tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lorakarbefi

Lorakarbefi (C16H16N3ClO4) on niin kutsuttuihin karbakefeeneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä käytetään lääketieteessä antibioottina.
Ominaisuudet ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa lorakarbefi on kiteistä ainetta. Yhdiste on optisesti aktiivista ja sen kiertokyky vesiliuoksessa on +34. Lorakarbefin antibioottiset ominaisuudet perustuvat bakteerien soluseinän synteesin estoon. Yhdisteen rakenne muistuttaa kefaklooria, mutta rengasrakenteessa ei ole rikkiatomia. Kefakloorin tavoin lorakarbefi on laajakirjoinen, mutta tehoaa erityisesti gramnegatiivisiin bakteereihin. Lääkeainetta voidaan käyttää esimerkiksi hengitystieinfektioiden, korvatulehdusten, ihotulehdusten ja virtsatulehdusten hoitoon. Se hyväksyttiin Yhdysvalloissa vuonna 1991, mutta on sittemmin vedetty pois markkinoilta useassa maassa.
Haittavaikutukset.
Tyypillisiä lorakarbefin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat vatsakivut, ripuli ja oksentelu. Myös ihottumaa voi esiintyä.
Synteesi.
Lorakarbefin valmistukseen on kehitetty useita menetelmiä. Useassa niistä keskeisenä vaiheena on stereoselektiivinen Staudinger-synteesi.
Yhteishallintoalue

Yhteishallintoalue eli kondominaatti (lat. "Condominium") on poliittinen alue (osavaltio tai raja-alue), jolla tai jonka yläpuolella useat suvereenivaltiot ovat muodollisesti sopineet jakavansa yhteishallintoalueen, suvereniteetin merkityksessä.
Vaikka kondominaatti on kansainvälisessä oikeudessa tunnustettu menettely, sitä käytetään varsin harvoin. Tämä johtuu siitä, että yhteistyö suvereenien valtioiden välillä yhteishallinnosta käytännössä hankalaa.
Andorran ruhtinaskunta.
Ranskan lainsäädännön mukaan Andorraa pidettiin kerran Ranskan ja Espanjan yhteishallintoalueena, vaikka se luokitellaankin yleisesti ruhtinaskunnaksi, koska se on suvereeni valtio, ei yhden tai useamman vieraan vallan hallussa. Valtionpäämiehen virkaa jakaa kuitenkin virallisesti kaksi ulkomaalaista, joista toinen on Ranskan presidentti, nykyinen Emmanuel Macron, ja toinen Espanjan Urgellin piispa Josep-Lluís Serrano Pentinat.
Nurmivihvilä

Nurmivihvilä ("Juncus tenuis") on vihviläkasvien (Juncaceae) heimoon, vihvilöiden ("Juncus") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ja keskisuuri vihvilälaji, joka kasvaa tiiviinä mättäinä. Nurmivihvilä muistuttaa ulkonäöltään jonkin verran tannervihvilää ("Juncus compressus") sekä konnanvihvilää ("Juncus bufonius").
Nurmivihvilä voi kasvaa noin puoli metriä korkeaksi. Sen varret ovat liereitä, puhtaanvihreitä ja lehdellisiä. Lehdet ovat tasapintaisia ja yltävät kukinnon yli. Nurmivihvilän kukintona on melko harsu, monikukkaisista kukkarykelmistä koostuva kukinto. Kukinto sijaitsee varren päässä ja siinä on pari pitkää tukilehteä. Nurmivihvilä kukkii heinä–elokuussa. Nurmivihvilän hedelmät on väriltään kullanruskeita.
Nurmivihvilä on kotoisin Pohjois-Amerikasta, mutta se on levinnyt tulokaslajina Eurooppaan. Suomessa nurmivihvilää on tavattu sieltä täältä, lähinnä Etelä- ja Kaakkois-Suomesta. Etelämpänä Euroopassa, kuten Etelä-Ruotsissa ja Tanskassa, nurmivihvilä on yleisempi.
Charlotte von Kalb

Charlotte von Kalb (1761–1843) oli saksalainen nainen, joka on tunnettu etenkin Friedrich Schillerin rakastettuna. Hänet oli vastoin tahtoaan naitettu Heinrich von Kalbille, joka palveli upseerina Ranskan sotaväessä. Eräällä matkalla Kalb tutustui Mannheimissa Schilleriin ja muutti sittemmin Mannheimiin. Hän rakastui Schilleriin, jonka silloisia tunteita tulkitsevat muun muassa runot "Freigeisterei der Leidenschaft" ja "Resignation". Vuonna 1787 Schiller lähti Dresdenistä Weimariin, missä tapasi Kalbin uudestaan. Schillerin avioliitto katkaisi suhteen, joka myöhemmin taas uudistui. Schillerin suosituksesta runoilija Friedrich Hölderlin asui 1793–1794 Kalbin talossa tämän pojan kotiopettajana. Tällöin Kalb rakastui Hölderliniin ja Hölderlinin jälkeen kirjailija Jean Pauliin, joka otti Kalbin teoksessaan "Titan" esiintyvän Lindan esikuvaksi. Kalb jäi 1806 leskeksi ja oli silloin jo menettänyt omaisuutensa. Hän sokeutui vanhemmiten ja asui viimeiset vuotensa Berliinissä, jossa Preussin prinsessa Marianne huolehti hänen toimeentulostaan. Henkevä ja monipuolisesti sivistynyt Kalb ei itse kirjoittanut mitään vaan saneli toisille muistelmiaan, ajatelmiaan, runoteoksiakin, joista hänen tyttärensä Edda (1790–1874) julkaisi kirjan nimeltä "Charlotte" ja omintakeisen romaanin "Cornelia". Hänen kirjeensä Jean Paulille julkaistiin 1882.
Bolšoje Dolgoje (järvi Outovan piirissä)

Bolšoje Dolgoje tai Dolgoje () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pihkovan piirissä. Järven nimi tarkoittaa "pitkää", joten sen nimi voidaan suomentaa "Pitkäjärvi".
Maantietoa.
Järvi on 1,0 kilometriä pitkä, 420 metriä leveä ja sen pinta-ala on 28 hehtaaria. Sen keskisyvyys on 2,6 metriä ja syvimmillään se on 3,7 metriä syvä. Järvessä ei ole saaria. Sen lähiympäristö on ilmakuvien perusteella hiekkakangasmetsää. Jotkin sen rannoista, kuten esimerkiksi sen luusua, ovat soistuneita. Järvelle johtaa useita teitä eri suunnista ja järven pohjoispuolella kulkee tie Spasovštšinan () suunnalta. Järven rannalla saattaa olla rantamökkejä, mutta ilmakuvien mukaan punakattoisia taloja sijaitsee hieman kauempana länsirannasta metsässä . Lähin karttaan merkitty kylä Znamenka () sijaitsee koillisessa 3,5 kilometrin päässä.
Luontoarvoja.
Järvessä elää ainakin hauki, särki, ahven, ruutana, suutari, kiiski, allikkosalakka, törö, mutakala ja säyne. Järvessä on mutapohja, mutta hiekkaiset rannat ovat ohuen mudan peitossa. Vaikka rannat ovat jyrkät, on järven pohja tasainen. Järvessä esiintyy joskus kalakuolemia.
Vesistösuhteita.
Bolšoje Dolgoje sijaitsee Lotškinan valuma-alueella, joka on Tšorjanan sivujoki. Tšorjana laskee Peipsijärveen, jonka Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkaa sen laskujoki Narvanjoki, joka jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Järven valuma-alueen koko on 0,62 neliökilometriä , josta itse järvi muodostaa vajaa puolet. Järveen ei tule karttojen mukaan ojia eikä myöskään sen lähettyviltä sijaitsevalta Žukovskojen () järveltäkään. Järven laskuoja on Kolpakova (), joka alkaa järven länsipäästä ja virtaa ensin pienen lammen läpi ja yhtyy yli 6 kilometrin jälkeen Lotškinaan.
David Kalisch

