tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Metusalah

Metusalah (nykyisessä raamatunsuomennoksessa Metuselah; tunnetaan myös muodossa Metusalem) on Raamatussa mainituista henkilöistä pitkäikäisin ja näin ollen Raamatun mukaan maailman historian vanhin mies. Hän eli Raamatun mukaan 969 vuotta. Hän oli profeetta Hanokin poika, Lemekin isä ja Nooan isoisä.
Sukupuu.
Metuselahin sukupuu Raamatun mukaan.
Jack Nance

Jack Nance, oik. Marvin John Nance, (21. joulukuuta 1943 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat – 30. joulukuuta 1996 South Pasadena, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli muun muassa David Lynchin elokuvissa, joissa hän oli usein sivuroolissa jokseenkin eksentrisenä hahmona.
Elämänura.
Nance syntyi 21. joulukuuta 1943 Massachusettsin osavaltiossa Bostonissa nimellä Marvin John Nance, ja hän vietti lapsuutensa Dallasissa. Lynchiin Nance tutustui 1970-luvulla, kun hänet valittiin pääosaan Lynchin ensimmäiseen täyspitkään elokuvaan "Eraserhead". Nancen roolityö Henry Spencerinä elokuvassa on jäänyt monien elokuvaharrastajien mielestä elämään jonkinlaisena kulttihahmona. Yhteistyö jatkui vuosien varrella, ja Nance näytteli useissa David Lynchin elokuvissa, ei tosin enää pääroolissa. Niihin kuuluvat "Dyyni" ("Dune", 1984), "Blue Velvet – ja sinisempi oli yö" ("Blue Velvet", 1986), "Villi sydän" ("Wild at Heart", 1990) ja "Lost Highway" (1997). Nance oli myös Pete Martellin roolissa Lynchin ja Mark Frostin luomassa televisiosarjassa "Twin Peaks" 1990–1991.
Epäselvä kuolema.
Nance kuoli South Pasadenassa Kalifornian osavaltiossa 30. joulukuuta 1996. Hänen kerrotaan olleen osallisena donitsikaupan edessä puhjenneessa tappelussa. Nance myönsi ystävilleen myöhemmin saaneensa ilkeännäköiset ruhjeet juuri siinä tappelussa. Nance löydettiin asunnostaan kuolleena seuraavana aamuna, ja kuolinsyyksi osoittautui aivojen kovakalvonalainen verenvuoto, joskin kuoleman tarkat olosuhteet jäivät epäselviksi. Nancen elämästä tehtiin myöhemmin elämäkerrallinen dokumentti "I Don’t Know Jack" (2002), jossa haastatellaan Nancen perhettä, ystäviä ja kollegoja.
Riigivanem

Riigivanem eli valtionvanhin oli Viron valtionpäämies vuosina 1920–1937. Vuosina 1920–1934 riigivanem hoiti myös pääministerin tehtäviä. 
Viron tasavallan riigivanemat.
Lähde:
Dodge Omni

Dodge Omni on Chryslerin Dodge-merkillä vuosina 1977–1990 valmistama alemman keskiluokan automalli, joka oli Pohjois-Amerikan markkinoilla myyty versio Talbot Horizonista. Mallia myytiin myös nimellä Plymouth Horizon. Omnin seuraajaksi tuli Dodge Shadow.
Omni ja Horizon olivat ensimmäiset Chryslerin valmistamat etuvetoiset automallit. Etujousitus erosi eurooppalaisesta versiosta, sillä Omnissa käytettiin vääntösauvajousituksen sijaan MacPherson-joustintukia. Moottorina ei myöskään käytetty Talbot Horizonin 1,6-litraista työntötankomoottoria, vaan Volkswagenilta peräisin olevaa 1,7-litraista (75 hv), jossa oli kannen yläpuolinen nokka-akseli. Voimansiirtona oli Volkswagenin nelivaihteinen manuaalivaihteisto tai Chryslerin kolmeportainen "TorqueFlite"-automaattivaihteisto.
Vuonna 1981 tuli saataville Chryslerin 2,2-litrainen (84 hv) moottori. 1,7-litrainen korvattiin PSA-konsernin 1,6-litraisella (62 hv) vuonna 1983, ja vuodesta 1987 lähtien 2,2-litrainen oli mallin ainoa moottorivaihtoehto.
Eurooppalaiseen Horizoniin verrattuna edistyksellistä oli viimeisien vuosimallien autoissa ollut kuljettajan turvatyyny.
Suorituskykyisin malli oli Shelbyn virittämä Omni GLH ("Goes Like Hell"), jonka turboahdettu 2,2-litrainen moottori tuotti tehoa 146 hevosvoimaa. Voimansiirtona oli viisivaihteinen manuaalivaihteisto. Lisäksi perusmalliin verrattuna GLH:n jousitus oli jäykempi ja maavara matalampi. Shelby valmisti autosta myös 500 kappaleen rajoitetun erän GLHS-nimistä mallia.
Reijo Tunkkari

Reijo Tunkkari on kokkolalainen viulisti, joka toimii konserttimestarina Keski-Pohjanmaan kamariorkesterissa ja I-viulistina Kokkola-kvartetissa. Hän myös opettaa viulunsoittoa Keski-Pohjanmaan konservatoriossa ja Kaustisen musiikkilukiossa. 
Tunkkari aloitti viulunsoiton opintonsa Kokkolassa, Keski-Pohjanmaan musiikkiopistossa opettajinaan Juha Kangas ja Kaija Saarikettu, jonka jälkeen hän jatkoi opintojaan Tukholmassa, Ruotsin Radion musiikkikoulussa. Solistidiplomin hän suoritti vuonna 1989 soittamalla Ruotsin Radion sinfoniaorkesterin solistina sekä pitämällä oman soolokonsertin Tukholmassa. Hän on vuosien saatossa osallistunut useille mestarikursseille opettajinaan monet kuuluisuudet, kuten Igor Bezrodnyi, Eli Goren, Peter Manning sekä Andras Mihaly.
Marraskuussa 2010 Reijo Tunkkari voitti Yle Radio 1:n musiikkiaiheisen Pähkinänsärkijä-tietokilpailun parinaan taidegraafikko Esa Riippa.
Julio Ricardo Cruz

Julio Ricardo Cruz (s. 10. lokakuuta 1974 Santiago del Estero, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka pelasi seuratasolla kotimaansa lisäksi Alankomaissa ja Italiassa sekä kuului Argentiinan maajoukkueeseen. 190 senttimetriä pitkä Cruz pelasi hyökkääjänä.
Fyysisestä pelistään tunnettu Cruz aloitti ammattilaisuransa Banfieldissä vuonna 1993, ja vuonna 1996 hän siirtyi yhteen Etelä-Amerikan tunnetuimmista ja parhaista joukkueista, River Plateen. Vuonna 1997 hän muutti Eurooppaan, alankomaalaisen Feyenoordin joukkueeseen, jossa hän esitteli maalintekotaitoaan tekemällä maalin keskimäärin joka toisessa ottelussaan. Italialainen Bologna hankki Cruzin vuonna 2000. Hänellä oli jonkin verran sopeutumisvaikeuksia italialaiseen pelityyliin, mutta alkuvaikeuksien jälkeen hän nousi omalle tasolleen. Siitä huolimatta maalimäärät jäivät pienemmiksi kuin Feyenoordissa.
Vuonna 2003 Cruz siirtyi milanolaiseen huippuseura Interiin. Interissä peliaika oli alusta lähtien kortilla, ja Cruz sai tyytyä varamiehen tai vaihtomiehen rooliin. Ensimmäisten kahden kauden aikana hän tekikin vain 12 maalia. Tilaisuuden saatuaan hän oli kuitenkin tehokas. Tästä on hyvänä esimerkkinä 1. marraskuuta 2005 pelattu Mestarien liigan ottelu Portoa vastaan. Adrianon tilalle vaihdettu Cruz käänsi kahdella maalillaan 0-1 -tappioaseman 2-1 -voitoksi puolessa tunnissa. 
Vuoden 2005 talvella Cruz oli siirtohuhujen kohteena, koska hänen sopimuksensa oli päättymässä. Muun muassa Romaan yhdistetty Cruz kuitenkin katkaisi huhuilta siivet allekirjoittamalla helmikuussa kesään 2008 ulottuvan jatkosopimuksen.
31.7.2009 Cruz siirtyi Lazioon tehden kahden vuoden sopimuksen. 8. elokuuta 2009 Cruz voitti Lazion paidassa Italian Super Cupin vanhaa seuraansa Interiä vastaa käydyssä ottelussa, joka päättyi Lazion 2-1 voittoon, hän tuli kentälle vaihdosta ottelun 72. minuutilla. Loukkaantumisista kärsien Cruz ja Lazio purkivat sopimuksen kesällä 2010. Cruz on vapaa pelaaja.
Argentiinan maajoukkueessa Cruz on pelannut 17 ottelua ja tehnyt niissä kolme maalia. Maajoukkuedebyyttinsä hän teki 2. huhtikuuta 1997 ottelussa Boliviaa vastaan. Cruz oli mukana MM-kisoissa 2006. Hänet vaihdettiin kisoissa kentälle alkulohko-ottelussa Alankomaita vastaan ja puolivälieräottelussa Saksaa vastaan. Yhteensä Cruz pelasi noissa otteluissa runsaat 60 minuuttia.
Rover CityRover

