tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ulrich Ramé

Ulrich Ramé (s. 19. syyskuuta 1972 Nantes) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen maalivahti. 
Ura pelaajana.
Ramé aloitti pelaajauransa SCO Angersissa ja debytoi liigatasolla kaudella 1993/94, joka päättyi joukkueen osalta putoamiseen sarjaporrasta alemmas. Kaudella 1995/96 joukkue putosi Nationaliin, jossa Ramé edusti Angersia vielä yhden kauden ajan.
Vuonna 1997 hän siirtyi Girondins Bordeaux'hon, jossa pelasi uransa menestyksekkäimmät vuodet. Ramé nousi pian Bordeaux'n ykkösmaalivahdiksi ja piti paikkaa hallussaan aina kauteen 2009/10 saakka. Ramé voitti seuran paidassa kaksi Ranskan mestaruutta sekä kolme Coupe de la Liguetä. Kaudella 2009/10 Cédric Carrasso otti seuran ykköstorjujan roolin ja kokenut Ramé pelasi kaksi viimeistä Bordeaux-kauttaan kakkosmaalivahtina. Hän pelasi seurassa 14 vuoden aikana kaikkiaan 525 ottelua. Kesällä 2011 hän siirtyi CS Sedaniin, jossa lopetti pitkän pelaajauransa vuonna 2013.
Ramé pelasi ensimmäisen maaottelunsa Ranskan maajoukkueen paidassa 9. kesäkuuta 1999 Andorraa vastaan. Ottelu päättyi Ranskan 1–0 voittoon. Ramé oli myös vaihtomiehenä voittamassa jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut vuonna 2000 Ranskan jalkapallomaajoukkueen kanssa, mutta ei pelannut yhdessäkään pelissä. Hän oli vaihtomiehenä myös MM-kisoissa 2002.
Ramé ei ole pelannut maajoukkueessa sen jälkeen kun hän teki suuren virheen ottelussa Tšekkiä vastaan 12. helmikuuta 2003. Hän jäi maajoukkuetasolla Fabien Barthez'n, Grégory Coupet'n ja Mickaël Landreaun varjoon.
Ura valmentajana.
Pelaajauransa jälkeen Ramé suoritti valmentajadiplomin. Vuonna 2014 hän palasi Bordeaux'n organisaatioon kehittämistehtäviin. Maaliskuussa 2016 hänestä tuli seuran päävalmentaja Willy Sagnolin saatua potkut. Ramén johdolla Bordeaux sijoittui lopulta liigan keskikastiin yhdenneksitoista. Kauden jälkeen hän sai tehdä tilaa Jocelyn Gourvennecille.
Aiheesta muualla.
Ligue 1
Lähde + fix
Musta aukko (elokuva)

Musta aukko () on vuonna 1979 ensi-iltansa saanut science fiction -elokuva, jonka on ohjannut Gary Nelson. Se oli ehdolla visuaalisten tehosteiden ja parhaan kuvauksen Oscar-palkinnoille.
Juoni.
Avaruusalus "USS Palomino" löytää mustan aukon, jonka tapahtumahorisontin ulkopuolella ajelehtii hylätyltä vaikuttava "USS Cygnus". Palominon miehistö, johon kuuluvat kapteeni Dan Holland (Robert Forster), luutnantti Charlie Pizer (Joseph Bottoms), Harry Booth (Ernest Borgnine), Alex Durant (Anthony Perkins) ja Kate McCrae (Yvette Mimieux), jonka isä oli Cygnuksen kapteenina, lähtee tutkimaan alusta. Heitä vastassa on hullu tiedemies Hans Reinhardt (Maximilian Schell) ja tämän robottiarmeija.
Vastaanotto.
Elokuvan 20 miljoonan dollarin budjetti oli aikanaan Disneyn kallein, mutta se tuotti vain 36 miljoonaa dollaria. Kriitikko Roger Ebert piti sen juonta "niin triviaalina ja kliseisenä, että se ei ansaitse kliimaksiaan" ja antoi sille kaksi tähteä. Suomessa "Iltalehden" Heikki Eteläpää kiteytti elokuvan suoria varkauksia "Tähtien sodasta" sisältäväksi tarinaksi, jonka katsojan ei tarvitse varautua kokemaan odottamattomia yllätyksiä, vaan kaikki on valmiiksi petattua jo alkumetreiltä alkaen.
Aysén del General Carlos Ibáñez del Campo

Región de Aisén del General Carlos Ibáñez del Campo (myös Aysén) on yksi Chilen 15 alueesta. Se sijaitsee maan eteläosassa.
Alueen asukasluku oli 103 158 vuoden 2017 väestönlaskennassa ja sen pinta-ala on 108 494,4 km². Alueen pääkaupunki on Coyhaique.
Kunnat.
Alue muodostuu kymmenestä kunnasta.
Naantalin vaakuna

Naantalin vaakuna on Naantalin kaupungin tunnus, joka on saanut aiheensa keskiaikaisesta sinetistä, joka puolestaan viittaa kunnan nimeen. Vaakunan selitys kuuluu: "Mustassa kentässä minuskelikirjaimet vg, joiden yläpuolella avonainen ritarikruunu, kaikki kultaa."
Vaakunan historiaa.
Nykyisen Naantalin alueelle perustettiin 1440-luvulla birgittalaisluostari, Naantalin luostari, jonka nimi oli latinaksi "Vallis Gratiae", ”armon laakso”, ruotsiksi "nådens dal". Syntynyt kaupunki nimettiin luostarin mukaan. Latinankielisen nimen alkukirjaimet päätyivät kaupungin sinettiin, jossa ne kuvattiin luostarin kruunun suojelukseen viitaten avonaisen ritarikruunun alla. Myöhemmissä sineteissä kirjaimia koristivat myös laakerinlehdet.
Vuonna 1861 venäläinen heraldikko Bernhard von Köhne ehdotti kaupungille vaakunaa, jossa kirjaimet ja kruunu olivat kuvattuna punaisina kultaisella pohjalla, vihreiden laakerinlehtien ympäröiminä. Von Köhnen ehdotusta ei kuitenkaan otettu käyttöön. George Granfelt kuvasi vuoden 1892 Suomen kaupunginvaakunoita käsittelevässä teoksessaan Naantalin vaakunan nykyisessä muodossaan ilman aikaisempia laakerinlehtiä. Kyseinen malli vakiintuikin kaupungin käyttöön aina 1960-luvulle asti, jolloin heraldikko Olof Eriksson piirsi sen uudelleen. Naantalin kaupunginvaltuusto vahvisti Erikssonin mallin käyttöön 26. heinäkuuta 1966, sisäministeriön vahvistaessa sen 11. lokakuuta 1966.
Samuel Dumoulin

Samuel Dumoulin (s. 20. elokuuta 1980 Vénissieux, Ranska) on ranskalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 2002–2019. Dumoulin, joka on pituudeltaan vain 159 cm, oli ajajatyypiltään sprintteri. 
Hän voitti vuoden 2008 Ranskan ympäriajon kolmannen etapin oltuaan loppukirissä paras neljän miehen kärkiryhmästä.
Tour de l'Ain, 1. etapin voitto
Pariisi–Tours, alle 23-v. sarjan voitto
Prix d'Armorique, voitto
Tour de l'Avenir, 4. etapin voitto
Tro Bro Leon, voitto
Tour de Normandie, kokonais- ja pistekilpailun voitto
Tour de l'Avenir, 4. ja 10. etapin voitto
Tour de l'Ain, kokonaiskilpailussa toinen, sprinttikilpailun voitto
Tro Bro Leon, voitto
Dauphiné Libéré, 2. etapin voitto
Tour du Limousin, kokonaiskilpailussa toinen, 2. etapin voitto
Route Adélie, voitto
Ranskan ympäriajo, 3. etapin voitto
Circuit de la Sarthe, 2. etapin voitto
Tour du Poitou Charentes et de la Vienne, 2. ja 5. etapin voitto
Katalonian ympäriajo, sprinttikilpailun voitto
Tour du Limousin, 2. etapin voitto
La Tropicale Amissa Bongo, 1. etapin voitto
Etoile de Bessèges, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto
Gran Premio dell'Insubria, voitto
Katalonian ympäriajo, 6. etapin voitto
Circuit de la Sarthe, 3. etapin voitto
Étoile de Bessèges, 3. etapin voitto
Tour du Haut Var, 1. etapin voitto
Katalonian ympäriajo, 5. ja 7. etapin voitto
Paris-Corrèze, kokonaiskilpailun ja 1. etapin voitto
Grand Prix d'Ouverture La Marseillaise, voitto
Étoile de Bessèges, etapin 5a voitto
Grand Prix de Plumelec-Morbihan, voitto
GP Ouest France-Plouay, kolmas
Ranskan ympäriajo, 6. etapilla kolmas
La Drôme Classic, voitto
Roue tourangelle, voitto
Grand Prix de Plumelec-Morbihan, voitto
Boucles de l'Aulne, voitto
Tour du Doubs, voitto
EM-kilpailut, maantieajossa neljäs
Tour du Haut Var, 1. etapin voitto
Palladium Kirjat