David Kalisch (1820 Breslau – 1872) oli saksalainen ilveilyjen kirjoittaja ja kupletin luoja. Kalischin ilveilyistä ovat huomattavimmat "Einmal hunderttausend Taler", "Münchhausen", "Berlin, wie es weint und lacht", "Der Goldonkel", "Musikalische Abendunterhaltung". Kalisch oli muun muassa pilalehti "Kladderadatschin" perustaja ja yhdessä Ernst Dohmin ja Rudolf Löwensteinin kanssa sen kirjoittaja.
Pointe du Hoc

Pointe du Hoc on noin 30 metriä korkea kallionkieleke Englannin kanaalin rannalla Normandian luoteisosassa Calvadosin departementissa Ranskassa.
Normandian maihinnousun ensimmäisenä päivänä Yhdysvaltain 2. Ranger-pataljoonan sotilaat kiipesivät kallion seinämää ylös ja valtasivat saksalaisen tykkiaseman. Pointe du Hocin reunalla on nykyään muistomerkki ja museo. Yhdysvaltain 40. presidentti Ronald Reagan piti puheen muistomerkillä vuonna 1984.
Ferenc Kazinczy

Ferenc Kazinczy (1759–1831) oli laajasti sivistynyt unkarilainen kirjailija ja kriitikko, jonka toiminnassa Goethen klassillinen idealismi on johtavana periaatteena. Opiskeltuaan lakitiedettä ja toimittuaan jonkin aikaa asianajajana hän oli 1786–1791 kouluntarkastajana Kassan tarkastuspiirissä ja 1791–1794 teatterinjohtajana Budapestissä. Sekaannuttuaan sattumalta Ignác Martinovicsin vallankumoukselliseen salaliittoon hän joutui vankilaan vuosiksi 1794–1801, minkä jälkeen hän vetäytyi Széphalom-nimiselle maatilalleen. Vuonna 1787 Kazinczy perusti yhdessä Dávid Baróti Szabón ja János Bacsányin kanssa kirjallisen aikakauslehden "Magyar Múseum", josta hän kuitenkin pian luopui ja julkaisi 1790 yksinään "Orpheus"-nimistä kuukauslehteä.
Kazinczy teki vuosina 1788–1794 joukon maailmankirjallisuuden mestariteosten käännöksiä, joilla on ollut suuri merkitys myös unkarin kirjakielen kehityksen historiassa. Vankeudesta vapauduttuaan Kazinczysta tuli vähitellen Unkarin kirjallisen maailman keskipiste ja kirjallisen makusuunnan auktoriteetti. Hän julkaisi vanhaa unkarilaista kirjallisuutta, alkuperäisiä kriittisiä, esteettisiä ja filosofisia tutkielmia ja runojakin. Parhaan kuvan hänen syvällekäyvästä kirjallisesta toiminnastaan ja vaikutusvaltaisuudestaan antaa hänen laaja kirjeenvaihtonsa, joka on aikakauden unkarilaisen kirjallisuuden historian tärkeimpiä lähteitä.
Kielenuudistajanakin Kazinczylla oli Baróti Szabóin rinnalla johtava asema. Hänen mielestään unkarin kielen kehittäminen kirjallisuuden taipuisaksi välineeksi ei ollut kielitieteilijöiden vaan kirjailijoiden tehtävä. Kielen sirous ja sen muodon kauneus olivat Kazinczylle pääasia, sen kansanomaisuudesta hän ei välittänyt. "Kirjailijalle", hän sanoo, "on sallittua kaikki, mitä kaikkien kielten ihanne vaatii, mitä unkarin kielen luonto ei selvästi kiellä, mitä vanhojen ja uusien klassikkojen muodostama maku suosittaa ja minkä tarve välttämättömästi vaatii." Liiallisuuksiin meneviä sanaseppiä Kazinczy ei kuitenkaan hyväksynyt. Ankarasta vastustuksesta huolimatta kielenuudistajat pääsivät vähitellen kirjallisuudessa määräävään asemaan, sillä heihin liittyivät Unkarin parhaimmat kirjalliset voimat. Silloin kirjakieleen pääsi tuhansia sekä oikein että väärin muodostettuja unkarilaisia sanoja ja sanontatapoja. Vaikka myöhempi niin kaunokirjallinen kuin tieteellinenkin vastavaikutus on karsinut niistä suuren osan, monet kielenuudistuksen synnyttämät ilmaisut kuitenkin vakiintuivat unkarin kirjakieleen.
Unkarin tiedeakatemia on toimittanut julkisuuteen Kazinczyn kootut teokset.
Topaasikaniinikala

Topaasikaniinikala ("Siganus guttatus") on kaniinikalojen (Siganidae) heimoon kuuluva meri- ja murtovesissä elävä kalalaji, jota pidetään myös akvaariossa.
Koko ja ulkonäkö.
Topaasikaniinikala kasvaa yleensä noin 25 senttimetrin mittaiseksi ja korkeintaan 42 senttimetrin mittaiseksi. Selkäevässä on 13 piikkiruotoa ja kymmenen nivelruotoa, peräevässä seitsemän piikkiruotoa ja yhdeksän nivelruotoa. Selkäevän alapuolella lähellä pyrstöä on keltainen laikku.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Topaasikaniinikalaa tavataan Tyyneltämereltä ja Intian valtamereltä Afrikasta, Aasiasta ja Oseaniasta. Lajin elinympäristöä ovat pääasiassa matalat rannikot ja koralliriutat. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut topaasikaniinikalan elinvoimaiseksi lajiksi.
Ravinto ja elintavat.
Topaasikaniinikala käyttää ravinnokseen pääasiassa vedenpohjassa kasvavia leviä. Laji elää pienissä, suunnilleen 10–15 yksilön parvissa noin 25 metrin syvyydessä ja 24–28 asteen lämpöisissä vesissä. Topaasikaniinikala saavuttaa sukukypsyyden keskimäärin 18,1 senttimetrin mittaisena. Laji kutee yleensä myöhään yöllä.
HMS Jufair

HMS Jufair on Britannian kuninkaallisen laivaston huoltotukikohta () Bahrainissa, joka on avattu 5. huhtikuuta 2018. Tukikohta on samalla Britannian merivoimien Persianlahden alueen esikunta (), jonka komentajana on yhden tähden kommodori. Vuoden 2019 kesällä tukikohtaan oli sijoitettu tyypin 23 fregatti "HMS Montrose", joka viipyy alueella vuoteen 2022. Lisäksi tukikohdassa on neljän aluksen muodostama 9. miinantorjuntalaivue, johon kuuluvat "HMS Brocklesby", "HMS Shoreham", "HMS Ledbury" ja "HMS Blyth". Alusten tukena on "RFA Cardigan Bay". Tukikohdan henkilövahvuus on noin 500 henkeä.
Chaunax

Chaunax on konnakrottien (Chaunacidae) heimoon kuuluva Intian valtamereltä, Atlantin valtamereltä ja Tyyneltämereltä tavattava kalasuku, johon luetaan seuraavat 22 lajia:
Gottfried Kinkel

Gottfried Kinkel (1815–1882) oli saksalainen runoilija ja taidehistorioitsija. Hänestä tuli 1846 taidehistorian professori Bonnin yliopistoon. Hän osallistui 1849 Badenin kapinaan, hänet vangittiin ja tuomittiin elinkautiseen vankeuteen. Seuraavana vuonna hänen innokas ihailijansa, ylioppilas Karl Schurz pelasti hänet erikoisella tavalla vankilasta, ja hän pakeni Lontooseen, missä hän sai saksan kielen opettajapaikan Westbourne-collegessa. Hän palasi 1866 mannermaalle ja taidehistorian professoriksi Zürichin yliopistoon. 
Kinkelin lyriikka ei ole erityisen merkittävää, vaikka hänen sankarillinen isänmaanrakkautensa tuotti jossain määrin menestystä. Suurempaa huomiota ansaitsevat hänen eeppiset runoelmansa, kuten "Otto der Schütz" ja "Der Grobschmied von Antwerpen". Hänen taidehistoriallisista teoksistaan mainittavia ovat "Mosaik zur Kunstgesehichte" (1876) ja "Kunst und Kultur in Italien" (1878).
Henry Mayhew

