tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Noppabaseball

Noppabaseball on nopilla pelattava peli.
Nopilla pelattava baseball on hyvä esimerkki noppapelistä, joka antaa pelaajille valinnanmahdollisuuksia, mutta jättää myös paljon puhtaan sattuman varaan. On myös hyötyä siitä, jos pelaajat tuntevat oikean baseballin säännöt.
Pelin kulku.
Pelissä kumpikin pelaaja komentaa omaa joukkuettaan. Sisävuorossa olevat toimivat lyöjinä ja ulkovuorossa olevat syöttäjänä ja kiinniottajina. Kun sisävuorossa oleva joukkue on saanut kolme paloa, joukkueet vaihtavat vuoroja. Pelin voittaa se pelaaja, jonka joukkue on kerännyt eniten juoksuja pelin päätyttyä. Aloitusvuoro arvotaan nopalla, eli suurimman silmäluvun saanut saa valita, onko hänen joukkueensa ensin sisällä vai ulkona. Syöttäminen lyöntivuorossa olevalle pelaajalle tapahtuu siten, että ulkovuoroa pelaava pelaaja asettaa kämmenen taakse piilottamansa nopan näyttämään joko ykköstä, kakkosta tai kolmosta. Nämä tarkoittavat erilaisia syöttöjä (1=laiton syöttö, 2=tavallinen syöttö ja 3=kierresyöttö). Pelaaja siis valitsee jonkin näistä eikä heitä noppaansa. Vastapuoli eli sisävuorossa oleva pelaaja taas pyrkii arvaamaan, minkälaisen syötön syöttäjä aikoo heittää, ja asettaa omaan noppaansa vastaavan luvun myös kämmenellä suojaten. Kumpikaan pelaaja ei saa nähdä toisen valitsemaa lukua. Tämän jälkeen nopat paljastetaan ja tuloksia verrataan seuraavasti (Tarkoittaa kuka on valinnut minkäkin numeron. Ylhäällä lyöjän valintanumerot ja sivulla syöttäjän valintanumerot)
 Lyöjä 
Syöttäjä 1 2 3
 1 väärä huti huti
 2 huti osuma huono
 3 huti huono osuma
Kun syöttö on väärä, pallon ei ole tarkoituskaan osua syöttörinkiin, vaan lyöjää halutaan huijata lyömään ilman osumista. Jos taas lyöjä arvaa syötön vääräksi, hän jää rauhallisesti odottamaan pallon putoamista maahan ja syötön tuomitsemista vääräksi. Mikäli saman lyöjän aikana syötetään kaksi väärää syöttöä, pelaaja saa vapaataipaleen ja voi siirtää pisimmälle edennyttä nappulaansa kentällä (tai lyöjää, jos kentällä ei ole ketään) yhden pesän verran eteenpäin. Huomattava on, että jos pelaaja yrittää lyödä väärin syötettyä palloa, kyseessä ei enää olekaan väärä syöttö vaan lyönti on huti. Jos sama lyöjä lyö kolme hutia lyöntivuoronsa aikana, kyseinen pelaaja palaa. Osuman sattuessa sisävuorossa oleva pelaaja heittää noppaa ja saa sen jälkeen päättää, lähteekö juoksemaan vai ei. Jos hän päättää yrittää juosta, ulkovuorossa oleva pelaaja heittää myös noppaansa, ja jos hän saa suuremman tuloksen (yhtä suuri ei riitä) kuin lyöjä, joku juoksijoista on palanut - ulkovuorolainen saa päättää kuka; muussa tapauksessa sisävuorossa oleva pelaaja voi siirtää kaikkia pesillä olevia juoksijoita yhden pesän verran eteenpäin. Jos lyöjä onnistuu heittämään kuutosen, hän on lyönyt kunnarin ja sisävuorossa oleva pelaaja saa tyhjentää kaikki pesänsä kotiin (juoksu jokaisesta juoksijasta sekä kunnarin tekijästä). Huono osuma on muuten samanlainen osuman kanssa, mutta jos tällöin juoksuyrityksen osalta sattuu palo, kyseessä on koppi ja kaikki juoksijat haavoittuvat ja joutuvat palaamaan kotipesään (ei juoksuja). Kolme haavaa vastaa yhtä paloa.
Pitkäjärveläiset

Pitkäjärveläiset on Wilho Ilmarin ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1951. Se perustuu Jalmari Finnen vuodelta 1923 olevaan näytelmään "Pitkäjärveläiset", joka puolestaan perustuu oikeudenkäyntipöytäkirjoihin. Sekä näytelmä että elokuva sijoittuvat vuoteen 1765 Oriveden Pitkäjärvelle. Näytelmän kantaesitys oli itsenäisyyspäivänä 1930 Tampereen Työväen Teatterissa.
Tuotanto ja julkaisu.
SF-halleille oli vastikään hankittu uudet taustaprojisointilaitteet, joita käytettiin kuvattaessa hevosella ajelua. Ulkokuvauksia kuvattiin kesällä 1951 muun muassa sydän-Hämeessä Aitoossa, Luopioisissa ja Tuuloksessa.
"Pitkäjärveläisiä" oli Wilho Ilmarin kymmenes ja samalla viimeinen elokuvaohjaus. Sen yleisömenestys oli vähintään keskimääräistä parempi, Tampereella jopa vuoden paras, olivathan näyttelijät pääosin tamperelaisia. Tässä elokuvassa esiintyvät valkokankaalla ensimmäistä kertaa Kosti Klemelä, Sirkka Lehto, Toivo Mäkelä ja Eila Roine.
"Pitkäjärveläisiä" on esitetty televisiossa jokseenkin säännöllisesti etenkin 2000-luvulla.
Arviot.
Aikalaisarviot olivat pääasiassa suorastaan ihastuneita. Paula Talaskivelle ("Helsingin Sanomat") se oli ”iloinen yllätys”, ja Modest Savtschenko ("Työkansan Sanomat") sanoi sitä hyväksi, puhdastyyliseksi kansankomediaksi. Kun Talaskiven mukaan elokuva olisi voinut muodostua teatterimaiseksi eikä näin kuitenkaan käynyt, muutama muu, Savtschenko ja Eugen Terttula ("Suomen Sosialidemokraatti") näkivät siinä juuri filmattua teatteria. Henkilöohjaus sai kiitosta, ja näyttelijät ovat tehneet valmistavat työt hyvin, kiitti Terttula.
Myöhemmissä lehdistöarvioissa elokuvaa on luonnehdittu eloisaksi kansankomediaksi, jonka reippaasta menosta sanotaan, että hämäläinen hitaus ei ole koskaan ollut niin vilkasta. Elokuvan tarina on tavanomainen kilpakosioasetelma, jossa parasta on hahmojen kansanomaisuus.
Lisa D’Amato

Lisa Marie D'Amato (s. 22. lokakuuta, 1981) on yhdysvaltalainen muotimalli Los Angelesista, Kaliforniasta. Hän oli kilpailija suositussa tositelevisiosarjassa "Huippumalli haussa" (5. kausi).
Elämäkerta.
D'Amaton päästessä "Huippumalli haussa" -ohjelmaan, hän oli 24-vuotias kaappistylisti Los Angelesista.
Huippumalli haussa.
D'Amato muistetaan sarjasta parhaiten kuohuttavana persoonana. Sarja esitteli D'Amaton henkilönä, jolla oli erittäin törkeä persoonallisuus ja joka joi paljon. Hän kuitenkin osasi ottaa huumoria irti kaikesta ja teki kuohuttavia asioita kuten virtsasi aikuisten vaippaan muiden kilpailijoiden edessä.
"Huippumalli haussa" -tuomarit eliminoivat hänet seitsemäntenä siksi, että hän oli liian pirteä ja liian vanha alalle, vaikka hänen kuvansa ja persoonallisuutensa olivat olleet erittäin vahvoja verrattuna muihin kilpailijoihin. D'Amato kuitenkin voitti sarjan 17. kauden, jonka kilpailijat olivat edellisten kausien yleisösuosikkeja.
D'Amato voitti myös "The Reality Remix Really Awards" -kilpailun.
Mallintyöt.
"Huippumalli haussa" -ohjelman jälkeen D'Amato allekirjoitti sopimukset L.A. Modelsin sekä L.A. Talentin kanssa. D'Amato on tehnyt mallintöitä Jared Goldille, Shoshanna Lonsteinille, "ELLEgirl Magazinelle, Lemonade Magazinelle", Lilian Khalle sekä "Permission Magazinelle", jonka kannessa oli hänen kuvansa. Mallintöihin on myös liittynyt muotinäytöksiä ja mainoksia.
Yksityiselämä.
Huhujen mukaan Lisa alkoi seurustella brittiläisen laulajan Robbie Williamsin kanssa lokakuussa 2006 sen jälkeen, kun he olivat tavanneet Hollywood-juhlissa.
D'Amato synnytti ensimmäisen lapsensa, pojan syyskuussa 2013 ja toisen lapsensa, myös pojan syyskuussa 2016, välittäen jälkimmäisen synnytyksensä live-lähetyksenä Facebookissa.
ATEX

