tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hopeasalava

Hopeasalava eli hopeapaju ("Salix alba" var. "sericea" 'Sibirica') on valkosalavan ("Salix alba") lajike, jota kasvatetaan koristekasvina. Hopeapajuiksi on nimitetty myös lajikenimiä 'Argentea' ja 'Sericea'. 
Joissain lähteissä hopeasalavaa pidetään jokisalavan risteymälajiin (eli valkosalavan ja silosalavan ("Salix euxina") risteymä) kuuluvana lajikkeena.
Hopeasalava on viljelty ja harvoin villiytynyt. Alkujaan se on Keski- ja Etelä-Euroopasta. 
Ulkonäkö ja koko.
Hopeasalava kasvaa 8–15 metriä korkeaksi. Hopeasalava on nopeakasvuinen ja leveälatvuksinen puu. Rehevän latvuksen muodostavat oksiston kärjet ovat rennosti roikkuvia ja katkeavat helposti tuulessa. Lehdet ovat kapeat, noin 6–10 cm pitkät sekä molemmin puolin siniharmaan silkinkiiltävän karvan peitossa. Puu kukkii keltaisin norkoin varhain keväällä. Suomessa kasvavat hopeasalavat ovat yleensä hedepuita.
Käyttö.
Hopeasalava kasvaa nopeasti leveälatvuksiseksi puuksi. Sitä suositellaan istutettavaksi rakennettuun ympäristöön, mutta se tarvitsee paljon tilaa.
Hopeasalava sopii yksittäis- ja kujannepuuksi, haluttaessa myös pensasaidaksi ja muotopuuksi. Hopeasalava on kuitenkin melko lyhytikäinen puu ja roskaa tuulisella säällä ympäristöään.
Gourdon (Alpes-Maritimes)

Gourdon on kunta Alpes-Maritimesin departementissa Ranskassa. Sinne on matkaa 31 km Cannesista ja 14 km Grassesta. Kunnassa on arviolta 413 asukasta (vuonna 2013) ja sen pinta-ala on 22,53 neliökilometriä.
Kunta on valittu kauneimpien ranskalaiskylien "Les Plus Beaux Villages de France" -järjestön jäseneksi.
Alexander von Humboldt -säätiö

Alexander von Humboldt -säätiö () on Saksan liittotasavallan rahoittama säätiö, jonka tarkoituksena on edistää kansainvälistä yhteistyötä tieteessä. Se rahoittaa ulkomaisten tutkijoiden työskentelyä Saksassa jakaen kymmeniä erilaisia stipendejä ja palkintoja. Yksi mittavimmista yksittäisille henkilöille annettavista palkinnoista on vuonna 2008 ensimmäistä kertaa haettavissa oleva Alexander von Humboldt -professuuri, joka mahdollistaa ulkomaisen huippututkijan kutsumisen viideksi vuodeksi vierailevaan professorin virkaan saksalaiseen yliopistoon. Professuurin rahoitus on jopa viisi miljoonaa euroa.
Säätiö perustettiin alun perin puolitoista vuotta Alexander von Humboldtin kuoleman jälkeen vuonna 1860 Berliinissä. Aluksi se rahoitti saksalaisten tutkijoiden oleskelua ulkomailla, mutta säätiön pääoma menetti arvonsa 1923 laman aikana. Säätiö perustettiin uudelleen 1925, mutta tällä kertaa se avusti ulkomaisten tutkijoiden oleskelua Saksassa. Vuonna 1945 säätiön toiminta lopetettiin Saksan poliittisen tilanteen takia, mutta se palasi uudelleen toimintaan vuonna 1953 Saksan liittovaltion rahojen turvin.
Puheenjohtajat.
Säätiön puheenjohtajina on toiminut merkittäviä tiedemiehiä:
Tom Joyner

Tom Joyner on afroamerikkalainen DJ ja radiopersoona. Hän on syntynyt Tuskegeessa, Alabamassa. Yliopistosta valmistuttuaan hän siirtyi uutistenlukijaksi montgomerylaiselle WRMA-radioasemalle. Sen jälkeen hän on työskennellyt Memphisissä, St. Louisissa, Dallasissa ja Chicagossa, jossa hän teki lopullisen läpimurtonsa.
Joyner pääsi otsikoihin 1985 aloittaessaan aamujuonnot dallasilaisella KKDA-asemalla tehden samaan aikaan iltapäiväohjelmaa chicagolaiselle WGCI:lle. Päivittäisen matkustamisen takia hän sai lempinimekseen "The Fly Jock".
"The Tom Joyner Morning Show" pääsi syndikointiin tammikuussa 1994 ja on nykyään kuultavissa yli 110 aseman kautta. 
"Impact"-lehden "Vuoden DJ" -palkinto nimettiin uudelleen Tom Joyner -palkinnoksi hänet voitettuaan se toistuvasti. Tom Joyner nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 1998.
Tim Kring

Richard Timothy ”Tim” Kring (s. 9. heinäkuuta 1957 El Doradon piirikunta, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja ja televisiotuottaja. Hän on luonut televisiosarjat "Tuntematon uhka" ("Strange World"), "Yli synkän virran" ("Crossing Jordan"), "Heroes" ja "Kosketus" ("Touch"). "Tuntematon uhka" päättyi nopeasti aloittamisensa jälkeen vuonna 1999, Mutta muut sarjat ovat jatkuneet useamman kauden verran. Kring valmistui USC:n elokuvataiteen laitokselta 1983. 
Kring aloitti uransa käsikirjoittajana "Ritari Ässä" -televisiosarjan parissa. Muita varhaisia töitä olivat Jeph Loebin kanssa kirjoitettu jakso "Misfits of Science" -sarjaan sekä käsikirjoitus elokuvaan "Teen Wolf Too".
Sörnäs (yritys)

Sörnäs Aktiebolag (nimi vuoteen 1916 Sörnäs Snickeri Aktiebolag) oli sahatavaraa, puulaatikoita ja höylättyä puutavaraa valmistanut yritys, joka oli 1920-luvulla yksi Suomen suurimpia teollisuusyrityksiä. Se toimi pääosin Helsingin Sörnäisissä. Yhtiö perustettiin vuonna 1892, neljä vuotta aiemmin perustetun "Sörnäs ånghyfleri och snickerifabriksbolag"-nimisen yhtiön seuraajaksi.
Sörnäs A.B. toimi aluksi puusepäntehtaana mutta laajentui sitten tuottamaan sahatavaraa, puulaatikoita, parkettia ja höylättyä puutavaraa. Yhtiö oli Suomen suurin puulaatikoiden valmistaja ja se tuotti sahatavaraa parhaimmillaan noin 25 000 standarttia vuodessa. Vuonna 1927 yhtiön palveluksessa oli 1 200 työntekijää ja sen myynti oli 100 miljoonaa markkaa. Yhtiö oli vielä 1920-luvulla norjalaisomistuksessa mutta 1930-luvulla Helsingin Osakepankin omistus yhtiössä kasvoi kunnes se oli yhtiön toiminnan päättyessä vuonna 1937 jo 90 %.
Sörnäs A.B. hankki 1897 omistukseensa Sörnäisten Isoon Verkkosaareen vuonna 1883 perustetun neliraamisen höyrysahan, jossa oli enimmillään 300 työntekijää. Saha paloi rakennuksineen vuonna 1928, eikä sen toimintaa enää jatkettu. Vuonna 1923 yhtiö perusti Riihivuoren sahan Keski-Suomeen Suolahteen. Riihivuoren saha jonka vuosituotanto oli 6000 std sahatavaraa myytiin 1936 Lahti Oy:lle jonka kautta se myöhemmin joutui Rauma-Repola Oy:n haltuun. Riihivuoren sahan toiminta päättyi vuonna 1992. Yhtiön kolmas saha oli Kymijoen suulla sijainnut vuonna 1874 perustettu Sunilan saha, joka oli ostettu vuonna 1917 Hackman &amp; Co.:lta. Tämä saha myytiin 1928 uudelle Sunila Oy:lle, joka lopetti pian sahan toiminnan ja rakensi paikalle 1936–11938 sulfiittiselluloosatehtaan.
Toiminnan päättyminen.
Vuonna 1937 Sörnäs A.B.:n yhtiökokous päätti lopettaa yhtiön toiminnan. Kauppaneuvos Arthur E. Nikander, joka oli ostanut Helsingin Osakepankilta Jokelan tiilitehtaan, siirsi vuonna 1937 Helsingin Vallilassa toimineen Sörnäs A.B.:n vanhan laatikkotehtaan koneet ja irtaimiston Jokelaan. Tehtaan toiminta jatkui Jokelassa uuden Nikanderin omistaman yhtiön "Oy Sörnäs Ab":n nimissä. Tämä yhtiö oli olemassa vuoteen 1975 saakka, jolloin se fuusioitiin "Oy Machine-Tool Co"-nimiseen yhtiöön. Yhtiö ei enää loppuvuosina harjoittanut teollista toimintaa, vaan sen hallussa oli lähinnä tonttimaata.
Sörnäs A.B.:n vanhan laatikkotehtaan rakennukset purettiin kesällä 1937, muun muassa tehtaan 60 metriä korkea savupiippu kaadettiin 15. heinäkuuta 1937.
Muumit piilosilla

