tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kauko Nyström

Kauko Kalervo Nyström (3. maaliskuuta 1933 Somero – 1. helmikuuta 2009) oli suomalainen seiväshyppääjä. Hän kilpaili myös kymmenottelussa.
Nyström voitti EM-pronssia seiväshypyssä Belgradissa 1962 tuloksella 460 cm. Ennätyksensä 483 cm hän hyppäsi Mäntässä 23. heinäkuuta 1963. Suomen mestaruuden Nyström voitti vuonna 1963 (tulos 480 cm). Lisäksi hän saavutti kymmenottelussa SM-pronssia vuonna 1956. Seuratasolla Nyström edusti Someron Esaa, Jokioisten Jännettä ja Someron Voimaa.
Työuransa Nyström teki kelloseppänä, ja töissä hän kävi elämänsä loppuun asti. Hän menehtyi auto-onnettomuudesta saamiinsa vammoihin 75 vuoden ikäisenä. 
9. tammikuuta 2016 järjestetyssä tilaisuudessa Pajulahden urheiluopistolla Nyström valittiin Suomalaisen seiväshypyn Hall of Famen jäseneksi yhdessä Rauli Pudaksen kanssa.
Turkmenialainen tyttöystävä

Turkmenialainen tyttöystävä on Leevi and the Leavings -yhtyeen kymmenes albumi, ja se julkaistiin vuonna 1993. Levy on yhtyeen viimeinen LP-muodossa julkaistu albumi.
Pentti Eskola (yleisurheilija)

Pentti Kalervo Eskola (s. 16. heinäkuuta 1938 Vesilahti) on suomalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli pituushyppy, jossa hän ylitti ensimmäisenä suomalaisena kahdeksan metriä.
Eskola saavutti pituushypyssä EM-pronssia Belgradissa 1962 tuloksella 785. Budapestin EM-kisoissa 1966 Eskola oli seitsemäs (tulos 751), mutta Tokion olympialaisissa 1964 hän ei selviytynyt finaaliin, koska hänellä oli jalkavaivoja. Suomen mestaruuden Eskola voitti vuonna 1963. Eskola osallistui urheilu-urallaan 17 maaotteluun, joista viisi kertaa Suomi-Ruotsi -otteluun, jonka hän voitti kesällä 1967. Eskolan kanssa samaan aikaan pituushypyssä kilpaili Rainer Stenius, jonka kanssa Eskolalla oli 1960-luvulla tiukkaa kisaa. Belgradin EM-kisoissa Eskola oli pronssilla ja Stenius hopealla.
Eskola hyppäsi ennätyksensä 804 Helsingissä Maailmankisoissa 4. heinäkuuta 1963. Tuloksella hän oli kauden maailmantilaston kolmonen. Vähän aiemmin Eskola hyppäsi Kauhavan juhannuskisoissa 815 voimakkaaseen (+3,9 m/s) myötätuuleen, joten tulosta ei hyväksytty. Eskola paransi pituushypyn Suomen ennätystä viisi kertaa ja oli ensimmäinen suomalainen kahdeksan metrin ylittäjä. Eskola otti Suomen ennätyksen haltuunsa elokussa 1962 juuri ennen vuoden EM-kisoja tuloksella 786. Näin Jorma Valkaman vuonna 1956 hyppäämä legendaarinen Suomen ennätys (SE) 777 oli siirretty syrjään. Kaudesta 1963 tuli sitten Eskolan huippuvuosi, sillä hän paransi ennätystä neljä kertaa eli aloittaen huhtikuussa 1963 Etelä-Afrikan Pretoriassa tuloksella 789 ja viikkoa myöhemmin samassa paikassa vielä 793. Kuukautta myöhemmin, toukokuussa 1963, Eskola paransi SE:tään Viialassa edelleen lukemiin 799. Heinäkuun alussa tuli sitten Helsingin Maailmankisoissa kauden paras eli 804.
Seuratasolla Eskola edusti Tampereen Poliisi-Urheilijoita. Menestyksellisen pituushyppyvuoden päätteeksi hänet valittiin Suomessa vuoden 1963 parhaaksi urheilijaksi ja "Viikkosanomien" vuoden 1963 suosituimmaksi suomalaiseksi.
Lillestrøm SK

Lillestrøm Sportsklubb on jalkapalloseura Lillestrømistä Norjasta. Se perustettiin vuonna 1917, kun kaksi paikallista seuraa yhdistyi. Seuralla on yli 2 300 jäsentä. Joukkue on voittanut viidesti Norjan mestaruuden ja neljästi cup-mestaruuden. 
Kotiottelunsa joukkue pelaa yli 12 000-paikkaisella Åråsen Stadionilla.
Lillestrøm SK sijoittuu vuosien 2020–2025 eurooppalaisten seurojen keskinäisessä UEFA:n seurapisterankingissa sijalle 195.
Pariisin oppituomiot

Pariisin oppituomioissa (myös "Pariisin yliopistokiista") Pariisin yliopistossa 1270-luvulla tuomittiin tiettyjen filosofisten oppien esittäminen harhaoppisena. Tuomioita esitti piispa Étienne Tempier ja tutkinta suoritettiin paavillisilla oikeuksilla.
Vuoden 1270 oppituomio.
Vuoden 1270 tuomio tuomitsi averroismin. Tuomio luetteli harhaoppisina kolmetoista väitettä, jotka liittyivät Averroeksen teorioihin sielusta ja oppiin monopsykismistä, jonka mukaan yksilösielut ovat osia yhdestä maailmansielusta, sekä Aristoteleen teoriaan Jumalasta passiivisena liikkumattomana liikuttajana. Tuomion mukaan näiden väitelauseiden esittäjät tai opettajat joutuivat inkvisition rangaistaviksi.
Kirkon konservatiiviset voimat pyrkivät käyttämään tuomiota poliittisiin tarkoituksiin pysäyttääkseen tai ainakin hallitakseen oletettuja uhkia, joita aristotelisen järkeilyn teologiset kysymykset aiheuttivat. Tuomio oli suunnattu erityisesti sellaisia radikaaleja skolastikkoja kuin Sigerus Brabantilaista vastaan.
Vuoden 1277 oppituomio.
Tunnetumpi vuoden 1277 oppituomio luetteli 219 harhaoppista väitettä. Näihin lukeutui muun muassa Aristoteleen "Fysiikkaan" perustuvia väittämiä, kuten että Jumala ei voinut luoda useampia maailmoja tai maailmankaikkeuksia, vaan mahdollisia maailmoja oli yksi, jolloin nykyinen maailma oli välttämätön; että Jumala ei voinut liikuttaa pallonmuotoisia taivaita suoraviivaisella liikkeellä; ja että Jumala ei voinut laittaa kahta ruumista olemaan samaan paikkaan samaan aikaan.
Nämä tuomiot johtivat Tuomas Akvinolaisen suoriin hyökkäyksiin omissa teoksissaan.
Vaikutus.
Pierre Duhemin mukaan oppituomiot johtivat nykyaikaisen tieteen syntyyn, koska ne pakottivat ajattelijat hakemaan etäisyyttä Aristoteleen ajatteluun ja ajattelemaan maailmaa uusilla tavoilla.
Jarno

Jarno on suomalainen miehen etunimi. Se on muunnos nimestä Jarmo, joka on muunnos nimestä Jorma, joka taas on muunnos kreikkalaisperäisestä nimestä "Jeremias", joka tarkoittaa 'Jahve kohottaa'.
Nimi tuli käyttöön 1900-luvun alussa, ja Jarno on ollut almanakassa vuodesta 1973 lähtien. Ensimmäinen viralliselta etunimeltään Jarno oli kirjailija Jarno Pennanen. Jarno oli suosittu nimi 1970- ja 1980-luvuilla.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan noin 8 386 miestä on saanut nimekseen Jarno.
Italialainen entinen F1-kuljettaja Jarno Trulli sai etunimensä isältään, joka ihaili suomalaista moottoripyöräilijää Jarno Saarista.
Tunnettuja Jarnoja.
Luettelon henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Rob Zombie