Palladium Kirjat on J. K. Ihalaisen vuonna 1992 Angelniemellä perustama kirjakustantamo, joka julkaisee tietokirjallisuutta, runoja ja käännöskirjallisuutta.
Kustantamon teosten tekijöitä ovat esimerkiksi Gary Snyder, W. G. Sebald, György Faludy, Gustav Meyrink, Kari Aronpuro, Risto Ahti, Benjamin Péret, Jerome Rothenberg, Diane di Prima, Gertrude Stein, Kurt Schwitters, Paul Klee, Hans Arp, Pablo Neruda, Hasso Krull, Niillas Holmberg, Johanna Venho, Hannu Mäkelä, Arja Tiainen, Juha Siro, Ville-Juhani Sutinen, Jonimatti Joutsijärvi ja Mikko Väänänen. 
Kustantamon viimeisiä suurteoksia ovat Kari Aronpuron "Kootut runot I–IV" (1 770 sivua, 2022) ja Risto Ahdin "Kootut runot I-IV" (1 957 sivua, 2023), minkä jälkeen kustantaja on ennustanut paneutuvansa pienempiin hankkeisiin.
Kirjankustantamolla on alusta lähtien ollut oma kirjapaino, jonka Heidelbergia on siirrelty tarpeen mukaan paikasta toiseen. Tällä hetkellä kirjapaino on Siuronkosken rannalla Siuron kylässä Pirkanmaalla.
Fibber McGee and Molly

Fibber McGee and Molly on yhdysvaltalainen radiokomediasarja, jota esitettiin 1935–1959. Sarjan nimirooleissa esiintyivät Jim ja Marian Jordan, jotka olivat aviopari myös sarjan ulkopuolella. Muita sarjan vakioesiintyjiä olivat muun muassa Gale Gordon ja Harold Peary, joista jälkimmäinen sai vuonna 1941 oman sarjansa "The Great Gildersleeve", jota nykyään pidetään ensimmäisenä spin-off -sarjana.
Sarja on saanut paikan Radio Hall of Famessa. Sillä on myös tähti Hollywood Walk of Famella.
Christopher Gerse

Christopher Ryan Gerse (s. 19. lokakuuta 1991) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Will Robertsin roolissa televisiosarjassa "Päivien viemää". Hän oli siitä Young Artist Award -ehdokkaana vuosina 2004 ja 2005.
Hauki-luokan yhteysalus

Hauki-luokka on Suomen merivoimien kuuden yhteysaluksen muodostama alusluokka, jonka alukset valmistettiin korvaamaan rannikkotykistön kelirikkoveneet. Kolme ensimmäistä, 1978 luovutetut "Hauki", "Hakuni" ja "Havouri", valmisti Linnan telakka Turussa. Kolme seuraavaa "Hankoniemen", "Hirsalan" ja "Houtskärin" valmisti 1979–1980 Valmetin Kotkan telakka. Luokan osoittauduttua onnistuneeksi tilattiin seuraavat kaksi merivoimien hinaajiksi 1985 sekä viimeiset neljä (Hila-luokka) 1992–1994.
Alukset ovat kykeneviä kulkemaan 20 cm paksussa kiintojäässä ja niiden tyypillinen käyttöaika oli talvella, kun niiden käyttäminen oli taloudellisempaa kuin Valas-luokan yhteysalusten. Avovesikautena luokan veneiden käyttö on vähäisempää. Luokan aluksia on käytetty myös maalinhinaukseen.
Merivoimat luopui 2007 yhteysalus "Hankoniemestä", joka myytiin M/s Pirkanmaan Tuki -säätiölle. Alusta käytetään mm. Meripuolustuspiirin opetustoiminnassa. Myös "Havouri" myytiin lokakuussa 2013 siviilikäyttöön.
Romain Feillu

Romain Feillu (s. 16. huhtikuuta 1984 Châteaudun, Ranska) on ranskalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 2006–2019..
Feillu aloitti ammattilaisuransa harjoittelijana Agritubel-joukkueessa vuonna 2005. Hän saavutti Gerald Ciolekin jälkeen hopeaa alle 23-vuotiaiden maantieajon MM-kilpailussa 2006. Vuonna 2007 Feillu voitti Britannian ympäriajon kokonaiskilpailun sekä Pariisi–Bourges-ajon. Vuoden 2008 Ranskan ympäriajossa hän sijoittui kolmannella etapilla kolmanneksi kuuluttuaan neljän ajajan kärkiryhmään. Tämän seurauksena hän sai kokonaiskilpailun johtajan maillot jaune -paidan haltuunsa päivän ajaksi.
Feillu voitti Grand Prix de Fourmies -kilpailun 2009 ja 2010. Hän siirtyi Vacansoleil-talliin 2010 ja Bretagne - Sèche Environnementiin 2014. Viimeisillä ammattilaiskausillaan 2016–2019 hän edusti HP BTP - Auber93 / St. Michel - Auber93 -joukkuetta. Myös hänen nuorempi veljensä Brice Feillu on ollut ammattipyöräilijä.
Tour de la Somme, kokonaiskilpailun voitto
MM-kilpailut, Alle 23-v. maantiejossa hopeaa
Britannian ympäriajo, kokonaiskilpailun voitto
Pariisi–Bourges, voitto
Circuit de l'Aulne, voitto
Luxemburgin ympäriajo, 3. etapin voitto
Circuit de l'Aulne, voitto
Ranskan ympäriajo, 3., 13. ja 18. etapilla kolmas
Tour de Picardie, 2. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, 2. etapilla kolmas
Tour du Limousin, 4. etapin voitto
Grand Prix de Fourmies, voitto
Vuelta a Burgos, 4. etapin voitto
Tour de l'Ain, pistekilpailun ja 2. etapin voitto
Grand Prix de Fourmies, voitto
Pariisi–Bryssel, toinen
MM-kilpailut, maantieajossa kymmenes
Pariisi–Tours, kuudes
Välimeren ajo, 2. ja 3. etapin voitto
Tour du Finistère, voitto
Tour de Picardie, kokonaiskilpailun ja 2. etapin voitto
Luxemburgin ympäriajo, 4. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, 3. etapilla toinen
MM-kilpailut, maantieajossa kuudes
Ronde de l'Oise, 1. etapin voitto
Ronde de l'Oise, voitto
Skanssi-Uittamo

Skanssi-Uittamo () on Turun kaupungin suuralue. Alueen väkiluku oli 23 331 vuonna 2014.
Suuraluetta rajoittavat pohjoisessa Keskustan suuralue, lännessä Pitkäsalmi, idässä moottoritie ja etelässä Kaarinan raja.
Skanssi-Uittamoon kuuluvat seuraavat kaupunginosat:
Edellisten lisäksi Skanssi-Uittamoon kuuluu myös pieni osa Korppolaismäestä ja Vähäheikkilästä.
Ispoinen, Katariina, Koivula ja Puistomäki ovat pientalovaltaisia alueita. Vasaramäessä on sekä pien- että kerrostaloja; muut kaupunginosat ovat kerrostalovaltaisia. Skanssissa on vuonna 2009 valmistunut kauppakeskus Skanssi. Alueelle on myös tulossa asuntoja.
Maaria-Paattinen