CityRover on Roverin valmistama pieni hatchback-tyyppinen henkilöauto. Sen valmistus aloitettiin vuonna 2003. CityRover on periaatteessa uudelleennimetty intialainen Tata Indica.
CityRoverin käyttökustannukset ovat edullisia, mutta ostohinta liian kallis parempiin kilpailijoihin, kuten Fiat Pandaan verrattuna. Rover ei toimittanut BBC:n Top Gear -ohjelmalle CityRoveria koeajettavaksi, joten juontaja James May meni valeasussa liikkeeseen ja haki CityRoverin koeajettavaksi ja totesi koeajon jälkeen sen olevan huonoin auto, millä on koskaan ajanut. 
Jo vuonna 2004, ainoastaan vuosi CityRoverin myyntiin tulemisen jälkeen Rover ilmoitti, että kahden vuoden sisällä sen korvaa kokonaan uusi malli.
Aurinkovakio

Aurinkovakio on Auringosta tulevan sähkömagneettisen säteilyn vuontiheys Maan tai muun planeetan kaasukehän ulkorajalla: toisin sanoen se kuvaa Auringosta tulevan säteilyn tehoa pinta-alayksikköä kohti säteilyä vastaan kohtisuoralla tasolla. Aurinkovakion arvo on 
Maassa noin 1368 W/m². Se vaihtelee Maan kiertäessä radallaan molempiin suuntiin +/- 3,5 %. Aurinkovakiosta ilmoitetaan eri arvoja, yleensä välillä 1350–1390 W/m².
Käytännössä Maahan pääsee ilmakehän läpi säteilyä Auringon suuntaan osoittavalle pinnalle noin 60 % eli 800–1000 W/m². Koska maanpinta ei yleensä ole säteilyä vastaan kohtisuorassa, säteilyteho maanpinnan pinta-alaa kohti on pienempi.
Aurinkovakio lasketaan kokonaisvuontiheyden mukaan niin, että arvossa ovat mukana kaikki aallonpituudet – eli Auringosta tulevan sähkömagneettisen säteilyn koko spektri. Aurinkovakion arvo on suhteellisen vakaa; vaihtelu riippuu auringonpilkkujen määrästä.
Ventelä

Ventelä () on Lohjan 24. kaupunginosa, joka sijaitsee kaupungin keskustasta noin neljä kilometriä koilliseen. Lännessä Ventelän Lempolasta erottaa harju, valtatie 25 ja Saukkolantie. Etelässä puolestaan Suitiantie erottaa Ventelän Pappilankorvesta ja idässä Perttilästä Puruskorventie. Nimen Ventelä arvellaan muodostuneen Itämeren slaavilaisten Vendien kauppakansasta, jotka kävivät kauppaa myös Suomen etelärannikolla rautakauden lopussa.
Lohjan kaupungin ja kunnan yhdistymisen jälkeen vuonna 1997 virallisesti muodostettu Ventelän kaupunginosa koostuu nykyisin Mäntynummen, Lohjan Aseman ja Asemanpellon sekä Asemanrinteen asuinalueista. Ennen kuntaliitosta Ventelä-nimellä viitattiin siihen Lohjan kunnan osaan, joka sijaitsi Lohjan kaupungin itäpuolella. Ventelä käsitti tuolloin Asemanrinteen, Asemanpellon, Lempolan, Perttilän, Mäntynummen, Muijalannummen ja Nälköönnummen alueet. 
Ventelässä on Hyvinkää–Karjaa-radan varressa sijaitseva rautatieasema. Henkilöliikenne rataosuudella päättyi 1983, tavaraliikennettä on edelleen. Hanko–Hyvinkää-radan sähköistyksestä tehtiin päätös 2019, jolloin hallitus varasi siihen 62 miljoonaa.
Mäntynummen koulujen lisäksi Ventelässä toimii Asemanpellon alakoulu, jossa on luokat 1-6.
Mäntynummi.
Mäntynummi (ruots. "Tallbacka") on Ventelän kaupunginosan itäisin asuinalue. Alueella on pääasiassa 1970-luvulla rakennettuja kerrostaloja. Mäntynummessa sijaitsee yksityinen hammaslääkäri, Mäntynummen yhtenäiskoulu, kirjasto, päiväkoti ja terveysasema.
Luettelo Salpalinjan korsuista

Tämä on luettelo Salpalinjan korsuista.
Korsut ja rakenteet pohjoisesta etelään päin.
Arpela