Rob Zombie (oik. Robert Bartleh Cummings, s. 12. tammikuuta 1965 Haverhill, Massachusetts) on yhdysvaltalainen laulaja, käsikirjoittaja ja ohjaaja. 
Ura.
Rob Zombien ura alkoi maineikkaan White Zombie -yhtyeen laulajana. Hän toimi yhtyeessä vuosina 1985–1998 ja siirtyi sen hajottua soolouralle. Hänen ensimmäinen oma albuminsa oli nimeltään "Hellbilly Deluxe" ja se julkaistiin vuonna 1998. Albumin kappaleista ”Dragula”, ”Superbeast” ja ”Living Dead Girl” tuli hittejä. Vuonna 2001 ilmestyi hänen seuraava studioalbuminsa "The Sinister Urge", jonka kappaletta ”Never Gonna Stop” käytettiin WWE-painija Edgen tunnusmusiikkina. Seuraavana vuonna hän avioitui pitkäaikaisen tyttöystävänsä Sheri Moonin kanssa. Moon esiintyy Rob Zombie -yhtyeen jokaisella musiikkivideolla ja vastavuoroisesti Rob Zombie toimii Moonin "Total Skull" -vaatemerkin mallina.
Vuonna 2006 ilmestyi Rob Zombien kolmas sooloalbumi "Educated Horses". Kappale ”Reload” kuullaan "Matrix Reloaded" -elokuvassa, ja kappaleita ”Feel So Numb” ja ”Demon Speeding” on käytetty "Flatout 2" -videopelissä.
Rob Zombie on ohjannut kauhuelokuvat "House of 1000 Corpses" (2003), "The Devil’s Rejects" (2005) ja "Halloween" (2007), joista viimeksi mainittu on uudelleenfilmatisointi vuoden 1978 elokuvasta "Halloween – naamioiden yö". Hän ohjasi "Halloweenille" myös jatko-osan "Halloween II" (2009). Rob Zombie on myös vastannut kaikkien musiikkivideoidensa ohjaamisesta ja albumiensa kansitaiteen suunnittelusta. Hän on ohjannut musiikkivideoita muillekin artisteille, kuten Ozzy Osbournelle (”Dreamer”) ja Black Label Societylle (”Stillborn”).
Rob Zombien musiikissa ja elokuvissa näkyy hänen voimakas intohimonsa kauhuelokuviin. White Zombie -yhtyeen nimi oli kunnianosoitus Bela Lugosin tähdittämälle samannimiselle kauhuelokuvalle vuodelta 1932. Intohimo näkyy myös hänen musiikkivideoissaan, joissa hän käyttää usein katkelmia kauhuelokuvien klassikoista tai joskus myös imitoi jotakin klassikkoa. Esimerkiksi ”Living Dead Girl” -kappaleen musiikkivideo on pastissi "Tri Caligarin kabinetin" (1920) kohtauksesta, jossa Cesare esiintyy ensi kertaa.
Rob Zombie on Powerman 5000 -yhtyeen laulaja Spider Onen (Michael Cummings) vanhempi veli.
Rob Zombie on tehnyt Alice Cooperin kanssa kappaleen nimeltä ”Hands Of Death” ja Ozzy Osbournen kanssa kappaleen nimeltä ”Iron Head”.
Eliteserien (jalkapallo)

Eliteserien on miesten jalkapallon pääsarja Norjassa. Vuonna 1937 perustettuun sarjaan kuuluu 16 joukkuetta. Kausi kestää huhtikuusta marraskuuhun, ja joukkueet pelaavat keskenään koti- ja vierasotteluita yhteensä 30 ottelua.
Eliteserienissä on nousu- ja putoamissarja, joka on yhteydessä toiseen sarjatasoon, OBOS-ligaeniin. Eliteserienistä putoaa kaksi joukkuetta ja OBOS-ligaenista nousee kaksi joukkuetta joka kausi, ja kolmas paikka ratkaistaan karsintaottelussa.
Sarjassa on pelannut 66 eri seuraa, joista Rosenborg BK on voittanut eniten mestaruuksia (26). Sarjan kaikkien aikojen paras maalintekijä on Sigurd Rushfeldt (172 maalia).
Norjan Eliteserien on tasoltaan hyvää eurooppalaista keskitasoa. Sarja sijoittui UEFA:n maapistevertailussa sijalle 14. ajanjaksolla 2020–2024.
Historia.
Tippeligaen-nimi otettiin käyttöön vuonna 1991 Norsk Tippingin tultua liigan sponsoriksi. Sitä ennen sarja tunnettiin 1. divisioonana. Norsk Tippingin sponsorisopimus päättyi kauteen 2016. Kaudesta 2017 alkaen liigaa on kutsuttu nimellä Eliteserien.
Sarjan katsojakeskiarvo kaudella 2006 oli 9 097, kun se vielä vuonna 1997 oli 4 735. 
Pelisysteemi.
Sarjassa pelaa 16 joukkuetta, jotka pelaavat keskenään kaksinkertaisen sarjan. Kausi kestää huhtikuusta lokakuuhun. Kauden päätteeksi kaksi vähiten pisteitä kerännyttä joukkuetta putoavat toiseksi korkeimmalle sarjatasolle OBOS-ligaeniin, jonka kaksi parasta joukkuetta nousevat tilalle. Kolmanneksi viimeinen joukkue karsii putoamisesta OBOS-ligaenin joukkueiden kanssa.
Laurent Gbagbo

Laurent Koudou Gbagbo (s. 31. toukokuuta 1945 Gagnoa) on norsunluurannikkolainen poliitikko ja maan entinen presidentti. 
Hän oli Félix Houphouët-Boignyn hallinnon vastustaja ja joutui 1970-luvulla vangituksi. Vuonna 1979 hän sai tohtorin tutkinnon ista. Hän toimi professorina Cocody-Abidjanin yliopistossa ja myöhemmin kielten ja kulttuurien tiedekunnan dekaanina. Vuonna 1982 hän osallistui opettajien lakkoon ja perusti Norsunluurannikon kansanrintaman. Vuosina 1985–1988 hän oli maanpaossa Ranskassa. 
Gbagbo osallistui vuoden 1990 presidentinvaaleihin ainoana vastaehdokkaana Houphouët-Boignylle, mutta hävisi ne. Joulukuun 1999 Robert Guéïn vallankaappauksen jälkeen järjestetyissä vuoden 2000 presidentinvaaleissa Guéï julistautui voittajaksi, mutta Abidjanissa puhkesi kapina, jonka johdosta Guéï joutui pakenemaan. Gbagbosta tuli presidentti.
Sotilaat järjestivät 19. syyskuuta 2002 vallankaappauksen, joka epäonnistui ja johti sisällissotaan kapinallisten hallitseman pohjoisen ja hallituksen hallussaan pitämän maan eteläosan välillä. Aselepoon päästiin muutaman kuukauden kuluessa ja Gbagbo sai pitää asemansa ja maahan tuotiin ulkomaisia rauhanturvaajia. Rauha rikkoontui marraskuussa 2004 kapinallisten kieltäydyttyä luovuttamasta aseitaan.
Gbagbon kauden oli määrä päättyä 2005, mutta sitä jatkettiin useaan otteeseen, perusteena oli maan epävakaa tilanne. Rauhansopimus hallituksen ja kapinallisten (Forces nouvelles de Côte d'Ivoire) välillä allekirjoitettiin Burkina Fasossa maaliskuussa 2007 ja kapinallisten johtajasta Guillaume Sorosta tuli uusi pääministeri, kuitenkin kapinalliset hallitsivat suuria alueita Länsi- sekä Pohjois-Norsunluurannikosta.
Vuoden 2010 vaalien toisella kierroksella oppositiojohtaja Alassane Ouattara sai Ranskan tukemien lähteiden mukaan 54 prosenttia äänistä. Gbagboa tukeva perustuslakineuvosto kuitenkin kumosi tuloksen ja julisti Gbagbon voittajaksi, ja sen jälkeen hän vannoi valan toiselle kaudelle. Vaalien jälkeen maassa puhkesi rajuja levottomuuksia, joissa kuoli noin 3 000 ihmistä. Euroopan unioni ja YK:n pääsihteeri Ban Ki-moon syyttivät armeijan tukemaa Gbagboa valtaan takertumisesta ja painostivat häntä luopumaan asemastaan. Gbagboa tukivat lähinnä etelän kristityt, kun taas Ouattaraa pohjoisen muslimit.
Gbagbo pidätettiin 11. huhtikuuta 2011. Hänet pidättivät Ouattaran joukot, joita tukivat YK:n rauhanturvaajat sekä Ranskan joukot. Gbagbo luovutettiin marraskuussa 2011 Haagin kansainväliselle rikostuomioistuimelle, jossa häntä syytettiin rikoksista ihmisyyttä vastaan. Oikeudenkäynti Gbagboa ja sotilasjohtaja Charles Ble Goudea vastaan alkoi tammikuussa 2016 ja sen arveltiin kestävän jopa 3-4 vuotta. Tuomioistuimen päätöksellä Gbagbo vapautettiin tammikuussa 2019 sotarikossyytteistä. Gbagbon vaimo Simone Gbagbo vapautettiin jo kaksi vuotta aiemmin. Myös Gbagbon apulainen Charles Blé Goudé vapautettiin.
Jari (nimi)