Muumit piilosilla on Norsk Strekin vuonna kehittämä ensimmäinen muumiaiheinen tietokonepeli. Peli sisältää yhdeksän erilaista osiota, jotka sijaitsevat eri puolilla Muumilaaksoa, suurin osa Muumitalossa. Tehtävänä on löytää Muumilaaksoon vierailemaan saapunut Tahmatassu klikkaamalla hiirellä näkymissä olevia esineitä ja asioita. Pelin kertojana toimii Tytti Paavolainen.
Pelin yhdeksän osiota sijoittuvat Muumitalon lähiympäristöön, Muumitalon keittiöön, Hemulin taloon, Niiskuneidin huoneeseen, Muumipeikon huoneeseen, Muumitalon kuistille, Niiskun verstaalle, Muumitalon kellariin sekä uimahuoneeseen. Tahmatassun löytäminen ei ole helppoa, sillä jokainen näkymä on täynnä erilaisia pieniäkin yksityiskohtia, eikä Tahmatassu ole yleensä piilossa samassa paikassa eri pelikerroilla.
Pelissä on runsaas­ti ani­maa­ti­oita ja ää­nitehosteita. Siinä esiintyy suuri osa muumimaailman hahmoista. Pelissä ei kuulla hahmojen puhuvan, vaan ne toimivat eleillä ja liikkeillä. Esineet ja eläimet päästävät erilaisia ääniä, kun niitä napsauttaa. Pelin osioista löytyy myös erillisiä pelejä, kuten mahdollisuus värittää ja tulostaa kuvia, pelata muistipeliä (yksin tai toisen pelaajan kanssa), piirtää tai yhdistää tietty ääni tiettyyn hahmoon, esineeseen tai eläimeen.
Muumit meren aalloilla

Muumit meren aalloilla on alun perin vuonna 1996 julkaistu, järjestyksessä toinen Muumi-aiheinen tietokonepeli. Se muistuttaakin grafiikaltaan ja ääniltään paljon edeltäjäänsä. Pelistä julkaistiin uudistettu versio vuonna 1999. Uudessa versiossa pelin alussa kerrotaan, että Muumit ja heidän ystävänsä ovat päättäneet lähteä kuumana kesäpäivänä Muumipapan Merenhuiske-laivalla kohti ulappaa. Tehtävänä pelissä on kerätä kolme mitalia ohjaamossa olevaan mitalikaappiin, minkä jälkeen pelaaja voi ohjata Merenhuiskeen takaisin Muumilaaksoon navigointi-tehtävässä (kolme kertaa). Navigointitehtävän voi suorittaa, kun kaikki kolme mitalia on ansaittu.
Erilaisia tehtäviä pelissä on kymmenen: 
Mitaleja saa kaikista tehtävistä lukuun ottamatta navigointi-, Nipsu- ja torvi-tehtäviä. 
Vuosien 1996 ja 1999 versioilla erona on osittain erilainen grafiikka ja äänet. Alkuperäisessä versiossa peli ei sisällä puhuttuja repliikkejä tai alussa kerrottavaa tarinaa laisinkaan. Varsinaiset pelit ovat kuitenkin molemmissa versioissa samat. Pelistä julkaistiin myös kolmas versio vuonna 2001 nimellä "Muumipappa ja meri". Kolmas versio on toteutettu yhteistyössä Muumimaailman kanssa ja se sisältää vuoden 1999 version pelistä, sekä tietoa ja kuvia Muumimaailmasta.
Vuoden 1999 versiossa kertoja kertoo pelin alussa Muumilaaksosta ja sen kartta näkyy ruudulla. Jonkinlainen kartta Muumilaaksosta esiintyy kaikissa tämän pelin jälkeen ilmestyneissä Muumi-peleissä. Hahmomäärä ei ole "Muumit meren aalloilla" -pelissä läheskään niin suuri kuin edeltäjässään. "Muumit piilosilla" -pelissä oli vain yksi "varsinainen tehtävä", tässä pelissä on puolestaan paljon eri tehtäviä. Pelissä ei voi napsauttaa mitä vain missä vain, paitsi ohjaamossa ja Muumipeikko-tehtävässä. Ainoat hahmot, jotka puhuvat pelissä kertojan lisäksi ovat Pikku Myy (äänenään "Muumilaakson tarinoita" -sarjasta tuttu Elina Salo) sekä Muumimamma (yhden repliikin verran, äänenään myös pelin kertojana toimiva Erja Manto).
René Rémond

René Rémond (30. syyskuuta 1918 Lons-le-Saunier – 14. huhtikuuta 2007 Pariisi) oli ranskalainen historioitsija ja politologi. Hän toimi yliopistoprofessorina Pariisin Institut d’études politiquessa ja oli Pariisi-Nanterren yliopiston (Université Paris-Nanterre) kansleri, kuin myös Ranskan kansallisen politiikan tutkimuksen säätiön puheenjohtaja. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Rémondin tutkimustyö suuntautui nykyajan Ranskan poliittiseen, intellektuaaliseen ja uskonnolliseen historiaan. Teoksissa näkyy eritoten halu avata poliittinen historia myös valtiotieteelle ja tuoda esiin ajatusten ja poliittisen elämän pitkäaikaisesti vaikuttavat tapahtumat. Tämän alueen uudistamiseen hän ryhtyi jo 1970-luvulta lähtien.
Tausta.
René Rémond syntyi varakkaaseen ylemmän keskiluokan perheeseen. Hänen setänsä Paul Rémond toimi pitkään (1930–1963) Nizzan piispana. Käytyään Pariisin suuria lyseoita, Carnot, Condorcet ja Louis-le-Grand, hän oli vuonna 1939 valmis École normale supérieuren pääsykokeisiin. Liikekannallepano aina vuoteen 1941 asti keskeytti opinnot. Hän kuitenkin osallistui sen jälkeen vastarintaliikkeeseen. Toisen maailmansodan päätyttyä hän jatkoi opintojaan ja jäi apuopettajaksi opintojensa päätyttyä. 
Vuonna 1952 Rémond sai filosofian tohtorin arvon väitöskirjallaan "États-Unis devant l’opinion française (1815–1852)". Samaan aikaan väitöskirjansa kanssa hän kirjoitti myös toista teosta, josta tuli hänen tunnetuin teoksensa: "La Droite en France de 1815 à nos jours" ja joka ilmestyi vuonna 1954.
Patriot (elokuva)