Henry Mayhew (25. marraskuuta 1812 – 25. heinäkuuta 1887) oli englantilainen kirjailija, toimittaja ja näytelmäkirjailija. Hän perusti vuonna 1841 "Punch"-pilalehden, jota hän toimitti yhdessä Mark Lemonin kanssa lehden alkuvuosina.
Viherlabeo

Viherlabeo ("Labeo fisheri") on särkien (Cyprinidae) heimoon kuuluva makeissa, pääosin trooppisissa vesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Viherlabeon standardipituus vaihtelee noin yhdeksän ja 36 senttimetrin välillä. Nuoret yksilöt ja nuoret aikuiset ovat väritykseltään selkäpuolelta kellertävänruskeita, kyljet vaaleampia ja vatsapuoli valkea. Kaikki evät ovat punertavan oransseja. Lajilla on yläleuassaan yksi pari viiksisäikeitä. Selkäevässä on 10–12 haarautunutta ruotoa. Vatsaevässä on yksi haarautumaton ja kahdeksan haarautunutta ruotoa. Rintaevissä taas on yksi haarautumaton ja 12–28 haarautunutta ruotoa. Lajilla on kylkiviivallaan 37–39 suomua. Silmä sijaitsee ruumiissa dorsolateraalisesti mutta näkyy myös vatsapuolelta ja on halkaisijaltaan on 13–25 prosenttia pään pituudesta. Pyrstönvarsi on lyhyt, noin 14,5–19 prosenttia ruumiin pituudesta. Pyrstönvarren korkeus on 77–108 prosenttia sen pituudesta. Pyrstön ylempi haara on alempaa pidempi. Kymmenprosenttisessa formaldehydiliuoksessa kalan pää ja ruumis ovat selkäpuolelta tumman vihertävänruskeita. Pyrstönvarressa on sekä elävänä että formaldehyldissä musta, 5–7 suomua pitkä ja 4–5 suomua korkea läikkä, joka saattaa kuitenkin puuttua joiltain yksilöiltä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Viherlabeota tavataan kotoperäisenä Sri Lankassa, Mahaweli-joen valuma-alueella vain noin 232 neliökilometrin alueella. Se elää pääasiassa nopeasti virtaavissa vuoristopuroissa. Aikuiset suosivat syviä, kalliopohjaisia vesiä, kun taas nuoret yksilöt elävät etenkkin matalissa, hitaasti virtaavissa hiekka- tai kalliopohjaisissa vesissä. Sitä tavataan usein kalliopohjilla elävän "Farmeria metzgerioides " -vesikasvin yhteydessä. Lajilla arvioidaan olevan jäljellä 17 915–68 291 sukukypsää yksilöä. Sen kannat ja elinympäristöjen laadut ovat heikkenemässä pääasiassa lajin elinympäristöjä pirstovan patojen rakentamisen takia. Sitä uhkaavat myös ylikalastus, sitä saalistavat ja sen kanssa kilpailevat vieraslajit sekä vesien saastuminen.
Ravinto ja elintavat.
Viherlabeon ravintoa ovat levät. Se pysyttelee lähellä vedenpohjaa. Viherlabeo on nopea uimari.
Merkitys ihmiselle.
Viherlabeo oli yleinen ruokakala Mahaweli-joen keskijuoksulla 1970-luvun loppuun asti.
Gamlakarleby IF

Gamlakarleby Idrottsförening r.f., lyhemmin Gamlakarleby IF tai GIF, on kokkolalainen ruotsinkielinen urheiluseura. Sen lajivalikoimaan kuuluvat nykyisin yleisurheilu, pyöräily ja suunnistus. Seuran tunnusvärit ovat sininen ja keltainen, jotka vahvistettiin seura-asuihin kuuluviksi ensi kerran vuonna 1935.
Historia.
GIF pitää perustamisajankohtanaan elokuuta 1906, jolloin sen edeltäjä – Kokkolan ensimmäinen urheiluseura "Idrottens Vänner –" syntyi Kokkolan vapaapalokunnan urheilujaoksen ("Gamlakarleby frivilliga brandkårens idrottsförbund") luomalle pohjalle. Edeltävässä kuussa vapaapalokuntalaiset ehtivät pelata kaupunkihistorian ensimmäisen jalkapallon kilpaottelun englantilaisia merimiehiä vastaan Halkokarin koulukentällä.
IV oli yksi kuudesta Suomen Palloliittoa toukokuussa 1907 perustamassa olleista seurayhteisöistä mutta jo seuraavan vuoden päätteeksi se jakautui kahtia sisäisen riidan myötä. Tällöin kilpailevaksi seuraksi syntyi edistysmielisten "Gamlakarleby Ungdomsförenings Idrottsklubb", josta historiankirjat käyttävät vaihtelevasti suoraa suomennosta "Kokkolan Nuorisoseuran Urheilijat". Eron jälkeen GUIK meritoitui kilpapyöräilyjaostonsa ansiosta, kun sen jäsenet Juho Jaakonaho ja Johan Kankkonen edustivat Suomea Tukholman kesäolympialaisissa 1912. Yksilöurheilun saralla monilajiottelija Jussi Björk edusti GUIK:ta hiihdossa ja pikaluistelussa. Chamonix'ssa vuonna 1914 järjestetyissä suurkilpailuissa Björk voitti pikaluistelun Ranskan mestaruuden kolmella matkalla, kilpaillen myös taitoluistelussa ja 15 kilometrin hiihdossa.
Kahtiajakoa ehti kestää vuoteen 1920 saakka, jolloin IV ja GUIK yhtyivät jälleen muodostaakseen nykyisen Gamlakarleby IF:n. Kolme vuotta myöhemmin Pariisista Kokkolaan palannut seuraikoni Björk pestattiin GIF:n puheenjohtajaksi, ryhtyen myös jääkiekkovalmentajan ja voimistelunopettajan toimiin. Yhtyneen GIF:n jalkapallojaosto erkaantui GBK:ksi vuonna 1924, jonka jääkiekkojoukkue puolestaan fuusioitui suomenkielisen KPV:n kiekkoilijoiden kanssa erikoisseura Kokkolan Hermekseksi vuonna 1953.
Toiminta.
GIF on toiminut historiansa aikana joitakin kertoja pyöräilyn, viestijuoksun, suunnistuksen ja hiihdon SM-kilpailuiden järjestävänä seurana. Viimeisimpinä suurina kilpailuina se järjesti nuorten SM-hiihdot vuonna 2015 ja sprinttisuunnistuksen SM-kilpailut vuonna 2009 yhdessä suunnistusseura OK Botnian kanssa.
Avoimet eri ikäluokkien "Gamlakarlebyspelen"-hiihtokilpailut järjestettiin GIF:n toimesta vuodesta 1928 vuoteen 2016 saakka Köykärinmäen ("Köukar") maastossa, jossa seuralla on edelleen hiihtomaja.
Luettelo ministereistä Suomen valtiovarainministeriössä

