tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kalevi Kuitunen

Kalevi Kuitunen (7. heinäkuuta 1948 Helsinki – 13. kesäkuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen bibliofiili. Hän julkaisi useita kirjojen keräilyyn liittyviä kirjoja. 
Henkilöhistoria.
Koulutukseltaan Kuitunen oli humanististen tieteiden kandidaatti. Kuitusen tietämys kirjahistoriasta näkyi myös "Bibliophilos"-lehden kirjoituksissa ja kirja-arvioissa. "Helsingin Sanomiin" hän selosti kirjahuutokauppoja ja kirjoitti kirja-arvosteluja sekä taikauskoa ja näennäistiedettä vastustavia, tieteellistä skeptisyyttä edistäviä artikkeleita. 
Kalevi Kuitunen oli henkilönä vaatimaton ja täysin omistautunut kirjojen keräilyyn. Hän keräsi yhden Suomen suurimmista yksityiskirjastoista, jossa oli noin 48 000 kirjaa. Hänen kokoelmassaan oli myös paljon lehtiä, käsikirjoituksia, joitakin 1500-luvun arvokkaita kuvateoksia, satakunta kirjaa 1600-luvulta ja kolmisensataa kirjaa 1700-luvulta.
Kuitusen pääteoksena voidaan pitää vuonna 1999 julkaistua "Antikvaarisen kirjallisuuden käsikirjaa". "Valiokirjasto" (1997) esittelee valikoiduista aihepiireistä tärkeitä suomenkielisiä kirjoja, teoksia joista tekijän mielestä on eniten iloa ja hyötyä yleisesti. Tietokirjallisuudesta mukana on teoksia, ”joissa kirjoittajan persoonallisuus leimaa esitystä siinä määrin että voi puhua tieteellisestä taideproosasta”. ”Lukija kyllä huomaa, että parhaiten minua miellyttää etäinen, antiikki, eksotiikka, Kiina ja Japani zenbuddhismeineen, kaikki mikä irrottaa ajan ja paikan kahleista ja auttaa katselemaan nykyisyyttä laajemmasta perspektiivistä.”
Solikamsk

Solikamsk () on vajaan 100 000 asukkaan vuori- ja metsäteollisuuskaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä, Volgan sivujoen Kaman ja siihen padotun tekojärven varrella, Permistä noin 194 kilometriä pohjoiseen. Kaupunkiin johtaa navigoitava vesitie ja rautatie.
Kaupunki on yksi aluepiirin vanhimmista, ja kolmanneksi suurin Permin ja Bereznikin jälkeen. Kaupungin nimi tulee suolasta () ja Kama-joesta.
Historia.
Ensimmäiset maininnat paikasta ovat vuodelta 1430, kun Vologdasta tulleet kauppiaat, Kalinnokovit, asentavat suolannostoputkia Usolki-joen rannalle. Kaupunkia kutsutaan asiakirjoissa 1506 Usolje na Kamskom ja 1600-luvulla Sol Kamskajaksi. Vuonna 1472 Kama-joen yläjuoksu samoin kuin Permin seutu liittyvät Moskovan ruhtinaskuntaan. 1600- ja 1700-luvuilla Solikamsk oli Venäjän suurin suolantuottaja-alue. Vuodesta 1781 vuoteen 1923 Solikamsk toimi Solikamskin kihlakunnan hallintokeskuksena.
Alue alkoi teollistua myös muuten. Sieltä löytyi magnesiumia ja harvinaisia metalleja. Sinne muodostui myös lannoiteteollisuutta ja paperitehdas sekä sitä tukevaa toimintaa. Yhdessä naapurikaupunkinsa Bereznikin kanssa Solikamsk muodostaa Permin pohjoispuolelle teollisen kokonaisuuden, minkä osat tukevat toisiaan.
Vuonna 1959 Solikamskiin liitettiin kuuden kilometrin päässä oleva Borovskin kaupunki, josta tuli Solikamskin kaupunginosa.
Väestö.
Syntyvyys kaupungissa on alentunut niin kuin yleensä Venäjällä. Lapsia ja nuoria alle 15-vuotiaita on 25,6 % väestöstä, työikäisiä 59,6 % ja eläkeikäisiä 14,8 %. Työvoimasta teollisuudessa työskentelee 40 %, josta neljännes vuoriteollisuudessa.
Talous.
Kaupungissa on suurteollisuutta, kuten sanomalehtipaperitehdas OAO Solikamskbumprom, magnesiumia ja harvinaisia metalleja jalostava OAO Solikamski magnijevyi zavod, kaliumkloridia ja -lannoitteita sekä ruokasuolaa valmistava OAO Silvinit sekä teknistä suolaa valmistava OOO Vostok sekä maaleja ja lakkoja valmistava Solikamski zavod "Ural".
Hagiografia

Hagiografia (myös hagiologia) tarkoittaa pyhimysten elämistä kertovaa kirjallisuutta (pyhimyselämäkerrat) tai sellaisen kirjallisuuden kirjoittamista. Hagiografisen kirjallisuuden tarkoitus oli kirjata kirkon tärkeiden jäsenten elämää mallina tuleville sukupolville, jolloin historialliset tosiasiat jäivät usein toissijaisiksi henkilöiden esimerkillisyyden esittelyyn verrattuna. Hagiografiat yhdistävätkin historiaa, inspiroivia tarinoita sekä legendoja.
Hagiografian historia sai alkunsa 100-luvulla kirkon marttyyrien, askeettien ja munkkien marttyyritarinoina. Hagiografioiden kulta-aika oli keskiajalla, jolloin lähes kaikista kirkon pyhistä henkilöistä tuotettiin ylistäviä elämäkertoja. Hagiografiat sisälsivät kuitenkin myös historiallisia tapahtumia ja keskiajalla hagiografit olivat tärkeässä asemassa historian tutkijoina. Nykyisinkin hagiografiat ovat arvokas historiallisen tiedon lähde ja kuvastavat eri aikakausien elämänkatsomuksia ja esteettisiä käsitteitä.
Esimerkiksi Athanasios Suuren "Antonios Suuren elämä" on yksi kuuluisimmista ja luetuimmista hagiografisista teoksista.
Termiä hagiografia on alettu käyttää myös halventavana terminä tavallisia elämäkertoja kohtaan, jos kritisoija kokee kirjoitusten olevan liian epäkriittisiä tai tarpeettoman ylistäviä ja nostavan kohteensa pyhimysten tasolle.
Berliner Verkehrsbetriebe

Berliner Verkehrsbetriebe (BVG) on Berliinin osavaltion omistama liikelaitos, joka hoitaa Berliinin metro-, raitio- ja bussiliikenteen. Vuodesta 1984 vuoteen 1994 BVG hoiti myös Berliinin S-Bahnin liikenteen Länsi-Berliinissä. Vuosina 1989–1991 BVG liikennöi M-Bahnia. BVG kuljetti vuonna 2005 906,9 miljoonaa matkustajaa, ja työntekijöitä oli 11 526. BVG kuuluu Verkehrsverbund Berlin-Brandenburg (VBB) -joukkoliikennejärjestelmään (vertaa YTV).
BVG hoitaa 170 metroasemaa, 373 raitiovaunupysäkkiä ja 2 611 linja-autopysäkkiä. Linjakilometrejä on metrolla 144,9 km, raitiovaunuilla 285,5 km ja busseilla 1 662 km. Kalustoa yhtiöllä on käytössään runsaasti: 1 688 metroyksikköä, 600 raitiovaunua ja 1 328 bussia.
Menace to Society

