tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Norman Del Mar

Norman Rene Del Mar CBE (31. heinäkuuta 1919 – 6. helmikuuta 1994 Bushey, Hertfordshire) oli brittiläinen kapellimestari ja musiikkikirjailija.
Del Mar soitti alun perin käyrätorvea Royal Philharmonic Orchestrassa Thomas Beechamin johdolla. Vuonna 1947 Beecham järjesti hänen ensimmäisen esiintymisensä kapellimestarina Richard Straussille omistetulla festivaalilla Kuninkaallisessa Drury Lane -teatterissa. Vuonna 1949 Del Mar sai nimityksen English Opera Groupin pääkapellimestariksi, jona hän toimi vuoteen 1954. 1950-luvun puolessavälissä hän aloitti yhteistyön BBC:n sinfoniaorkesterin kanssa, ja vuosina 1960–1965 hän toimi BBC:n skotlantilaisen orkesterin pääkapellimestarina. Del Mar edisti tänä aikana uuttakin ohjelmistoa, kuten Iain Hamiltonin ja Thea Musgraven musiikkia. Välillä hän johti samoihin aikoihin myös Skotlannin kuninkaallista kansallisorkesteria. Hän jatkoi työskentelyä Skotlannissa myöhemmälläkin urallaan esimerkiksi johtamalla Richard Straussin "Capriccio"-oopperan esityksen Skotlannin oopperassa vielä 1985. 
Del Mar pääsi uransa edetessä johtamaan kaikkia keskeisiä brittiorkestereita. BBC:n sinfoniaorkesterin kanssa hän teki paljon levytyksiä esimerkiksi Roberto Gerhardin, Alan Rawsthornen, Elisabeth Lutyensin ja Nicholas Maw'n teoksista. Saman orkesterin kanssa hän kantaesitti musiikkia sellaisilta säveltäjiltä kuin Priaulx Rainierilta, Gordon Crosselta, Nicola LeFanulta ja Martin Dalbylta. Del Mar edisti monien suhteellisen vähälle huomiolle jääneiden säveltäjien, kuten Karl-Birger Blomdahlin, Grażyna Bacewiczin, Havergal Brianin, Don Banksin, Denis ApIvorin, Lord Bernersin ja Michael William Balfen musiikkia. Vuonna 1981 Del Mar ja Gennadi Roždestvenski yhdessä johtivat vuonna 1981 BBC:n sinfoniaorkesteria Kaukoitään suuntautuneella kiertueella, mutta Roždestvenski ei saanut neuvostoviranomaisilta mahdollisuutta Kiinassa vierailemiseen. Del Mar kuitenkin johti orkesteria menestyksellä Pekingissä ja Shanghaissa. Ohjelmistoon kuului muiden muassa Maw'n, Benjamin Brittenin ja Edward Elgarin musiikkia. Vuosina 1983–1985 Del Mar oli Bournemouth Sinfoniettan päävierailija ja vuosina 1985–1988 Aarhusin sinfoniaorkesterin pääkapellimestari sekä taiteellinen johtaja. Hänellä oli Aarhusin sinfoniaorkesterin kunniakapellimestarin asema vielä vuosina 1989–1994.
Del Mar oli orkesterinjohdon professori Guildhall School of Musicissa vuosina 1953–1960 ja Royal College of Musicissa vuosina 1972–1990. Hänen kirjalliseen tuotantoonsa kuuluu kolmiosainen kriittinen kommentaari Richard Straussin elämästä ja teoksista (1962–1972), "Anatomy of the Orchestra" (1981) ja "Conducting Beethoven" (1992). Del Mar sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan arvon vuonna 1975. Hän oli vuodesta 1947 naimisissa Pauline Mannin kanssa ja sai avioliitosta tämän kanssa kaksi poikaa.
Richardsson

Richardsson on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Luettelo Reijolan peruspiirin suojelluista rakennuksista

Tämä on luettelo Helsingin Reijolan peruspiirin suojelluista rakennuksista. 
Reijolan alueen eteläosa ja Mannerheimintien varsi on perinteistä kantakaupunkia. Se sisältää 1930-luvun kerrostumia ja korkeampia sodanjälkeisiä lamellitaloja esimerkiksi Laaksossa. Vanhan Meilahden kartanon alueella on jäljellä 1800–1900-lukujen vaihteesta peräisin olevia huviloita. Meren äärellä sijaitsevat myös nyttemmin museona toimiva aiempi presidentin virka-asunto Tamminiemi ja nykyinen virka-asunto Mäntyniemi. Kansanpuisto Seurasaari kuuluu Meilahden osana Reijolan peruspiiriin. Keskuspuiston kyljessä sijaitseva Ruskeasuo rakennettiin 1950-luvulla. Ruskeasuon osa-alueeseen kuuluvaksi luetaan myös osa Mannerheimintien toisella puolella sijaitsevasta, pääosin 1990-luvulla nousseesta Pikku Huopalahdesta.
Lapin sairaanhoitopiiri

Lapin sairaanhoitopiiri (lyhennys LSHP) eli virallisesti Lapin sairaanhoitopiirin kuntayhtymä oli viidentoista Lapin maakunnan kunnan yhteisesti omistama kuntayhtymä, joka vastaa alueensa väestön erikoissairaanhoidon palveluista sekä päihdeongelmaisten hoidosta ja kuntoutuksesta. Tehtäviensä hoitamiseksi sairaanhoitopiiri teki yhteistyötä perusterveydenhuollon ja sosiaalihuollon kanssa. 
Kuntayhtymän kotipaikka oli Rovaniemi. Lapin sairaanhoitopiiri kuului Oulun yliopistollisen sairaalan erityisvastuualueeseen (Erva-alue).
Lapin sairaanhoitopiirin vastuualueella asui 117 360 ihmistä (31.12.2018). Lisäksi Lapin maakunnassa kävi vuosittain noin 1,8 miljoonaa matkailijaa. Sairaanhoitopiirille olivat suuret etäisyydet ominaisia. Esimerkiksi Utsjoelta oli 450 ja Kilpisjärveltä 425 kilometriä Lapin keskussairaalaan Rovaniemelle.
Sairaanhoitopiirin toiminta päättyi 31. joulukuuta 2022 osana Sote-uudistusta. Nykyisin alueen sosiaali-, terveys- ja pelastustoimen palvelut tuottaa Lapin hyvinvointialue.
Luettelo Munkkiniemen peruspiirin suojelluista rakennuksista

Tämä on luettelo Helsingin Munkkiniemen peruspiirin suojelluista rakennuksista. Peruspiirin osa-alueet ovat Vanha Munkkiniemi, Kuusisaari, Lehtisaari, Munkkivuori, Niemenmäki ja Talinranta. Useimmiten Munkkiniemeksi mielletään Vanhaksi Munkkiniemeksi kutsuttu peruspiirin osa.
Luettelo Haagan peruspiirin suojelluista rakennuksista

Tämä on luettelo Helsingin Haagan peruspiirin suojelluista rakennuksista. Haaga jakautuu neljään osa-alueeseen, jotka ovat Etelä-Haaga, Pohjois-Haaga, Kivihaka ja Lassila. Lisäksi pohjoisin osa Pikku Huopalahdesta kuuluu Haagan kaupunginosaan, mutta vuodesta 2013 lähtien ei enää Haagan peruspiiriin. 
Haaga jakaantuu kahteen hyvin erilaiseen osaan. Puistomaista Etelä-Haagaa luonnehtivat pienkerrostalot ja rivitalot ja jossain määrin sokkeloinen asemakaava. Etelä-Haaga sai alkunsa 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla Huopalahden rautatieaseman ympäristöön syntyneenä huvilakaupunginosana (1900–1922) ja kehittyi myöhemmin Haagan kauppalaksi (1923–1945). Alueella on yhä jonkin verran Haagan kauppalan aikaista rakennuskantaa, muun muassa Huopalahden kirkko, Steniuksentien koulurakennus sekä muutamia huviloita ja Haagan sankarihautausmaa.
Luettelo Kaarelan peruspiirin suojelluista rakennuksista