Tämä on luettelo Suomen valtiovarainministeriössä toimineista ministereistä. 
Luettelossa on lueteltu sekä ministeriötä johtavat (ensimmäiset) valtiovarainministerit että erikseen muut valtiovarainministeriössä toimineet ministerit, joiden nimike on ollut esimerkiksi "ministeri valtiovarainministeriössä", "toinen valtiovarainministeri" tai "kuntaministeri". Luettelossa on mainittu vain ministerit, jotka ovat päätoimisesti toimineet ministeriössä, ei sellaisia, joiden alueeseen on kuulunut vain joitain ministeriön alaan kuuluvia asioita.
Ensimmäinen ministeri.
Valtiovarainministeri johtaa ministeriötä. 
Valtiovarainministeri on useimmiten edustanut toista päähallituspuoluetta, jolla ei ole pääministerin tehtävää. Tehtävä onkin usein, varsinkin Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen, nähty hallituksen toiseksi tärkeimpänä.
Toinen ministeri.
Tämän väliotsikon alle on keskitetty ne ministerit, jotka ovat toimineet toisena ministerinä valtiovarainministeriössä. Nimike ja vastuualue ovat vaihdelleet huomattavasti eri hallituksissa.
Aiemmin toista valtiovarainministeriöön nimettyä ministeriä kutsuttiin puhekielessä "veroministeriksi" osoituksena ministerin vastuualueen liittymisestä valtion veropolitiikkaan. Nykyisin ministerin tehtävät keskittyvät valtionhallintoon ja kunta-asioihin. Kuntiin liittyvät asiat on nykyisin osa valtiovarainministeriöön nimitetyn ministerin tehtäväaluetta, aiemmin tehtävät olivat osa sisäministeriön tehtäviä, ja aiemmin kuntaministeriksi kutsuttiin ministereitä sisäasiainministeriössä.
Chino (Nagano)

Chino () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Kōshin’etsun alueella Naganon prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Suwan altaan eteläreunalla. Idässä kaupungin alue nousee Yatsugatake- ja Tateshina-tulivuorille lähes kolmen kilometrin korkeudelle merenpinnasta. Chinossa on 55 222 asukasta (kesäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 266,59 neliökilometriä.
Nykyisen kaupungin keskustan muodostava entinen Chinon maaseutukaupunki kehittyi historiallisesti Kōshū-kaidō-tien varren markkinapaikkana ja liikenteen solmukohtana. Chinon kaupunki perustettiin vuonna 1955 liittämällä yhteen Chinon maaseutukaupunki ja kahdeksan muuta kuntaa. 1960-luvulta lähtien kaupunkiin alkoi syntyä ympäröiviä ylänköalueita ja kuumia lähteitä hyödyntäviä matkailupalveluita. Nykyisin Chino onkin suosittu turistikohde. Perinteisiä elinkeinoja ovat agarin ("kanten") tuotanto sekä silkin ja riisin viljely. Sittemmin kaupunkiin on sijoittunut myös elektroniikkateollisuutta. 
Chinon nähtävyyksiin kuuluvat Shirakabajärvi ja Tateshinajärvi sekä Tateshinan ylänköalue kuumine lähteineen. Kaupunki tunnetaan myös merkittävästä jōmon-kauden arkeologisesta löydöstä, ”Jōmonin Venukseksi” kutsutusta saviveistoksesta, joka on valittu yhdeksi Japanin kansallisaarteista. Osa kaupungin alueesta kuuluu Yatsugatake-Chūshinin ylängön puolikansallispuistoon. Chinoa palvelee JR Higashi-Nihonin Chūō-päälinja.
Bopomofo

Bopomofo, virallisesti yleensä zhuyin (), on translitterointisysteemi, joka on kehitetty kiinalaisista kirjoitusmerkeistä. Nykyään sitä käytetään lähinnä vain Taiwanissa poliittisista syistä. Manner-Kiinan viralliseksi translitterointisysteemiksi on vakiintunut pinyin. Bopomofossa on yhteensä 37 symbolia. Tooneja merkitään samanlaisilla merkeillä kuin pinyinillä, mutta ne sijoittuvat vokaalimerkin jälkeen eivätkä yläpuolelle.
Bopomofoa käytetään niin aikuisille kuin syntyperäisille lapsillekin tarkoitetuissa oppimateriaaleissa, mutta niiden saatavuus on heikkoa Taiwanin ulkopuolella, jossa bopomofoa ei juurikaan opiskella. 
Nimitys ja historia.
Kiinaksi bopomofon virallinen nimitys on "zhùyīn fúhào", joka tarkoittaa sananmukaisesti "äänteitä ilmaisevat symbolit" ja ilmaistaan bopomofoksi ㄅㄆㄇㄈ. Perinteisin merkein nimi kirjoitetaan 注音符號 ja yksinkertaisin 注音符号. Kiinan ulkopuolella käytettävä nimitys bopomofo tulee merkistön neljän ensimmäisen kirjaimen nimistä.. 
Bopomofon kehittäjäksi mainitaan Zhang Binglin, joka loi kirjoitusjärjestelmän jossa on 37 merkkiä kaikille Pekingissä puhutun mandariinikiinan 37 äänteelle.
Merkit.
Perusmerkit.
Lähde:
Toonimerkit.
Lähde:
Korkean toonin merkki jätetään usein pois bopomofossa.
Gunwinyguan kielet

Gunwinyguan kielikunta, myös makro-gunwinyguan kielet tai arhem-kielet, on australialaisiin kieliin kuuluva kieliryhmä. Maantieteellisesti se sijoittuu Australian pohjoisosiin. Kieliä ryhmässä lasketaan olevan 12, jotka jakautuvat kolmeen alaryhmään: 
Siitä, kuinka läheistä sukua gunwinyguan kielet todellisuudessa ovat, kiistellään edelleen. Tämä johtuu siitä, että Australian aboriginaalikielet jaetaan perinteisesti pama-nyungalaisiin kieliin ja "muihin" (eng. yleensä "non-Pama-Nyungan languages").
Markus Leminen

Markus Peter Leminen (s. 14. lokakuuta 1975 Vantaa) on suomalainen taitoluistelija. Hän kilpaili miesten yksinluistelussa. Hän voitti kymmenen kertaa Suomen-mestaruuden, vuosina 1992–1993 ja 1995–2002. Leminen on myöhemmin toiminut valmentajana Kanadassa.
Wubuyn kieli

Wubuy, tai nunggubuyu, on gunwinyguan kieliin kuuluva Australiassa puhuttava kieli. Sen läheinen sukulaiskieli on anindilyakwa. Wubuyn katsotaan olevan uhanalainen..
Vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan wubuylla on 276 puhujaa.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Vokaalit voivat esiintyä niin lyhyinä kuin pitkinäkin.
Lähde:
Kielinäyte.
Hocke pockey -laululeikin (suom. "Huugi guugi") sanat wubuyksi:Ba-marang-dhayiyn
Ba-marang-gagagiyn
Ba-marang-dhayiyn
Ba-marang-jaljaliyn
Ba-wan.ngang “hokey pokey”
Badhawawa-rumiyn
Aba dani-yung-bugij
Wienerschnitzel

Wienerschnitzel on yhdysvaltalainen pikaruokaketju, jonka perusti John Galardi vuonna 1961 Wilmingtonissa, Kaliforniassa, jossa sijaitsee myös sen päämaja.
Moldovan kielet