Jari on suomalainen miehen etunimi. Etunimen on tiettävästi luonut Jalmari Finne lyhentymänä omasta nimestään. Nimi Jalmari puolestaan on suomalainen muoto muinaisskandinaavisesta nimestä "Hjalmar", joka merkitsee 'kypäräpäistä sotilasta'. Ensimmäinen Jari-nimen kasteessa saanut henkilö oli tiettävästi Jalmari Finnen kummipoika vuonna 1937.
Nimi tuli suosituksi 1950- ja 1960-luvuilla Aino Räsäsen Helena-kirjasarjaansa luoman Jari Junkkeri -hahmon myötä. Esimerkiksi vuonna 1969 se oli alle 10-vuotiaiden poikien nimistä suosituin. 1960-luku on kuitenkin ainoa vuosikymmen, jolloin nimi on ollut kymmenen suosituimman pojannimen joukossa. Almanakassa Jari on ollut vuodesta 1964 lähtien
Marraskuuhun 2025 mennessä nimi Jari on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu Suomessa noin 46 460 henkilölle. Yli puolet heistä on syntynyt 1960- ja 1970-luvuilla. Ennen vuotta 1940 nimi oli annettu alle kymmenelle henkilölle. Alankomaissa Jari-nimen on 1990-luvun alun jälkeen saanut yli 1 500 henkilöä sen jälkeen, kun Alankomaissa suosittu jalkapalloilija Jari Litmanen pelasi AFC Ajaxissa vuosina 1992–1999.
Lentokenttä (televisiosarja)

Lentokenttä ("Airport") on brittiläinen tositelevisiosarja, joka kertoo Britannian vilkkaimman lentoaseman, Heathrow’n lentoaseman arjesta. Ohjelman on tuottanut BBC. Suomessa sarjaa on esittänyt Yle TV2 ja TV Viisi.
Jo ennen tositelevisiobuumia vuonna 1996 ensiesitetty "Lentokenttä" oli ensimmäisiä tositelevisiosarjoja, jotka laajensivat lajityyppiä poliisin työn kuvaamisesta muihinkin mielenkiintoisiin ammatteihin ja työpaikkoihin. Alun perin sarja kehitettiin tavanomaisen dokumenttisarjan ajatuksella, mutta eräät toistuvat vahvat henkilöhahmot veivät sitä tositelevision suuntaan.
Reijo Vähälä

Reijo Untamo Vähälä (7. maaliskuuta 1946 Alajärvi – 27. syyskuuta 2024 Tampere) oli suomalainen korkeushyppääjä.
Alajärven Paalijärvellä syntynyt Vähälä yllätti yleisurheilua seuraavat ihmiset Ateenassa Euroopan mestaruuskilpailuissa 1969 voittamalla EM-hopeaa korkeushypyssä tuloksella 217 cm. Ennen Ateenan EM-kisoja 188-senttisen Vähälän ennätys oli edellisenä kesänä hypätty 213, joka oli myös Suomen ennätys. Loppukilpailussa Vähälä paransi Suomen ennätystä kahteen kertaan: 214 ja 217. Joukkueenjohtaja Jukka Uunila piti Vähälän mitalia sodanjälkeisen suomalaisyleisurheilun suurimpana yllätyksenä.
Vuoden 1971 EM-kisoissa Helsingissä Vähälä ei selviytynyt loppukilpailuun. EM-hallikisoissa Wienissä vuonna 1970 hän oli kymmenes. 
Ateenassa hypätty 217 jäi Vähälän uran parhaaksi. Suomen mestaruuden hän voitti vuosina 1966 ja 1970. Hän edusti Alajärven Ankkureita ja Tampereen Pyrintöä.
Vähälä oli koulutukseltaan matemaatikko ja kirjassaan "Elämäni hyppy" hän kuvasi uraansa funktiolla formula_1, missä formula_2 on hänen ikänsä vuosina ja funktion arvo saavutettu tulos.
Vähälä toimi Tampereella "Aamulehden" atk-päällikkönä. Hän oli suuntautunut kulttuuriin. Hän kävi eri puolilla Suomea esiintyen lausuntamatineoissa.
Vähälä harrasti runonlausuntaa vuodesta 1994 liki 30 vuotta. Esiintymistilaisuuksia ehti olemaan lähemmäs 2 500 ympäri Suomea: kouluissa, kirjastoissa, seurakunnissa, vanhainkodeissa, vankiloissa. Repertuaarissa oli yli 100 kirjailijan elämänläheisiä runon ja proosan hedelmiä, laulujakin.
Ludovico Ariosto

Ludovico Ariosto (1474 Reggio – 1533) oli italialainen renessanssirunoilija, joka tunnetaan eeppisestä runoelmastaan "Raivoisa Roland", "Orlando furioso". Häntä pidetään Danten jälkeen Italian toiseksi suurimpana runoilijana.
Elämä ja teokset.
Ariosto syntyi Reggiossa Emilian maakunnassa. Hän oli kiinnostunut runoudesta jo nuorena, mutta isänsä käskystä hän meni lukemaan lakia. 
Isänsä kuoleman jälkeen Ariosto joutui elättämään sisaruksiaan sekalaisilla töillä ja kirjoitteli siinä sivussa pieniä tarinoita. Vuonna 1518 hän pääsi Ferraraan herttua Alfonso I d´Esten palvelukseen. Hänen tehtävänään oli hoitaa ruhtinaan kirjeenvaihtoa ja kirjoittaa runoja, jotka ylistävät ruhtinasta. Alfonso I oli tunnettu häikäilemättömänä ja julmana hallitsijana, mutta hän tuki mielellään kuvataiteilijoita ja runoilijoita.
Arioston näytelmä "Cassaria" ilmestyi 1508. Runoilijana Ariosto oli mestarillinen. Hänen onnistui runoillaan kuvata renessanssin ajan värikästä elämää ja käyttää siinä kaunista, mielikuvituksekasta kieltä. Hän kirjoitti myös huvinäytelmiä ja satiireja. Vuonna 1518 ilmestyi hänen pääteoksensa, "Raivoisan Rolandin" ensimmäinen versio, ja teos teki kirjoittajastaan heti tunnetun. Ariosto käytti teoksen muotoiluun loppuelämänsä, ja sen viimeinen versio ilmestyi vuonna 1532, jolloin teos käsitti lähes 40 000 säettä.
Raivoisa Roland.
"Raivoisan Rolandin" päähenkilö on vaelteleva ritari, joka on onnettomasti rakastunut saraseenien kuninkaan kauniiseen tyttäreen Angelicaan. Roland eli Orlando kokee monia seikkailuja etsiessään lempensä kohdetta. Teos käsittää taistelukohtauksia, lemmenidyllejä ja huvittavia sattumuksia. Kaiken yllä käyttää taikasauvaansa haltijatar nimeltä Sattuma. Runoilija käyttää estoitta mielikuvitustaan, ja teos kuvaa mahtavaa haavemaailmaa.
Suomennettu tuotanto.
Arioston tuotantoa on julkaistu suomeksi seuraavasti:
Leijonakuningas 2 – Jylhäkallion ylpeys

