tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Warmduscher

Warmduscher on saksaa ja tarkoittaa sananmukaisesti "lämpimän suihkun ottajaa" tai "lämpimässä suihkussa kylpijää". Joissakin piireissä sitä käytetään puhekielessä, lievästi halveksuvasti, tarkoittamaan "vätystä" tai "reppanaa". Se on synonyymi vanhemmalle Weichei-sanalle. Warmduscheria käytetään myös tarkoittamaan samankaltaisten, samaa tarkoittavien ilmaisujen ryhmää.
Esimerkkejä:
Aiheesta muualla.
Eräs Warmduscher-muunnelmien luettelo:
Ruskoukonkorento

Ruskoukonkorento ("Aeshna grandis") on yksi Suomen yleisimmistä ukonkorennoista.
Koko ja ulkonäkö.
Ruskoukonkorento on suurikokoinen (70–78 mm) ukonkorentolaji. Sen ruumis on tummanruskea, ja silmät ja siivet ovat voimakkaan keltaruskeat. Keskiruumiin sivuilla on kaksi keltaista pystyjuovaa, ja koiraalla on takaruumiissa ja siipien tyvellä pienet siniset pisteet. Sukukypsällä koiraalla ja toisinaan myös naaraalla on silmien yläpuolella siniset laikut.
Levinneisyys.
Laji on levinnyt suurimpaan osaan Pohjois- ja Keski-Eurooppaa sekä Aasiaan 50° ja 60° leveyspiirien välillä Baikaljärvelle asti. Suomessa lajia esiintyy hyvin yleisenä etelästä Etelä-Lappiin asti. Siitä pohjoiseen se harvinaistuu.
Elinympäristö.
Ruskoukonkorennon elinympäristöä ovat lähes kaikenlaiset seisovat tai hitaasti virtaavat vedet. Lajia tavataan varsinkin merenlahdilla, lammilla ja jokisuvanteilla, joissa on runsaasti kasvillisuutta. Suoalueilla laji ei ole yhtä yleinen.
Esiintyminen.
Lajin lentoaika on kesä-lokakuu, päälentokausi puolestaan on heinä-elokuu. Ruskoukonkorento on yksi yleisimpiä ja helpommin havaittavia syksyisiä lajejamme. Lajin yksilöt lentävät usein kaukana vedestä pihoilla, pelloilla, metsäautoteillä ja kaupunkiympäristöissä.
The Codex Necro

The Codex Necro on brittiläisen black metal -yhtyeen Anaal Nathrakhin ensimmäinen studioalbumi. Tyyliltään se on raainta mitä yhtye on virallisesti julkaissut (aikaisemmat demot tosin olivat samaa luokkaa), seuraavien albumien sisältäessä enemmän piirteitä death metallista. Vuonna 2004 The Codex Necrosta julkaistiin uusintapainos joka kantoi mukanaan neljä raitaa BBC:n radiosessioilta, joissa yhtye soitti livenä.
Tuttuun tapaan albumilta löytyy pitkä liuta sampleja eri elokuvista, kuten seuraavista; Excalibur, Event Horizon, Legend of Hell House, 7 tikaria – Omen III sekä Platoon.
Kappaleet.
Uusintapainoksen BBC-lisäkappaleet
Kehä kaartuu

Kehä kaartuu on suomalaisen rockyhtyeen Jussi &amp; The Boysin studioalbumi vuodelta 1975. 
Aiheesta muualla.
Rytmimusiikin Syke: Jussi Raittisen Diskografia - Kehä kaartuu
Numeroituvuusaksiooma

Numeroituvuusaksioomat ovat eräiden topologisen avaruuksien ominaisuuksia, joihin liittyy käsite numeroituvuus. Aksioomia on neljä kappaletta:
Olkoon "X" topologinen avaruus. Tällöin "X" on 
Ominaisuuksia.
Metrisellä avaruudella "X" N1, N2, Lindelöf ja separoituvuus ovat yhtäpitäviä ominaisuuksia. Säännöllinen Lindelöf-avaruus on aina normaali.
Yleisemmin aksioomien välillä siis pätee alla olevat riippuvuudet eikä niiden välillä ole muita relaatioita. 
formula_1
Neurovisio

Neurovisio oli Kolmoskanavalla kesällä 1992 esitetty 12-osainen suomalainen sketsisarja. Osa sarjan sketseistä oli vanhoja sketsejä radion Yömyöhä -kuunnelmista. Sketsien lisäksi joka jaksossa oli mukana myös kolme musiikkivideota.
DVD-julkaisu.
Pan Vision julkaisi syyskuussa 2006 Neurovision samassa julkaisussa vuonna 1996 esitetyn "Hömppäveikot" -televisiosarjan kanssa. Sarjan alkuperäiset jaksot on DVD:llä koostettu kuuteen jaksoon, jotka sisältävät sarjan parhaita sketsejä.
Mennään melomaan

Mennään melomaan on suomalaisyhtye Jussi &amp; The Boysin studioalbumi vuodelta 1976. Se äänitettiin pääosin Finnlevyn ja Finnvoxin studioissa Helsingissä, mutta raidat 7 ja 10 tallennettiin New Orleansissa ja 9 Memphisissä yhdysvaltalaismuusikoiden kanssa ilman The Boys -yhtyettä. Samoilla vuosien 1975 ja 1976 Amerikan-matkoilla äänitettiin myös Jussi Raittisen sooloalbumit "Nashville" Tennesseessä ja "Rollin’ the Rock" Kaliforniassa.
None of Us Live in Glass Houses

None of Us Live in Glass Houses on Jermainen ensimmäinen demo-EP. Se julkaistiin elokuussa 2004. Avausraita Boston Massacre otettiin Duudsonielämää-sarjan tunnusmusiikiksi. Sarjassa kuultiin myös toista Jermainen kappaletta, Mercer Street. Boston Massacresta tehtiin myös toukokuussa 2004 musiikkivideo, jonka ohjasi Jan-Niclas Jansson. Levyn äänitti ja miksasi heinäkuussa 2004 Petri Mäkelä. Levyn masteroi Henri Virsell. 
Levyn alkuperäinen painos on loppuunmyyty. Kappaleita on myöhemmin myyty yhdessä toisen demon, Post Whatever, kanssa samalla levyllä. 
Kokoonpano.
Petri Mäkelä - laulu, kitara &lt;br&gt;
Tuomas Lammi - bassokitara &lt;br&gt;
Antti Loponen - kitara &lt;br&gt;
Petri Valkiala - rummut, kosketinsoittimet &lt;br&gt;
Yrjö Boije

Yrjö Boije af Gennäs (, n. 1540 – 7. joulukuuta 1617) oli suomalainen valtaneuvos, laamanni ja sotilas. 
Elämäkerta.
Yrjö tai Yrjänä Boije oli Niilo Antinpoika Boijen ja Briita Kristerintytär Horn af Åminne. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Anna Yrjänäntytär, joka oli Högsjögårdin herran Yrjänä Hannunpojan ja tämän puolison Märta Tönnentytär Tott. Hänen toinen puolisonsa oli Magdaleena Schade, joka oli Frans Schaden ja Barbara von Heringin tytär.
Boije toimi pitkän vihan aikana välillä Suomessa olleen armeijan ylipäällikkönä ja oli yksi Täyssinän rauhan allekirjoittajista. Hän oli käskynhaltijana Itä-Suomessa vuosina 1584–1588 ja Virossa 1592–1600. Hän oli Etelä-Suomen laamanni vuosina 1583–1599 ja 1602–1617. Vuonna 1602 Boijesta tuli valtaneuvos.
Boije osallistui Helsingin maapäiville vuonna 1616 aatelissäädyn edustajana.
Zuleyka Rivera

