tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ida Engvoll

Ida Emelin Engvoll (s. 6. lokakuuta 1985 Skogin seurakunta, Söderhamnin kunta, Ruotsi) on ruotsalainen näyttelijä.
Elämä ja ura.
Engvoll varttui Stråtjärassä Hälsinglandissa. Hän kävi teatteri- ja musiikkipainoitteista Torsbergsgymnasietia Bollnäsissä, Wendelsbergin kansanopistoa ja Birkagårdenin kansanopiston klassisen musiikin linjaa. Vuosina 2007–2010 hän opiskeli Tukholman teatterikorkeakoulussa. Vuodesta 2010 hän on näytellyt useita tunnettuja rooleja Tukholman kaupunginteatterissa ja Dramatenissa. Teatterin lisäksi hän on esiintynyt monessa elokuvassa. Vuosina 2015–2016 hän näytteli asianajaja Rebecka Martinssonia TV4:n samannimisessä rikosdraamasarjassa, joka perustuu Åsa Larssonin dekkareihin.
Näyttelemisen lisäksi Engvoll on myös toimittanut yhdessä Gunilla Edemon kanssa vuonna 2009 teatteriteoreettisen antologian "Att gestalta kön. Berättelser om scenkonst, makt och medvetna val", joka perustuu teatterikorkeakouluissa järjestettyyn valtakunnalliseen teatteritutkimushankeeseen.
Nusinerseeni

Nusinerseeni on SMA-tautiin käytettävä täsmälääke.
Lääke hyväksyttiin käyttöön Yhdysvalloissa loppuvuodesta 2016 ja Euroopassa toukokuussa 2017. Lääkkeen avulla puolet niistä lääkettä saaneista, joilla on SMA-taudin ykkösmuoto, kehittyy normaalisti. Myös ne joilla on kakkos- ja kolmosmuoto, saavat merkittävää hyötyä. Suomessa lääke on käytössä nimellä Spinraza, ja se sai myyntiluvan heinäkuussa 2017.
Lääke on hyvin kallis, mutta valmistaja tekee hinnasta salaisia sopimuksia eri maiden kanssa. Suomessa Spinraza 12 mg / 5 ml injektioneste maksaa 100 867,20 €.
Carmine Persico

Carmine John Persico Jr. (8. elokuuta 1933 Brooklyn, Yhdysvallat – 7. maaliskuuta 2019) oli yhdysvaltalainen mafiapomo, joka tunnettiin myös lempinimillä ”Junior” ja ”The Snake”. Hän johti New Yorkissa toimivaa Colombon rikollisperhettä. Vuonna 1986 hän sai 139 vuoden vankeustuomion rikoksista, kuten kiristyksestä ja järjestäytyneestä rikollisuudesta.
Varhainen elämä ja rikollisen uran alku.
Persico syntyi Brooklynissä vuonna 1933. Hän ajautui rikolliselle polulle jo teini-iässä, ja 17-vuotiaana hänet pidätettiin kuolemaan johtaneesta pahoinpitelystä, mutta syytteet kaatuivat. Persico liittyi parikymppisenä italialais-amerikkalaiseen Colombon mafiaperheeseen, joka on yksi New Yorkin viidestä suuresta mafiaperheestä. Hän oli mukana 1960-luvun Gallo-sodassa, joka oli merkittävä konflikti Colombon perheen sisällä.
Nousu Colombon perheen johtoon.
Vuonna 1973 Persico nousi Colombon rikollisperheen johtajaksi sisäisten valtataistelujen jälkeen. Vuonna 1974 Joseph Colomboa, perheen aiempaa johtajaa ammuttiin ja hän halvaantui, minkä jälkeen Persico otti kokonaan vallan. Hänen johtajakautensa oli poikkeuksellisen pitkä, ja hän jatkoi perheen johtamista myös vankeudesta käsin, mikä teki hänestä yhden järjestäytyneen rikollisuuden historian merkittävimmistä hahmoista.
Oikeudenkäynnit ja tuomio.
Vuonna 1986 Persico tuomittiin 139 vuoden vankeusrangaistukseen niin sanotussa RICO-oikeudenkäynnissä, jota johti syyttäjä Rudy Giuliani, myöhemmin New Yorkin pormestari ja Donald Trumpin lakimies. Persico puolusti itseään oikeudessa, mutta hänet todettiin syylliseksi muun muassa miljoonien dollarien kiristyksestä ja mafian johtamisesta. Häntä syytettiin uransa aikana myös koronkiskonnasta, pahoinpitelyistä, murtovarkauksista, raiskausyrityksestä, aseiden hallussapidosta ja kaappauksista, ja hänen epäiltiin olleen osallisena yli kahdessakymmenessä murhassa joko suoraan tai välillisesti.
Colombon perheen sisäinen sota.
Persico halusi siirtää vallan pojalleen, mutta tämä oli tuolloin vankilassa, joten hän nimitti Victor J. Orenan väliaikaiseksi pomoksi. Vuonna 1991 Orena yritti kaapata vallan itselleen, mikä johti Colombon perheen sisäiseen sotaan, jossa kuoli kymmenen ihmistä. Rikollisperheiden neuvosto (the Commission) sovitteli konfliktin 1990-luvun puolivälissä, ja Persicon serkku Joseph Russo nimettiin heikentyneen perheen väliaikaiseksi johtajaksi.
Kuolema ja perintö.
Persico kuoli 85-vuotiaana vankilassa 7. maaliskuuta 2019 kärsittyään neljänneksen tuomiostaan. Hänen asianajajansa mukaan kuoleman syynä olivat diabeteksen aiheuttamat komplikaatiot. Persico jätti jälkeensä vaimon, kaksi lasta ja 15 lastenlasta. Häntä kuvailtiin mafian piirissä älykkääksi ja kovaluonteiseksi hahmoksi, ja hänen pelätty maineensa teki hänestä lähes kansantarunomaisen hahmon Brooklynin tietyissä piireissä. Entinen syyttäjä kutsui häntä ”kiehtovimmaksi hahmoksi järjestäytyneen rikollisuuden maailmassa”. Asianajajan mukaan Persico ei saanut vankeudessa asianmukaista hoitoa, mikä saattoi vaikuttaa hänen kuolemaansa.
Gaby Stenberg

Ida Gabriella "Gaby" Stenberg Koch (aiemmin "Ida Gabriella Stenberg", 9. tammikuuta 1923 Tokio, Japani – 20. syyskuuta 2011 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen näyttelijä, joka näytteli noin 40 elokuvassa. Elokuvien lisäksi hän näytteli paljon Malmön kaupunginteatterissa. Myöhemmin hän tuli tunnetuksi roolistaan Ellinorina / Beatrice Dahlénina TV-sarjassa "Varustamo".
Elämä ja ura.
Gaby Stenbergin isä oli Sven Stenberg, ruotsalainen liikemies, jonka työantaja oli Gadeliuksen kauppahuone Japanissa. Perhe muutti takaisin Ruotsiin Suuren Kantōn maanjäristyksen jälkeen eli samana vuonna kuin Stenberg syntyi. Ruotsissa Stenberg opiskeli pianoa Richard Anderssonin musiikkikoulussa ja oppi laulamista Andrejewa de Skilondzilta. Teatterikoulutusta hän sai Willy Koblanckin teatterikoulussa vuosina 1939–1942. Vuonna 1962 hän meni naimisiin Fredrik Kochin kanssa ja päätti pitää tauon näyttelemisestä. Sen aikana hän opiskeli Lundin yliopistossa ja valmistui vuonna 1978 filosofian kandidaatiksi pääaineena fonetiikka. Sen lisäksi hän toimi logopedin sijaisena Malmössä ja opetti Vadstena-Akademienissa vuosina 1983–1992.
Valkokankaalla.
Stenbergin ensimmäinen elokuvarooli oli vuonna 1936 elokuvassa "Bombi Bitt ja minä", jossa hän näytteli nuorta tyttöä. Pari vuotta myöhemmin hän sai ison roolin Kristinana elokuvassa "Sigge Nilsson ja minä".
Lavalla.
Stenbergin ensimmäinen esiintyminen lavalla oli Oscarsteaternissa vuonna 1942 Gustaf Wallyn operetissa "Blåjackor". 23. syyskuuta 1944 Stenberg esiintyi Titanian roolissa William Shakespearen komedia "Kesäyön unelma", joka oli Malmön kaupunginteatterin avajaisnäytelmä. Vuonna 1954 hän esiintyi Franz Lehárin suositussa operetissa "Iloinen leski", jota ohjasi Ingmar Bergman. Stenberg oli kiinnitetty Malmön kaupunginteatteriin sekä eri teattereihin Tukholmassa ja Kööpenhaminassa vuoteen 1962 asti, jolloin hän päätti vetäytyä teatterimaailmasta ja omistautua perheelleen. Vasta vuonna 1985 teki Stenberg comebackinsa, jolloin hän esiintyi Malmön kaupunginteatterissa vastanäyttelijänään Jan Malmsjö musikaalissa "Lainahöyhenissä". Sen jälkeen hän esiintyi monessa elokuvassa ja TV-sarjassa kuten "Goda grannar" (1987), "Sunes jul" (1991) ja pitkäaikaisessa TV-sarjassa "Varustamo" 1992 ja 1994–2002.
Yksityiselämä.
Stenberg oli naimisissa kirurgian dosentti Fredrik Kochin kanssa tämän kuolemaan asti. Heidän poikansa on professori John Koch. Stenberg on haudattu miehensä viereen Norra kyrkogårdenissa Lundissa.
Aiheesta muualla.
Johanna Navarralainen

