tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ernst Cassirer

Ernst Cassirer (28. heinäkuuta 1874 Breslau, Saksa – 13. huhtikuuta 1945 New York, N.Y.) oli saksalainen uuskantilainen filosofi, joka muistetaan ennen kaikkea esittämästään kulttuurifilosofisesta näkemyksestä.
Elämä.
Cassirer syntyi juutalaiseen perheeseen Sleesiassa. Hän aloitti opintonsa vuonna 1892 Berliinin yliopistossa oikeustieteen opiskelijana, mutta vaihtoi kuitenkin alakseen saksalaisen kirjallisuuden ja filosofian. Vuonna 1896 Cassirer siirtyi opiskelemaan Marburgin yliopistoon, jossa hänen keskeisinä opettajinaan toimivat uuskantilaiset Hermann Cohen ja Paul Natorp. Vuonna 1899 Cassirer väitteli tohtoriksi aiheenaan Natorpin ohjauksessa tutkimuksella "Kritik der mathematischen und naturwissenschaftlichen Erkenntnis".
Juutalaisena Cassirerin ei ollut helppoa luoda itselleen akateemista uraa. Vuonna 1906 hän julkaisi virkaväitöskirjansa, minkä jälkeen hän toimi kolmentoista vuoden ajan dosenttina Berliinin yliopistossa. Vuonna 1919 Cassirerin onnistui päästä vastaperustetun Hampurin yliopiston filosofian professorin virkaan. Tässä virassa hän toimi vuoteen 1933 asti, jolloin kansallissosialistinen puolue nousi valtaan ja Cassirer joutui poistumaan maasta.
Cassirer pakeni ensin Britanniaan, missä hän toimi vuosina 1933–1935 luennoitsijana Oxfordin yliopistossa. Vuodesta 1935 vuoteen 1941 Cassirer oli professorina Göteborgin yliopistossa. Vuodesta 1939 lähtien hän oli myös Ruotsin kansalainen. Toukokuussa 1941 hän kuitenkin muutti edelleen Yhdysvaltoihin. Hänestä tuli ensin vieraileva luennoitsija Yalen yliopistoon (1941–43) ja mutta lopulta hän muutti New Yorkiin, jossa hän toimi kahden viimeisen elinvuotensa ajan Columbian yliopiston luennoitsijana.
Filosofia.
Cassirer oli erikoistunut filosofian historiaan. Hänen kolmessa osassa ilmestynyt päätyönsä "Philosophie der symbolischen Formen" (1923–29, "Symbolisten muotojen filosofia") oli merkittävä kulttuurifilosofian teos. ”Ihminen on symbolinen eläin” kirjoittaa Cassirer tekstissään "An Essay on Man" (1944). Siinä missä eläin muodostaa todellisuuskäsityksensä vaistojensa varassa, rakentaa ihminen oman symbolisen maailmansa, joka toimii rakenteena ja muotona havainnoille todellisuudesta. Tältä osin Cassirer on paljon velkaa Immanuel Kantin transsendentaaliselle idealismille. Pääajatuksena on, että ihmiset eivät voi tuntea todellisuutta sellaisenaan, vaan heidän käsityksiään muokkaa se kuinka he vastaanottavat ne.
Grob G109

Grob G109 on saksalainen kaksipaikkainen rinnakkainistuttava moottoripurjelentokone. 
Koneessa on yleensä voimanlähteenä 2–2,4-litrainen Limbach-lentomoottori, josta saadaan tehoa noin 80–100 hevosvoimaa. Toiminta-aika koneella on noin 5 tuntia per tuhat kilometriä (ilman reservejä), ja tyypillinen matkalentonopeus koneella on 150–170 km/h. Kone on purjelentokonemaisuudestaan johtuen varsin liitokykyinen, ja moottori sammutettuna se lentää tyynessä säässä kilometrin korkeudesta vielä noin 30 kilometriä.
Eusebios

Eusebios () tai Eusebius (lat.) on seuraavien historiallisesti merkittävien henkilöiden nimi:
Hinajana

Hinajana (sanskritia; devanagari: हीनयान; IAST: "hīnayāna"; 'pieni vaunu') on mahajana-buddhalaisten käyttämä nimitys niistä vanhemmista buddhalaisista koulukunnista, jotka sitoutuvat paali-kaanoniin. Muihin buddhalaisuuden suuntauksiin verrattuna hinajanaa pidetään konservatiivisena.
Termin käytöstä ja merkityksestä on useita mielipiteitä oppineiden ja buddhalaisten keskuudessa, monesti termiä on pidetty halventavana. Neutraalimpia termejä hinajana-buddhalaisuudelle ovat toisinaan käytetyt nikāya-buddhalaisuus ja "śrāvakayāna". Näillä molemmilla termeillä on kuitenkin myös muita käyttöjä. Ainoa nykyään olemassa oleva hinajana-buddhalainen suuntaus on theravada-koulukunta.
Luettelo Intian kansallisista kielistä

Tämä on luettelo Intian kansallisista kielistä. Intiassa on käytössä 22 virallista kieltä, jotka on lueteltu perustuslain liitteessä 8. Intian virallinen kieli on devanagariaakkosin kirjoitettu hindi ja keskushallinnon kieli on englanti Intian perustuslain artiklan 343 mukaan.
Mäkkylän kummitus

Mäkkylän kummitus on vuoden 1946 lopulla vajaan kuukauden ajan yksittäiseen taloon keskittynyt selittämättä jäänyt poltergeist-ilmiö. Ilmiö sai suomalaisessa lehdistössä suurta huomiota.
Ilmiöt alkoivat 10. lokakuuta vuonna 1946 Mäkkylässä nykyisellä Helsingin ja Espoon rajalla. Konstaapeli August Heinosen taloon suuntautui pari viikkoa kivien heittelyä. Kivisade ajoittui illan hämärtyessä aina kello 22 saakka. 
Kivisade loppui ja pari päivää oli aivan rauhallista, kunnes 21. lokakuuta talon sisätiloissa alkoi esineiden lentely itsestään. Asukkaat todistivat muun muassa kukkaruukun putoavan pöydältä, uunin luukkujen avautuvan sisältöjen lentäessä ulos ja silitysraudan lentävän ilman poikki.
Lehdet kirjoittivat ilmiöistä ensimmäisen kerran 26. lokakuuta. Talon ympärille kertyi juttujen tuomana väkeä, joka aiheutti levottomuuksia. He syyttivät asukkaita "Mustan Raamatun" lukijoiksi, ja August Heinosta lyötiin. Ilmiöille kertyi enemmän todistajia. Muiden muassa sähköasentajat näkivät sulakkeiden irtoavan sulaketaulusta.
Kritiikki ja todenperäisyys.
Poliisi selvitti kummittelua alusta alkaen. Leppävaaran poliisiasemalta oli jopa kymmenen poliisia etsimässä kivien heittelijää löytämättä syyllistä. Kivien heittelyä oli poliisinkin mukaan tapahtunut, mutta esineiden lentelyn sisätiloissa se katsoi olevan sensaationhakuista liioittelua. Samoin, kenenkään poliisimiehen ei myönnetty nähneen lentelyä tai uskoneen sen todenperäisyyteen.
Mäkkylän kummituksen sanotaan lopettaneen kummittelunsa kuukauden vaihteessa.
Tapahtumien aikaan poliisina Leppävaarassa toiminut Reino Lindfors on myöhemmin paljastanut pojalleen Mäkkylän kummituksen olleen huijausta. Reino oli kertonut asiasta pojalleen vuonna 1996. Kun poliisit olivat ympäröineet talon, hieman yli 20-vuotias mies oli tilaisuuden tullen kaivanut taskustaan kiviä ja kivisade alkoi tämän jälkeen. Kun poliisi sai miehen kiinni itse teossa, ei kummitteluja talossa enää havaittu. Asiasta ei tuolloin tehty sen suurempaa numeroa.
Maurice Utrillo