Zuleyka Jerris Rivera Mendoza (s. 3. lokakuuta 1987 Cayey, Puerto Rico) on puertoricolainen Miss Universum 2006.
Rivera voitti tittelin Los Angelesin Shrine Auditoriumissa käydyssä kisassa 23. heinäkuuta 2006. Hän oli voittaessaan kilpailun vain 18-vuotias ja näin yksi nuorimmista Miss Universumeista. Rivera oli viides puertoricolainen kisan voittaja nostaen maansa toiseksi menestyneimmäksi Miss Universum -kilpailuissa Yhdysvaltojen jälkeen.
Rivera on naispuolinen päähahmo Luis Fonsin musiikkivideolla ”Despacito”, joka julkaistiin tammikuussa 2017 ja on Youtuben katsotuin video kautta aikojen.
Gloria Swanson

Gloria Swanson (oik. Gloria May Josephine Svensson, ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Lukuisista mykkäkauden elokuvistaan huolimatta hänet muistetaan parhaiten vuonna 1950 tehdystä elokuvasta "Auringonlaskun katu". Vaikka tarina ei olekaan omaelämäkerrallinen, Swansonin oman uran kehitys oli hyvin samankaltainen kuin roolissaan elokuvassa, jossa unohdettu mykkäfilmien tähti palaa vuosikymmenten jälkeen valkokankaalle.
Ura.
Swansonin mittava tuotanto kattaa niin komedioita kuin draamoja. Valtaosa hänen elokuvistaan on mykkiä ja äänielokuvan tulo aloitti hänen uransa laskun.
Swanson teki näyttävän paluun vuonna 1950 elokuvassa "Auringonlaskun katu", josta hän sai uransa kolmannen Oscar-ehdokkuuden ja Golden Globe -palkinnon. Hän teki sen jälkeen vielä muutamia elokuvarooleja, mutta keskittyi loppu-urallaan enimmäkseen teatteriin ja televisioon.
Yksityiselämä.
Swanson oli naimisissa kuudesti: Wallace Beeryn, Herbert K. Sombornin, Henry de la Falaisen, Michael Farmerin, William N. Daveyn ja William Duftyn kanssa. Hänellä oli kolme lasta, kaksi tytärtä ja adoptoitu poika.
Filmografia.
Elokuvat.
1 • 2
Tytti

Tytti on suomalainen naisen etunimi. Nimeä on käytetty eri puolilla Suomea myös Tyyne-nimisten kutsumanimenä, mutta ristimänimenä se yhdistyy luontevimmin "tyttö"-sanan hellittelymuotoon "tytti". Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi oli Suomessa annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 3 501 naiselle.
Pikkukultarinta

Pikkukultarinta ("Iduna caligata", aikaisemmin "Hippolais caligata") on pienikokoinen kerttusten heimoon kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 11–12,5 cm ja paino 7–9 g, pajulinnun kokoinen. Väritykseltään harmahtava päältä ja vaalea alta. Vaalea silmäkulmanjuova. Laulu on erittäin kiihkeä, parin-kolmen sekunnin mittainen livertely. Kutsuääni, lyhyt maiskahdus, muistuttaa hieman kerttujen ääniä.
Levinneisyys.
Keskiaasialainen laji, jonka esiintymisalue on laajenemassa länteen. Parikymmentä paria pesii Suomen itäosissa, Karjalassa jo runsaampi. Katso myös aavikkokultarinta. Laji on muuttolintu, joka talvehtii pääasiassa Intian niemimaalla.
Euroopan pesimäkannaksi on arvioitu 400 000 – 502 000 paria, joista lähes 100 prosenttia Venäjällä. Lisäksi lajia pesii Latviassa (400–1 500 paria), Virossa (50–200 paria), Suomessa (10–50 paria) ja Valko-Venäjällä (5–10 paria).
Suomen pesimäkannan arvioitiin vuonna 2024 olevan 5–40 paria, keskimäärin 20 paria.
Maailman kannan on arvioitu olevan noin kolminkertainen Euroopan kantaan verrattuna.
Elinympäristö.
Erityyppiset metsät ja pensaikot sekä puutarhat.
Lisääntyminen.
Pesä on matalalla pensaassa tai kasvillisuuden varassa. Munia on 4–6 ja muna painaa noin 1,27 g. Molemmat emot hautovat 12–14 päivää. Poikaset lähtevät pesästä noin 13 päivän ikäisinä ja itsenäistyvät noin 2 viikkoa myöhemmin. Pesii yleensä vain kerran kesässä.
Ravinto.
Hyönteissyöjä.
2-propyleeniglykoli-1-etyylieetteriasetaatti

2-propyleeniglykoli-1-etyylieetteriasetaatin kemiallinen kaava on C7H14O3 ja rakennekaava C2H5OCH2CH(CH3)OCOCH3. 2-propyleeniglykoli-1-etyylieetteriasetaatista käytetään myös nimityksiä "1-etoksi-2-propanoliasetaatti", "2-etoksi-1-metyylietyyliasetaatti", "1-etoksi-2-asetoksipropanoli", "1-etoksi-2-propyyliasetaatti" tai "2PG1EEA".
2-propyleeniglykoli-1-etyylieetteriasetaatti on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön neste, jolla on tunnusomainen haju. Sen moolimassa on 146,2 g/mol, sulamispiste −89 °C, kiehumispiste 160 °C,tiheys 0,98 g/cm3, liukoisuus veteen 20 °C:n lämpötilassa 9,5 g/100 ml, leimahduspiste 53 °C c.c., itsesyttymislämpötila 325 °C ja CAS-numero 54839-24-6.
Aavikkokultarinta

Aavikkokultarinta ("Iduna rama", aikaisemmin "Hippolais rama") on vaatimattoman värinen pieni varpuslintu. Lajin nimesi William Henry Sykes 1832.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 11-13 cm. Muistuttaa suuresti pikkukultarintaa, jonka alalajina sitä on aiemmin pidetty. Höyhenpeite on yläpuolelta vaalean ruskeanharmaa, alapuolelta harmaanvalkoinen. Aavikkokultarinta on harmaampi ja hiukan isompi kuin pukkikultarinta, ja muistuttaa jonkun verran myös vaaleakultarintaa.
Levinneisyys.
Pesimäalue on Lähi-itä ja Aasian lounaiset osat. Talvehtii Intian niemimaalla. Tavattu Euroopassa vain noin 15 kertaa. Suomessa tavattu kerran Rariteettikomitean hyväksymästi, 9. lokakuuta 1997 Signilskärin lintuasemalla.
Ravinto.
Aavikkokultarinta on hyönteissyöjä.
Holašovice