Leijonakuningas 2 – Jylhäkallion ylpeys () on Walt Disney Picturesin vuonna 1998 suoraan videolle julkaistu jatko-osa vuoden 1994 animaatioelokuvalle "Leijonakuningas".
Elokuvasarjan kolmas osa on vuonna 2004 ilmestynyt "Leijonakuningas 3 – Hakuna Matata".
Tarina.
Juoni.
Simba ja Nala ovat saaneet Kiara-nimisen tyttären, joka on yhtä vilkas kuin isänsäkin aikoinaan. Kerran Kiara tapaa retkellään Kovu-nimisen leijonanpennun. Pennut ystävystyvät välittömästi, kun joutuvat yhdessä koetukselle kamppaillessaan krokotiileja vastaan henkensä edestä. Simba ei kuitenkaan uskalla hyväksyä Kovua laumaansa, koska tämä on Scarin perillinen ja kuuluu Jylhämaan asukkaiden vastustajaleijoniin, ulkolaisiin. Kovun rakkaus Kiaraan on kuitenkin kahden keskenään sotivan leijonalauman vihaa voimakkaampaa (vaikka moni, kuten Zira ei sitä tajua/hyväksy). Lopussa Kiara ja Kovu yrittävät saada sovun kahden sotivan leijonalauman, jylhämaalaisten ja ulkolaisten välille. Kovun sisar Vitani menee Kovun ja Kiaran puolelle ensimmäisenä. Muut ulkolaiset tekevät Ziran kauhuksi samoin. Zira ei kuitenkaan hyväksy tätä, vaan yrittää tappaa Simban, mutta menehtyykin samalla itse, koska Kiara puolustaa isäänsä ja tapellessaan kaksi naarasta putoavat rotkoon, mutta saavat kynsillään kiinni vuoren seinästä. Kiara pääsee kielekkeen päälle, ojentaa tassunsa ja tarjoaa apuaan, mutta Zira on valmis ennemmin kuolemaan Scarin tavoin, kuin alistumaan jylhämaalaisten edessä. Niinpä Zira tippuu kuohuvaan jokeen ja kuolee. Jylhämaassa on taas rauha ja Kovu pääsee vihdoin Kiaran puolisoksi laumaan.
Pentti Kahma

Pentti Aatos Kahma (s. 3. joulukuuta 1943 Alavieska) on suomalainen entinen yleisurheilija. Kahman päälaji oli kiekonheitto, mutta hän kilpaili myös kuulassa, pituudessa, moukarissa ja kymmenottelussa.
Kahma voitti kiekonheitossa EM-kultaa Roomassa 1974 tuloksella 63,62. EM-kisoissa Helsingissä 1971 ja olympialaisissa Montrealissa 1976 hän oli kuudes. Suomen mestaruuden Kahma voitti seitsemän kertaa, vuosina 1970, 1971, 1973–1976 ja 1978.
Parhaan tuloksensa 66,82 Kahma heitti Modestossa 24. toukokuuta 1975. Maailmantilastossa kausilla 1973–1976 Kahma oli sijoilla 4, 5, 5 ja 6.
Heikki Lahti

Heikki Lahti (19. tammikuuta 1934 Suolahti – 7. helmikuuta 2019 Jämsänkoski) oli suomalainen pelimanni, mandoliinin soittaja ja kouluttaja. Heikki Lahti aloitti mandoliinin soiton viiden vuoden ikäisenä. Musiikkia perheessä soittivat sekä vaari, Väinö-isä että Heikki Lahden kaksi veljestä. Heikki Lahden pääinstrumentti on mandoliini, mutta hän soitti orkestereissa myös rumpuja sekä viulua, kitaraa, bassoa ja busukia. Työelämässä ollessaan hän toimi metallityön opettajana Jämsänkoskella.
Heikki Lahti voitti kolme mandoliininsoiton Suomen-mestaruutta ja toimi pitkään mandoliininsoiton opettajana eri puolilla Suomea järjestetyillä kansanmusiikkikursseilla sekä Sibelius-Akatemiassa. Ulkomaan konserttimatkat suuntautuivat Euroopan lisäksi muun muassa Yhdysvaltoihin, Australiaan ja Venäjälle. Hänelle myönnettiin Kaustisen kansanmusiikkijuhlien Mestaripelimannin arvonimi Kaustisella 1991. Heikki Lahden yhtye valittiin vuoden yhtyeeksi Kaustisella vuonna 1997. Suomen kansanmusiikkiliiton kultaisen ansiomerkin hän vastaanotti vuonna 2004. Hänen soittoaan voi kuulla esimerkiksi levyllä "Heikki Lahti "–" Mandoliinimestari" sekä levyllä "Meijän heitto" (2007).
Heikki Lahden merkitys suomalaiselle pelimannimusiikille ja pelimannimandolismille on merkittävä. Hänen esimerkkinsä ja koulutuksensa ovat innostaneet useita nuoria ja vanhempia tarttumaan mandoliiniin ja soittamaan sillä kansanmusiikkia. 
Heikki Lahden ohjelmisto koostui pääasiassa monipuolisesti suomalaisesta kansanmusiikista. Hänen bravuurinumeroitaan olivat halsualaisen mestaripelimannin Otto Hotakaisen nopeat polkat.
Pietro Aretino

Pietro Aretino (1492–1556) oli italialainen kirjailija, runoilija ja satiirikko. Hänet tunnetaan erityisesti rohkeista eroottisista teoksistaan, joita on viime vuosina käännetty nykykielelle ja käytetty elokuvien innoituksen lähteinä.
Elämäkerta.
Aretino ei juuri käynyt kouluja, mutta koska hänen porvarillisella äidillään oli aristokraattisia suojelijoita, hän kasvoi kuitenkin sivistyneiden ihmisten seurassa. Hän syntyi Aruzzossa josta otti nimensä (aretino = aruzzolainen) mutta asui Perugiassa 1510–1517, joidenkin tietojen mukaan tultuaan karkotetuksi synnyinkaupungistaan. Siellä hän kiinnostui maalaustaiteesta ja kirjoitti ensimmäiset runonsa, sekä löysi mesenaatin jonka suojeluksessa varttui samaan aikaan myös maalari Raffaello. Aretinon suojelija kuului paavi Leo X:n ulkopiiriin.
Aretino pääsi myös Medici-suvun ja etenkin kardinaali Giulio de' Medicin suosioon, varsinkin Leon kuoltua Medici halusi mustamaalata kilpailijoitaan parantaakseen mahdollisuuksiaan nousta seuraavaksi paaviksi.
Vuonna 1524 Aretino julkaisi Giulio Romanon kanssa kuvitetun sonettisarjan, joka kuvasi yksityiskohtaisesti erilaisia yhdyntäasentoja. Vuonna 1525 ilmestyi häväistyskirjoitus jonka kohde sai Aretinon melkein murhautettua. Näiden jälkeen Aretino pakeni Venetsiaan missä hän asui lopun ikäänsä.
Venetsiasta – Italian epäpaavillisimmasta kaupungista, kuten Aretino itse mainitsi – hän lähetti teräväsanaisia kirjeitä maan mahtaville. Kirjeet oli selvästi tarkoitettu julkisuuteen, ja ne tasapainoilivat imartelun ja kiristyksen rajamailla. Frans I (Ranska) ja Kaarle V (keisari) maksoivat hänelle eläkettä samaan aikaan, kumpikin toivoen Aratinon mustamaalaavan toista.
Aretino oli Tizianin läheinen ystävä ja tämä maalasi hänestä useita muotokuvia.
Cochisen kulttuuri