Maaria-Paattinen () on Turun suuralue, joka käsittää kaikki ohikulkutien pohjoispuolella sijaitsevat alueet. Sen väkiluku on 9 462 (31.12.2016). Karkeasti alue muodostuu Maarian kuntaan vuosina 1944–1967 kuuluneista alueista ja vuoteen 1973 asti itsenäisestä Paattisten kunnasta. 
Alueella on muun muassa Turun lentoasema, osa Kurjenrahkan kansallispuistosta, Maarian allas, Metsämäen ravirata, Topinojan kaatopaikka ja Turun vankila. Asutuskeskittymiä ovat Jäkärlän lähiö, Moision ja Yli-Maarian pientaloalueet ja Paattisten kirkonkylä.
Maaria-Paattisten suuralueen kaupunginosat:
Suuralueeseen kuuluvia kyliä ovat esimerkiksi Auvainen, Tortinmäki, Haaga, Paimala, Vaiste ja Ylijoki.
Stuart Taylor

Stuart James Taylor (s. 28. marraskuuta 1980 Romford, Lontoo) on entinen englantilainen jalkapallomaalivahti.
Ura.
Taylor aloitti uransa 16-vuotiaana Arsenalissa 1997 ja hänestä povattiin David Seamanin seuraajaa, mutta kuitenkin Taylor ei saanut peliaikaa ja joutui käymään kahdeksan Arsenal-vuoden aikana neljässä seurassa lainalla. Seurat olivat Bristol Rovers, Crystal Palace, Peterborough ja Leicester City.
Kesällä 2005 Taylor siirtyi neljän vuoden sopimuksella Aston Villaan. Hänestä tuli joukkueen varamaalivahti Thomas Sørensenin vallattua ykkösmaalivahdin paikan. Ensimmäisellä kaudella Aston Villassa Taylor pelasikin vain kaksi ottelua.
Kauden 2008–2009 Taylor vietti lainalla Cardiff Cityssä. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Manchester Cityyn, jossa ei kolmen kauden aikana pelannut ainuttakaan sarjaottelua.
Tähkävaahtera

Tähkävaahtera ("Acer spicatum") on vaahteroiden ("Acer") sukuun kuuluva laji, joka kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan koillisosissa. Levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Saskatchewaniin ja Newfoundlandiin ja etelässä Pennsylvaniaan sekä Appalakkien vuoristossa Georgian pohjoisosiin.
Tähkävaahtera on kesävihanta pieni puu tai pensas, joka kasvaa 3–8 metrin korkuiseksi.
Differentiaalinen kryptoanalyysi

Differentiaalinen kryptoanalyysi on moderni menetelmä lähinnä lohkosalaajien analysoimiseen ja murtamiseen. Menetelmä on hyvin tehokas ja sen avulla on murrettu suuri määrä algoritmeja. Se on yksi käytetyimmistä moderneista kryptoanalyyttisistä tekniikoista.
Analyysi.
Etsitään erotuksia dn, 0 kryptografisen algoritmin kierrosfunktiolle f siten että kohtuullisella todennäköisyydellä f(x+dn, 0, k)-f(x, k) antaa tulokseksi saman luvun dn, 1. Etsitään monia tällaisia pareja. Pyritään rakentamaan erotuksista ketju D siten että D0=dm0, 0, D1=dm0, 1=dm1, 0, D2=dm1, 1=dm2, 0 jne. niin että kohtuullisella todennäköisyydellä voidaan tietää kahden salattavan lohkon erotus mahdollisimman monen salauskierroksen läpi.
Hyökkäys.
Pyydetään salaukset (c0, c1) lohkoille (b0, b1) siten että b1=b0+D0. Oletetaan että differentiaali D pätee tälle lohkoparille vähintään r-1 kierrosta jossa r on kierrosten kokonaislukumäärä. Dekryptataan (c0, c1) jokaisella mahdollisella kierrosavaimella k. Jos f-1(c1, k)-f-1(c0, k)=Dr-1, k on potentiaalisesti oikea avain kyseiselle kierrokselle. Pyydetään salauksia lohkopareille ja toistetaan tätä operaatiota kunnes yksi avain on valittu potentiaaliseksi avaimeksi huomattavasti useammin kuin mikään muu avain. Tämä on nyt oletettavasti avain kierrokselle r. Nyt voidaan jatkaa hyökkäystä siten että lohkopareille pyydettyjä salauksia dekryptataan aluksi yksi kierros tunnetulla avaimella. Nyt oletetaan että D pätee osittain dekryptatuille lohkopareille vähintään r-2 kierrosta ja voidaan etsiä samalla prosessilla avain kierrokselle r-1. Jatketaan kunnes kaikki kierrosavaimet on selvitetty tai niitä on tarpeeksi jäljellä olevien päättelemiseen.
Tekniikasta on monia erilaisia variaatioita ja siihen on kehitetty erilaisia parannuksia. Normaalisti hyökkääjä pyrkii käyttämään algoritmin kierrosfunktion perusteella kehitettyä menetelmää joka pystyy havaitsemaan lohkoparit (c0, c1) joille D ei taatusti ole pätenyt edelliskierrokselle asti. Tämä nopeuttaa hyökkäystä huomattavasti, sillä D yleensä pätee r-1 kierrosta vain harvoille lohkopareille. Kierrosavaimen koosta riippuen voi olla myös hyvin hyödyllistä kehittää nopea tekniikka potentiaalisten kierrosavainten löytämiseksi kaikkien avainten läpikäymisen sijaan. Tämä on verrattavissa saman salausalgoritmin murtamiseen kun r=1.
Valkopyökit

Valkopyökit ("Carpinus") on kasvisuku koivukasvien (Betulaceae) heimossa. Lajit ovat kesävihantia puita. Sukuun kuuluu 35–40 lajia, jotka kasvavat luonnonvaraisina pohjoisella pallonpuoliskolla. Suurin lajimäärä esiintyy Itä-Aasiassa. Euroopassa kasvaa kaksi ja Pohjois-Amerikassa yksi laji.
Valkopyökit kasvavat hitaan alun jälkeen nopeasti jopa 25 m korkeiksi puiksi. Sileä- tai hammaslaitaiset lehdet ovat halkaisijaltaan noin 7 cm. Lehdet kellastuvat ja kuihtuvat syksyllä, mutta roikkuvat puussa vielä talvellakin. Rungon hopeanpurppurainen sävy auttaa erottamaan valkopyökit pyökkien eli kehtopyökkien ("Fagus") suvusta. 
Joitakin lajeja kasvatetaan myös bonsaina.
Mary Johnson

Mary Johnson (alk. "Astrid Maria" o.s. "Carlsson"; 11. toukokuuta 1896 Eskilstuna Ruotsi – 7. toukokuuta 1975) oli ruotsalainen näyttelijä.
Johnsonin ensiesiintyminen tapahtui 1910-luvulla teatterijohtaja Karin Swanströmin teatteriseurueessa. Miehensä Karl Gerhardin (alk. Johnson) kanssa hän liittyi 1914 Hjalmar Selanderin Nya Teaterniin, joka toimi Göteborgissa. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli "Kärleken segrar" (1916).
Johnson oli naimisissa Karl Gerhardin kanssa 1913–1920, myöhemmin norjalaisen näyttelijän Einar Rødin kanssa ja vihdoin vuodesta 1932 saksalaisen näyttelijän Rudolf Klein-Roggen kanssa.
Sinfonia nro 1 (Mahler)