Moldovan kielistä ainoa virallisen kielen asemasta nauttiva kieli on romania, jota puhuu yli 80 % väestöstä.
Romania.
Moldovan perustuslain mukaan maan ainoa virallinen kieli on romania. Aikoinaan kielestä käytettiin kuitenkin nimitystä "moldovan kieli", joka oli poliittinen veto Neuvostoliitolta tarkoituksenaan luoda Moldovan sosialistisessa neuvostotasavallassa eriävä kansallinen tunne muista romanialaisista.. 
Neuvostoaikoina romaniaa kirjoitettiin Moldovassa kyrillisin aakkosin ja siihen otettiin paljon lainasanoja venäjästä. Samalla neuvostoliittolaiset tutkijat katsoivat moldovan olevan erillinen kieli ns. daco-romanialaisessa kieliperheessä, vaikka kielet olivat Moldovassa ja Romaniassa lähes identtiset.. Muun muassa moldovalaistaustainen tutkija Eugen Coșeriu katsoo, ettei moldova ole oma kielensä. Moldovassa palattiin latinalaisiin aakkosiin vuonna 1989.
Väittely valtion virallisen kielen nimestä jakaa moldovalaisia poliittisesti ja sukupolvien välillä: vanhemmat ja venäläismieliset kutsuvat kieltä moldovaksi, kun taas nuoremmat ja eurooppalaistuneet puolestaan romaniaksi. Vuonna 2013 maan korkein oikeus linjasi, että virallisen kielen nimi on romania. Moldovan presidentti Igor Dodon pyrki vuonna 2017 tekemään venäjästä pakollisen kielen maan kouluissa.
Vähemmistökielet.
Moldovan valtio tunnustaa useamman kielen kansallisiksi vähemmistökieliksi. Niihin kuuluvat gagauzi, venäjä ja ukraina. Lisäksi maassa on pieni bulgariankielinen vähemmistö. 
Gagauzi.
Gagauzi (rom. limba găgăuză) on turkkilainen kieli, jota puhuvat lähinnä vain gagauzit, jonka puhuma-alue rajoittuu Gagauzian autonomiseen alueeseen. Paikallisten romanian kielen taito on perinteisesti ollut kehno, ja koululaisista 10 % reputtaa romanian kielen kokeensa.. 
Ukraina.
Ukrainalla on virallinen asema Transnistriassa. Koko Moldovassa ukrainalaiset ovat maan toiseksi suurin etninen ryhmä (13,5 %).. 
Venäjä.
Venäjällä on keskeinen asema Moldovassa kansojen välisenä kielenä. Sillä ei kuitenkaan ole virallisen kielen asemaa. Venäjä on monien moldovalaisten toinen kieli ja kaksikielisyys on yleistä. Romanian- ja venäjänkieliset kaksikieliset puhujat edustavat yleensä maaseudun vanhempää väestöä. Venäjänkielinen media on näkyvä osa maan mediakenttää. Äidinkielisiä venäjänpuhujia Moldovassa on arviolta 540 990.
Vieraat kielet.
Venäjän lisäksi toinen merkittävä vieras kieli Moldovassa on englanti. Englantia opetetaan useimmissa kouluissa ja sen osaajat painottuvat etenkin maan nuorempaan väestöön kun taas vanhemmat sukupolvet osaavat enemmän venäjää. Moldovasta ulkomaille muuttaneet puhuvat myös uusien kotimaidensa kieliä: esim. ranska, italia ja espanja.
A. Sixtus Lindholm

A. (Axel) Sixtus Lindholm (5. kesäkuuta 1865 Kristiinankaupunki – 11. helmikuuta 1933 Helsinki) oli maanviljelysneuvos, ruotsinkielisen maanviljelysseuran Svenska Lantbrukssällskapens i Finland förbundin perustaja ja ensimmäinen sihteeri, Uudenmaan ja Hämeen läänin maanviljelysseuran sihteeri, toimittaja, tietokirjailija ja maatalousalan vaikuttaja.
Henkilöhistoria.
Lindholmin vanhemmat olivat tilanomistaja Adolf Lindholm ja Klara Louise Nyqvist ja puolisot Lovisa Lindholm (vuodesta 1905) ja Matilda Hamrén. Ylioppilaaksi Vaasassa tultuaan Lindholm meni opiskelemaan maatalousalaa Mustialaan vuosiksi 1883–1885 ja valmistui agronomiksi. Hän toimi ensin opettajana Gesterbyn meijeristi- ja karjakkokoulussa Kemiössä ja sitten tilanhoitajana Elimäellä ja karjakkokoulun johtajana Padasjoella sekä työskenteli maatiloilla Tohmajärvellä ja Tapaninkylässä. Seutulassa maanviljelijänä 1898–1903 ollessaan hän alkoi johtaa paikallista ruotsinkielistä maamiesseuraa.
Työnsä Uudenmaan ja Hämeen läänin maanviljelysseuran sihteerinä ja karjanhoidon neuvojana Lindholm aloitti 1903. Hänen aloitteestaan perustettiin Suomen ruotsinkielisille maanviljelysseuroille vuonna 1910 oma liitto, Svenska Lantbrukssällskapens i Finland förbund, jonka sihteerinä Lindholm toimi alusta pitäen. Seuran toiminnan puitteissa Lindholm järjesti näyttelyitä, kilpailuja, puutarhaesittelyjä, Martta-kursseja, karjanhoitoharjoittelua ja perunanviljelyn koetoimintaa. Liiton sihteerinä hän osallistui toimintaan myös monissa komiteoissa ja maatalouskoulujen johtokunnissa ja hoiti kansainvälisiä suhteita. Hän toimitti suosittua "För Landtmannahem" -lehteä kaksitoista vuotta. Lindholm toimi lehden seuraajien, "Odalmannen" ja "Tidskrift för Finlands svenska lantmän", toimitussihteerinä ja taloudenhoitajana. Maanviljelysneuvoksen arvon hän sai vuonna 1930.
Károly Kisfaludy

Károly Kisfaludy (1788–1830) oli unkarilainen kirjailija. Hän otti upseerina osaa Italian- ja Saksan-sotaretkiin, asui sen jälkeen Wienissä taidemaalarina ja muutti 1817 asumaan Budapestiin, jossa hän aluksi kärsi puutetta. Jo 1809 hän oli kirjoittanut näytelmän "A tatárok Magyarországon" ("Tataarilaiset Unkarissa"), joka pääsi kuitenkin vasta 1818 näyttämölle, ensin eräässä maaseutukaupungissa, sen jälkeen heti myös pääkaupungissa. Näytelmällä oli suuri menestys, ja Kisfaludyn tulevaisuus oli turvattu. Hän kirjoitti draamoja ja huvinäytelmiä toisen toisensa perästä ja kohosi parissa vuodessa Unkarin huomatuimmaksi kirjailijaksi.
Kisfaludyn draamoista parhain on "Iréne" (1820). Merkittävämpiä ovat kuitenkin hänen huvinäytelmänsä, joissa hän taitavasti kuvailee oman aikansa unkarilaisia tyyppejä. Huomattavimmat niistä ovat "A kérők" ('Kosijat', 1818), "A pártütők" ('Kapinalliset', 1820), "Csalódások" ('Pettymyksiä', 1824), "A leányörzö" ('Tytönvartija', 1827) ja "Szeget szeggel" ('Kova kovaa vastaan', 1828). Toisellakin alalla Kisfaludy esiintyy tienraivaajana, nimittäin humoristisen novellin alalla (esimerkiksi "Tollagi János viszontagságai" I–II, 1823–1827, "Sulyosdi Simon", 1824). Hänen runoelmistaan on huomattavin elegia "Mohács" (1824).
Kisfaludy perusti 1821 kirjallisen kalenterin "Aurora", jonka ensimmäinen vihko ilmestyi 1822. Se sai Unkarin kirjallisuuden historiassa suuren merkityksen sen kautta, että sen ympärille kokoontuivat ajan parhaat kirjalliset kyvyt ja että siinä ilmestyivät uuden kansallisromanttisen suunnan parhaat tuotteet. Kisfaludy toimitti "Auroraa" kuolemaansa saakka.
Näytelmissään ja novelleissaan hän tuo ajankohdan elämän kansallisin aihein kirjallisuuteen ja hävittää näin sen kuilun, joka oli Unkarin kirjallisuudessa syntynyt erottamaan elämää ja kirjallisuutta toisistaan. Kisfaludysta tuli siten uuden kirjallisen kehityskauden perustaja. Kisfaludyn kirjallinen ystäväpiiri perusti hänen kuoltuaan Kisfaludy-seuran. Kisfaludyn kootut teokset on toimittanut muun muassa József Bánóczi (1893).
Károly Kisfaludyn veli oli kirjailija Sándor Kisfaludy.
Kisfaludyn muistoksi perustettiin 1836 Kisfaludy-seura.
Sándor Kisfaludy