Maurice Utrillo, oikealta nimeltään Maurice Valadon (26. joulukuuta 1883, Pariisi – 5. marraskuuta 1955 Dax, Landesin departementti) oli ranskalainen, Pariisin koulukuntaan kuulunut taidemaalari.
Maurice Utrillo syntyi Montmartrella Pariisissa taidemaalari Suzanne Valadonin aviottomana lapsena. Espanjalainen kirjailija Miguel Utrillo tunnusti hänet pojakseen. Utrillon elämää hallitsivat voimakas alkoholisoituminen ja mielenterveydelliset ongelmat, joita hän purki maalaustaiteeseensa. Silti hän vietti mielisairaaloissa ja parantoloissa osia elämästään.
Utrillo maalasi konemaisesti, spontaanisti, valtavalla nopeudella ja kulki tarjoamassa vielä märkiä kankaitaan kapakoihin punaviiniä saadakseen. Erilaiset seinät ja muurit ovat hänen tuotannossaan keskeisellä sijalla. Pääosan maalauksistaan hän teki Montmartrella. Hänen taiteestaan voidaan erottaa valkoinen kausi 1908–1914, jolloin hän käytti paljon sinisen ja ruskean sävyjä valkoisia seiniä maalatessaan. Hän kuvasi vaaleita seinäpintoja sitomalla värit yhteen liiman ja liitujauhon sekoituksella. Herkkä värisommittelu tehostaa teoksen surullista tunnelmaa. Utrillon katsotaan kuvanneen Montmartren hökkeleiden ja kapakoiden lakastunutta viehätystä paremmin kuin kukaan muu. 
Utrillo alkoi saavuttaa menestystä taiteilijana vuoden 1910 tienoilla, ja hänestä tuli kansainvälisesti tunnettu taiteilija. Hän ei kuitenkaan koskaan päässyt yli sairaudestaan. Itsemurhayritystä seurasi pitkäkestoinen sekavuustila ja toipilasaika. Myöhemmin hän löysi uskonnosta helpotusta tilaansa. Hän yritti herättää huomiota käyttäytymällä erikoisesti: hänen luokseen sai tulla vain tietynväriseen asuun pukeutuneena. Hän soitti harmonia ja ilmoitti säveltävänsä suurta sinfoniaa, tai leikki pienellä sähkörautatiellä. Vuonna 1935 hän avioitui Lucie Valoren kanssa. Tämä alkoi valvoa hänen elämäänsä ja loi suuren omaisuuden keinottelemalla miehensä maineella ja tauluilla. Maurice Utrillo kuoli 5. marraskuuta 1955.
Cristóbal de Morales

Cristóbal de Morales (noin 1500 Sevilla – 7. lokakuuta 1553 Marchena) oli yksi aikansa tärkeimmistä espanjalaisista säveltäjistä.
Elämä.
Morales syntyi ja opiskeli Sevillassa. Vuonna 1535 Morales muutti Roomaan, jossa hän toimi jonkin aikaa laulajana kuorossa. Vuonna 1545 hän palasi Espanjaan. Morales kuoli Marchenassa.
Musiikki.
Lähes kaikki Moralesin teokset ovat uskonnollista musiikkia. Hän sävelsi muun muassa yli 100 motettia sekä monta messua.
Giovanni Gabrieli

Giovanni Gabrieli (noin 1553 – 12. elokuuta 1612) oli italialainen säveltäjä ja urkuri. Gabrieli syntyi Venetsiassa ja aloitti musiikinopiskelun luultavasti setänsä Andrea Gabrielin johdolla. Lisäksi häntä mahdollisesti opetti Orlando di Lasso. Myöhemmin Gabrielista tuli yksi Euroopan arvostetuimmista säveltäjistä.
Gabrieli ansioitui sekä maallisen että uskonnollisen musiikin säveltäjänä.
Opetustyö.
Giovanni Gabrieli oli myös merkittävä opettaja. Erityisen suuri vaikutus hänellä oli Alppien pohjoispuolisen Euroopan musiikilliseen kehitykseen, sillä monet hänen sittemmin huomattaviin asemiin nousseista oppilaistaan olivat kotoisin saksankieliseltä kielialueelta. Seuraavat 16 muusikkoa opiskelivat todistetusti Gabrielin johdolla: Gregor Aichinger, Melchior Borchgrevinck, Hans Brachrogge, Christoph Clemsee, Christoph Cornet, Johann Grabbe, Gallus Guggumos, Paul Homberger, Christoph Kegel, Niels Mortensen Kolding, Wilhelm Lichtlein, Hans Nielsen, Mogens Pedersøn, Giacomo Rondenin, Heinrich Schütz ja Alessandro Taddei. Myös seuraavia 17 muusikkoa pidetään (tai ainakin vanhemmassa tutkimuskirjallisuudessa on pidetty) mahdollisina Gabrielin oppilaina: Andreas Aagesen, Wilhelm Egbertsen, Alessandro Grandi, Alvise Grani, Giovanni Battista Grillo, Georg Gruber, Adam Gumpelzhaimer, Hans Leo Haßler, Georg Poss, Michael Praetorius, Giovanni Priuli, Francesco Spongia detto Usper, Francesco Stivori, Jan Pieterszoon Sweelinck, Pater F. Thaddeo, Giovanni Valentini ja Mikołaj Zieleński.
Sulawesi

Sulawesi eli Celebes on Isojen Sundasaarten kolmanneksi suurin saari Indonesiassa Kaakkois-Aasiassa. Suurin Sulawesin saarella sijaitseva kaupunki on yli 1,3 miljoonan asukkaan Makassar.
Maantiede ja luonto.
Päiväntasaaja kulkee Sulawesin läpi. Sulawesi on pääosin vuoristoinen, mutta etenkin eteläisissä osissa on laajoja tasankoja. Saaressa on neljä niemimaata, jotka muodostavat kolme merkittävää merenlahtea. Saarella on noin 5 500 kilometriä rantaviivaa. Korkein vuori on 3 455 metrin korkeuteen yltävä Rantekombola. Saarella vallitsee pääasiassa kostea trooppinen ilmasto. Merkittävimpiä syviä järviä ovat Towuti, Poso ja Matana, ja saarella virtaavat joet ovat lyhyitä. Kasvillisuutena on sademetsiä ja monsuunimetsiä, rannikolla mangrovemetsiä.
Sulawesin eläimistö on erilainen kuin muualla Indonesiassa, etenkin lännempänä olevilla Wallacen linjan toisella puolella olevilla saarilla. Sulawesin erikoisuuksiin lukeutuvat kummituseläimet, esimerkiksi celebesinkummituseläin ("Tarsius tarsier"), sekä harvinainen pieni puhvelieläin anoa, oma sivettieläinlaji celebesinpalmunäätä ja useita muita sivettieläimiä.
Historia.
Sulawesille alkoi muodostua sulttaanikuntia 1500-luvulla, kun saaren valtioiden hallitsijat kääntyivät islaminuskoon. Portugalilaiset saapuivat saarelle vuonna 1512 pyrkiessään hallitsemaan maustekauppaa, mutta alankomaalaiset perustivat Makassariin kaupankäynnin keskuksen vuonna 1607 ja alkoivat asteittain hallitsemaan saarta. 1800-luvun alkupuolella Alankomaat hallitsi saaren rannikkoalueita, ja vuonna 1911 se sai täyden hallinnan saaresta. Japani miehitti Sulawesin toisen maailmansodan aikana, ja saaresta tuli osa Indonesiaa vuonna 1950. Saarella on tämän jälkeen ollut kapinoita, mihin Indonesian hallitus vastasi perustamalla Gorontalon provinssin vuonna 2001 ja Länsi-Sulawesin provinssin vuonna 2004.
Provinssit.
Sulawesilla sijaitsevat seuraavat Indonesian provinssit:
Khaironeian taistelu