Gustav Mahlerin sinfonia nro 1 D-duuri on sävelletty noin vuosina 1884–1888, tarkistettu 1893–1896. Säveltäjä kutsui sinfoniaa alun perin "sinfoniseksi teokseksi" ja käytti siitä lempinimeä "Titan", mutta luopui tästäkin nimityksestä myöhemmin. Useat teoksen melodioista on poimittu Mahlerin omasta neljän laulun sarjasta, "Lieder eines fahrenden Gesellen". Teoksen orkestraatio on jo pitkälle kehittynyttä, vaikka kyseessä on säveltäjän ensimmäinen sinfonia. Teosta on tässä mielessä verrattu Richard Straussin "Also sprach Zarathustraan", joka sävellettiin samoihin aikoihin ja joka tunnetaan myös mieleenpainuvasta orkestraatiostaan.
Sinfonian ensimmäinen osa on noin 15 minuutin pituinen ja melodialtaan kepeä. Tässä osassa on paljon hiljaisia hetkiä, joissa luodaan orkestraation keinoin tunnelmaa eri soittimia monipuolisesti hyödyntäen. Toinen osa on noin seitsenminuuttinen ländler, joka on niin ikään tunnelmaltaan kepeähkö. Kolmannen osan ensimmäinen melodia on "Jaakko-kulta"-kansanlaulu molliin siirrettynä. Tässä osassa tulee mukaan myös kansanmusiikille ominaisia melodioita ja lyömäsoittimia. Loppuosa on yli seitsemäntoista minuuttia pitkä, ja siinä kuullaan paljon "myrskyisiä" kohtia, joita Mahler sijoitti paljon myöhempiinkin sinfonioihinsa. Sinfonian lopussa palataan takaisin ensimmäisen osan melodioihin. Teokseen kuului aluksi myös viides osa "Blumine" lopullisen version ensimmäisen ja toisen osan välissä, mutta Mahler jätti sen myöhemmin teoksesta pois, eivätkä useimmat kapellimestaritkaan nykyään esitä tätä osaa. 
Mahlerin ensimmäinen sinfonia on kuulijalle varsin helppotajuinen, ja sen orkestraatio on mielenkiintoinen. Teosta esitetäänkin maailman konserttisaleissa varsin usein, vaikka se ilmestyessään sai varsin vaisun vastaanoton.
Madagaskarinmerikotka

Madagaskarinmerikotka ("Haliaeetus vociferoides") on äärimmäisen uhanalainen Madagaskarin länsirannikolla elävä suurikokoinen merikotka.
Kooltaan madagaskarinmerikotka on noin 70–80 cm. Lajin selkä ja alaosat ovat väriltään tumman punaruskeat. Linnun kaula on valkaeahko. Niskassa ja päälaella on nuorella linnulla ruskeita viiruja. Pyrstö on valkoinen. Madagaskarinmerikotkan voi sekoittaa ainoastaan madagaskarinhiirihaukkaan ("Buteo brachypterus") tai madagaskarinrosvohaukkaan, jotka molemmat ovat madagaskarinmerikotkaa pienempiä ja joilla myös on höyhenpuvussaan enemmän valkoista .
Madagaskarinmerikotkan elinympäristöä ovat metsäiset alueet veden läheisyydessä. Ravintonaan lintu käyttää kalaa. Pesän laji tekee suureen puuhun tai kallion koloon. Madagaskarinmerikotkakannan kooksi arvioidaan noin 220 yksilöä. Lajia uhkaa metsien väheneminen, maaperän eroosio sekä kosteikkoalueiden ottaminen riisinviljelykseen. Lisäksi kantaan ovat vaikuttaneet vähentävästi pesien ryöstely, aikuisten lintujen ammunta, lintujen sotkeutuminen kalaverkkoihin sekä vesien saastuminen.
Sinfonia nro 2 (Mahler)

Gustav Mahlerin sinfonia nro 2 c-molli, lisänimeltään "Ylösnousemussinfonia", on sävelletty vuosina 1884–1894, tarkistettu 1903.
Sopraanolle, altolle, sekakuorolle, orkesterille ja uruille sävelletty toinen sinfonia jatkaa siitä, mihin ensimmäinen päättyy. Teoksen viidestä osasta altto-laulajaa käytetään ensin neljännessä osassa ja finaalin lopussa käytetään sen lisäksi myös sopraanoa ja kuoroa. Heti toisessa sinfoniassaan Mahler lähti viemään sinfoniaa äärimmäisiin mittoihin. Teoksen kokonaiskesto on runsaat 80 minuuttia, ja sen alkuosa kestää noin kaksikymmentä minuuttia. Tässä alkuosassa hallitsevana elementtinä on marssimainen mollissa kulkeva teema. Mahlerin tapaan mennään ajoittain rauhallisiin, kauniisiin jaksoihin ja ajoittain suuriin purkauksenomaisiin voimakkaisiin vaiheisiin. Alkuosaa on luonnehdittu rakenteeltaan "laajennetuksi sonaattimuodoksi". Sinfonian kaksi seuraavaa osaa ovat molemmat kestoltaan noin 10-minuuttisia ja luonteeltaan kepeän tanssimaisia. 
Toinen osa on valssimainen "ländler", kolmas osa taas on Mahlerille tyypillinen, humoristisia sävyjä sisältävä scherzo. Neljäs osa on lyhyt, orkesterin ja alttolaulajan osa, jonka Mahler sävelsi alun perin "Des Knaben Wunderhorn" -kokoelmaansa, mutta poisti sen sieltä käyttääkseen laulua tässä teoksessa. Viimeinen osa on runsaan puolen tunnin mittainen. Sen ensimmäiset kymmenen minuuttia on katkelmallista ja tunnelmoivaa musiikkia. Melodiat eivät lähde käyntiin ennen kuin noin kymmenen minuutin kohdalla seuraavan marssimaisen teeman myötä, joka on välillä jäntevä ja hilpeä, mutta muuttuu myöhemmin raskassävyisemmäksi. Ennen kuoron mukaan tuloa seuraa vielä runsaan viiden minuutin mittainen tunnelmoiva jakso, jossa kuullaan esimerkiksi konserttilavan ulkopuolelle siirrettyjen torvien ja huilujen rytmiltään hyvin vapaamuotoinen osa. Lopulta tulevat mukaan kuoro ja solistit. Finaalin päätös alkaa kuoron "mystisellä" ("mysterioso") osuudella mutta yltyy mahtipontiseksi.
Sinfonia nro 3 (Mahler)

Gustav Mahlerin sinfonia nro 3 d-molli on sävelletty vuosina 1893–1896, tarkistettu 1906. Teos on sävelletty altolle, naiskuorolle, poikakuorolle ja orkesterille.
Mahlerin kolmas sinfonia on säveltäjän pisin. Kapellimestarista riippuen sen kesto on noin 90-100 minuuttia. Ensimmäinen osa ("Kräftig. Entschieden") on valtava, yli puolituntinen kokonaisuus, jossa toistuvat moneen kertaan samat rytmiset aiheet sekä teemat. Lyömäsoittimet ovat tärkeässä asemassa ensimmäisessä osassa. Toinen osa, "Tempo di menuetto", alkaa oboen soittamalla kepeällä teemalla, josta kehitytään tahtilajivaihdosten myötä aivan erilaiseen tunnelmaan. Kolmas osa, "Scherzo", alkaa hiljaisilla puupuhaltimien melodian tyngillä. Tämäkin osa on lähes kaksikymmenminuuttinen ja siinä on pitkä, postitorvelle tarkoitettu soolo. Neljännessä osassa on mukana alttosolisti. Sanat ovat Nietzschen Zarathustran keskiyönlaulusta; "O Mensch! Gib acht!" 
Viides osa on sinfonian lyhyin, mutta juuri siinä ovat mukana naiskuoro ja poikakuoro, sekä yhä myös alttosolisti. Kuorot laulavat Des Knaben Wunderhorn -runokokoelman tekstiä. Tämä osa on ehkäpä kaikista valoisin kaikista sinfonian osista. Finaali, joka sekin reilusti yli kaksikymmenminuuttinen, on rauhallinen tempoltaan ja myös monin paikoin sävyltään. Mahler ei kiirehdi minkään kanssa, kunnes lopulta sinfonia päättyy mahtaviin D-duurisointuihin koko orkesterin soittamina ja kaksien patarumpujen rytmittäminä.
Sinfonia nro 9 (Mahler)