Sándor (Alexander) Kisfaludy (1772–1844) oli unkarilainen runoilija. Hän astui 1793 armeijan palvelukseen, mutta joutui 1796 Milanon valloituksessa ranskalaisten vangiksi ja hänet vietiin Provenceen, josta päästyään hän vielä osallistui Reinin- ja Sveitsin-sotaretkiin 1799. Hän asui sen jälkeen enimmäkseen maatilallaan.
Kisfaludyn runoilijamaine perustuu pääasiassa hänen tulisiin ja värikkäisiin sonettikokoelmaansa "Kesergö szerelem" ('Onneton rakkaus', 1801), joka yhdessä "Boldog szerelemin" ('Onnellinen rakkaus', 1807) kanssa muodostaa hänen kuuluisan "Himfy szerelmei" ('Himfyn rakkaudet', 1829) runokokoelmansa. Hänen runomuotoiset, romanttiset ritaritarinansa "Regék a magyar előidőből" ('Tarinoita Unkarin muinaisuudesta', 1807) kasvattivat hänen mainettaan. Draamankirjoittajana Kisfaludy ei saavuttanut menestystä. Hänen kootut teoksensa (1847) ja jälkeenjääneet teoksensa (1871) julkaisi Ferenc Toldy. Kisfaludyn kaikki teokset julkaisi Dávid Angyal (1893).
Sándor Kisafaludyn veli oli kirjailija Károly Kisfaludy.
Aiheesta muualla.
Kisfaludy-seura

Kisfaludy-seura () oli unkarilaisen runoilijan Károly Kisfaludyn muistoksi 1836 Budapestissä perustettu kirjallisuusseura. Seura jakoi vuosittain palkintoja ansiokkaista kaunokirjallisista teoksista, julkaisi vanhempia huomattavia unkarinkielisiä kirjallisuustuotteita, maailmankirjallisuuden mestariteoksia sekä "Kisfaludy-Társaság évkönyvei" -nimistä kirjallista vuosikirjaa. Vakinaisten jäsenten lukumääräksi päätettiin 50.
Seura lakkautettiin 1952, ja sen aineistot siirrettiin Unkarin tiedeakatemiaan.
Péter Marót

Péter Marót (27. toukokuuta 1945 Miskolc – 7. kesäkuuta 2020 Budapest) oli unkarilainen miekkailija ja olympiamitalisti.
Marót saavutti säilällä Münchenin kesäolympialaisissa 1972 yksilökilpailussa hopeaa ja joukkuekilpailussa pronssia. Hän kilpaili myös Montréalin kesäolympialaisissa 1976 ja voitti säilän joukkuekilpailusta useita MM-mitaleja. Marót kuoli 75-vuotiaana 7. kesäkuuta 2020 oltuaan auto-onnettomuudesta saamiensa vammojen vuoksi tehohoidossa kymmenen päivän ajan.
Torikeskus (Sastamala)

Torikeskus on kauppakeskus Sastamalan keskustassa torin yhteydessä. Se avattiin vuonna 1990. Torikeskuksen omistaa Kiinteistö Oy Vammalan Torikeskus.
Karakallion ostoskeskus

Karakallion ostoskeskus oli ostoskeskus Karakallion osa-alueessa Espoossa. Ostoskeskuksessa sijaitsivat muun muassa Alepa, pizzeria, ravintola, kahvila ja isännöintitoimisto. Ostoskeskus valmistui vuonna 1967 lähelle Karakallion koulua, kenttää ja Karataloa. Alun perin liikkeessä toimi K-Karahalli.
Ostoskeskus purettiin vuonna 2023 ja sen tilalle rakennetaan kerrostalokortteli ja liiketiloja.
Leena Pietilä

Irja Ester Helena ”Leena” Pietilä (naimisissa Vainio) (29. maaliskuuta 1925 Rauma – 20. toukokuuta 2014 Mikkeli) oli suomalainen taitoluistelija. Hän oli taitoluistelun kaksinkertainen Pohjoismaiden-mestari ja seitsenkertainen Suomen-mestari.
Pietilän puoliso oli mikkeliläinen voimistelunopettaja ja sittemmin rehtori Pauli Vainio, joka nuoruudessaan voitti pesäpallon Suomen-mestaruuden.
Leijona (heraldiikka)

Leijona on eräs yleinen heraldinen yleiskuvio.
Leijona merkitsee heraldiikassa perinteisesti urhoollisuutta, jaloutta ja voimaa. Leijonaa alettiin käyttää yhtenä yleisimmistä heraldisista symboleista jo heraldiikan alkuaikoina 1100-luvulla. Vanhin dokumentoitu esimerkki on vuodelta 1127 Geoffrey Plantagenetin kilvestä, jossa oli kultaisia leijonia. Leijonaa käytettiin symbolina 1100-luvulla esimerkiksi Espanjassa Leónin kuningaskunnan vaakunassa ja lipussa sekä Tanskan vaakunassa, joka otettiin käyttöön vuonna 1194.
Leijona esiintyy Suomen, Viron, Norjan, Tanskan, Englannin, Skotlannin, Bulgarian, Luxemburgin ja monen muun valtion vaakunassa. Myös monien aatelissukujen vaakunassa esiintyy leijona. Suomessa leijona on käytössä myös kenraalien arvomerkkinä.
Antti Kontiola

Antti Kontiola on suomalainen taitoluistelija.
Kontiola on kolminkertainen Pohjoismaiden-mestari vuosilta 1980–1982 sekä kuusinkertainen Suomen-mestari vuosilta 1978–1981 ja 1983–1984. Hän sijoittui Euroopan-mestaruuskilpailuissa 16:nneksi vuonna 1980 ja 20:nneksi vuonna 1979. Hän edusti Helsingin Taitoluisteluklubia.
Kontiola

Kontiola on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Visa Tuominen

Visa Tuominen (s. 7. heinäkuuta 1983 Turku) on suomalainen taitoluistelija. Hän sijoittui hopealle vuoden 2002 Suomen-mestaruuskilpailuissa. Hän kilpaili kolme kautta taitoluistelun Junior Grand Prix -kilpailuissa.
Samuli Tyyskä

Samuli Tyyskä (s. 23. maaliskuuta 1990 Helsinki) on suomalainen taitoluistelija. Hän on kaksinkertainen juniorien Suomen-mestari. Hän sijoittui hopealle vuoden 2007 juniorien Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa ja on kilpaillut Junior Grand Prix -kilpailuissa.
Tyyskä (sukunimi)

Tyyskä on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Digital Filters Using MATLAB

Digital Filters Using MATLAB on vuonna 2020 ilmestynyt emeritusprofessori Lars Wanhammarin ja emeritusprofessori Tapio Saramäen kirjoittama kansainvälinen Springerin kustantama teos digitaalisesta signaalinkäsittelystä. Siinä kuvataan laajasti englannin kielellä digitaalisen signaalinkäsittelyn käsitteitä ja matemaattista teoriaa MATLAB-ohjelmarutiineja apuna käyttäen.
Ruskopäristäjä

Ruskopäristäjä ("Cnipodectes subbrunneus") eli aiemmalta nimeltään lattanokkanappari on napsijoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Ruskopäristäjä voi kasvaa 16–18 cm pitkäksi ja koiras on naarasta kookkaampi. Sukupuolet muistuttavat pääosin toisiaan ulkonäöltään. Ruskopäristäjä on yleisväritykseltään ruskea. Lajin kurkku ja rinta ovat päätä ja selkää vaaleammat ja vatsa on keltainen. Pyrstö on pitkä ja väriltään punaruskea ja myös alaperä on punaruskea. Ruskopäristäjäkoiraan siivissä on kankeita ja vinoja sulkia, joita esittelemällä ja tekemällä niillä päriseviä ääniä se houkuttelee naaraita. Linnun nokka on litteähkö ja sen yläosa on tumma ja alaosa vaalea.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Ruskopäristäjää tavataan Panamasta ja Kolumbiasta Boliviaan ja Amazonian alueelle Brasiliaan. Lajin elinympäristöä ovat alankojen kosteiden metsien keski- ja pohjakerrokset. Lintu liikkuu useimmiten yksin. Ruskopäristäjän pesimäkausi on tammikuusta huhtikuulle ja lintu rakentaa pitkän putkimaisen pesän puuhun kasvimateriaaleista.
Biblioteca Laurenziana