Patriot () on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut historiallinen sotaelokuva, jonka on ohjannut Roland Emmerich. Elokuvan pääosissa ovat Mel Gibson ja Heath Ledger.
Juoni.
Eletään vuotta 1776 ja amerikkalaiset taistelevat maansa itsenäistymisen puolesta brittejä vastaan. Elokuva kertoo entisestä sotilaasta, Benjamin Martinista, joka elää perheensä kanssa maatilalla. Benjamin yrittää välttää sotaa kaikilla mahdollisilla tavoilla mutta hänen poikansa liittyy vapaustaistelijoihin. Poika palaa haavoittuneena takaisin, mutta englantilaiset vievät hänet mukanaan ja samalla yksi Benjaminin pojista menettää henkensä. Kostoa janoten Benjamin lähtee mukaan puolustamaan maataan.
Hysteerinen sokeus

Hysteerinen sokeus on konversiohäiriö, joka aiheuttaa äkillisen täydellisen molemmissa silmissä tapahtuvan näönmenetyksen tai näön sumenemisen yleensä stressin, masennuksen, ahdistuksen tai voimakkaan tunnetilan aiheuttaneen kokemuksen yhteydessä. Hysteerinen sokeus voi olla myös oire huomionhakuisesta persoonallisuushäiriöstä. Hysteerinen sokeus on tyypillisemmin naisten kuin miesten oire, erityisesti sitä esiintyy nuorilla aikuisilla. Sitä hoidetaan psykiatrian keinoin. 
Hysteerinen sokeus on taudin kuvauksena vanhahtava, sillä hysteria-nimikkeestä on luovuttu viime vuosina siihen liittyvän väheksyvän ja kielteisen leiman vuoksi. Hysteerinen sokeus tunnetaan nykyään yhtenä konversiohäiriön muotona. Konversioperäisellä näönmenetyksellä on hyvä hoitoennuste. Näkö yleensä palautuu, eikä sokeus uusiudu toisin kuin esimerkiksi konversioperäiset kouristukset tai vapinaoireet saattavat tehdä.
Kevin Crossley-Holland

Kevin John William Crossley-Holland (s. 7. tammikuuta 1941 Mursley, Buckinghamshire) on englantilainen lasten- ja nuortenkirjailija ja runoilija. Hän voitti Carnegie-mitalin vuonna 1985 romaanillaan "Storm". Lukuisten kirjoittamiensa kirjojen ja runojen lisäksi Crossley-Holland on muun muassa kääntänyt "Beowulf"-eepoksen muinaisenglannista vuonna 1982.
Crossley-Hollandilta on suomennettu useita kirjoja, esimerkiksi Arthur-trilogia. Tarinaa jatkaa suomentamaton "Gatty’s Tale", joka ilmestyi englanniksi 2006.
Daniel Webster

Daniel Webster (18. tammikuuta 1782 Salibury – 24. lokakuuta 1852 Marshfield) oli yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko. Hän toimi ulkoministerinä 1841–1843 ja 1850–1852 sekä useaan otteeseen Yhdysvaltain kongressissa.
Poliittisen uran alku.
Webster valmistui lakimieheksi Dartmouth Collegesta ja avasi lakiasiaintoimiston New Hampshiressa. Hänet valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen vuonna 1812 federalistipuolueen ehdokkaana, jossa hän edusti New Hampshirea vuoteen 1817. Kongresissa hän vastusti vuoden 1812 sotaa, silloisen sotaministeri James Monroen ehdottamaa asevelvollisuutta sekä käytännössä katsoen kaikkia muita Yhdysvaltain sotilaallista aktiivisuutta lisänneitä lakiehdotuksia.
Webster muutti Bostoniin vuonna 1816 ja toimi Massachusettsin edustajana Yhdysvaltain edustajainhuoneessa 1823–1827 ja senaattorina 1827–1841 ja 1845–1850. Vuosina 1833–1836 hän toimi senaatin valtiovarainvaliokunnan puheenjohtajana.
Kongressissa istumisen ohella Webster jatkoi lakimiehenä toimimista. 1820-luvulle tultaessa Websterin on arvioitu olleen yksi koko maan kalleimmista lakimiehistä.
Ulkoministerinä ja presidenttiehdokkaana.
William Henry Harrison nimitti Websterin ulkoministerikseen vuonna 1841 ja hän jatkoi Harrisonin kuoleman jälkeen presidentti John Tylerin hallituksessa. Vuonna 1845 hänet valittiin uudelleen senaattiin. Kautensa aikana hän vastusti Texasin alueliitosta ja sitä seurannutta Meksikon–Yhdysvaltain sotaa. Webster oli ehdolla Whig-puolueen presidenttiehdokkaaksi ensimmäisen kerran vuonna 1836, mutta hävisi Zachary Taylorille. Erottuaan senaatista hän jatkoi ulkoministerinä presidentti Millard Fillmoren hallituksessa 1850-52. Hän oli toisen kerran ehdolla Whigin presidenttiehdokkaaksi 1852, mutta ei tälläkään kertaa saanut riittävää kannatusta.
Webster kuoli kotonaan Marshfieldissä, Massachusettsissa 24. lokakuuta, 1852.
Websterin poika, pohjoisvaltioitten armeijan eversti Fletcher Webster, kaatui taistelussa Yhdysvaltain sisällissodassa 1862.
European Platform for Rehabilitation

European Platform for Rehabilitation (EPR) on eurooppalaisten ammatillisen kuntoutuksen palveluntuottajien verkosto, jonka kohderyhmänä ovat vammaiset ja muista syistä työelämästä syrjäytyneet henkilöt. EPR:n keskeinen tavoite on työllistyminen avoimille työmarkkinoille, joskin toiminta kattaa myös lääkinnällisen kuntoutuksen ja sosiaalisen kuntoutuksen. EPR keskittyy pääasiassa alan koulutuksen ja laatujärjestelmän (hyvien käytäntöjen) kehittämiseen, mutta pyrkii myös edistämään lainsäädännön kehittämistä erityisesti Euroopan unionin tarjoamin resurssein. 
EPR:n keskeiset toiminnot.
Mukana ovat olleet Euroopan Vammaisfoorumi (EDF), Euroopan neuvosto, Työnantajien vammaisfoorumi (Employers’ Forum on Disability), Vammaispalvelujen tuottajayhdistys (Association of Service Providers for Persons with Disabilities), Euroopan sosiaalivakuutuskumppanit (European Social Insurance Partners), Euroopan ammatillinen yhteisjärjestö (European Trade Union Confederation) ja Rehabilitation International. &lt;br&gt;
EPR toimii myös alan palvelujen laatua ja on kehittänyt oman laatujärjestelmän European Quality Assurance for Social Services (EQUASS). &lt;br&gt;
Tired of Being Sorry

Tired of Being Sorry on toinen kansainvälisesti julkaistu single Enrique Iglesiaksen "Insomniac"-albumilta. Single julkaistiin Saksassa 14. syyskuuta 2007 ja Isossa-Britanniassa kymmenen päivää myöhemmin.
Kappale on niin sanottu koveri; sen alkuperäinen esittäjä on yhdysvaltalainen indie rock -yhtye Ringside. Kappaleen tehnyt Ringsiden solisti Scott Thomas osallistui myös Iglesiaksen levyttämään versioon tuottajan osassa. Eroja alkuperäiseen levytykseen ovat Iglesiaksen version vahvemmat synthpop-soundit sekä pieni muutos sanoituksissa; "Chandler and Van Nuys" on vaihtunut muotoon "Eighth and Ocean Drive". Syy tähän muutokseen oli se, että kahden Los Angelesissa sijaitsevan paikan nimet haluttiin vaihtaa Iglesiaksen kotikaupungin Miamin paikkoihin.
Iglesias esitti kappaleen ensimmäistä kertaa ennen Insomniac-albumin julkaisua järjestetyllä "For the Fans" -kiertueellaan. Hän on esittänyt "Tired of Being Sorryn" myös yhdessä Ringsiden kanssa, kun Scott Thomas kutsui hänet yhtyeen The Roxy Theatre'ssa pitämään konserttiin.
Kappaleeseen tehtiin myös musiikkivideo, jonka ohjasi myös Iglesiaksen Do You Know? (The Ping Pong Song) -videon ohjannut Jessy Terrero.
"Insomniac"-albumilta löytyy kappaleesta myös espanjankielinen versio, nimeltään "Amigo Vulnerable".
SNCF