Khaironeian taistelussa Makedonian kuningas Filippos II kukisti Kreikan kaupunkivaltiot joita johtivat Ateena ja Theba. Taistelu käytiin elokuussa 338 eaa. Boiotiassa lähellä Khaironeiaa. Taistelun jälkeen Filippos kokosi kreikan kaupungit Korintin liittoon jonka johtajaksi hänet myös valittiin.
Taistelukenttä oli Khaironeian kaupungin ja Kefissos-joen välissä. Filippoksen poika Aleksanteri johti makedonialaista raskasta ratsuväkeä joka oli makedonialaisten vasemmalla siivellä. Filippos asetti jalkaväkensä keskelle, ja johti itse oikeaa siipeä. Ateenalaiset olivat Filipposta vastapäätä ja thebalaiset oikealla siivellä. Heti Aleksanteria vastapäätä oli Theban pelätty pyhä joukko.
Historioitsija Polyainos mainitsee kirjassaan "Strategemata" että makedonialaiset käyttivät taistelussa hyväkseen sotajuonta. Filippoksen johtama oikea siipi perääntyi ateenalaisten edeltä. Ateenalaiset luulivat olevansa voitolla ja ryntäsivät makedonialaisten perässä. Sekasorrossa ateenalaisten falangi hajosi ja makedonialainen ratsuväki hyökkäsi syntyneitä aukkoja kohtaan. Kun makedonialaisten oikea siipi teki vielä vastahyökkäyksen lähtivät ateenalaiset pakoon. Thebalaiset jäivät nyt makedonialaisen jalkaväen ja ratsuväen väliin ja heidät lyötiin perusteellisesti. Theban 300-henkinen pyhä joukko tapettiin viimeiseen mieheen.
Muhammad Nagib

Ali Muhammad Nagib (, 19. helmikuuta 1901 Khartum – 28. elokuuta 1984 Kairo) oli Egyptin tasavallan ensimmäinen presidentti 18. kesäkuuta 1953 – 14. marraskuuta 1954.
Nagibin isä, joka oli Egyptin armeijan sotilas, ei halunnut pojastaan sotilasta, vaan Nagib opiskeli ensin kääntäjäksi, suoritti myöhemmin tutkinnon valtiotieteistä ja toisen oikeustieteistä. Hänen äitinsä oli sudanilainen. Nagib osasi ranskaa, saksaa, italiaa ja englantia, lisäksi hän alkoi myöhemmin opetella hepreaa. Hän ei suorittanut tohtorintutkintoa vaan lähti sittenkin armeijauralle.
Muhammad Nagib valmistui kuninkaallisesta sotilasakatemiasta Kairossa. Hän oli kenraalina vuoden 1948 arabien ja Israelin sodassa. Hän liittyi 1949 vallankumoukselliseen vapaiden upseerien liikkeeseen ja nousi sen johtoportaaseen. Liikkeen johtajan eversti Gamal Abdel Nasserin tavoitteena oli syöstä vallasta brittien hallinnassa ollut kuningas Faruk.
Heinäkuun 23. päivänä 1952 ryhmä iski ja kuningas syöstiin vallasta. Kuninkaaksi tuli kuusikuukautinen Fuad II. Nagib nimitettiin armeijan komentajaksi pitämään se vallankumouksellisten upseerien käsissä. Hänet valittiin Egyptin pääministeriksi ja kuninkaallisen sijaishallituksen jäseneksi syyskuussa 1952.
Kun Egyptin tasavalta julistettiin 18. kesäkuuta 1953, Muhammad Nagibista tuli Egyptin presidentti. Hän oli samaan aikaan presidentti, pääministeri ja vallankumousneuvoston puheenjohtaja.
Nasser syytti Nagibia toiminnasta laittoman muslimiveljeskunnan kanssa ja diktaattorin elkeistä. Armeijan ja Egyptin komennosta käytiin lyhyt kiista, jonka Nasser voitti ja vallankumousneuvosto ilmoitti Nagibin erosta 24. helmikuuta 1954. Kansan protestit pakottivat ottamaan hänet takaisin seuraavana päivänä, mutta Nasser jäi pääministeriksi ja vallankumousneuvoston johtoon, joten Nagibin johtoasema oli enää seremoniallinen. Nasser asetti Naguibin epäviralliseen kotiarestiin Kairon esikaupunkihuvilaan, jonka omisti Zeinab Al-Wakil, entisen pääministerin Mustafa al-Nahhasin vaimo. Presidentti Anwar Sadat vapautti Naguibin kotiarestista vuonna 1971.
Chuck Palahniuk

Charles ”Chuck” Palahniuk (['pɔːlənɪk], kuten 'paula-nick',s. 21. helmikuuta 1962 Pasco, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen romaaniinsa "Fight Club" (1996) perustuu David Fincherin ohjaama elokuva "Fight Club". 
Palahniukille tyypillisiä ovat provosoivat aiheet, ja häntä on kutsuttu ”shokkikirjailijaksi”. Hän on Yhdysvalloissa kohonnut X-sukupolven suosituimpien kirjailijoiden joukkoon. Palahniuk on saanut teoksistaan useita kirjallisuuspalkintoja, muun muassa Pacific Northwest Booksellers Association Awardin "Fight Clubista" sekä Oregon Book Awardin romaanistaan "Survivor".
Elämäkerta.
Palahniuk on koulutukseltaan toimittaja. Ennen menestymistä kirjailijana hän kertomansa mukaan työskenteli dieselmekaanikkona. Palahniuk myös vapaaehtoistyötä ja kuljetti ihmisiä tukiryhmiin. Palahniuk on sittemmin kirjoittanut myös esseitä, tarinoita ja haastatteluja. Palahniuk oli kolmevuotias kun hänen isoisänsä surmasi hänen isoäitinsä. Palahniukin isän surmasi vuonna 1999 tämän tapaaman naisen entinen miesystävä, joka tuomittiin kuolemaan.
Apollonios Rhodoslainen

Apollonios Rhodoslainen (, , noin 290–230 eaa.) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoilija ja grammaatikko, jonka pääteos on argonauttien retkestä kertova laaja runoelma "Argonautika".
Apollonios eli Aleksandriassa. "Argonautika" on ainoa hellenistiseltä kaudelta säilynyt eeppinen runoelma. Se toimi Vergiliuksen "Aeneis"-eepoksen muutamien episodien esikuvana. Myös myöhempi roomalainen runoilija Valerius Flaccus piti hänen teostaan esikuvana laatiessaan omaa "Argonautica"-runoelmaansa.
Kapillaari-ilmiö

Kapillaari-ilmiö eli hiusputki-ilmiö tai hiushuokoisuus on ilmiö, jossa neste etenee pinnan vettymisilmiön seurauksena kapeassa rakenteessa tai putkessa. Ilmiö on nähtävissä pystysuoraan asennetussa putkessa jossa neste nousee ylöspäin painovoimaa vastaan. Ilmiö johtuu siitä, että molekyylien väliset voimat ovat voimakkaampia nesteen ja kiinteän aineen välillä kuin pelkän nesteen sisällä. Kapillaari-ilmiö aiheuttaa nestepinnan kaareutumisen ylöspäin putken reunojen lähellä. Joissakin nesteissä, kuten elohopeassa, molekyylien väliset voimat ovat suurempia nesteen sisällä kuin nesteen ja kiinteän aineen välillä. Tällöin neste pyrkii sellaiseen muotoon, jossa sillä on mahdollisimman pieni ala. Kapillaari-ilmiö toimii siis päinvastaiseen suuntaan eli nestepinta kaareutuu alaspäin.
Kotioloissa ilmiötä voidaan havainnollistaa leikkaamalla esimerkiksi sanomalehden sivun reunasta paperisuikale, ripustamalla suikale pystyasentoon ja asettamalla paperin alapää vedellä täytettyyn läpinäkyvään juomalasiin. Vesi nousee paperia pitkin ylöspäin. 
Kaava.
Nestepatsaan korkeus "h" (metreissä) saadaan yhtälöstä:
formula_1
missä
"T" = rajapinnan pintajännitys (N/m)
"θ" = kontaktikulma
"ρ" = nesteen tiheys (kg/m3)
"g" = putoamiskiihtyvyys (m/s²)
"r" = putken säde (m).
Lasiputkessa olevalle vesipatsaalle (ilmassa merenpinnan korkeudella) pätee
"T" = 0,0728 N/m 20 °C lämpötilassa
"θ" = 20° 
"ρ" = 1000 kg/m3
"g" = 9,80665 m/s²,
joten nestepatsaan korkeus on 
formula_2
Apuleius