Tämä on luettelo Helsingin Kaarelan peruspiirin suojelluista rakennuksista. Kaarela rajautuu etelässä Kehä I:een, lännessä Konalan teollisuusalueeseen Vihdintien itäpuolella ja pohjoisessa Vantaan lounaiskärjen eteläreunaan. Kaarelan hallinnollinen itäraja kulkee Keskuspuiston sisällä. Alueen halki virtaa Mätäjoki.
Harold Darke

Harold Darke (29. lokakuuta 1888 Lontoo – 28. marraskuuta 1976 Cambridge) oli brittiläinen urkuri, kuoronjohtaja ja säveltäjä.
Darke opiskeli Royal College of Musicissa urkujensoittoa Thomas Parrattin ja sävellystä Charles Villiers Stanfordin johdolla. Hän jatkoi opintojaan Oxfordin yliopistossa. Jo opiskeluaikanaan hän työskenteli urkurina West Hampsteadin Emmanuel Churchissa (1906–1911). Vuonna 1916 Darke sai nimityksen urkuriksi Lontoon Pyhän Mikaelin kirkkoon, Cornhilliin. Jumalanpalveluksissa esiintymisen lisäksi hän piti siellä säännöllisiä resitaaleja, joiden aikana hän esitti muun muassa Johann Sebastian Bachin koko urkutuotannon ja Ralph Vaughan Williamsin musiikkia. Darke työskenteli Pyhän Mikaelin kirkossa vuoteen 1966, mutta oli sieltä poissa vuosina 1941–1945 toimiessaan Boris Ordin sijaisena King's Collegen musiikkijohtajana. Darke myös kuului Royal College of Musicin henkilökuntaan vuosina 1919–1969 ja perusti vuonna 1919 St. Michael's Singers -kuoron, jota johti vuoteen 1966.
Darke esitti uruilla usein omia teoksiaan, jotka ovat tonaalisia ja tyyliltään konservatiivisia. Hänen hengellisistä teoksistaan esim. "Magnificat" ja "Nunc Dimittis" vakiintuivat osaksi anglikaanien hengellistä musiikkiohjelmistoa. Darken urkuteosten joukossa ovat "Rhapsody for Organ" (op. 4) ja "A Fantasy for Organ" (op. 39). Hänen suosituimmaksi teoksekseen kuitenkin nousi "In the Bleak Midwinter" (1911), jonka hän laati Christina Rossettin runoon. Laulun esittäjiin ovat kuuluneet Roberto Alagna, Ian Bostridge, Thomas Hampson, Jessye Norman ja Kiri Te Kanawa.
Jere Harjuvaara

Jere Harjuvaara (s. 29. tammikuuta 1998 Rovaniemi) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesis-joukkue Hyvinkään Tahkoa.
Ura.
Harjuvaara on Tahkon oma kasvatti. Hän on voittanut B-poikien SM-kultaa vuonna 2016, pronssia 2018 ja A-poikien SM-kultaa 2018 ja hopeaa 2019. Hän teki Superpesis-debyyttinsä 19. toukokuuta 2017 Pattijoen Urheilijoita vastaan.
Kuoppakyyt

Kuoppakyyt eli kuoppakäärmeet eli kalkkarokäärmeet (Crotalinae) on kyykäärmeiden (Viperidae) heimoon kuuluva alaheimo, joka sisältää 260 lajia hyvin myrkyllisiä käärmeitä. Aiemmin kuoppakyitä on pidetty myös omana heimonaan. Toisinaan koko ryhmää kutsutaan kalkkarokäärmeiksi, mutta kalistinhäntäisiä varsinaisia kalkkarokäärmeitä ovat vain kalkkarokäärmeiden ("Crotalus") ja kääpiökalkkarokäärmeiden ("Sistrurus") suvut. Varsinaisten kalkkarokäärmeiden levinneisyys on Amerikan mantereella, mutta kuoppakyitä tavataan myös Aasiassa ja Itä-Euroopassa.
Kuvaus.
Kuoppakyiden koko vaihtelee 30-senttisistä käärmeistä neljä metriä pitkäksi kasvavaan surukukuun ("Lachesis muta"). Useilla lajeilla on myrkyllisyydestä kertova varoitusväri, ja varsinaisilla kalkkarokäärmeillä on hännässään varoittava helistin.
Kuoppakyyt ovat saaneet nimensä niiden sierainten ja silmien välissä kummallakin puolella päätä sijaitsevista aistikuopista. Aistikuoppa koostuu kahdesta kammiosta, joiden välissä on läpinäkyvä kalvo. Etukammio aukeaa melko selvästi käärmeen pään sisään, ja siihen johtava aukko näkyy usein sierainaukkoja paremmin. Kuoppakyitä kutsutaankin joissain paikoissa ”nelisieraimisiksi”. Sen sijaan takakammion aukko on yleensä piilossa ja sijaitsee aivan silmän edessä. Läpinäkyvässä kalvossa on paljon aistinhermoja, joiden ansiosta käärme aistii infrapunasäteilyä samaan tapaan kuin ihmissilmä näkee valoa. Siten kuoppakyyt voivat saalistaa tasalämpöisiä eläimiä, vaikka ne eivät näkisi silmillään mitään. Samaa aistia käärme käyttää arvioidakseen sopivia paikkoja auringossa paistatteluun ja viilentymiseen.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kuoppakyitä tavataan pääasiassa Pohjois- ja Etelä-Amerikassa sekä Aasian etelä- ja kaakkoisosissa. Lisäksi yksi laji, halyskäärme ("Gloydius halys"), elää Uralin ja mahdollisesti myös Volgan suistossa Itä-Euroopassa. Toisin kuin varsinaisisia kyykäärmeitä (Viperinae), kuoppakyitä ei tavata lainkaan Afrikassa.
Useimmat kuoppakyyt elävät kuivilla aroilla tai kalliomaastossa, mutta jotkut elävät viidakoiden puissa, vedessä tai veden läheisyydessä. Monet lajit pärjäävät kylmässäkin ilmastossa, esimerkiksi himalajanmokkasiinikäärme ("Gloydius himalayanus") tulee toimeen 2000–4000 metrin korkeudessa jäämassojen tuntumassa.
Lisääntyminen.
Suurin osa kuoppakyistä synnyttää eläviä poikasia, jolloin munat kuoriutuvat jo emon ruumiissa. Vain surukuku ja muutamat muut lajit munivat. Poikasten synnyttäminen on käärmeille edullista, sillä emon sisällä munat ovat suojassa pedoilta ja alhaisilta lämpötiloilta. Luultavasti tämän ansiosta kuoppakyyt pärjäävät kylmissä seuduissa ja ovat voineet levittäytyä laajalle alueelle.
Ravinto.
Kuoppakyyt ovat ruokavalioltaan melko vaihtelevaisia. Lajista riippuen ne syövät nisäkkäitä, lintuja, linnunmunia, sammakoita, kaloja, muita käärmeitä, kilpikonnia sekä hyönteisiä ja niiden toukkia. Ne kuitenkin suosivat tasalämpöisiä ravintoeläimiä.
Suvut.
Alaheimoon kuuluu 22 sukua:
Wallisin kieli