Arpela on Tornion kaupunkiin kuuluva kylä ja taajama entisen Alatornion kunnan alueella. Se sijaitsee 25 kilometrin päässä Tornion keskustaajamasta koilliseen Kaakamajoen rannalla ja 26 km päässä Tervolan taajamasta seututien 927 varrella.
Vuoden 2021 lopussa Arpelan taajaman väkiluku oli 263 ja pinta-ala 1,87 neliökilometriä. Vuoden 2011 lopussa taajaman väkiluku oli 307 ja pinta-ala 1,69 km². Asukkaita Arpelan kylässä oli vuoden 2006 lopussa 556. Yhdessä naapurikylien Kantojärven, Lautamaan, Könölän, Korpijärven ja Sattajärven kanssa alueella on noin 1 100 asukasta ja pinta-alaltaan nämä kylät muodostavat lähes kolmanneksen Tornion kaupungista.
Arpelassa on laaksomaisia peltoaukeita ja kumpareita, joille asutus pääosin keskittyy. Laaksojen pohjalla virtaa Kaakamajoki. Arpelan kylän asutus sai alkunsa 1600-luvun alkupuolella, kun Ylivojakkalan takamaita asutettiin. Ensimmäinen talo ja asukas oli nimeltään Arpi. Arpela mainitaan omana kylänä 1761.
Arpela on jalkapalloseura Arpelan palloseuran (ArPS) kotipaikka. Seuran kotistadion on Arpelan keskuskenttä. Ensimmäinen tangokuningatar Arja Sipola on kotoisin Arpelasta.
Palvelut.
Arpelan kylän keskus on perinteinen kylänraittimiljöö vanhoine liikerakennuksineen. Kotiseutuyhdistys on ottanut hoitaakseen yhden vanhan kaupparakennuksen kunnostamisen ja rakennuttanut myös laavun. Ikään kuin vanhan osuustoiminta-aatteen siivittämänä yhdistys- ja järjestötoiminta on Arpelassa nykyäänkin hyvin aktiivista. Kylällä toimivat kotiseutuyhdistyksen lisäksi kyläyhdistys ja nuorisoseura. Kesällä vietettävät Arpela-päivät kokoavat kyläläisiä yhteen.
1900-luvulla Arpelan kylässä kehittyi vilkasta yhdistys- ja osuustoimintaa. Nykyään kylässä on monenlaista yritystoimintaa kuten kauppa, ravintola (Laren Baari), tilitoimisto, metallialan yritys. Kylällä asuu myös linja-auto- ja taksiyrittäjiä. Maatilatoimintaa on kylän tuntumassa kahdella tilalla, joista toinen on lammastila. Arpelan yhteiskunnallisia palveluita ovat koulu, neuvola, päiväkoti, kirjastoauto ja osuustoimintaperiaatteella toimiva vesiosuuskunta. Arpelan urheilukenttä ja kaukalo ovat paikallisen urheiluväen suosiossa. Kylällä toimii Arpelan vanhainkotiyhdistys ry, joka tarjoaa asumispalveluja vanhuksille. Lähialueen kylien, kuten Könölän, Sattajärven, Kantojärven ja Korpijärven asukkaat käyttävät myös Arpelan palveluita.
Lähikylät.
Arpelan itäpuolella sijaitsevassa Korpijärven kylässä sijaitsee samanniminen järvi. Korpijärveä alettiin asuttaa Kaakaman suunnasta 1600-luvun lopulla. Alun perin Kaakamaan kuulunut Korpijärvi siirtyi isossajaossa ensin Könölän ja sitten Arpelan maarekisteriin. Kylä sijaitsee Torniosta Tervolaan menevän maantien varrella.
Virkkumaan kylä sijaitsee Arpelasta Aapajärvelle menevän tien varrella. Virkkumaan asutus muodostui vasta toisen maailmansodan jälkeisen asutustoiminnan myötä. Kylällä on noin 50 asukasta. Virkkumaassa on yksi maitotila, kaksi lammastilaa ja koneurakoitsija. Suurin osa työväestöstä käy muualla työssä. Virkkumaan lähimmät palvelut löytyvät Arpelasta, mutta kirjastoauto käy kylällä asti. Virkkumaassa toimii oma kylätoimikunta, joka on yhteistyössä muiden Arpelaa ympäröivien kylätoimikuntien kanssa.
Doris Dragović

Doris Dragović (s. 16. huhtikuuta 1961 Split, Kroatia) on kroatialainen poplaulaja, joka aloitti uransa 1980-luvulla.
Dragović edusti Kroatiaa Eurovision laulukilpailussa 1999 kappaleella ”Marija Magdalena” ja sijoittui neljänneksi. Hän oli osallistunut myös Eurovision laulukilpailuun 1986 Jugoslavian edustajana. Hän sijoittui kappaleella ”Željo moja” yhdenneksitoista.
Seinäjoen keskuskenttä

Seinäjoen keskuskenttä on Seinäjoella sijaitseva yleisurheilu- ja jalkapallostadion, joka avattiin vuonna 1952. Stadion on toiminut Sepsi-78:n, TP-Seinäjoen ja SJK:n kotikenttänä jalkapallon Mestaruussarjassa ja Veikkausliigassa. Stadionin kapasiteetti on 4 000 katsojaa.
Yleisurheilun suomenmestaruuskilpailut Kalevan kisat on järjestetty stadionilla kolme kertaa, vuosina 1952, 1975 ja 1999.
Historia.
Kenttä on valmistunut 1900-luvun keskivaiheilla. Sitä on myös uudistettu 1970-luvun puolivälissä. Vuonna 1997 kentällä pelattiin jalkapallon Veikkausliigan otteluja TP:n pelatessa liigassa ja kausina 1980–1982 Sepsin pääsarjaotteluja. Amerikkalaisen jalkapallon pääsarjapelejä kentällä on pelattu viimeksi vuonna 2005, kun Crocodilesin kotikenttänä toimivaa Seinäjoen tekonurmea kunnostettiin. Kentällä on järjestetty myös Kalevan kisat vuosina 1952, 1975 ja 1999. Kentällä on pelattu myös maaottelutasolla. Esimerkiksi vuonna 2007 alle 23-vuotiaiden naisten PM-turnauksen ottelu, jossa kohtasivat Englanti ja Saksa, pelattiin Seinäjoella. Olosuhteiden salliessa jalkapallojoukkueista siellä pelasivat vielä vuonna 2007 kotiottelunsa Kakkosen Sepsi-78 ja TP-Seinäjoki, mutta seurojen fuusioitumisen jälkeen keskuskenttä toimi uuden seuran eli Seinäjoen Jalkapallokerhon kotikenttänä. SJK siirtyi pelaamaan kotiottelunsa Seinäjoen jalkapallostadionille kesäkuussa 2016.
Ominaisuudet.
Kentän yleisökapasiteetti on yhteensä 4 000. Katetussa pääkatsomossa on 600 kuppi-istuinta sekä 100 hengen seisomakatsomo. Aurinkokatsomossa on 1 300 kuppi-istuinta. Jalkapallokentän koko on 100 × 64 m. Keskuskentän yleisurheilun suorituspaikoilla on spurtan-pinnoite. Keskuskentän vieressä on myös muita jalkapallokäytössä olevia nurmikenttiä. Kalevan kisoihin 1999 kentälle rakennettiin väliaikaiset katsomot kentän päätyihin, mutta ne purettiin kisojen jälkeen. Vuoden 2013 liiganousun kannalta ratkaisevaan otteluun Hakaa vastaan kentälle järjestettiin 400 hengen lisäkatsomo Kivistön puoleiseen päätyyn ja VIP-katsomo toiseen päätyyn. Lisäksi ottelussa oli tulostaulu molemmissa päissä kenttää, kun otteluun tuotiin siirrettävä valotaulu.
Ennätykset.
Keskuskentän yleisöennätys 6011 katsojaa on jalkapallo-ottelusta SJK – FF Jaro, joka pelattiin 25. lokakuuta 2015. Voittamalla ottelun SJK varmisti Veikkausliigan voiton ja Suomen mestaruuden. Ottelua varten kentän molempiin päihin oli tuotu siirrettävät katsomot tarvittavan yleisömäärän mahduttamiseksi.
Saar

Saar () on Moselin oikeanpuoleinen sivujoki koillis-Ranskassa ja länsi-Saksassa. Se alkaa Vogeesien vuoristosta kahtena latvapurona, joiden nimet ovat "Sarre Rouge" ("Punainen Saar") ja "Sarre Blanche" ("Valkoinen Saar"). Molemmat latvapurot alkavat Vogeesien korkeimmalta huipulta, Alsacen ja Lorrainen rajalta Mont Donon'ilta eri suuntiin, mutta ne yhtyvät toisiinsa Lorquin'issa. Joki on 246 km pitkä, ja sen ensimmäiset 126 km on Ranskan, loput 120 km Saksan puolella. Saar laskee Moseliin Konzissa Saksan Rheinland-Pfalzissa. Sen valuma-alueen pinta-ala on noin 7 300 km².
Saarjoen mukaan on saanut nimensä Saksan osavaltio Saarland.
Saar on aikoinaan ollut Saarlandin kivihiili-, rauta- ja terästeollisuuden kannalta hyvin tärkeä laivareitti, jota pitkin on kuljetettu sekä raaka-aineita että valmiita tuotteita. Saaria, Reiniä ja niihin liittyviä kanavia kuten Reinin-Marnen kanavaa pitkin alue on ollut laivaliikenneyhteydessä muun muassa Ruhrin alueelle ja Rotterdamiin. Nykyisin Saar on kuitenkin menettänyt merkityksensä laivareittinä, vaikka sen Saksan-puoleista osaa onkin syvennetty.
Ranskassa Saar kulkee suurimmaksi osaksi Mosellen departementin, osittain kuitenkin Bas-Rhinin alueella. Sen varrella sijaitsevista kaupungeista huomattavimpia ovat Abreschviller Sarre Rougen varrella sekä Lorquin, Sarrebourg, Fénetrange, Sarre-Union, Sarralbe ja Sarreguemines.
Saksassa Saar on osittain Saarlandin ja osittain Rheinland-Pfalzin alueella. Sen varrella sijaitsevat Saarbrücken, Völklingen, Wadgassen, Bous, Saarlouis, Dillingen, Merzig, Saarburg ja Konz.
Saarin varrella sijaitseva Völklingenin rautaruukki on UNESCOn maailmanperintökohde.
Luettelo valtioista, joita ei ole tunnustettu