Johanna I Navarralainen (ransk. "Jeanne I de Navarre," bask.: "Joana," esp: "Juana)" ; (14. tammikuuta 1273 Bar-sur-Seine, Champagne – 31. maaliskuuta / 2. huhtikuuta 1305 Vincennesin linna, Ranskan kuningaskunta) oli Navarran kuningatar omalla oikeudellaan ("suo jure") ja Filip IV:n puolisona myös Ranskan kuningatar vuosina 1285–1305. Hänen kolmesta pojastaan tuli vuorollaan Ranskan kuninkaita: Ludvig X, Filip V ja Kaarle IV.
Suku.
Jeanne oli Navarran kuningas Henrik I:n ja Artoisin kreivitär Blanchen (n. 1248–1302) ainoa tytär ja perillinen, sillä veli Thibaut kuoli lapsena vuonna 1270/1273 pudottuaan hoitajansa sylistä linnoituksen muurin ylitse. Henrik I kuoli Jeannen ollessa puolitoistavuotias. Äiti meni uusiin naimisiin vuonna 1276 englantilaisen Leicesterin jaarli Edmund I:n kanssa (1245–1296) ja heille syntyi neljä lasta, joista pojat Thomas, Henri ja Jean elivät aikuisiksi asti ja seurasivat isäänsä Leicesterin jaarleina. 
Kuningatar.
Navarran kruununperimysjärjestys salli naisten nousta valtaistuimelle, ja Jeannesta tuli Navarran ensimmäinen naishallitsija. Sijaishallitsijana oli aluksi hänen äitinsä, mutta äiti ja tytär pakenivat pian maasta turvallisuussyistä. Jeanne kihlattiin ensin Englannin prinssille, mutta tämän kuoltua sovittiin avioliitosta serkun, Ranskan kuninkaan jomman kumman pojan kanssa. Ludvigin kuoltua sulhaseksi tuli Filip. Heidät vihittiin vuonna 1284, kun Jeanne oli vasta 11-vuotias. Filip sai itselleen avioliiton myötä tittelin Filip I Navarran kuningas ja oli Jeannen kanssahallitsija. Jeanne I oli hallinnut Navarraa äitinsä holhoojahallinnon alaisuudessa jo vuodesta 1274 lähtien. 
Jeanne oli perinyt isältään Navarran lisäksi Brien ja Champagnen kreivikunnan. Vaikka maat liitettiin Ranskaan avioliiton myötä, hänellä säilyi niihin jonkinlainen oma päätösvalta, ja hän puolusti Champagnea oman pienen armeijansa johdossa.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Jeanne avioitui 14. elokuuta 1284 tulevan Filip IV:n kanssa. Heidän liittonsa oli hyvin onnistunut ja Filip oli niin riippuvainen puolisonsa läsnäolosta, ettei Jeanne koskaan päässyt vierailemaan Navarran kuningaskunnassaan. Filip teki vuonna 1294 suunnitelman siitä, kuinka Jeanne toimisi sijaishallitsijana alaikäisen perijän puolesta.
Avioliitosta syntyi seitsemän lasta, joista neljä eli aikuiseksi asti:
Perintö.
Jeanne oli älykäs ja oppinut nainen, joka perusti vuonna 1305 "Collège de Navarren" osaksi Pariisin yliopistoa. 
Jeanne kuoli 32-vuotiaana maalis/huhtikuussa 1305 Vincennesin linnassa. Hänet haudattiin Couvent des Cordeliers fransiskaaniluostarin kirkkoon Pariisiin.
Amrita Pritam

Amrita Pritam (31. elokuuta 1919 – 31. lokakuuta 2005) oli intialainen kirjailija ja runoilija. Yli 60 vuotta kestäneen uransa aikana hän kirjoitti yli sata teosta, joihin kuului runoja, esseitä, romaaneita ja elämäkertoja. Hän kasvoi sikhiperheessä ja julkaisi ensimmäisen teoksensa 1934, vain 17-vuotiaana. Hän liittyi Intian itsenäistymistä tukevaan edistyksellisen kirjallisuusliikkeeseen, jonka jäsenet tukivat vasemmistolaista politiikkaa ja vastustivat imperialismia. Hän osallistui myös hyväntekeväisyyteen.
Pritamia ja Mohan Singhiä pidetään pandžabinkielisen runouden uudistajina.
Ida Trotzig

Ida Trotzig (o.s. "Magnét" 6. syyskuuta 1864 Kalmar, Ruotsi – 5. marraskuuta 1943 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen valokuvaaja, etnografi, japanologi, kirjailija ja taidemaalari, joka vietti runsaat 30 vuotta 1800–1900 -lukujen vaihteessa Japanissa.
Elämä ja ura.
Perhe.
Trotzigin vanhemmat olivat toimistopäällikkö Henrik Magnét ja Bertha Trotzig. Vuonna 1888 hän meni naimisiin enonsa Herman Trotzigin kanssa. Koska hänen miehensä oli poliisipäällikkönä Koben ulkomaalaisalueella, Ida muutti Japaniin. Siellä hän oppi japania. Vuonna 1894 heidän ensimmäinen lapsensa Inez syntyi.
Karl Fredrik Sjöblom