ATEX tai vanhemmalta nimeltään Ex-määräys tarkoittaa räjähdysvaarallisissa tiloissa käytettäviä laitteita koskevaa lainsäädäntöä ja standardisointia. Euroopan unionin alueella nämä perustuvat EU-direktiiviin (94/9/EY). 
Määräykset koskevat pääosin sähkö- ja elektroniikkalaitteita, joille joudutaan hakemaan luokitus. Räjähdysherkkiä tiloja luokitellaan niiden vaarallisuuden suhteen. Samoin ATEX-hyväksyntä annetaan tiettyyn tilaan. Tuotteiden suojauksella pyritään siihen, että ei missään tilanteessa lähtisi kipinää joka voisi sytyttää tulenarkoja kaasuja palamaan.
Esimerkiksi akun joutuessa oikosulkuun, staattisen sähkön vaikutuksesta tai akun irrotessa tuotteesta ei saa tulla pientäkään kipinää tai sähköpurkausta.
ATEX-luokiteltuja tuotteita on pakko käyttää vaarallisiksi luokitelluissa paikoissa, kuten paikoissa, joissa varastoidaan tai valmistetaan tulenarkoja tuotteita. Näissä pienikin kipinä saattaisi aiheuttaa palo- tai räjähdysvaaran. Tällaisten tilojen luokituksesta ja tarkastuksesta vastaavat paloturvallisuusviranomaiset.
Mario Cuomo

Mario Matthew Cuomo (15. kesäkuuta 1932 New York City – 1. tammikuuta 2015 New York City) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hän toimi New Yorkin osavaltion varakuvernöörinä vuosina 1979–1982 ja kuvernöörinä vuosina 1983–1994. Hän kuului Yhdysvaltain demokraattiseen puolueeseen ja oli koulutukseltaan lakimies.
Cuomo syntyi New Yorkin Queensissa ja valmistui St. John’s Universitystä. Hänellä on pojat Andrew ja Chris sekä tytär Maria. Mario Cuomon poika Andrew oli New Yorkin osavaltion 56. kuvernööri.
Antti Esko

Antti Esko (s. 30. heinäkuuta 1982) on suomalainen lentopalloilija. Hän on urallaan voittanut kerran Suomen mestaruuden, ja esiintynyt A-maajoukkueessa 12 maaottelun verran.
Ura.
Antti Esko aloitti uransa lentopallosta tunnetusta kotikaupungissaan Vammalassa. Seura oli Vammalan Kisa jossa nuori Esko sai ensimmäiset kosketukset lentopalloon. Lopulta Esko nousi juniorimaajoukkueiden kautta Vammalan Lentopallon edustusjoukkueeseen, SM-liigaan. Ensimmäisen kautensa hän pelasi VaLePassa vuonna 1999, josta hän jatkoi VaLePassa aina kolme vuotta vuoteen 2001 asti, kunnes teki Keski-Savon Paterin kanssa. Pateri hankki Esko hänen veljensä Mikko Eskon tilalle joka oli juuri lähtenyt pelaamaan ulkomaille.
Keski-Savon Paterissa Esko viihtyi vuoden verran kunnes vaihtoi huippuseura Pielaveden Sampoon vuonna 2003. Heti ensimmäisellä kaudellaan Sampossa Esko pääsi nauttimaan SM-pronssista. Seuraavalla kaudella mitali kirkastui kun Esko passasi savolaiset historian ensimmäiseen suomenmestaruuteen. Kaksi vuotta Sampossa pelattuaan Esko teki kovanluokan sopimuksen Haleniin, Belgian ammattilaisliigaan. Vuoden Esko viihtyi Halenissa kunnes palasi takaisin kotikaupungiinsa Vammalaan, pelaamaan kaupungin lentopalloylpeydessä VaLePassa.
VaLePassa Esko pelasi kaksi kautta nostaen tasoaan edelleen kohti huippupassaria. Kahden vuoden jälkeen hän lähti VaLePasta ja teki sopimuksen Salon Piivolleyn kanssa kaudesi 2007-2008. Kaudella 2008 hän voitti Piivolleyn kanssa Suomen Cupin hopeaa, ja pelasi Euroopan Cupia. Esko teki paluun kotiseudulleen Vammalaan (nyk. Sastamala) kaudeksi 2009-10. Entisen huippupassarin ja nykyisin valmentaja Ugis Krastinsin johdolla Esko kehittyi urallaan eteenpäin huomattavasti kauden aikana. Seuraavalla kaudella Esko valittiin joulukuun pelaajaksi Mestaruusliigassa sekä joulukuun että myös tammikuun tähdistökentälliseen.
A-maajoukkue.
Vuoden 2007 kesällä Esko pelasi uransa ensimmäiset A-maaottelunsa Suomen A-maajoukkueessa. A-maajoukkue pelasi kesällä Lentopallon maailmanliigaa A-lohkossa, jossa pelasi Suomen lisäksi Brasilia (MM 1) Kanada (MM 5) ja Etelä-Korea (MM 17).
Muuta.
Antti Esko on huippupassari Mikko Eskon pikkuveli. Veljekset pelasivat A-maajoukkueessa vuonna 2007 yhdessä. Veljekset taistelivat peliajasta passarin roolissa.
Seurat.
1998-99 Vammalan Kisa (1-sarja)
1999-00 VaLePa,
2000-01 VaLePa
2001-02 Pateri
2002-03 Sampo
2003-04 Sampo
2004-05 Halen, Belgia
2005-06 VaLePa
2006-07 VaLePa
2007-08 PiiVolley
2008-09 PiiVolley
2009-15 VaLePa
Magneetto

Magneetto on sähkögeneraattori, joka tuottaa vaihtovirtaa kestomagneettikentässä. Magneettoa käytetään sytytysvirran tuottamiseen usein polttomoottoripienkoneissa, kuten moottorisahoissa, sekä esimerkiksi lentokoneissa. Usein magneetto löytyy myös mopoista, moottorikelkoista ja -pyöristä, jossa se tuottaa sytytysvirran sekä mahdollisen akun latausvirran ja valojen tarvitseman virran. Magneetto toimii myös lähes poikkeuksetta moottorin vauhtipyöränä, joka mahdollistaa moottorin tasaisen ja vääntöä tuottavan käynnin.
Vanhemmassa kalustossa magneetto on yleensä erillinen laite ja se toimii lähes yksinomaan sytytyskoneena ts. ei tuota virtaa muille laitteille. Erillistä magneettoa käytti pisimpään luultavasti Harley Davidson. Erillisiä magneettoja on maa- ja venekeskimoottoreissa (Olympia, Wickström, Kipinä, Vire jne.). Erillisiä magneettoja valmisti mm. Bosch ja Suomessa Mars Magneto (1920-luvulla).
Sähkötekniikan historiassa magneetolla on tarkoitettu sähkömoottorin kanssa samalla akselilla olevaa apugeneraattoria magnetointivirran synnyttämiseen tai voimistamiseen.
Christopher Newton

Christopher Newton (13. marraskuuta 1969 Ohio, Yhdysvallat – 24. toukokuuta 2007 Lucasville, Ohio, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen rikollinen.
Newton iski ja tukehdutti 27-vuotiaan sellitoverinsa Jason Brewerin kuoliaaksi shakkipelistä syntyneen kiistan seurauksena vuonna 2001. Hänet tuomittiin henkirikoksesta kuolemaan ja teloitettiin Ohiossa 37-vuotiaana. 
Newtonin teloituksen oli määrä alkaa 10:00 aamulla, mutta tilanne viivästyi yli tunnin, ja hänet todettiin kuolleeksi vasta 11:53. Mies oli viettänyt suuren osan aikuiselämästään vankilassa. Hän tunnusti Brewerin surman ja piti kuolemantuomiotaan oikeana ratkaisuna.
Vauhtipyörä