Tämä on luettelo maantieteellisistä alueista, jotka ovat käytännössä itsenäisiä, mutta joiden itsenäisyyttä ei ole yleisesti tunnustettu tai se on tunnustettu vain osittain.
Onnellinen luku

Onnellinen luku on positiivinen kokonaisluku, jonka numeroiden neliöiden summasta saadaan ennen pitkää luku yksi jatkamalla seuraavaa prosessia: otetaan positiivinen kokonaisluku ja lasketaan sen numeroiden neliöt yhteen. Siitä, saadaanko summaksi 1 vai toistuuko prosessi äärettömiin samanlaisena, ilmenee, onko luku onnellinen.
Esimerkiksi 7 on onnellinen luku, koska
 formula_1
 formula_2
 formula_3
 formula_4
 formula_5.
Jos luku on onnellinen, myös välivaiheiden summat ovat onnellisia lukuja. Edellisessä tapauksessa siis 49, 97, 130 ja 10 ovat onnellisia.
Kymmenen ensimmäistä onnellista lukua ovat 1, 7, 10, 13, 19, 23, 28, 31, 32 ja 44. Positiiviset kokonaisluvut, jotka eivät ole onnellisia, ovat onnettomia.
Jos jokin luku on onnellinen, kaikki sen luvun numeroista numeroiden järjestystä vaihtamalla tai nollia lisäämällä saadut luvut ovat myös onnellisia lukuja, koska laskujärjestys on yhteenlaskussa merkityksetön ja koska
 formula_6.
Vihannesportulakka

Vihannesportulakka ("Portulaca oleracea") on yksivuotinen, mehevälehtinen ja keltakukkainen yrtti, jonka kirpeän happoinen maku muistuttaa hiukan käenkaalia ("Oxalis acetosella").
Ulkonäkö ja koko.
Vihannesportulakka kasvaa 10–20 senttimetriä korkeaksi. Varsi on usein punertava. Vastakkain tai kierteisesti asettuneet ruodittomat lehdet ovat korvakkeellisia, ja korvakkeet ovat kalvomaisia. Vastapuikea lehtilapa on 1–4 cm pitkä, ehyt, ehytlaitainen ja möyheä. Kukat ovat kaksineuvoisia ja ovat tiheinä perättöminä ryhminä. Kukat ovat 8–12 mm leveitä. Aivan kukan alapuolella on kaksi verholehtimäistä, erikokoista ja 3–6 mm pitkää ylälehteä, jotka varisevat varhain. Kukan kehä on teriömäinen ja tavallisesti viisilehtinen, kehälehdet ovat väriltään keltaisia. Heteitä on 7–15 kappaletta ja luotti on viisiliuskainen. Emiö on yhdyslehtinen. Suomessa vihannesportulakka kukkii elo-syyskuussa. Hedelmä on avautuva, kaksiluomainen kota. Kasvi tuottaa runsaasti mustia, kiiltäviä siemeniä.
Vihannesportulakka jaetaan kahteen alalajiin. Rikkaportulakka (ssp. "oleracea") on suikerteleva- tai kohenevavartinen. Sen lehdet ovat väriltään tummanvihreitä, lehtilapa 1–3 cm pitkä ja siemen alle millimetrin pituinen. Jalostettu nimialalaji vihannesportulakka (ssp. "sativa") on puolestaan koheneva- tai pystyvartinen. Lehdet ovat väriltään kellanvihreitä, lehtilapa on 2–4 cm pitkä ja siemen yli millimetrin pituinen.
Levinneisyys.
Vihannesportulakka kasvaa villinä Etu-Aasiassa. Jalostettua muotoa kasvatetaan yleisesti muun muassa Etelä- ja Keski-Euroopassa. Suomessa vihannesportulakka on tavattu paikoitellen eri puolilta maata aina Etelä-Lappia myöten. Villiintyneet yksilöt kuuluvat pääasiassa alalajiin ssp. "oleracea".
Elinympäristö.
Portulakka ei ole vaativa elinympäristönsä suhteen, vaan sitä kasvaa kaikenlaisissa aurinkoisissa paikoissa, myös rikkaruohona kukkapenkeissä ja viljapelloilla.
Suomessa vihannesportulakka on harvinainen tulokaslaji. Alalajeista rikkaportulakka on satunnainen tulokas puutarhoissa ja satamissa, ja sen siemenet saattavat säilyä maassa vuosikausia. Viljeltyä vihannesportulakkaa tavataan villiintyneenä harvemmin, lähinnä kaatopaikoilta.
Käyttö.
Alalajeista vihannesportulakka on perinteinen, aikaisemmin yleisesti viljelty vihanneskasvi. Suomessa ja muissa Pohjoismaissa vihannesportulakkaa on viljelty ainakin 1600-luvulta lähtien. Suomessa se kuului 1800-luvulla suosituimpiin keittiökasveihin, mutta sen käyttö on vähentynyt 1900-luvun aikana.
Vihannesportulakan nuoria lehtiä silputaan sellaisenaan salaattiin tai voileivän päälle, vanhempia lehtiä käytetään pinaatin tapaan. Varsia ja paksuja lehtiä voi säilöä pikkelssiksi.
Aasiassa villiä rikkaportulakkaa käytetään rohtona, koska se sisältää erittäin runsaasti C-vitamiinia. Kasvia on käytetty tämän vuoksi muun muassa keripukin hoitoon. Se myös lisää virtsaneritystä. Viljelyn vihannesportulakan C-vitamiinipitoisuus on rikkaportulakkaa pienempi.
Kitara, taivas ja tähdet

Kitara, taivas ja tähdet on suomirockia soittavan Eppu Normaali -yhtyeen kappale. Se julkaistiin vuonna 1985 ilmestyneellä "Kahdeksas ihme" -albumilla ja sitä ennen albumilta irroitettuna singlenä. Kappale kertoo musiikin lohduttavasta vaikutuksesta. Kappale julkaistiin akustiseen muotoon sovitettuna uudelleen vuonna 2011 ilmestyneellä akustisella kokoelmalevyllä "Mutala".
Mikko "Pantse" Syrjä oli tehnyt kappaleesta yli kymmenen erilaista versiota, joista hän valitsi myöhemmin Epen kanssa lopullisen version. Single nousi Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle.
Kappaleet.
7" single.
A-puoli
B-puoli
Kotkan rata

Kotkan rata on Suomen rataverkon osuus Kouvolasta Kotkan satamaan. Rataosan pituus on 52 kilometriä, ja se on valmistunut vuonna 1890. Osuus Kouvola–Juurikorpi on kaksiraiteinen. Rataosuus on koko matkaltaan sähköistetty. Rataosalla kulkee Lahti–Kouvola–Kotka-lähijunaliikenne, jota liikennöidään jokaisena viikonpäivänä. Viikonloppuisin henkilöjunatarjonta on harvempi. Junat pysähtyvät Myllykoskella, Inkeroisissa, Tavastilassa, Kymissä, Kyminlinnassa, Paimenportilla ja Kotkassa.
Tony Vairelles

