tavoin yläkulmista. Niiden siirtelyyn tarvitaan erikoisrakenteisia terminaalitraktoreita, joissa ohjaamo on normaalia ulompana. Tällöin näkyvyys myös peruutettaessa säilyy hyvänä.
Edut.
Vaikka paperia ja kartonkia kuljetetaan lähinnä vain yhteen suuntaan ja SECUt tuodaan usein tyhjinä takaisin, arvioidaan kuljetuskustannusten vähenevän ainakin 10 prosenttia. Ilman paluukuormia, jotka ovat usein hitaasti lastattavia, kalustokierto on nopeaa. Aikaa säästyy lastin käsittelykertojen ja kiinnitystarpeen vähentyessä. Samalla pienenee paperirullien vaurioitumisriski. Potentiaalisia paluukuormia ovat sellukuljetukset paperitehtaille.
Ruotsissa SECUja lastataan automaattisesti ja Lontoon Tilburyssä paperirullat puretaan SECUista automaattiseen korkeavarastoon. Myös roro-alusten automaattinen lastaus ja purku vihivaunujen avulla on kokeiluvaiheessa.
Piina (romaani)

Piina () on Stephen Kingin vuonna 1987 kirjoittama romaani. Kingin piti alun perin julkaista teos salanimellä Richard Bachman, mutta salanimi ehti paljastua ennen kirjan valmistumista. King oli suunnitellut "Piinan" nostavan Bachmanin bestseller-listoille.
Kirja on julkaistu suomeksi Tammen kustantamana ja Ilkka Rekiaron kääntämänä vuonna 1989.
Romaanista tehtiin elokuvaversio vuonna 1990 ohjaajana Rob Reiner ja käsikirjoittajana William Goldman. Elokuvan pääosissa ovat James Caan ja Kathy Bates.
Suomessa teoksen pohjalta on esitetty neljä näytelmää perustuen William Goldmanin elokuvakäsikirjoitukseen: Tampereen- ja Kuopion teatterin esittäminä vuonna 2019, Porin teatterin esittämänä vuonna 2023 ja Seinäjoen kaupunginteatterin esittämänä vuonna 2025.
Juoni.
Kirja kertoo Paul Sheldonista, kirjailijasta, joka joutuu auto-onnettomuuteen. Tien varrelta hänet korjaa käsiinsä Annie Wilkes, entinen sairaanhoitaja, jolla on synkkä menneisyys. Paul herää onnettomuuden jälkeen Annien kotoa vierashuoneesta. Hän tuntee murtuneissa jaloissaan suurta kipua. Annie helpottaa tätä särkylääkkeellä nimeltä Novril, johon Sheldon addiktoituu. 
Paul on kuuluisa Misery-romaaneistaan, jotka kertovat 1800-luvulla elävästä naisesta nimeltä Misery. Annie rakastaa näitä romaaneja yli kaiken. Kuitenkin hiljattain Paul on mennyt tekemään niin tuhmasti, että hän on antanut viimeisimmässä Misery-kirjassaan päähenkilön kuolla. Niinpä hänen on nyt herätettävä Misery henkiin kirjoittaessaan uutta Misery-kirjaa Annien luona tai luoja tietää, mitä Lohikäärmenaisena tunnettu Annie hänelle tekee. 
Annie nostaa Paulin pyörätuoliin, jotta tämä pystyisi kirjoittamaan kirjaansa kirjoituskoneella. Pyörätuolissaan Paul onnistuu Annien poissa ollessa pakenemaan vierashuoneesta, johon Annie on tämän lukinnut. Ensimmäisellä kerralla hän hakee Novril-lääkettä varastoon, sillä hän on huomannut, että Annie saattaa lähteä pois pitkäksikin aikaa varsinkin suuttuessaan. Myöhemmin hän lähtee etsimään pakotietä, mutta huomaa, että kaikki ovet ovat lukossa. Hän kuitenkin löytää todisteita Annien synkästä menneisyydestä sarjamurhaajana. 
Sheldonin on monesti sanottu olevan aivan kuin King itse.
Kupoli