SNCF (ransk. "Société Nationale des Chemins de Fer Français") on Ranskan valtion omistama rautatieliikenneyhtiö eli rautatieoperaattori, joka harjoittaa henkilö- ja tavaraliikennettä Ranskan valtiollisella rataverkolla. Rataverkon omistaa erillinen valtion laitos RFF (Réseau Ferre de France). SNCF huolehtii myös rataverkon kunnossapidosta ja junaliikenteen ohjauksesta. Yhtiöllä on noin 180 000 työntekijää. Rataverkon pituus on 32 000 kilometriä, josta 1 500 kilometriä on tarkoitettu suurnopeusjunille, ja josta 14 500 kilometriä on sähköistetty. Vuorokaudessa kulkee noin 14 000 junaa. Yhtiön pääjohtaja on Guillaume Pepy ja yhtiön pääkonttori sijaitsee Pariisissa Rue du Commandant Mouchotte -kadulla.
Yhtiö.
SNCF liikennöi lähes koko Ranskan rautatieliikennettä, myös TGV-suurnopeusjunia (Train à Grande Vitesse) ja joitakin osia RER-kaupunkiraideliikenteestä.
Aiemmin SNCF omisti junien lisäksi myös Ranskan rataverkon. Tähän tuli muutos, kun Euroopan unioni sääti uudet määräykset. Vuodesta 1997 lähtien rataverkon on omistanut erillinen valtion laitos RFF. Muutoksella haluttiin avata markkinat uusille junia liikennöiville yhtiöille. Vain harvoja kilpailijoita on tähän mennessä kuitenkin ilmaantunut. On väitetty, että tämä johtuisi hyvin rajoittavista säännöistä, joiden vaikuttimena on oletettu olevan protektionismi. Esimerkiksi luvan saaminen InterCityExpress-junan käytölle Ranskassa kesti neljä vuotta, kun taas saman junan sallittiin päästä Alankomaiden ja Belgian raiteille vuoden kuluttua käyttöönotostaan.
Historia.
SNCF perustettiin 1938 kansallistamalla viisi ranskalaista rautatietä. Nämä olivat
Ranskan valtio omistaa yhtiöstä 51 prosenttia ja valtio on tukenut yhtiötä suurilla summilla. SNCF aloitti 1970-luvulla TGV-suurnopeusjunaohjelman aikomuksenaan luoda maailman nopein rautatieverkko. Aie toteutui 1981, kun ensimmäinen TGV-reitti Pariisi–Lyon avattiin. TGV-reitit ja TGV-tekniikka ovat sittemmin levinneet useisiin muihin Euroopan maihin ja Etelä-Koreaan.
Yhteistyöyhtiöt.
SNCF:llä on yhteinen suurnopeusjunayhtiö usean naapurimaan rautatieoperaattorin kanssa:
Nopeusennätys.
Yhtiön TGV-junat ovat saavuttaneet useita maailmanennätyksiä nopeudessa. Viimeisin nopeusennätys tapahtui 3. huhtikuuta 2007, kun TGV:n uusin versio, josta käytetään nimitystä V150, rikkoi perinteistä rataa käyttävien junien nopeusennätyksen saavuttaen 574,8 km/h nopeuden. V150-junassa on suuremmat pyörät ja 18 300 kilowatin moottori.
Esko Raento

Esko Antero Raento (29. tammikuuta 1948 Vaajakoski, Jyväskylän maalaiskunta – 17. marraskuuta 2008 Jyväskylän maalaiskunta) oli lääketieteen lisensiaatti ja kirjailija.
Henkilöhistoria.
Raennon vanhemmat olivat rakennusmestari Viljo Jaakko Raento ja Terttu Annikki Kosunen. Hänen puolisonsa 1968-1989 oli Irma Anneli Aro, perheeseen syntyi kolme lasta, Pauliina (1969), Tuuli (1977) ja Kalle (1982). Raento tuli ylioppilaaksi 1966 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta 1974. Hän toimi terveyskeskuslääkärinä Joutsan seudun kansanterveystyön kuntainliitossa 1974–1980 ja teki sijaisuuksia vuoteen 1989 asti.
Kirjallinen tuotanto.
Raento oli hyvin intensiivinen kirjoittaja. Hän kirjoitti hitaasti, etenkin silloin kun työskenteli lääkärintoimensa ohessa, mutta kirjat olivat hyvin valmiita, kun ne tulivat kustantajille, eikä niissä juuri ollut toimittamista. Hänen esikuviaan olivat Anton Tšehov ja Samuli Paronen. Vapaaksi kirjailijaksi hän ryhtyi saatuaan valtion kolmivuotisen apurahan, samaan aikaan vuonna 1979 julkaistiin hänen läpimurtoromaaninsa "Tie". 
Käsikirjoituksia.
Raento laati myös käsikirjoituksia televisiolle:
Aitokiuas

Aitokiuas on kertalämmitteinen ja ulossavuava saunan kiuasmerkki. Kertalämmitteisen kiukaan ominaisuuksiin kuuluu suuri eristetty kivitila, jonka ansiosta kiuas pysyy käyttövalmiina useita tunteja, jopa illasta aamuun. Kiukaassa savu menee kivipesän läpi, kuten perinteisessä savusaunan kiukaassa, mutta kiukaan savukaasut johdetaan hormiin.
Aitokiukaan alkuperäinen valmistaja oli Aito-Lämpö Oy. Nykyisin Aitokiuas-tuotemerkillä kiukaita valmistaa raumalainen kiuasvalmistaja Narvi Oy, joka yhdistyi Aito-Lämpö Oy:n kanssa vuonna 2010. Aito-tuotemerkillä valmistetaan takkaluukkuja sekä Aitokiukaita.
Rakenne.
Aitokiuas poikkeaa tavallisesta jatkuvalämmitteisestä kiukaasta siinä, ettei saunomisen aikana pesässä pidetä tulta. Kivet pysyvät saunomisajan riittävän kuumina tavanomaista suuremman massansa, suuremman määrän ja eristetyn kivipesän vuoksi. Kiuas poikkeaa jatkuvalämmitteisestä kiukaasta myös siten, ettei sen tulipesää ole erotettu kivipesästä, vaan lämmityksen aikana savu menee kivien lomasta ennen poistumistaan savuhormiin. Kertalämmitteisestä pönttökiukaasta Aitokiuas eroaa lämpöeristetyn vaippansa ansiosta. Kiuas tuli myyntiin 1950-luvun alussa, puoli vuosisataa brändittömien pönttökiukaiden jälkeen. Kiuasmallin on kehittänyt rakennusneuvos Jalo Syvähuoko.
Lämmityksen päätyttyä ja tulen ja hiilloksen sammuttua voidaan ryhtyä saunomaan. Tarvittaessa hiillos voidaan myös siirtää sopivilla apuvälineillä pois tulipesästä esimerkiksi kuumavesipadan tulipesään, josta hiilloksen palaessa syntyvä häkä siirtyy suoraan hormiin. Hehkuvaa hiillosta ei tulisi Aitokiukaan tulipesässä saunomisen alkaessa enää olla, ettei hiilloksesta tulisi häkää löylyhuoneeseen. Saunomisen ajaksi kivipesän yläosassa sijaitseva luukku avataan, jotta löylyvesi voidaan heittää luukun kautta kiville.
Mitä nainen haluaa

