Talli

Talli on hevosten pitoon tarkoitettu rakennus. Hevosten lisäksi nykyaikaisessa tallissa saatetaan pitää muitakin kotieläimiä, esimerkiksi vuohia, lampaita tai kaneja. Hyvin tavallista on pitää yhtä tai useampaa kissaa torjumassa hiiriä ja rottia, jotka tulevat talliin hyvien olosuhteiden, kuten ruuan ja pesäkolojen, perässä.
Suomalainen talli on perinteisesti "sisätalli", jossa karsinat tai pilttuut sijaitsevat kokonaan sisätiloissa käytävien varrella. "Ulkotallissa" karsinoihin pääsee suoraan ulkoa ja/tai hevosilla on ovestaan näkymä ulos tallinpihalle. Hevoset viihtyvät ulkotallissa yleensä sisätallia paremmin, eikä Suomen ilmasto sinänsä ole mikään este tällaiselle tallille. Talli voi olla myös pihattotyyppinen, jolloin yksittäisillä hevosilla ei ole omia karsinoita vaan hevoset saavat vapaasti liikkua piha-alueen ja sisätilojen välillä. Tällaisessa "hevospihatossa" hevosten käyttämät sisätilat ovat laajat ja avoimet, ja ne pehmustetaan karsinoiden tapaan esimerkiksi sahanpurulla, turpeella tai hiekalla. Uusien tallirakennusten lisäksi Suomessa on myös paljon vanhoihin navettoihin remontoituja talleja, jotka usein ovat matalakattoisia ja ahtaita.
Tallin rakentamisessa tulee ottaa huomioon Maa- ja metsätalousministeriön antamat hevosten pidolle asetetut eläinsuojeluvaatimukset, joissa määritellään muun muassa karsinoiden vähimmäiskoko, talli-ilman laatuvaatimukset sekä tallin ovien ja käytävien leveydet. Hevosen kannalta tärkeimpiä tallin ominaisuuksia ovat hyvä ilmanvaihto, riittävä tila (varsinkin karsinoiden koko) ja mahdollisuus kontakteihin muiden hevosten kanssa (vähintään näköyhteys). Kovinkaan lämmintä tallissa ei hevosten hyvinvoinnin kannalta tarvitse olla.
Tallin osat.
Talleissa on monenlaisia erillisiä tiloja:
Erilaisia talleja.
Monet tallit yhdistävät eri toimintoja, ja esimerkiksi ratsastuskoulun ja yksityistallin yhdistelmä on hyvin yleinen.
Hevostalli ennen.
Hevonen oli tärkeä kotieläin ennen aikaan, kun ei ollut vielä traktoria ja muita koneita. Hevonen pysyi pientiloilla tärkeänä voimanlähteenä jopa 1960–1970-luvulle saakka. Hevosesta pidettiin hyvää huolta. Viimeisinä aikoina hevosella oli oma tila eli hevostalli, yleensä navettarakennuksen yhteydessä. Aikaisemmin hevostalli oli yleensä erillinen kaksikerroksinen rakennus, jonka yläkerrassa eli tallin parvella pidettiin heiniä. Karjalassa ei vanhimpina aikoina hevosille ollut tallia, vaan niitä pidettiin usein navetan (läävän) katoksessa (l. kujassa l. tanhuassa). Tallissa oli oma ovi ja pieni ikkuna. 
Hevonen oli tallissa parressa eli pilttuussa päitsillä (suitsilla, päihtimillä) eli riimulla kiinnitettynä. Vanhimpaan aikaan tallissa oli maalattia, mutta betonipohjan yleistyttyä betonin päälle rakennettiin yleensä puulattia, jonka päällä hevonen seisoi ja makasi. Paljas betoni olisi murentunut hevosen suuren painon ja rautakenkien alla. Puulattialle levitettiin oljet tai pahnaa kuivikkeiksi. Hevosen edessä oli seimi, johon laitettiin rehut eli heinät ja ”appeet”, joissa oli viljaa ja muuta lisuketta. Hevostallissa oli varsalle karsina. 
Jos talossa oli useampia hevosia, tarvittiin isompi talli, jossa oli jokaiselle hevoselle oma pilttuunsa, nyttemmin karsinansa. Jos hevosella ei ollut varsaa, se joutui olemaan yksin tallissa, ja ihmisen tullessa talliin se hirnahteli tuttavallisesti, koska hevonen pitää ihmisistä. Tallissa ei ollut lämmitystä, vaan se lämpeni hevosen lämmöstä. Kun hevonen tuotiin kovan työpäivän jälkeen talvella märkänä talliin, isäntä kuivasi sitä ja harjasi. Illalla viime töikseen isäntä kävi yleensä ”illastamassa” hevosen eli loi lannan lisäsi kuivikkeet, laittoi heiniä eteen ja juotti hevosen. Mahdollisesti oli napannut leivänpalankin huoneesta ja antoi sen lähtiessään tallista hevoselle. Märät länget yleensä kuivattiin pirtissä.
Kirkkojen luona Suomessa ja Ruotsissa oli ennen joillakin paikkakunnilla kirkossakävijöille omat kirkkotallinsa kullekin talolle. Siellä missä näitä on säilynyt, ne ovat arvokkaita rakennusperinteen muistomerkkejä.