Menace to Society oli Paul Di'Annon Killers-projektin toinen ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1994.
Verrattuna aiempaan Murder One -debytointiin, musiikillinen suuntaus oli muuttunut raskaasta metallista vielä astetta rankempaan soundiin. Eniten musiikkia voisi luonnehtia panteramaiseksi. Kappaleet ovat Di'annon tekemiä lukuun ottamatta "Faith Healeria", jonka alun perin esitti Alex Harvey Band. Samaisen kappaleen on versioinut myös muun muassa ex-Marillion solisti Fish sekä Helloween.
Slough

Slough (IPA: /slaʊ/) on asukkaan kaupunki ja asukkaan yhtenäishallintopiiri Berkshiren kreivikunnassa Kaakkois-Englannissa. Se sijaitsee 32 kilometriä Lontoon keskustasta länteen ja 27 kilometriä Readingistä itään, ja se kuuluu Lontoon metropolialueeseen. Siellä on yksi Euroopan suurimmista yrityspuistoista, johon on varsin hyvät liikenneyhteydet valtateiltä ja lentokentiltä. Siksi Slough on yksi Kaakkois-Englannin liike-elämän keskuksista.
Vuonna 2001 kaupungin asukkaista 53,8 % oli valkoisia, vuonna 2011 osuus oli 34,5 %.
Koulutus.
1800-luvulla Slough’n seutu oli savista maatalousaluetta. Eton College onkin rakennettu Slough’n savesta valetuista tiilistä.
Talous.
Kaupungissa toimiva yrityspuisto sai alkunsa, kun ensimmäisestä maailmansodasta palanneita ajoneuvoja varastoitiin kaupungin läheisellä joutomaalla. Ajoneuvojen ympärille nousi korjaamo- ja varaosaliikkeitä, ja niiden perässä muuta liiketoimintaa. Verstaiden työvoimalle tarvittiin halpoja asuntoja, ja alueelle rakennettiin yksi Englannin ensimmäisistä asumalähiöistä. 1930-luvun lama-aika houkutteli seudulle syrjäisempien alueiden työttömiä. Slough’sta tuli kurjuuden vertauskuva. Toisen maailmansodan jälkeen Slough’hun rakennettiin nopeasti suuria asuma-alueita ihmisille, jotka olivat menettäneet kotinsa Lontoon pommituksissa.
Heathrow’n lentoaseman läheisyys ja Lontooseen verrattuna kohtuulliset kiinteistöhinnat ovat tuoneet Slough’hun suurten yritysten pääkonttoreita tai Englannin toimipisteitä. Esimerkiksi Amazon.co.uk toimii Slough’ssa. Televisiosarja "Konttorin" ("The Office") tapahtumat sijoittuvat Slough’hun.
Indre-et-Loire

Indre-et-Loire on Indre- ja Loire-jokien mukaan nimetty Ranskan departementti. Se sijaitsee Centren alueella Loir-et-Cherin, Indren, Viennen, Maine-et-Loiren ja Sarthen departementtien naapurina. 
Indre-et-Loire oli yksi 83 departementista, jotka syntyivät Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Se muodostui aiemmasta Tourainen provinssista. 
Indre-et-Loiren departementin pinta-ala on 6 127 neliökilometriä ja väkiluku 580 312 (vuonna 2006). Sen pääkaupunki on Tours.
Departementista on kolme kylää päässyt Ranskan kauneimpien kylien järjestön Les Plus Beaux Villages de France jäseniksi: Candes-Saint-Martin, Crissay-sur-Manse ja Montrésor.
2-metyyli-1-butanoli

2-metyyli-1-butanoli voidaan esittää rakennekaavan muodossa CH3CH2CH(CH3)CH2OH. 2-metyyli-1-butanolista käytetään myös nimityksiä "2-metyylibutanoli-1" ja "sek-butyylikarbinoli".
Se kuuluu alkoholien aineryhmään.
2-metyyli-1-butanoli on normaaliolosuhteissa väritön neste, jolla tunnusomainen haju. 2-metyyli-1-butanolin moolimassa on 88,2 g/mol, sulamispiste –70 °C, kiehumispiste 128 °C, suhteellinen tiheys 0,8 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen 25 °C:ssa 3,0 g/100 ml, leimahduspiste 50 °C c.c., itsesyttymislämpötila 385 °C ja CAS-numero 137-32-6.
Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
2-metyyli-1-butanoli on pentanolin (C5H11OH) isomeerinen muoto.
Valmistus.
2-metyyli-1-butanolia valmistettiin aikanaan tislaamalla käymisen yhteydessä syntyvästä sikunaöljystä, mutta nykyään sitä valmistetaan synteettisesti. 1-buteenin tai 2-buteenin hydroformylaatiossa muodostuu katalyytistä ja olosuhteista riippuen vaihtelevia määriä pentanaalia ja 2-metyylibutanaalia. Näistä 2-metyylibutanaali voidaan katalyyttisesti vedyttää 2-metyyli-1-butanoliksi. 2-metyyli-1-butanolia käytetään liuottimena yhdessä pentanolin kanssa ja polttoaineiden lisäaineena. Lisäksi siitä valmistetaan vaahdotuksessa käytettäviä apuaineita, hajusteita, korroosionestoaineita, nestekiteiden valmistuksessa ja se toimii kaprolaktaamin polymeroinnissa käytettävänä katalyyttinä.
Disgrace (yhtye)

Disgrace on alun perin Turusta kotoisin oleva suomalainen yhtye, joka on perustettu vuonna 1987.
Alkuaikojen Disgrace oli yhdessä Xysman kanssa suomalaisen grindcoren ja death metalin ensimmäisiä ja tärkeimpiä vaikuttajia, ennen kuin vaihtoi toisen albuminsa jälkeen metallin punk-vaikutteiseen rock'n'rolliin. 
Disgrace on tehnyt uransa aikana yli 1000 keikkaa, joista suuren osan Keski-Euroopassa.
Yhtyeen jäsenillä on tapana käyttää joka levyllä vaihtuvia taiteilijanimiä.
Jukka Taskisella (laulu, kitara) on myös punkduo Black Magic Six, jossa rumpuja soittaa Lew Shiffer.
Jäsenet.
Lähde
Beauvais-Tillén lentoasema

Beauvais-Tillén lentoasema () on lentoasema Ranskassa Beauvaisin kaupungissa 105 kilometrin etäisyydellä Pariisista. Vuonna 1956 lentoasema avattiin kaupallisille lennoille. Halpalentoyhtiö Ryanairin perustamisen jälkeen lentoasema on ollut Pariisin seudun kolmanneksi suurin lentoasema.
Okayama

Okayama () on Okayaman prefektuurin pääkaupunki Japanissa. Siellä on 703 443 asukasta (2014), ja sen pinta-ala on 789,92 neliökilometriä. Okayama on valittu yhdeksi Japanin virallisista suurkaupungeista.
Kaupunki perustettiin 1. kesäkuuta 1889.
Aluejako.
Okayama jakautuu neljään suuralueeseen. Niistä asukasluvultaan ja pinta-alaltaan suurin on Kita-ku, jonka alueella sijaitsee myös kaupungin keskusta.
Berezniki