Kupoli eli kupuholvi (latinan sanasta "cupa" ’tynnyri, sammio’) on pyöreiden, monikulmaisten tai neliömäisten tilojen kaarevarakenteinen holvikatto. Kupolin laella on toisinaan avoin tai ikkunallinen torni, lanterni. Kupolin lieriömäistä tai monikulmaista kantaa kutsutaan "rummuksi" tai "tampuuriksi".
Esihistorialliselta ajalta tunnetaan Välimeren alueen kupolihaudat, joissa muoto oli saatu aikaan muuria ulontamalla ja rakentamisen edetessä kivikehää kaventamalla. Tunnetuimpia niistä ovat Mykenen kupolihaudat. Varsinaisen holvikupolien rakennustaidon on määritelty kehittyneen Etu-Aasian alueella. Roomalaisilla kupoleiden rakentaminen oli jo teknisesti korkealle kehittynyttä, mistä esimerkkinä muun muassa Pantheonin temppeli Roomassa. Bysantin kulttuurissa kupoliholvilla oli huomattava asema rakennustaiteessa, mestarinäytteenä Justinianus I:n vuonna 537 rakennuttama Hagia Sofia. Bysantin vaikutus oli sittemmin nähtävissä muun muassa islamilaista arkkitehtuuria edustavissa moskeijoissa ja Italian renessanssiajan arkkitehtuurissa (muun muassa Rooman Pietarinkirkko).
Ortodoksisen rakennusperinteen erityispiirteenä ovat kirkkojen sipulin- tai joskus liekinmuotoiset kupolit, yhtenä tunnetuimpana esimerkkinä 1500-luvun puolivälissä rakennettu Pyhän Vasilin katedraali Moskovassa. Sipulimuotoa on käytetty myös Itävallan, Etelä-Aasian ja Kaukoidän kulttuureissa, muun muassa Taj Mahalissa Intian Agrassa on sipulikupolit.
Nykyaikaisten urheiluareenojen kattorakenteena käytetään usein kupolia.
Kuivapari

Kuivapari on pariston sisällä oleva kahden eri metallin pari, jossa elektrolyyttinä ei ole neste. Se on primäärinen virtalähde, jota ei varata toistuvasti. Muun muassa radioissa ja taskulampuissa käytetään kaikkein yleisimmin 1,5 voltin kuivaparia. 4,5 voltin litteässä paristossa on 3 sarjaan kytkettyä kuivaparia.
Kuivapareja on useita tyyppejä, joista tärkeimpiä ovat:
M2 Bradley

M2 Bradley on yhdysvaltalainen jalkaväen taisteluvaunu ("Infantry fighting vehicle", IFV). M2 ja sen tiedusteluversio M3 ovat Yhdysvaltain maavoimien ainoat rynnäkköpanssarivaunumallit. Bradleystä on tehty myös Stinger-ohjuksin varustettu ilmatorjuntaversio, M6 Linebacker. Bradleyn valmistaja oli aiemmin yhdysvaltalainen United Defense Industries UDI). Maaliskuussa 2005 UDI liitettiin yrityskaupan seurauksena brittiläisen BAE Systems teollisuuskonsernin osaksi. Bradley M2/M3 taisteluvaunun valmistajaksi tuli konsernin "BAE Systems Land &amp; Armaments". 
Yleistietoa.
M2 Bradley suunniteltiin jalkaväen kuljettamiseen taisteluun ja sen taistelun tukemiseen. Bradley voi tuhota myös vihollisen kalustoa panssarintorjuntaohjuksilla ja konetykillä. Vaunu kuljettaa kolmea miehistönjäsentä ja kuuden sotilaan jalkaväkiryhmää. 
M2 Bradley on 6 metriä pitkä, 3,6 metriä leveä ja 3,2 metriä korkea. Sen huippunopeus on 66 kilometriä tunnissa. Painoa vaunulla on 30,4 tonnia. Bradleyn pääase on sähkötoiminen 25 millimetrin M242 Bushmaster -konetykki. Panssarintorjunta-aseistukseen kuuluu TOW-panssarintorjuntaohjuksen ampumalaite, jossa on ampumavalmiina kaksi ohjusta. Vaunussa on myös putken suuntainen 7,62 mm M240 -konekivääri.
Historia.
M2 Bradleyn kehitystyö alkoi vuonna 1968 vastauksena neuvostoliittolaiselle BMP-1-rynnäkkövaunulle. Palveluskäyttöön se tuli vuonna 1981, samoihin aikoihin Neuvostoliiton BMP-2-rynnäkköpanssarivaunun kanssa. Se nimettiin kenraali Omar Bradleyn mukaan ja otettiin Yhdysvaltain maavoimien käyttöön vuonna 1981. BAE Systems North America on valmistanut niitä tähän mennessä jo 6 720 kappaletta.
Persianlahden sodan aikana Bradleyt tuhosivat enemmän irakilaisia panssariajoneuvoja kuin M1 Abrams -taistelupanssarivaunut. Yhdysvallat menetti sodassa 20 Bradleytä, mutta niistä irakilaiset tuhosivat vain kolme. Loput 17 tuhoutuivat omien joukkojen tulessa. Tällaisten tapausten välttämiseksi Yhdysvallat alkoi liittää niihin tunnistuspaneeleja.
Bradleytä käytettiin myöhemmin Irakin sodan aikana, mutta niiden on todettu olevan haavoittuvia sissien yllätyshyökkäyksiä vastaan.