Wallis (omakielinen "Faka'uvea") tai itä-uvea on polynesialainen kieli, jota puhutaan Ranskalle kuuluvalla Wallisin saarella, joka puolestaan kuuluu Wallis ja Futunaan. Kieli on hyvin lähellä futunan kieltä. Wallisin ei katsota olevan uhanalainen kieli. Vuonna 2017 kielellä on noin 20 000 puhujaa. Kielenhuollosta vastaa Wallis ja Futunan kielten akatemia.
Lähetyssaarnaajat alkoivat tutkia wallisin kieltä 1800-luvun alussa, vaikkakin nämä julkaistiinkin vasta 1930-luvulla. Wallisinkielinen rukouskirja julkaistiin 1864 ja osia Raamatusta vuonna 1885.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Raamattu käännettiin ensimmäistä kertaa wallisiksi vuonna 2011.
Vuonna 2008 tehdyssä kyselyssä 86,1% Wallisin saaren asukkaista ilmoitti puhuvansa kieltä kotona, kun taas 12,1%:lla ensisijainen kotikieli oli ranska. Wallisinkielinen "Te Fenua fo‘ou" -lehti ilmestyy kerran viikossa, minkä lisäksi kielellä tuotetaan myös radio-ohjelmaa.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Kaikki vokaalit voivat esiintyä sekä pitkinä että lyhyinä.
Lähde:
Kielioppi ja sanasto.
Eurooppalaisten saavuttua kieleen on tullut runsaasti uusia lainasanoja. Ranskan lisäksi lainoja on tullut jonkin verran myös englannin kielestä: "hāmala" (vasara), "hōsi" (hevonen) ja "kuka" (kokata).
Wallisin perussanajärjestys on verbi-subjekti-objekti.
Lukusanat 1–10 wallisiksi:
Tadeusz Kościński

Tadeusz Kościński on puolalainen poliitikko. Hän on toiminut 15. marraskuuta 2019 lähtien Puolan valtiovarainministerinä Mateusz Morawieckin toisessa hallituksessa.
Edvin Ozolin

Edvīns Ozoliņš (, 12. helmikuuta 1939 Leningrad, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on entinen neuvostoliittolainen pikajuoksija, olympiamitalisti ja Euroopan mestaruusmitalisti pikaviesteissä. Ozoliņš oli etniseltä taustaltaan latvialainen. Urheilu-uransa aikana Neuvostoliitossa hänen nimestään käytettiin venäläistä muotoa Edvin Sigizmundovits Ozolin ja ulkomailla esiintyessä Edvin Ozolin. 
Ozoliņš aloitti pikajuoksun Viktor Atamanovin johdolla vuonna 1955 asuinseudullaan Leningradissa. Seurana oli Leningradin Burevestnik. Hän nousi nopeasti Neuvostoliiton pikajuoksun kärkimenijöihin. Hän oli mukana jo vuonna 1958 Tukholman EM-kisoissa Neuvostoliiton pikaviestijoukkueessa, joka sijoittui kolmanneksi. Ensimmäisen Neuvostoliiton mestaruutensa hän otti vuonna 1959 100 metrillä. Seuraavan vuonna hän uusi maansa 100 metrin mestrauuden voittaen myös 200 metriä. Hän oli näin mukana Neuvostoliiton joukkueessa Rooman olympialaisissa. Siellä hän etenei 100 metrillä puolivälieriin. Pikaviestissä Ozoliņš yhdessä Guzman Kosanovin, Leonid Bartenevin ja Juri Konovalovin kanssa saavutti olympiahopeaa Saksan voittaessa. 
Seuraavana vuonna 1961 Ozoliņš uusi tuplamestaruuden. Kaikkiaan hän saavutti vielä vuosien 1962, 1963 ja 1966 Neuvostoliiton 100 metrin mestaruuden sekä vuoden 1963 200 metrin mestaruuden. Vuoden 1961 universiadeissa Sofiassa Neuvostoliiton joukkue, jossa Bartenjev oli mukana jo olympialaisissa, sai mestaruuden. Ozoliņš otti vuoden 1963 universiadeissa Porto Allegressa henkilökohtaisen mestaruuden 200 metrillä ja hopeaa 100 metrillä. Tokion olympialaisissa Ozoliņš oli myös mukana. Henkilökohtaisilla matkoilla 100 ja 200 metrillä hän eteni alkueristä puolivälieriin, joissa tie nousi pystyyn. Neuvostoliiton pikaviestijoukkue, johon Ozoliņškin kuului, eteni loppukilpailuun sijoituksen ollessa viides.
Ozoliņšin ura jatkui vielä vuoteen 1968 asti. Hän saavutti vuonna 1965 ja 1966 maansa 200 metrin mestaruuden, joita hän saavutti urallaan kaikkiaan kolme. 100 metrillä tuli mestaruus vielä 1966 eli hänellä oli näin kuusi matkan mestaruutta. Seuransa Leningradin Burevestnikin joukkueessa hän oli voittamassa maansa pikaviestimestaruutta vuonna 1968. Budapestissä järjestettiin vuonna 1965 universiadit, joissa Ozoliņš uusi 200 metrin mestrauutensa ja oli hopeaa voittaneessa Neuvostoliiton pikaviestijoukkueessa. Vuoden 1966 EM-kisoissa Budapestissä Neuvostoliiton joukkue, johon Ozoliņš kuului, saavutti pikaviestissä hopeaa Ranskan voittaessa. 
Uransa jälkeen Edvīns Ozoliņš toimi opetus- ja valmennustehtävissä. Vuosina 1984-1992 hän toimi maansa pikajuoksijoiden ja aitajuoksijoiden valmentajana ja sen jälkeen vuosina 1992-2003 Malesian yleisurheilun valmentajana.
Alfa (nimi)

Alfa on pohjoismainen naisen etunimi, joka voi olla Alf-nimen feminiininen vastine tai lyhentymä "Alf"-alkuisista naisennimistä, kuten Alfhildista. Alfalla ja Alfhildilla on suomenruotsalaisessa almanakassa yhteinen nimipäivä (31. tammikuuta). Saamelaiseen nimipäiväkalenteriin sisältyvä Álfa on sen sijaan miehennimi.
Alfa-nimeen saatetaan yhdistää myös alfa eli kreikkalaisen aakkoston ensimmäinen kirjain. Sanana "alfa" viittaa johonkin ensimmäiseen ja ensiluokkaiseen (esim. ilmauksissa "alfauros" ja "alfanaaras").
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Alfa on joulukuun 2024 loppuun mennessä ollut Suomessa etunimenä noin 110–140 naisella ja lisäksi noin 10–40 miehellä.
Castagniers

Castagniers on kunta Kaakkois-Ranskassa Alpes-Maritimesin departementissa Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella. Se sijaitsee Var-joen varrella noin 16 kilometriä Nizzasta pohjoiseen.
Castagniers on perinteistä oliivinviljelyaluetta. Siellä sijaitsee oliiviöljypuristamo, joka on toiminut vuodesta 1250 lähtien.
Kunnassa on vuonna 1865 perustettu Notre-Dame-de-la-Paix’n sisterssiläisluostari.
The Vanguard Group

The Vanguard Group on yhdysvaltalainen sijoitusyhtiö. Yhtiö on yksi maailman suurimmista sijoitusyhtiöistä ja vuonna 2020 yhtiöllä oli noin 6,2 biljoonan dollarin arvosta hallinnoitavia varoja. Yhtiö on maailman toiseksi suurin pörssinoteerattujen rahastojen tarjoaja BlackRockin iSharesin jälkeen.
Yhtiön perusti John C. Bogle vuonna 1975, ja hän toimi yhtiön hallituksessa vuoteen 1999 asti. Yhtiön nykyinen toimitusjohtaja on Salim Ramji, joka aloitti tehtävän heinäkuussa 2024.
Robert Kahn (säveltäjä)