Biblioteca Laurenziana on historiallinen Michelangelon suunnittelema kirjasto Firenzessä. Kirjasto rakennettiin paavi Klemens VII:n aloitteesta. Kirjasto avattiin vuonna 1571, vaikka rakennus oli yhä keskeneräinen.
Kirjaston merkittävimpiin kokoelmiin kuuluu lähes 11 000 käsikirjoitusta, joista yli 700 on ajalta ennen 1000-lukua (jaa.). 
Kirjaston ensimmäiset piirrokset valmistuivat vuonna 1523 ja sen rakentaminen alkoi kaksi vuotta myöhemmin. Vain kirjaston seinät olivat valmiina Michelangelon lähtiessä Firenzestä vuonna 1534. Kirjaston rakentaminen ja yksityiskohtien suunnittelu jatkui myöhemmin uusien arkkitehtien, kuten Giorgio Vasarin valvonnassa.
Luettelo ministereistä Suomen opetus- ja kulttuuriministeriössä

Tämä on luettelo Suomen opetus- ja kulttuuriministeriössä (vuosina 1918–1922 kirkollis- ja opetusasiainministeriö, vuosina 1922–2010 opetusministeriö) toimineista ministereistä.
Luettelossa on lueteltu sekä ministeriötä johtavat (ensimmäiset) opetusministerit että erikseen muut ministeriössä toimineet ministerit, joiden nimike on ollut useimmiten "kulttuuriministeri" tai jokin sen johdannainen. 
Luettelossa on mainittu sekä ministerit, jotka ovat päätoimisesti toimineet ministeriössä, että sellaiset muissa ministeriöissä toimineet ministerit, joiden alueeseen on kuulunut vain joitain ministeriön alaan kuuluvia asioita.
Ensimmäinen ministeri.
Ministeriötä johtavan ministerin nimikkeenä on pääsääntöisesti ollut "opetusministeri" (vuosina 1918–1922 kirkollis- ja opetusministeri ministeriön aiemman nimen mukaisesti). Poikkeuksen tästä muodostaa Sipilän hallituksen alkuvaiheessa nimitetty "opetus- ja kulttuuriministeri", jonka salkku kattoi kaikki ministeriön alueet.
Opetusministerin alaan ovat useimmiten kuuluneet nimensä mukaisesti koulutukseen liittyvät asiat, kuten esiopetus, perusopetus ja toisen asteen koulutus sekä korkeakoulutus. Toisinaan esimerkiksi ammatillinen koulutus tai korkeakoulutus on eriytetty toiselle opetus- ja kulttuuriministeriön ministerille: esimerkiksi vuonna 2019 aloittaneissa Rinteen ja Marinin hallituksissa korkeakoulutus kuuluu tiede- ja kulttuuriministerin tehtäviin.
Toinen ministeri.
Opetus- ja kulttuuriministeriön toisen ministerin vastuualueina ovat yleensä kulttuuri-, liikunta- ja nuorisoasiat sekä tekijänoikeuteen ja opintotukeen liittyvät asiat. Usein vastuualueisiin on kuulunut myös kirkollisasiat ja toisinaan myös perinteisesti opetusministerille kuuluvia asioita, kuten ammatilliseen koulutukseen tai korkeakoulutukseen liittyviä asioita.
Opetusministeriössä oli apulaisministerin tehtävä Ingmanin II hallituksessa vuosina 1924–1925. Tämän jälkeen seuraava ministeri varsinaisen opetusministerin lisäksi tuli vasta vuonna 1970, kun Karjalaisen II hallitukseen nimitettiin "ministeri opetusministeriössä". Toisen ministerin nimike on vaihdellut eri hallituksissa. Ensin epävirallisena, sittemmin nimitettynä nimikkeenä oli nimike "kulttuuriministeri", myöhemmin "kulttuuri- ja urheiluministeri". 
Ministerin tehtäviin on toisinaan liitetty asioita myös muista ministeriöistä, kuten tasa-arvoasiat sosiaali- ja terveysministeriöstä, asuntoasiat ympäristöministeriöstä tai EU-asiat valtioneuvoston kansliasta.
Kolmas ministeri.
Vuonna 2023 nimitetyssä Orpon hallituksessa opetus- ja kulttuuriministeriössä on kolmas ministeri, jonka tehtävänimike on "liikunta-, urheilu- ja nuorisoministeri".
Sivutoimiset ministerit.
Seuraavien muissa ministeriöissä toimineiden ministerien tehtäviin on kuulunut joitain opetus- ja kulttuuriministeriön asioita:
Franciszek Karpiński

Franciszek Karpiński (1741–1825) oli puolalainen runoilija. Hän on kirjoittanut joukon herttaisia lyyrisiä ja myös aikoinaan hyvin suosittuja isänmaallisia runoja sekä vähemmän menestyneitä näytelmiä, kuten murhenäytelmän "Judyta", ja kiinnostavat muistelmat "Pamiętniki".
Ali Abunimah

Ali Hasan Abunimah (, s. 29. joulukuuta 1971) on palestiinalais-amerikkalainen toimittaja. Abunimahia pidetään Amerikan johtavana yhden valtion mallin puolustajana ratkaisuna Israelin ja Palestiinan konfliktiin. Abunimah asuu Chicagossa ja kirjoittaa säännöllisesti mm. julkaisuihin "Chicago Tribune" ja "Los Angeles Times". Hän on toiminut Arab American Action Network -järjestön varapuheenjohtajana ja on koulutuskeskus Palestine Centerin jäsen. Hän on myös yksi "The Electronic Intifadan" perustajista. Abunimah on esiintynyt monissa television keskusteluohjelmissa ja useissa Israel-Palestiinan konfliktia käsittelevissä dokumenteissa. 
Varhainen elämä ja koulutus.
Washington DC:ssä syntynyt Abunimah vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Isossa-Britanniassa ja Belgiassa ennen kuin palasi opiskelemaan yliopistoon Yhdysvaltoihin. Abunimahin molemmat vanhemmat ovat Palestiinan muslimeja. Hänen äitinsä joutui pakolaiseksi Jordaniaan vuonna 1948 ja hänen isänsä pakkosiirrettiin sodassa Länsirannalla sijaitsevasta kylästään Betlehemiin. Abunimahin perheen mukaan heidän esi-isänsä tulivat Espanjasta Palestiinaan vuonna 1492, kun muslimeja karkotettiin Espanjasta. 
Abunimah on valmistunut Princetonin yliopistosta ja Chicagon yliopistosta. Hän aloitti aktivisminsa ensi kertaa Princetonissa. Työskennellessään tutkijana Chicagon yliopistossa hän kohtasi kaupungin arabiyhteisön jäsenten kanssa, ja alkoi osallistua yhteisön toimintaan. Tämä johti hänet Arab American Action Network -yhdistyksen pariin, jonka varapuheenjohtajana ja hallituksen jäsenenä hän on toiminut.
Aktivismi.
Electronic Intifada.
Abunimah on yksi vuonna 2001 perustetun "The Electronic Intifada" -verkkomedian perustajista, joka käsittelee Israelin ja Palestiinan välistä konfliktia palestiinalaisten näkökulmasta. 
Näkemykset Israel-Palestiinasta.
Abunimahin mukaan kahden valtion malli Israelin ja Palestiinan konfliktin ratkaisuna ei ole enää käytännössä mahdollinen. Hän tukee kansalaisten tasa-arvoon perustuvan yhden demokraattisen valtion luomista. Abunimah esittelee näkemyksiään vuonna 2006 julkaistussa kirjassaan "One Country." 
Abunimah vastustaa sionismia ja kannattaa Israelin väkivallatonta vastustamista BDS-liikkeen kautta.
Hjördis