Lucius Apuleius eli Apuleios (n. 123/125 - n. 180) oli roomalainen retoriikan opettaja, kirjailija ja keskiplatonilainen filosofi. Häneltä tunnetaan varhaisin kokonaisuudessaan säilynyt latinankielinen romaani "Kultainen aasi" ("Metamorphoses"), jonka arvioidaan valmistuneen vuonna 123. 
Kirjallinen ura ja ajattelu.
Apuleius oli kotoisin Numidian Madaurasta. Hän opiskeli Karthagossa ja Ateenassa. Hän avioitui varakkaan naisen kanssa, mutta joutui vaikeuksiin tämän sukulaisten kanssa, koska nämä syyttivät Apuleiusta noituudesta. Puolustuspuheensa Apuleius julkaisi nimellä "Apologia". Teoksen nimi on sittemmin yleistynyt tarkoittamaan johdonmukaista ja rationaalista todistelua sekä kristinuskon teologista puolustamista eli apologetiikkaa. Apuleiuksen kirjoitustyyli oli rehevää ja sananvalinnoiltaan omaperäistä. Hän sai Karthagossa arvostetun pappisviran, "sacredos provinciae". Filosofialtaan Apuleius katsoi olevansa platonilainen, mutta hänen ajattelussaan on vahva mysteeriuskonnon vivahde. Hän tunsi Isiksen ja Osiriksen mysteerit, jotka kuvastuvat hänen tunnetuimmassa teoksessaan "Kultainen aasi". Teoksen päähenkilö muuttuu aasiksi. Teoksessa on myös tunnettu kohtaus Eroksesta ja Psykhestä. Kokoelma "Florida" käsittää hänen parhaita luentojaan ja teos "Sokrateen jumalasta" ("De deo Socratis") pohdintaa omastatunnosta.
Areios

Areios (, ; 256–336) oli Aleksandrian presbyteeri. Hän aiheutti ensimmäisen vakavan "areiolaiseksi riidaksi" kutsutun oppiriidan kristillisessä kirkossa. Hänen mukaansa Kristuksessa ihmiseksi tullut "Sana" ("logos") on eri olemusta kuin Isä. Sana ei ole iankaikkinen, vaan luotu ja oli myös aika, jolloin häntä ei ollut. 
Elämä.
Areios oli käynyt teologiset opintonsa Antiokiassa. Myöhemmin hänestä tuli pappi Aleksandriassa. 
Aleksandriassa ollessaan Areios esitti teologisia näkemyksiään, jotka saivat kannatusta loogisuudellaan. Kaupungin piispa Aleksander Aleksandrialainen varoitti Areiosta, että tämä oli poikkeamassa oikeasta uskosta, jolloin Areios syytti Aleksanderia vääräuskoiseksi. Vastalauseeksi Aleksander kokosi piispankokouksen vuonna 320, jossa Areios kannattajineen tuomittiin harhaoppisiksi ja he joutuivat kirkon ulkopuolelle.
Areios siirtyi Antiokiaan, jossa hän sai jalansijaa. Uusi teologia alkoi jakaa kristikuntaa kahtia. Keisari Konstantinus Suuri halusi tehdä sovun ja määräsi Nikean kirkolliskokouksen kutsuttavaksi koolle 325. Kirkolliskokous julisti areiolaisuuden harhaopiksi, mikä ei kuitenkaan vähentänyt areiolaisuuden kannatusta.
Konstantinus Suuri määräsi muutamia vuosia kokouksen jälkeen, että areiolaiset on otettava takaisin kirkon yhteyteen. Vuonna 336 Konstantinopolissa oli määrä järjestää kokous Areioksen anateeman purkamisesta, mutta Areios kuoli päivä ennen kokouksen alkua sisäiseen verenvuotoon.
Teologia.
Areioksen mukaan jos Jumala on Jumala, ei hän voi olla luotu eikä syntynyt. Jumalan poika ei siis voi olla Jumala sanan varsinaisessa merkityksessä, sillä Jeesus oli syntynyt, mikä tarkoittaa että hänet on myös luotu. Areios ei hyväksynyt, että yksi ainoa Jumala jaetaan kahdeksi, Isäksi ja Pojaksi, koska Jumala on ainutlaatuinen ja jakamaton.
Jeesus on kuitenkin täydellinen luomus ja synnitön, jonka Jumala on korottanut Pojan arvoon, mikä mahdollistaa sovitustyön. Pelastus näin tuli jumalalta, joka ei ollut Jumala.
Areiolaisuus julistettiin heresiaksi vuonna 325 Nikean ensimmäisessä kirkolliskokouksessa ja vuonna 381 Konstantinopolin ensimmäisessä kirkolliskokouksessa.
Yhä vielä ortodoksisen kirkon piispanvalaan kuuluu kohta:
Moroni

Moroni on Komorien pääkaupunki ja maan suurin kaupunki. Arvion mukaan vuonna 2010 kaupungin asukasluku oli 48 543. Kaupunki sijaitsee Grande Comore -saaren länsirannalla. Sitä palvelee kaupungin pohjoispuolella sijaitseva Moronin kansainvälinen lentoasema (Prinssi Saïd Ibrahimin kansainvälinen lentoasema, Hahayan lentoasema, IATA-koodi: HAH). 
Historiaa.
Arabit perustivat Moronin luultavasti 10. vuosisadalla. Kaupunki oli Bambaon sulttaanikunnan pääkaupunkina. Kauppaa käytiin Sansibarin kanssa. Suuri Badjanami-moskeija valmistui vuonna 1427. Ranskan valta alkoi alueella 1840-luvulla. Moronista tuli pääkaupunki vuonna 1958.
Talous.
Moronin sataman kautta kulkee Komorien ulkomaankauppa. Satamasta viedään ulkomaille vaniljaa, kaakaota ja kahvia. Siellä on myös polttoaineiden varastotiloja. 
Kaupungin matkailuelinkeino on kehittynyt huonosti.
Triumfi

Triumfi (lat. "triumphus") on kulkue, jolla palkittiin sotilasmenestystä saavuttanut komentaja antiikin Roomassa. Tapa saattaa olla lähtöisin etruskeilta, jo Rooman kuninkaiden kerrotaan viettäneen triumfeja. Alun perin kyseessä oli uskonnollinen kulkue, jolla pyrittiin puhdistamaan palaava armeija. Rooman senaatti myönsi triumfin, jos edellytykset täyttyivät, esimerkiksi taisteluissa oli täytynyt surmata vähintään 5 000 vihollista. Myöhemmin kulkueesta tuli keisarien yksinoikeus, ja sotapäälliköille saatettiin myöntää ainoastaan triumfin arvomerkit eli "ornamenta triumphalia".
Triumfin viettäjä oli triumfaattori ("triumphator"). Hän matkusti neljän hevosen vetämissä kullatuissa vaunuissa kasvot punaisiksi maalattuina ja puettuna muistuttamaan Juppiter Optimus Maximusta esittäviä vanhoja terrakottapatsaita kaupungin halki pitkin Sacra viaa eli ”Pyhää tietä” joukkojensa, sotasaaliin ja merkittävien sotavankien kanssa. Triumfikulkueen kärjessä kulkivat virkamiehet ja senaattorit valkoisissa viitoissa ja päät seppelöityinä. Heitä seurasivat torvensoittaja, sotasaalista kantavat orjat ja sotavangit. Sotavankien perässä tulivat triumfaattori purppuranvärisessä toogassa ja laakeriseppele päässään ja sotilaat laakerinoksat käsissään. Sotilailla oli tuona päivänä oikeus vapaasti ilmaista ajatuksensa päälliköstään ja upseereistaan. Kulkue lähti liikkeelle Campus Martiukselta, kiersi Capitolium- ja Palatium-kukkulat ja kulki lopulta Forum Romanumin halki. Juppiter Optimus Maximuksen temppelissä triumfaattori suoritti hartausmenot sekä laski laakeriseppeleen ja kultaisen kruunun jumalan huomaan kiitokseksi hänen avustaan. Juhlallisuudet päättyivät Capitoliumilla nautittuun yleiseen juhla-ateriaan. Tuona päivänätriumfaattoria kohdeltiin melkein jumalana, vaikka hänen takanaan vaunuissa seisoikin orja, joka kuiskaten muistutti, että juhlittu voittaja oli vain kuolevainen. Triumfin yhteydessä uhrattiin Juppiterille valkoisia härkiä. Triumfi oli suuri kunnia, jota perhe saattoi muistella sukupolvia myöhemmin. Triumfin nurjana puolena oli sen aiheuttama kateus.
Vanhan Vaasan sairaala