Vauhtipyörä on yleensä raskas pyörä, johon energia varastoituu pyörimisliikkeen muodossa.
Moottorin osana se on kiinni kampiakselin toisessa päässä. Vauhtipyörän tarkoitus on pitää moottori käynnissä ja tasoittaa käyntiä. Vauhtipyörää käytetään tasoittamaan yksittäisiltä männiltä tulevaa vääntöä, koska männiltä tuleva vääntö on jaksottaista. Vauhtipyörä on välttämätön myös sytytyksen ajoituksessa ja ylläpidossa. Vauhtipyörää keventämällä saadaan aikaiseksi kierrosherkempi moottori, tällöin vauhtipyörän hitausmomentti laskee ja massojen kiihdyttämiseen tarvittava vääntömomentti laskee.
Kaksoismassavauhtipyörä on eri automalleissa käytetty vauhtipyörän rakenne, joka koostuu sisemmästä ja ulommasta osasta sekä voimia välittävistä jousista. Kaksiosaisen rakenteen tarkoituksena on tasata kampiakselilta välittyvää vääntövärinää tavanomaista vauhtipyörää tehokkaammin. Tämän ansiosta moottoria voidaan käyttää alemmilla käyntinopeuksilla, jolloin vaihteiden välityssuhteita on voitu nostaa. Vaihteiston rakenteita on tällöin voitu keventää pienemmän polttoainekulutuksen aikaansaamiseksi. Rakenne ei välttämättä kestä auton koko käyttöikää vaan vauhtipyörä saatetaan joutua uusimaan.
AT-TE

AT-TE (, ) oli Galaktisen tasavallan sotakone kloonisodan aikaan George Lucasin Tähtien sota -universumissa. Se oli myös ensimmäinen malli AT-AT-kävelijästä. AT-TE nähdään elokuvissa ', ' ja '. AT-TE esiintyy myös animaatiosarjassa '.
AT-TE toimi joukkojen kuljetus- ja hyökkäyskoneena. Suojana siinä on sähkömagneettinen kilpi. AT-TE on aseistettu yhdellä raskaalla tykillä ja kuudella lasertykillä. AT-TE vaatii yhden pilotin ohjaamaan, yhden tähystämään ja viisi ampujaa, se pystyy myös lisäksi kuljettamaan 20 sotilasta. Huippunopeus sillä on 60 km/h. AT-TE:n ensimmäinen taistelu oli Geonosiksella kloonisodan alussa. 
Expanded Universessa Galaktisen Imperiumin käytössä on muunneltuja AT-TE-koneita vielä 20 vuotta kloonisodan jälkeen.
Samppanjaa ja vaahtokarkkeja

Samppanjaa ja vaahtokarkkeja on vuosina 1995–1997 MTV3:lla esitetty suomalainen televisiosarja.
Kata Kärkkäisen huomiota herättänyt nuorekas debyyttidraama aikakauslehti Bulevardin toimituksesta on yhdistelmä saippuaoopperaa, jännitystä ja komediaa 1990-luvun kaupunkilaisista. Sarjan musiikin sävelsi Johnny Lee Michaels.
MTV3 ja Pan Vision julkaisivat koko sarjan kolmen DVD:n boksina 27. toukokuuta 2010.
Juoni.
Reino Rickman on "Bulevardi" nimisen viikkolehden perustaja ja päätoimittaja, hän pyrkii tekemään vakavasti otettavaa laatulehteä. Hänen poikansa Rolf puolestaan haluaisi tehdä myyvää skandaalijulkaisua. Heidän lisäksi lehdentoimituksesta löytyvät mm. Suomen julmin ja häikäilemättömin toimittaja Jyrki Katajakoski, ikääntyvä muotiguru Irina Sartarelli ja horoskooppien ja hömpän hallitsija Ritva Holma. Toimituksessa hyrräävät ihmissuhteet ja skandaalinpoikaset värittävät itseään etsivien nuorten aikuisten elämää. Lehdentekijöiden ristiriitaiset intohimot risteilevät toimitustyön lomassa.
Bulevardi-lehden valokuvaajan Ari Tuomiston missi-vaimo Anita on viimeisillään raskaana. Ritva haluaa tehdä jutun Anitasta ja vauvasta. Anita on peloissaan, koska ei tiedä onko lapsi Arin vai ulkomaan matkalla tapahtuneen hairahduksen tumma muisto. Lapsi syntyy ja se on Arin. Onnellinen Anita poseeraa Bulevardi-lehden kannessa. Ari saa kuulla Anitan pettämisestä. Ari suuttuu ja lähtee omille teilleen.
Rolf pettää onnettomuuden johdosta pyörätuolissa olevaa Tuula-vaimoaan Irinan kanssa. Rolf päättää kuitenkin lopettaa suhteensa Irinaan. Irinan tytär Nenna palaa äitinsä luokse ulkomailta. Nennan ja Arin välille syntyy säpinää ja he päätyvät samaan sänkyyn.
Lähetti Riku Vaara ihastuu Bulevardi-lehden toimituksessa tapaamaansa Päivikkiin ja alkaa lähetellä tälle kirjeitä ja tekemään muita yhteydenottoja. Parin välille syntyy suhde. Bulevardiin tulee uusi valokuvaaja Nina Simonen, joka on Päivikin ystävä. Nina muuttaa Päivikin luokse ja samalla huusholliin päätyy pehmonalle, jonka sisällä on Ninan ex-miehen Jorin huumeita. Riku saa opiskelupaikan ulkomailta ja ottaa Päivikiltä muistoksi mukaansa pehmonallen, tietämättä sen sisällöstä. Riku jää tullissa kiinni huumeiden salakuljetuksesta. Ritva voittaa lotossa jättipotin ja järjestää kosteat juhlat.
Huumesotkut selvitetään ja rauhallinen tilanne muuttuu jälleen dramaattisesti, kun koko toimitus tuhoutuu yllättävässä tulipalossa. Päätoimittaja-Reino saa sydänkohtauksen ja joutuu jättämään lehden poikansa Rolfin huostaan. Vakuutusyhtiö kiinnostuu tulipalon syttymissyystä.
Maarianhaminan vanha raatihuone

Maarianhaminan vanha raatihuone on kulttuurihistoriallinen rakennus Maarianhaminassa, Ahvenanmaalla. Sen on suunnitellut arkkitehti C. J. von Heideken, ja se valmistui vuonna 1876. Se on Maarianhaminan vanhin rakennus, jonka on suunnitellut arkkitehti. Rakennuksessa on vaikutteita muun muassa uusgotiikan ja uusrenessanssin tyylisuuntien arkkitehtuurista. 
Rakennuksessa toimi päiväkoti, mutta se lopetettiin 2018 koska tilat eivät soveltuneet sellaiseen käyttöön.
Maarianhaminan vanha kansakoulu

Maarianhaminan vanha kansakoulu sijaitsee Ahvenanmaan maakuntakeskuksessa Maarianhaminassa, Norra Esplanadgatanin ja Västra Esplanadgatanin kulmassa. Ensimmäisen koulurakennuksen suunnittelusta vastasi suomalainen arkkitehti Frans Anatolius Sjöström ja se valmistui syksyllä vuonna 1884. Päärakennuksen viereen valmistui arkkitehti Lars Sonckin suunnittelema uusi käsityösalirakennus vuonna 1896. Vuonna 1984 rakennukset yhdistettiin uudisosalla. Rakennukset suojeltiin asemakaavassa vuonna 1993. 
Vuoteen 1927 saakka, jolloin koulun viereen valmistui Maarianhaminan Pyhän Yrjön kirkko, koulun liikuntasalissa järjestettiin myös säännölliset jumalanpalvelukset. 1950-luvulla rakennukseen sijoittui nuorisotalo, joka toimii tiloissa edelleen. Nykyään rakennus tunnetaan nimellä Ungdomsgården Uncan.
Folke Wickström