Holašovice () on kylä Tšekissä eteläisessä Böömissä 15 kilometriä länteen České Budějovicestä ja 18 kilometriä pohjoiseen Český Krumlovista.
Kylä on Unescon maailmanperintöluettelossa. Sitä pidetään erityisen hyvin säilyneenä esimerkkinä perinteisestä keskieurooppalaisesta kylästä, jossa keskiaikainen asemakaava, maa-alueiden käyttötapa ja rakennusten ulkonäkö ovat lähes ennallaan. Holašovicen kylässä yhdistyy kaksi perinteistä kansanomaista rakennustapaa tavalla, joka tunnetaan eteläböömiläisenä ”kansanbarokkina”.
Historia.
Holašovicen alueella on ollut asutusta 100-luvulta eaa. Slaaveja asui alueella 800- ja 900-luvuilla. Virallisesti Holašovicen kylä perustettiin 1200-luvun puolivälissä. Ensimmäinen maininta siitä on vuodelta 1292, jolloin kuningas Venceslaus II luovutti kylän omistuksen Vyšší Brodin sisterssiläiselle luostarille, joiden hallussa Holašovice oli vuoteen 1848 saakka.
1500-luvun alkuun saakka kylässä asui tšekkejä. Vuonna 1521 Böömissä raivonnut rutto jätti vain kaksi kyläläistä henkiin ja sisterssiläiset asuttivat kylän saksalaisilla siirtolaisilla omistamiltaan mailta Baijerista ja Itävallasta. Luostarin säilyineiden luetteloiden mukaan kylässä asui 17 perhettä. Lyhyt kukoistuksen kausi päättyi kolmikymmenvuotiseen sotaan (1618–1648), josta kylä toipui kuitenkin hyvin. Kylän maatilojen määrä oli pitkään 17. Vuonna 1785 kylässä luetteloitiin 25 asuintaloa. 
Vasta 1900-luvulla Holašovicen asukasluku kasvoi. Toisen maailmansodan aikana kylästä tuli osa kolmatta valtakuntaa. Kun sota päättyi saksalaisten tappioon lähes kaikki saksalaistaustaiset asukkaat lähtivät kylästä ja sen asuttivat tšekit. Nykyisin kylässä on noin 120 rakennusta ja 23 maatilaa.
Kylän arkkitehtuuri.
Kylän alueella on suorakaiteen muotoisen, noin 210 × 70 metrin kokoisen keskustorin ympärillä 22 maatilarakennusta, joista useimmat ovat säilyneet lähes muuttumattomina 1900- ja 2000-luvuilla. Talojen stucco-julkisivujen välissä on muurit, joista johtaa portti keskusaukiolle. Aukiota ympäröivät kivirakenteiset rakennukset on rakennettu uudelleen tai uudistettu pääosin 1800-luvulta. Ajan rakennusmiehet ja muurarit olivat olleet Böömin alueen aatelisten ja alueelle levinneen Habsburgin monarkian palveluksessa. Opittu rakentamisen taito ja muotokieli levisi myös tavallisen kansan asuinrakennuksiin. Seurauksena syntyi ainutlaatuinen kansanbarokkina tunnettu rakentamisen tyyli, josta Holašovicen kylä on yhtenäisimpiä tunnettuja esimerkkejä.
Blåkulla

Blåkulla on ruotsalaiseen kansanperinteeseen kuuluva trullien asuinpaikka, jota suomalaisessa kansanperinteessä vastaa Kyöpelinvuori. Uuden ajan alussa sana yhdistyi noitasapattiin. Blåkulla käsitettiin siinä paikaksi, jossa noidat ja Paholainen viettävät juhlia. Suurten noitavainojen aikaisissa oikeudenkäynneissä se kuvattiin Paholaisen asunnoksi, joka muistutti hienoa kartanoa tai isoa taloa
Elasto Mania

Elasto Mania (tunnetaan myös nimellä Elma) on Balázs ja Csaba Rózsan tekemä tietokonepeli vuodelta 2000. Elasto Mania on 2D-moottoripyöräpeli Microsoft Windowsille ja MS-DOSille. Siinä on tarkoitus kerätä kartasta kaikki omenat ja ajaa maaliin, joka tavallisesti on kukka. Moottoripyörä on epärealistinen, sillä sen jouset voivat venyä lähes kymmenkertaisiksi. Peli on jatko-osa MS-DOSille julkaistulle moottoripyöräpelille "Action SuperCross" (1997). Eroina edeltäjään ovat parempi grafiikka ja uudet tasot. Pelin ilmaisjakeluversio sisältää 18 rataa, kun taas maksullisessa kokoversiossa niitä on 54.
Pelin tasoissa painovoiman suunta voi vaihdella (ylös, alas, oikealle tai vasemmalle). Omia tasoja voi tehdä pelin sisäisellä tasoeditorilla vasta läpäistyään pelin viisi ensimmäistä tasoa. Elasto Manialle on myös ulkoinen tasoeditori nimeltään Advanced Level Editor (ALE).
Myös kaksinpeli on mahdollista. Siinä pelaajan pitää saada kiinni toinen pelaaja, eikä pelaajan tarvitse myöskään kerätä omenoita tai päästä maaliin.
Peli poiki myös klooneja kuten X-Moton.
Toukokuussa 2020 peli julkaistiin uudelleen Steamissa.
Sojuz 16

Sojuz 16 oli kolmas Saljut 3 -avaruusasemalle tehty lento. 
Laukaisu tapahtui Baikonurista Sojuz U -kantoraketilla 2. joulukuuta 1974 ja paluu 8. joulukuuta 1974.
Purokorento

Purokorento ("Cordulegaster boltonii") on kookas ja kirkasvärinen puroilla ja pikkujoilla elävä aitosudenkorento.
Koko ja ulkonäkö.
Suurikokoinen, mustakeltainen ja vihreäsilmäinen purokorento on suurimpia Suomessa esiintyvistä sudenkorennoista rannikkoukonkorennon ja isoukonkorennon kanssa. Laji on usein hyvin helppo tunnistaa kaukaakin. Korento muistuttaa muodoltaan ukonkorentoja, mutta on läheisempää sukua kiiltokorennoille ja jokikorennoille. Koko ruumis on mustan ja keltaisen kirjava ja siivet ovat kirkkaat.
Elinympäristö.
Purokorentoa tavataan erilaisten pienten puhtaiden purojen ja pikkujokien tuntumassa. Naaras munii pystysuorassa asennossa suoraan joenpohjaan. Laji on melko yleinen, mutta paikoittainen.
Esiintyminen.
Purokorennon lentokausi on kesä-syyskuu, päälentokausi on puolestaan heinäkuu. Sitä tavataan Pohjois-Pohjanmaalta etelärannikolle asti.
Technos Japan Corporation

Technos Japan Corporation oli japanilainen videopelejä kehittävä ja julkaiseva yritys, joka oli toiminnassa vuosina 1981-1996. 
Pelitalo muistetaan lähinnä "Double Dragon" ja "Nekketsu Kōha Kunio-kun" (johon kuului mm. River City Ransom) -pelisarjoista. Pelitalon perustivat 1981 kolme Data Eastin entistä työntekijää, mukaan lukien Kunio Taki, jonka mukaan myös "Nekketsu Kōha Kunio-kun" -sarja nimettiin. Technosilla oli myös Yhdysvalloissa tytäryhtiö "American Technos Inc." julkaisemassa heidän pelejään.
Technosin ensimmäinen peli oli vuonna 1982 julkaistu "Minky Monkey". Ensimmäisten pelien julkaisijana toimi useimmiten Data East tai Taito. 1986 julkaistu "Nekketsu Kōha Kunio-kun" ja sitä seurannut Double Dragon -sarja tekivät Technosista tunnetun beat 'em up -tyylisten pelien kehittäjän. Technos myös teki useita urheilupelejä, kuten "Tag Team Wrestling", "Karate Champ" ja "Super Spike V'Ball".
Toimintansa Technos lopetti 1996 taloudellisten ongelmien vuoksi. Technosin sulkemisen jälkeen kaikki oikeudet sen pelisarjoihin siirtyivät yritykselle nimeltä "Million Corp.", jossa on mukana entisiä Technosin työntekijöitä. Lopulta kesäkuussa 2015 Million myi kaikkien Technosin pelisarjojen oikeudet pelitalo Arc System Worksille.
Eino Nieminen