Gustav Mahlerin sinfonia nro 9 D-duuri on sävelletty vuosina 1908–1909. Yhdeksäs sinfonia jäi Mahlerin viimeiseksi valmiiksi sinfoniaksi. Lähestyvästä kuolemastaan tietoinen säveltäjä teki siitä jäähyväisensä musiikille (Leonard Bernsteinin mukaan teos oli Mahlerin "testamentti ja viimeinen tahto"). Kuoleman läsnäolo on jatkuvasti havaittavissa – hetkittäiset toivonpilkahdukset vaihtuvat pian jälleen epätoivoon.
Noin 80–85-minuuttinen teos koostuu neljästä osasta: "Andante" on taistelua toivon ja tuskan välillä; toinen osa on tanssinomainen mutta raskas "Ländler"; kolmannen osan groteskissa "Scherzossa" (jota kutsutaan myös nimellä "Rondo Burlesque") on mukana häivähdyksenomainen kaunis teema, joka ennakoi "kymmenettä sinfoniaa"; finaali on riipaiseva "Adagio", jossa jouset saavat aikaan sanoin kuvaamattoman kiihkeän tunnelman, kunnes ne lopussa hiipuvat hiljalleen pois ilman Mahlerille tyypillistä huikeaa loppuhuipennusta.
Rendille

Rendille on afrikkalainen etninen ryhmä, joka asuu Kaisut-aavikolla Keniassa ja on sukua somalialaisille paimentolaisille. National Geographicin mukaan se kuuluu katoaviin kulttuureihin.
Rendillet ovat paimentolaisia, jotka matkaavat kameleineen 16 000 neliökilometrin alueella Pohjois-Keniassa. Naiset, lapset ja vanhukset asuvat puolipysyvissä kylissä, naisten rakentamissa majoissa, joita siirretään muutaman kerran vuodessa. Rendillet uskovat, että he eivät asu autiomaassa sattumalta, vaan se on heidän "luvattu maansa".
Rendillejen ravintoon kuuluu liha sekä veren ja maidon sekoitus, "Banjo". Perinteisesti miehet pukeutuvat kietomalla kankaan vartalonsa peitoksi, kun taas naiset pukeutuvat vuohien ja lampaiden nahoista tehtyyn lannevaatteeseen joka jättää ylävartalon paljaaksi.
Rendille-kulttuuriin kuuluu eri sukupuolta olevien erottaminen tärkeissä perinteisissä menoissa. Naiset eivät saa puhua tai ystävystyä miesten kanssa ja heidät on suljettu uskonnollisten riittien ulkopuolelle avioliittoa lukuun ottamatta. Rendillen kieli kuuluu afro-aasialaisiin kieliin. Sen puhujat ovat katoamassa sillä uusi sukupolvi puhuu mieluummin samburua.
Musta aukko (teatteri)

Musta Aukko on Matinkylässä Espoossa toimiva harrastajateatteri. Teatteri on perustettu vuonna 1979 ja toiminta tapahtuu pääosin Matinkylän monitoimitalon teatterisalissa.
Näytelmien ohjauksesta ovat (1990 lähtien) vastanneet lähinnä Asta Vuori, (2008, 2005, 2004, 2003, 2001, 1994) sekä Taina Lehtisalo (2004, 1999, 1998, 1997, 1992, 1991). Yksittäisiä ohjauksia ovat tehneet Timo Turtiainen, Jouni Nurminen, Timo Hannelin, Harri Liuksiala, Jan Matvejeff, Asta Vuori ja Hillevi Westman.
Vuoden 2008 tuotantona oli "Takapirut" jonka teksti on Alistair Beatonin käsialaa, ohjaajana Asta Vuori.
Teatteri Musta Aukko on Suomen Harrastajateatteriliiton ja Työväen Näyttämöiden Liiton jäsen.
Salli Richardson

Salli Elise Richardson-Whitfield (s. 23. marraskuuta 1967) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt useissa elokuvissa, mutta myös television puolella muun muassa "Eureka"-sarjassa.
Chicagossa syntynyt Richardson meni vuonna 2002 naimisiin näyttelijäkollegansa Dondre Whitfieldin kanssa.
Andrea Benelli

Andrea Benelli (s. 28. kesäkuuta 1960 Firenze, Italia) on italialainen haulikkoampuja, maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Benelli on saavuttanut olympialaisissa skeetissä kultaa Ateenassa 2004 ja pronssia Atlantassa 1996. Lisäksi hän on saavuttanut MM-kilpailuissa kaksi henkilökohtaista kultaa (1987 ja 1990), seitsemän joukkuekultaa (1981, 1986, 1989, 1993, 1994, 1999 ja 2006), yhden henkilökohtaisen hopean (1986), kolme joukkuehopeaa (1985, 1987 ja 1995), yhden henkilökohtaisen pronssin (1999) ja kaksi joukkuepronssia (2003 ja 2005).
Das Lied von der Erde

Das Lied von der Erde ("Maan laulu") on Gustav Mahlerin sinfoninen lauluteos altolle, tenorille ja orkesterille. Teos on sävelletty kahdeksannen sinfonian jälkeen vuosina 1908–1909.
Laulujen tekstit ovat ranskan kautta saksaksi käännettyjä kiinalaisia runoja. Teoksessa on sekä altolle että tenorille kolme laulua. Mahler kirjoitti, että baritoni voi korvata alton, jos välttämätöntä – ja sellaisiakin levytyksiä on tehty. Teoksen aloittava ensimmäinen tenorin kappale on elämän turhuutta kuvaava ironisella tavalla mahtipontinen "juomalaulu". Sen jälkeen tulee alton yksinäistä syksyä käsittelevä apaattinen laulu. Kolmas kappale (tenorille) käsittelee nuorisoa, ja se on sävyltään hilpeä, ja sen melodia ja orkestraatio kuulostavat osin kiinalaiselta musiikilta. Neljäs laulu on alton kauneutta käsittelevä kappale, jossa kuvataan nuoria neitoja ja ratsastajia. Kappaleen siro melodia keskeytyy ratsastajien saapuessa orkesterin voimakkaaseen osioon. Ennen finaalia kuullaan vielä lyhyt tenorin osa, jossa lintu kertoo juopolle kevään tulosta. 
Altolle sävelletty finaali on teoksen ylivoimaisesti pisin osa, ja sen puolen tunnin kesto on suunnilleen yhtä pitkä kuin aikaisemmat osat yhdessä. Finaali on tunnelmaltaan osin lähellä apaattista toista osaa, joka oli myös alton esittämä. Finaaliin sisältyy kaksi runoa, jotka molemmat käsittelevät jäähyväisten jättämistä. Välillä finaalissa seuraa pidempiä instrumentaalisia jaksoja, mutta kovin voimakkaita kohtia ei kuitenkaan kuulla, vaan kamarimusiikin tavoin orkestraatio suosii yksittäisten soittimien soolo-osuuksia. Teoksen kokonaiskesto on runsas tunti.
Säveltäjä Arnold Schönberg on muokannut teoksen orkesteriosuudesta version kamariorkesterille.
Nouria Mérah-Benida

Nouria Mérah-Benida (; s. 19. lokakuuta 1970 Alger) on aktiiviuransa päättänyt algerialainen yleisurheilija ja olympiavoittaja, joka kilpaili keskimatkoilla. Hän voitti kultaa Sydneyn olympialaisissa 2000 1500 metrin juoksussa. Mérah-Benida menestyi myös muissa kilpailuissa: vuoden 1999 Pan-Afrikan kisoissa hän voitti hopeaa sekä 800 että 1500 metrin matkoilta. Lisäksi hän saavutti hopeaa 800 metriltä ja kultaa 1500 metriltä vuoden 2000 Afrikan-mestaruuskilpailuissa.
Debrah Farentino

Debrah Farentino (s. 30. syyskuuta 1959) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan rooleista muiden muassa televisiosarjoissa "Maa 2" ja "Eureka".
Farentinolla on ollut neljä avioliittoa. Hänen nykyinen puolisonsa on ohjaaja Gregory Hoblit, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1994.
Pekka Kangasalusta