Folke Johan Wickström () oli ahvenanmaalainen arkkitehti, kuvataiteilija ja tietokirjailija. 
Opinnot.
Wickström valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1966, kaupunkisuunnittelun kandidaatiksi Tukholmasta vuonna 1970 ja vielä restaurointitaiteen kandidaatiksi vuonna 1990.
Arkkitehtinä.
Wickström työskenteli muun muassa Pietilöiden arkkitehtitoimistossa Helsingissä 1964–1966 sekä Helsingin kaupunkisuunnitteluvirastossa yleiskaavoitustehtävissä 1968–1974. Maarianhaminan kaupunginarkkitehtina Wickström työskenteli vuosina 1974–2006 asemakaavojen, yleissuunnitelmien ja rakennussuunnittelin parissa. Kaupunginarkkitehtina hän puolusti erityisesti Maarianhaminan historiallisia rakennuksia. 
Wickströmillä oli oma arkkitehtitoimisto Wickström-Åbonde, jossa hän suunnitteli asuinrakennuksia, huviloita, museoita, hotelleja, liike- ja toimistorakennuksia. Andersudden alueelle hän suunnitteli taidegallerian, tennisareenan ja orangerian.
Wickström suunnitteli myös muun muassa Ahvenanmaan metsästys- ja kalastusmuseon Eckeröhön ja Baltichallenin Maarianhaminaan.
Kuvataiteellinen ura.
Kuvataiteilijana Wickström teki useita opintomatkoja ulkomaille ja osallistui useisiin ryhmänäyttelyihin Ahvenanmaalla taidemuseossa ja gallerioissa. Hän on suunnitellut ahvenanmaalaisia postimerkkejä ja tehnyt kuvituksia artikkeleihin.
Kirjallinen ura.
Vuosina 1963–1966 Wickström oli arkkitehtuuriopiskelijoiden a-lehden toimittajana ja 1971–1974 Yhteiskuntasuunnittelulehden toimittajana. Hän kirjoitti kirjat "Boken om Mariehamn" (2011) ja "Ljus över gravgården i Mariehamn" (2015) yhdessä Jerker Örjansin kanssa. Kirjoissa on Wickströmin kuvitus.
Palkinnot.
Wickström on saanut Ahvenanmaan kulttuurisäätiön (Ålands kulturstiftelse) kulttuuripalkinnon vuonna 1988 ja Maarianhaminan kulttuuripalkinnon vuonna 2005.
Mihail Aljošin

Mihail Petrovitš Aljošin (, s. 22. toukokuuta 1987 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen autourheilija.
Ura.
Hän aloitti uransa karting-sarjoissa, joissa hän kilpaili vuosina 1996-2000. Hän kilpaili vuonna 2002 Venäjän F3-mestaruussarjassa sijoittuen neljänneksi. Seuraavana vuonna hän kilpaili Formula Renault Northern Europe Cupissa sijoittuen 12:nneksi. Vuonna 2004 Aljošin sijoittui sarjan viidenneksi ja voitti Italian Formula Renault -sarjan mestaruuden. Vuonna 2005 Aljosin sijoittui kymmenenneksi Eurocup Formula Renault -sarjassa ja toiseksi Saksan Formula Renault -sarjassa. Hän edusti myös Venäjää kahdessa kilpailussa A1 Grand Prix -kaudella 2005-06. Vuodesta 2006 lähtien Aljošin on kilpaillut Renault World Series -sarjassa Carlin Motorsport -tallissa. Kaudella 2007 hän ajoi kahdessa GP2-sarjan kilpailussa ART Grand Prix -tallissa Espanjassa tuuraten Bahrainissa loukkaantunutta Michael Ammermülleriä ja saavutti kolme pistettä.
Hän ajoi kaudella 2009 uudelleenperustetussa Formula 2 -luokassa sarjan ainoana venäläiskuljettajana. Hän saavutti yhden voiton ja kolmannen sijan pistetaulukossa. Vuonna 2010 Aljošin palasi Formula Renault 3.5 -sarjaan voittaen sarjan mestaruuden. Palkintona mestaruudesta, hän pääsi kokeilemaan Renault’n F1-autoa Abu Dhabissa nuorten kuljettajien testisessiossa. Aljošin ajoi kaudella 2010 kaksi kilpailua myös GP3-sarjassa ja Saksan F3 Trophyssa.
Vuonna 2011 Aljošin kilpaili GP2-sarjassa Carlin-tallissa Espanjan, Unkarin ja Belgian kilpailuissa saavuttamatta pisteitä. Hän kilpaili myös Aasian GP2-sarjassa kaudella 2010-2011 saavuttamatta pisteitä ja ajoi yhden kilpailun FR 3.5 -sarjassa saavuttaen neljä pistettä. Vuonna 2012 Aleshin kilpaili FR 3.5 -sarjassa Team RFR tallissa saavuttaen 46 pistettä ja sijoittuen loppupisteissä 13:nneksi. Vuonna 2013 Aleshin jatkoi jälleen ja siirtyi Tech 1 Racing-talliin. Hän saavutti 33 pistettä sijoittuen sarjan 12:nneksi.
Vuonna 2014 Aleshin siirtyi IndyCar-sarjaan, ollen kaikkien aikojen ensimmäinen venäläinen, joka kilpaili sarjassa.
C-tyypin asteroidi

C-tyypin asteroidit ovat asteroidiluokka, johon kuuluu suurin osa kaikista asteroideista. Tholenin luokittelun mukaan ne ovat C-ryhmän (johon kuuluvat myös tyypit B, F ja G) keskivertojäseniä.
Ominaisuudet.
C-tyypin asteroidit ovat tummia (albedo 0,03-0,10) ja hiilipitoisia asteroideja. Esimerkiksi S-tyypin asteroidien näkyessä tavallisillakin kiikareilla suurimpienkin C-tyypin asteroidien näkeminen vaatii pienen teleskoopin. Yleisimpiä ne ovat asteroidivyöhykkeen uloimmissa osissa. 
Suurin tunnettu C-tyypin asteroidi Tholenin luokittelun mukaan on 10 Hygiea. SMASS-luokittelussa, jossa ei ole varsinaista G-tyyppiä, myös 1 Ceres kuuluu C-tyyppiin.
Alaluokat.
C-tyypin asteroideilla on erilaisia alaluokkia riippuen luokituksesta.
Tholenin luokittelu.
Tholenin luokittelun mukaan C-ryhmään kuuluvat yleiset C-tyypin asteroidit ja kolme spektriltään poikkeavaa luokkaa:
SMASS-luokittelu.
SMASS-luokittelun mukaan C-ryhmään kuuluvat yleiset C-tyypin asteroidit sekä Tholenin luokittelusta laajennettuja ryhmiä:
Ahvenanmaan itsehallintotalo

Ahvenanmaan itsehallintotalo () on Maarianhaminan keskustassa sijaitseva Ahvenanmaan parlamentti- ja hallintorakennus. Se vihittiin käyttöönsä vuonna 1978. Rakennuksessa toimivat Ahvenanmaan maakuntapäivät ja Ahvenanmaan maakuntahallitus. 
Rakennuksen on suunnitellut suomalainen arkkitehti Helmer Stenros, joka voitti pohjoismaisen arkkitehtikilpailun Ahvenanmaan hallinnollisesta ja kulttuurillisesta keskuksesta. Rakennus on osa Projekt 77 -projektia, johon kuuluvat myös Ahvenanmaan museo ja Hotell Arkipelag -hotelli. Sisätilojen suunnittelusta on pitkälti vastannut Pirkko Stenros. Rakennus on sisustettu Yrjö Kukkapuron ja Alvar Aallon huonekaluilla.
S-tyypin asteroidi

S-tyypin asteroidit ovat melko yleinen asteroidiluokka. Ne koostuvat rautapitoisesta silikaattikivestä, jossa saattaa olla mukana magnesiumia ja nikkeliä. Väriltään ne ovat punertavia ja asteroidiksi keskitummia. Kaikista asteroideista niitä on 17 %. Niissä on vähän tai ei lainkaan vettä ja muita haihtuvia aineita.
Niitä on eniten asteroidivyöhykkeen sisäosissa, esiintymishuippu on 2,2 AU.
Tähän ryhmään kuuluu suurista asteroideista 3 Juno ja 15 Eunomia.
X-tyypin asteroidi