 
Vanhan Vaasan sairaala on Vaasassa sijaitseva valtion oikeuspsykiatrinen sairaala. Se on toinen valtion omistamista psykiatrisista sairaaloista; toinen on Kuopion Niuvanniemen sairaala. Se toteuttaa oikeuspsykiatrian erityistason palveluita koko Suomen alueelle. 
Sairaalassa tehdään mielentilatutkimuksia sekä hoidetaan tuomitsematta jätettyjä rikoksentekijöitä. Lisäksi sairaalassa on muita erityisen vaikeahoitoisia potilaita. Noin puolet potilaista on oikeuspsykiatrisessa hoidossa, muut taas vaikeahoitoisuuden takia. Suurin osa sairaalan osastoista on eri sukupuolille jaettuja suljettuja osastoja, mutta sairaalassa on myös yksi sekaosasto ja avo-osasto. Hoito sairaalassa kestää tyypillisesti pitkään, usein monia vuosia.
Historia.
Vanhan Vaasan sairaala aloitti toimintansa alun perin somaattisena lääninsairaalana vuokratiloissa vuonna 1768. Oman rakennuksensa se sai vuonna 1769. Sairaalan nykyinen päärakennus valmistui vuonna 1844. Sairaalan nimi oli Mustasaaren sairaala vuoteen 1988 asti. 
Sairaalan ensimmäinen lääkäri oli Barthold Rudolf Hast, joka oli myös Ruotsin vallan aikaisen Suomen ensimmäinen piirilääkäri. Potilasmäärä kasvoi sinä aikana kahdesta 30−50:een. Vuonna 1889 Mustasaaren sairaala muuttui mielisairaalaksi. Vuonna 1939 sairaalan toiminta muuttui niin, että sairaala keskittyi nykyiseen tehtäväänsä oikeuspsykiatrisena sairaalana. 
Vuosina 1939−1963 johtavana ylilääkärinä toimi Yrjö K. Suominen, joka vuonna 1945 julkaistussa lehtikirjoituksessaan kannatti mielisairaiden ihmisten tappamista rotuhygienian nimissä. Vuosina 1963–1992 ylijohtajana toimi myös kokoomuksen kansanedustajana työskennellyt Eeva Kauppi. Nykyinen johtava lääkäri on Pirjo Takala.
Hempelin–Oppenheimin malli

Hempelin–Oppenheimin malli, peittävän lain malli eli deduktiivis-nomologinen malli eli selittämisen subsumptioteoria
() on tieteellisen selittämisen tapa, joka vastaa kysymykseen: "Miksi jokin ilmiö E tapahtui?" Mallissa selitettävä ilmiö X seuraa loogisesti yhtäältä yleisistä laeista ja tilannetta riittävästi kuvaavista alkuehdoista. Tämän vuoksi peittävän lain soveltaminen ilmiön X selittämiseksi vaatii alkuehdot ja ainakin yhden yleisen lain. Selittävän osan ja selitettävän osan suhde voi olla myös induktiivinen (loogisesti epäpätevä), ja universaalin lain asemesta selittävä osa voi sisältää myös probabilistisia tai tilastollisia lakeja; tällöin "Miksi välttämättä P?" voidaan lieventää muotoon "Miksi mahdollisesti P?"
Mallia ovat kehittäneet tieteenfilosofit Carl Hempel, Paul Oppenheim ja Karl Popper.
Muotoilu.
Mallissa tieteellinen selittäminen muotoillaan seuraavien termien avulla: 
Hempelin alkuperäisen version vaatimukset deduktiivis-nomologiselle selitykselle olivat seuraavat:
Lopullinen päätelmä tehdään etsimällä suhde selittävän S:n ja selitettävän P:n välillä; käytännössä tämä tarkoittaa sitä, kuinka laajasti ja kuinka tarkasti ilmiö P on deduktiivisesti johdettavissa S:stä eli kuinka paljon S selittää P:tä siten, että se samalla rajaa ulkopuolelleen mahdollisimman paljon sellaista, mikä ei ole P.
Argos (taruolento)

Argos (, ), myös Argos Panoptes ('kaikkinäkevä'), oli kreikkalaisessa mytologiassa satasilmäinen jättiläinen, jonka silmistä ainoastaan kahden tarvitsi nukkua kerrallaan ja muut jatkoivat vartioimista. Hera asetti Argoksen vartioimaan Io-neitoa, johon Zeus oli rakastunut. Argos vartioikin lehmäksi muuttunutta Ioa tunnollisesti, mutta vapauttaakseen rakkautensa kohteen Zeus lähetti Hermeen surmaamaan Argoksen.
Paimeneksi pukeutunut Hermes alkoi keskustella Argoksen kanssa, ja pian Argos pyysikin Hermestä soittamaan kanssansa. Hermes jatkoi tarinoitaan ja soittoaan, kunnes Argoksen kaikki silmät olivat yksi kerrallaan nukahtaneet. Välittömästi tämän jälkeen Hermes sivalsi jättiläiseltä pään irti yhdellä iskulla.
Kun Hera sai tietää Argoksen kuolemasta, hän otti tämän silmät haltuunsa ja levitti ne riikinkukon viuhkamaiseen pyrstöön.
Sanaa "argos" voidaan käyttää myös vertauskuvallisesti, jolloin se tarkoittaa tarkkasilmäistä, valpasta vartijaa.
Stephen R. Donaldson

Stephen Reeder Donaldson (s. 13. toukokuuta 1947) on yhdysvaltalainen fantasia- ja tieteiskirjailija. Hän on kirjoittanut teoksia perinteisestä fantasiasta avaruusoopperaan. 
Stephen R. Donaldson syntyi Clevelandissa, mutta eli suuren osan lapsuudestaan Intiassa. Donaldson opiskeli yliopistossa Yhdysvalloissa ja valmistui vuonna 1971 pääaineenaan englannin kieli ja kirjallisuus. Donaldson on voittanut fantasiakirjoillaan useita palkintoja, muun muassa John W. Campbell -palkinnon vuonna 1979 ja World Fantasy Awardin vuonna 2000.
Donaldson tunnetaan parhaiten kolmesta "Thomas Covenant" -trilogiasta. Kaksi ensimmäistä sarjaa julkaistiin 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa. Kolmannen ja viimeisen julkaiseminen alkoi vuonna 2004. Kirjat ovat myyneet erittäin hyvin, ja ne on käännetty useille kielille. Covenant-kirjoja on myyty yli kuusi miljoonaa kappaletta, ja niitä myydään joka vuosi kymmeniä tuhansia kappaleita. 
Donaldson on romaaniensa ohella kirjoittanut myös paljon novelleja.
Suomeksi Donaldsonilta on julkaistu vain yksi teos, "Berek Puolikäden paluu" vuonna 1988. Useimpien arvostelijoiden mukaan suomennos on epäonnistunut eikä välitä todellista kuvaa teoksesta. 
Vaikutteet.
Vaikka Donaldson usein mainitaan J. R. R. Tolkienin seuraajana, hänen tarinoihinsa ovat vaikuttaneet paljon myös William Shakespeare, Mervyn Peake ja Richard Wagnerin oopperat. Thomas Covenantin aikakirjat ja Mordant's Need -sarja myös käyttää ”vaihtoehtoisen maailman” kaavaa hieman samaan tapaan kuin C. S. Lewis Narnia-kirjoissaan. Huomionarvoinen vaikute Mordant's Neediin on myös Roger Zelaznyn "Amber"-sarja.
Thomas Covenantin aikakirjat.
Donaldsonin tunnetuin henkilöhahmo on "Thomas Covenant", spitaalinen yhteiskunnan hylkiö, joka tempautuu mukaan "The Land" -nimisen maailman eeppiseen fantasiaseikkailuun. Tässä maagisessa maassa heikko Covenant on ennustettu sankari, jolla on hallussaan lähes rajaton mahti. Hänen tehtävänsä on tuhota paha "Lord Foul the Despiser", joka haluaa murtaa vankilanaan toimivan maailman päästäkseen jälleen taistelemaan arkkivihollistaan "Luojaa" vastaan.
Covenantia vain ei urakkaan ryhtyminen kiinnosta – hän kieltäytyy pitämästä maailmaa edes totena sen elävän taikuuden vuoksi. Rajatonta mahtiaan Covenant ei osaa käyttää eikä halua opetella – koska voima tuo mukanaan vastuuta, täydellisen voimaton voi olla myös täysin vastuuton.
Teokset.
Muu (suomentamaton) tuotanto.
"Thomas Covenant Epäuskojan aikakirjat I:"
"Thomas Covenant Epäuskojan aikakirjat II:"
"Mordant's Need"
"The Gap Cycle" (scifiä)
Novellikokoelmia:
"Axbrewder"/"Fistoulari" -teokset;
"Gilden-Fire" on "Illearth Warista" käsikirjoitusvaiheessa poistettu noin 70-sivuinen osuus. Se julkaistiin ensin itsenäisenä teoksena, mutta sisällytettiin myöhemmin "Daughter of Regals" -kokoelmaan. Kyseessä on kirjailijan mukaan vain ylimääräinen aineisto, jota ei alun perin pitänyt julkaista ollenkaan.
Ariel (nimi)