Robert Kahn (21. heinäkuuta 1865 Mannheim – 29. toukokuuta 1951 Biddenden, Kent) oli saksalaissyntyinen säveltäjä ja pianisti.
Elämä ja ura.
Kahn oli juutalaisesta kauppias- ja pankkiirisuvusta. Hän opiskeli sävellystä Berliinissä 1880-luvun alussa. Hän tutustui Joseph Joachimiin, jolle omisti viulusonaattinsa (op. 5) ja jousikvartettonsa (op. 8). Joachimin, Hans von Bülowin, Clara Schumannin ja erityisesti Johannes Brahmsin tuki edesauttoi Kahnin varhaista menestymistä säveltäjänä. Kahn oli vuonna 1887 täydentämässä osaamistaan Wienissä ja tapasi siellä päivittäin Brahmsin, jonka vaikutus Kahnin sävellystyyliin osoittautui kestäväksi. Kahnin ystäviin kuuluivat myös kirjailijat Christian Morgenstern ja Gerhart Hauptmann, joiden teokset toimivat useiden Kahnin laulujen pohjina.
Opintojensa jälkeen Kahn työskenteli korrepetiittorina Leipzigin oopperassa ja vuosina 1893–1930 opettajana Berliinissä. Hän nautti suurta arvostusta sekä esiintyjänä että säveltäjänä ennen kansallissosialismin nousua. Loppuvuodesta 1938 Kahn muutti Isoon-Britanniaan, jossa pysyi kuolemaansa saakka. Hän asui vaimonsa kanssa Kentin Biddendenissä. 
Musiikki.
Kahnin tuotanto koostuu pääasiassa lauluista, kuoroteoksista, pianomusiikista ja kamarimusiikista. Hän laati kaksi teosta täydelle orkesterille. Hänen vokaaliteoksiinsa kuuluvat "7 Gesänge" (op. 49), "Sturmlied" (op. 53, 1910, neliääniselle sekakuorolle, orkesterille ja uruille) ja "9 Gedichte von Johann Wolfgang von Goethe" (op. 55). Kahnin muita teoksia ovat muiden muassa Sellosonaatti nro 2 (d-molli, op. 56, 1911) ja Serenadi (f-molli, op. 73, 1923) oboelle, käyrätorvelle ja pianolle. Saksasta poistumisensa jälkeen Kahn sävelsi vielä yli tuhat pianokappaletta.
Sukupolvensa avantgardistisesta liikehdinnästä huolimatta Kahn sävelsi klassillis-romanttisen tyylin mukaisesti läpi elämänsä Johann Sebastian Bachin, Ludwig van Beethovenin, Robert Schumannin ja Johannes Brahmsin jalanjälkiä seuraten.
BlackRock

BlackRock on yhdysvaltalainen varainhoitoyhtiö. Yhtiö on maailman suurin varainhoitaja, ja 2024 sen hallinnoimat varat olivat 11,6 biljoonaa dollaria. Yhtiötä kutsutaan myös maailman suurimmaksi varjopankiksi.
Yhtiön perustaja, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja on Larry Fink. BlackRockin suurin yksikkö on iShares, joka on maailman suurin ETF-tarjoaja. Vuonna 2020 BlackRock ilmoitti linjamuutoksesta, jonka mukaan se sijoittaa ilmastonmuutoksen ehkäisyyn. Joulukuussa 2022 ilmoitettiin Volodymyr Zelenskyin ja BlackRockin keskustelleen yrityksen roolista Ukrainan jälleenrakentamisessa.
BlackRockilla on suuria omistuksia pörssiyhtiöistä, ja sitä on kritisoitu passiivisuudesta omistamiinsa yrityksiin. Yhtiön konttorien edessä on järjestetty paljon mielenosoituksia.
BlackRock on ollut salaliittoteorioiden kohteena muun muassa siitä, että se omistaisi sekä Fox Newsin ja äänestyskoneita valmistavan Dominion Voting Systemsin, ja siten olisi vaikuttanut Yhdysvaltain presidentinvaaleihin vuonna 2020. Snopesin mukaan väite on kuitenkin valetta ja siinä oli sekoitettu Dominion Voting Systems energiayhtiö Dominion Energyyn.
Hätäravinto

Hätäravinto tarkoittaa elintarvikkeita, joita käytetään ravinnoksi yksinomaan poikkeusoloissa tai köyhyyden vuoksi. Normaalioloissa hätäravintoaineita tavataan hyljeksiä heikon ravitsemusarvon, hankalan käytettävyyden tai epämiellyttävän maun vuoksi. Hätäruokastatus riippuu usein kulttuurista, esimerkiksi äyriäiset ja hevosenliha ovat joillain alueilla arvostettua ruokaa, toisaalla taas hätäravintoa.
Hätäravinnon mahdollisuuksia on tarkasteltu katovuosina julkaistuna kansanvalistuksena, maanpuolustukseen liittyen sekä osana varautumis- ja survivalismikulttuuria ja retkeilytaitoja 
Katovuosina leipään lisättiin olkea tai männyn kuoriosista valmistettua pettujauhoja. Suomalaisessa lehdistössä propagoitiin vuosikymmeniä myös jäkälän syönnin puolesta, vaikka tutkimukset olivat osoittaneet, ettei ihmisen elimistö juuri kykene hyödyntämään jäkälän sisältämää energiaa. Jäkälässä olevat myrkylliset jäkälähapot saattoivat liikaa käytettynä jopa tappaa nälkiintyneen ihmisen. Nälkävuosien jäkäläleipää on epäilty jopa osasyyksi asukkaiden suureen kuolleisuuteen.
Michael Schønwandt

Michael Schønwandt (s. 10. syyskuuta 1953 Frederiksberg) on tanskalainen kapellimestari.
Schønwandt opiskeli Kööpenhaminan yliopistossa ja jatkoi opintojaan vuosina 1975–1977 Royal Academy of Musicissa. Vuonna 1977 hän teki debyyttinsä kapellimestarina Kööpenhaminassa. Vuonna 1979 hän johti ensimmäisen kerran Tanskan kuninkaallista oopperaa. Schønwandt toimi Tanskan kuninkaallisen orkesterin ja kuninkaallisen oopperan musiikillisena johtajana vuosina 2000–2011. Hän on lisäksi toiminut muun muassa Tanskan kansallisen sinfoniaorkesterin päävierailijana, Konzerthausorchester Berlinin pääkapellimestarina ja Alankomaiden radion kamarifilharmonikkojen pääkapellimestarina. Syyskuussa 2015 hänestä tuli Opéra Orchestre national Montpellierin pääkapellimestari.
Ensimmäisen esiintymisensä Covent Gardenissa Schønwandt teki vuonna 1984 johtamalla "I Capuleti e i Montecchi" -oopperan. Yhdysvalloissa hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1992 johtaessaan "Don Carlos" -oopperan alkuperäisversion esityksen San Franciscon oopperassa. Konserttiurallaan Schønwandt on johtanut muiden muassa Berliinin filharmonikkoja, Philharmonia-orkesteria, Orchestre Philharmonique de Radio Francea, Lontoon sinfoniaorkesteria, Ranskan kansallisorkesteria ja BBC:n sinfoniaorkesteria. Vuosina 1987 ja 1988 Schønwandt johti ensimmäisenä skandinavialaisena kapellimestarina Bayreuthin musiikkijuhlilla. Hän on johtanut "Nibelungin sormuksen" myös Tanskassa.
Schønwandt on osoittanut erityistä kiinnostusta tanskalaista ohjelmistoa kohtaan. Hän on levyttänyt esimerkiksi Carl Nielsenin sinfoniat ja konsertot, Niels Gaden ja C. E. F. Weysen sinfoniat sekä teoksia Peter Lange-Mülleriltä, Friedrich Kuhlaulta, J. P. E. Hartmannilta, Poul Schierbeckilta ja Poul Rudersilta. Schønwandt on johtanut kantaesityksiä useista teoksista, kuten Poul Rudersin oopperoista ja Hans Werner Henzen kolmannesta viulukonsertosta. "Gramophone"-lehti piti Schønwandtin levytystä Richard Straussin "Salomesta" (1999) parhaana teoksesta koskaan tehtynä levytyksenä. Muita säveltäjiä, joiden teosten levytyksillä Schønwandt on ollut kapellimestarina, ovat olleet muiden muassa Hector Berlioz ja Robert Schumann.
Vuonna 2005 Schønwandtista tehtiin Dannebrogin ritarikunnan ritari ja vuonna 2011 komentaja.
Eksapostilaario