Eino Emil Nieminen (30. toukokuuta 1903 – 4. joulukuuta 1933 Leningrad, Neuvostoliitto) oli suomalainen kommunistisen "Työn Ääni" -lehden faktori, joka muistetaan joutumisestaan Lapuan liikkeen kannattajien pieksämäksi niin sanotussa Vaasan mellakassa 4. kesäkuuta 1930.
Varhaisemmat elämänvaiheet.
Eino Niemisen isä oli työväenaatetta kannattanut porilainen leipuri Eemil Kustaa Nieminen, joka vangittiin Suomen sisällissodan lopussa hänen paettuaan perheineen valkoisia Kylmäkoskelle, vaikka hän ei ollut edes kuulunut punakaartiin. Myös Eino joutui tuolloin 14-vuotiaana Hämeenlinnan vankileirille, josta hän tosin vapautui pian. Hän liittyi myöhemmin Porissa sosiaalidemokraattiseen nuorisojärjestöön ja oli 1920-luvulla kaksi vuotta vankilassa poliittisen toimintansa vuoksi. Sittemmin Nieminen asettui Vaasaan, jossa hän työskenteli aluksi kauppa-apulaisena ja kirjoitteli vasemmistolehtiin. Hänet palkattiin vuosikymmenen lopussa "Työn Äänen" lehtipainoon.
Vaasan tapahtumat 1930.
Lapuan liikkeen miehet tunkeutuivat 28. maaliskuuta 1930 "Työn Äänen" kirjapainoon ja rikkoivat kangin molemmat latomakoneet sekä kaikki kolme painokonetta. Oikeudenkäynti asiasta järjestettiin 4. kesäkuuta 1930 Vaasan kaupungintalolla. Oikeudenkäynti alkoi kello 13.00 ja se kesti koko iltapäivän. Väliaika alkoi kello 16.00, jolloin istuntosalin eteisessä puhkesivat levottomuudet. Oikeudessa todistanut faktori Nieminen riitaantui lapualaisaktivistien kanssa, jolloin nämä alkoivat syyttää häntä SKP:n organisaattoriksi ja punaupseeriksi. Lopulta häntä kirottiin ”ryssän ruplilta haisevaksi saatanaksi”. Hänet vedettiin oikeusistunnon päätteeksi istuntosalin eteisestä kadulle, jossa hänet hakattiin pahoin ja riisuttiin valokuvaajien edessä alushoususilleen poliisin puuttumatta asiaan. Lehtikuvaaja Paavo Poutiainen yllytti pahoinpitelijöitä ja otti tapahtumasta kuuluisat valokuvat. Myös kirjapainoa oikeudessa edustanut asianajaja Asser Salo siepattiin ja kyyditettiin Lapuan kautta Viitasaarelle. Väkivaltaa sai samassa yhteydessä kokea kaksi muutakin kommunistia.
Niemisen revityt flanellihousut anastettiin. Matti Kuusen muistelmien mukaan niistä leikattuja flanellinpaloja käytettiin myöhemmin Akateemisen Karjala-Seuran seremoniassa, jossa ne kiinnitettiin uusien kokelaiden rintapieliin.
Myöhemmät vaiheet.
Eino Nieminen ja hänen vaimonsa Svea Staaf-Nieminen pakenivat poliittista vainoa aluksi Ruotsiin, josta he siirtyivät Neuvostoliittoon lokakuussa 1930. He asettuivat Petroskoihin, jossa Nieminen alkoi pian sairastella, mahdollisesti lapualaisten pahoinpitelyn jättämien vammojen vuoksi. Hän kuoli leningradilaisessa sairaalassa keuhkotautiin joulukuussa 1933. Hänen leskensä joutui vangituksi Stalinin vainoissa, mutta selvisi hengissä ja palasi Suomeen vuonna 1983. Toimittaja Anna-Lisa Sahlström on kirjoittanut heistä dokumenttiromaanin "Mordet på kören" (2003). Niemisen Neuvostoliitossa syntynyt poika Folke Nieminen oli muun muassa Neuvosto-Karjalan Taiteilijaliiton puheenjohtaja.
Siebel

Siebel, alun perin Flugzeugbau Halle, oli vuonna 1933 perustettu saksalainen, Hallessa sijainnut lentokonetehdas. Siebel valmisti omien lentokonetyyppiensä lisäksi lisenssillä muun muassa Focke-Wulfin, Heinkelin, Dornierin ja Junkersin koneita. Toisen maailmansodan lopulla toimintansa lopettanut tehdas perustettiin sodan jälkeen uudelleen nimellä Siebelwerke/ATG (SIAT) ja liitettiin MBB:hen 1970.
Siebelin lentokoneita olivat mm.
Etelänukonkorento

Etelänukonkorento ("Aeshna mixta") on yksi Euroopan yleisimpiä ukonkorentoja. Suomessa laji on vähälukuinen syksyinen muuttovieras etelästä.
Koko ja ulkonäkö.
Etelänukonkorento on kooltaan 56–65 mm pitkä. Se on ukonkorennoksi pienikokoinen; kooltaan se on samaa luokkaa kuin karvaukonkorento ja pohjanukonkorento, eli selvästi yleistä siniukonkorentoa pienempi. Muodoltaan se on muita ukonkorentoja lyhytruumiisempi ja töpäkämpi, lennon ollessa usein selvästi ylös alas heittelehtivää.
Lajin otsa on vaaleampi kuin muilla ukonkorennoilla ja sen olkajuovat ovat hyvin lyhyet ja kapeat. Keskiruumiin sivuilla on leveät vaaleat raidat, jotka ovat koiraalla keltaiset ja naaraalla vaaleankellertävät. Koiraan takaruumis on musta selkein sinisin kirjailuin ja takaruumiin etuosan sivut ovat laajalti siniset. Paras ja varmin tuntomerkki on kuitenkin takaruumiin toisen jaokkeen selkeä keltainen, mustareunainen T- tai naulakuvio. Toisen jaokkeen alareuna on sininen. Samankaltainen T-kuvio on vain suurempikokoisella naaraskirjoukonkorennolla, jolla on kuitenkin etelänukonkorentoa leveämmät olkajuovat. Etelänukonkorennon perälisäkkeet ovat pitkät.
Lajin naaras on kuten koiras, mutta väritys on ruskea. Kuviot, jotka koiraalla ovat sinisiä, ovat naaraalla keltaisia. Naaraan yleisväritys on hailakka, takaruumiin etuosan ja keskiruumiin sivujen ollessa hyvin vaaleat.
Elinympäristö.
Etelänukonkorennon elinympäristöjä ovat lähes kaikenlaiset seisovat makeat vedet, joissa runsas kasvillisuus. Suomessa lajia havaitaan useimmiten rannikon tuntumassa, tällöin usein esimerkiksi saarissa, merenlahdilla, rannikon niemillä, kaupunkien puistoissa ja puutarhoissa. Usein havaintopaikka sijaitsee kaukana vedestä.
Esiintyminen.
Lajin päälentokausi on Euroopassa kesäkuusta joulukuuhun. Suomessa lajia tavataan elo-lokakuun aikana, mutta sen päälentokausi täällä on elo-syyskuu.
Etelänukonkorento löydettiin Suomesta ensimmäisen kerran Porvoosta syksyllä 2002. Tämän jälkeen on lajin havaittu olevan melko tavallinen vieras etelärannikolla elo-syyskuussa, ja 2006 havaittiin useita kymmeniä yksilöitä. Lajin esiintyminen meillä lienee toistaiseksi lähinnä Baltian harhailijoiden varassa, sillä lisääntymistä ei ole toistaiseksi todistettu. Etelänukonkorentojen syksyiset vaellukset osuvat yksiin etelänpuoleisten tuulien kanssa. Vuoden 2006 voimakas vaellus selittynee osin Keski-Euroopan ja Baltian hyvin voimakkaalla vaelluksella.
Euroopassa laji on levittäytynyt kovaa vauhtia kohti pohjoista ja on esimerkiksi Britannian eteläosissa syksyisin tavallisin ukonkorentolaji.
Dark Fortress

Dark Fortress on Landshutissa vuonna 1994 perustettu saksalainen black metal -yhtye. 
Dark Fortressin perusti kitaristi Asvargr. Vuonna 1996 julkaistiin demo "Rebirth of the Dark Age" ja vuonna 1997 Barad Dûrin kanssa jaettu albumi "Towards Immortalitiy". Ensimmäinen täysimittainen levyjulkaisu oli "Tales from Eternal Dusk", joka julkaistiin Red Stream -yhtiön kautta 2001.
Yhtyeen laulaja Azatoth jätti bändin toukokuussa 2007 henkilökohtaisista syistä. Uusi laulaja löytyi kolmen kuukauden kuluttua. Morean on freelance-säveltäjä ja progressiivisen death/thrash -bändi Noneuclidin kitaristi.
Approksimaatio