Mitä nainen haluaa () on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut komediaelokuva. Elokuvan ohjasi Nancy Meyers ja sen pääosissa ovat Mel Gibson ja Helen Hunt.
Juoni.
Nick Marshall (Mel Gibson) on chicagolainen mainosalan toimitusjohtaja, alfauros ja sovinisti, joka kasvoi Las Vegasissa showtyttönä työskennelleen äitinsä (Dana Waters) kanssa. Hän osaa myydä miehille ja vietellä naisia (kuten esimerkiksi erästä paikallisen kahvilan Lola-nimistä myyjää (Marisa Tomei). Kun Nick uskoo saavansa varmuudella erään ylennyksen, hänen esimiehensä Dan (Alan Alda) kertookin palkkaavansa Nickin sijasta lahjakkaan Darcy McGuiren (Helen Hunt) saadakseen yhtiölle lisää naisasiakkaita.
Kaiken lisäksi Nickin 15-vuotias etääntynyt tytär Alex (Ashley Johnson) saapuu kahdeksi viikoksi isänsä luo, kun Nickin ex-vaimo Gigi (Lauren Holly) lähtee häämatkalle uuden miehensä kanssa. Nick nolostuttaa Alexia, joka paheksuu isänsä holhoamista, varsinkin kun tämä kerran löytää hänet ja hänen poikaystävänsä (Eric Balfour) kotoa kahdestaan.
Nick tuntee tarvetta todistaa itsensä Darcylle ja Danille, ja siitä johtuen hän yrittää keksiä, kuinka mainostaa erästä naistentuotesarjaa, jonka Darcy on hänelle antanut. Hän kuitenkin liukastuu ja kaatuu hiustenkuivan kädessään kylpyammeeseen ja saa sähköiskun. Seuraavana päivänä Nick herää ja huomaa kuulevansa asuntoa siivoavan sisäkkönsä ajatukset. Kun hän kävelee puiston halki ja kohtaa useita naisia, hän kuulee naisten (ja jopa erään puudelinartun) syvimmät ajatukset. Nick saa oivalluksen, kun hän kuulee naispuolisten työtovereidensa ajatukset (joista eräät ovat menneet hänen kanssaan sänkyyn ja katuneet sitä myöhemmin). Kun hän menee entisen terapeuttinsa (Bette Midler) (joka myös inhoaa häntä) puheille, tämä tajuaa Nickin lahjan arvon: ”Jos miehet ovat Marsista ja naiset Venuksesta ja sinä puhut venusta, maailma voi olla sinun.”
Nick salakuuntelee naisten ajatuksia ja käyttää heidän ideoita ominaan, mutta ystävystyy myös oikeasti työtovereidensa kanssa. Viettäessään enemmän aikaa Darcyn kanssa Nick alkaa tuntea vetoa häntä kohtaan. Kun Nick yrittää lähestyä tytärtään, tämä kuitenkin paheksuu sitä, että Nick yrittää muodostaa siteen oltuaan niin kauan välinpitämätön. Nick epäilee, että Alexin poikaystävä haluaa vain seksiä ja aikoo häipyä maisemista sitä saatuaan, mutta Alex ei kaipaa Nickin neuvoja.
Nick ja Darcy alkavat viettää enemmän aikaa yhdessä ja lopulta suutelevat. Kun Nick onnistuu esittämään omanaan Darcyn kehittelemän idean naisille suunnatusta Niken mainoskampanjasta (itsessään mainos elokuvan sisällä), hän katuu itsekkyyttään. Hän saa vielä lisää aihetta huonoon omatuntoon, kun Darcy saa potkut.
Nick menettää lahjansa erään myrskyn aikana etsiessään Erin-nimistä apulaista (Judy Greer), jonka hän on sattumalta kuullut suunnittelevan itsemurhaa. Nick sovittelee myös välinsä tyttärensä kanssa, kun tytön poikaystävä jättää tämän. Viimein Nick käy Darcyn luona ja selittää kaiken. Darcy saa työnsä takaisin, ja Nick saa potkut. Darcy antaa Nickille kuitenkin anteeksi ja suostuu pelastamaan Nickin tältä itseltään, mihin Nick vastaa: ”Sankarini.”
Fresnel-linssi

Fresnel-linssi tai Fresnelin vyöhykelevy (IPA: ) on ranskalaisen fyysikon Augustin Jean Fresnelin kehittämä, samankeskisistä renkaista muodostuva linssityyppi. Linssin poikkileikkaus näyttää sahakuvioiselta. Fresnel-linssin kuviointi mahdollistaa suurien ja polttoväliltään lyhyiden linssien valmistuksen ilman massan liiallista kasvua. Fresnel-linssit sopivat tämän ansiosta majakoihin, mihin käyttöön linssityyppi alun perin suunniteltiinkin.
Fresnel-linssi ei pysty tuottamaan korkealaatuista kuvaa, mutta se voidaan valmistaa erittäin kevyeksi ja ohueksi, sekä suurentamaan kuvaa. Alun perin sitä käytettiin majakoiden valoa vahvistamassa, nykyään muissa laitteissa kuten piirtoheittimissä.
Fresnel-linssissä paksuutta on vähennetty jättämällä linssiin vain valoa taittava rajapinta. Valo ei tavallisessakaan linssissä taitu lasissa kulkiessaan, vaan tullessaan vinosti lasin ja ilman rajapintaan linssin pinnassa. Koska Fresnel-linssin pinnasta tulee näin epäjatkuva, sen tuottama kuva vääristyy. Valon kokoamisessa tai suuntaamisessa linssi toimii kuitenkin hyvin ja on kevyempi kuin lasilinssi.
Nico (elokuva)

Nico () on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Andrew Davis ja pääosassa oli Steven Seagal. Rooli oli Seagalille ensimmäinen ja Nicon jälkeen hän on ollut monessa muussa menestyneessä toimintaelokuvassa. Elokuva tuotti Yhdysvalloissa lähes 20 miljoonaa dollaria. Seagal myös vastasi elokuvan taistelukohtausten koreografiasta.
Juoni.
Nico Toscani on Sisiliasta Yhdysvaltoihin muuttaneen siirtolaisperheen lapsi. Hän opiskeli nuorena kamppailulajeja Japanissa ja myöhemmin herätti CIA:n huomion taidoillaan. He lähettivät Toscanin salaiseen operaatioon Vietnamin ja Kambodžan rajalle, jossa hän huomasi joidenkin upseereiden käyttävän tilaisuuttaan myydä ja salakuljettaa huumeita.
Toscani lähti CIA:n palveluksista ja työskentelee Chicagossa etsivänä. Hän pääsee ison huumekaupan jäljille, jota johtaa salvadorilainen Salvano. Päästessään liian lähelle liittovaltion viranomaiset käskevät häntä pysymään tehtävästä kaukana. Tutkittuaan asiaa tarkemmin Toscanille paljastuu koko operaatioon muut tarkoitukset.
Kuvaukset.
Elokuvan alkutapahtumat Vietnamin ja Kambodžan rajalla kuvattiin Oahun saarella Havaijilla. Loput kuvaukset tehtiin Chicagossa.
Jatko-osa.
Elokuussa 2016 Steven Seagal ilmoitti palaavansa Nico Toscanin rooliin "Above the Law 2" -nimellä kulkevassa jatko-osassa. On epävarmaa palaako Andrew Davis ohjaamaan elokuvaa. Elokuva tuotetaan Seagalin omistaman Steamroller Productions -yhtiön kautta.
Jonny Greenwood

Jonny Greenwood (s. 5. marraskuuta 1971 Oxford) on brittiläinen säveltäjä ja muusikko. Hän soittaa kitaraa ja kosketinsoittimia yhtyeessä Radiohead. Greenwood osaa soittaa myös muun muassa alttoviulua, urkuja, pianoa, ksylofonia, kellopeliä, ondes martenot’ta, banjoa ja harmonikkaa). Hän on Radioheadin basistin Colin Greenwoodin pikkuveli. Hän sijoittui sijalle 59 "Rolling Stone" -lehden listalla sadasta kaikkien aikojen parhaasta kitaristista..
Greenwood on myös arvostettu nykymusiikkisäveltäjä, ja on toiminut vuodesta 2004 BBC:n nimikkosäveltäjänä. Hän on säveltänyt musiikin muun muassa moniin Paul Thomas Andersonin ja Lynne Ramsayn ohjaamiin elokuviin.
Kuoleman merkki