Eksapostilaario (, "eksaposteilárion"; mon. , "eksaposteilária"; , "eksapostilárij", tunnetaan myös nimellä eksapostilario, eksapostilaari) on ryhmä ortodoksisten ja bysanttilaista riitusta käyttävien katolisten kirkkojen jumalanpalvelusveisuja, jotka veisataan aamupalveluksen kanonin lopuksi. Veisu lauletaan tai luetaan papin tai diakonin lukeman pienen ektenian jälkeen. Sunnuntain aattona sekä Lasaruksen lauantaina ja Suurena lauantaina ennen eksapostilaariota luetaan "Pyhä on Herra, meidän Jumalamme"-veisu.
Eksapostilaario luetaan tai lauletaan aina kolmesti, joko toistaen tai laulaen useita eksapostilaarioita.
Merkitys.
Eksapostilaario-sana tarkoittaa kreikaksi "ulos lähettämistä" (, "eks" prep. "ulos jstkn" + , "apostellō", "lähettää") koska bysanttilaisessa jumalanpalveluksessa laulaja lähetettiin ulos kuorosta keskelle kirkkoa laulamaan eksapostilaario. Eksapostilaarion tarkoituksena on kirkastaa kirkossa rukoilevien ajatukset kohti kiitospsalmeja ja suurta ylistysveisua, jotka veisataan eksapostilaarion jälkeen. Sunnuntain aattona eksapostilaario kuvaa mirhantuojanaisten julistamaa ilosanomaa ylösnousseesta Kristuksesta. Sunnuntaipäivien oktoekhoksessa on määrätty eksapostilaariot aamupalveluksessa luettavan ylösnousemusevankeliumin mukaan.
Suuren Paaston aikana, erityisesti arkipäivinä, eksapostilaario korvataan viikon sävelmällä laulettavalla mukaisella valovirrelmällä (, "fotagogikón"; , "svetilen"). Valovirrelmä on luonteeltaan katumussävytteinen, kuten paaston aikana aamupalveluksessa alussa luettavat kolminaisuustroparit.
Suuren Viikon aikana eksapostilaarion merkitys korostuu. Tällöin kolme laulajaa tai koko kuoro siirtyvät keskelle kirkkoa laulamaan eksapostilaarion. Useimpina Suuren Viikon päivinä eksapostilaario viittaa Jeesuksen hautaan häämajana.
Joseph Poestion

Joseph Calasanz Karl Poestion, salanimiä: "Svend Christensen, J. Calion" (1853–1922) oli itävaltalainen kirjastonhoitaja kääntäjä ja filologi. Hän asui Wienissä ja työskenteli siellä sisäasiainministeriössä kirjastonhoitajana. Hän julkaisi pohjoismaisten kielten oppikirjoja, muun muassa "Schwedische grammatik" (1889). Hän teki tunnetuksi islantilaista muinaistietämystä ja toimi kääntäjänä. Poestion oli 1902 göteborgilaisen tiede- ja kirjallisuusseuran johtaja.
Poestionin teokset käsittelevät muinaispohjoismaista kirjallisuutta, mytologiaa ja kulttuurielämää yleensä. Hän käänsi saksaksi skandinaavista kirjallisuutta ja saamelaisia satuja.
Tongan hauta

Tongan hauta on maailman toiseksi syvin syvänmeren hauta, joka on noin 100 metriä matalampi kuin Mariaanien hauta. Se sijaitsee Tongan valtion vieressä eteläisellä Tyynellämerellä. Haudan syvin kohta Horizonin syvänne yltää noin 10 800 metriä merenpinnan alapuolelle. Tongan hauta on 1 375 kilometriä pitkä, 80 kilometriä leveä ja keskisyvyydeltään noin 6 000 metriä.
Ammonia Avenue

Ammonia Avenue on englantilaisen rockyhtye The Alan Parsons Projectin seitsemäs albumi vuodelta 1984. Billinghamilaisessa teollisuuslaitoksessa sijainneen ”kadun” mukaan nimetty konseptialbumi käsittelee teollisuuden, tieteen ja suuren yleisön välistä kuilua.
Albumin nimi.
The Alan Parsons Projectin pääasiallinen säveltäjä ja sanoittaja Eric Woolfson tapasi englantilaisen liikemiehen John Harvey-Jonesin matkustaessaan Concordella New Yorkiin. Harvey-Jones toimi Imperial Chemical Industriesin toimitusjohtajana ja kutsui Woolfsonin tutustumaan Billinghamissa sijaitsevaan tehtaaseen, jonka toivoi toimivan taiteellisena innoituksena.
Woolfsoniin teki erityisen vaikutuksen Ammonia Avenue -niminen katu, jossa näkyi silmänkantamattomiin putkia mutta ei lainkaan kasvillisuutta tai ihmisiä. ”Ammonia Avenue” toi Woolfsonin mieleen ”Heartbreak Hotelin” ja oli muutenkin mielikuvitusta kutkuttava fraasi, joten hän päätti käyttää sitä rock-levyn nimenä. Albumin kansikuvassa on valokuva kyseiseltä kadulta, muokattuna niin, että putket muodostavat mandalaa muistuttavan kuvion.
"Ammonia Avenuen" myytyä kultaa Woolfson lahjoitti saamansa kultalevyn Harvey-Jonesille.
Julkaisu.
Musiikkivideot olivat "Ammonia Avenuen" julkaisemiseen mennessä muodostuneet keskeiseksi musiikin markkinoinnin välineeksi. Koska The Alan Parsons Project ei konsertoinut lainkaan, suuri yleisö ei tiennyt miltä yhtyeen jäsenet näyttivät. Levy-yhtiön ehdotuksesta ”Don’t Answer Men” musiikkivideo toteutettiin kokonaisuudessaan animaationa. Se oli ensimmäinen laatuaan ja sai myös ehdokkuuden ensimmäisessä MTV Video Music Awards -palkintogaalassa, joskaan ei voittanut.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on merkitty Alan Parsonsin ja Eric Woolfsonin kirjoittamiksi. Sulkuihin on merkitty kappaleen laulaja.
A-puoli
B-puoli
Merkos

Merkos on kaupunginosa ja kauppakeskusalue Riihimäellä, valtatien 3 ja seututien 130 välimaastossa. Pinta-alaltaan 12 000 neliön kokoinen kauppakeskus avasi ovensa toukokuussa 1999. Perustaminen maksoi 110 miljoonaa markkaa. Merkoksen alueella toimii mm. K-Citymarket, Hesburger, Tokmanni, Biltema, Kappahl, Lindex, H&amp;M, Jysk, Gigantti, Puuilo, Citymatto, Alko, eläinlääkärikeskus ja apteekki.
Koné (Uusi-Kaledonia)