Berezniki () on kaupunki ja kaupunkipiirikunta Venäjällä Permin aluepiirissä noin 200 km Permistä pohjoiseen, Kaman vasemmalla rannalla. Vastarannalla on Usoljen kaupunki, johon valmistui siltayhteys vuonna 1981. Bereznikin asukasluku on noin 153 806 (2012). Berezniki on kaliumsuolatuotannon keskus. 
Tiedot Bereznikin venäläishistoriasta juontavat 1500- ja 1600-luvuille. 1579 mainitaan Zyrjankan asutus. 1670 syntyi Dedjuhin, josta myöhemmin tuli kaivoskaupunki. Suolan kaivamiseksi muodostuvat myös Lenva, Berezniki, Verenija, Tšurtan ja muut. Kaman yläjuoksun kaliumsuolaesiintymät (potaska) muodostivat perustan teollisuuden ja kaupunkien syntymiselle. Bereznikin ja Durymanskin alueilla on noin 2 400 000 000 tonnin suolavarat. Kaupungin vaakunassa on kolme kaliumsuolakidettä ja sen oikeassa ylälaidassa Permin vaakuna.
Vuodesta 1976 alkaen on alueelta pumpattu myös öljyä, minkä varanto on noin 37 miljoonaa tonnia. Vuosittain siitä saadaan noin 335 000 tonnia. Alueella on myös piihiekkaa Zajatšja Gorkan alueella noin 10 miljoonaa kuutiometriä, josta hyödynnetään vuosittain noin 276 000 tonnia, Suhanovskojen esiintymässä on lisäksi savea 2 100 000 m³.
Kaupungissa toimii suuria teollisuusyrityksiä, kuten OAO Uralkali, joka tuottaa yli puolet Venäjän kaliumlannoitteista, OAO Beraton, OAO Avisma, joka tuottaa titaania ja magnesiumia sekä lannoitetehdas OAO Azot.
"Venäjän keisarikunnassa järjestettiin väestönlaskenta 1897 ja Neuvostoliitossa 1926, 1939, 1959, 1970, 1979 ja 1989 sekä Venäjän federaatiossa 2002, joten kaikki luvut eivät ole virallisen väestönlaskennan tuloksia."
Verkehrsverbund Berlin-Brandenburg

Verkehrsverbund Berlin-Brandenburg (VBB) on Berliinin ja Brandenburgin osavaltioiden yhteinen joukkoliikenneyhteisö. VBB perustettiin 30. joulukuuta 1996, ja yhtenäinen tariffialue otettiin käyttöön 1. huhtikuuta 1999.
Jäsenet.
Barnim
Berliini
Brandenburg an der Havel
Cottbus
Frankfurt (Oder)
Dahme-Spreewald
Elbe-Elster
Havelland
Märkisch-Oderland
Oberhavel
Oberspreewald-Lausitz
Oder-Spree
Ostprignitz-Ruppin
Potsdam
Potsdam-Mittelmark
Prignitz
Spree-Neiße
Teltow-Fläming
Solihull

Solihull on noin asukkaan kaupunki ja asukkaan metropolihallintopiiri "(metropolitan borough)" Länsi-Midlandsin metropolikreivikunnassa Keski-Englannissa. Hallintopiiri sijaitsee Birminghamin ja Coventryn välissä ja siihen kuuluu Solihullin kaupungin lisäksi Castle Bromwichin, Marston Greenin, Meridenin, Shirleyn, Knowlen ja Balsall Commonin asutuskeskukset.
Solihullia pidetään yhtenä Englannin vauraimmista kaupungeista. Se on perustettu keskiajalla, ja myöhemmin se oli tärkeä postivaunuasema. Teollinen vallankumous mullisti läheisen Birminghamin ja toinen maailmansota tuhosi Coventryn, mutta Solihullissa Tudorien aikaiset talot ja pikkukaupungin tunnelma ovat säilyneet ennallaan.
Vaikka kaupunki on varsin iso, siellä ei ole yliopistoa. Birminghamin lentoasema ja sen yhteydessä oleva messukeskus ovat aivan kaupunkien rajalla. Land Roverin tehtaat tarjoavat myös työpaikkoja 8 000 hengelle.
Wolverhampton

Wolverhampton on noin asukkaan kaupunki "(city)" ja metropolihallintopiiri "(metropolitan borough)" Länsi-Midlandsin metropolikreivikunnassa läntisessä Keski-Englannissa. Se sijaitsee Black Countryn teollisuusalueen luoteisosassa, lähellä Shropshiren ja Staffordshiren viljelysmaita.
Wolverhampton oli alkuaan maaseutukaupunki. Kaupungissa oli luostari jo saksien aikana, ja se kasvoi 1200-lukuun mennessä merkittäväksi kauppapaikaksi, joka sai vaurautensa pääasiassa villasta. Kun Staffordshiren hiili- ja rautamalmivarantoja alettiin hyödyntää 1700-luvun lopussa, Wolverhamptonista tuli tärkeä metalliteollisuuden keskus.
Nykyään Wolverhamptonin teollisuus valmistaa metallituotteiden lisäksi muun muassa maaleja ja kumirenkaita. Kaupungin keskustassa on kaksi suurta autoilta suljettua ostosaluetta, ja kaupungissa asuu paljon länsi-intialaisia ja eteläaasialaisia siirtolaisia.
Kaupungin tunnetuin urheiluseura on Wolverhampton Wanderers FC. Kaupungin tunnetuin musiikkiyhtye lienee Slade, ja myös poikabändi One Directioniin kuuluva Liam Payne oli kotoisin kaupungista.
Vivir

Vivir on espanjalaislaulaja Enrique Iglesiaksen toinen, vuonna 1997 julkaistu albumi, joka myi Yhdysvalloissa platinaa ja maailmanlaajuisesti noin viisi miljoonaa kappaletta.
Albumin tunnetuimpia kappaleita ovat singleinäkin julkaistut "Enamorado Por Primera Vez", "Solo En Tí", "Al Despertar", "Lluvia Cae", "Miente" ja "Revolución". "Vivirin" tuoman huikean menestyksen myötä Iglesias lähti ensimmäiselle konserttikiertueelleen, joka käsitti 16 maata.
3-metyyli-1-butanoli

3-metyyli-1-butanoli eli "isoamyylialkoholi", "isopentyylialkoholi", "isobutyylikarbinoli" voidaan esittää rakennekaavan muodossa (CH3)2CHCH2CH2OH. Se kuuluu primääristen alkoholien aineryhmään.
3-metyyli-1-butanoli on normaaliolosuhteissa väritön neste, jolla tunnusomainen haju. 3-metyyli-1-butanolin moolimassa on 88,2 g/mol, sulamispiste −117 °C, kiehumispiste 132 °C, tiheys 0,8 g/cm3, liukoisuus veteen 2,5 g/100 ml, leimahduspiste 45 °C c.c. tai 55 °C o.c., itsesyttymislämpötila 350 °C ja CAS-numero 123-51-3.
Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
3-metyyli-1-butanolin ja etikkahapon avulla voidaan valmistaa isoamyyliasetaattia ja vettä.
3-metyyli-1-butanoli on pentanolin (C5H11OH) isomeerinen muoto.
Saksan Grand Prix

Saksan Grand Prix () oli Saksassa järjestetty Formula 1 -sarjan osakilpailu.
Saksan Grand Prix’ta on ajettu kolmella eri radalla: Nürburgringillä vuosina 1951–1954, 1956–1958, 1961–1969, 1971–1976 ja 1985, AVUS-radalla 1959 sekä Hockenheimringillä 1970, 1977–1984, 1986–2006. Kaudella 2007 ei virallisesti ajettu Saksan GP:tä, koska Nürburgringillä ajettu osakilpailu oli Euroopan Grand Prix. Kaudesta 2008 alkaen kilpailu järjestettiin vuorovuosin Hockenheimringin ja Nürburgringin kesken. Kaudesta 2014 alkaen kilpailu on ajattu Hockenheimringillä, mutta kausilla 2015 ja 2017 ei järjestetty lainkaan Saksan GP:tä. Näitä aiemmin Saksassa ei ole ajettu lainkaan Formula 1:n MM-sarjaan kuuluvaa kilpailua kausina 1960, 1955 ja 1950. Kaudella 2020 ei virallisesti ajettu Saksan GP:tä, koska alkuperäinen kilpailunjärjestäjä Hockenheimring ei pystynyt takaamaan yleisörajoitusten toteutumista ja Nürburgringillä ajettu osakilpailu oli Eifelin Grand Prix.
Voittajat.
Suomalaisista kilpailun ovat voittaneet Mika Häkkinen vuonna 1998 ja Nico Rosberg vuonna 2014.
"Punataustaiset kilpailut eivät kuuluneet Formula 1:n MM-sarjaan."
Schipholin kansainvälinen lentoasema