Ariel () on juutalainen nimi, joka merkitsee ’Jumalan leijonaa’. Vanhassa testamentissa sitä käytetään paitsi henkilönnimenä myös Jerusalemin vertauskuvallisena nimityksenä. Tällöin sen merkitys on ’Jumalan lauma, asuinsija, liesi, alttari’. Suomessa Ariel saattaa olla Adiel-nimen (hepr. ’Jumala on koristautunut’) murteellinen muoto.
Tavallisesti Ariel on miehen etunimi. Se on kuitenkin yleistynyt englanninkielisissä maissa myös naisennimenä varsinkin sen jälkeen, kun Walt Disneyn elokuvassa "Pieni merenneito" (1989) esiintyi pääosassa merenneito Ariel. Suomessa 1990-luvulla ja sitä aiemmin syntyneet Arielit ovat pääosin miehiä, mutta 2010-luvulta alkaen nimeä on annettu selvästi enemmän tyttölapsille. Heinäkuuhun 2021 mennessä Ariel on annettu Suomessa etunimeksi noin 360 miehelle ja 270 naiselle.
Loitsuissa Ariel-nimi on viitannut vedenhaltiaan. Shakespearen näytelmästä "Myrsky" ja Goethen näytelmästä "Faust" tunnetaan myös tämänniminen ilman henki.
Aristagoras

Aristagoras Miletoslainen (; k. 497 eaa.) oli Persian alaisen Miletoksen hallitsija. Hän sai Vähän-Aasian joonialaisissa kaupungeissa aikaan niin kutsutun Joonian kapinan. Kapinointi laajeni niin, että persialaissodat syttyivät.
Mendelssohn

Mendelssohn on eurooppalainen sukunimi. Nimen kantajia:
Harmodios ja Aristogeiton

Harmodios (, ; n. 530–514 eaa.) ja Aristogeiton (); n. 550–514 eaa.), jotka tunnetaan nimillä "Vapauttajat" ja "Tyranninmurhaajat", tulivat ateenalaisten sankareiksi heidän osallisuudestaan Peisistratoksen hallitsijasuvun tyrannien syrjäyttämisessä eli Ateenan tyrannian kukistamisessa. He murhasivat tyranni Hipparkhoksen vuonna 514 eaa.
Harmodios

Harmodios (, ) voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:
Aristogeiton

Aristogeiton () voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:
Arnold Brescialainen

Arnold Brescialainen (1090-1155) oli italialainen munkki. Hän vastusti kirkon valtaa maallisissa asioissa ja vaati paluuta "apostolienaikaiseen köyhyyteen". Hän oli jonkin aikaa korkeassa asemassa vuonna 1143 perustetussa Rooman tasavallassa. Sittemmin paavi poltatti hänet roviolla.
Arnold oli Pierre Abélardin oppilas.
Asklepios

Asklepios (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa lääkinnän ja terveyden jumala. Hän oli Apollonin ja Koronis-nimisen kuolevaisen naisen poika, jonka Zeus surmasi, koska Asklepios herätti taidollaan kuolleetkin. Asklepioksen symbolina oli käärme, usein kuvattuna hänen sauvansa ympäri kiemurtelevana. Tämä käärme esiintyy lääketieteen tunnuksena nykyisinkin. Asklepios oli yksi harvoista jumalan aseman saavuttaneista sankareista antiikin Kreikassa.
Asklepioksella oli vaimo Epione, pojat Makhaon, Podaleirios, Telesforos ja Aratos, sekä tyttäret Panakeia, Iaso, Hygieia, Akeso ja Aigle. Asklepiadien suku ja lääkäreiden ammattikunta katsoi olevansa Asklepioksen jälkeläisiä suoraan alenevassa polvessa. Tunnetuin asklepiadi on Hippokrates.
Kreikassa Asklepioksen pyhäköt eli Asklepieionit muodostivat maan terveydenhuollon ytimen. Tärkeimmät niistä olivat Epidauroksen Asklepieion, Kosin Asklepieion ja Pergamonin Asklepieion. Niissä parantamismenetelminä olivat jumalallinen ilmestys, pesut, ruokavaliot ja yrttilääkintä.
Kreikkalaiset samaistivat egyptiläisen, jumalaksi julistetun Imhotepin Asklepiokseen.
Metri sekunnissa

Metri sekunnissa (tunnus m/s) on SI-järjestelmän mukainen nopeuden yksikkö. Johdannaissuure nopeus on tietyssä ajassa kuljettu matka. Siten nopeuden yksikkö on matkan yksikkö metri jaettuna ajan yksiköllä sekunnilla. 
formula_1
Kilometri tunnissa

Kilometri tunnissa (tunnus km/h) on nopeuden SI-järjestelmän lisäyksiköistä johdettu yksikkö. Nopeus on tietyssä ajassa kuljettu matka – siten nopeuden yksikkö on matkan yksikkö (kilometri tai metri) jaettuna ajan yksiköllä (tunti tai sekunti). Esimerkiksi ajoneuvojen nopeudet ja tieliikenteen nopeusrajoitukset ilmoitetaan yleisesti kilometreinä tunnissa. Britanniassa ja Yhdysvalloissa ne ilmoitetaan kuitenkin maileina tunnissa.
Toinen yleisesti etenkin fysiikan laskelmissa käytetty nopeuden yksikkö on metri sekunnissa (tunnus m/s).
1 m/s = 3,6 km/h
Yleiskielisessä tekstissä kilometri tunnissa voidaan lyhentää myös km/t.
The Spirit