Approksimaatio on epätäsmällinen esitys jostain asiasta siten, että se on suurin piirtein oikein. Approksimaatiota käytetään usein helpottamaan esimerkiksi päässälaskutoimitusta pyöristämällä numerot helpommin laskettaviksi, mutta approksimoida voidaan myös esimerkiksi matemaattisia funktioita ja muotoja.
Approksimaatioita saatetaan käyttää, kun tarjolla ei ole kaikkea tarvittavaa tietoa aiheesta. Joskus taas tietoa saattaa olla, mutta sen käyttäminen monimutkaistaa laskuja huomattavasti. Esimerkiksi fysiikassa Maan gravitaatiovuorovaikutusten laskeminen on hankalaa analyyttisesti, jos Maan muodoksi otetaan sen todellinen muoto (geoidi), kun taas approksimoimalla Maa palloksi päästään paljon helpommalla. Lopputulos ei yleensä kärsi approksimaatiosta, jos approksimaatio on tarpeeksi pieni ja sen rajoitukset tiedostetaan. Sen sijaan uuden, ensimmäistä kertaa käytetyn approksimaation puutteet on monesti hyvä testata esimerkiksi simulaatiolla, jotta sen vaikutukset ratkaisuun ja ratkaisun tarkkuuteen käyvät ilmi.
Matemaattinen approksimaatio tehdään käytännössä yleensä kehittämällä jokin monimutkaisempi lauseke esimerkiksi Taylorin sarjaksi ja jättämällä useamman kertaluvun termit pois.
Rotokas

Rotokas on pohjoisbougainvillelainen kieli, jota puhuu noin 4 320 (1981) ihmistä pääasiassa Bougainvillen maakunnassa Papua-Uudessa-Guineassa. Kielen katsotaan olevan uhattu.
Rotokasia kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Uusi testamentti on käännetty rotokasiksi vuonna 2014. Rotokas jakautuu ainakin kolmeen murteeseen: pipipaia, aita ja atsilima. Kielen sanajärjestys on subjekti–objekti–verbi.
Fonologia.
Rotokasia on pidetty maailman niukkafoneemisimpana kielenä, koska siinä on vain 11 foneemia. Rotokasin kirjaimisto koostuu viidestä vokaalista ja seitsemästä konsonantista. 
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Viherukonkorento

Viherukonkorento ("Aeshna viridis") on Suomessa hyvin harvinainen ja paikoittainen, rauhoitettu sudenkorento.
Koko ja ulkonäkö.
Viherukonkorennon ruumiin pituus on noin 65–75 mm. Koiras on kirkkaanvärinen ja eksoottinen ukonkorento. Silmät ovat kirkkaan siniset, keskiruumiin sivut kokonaan vihreät ja olkajuovat ovat leveät, kirkkaanvihreät. Musta takaruumis on suurten sinisten täplien kirjoma. Siivet ovat ruskeasävyiset.
Naaras on himmeämpi; silmät ovat kullankeltaiset, paksu takaruumis on vihreä. Keskiruumis on muuten vihreä, mutta siipien edessä on ruskeaa. Keskiruumiissa on vihreät, leveät olkajuovat. Laji muistuttaa suomalaisista korentolajeista eniten kirjoukonkorentoa, mutta tämän silmät eivät ole kirkkaansiniset ja keskiruumiin sivuilla on aina selviä mustia pystyraitoja.
Levinneisyys.
Levinnyt laajalle Keski- ja Itä-Eurooppaan ja siitä Aasiaan. Esiintyy paikoittaisena, johtuen tiukoista elinpaikkavaatimuksista. Suomesta tunnetaan vain alun toistakymmentä esiintymää, suurin osa Hämeessä. Tunnetuin esiintymä lienee Parikkalan Siikalahdella.
Elinympäristö ja elintavat.
Viherukonkorento elää vain vesistöissä, joissa kasvaa sahalehteä ("Stratiotes aloides"). Tämä kasvi viihtyy vain rehevillä, suhteellisen kirkasvetisillä järvillä joilla on kalkkipitoinen vesi. Tämän takia lajit ovat hyvin paikoittaisia. Viherukonkorentonaaras munii sahalehtituppaisiin, ja toukka elää sahalehtikasvustoissa. Sahalehti suojaa toukkia piikikkäänä kasvina kaloilta ja muilta korentojen toukilta. Lajin koko populaatio lentää tavallisesti iltahämärissä hankkimassa ravintoa.
Ville Väisänen

Ville Tapio Väisänen (s. 19. huhtikuuta 1977 Oulu) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Väisänen aloitti uransa hyökkääjänä, mutta siirtyi keskuspuolustukseen myöhemmällä iällä.
Väisänen on edustanut ulkomailla ammattilaisena viimeksi Englannin kakkosliigassa pelaavaa Darlingtonia. Hän siirtyi Darlingtoniin heinäkuussa 2006 FF Jarosta, mutta 4.joulukuuta 2006 Darlington vapautti Väisäsen etsimään itselleen uutta seuraa. Tammikuussa 2007 Väisänen allekirjoitti 1+2-vuotisen sopimuksen Kakkosessa pelaavan Oulun Palloseuran kanssa. Väisänen pelasi Oulun Palloseurassa vain yhden kauden ja esiintyi kaudella 2008 Kakkosessa pelaavan oululaisen FC OPA:n riveissä. Väisänen siirtyi takaisin englantiin viimeistelemään opintojaan ja pelasi samalla Spennymoor Townissa Englannin seitsemänneksi ylimmällä sarjatasolla. Kaudella 2009 Väisänen edusti jälleen Kakkosen C-lohkossa pelaavaa FC OPAa.
Suomen pääsarjatasolla hän on edustanut myös FC Jazzia, FC Lahtea, TPV:tä ja FC Hakaa. Hänellä on takanaan 107 Veikkausliiga-ottelua, joissa hän on tehnyt 13 maalia. Suomen ja Englannin lisäksi hän on pelannut myös Norjassa, Ruotsissa, Hollannissa ja Kreikassa.
Väisänen otti kaudelle 2010 vastaan FC Oulun Pallon pelaaja-valmentajan pestin. Saman vuoden marraskuussa hän siirtyi Naisten Ykkösessä pelanneen ONS:n valmentajksi.
Luettelo metallimusiikin termeistä

"Luettelo metallimusiikin termeistä" sisältää erilaisia metallimusiikkiin liittyviä termejä ja käsitteitä.
Bay Area thrash metal.
Bay Area thrash metal on yleisnimitys thrash metalille, joka on lähtöisin San Francisco Bayn eli Bay Areaksi kutsutulta alueelta. Se on muodostunut käsitteeksi jo 1980-luvulla. Bay Area thrash -yhtyeitä ovat esimerkiksi Exodus, Megadeth, Metallica ja Testament.
Cock rock.
Myöhäisellä 1960-luvulla syntynyt rock-musiikin genre, joka korostaa miehistä seksuaalisuutta. Ei tule sekoittaa termiin "kikkelihevi", jolla viitataan vasta 1980-luvulla syntyneeseen power metaliin. 
Extreme metal.
Extreme metal on yleisnimitys metallimusiikin raskaimmille tyylisuunnille. Se ei siis ole varsinaisesti oma tyylilajinsa, vaan niputtaa yhteen monta metallin alagenreä yhteen. Merkittäviä extreme metal -tyylilajeja ovat thrash metal, death metal, black metal ja doom metal.
Hevari.
Hevarit ovat metallimusiikin kuuntelijoita. Yleensä hevareihin liitetään tummiin pukeutuminen, pitkät hiukset sekä nahkavaatteiden käyttö. Tyypillisin stereotypia hevarista löytyy ehkäpä Kummelin Speedy ja Saku -sketsistä.
New Wave of British Heavy Metal.
New Wave of British Heavy Metal (lyh. NWOBHM) on 1970-luvulla Isossa-Britanniassa punkin aikakaudella syntynyt heavy metal -musiikin tyylilaji, jonka keulakuvia olivat Iron Maiden, Judas Priest, Praying Mantis ja Samson. Nykyään tunnetuin tyylin edustaja lienee Iron Maiden. 
Power metal.
Power metal on nopeaa ja melodista metallimusiikkia, jossa yleisiä elementtejä ovat muun muassa tuplabasarin käyttö ja laulajan korkea lauluääni. Useat tyylilajin eturivin yhtyeistä ovat eurooppalaisia. Power metal on suosittua myös Japanissa ja Etelä-Amerikassa.
Tilutus.
Tilutus viittaa sähkökitaran hyvin nopeaan soittamiseen.
Underground metal.
Underground metal ei ole oma tyylilajinsa, vaan termiä käytetään kuvaamaan metallimusiikkia, joka ei ole ns. "noussut pinnalle" eli tullut suuren yleisön tietoisuuteen. Lähes jokainen uraansa aloitteleva yhtye on tietyssä mielessä "underground", mutta yleisesti termiä underground metal käytetään kuvaamaan vain erityisen perehtyneiden musiikinkuuntelijoiden suosikkiyhtyeitä, jotka eivät ole nousseet valtavirran suosioon.
Heikki Saari (saarnaaja)