Tony Vairelles (s. 10. huhtikuuta 1973 Nancy, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edusti vuonna 2011 päättyneellä pelaajaurallaan useita seuroja. Hän pelasi Ranskan Ligue 1:ssä kaikkiaan 289 ottelua, joissa hän teki 65 maalia. Kotimaansa lisäksi hän pelasi uransa loppupuolella puoli vuotta Belgiassa ja yhden vuoden Luxemburgissa. Hän pelasi myös Ranskan maajoukkueessa. 186 senttimetriä pitkän Vairellesin pelipaikka oli hyökkääjä.
Vairelles on edustanut ennen nykyistä seuraansa useita kotimaansa seuroja; Nancyä, Lensiä, Lyonia, Bordeaux'tä, Bastiaa ja Rennesiä. Hän tuli Toursiin belgialaisesta Liersestä. Kaudella 2001-2002 hän oli Ranskan liigan maalipörssin jaetulla viidennellä sijalla tehtyään Bastian riveissä 14 maalia. Tuo määrä on myös hänen yhden kauden maaliennätyksensä. Vairellesin parhaita saavutuksia ovat Ranskan mestaruudet vuosilta 1998 ja 2003 sekä Ranskan Liigacupin voitto vuodelta 1999. Vuonna 1995 hänet valittiin Ranskan kakkosliigan vuoden pelaajaksi.
Ranskan maajoukkueessa Vairelles pelasi kahdeksan ottelua ja teki niissä yhden maalin. Hän teki maajoukkuedebyyttinsä elokuussa 1998 ottelussa Itävaltaa vastaan. Maalin hän teki marraskuussa 1999 ystävyysottelussa Kroatiaa vastaan.
Korkeakoski (Kotka)

Korkeakoski (ruots. "Högfors") on Kotkan kaupunginosa, joka sijaitsee Kymijoen Korkeakoskenhaaran itäpuolella. Korkeakoski oli entisen Kymin kunnan keskeisimpiä kyliä. Asutus Korkeakoskella on pientalovaltaista. Maisemaa hallitsee Kymijoen Korkeakoskenhaara, sekä Korkeakosken putoukseen vuonna 1906 valmistunut vesivoimala. Korkeakoskella sijaitsee Sonoco Alcore Oy:n hylsy- ja kartonkitehdas (Korkeakosken kartonkitehdas) sekä Stora Enso Oyj:n Karhulan tehdas. 
Tilastojen mukaan Korkeakosken alueella on 231 asukasta ja Veikkolassa 580 asukasta (31.12.2012), joten näillä alueilla on yhteensä 811 asukasta. Tilastoalueeseen kuuluu myös kaupunginosan ulkopuolisia alueita Laajakosken kylässä.
Historia.
Korkeakoski on muodostunut kolmen maakirjakylän, eli Laajakosken, Osolan ja Sukulan yhteensulautumisesta. 1550-luvulla Sukula liittyi Osolaan ja 1600-luvun lopulla Osola ja Laajakoski Korkeakoskeksi. Kuninkaantie ylitti Kymijoen Korkeakoskenhaaran Korkeakosken putouksen yläpuolelta. Korkeakosken jyrkässä vesiputouksessa oli luonnontilassaan noin 10 metrin pudotus. Putouksessa on toiminut Kyminkartanon jauhomylly jo ainakin 1550-luvulla ja sinne rakennettiin 1563 sahamylly, joka oli ensimmäinen sahalaitos Kymenlaaksossa.
William Ruthin perustama Korkeakosken puuhiomo aloitti toimintansa vuonna 1888 ja kartongin valmistus alkoi vuonna 1898. Putoukseen valmistui vesivoimala vuonna 1906, joka mahdollisti teollisuuden laajenemisen. Suomen vanhin kuitulevytehdas, Enso-Gutzeitin Insuliittitehdas, aloitti toimintansa 1930-luvun alussa, ja sen läheisyyteen rakennettiin yhtenäinen työväenasuntoalue, niin sanottu Pahvikylä. Tehtaanjohtajan funktionaalinen asuintalo vuodelta 1935 tuhoutui tulipalossa 1990-luvun alussa. Veikkolan asuinalue rakennettiin sotien jälkeen nopeasti asuntopulaa helpottamaan. 
Korkeakosken puuhiomon työläisten lapsille tarkoitettu kansakoulu aloitti toimintansa vuonna 1896. Kymin kunnan perustama Korkeakosken koulu aloitti toimintansa vuonna 1909 Korkeakoskenhaaran toisella puolella Kierikkalassa. Koulurakennus Korkeakosken puolelle valmistui vuonna 1911.
Korkeakoski kuului Kymin kuntaan vuoteen 1950 saakka ja Karhulan kauppalaan vuosina 1951–1976.
Liikenneyhteydet.
Korkeakoskella sijaitsee Kymin rautatieasema, josta on taajamajunayhteydet Kotkan ja Kouvolan suuntiin. Lisäksi Korkeakoskelta on säännölliset paikallisbussiyhteydet Kotkan keskustaan Kotkansaarelle sekä Karhulaan ja Laajakoskelle.
Palvelut ja vapaa-aika.
Pienelle kaupunginosalle tyypillisesti palvelut ovat vähentyneet Korkeakosken ja Kierikkalan alueelta 1990- ja 2000-luvuilla; lähikauppa, apteekki, posti, leipomo ja kolme kioskia on lopetettu. Suurin osa palveluista löytyy Karhulasta 3 kilometrin päästä. Joitakin palveluja on kuitenkin vielä saatavissa (muiden muassa baari, lounasravintola ja pizza-ravintola). Korkeakosken vesivoimalaitoksen alapuolinen alue on suosittua jokikalastusaluetta. Voimalaitospadon alapuolella on Kierikkalan puolella 300 metriä pitkä heittolaituri.
Sulo Strömberg

Sulo Gustaf Strömberg (10. kesäkuuta 1941 Sääminki – 8. lokakuuta 2012 Savonlinna) oli kerimäkeläinen historian ja arkeologian harrastaja. 
Jäätyään 1991 eläkkeelle tielaitoksen työnjohtajan tehtävistä Strömberg omistautui kotiseudun historian tutkimiseen ja tallentamiseen muun muassa haastattelemalla vanhoja paikkakuntalaisia ja nauhoittamalla heidän tarinoitaan.
Strömberg sai useita huomionosoituksia ja kunniamainintoja tekemästään tärkeästä dokumentointityöstä. Tutkimuksen kohteina ovat olleet erityisesti Etelä-Savon ja Karjalan kallioihin ja kiviin hakatut rajamerkit 1500–1800-luvuilta, muistohakkaukset, kuppikivet ja jäätiet. Valokuvanäyttely "Hakattu historia" on kiertänyt eri puolilla Suomea ja jääteistä kertova näyttely "Valkeat tiet" on ollut esillä Savonlinnan maakuntamuseossa. Strömbergin kokoama haastattelu- ja muu aineisto on talletettuna Joensuun yliopiston arkistoissa.
Strömbergin tutkimuksista ja keräämästä aineistosta on julkaistu kolme kirjaa. Hänen kokoamansa "Kerimäen ja Savonrannan kyliä kiertämässä. Tarinoita Paasveden pirusta ja pohuista" ilmestyi 2006. Jorma Julkusen kirja "Sulo Strömbergin matkassa itärajalla - Rajahakkauksia neljältä vuosisadalta" ilmestyi 2011. Jussi Virratvuoren toimittama "Kiveen hakattu historia - Sulo Strömberg Kerimäen ja Puruveden alueen historiatiedon etsijä ja kerääjä" ilmestyi itsenäisyyspäiväksi 2012.
Laajakoski