The Spirit on Will Eisnerin kesäkuussa 1940 luoma sarjakuvahahmo, joka seikkaili sunnuntaisin sanomalehtien sarjakuvaliitteessä. Spiritin seikkailut jatkuivat vuoteen 1952.
Spiritiä on Yhdysvalloissa julkaistu moneen otteeseen sarjakuvalehtenä ja sitä pidetään yhtenä niin sanotun Golden Age -ajan sarjakuvan klassikoista. Sitä ovat piirtäneet Eisnerin lisäksi Jack Cole ja Wally Wood. 
Juoni.
Spirit oli nuori etsivä Denny Colt, joka näytti kuolevan heti ensimmäisessä tarinassa. Hän oli kuitenkin vain kuoleman kaltaisessa tilassa, jonka oli aiheuttanut hänen perivihollisensa tohtori Cobra. Kun Colt havahtui hereille hautausmaalla (Wildwood Cemetary), hän perusti sinne tukikohtansa ja alkoi kuin henkenä ( ’henki’) taistella rikollisuutta vastaan. Hän ei sonnustautunut mihinkään erityiseen supersankariasuun vaan käytti sinistä pukua, sormikkaita ja vain silmät peittävää naamiota. Spirit seikkaili kaupungissa nimeltä Central City. 
Tyyli.
Aluksi Spirit-tarinat olivat perinteistä seikkailusarjakuvaa, mutta vuosien myötä niihin tuli yhä enemmän yhteiskuntakriittisiä sävyjä, melodraamaa ja kuvallista kokeilua. Alkuruudussa sarjan nimi The Spirit oli usein upotettu kolmiulotteiseksi tekstiksi osaksi maisemaa. Puhekuplat, tekstaustyyli, ruutujako ja -koko muuttivat usein muotoaan tarinan vaatimusten mukaisesti ja joskus pelkästään piirtäjän inspiraatiosta.
Suomennetut tarinat.
The Spirit sarjakuvia on julkaistu suomeksi: Mustanaamio lehdessä, Tapiiri lehdessä, Black Special lehdessä, Jalavan ja Egmontin kustantamina albumeina sekä Otavan kustantamassa kokoelmassa Sarjakuvan maailmat. Taulukossa listaus suomeksi julkaistuista The Spirit tarinoista.
Elokuva.
Vuonna 2008 sai ensi-iltansa sarjakuvaan perustuva elokuva "The Spirit", jonka ohjasi sarjakuvantekijänä tunnettu Frank Miller. Elokuva sai ilmestyessään pääosin negatiivisia arvioita.
Baabelin torni

Baabelin torni (; vuoden 1992 raamatunkäännöksessä Babylonin torni, heprean sanasta "bavel" ’sekaannus’, assyrialais-babylonialaisesta sanasta "bāb-ili" ’Jumalan ovi’) oli muun muassa Raamatun Ensimmäisen Mooseksen kirjan kertomuksen (1. Moos. 11) mukaan korkea torni, jota Nooan jälkeläiset ryhtyivät rakentamaan vedenpaisumuksen jälkeen Baabelin kaupunkiin.
Raamatun mukaan ihmiskunta tunsi olevansa yksikielinen ja yksimielinen, ja he halusivat rakentaa tornin maamerkiksi ja tavoittaakseen taivaan. Siksi Jumala sekoitti ihmisten kielet ja ihmiset hajaantuivat ympäri maailmaa. Kertomus on Raamatun selitys ihmisroduista ja ihmiskunnan jakautumisesta eri kansoihin, joilla on omat kielensä. 
Baabelin tornilla lienee viitattu Etemenanki-temppeliin, joka oli rakennettu Babylonian pääjumala Mardukille. Rakennuksesta ja sen mittasuhteista on olemassa uus- ja myöhäisbabylonialaisia nuolenpäätekstejä. Kaupungissa olleet juutalaiset nimittivät Etenemankia Baabelin torniksi. Rakennus oli seitsemänkerroksinen ja noin 90 metriä korkea zikkurat, joka oli kaupungissa hallitsevalla paikalla. Sitä käytettiin tähtitieteellisiin havaintoihin.
Kyyros

Kyyros tai Kyros (persiaksi Koroush tai Khorvash) tarkoittaa seuraavia:
Kyyros on ollut useamman kuin yhden Persian kuninkaan nimi:
Bardesanes

Bardesanes (11. heinäkuuta 154 Edessa, Syyria – n. 222 Edessa, Syyria) oli Mesopotamiassa syntynyt gnostikko, runoilija, astrologi ja filosofi. Eusebioksen mukaan Bardesanes kirjoitti useita teoksia kristittyjen vainoista. Ajan filosofit arvostivat Bardesaneen kirjoituksia. Teoksista on säilynyt nykypäivään vain yksi katkelma.
Nykyisin Bardesanes on tunnetuin äidinkielellään kirjoittamistaan 150 hymnistä, joiden perusteella häntä pidetään syyrialaisen kirkkolaulun perustajana.
Baruk

Baaruk (hepr. "siunattu"), Nerian poika, oli profeetta Jeremian ennustusten kirjuri ja uskollinen ystävä. Hän kirjoitti todennäköisesti Jeremian elämäkerran, jonka tekstistä on osa säilynyt Vanhan testamentin Jeremian kirjassa.
Apokryfikirjoihin kuuluva Barukin kirja ei kuitenkaan ole hänen tekemänsä.
Vanhassa testamentissa mainitaan myös Sabbain poika Baruk, joka oli mukana korjaamassa Jerusalemin muureja Nehemian aikana.
Batseba

Batseba oli Vanhassa testamentissa kuningas Salomon äiti, jolla oli profeetta Naatanin kanssa ratkaiseva rooli kruununperimysjärjestystä ratkaistaessa. Eliamin tytär Batseba oli Urian vaimo, jonka Israelin kuningas Daavid vietteli. 
Batseba tuli raskaaksi, jolloin kuningas kutsui Urian kotiin pelastaakseen tilanteen, mutta Uria oli tehnyt selibaattivalan, joka raukeaisi vasta sotaretken loputtua voittoisasti. Koska vaihtoehtona oli että Batseba olisi kivitetty aviorikoksesta, Daavid tapatti Urian taistelussa ja otti lesken vaimokseen. Daavidilla ja Batseballa oli kaksi lasta, joista ensimmäinen kuoli seitsemän päivän ikäisenä. 
Vaikka Batseba auttoikin Salomon kuninkaaksi, niin Daavidin kuoltua hän ryhtyi puhumaan Salomon veljen Adonian puolesta. Siksi Batseba mainitaan Uuden testamentin alussa olevassa Jeesuksen sukuluettelossa vain "Urian vaimona".
Lemmikkieläin

Lemmikkieläin (tai lyhyesti lemmikki) on ihmisen seurana tai viihteenä, ilman hyötytarkoitusta pidettävä kotieläin.
Yleisiä lemmikkieläimiä.
Yleisimmät lemmikkieläimet ovat koira ja kissa. Myös linnut, matelijat, jyrsijät ja kanit ovat yleisiä lemmikkejä.
Toisinaan eläin voi olla yhtä aikaa sekä seuraeläin että hyötyeläin. Esimerkiksi koiria käytetään sekä seurana että metsästykseen ja vartiointiin sekä harrastetoimintaan. Joskus lemmikiksi otetaan myös hylättyjä tai loukkaantuneita eläimiä, jolloin pääasiallisena motiivina on eläimen hengen pelastaminen. 
Eläinallergisilla (eli ihmisellä joka saa allergisia oireita eläimen hilseestä tai kuolasta) voi olla lemmikkieläiminä erilaisia matelijoita, sammakkoeläimiä ja kaloja. On olemassa myös vähän allergisoivia koira- ja kissarotuja. Näitä ovat muun muassa trimmattavat bichon frisé ja karvattomat rodut. 
Eettisyys.
Lemmikkieläinten eettisyyttä pidetään joskus kyseenalaisena. Moni lemmikkieläin on jalostettu niin, että sen elämä on osin kärsimystä, kuten lyhytkalloiset koirat "mopsi" ja "chihuahua" tai kissoista "persialainen" tai "exotic". Ihminen voi myös käyttää eläimiä väärin: koira- ja kukkotappelut sekä eläinrääkkäys ovat eettisiä ongelmia. Lemmikkien kasvatukseen voi liittyä myös pentutehtailua ja lemmikkien hamstraamista.
Alonso Mudarra

