Johanneksen evankeliumin 4. luku

Johannes 4 on neljäs luku Johanneksen evankeliumissa kristillisen Raamatun Uudessa testamentissa. Suurin osa tästä luvusta (jakeet 1–42) kertoo Jeesuksen keskustelusta samarialaisen naisen kanssa Sykarin kaivolla. Jakeissa 43–54 hän palaa Galileaan, jossa hän parantaa kuninkaan virkamiehen pojan.
Alkuperäinen teksti on kirjoitettu koinee-kreikaksi.
Jeesus lähtee Juudeasta.
Johanneksen evankeliumin mukaan fariseukset huomasivat, että Jeesus sai enemmän seuraajia kuin Johannes Kastaja ja kastoi enemmän ihmisiä. Joh. 4:2 kuitenkin tarkentaa, että Jeesus ei itse kastanut, vaan hänen opetuslapsensa. Tämä poikkeaa Joh. 3:26:n ilmauksesta, jossa vihjataan siihen, että Jeesus olisi itse kastanut: ”se mies, joka oli kanssasi Jordanin toisella puolella.” Tämän vuoksi Jeesus lähti Juudeasta palatakseen Galileaan.
Evankeliumin mukaan (Joh. 4:4) Jeesuksen oli ”mentävä Samarian läpi” matkallaan Galileaan, vaikka vaihtoehtoinen reitti Peraian kautta Jordanin itäpuolella oli olemassa. Historioitsija Josephus toteaa, että galilealaiset käyttivät usein tätä suoraa Samarian reittiä matkustaessaan Jerusalemiin juhlia varten. 1800-luvun anglikaaninen piispa Charles Ellicott huomauttaa, että fariseukset valitsivat yleensä pidemmän Peraian reittiä välttääkseen kosketusta samarialaisten kanssa. Ellicottin mukaan Jeesuksen päätös kulkea Samarian kautta ei ollut maantieteellisestä pakosta, vaan hänen halustaan julistaa oikean jumalanpalveluksen ja uskon periaatteita myös muille kansoille.
Saapuessaan Samarian Sykarin kaupunkiin Samariassa Jeesu pysähtyi lepäämään Jaakobin kaivolle, kun hänen opetuslapsensa lähtivät kaupunkiin hankkimaan ruokaa. Evankeliumi (Joh. 4:4) mainitsee ajan olleen ”noin kuudes tunti”, joka juutalaisessa ajanlaskussa tarkoittaa keskipäivää ja roomalaisessa järjestelmässä iltaa. Tapahtumien kulku tukee jälkimmäistä tulkintaa, sillä keskipäivä ei ollut tyypillinen aika levähtämiseen tai veden noutamiseen.
Samarialainen nainen.
Jeesuksen odottaessa opetuslastensa palaamista Sykarin kaupungista samarialainen nainen saapuu noutamaan vettä Jaakobin kaivolta. Jeesus pyytää häneltä juotavaa, mikä yllättää naisen, sillä juutalaisten ja samarialaisten ei yleensä katsottu olevan tekemisissä keskenään. Nainen ihmettelee, miksi juutalainen mies pyytää juotavaa samarialaiselta naiselta.
Jeesus vastaa, että jos nainen tietäisi, kuka hän on, hän itse pyytäisi Jeesukselta vettä; ”elävää vettä”. Jeesus selittää: ”Joka juo tätä vettä, sen tulee uudelleen jano, mutta joka juo minun antamaani vettä, ei enää koskaan ole janoissaan. Siitä vedestä, jota minä annan, tulee hänessä lähde, joka kumpuaa ikuisen elämän vettä” (Joh. 4:13–14).
Nainen ilmaisee halunsa saada tätä vettä, ja Jeesus kehottaa häntä hakemaan miehensä. Nainen vastaa, ettei hänellä ole miestä. Jeesus toteaa, että tämä puhuu totta: naisella on ollut viisi aviomiestä, ja nykyinen mies ei ole hänen aviomiehensä. Nainen tunnistaa Jeesuksen profeetaksi ja keskustelu siirtyy Jumalan palvelemiseen. Jeesus selittää, että aikaisemmin Jumalaa palvottiin tietyissä paikoissa, kuten Jerusalemin temppelissä tai Garisiminvuorella, mutta tulevaisuudessa, ja jo nyt, oikeat rukoilijat palvovat Jumalaa ”hengessä ja totuudessa”. Hän jatkaa: ”Jumala on henki, ja siksi niiden, jotka häntä rukoilevat, tulee rukoilla hengessä ja totuudessa” (Joh. 4:24).
Nainen toteaa uskovansa, että Messias () tulee ja ilmoittaa kaiken. Jeesus vastaa: ”Minä se olen, minä, joka tässä puhun kanssasi” (Joh. 4:26).
Useat tutkijat ja kommentaattorit ovat kiinnittäneet huomiota siihen, että Jeesus ilmoittaa avoimesti messiaanisuutensa samarialaiselle naiselle, toisin kuin juutalaisille, joiden keskuudessa hän usein välttää suoria väitteitä tästä asemasta. Juutalaisten keskuudessa messias odotettiin usein poliittisena tai sotilaallisena vapauttajana, mikä olisi voinut johtaa väärinymmärryksiin hänen tehtävästään. Joh. 6:15 mukaan Jeesus vetäytyi yksinäisyyteen, kun ihmiset aikoivat väkisin tehdä hänestä kuninkaan. Samarialaisille taas messias oli hahmo, jonka odotettiin ilmoittavan totuuden Jumalan palvelemisesta – kontekstissa, jossa Jeesuksen ilmoitus voitiin ymmärtää hengellisesti eikä poliittisesti.