Schipholin lentoasema (; ) on Alankomaiden päälentoasema, joka sijaitsee Haarlemmermeerissa noin 12 km Amsterdamin keskustasta lounaaseen. Se oli matkustajamäärillä mitattuna Euroopan kolmanneksi vilkkain lentoasema Lontoon Heathrow’n ja Pariisin Charles de Gaullen jälkeen vuonna 2018.
Schipholin lentoasema on KLM:n, Martinairin ja Transavian kotilentoasema.
Onnettomuudet.
Muutaman minuutin lentomatkan päässä Schipholin lentoasemasta tapahtui 4. lokakuuta 1992 onnettomuus, kun El Alin lento 1862 menetti oikeanpuoleiset moottorinsa ja putosi maahan halkaisten kerrostalon kahtia, ja surmaten 43 ihmistä, neljä koneessa ja 39 maassa. 
Toinen onnettomuus sattui Schipholin lentoasemalta muutama kilometri pohjoiseen 25. helmikuuta 2009. Onnettomuudessa kuoli yhdeksän henkilöä ja loukkaantui ainakin 50. Turkish Airlinesin Boeing 737-800 -tyyppinen kone oli laskeutumassa Schipholiin, kun se syöksyi lentoaseman läheiselle pellolle ja hajosi kolmeen osaan. Koneessa oli yhteensä 135 matkustajaa ja miehistön jäsentä.
Cosas Del Amor

Cosas Del Amor on espanjalaissyntyisen laulaja Enrique Iglesiasin kolmas, vuonna 1998 julkaistu albumi. Edellisiä levytyksiä kypsempää musiikkisuuntausta edustaneelta levyltä julkaistiin kaksi singleä: "Esperanza" ja "Nunca Te Olvidaré". Albumi myi kultalevyyn vaadittavan määrän Yhdysvalloissa.
Iglesias markkinoi albumia vain lyhyen kiertueen avulla, mutta julkaisun myötä hän aloitti pian pidemmän, yli 80 esitystä käsittäneen kiertueen. Kyseessä oli ensimmäinen pikaruokaketju McDonald’sin sponsoroima konserttikiertue.
"Cosas Del Amor" () toi Iglesiasille American Music Awardin parhaan latinoartistin sarjassa. Vastaehdokkaina olivat Ricky Martin ja Los Tigres del Norte.
Ben E. King

Ben E. King (oik. Benjamin Earl Nelson, 28. syyskuuta 1938 Henderson, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat – 30. huhtikuuta 2015) oli yhdysvaltalainen soul/R&amp;B-laulaja. Hänen kuuluisin hittinsä on ”Stand by Me”, jonka hän on esittänyt ja osittain sanoittanut. Se nousi musiikkilistoille vuosina 1961 ja 1986. Monet artistit ovat julkaisseet kappaleesta cover-versioita ja heistä kuuluisin lienee John Lennon.
Ben Nelson liittyi vuonna 1958 jäseneksi yhtyeeseen nimeltä The Five Crowns, jonka tyylilajina oli doo wop. Myöhemmin samana vuonna, The Driftersin manageri erotti kaikki yhtyeen jäsenet ja pyysi The Five Crownsin jäseniä heidän tilalleen, johon kaikki muut paitsi yksi suostuivat. Driftersin hittejä uudella kokoonpanolla olivat muun muassa ”There Goes My Baby”, ”Save the Last Dance for Me”, ”Dance With Me”, ”This Magic Moment”, ”I Count the Tears”, ja ”Lonely Winds”.
Erottuaan yhtyeestä 1960 Nelson lähti soolouralle ja otti taiteilijanimekseen Ben. E. Kingin. Hänen ensimmäinen soolohittinsä oli vuonna 1961 julkaistu ”Spanish Harlem”. Seuraava single ”Stand by Me” julkaistiin samana vuonna ja se oli suuri menestys. Listoille se nousi Kingin esittämänä vielä vuonna 1986, kun ensi-iltansa sai elokuva "Stand by Me – viimeinen kesä". Elokuva on nimetty kappaleen mukaan, joka toimii myös tunnusmusiikkina. Muita Kingin hittejä olivat muun muassa ”What is Soul?” ja ”Supernatural Thing, part 1”.
King on perustanut hyväntekeväisyysjärjestön nimeltä "Stand By Me Foundation".
Kingin ”Stand By Me” on muun muassa kuultu Timon ja Pumba (Leijonakuningas) -sarjoissa ja ”Save the Last Dance for Me” on muun muassa kuultu Älä kerro äidille -kulttisarjan 1. tuotantokauden jaksossa 122.
Barnsley

Barnsley on noin asukkaan kaupunki ja asukkaan metropolihallintopiiri "(metropolitan borough)" Etelä-Yorkshiren metropolikreivikunnassa Pohjois-Englannissa, 20 kilometriä Sheffieldistä pohjoiseen. Hallintopiiriin kuuluu Barnsleyn kaupungin lisäksi useita pienempiä kaupunkeja, kuten Cudworth, Darton, Wombwell ja Penistone, sekä maaseutua ja alue Penniineistä.
Kaupunki on mainittu jo "Domesday bookissa" 1086. Sen keskustassa vanhat rakennukset vuorottelevat 1960-luvun betonilaatikoiden kanssa. Kaupunki oli ennen merkittävä hiilikaivostoiminnan keskus, vaikka itse kaivokset sijaitsivat ympäryskunnissa. Viimeinen alueen kaivoksista suljettiin 1994. Seudun koulutusaste on alhainen ja työttömyys korkea – ylimmillään 1900-luvulla miesten työttömyysprosentti kävi yli kahdenkymmenen.
Hädän hetkellä

Hädän hetkellä () on Warner Bros. Televisionin tuottama Emmy-palkittu televisiosarja, jossa seurataan New Yorkin poliisien, palomiesten ja ensihoitajien elämää kuvitteellisessa 55. piirissä. Heidän työaikansa on 15–23, eli kaupungin työntekijöiden ”kolmas vuoro”. Poliisitalo ja paloasema ovat King Streetin ja Arthur Streetin kulmassa, tästä lempinimi ”Camelot”.
Yksittäisten yhden jakson tapahtumien lisäksi sarjassa seurataan pitkiä, jopa monen tuotantokauden mittaisia juonikuvioita. "Hädän hetkellä" sai kiitosta sen syyskuun 11. päivän terrori-iskujen tunteisiin vetoavasta ja rehellisestä käsittelystä (jakso 3.1 ”In Their Own Words”) – mutta sitä on myös joissakin piireissä syytetty liiallisesta yksityiskohtaisen väkivallan esittämisestä ja voimakkaasta kielenkäytöstä.
Sarjan luoja, tuottaja ja kirjoittaja on John Wells, jonka muita sarjoja ovat "West Wing" ja "Teho-osasto".
Sarjaa tehtiin kuusi tuotantokautta vuosina 1999–2005. Sen viimeinen jakso, ”Jäähyväiset Camelotille”, nähtiin Suomessa 20. syyskuuta 2007.
Vierailut ja kytkökset.
Rock-yhtye Kissin laulaja-basisti Gene Simmons vieraili muutamassa sarjan jaksossa vuonna 2004. Hän näytteli huumepomoa nimeltä Donald Mann. Molly Price, Jason Wiles, Kim Raver ja Amy Carlson esiintyivät sarjan ja "Teho-osaston" kaksiosaisessa yhteisjaksossa. Teho-osaston Sherry Stringfield esiintyi vastaavassa jaksossa "Hädän hetkellä" -sarjassa. Lisäksi Price, Anthony Ruivivar ja Yvonne Jung esiintyivät eräässä "Tartuntavaaran" jaksossa "Hädän hetkellä" -sarjan hahmoinaan. Jaksossa Faith tutki murhaa ja Carlos joutui sairaalaan oudon, tappavan taudin saaneena. Jakso oli jatkoa "Hädän hetkellä" -sarjan jaksolle.
Ensihoitajia sarjassa näyttelevät Anthony Ruivivar ja Yvonne Jung ovat oikeassa elämässä naimisissa. Heidän välilleen on kehitetty sarjassa rakkaussuhde. Monet sarjassa nähdyistä palomiehistä ovat newyorkilaisia palomiehiä myös oikeassa elämässä ja näyttelevät ”itseään”, kuten muun muassa Derek Kelly ja Bill Walsh. Syyskuun 11. päivän terrori-iskuja käsittelevässä erikoisjaksossa ”In Their Own Words” haastateltiin turmapaikalla olleiden palomiesten vaimoja. Myös Faith Yokasia sarjassa näyttelevää Molly Pricea haastateltiin jaksossa, sillä hän on naimisissa Derek Kellyn kanssa, joka oli kaikkien newyorkilaisten palomiesten tapaan turmapaikalla.
Enrique