X-tyypin asteroidit ovat metallirikkaita asteroideja. Niitä ovat Tholenin luokittelun M, P ja E, joista M vastaa ehkä rautameteoriitteja. Tyypin M yleisyys on 2,5 %. M-tyypin tiheys on 1,5–5,5 g/cm³. E-tyypin asteroidit ovat kirkkaita ja enstatiittipitoisia, niiden albedo on 0,25–0,6. Ne vastaavat meteoriittiluokittelussa enstatiittikondriitteja. Tyypin P asteroidit ovat tummia, punertavia, ja kaukana auringosta, tyyppiesimerkki 65 Cybele. Niiden etäisyys on noin 4 AU.
Tholenin luokittelu.
X-ryhmän alalajit
Hannu Haarala

Hannu Veikko Haarala (s. 18. elokuuta 1981 Helsinki) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli alkujaan pelipaikaltaan oikea laitalinkki, mutta Alankomaissa pelatessaan hän siirtyi oikeaksi laitapuolustajaksi.
Haarala palasi Hollannista Suomeen Hongan pelatessa Ykköstä kaudella 2005. Hongan noustua Veikkausliigaan Haarala lopetti tilapäisesti ammattilaisuransa, mutta hän palasi kesken kauden 2007 takaisin Honkaan. Hän pelasi kahdessa A-maaottelussa Hollannin vuosiensa aikoihin.
Haarala ilmoitti kesäkuussa 2011 peliuransa olevan ohi hänen keskittyessä opiskeluihin.
D-tyypin asteroidi

D-tyypin asteroidi on Tholenin asteroidiluokittelun mukaan asteroidi, joka ei kuulu mihinkään suurista ryhmistä (C-, X- tai S-ryhmä), ja jolla on pieni albedo ja punaisen valon alueelle painottuva sähkömagneettinen spektri. Monet Jupiterin radalla tai sen taakse kiertävät asteroidit ovat D-tyyppiä. Nämä ovat pääasteroidivyöhykkeellä harvinaisia. Nämä ovat hyvin tummia, punertavia. Nissä uskotaan olevan mutkikkaita orgaanisia hiliyhdisteitä, hiiltä ja ei-hydrattuja silikaatteja, ja omaavat luultavasti sisustassaan vesijäätä. Niiden albedo on 0,02 to 0,05. Niitä on yhä enemmän yli 3,3 AU:n päässä Auringosta. Marsin kuut Phobos ja Deimos saattavat olla D-tyyppiä, niin kuin ehkä Tagish-järven meteoriitti. D-tyyppiin kuuluvia asteroideja ovat esim. 152 Atala, Jupiterin radalla kiertävät 588 Achilles sekä 624 Hektor ja malkein Saturnuksen radalle yltävä 944 Hidalgo.
M-tyypin asteroidi

M-tyypin asteroidi on Tholenin luokittelussa asteroidityyppi, jonka albedo on noin 0,10–0,30. M-tyypin asteroidit ovat koostumukseltaan metallisia (nikkeliä ja rautaa), mutta eivät kokonaan metallia. M-tyypin asteroidien tuomista Maahan tai louhimista avaruudessa on ehdotettu, mutta jotkin näissä mahdollisesti esiintyvät metallit voisivat olla hyödyllisempiä kiertoradalla käytettävinä kuin Maahan tuotuina.
M-tyypin asterdoidit kuuluvat X-tyypin asteroideihin.
Yksinpuhelu (EP)

Yksinpuhelu on Kotiteollisuuden vuonna 2001 julkaistu EP. Se sisältää muualla julkaisemattoman kappaleen "Yksinpuhelu", uudistetun version "Kuulohavaintoja"-EP:llä julkaistusta kappaleesta "Käärmeiden historiaa" sekä liveversiot "Tomusta ja tuhkasta" -albumilla julkaistuista kappaleista "Jos sanon" ja "Virret soi". Livekappaleet nauhoitettiin Helsingin Nosturissa 10. helmikuuta 2001.
Kappaleet.
Sävellykset ja sovitukset Kotiteollisuus, sanoitukset Jouni Hynynen.
Lars Riedel

Lars Riedel (s. 28. kesäkuuta 1967 Zwickau) on entinen saksalainen kiekonheittäjä, yksi lajin menestyneimmistä urheilijoista. Hän sijoittuu vielä vuoden 2024 lopussa kaikkien aikojen maailmantilastossa kymmenenneksi ennätyksellään 71,50.
Itä-Saksassa varttunut Riedel siirtyi vuonna 1983 edustamaan SC Karl-Marx Stadtia. Hän osallistui vuoden 1986 junioreiden MM-kilpailuihin sekä vuoden 1990 EM-kilpailuihin ilman suurta menestystä. Saksojen yhdistymisen aikoihin hän menetti valmentajansa ja lopetti säännöllisen harjoittelun. Hän kuitenkin jatkoi uraansa tavattuaan uuden valmentajansa Karlheinz Steinmetzin USC Mainz -seurasta. 
Vuonna 1991 Riedel voitti ensimmäisen kaikkiaan viidestä maailmanmestaruudestaan oltuaan paras Tokion MM-kisoissa. Hän uusi mestaruutensa Stuttgartissa 1993, Göteborgissa 1995, Ateenassa 1997 ja Edmontonissa 2001. Lisäksi Riedel sai MM-pronssia Sevillassa 1999.
199-senttinen ja 115-kiloinen Riedel voitti olympiakultaa Atlantassa 1996 tuloksella 69,40. Neljä vuotta myöhemmin hän sai hopeaa Sydneyn olympialaisista. Lisäksi Riedel on vuoden 1998 Euroopan mestari. Hän on voittanut myös Universiadit vuonna 1993, Euroopan cupin vuosina 1993, 1995 ja 1997 sekä Grand Prix -finaalin vuosina 1993, 1995, 1997 ja 1999.
Heinäkuussa 2008 Riedel ilmoitti lopettavansa uransa.
Suupohjan Sanomat

Suupohjan Sanomat on Kristiinankaupungissa keskiviikkoisin ilmestyvä sitoutumaton paikallinen sanomalehti. Lehden levikkialueeseen kuuluvat Kristiinankaupunki, Kaskinen, Isojoki, Karijoki sekä osaksi Teuva ja Närpiö. Lehti on perustettu vuonna 1897, ja se on niin ollen Pohjanmaan maakunnan vanhin suomenkielinen paikallislehti. "Suupohjan Sanomien" päätoimittajana toimii Lotta Kallio. Lehteä kustantaa Ilkka-Yhtymään kuuluva I-Mediat Oy ja painaminen tapahtuu I-Print Oy:n painossa Seinäjoella. "Suupohjan Sanomat" on myös Sanomalehtien Liiton jäsen.
Historia.
Kristiinankaupunkiin perustettiin seudun ensimmäinen sanomalehti "Ahti – aaltojen kuningas". Se oli entisen Vaasan läänin toinen suomenkielinen sanomalehti, sillä vain kuukausi ennen sitä aloitti läänin pääkaupungissa ilmestymisensä "Waasan Sanomat."
"Suupohjan Sanomien" historia alkaa vuodesta 1897, jolloin marraskuun 20. päivänä ilmestyi "Suupohjan Kaiun" näytenumero. Varsinaisen ilmestymisensä lehti aloitti vuonna 1898. Vuonna 1920 nimeksi tuli "Kristiinan Sanomat" ja vuodesta 1933 lehti on ilmestynyt nimellä "Suupohjan Sanomat".
"Ahdin" ja "Suupohjan Kaiun" perustaja oli kristiinalainen kauppias ja suomalaisuusmies Wilho Parmanen, joka monin tavoin edisti suomalaisuusaatetta paikkakunnalla ja lähiseudulla. Wilho Parmasen ohella "Suupohjan Sanomien" pitkän historian keskeisiä henkilöitä ovat Kaarlo J. Paasonen, joka lehtiyrityksen omistajana, toimittajana ja sittemmin myös päätoimittajana kolmen vuosikymmenen ajan luotsasi "Suupohjan Kaikua" ja "Kristiinan Sanomia" monien vaikeuksien keskellä. Lisäksi Jorma Kiuasperä, jonka päätoimittaja- ja yritysjohtajaura kesti liki 33 vuotta. Kiuasperän perheen omistuksessa "Suupohjan Sanomat", sitä julkaissut Kristiinan Sanomalehti Oy ja lehteä painanut Suupohjan Kirjapaino kokivat voimakkaan niin toimituksellisen, teknisen kuin taloudellisen nousukauden.
Esisopimus yrityksen myymisestä syntyi Ilkka Oy:n kanssa 28. tammikuuta 1989 ja kauppakirjan osapuolet allekirjoittivat 27. kesäkuuta 1990. Kristiinan Sanomalehti Oy fuusioitiin vuoden 1995 lopulla emoyhtiö Ilkka Osakeyhtiöön. Kristiinankaupungissa "Suupohjan Sanomat" työllistää tällä hetkellä kahdeksan henkilöä. (Lähde: Martti Pänkälä: "Suupohjan Sanomat 1897–1997")
Ivano Brugnetti