Karl Fredrik Sjöblom (10. maaliskuuta 1849 Rauma – 12. syyskuuta 1931) oli suomalainen Raumalla vaikuttanut nahkatehtailija ja kauppaneuvos. Hänen perustamansa "Sjöblomin Nahkateollisuus Oy" oli 1900-luvun alussa Suomen toiseksi suurin nahkatehdas ja Rauman suurin teollisuuslaitos.
Sjöblom kävi ala-alkeiskoulun Raumalla ja meni sitten työhön isänsä nahkurinverstaaseen. Hän sai nahkurimestarin arvon 1870 ja perusti oman nahkuriliikkeen Raumalle samana vuonna. Vuonna 1875 liikkeen palveluksessa oli 15 työntekijää, vuonna 1880 25 työntekijää ja myöhemmin toiminnan laajentuessa jo satoja työntekijöitä, parhaimmillaan jopa noin 500. Nahan valmistus tapahtui aluksi käsityönä mutta teollinen valmistus alkoi 1880 kun Sjöblom osti Raumalle 1875 perustetun mutta toimintansa lopettaneen nahkatehtaan ja siirsi suurimman osan valmistuksesta sinne. Ostettua tehdasta laajennettiin jo 1881 ja ensimmäinen höyrykone otettiin käyttöön 1882. Aluksi valmistettiin vain pohja- ja päällysnahkaa mutta myöhemmin valmistusohjelmaan tulivat mukaan myös erilaiset nahkatuotteet kuten valjaat, remmit, satulat, rukkaset, jalkineet, laukut, lomapakot ym. Suurin osa tehtaan käyttämistä raakavuodista tuli laivalla Etelä-Amerikasta.
Rauman kanaalin rannalla Vännin alueella sijainnutta Rauman nahkatehdasta laajennettiin useassa vaiheessa. Kun Rauman rata valmistui 1897 rakennettiin rautatien lähelle uusi pohjanahkojen parkitsemis- ja liimatehdas sekä suuret varastomakasiinit. Uudelle tehtaalle johti sivuraide Rauman radalta ja nahkatehtaan alueelle rakennettiin sisäistä liikennettä varten oma kapearaiteinen rautatie yhdistämään uusia ja vanhoja tehdasrakennuksia. Vuonna 1910 tehtaaseen kuului kolme suurta 3–4-kerroksista kivistä tehdasrakennusta, joukko pienempiä yksikerroksisia rakennuksia ja suuri määrä erilaisia makasiineja ja varastoja. Nahaktehtaan konttorina toimineen uusrenessanssitalon suunnitteli 1896 turkulainen rakennusmestari August Helenius. Tehdasalueelle valmistui 1896 Rauman ensimmäinen sähkölaitos ja tehtaan työväkeä varten rakennettiin Pohjolana ja Kotolana tunnetut asuntoalueet. Nahkatehdas muutettiin osakeyhtiöksi 1902. Sjöblomin omistama tehdas meni tehtaan laajentamisessa syntyneiden suurten velkojen vuoksi konkurssiin vuonna 1912 ja sen toimintaa jatkoi sitten Emil Pakkalan omistama Rauman Nahkatehdas Oy.
Sjöblom valittiin vuoden 1899 suureen lähetystöön Rauman edustajana, mutta ei ole varmaa, matkustiko hän lähetystön mukana Pietariin.
Nahan valmistuksessa syntynyt jätevesi aiheutti ongelmia Raumajoen veden saastuessa pahoin. Ongelmaa pahensi se että maankohoamisen takia joki madaltui ja vettä virtasi siinä ajoittain vähän. Jäteveden puhdistus aloitettiin jo 1934 kun Raumalle valmistui biologinen jätevedenpuhdistamio ja nahkatehdas liittyi vesi- ja viemäriverkostoon. 1960-luuvlla suomalainen nahkateollisuus joutui talousvaikeuksiin ja Rauman nahkatehdas teki konkurssin 1968. Entiset tehdasrakennukset purettiin 1970-luvulla. Vänninkadun ja Nortamonkadun kulmassa sijainneen nahkatehtaan konttorirakennuksen Vänninkadun puoleinen osa purettiin 1950-luvun alussa ja loput rakennuksesta 1960-luvun lopussa.
Yleisavain

Yleisavain on avain, joka pystyy avaamaan useita eri lukkoja, joihin on olemassa yksilölliset avaimet. Tyypillisesti esimerkiksi kerrostaloissa asuntojen oviin on asukkaan yksilöllinen avain, joka toimii vain kyseisessä lukossa ja huoltoyhtiön yleisavain, jolla voi avata kaikkien asuntojen ovet. Yleisavaimia on yleisesti käytössä myös yrityksissä kuten hotellit ja varastointipalvelut, joissa asiakkailla on käytössä yksilöllinen avain mutta yrityksen henkilökunta pystyy tarvittaessa avaamaan lukot omilla yleisavaimillaan.
Mekaanisissa yleisavaimissa on useita eri toimintaperiaatteita. Sylinterilukon lukkopesä saattaa olla suunniteltu sellaiseksi, että vain osa lukon tapeista estää lukon avaamisen ja yleisavaimessa kaikki muut paitsi kyseisten tappien kohdalla olevat urat on viilattu tasaiseksi. Tappeja voi olla myös useita päällekkäin, jolloin samassa lukkopesässä toimii kaksi eri avainta. Turvallisin menetelmä on asentaa kaksi eri lukkopesää, jotka avaavat saman lukon. Kahden lukkopesän haittapuolena on sen vaatima lisätila ja korkeampi hinta.
Yleisavain heikentää pääsääntöisesti aina lukon murtovarmuutta, sillä se joko yksinkertaistaa lukon rakennetta tai lisää eri vaihtoehtoja, joilla lukon voi avata ja siten helpottaa sen avaamista tiirikoimalla. Yleisavaimen joutuminen vääriin käsiin vaarantaa turvallisuuden kaikissa niissä tiloissa, joihin kyseisellä avaimella on pääsy.
Ylin Tajunta

Ylin Tajunta (esiintynyt Suomessa myös nimellä Korkein Äly) () on Marvelin sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen tekoäly. Hän toimii krii-rodun halitsijana ja tunnetaan myös nimellä Supremor. Ylin Tajunta luotiin miljoona vuotta sitten planeetalla nimeltä Kree-Lar kriiden suurimpien ajattelijoiden (kuten kenraalien, filosofien ja tiedemiesten) mielistä, jotta kriit voisivat luoda oman versionsa Kosmisesta Kuutiosta käytettäväksi skrulleja vastaan. Ylin Tajunta kehitti oman tietoisuuden ja kieltäytyi tästä, mutta sen salliittiin olla olemassa ja jakaa viisautensa kriiden kanssa. Ylin Tajunta on toiminut useasti Ihmenelosten, Hopeasurffarin ja Kostajien vastustajana, mutta joutunut silloin tällöin omien palvelijoittensa kuten, Ronan Syyttäjän ja entisen pääministeri Zarekin, vallankaappausyritysten kohteeksi.
Godeliève Mukasarasi

Godeliève Mukasarasi (s. 1956 Gitarama, Ruanda-Urundi) on ruandalainen ihmisoikeusaktivisti ja sosiaalityöntekijä, joka on perustanut Ruandan kansanmurhasta selviytyneiden orpojen ja leskien tukemiseen tarkoitettuja järjestöjä. Hän on tukenut järjestöjen kautta satoja raiskattua ja seksuaalista väkivaltaa kokeneita naisia, ja hän oli järjestämässä Ruanda-tuomioistuimeen naisia todistamaan Jean-Paul Akayesun oikeudenkäyntiin, vaikka hänen miehensä ja tyttärensä sekä useita muita tapettiin asian estämiseksi.
Elämä.
Mukasarasi syntyi vuonna 1956, ja hän aloitti 1970-luvun lopulla työskentelemään sosiaalityön parissa. Ruandan kansanmurhan loppuvaiheissa vuonna 1994 Mukasarasi perusti SEVOTA-nimisen ryhmän, jonka tarkoitus oli edistää leskien ja orpojen yhteiskunnallisia ja taloudellisia oikeuksia. SEVOTA oli vuoteen 2018 mennessä auttanut yli 300 kansanmurhassa raiskattua integroitumaan takaisin yhteisöihinsä. Järjestö on auttanut myös yli 1 300 kotitaloutta mikrolainoissa ja noin 2 000 nuorta ja lasta liittymään rauhan ja kehityksen järjestöihin.
Yhdistyneet kansakunnat otti vuonna 1996 yhteyttä Mukasarasiin liittyen Taban pormestarin Jean-Paul Akayesun oikeudenkäyntiin. Mukasarasi eli kansanmurhan aikana Tabassa miehensä Emmanuel Rudasingwan ja lastensa kanssa. Sotilaat raiskasivat heidän tyttärensä. Mukasarasi suostui miehensä kanssa todistamaan YK:n Ruanda-tuomioistuimessa. Asejoukko tappoi joulukuussa 1996 Mukasarasin miehen ja tyttären sekä yhdeksän muuta ihmistä.
Murhien taustalla oli todennäköisesti Mukasarasin päätös todistaa Ruanda-tuomioistuimessa. Tapahtuneesta huolimatta hän onnistui järjestämään neljä sevotalaista todistamaan Akayesua vastaan. Akayesun tapaus oli ensimmäinen, jossa raiskaukset johtivat syytteisiin, vaikka raiskausta on pidetty sotarikoksena jo vuodesta 1919. Mukasarasin toimien ansiosta Akaseyu tuomittiin vuonna 1998. Tuomiota voidaan pitää myös ennakkotapauksena, sillä ensimmäistä kertaa raiskausten ja seksuaalisen väkivallan nähtiin olevan osa kansanmurhaa.
Mukasarasi oli vuonna 2006 perustamassa naisten rauhanjärjestöä Urununaa. Sen tehtävänä on edistää väkivallasta ja raiskauksista selvinneitä tutseja että hutuja. Osalla Urunana auttamista naisista on syntynyt lapsia raiskauksien seurauksena, ja monet heistä on HIV-positiivisia.
Tunnustukset.
Mukasarasi on saanut useita tunnustuksiaan rauhanrakentamistyöstään. Genevalainen World Women’s Summit Foundation antoi hänelle vuonna 1996 maaseudun kehittämispalkinnon. Palkintoperusteluissa hänen perustamansa SEVOTA-järjestö on auttanut monia väkivallan uhreja sekä luonut maaseudulle toimintaa. Law &amp; Democracy -järjestö antoi hänelle vuonna 2004 John Humphrey Freedom Awardin, ja Yhdysvaltain ulkoministeriö palkitsi hänet vuonna 2018 International Women of Courage -palkinnolla.
Meryl Davis