Laajakoski (aiemmin ruots. "Bredfors") on kylä Kotkan pohjoisosassa Kymijoen Pernoonhaaran itäpuolella. Kylä on peltojen hallitsemaa maaseutualuetta. Rakennuskanta muodostuu omakotitaloista ja muutamista kerros- ja rivitaloista. Laajakosken tilastoalueella on 231 asukasta (tilastoalueen ulkopuolelle jäävät Laajakosken kylän eteläosat). Kylä kuului Kymin kuntaan vuoteen 1976 saakka.
Historia.
Laajakoski on tunnettu maakirjakylänä 1500-luvulta 1600-luvun lopulle, jolloin se yhdessä Osolan kylän kanssa muodosti Korkeakosken kylän.
Luonto.
Laajakoskella sijaitseva Laajakoskenjärvi kuuluu Natura 2000 -alueisiin. Koskiensuojelulailla suojellut Pernoonkosket Laajakosken ja Pernoon välillä ovat suosittua koskenlaskualuetta. Kymijoen itäpuolella kulkee osin katkonainen pitkittäisharju, jota on käytetty soranottoon.
Palvelut ja vapaa-aika.
Laajakoskella sijaitsee Kotka–Kymin seurakunnan Laajakosken kappeli ja hautausmaa, joka on otettu käyttöön vuonna 1920. Uusi kappelirakennus valmistui vuonna 2003. Laajakoskella on parhaimmillaan ollut kaksi kyläkauppaa. Palveluja alueella ei nykyisin juurikaan ole. Alueella toimi pitkään Laajakosken sairaala (entiseltä nimeltään Nikelin sairaala), jossa hoidettiin psyykkisesti sairaita potilaita. Laajakosken sairaalan toimintaa on ajettu 2000-luvulla alas, ja kokonaan se lakkautettiin vuoden 2006 alussa Kymenlaakson uuden psykiatrisen sairaalan valmistuttua. Nykyisin kiinteistössä on useiden eri toimijoiden ylläpitämää päihdehuollon ja mielenterveystyön toimintaa.
Laajakoskella sijaitsee myös Laajakosken ampumahiihtokeskus sekä Kymin Koskenpojat r.y.:n omistama Seuratalo Honkala. Hiihdon SM-kilpailut 2006 järjestettiin Laajakoskella Kymin Koskenpojat r.y.:n isännöimänä.
Laajakoskella on ollut parhaimmillaan kaksi kansakoulua, Pernoon koulu ja Kankaan koulu (myöhemmin Kymin koulu), jotka molemmat on lakkautettu. Pernoon kansakoulu perustettiin vuonna 1919. Koulu sijaitsi Kymijoen Laajakosken puoleisella rannalla, vaikka nimi olikin johdettu länsipuolella sijaitsevasta Pernoon kylästä. Kankaan kansakoulu perustettiin vuonna 1953.
Liikenneyhteydet.
Etäisyys Laajakoskelta maanteitse Kotkan keskustaan on noin 16 km ja Karhulaan noin 9 km. Laajakoskelta on arkipäivisin säännöllinen paikallisbussiyhteys Karhulaan. Lakkautetun Pernoon koulun kohdalta kulkee jalankulun ja pyöräilyn riippusilta Kymijoen Pernoonhaaran yli. Riippusillan vierestä kulkee talvisin jäätie joen yli, jos jäätilanne sallii. Noin 6 kilometrin päässä Laajakoskelta Karhulan suuntaan sijaitsee Kymin rautatieasema, josta on päivittäinen taajamajunayhteys Kouvolaan ja Kotkan satamaan.
Korkeakoskella on aikoinaan ollut Laajakosken seisake, joka lakkautettiin 50-luvulla.
Gospićin joukkomurha

Gospićin joukkomurha oli Jugoslavian hajoamissotiin kuuluvan Kroatian sodan verinen sivunäytös syksyllä 1991. Kroaatit surmasivat noin 100–120 serbiä pelkän etnisen taustansa takia. Motiivina oli kosto serbeille sekä etninen puhdistus.
Taustaa.
Käynnissä oli Kroatian itsenäistymissota, jossa molemmat osapuolet karkottivat väkeä toistensa alueilta, varsinkin serbit kroaatteja, mutta paikoin kroaatit näyttivät vihansa serbejä kohtaan.
Moni serbi oli muuttanut Gospićin alueelta pois, mutta muutama jäänyt ja jotkut palanneet kotiseuduilleen. Alkuperäinen tarkoitus oli tutkia, ovatko jotkut Gospićin serbit yhteistyössä Serbian ja četnikkien kanssa. Paikallinen tehtävää suorittanut puolisotilaallisten joukkojen komentaja Mirko Norac tulkitsi tämän tappokäskyksi. Hän halusi kostaa serbien kroaatteihin kohdistamia julmuuksia. Serbejä raahattiin ulos pommisuojista, joissa oli kroaatteja.
Gospicin joukkomurhan aikoihin loka-marraskuussa 1991 kaupungissa oli saarrettu serbiarmeijan kasarmi. Gospić oli aivan serbirintaman länsipuolella. Serbit tulittivat kaupunkia ahkerasti, väestö piileskeli pommisuojissa. Kroaatit keräsivät varmuuden vuoksi listan kroaattialueille palanneista serbeistä, joita muun muassa Kroatian hallituksen viralliset radiolähetykset olivat houkutelleet takaisin. Serbeille päätettiin kostaa lähistöllä sattunut 30 kroaattisiviilin surma ja Gospićin katolisen kirkon tuhoaminen.
Gospićin joukkomurha.
Surmat suoritti Kroatian armeijan erikoisyksikkö "Syksysateet" eli Kroatian sisäministeriön
Zagrebin ensimmäinen erikoisjoukko-osasto, jota komensi Mirko Norac, alueen sisäministeriön joukkojen komentaja. 16.–18. lokakuuta 1991 joukko ajeli Gospićissa ja läheisissä Karlobagin, Pazarišten ja Lipova Glavican kaupungeissa etsien serbejä pommisuojista, ja vieden heidät kuorma-autoilla teloitettaviksi. Murhissa mukana olleen yksikön jäsenen mukaan 90–100 serbiä murhattiin tarkoituksena puhdistaa alue etnisesti serbeistä, ja murhien kohde oli nimenomaan johtavassa asemassa olevat serbit. Komentaja Norac tappoi itse erään serbinaisen. 
Julkitulo ja tuomiot.
Gospićin murhat tulivat julkisuuteen Kroatiassa jo marraskuussa 1991. Kroatialaiset asiaa tutkineet viranomaiset pitivät pääsyyllisenä Likan maakunnan sihteeriä Tihomir Oreškovićia ja tappoyksikön komentaja Noracia. Orešković oli antanut määräyksen serbien etnisestä puhdistamisesta.
Varsinaiset tutkimukset, tuomio ja pidätykset alkoivat vasta vuonna 2001, kun Kroatian presidentiksi oli noussut Stjepan Mesić, joka halusi tuulettaa Tudjmenin antamaa mustavalkoista kuvaa Kroatian isänmaallisesta sodasta. Muita syytteeseen asetettuja olivat Stjepan Grandić, Ivica Rožić ja Milan Canić. Orešković, Norac ja Grandić joutuivat kukin vähintään kymmeneksi vuodeksi vankilaan, Rožić ja Canić vapautettiin todisteiden puuttuessa. Vuonna 2004 Norac joutui Haagiin tutkituksi Medakin taskun tapahtumista.
Oleanteri

Oleanteri ("Nerium oleander") on myrkyllinen pensaskasvi, jota käytetään myös huonekasvina. Kasvi sisältää mm. myrkyllistä sydänglykosideihin kuuluvaa oleandriinia. Oleanteri kuuluu oleanterikasvien ("Apocynaceae") heimoon ja on "Nerium"-suvun ainoa laji. Siitä on yli 400 viljeltyä lajiketta.
Oleanteri kasvaa luonnonvaraisena Välimeren alueella ja Etelä-Aasiassa. Se kasvaa yli 6 metriä korkeaksi, mutta leikataan usein matalammaksi pensaaksi. Siitä tulee pyöreähkö, noin kolme metriä leveä pensas. Kapeat lehdet ovat eri lajikkeilla 10–25 cm pitkät.
Oleanteria kasvatetaan sen upeiden, usein tuoksuvien suppilomaisten kukkien vuoksi. Kukat tulevat terttuina versojen päihin, ja ne ovat lajikkeen mukaan joko yksinkertaisia, puolikerrannaisia tai kerrannaisia - värit vaihtelevat valkoisesta kermanväriseen, keltaiseen, aprikoosiin, lohen-, kuparin- ja vaaleanpunaiseen tai punaiseen, tummanpunaiseen ja violettiin. Kukan halkaisija voi olla jopa 5 cm, ja kukat ovat 6–8 kappaleen ryhmissä. Pienenä oleanteri sopii hyvin aurinkoiselle ikkunalaudalle ja suureksi kasvettuaan sen voi sijoittaa vaikkapa valoisaan kasvihuoneeseen.
Kasvin hoito.
Multa pidetään kunnolla kosteana keväästä syksyyn, mutta talvella se pidetään vain vähän kosteana. Jos mullan annetaan kuivua kukkien muodostumisen aikaan, nuput varisevat. Keväällä ja kesällä kasvia lannoitetaan kahden viikon välein nestemäisellä huonekasvilannoitteella. Keväästä syksyyn oleanteri pidetään tavallisessa huonelämpötilassa, mutta talven lepokaudella lämpötilan tulisi olla alle 15 °C, mutta yli 7 °C. Kesällä voi ottaa 15 cm:n pituisia latvapistokkaita, jotka juurrutetaan kylvömullassa.
Graham Poll