Koné on kunta ja kaupunki Ranskalle kuuluvassa Uuden-Kaledonian erityisyhteisössä. Kunta sijaitsee Province Nordissa. Vuoden 2019 väestönlaskennan mukaan Konéssa on noin 8 140 asukasta.
Vuosien 1980–2016 tilastojen mukaan Konéssa on trooppinen ilmasto, lämpötilat ovat ympäri vuoden suhteellisen tasaisia ja pääasiassa välillä 16 °C–30 °C. Joulu-maaliskuussa on kuumaa ja kesä-elokuussa viileämpää mutta lämmintä. Sademäärät vaihtelevat paljon vuodenajan mukaan, joulu-huhtikuussa keskimääräinen kuukausittainen sadanta on yli 100 millimetriä ja elo-lokakuussa alle 50 millimetriä kuukaudessa.
Koné on Uuden-Kaledonian viidenneksi väkirikkain kunta. Vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan kunnan 7 340 asukkaasta noin 81 prosenttia oli syntynyt Uudessa-Kaledoniassa, noin 1,4 prosenttia Ranskan Polynesiassa tai Wallis ja Futunalla, noin 11 prosenttia muualla Ranskassa ja noin kuusi prosenttia jossain muussa maassa. Noin 19 prosenttia kunnan väestöstä määritteli itsensä etnisesti eurooppalaiseksi, noin 54 prosenttia kanakiksi, noin 1,0 prosenttia wallisjafutunalaiseksi, noin 10 prosenttia useamman etnisen ryhmän sekoitukseksi ja noin 16 prosenttia joksikin muuksi tai jätti kertomatta.
Bourail

Bourail on kunta ja kaupunki Ranskalle kuuluvassa Uuden-Kaledonian erityisyhteisössä. Kunta sijaitsee Province Sudissa. Vuoden 2019 väestönlaskennan mukaan Bourailissa on noin 5 530 asukasta.
Vuosien 1980–2016 tilastojen mukaan Bourailissa on trooppinen ilmasto, lämpötilat ovat ympäri vuoden suhteellisen tasaisia ja pääasiassa välillä 16 °C–30 °C. Joulu-maaliskuussa on kuumaa ja kesä-elokuussa viileämpää mutta lämmintä. Sademäärät vaihtelevat paljon vuodenajan mukaan, tammi-huhtikuussa keskimääräinen kuukausittainen sadanta on yli 100 millimetriä ja elo-lokakuussa alle 50 millimetriä kuukaudessa.
Bourail on Uuden-Kaledonian kuudenneksi väkirikkain kunta. Vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan kaupungin 5 444 asukkaasta noin 84 prosenttia oli syntynyt Uudessa-Kaledoniassa, noin 1,7 prosenttia Ranskan Polynesiassa tai Wallis ja Futunalla, noin 11 prosenttia muualla Ranskassa ja noin kolme prosenttia jossain muussa maassa. Noin 37 prosenttia kaupungin väestöstä määritteli itsensä etnisesti eurooppalaiseksi, noin 33 prosenttia kanakiksi, noin 1,8 prosenttia wallisjafutunalaiseksi, noin viisi prosenttia useamman etnisen ryhmän sekoitukseksi ja noin 23 prosenttia joksikin muuksi tai jätti kertomatta.
I Wouldn’t Want to Be Like You

I Wouldn’t Want to Be Like You on englantilaisen rockyhtye The Alan Parsons Projectin single vuodelta 1977. Kappale on julkaistu myös yhtyeen albumilla "I Robot". Kappaleen kirjoittivat yhtyeen keulahahmot Alan Parsons ja Eric Woolfson ja sen lauloi Lenny Zakatek, joka myöhemmin esitti myös muita The Alan Parsons Projectin singlejulkaisuja, tunnetuimpana vuonna 1980 julkaistun ”Games People Playn”.
Hitiksi nousseesta ”I Wouldn’t Want to Be Like Youstä” muodostui The Alan Parsons Projectin läpimurto. Se oli Yhdysvaltojen singlelistalla ("Billboard Hot 100") parhaimmillaan sijalla 36. Kappaleesta tehtiin myös yhtyeen ensimmäinen musiikkivideo. Videolla Parsons ja robotiksi maskeerattu mies ihmettelevät toisiaan futuristisessa ympäristössä.
"AllMusicin" Stephen Thomas Erlewine kuvailee kappaletta ”paranoidiksi disco-rockiksi”, joka taidepopille epätyypillisesti ”panostaa myös tarttuviin koukkuihin”. Don ja Jeff Breithauptin teos "Night Moves: Pop Music in the Late ’70s" mainitsee ”I Wouldn’t Want to Be Like Youn” yhtenä 1970-luvun lopun progressiivista popia määritelleistä kappaleista.
Bélepsaaret

Bélepsaaret on saariryhmä ja kunta Ranskalle kuuluvassa Uuden-Kaledonian erityisyhteisössä. Saariryhmän merkittävimmät saaret ovat Pottsaari ja Artsaari, ja lisäksi siihen kuuluu useita pienempiä saaria. Yhteensä saarten pinta-ala on noin 70 neliökilometriä. Saaret sijaitsevat Uuden-Kaledonian pääsaren Grande Terren koralliriutalla. Saarten suurin asutuskeskus on Wala Artsaarella. Bélepsaaret sijaitsevat Province Nordissa, ja ne muodostavat oman kuntansa, jossa oli 867 asukasta vuoden 2019 väestönlaskennassa. Vuoden 2014 väestönlaskennassa 99,6 prosenttia saarten asukkaista oli syntynyt Uudessa-Kaledoniassa ja 96,4 prosenttia saarelaisista määritteli itsensä kanakiksi.
Games People Play (The Alan Parsons Projectin kappale)

Games People Play on englantilaisen rockyhtye The Alan Parsons Projectin single vuodelta 1980. Syntikkapopia ja progressiivisen rockin elementtejä yhdistelevä kappale oli yhtyeen siihen mennessä suurin hitti.
”Games People Play” julkaistiin myös yhtyeen uhkapelaamisesta kertoneella albumilla "The Turn of a Friendly Card". Kappaleen kirjoittivat yhtyeen keulahahmot Alan Parsons ja Eric Woolfson, ja sen lauloi Lenny Zakatek, joka aiemmin oli esittänyt myös yhtyeen läpimurtosinglen ”I Wouldn’t Want to Be Like You”.
Taustaa ja kuvaus kappaleesta.
Woolfsonin vaimo luki kappaleen säveltämisen aikoihin Eric Bernen kirjaa "Games People Play" (), mitä Woolfson piti uhkapeliaiheiselle albumille sopivana nimenä. Monen The Alan Parsons Projectin kappaleen tavoin ”Games People Playn” äänityksissä ei käytetty metronomia, vaan rytmin pohjaksi otettiin syntetisaattoriarpeggio. Tässä tapauksessa arpeggio myös jätettiin lopulliseen kappaleeseen.
Kappale on yhdistelmä tarttuvaa syntetisaattorivetoista poppia ja kevyitä progerock-vaikutteita. Sanoitus kertoo kotoa lähtevistä lapsista ja vanhempien yksinäisyyden ja tyhjyyden tunteesta (ns. ”tyhjän pesän syndrooma”).
”Games People Playstä” tehtiin myös musiikkivideo. Videolla yhtye soittaa kappaleen playbackina studiolla.
Vastaanotto.
”Games People Play” nousi "Billboard Hot 100" -listalla sijalle 16, mikä oli yhtyeen siihen mennessä paras sijoitus. "Cash Boxin" listalla se oli parhaimmillaan sijalla 18. "Billboardin" mukaan ”Games People Play” oli Yhdysvalloissa 66. suosituin single vuonna 1981.
"AllMusic"-sivuston Mike DeGagnen mukaan kappale on samoihin aikoihin singlenä julkaistun ”Timen” ohella The Alan Parsons Projectin koko tuotannon paras kappale. Myös "Billboardissa" tuoreeltaan julkaistu arvio kehui kappaletta yhdeksi albumin parhaista. "Classic Rock Review" -sivustolla Ric Albano kiittelee kappaleen ”filosofisia sanoituksia”, ”progerock-tehosteita” sekä ”cooleja arppeggioita”.
Populaarikulttuurissa.
”Games People Play” on mukana vuonna 2006 julkaistun "" -videopelin ääniraidalla. Kappale soi fiktiivisellä Flash FM -radiokanavalla.
Arthur Wood (säveltäjä)