Samarialaisten evankeliointi.
Jeesuksen opetuslasten palatessa kaupungista he tapaavat hänet jälleen Jaakobin kaivolla. Samaan aikaan samarialainen nainen palaa Sykarin kaupunkiin ja kertoo tapaamisestaan Jeesuksen kanssa. Hän sanoo, että Jeesus ”kertoi hänelle kaiken, mitä hän on tehnyt”, ja esittää kysymyksen: ”Voisiko hän olla Messias?” Tämän takia monet kaupungin asukkaat lähtevät itse kohtaamaan Jeesuksen.
Opetuslapset kehottavat Jeesusta syömään, mutta hän kieltäytyy, sanoen: ”Minun ruokani on se, että täytän lähettäjäni tahdon ja vien hänen työnsä päätökseen” (Joh. 4:34). Jeesus käyttää tilaisuutta hyväkseen opettaakseen vertauskuvallisesti elonkorjuusta. Hän viittaa kahteen tunnettuun sanontaan: ”Vielä on neljä kuukautta sadonkorjuuseen” ja ”Toinen kylvää, toinen korjaa” (Joh. 4:35, 37), korostaen, että hengellinen sato on jo valmis korjattavaksi.
Monet samarialaiset tulevat tapaamaan Jeesusta ja pyytävät häntä viipymään kaupungissa. Jeesus jää heidän luokseen kahdeksi päiväksi ja opettaa heitä. Hänen opetuksensa vakuuttaa monet, ja he tunnustavat hänen olevan ”totisesti maailman Vapahtaja” (Joh. 4:42).
Luterilainen teologi Hermann Olshausen on kuvannut tapausta ”merkittävänä, harvinaisena esiintymänä Herran pappeudesta, joka synnyttää herätyksen suuressa mittakaavassa”. Samarialaisten uskoon tuleminen nähdään varhaisena esimerkkinä evankeliumin leviämisestä juutalaisten ulkopuolelle.
Apostolien tekojen kirjoittaja viittaa myöhemmin siihen, että Jeesuksen antamaan lähetyskäskyyn sisältyi evankeliumin vieminen myös Samariaan: ”Te tulette olemaan minun todistajiani... myös Samariassa” (Apt. 1:8). Tätä toteuttaa esimerkiksi Filippos, joka saarnaa Kristusta samarialaisille (Apt. 8:5). Kun Jerusalemissa olevat apostolit kuulevat samarialaisten ottaneen vastaan Jumalan sanan, he lähettävät Pietarin ja Johanneksen heidän luokseen. Perille saavuttuaan nämä rukoilevat samarialaisten puolesta, jotta he saisivat Pyhän Hengen (Apt. 8:14–15).
Jeesus palaa Galileaan.
Samarian jälkeen Jeesus jatkaa matkaansa Galileaan. Johanneksen evankeliumin mukaan galilealaiset ottivat hänet vastaan ystävällisesti, toisin kuin aiemmissa kohdissa, joissa viitataan yleisempään epäuskoon hänen kotiseudullaan (vrt. Joh. 4:44; ”profeetta ei ole arvossa omalla maallaan”). Joh. 4:45 kertoo, että monet galilealaiset olivat olleet Jerusalemissa pääsiäisjuhlilla ja nähneet, mitä Jeesus oli siellä tehnyt. Tämä oli osaltaan vaikuttanut heidän myönteiseen suhtautumiseensa.
Kuninkaan virkamiehen poika.
Jeesuksen palattua Galilean Kaanaan hänen luokseen saapuu Kapernaumista eräs kuninkaallinen virkamies, joka pyytää Jeesusta parantamaan vakavasti sairaan poikansa. Käännöksissä henkilön asema on tulkittu eri tavoin. Kuningas Jaakon Raamattu käyttää nimitystä ”aatelismies”, kun taas Geneven Raamatussa viitataan ”tiettyyn hallitsijaan”, mahdollisesti Herodeksen hoviväkeen. New Century Version kuvaa häntä ”kuninkaan tärkeäksi upseeriksi”, ja "Aramaic Bible in Plain English" käyttää muotoa ”tietyn kuninkaan palvelija”.
Cambridge Bible for Schools and Colleges huomauttaa, että käännös ”aatelismies” on epätarkka, sillä alkuperäisessä kreikassa käytetty sana ei viittaa syntyperään, vaan pikemminkin virkatehtävään. Joidenkin tulkintojen mukaan henkilö saattoi olla sama kuin Kuusas, kuningas Herodeksen taloudenhoitaja, jonka vaimo Johanna mainitaan Jeesuksen seuraajien joukossa (Luuk. 8:3; 24:10). Toinen mahdollinen ehdokas on Menahem, joka Apostolien tekojen mukaan oli Herodeksen kasvinkumppani ja myöhemmin profeetta Antiokiassa (Apt. 13:1).
Virkamiehen pyynnön yhteydessä Jeesus ilmaisee turhautumisensa siihen, että ihmiset uskovat häneen vain, jos hän tekee ihmeitä: ”Ellette näe merkkejä ja ihmeitä, te ette usko” (Joh. 4:48). Siitä huolimatta hän lupaa, että virkamiehen poika paranee. Mies uskoo Jeesuksen sanaan ja lähtee paluumatkalle. Kotiin saapuessaan hän saa tietää, että hänen poikansa on parantunut juuri sillä hetkellä, kun Jeesus oli antanut lupauksensa.
Tämä tapahtuma on Johanneksen evankeliumin mukaan toinen ”merkki” tai ihme, ensimmäinen oli veden muuttaminen viiniksi Kaanaan häissä (Joh. 2:1–11).