Ivano Brugnetti (s. 1. syyskuuta 1976 Milano) on italialainen kävelijä.
Brugnetti käveli 1999 kävelyn maailmancupissa 50 kilometrin kävelyssä kahdenneksikymmenenneksikuudenneksi ajalla 3.51.45. Myöhemmin samana vuonna hän voitti MM-kultaa Sevillan MM-kilpailuissa ajalla 3.47.54. 2001 Brugnetti sijoittui Välimeren kilpailujen 20 kilometrin kävelyssä seitsemänneksi. Hän käveli 2004 maailmancupissa matkalla kuudenneksi ajalla 1.20.06. Ateenan olympialaisissa hän voitti olympiakultaa 20 kilometrin kävelyssä ajalla 1.19.40. Vuonna 2006 hän oli maailmancupissa 20 kilometrin kävelyssä viidestoista ja Göteborgin EM-kilpailuissa seitsemästoista.
Brugnetti sijoittui 20 kilometrin kävelyssä 2008 maailmancupissa 16:nneksi ja Pekingin olympialaisissa viidenneksi. Vuoden 2010 maailmancupissa hän oli 12:s. Berliinin MM-kisoissa 2009 ja Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän keskeytti.
Brugnetti lopetti uransa vuonna 2011.
Northrop Grumman E-2 Hawkeye

Northrop Grumman E-2 Hawkeye on potkuriturbiinikäyttöinen AWACS-typpinen valvontalentokone, ja se on suunniteltu käytettäväksi lentotukialuksilta.
Pääkäyttäjä on Yhdysvaltain laivasto, mutta koneita on myös muun muassa Ranskan laivastolla ja muutamien muiden maiden ilmavoimilla.
Rebetiko

Rebetiko (, mon. "ρεμπέτικα", "rempétika") on eräs kreikkalaisen musiikin laji.
"Rebetikot" olivat kreikkalaisen alamaailman lauluja, joita lauloivat niin sanotut "rebetet" (ρεμπέτης, "rempétes"). "Rebetet" olivat erikoislaatuisia ihmisiä, jotka eivät piitanneet yhteiskunnasta. Heitä alkoi näkyä Kreikan vuoden 1821 itsenäisyyssodan jälkeen.
Laulut, joita usein verrataan sellaisiin musiikinlajeihin kuin amerikkalainen blues, ovat täynnä surua, intohimoa, romantiikkaa ja katkeruutta. Ne ovat yleensä laadultaan melankolisia ja kertovat tavallisten ihmisten epäonnisesta elämästä. Monet vanhat rebetikot kertoivat huumeista, etenkin hasiksesta, ja siksi rebetikot kiellettiin. Vasta 1947, kun Mános Chatzidákis toi rebetikon ylempien yhteiskuntaluokkien tietoisuuteen, laulut hyväksyttiin erityiseksi musiikinlajiksi. Státhis Damianákos totesi, että ensi vaiheen rebetikot olivat enimmäkseen kurjaliston laulettua ilmaisua. Suuri osa rebetiko-lauluista on tarkoitettu tanssittaviksi, ja yleisiä tansseja ovat zeïmpékiko ja chasápiko, mutta niihin kuuluvat myös tsiftetéli, karsilamás ja muita tanssilajeja.
Tunnettuja esittäjiä.
Merkittävimpiä rebetikolaulajia ja -säveltäjiä ovat Panagiótis Toúntas, Vangélis Papázoglou, Giován Tsaoús eli Giánnis Eïtzirídis sekä Manólis Chrysafákis. Seuraavaan sukupolveen kuuluivat Márkos Vamvakáris, Kóstas Skarvélis, Giánnis Papaïoánnou, Kóstas Kaplánis ja Vasílis Tsitsánis. 1900-luvun lopun ja nykyajan rebetikon merkittävämpiä säveltäjiä ovat Mános Chatzidákis ja Míkis Theodorákis.
Tulivuorikaniini

Tulivuorikaniini ("Romerolagus diazi") on pienikokoinen jäniseläin, joka elää Meksikon vuorilla. Se on maailman toiseksi pienin jänis pikkukaniinin jälkeen. Tulivuorikaniini poikkeaa rakenteeltaan ja muodoltaan huomattavasti kaikista muista jäniksistä ja sen uskotaan erkaantuneen näistä evolutiivisesti jo miljoonia vuosia sitten. Tulivuorikaniinilla ei ole lähisukulaisia ja se on "Romerolagus"-suvun ainoa laji. 
Kuvaus.
Tulivuorikaniinilla on pienet pyöreät korvat, lyhyet jalat ja lyhyt, tiheä turkki. Tulivuorikaniini on 27–34 cm pitkä ja painaa 390–600 grammaa. Korvat ovat 4-5 cm ja häntä puuttuu (on niin lyhyt, ettei erotu eläintä päällisin puolin tarkastellessa). Tulivuorikaniini elää 2–5 eläimen ryhmissä, joissa on tyypillisesti vain yksi uros. Ryhmän hierarkian ylin jäsen on aina naaras. Lisääntymistä tapahtuu ympäri vuoden, mutta eniten lämpiminä ja kosteina kesäkuukausina. Pesät ovat koloissa, joita tulivuorikaniini ei yleensä kaiva itse, vaan se käyttää amerikanmäyrän, kalliosiiselin, yhdeksänvyöyötiäisen ja sierramadrentaskurotan vanhoja koloja. Tulivuorikaniinit kantavat poikasiaan 5–6 viikkoa ja saavat kerrallaan 1–4 poikasta. Ääniä tulivuorikaniinit käyttävät usein ja ainakin viisi erilaista ääntelyä on erotettu, joista selkein on vaarasta varoittava terävä vihellys.
Samassa ympäristössä tulivuorikaniinin kanssa tavataan kahta muutakin jänistä; meksikonkaniini ja pumpulihäntäkaniini, mutta tulivuorikaniinit ovat näitä molempia pienempiä, tummempia ja lyhytkorvaisempia. 
Levinneisyys.
Tulivuorikaniinia tavataan Keski-Meksikon tulivuorivyöhykkeellä. Sen levinneisyysalue on pienentynyt historiallisena aikana ja on enää hyvin pieni, arviolta alle 400 km². Nykyisellään lajia tavataan Morelosin, Pueblan ja Distrito Federalin osavaltioissa, Pelado-, Tlalloc-, Popocatépetl- ja Ixtaccíhuatl-vuorten rinteillä. Alimmillaan lajia tavataan 2 800 ja ylimmillään 4 250 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia tavataan etenkin mäntymetsissä ja se tuntuu olevan erityisen riippuvainen pohjakerroksen tuppaina kasvavasta zacatón-heinikosta, joka muodostuu "Muhlenbergia"-, "Festuca"- ja "Stipa"-sukujen heinistä, ja joka on jopa 1,5 m korkeaa. Heinät ovat samalla kaniinien tärkein ravinnonlähde. Zacatón-heinikon ylläpito on lajin suojelutyön kannalta keskeistä. Laji on suojeltu, mutta tieto tästä ei ole levinnyt kaikkien paikallisten keskuuteen.
Yhteensä tulivuorikaniineja on maapallolla muutamia tuhansia. 1964 niitä arvioitiin olevan 1 000 – 1 200 yksilöä ja 1980- ja 1990-lukujen laskennoissa (suoritettiin ratsain ja laskettiin papanakasoja) määräksi arvioitiin noin 2 500, mutta arvioiden luottamusväli on suuri.
Barrett M95