Arthur Wood (24. tammikuuta 1875 Heckmondwike, Yorkshire – 18. tammikuuta 1953 Lontoo) oli brittiläinen kevyen musiikin säveltäjä ja kapellimestari. Hänet tunnetaan "The Archers" -kuunnelman tunnussävelmästä "Barwick Green", joka on "My Native Heath" -nimisen sarjan finaaliosa.
Wood oli paikallisessa amatööriorkesterissa viulua soittaneen räätälin poika. Hän soitti itsekin lapsena viulua, mutta omaksui pian pääsoittimekseen huilun, jonka ohella soitti piccoloa. Hän muutti perheineen Harrogateen vuonna 1882 ja aloitti huilutunneilla käymisen. Wood jätti koulunkäynnin 12-vuotiaana ja pääsi kaksi vuotta myöhemmin urkuriksi Harrogaten St Paul's -presbyteerikirkkoon. 16-vuotiaana hän toimi huilistina, soolopianistina, säestäjänä ja varakapellimestarina J. Sidney Jonesille (säveltäjä Sidney Jonesin isä). Myöhemmin hän siirtyi Bournemouthin kunnallisorkesteriin ja soitti Dan Godfreyn johdolla. Wood koki silti intohimokseen orkesterinjohdon ja pääsikin vuonna 1903 Terry's Theatren musiikillisena johtajana. Hän työskenteli lukuisissa muissakin teattereissa, kuten Kuninkaallisessa Drury Lane -teatterissa, ja johti Lontoon teatteriorkestereita yli kolmen vuosikymmenen ajan.
Wood kiersi Yhdysvalloissa johtamassa André Messagerin "Véronique"-operetin esityksiä ja johti eräitä varhaisia levytyksiä Savoy-oopperoista. Hän sävelsi itse musikaaleja, joihin kuuluvat "Yvonne", "Petticoat Fair" ja "Fancy Fair". Wood laati myös orkesterisarjoja ja lyhyitä kappaleita Boosey &amp; Hawkesille sekä sävelsi marsseja vaskiyhtyeille. Lisäksi hän toimi vaskiyhtyekilpailujen tuomaristoissa. "Barwick Green" -kappaletta lukuun ottamatta Woodin musiikkia esitetään nykyään harvoin.
Kirkupöllöset

Kirkupöllöset ("Megascops") on pöllöjen heimoon kuuluva lintusuku, jonka edustajat elävät uudella mantereella. Aiemmin ne luettiin pöllösten sukuun ("Otus").
Sinileppälintu

Sinileppälintu ("Myiomela leucura") on sieppoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan laajalta alueelta Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö.
Sinileppälintu voi kasvaa 18–20 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Sinileppälintukoiras on väriltään tumman sininen, lähes musta. Otsa ja siipien taipeet ovat vaaleamman siniset. Mustassa pyrstössä on myös valkoista. Naaraslintu on väritykseltään ruskea ja vatsa on hieman selkää vaaleampi.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Sinileppälintua tavataan alueelta, joka ulottuu Nepalista Kaakkois-Aasian kautta Kiinan etelä- ja keskisiin sekä Taiwanista. Lajin elinympäristöä ovat vuoristometsät. Sinileppälinnun ravintoa ovat hyönteiset. Pesimäkausi kestää maaliskuulta syyskuulle ja kuppimainen pesä rakennetaan pensaaseen tai kaatuneen puun alle.
Australian vuoden 1975 perustuslaillinen kriisi

Australian vuoden 1975 perustuslaillinen kriisi tunnetaan englanninkielellä myös termillä the Dismissal on kuvattu Australian historian suurimmaksi poliittiseksi ja perustuslailliseksi kriisiksi. Se huipentui 11. marraskuuta 1975 pääministerin Gough Whitlamin Australian työväenpuolueesta erottamiseen kenraalikuvernöörin Sir John Kerrin toimesta, joka sitten nimetti oppositiojohtajan Malcolm Fraserin liberaalipuolueesta väliaikaiseksi pääministeriksi.
Whitlamin työväenpuolueen hallitus oli valittu vuonna 1972 pienellä enemmistöllä edustajainhuoneeseen, mutta senaatissa voimatasapaino oli maan liberaalilla oppositiolla. Vuoden 1974 vaalit muuttivat tilannetta vain vähän. Vaikka Whitlamin hallitus otti käyttöön monia uusia politiisia ohjelmia, sitä ravistelivat myös skandaalit. Lokakuussa 1975 oppositio käytti senaatin valvontaoikeutta lykätäkseen valtion menojen rahoittamiseen tarvittavien määrärahojen käyttöönottoa, jotka edustajainhuone oli jo hyväksynyt. Opposition ilmoitti jatkavansa lykkäämistä, ellei Whitlam kutsuisi edustajainhuoneen vaaleja, ja kehotti Kerriä erottamaan Whitlamin, ellei hän suostu heidän vaatimukseensa. Whitlam taas uskoi, että Kerr ei irtisanoisi häntä, ja Kerr antoi Whitlamin olla tässä luulossa.
11. marraskuuta 1975 Whitlam aikoi kutsua puolen senaatin vaalit (Australian senaatista valitaan vain puolet senaatissa vaaleittain) yrittäen päästä umpikujasta. Kun hän meni hakemaan Kerrin hyväksyntää vaaleille, Kerr erotti hänet pääministerin virasta ja pian sen jälkeen asensi Fraserin väliaikaiseksi pääministeriksi. Toimimalla nopeasti ennen kuin kaikki työväenpuolueen parlamentin jäsenet saivat tietää hallituksen vaihdosta, Fraser ja hänen liittolaisensa pystyivät varmistamaan määrärahojen siirtämisen, ja Kerr hajotti parlamentin kummatkin kamarit vaaleja varten. Fraser ja hänen hallituksensa valittiin suurella enemmistöllä seuraavassa kuussa pidetyissä vaaleissa (jossa valittiin koko edustajainhuone ja poikkeuksellisesti myös koko senaatti sen hajottamisesta johtuen).
Perustuslaillinen kriisi johti lopulta vain vähäisiin perustuslain muutoksiin. Senaatilla säilyi valta estää budjetin toimeenpano, ja kenraalikuvernöörillä oikeus erottaa hallituksen ministereitä. Näitä valtuuksia ei ole kuitenkaan sittemmin käytetty pakottamaan hallitusta virastaan. Työväenpuolueen kannattajat kritisoivat Kerriä laajalti hänen teoistaan ja hän erosi etuajassa kenraalikuvernöörin virastaan ja asui suuren osan loppuelämästään ulkomailla.
Wincenty Pol

Wincenty Pol (1807–1872) oli puolalainen runoilija. Hän oli professorina Vilnan yliopistossa. Hän osallistui sotaan Venäjää vastaan 1830. Sen jälkeen hän asettui Galitsiaan, jossa hän oli 1849–1853 maantieteen professorina Krakovan yliopistossa. Runoilijana hän herätti alkujaan huomiota kokoelmallaan "Januszin laulut" (1833). Hänen seuraava isänmaallinen runoteoksensa "Laulu maastamme" (1843) kuvaa kauniisti Puolan eri maakuntien luontoa ja kansaa, ja sen ansiosta hänestä tuli hyvin suosittu. Yhtä merkittäviä ovat "Kuvia elämästä ja matkan varrelta" (1846) ja runoelma "Mohort" (1855). (Teoksia ei ole suomennettu)
Ågot

Ågot on naisen etunimi. Se on Agata-nimen norjalainen variantti, jota on käytetty jonkin verran myös Ruotsissa. Suomessa Ågot on ollut paljon harvinaisempi etunimi, mutta se on siitä huolimatta päässyt mukaan suomenruotsalaiseen almanakkaan. Ågotin nimipäivä on Suomessa 7. joulukuuta, Norjassa puolestaan 5. helmikuuta.
Suomessa Ågot-etunimeä ei ole tiettävästi annettu yhdellekään lapselle 1950-luvun jälkeen. Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastossa on kaiken kaikkiaan alle 15 Ågot-nimistä naista.
Versailles’n peilisali