Enrique on espanjalaissyntyisen laulaja Enrique Iglesiasin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1999. Tällä albumilla Iglesias nousi lopullisesti ympäri maailman tunnetuksi laulajaksi. Läpimurtoon vaikutti ehkä se, että albumi oli Iglesiasin ensimmäinen englanninkielinen.
Vähän ennen albumin tekoa Iglesias oli solminut levytyssopimuksen Interscopen kanssa. Tuolloin useat suuret levy-yhtiöt olivat käyneet kovaa kilpailua "Bailamos"-menestyskappaleensa ansiosta maineeseen nousseesta laulajasta. "Bailamos" julkaistiin myös tällä albumilla, vaikka se oli ollut jo edellisen "Cosas del Amor" -albumin erikoispainoksessa sekä "Wild Wild West" -elokuvan soundtrackilla. 
"Enrique" sisälsi muitakin suosikkeja. Singleinä julkaistiin "Bailamosin" lisäksi "Rhythm Divine", "Be with You", "You Are My #1", "Could I Have This Kiss Forever" (duetto Whitney Houstonin kanssa) ja "Sad Eyes", jonka alkuperäinen esittäjä on Iglesiaksen nuoruuden esikuva Bruce Springsteen. Albumilla oli myös espanjankielinen versio kyseisestä kappaleesta ("Mas Es Amar"). "Enrique"-albumi aloittikin Iglesiakselle nyt jo vakiintuneen tavan julkaista englanninkielisillä albumeillaan myös espanjankieliset versiot joistakin kappaleista. Tällä albumilla niitä edustavat "Ritmo Total" ("Rhythm Divine") ja "No Puedo Mas Sin Ti" ("I'm Your Man").
Albumista tehtiin hieman erilaisia versioita eri maiden markkinoille. Ensimmäiset 13 kappaletta olivat mukana kaikissa painoksissa, mutta niiden lisäksi Isossa-Britanniassa julkaistussa erikoispainoksessa oli mukana Fernando Garibayn tekemä remix-versio "Rhythm Divine" -kappaleesta ja Venäjällä julkaistussa erikoispainoksessa oli mukana "You're My #1" -kappale, jossa Iglesiaksen kanssa lauloi tataariartisti Alsu.
Albumi nousi heti Yhdysvaltojen Billboard 200 -listalle sijalle 32. Myöhemmin se ylitti Yhdysvalloissa platinalevyrajan. Eniten albumia ostettiin kuitenkin Kanadassa, jossa se myi nelinkertaisesti platinalevyn verran. Espanjassa levyä myytiin kolminkertaisesti platinalevyn verran, Saksassa, Italiassa, Norjassa ja Puolassa platinaan ja 28 maassa kultalevymyyntiin. Yhteensä maailmanlaajuinen myynti oli noin 6,5 miljoonaa kappaletta.
Bailamos

Bailamos on espanjalaislaulaja Enrique Iglesiaksen single albumilta "Enrique". Se oli Iglesiaksen läpimurtokappale ja saavutti ykkössijan Billboard Hot 100 -listalla.
Jo ennen albumijulkaisua kappale kuultiin Iglesiaksen "Cosas Del Amor" -levyn erikoispainoksessa ja Barry Sonnenfeldin elokuvan "Wild, Wild West" (1999) soundtrackillä. Kappaleesta tehty musiikkivideo sisältää kohtauksia elokuvasta.
Bolšoje Savinon lentoasema

Bolšoje Savino (; ) on Venäjällä Permin aluepiirissä 16 kilometriä Permistä lounaaseen sijaitseva kansainvälinen lentoasema. Lentokentän korkeus merenpinnasta on 123 metriä, ja sen kiitotien pituus on 3 206 metriä. Lentokenttä on paitsi siiviili-ilmailun myös vähäisessä sotilaskäytössä.
Henrik Dam

Carl Peter Henrik Dam (21. helmikuuta 1895 − 17. huhtikuuta 1976) oli tanskalainen biokemisti ja fysiologi. 
Hänelle myönnettiin yhdessä yhdysvaltalaisen Edward Adelbert Doisyn kanssa Nobelin lääketieteen palkinto 1943 K-vitamiinin löytämisestä.
Euroopan Kanoottiliitto

Euroopan Kanoottiliitto ( eli ECA) on melontalajien kattojärjestö Euroopassa. Sen alaisuuteen kuuluvat Euroopan kansalliset melontajärjestöt. Euroopan Kanoottiliitto on suurin maaosien kanoottiliitoista 35 jäsenmaallaan. ECA:n hallituksen puheenjohtajana toimii brittiläinen Albert Woods.
Historia.
Euroopan Kanoottiliitto perustettiin vuonna 1993 Italian Roomassa. Ensimmäisessä kokouksessa kirjoitettiin ECA:n säädökset. Kansainvälinen Kanoottiliitto hyväksyi sen toiminnan vuonna 1994 Acapulcon kaupungissa järjestetyssä kokouksessa Meksikossa. Huhtikuussa 1995 järjestetyssä toisessa ECA:n kokouksessa valittiin järjestön hallituksen jäsenet nelivuotiseen hallituskauteen.
Euroopan Kanoottiliitto on järjestänyt vuodesta 1994 lähtien Euroopan mestaruuskilpailut melkein kaikissa melontalajeissa. ECA järjestää myös seurojen Euroopan mestaruuskilpailut ja on laajentamassa sitä koskemaan kaikkia melontalajeja.
Dba

dba (dba Luftfahrtgesellschaft mbH) oli saksalainen halpalentoyhtiö. Se lensi kotimaan ja ulkomaan reittilentoja sekä charter-lentoja Eurooppaan ja Pohjois-Afrikkaan. Yhtiön kotikenttä oli Münchenin kansainvälinen lentoasema.
dba:n perusti brittiläinen lentoyhtiö British Airways nimellä Deutsche BA. Vuonna 2002 se solmi easyJetin kanssa sopimuksen yhtiön myynnistä, mutta easyJet jätti toteuttamatta osto-optionsa. Elokuussa 2006 Air Berlin osti yhtiön kokonaisuudessaan. dba lopetti toimintansa 30. marraskuuta 2008.
Laivasto.
dba käytti toimintansa aikana seuraavia konetyyppejä:
Jonathan Pryce