Cochisen kulttuuri (Cochisen traditio, Cochisen perinne) oli kivikautinen lähinnä metsästykseen ja keräilyyn perustunut intiaanikulttuuri, joka vallitsi lounaisen Yhdysvaltain kuivilla seuduilla eri tietojen mukaan välillä 12000–200 eaa. Kulttuuri vallitsi suunnilleen nykyisen New Mexicon osavaltion seuduilla Neljän nurkan alueella. Cochiseen liittyy mm. varhaista perua olevia kulttuuripiirteitä mm. keihäslinko, kasvien jauhaminen ravinnoksi, korinpunonta ja myöhemmin mahdollisesti vaatteiden kudonta. Cochisen intiaanit söivät riistaa, mm. peuraa ja jänistä sekä pieneläimiä, kuten liskoja ja hyönteisiä. He keräilivät pähkinämännyn siemeniä ja kaktusten syötäviksi kelpaavia osia.
Varhainen, arkaainen Cochisen kulttuuri pohjautui siementen keräilyyn tai mahdollisesti myös viljelyyn ja metsästykseen. Maissinviljely saattoi alkaa 5000 eaa. tai jo aiemmin. Sulphur Spring -kauden löydöt viittaavat lähinnä keräilyyn vuosina 7000–4000 eaa. Chiricahuan löydöissä näkyy keihäänkärkien määrän lisääntyminen vuosien 4000–500 eaa. välillä. San Pedron kauden (1500–200 eaa.) ihmiset asuivat puoliksi maahan kaivetuissa majoissa. Väestöä saattoi olla tällöin enemmän kuin aiemmin. San Pedron kaudella käytettiin suuria, arkaaisen tyyppisiä "puraistuja" keihäänkärkiä. Jotkut kauden ryhmät viljelivät maissia. Cochisen kulttuuri oli luultavasti myöhempien Hohokamin ja Mogollónin edeltäjä, mutta näitä myöhempiä kulttuureja ei voi löydösten perusteella yhdistää samoihin intiaanikansoihin.
Cochisen vaiheet.
Cochisen kulttuuri saattoi saada alkunsa jo paleointiaanien kaudella, mutta varmemmin Cochisesta voidaan puhua vasta noin 7000–4000 eaa. alkaneella arkaaisella kaudella. Sen jälkeiset kaudet ovat:
Markku Taskinen

Markku Aulis Taskinen (s. 25. helmikuuta 1952 Kuusamo) on suomalainen entinen pika- ja keskimatkojen juoksija. 
Taskinen voitti EM-pronssia 800 metrin juoksussa Roomassa 1974 tuloksella 1.45,89. Milanossa 1978 hän voitti sisäratojen Euroopan mestaruuden 800 metrillä ajalla 1.47,36 (SE). 
Taskinen voitti Suomen mestaruuden 400 metrillä vuonna 1973 ja 800 metrillä viidesti vuosina 1973, 1974, 1975, 1976 ja 1978. Monipuolinen Taskinen edusti Suomea Ruotsi-ottelussa vuonna 1979 myös 400 metrin aidoissa, joissa teki tuloksen 51,92.
Seuratasolla Taskinen edusti Viipurin Urheilijoita. Hänen valmentajanaan toimi muun muassa Pertti Helin.
Taskinen teki työuransa Finnairin liikennelentäjänä. "Helsingin Sanomien" 50-vuotishaastattelussa hän kritisoi voimakkaasti 1970-luvun huippu-urheilun dopingkulttuuria.
Induktiosilmukka

Induktiosilmukka on sähkömagneettisen kentän siirtämiseen ja havaitsemiseen käytetty laite, jonka toiminta perustuu siihen, että muuttuva magneettikenttä indusoi sähköjohtoon jännitteen ja vastaavasti silmukassa kulkevan sähkövirran muutos synnyttää silmukan sisään muuttuvan magneettikentän. Induktiosilmukkaa käytetään muun muassa äänen siirrossa, metallinpaljastimissa ja liikkuvan ajoneuvon havaitsemiseen tiehen upotetun silmukan avulla.
Induktiosilmukka on yleisesti käytössä oleva huonokuuloisten apuväline, jolla julkisissa tiloissa kuulutukset, puheet tai muu ohjelma välitetään langattomasti suoraan kuulolaitteeseen. Tällä vähennetään huonon akustiikan ja taustamelun vaikutusta kuunteluolosuhteisiin. Induktiosilmukoita on yleisesti kirkoissa, isoissa auditorioissa tai palvelupisteissä. Myös puhelinyhteys voidaan välittää puhelimesta kuulokojeeseen induktiosilmukan avulla.
Induktiosilmukka kuulon apuvälineenä.
Induktiosilmukkatyyppejä ovat huonesilmukka, palvelupistesilmukka, kaulasilmukka ja tyynysilmukka. Yhteistä kaikille silmukkatyypeille on, että yhteys kuulolaitteesta silmukkaan ei vaadi johdinta, vaan signaali siirtyy langattomasti. Verrattuna kuulokkeisiin saadaan myös se hyöty, että kuulolaitteet on sovitettu käyttäjän oman kuulon tasoon, jolloin ääni kuuluu mahdollisimman tasapainoisesti.
Induktiosilmukkaan syötetään äänisignaali mikrofonin tai tilan/huoneiston äänentoistojärjestelmän kautta.
Induktiosilmukka Suomen rakentamismääräyksissä.
Suomen rakentamismääräyskokoelma velvoittaa asentamaan induktiosilmukan tai muun äänensiirtojärjestelmän kokoontumistiloihin, joissa on äänentoistojärjestelmä.
"3.3.1 Määräys"
"Katsomoiden, auditorioiden, juhla-, kokous- ja ravintolasalien, opetussalien ja -luokkien ja vastaavien kokoontumistilojen on sovelluttava myös liikkumis- ja toimimisesteisten käyttöön. Näihin tiloihin asennetussa äänentoistojärjestelmässä tulee olla myös tele-/induktiosilmukka tai muu äänensiirtojärjestelmä."
SFS-EN 60118:4 standardi määrittelee induktiosilmukan.
Induktiosilmukka on käytössä olevista äänensiirtojärjestelmistä ainoa, jonka toiminnalliset ominaisuudet on määritelty kansainvälisesti hyväksytyllä standardilla (IEC 60118-4:2014). Kuulolaitevalmistajat optimoivat kuulolaitteiden ominaisuudet tämän standardin perusteella. Hyvälaatuisen toiminnan kannalta on siis oleellista, että myös tiloihin asennetut induktiosilmukat täyttävät standardissa määritellyt vaatimukset, jolloin koko signaalin siirtotie toimii parhaalla mahdollisella tavalla. Suomessa tämä standardi on julkaistu nimellä SFS-EN 60118-4:en. Siinä määritellään yksiselitteisesti induktiosilmukkasignaalin laatuvaatimukset, silmukkajärjestelmän testaus ja merkinnät.
Amirantit

Amirantit on korallisaariryhmä Afrikan itärannikolla, leveyspiirillä 5 S. Se on osa Seychellejä. 
Saaria ovat muun muassa Rémire, D'Arros, Desroches, Etoile, Saint Joseph, Marie Louise ja Desnoeufs. Niistä Desroches on suurin. Se on varsinainen paratiisisaari: valkoista hienoa hiekkaa ja kookospalmuja. Saari on viisi kilometriä pitkä ja vain 500 m leveä, ja siellä asuu noin 40 henkeä yhdessä kylässä. Saari on erityisesti sukellusturistien suosiossa, sillä saarta ympäröivät upeat ja lajirikkaat koralliriutat.
Stig Lönnqvist

Stig Johan Lönnqvist (s. 12. huhtikuuta 1949 Salo) on suomalainen pikajuoksija. 
Lönnqvist voitti EM-pronssia 4 × 400 metrin viestijuoksussa Roomassa 1974. 400 metrin juoksussa Lönnqvist saavutti SM-hopeaa ulkoradoilla vuosina 1972, 1973 ja 1976 sekä sisäradoilla vuonna 1976. Seuratasolla Lönnqvist edusti Esbo Idrottsföreningia ja Lohjan Kisa-Veikkoja.
Nykyään Lönnqvist toimii Länsi-Uudenmaan jätehuollosta vastaavan Rosk’n Roll Oy Ab:n toimitusjohtajana. Vuonna 2013 hän sai ympäristöneuvoksen arvonimen.
Arezzo