Meryl Davis (s. 1. tammikuuta 1987 Royal Oak, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen taitoluistelija. Hän on voittanut jäätanssissa olympiakultaa ja kaksi maailmanmestaruutta parinsa Charlie Whiten kanssa.
Ura.
Meryl Davis ja Charlie White saavuttivat juniorien maailmanmestaruuskilpailuissa pronssia vuonna 2006. Aikuisten MM-kilpailuissa he sijoittuivat seitsemänneksi vuonna 2007, kuudenneksi vuonna 2008 ja neljänneksi vuonna 2009. Viimeksi mainittuna vuonna he voittivat neljän maanosan mestaruuskilpailuissa kultaa ja ensimmäisen kuudesta peräkkäisestä Yhdysvaltain-mestaruudestaan. Kaudella 2009–2010 he voittivat Grand Prix -finaalin sekä saavuttivat Vancouverin olympialaisissa ja MM-kilpailuissa hopeaa.
Davis ja White voittivat vuonna 2011 maailmanmestaruuden, neljän maanosan mestaruuden ja Grand Prix -finaalin. Vuonna 2012 he voittivat Grand Prix -finaalin mutta jäivät MM-kilpailuissa ja neljän maanosan mestaruuskilpailuissa hopealle. Vuonna 2013 he voittivat jälleen kaikki kolme kilpailua. Sotšin olympialaisissa 2014 he voittivat kultaa jäätanssissa ja saavuttivat pronssia joukkuekilpailussa.
Davis on pituudeltaan 160-senttinen. Häntä ja Whitea ovat valmentaneet Seth Chafetz, Igor Špilband, Oleg Epstein ja Marina Zueva.
Yksityiselämä.
Davis kihlautui venäläis-kanadalaisen taitoluistelijan Fedor Andreevin kanssa heinäkuussa 2017.
Charlie White

Charlie White (s. 24. lokakuuta 1987 Dearborn, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen taitoluistelija. Hän on voittanut jäätanssissa olympiakultaa ja kaksi maailmanmestaruutta parinsa Meryl Davisin kanssa.
Ura.
Charlie White ja Meryl Davis saavuttivat juniorien maailmanmestaruuskilpailuissa pronssia vuonna 2006. Aikuisten MM-kilpailuissa he sijoittuivat seitsemänneksi vuonna 2007, kuudenneksi vuonna 2008 ja neljänneksi vuonna 2009. Viimeksi mainittuna vuonna he voittivat neljän maanosan mestaruuskilpailuissa kultaa ja ensimmäisen kuudesta peräkkäisestä Yhdysvaltain-mestaruudestaan. Kaudella 2009–2010 he voittivat Grand Prix -finaalin sekä saavuttivat Vancouverin olympialaisissa ja MM-kilpailuissa hopeaa.
White ja Davis voittivat vuonna 2011 maailmanmestaruuden, neljän maanosan mestaruuden ja Grand Prix -finaalin. Vuonna 2012 he voittivat Grand Prix -finaalin mutta jäivät MM-kilpailuissa ja neljän maanosan mestaruuskilpailuissa hopealle. Vuonna 2013 he voittivat jälleen kaikki kolme kilpailua. Sotšin olympialaisissa 2014 he voittivat kultaa jäätanssissa ja saavuttivat pronssia joukkuekilpailussa.
White on pituudeltaan 175-senttinen. Häntä ja Davisia ovat valmentaneet Seth Chafetz, Igor Špilband, Oleg Epstein ja Marina Zueva.
Yksityiselämä.
White avioitui jäätanssija Tanith Belbinin kanssa huhtikuussa 2015.
Karhumäki Karhu 48B

Karhumäki Karhu 48B on Veljekset Karhumäki Oy:n 1940-luvulla suunnittelema ja rakentama ylätasoinen yksimoottorinen kiinteällä laskutelineellä varustettu nelipaikkainen matkailukone jonka prototyyppi OH-VKL "Tavi" valmistui Karhumäen lentokonetehtaalta Kuoreveden Hallissa vuonna 1948. Tähän prototyyppiin asennettiin vuonna 1951 uusi siipi lento-ominaisuuksien parantamiseksi ja se sai samalla mallinimekseen "48B". Konetta käytettiin sekä maa- että vesikoneena. Konetyypistä rakennettiin kaksi yksilöä OH-VKK "Nalle" ja OH-VKL "Tavi".
Karhumäki aloitti vuodenvaihteessa 1946–1947 uuden matkailukoneen suunnittelut koska yhtiön tehtaalta olivat ilmavoimien tilaukset vähentyneet sodan jälkeen. Koneesta valmistui kaksi prototyyppiä joista OH-VKK "Nalle"-koneen ensilento tapahtui 20. heinäkuuta 1948 ja toinenkin kone OH-VKL "Tavi" valmistui samana vuonna. Koneille ei kuitenkaan löytynyt kysyntää koska sodan jälkeen oli tarjolla runsaasti Yhdysvalloissa valmistettuha ylijäämäkoneita. OH-VKL myytiin ja se sai tunnuksekseen OH-KUA. 
OH-VKL "Tavi" on esillä Suomen Ilmailumuseossa. Se on entisöity 1988.
Tekniset tiedot.
Lähteenä "Jane's All The World's Aircraft 1955–56"
Shae-Lynn Bourne

Shae-Lynn Bourne (s. 24. tammikuuta 1976 Chatam, Ontario, Kanada) on kanadalainen taitoluistelija. Hän on voittanut jäätanssissa maailmanmestaruuden parinsa Victor Kraatzin kanssa.
Ura.
Shae-Lynn Bourne ja Victor Kraatz saavuttivat MM-kilpailuissa neljä peräkkäistä pronssimitalia vuosina 1996–1999. Naganon olympialaisissa 1998 he sijoittuivat neljänneksi. He voittivat neljän maanosan mestaruuskilpailuissa kultaa vuonna 1999 ja uusivat voittonsa vuonna 2001, jolloin he sijoittuivat MM-kilpailuissa neljänneksi. Vuonna 2002 he saavuttivat MM-hopeaa ja sijoittuivat Salt Lake Cityn olympialaisissa neljänneksi. Vuonna 2003 he voittivat neljän maanosan mestaruuden ja uransa ainoan maailmanmestaruuden.
Bourne on pituudeltaan 163-senttinen. Häntä ja Kraatzia ovat valmentaneet Uschi Keszler, Natalia Dubova, Tatjana Tarasova sekä Nikolai Morozov, jonka kanssa Bourne eli jonkin aikaa avioliitossa.
Victor Kraatz