Kuoleman merkki ("Marked for Death") on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Dwight H. Little ja pääosassa on Steven Seagal. Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti 57 miljoonaa dollaria.
Juoni.
Elokuva kertoo huumepoliisista John Hatcherista, joka on täysin kyllästynyt työhönsä ja ottaa lopputilin. John suuntaa oitis rauhoittumaan kotiseudulleen sukulaistensa luo. Meno vanhoilla kotikonnuilla on muuttunut ja huumeet hallitsevat nuorten elämää. Jamaikalaiset terrorisoivat pikkukaupunkia huumeillaan, ja pian John päättää lopettaa huumekaupat ja väkivaltaisuudet.
Arviot.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen antoi elokuvan VHS-versiolle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Brasilian Grand Prix 1984

Brasilian Grand Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan kauden avausosakilpailu. Se ajettiin 25. maaliskuuta 1984 Jacarepaguan radalla Brasiliassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Alain Prost, jolle voitto oli hänen uransa kymmenes.
Kilpailutapahtumat.
Kilpailu ajettiin auringonpaisteessa ja lämpötila radan pinnassa oli yli 50 astetta. Kilpailun lähtö myöhästyi hivenen, kun Andrea de Cesaris joutui vaihtamaan vara-autoonsa vaihdelaatikkorikon vuoksi.
Paalupaikalta lähtenyt Elio de Angelis ei onnistunut lähdössä kovinkaan hyvin, vaan jäi kolmanneksi. Parhaan lähdön sai toisesta lähtöruudusta startannut Michele Alboreto. Toiseksi ehti Derek Warwick. Nelson Piquet'llä oli kotiyleisönsä edessä vaikeuksia, sillä hän jäi lähtöruutuun muiden syöksyessä ohi, ja hänet oli työnnettävä liikkeelle. Niki Lauda ohitti heti avauskierroksella de Angelesin ja otti näin kolmannen sijan. Lauda ohitti tiukassa mutkassa vielä Warwickin ja pääsi näin toiseksi.
Lauda sai johtopaikan Alboreton pyörähdettyä suoralla rataosalla ulos. Ensimmäisenä renkaansa kävi vaihdattamassa Patrick Tambay 26. kierroksella, ja hänen jälkeensä moni muukin kävi renkaanvaihdossa. Kierroksella 30 René Arnoux'n Ferrarin moottori syttyi tuleen, ja hän joutui keskeyttämään kilpailun. Kierroksella 32 Nelson Piquet pyörähti ulos radalta.
Lauda joutui jättämään kilpailun kesken kierroksella 38 moottorin lakkoiltua. Warwick siirtyi johtoon Prostin käydessä vaihdattamassa renkaansa, mutta kierroksella 51 hän joutui keskeyttämään moottorin lakkoillessa, ja Prost siirtyi näin johtoon. Prost ehti kilpailussa tehdä takana tuleviin parhaimmillaan yli minuutin raon.
Englannin Martin Brundle ajoi Brasiliassa ensimmäisen Formula 1 -kilpailunsa ja oli maalissa Tyrrellillään viides. Myöhemmin hänet kuitenkin hylättiin. Länsisaksalainen Manfred Winkelhock ei päässyt lainkaan mukaan kilpailuun, vaikka oli harjoituksissa 15. nopein. Hänet hylättiin harjoituksissa, koska autoa työnnettiin radalla polttoaineen loputtua. Winkelhockin paikan kilpailussa sai RAM-tallin Jonathan Palmer.
CP-rikko

CP-rikko eli varaus–pariteettirikko on hiukkasfysiikan ilmiö. Se havaittiin kokeellisesti ensi kerran vuonna 1964 kokeessa, jossa tutkittiin neutraalien kaonien hajoamista. Koe kumosi siihen asti otaksutun luonnonlakien CP-symmetrian. Tässä yhteydessä C (charge conjugation, varauskonjugaatio) tarkoittaa hiukkasen muuttamista antihiukkasekseen ja P hiukkasen pariteetin muuttamista vastakkaiseksi (peilausta). Symmetrian mukaan fysiikan ilmiöt toimisivat täsmälleen samalla tavalla varauskonjugaation ja peilauksen jälkeen kuin alkuperäisillä hiukkasilla.
Luonnossa esiintyvän heikon CP-rikon aiheuttaa heikko vuorovaikutus, joka muuntaa hiukkasten rakenneosasia kvarkkeja toisikseen. Matemaattisesti tätä kuvataan hiukkasfysiikan standardimallissa CKM-matriisilla (Cabibbo-Kobayashi-Maskawa). Hiukkasten välisten sähkömagneettisen, vahvan vuorovaikutuksen tai gravitaation ei ole havaittu rikkovan CP-symmetriaa.
CP-symmetrian rikkoutuminen on yksi ns. Saharovin ehdoista sille, että varhaisen maailmankaikkeuden hiukkasreaktioissa aine ja antiaine eivät olisi tuhonneet toisiaan täysin, vaan jäljelle voisi jäädä ainetta. Ilman CP-symmetriarikkoa tavallinen aine ja antiaine annihiloisivat toisiaan täsmälleen yhtä voimakkaasti eikä kumpaakaan jäisi jäljelle olettaen, että molempia oli alun perin yhtä paljon. Kvarkkien heikoissa vuorovaikutuksissa havaittu CP-rikko näyttäisi kuitenkin olevan liian vähäinen selittämään maailmankaikkeudessa olevan aineen määrän. CERNin LHCb-kokeen on tarkoitus tutkia reaktioita, joissa voisi näkyä standardimallin ulkopuolisten hiukkasten aiheuttamaa CP-symmetrian rikkoutumista.
Nobelin palkinto.
Vuoden 1980 Nobelin fysiikanpalkinto myönnettiin vuoden 1964 kokeen tehneille ja CP-rikon ensimmäisen kerran havainneille James Croninille ja Val Fitchille.
Seward

Seward on kaupunki Alaskassa. Kaupungissa asuu vuoden väestönlaskennan mukaan 2 830 henkilöä. Kaupunki on nimetty vuosina 1861–1869 Yhdysvaltain ulkoministerinä toimineen William H. Sewardin mukaan.
Kaupungissa sijaitsee yksityinen meriympäristön tutkimuskeskus ja akvaario Alaska SeaLife Center.
Testikuljettaja

Testikuljettajalla tarkoitetaan henkilöä, joka ajamalla pyrkii saamaan selville ajoneuvon heikkouksia ja vahvuuksia. Antamansa palautteen perusteella ajoneuvoa pyritään parantamaan. Testikuljettajia käytetään autoteollisuudessa, mutta nykyisin termi yhdistetään useimmin kilpa-autoilussa toimiviin testikuljettajiin. 
Moottoriurheilussa testikuljettajat ovat usein joko kokeneita kilpa-autoilijoita, jotka eivät ole saaneet kiinnitystä kilpakuljettajaksi taikka nuoria pienemmistä luokista isompiin luokkiin siirtyviä nousevia kykyjä. Tunnettuja suomalaisia entisiä testikuljettajia ovat esimerkiksi Mika Häkkinen, Mika Salo, Heikki Kovalainen ja Valtteri Bottas.
Mommilanjärven soutelu

Mommilanjärven soutelu oli yksi Suomen suurimmista vuosittaisista soututapahtumista. Soudut järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1988. Tapahtuma ajoittui perinteisesti heinäkuun kolmantennelle lauantaille. Vuonna 2009 se järjestettiin 20. kerran, ja soutajia oli tuolloin mukana ennätykselliset 1210. Mommilanjärven soutelu järjestettiin toistaiseksi viimeisen kerran heinäkuussa 2019.
Soutelu järjestettiin Hausjärvellä Haminankylässä. Soutustadionin paikalla sijaitsi aikoinaan Saidanlahden saha joka lopetti toimintansa 1983.
Aloísio Lorscheider