Juho Henrik ”Heikki” Saari (18. helmikuuta 1906 Alavieska – 10. marraskuuta 1987) oli suomalainen vanhoillislestadiolainen saarnaaja, joka toimi saarnaajana vuosina 1930–1979. Hän oli voimakas vaikuttajayksilö vanhoillislestadiolaisuuden piirissä, missä hän toimi johtotehtävissä ja edusti jyrkkää maallikkolinjaa. Saari oli ristimänimeltään Juho Henrik, mutta hän käytti nimenään Heikkiä. 
Heikki Saari syntyi Alavieskan Saarenperän Saaren tilalla isänsä Mikko Saaren omistamassa mäkituvassa. Yhdessä vaimonsa Olga Maria Saaren (o.s. Pehkonen) kanssa he ostivat Alavieskan Someronkylältä Siimeksen tilan. Someronkylältä he muuttivat vuonna 1967 Ylivieskaan, jossa he asuivat loppuelämänsä. 
Saari kuului Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistyksen (SRK) johtokuntaan ja työvaliokuntaan, Ylivieskan rauhanyhdistyksen johtokuntaan sekä Ylivieskan kirkkovaltuustoon. Vanhoillislestadiolaisten puhujaksi Heikki Saari asetettiin Alavieskassa vuonna 1930. Tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1979 saakka, jolloin hänet asetettiin puhujakieltoon kososlaisuutta vastaan käydyissä hoitokokouksissa. Hän edusti opilliselta kannaltaan jyrkkää maallikkolinjaa lestadiolaisuuden vuoden 1960–1961 hajaannuksessa, jossa hän oli voimahahmo. Lauri Pietilän mukaan hän oli voimahahmo myös Yhdysvalloissa käydyissä neuvotteluissa, joiden tuloksena osaa amerikkalaisista lestadiolaisista alettiin nimittää töröläläisiksi. Heikki Saari johti SRK:n johtokunnan jäsenen rovasti Paavo Sillanpään mukaan hänen viisi vuotta kestäneitä ja erottamiseen johtaneita ”korjaustoimenpiteitään” eli hoitokokouksia. Saari oli sakramenttikomitean jäsen. Hän kuului myös Päivämiehen vuonna 1954 perustettuun toimitusvaliokuntaan, jonka tehtävänä oli tukea ja avustaa toimittajaa ja valvoa lehden sisältöä. Saari liikkui laajasti ympäri Suomea ja teki saarnamatkan myös Amerikkaan. Hän osallistui myös vaimonsa Olgan ja Eino Kimpimäen kanssa Raittiusyhdistys Neliapilan toimintaan auttamalla sen johtajaa Artturi Jämséniä keräämään vaalipuhujien joukkoa. Lauri Pietilän mukaan Heikki Saari oli 1970-luvun SRK:n opetuksen pääarkkitehti.
Kritiikki.
Professori Jouko Talosen mukaan Heikki Saaren Vanhan testamentin tulkinta sisälsi omituisia selityksiä, joiden avulla voitiin perustella jyrkkää eksklusivismia ja hoitokokouksissa harjoitettua ”sielunhoitoa”. Talosen mukaan Vanhan testamentin mielivaltaista tulkintaa esiintyi SRK-vanhoillisuudessa erityisesti vuosina 1960–1979.
Inca Kola

Inca Kola on perulainen virvoitusjuoma. Se on suosittu osassa Etelä-Amerikkaa. Vaikka se ei ole saavuttanut suurta suosiota muualla, sitä on saatavissa etnisistä erikoisliikkeistä ympäri maailmaa. Juoma on hyvin makeaa, ja sen makeus muistuttaa joitain purukumista. Juoman pääasiallinen makuaine on sitruunaverbena. Inca Kola on kellertävän kullanväristä, ja sitä myydään erikokoisissa lasi- ja muovipulloissa. Vuodesta 2005 lähtien Inca Kolaa on myyty myös Yhdysvalloissa. Inca Kola on Perun myydyin virvoitusjuoma.
Raphael Wicky

Raphael Wicky (s. 26. huhtikuuta 1977 Leuggern, Sveitsi) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. 
Wicky aloitti ammattilaisuransa Sionin riveissä vuonna 1993. Hän saavutti seuran riveissä liigamestaruuden ja kolme cup-mestaruutta. Kotimaansa ulkopuolella Wicky on edustanut saksalaista Werder Bremeniä vuosina 1997–2000, espanjalaista Atlético Madridia vuosina 2000–2001 ja saksalaista HSV:tä vuosina 2001–2007. Hän saavutti Werder Bremenin riveissä cup-mestaruuden. Sioniin Wicky palasi vuonna 2007. Chivas USA:n riveihin hän siirtyi vuonna 2008.
Sveitsin maajoukkueessa Wicky debytoi vuonna 1996. Hän on kuulunut Sveitsin joukkueeseen vuoden 1996 EM-kisoissa, vuoden 2004 EM-kisoissa ja vuoden 2006 MM-kisoissa.
Lapsilta kielletty

Lapsilta kielletty on suomalaisyhtye Jussi &amp; The Boysin studioalbumi vuodelta 1979. Se koostuu tunnettujen rock and roll -kappaleiden suomenkielisistä versioista, joita ovat sanoittaneet K. W. Blomqvist, Hector, Kari Kuuva, Jussi Raittinen ja Pekka Tammilehto.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Aiheesta muualla.
Rytmimusiikin Syke: Jussi Raittisen Diskografia - Lapsilta kiellettyl
Santeri Kannisto

Santeri Kannisto (s. 29. maaliskuuta 1970) on suomalainen it-ammattilainen, joka on toiminut avoimen lähdekoodin ja vapaiden ohjelmistojen puolestapuhujana. Hän vaikutti Suomen IT-elämässä vuosina 1991–2004. Kannisto perusti ja johti avoimeen lähdekoodiin erikoistunutta SOT Oy Suomen Ohjelmistotyö Ab:tä. SOT tunnettiin SOT Linux ja SOT Office -tuotteista. Kannisto erosi yhtiön toimitusjohtajan tehtävistä lokakuussa 2004. Joulukuussa 2006 Kannisto myi osakkeensa DI Wille Kuutille, joka jatkaa SOT:n uutena yrittäjänä.
Yrityksensä myymisen jälkeen Kannisto on kiertänyt maailmaa vaimonsa Päivi Kanniston kanssa urbaanina nomadina. Kannistot pitävät matkastaan blogia. He kirjoittavat kirjoja nimimerkillä Päivi &amp; Santeri.
Kannisto on Artturi Kanniston lapsenlapsenlapsi.
Nantan