Victor Kraatz (s. 7. huhtikuuta 1971 Länsi-Berliini, Länsi-Saksa) on kanadalainen taitoluistelija. Hän on voittanut jäätanssissa maailmanmestaruuden parinsa Shae-Lynn Bournen kanssa.
Ura.
Victor Kraatz ja Shae-Lynn Bourne saavuttivat MM-kilpailuissa neljä peräkkäistä pronssimitalia vuosina 1996–1999. Naganon olympialaisissa 1998 he sijoittuivat neljänneksi. He voittivat neljän maanosan mestaruuskilpailuissa kultaa vuonna 1999 ja uusivat voittonsa vuonna 2001, jolloin he sijoittuivat MM-kilpailuissa neljänneksi. Vuonna 2002 he saavuttivat MM-hopeaa ja sijoittuivat Salt Lake Cityn olympialaisissa neljänneksi. Vuonna 2003 he voittivat neljän maanosan mestaruuden ja uransa ainoan maailmanmestaruuden.
Kraatz on pituudeltaan 178-senttinen. Häntä ja Bournea ovat valmentaneet Uschi Keszler, Natalia Dubova, Tatjana Tarasova ja Nikolai Morozov. Kraatz on naimisissa suomalaisen taitoluistelijan Maikki Uotilan kanssa ja heillä on kaksi lasta.
Raija Lehmussaari

Raija Lehmussaari (s. 3. maaliskuuta 1943 Tampere) on suomalainen tanssija, koreografi ja tanssinopettaja. Hän perusti vuonna 1967 oman tanssikoulunsa Turkuun ja on opettanut siellä yli 50 vuoden ajan. Vuosina 1981–2004 Lehmussaari puolestaan toimi Aurinkobaletin taiteellisena johtajana ja pääkoreografina.
Elämä.
Lehmussaari innostui baletista jo nuorena Tampereella. Hän muutti Tampereelta Turkuun opiskelemaan kieliä ja kirjallisuustiedettä. Hän aloitti Turussa uransa baletinopettajauransa, kun Telma Tuulos kutsui hänet vuonna 1962 koulunsa opettajaksi. Oman balettikoulunsa Lehmussaari perusti vuonna 1967.
Lehmussaari perusti vuonna 1981 Turkuun tanssiteatteri Aurinkobaletin, jonka taiteellisena johtajana ja pääkoreografina hän toimi vuoteen 2004. Aurinkobaletista kehittyi Lehmussaaren kaudella korkeatasaoinen ammattiryhmä, jonka ohjelmistossa oli sekä suomalaisten että ulkomaisten koreografien teoksia. Lehmussaari itse loi Aurinkobaletille melkein 50 tanssiteosta. Lisäksi hän on koreografioinut teoksia Kotkan kaupunginteatterin, Kuopion oopperan, Down By The Laituri -festivaalin, Savonlinnan oopperajuhlien, Turun kaupunginteatterin, Turun musiikkijuhlien ja Åbo Svenska Teaterin kanssa. Lehmussaari on jatkanut tanssikoulunsa opettajana jäätyään eläkkeelle Aurinkobaletista.
Lehmussaari on toiminut tanssitaiteen puolesta myös eri liitoissa. Hän on ollut Suomen tanssitaiteilijaliiton ja Suomen tanssipedagogiliiton hallituksen jäsenenä sekä Kansainvälisen teatteri-instituutin Suomen tanssijaosastossa. Lisäksi hän on osallistunut Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön tanssitaiteen ammatillisen koulutuksen opetussuunnitelmatoimikunnassa ja Turun Taiteen ja viestinnän oppilaitoksen sekä Turun Konservatorion tanssikoulutuksen suunnitteluryhmässä.
Tunnustukset.
Lehmussaari on saanut useita tunnustuksia pitkästä urastaan. Vuonna 2011 hän sai tanssitaiteen valtionpalkinnon. Häntä pidetään tanssitaiteen merkittävänä kehittäjänä, ja monista hänen oppilaistaan on tullut ammattitanssijoita ja monet ovat päätyneet opettamaan Suomen Kansallisoopperan balettioppilaitokseen ja Turun ammattikorkeakoulun taideakatemiaan. Valtionpalkinnon perusteissa sanottiin lisäksi, että Lehmussaari on työnsä ansiosta vahvistanut tanssin asemaa ja vahvistusta, kasvattanut sen yleisöä ja luonut tanssijoille työmahdollisuuksia Varsinais-Suomessa. Vuonna 2020 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
Valtionpalkinnon lisäksi Lehmussaari on saanut useita Turun ja Porin läänin palkintoja, turkulaisia kulttuuripalkintoja ja muun muassa Varsinais-Suomen liiton Aurora-mitalin, Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkin ja Suomen Kulttuurirahaston Elias Lönnrot -mitalin.
Maria Teresa (Luxemburg)

María Teresa Mestre y Batistan (s. 22. maaliskuuta 1956, Havana, Kuuba) on Luxemburgin entisen suurherttuan Henrin puoliso ja täten Luxemburgin suurherttuatar.
Varhainen elämä.
Hän syntyi Kuubassa vaikutusvaltaiseen espanjalaistaustaiseen sukuun. Hänen vanhempansa olivat José Antonio Mestre ja Maria Teresa Batista-Falla de Mestre. Ennen Kuuban vallankumousta hänen sukunsa omisti pankkeja ja sokeritehtaita. Vallankumouksen jälkeen perhe muutti New Yorkiin ja sieltä Sveitsiin. Maria Teresa sai Sveitsin kansalaisuuden, kävi koulunsa loppuun ja aloitti valtiotieteen opinnot Geneven yliopistossa.
Avioliitto ja perhe.
Genevessä opiskellessaan Maria Teresa tapasi tulevan puolisonsa Henrin. Molemmat valmistuivat vuonna 1980 ja ilmoittivat sen jälkeen kihlauksestaan. Häitä vietettiin Notre-Damen katedraalissa 14. helmikuuta 1981.
Parilla on viisi lasta, perintösuurherttua Guillaume (s. 1981), Félix (s. 1984), Louis (s. 1986), Alexandra (s. 1991) ja Sébastien (s. 1992).
Luxemburgin suurherttuattarena.
Suurherttuatar on valittu Unescon hyvän tahdon lähettilääksi vuonna 1997 tunnustuksena työstään koulutuksen, naisten oikeuksien ja mikrorahoituksen hyväksi.
Suurherttuattaren mielenkiinnonkohteita ovat kukat, taide, arkkitehtuuri ja kulttuuri.
Hovin työolot.
Vuonna 2020 Luxemburgin pääministeri tilasi selvityksen, jossa oli tarkoitus käydä läpi hovin työoloja. Vuodesta 2015 lähtien noin kolmannes hovin työntekijöistä oli ottanut lopputilin, ja syyksi ilmoitettiin suurruhtinatar, jota syytettiin mm. päälle päsmäröimisestä sekä siitä, että hän vaati hovin työntekijäitä olemaan aina valmiina ja tietämään hänen toiveensa etukäteen. Hovissa kerrottiin vallitsevan pelon ilmapiiri, ja että ainoastaan pääministeri uskaltaisi sanoa suurruhtinattarelle vastaan.
Luxemburgilainen lehdistö kirjoitti uusista hovin työntekijöihin kohdistuneista ongelmista helmikuussa 2023. Erityistä huomiota herätti tapaus, joka "Lëtzebuerger Land" -lehden mukaan "lähti lapasesta", kun suurherttuatar halusi sovittaa vaatteita enne kuin häntä oli tarkoitus valokuvata prinsessa Alexandran häiden alla. Paikalle piti hälyttää lisää henkilökuntaa, koska hovineitojen työtaakka osoittautui liian suureksi. Seuraana päivänä suurherttuatar kutsui hovimarsalkan ja henkilökuntansa puhutteluun koskien huonoa organisointia. Näille ei annettu mahdollisuutta puolustautua.
Kati Hagros