Graham Poll (s. 29. heinäkuuta 1963 Tring, Englanti) on englantilainen entinen jalkapalloerotuomari, joka työskenteli Englannin Valioliigassa. 
Pollilla on myös runsaasti kansainvälistä kokemusta. Hänen ensimmäinen maaottelunsa oli Suomen ja Azerbaidžanin välinen MM-karsintaottelu vuonna 1997. Poll tuomitsi UEFA Cupin loppuottelun vuonna 2005. Hän on myös tuominnut otteluita monissa EM- ja MM-lopputurnauksissa. Poll teki kyseenalaisella tavalla MM-kisojen historiaa, kun hän 2006 Saksan MM-turnauksessa antoi tuomitsemassaan Australian ja Kroatian välisessä alkulohko-ottelussa kroatialaiselle Josip Šimunićille epähuomiossa kolme keltaista korttia ennen kuin ajoi tämän ulos kentältä. Englannissa Poll on tuominnut FA Cupin loppuottelun vuonna 2000.
Poll päätti erotuomarinuransa huipputasolla vuonna 2007.
Vjatšeslav Štyrov

Vjatšeslav Anatoljevitš Štyrov (Вячеслав Анатольевич Штыров, s. 23. toukokuuta 1953 Xaandyga, Tompon uluus, Jakuuttien ASNT) on Venäjän federaatioon kuuluvan Sahan tasavallan toinen presidentti. Hän toimi presidenttinä vuosina 2002–2010. Hänen puolisonsa on nimeltään Lidija Ivanovna Štyrova.
Štyrov valmistui rakennusinsinööriksi Kaukoidän Teknillisestä Instituutista vuonna 1975. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli Neuvostoliiton energianministeriön alaisuuteen kuuluneen Viljuin vesivoimalan rakennusosastolla erilaisissa johtotehtävissä vuoteen 1988 asti. Vuosina 1986–1988 hän toimi Neuvostoliiton kommunistisen puolueen NKP:n Jakutskin aluekomitean rakennusosastolla apulaisjohtajana. Vuosina 1988–1991 hän opiskeli NKP:n keskuskomitean yhteiskuntatieteellisessä akatemiassa ja valmistui tohtoriksi. 
Štyrov nimitettiin Jakutia–Sahan sosialistisen neuvostotasavallan rakennus- ja sijoitusministeriksi vuonna 1991 ja joulukuussa samana vuonna hänet valittiin tasavallan varapresidentiksi. Vuosina 1992–1996 hän toimi varapresidenttinä ja pääministerinä. Vuosina 1996–2002 hän toimi ALROSA-timanttiyhtiön pääjohtajana. Štyrov valittiin kansanedustajaksi Sahan parlamenttiin, Il Tumeniin, vuonna 1997. 
Sahan presidentiksi hänet valittiin 13. tammikuuta 2002 pidetyllä presidentinvaalin toisella kierroksella, jossa hän sai 59,2 prosenttia äänistä voittaen Fedot Tumusov. Štyrovin virkakausi alkoi 27. tammikuuta 2002. Štyrov valittiin toiselle kaudelle 7. joulukuuta 2006 Sahan parlamentin, Il Tumenin, hyväksyessä Venäjän federaation presidentin asiasta tekemän esityksen äänin 60–3, yhden äänestäessä tyhjää. Toinen kausi päättyi ennenaikaisesti Štyrovin jätettyä eroanomuksensa henkilökohtaisiin syihin vedoten. Venäjän presidentti Dmitri Medvedev hyväksyi eroanomuksen 31. toukokuuta 2010 ja nimitti virkaa tekeväksi presidentiksi pääministeri Jegor Borisovin.
Vanha Munkkiniemi

Vanha Munkkiniemi () on merellinen osa-alue Länsi-Helsingissä, Meilahden länsipuolella. Hallinnollisesti Vanha Munkkiniemi on yksi Munkkiniemen peruspiirin alueista.
Vanhan Munkkiniemen kaavoitus pohjautuu Eliel Saarisen Suur-Helsinki-suunnitelman (1915) Munkkiniemen ja Haagan aluetta koskevaan osaan. Laajalahden rannan tuntumassa on Saarisen piirtämiä rivitaloja, jotka rakennettiin 1910–1920-luvuilla. Pääosa Vanhan Munkkiniemen kaupunkirakenteesta syntyi 1930–1950-luvuilla. Alueella on myös muutamia Alvar Aallon suunnittelemia kohteita: Alvar Aallon kotitalo (koti yhdessä Aino Aallon kanssa; 1934, Riihitie 20), Asuinrakennus (1954, Riihitie 12–14) ja Alvar Aallon ateljee (1955, Tiilimäki 20). Toisinaan valtiovieraidenkin käyttämä, useassa vaiheessa rakennettu hotelli Kalastajatorppa (Kalastajatorpantie 1) sijaitsee meren äärellä, läheisyydessään jokunen suurlähetystö. Espooseen Kuusi- ja Lehtisaaren kautta johtava tie syntyi jo 1800-luvun puolivälissä. Vanhan Munkkiniemen alueella sijaitsee useita kouluja ja musiikkiopisto.
Asukkaita Vanhassa Munkkiniemessä on noin 9 300 henkeä (31.12.2024) ja työpaikkoja noin 2 300 (31.12.2022).
Vanha Munkkiniemi on merellinen kaupunginosa. Sen luontaisena rajana on meri kolmessa pääilmansuunnassa — lännessä Laajalahti, etelässä Kuusisaarensalmi ja Saunalahti ja idässä Pikku Huopalahti. Etelässä Pikku-Kuusisaari luetaan Vanhaan Munkkiniemeen. Saunalahdessa on venekerhon ylläpitämä venesatama. Pohjoisessa Vanhan Munkkiniemen raja määräytyy rakennetun ympäristön mukaan: vastaan tulevat Turunväylä ja sen takana sijaitsevat Munkkivuoren ja Talinrannan kaupunginosat. Huopalahdentien itäpuolella Vanhan Munkkiniemen itäisimmän osan pohjoispuolella on Niemenmäen kaupunginosa.
Merellinen ympäristö, kohtalaisen hyvät kulkuyhteydet ja lähistön viheralueet lisäävät alueen viihtyisyyttä. Raitiovaunulinja 4 alkaa Vanhasta Munkkiniemestä meren ääreltä. Munkkiniemen uimaranta Laajalahdella on suosittu virkistäytymiskohde. Lännessä Espoon puolella ovat Tarvaspää eli Gallen-Kallelan Museo ja Villa Elfvikin luontotalo. Kaupunginosan pohjoislaidalla on Munkinpuisto eli Koneen puisto. Kaakossa Vähä-Meilahden puolella sijaitsevat Helsingin kaupungin taidemuseo, Tamminiemi (Urho Kekkosen museo), Seurasaari ja Meilahden puisto.
Ricardo Viñes