Pekka Kangasalusta (s. 22. syyskuuta 1977 Jurva) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkoilija. Vuodesta 2022 alkaen hän on toiminut Saksan pääsarja DEL-joukkue Bietigheim Steelersin päävalmentajana.
Uran alku.
Ensimmäiset pelinsä Pekka Kangasalusta pelasi Jurvassa, mutta koska Jurvassa ei ollut jäähallia, hän siirtyi jo varhaisessa vaiheessa edustamaan Kurikan Ryhtiä. Kun Kangasalusta kasvoi pelaajana, hän siirtyi pelaamaan juniorisarjoissa Vaasan Sportin riveissä. Muutaman Vaasan-vuoden jälkeen hän muutti Tampereelle jo 15-vuotiaana ja pääsi Ilveksen junioreihin. Jo kaudella 1994–1995 pelaamaan edustusjoukkueen mukana kaksi ottelua. Seuraavalla kaudella hän edusti A-nuoria, mutta kävi kokeilemassa myös aikuisten pelejä niin Kooveen riveissä I-divisioonassa kuin Ilveksessäkin. Keväällä 1996 Kangasalustan tilastoihin merkattiin kaksi SM-liigan pudotuspeliä Ilveksen riveissä.
Ura pelaajana.
Kangasalusta vakiinnutti liigapaikkansa Ilveksessä kaudella 1996–1997, vaikka pelasikin vielä muutamia A-junioreiden pelejä ja edusti Suomea myös nuorten MM-kisoissa. Seuraavasta kaudesta hän pelasi suurimman osan Ruotsissa Malmö Redhawksissa, mutta palasi kaudelle 1998–1999 taas Ilvekseen.
Kaudella 1999–2000 Kangasalusta ehti edustaa kolmea seuraa Suomessa: kahden pelin ajan Ilvestä, 26 ottelun verran HIFK:ta ja lopulta seitsemän ottelun ajan Oulun Kärppien I-divisioonajoukkuetta. Kärpät nousi kauden päätteeksi SM-liigaan, ja Kangasalusta jatkoi joukkueessa.
Syksyllä 2001 Kangasalustan tie vei Turkuun TPS:n riveihin. Siellä hän pelasi yhden kauden kunnes siirtyi uransa kahdeksi viimeiseksi kaudeksi Porin Ässiin. Loukkaantumisista kärsinyt Kangasalusta pelasi kahden viimeisen kautensa aikana SM-liigassa 25 ja 18 ottelua ja joutui lopettamaan ammattilaisuransa vasta 27-vuotiaana. Kaudella 2004–2005 Kangasalusta palasi vielä jäille pelaten Suomi-sarjassa HC Montrealin riveissä 13 ottelun ajan. 
Urallaan Kangasalusta ei pisteillä juhlinut. SM-liigassa hän tienasi kaikkiaan 10 kauden aikana 30 pistettä. Hän oli perusvarma puolustaja, jonka tehtävänä oli puolustaa omaa maalia ja pitää yllä taklauspeliä. Kangasalusta tunnettiin lempinimellä Parru. Etenkin uransa alussa mies kunnostautui kovan pelin taitajana, ja kaudella 1998–1999 jäähyminuutteja kertyi 119 kaikkiaan 44 ottelussa.
Ura valmentajana.
Vuosina 2007–2010 Kangasalusta valmensi Ilveksen juniorijoukkueita, B-junioreiden apuvalmentajana yhden kauden ja A-junioreiden päävalmentajana kaksi kautta. Kaudella 2011–2012 hän toimi Ilveksen edustusjoukkueen apuvalmentajana. 
Ilveksen jälkeen Kangasalusta valmensi kaksi kautta Mestiksen Kiekko-Vantaata päävalmentajana. Vuosien 2014–2017 aikana hän toimi kolmen kauden ajan HIFK:n apuvalmentajana. 
HIFK-aikansa jälkeen hän toimi vuoden Suomen jääkiekkomaajoukkueen apuvalmentajana. Kaudeksi 2018–2019 hänet nimettiin SM-liigassa pelaavan Mikkelin Jukurien päävalmentajaksi. Kauden 2019–2020 aikana hänet vapautettiin tehtävästä.
Kaudeksi 2020–2021 Kangasalusta siirtyi kaksivuotisella sopimuksella apuvalmentajaksi KHL-joukkue Jokereihin.
Muu toiminta.
Kaudella 2010–2011 Kangasalusta toimi Ilveksen pelaajakoordinaattorin tehtävissä.
Angoulêmen sarjakuvafestivaali

Angoulêmen kansainväliset sarjakuvafestivaalit () on Angoulêmessa Ranskassa vuosittain järjestettävä sarjakuvatapahtuma. Festivaaleja pidetään Euroopan suurimpana sarjakuvatapahtumana.
Ensimmäiset Angoulêmen sarjakuvafestivaalit järjestettiin 25. tammikuuta 1974. Vuonna 1972 oli järjestetty sarjakuvanäyttely "Kymmenen miljoona kuvaa", jonka suosio sai Angoulêmen kaupungin järjestämään säännöllisen sarjakuvatapahtuman. Tapahtumassa jaetaan monia eri palkintoja. Grand Prix de la Ville d'Angoulême on palkinto elämäntyöstä sarjakuvan parissa vielä elossa olevalle sarjakuvantekijälle. Tämän palkinnon ovat saaneet esimerkiksi Will Eisner (1975), Jean Giraud (1981), Enki Bilal (1987), Robert Crumb (1999) ja Régis Loisel (2003). Vuoden 2008 palkinto meni parille Philippe Dupuy ja Charles Berberian
Scott Chipperfield

Scott Chipperfield (s. 30. joulukuuta 1975 Sydney, Uusi Etelä-Wales, Australia) on australialainen jalkapalloilija, joka on pelannut pitkään muun muassa sveitsiläisessä Baselin joukkueessa. 180 senttimetriä pitkän Chipperfieldin pelipaikka on vasemmalla laidalla puolustajana tai laitalinkkinä. Hänellä on myös Sveitsin kansalaisuus.
Chipperfield on edustanut ammattilaisuransa aikana myös muun muassa australialaista Wollongong Wolvesia. Baseliin hän siirtyi vuonna 2001 käytyään sitä ennen epäonnistuneella testijaksolla Boltonissa. Australian maajoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä vuonna 1998. Hän on ollut maajoukkueen mukana muun muassa MM-kisoissa 2006, joissa hän pelasi Australian jokaisessa neljässä ottelussa. Hän pelasi kaikkiaan 68 maaottelua ja teki niissä 12 maalia.
Dee Palmer

Dee Palmer (synt. David Palmer, 2. heinäkuuta 1937 Lontoo, Iso-Britannia) on brittiläinen säveltäjä/sovittaja ja Jethro Tull -yhtyeen entinen kosketinsoittaja. 
Nuoruusvuosinaan Palmer opiskeli säveltämistä ja musiikkia Royal Academy of Music -oppilaitoksessa opeteltuaan ensin soittamaan klarinettia armeijavuosinaan. Hänen ensimmäinen albumiprojektinsa oli skottilaisen folk-legendan Bert Janschin "Nicola". 
Vuonna 1968 Jethro Tullin manageri Terry Ellis kuuli Palmerin kyvyistä ja kutsui hänet tekemään orkesterisovituksen Tullin ensimmäiselle albumille, "This Was", kappaleeseen "Move On Alone". Palmer teki vaikutuksen yhtyeeseen ja hänet kutsuttiin samana vuonna tekemään jousisovitus "Christmas Song" -singleen. Tämän jälkeen hän teki kaikki jousi- ja orkesterisovitukset tuleviin Jethro Tull -albumeihin ja vuonna 1976 hän liittyi yhtyeeseen toiseksi kosketinsoittajaksi. Hänen tehtävänsä oli lähinnä soittaa syntetisaattorilla jousisovitukset live-konserteissa. 
1970-luvun lopulla hän myös sävelsi yhdessä Tull-miesten Ian Andersonin ja Martin Barren kanssa musiikin balettiin "The Water's Edge". 1980 Ian Andersonin tehtyä sooloalbumiksi tarkoitetun "A"-albumin, levy-yhtiön painostuksesta se julkaistiinkin Jethro Tullin nimellä ja virheellisessä lehdistötiedotteessa kerrottiin David Palmerin saaneen potkut yhtyeestä yhdessä John Evanin ja Barriemore Barlow:n kanssa. Anderson oli pahoillaan tilanteesta, mutta miehet eivät enää palanneet yhtyeeseen. 
Tullin jälkeen Palmer ja John Evan perustivat lyhyt-aikaisen Tallis-yhtyeen, joka yhdisteli klassista musiikkia pop-musiikkiin. Tallisin hajottua Palmer keskittyi elokuvamusiikin tekoon ja sessioihin. Hän teki myös albumeja, joissa rock-yhtyeiden kappaleita oli sovitettu orkesterimuotoon (esimerkiksi Jethro Tull, Genesis, Queen, The Beatles, Yes, Pink Floyd). 
Vuonna 2003 David Palmer muutti etunimensä Dee'ksi ja 2004 alussa hän ilmoitti tehneensä sukupuolenvaihdosleikkauksen ja käyneensä läpi täydellisen vaihdoksen miehestä naiseksi. Hän totesi, että oli tuntenut olevansa nainen jo yli 60 vuotta ja vaimonsa kuoltua hän päätti tehdä vaihdoksen. Ian Anderson on tukenut julkisesti Palmerin päätöstä.
James Farentino