Kati Hagros (s. 1970) on suomalainen johtaja ja hallitusammattilainen. Hän on toiminut Aalto-yliopistossa tietotekniikkapalveluissa digitalisaatiojohtajana (Chief Digital Officer) vuodesta 2016.
Koulutukseltaan Hagros on diplomi-insinööri ja valtiotieteiden maisteri. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa 1989–1994 ja Teknillisessä korkeakoulussa 1990–1997.
Hagros on työskennellyt kansainvälisissä johtotehtävistä logistiikan, strategian, laadun ja IT:n alueilla. Ennen Aalto-yliopistoa hän toimi 2010–2015 Koneen kehitysjohtajana ja CIO:na. Hagros työskenteli 1997–2010 Nokialla eri tehtävissä, muun muassa laatujohtajana ja Nokia Mobile Phonesin Aasian strategiajohtajana.
Hagros toimii muiden muassa Tokmannin (2016–), Siili Solutionsin (2016–), Nixun (2014–) ja Eezyn (2019–) hallituksen jäsenenä. Vuonna 2014 Tietoviikko valitsi hänet Vuoden CIO:ksi. Hagros valittiin 50 inspiroivimman naisen joukkoon tekniikan alalla Pohjoismaissa vuonna 2016.
Suomen lisäksi Hagros on asunut ja työskennellyt Ruotsissa, Ranskassa, Saksassa, Isossa-Britanniassa ja Singaporessa.
Aiheesta muualla.
Albena Denkova

Albena Denkova (s. 3. joulukuuta 1974 Sofia, Bulgaria) on bulgarialainen taitoluistelija. Hän on voittanut jäätanssissa kaksi maailmanmestaruutta parinsa Maksim Staviskin kanssa.
Albena Denkova ja Maksim Staviski sijoittuivat vuonna 2001 Euroopan-mestaruuskilpailuissa kahdeksanneksi ja maailmanmestaruuskilpailuissa kymmenenneksi. Vuonna 2002 he olivat EM-kilpailuissa kuudentena, MM-kilpailuissa viidentenä ja Salt Lake Cityn olympialaisissa seitsemäntenä. Vuonna 2003 he nousivat arvokisamitaleille saavuttamalla EM-kilpailuissa hopeaa ja MM-kilpailuissa pronssia. Vuonna 2004 he ylsivät sekä EM- että MM-kilpailuissa hopealle. Vuonna 2005 he sijoittuivat MM-kilpailuissa viidenneksi. Vuonna 2006 he jäivät Torinon olympialaisissa viidenneksi mutta voittivat Calgaryssa maailmanmestaruuden. Vuonna 2007 he saavuttivat vielä EM-pronssia ja voittivat toistamiseen maailmanmestaruuden.
Denkova on pituudeltaan 165-senttinen. Häntä ja Staviskia valmensivat jäätanssin olympiavoittajat Natalia Linitšuk ja Gennadi Karponosov.
Maksim Staviski

Maksim Staviski (s. 16. marraskuuta 1977 Rostov-na-Donu, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on bulgarialainen taitoluistelija. Hän on voittanut jäätanssissa kaksi maailmanmestaruutta parinsa Albena Denkovan kanssa.
Maksim Staviski ja Albena Denkova sijoittuivat vuonna 2001 Euroopan-mestaruuskilpailuissa kahdeksanneksi ja maailmanmestaruuskilpailuissa kymmenenneksi. Vuonna 2002 he olivat EM-kilpailuissa kuudentena, MM-kilpailuissa viidentenä ja Salt Lake Cityn olympialaisissa seitsemäntenä. Vuonna 2003 he nousivat arvokisamitaleille saavuttamalla EM-kilpailuissa hopeaa ja MM-kilpailuissa pronssia. Vuonna 2004 he ylsivät sekä EM- että MM-kilpailuissa hopealle. Vuonna 2005 he sijoittuivat MM-kilpailuissa viidenneksi. Vuonna 2006 he jäivät Torinon olympialaisissa viidenneksi mutta voittivat Calgaryssa maailmanmestaruuden. Vuonna 2007 he saavuttivat vielä EM-pronssia ja voittivat toistamiseen maailmanmestaruuden.
Staviski on pituudeltaan 173-senttinen. Häntä ja Denkovaa valmensivat jäätanssin olympiavoittajat Natalia Linitšuk ja Gennadi Karponosov.
Kellberg

Kellberg on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Nironen

Nironen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Marjo Miettinen

Marjo Miettinen (s. 1957 Porvoo) on suomalainen yritysjohtaja, Enston osaomistaja ja Teknologiateollisuus ry:n hallituksen puheenjohtaja vuodesta 2019 alkaen. Koulutukseltaan hän on kasvatustieteiden tohtori. Miettinen on työskennellyt noin 25 vuotta perheyrityksen johtotehtävissä, Enstossa noin 15 vuotta ja EM Groupin toimitusjohtajana kahdeksan vuotta. Lisäksi hän toimii hallitustehtävissä useissa yhtiöissä. 
Talouselämä-lehti arvioi vuonna 2017 hänet keväällä Suomen 17. vaikutusvaltaisimmaksi naispäättäjäksi. Miettinen on Teknologiateollisuuden ensimmäinen naispuheenjohtaja.
Nadežda Šuvajeva

Nadežda Aleksandrovna Olhova (o.s. Šuvajeva, , s. 9. syyskuuta 1952 Barnaul, Venäjän SFNT) on pelaajana Neuvostoliittoa edustanut koripalloilija, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari.
Šuvajeva voitti Neuvostoliiton naisten maajoukkueessa olympiakultaa Montréalissa 1976 ja Moskovassa 1980, maailmanmestaruuden Kolumbiassa 1975 ja Brasiliassa 1983 sekä kuusi Euroopan mestaruutta.
Stora Hallonkobben

Stora Hallonkobben on saari Espoon Suvisaaristossa. Se sijaitsee Suvisaariston pääsaarten ja Miessaaren välisellä merialueella.
Stora Hallonkobbenin pinta-ala on 1,2 hehtaaria. Saaren kaakkois–luoteissuuntainen pituus on noin 170 metriä. Stora Hallonkobbenin pohjoispuolella sijaitsee Lilla Hallonkobben, jonka pinta-ala on 0,3 hehtaaria.
Ethiopian Airlinesin lento 302