Alonso Mudarra (noin 1510 – 1. huhtikuuta 1580) oli espanjalainen säveltäjä. Hän sävelsi sekä soitinmusiikkia että lauluja ja oli ensimmäinen säveltäjä, joka julkaisi kitaralle sävellettyjä kappaleita.
Ei tiedetä, missä Mudarra syntyi, mutta hän vietti varhaiset vuotensa Guadalajarassa. Hän muutti Italiaan vuonna 1529. Palattuaan Espanjaan Mudarra ryhtyi papiksi. Hän kuoli Sevillassa vuonna 1580.
A. P. J. Abdul Kalam

Avul Pakir Jainulabdeen Abdul Kalam (, yleisesti käytetty muodossa A. P. J. Abdul Kalam; 15. lokakuuta 1931 Rameswaram, Madrasin osavaltio, Brittiläinen Intia – 27. heinäkuuta 2015 Shillong, Meghalaya, Intia) oli intialainen avaruustekniikan insinööri ja poliitikko, josta tuli Intian 11. presidentti. Hänet valittiin presidentiksi suurella äänten enemmistöllä vuoden 2002 presidentinvaalissa. Hänen virkakautensa kesti 25. heinäkuuta 2002 – 25. heinäkuuta 2007. Hänen seuraajakseen valittiin Pratibha Patil.
Kalam toimi Intian ensimmäisen kantoraketin SLV-3:n kehittäneessä ryhmässä projektijohtajana. Tämän jälkeen hän oli 1980-luvun alussa Intian ohjussuunnitteluhankkeiden johtajana puolustusvoimien tutkimuslaitos DRDO:ssa ja vuodesta 1992 puolustusministerin tieteellisenä neuvonantajana ollen mukana Intian ydinaseiden kehitystyössä. Kalam johti Agni- ja Prithvi-ohjusten kehittelyä.
Kalam haaveili vauraasta Intiasta ja kehotti nuoria uneksimaan ja toteuttamaan unelmansa. Kalamin mielestä tärkeitä alueita joilla Intia voi kehittyä olivat ohjelmistosuunnittelu, tietokonetuotteet, ilmailu, puolustustutkimus, avaruusteknologia, kemiantutkimus sekä ruoantuotanto. Kalam oli avoimen lähdekoodin ohjelmistojen tukija.
Kalamia on joskus arvosteltu suurista unelmista ja vähistä teoista. Myöskään kaikki hänen ohjaamansa sotilasprojektit eivät ole olleet menestyksellisiä.
Monta kieltä osaava, syvästi uskonnollinen Kalam harrasti muun muassa veenan soittoa ja runoutta. Hän oli selibaatissa elävä kasvissyöjä ja absolutisti. Etniseltä taustaltaan Kalam oli tamili.
Kalam julkaisi useita kirjoja. Hänet palkittiin maansa arvostetuimmilla palkinnoilla Padma Vibhushanilla vuonna 1990 ja Bharat Ratnalla vuonna 1997.
Revilla Gigedon saaret

Revilla Gigedon saaret () ovat saariryhmä Tyynellä valtamerellä. Ne kuuluvat Meksikolle ja sijaitsevat noin 600 kilometriä Kalifornian niemimaasta lounaaseen. Saarilla ei ollut ihmisasutusta ennen kuin espanjalaiset löytöretkeilijät löysivät ne 1500–1700-luvuilla. Nykyään saarilla on 259 asukasta ja ne ovat osa Coliman osavaltiota.
Ryhmä koostuu neljästä tuliperäisestä saaresta: Socorrosta, Clariónista, San Benedictosta ja Roca Partidasta. Socorro on saarista suurin. Sen pinta-ala on 132 km². Socorrossa on yksi kylä, jossa asuu 250 ihmistä. Clariónilla on sotilasvaruskunta, jolla on yhdeksän ihmistä. Muuten saaret ovat asumattomia.
Espanjalaiset löytöretkeilijät löysivät ensimmäisen saaren, jonka he nimesivät Santo Toméksi (nykyään Socorro), 21. joulukuuta 1533. Neljän päivän kuluttua löydettiin myös toinen saari. Kaksi muuta saarta löydettiin vuonna 1779. Saaret on nimetty Revilla Gigedon kreivin (1740–1799), Uuden-Espanjan 53. varakuninkaan, mukaan. Vuonna 1957 Socorron saarelle perustettiin laivastotukikohta ja Clariónissa on pienempi meriosasto.
Revilla Gigedon saarilla on käynyt useita tutkijoita, kuten ornitologi Andrew Jackson Grayson.
Saarilla on monia kotoperäisiä kasvi- sekä eläinlajeja. Vuonna 2016 saaret lisättiin Unescon Maailmanperintöluetteloon, mutta saarten muuttamista turismille soveltuvaksi luonnonpuistoksi on ehdotettu.
Advektio

Advektio on skalaarisen, säilyvän suureen siirtymistä vektorikentässä. Advektiota ymmärretään advektioyhtälöllä.
Käytännössä vektorikenttä voi olla veden virtauskenttä ja skalaarinen suure jonkin aineen pitoisuus vedessä. Meteorologiassa ja oseanografiassa advektio viittaa pääsääntöisesti vaakasuoraan liikkeeseen, usein nimenomaisesti tuulen vaikutuksesta. Tässä yhteydessä advektio-operaattori on
formula_1.
Pystysuorana koordinaattina on käytetty "z":aa ja painekoordinaatistossa "p":tä.
Kansanomaisesti sanottuna advektio on jokin ominaisuuden vähittäistä siirtymistä. Sillä ilmennetään lämmön kulkemista ja sen myötä tapahtuvaa aineen kulkemista nesteessä eli konvektiota. Esimerkkinä on säätieteessä lämpimän ilman virtauksen tuoma asteittainen ilman lämpeneminen, lämmin advektio. Advektion aiheuttavia voimia ovat painegradientit ja ulkoiset voimat.
Kali

Kali (devanagari: काली, IAST: "Kālī") on hindulaisuudessa esiintyvä jumalatar, jota hindut pitävät äitijumalatar Devin raivoisana ilmenemismuotona. Sana ”kali” on sanskriittia ja merkitsee 'mustaa' taikka 'aikaa'. Hän on sekä tuhon että luomisen jumalatar.
Kali kuvataan mustaksi ja vihaiseksi tanssivaksi naiseksi. Hänen kaulastaan roikkuu pääkalloja ja vyöstään katkaistuja käsivarsia, jotka symboloivat ihmisten sanoja ja tekoja (karma). Kalin suusta roikkuu pitkä kieli, ja molemmista suupielistä valuu verinoroja. Hänellä on neljästä kymmeneen kättä, riippuen siitä mitä ominaisuuksia halutaan painotettavan. Vasemmissa käsissä on verinen miekka ja katkaistu pää jotka symboloivat egon ja syntien tuhoa ja sielun vapautumista. Oikeanpuolisilla käsillään Kali toivottaa siunausta ja kehottaa olemaan pelkäämättä. Usein Kali kuvataan seisomassa Shivan päällä. Joidenkin lähteiden mukaan Shiva oli hänen aviomiehensä. Joidenkin taas Kalin kerrotaan oleva Shivan, miehen feminiinen puoli. Toisten lähteiden mukaan taas Shivan vaimo oli Parvati, jonka inkarnaatio Kali on. Näissä lähteissä Kalin kerrotaan olleen naimaton.
Devin suurteoista kertovan Devi-mahatmyan mukaan Kali surmasi demoni Raktabijan johtaman demoniarmeijan. Tuhottuaan armeijan Kali ja Raktabija taistelivat, mutta jokainen Raktabijan veripisara muuttui tuhanneksi jättiläiseksi. Kalin piti juoda demonin veri, jotta voisi kukistaa hänet. Joidenkin myyttien mukaan surmattuaan Raktabijan Kali alkoi tanssia villisti. Shiva tuli rauhoittamaan Kalia heittäytymällä tämän jalkoihin esittäen kuollutta. Kalin tanssi tyyntyi vasta kun hän uskoi vahingossa surmanneensa miehensä. 
Kalia ja Parvatin toista inkarnaatiota Durgaa pidetään merkityksellisinä jumalattarina, joita palvotaan erityisesti Itä-Intiassa. Heidän kunniakseen juhlitaan Durga Puja -juhlaa.