Jonathan Pryce (s. 1. kesäkuuta 1947 Holywell, Flintshire, Wales) on walesilaissyntyinen näyttelijä. Pryce, alkuperäiseltä nimeltään Jonathan Price, on esiintynyt niin musiikkikomedioissa kuin vakavissa draamoissakin.
Uran alku.
Hiilikaivostyöntekijän perheeseen syntynyt Pryce aloitti taideopinnot 16-vuotiaana. Hän opiskeli näyttelemistä Lontoon kuninkaallisessa akatemiassa (RADA) ja valmistuttuaan liittyi Liverpool Everyman Theatreen. Hän esitti eri näyttämöillä muun muassa William Shakespearen tekstejä. Vuonna 1977 Pryce voitti Tony Awardin Broadway-debyytistään näytelmässä Comedians.
Näyttämöltä elokuviin.
Pryce oli ensimmäisessä elokuvaroolissaan vuonna 1976, elokuvassa "Voyage of the Damned". Elokuvauraa vahvempana säilyi kuitenkin hänen uransa teatterissa. Vasta vuonna 1983 näyttelijä herätti varsinaista huomiota myös valkokankaalla Ray Bradburyn kirjaan perustuvan elokuvan "Something Wicked This Way Comes" herra Darkina. Kaksi vuotta myöhemmin hän esitti elokuvan "Brazil – tämän hetken tuolla puolen" pääosan, jonka ohjaaja Terry Gilliam oli kirjoittanut nimenomaan häntä varten. Pryce on nähty sen jälkeen myös muutamissa muissa Gilliamin elokuvissa.
Vuonna 1991 Jonathan Pryce sai toisen Tony Awardin roolistaan musikaalissa "Miss Saigon". Valkokankaalla hän on esiintynyt Andrew Lloyd Webberin musikaalin "Evita" filmatisoinnissa Juan Perónina. Vuonna 1997 Pryce esitti rikollista mediamoguli Elliot Carveria elokuvassa "Huominen ei koskaan kuole".
2000–luvulla Pryce näytteli Port Royalin kuvernööriä "Pirates of the Caribbean" -elokuvissa ja vuosina 2015–2016 hän esiintyi myös "Game of Thrones" -televisiosarjassa.
Ace Bailey

Irvine Wallace "Ace" Bailey (3. heinäkuuta 1903 Bracebridge, Ontario – 7. huhtikuuta 1992) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Hän oli Toronto Maple Leafs -jääkiekkojoukkueen tähtipelaaja vuosina 1926–1933.
Baileyn jääkiekkoura katkesi ottelussa Boston Bruinsia vastaan vuonna 1933, jolloin Bruinsin Eddie Shore taklasi Baileya selkään. Hän löi päänsä jäähän, menetti tajuntansa ja oli kuolla. Bailey kuitenkin selvisi ja kuntoutui loukkaantumisesta mutta ei pystynyt enää jatkamaan uraansa pelaajana. Aktiiviuransa jälkeen Bailey jatkoi kuitenkin Maple Leafs -organisaatiossa muun muassa valmentajana. 
Bailey pelasi 313 ottelua seitsemän ja puolen kauden aikana NHL:ssä tehden tehot 111+82=193. Baileyn pelinumero #6 oli ensimmäinen jäädytetty pelinumero NHL-joukkueiden historiassa.
Bailey valittiin Hockey Hall of Fameen vuonna 1975.
Pierre Christin

Pierre Christin (27. huhtikuuta 1938 Saint-Mandé – 3. lokakuuta 2024 Pariisi) oli ranskalainen sarjakuvien käsikirjoittaja ja kirjailija. Hänet tunnetaan erityisesti Jean-Claude Mézièresin kanssa tekemästään sarjakuvasta "Valerian ja Laureline" ("Valérian et Laureline"), joka kuuluu tieteisfiktion piiriin. Sitä on julkaistu ainakin 14 kielellä esimerkiksi Ranskassa, Pohjoismaissa, Italiassa, Saksassa ja Hollannissa.
Christin opiskeli ensin Sciences Po -korkeakoulussa ja sitten Sorbonnessa, mistä hän valmistui tohtoriksi vertailevasta kirjallisuudentutkimuksesta. Christin muutti Yhdysvaltoihin 1960-luvulla saatuaan paikan Utahin yliopiston ranskankielisen kirjallisuuden professorina. Salt Lake Cityssä hän kohtasi toisen maailmansodan vuosista asti tuntemansa Jean-Claude Mézièresin uudelleen.
Christin jatkoi opetusuraansa Ranskassa Bordeaux’n yliopistossa. Hän oli kuitenkin tehnyt jo Utahissa käsikirjoituksia Mézièresin muutamaan lyhyeen sarjakuvatarinaan. He myivät kertomuksensa Ranskassa "Pilote"-lehteen. Taiteilijoiden yhteistyö jatkui, ja vuonna 1967 sen hedelmänä syntyi Valérian-hahmo, jonka seikkailu "Les mauvais rêves" (”Pahat unet”) julkaistiin niin ikään "Pilote"-lehdessä. Suomessa tarina on julkaistu sarjakuva-albumissa "Pahat unet" (Jalava, 1991).
Christin teki sarjakuvakäsikirjoituksia myös Jacques Tardille, Boucqille ja Enki Bilalille. Nämä käsikirjoitukset eivät ole yhtä valoisia ja utopistisia kuin Mézièresin kanssa tehdyt, esimerkiksi Bilalille kirjoitettu teksti on tummasävyisempää.
Sarjakuvakäsikirjoitusten lisäksi Christin kirjoitti muutamia novellikokoelmia ja romaaneja. Niihin kuuluvat muun muassa "ZAC", "Rendez-Vous en ville" ja "L’Or du zinc". Hän laati myös käsikirjoitusta animoitua televisiosarjaa "Valérian et Laureline" varten.
Albumeja.
"Valerian ja Laureline" -sarjasta (suluissa alkuperäiset julkaisuvuodet). Sarjaa julkaistiin alkuaan nimellä "Avaruusagentti Valerianin seikkailuja" ("Valérian, agent spatio-temporel").
Suomeksi on julkaistu myös albumi "Surullinen planeetta" (2013), joka on kokoelma lyhyitä tarinoita vuosilta 1969–1970.
Enki Bilalin kanssa
André Juillardin kanssa "Lena"-sarjakuvia
Annie Goetzingerin kanssa "The Hardy Agency" -sarjakuvia
Giovanni Schiaparelli

Giovanni Virginio Schiaparelli (14. maaliskuuta 1835 – 4. heinäkuuta 1910) oli italialainen tähtitieteilijä. Hän opiskeli Torinon yliopistossa ja Berliinin observatoriossa ja työskenteli yli neljänkymmenen vuoden ajan Breran observatoriossa.
Schiaparelli tutki aurinkokuntaa, ja havainnoituaan Marsia hän laati planeetan kartan ja nimesi sen meret ja mantereet. Vuonna 1877 hän uskoi löytäneensä Marsin pinnalta pitkiä suoria muotoja, joita hän kutsui italiaksi nimellä ”canali” tarkoittaen kanaaleja. Käännösvirheen vuoksi niitä kuitenkin ryhdyttiin kutsumaan ”kanaviksi”, mikä johti kuvitelmiin Marsissa vaikuttavasta sivilisaatiosta. Muutama vuosikymmen myöhemmin Schiaparellin havainto todettiin joka tapauksessa optiseksi harhaksi.
Schiaparelli osoitti ensimmäisenä, että Perseidien ja Leonidien meteoriparvet liittyivät komeettoihin. Lisäksi hän löysi pikkuplaneetta Hesperian 26. huhtikuuta 1861.
Vuonna 2016 ESA laukaisi Schiaparellin mukaan nimetyn Schiaparelli-luotaimen kohti Marsia.
Harha-askel (vuoden 1935 elokuva)