Ethiopian Airlinesin lento 302 oli Ethiopian Airlinesin kansainvälinen reittilento Addis Abeban Bolen kansainvälinen lentoasemalta ja Nairobin Jomo Kenyattan kansainvälinen lentoasemalle. Lentoa operoinut Boeing 737 MAX 8 putosi nopeasti nousun jälkeen, ja kaikki koneessa olleet 157 ihmistä kuolivat onnettomuudessa.
Onnettomuus tapahtui noin viisi kuukautta Lion Airin lennon 610 jälkeen, jossa kuoli 189 ihmistä. Molemmissa onnettomuuksissa oli osallisena sama konetyyppi. Onnettomuuksien seurauksena konetyyppi asetettiin maailmanlaajuiseen lentokieltoon lähes kahden vuoden ajaksi. Ethiopian Airlines otti 737 MAX-laivastonsa uudelleen käyttöön helmikuussa 2022 lähes kolmen vuoden tauon jälkeen.
Onnettomuus.
Lento 302 oli normaali kansainvälinen lento Bolen kansainvälinen lentoasemalta Jomo Kenyattan kansainvälinen lentoasemalle. Boeing 737 MAX-8 -tyyppinen kone putosi 6 minuuttia nousun jälkeen. Koneen kyydissä oli 149 matkustajaa ja kahdeksan miehistön jäsentä.
Koneen kapteeni ilmoitti lennonjohdolle vian koneessa, ja pyysi lupaa kääntyä takaisin Addis Abebaan. Pian tämän jälkeen kone katosi tutkasta, ja putosi kello 8.44 paikallista aikaa. Kone putosi Bishoftu-nimisen kylän lähelle noin 62 kilometriä Bolen lentoasemalta. Valokuvat turmapaikalta näyttävät ison kraatterin maassa, ja todella vähän koneen osia. Kaikki koneessa olleet kuolivat. 157 koneessa olleen ihmisten joukossa oli 36 valtion kansalaisia. 
Onnettomuustutkinnassa on todettu kohtauskulma-anturin antaneen vääriä arvoja ja MCAS-järjestelmän pyrkineen korjaamaan nokan asentoa.
Spekuloidaan, että koneen putoamisen jälkeen Lion Airin lento 610:n tutkimus joutuu koville, koska lento 302 oli hyvin samanlainen. Lento 302 oli ensimmäinen kuolemaan johtanut Ethiopian Airlinesin onnettomuus Ethiopian Airlinesin lennon 409 jälkeen tammikuussa 2010. Lento 302 on myös Ethiopian Airlinesin vakavin onnettomuus.
Lentokone.
Turmakone oli neljä kuukautta vanha Boeing 737 MAX-8. Koneen rekisteritunnus oli ET-AVJ ja sarjanumero 7243. Lentokone valmistettiin elokuussa 2018 ja toimitettiin marraskuussa 2018 Ethiopian Airlinesille.
Boeing 737MAX-8-tyyppinen kone on ollut käytössä maailmalla vuodesta 2017, ja on ollut yhdessä aiemmassa onnettomuudessa. Toinen onnettomuus oli Lion Airin lento JT610 Indonesiassa elokuussa 2018. Tammikuussa 2019, Boeing on valmistanut 350 737MAX-konetta. Boeing 737MAX-8 -ensilento oli tammikuussa 2016. MAX-sarja on uusin Boeing 737 -sarja.
Matkustajat.
Kaikki 157 ihmistä 33 eri valtiosta kuolivat turmassa. Alla olevaan luetteloon on jaoteltu koneessa olleet matkustajat kansallisuuksittain. Kansallisuudet, joita oli koneessa alle kolme, sekä kansallisuudeltaan tuntemattomat matkustajat on laskettu kohtaan ”Muut”:
Lilla Hallonkobben

Lilla Hallonkobben on saari Espoon Suvisaaristossa. Se sijaitsee Suvisaariston pääsaarten ja Miessaaren välisellä merialueella.
Lilla Hallonkobbenin pinta-ala on 0,3 hehtaaria. Saaren etelä–pohjoissuuntainen pituus on noin 90 metriä. Rannat ovat kivikkoiset. Lilla Hallonkobbenin eteläpuolella sijaitsee Stora Hallonkobben, jonka pinta-ala on 1,2 hehtaaria.
Winquist

Winquist tai Winqvist on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Tetjana Nadyrova

Tetjana Pavlivna Nadyrova (o.s. Zah’arova, , , s. 29. tammikuuta 1951 H’rystynivka, Ukrainan SNT) on ukrainalainen, pelaajana Neuvostoliittoa edustanut, koripalloilija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Nadyrova voitti Neuvostoliiton naisten maajoukkueessa olympiakultaa Montréalissa 1976 ja Moskovassa 1980 sekä maailmanmestaruuden Kolumbiassa 1975.
Kedge Business School

Kedge Business School on ranskalainen kauppatieteisiin erikoistunut grandes écoles -yliopisto. Termi viittaa Ranskan yliopistojärjestelmässä korkeamman tason yliopistoihin, jotka ovat yleensä maan arvostetuimpia ja asettavat opiskelijoille korkeimmat sisäänpääsyvaatimukset. Kedge Business School perustettiin vuonna 2013, kun 1800-luvulla perustetut Euromed Marseille ja BEM Management School yhdistyivät. Nykyisin yliopisto on yksi Ranskan ja Euroopan menestyneimmistä oppilaitoksista, sijoittuen yhdistymisensä jälkeen vuonna 2014 Euroopan 30 parhaan liiketalouden oppilaitoksen joukkoon Financial Timesin vertailussa. 
Yliopiston opiskelijoista valtaosa opiskelee Marseillen ja Bordeaux'n kampuksilla, mutta yliopistolla on lisäksi kampukset Toulonissa, Pariisissa, Suzhoussa, Shanghaissa ja Dakarissa. Yhteensä Kedge Business Schoolissa opiskelee noin 12 600 opiskelijaa, joista 25 prosenttia on kansainvälisiä opiskelijoita. Yliopisto tekee laajaa kansainvälistä yhteistyötä, johon osana lukeutuu 275 yliopiston kumppanuusyliopistoverkosto. 
Yhtenä harvoista yliopistoista maailmalla Kedge Business School kuuluu niin sanottuun Triple Accreditation -ryhmään. Triple Accreditation tarkoittaa yliopiston samaa tunnustusta AACSB:stä, AMBA:sta ja EQUIS:sta, jotka seuraavat liiketalouden oppilaitosten koulutustasoa. Maailman 13 670 liiketalouden oppilaitoksesta vain 90 on saanut Triple Accreditation -tunnustuksen. Suomalaisista yliopistoista joukkoon kuuluvat Hanken ja Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulu.
Afrikanhilsa

Afrikanhilsa ("Ilisha africana") on litteäsillien heimoon (Pristigasteridae) kuuluva kalalaji.
Kuvaus.
Laji on tavallisesti noin 16 senttimetriä pitkä, enintään 30-senttinen.
Juho Helomaa

Juho Helomaa, sukunimi vuoteen 1906 "Hellman" (7. syyskuuta 1842 Rauman maalaiskunta – 24. helmikuuta 1917 Rauma) oli suomalainen kiertokoulunopettaja ja kansanrunoilija.
Kulamaan Helkkilässä syntyneen Helomaan vanhemmat olivat maanviljelijä Emanuel Hellman ja Liisa Hellman. Hän opetteli lukemaan ja kirjoittamaan omin päin veljiensä Kustaan ja Samulin kanssa. Vuonna 1863 Juho Helomaa kävi Turussa kolme kuulkautta Bell-Lancaster-koulua josta valmistuttiin lukkareiksi ja lastenopettajiksi. Hän toimi sitten syksystä 1863 alkaen kiertokoulunopettajana Taivassalon Taipaleen kylässä kunnes siirtyi 1866 opettajaksi Loimaalle. Syksyllä 1874 hän opiskeli pari kuukautta Jyväskylän opettajaseminaarissa.
Helomaa siirtyi 1875 kiertokoulunopettajaksi Perniöön jossa hän sitten oli opettajana vuoteen 1905 saakka jolloin hän jäi eläkkeelle. Helomaalla oli vuosina 1882–1904 Laaksola-niminen palstatila Ervelän Tuomolassa. Viimeiset vuotensa Helomaa asui vaimonsa kanssa Raumalla. Vuonna 1909 hän julkaisi kirjan "Muistelmia Rauman kaupungin muinaisista ja nykyisistä oloista" ja huolehti itse kirjan myynnistä. Helomaa oli ottanut osaa raittiusliikkeen toimintaan 1880- ja 1890-luvuilla ja toiminut runonlausujana raittiusjuhlissa. Hänen runojaan julkaistiin myös painettuina runovihkoina joita Helomaa myi lausuntamatkoillaan.
Juho Helomaa oli naimisissa vuodesta 1872 kaupanhoitaja Natalia Karoliina Sundbergin (1844–1925) kanssa. Heillä oli kolme lasta. 
Teoksia.
Nimellä "Juho Hellman":
Nimellä "Juho Helomaa":
Oksana Grištšuk