Arezzo on kaupunki Italian Toscanassa, noin 80 kilometriä Firenzestä kaakkoon. Se on Arezzon maakunnan pääkaupunki. Arezzossa on arviolta 99 543 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 384,53 neliökilometriä. 
Kaupunki sijaitsee 296 metriä merenpinnan yläpuolella. Se oli aikoinaan etruskien tärkeä kaupunki nimeltään Arretium. Napoleon valloitti sen aikoinaan, ja toinen maailmansota tuhosi monia kaupungin historiallisista rakennuksista. 
Etruskien taiteen hieno esimerkki, Arezzon hirviö, on löytynyt Arezzosta. Roomalaisaikaan kaupunki oli tärkeä keramiikan tuotannon keskus. Siellä tuotettu "terra sigillata" oli arvostettua, ja sitä vietiin ympäri valtakunnan. Tuotanto alkoi kaupungissa n. 40 eaa. ja jatkui aina toisen vuosisadan puoliväliin asti.
Nähtävyydet.
Arezzon kuuluisin nähtävyys on San Fransescon kirkossa oleva freskosarja. Sen on tehnyt Piero della Francesca 1400-luvun puolivälissä. Freskot kertovat Todellisen ristin legendan.
Piazza Grande on kaupungin pääaukio. Sitä ympäröivät vaakunoin koristellut talot. Aukion lähellä oleva kirkko, La Pieve di Santa Maria, toimii hyvin maamerkkinä.
Aukion takana, mäen päällä, on suuri puisto. Sen itäreunalla on Medicien rakennuttama linna, Fortezza Medicea. Puiston vastakkaisella puolella on tuomiokirkko.
Arezzossa järjestetään vuosittain yksi Italian suurimmista rockfestivaaleista, Arezzo Wave. Se on ilmainen tapahtuma heinäkuun ensimmäisellä viikolla ja kerää noin 150 konserttiin yleisöä lähes 250 000. Suomalaisista siellä on esiintynyt Leningrad Cowboys.
FC TVMK

FC TVMK on entinen tallinnalainen jalkapalloseura. Seura voitti Meistriliigan kaudella 2005. Vuonna 2008 seura lopetti toimintansa talousvaikeuksien vuoksi. 
Historia.
Virallisesti TVMK perustettiin vuonna 1990, mutta sen samanniminen edeltäjä perustettiin jo vuonna 1951. Kirjaimet TVMK tulevat sanoista "Tallinna Vineeri- ja Mööblikombinaat". Joukkue on kuulunut Viron uudelleenitsenäistymisen jälkeen sarjan kärkipään joukkueisiin ja voittanut lukuisia mitaleita.
Lyhyen historiansa aikana TVMK on tunnettu lukuisilla nimillä. Vuonna 1992 se vaihtoi nimekseen "TVMV", 1993 "Nikol", mistä eriytyi myöhemmin FC Lantala ja TVMK jatkoi nimellä "FC Tevalte", myöhemmin "Tevalte-Marlekor" ja "Marlekor" ennen kuin vuonna 1997 palasi nykyiseen nimeensä.
Kaudella 2008 seura ajautui talousvaikeuksiin ja toiminnan jatkuminen oli vaakalaudalla. Joukkue kuitenkin pelasi poikkeusluvalla sarjakauden loppuun, mutta se tiputettiin viimeiseksi. Kauden loputtua sekä pääsarjassa pelannut edustusjoukkue että toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelannut kakkosjoukkue lopettivat toimintansa. 
TVMK:n menestys kausittain.
"* nimellä Marlekor Tallinn"
Nina Holmén

Siv Nina Anette Holmén (o.s. Wärn, s. 29. syyskuuta 1951 Ähtävä) on suomalainen keskipitkien ja pitkien matkojen juoksija. Seuratasolla Holmén edusti HIFK:iä.
Ura.
Holmén aloitti juoksuharjoittelun 14-vuotiaana Esse IK:ssa.
Holmén voitti EM-kultaa 3 000 metrillä Roomassa 1974 ajalla 8.55,10. Montrealin olympialaisissa 1976 hän oli 1 500 metrillä yhdeksäs. Roomassa juostu Suomen ennätys kesti aina vuoteen 1988. Maastojuoksun MM-kisoissa Holmén oli henkilökohtaisessa kilpailussa kymmenes vuonna 1973 ja hopealla vuonna 1974 ja joukkuekilpailussa hopealla 1973 ja pronssilla 1974.
Holmén voitti Suomen mestaruuden 800 metrillä kahdesti (1975 ja 1976), 1 500 metrillä kolmesti (1974, 1975 ja 1976) ja 3 000 metrillä kerran (1972). Hän voitti myös maastojuoksumestaruuden vuonna 1975.
Perhe.
Holmén on kotoisin Värnumin kylästä, Ähtävältä (myöhemmin Pedersören kunta). Hänen vanhempansa Åke ja Märtha Wärn olivat maanviljelijöitä. Holménin aviomies on juoksija Rune Holmén ja poika maratonin Euroopan mestari Janne Holmén. Vuonna 1976 Nina ja Rune Holmén muuttivat Ahvenanmaalle. Seuraavana vuonna syntyi poika Janne ja kolme vuotta myöhemmin toinen poika.
Lähde: Tilastopaja
Mustangi

Mustangi on läntisten Yhdysvaltojen villihevonen.
Pohjois-Amerikan alkuperäiset hevoslajit metsästettiin sukupuuttoon viimeistään 8 000 vuotta sitten. Nykyajan mustangit ovat eurooppalaisten kesyhevosten jälkeläisiä. Espanjalaiset valloittajat toivat Amerikkaan omia hevosiaan 1500-luvun alkuvuosikymmenistä alkaen. Pohjois-Amerikkaan ensimmäiset hevoset tuotiin vuonna 1519. Karkailevat hevoset muodostivat lopulta miljoonapäisiä laumoja Pohjois-Amerikan tasangoille. Laumoihin liittyi espanjalaisia seuranneiden eurooppalaisten uudisasukkaiden tuomia erirotuisia hevosia, ja ne muodostivat ajan myötä oman pohjoisamerikkalaisen rotunsa.
Mustangeja pyydystettiin ja tapettiin paljon 1800-luvulla. Nykyisin Yhdysvalloissa on 37 000 mustangia, joista puolet Nevadan osavaltiossa. Nevadan mustangikanta on kasvanut niin suureksi, ettei luonto kestä sitä, ja niitä hävitetään. Muualla Yhdysvalloissa mustangeja on Arizonan, Kalifornian, Oregonin, Utahin ja Wyomingin osavaltioissa. Mustangeja on jonkin verran myös Kanadassa.
Ruunivoikko

Ruunivoikko on hevosen voikkogeenin haalistama ruunikkoväri. Ruunivoikko muistuttaa melko paljon ruunihallakkoa, mutta nämä värit aiheuttavat erilliset geenit. Ruunivoikon ja hallakon erottaa toisistaan muun muassa siten, että hallakolla on aina siima (joka tosin ruunivoikollakin saattaa joskus olla), kauttaaltaan hieman runkoa tummempi pää sekä yleensä selkeän kaksiväriset jouhet. Ruunivoikon peitinkarva on tavallisesti vaaleanruskea, mutta siinä on yleensä vivahdus keltaista, nokisella tummalla ruunivoikolla jopa vihertävänkeltaista. Ruunikoiden tapaan ruunivoikon jalat ovat etupolvesta ja kintereestä alaspäin mustat, samoin hevosen harja- ja häntäjouhet.
Samankaltaisia värejä.
Ruunivoikko voi olla vaikea erottaa esimerkiksi vaaleasta ruunikosta tai ruunihallakosta, nokisuuden tummentamat ruunivoikot myös tummista ruunikoista. 
Buckskin-hevoset.
"Buckskin" (kirjaimellisesti "kauriinnahka") on englanninkielinen nimi ruunivoikolle ja niinkutsuttu värirotu. Ennen voikko- ja hallakkovärien genetiikan ymmärryksen selkeytymistä buckskin-nimityksellä saatettiin viitata myös hallakkoväreihin, etenkin ruunivoikkoja joskus paljonkin muistuttaviin kellahtaviin ruunihallakoihin. Hevosten värijalostuksessa ei näistä syistä myöskään pitkään ollut mitään yhtenäistä käsitystä siitä, saiko tai pitikö buckskinilla olla siima tai miten tummat ja tasaisen väriset sen jouhien piti olla. Myös vaalea siimaselkäinen ruunikko saattoi tulla nimetyksi tämän väriseksi.
Yhdysvalloissa perustettu kansainvälinen buckskinhevosjärjestö "International Buckskin Horse Association" ottaa nykyisin rekisteriinsä - eriteltyinä - väriltään ruunivoikkoja tai hallakoita (hiirakko, ruunihallakko tai punahallakko) hevosia. Kyseessä onkin hiukan palominon tapainen "värirotu", joka perustui alun perin siihen ajatukseen että ruunivoikot ja hallakot hevoset ovat värinsä ohella perineet esivanhemmiltaan erityisominaisuuksia, kuten sitkeyttä ja kestävät kaviot.
Buckskin-rekisteriin pääsevältä hevoselta vaaditaan värin lisäksi yli 142 sentin säkäkorkeus. Se ei saa olla kirjava tai tiikerinkirjava eikä myöskään kimo tai päistärikkö. Päärekisteriin ("permanent registration") pääsevältä hevoselta edellytetään myös joko päärekisterissä olevat molemmat vanhemmat tai tietty määrä jälkeläisiä (oriilta 12, tammalta 3) jotka oikeanlaisen värinsä ansiosta ovat päässeet oheisrekisteriin ("appendix"). Varsat siirtyvät oheisrekisteristä yksivuotiaina joko suoraan päärekisteriin, jos varsan molemmat vanhemmat jo ovat siinä, tai esirekisteriin ("tentative registration") josta ne jälkeläisnäyttöjen perusteella voivat päästä päärekisteriin. Ruunat pääsevät kuitenkin suoraan päärekisteriin, koska niitä ei voida käyttää jalostukseen.
Ruunihallakko