James Farentino (24. helmikuuta 1938 New York – 24. tammikuuta 2012 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt useissa elokuvissa, joiden joukossa ovat "Hurrikaani" (1980) ja "Ninan alibi" (1989). Hänellä oli 1970-luvulla rooli myös television minisarjassa "Jeesus Nasaretilainen".
Farentino voitti Golden Globen vuonna 1967 ja oli ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi 1978. Hän oli neljästi naimisissa.
Out of Jimmy’s Head

Out of Jimmy's Head on yhdysvaltalainen Cartoon Network Studiosin ensimmäinen tuottama televisiosarja, jossa on sekoitus elävää ja piirrettyä kuvaa. Sarja perustuu vuoden 2006 televisioelokuvaan Re-Animated. Out of Jimmy's Headin ovat tuottaneet Brookwell McNamara Entertainment yhdessä Cartoon Network Studiosin kanssa.
Sarjaa esitettiin ensi kerran 14. syyskuuta 2007 Yhdysvalloissa ja Suomessa maksullisella Cartoon Networkilla 7. heinäkuuta 2008.
Juoni.
Sarja jatkaa elokuvan Re-Animatedin tapahtumista, kun varhaisteini-ikäinen Jimmy Roberts joutuu onnettomuuteen Gollyworldissä huvipuistossa, joka perustuu animaatiohahmoon Golly Gopher. Jimmyn aivot vahingoittuvat onnettomuudessa ja hän saa tilalle aivosiirteen myötä kuuluisan piirtäjän Milt Appledayn aivot. Appleday loi muun muassa Golly Gopherin, Tuxin ja Croccon, sekä useita muita piirroshahmoja. Hän kärsi skitsofreniasta, jonka myötä nyt myös Jimmy kykenee näkemään piirroshahmoja oikeassa elämässä. Miltin poika Sonny Appleday haluaa isänsä aivot itselleen, jolla hän suunnittelee tulevansa loistavaksi piirtäjäksi ja valloittavansa tämän avulla maailman.
Hocine Soltani

Hocin Soltani (; s. 27. joulukuuta 1972 Thénia – 1. maaliskuuta 2002 Marseille) oli algerialainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja. Hän voitti kaksi olympiamitalia: kultaa Atlantasta 1996 alle 60-kiloisten sarjasta ja pronssia Barcelonasta 1992 alle 57-kiloisten sarjasta. Soltani voitti myös voitti pronssia vuoden 1991 MM-kilpailuissa Sydneyssä.
Soltanilla oli myös lyhyt, neljän ottelun mittainen ammattinyrkkeilyura.
Soltani katosi maaliskuussa 2002. Hänen eloton ruumiinsa löydettiin Marseillen lähistöltä syyskuussa 2004.
Hocine oli Mebarek Soltanin setä.
Jigoku-Retsuden – New Recordings Best

Jigoku-Retsuden – New Recordings Best on Kiss-yhtyeen kokoelmalevy, joka sisältää uudelleenäänityksiä yhtyeen vanhoista kappaleista. Albumi julkaistiin 27. elokuuta 2008 Japanissa.
Kokoelmalevystä on julkaistu myös versio, joka sisältää bonus-DVD:n Kissin keikalta Budokanista 1977. Konserttitallenne on julkaistu myös "" -DVD:llä. DVD:llä esiintyy yhtyeen alkuperäiskokoonpano.
Vuonna 2009 kokoelmalevy julkaistiin muissa maissa bonuslevynä "Sonic Boom" -albumin erikoispainoksella.
Kokoonpano.
Erikoispainoksen konsertissa soittavat alkuperäiset jäsenet, eli:
Claudia Heill

Claudia Heill (24. tammikuuta 1982 Wien – 31. maaliskuuta 2011 Wien) oli itävaltalainen judoka.
Heill saavutti vuonna 2009 päättyneellä urallaan hopeaa 63 kilon sarjasta Ateenan olympialaisista 2004 ja lisäksi lukuisia EM-mitaleja, joista kolme on pronssista ja kaksi hopeista, kaikki 63 kilon sarjasta. MM-tasolla hän ei yltänyt mitaleille. Pekingin olympialaisissa 2008 Heill sijoittui viidenneksi. Hän lopetti kilpauransa vuonna 2009 ja toimi sen jälkeen juniorivalmentajana.
Heill kuoli 29-vuotiaana maaliskuussa 2011. Hän teki itsemurhan hyppäämällä kerrostalon kuudennen kerroksen ikkunasta.
Clive Bunker

Clive William Bunker (s. 30. joulukuuta 1946 Luton, Iso-Britannia) on brittiläinen rumpali. 
Hän aloitti uransa The Warriors -nimisessä yhtyeessä, kunnes perusti kitaristi Mick Abrahamsin kanssa McGregor's Engine -yhtyeen. Vuonna 1967 Bunker ja Abrahams tutustuivat Blackpoolista tulleisiin Ian Andersoniin ja Glenn Cornickiin ja perustivat Jethro Tullin. Clive Bunker oli yhtyeen rumpalina aina vuoteen 1971 kunnes erosi mennäkseen naimisiin. 
Jethro Tullin jälkeen Bunker on soittanut useiden artistien ja yhtyeiden kanssa, kuten Blodwyn Pig, Robin Trower, Jude, Aviator, Jeff Pain, Manfred Mann, Jack Bruce, Gordon Giltrap, Anna Ryder, Electric Sun, Steve Hillage, Vikki Clayton, Solstice, Uli Jon Roth, Glenn Hughes ja Jerry Donahue.
Bunker on julkaissut sooloalbumin "Awakening" vuonna 1998.
The All-American Rejects

The All-American Rejects on yhdysvaltalainen rockyhtye Stillwaterista, Oklahomasta. Yhtyeen nimi lyhennetään AAR, ja se tarkoittaa 'perusamerikkalaisia hylkiöitä'. Yhtyeen musiikkia on luokiteltu pop rockiksi, alternative rockiksi ja powerpopiksi. Yhtyeen perustivat Tyson Ritter ja Nick Wheeler vuonna 2001. Vuonna 2005 julkaistua läpimurtoalbumia "Move Along" on myyty Yhdysvalloissa tuplaplatinaan oikeuttava määrä, eli kaksi miljoonaa kappaletta.
Historia.
2001–2004.
Vuoden 2001 kesällä The All-American Rejects julkaisi EP:n "Same Girl, New Songs" ja lähti kiertueelle Clayton Rhoadesin kanssa. Kiertueella bändi sai levytyssopimuksen Doghouse Recordsille.
AAR äänitti debyyttialbuminsa "The All-American Rejects", joka julkaistiin vuonna 2003. Levyllä Nick Wheeler soitti rumpuja ja kitaraa ja Tyson Ritter lauloi ja soitti bassoa. Samana vuonna Mike Kennerty ja Chris Gaylor liittyivät bändiin. Ensimmäiseltä levyltä julkaistusta singlestä "Swing, Swing" tuli hitti, josta bändi parhaiten tunnettiin monen vuoden ajan. Heidät leimattiin jopa yhden hitin ihmeeksi kappaleen takia. Vuonna 2004 AAR julkaisi live-DVD:n.
2005–2006.
12. heinäkuuta 2005 The All-American Rejects julkaisi toisen albuminsa "Move Along". Siltä julkaistut singlet "Dirty Little Secret", "Move Along" ja "It Ends Tonight" toivat bändille julkisuutta, listasijoituksia ja vuoden 2006 MTV Video Music Awards -palkinnon parhaasta yhtyeen videosta.
AAR julkaisi myös "The Bite Back EP:n", joka on saatavilla vain iTunesissa.
Vuonna 2006 The All-American Rejects soitti Fall Out Boyn kanssa Black Clouds and Underdogs Tour -kiertueella.
2007–2008.
Yhtye julkaisi "Tournado" -DVD:n 17. heinäkuuta 2007.
AAR soitti vuosina 2007 ja 2008 muun muassa Bon Jovin ja Paramoren kanssa.
Kolmatta albumia on odotettu kauan, ja Alternative Press-lehden listalla vuoden 2008 odotetuimmista albumeista se ylsi toiselle sijalle. The All-American Rejects on ilmoittanut levyn ilmestyvän 15. syyskuuta.
Vanhan Paukun Festivaali