Ricardo Viñes (5. helmikuuta 1875 – 29. huhtikuuta 1943) oli espanjalainen pianisti, säveltäjä ja musiikkikirjailija. Hän piti useiden Maurice Ravelin ja Claude Debussyn teosten ensiesitykset ja opetti pianonsoittoa muun muassa Francis Poulencille.
Viñes syntyi Lleidassa, Kataloniassa ja opiskeli pianonsoittoa ja sävellystä Pariisin konservatoriossa. Hänen opettajinaan toimivat Charles de Bériot, Benjamin Godard ja Albert Lavignac. Pianistina Viñes tuli tunnetuksi varsinkin uuden ranskalaisen ja espanjalaisen musiikin tulkitsijana, mutta hän antoi myös venäläisen pianomusiikin teosten ensiesityksiä. 
Viñes sävelsi muun muassa teoksen "Deux hommages", joka omistettiin Déodat de Séveracin ja Erik Satien muistolle. Hän kirjoitti myös espanjalaisesta musiikista espanjalaisissa ja ranskalaisissa julkaisuissa. Viñes kuoli Barcelonassa vuonna 1943.
Gizmondo

Gizmondo on Tiger Telematicsin vuonna julkaisema käsikonsoli. Laite oli alun perin tarkoitus julkaista edellisenä vuonna, mutta julkaisu siirtyi vuoteen 2005. Laitteen kotimaassa Ruotsissa se julkaistiin vasta loppuvuodesta. Laitteesta julkaistiin myös edullisempi, osin mainosrahoitteinen, Smart Adds -malli, mutta mainoksia ei koskaan kytketty päälle.
Konsoli ei käynyt kaupaksi, minkä takia yhtiö ajautui konkurssiin helmikuussa 2006, ja Gizmondon valmistus lopetettiin.
Pelit.
Konsolille on tehty myös muutama peli suomalaisen Fathammerin toimesta.
Pihvi

Pihvi on ruokalaji, joka valmistetaan useimmiten palasta lihaa, tyypillisesti naudanlihasta. Pihvi voidaan valmistaa myös jauhetusta lihasta tai kasviksista. Usein punainen liha, kala ja joskus myös broileri viipaloidaan pihveiksi. Kasvispihvit tulivat ravintoloihin 1980-luvulla. Pihveihin erikoistunutta ravintolaa kutsutaan pihviravintolaksi. 
Valmistus.
Pihvi tarjoillaan usein grillattuna, mutta se voidaan myös paistaa pannulla kypsäksi. Poikkeuksena kypsentämiseen on täysin raakana tarjottava tartarpihvi.
Leikepihvit nuijitaan litteiksi ja leivitetään eli kieritellään ensin vehnäjauhoissa, sitten kananmunassa ja lopuksi korppujauhoissa. Kuuluisin leikepihvi lienee Wieninleike, eli "Wienerschnitzel". Aitoon Wienerschnitzeliin käytetään vasikanlihaa, mutta sitä valmistetaan usein myös sianlihasta. Italialainen versio leikkeestä on "cotoletta alla Milanese".
Pihveihin käytetään usein mureinta lihaa, jota eläimestä saadaan, ja täten se on usein kallista. Pihvin syöntiä pidettiin vuosikymmeniä sitten vaurauden merkkinä, mutta nykyään se on suosittu viikonloppuruoka.
Pihvien kypsyysaste.
Monissa ravintoloissa pihvin voi tilata eri kypsyysasteisena. Grillatun tai paistetun pihvin kypsyysaste voi olla esimerkiksi:
Tarjoilu.
Suomessa tyypillinen pihviannos tarjoillaan perunoiden kanssa, mutta lisukkeena voidaan käyttää myös riisiä, papuja, salaattia tai vaikka pastaa. Tyypilliseen pihviannokseen kuuluu myös lajitelma vihanneksia. Pihvejä varten on kehitetty erityinen pihviveitsi, joka on normaalia veistä terävämpi ja hammastettu.
Pihvityyppejä.
Naudan sisäfileestä valmistettuja pihvejä:
Pihvilihat.
Jotkut pitävät kobelaista nautaa laadukkaimpana pihvilihana. Hevosen sisäfilee on joidenkin mielestä erittäin herkullista ja laadukasta, toisissa maissa hevosenliha on ruokatabu. Hevosenliha on vähärasvaista ja siinä on paljon rautaa. Etenkin Ranskassa käytetään hevosenlihaa, tosin siellä on ilmennyt että koe-eläiminä käytettyjä hevosia on myyty elintarvikekäyttöön. Myös Suomessa hevosenlihaa on ryhdytty vähitellen käyttämään pihvilihana.
Suurimpia pihvilihan tuottajamaita ovat Brasilia ja Argentiina.
Jauhelihapihvejä voidaan tehdä joko pelkästä paistijauhelihasta tai lihapullataikinasta, jossa on lihan lisäksi esimerkiksi munaa, sipulia ja viljatuotteita, kuten korppujauhoja. Rakenteeltaan jauhelihapihviä muistuttavat punajuurta ja lihaa sisältävä lindströminpihvit, kalamureketaikinasta tehdyt kalapihvit ja juureksista tehtävät kasvispihvit. Merimiespihvi puolestaan on pieniä pihvejä ja perunaa sisältävä pataruoka.
Antonio Orozco

Antonio Orozco (s. 23. marraskuuta 1972 Barcelona) on espanjalainen laulaja-lauluntekijä. 
Orozco vietti lapsuutensa L'Hospitalet de Llobregatin kaupungissa. Hän hankki ensimmäisen kitaransa ollessaan 15-vuotias, jolloin hän aloitti myös laulujen kirjoittamisen. Orozco on voittanut useita palkintoja, kuten Premio Ondan. Hänen esikoisalbuminsa myi yli 100 000 kappaletta. Hänet tunnetaan myös duetoistaan Lucie Silvasin ja Malún kanssa.
Mindless Self Indulgence

Mindless Self Indulgence, myös nimillä MSI tai Mindless, on vuonna 1997 New Yorkissa perustettu yhdysvaltalainen punk-yhtye. Yhtyeen musiikissa yhdistyvät elektroninen tanssimusiikki, punk ja industrial rock. Yhtye itse kutsuu musiikkityyliään nimellä ""industrial jungle pussy punk".
Yhtyeen muodostavat laulaja Jimmy Urine, kitaristi Steve, Righ?, basisti Lyn-Z ja rumpali Kitty. Yhtye on tunnettu räävittömistä sanoituksistaan, elektronisista taustoistaan ja erikoisesta lavaesiintymisestään. 
Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat mm. "Shut me up", "Straight to Video", "Bring The Pain", "Stupid MF", "Never Wanted To Dance" ja "Faggot"". MSI on konsertoinut Suomessa kaksi kertaa, 8. marraskuuta 2012 ja 22. marraskuuta 2013.
Tietoa.
James Euringer aloitti musiikkiuransa debyyttialbumillaan "Mindless-Self Indulgence", joka sisälsi kuusi kappaletta 35 hänen tekemästään kappaleesta. Loput myöhemmin julkaistiin "Pink" -demoalbumilla. "Mindless-Self Indulgence" oli saanut paljon vaikutteita Nine Inch Nails -yhtyeestä. 
Euringerin albumi myös määritti tulevan samannimisen yhtyeen nimen, ja hän piti uuden nimen alla ensimmäisen keikkansa 7. syyskuuta 1995. Euringer sai yhtyeen kasaan, johon kuuluivat kitaristi Steven Montano, Euringerin veli ja yhtyeen toinen kitaristi Marcus sekä heidän serkkunsa ja rumpali Jennifer "Kitty" Dunn. Marcuksen korvasi lopulta basisti Vanessa YT, jonka korvasi myöhemmin Lindsey "Lyn-Z" Ballato. Yhtye on toiminut monen eri yhtyeen lämppäreinä, kuten Kornin ja Rammsteinin.