Barrett M95 (lyh. M95, tunnetaan myös nimellä Model 95M) on yhdysvaltalainen Barrett Firearms Companyn valmistama 12,7 × 99 mm (.50 BMG) kaliiperinen pulttilukkoinen tarkkuuskivääri.
M95 on paranneltu versio vuonna 1990 lanseeratusta pulttilukkoisesta Barrett M90 -tarkkuuskivääristä, joka edelleen perustuu itselataavaan Barrett M82 -tarkkuuskivääriin. Aseen piippu on sama kuin M82:ssa ja M90:ssä, mutta M95:n pulttilukko on paranneltu versio M90:n lukosta. M95:n bullpup-rakenne on myös samantapainen kuin M90:ssä. Bullpup-rakenteen avulla M95:n piipun pituus ja sen ballistiset ominaisuudet on kyetty pitämään entisellään, vaikka aseen kokonaispituus on lyhentynyt 30,5 senttimetriä. 
M95:ssä on pistoolikahva ja irrotettava, viiden patruunan vaihtolipas. Varmistinta operoidaan peukalolla. Patruunapesä on kromattu ja piipun päässä on kookas suujarru rekyylin vähentämiseksi. Ase on varustettu runkoon kiinnitettävällä kaksijalalla, jonka tarkoitus on lisätä osumatarkkuutta. Jalat sijoitetaan maahan, ja näin ollen ase ei pääse heilumaan. 
Kuten M82 ja M90, M95 on erityisen tehokas henkilömaaleja vastaan suuren kaliiperin ja pitkän kantaman ansiosta. Asetta käytetään myös materiaalin, esimerkiksi ajoneuvojen tai ase- ja johtamisjärjestelmien tuhoamiseen.
Kuninkaallinen taidekorkeakoulu

Kuninkaallinen taidekorkeakoulu (, KKH) on korkeakoulu Tukholman Skeppsholmenilla, Ruotsissa. Se on ollut oma korkeakoulunsa vuodesta 1978 lähtien, jolloin se itsenäistyi kuningas Kustaa III:n vuonna 1773 perustamasta kuninkaallisesta taideakatemiasta. Taidekorkeakoulussa opiskelee noin 230 opiskelijaa. Slangissa sen nimi on "Mejan".
Taidekorkeakoulu on toiminut vuodesta 1995 lähtien Skeppsholmenilla. Sen tiloina toimii 1779 rakennettuun vanhaan kruununmakasiiniin ja 1870-luvun sotilaskasarmiin vuosina 1993–1995 saneerattu uudisrakennus. Alkuperäisen makasiinin on piirtänyt taideakatemian ensimmäinen professori Olof Tempelman, 1990-luvun muutostyöt suunnitteli Gösta Edberg.
Boeing E-3 Sentry

Boeing E-3 Sentry on Boeing 707 -runkoon rakennettu AWACS-tutkakone. Tämä nimenomainen konetyyppi on käytännössä AWACSin synonyymi, vaikka vastaavanlaisia koneita on muitakin.
Kone lensi ensilentonsa 1975, ja vuoteen 1991 mennessä niitä valmistui 68 kappaletta. Suurin osa on Yhdysvaltain ilmavoimen käytössä. Muita merkittäviä käyttäjiä ovat Nato, Britannian Kuninkaalliset ilmavoimat, Saudi-Arabia ja Ranskan ilmavoimat.
Vain muutamia E-3-koneita on menetetty onnettomuuksissa, mm. Alaskan Anchoragen Elmendorfin tukikohdasta noussut kone, joka 22. syyskuuta 1995 putosi heti nousun jälkeen, jolloin koko 24-henkinen miehistö menehtyi. Onnettomuuden syynä olivat kanadanhanhet, joita joutui koneen vasemmanpuoleisiin moottoreihin nousun yhteydessä.
Vastaava konetyyppi on neuvostoliittolainen/venäläinen Berijev A-50.
Tulevaisuus.
Koska B707 ei ole enää tuotannossa, on tulevat koneet rakennettava eri pohjalle. Japanin itsepuolustusvoimat ovat rakentaneet muutamia E-3-tutkatekniikkaan perustuvia koneita uudemman Boeing 767:n runkoon.
Yhdysvallat, Iso-Britannia ja Nato korvaavat E-3:n Boeing 737:n rungolle perustuvalla E-7 Wedgetaililla 2020-luvulla.
Ominaisuudet.
Yleistiedot
Suorituskyky
Ryningin palatsi

Ryningin palatsi () on palatsimainen rakennus Tukholman vanhassakaupungissa. Riddarhustorgetin etelälaidalla sijaitsevan palatsin suunnitteli arkkitehti Simon de la Vallée ja se rakennettiin vuosina 1640–1644. Sen rakennutti amiraali Erik Ryning.
Vuonna 1770 rakennukselle rakennettiin siipirakennukset Munkbronille päin. 1940-luvulla palatsissa tehtiin suuria restaurointitöitä, joita johti arkkitehti Artur von Schmalensee. Nykyisin rakennukseen on sijoitettu Ruotsin korkeimman oikeuden ja työoikeuden tiloja.
Varsovan herttuakunta

Varsovan herttuakunta (, ) oli Napoleonin perustama, Preussilta valloittamistaan maista vuonna 1807 muodostama Ranskan liittolaisvaltio. Varsovan herttuakunnan olemassaolo päättyi Wienin kongressiin vuonna 1815, jolloin maa jaettiin Preussin, Itävallan ja Venäjän kesken.
Historia.
Herttuakunnan synty.
Puolalaisten ja Napoleonin välinen yhteistyö alkoi jo 1700-luvun lopussa. Napoleonin Italian-armeijassa palveli puolalainen legioona. Se osallistui taisteluihin Itävaltaa ja Italiaa vastaan ja jopa Haitin vallankumouksen kukistamiseen. Puolalaisen legioonan johtajan Jan Henryk Dąbrowskin tavoitteena oli saada Napoleon tukemaan Puolan itsenäisyyden palauttamista. Puolalaiset tukivatkin Napoleonin sotaa Preussia vastaan järjestämällä kansannousun Posenissa vuonna 1806, ja Napoleon voitti kapinassa heikentyneen Preussin. Napoleonin valloitettua Preussin alueet niille perustettiin kaksi puolalaista valtiota, Danzigin tasavalta ja Varsovan herttuakunta. Niiden nimissä ei haluttu käyttää sanaa Puola, jotta Napoleonin ja Venäjän solmima Tilsitin sopimus ei vaarantuisi. 
Dąbrowskin ystävä Józef Wybicki sävelsi herttuakunnan Italian-sotaretken hymniksi masurkan "Puolalaisten legioonien laulu Italiassa", josta myöhemmin tuli Dąbrowski-masurkaksi kutsuttu Puolan kansallislaulu.
Loppuvaiheet.
Napoleon nimitti vuonna 1807 Varsovan herttuakunnan hallitsijaksi Saksin kuningas Fredrik August I:n. Toimenpiteen taustalla oli Napoleonin halu saada armeijaansa lisää sotilaita ja herttuakunnassa pantiinkin toimeen yleinen asevelvollisuus. Prinssi Józef Antoni Poniatowskin komennossa puolalaisten armeija taisteli menestyksekkäästi Itävaltaa vastaan vuonna 1809. Voiton jälkeen herttuakuntaan liitettiin Itävallalta vallattu Länsi-Galitsia. Liitoksen jälkeen herttuakunnan koko oli noin 150 000 neliökilometriä ja siellä oli neljä miljoonaa asukasta. Napoleonin Suuren armeijan Venäjän-sotaretkellä puolalaiset muodostivat 100 000 miehen joukollaan Napoleonin suurimman liittolaisarmeijan. Puolalaisia taisteli Ranskan rinnalla vielä sotaonnen käännyttyäkin, esimerkiksi Leipzigin taistelussa vuonna 1813. 
Varsovan herttuakunta jaettiin sodan loppuselvittelyssä Wienin kongressissa Venäjän, Preussin ja Itävallan kesken.
Von Rosenin palatsi