Ruunihallakko (rnhkko) () on hevosen väritys, joka kuuluu hallakkoväreihin. Ruunihallakon pohjaväri on ruunikko, jonka hallakkotekijä haalistaa vaaleaksi punaruskeaksi.
Ruunihallakon rungon väri vaihtelee erittäin vaaleasta ruskeasta melko voimakkaaseen punaruskeaan. Harja ja häntä ovat kaksiväriset: keskeltä mustat, reunoilta vaaleammat. Ohutkarvaisilla ja -jouhisilla lämminverisillä ruunihallakoilla jouhien kaksivärisyys ei kuitenkaan välttämättä ole selkeää. Hallakoilla aina esiintyvä siima on musta tai tummanruskea. Pangare-kuviointi voi vaalentaa entisestään vaalean ruunihallakon hyvin haaleanpunertavaksi. Erityisen vaalea ruunihallakko voikin olla vaikea erottaa valkorunkoisesta ruunivoikonhallakosta, joskin voikkouden mahdollisuus pystytään yleensä ottamaan huomioon tai sulkemaan pois hevosen suvun tai pelkän rodunkin perusteella.
Samankaltaisia värejä.
Ruunihallakon voi sekoittaa moniin väreihin, myös sellaisiin, joissa ei ole hallakkogeenin vaikutusta.
Patayan kulttuuri

Patayan kulttuuri oli vuosina 700–1550 Pohjois-Amerikan lounaisosissa vallinnut intiaanikulttuuri. Patayan ihmiset olivat liikkuvia metsästäjä-keräilijöitä, eivätkä he rakentaneet suuria rakennelmia. Kulttuuri levittäytyi osiin Kaliforniaa, Kalifornian niemimaata ja Arizonaa, Coloradon jokilaaksoon ja ympäröiville ylängöille pitkin Grand Canyonia. Lähinaapuri oli hohokam keskisessä ja itäisessä Arizonassa.
Patayan kulttuuri on yumaheimon vanhaa kulttuuria. Ensimmäiset kulttuurin piirteet ilmestyivät noin 875 Coloradojoelle. Patayan ihmiset ovat saattaneet viljellä tulva-alueilla maissia. Keramiikka otettiin käyttöön 700 jaa. Alkuaikojen patayan ihmiset asuivat pitkätaloissa, joissa oli huoneita peräkkäin, myöhemmin harvakseltaan sijaitsevissa taloryhmissä.
Rautiaanhallakko

Punahallakko (phkko) (engl. "red dun" tai "chestnut dun", ruots. "rödblack") on hevosen väritys, joka kuuluu hallakkoväreihin. Punahallakon pohjaväri on rautias, jonka hallakkogeeni haalistaa vaaleanpunertavaksi. Väri voi olla vaikea erottaa tavallisesta rautiaasta.
Punahallakon runko on vaaleanpunaruskea, ja hallakkoväreille tyypillisesti väri on pään ja jalkojen alueella tummempi. Harja ja häntä ovat kaksiväriset: keskeltä tummemmanpunertavat, reunoilta vaaleammat. Hallakoilla aina esiintyvä siima on punaruskea ja saattaa erottua huonosti.
HLA

HLA-molekyylit (Human Leukocyte Antigen) ovat immuunipuolustuksen toiminnan perusta. Ihmisen jokaisessa solussa on HLA-molekyylejä, jotka esittelevät solun sisäisiä proteiineja.
HLA-geenialue on noin neljän miljoonan emäsparin pituinen DNA-alue kromosomissa 6. Geenialue koostuu kolmesta luokasta, luokat 1, 2 ja 3.
Summa logicae

Summa logicae ("Logiikan summa") on Vilhelm Occamilaisen kirjoittama logiikan käsikirja. Se on kirjoitettu joskus ennen vuotta 1327, ja julkaistu Pariisissa 1447/1448, Bolognassa 1498, Venetsiassa 1508 ja Oxfordissa 1675.
Teos kuvasi ja kehitti syllogistista logiikkaa. Sen keskeisenä teemana on johtopäätösten tekeminen.
Kaukaluoto

Kaukaluoto () ja Värlax (alkujaan "Väärälaksi", "Väärälahti") ovat kaksi saarta Vaasan saaristossa Mustasaaren kunnassa. Saaret kuuluivat Koivulahden kuntaan vuoteen 1973 asti, jolloin kuntaliitos Mustasaareen tapahtui. Saarilla asuu 60 ihmistä (2021). Saarille on kiinteä tieyhteys mantereelta. Saarilla on oma postinumero 66999 Kaukaluoto.
Saarille syntyi asutusta vähitellen sen jälkeen, kun mantereen talonpojat ryhtyivät käyttämään niitä laitumena kesäisin. Pysyvää asutusta syntyi luultavasti 1600-luvulla. Kaukaluoto sähköistettiin 1956 ja kiinteä tieyhteys mantereelle avattiin 1975.
Ruotsinkielinen nimitys Köklot on syntynyt germaanisten kielten vaikutuksesta saaren alkuperäisestä suomenkielisestä nimestä Kaukaluoto. Nimi Kaukaluoto on tullut siitä, että saariryhmä oli kaukana isokyröläisille. Kaukaluoto-nimi on esiintynyt Köklotin rinnalla, mutta on jäänyt vähemmän käytetyksi seudun ruotsinkielisyyden vuoksi. Niinpä Köklotvägen käännetään vieläkin suomeksi Köklotintie. Toinen teoria nimen alkuperästä perustuu alkuperäiseen ruotsinkieliseen kirjoitusasuun "Kåcklot", jossa "Kåck" eli "Kock" tulkitaan henkilönnimeksi.
Leikkaus (puutarha)