Nantan () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Kioton prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Kioton luoteispuolella. Nantanissa on 32 507 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 616,40 neliökilometriä.
Kaupunkina Nantan on uusi: se muodostui vuoden 2008 alussa, kun Sonoben, Yagin, Hiyoshin ja Miyaman kunnat yhdistyivät. Kaupunki sai nimensä eteläisen ("nan") Tanban ("tan") mukaan. Nantanin alue on laaja ulottuen lännessä Hyōgon prefektuurin rajalta idässä Fukuin ja Shigan prefektuurien rajalle saakka. 
Maantiede.
Suuri osa kaupungin alueesta on vuoristoa, sillä se sijaitsee prefektuurin keskiosan ylängöllä, joka toimii vedenjakajana. Alueelta virtaa etelään Katsurajoki yhtyen Kiotossa Osakanlahteen laskevaan Yodojokeen. Ylängöltä pohjoiseen virtaa Yurajoki, joka laskee Japaninmereen. 
Alueen maasto on pienien jokilaaksojen pilkkomaa vuoristoa. Korkeimmat huiput kohoavat yli 900 metrin korkeuteen Miyamassa, Fukuin ja Shigan prefektuurien rajalla. Laajin laakso on Sonoben ja Yagin seudulla kaupungin lounaisosassa. 
Alueella on myös prefektuurin tärkeitä raakavesivarastoja, kun jokia on padottu Hiyoshin ja Ōnon altaiksi. Altaista saadaan myös vesivoimaa.
Talous.
Vuoristoseudun tärkeä elinkeino on metsänhoito ja sahateollisuus. Alueella kasvaa Kioton prefektuurin nimikkopuu, kitayama-sugi. Sugi on suorarunkoinen havupuu, joka on merkittävä rakennussahatavaran tuotannossa. 
Jokilaaksoissa viljellään riisiä. Parantuneet liikenneyhteydet ovat lisänneet etenkin Sonoben ja Yagin alueen laaksojen teollisuutta ja liike-elämää. Vuoristossa vaihteleva luonto ja jokien puhtaat latvavedet tarjoavat oivallisen mahdollisuuden retkeilyyn, joten siellä ovat matkailuun liittyvät palvelut nousseet lisäelinkeinoksi.
Nähtävyydet.
Rurikei.
Rurikei on ylänkö ja kaunis laakso, jonka maisema on valittu yhdeksi sadasta Japanin suojeltavista maisemakohteista. Siellä sijaitsee kylpylä, ulkoilualueita, kotieläinpuisto ja kukkapuutarha. 
Kayabukinosato.
Kitamuran Kayabukinosato on perinnekylä, jossa suojellaan vanhaa maaseudun rakennuskulttuuria. Näkyvin piirre kylässä on, että talot ovat olkikattoisia.
Liikenne.
Rautatie.
Nantanin kautta kulkee JR Nishi-Nihon -yhtiön San’in-päälinja Kiotosta Fukuchiyamaan. Kaupungin alueen asemat ovat Yagi, Yoshitomi, Sonobe, Funaoka, Hiyoshi, Shinkyū-daigakumae ja Goma. Keskeisin asema on Sonobe.
Moottoritie.
Nantanin kautta kulkee Kyōto-jūkan-moottoritie Kioton länsilaidalta Kyōtanbaan Kioton prefekturin keskiosassa. Moottoritie palvelee prefektuurin keski- ja pohjoisosien maantieliikennettä.
Japaninrilli

Japaninrilli ("Zosterops japonicus") eli mejiro (メジロ) on rillien heimoon ja sukuun kuuluva lintu. Alun perin linnun esiintymisaluetta oli Japani, Kiina, Vietnam ja Filippiinit. Aikoinaan japaninrilliä pidettiin myös lemmikkilintuna. Japaninrilli on lisäksi Ōitan ja Wakayaman prefektuurien tunnuslintu.
Ulkonäkö ja ravinto.
Japaninrilli on kooltaan n. 10 cm. Sen selkä ja pyrstö ovat vihertäviä ja nokanalus keltainen. Siivet ovat väriltään tummanruskeat. Silmien ympärillä on heimolle tunnusomaiset valkoiset renkaat (japaninkielinen nimi mejiro tarkoittaa "valkoista silmää"). Enimmäkseen lintu syö hyönteisiä, mutta sille kelpaavat myös hedelmät.
Havaiji.
Laji tuotiin Havaijille vuonna 1935 hävittämään hyönteisiä, ja japaninrillistä on tullut yksi saaren runsaslajisimmista linnuista. Japaninrilli levitti mukanaan loisia ja erään hyttyslajin, jonka levittämä veritauti tartutti alkuperäisiä lintulajeja, varsinkin havaijinpeippoja. Japaninrillit toivat saarelle myös paljon kasvilajeja.
Autosuunnistus

Autosuunnistus on moottoriurheilulaji, jossa arvostellaan kilpailijaparin taitoa ajaa karttaan määritelty reitti noudattaen annettuja ajoaikoja ja -nopeuksia.
Määrittely.
Kilpailureitti voi kulkea kilpailusta ja kilpailuluokasta riippuen teollisuusalueilla ja muilla vastaavilla helppokulkuisilla alueilla tai soranottoalueilla, moottoriradoilla, armeijan harjoitusalueilla ja muilla vastaavilla vaikeakulkuisimmilla alueilla.
Suunnistusreitti on merkitty kilpailukarttoihin reittiviivana tai käyttäen karttaan merkittyjä pakollisia käyntipaikkoja (hevosenkenkämääritteitä). Mahdollista on myös käyttää rallikilpailuiden mukaista tiekirjaa siirryttäessä suunnistusalueelta toiselle.
Harjoitusajoissa autosuunnistusta voi harrastaa tavanomaisella arkikäytössä olevalla henkilöautolla. Vaativimmissa kansallisissa tai kansainvälisissä kilpailuissa auton on syytä olla autosuunnistuskäyttöön erityisesti varusteltu.
Historia.
Suomen ensimmäiset maantiekilpailut pidettiin 1920-luvulla. Silloiset kilpailut poikkesivat huomattavasti 2000-luvun hyvin organisoiduista autosuunnistuskilpailuista.
Alkuaikojen maantieajoista laji kehittyi Suomessa ST-ajoiksi (suunnistus- ja tarkkuusajo). Ensimmäiset suomenmestaruuskilpailut järjestettiin 1953. 1960-luvulla lajin harrastajamäärät kasvoivat nopeasti. Vuonna 1965 järjestettiin 279 virallista ST-kilpailua. Harrastajia arvioitiin silloin olevan 5 000–7 000. 1960-luvun lopulla ST-ajot muuttuivat suunnistuksellisemmiksi, jolloin autosuunnistus ja ralli erosivat lajeina toisistaan. Nykyiseen muotoonsa suomalainen autosuunnistus kehittyi 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa.
Kilpailuluokat.
Kilpailuluokat määräytyvät kilpailijaparin saavuttaman taitotason mukaan.
Aikoinaan kilpailuissa on ollut naisparien D-luokka. Luokka on poistunut käytöstä naisten ajaessa taitotasonsa mukaisissa luokissa.
Kartta.
Jokaisessa kilpailussa käytetään useita eri mittakaavaisia karttoja. Siirtymäosuuksilla käytetään GT-karttaa 1:200 000. Suunnistusalueilla käytetään Maanmittauslaitoksen Peruskarttaa (1:20 000 tai 1:25 000), Peruskartan suurennosta (1:10 000) sekä ratamestarin itse piirtämiä autosuunnistuksen erikoiskarttoja (1:5 000 ja 1:10 000).
Pienet tomit

Pienet tomit, "pikkutomit", ovat rumpusetin osia, jotka on kiinnitetty bassorummun päälle tomin pidikkeillä ("tom holder arms") tai rumpuräkkiin ("drum rack"). Tomit voi kiinnittää myös tomi-symbaalitelineeseen ("tom / cymbal stand") tai tomitelineeseen ("tom stand"), joka muistuttaa symbaalitelinettä mutta on yleensä matalampi ja varustettu tomin pidikkein. 
Pikkutomien tuumakoko on kuudesta aina 18:aan tuumaan asti, joskus vielä isompiin. Tyypillisen kokoisia ovat 12-, 14- ja 16-tuumaiset tomit. Pikkutomeja on rumpusetissä yleensä 1–3 kappaletta. Monet ammattirumpalit kuitenkin käyttävät useampaa, jopa kymmentä eri kokoa. 
Pikkutomeja käytetään usein vain fillien soittamiseen eikä pidempiaikaiseen komppaukseen.
Jens Portin