Von Rosenin palatsi on palatsimainen rakennus Tukholman Östermalmilla osoitteessa Strandvägen 55. Talo on rakennettu vuosina 1895–1899, sen suunnitteli arkkitehti Isak Gustaf Clason. Se oli Tukholman ensimmäinen talo, jonka julkisivussa käytettiin Ekebergin marmoria. Vuonna 1941 rakennusta uudistettiin arkkitehti Gustaf Clasonin johdolla ja se muutettiin vuokra-asunnoiksi.
Von Rosenin palatsin rakennutti hovitallimestari Clarence von Rosen.
Boggy Depot

Boggy Depot on Alice In Chains -yhtyeestä tunnetuksi tulleen kitaristi Jerry Cantrellin ensimmäinen sooloalbumi. Se julkaistiin vuonna 1998.
Listasijoitukset.
Albumi
Singlet
Gibson Explorer

Gibson X-plorer (ennen Gibson Explorer) on Gibsonin sähkökitara, joka debytoi vuonna 1958 silloisella nimellään Futura. Sen rungon muotoilu oli radikaali ja futuristinen, niin kuin sen sisaruksessa, Gibson Flying V:ssä. Explorer kuului "modernistic series" -kitarasarjaan johon sen lisäksi kuului myös Gibson Flying V sekä Gibson Moderne.
Explorer ei saavuttanut menestystä ja sen valmistus lopetettiin vuonna 1959. Vuonna 1975 Gibson kuitenkin aloitti Explorerin valmistuksen uudelleen, koska muut yhtiöt menestyivät samankaltaisilla rungon muodoilla varustetuilla kitaroilla.
Willy Puchner

Willy Puchner (s. 15. maaliskuuta 1952 Mistelbach, Itävalta) on itävaltalainen valokuvaaja, taiteilija, piirtäjä ja kirjantekijä.
Willy Puchner tuli kuuluisaksi projektillaan "Pingviinien kaipaus". Hän matkusti neljä vuotta polyesteri – pingviini – hahmojen Joen &amp; Sallyn kanssa niihin paikkoihin, joihin hän tunsi kaipausta – niin kuin mekin: meren ääreen, aavikolle, New Yorkiin, Sydneyhin, Pekingiin, Pariisiin, Venetsiaan, Tokioon, Honoluluun ja Kairoon; tallentaakseen valokuvissaan Joen &amp; Sallyn näillä paikoilla. Pingviinien silmien edessä muuttuu näennäisesti tunnettukin, jo tuhat kertaa kuvattu, taas vieraaksi ja uudeksi. Freddy Langer kirjoitti tästä projektista Frankfurter Allgemeine Zeitungissa: "Hän antoi heidän poseerata kuuluisien nähtävyyksien edessä, ikään kuin kysymys olisi lomailijoista – ja valokuvasi heidät. Näin hän loi nähtävästi kahdennenkymmenennen vuosisadan kauneimman matkakuva-albumin 'Pingviinien kaipaus'." (FAZ 8. maaliskuuta 2001)
Willy Puchner on työskennellyt paljon vanhusten kanssa, minkä ohessa syntyivät projektit: "90-vuotiaat", "Vuoropuhelu vanhuuden kanssa", "100-vuotiaat", "Elämäkerta ja valokuvaus" sekä "Rakkaus vanhuudessa".
Willy Puchner kasvoi Itävallassa, Zaya-joen rannalla sijaitsevassa Mistelbachin kylässä. Hänen vanhempansa olivat valokuvaajia. 1967 – 1974 hän kävi Wienissä "Höhere Graphische Lehr- und Versuchsanstalt" -koulun valokuvauslinjan, jonka jälkeen hän opetti kaksi vuotta samassa koulussa. Vuodesta 1978 lähtien hän on toiminut vapaana valokuvaajana, piirtäjänä, taiteilijana ja kirjantekijänä. 1983 – 1988 hän opiskeli filosofiaa, tiedotusoppia, historiaa, sosiologiaa ja suoritti 1988 loppututkinnon yhteiskuntafilosofiassa, aiheenaan "Über private Fotografie". Vuodesta 1898 lähtien hän on työskennellyt vakituisesti "Wiener Zeitung" -sanomalehdessä.
Jack L. Chalker

Jack Laurence Chalker (17. joulukuuta 1944 – 11. helmikuuta 2005) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Hänen tuotantoonsa kuuluvat mm. "Soul Rider" - (1984–1986) sekä "The Dancing Gods" (1984–1996) -sarjat. 
Chalker syntyi Baltimoressa, Marylandissa, ja meni vuonna 1978 naimisiin Eva C. Whitleyn kanssa. He saivat kaksi lasta: pojat David W. Chalker (s. 1981) ja Steven L. Chalker (s. 1991). Hän kärsi 2000-luvun alusta vakavista terveysongelmista: 18. syyskuuta 2003 hän sai sairaalahoitoa sydänkohtaukseen, ja sydämen vajaatoiminta ja keuhkovika veivät hänet uudelleen sairaalaan 6. joulukuuta 2004. 
Chalker menehtyi munuaisten vajaatoimintaan ja verenmyrkytykseen 60-vuotiaana oltuaan viikkoja vegetatiivisessa tilassa.
Ekhiabhi Okodugha

Ekhiabhi Sunday Okodugha (s. 10. joulukuuta 1988 Lagos, Nigeria) on nigerialainen jalkapalloilija, joka edustaa Kakkosessa pelaavaa Pallo-Iiroja. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä tai laitapuolustaja.
Okodugha aloitti jalkapallon kotikaupunkinsa Pepsi Football Academyssä. Vuonna 2005 hän harjoitteli englantilaisen Bolton Wanderersin kanssa.
Keväällä 2007 Okodugha teki kaksivuotisen sopimuksen KuPSin kanssa. Hän avasi maalitilinsä KuPS:n kolmannessa Ykkösen ottelussa, vieraissa 13. toukokuuta 2007 Klubi 04:ää vastaan. Kaudella 2007 Okodugha pelasi Ykkösessä yhteensä 23 ottelussa, viimeistellen kaksi maalia. 
Kaudeksi 2008 KuPS nousi Veikkausliigaan. Debyyttikaudellaan Veikkausliigassa Okodugha pelasi 19 ottelua. Hänet otettiin vaihtoon kesken pelin niissä 12 kertaa. Ensimmäisellä Veikkausliigakaudellaan Okodugha teki kaksi maalia ja antoi kaksi maalisyöttöä. Kauden 2008 jälkeen hän neuvotteli KuPSin kanssa uudesta pelaajasopimuksesta, mutta pelaaja ja KuPS eivät päässeet ehdoista yhteisymmärrykseen. KuPS tarjosi Okodughalle kahden vuoden jatkosopimusta, mutta hän olisi ollut valmis tekemään vain vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Okodugha ehti edustaa KuPS:aa sarjaotteluissa 42 kertaa, tehden neljä maalia.
Okodugha solmi sopimuksen Rovaniemen Palloseuran edustusjoukkueen kanssa helmikuussa 2009. Hän teki debyyttinsä edustusjoukkueessa 21. helmikuuta 2009 Liigacupin pelissä Jyväskylän Jalkapalloklubia vastaan. Heinäkuussa 2009 Okodugha teki pääsarjauransa ensimmäisen hattutempun FF Jaroa vastaan.
Mike Oxley

Michael Garver ”Mike” Oxley (11. helmikuuta 1944 Findlay, Ohio – 1. tammikuuta 2016 McLean, Virginia) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän istui vuosina 1981–2007 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Ohion 4. vaalipiiristä.
Oxley syntyi Findlayssä, Ohiossa, ja valmistui Miami Universitystä ja Ohio State Universitystä. Hän työskenteli vuosina 1969–1972 FBI:n hyväksi ja tuli samoihin aikoihin aktiiviseksi republikaanien toiminnassa. Hän istui Ohion edustajainhuoneessa vuosina 1972–1981.
Oxleyn nimi on tullut kansainvälisesti tunnetuksi 2002 säädetyn Yhdysvaltain liittovaltion Sarbanes–Oxley-lain myötä. Oxley oli Paul Sarbanesin ohella lakiehdotuksen toinen alkuperäinen allekirjoittaja.
Oxley ilmoitti vetäytyvänsä Yhdysvaltain kongressista 1. marraskuuta 2005. Ero astui voimaan kauden lopussa vuonna 2007. Oxley kuoli syöpään 71-vuotiaana 1. tammikuuta 2016.