Leikkauksella tarkoitetaan puiden ja pensaiden oksien lyhentämistä tai karsimista halutun muodon ja koon saavuttamiseksi. Karsimisessa poistetaan koko oksa aivan sen tyvestä tai jätetään tarvittaessa pieni tappi. Lyhentämisessä tai latvomisessa leikataan vain osa oksasta.
Monet pensaat kasvavat epäsäännöllisen muotoisiksi ja harvoiksi, jos niitä ei leikata koskaan. Harvennusleikkauksen avulla jäljelle jäävät oksat saavat enemmän ilmaa ja valoa. Leikkaamalla saadaan kasvit myös pysymään halutunlaisessa muodossa. Erityisesti pensasaitoja leikataan, jotta ne pysyisivät siisteinä muodossaan. Monet pensaslajit voi leikata välillä aivan maan tasalle. Pensaita ei tulisi leikata niin, että katkaistaan kaikki oksat samalta korkeudelta, vaan niin, että pensaat säilyttävät luonnollisen muotonsa.
Hedelmäpuita on tärkeää leikata, koska vanhojen huonosti hoidettujen puiden hedelmäsato jää vähäiseksi ja huonolaatuiseksi liian tiheän oksiston vuoksi.
Esimerkiksi koivuja ei suositella leikattavaksi, koska ne näyttävät yleensä paremmilta luonnollisesti kasvavina - siksi niille myös pitäisi jättää tarpeeksi kasvutilaa, ettei leikkuuta tarvittaisi.
Juuria leikataan tarvittaessa vain istutettaessa.
Ruohoa leikataan puutarhoissa ruohonleikkureilla.
Mahlavuoto.
Lehtipuita, joilla on kasvukauden alussa voimakas mahlavuoto ovat muiden muassa:
Tämä vaikuttaa leikkaus ajankohtaan, joka mahlovilla puilla on keski ja loppukesä.
Harro Koskinen

Harro Juhani Koskinen (s. 24. elokuuta 1945 Turku) on suomalainen taidemaalari, taidegraafikko ja kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan populaarikulttuuria hyödyntävästä yhteiskuntakriittisestä tuotannostaan.
Päätoimisena kuvataiteilijana hän on toiminut vuodesta 1967. Koskinen opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1965–1967. Omien sanojensa mukaan hän harrastaa vanhoja talonpoikaisveneitä, purjeiden ompelemista näihin, proosakirjallisuutta makuuasennossa ja kaikenlaisen tavaran korjailua. Harro Koskinen on myös toiminut kuvanveiston opettajana, digitaalisen kuvankäsittelyn opettajana ja taidearvostelijana useissa sanomalehdissä. Vuonna 2005 hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke. Turun taidemuseossa oli vuonna 2007 esillä laaja Koskisen retrospektiivinen näyttely.
Harro Koskinen oli 1960-luvun lopulla mukana underground-ryhmässä Suomen Talvisota 1939–1940. Vuonna 1969 Koskinen kohahdutti "Sikamessias"-teoksellaan ja sai siitä jumalanpilkkatuomion. Koskinen sekä maalauksen näyttelyyn hyväksynyt Nuorten näyttelyn arvostelulautakunta saivat sakkotuomion. 1970-luvulla Koskinen sai syytteen Suomen lipun häpäisystä "Suomalainen elämänmuoto" -sarjastaan, mutta syyte kaatui Turun raastuvanoikeudessa. Koskisen laajasta tuotannosta tämä underground-kausi kuitenkin muodostaa vain pienen osan. Koskisen myöhempään tuotantoon sisältyy muun muassa värikynä- ja pastellitekniikalla toteutettuja talvimaisemia Turun saaristosta, jonne taiteilija muutti 1970-luvun alussa. 1980-luvun lopussa Koskinen otti kantaa ihmisen ja luonnon väliseen suhteeseen näyttelyssään ”Ajatusten vanki” ja 1990-luvun alussa länsimaisen kulttuurin kuolemaan näyttelyssään ”In Memoriam”. 2000-luvulla Koskinen on keskittynyt valokuviin ja digitaaliseen taiteeseen, perinteisten purjeiden ompeluun ja veneiden konstruktiopiirustuksiin.
2021 julkaistiin Koskisen kirjoittama teos "Talonpoikaisveneet Saaristomerellä - Allmogebåtar på Skärgårdshavet".
Vuonna ’85

Vuonna ’85 on suomalaisen Eppu Normaalin vuonna 1986 julkaistu single ja samanniminen kappale. Kappale on myös albumilla "Kahdeksas ihme" (1985). Single nousi Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle.
Kappaleet.
12″.
A-puoli
B-puoli
7″.
A-puoli
B-puoli
Lisäksi kappaleesta on liveversio vuoden 2005 "Sadan vuoden päästäkin" -CD-singlellä. 7″-versio on mukana 20 CD-singlen boksilla "Singlet 1978–1991" (2003).
Murheellisten laulujen maa

Murheellisten laulujen maa on suomalaisen Eppu Normaalin vuonna 1982 julkaistu single ja samanniminen kappale. Kappale julkaistiin vuonna 1982 albumilla "Tie vie".
Kappale oli yhtyeen ensimmäinen menestyskappale, jota ei voi pitää punkkina tai uutena aaltona vaan se on lähempänä perinteistä suomirockia. Se oli alun perin tarkoitettu suomalaisen alakuloisen iskelmämusiikin parodiaksi. Se nousi singlelistalle sijalle 3 ja jukebox-listalle sijalle 2.
Kappaleen taustasta.
Martti Syrjä kertoi televisio-ohjelmassa "Lähikuvassa: Eppu Normaali" (1983) kappaleen taustasta seuraavaa:
Myöhemmin, vuonna 2017 Syrjä kertoi seuraavaa:
Suosio äänestyksissä.
”Murheellisten laulujen maa” on Eppu Normaalin tunnetuimpia lauluja ja tavallisesti kärkipäässä äänestyksissä, joissa valitaan kaikkien aikojen suomalaista (rock-)kappaletta. Se valittiin esimerkiksi "Suosikki"-nuortenlehden parhaaksi suomalaiseksi rock-kappaleeksi vuonna 1982. Kappale pärjäsi hyvin myös "Helsingin Sanomien" järjestämässä äänestyksessä, jossa etsittiin Suomen synkintä laulua. Äänestyksen perusteella koottiin albumi "Synkkien laulujen maa", jolla kappale on mukana.
Julkaisut.
Singlet.
7"-singleversio julkaistiin myös osana "Singlet 1978–1991" -boksia (2003), joka koostui 20 CD-singlestä.
Atlantic Records

Atlantic Records on Ahmet Ertegünin ja Herb Abramsonin vuonna 1947 perustama levy-yhtiö, jonka panos Yhdysvaltain mustien populaarimusiikin esille tuomisessa on ollut merkittävä.
Levymerkki aloitti julkaisemalla jazz-levyjä, mutta laajensi toimintaansa pian kattamaan myös rhythm and bluesiin jo 1949 Stick McGheen levytyksellä "Drinkin' Wine AhmetSpo-Dee-O-Doe". 1950-luvulla levymerkille levyttivät muun muassa Ruth Brown, Lavern Baker, Joey Lynn Turner, The Drifters, The Coasters ja Ray Charles sekä jazz-artisteista Charles Mingus ja John Coltrane. Vuonna 1967 Warner Bros. osti levymerkin, ja sen jälkeisiin Atlantic-artisteihin ovat kuuluneet muun muassa Led Zeppelin, Rush, Bee Gees, Judas Priest, The Trammps ja AC/DC.
Elvin Jones

Elvin Ray Jones (9. syyskuuta 1927 Pontiac, Michigan − 18. toukokuuta 2004 Englewood, New Jersey) oli yhdysvaltalainen jazzrumpali. Jones ryhtyi ammattimuusikoksi 1940-luvulla ja soitti aluksi armeijan orkesterissa ja myöhemmin muun muassa Charlie Parkerin, Miles Davisin ja Wardell Greyn orkestereissa. Vuonna 1955 Jones ei läpäissyt koesoittoa Benny Goodmanin orkesteriin ja hän muutti New Yorkiin, jossa hän liittyi Charles Mingusin orkesteriin ja oli mukana pasunisti J. J. Johnsonin albumin "J is for Jazz" (1956) levytyksessä.
Vuonna 1960 Jones liittyi John Coltranen "klassiseen" kvartettoon ja jatkoi Coltranen yhtyeessä vuoteen 1966 asti, kunnes hän lähti yhtyeestä osittain musiikillisista erimielisyyksistä johtuen. Coltranen orkesterin jälkeen Jones soitti muun muassa Duke Ellingtonin kanssa kunnes perusti oman yhtyeensä "Jazz Machinen". Life-aikakauslehti nimitti Jonesin "maailman parhaimmaksi rumpaliksi", ja hänen tyylinsä vaikutti moniin nuoriin rock-muusikoihin, muun muassa Jimi Hendrix Experiencen Mitch Mitchellin.