Aloísio Leo Arlindo Lorscheider (8. lokakuuta 1924 – 23. joulukuuta 2007) oli brasilialainen katolinen pappi, josta tehtiin yksi kardinaaleista 24. toukokuuta 1976. Hän osallistui uuden paavin valintaan vuonna 1978, mutta ei enää vuonna 2005, jolloin hän oli jo ylittänyt 80 vuoden iän.
Rio Grande do Sulin osavaltiossa syntynyt Lorscheider sai pappisvihkimyksensä 22. elokuuta 1948. Hän eli 83-vuotiaaksi.
Stefan Bellof

Stefan Bellof (20. marraskuuta 1957 Gießen, Länsi-Saksa – 1. syyskuuta 1985 Spa-Francorchamps, Belgia) oli saksalainen Formula 1 -kuljettaja.
Bellof kilpaili Tyrrell-tallissa koko F1-uransa ajan. Hän sijoittui kaudella 1985 pisteille kahdesti ja saavutti yhteensä neljä MM-pistettä. Parhaimmillaan Bellof oli neljäs Itä-Yhdysvaltain GP:ssä 1985.
Bellof sai surmansa Spa-Francorchampsin radalla ajetussa 1 000 km:n ajossa vuonna 1985. Bellofin ajama Porsche 956 osui Jacky Ickxin autoon nopeassa Eau Rouge -mutkassa tuhoisin seurauksin. Bellof todettiin kuolleeksi tunti onnettomuuden jälkeen.
Bellof ajoi vuonna 1983 Nürburgringin legendaarisen Nordschleifen 35 vuotta voimassa olleen kierrosennätyksen ja valittiin vuonna 2008 brittiläisen F1 Racing -lehden laajassa äänestyksessä kaikkien aikojen 31. parhaaksi autourheilijaksi. Bellofin kotikaupungissa Gießenissa on hänen mukaansa nimetty katu "Stefan-Bellof-Straße".
Mario Adorf

Mario Adorf (s. 8. syyskuuta 1930) on saksalainen näyttelijä. Kansainvälisesti hänet tunnetaan varsinkin roolistaan Günter Grassin romaaniin perustuvassa Volker Schlöndorffin ohjaamassa elokuvassa "Peltirumpu" (1979).
Adorf syntyi Zürichissä italialaisen isän ja saksalaisen äidin lapsena. Hän on uransa aikana ollut aktiivinen sekä elokuvissa, televisiossa että teatterissa. Uransa alkuaikana 1950-luvulla Adorf näytteli elokuvissa usein roistoa tai muuten pahamaineista henkilöä. 1960-luvulle tultaessa hänestä tuli vakituinen näyttelijä italowesternien revolverisankarina, joka usein kuoli elokuvan loppukohtauksessa. Italowesternien jälkeen hän alkoi saada rooleja uuden saksalaisen elokuvan tähtiohjaajilta, kuten Schlöndorffilta "Peltirummussa" ja Rainer Werner Fassbinderilta elokuvassa "Lola". Uransa myöhempinä vuosina Adorf on esiintynyt pääasiassa saksalaisissa televisioelokuvissa, joissa hänen suosikkiohjaajiaan ovat olleet Helmut Dietl ja Dieter Wedel.
Adorf sai ensimmäisen puolisonsa Lis Verhoevenin kanssa yhden tyttären, Stellan. Hän erosi ja meni vuonna 1985 uusiin naimisiin Monique Fayen kanssa. Hän oli Berliinin elokuvajuhlien tuomariston jäsen vuonna 2007.
Luikonlahden rautatieasema

Luikonlahden rautatieasema () on Kaavin kunnassa Pohjois-Savossa rataosalla sijaitseva rautatieasema. Liikennepaikalla voidaan järjestää junien kohtaaminen ja kuormataan raakapuuta. Rataosalla kuljetetaan rahtia noin 900 000 tonnia vuodessa.
Luikonlahdessa on ollut 1960-luvun tyylinen parakkirakennus, joka purettiin vuonna 2005. Myös entiselle Luikonlahden kaivokselle johti rata aina vuoteen 2004, jolloin se purettiin.
Turvalaitteena oli varmistuslukko- ja opastinturvalaitos, kunnes se korvattiin kesällä 2003 tietokoneasetinlaitteella. Vakinainen suorituspaikka Luikonlahti ei enää tuolloin ollut, Juankoski oli ainoa koko rataosalla lukuun ottamatta Viinijärveä ja Siilinjärveä.
Raakapuuterminaali.
Luikonlahti sijaitsee harvaanasutulla alueella ja sieltä on hyvät tieyhteydet eri suuntiin. Liikennevirasto, Kaavin kunta ja VR Transpoint kaavailevatkin Luikonlahden asemalle raakapuuterminaalia. Raakapuuterminaalihankkeen lähtökohtana on elinkeinoelämän ja metsäteollisuuden tarpeet. Mahdollisen terminaalin kautta arvioidaan kuljetettavan raakapuuta vuosittain noin 300 000 - 400 000 tonnia. Puuta tultaisiin keräämään Luikonlahteen noin 100 kilometrin säteeltä suunnitellusta terminaalista.
Raakapuuterminaali lisäisi rekkaliikennettä Luikonlahdessa. Lisäys olisi 20 - 30 rekkalastillista vuorokaudessa. Tavarajunia liikennöisi aseman kautta 1 - 2 nykyistä enemmän.
Luikonlahden raakapuuterminaalia kaavaillaan nykyisen radan pohjoispuolelle. Hankesuunnitelmassa on kaksi eri vaihtoehtoa. Pienemmässä vaihtoehdossa lastausraiteen pituus olisi korkeintaan 550 m. Laajemman vaihtoehdon mukaan terminaalissa olisi kaksi kuormausvaihdetta ja raiteiden pituus olisi 650 m. Pienemmän terminaalin hinta-arvio on 4,5 miljoonaa euroa ja laajemman 9 miljoonaa euroa.
Liikenne- ja viestintävirasto on hyväksynyt Luikonlahden raakapuuterminaalin ja siihen liittyvän ratasuunnitelman vuonna 2019. Tuoreimpien laskelmien mukaan hankkeen kokonaiskustannukset olisivat 16,3 miljoonaa euroa. Toistaiseksi hankkeelle ei ole tiedossa rahoitusta.
Martina Gedeck

Martina Gedeck (s. 14. syyskuuta 1961) on saksalainen näyttelijä. Hän tuli kansainvälisesti tunnetuksi esitettyään pääosaa romanttisessa komediassa "Kaikilla mausteilla" (2001).
Gedeck syntyi Münchenissä ja kasvoi Landshutissa, vuodesta 1971 Berliinissä. Hän opiskeli Freie Universität Berlinissä ja vuosina 1982–1986 Universität der Künste Berlinissä.
Gedeck on palkittu Saksan elokuvapalkinnolla vuosina 1997 ja 2002. Hänellä oli vuonna 2006 osa Oscar-palkitussa elokuvassa "Muiden elämä".
Hans Modrow

Hans Modrow (27. tammikuuta 1928 – 11. helmikuuta 2023) oli saksalainen kommunistipoliitikko. Hän toimi Itä-Saksan pääministerinä vuosina 1989–1990. 
Modrow syntyi Jasenitzissa Länsi-Pommerissa (nyk. Jasienica, Puola) ja oli sotavankina Neuvostoliitossa vuoteen 1949. Hänelle myönnettiin vuonna 1975 Isänmaan ansioritarikunnan ja vuonna 1978 Karl Marxin ritarikunnan jäsenyys. 
Modrow tuli Itä-Saksan pääministeriksi marraskuun 1989 puolivälissä, jolloin kommunistipuolueen yksinvalta oli juuri päättymässä. Vielä tällöin hän oletti Itä-Saksan jatkavan erillisenä valtiona. Modrow johti helmikuusta 1990 alkaen monipuoluehallitusta ja esitti tammikuussa 1990 Neuvostoliitolle Saksojen liittymistä yhteen. Tämä toteutui saman vuoden lokakuussa.
Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen Modrow toimi demokraattisen sosialismin puolueen (PDS) edustajana Saksan liittopäivillä vuosina 1990–1994 ja Euroopan parlamentissa 1999–2004.
Kalifornian maastopalot 2007