Hjördis on pohjoismainen naisen etunimi.
Alun perin Hjördis on muinaisislantilaisen miekkajumalattaren nimi, ja se esiintyy jo munaispohjoismaisissa Edda-tarinoissa. Myöhemmin sen on tehnyt suosituksi erityisesti Ibsenin näytemä "Helgelannin sankarit".
Hjördiksen nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 11. kesäkuuta. Vuosina 1908-1928 nimi oli samalla päivällä myös suomenkielisessä kalenterissa. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi on Suomessa annettu noin 2100 henkilölle, joista yli puolet on syntynyt vuosina 1900–1919.
Susan Broman

Susan Mirjam Broman (s. 28. heinäkuuta 1959 Helsinki) (naimisissa Lönnqvist) on suomalainen entinen taitoluistelija. Hän voitti taitoluistelun Suomen-mestaruuden vuosina 1974 ja 1979 ja kilpaili Lake Placidin talviolympialaisissa 1980 ja sijoittui 17:nneksi.
Capesize

Capesize tarkoittaa alusta joka ei kokonsa puolesta mahdu Panaman kanavaan ja useat eivät myöskään Suezin kanavaan. Päästäkseen valtamereltä toiselle laivojen täytyy kiertää Kap Horn tai Hyväntoivonniemi.
Capesize-alukset ovat irtorahtialuksia jotka kuljettavat esimerkiksi hiiltä tai malmia. Tankkilaivoista termiä ei käytetä vaikkakin VLCC-alukset (Very Large Crude Carrier) voivat olla suurempiakin.
Itämeren alueella Capesize-alukset ovat harvinainen näky koska osa merialueesta ja satamat ovat liian matalia täyteen kuormatulle Capesize-alukselle. Täyteen kuormattu alus ei voi edes kulkea läpi Tanskan salmista eikä Kielin kanavasta. Toisinaan aluksia kuitenkin näilläkin vesillä näkee, mutta ne lähtevät satamista vajailla kuormilla. Joskus kuormaa täydennetään vielä ulkomerellä.
Miesten Suomisarjan kausi 2020–2021

Miesten Suomisarjan kausi 2020–2021 oli järjestyksessään ensimmäinen Suomisarjan kausi.
Joukkueet ja lohkojako.
Lohko A
Lohko B
Lohko C
Kauden jatkuminen ja divarikarsinnat.
Koronaviruspandemian takia useimmat Salibandyliiton sarjat ovat tauolla, eikä Suomisarjaa pystytty pelaamaan loppuun. Kuitenkin Suomisarjan ja Pohjois-Suomen 2. divisioonan pääsevät halutessaan karsimaan paikasta Divariin karsintasarjassa. Suomisarjasta karsintoihin osallistuu 14 joukkuetta.
Liubov Efimenko

Liubov Efimenko (s. 20. kesäkuuta 1999 Pietari) on suomalainen taitoluistelija. Hän sijoittui hopealle vuoden 2014 Suomen-mestaruuskilpailuissa ja on voittanut kolme mitalia seniorien kansainvälisissä kilpailuissa. Näitä ovat pronssi vuoden 2014 Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuista ja hopea vuoden 2016 Skate Helena -kilpailusta.
Yksityiselämä.
Ljubov Efimenko syntyi 20. kesäkuuta 1999 Pietarissa. Hänen perheensä muutti Suomeen hänen ollessa 9-vuotias.
Elina Hänninen

Elina Hänninen on suomalainen taitoluistelija.
Hänninen on vuoden 1984 Pohjoismaiden-mestari ja vuosien 1986, 1988 ja 1989 Suomen-mestari. Hän sijoittui MM-kilpailuissa 19:nneksi vuonna 1987 ja karsiutui lyhytohjelman jälkeen vuonna 1988. Hän sijoittui EM-kilpailuissa 23:nneksi vuonna 1988 ja karsiutui lyhytohjelman jälkeen vuonna 1989. Hän edusti Turun Rientoa.
Henriikka Hietaniemi

Henriikka Hietaniemi (s. 26. toukokuuta 1987 Helsinki) on suomalainen taitoluistelija. Hän sijoittui hopealle vuoden 2006 Cup of Nice -kilpailussa ja pronssille vuoden 2009 Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa.
Labeo

Labeo on särkien (Cyprinidae) heimoon ja Labeoninae-alaheimoon kuuluva Aasiasta ja Afrikasta tavattava kalasuku, jonka lajit elävät pääasiassa joissa. Niillä on paksujen huulten ympäröivä imusuu ja leuoissa kahdesta neljään viiksisäiettä. Ne ovat pohjasyöjiä ja syövät pääasiassa levää ja pieniä eläimiä. Joitakin "Labeo"-lajeja käytetään ruoaksi, monilla niistä on koristeellista arvoa, joistakin uutetaan öljyä ja joillakin katsotaan olevan lääketieteellistä arvoa. Suvun tyyppilaji on niilinlabeo ("Labeo niloticus"). Suvun tieteellinen nimi tulee latinasta ja sen merkitys on ”sellainen, jolla on suuret huulet”.
Lajit.
"Labeo"-sukuun luetaan seuraavat 108 lajia:
Kaisa Kella

Kaisa Kella on entinen suomalainen taitoluistelija. Hän on kolminkertainen Pohjoismaiden-mestari ja kaksinkertainen Suomen-mestari. Kella sijoittui 11:nneksi vuoden 1992 junioreiden maailmanmestaruuskilpailuissa ja 21:nneksi vuoden 1993 Euroopan-mestaruuskilpailuissa.
Dudinskoje (järvi Pihkovan alueella)

Dudinskoje () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pihkovan piirissä.
Maantietoa.
Järvi on 570 metriä pitkä, 350 metriä leveä ja sen pinta-ala on 16 hehtaaria. Järven keskisyvyys on 2,5 metriä ja sen syvänteessä on 5,0 metriä vettä. Sen ympäristö on metsämaata lukuun ottamatta pohjoispuolella olevan kolmen talon Dudinokylän () pusikoituvia peltoja. Kylästä lähtee tie ja se kulkee kaakossa sijaitsevan kylän Krasnaja Gorkan () läpi ja yhtyy Serjodkan () kirkonkylään johtavaan tiehen.
Luontoarvoja.
Järvessä elää ainakin hauki, särki, ahven, suutari, ruutana, kiiski, lahna, sorva, mutakala ja rantanuoliainen. Järvellä on mutapohja ja sen hiekkarannat ovat jyrkät.
Vesistösuhteita.
Dudinskoje sijaitsee Tšorjanan valuma-alueella, missä se kuuluu sen sivujoen Lotškinan pienen sivujoen Seržinskaja Ludvitsa () valuma-alueelle. Tšorjana laskee Peipsijärveen, jonka Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen. Järven valuma-alueen koko on 0,4 neliökilometriä , josta järven osuus on kolmannes, ja siihen tulee lyhyen ojan vedet. Järven lasku-uoma on Seržinskaja Ludvitsa, joka yhtyy Lotškinaan lähes viiden kilometrin päässä lounaassa.
Hannele Koskinen

Hannele Koskinen (myös Antikainen) on entinen suomalainen taitoluistelija. Hän on vuoden 1978 Pohjoismaiden-mestari ja kaksinkertainen Suomen-mestari vuosilta 1973 ja 1978. Hän edusti Helsingin Taitoluisteluklubia.