Oksana Vladimirovna "Pasha" Grištšuk (; s. 17. maaliskuuta 1971 Odessa, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen taitoluistelija. Hän on voittanut jäätanssissa kaksi olympiakultaa, neljä maailmanmestaruutta ja kolme Euroopan-mestaruutta parinsa Jevgeni Platovin kanssa.
Ura.
Oksana Grištšuk saavutti parinsa Aleksandr Tšitškovin kanssa juniorien maailmanmestaruuskilpailuissa hopeaa vuonna 1987 ja seuraavana vuonna he voittivat kultaa. Tšitškovin ura päättyi loukkaantumiseen vuonna 1989 ja Grištšukin uudeksi pariksi tuli Jevgeni Platov. Vuonna 1990 he sijoittuivat aikuisten EM- ja MM-kilpailuissa viidenneksi. Vuonna 1991 sijoitukset olivat EM-kisoissa viides ja MM-kisoissa neljäs. Vuonna 1992 he saavuttivat molemmissa kilpailuissa pronssia ja sijoittuivat Albertvillen olympialaisissa neljänneksi. Vuonna 1993 he saavuttivat EM- ja MM-kilpailuissa hopeaa. Vuonna 1994 he jäivät vielä EM-kilpailuissa hopealle mutta voittivat kultaa Lillehammerin olympialaisissa ja Chiban MM-kilpailuissa.
Seuraavat neljä vuotta Grištšuk ja Platov olivat maailman paras jäätanssipari. He voittivat maailmanmestaruuden vuosina 1995, 1996 ja 1997 sekä Euroopan-mestaruuden vuosina 1996, 1997 ja 1998. Naganossa 1998 he voittivat toisen kerran olympiakultaa. Talvella 1996–1997 he vaihtoivat valmentajaa: Natalia Linitšukin tilalle tuli Tatjana Tarasova.
Fania Baron

Fania Anisimovna Baron (, synt. Freida Greck, Yhdysvalloissa Fanny Grefenson, 1887 Vilna – 29. syyskuuta 1921 Moskova) oli venäläinen vallankumouksellinen anarkisti. Hän oli mukana anarkistisen liikkeen toiminnassa Yhdysvalloissa ja Neuvosto-Venäjällä, joutuen lopulta bolševikkien teloittamaksi Venäjän sisällissodan aikana 1921.
Elämä.
Liettuanjuutalaiseen perheeseen syntyneen Baronin varhaisista vuosista ei juurikaan ole tietoa, mutta hän muutti Yhdysvaltoihin 1900-luvun alkuvuosina. Chicagossa asunut Baron osallistui anarkistisen liikkeen ja syndikalistisen ammattiliiton Industrial Workers of the Worldin toimintaan. Hän tutustui muun muassa maanpaossa olleeseen liettualaissyntyiseen anarkistiin Emma Goldmaniin ja tapasi myös tulevaan puolisonsa Aron Baronin, joka oli paennut Venäjältä vuonna 1912. Tammikuussa 1915 Baron joutui poliisin pahoinpitelemäksi ja pidättämäksi Lucy Parsonsin johtaman työttömien mielenosoituksen yhteydessä. 
Fania ja Aron Baron palasivat Venäjälle vuonna 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen. Pariskunta vaikutti Ukrainassa, jossa he toimivat anarkistisessa Nabat-liikkeessa, ja olivat yhteistyössä Nestor Mahnon vallankumousarmeijan kanssa. Bolševikkien ryhtyessä vainoamaan myös anarkisteja, joutui Baron pidätetyksi Harkovassa järjestetyn anarkistisen konferenssin yhteydessä marraskuussa 1920. Häntä pidettiin Rjazanin vankilassa, jossa vangitut anarkistit menivät kansainvälistä huomiota herättäneeseen nälkälakkoon 1921. Myöhemmin heinäkuussa Baron onnistui pakenemaan piileskellen jonkin aikaa puolisonsa veljen luona Moskovassa, kunnes Tšeka pidätti hänet elokuun lopussa.
Baron sijoitettiin 12 muun anarkistin kanssa Tagankan vankilaan. Hänen lisäkseen joukossa olivat muun muassa Aron Baron, ukrainalainen anarkosyndikalisti Grigori Maksimov, teoreetikko Voline ja runoilija Lev Tsherni. Moskovassa kokoontuneen punaisen ammattiyhdistysinternationaalin Profinternin väliintulon ansiosta kymmenen vangituista vapautettiin ja karkotettiin maasta, mutta Baron ja Tsherni teloitettiin syyskuun lopussa. Aron Baron pysyi vangittuna ja kuoli lopulta Tagankassa 1940. Joidenkin väitteiden mukaan Fania Baron teloitettiin Leninin käskystä.
Barbara Heinonen

Barbara Carita Heinonen (o.s. Fredriksson; s. 1968 Parainen) on Maarianhaminan entinen kaupunginjohtaja. Hän toimi kaupunginjohtajana vuosina 2015–2021. Heinosen puolue on RKP (Suomen ruotsalainen kansanpuolue). Ennen kaupunginjohtajuuttaan hän toimi Paraisten kaupunginvaltuuston ja -hallituksen puheenjohtajana sekä useissa luottamustehtävissä muun muassa Suomen Kuntaliitossa, Varsinais-Suomen liitossa. Heinonen on koulutukseltaan juristi ja kauppatieteiden maisteri.
Yksityiselämä.
Heinonen on naimisissa ja neljän lapsen äiti. Hän harrastaa kestävyysurheilua, ja hän on osallistunut Ironman-kilpailuihin.
Barbara Heinonen oli ehdokkaana vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Volin

Volin (myös Voline, , oik. Vsevolod Mihailovitš Eihenbaum, , 11. elokuuta 1882 Voronež – 18. syyskuuta 1945 Pariisi) oli venäläinen anarkisti, joka on niin sanotun anarkistisen synteesin merkittävin teoreetikko.
Elämä.
Lääkäriperheeseen syntynyt Volin jätti opintonsa Pietarin valtionyliopistossa vuonna 1904 ja liittyi sosialistivallankumoukselliseen puolueeseen. Hän osallistui tammikuun 1905 verisunnuntain mielenosoituksiin ja oli hieman myöhemmin perustamassa Pietarin neuvostoa. Vuonna 1907 Volin joutui lähtemään maanpakoon Pariisin, jossa hän tutustui venäläisiin anarkisteihin.
Volin palasi Venäjälle helmikuun vallankumouksen jälkeen heinäkuussa 1917. Hän vaikutti aluksi ukrainalaisessa Nabat-anarkistiliikkeessä, ja tammikuusta 1919 lähtien Nestor Mahnon vallankumousarmeijassa. Tammikuussa 1920 Volin joutui bolševikkien vangiksi, mutta vapautui lokakuussa Mahnon bolševikkihallituksen kanssa tekemän sopimuksen myötä. Volin vangittiin uudelleen vain kuukautta myöhemmin ja sijoitettiin Moskovassa toimivaan Tagankan vankilaan yhdessä 12 muun anarkistin kanssa. Hänet vapautettiin kesällä 1921 Moskovassa kokontuneen punaisen ammattiyhdistysinternationaalin Profinternin väliintulon ansiosta. Volin ja yhdeksän muuta anarkistia karkotettiin maasta, mutta Fania Baron ja runoilija Lev Tsherni teloitettiin syyskuussa 1921.
Karkotuksensa jälkeen Volin asettui aluksi Berliiniin, kunnes muutti ranskalaisen anarkistin Sébastien Fauren kutsusta Pariisiin, jossa hän jatkoi kirjoitustyötään. Volinin pääteos on Venäjän vallankumouksen kokemusten perusteella kirjoitettu kolmiosainen "La Révolution inconnue - 1917–1921" (Tuntematon vallankumous 1917–1921), joka julkaistiin postuumisti vuonna 1947. Sitä pidetään jopa yhtenä anarkismin tärkeimmistä teoksista. Volin kuoli Pariisissa tuberkuloosiin syyskuussa 1945. Hänet on haudattu Père-Lachaisen hautausmaalle.