Harha-askel ("Escapade") on Robert Z. Leonardin ohjaama mustavalkoinen elokuva vuodelta 1935. 
Elokuva kertoo 1900-luvun alun Wienistä fiktiivisen tarinan skandaalista joka syntyy Paul Harrandtin, joka on tunnettu kapellimestari, morsiammen Anitan sisko Gerta lainaa tämän arvonnasta voittamaa muhvia ja poseeraa sen kanssa Fritzille, taiteilijalle joka maalaa hänestä taulun jossa hänellä on naamio kasvoillaan ja vain muhvi asunaan. Paikallinen sanomalehti julkaiseen kuvan taulusta ja kertoo siinä olevan naamioidun mallin olevan Anita. Syntyy skandaali kun ihmiset alkavat epäillä Anitalla ja Frizillä olevan suhteen.
Näyttelijät.
Lähde:
Charles-Marie Widor

Charles-Marie Jean Albert Widor (21. helmikuuta 1844 – 12. maaliskuuta 1937) oli ranskalainen säveltäjä, urkuri ja musiikinopettaja.
Elämäkerta.
Charles-Marie Widor syntyi Lyonissa ja aloitti musiikinopintonsa urkuri-isänsä johdolla. Ranskalainen urkujenrakentaja Aristide Cavaillé-Coll tunsi perheen ja onnistui hankkimaan nuorelle Widorille opetusta Brysselissä. Hänelle opetti urkutekniikkaa Jacques-Nicolas Lemmens ja sävellystä François-Joseph Fétis. 
Widor sai vuonna 1870 Cavaillé-Collin, Charles Gounod'n ja Camille Saint-Saënsin suosituksesta paikan Saint-Sulpice-kirkon urkurina Pariisissa. Hän hoiti virkaa lähes 64 vuotta. Vuonna 1890 Widorista tuli urkujensoiton ja vuonna 1896 sävellyksen professori Pariisin konservatoriossa. Hänen oppilaitaan olivat muiden muassa Darius Milhaud, Marcel Dupré ja Edgard Varèse. Widor kuoli Pariisissa vuonna 1937.
Widorin tuotantoon kuuluu muun muassa suuri määrä urkumusiikkia, neljä oopperaa ja baletti, orkesteri-, kamari- ja pianoteoksia. Hän antoi ensimmäisenä säveltäjänä maailmassa kymmenelle urkuteokselleen nimen "urkusinfonia".
Urkusinfonia oli erityisesti ranskalaisten romantiikan ajan säveltäjien suosima muoto. Ensimmäinen merkittävä urkusinfoniaksi katsottava teos oli César Franckin "Grande pièce symphonique" (Suuri sinfoninen kappale). Alexandre Guilmantin urkusonaatit ovat tavallaan myös osa urkusinfonista perinnettä. Widorin ohella hänen oppilaansa, Pariisin Notre-Damen urkuri Louis Vierne on kuudella urkusinfoniallaan merkittävin teostyypin edustaja. Niin ikään urkusinfonioita ovat säveltäneet Marcel Dupré, Widorin seuraaja Saint-Sulpicen urkuparvella, Léonce de Saint-Martin, joka puolestaan seurasi Vierneä Notre-Damessa, Augustin Barié ja Jean Langlais.
Widorin ensimmäinen urkusinfonia muistuttaa enemmän sarjaa kuin sinfoniaa. Se sisältää seitsemän osaa, joista ensimmäinen on Preludi ja viimeinen muodoltaan joskaan ei nimeltään Fuuga. Välissä on varsin vaihtelevaa musiikkia. Viides osa on mahtipontinen "Marche pontificale". Tunnetuin ja eniten esitetty on Widorin viides urkusinfonia, etenkin sen viimeinen osa Toccata. Numeroimattomille yhdeksännelle ja kymmenennelle urkusinfonialle säveltäjä on antanut nimet "Symphonie gothique" (Goottilainen sinfonia) ja "Symphonie romane" (Romaaninen sinfonia). Goottilaisessa sinfoniassa kuullaan gregoriaanista hymniä "Puer natus est" ja Romaanisen sinfonian kantava teema on hymni "Haec dies". 
Viimeisen urkusinfoniansa Widor sävelsi jo vuonna 1900, mutta palasi soolourkuteosten pariin vuonna 1926 teoksella "Suite latine" (Latinalainen sarja), joka on eräänlainen suuren sinfoniasarjan epilogi. Latinalaiseen sarjaan sisältyvät niin ikään gregoriaanisiin teemoihin perustuvat osat "Beatus vir", "Ave maris stella" ja "Lauda Sion". 
Soolourkusinfonioiden lisäksi Widorin "3. sinfonia" ja numeroimaton "Sinfonia sacra" on sävelletty uruille ja orkesterille.
Marcel Dupré

Marcel Jean Jules Dupré (3. toukokuuta 1886 Rouen, Ranska – 30. toukokuuta 1971 Meudon, Ranska) oli ranskalainen urkuri, pianisti, säveltäjä ja musiikinopettaja.
Elämä.
Marcel Dupré pääsi vuonna 1904 Pariisin konservatorioon. Häntä opettivat Charles-Marie Widor, Alexandre Guilmant, Louis Vierne ja Louis Diémer. Vuonna 1914 Dupré voitti Prix de Romen kantaatillaan "Psyché". Vuonna 1926 hän pääsi urkujensoiton ja improvisaation professoriksi Pariisin konservatorioon. 
Dupré tuli tunnetuksi yli 2 000 urkuresitaalistaan, jotka hän piti eri puolilla Eurooppaa, Yhdysvaltoja ja Australiaa. Hän esitti muun muassa Johann Sebastian Bachin koko urkutuotannon. Vuosina 1934–1971 Dupré toimi Pariisissa Saint-Sulpicen kirkon pääurkurina Widorin jälkeen oltuaan sitä ennen jo pitkään tämän assistenttina. Vuosina 1947–1954 hän johti Conservatoire Américainea, ja vuonna 1954 hän seurasi Claude Delvincourtia Pariisin konservatorion johtajana. Hän luopui virastaan 1956.
Marcel Dupré sävelsi kaikkiaan 65 opusta musiikkia. Useat hänen teoksensa on sävelletty soolouruille. Dupré opetti muun muassa Jehan Alainia, Marie-Claire Alainia, Pierre Cochereauta, Jeanne Demessieux’tä, Rolande Falcinellia, Jean Guillouta, Jean Langlais’ta ja Olivier Messiaenia. Hän myös kirjoitti lukuisia musiikkiaiheisia tutkielmia.
Tornimäki

Tornimäki on Saimaan rannalla sijaitseva laskettelukeskus noin seitsemän kilometriä Mikkelistä Anttolan suuntaan. Tornimäellä on viisi rinnettä, joista neljä on valaistuja. Korkeus on 60 metriä ja pisin rinne noin 600 metriä. Käytettävissä kolme hissiä: ankkuri-, teleskooppi- ja naruhissi. Lisäksi alueelta löytyy välinevuokraamo / lipunmyynti, kahvila ravintola anniskeluoikeuksin, WC:t, ensiapu, suksihuolto ja myymälä. Yrityksellä ei ole majoituspalveluja eikä karavaanaripaikkoja. Alueella on runsaasti kuntoilureitistöjä. Kaupungissa sijaitsee useita majoitusliikkeitä. Yrittäjä vaihtui keskuksessa kaudelle 2020-21, jonka jälkeen toiminta lähti uuteen nousuun.
Aiheesta muualla.
Tornimäki
Kämp Galleria