Peilisali (ranskaksi "La" "Grande Galerie" tai "Galerie des Glaces" tai "Galerie de Louis XIV") on suuri barokkityylinen galleria ja yksi tunnetuimmista huoneista Versailles'n kuninkaallisessa palatsissa lähellä Pariisia, Ranskassa. Se valmistui vuonna 1684.
Peilisalin suunnitteli arkkitehti Jules Hardouin-Mansart. Peilien ja kullattujen veistosten reunustama sali on 75 metriä pitkä ja täyttää lähes koko länsisiiven. Peilisalista on suora näköyhteys Versailles’n palatsin puistoon. Salissa on 357 peiliä.
28. kesäkuuta 1919 peilisalissa allekirjoitettiin Versailles'n rauha, joka päätti ensimmäisen maailmansodan.
Salia restauroitiin kolmen vuoden ajan ja se valmistui vuonna 2007 Ranskan siihen asti suurimman yksityisrahoituksen ansiosta.
Philo Farnsworth

Philo Taylor Farnsworth (19. elokuuta 1906 Beaver, Utah – 11. maaliskuuta 1971 Salt Lake City, Utah) oli yhdysvaltalainen keksijä. Hänet tunnetaan etenkin televisioon liittyvistä keksinnöistä ja hän antoi paljon ratkaisevaa panosta täysin sähköisen television varhaisessa kehityksessä ja hänet tunnettiinkin lempinimellä "television isä".
Myöhemmässä elämässä Farnsworth keksi pienen ydinfuusiolaitteen, Farnsworth – Hirsch-fuusorin. Se ei ollut käytännöllinen laite ydinvoiman tuottamiseen, vaikka se tarjosi toimivan neutronilähteen. Tämän laitteen suunnittelu on kuitenkin ollut inspiraationa muille fuusioenergian lähestymistavoille. Farnsworthilla oli noin 300 patenttia, lähinnä radioon ja televisioon liittyvästä teknologiasta.
Katrina Scott

Katrina Scott (s. 11. kesäkuuta 2004) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 617 marraskuussa 2019.
Vuonna 2019 Scott eteni puolivälieriin Yhdysvaltain avointen tyttöjen kaksinpelissä. Hän pelasi WTA-turnauksessa ensimmäisen kerran San Joséssa 2019, missä hän hävisi karsinnoissa Tímea Babosille luvuin 5–7, 6–2, 5–7. Kuukautta myöhemmin hän sai villin kortin Yhdysvaltain avointen karsintoihin missä voitti Katie Swanin. Vuoden 2020 Yhdysvaltain avoimissa Scott voitti ensimmäisellä kierroksella Natalja Vihljantsevan.
Kalkkarokäärmeet

Kalkkarokäärmeet ("Crotalus") on kyykäärmeiden (Viperidae) heimoon kuuluva käärmesuku. Ne kuuluvat kuoppakyiden (Crotalinae) alaheimoon, jonka kaikkia lajeja toisinaan kutsutaan kalkkarokäärmeiksi, mutta kalistinhäntäisiä varsinaisia kalkkarokäärmeitä ovat vain kalkkarokäärmeiden suku sekä kääpiökalkkarokäärmeet ("Sistrurus"). Kalkkarokäärmeiden suku käsittää suurimman osan ”hännänkalistajista”, 53 lajia, kun taas kääpiökalkkarokäärmeisiin kuuluu vain kolme lajia. Kalkkarokäärmeet elävät Etelä-, Keski- ja Pohjois-Amerikassa.
Lajit.
Kalkkarokäärmeisiin kuuluu 53 lajia:
Nora Fatehi

Nora Fatehi (s. 6. helmikuuta 1992 Kanada) on kanadalainen näyttelijä, malli, tanssija ja laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten työstään intialaisessa elokuvateollisuudessa. Hänen sukujuurensa ovat Marokossa.
Chalkoútsi

Chalkoútsi () on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Oropóksen kuntaan, Itä-Attikan alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Se on osa Skála Oropoún kyläyhdyskuntaa. Kaupungin väkiluku on 2 094 (vuonna 2011).
Chalkoútsin pieni kaupunki sijaitsee Eteläisen Euboianlahden rannalla linnuntietä noin viisi kilometriä länteen Skála Oropoústa ja noin yhdeksän kilometriä itään Oinófytasta. Kaupungissa on pieni satama.
Aiemmin kaupunki kuului Oropíoin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Oropóksen kunnan Oropíoin kunnallisyksikköön.
Uuden-Kaledonian kongressi

Uuden-Kaledonian kongressi () on Ranskalle kuuluvan Uuden-Kaledonian parlamentti, joka käyttää alueella lainsäädännöllistä valtaa. Nykyisessä muodossaan kongressi aloitti toimintansa vuonna 1999, kun se korvasi ns. Alueellisen kongressi (ran. "Congrès du Territoire"). Ensimmäinen kansanedustuslaitos, Yleisneuvosto (ran. "Conseil Général") Uudelle-Kaledonialle perustettiin kuitenkin jo vuonna 1885..
Edustajia kongressissa on 54, jotka valitaan viiden vuoden välein pidettävillä vaaleilla. Vaaleissa valitaan myös Uuden-Kaledian kolmen provinssin paikallisparlamenttien edustajat, jotka puolestaan lähettävät edustajat kongressiin. Jokaiselle provinssille on kiintiöity asukaslukuun perustuva määrä kongressiedustajia: 
Kongressin alaisuudessa toimii myös nuorisokongressi (ran. "Congrès des jeunes"), jonka avulla pyritään lisäämään nuorten osallistumista politiikaan.
Viimeisimmät vaalit.
Viimeisimmät vaalit pidettiin vuonna 2019. Vaaleilla on perinteisesti testattu myös äänestäjien antamaa kannatusta itsenäisyyden puolesta tai vastaan, sillä puolueet jakautuvat itsenäisyyskannan mukaan ennemmin kuin oikeisto-vasemmisto -akselilla.. Eniten paikkoja kongressissa sai L'Avenir en confiance -vaaliliitto.
Vaaleissa ehdokkaaksi voivat asettua kaikki 21 vuotta täyttäneet rekisteröityneet henkilöt. 
Heinäkuussa 2020 parlamentin puhemieheksi valittiin Rock Wamytan.
Dióni

Dióni () on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Rafína-Pikérmin kuntaan, Itä-Attikan alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kaupungin väkiluku on 2 111 (vuonna 2011).
Diónin pieni kaupunki sijaitsee Pentéli-vuoren etelärinteessä Ateenan metropolialueen itälaidalla, linnuntietä noin kaksi kilometriä pohjoiseen Pikérmin keskustasta ja noin 19 kilometriä itään Ateenan keskustasta. Kaupungista länteen sijaitsee pieni Ntráfin kaupunki.
Aiemmin kaupunki kuului Pikérmin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Rafína-Pikérmin kunnan Pikérmin kunnallisyksikköön.
Káto Soúli

Káto Soúli () on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Marathónaksen kuntaan, Itä-Attikan alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Káto Soúli on osa Marathónaksen kaupunkiyhdyskuntaa. Kaupungin väkiluku on 2 142 (vuonna 2011).
Káto Soúlin pieni kaupunki sijaitsee Marathónaksen tasangon pohjoisosassa linnuntietä noin 32 kilometriä koilliseen Ateenan keskustasta.
Antiikin aikana samalla seudulla sijaitsi Trikorythoksen demos.
Káto Soúlissa toimii Kreikan merivoimien Káto Soúlin radiolähetysasema, jota käytetään yhteydenpitoon sukellusvenelaivastoon. Sen pidemmän radiomaston korkeus on 250 metriä, mikä tekee siitä Kreikan korkeimman rakennelman.