Kalifornian maastopalot 2007 oli sarja maastopaloja, jotka koettelivat Kalifornian osavaltiota Yhdysvalloissa lokakuussa 2007. Vähintään 1 500 kotia ja 2 000 neliökilometriä maata paloi Santa Barbaran piirikunnasta Meksikon vastaiselle rajalle asti ulottuvalla alueella. Yhdeksän ihmistä kuoli suoraan tulen seurauksena. Ensimmäiset palot alkoivat 20. lokakuuta ja viimeiset sammutettiin 9. marraskuuta.
Seitsemään Kalifornian piirikuntaan julistettiin hätätila. Palojen vuoksi suoritettiin Kalifornian historian siihen mennessä suurin evakuointi, noin miljoona henkeä. Paloja oli sammuttamassa yli 6 000 palomiestä, joita avustivat useat armeijan yksiköt. Lisäksi sammutustoimiin osallistui lähes 3 000 vankia.
Palojen sammutusta hankaloitti vuoden 2007 kuiva ja kuuma kuuma kesä sekä alueelle tyypilliset voimakkaat Santa Ana -tuulet, jotka puhalsivat jopa yli 140 km/h nopeuksilla.
Paloilla oli useita eri lähteitä. Monet niistä syttyivät voimakkaiden tuulien vahingoittamista voimalinjoista.
Pärlor åt svinen

Pärlor åt svinen on Magnus Ugglan 15. studioalbumi, joka julkaistiin 24. lokakuuta 2007. Albumi sisältää singlet ”Pärlor åt svinen” ja ”För kung och fosterland”.
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Ruotsissa Sverigetopplistanin toiselle sijalle.'
Enson Pallo

Enson Pallo eli EPa on varkautelainen, vuonna 1990 perustettu kaukalopalloseura.
Historia.
Enson Pallo perustettiin kesällä 1990. Kaudella 1990-91 EPa pelasi Suomen kaukalopalloliiton järjestämässä I-divisioonassa yhdessä WP-35:n kanssa. Seuran ensimmäinen SM-kulta tuli kaudella 1993-1994, kun EPan A-juniorit voittivat Suomen mestaruuden. 
Kaudella 1994-95 Wp-35 ja Enson Pallo yhdistyivät ja jatkoivat toimimista Enson Pallo -nimen alla. Kaudella 1997-98 EPa nousi Suomen mestaruussarjaan, mutta putosi takaisin kauden 1999-2000 jälkeen. Kaudella 2001-02 EPa sijoittui toiseksi ja onnistui jälleen nousemaan takaisin liigaan. Kaudella 2005-06 Enson Pallo pelasi pronssi-ottelussa, sijoittuen lopulta neljänneksi. Ensimmäinen mitali tuli kaudella 2007-2008, jolloin joukkue hävisi finaalissa ja sai hopeaa.
Henry Rawlinson (arkeologi)

Henry Creswicke Rawlinson (4. marraskuuta 1810 Chadlington, Englanti – 5. maaliskuuta 1895 Lontoo, Englanti) oli brittiläinen poliitikko, diplomaatti, assyrologi, arkeologi ja sotilas. Parhaiten hänet tunnetaan Lähi-idän muinaisten nuolenpääkirjoitusten tulkitsijana.
Elämäkerta.
Rawlinson lähti kadettina sotilaspalvelukseen Itä-Intian kauppakomppaniaan vuonna 1827. Kuuden vuoden palvelun jälkeen upseerina Rawlinson oli oppinut persian kielen ja hänet lähetettiin kuuden muun brittiläisen upseerin kanssa uudelleen järjestämään šaahin armeijaa. Vuodesta 1833 vuoteen 1838 Rawlinson oli Persiassa ja tuona aikana hän innostui nuolenpääkirjoituksesta.
Georg Friedrich Grotefend oli jo aiemmin tehnyt ensimmäisiä ratkaisuja persialaisesta nuolenpääkirjoituksesta. Rawlinson ei ollut tästä tietoinen, ja jopa elämäänsä uhaten hän onnistui kopioimaan 100 metrin korkeudessa kallionseinämässä olevan Behistunin kirjoituksen, joka on parhaimpia jäännöksiä nuolenpääkirjoituksesta. Rawlinson aloitti käännöstyön helpoimmasta, joka vaikutti olevan tehty aakkoskirjoituksella, kun kahdessa muussa oli myös kuvakirjaimia, ideogrammeja ja äännemerkkejä. Kieli osoittautui muinaispersiaksi, ja tämän tulkittuaan hän pystyi kääntämään myös kaksi muuta tekstiä, jotka olivat kirjoitettu elamiksi ja akkadiksi.
Rawlinson ura jatkui vuodesta 1840 poliittisena agenttina Kandaharissa, ja tämän jälkeen hän sai siirron konsuliksi Bagdadiin, minkä ansiosta hän pystyi viemään loppuun nuolenpääkirjoitusten tulkinnat. Irakissa hän teki myös kaivauksia ja lahjoitti kokoelmansa British Museumiin, joka antoi myös luvat Rawlinsonin kaivauksille.
Vuonna 1855 Rawlinson joutui onnettomuuteen, mikä sai hänet palaamaan Englantiin ja eroamaan tehtävistään kauppakomppaniassa. Rawlinson nimitettiin vuonna 1856 kauppakomppanian johtotehtäviin, ja vuodet 1859–1860 hän oli brittiläinen ministeri Persiassa. Britannian alahuoneessa Rawlinson toimi vuodet 1858 ja 1865–1868.
Rawlinson oli naimisissa Louisa Caroline Harcourt Seymourin kanssa. Parilla oli kaksi lasta, joista toinen on tunnettu brittiläinen kenraali Henry Rawlinson. Henry Rawlinson vanhemman veli oli historioitsija George Rawlinson.
Rawlinson kuoli Lontoossa vuonna 1895. Hän ehti elämänsä aikana kirjoittaa useita kirjoja tutkimuksistaan, ja hän osallistui "Encyclopædia Britannican" yhdeksän painoksen kirjoittamiseen.
Hans Magnus Enzensberger

Hans Magnus Enzensberger (11. marraskuuta 1929 Kaufbeuren, Allgäu, Saksa – 24. marraskuuta 2022 München) oli saksalainen runoilija, kriitikko ja esseisti. Hän oli filosofian tohtori. Hän kuului kirjailijaryhmään Gruppe 47.
Enzensberger syntyi Kaufbeurenissa ja opiskeli kirjallisuutta ja filosofiaa Erlangenissa, Freiburg im Breisgaussa, Hampurissa ja Pariisin yliopistossa. Hänen veljensä on kirjailija ja kääntäjä Christian Enzensberger.
Ensimmäiset teokset, "Verteidigung der Wölfe" (1960) ja "Landessprache" (1964) ovat voimakasta ajan kritiikkiä. Pehmeyttä ja luonnontunnelmaa on kokoelmassa "Blindenschrift" (1960).
Enzensbergerille myönnettiin muun muassa Georg Büchnerin palkinto (1963), Asturian ruhtinattaren palkinto (2002) ja Sonning-palkinto (2010). Hänen tuotantoaan julkaistiin yli viisikymmentä kirjaa 1950-luvulta 2000-luvulle saakka.
Rolf Berend

Rolf Berend (s. 1. lokakuuta 1943 Gernrode/Eichsfeld) on saksalainen Kristillisdemokraattisen unionin poliitikko. Hän toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 1999–2009.
Berend syntyi Thüringenissä. Ylioppilaaksi kirjoitettuaan hän opiskeli musiikkia ja germanistiikkaa Jenassa ja Leipzigissa. Hän toimi vuoteen 1990 saakka opettajana. Berendin poliittinen aktiiviura käynnistyi Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen. Hänestä tehtiin vuonna 2001 Bundesverdienstkreuzin ritari.