Vanhan Paukun Festivaali on Lapuan Vanhan Paukun kulttuurikeskuksessa järjestettävä musiikkifestivaali. Vanhan Paukun Festivaali järjestetään vuosittain heinäkuun viimeisenä viikonloppuna. Tapahtuma sai alkunsa vuonna 2000, jolloin Eteläpohjalaiset Spelit saapuivat Lapualle. Spelit vietettiin Lapualla kolmena peräkkäisenä vuonna. Spelit lähtivät jälleen kiertämään, mutta festivaali jäi Lapualle vain nimeään muuttaen.
Helmikuussa 2023 Vanhan Paukun Festivaalia tuottanut Lapua Festivals hakeutui yhtiökokouksessaan vapaaehtoiseen konkurssiin. Maaliskuussa 2023 tapahtumalle löytyi uusi järjestäjä, MP-Viihde Oy.
Ohjelmisto.
Vanhan Paukun Festivaalien ohjelma sisältää eri musiikkityylejä, stand up -komiikkaa, tanssia ja teatteria. Vuosittain festivaalin sunnuntaipäivän kruunaa nuorten soittajien Sinfoniaorkesteri Vivo. Vuoden 2013 Vanhan Paukun Festivaali järjestettiin 2.–4. elokuuta 2013.
Vuoden 2012 tapahtumassa esiintyivät muun muassa Jukka Poika, Juha Tapio, Hamilton Groove, Riku Niemi Orchestra ja Jorma Kääriäinen, Telaketju, Sici &amp; The Boogie Brothers, Arttu Wiskari, Palava, Rolls plays Hurriganes ja Soul Operators. Tapahtumassa nähtiin myös Ilkka Aron "Luolamies"-monologi sekä Eija Vilppaan ja Riitta Havukaisen "Hansu ja Pirre -show".
Kontti-kierrätystavaratalo

Kontti-myymälät ovat Suomen Punaisen Ristin secondhand-myymälöitä, joissa myydään lahjoituksena saatuja tuotteita. Kontti-ketjun tulos käytetään Suomen Punaisen Ristin avustustyöhön Suomessa ja maailmalla.
Lahjoitukset.
Kontti-myymälät ottavat lahjoituksina vastaan ehjiä, puhtaita ja hyväkuntoisia vaatteita ja kodin käyttötavaroita. Osa myymälöistä ottaa vastaan myös isoja huonekaluja, osa vain pienempiä kalusteita.
Kontteihin lahjoitetut tavarat päätyvät pääsääntöisesti myyntiin. Vaateapua lähetetään myös humanitäärisenä apuna maailmalle.
Konttien tuloksesta 67 % alueelliseen toimintaan kotimaassa, 25 % Suomen Punaisen Ristin katastrofirahastoon ja 8 % paikallisten Punaisten Ristien toimintavalmiuden kehittämiseen maailmalla
Kontit työllistäjänä.
Kontit on työpaikka palkkatukeen tai työkokeiluun oikeutetuille. Kontti on monimuotoinen työyhteisö, jossa henkilöstölle tarjotaan tukea, koulutusta ja muita valmiuksia työelämään.
Konteissa on erilaisia työtehtäviä: lahjoitustavaran lajittelu, tavarankäsittely, silitys, kunnostus, siistiminen, tuotehinnoittelu, esillepano, myynti, varastotyö, kuljetuspalvelu, huonekalumyynti, urheiluväline- ja pienkonehuolto, myymäläkassa, somistus ja myymälämarkkinointitehtävät.
Sijainti.
Kontti-ketjun hallintokonttori sijaitsee Helsingissä. Kontti-myymälät sijaitsevat Espoossa, Helsingissä, Joensuussa, Kuopiossa, Lahdessa, Lappeenrannassa, Oulussa, Porissa, Rovaniemellä, Tampereella, Turussa ja Vantaalla.
Kontilla oli myymälä myös Tikkurilassa, kunnes Anttilan vanha liikerakennus purettiin vuonna 2016.
Kesällä 2020 uutisoitiin suunnitelmista avata verkkokauppa. Verkkokauppa avautui helmikuussa 2021 Kontti-ketjun 20-vuotisjuhlan kunniaksi.
Tilastollinen merkitsevyys

Tilastollinen merkitsevyys tarkoittaa tilastotieteessä sitä, että on epätodennäköistä, että tulos olisi sattumaa. "Tilastollisesti merkitsevä ero" tarkoittaa ainoastaan, että ero on olemassa, ei sitä että se olisi erityisen suuri tai muuten merkittävä. 
Tilastollisen merkitsevyyden käsitettä tarvitaan, koska tilastollisessa tutkimuksessa ei useinkaan ole käytettävänä koko perusjoukkoa, vaan ainoastaan rajallinen otos siitä. Otoksessa on perusjoukkoon verrattuna aina jonkin verran sattuman aiheuttamaa heilahtelua, joten otoksissa havaittu ero esimerkiksi keskiarvossa ei sellaisenaan todista mitään ennen kuin se on todettu tilastollisesti merkitseväksi.
Tilastollista merkitsevyyttä testataan tilastollisilla testeillä. Usein asetetaan nollahypoteesi, jonka mukaan perusjoukoissa ei ole eroa. Testit antavat usein p-arvon, joka kertoo, miten todennäköinen havainto on sillä oletuksella, että nollahypoteesi on totta. Rajana voi olla esimerkiksi 0,05, jota pienemmillä arvoilla nollahypoteesi hylätään ja ero katsotaan tilastollisesti merkitseväksi. Tällä tavalla aineistossa havaittu ero katsotaan siis tilastollisesti merkitseväksi, kun sen todennäköisyys esiintyä sattumalta on pienempi kuin 0,05 (5 %).
Yleisesti käytettyjä merkitsevyystasoja ovat
Belcastel (Aveyron)

Belcastel [bɛlkastɛl] on kylä ja kunta Aveyronin departementissa Midi-Pyrénées’n hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 251 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Belcastelin pinta-ala on 11 neliökilometriä.
Paristakymmenestä maatilasta koostuva Belcastelin kunta kuuluu vanhan linnan ympärille rakentuneen keskustaajamansa ansiosta kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön "Les Plus Beaux Villages de France". Aveyronin departementissa järjestön jäsenkyliä on sen lisäksi yhdeksän: Brousse-le-Château, Conques-en-Rouergue, La Couvertoirade, Estaing, Najac, Peyre (Comprégnacin kunnassa), Saint-Côme-d'Olt, Sainte-Eulalie-d'Olt ja Sauveterre-de-Rouergue.
Brousse-le-Château

Brousse-le-Château on kunta Aveyronin departementissa Midi-Pyrénées'n hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 163 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Brousse-le-Châteaun pinta-ala on 16 neliökilometriä.
Kunta on valittu kauneimpien ranskalaiskylien "Les Plus Beaux Villages de France" -järjestön jäseneksi.