Jens Portin (s. 13. joulukuuta 1984 Pietarsaari) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Viimeinen seura, jota hän edusti ennen lopettamistaan, oli Allsvenskanissa pelaavaa Gefle IF. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Portin edusti Veikkausliigassa kasvattajaseuraansa FF Jaroa vuoteen 2009 asti. Hänellä on takanaan 95 Veikkausliiga-ottelua, joissa hän on tehnyt yhden maalin. Portin kuului 21-vuotiaiden maajoukkuerinkiin. Kausi 2006 päättyi hänen osaltaan jo ennen kauden alkua pahaan polvivammaan. Hänen nuorempi veljensä Jonas Portin pelasi ennen uransa lopettamista Calcio Padovassa.
Aktiiviuransa jälkeen Portin aloitti lentäjäopinnot Suomessa. Hän on toiminut Finnairilla Airbus A320 -sarjan lentäjänä vuodesta 2023.
Flight Design

Flight Design eli Flightdesign Vertrieb on saksalainen lentokonevalmistaja. Se aloitti ultrakeveiden lentokoneiden valmistajana 1980-luvulla. 
Nykyään se valmistaa Flight Design CTSW-koneita. Koneet suunnitellaan Saksassa mutta niiden valmistus on siirtynyt Ukrainaan.
Amoc

Mikkâl Antti Morottaja eli Kuobžâ-Saammâl Maati Mikkâl (s. 24. joulukuuta 1984 Inari), taiteilijanimeltään Amoc, on saamelainen räppäri, joka räppää inarinsaameksi.
Amoc on kuvannut itse musiikkiaan muun muassa horrorcoren piirteet täyttäväksi eeppiseksi inarinsaamenkieliseksi hirviö- ja kauhurapiksi, jossa hän kertoo usein fiktiivisiä tarinoita. Hän on kuitenkin maininnut ettei hänen musiikissaan juuri ole kielen lisäksi muuta saamelaista. Hän on käyttänyt joissakin lauluissaan aiheina vanhoja saamelaisia tarinoita ja kansansatuja.
Ura.
Amocin kappale ”Val moonâm taan čoođâ” eli ”Viel’ meen tämän läpi” oli ensimmäinen inarinsaamenkielinen rap-kappale. Taiteilijanimi Amoc tulee sanoista ”Aanaar master of ceremony” eli ”Inarin seremoniamestari”. "Amok" on myös kansainvälinen käsite, joka tarkoittaa aggressiivista hulluutta ja suurta koettelemusta.
Amoc aloitti uransa räppäämällä suomeksi vuonna 1997, mutta siirtyi myöhemmin inarinsaameen. Amoc on tehnyt yhteistyötä Hannibalin &amp; Sopan, Ezkimon ja muiden lappilaisten rap-artistien kanssa. Nykyään hän kuuluu Guerra Norte -ryhmään ja tekee musiikkia Muinaiset-ryhmässä. Amoc esiintyy lähinnä Pohjois-Suomessa ja Norjassa.
Amocin ensisingle ”Šaali” ilmestyi joulukuussa 2006. Amocilta ilmestyi saamelaisten kansallispäivänä 6. helmikuuta 2007 debyyttialbumi, jonka julkaisi Tuupa Records ja kustantaa Anarâškielâ servi. Pitkäsoitolla on mukana myös muun muassa Wimme. 
Amocin kanssa voi nykyään nähdä Ružžen, joka myös räppää inarinsaameksi. Ružže on myös mukana Amocin esikoisalbumilla "Amok-kaččâmilla" ”Omo sist” -kappaleella. 
21. syyskuuta 2018 ilmestyi uusi single nimeltä ”Čuđeh”, joka on Amocin ja Niki Rasmuksen yhteistyön tuloksena tehty elokuvallinen horrorcore-teos. Kappaleessa laulaa mukana myös Heidi Gauriloff. Kappale kertoo čuđeista, jotka muinoin ryöväsivät ja rettelöivät saamenmaassa. 
Amoc räppää satunnaisesti myös suomen kielellä ja suomeksi räpätessään hän käyttää taiteilijanimeä "Moottorisaha."
Myös Amocin isä Matti Morottaja ja isoveli Petter Morottaja toimivat molemmat inarinsaamen kielen hyväksi.
Kuurinniitty

Kuurinniitty () on Espoon kaupunginosa. Se kuuluu Vanha-Espoon suuralueeseen ja sijaitsee Tuomarilan, Ymmerstan, Sepänkylän, Henttaan ja Espoon keskuspuiston rajaamalla alueella Turunväylän eteläpuolella.
Kuurinniitty on vanhaa omakotitaloaluetta, jossa monet tiet on nimetty metallien tai metalliseosten mukaan (kuten Tinapuisto, Hopeatie, ja Lyijypolku). Alueella on tehty viime vuosina voimakastakin täydennysrakentamista. 
Kuurinniityssä on lähikauppa K-Market, joka avattiin keväällä 2017. Lähimmät päiväkodit ja alakoulut sijaitsevat Tuomarilassa ja Ymmerstassa, ja yläkoulut Saarnilaaksossa tai Kirkkojärvellä.
Nimi.
Kuurinnityn nimen taustalla on viljelysnimi "Kurängen", jonka osa "Kur" viittaa todennäköisesti henkilönnimeen. On myös mahdollista, että nimi viittaisi kuurinmaalaiseen henkilöön. Nimi esiintyy asiakirjoissa ensimmäisen kerran 1783. Nimipari Kuurinnitty – Kurängen tuli kaupunginosan nimeksi vuonna 1975.
Historia.
Nykyisin Turunväylänä tunnetun Tarvontien rakentaminen alkoi vuonna 1956 ja se valmistui vuonna 1962. Kuurinniityn pohjoisrajalla kulkeva Tarvontie oli Suomen ensimmäinen moottoritie ja se kulki Helsingin Munkkiniemestä Espoon Gumböleen.
Joukkoliikenne.
Kuurinniittyyn pääsee seuraavilla bussilinjoilla:
Jonas Portin

Jonas Lennart Portin (s. 30. syyskuuta 1986 Pietarsaari) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja. 
Portin on FF Jaron kasvatti. Hän debytoi Veikkausliigassa kaudella 2005 ja seuraavalla kaudella murtautui Jaron pelaavaan kokoonpanoon.
Portin kuului Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen Ruotsissa pelatussa EM-lopputurnauksessa. Ennen kesäkuussa 2009 pelattua nuorten alle 21-vuotiaiden jalkapallon EM-turnausta Portin teki pelaajasopimuksen Italian toiseksi korkeimman sarjatason Ascolin kanssa. Hän siirtyi turnauksen jälkeen Italiaan. Syyskuussa 2010 Portin siirtyi Padovaan.
Portinilla todettiin perinnöllinen sydänvika kesällä 2012. Samalla päättyi myös hänen ammattilaisuransa.
Hänen vanhempi veljensä Jens Portin on myös entinen jalkapalloilija.
Niklas Storbacka

Niklas Storbacka (s. 20. helmikuuta 1977 Pietarsaaren mlk) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija ja jalkapallovaikuttaja. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja.
Storbacka siirtyi Jaroon Esse IK:sta vuonna 1994. Hän pelasi urallaan 188 pääsarjaottelua, joissa hän teki kolme maalia. Storbacka toimi AB Liga Jaro Oy:n toimitusjohtajana 2009–2015. Hän on toiminut myös Veikkausliigan hallituksen ja työvaliokunnan jäsenenä.