Kämp Galleria (ent. Galleria Esplanad) on kauppakeskus Helsingin ydinkeskustassa, Kluuvin kaupunginosassa. Se rajautuu kahden kävelykadun, Kluuvikadun ja Mikonkadun sekä Aleksanterinkadun ja Pohjoisesplanadin väliseen Antiloopin kortteliin. Kämp Galleriassa on yli 50 erikoisliikettä sekä ravintoloita ja palveluja. Kauppakeskuksen omistaa Ilmarinen ja sitä on vuodesta 2014 hallinnoinut Ovenia-yritysryhmään kuuluva Realprojekti Oy.
Kauppakeskus avattiin vuonna 1999 nimellä "Kämp Galleria" samassa korttelissa toimivan Hotelli Kämpin mukaan. Uusi nimi Galleria Esplanad otettiin käyttöön lokakuussa 2012, mutta vaihdettiin takaisin alkuperäiseksi syksyllä 2018.
Historiaa.
Kämp Galleria avattiin yleisölle hieman ennen uudistettua Kämp-hotellia 15. huhtikuuta 1999 korttelin noin 300 miljoonaa markkaa maksaneen saneerauksen jälkeen. Kiinteistön omistajana oli tuolloin Merita-Nordbankenin kiinteistösijoitusyhtiö Aleksia. Alkuvaiheessa Kämp Gallerian 11 500 neliömetrin tiloihin asettui 47 liikettä, joista suurimpia olivat Hennes &amp; Mauritz, Marimekko, Skanno ja Café Strindberg. Kämp Galleriaan perustivat ensimmäisen Suomen-myymälänsä muun muassa Lacoste, Life, Mexx ja Bang &amp; Olufsen. Kämp Galleria oli puolet pienempi kuin silloinen Forum ja pyrki valtaamaan markkinoita tyylikkyydellään ja valikoiduilla merkkiliikkeillä. Kämp Gallerian kävijämääräodotus oli alkuvaiheessa 10 000–15 000 asiakasta päivässä. Kauppiasyhdistystä johti Marimekon tuolloinen omistaja Kirsti Paakkanen.
Vuonna 2007 Kämp Gallerian konseptia ja tiloja uudistettiin. Vuodesta 2010 alkaen Kämp Galleria pyrki profiloitumaan uudelleen vähemmän luksushenkiseksi. 2010-luvun alun muutostöiden tieltä Marimekko ja Café Strindberg joutuivat muuttamaan tilapäisesti muualle. Vuonna 2012 uudeksi nimeksi otettiin Galleria Esplanad. Kauppakeskuksen nimi vaihdettiin takaisin Kämp Galleriaksi vuonna 2018.
Vuosina 2011–2014 kauppakeskusta hallinnoi ostoskeskuksiin erikoistunut kiinteistösijoitusyhtiö Citycon, kunnes hallinnointi siirtyi Ovenia-ryhmän Realprojekti Oy:lle kesällä 2014 samalla, kun kiinteistön omistus siirtyi kokonaan Ilmariselle.
Nicky Butt

Nicholas ”Nicky” Butt (s. 21. tammikuuta 1975 Gorton, Manchester) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelasi ammattilaisena 1993–2011. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Butt aloitti ammattilaisuransa vuonna 1992 Manchester Unitedin nuorisojoukkueessa, hyvien esitysten ansiosta hän pääsi edustusjoukkueeseen vuonna 1993. Butt kuului Manchesterin vakiokokoonpanoon, kun United voitti kuusi liigamestaruutta (1996, 1997, 1999, 2000, 2001, 2003), kolme kertaa FA Cupin (1996, 1999 &amp; 2004) ja Mestarien liigan (1999). 
Vuonna 2004 Butt myytiin Newcastle Unitediin. Kauden 2005–2006 hän pelasi lainalla Birmingham Cityssä. Uransa päätteeksi hän edusti hongkongilaista South China AA:ta kaudella 2010–2011.
Englannin jalkapallomaajoukkueessa Butt esiintyi 39 kertaa ja edusti maataan vuoden 2002 MM-kisoissa ja EM-kisoissa vuonna 2004.
&lt;br clear="all"&gt;
Meri-Tuuli Väntsi

Meri-Tuuli Väntsi (o.s. Lindström, s. 8. elokuuta 1980 Lissabon) on suomalainen juontaja ja ruokakirjailija. MoonTV:llä hän juonsi kolmen vuoden ajan etupäässä konemusiikki-, festari-, ja ruokaohjelmia. Vuodesta 2003 hän juonsi Ylellä Top40-ohjelmaa.
Väntsillä oli vuosina 2006–2011 catering-alan yritys Elokuvamuonitus Nakki Oy.
Yksityiselämä.
Väntsillä on puolisonsa Jaakko Väntsin kanssa vuosina 2016 ja 2020 syntyneet pojat.
Köykkyrin virkistysalue

Köykkyrin virkistysalue sijaitsee Kempeleen kunnassa Honkasen asuinalueella. Köykkyrissä on mahdollista harrastaa monipuolista liikuntaa ympäri vuoden, esimerkiksi maastopyöräilyä, frisbeegolfia, beach vollaeyta ja maastojuoksua. Köykkyristä löytyy myös Oulun seudun pisimmät kuntoportaat, joissa askelmia on 150. Talvisin Köykkyrissä toimii hiihtokeskus, joka tunnetaan myös Suomen pienimpänä laskettelukeskuksena. Talvisin alueella on valaistua latureitistöä noin 12 kilometriä. Laskettelukeskuksessa on yksi valaistu korkeudeltana 25 metriä ja pituudeltaan 135 metriä pitkä päärinne, sompahissi ja snowpark sekä vieressä alamäkiluistelurata.
Köykkyrin laskettelukeskus valmistui 1990-luvun lopulla ohitustien täyttömaan avulla. Köykkyrin laskettelukeskusta ylläpitävät yhteistyössä Kempeleen kunta ja urheiluseura Kempeleen Pyrintö. Kunta vastaa Köykkyrin lumetuksesta ja rinteen kunnossapidosta.
Köykkyrissä sijaitsee myös Kempeleen Pyrinnön ylläpitämä urheilutalo, jonka yhteydessä toimii kahvio.
Sendai

Sendai () on Miyagin prefektuurin pääkaupunki ja samalla Tōhokun seudun suurin kaupunki Japanissa. Siellä on 1 071 383 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 785,85 neliökilometriä. Daimio Date Masamune perusti Sendain vuonna 1600. Kaupunki on tunnettu myös lempinimellään ”puiden kaupunki”. Se on valittu yhdeksi Japanin virallisista suurkaupungeista.
Maanjäristys ja sitä seurannut tsunami aiheuttivat kaupungissa laajaa tuhoa maaliskuussa 2011.
Sendaissa on lämpimintä elokuussa, jolloin päivän keskilämpötila on 21–28 °C. Viileintä on tammikuussa, jolloin päivän keskilämpötila on −2–5 °C. Sadetta saadaan ympäri vuoden, mutta eniten sataa kesäkuusta syyskuuhun. Vuosittainen sadanta on noin 1 250 millimetriä.
Aluejako.
Sendai jakautuu viiteen suuralueeseen. Niistä asukasluvultaan ja pinta-alaltaan suurin on Aoba-ku, johon kuuluu kaupungin ydinalue.
Vanhamäki

Vanhamäki on kylä Mikkelissä Etelä-Savossa. Kylä sijaitsee Puulaveden läheisyydessä, linnuntietä noin 22 kilometriä Mikkelin torilta luoteeseen. 
Asukasluku on alle 200 henkeä, mutta mökkiläisiä on moninkertaisesti. Kylä on Mikkelin vanhimpia asutuspaikkoja. Alue on Mikkelin seudun korkeimpia, mm. kylän keskellä oleva Ollanmäki (noin 187 metriä merenpinnasta) yltää yli 40 metriä Mikkelin Naisvuoren tornin ylitse.
Vanhamäen lakkautettua koulua on käytetty kyläläisten kokoontumispaikkana.
Antilooppi (kortteli)

Antilooppi on kortteli Helsingin Kluuvin kaupunginosassa. Kuten useat muutkin vanhat Helsingin korttelit, se on nimetty 1800-luvulla eksoottisen eläimen (antilooppi) mukaan.
Antilooppi-kortteli rajoittuu Pohjoisesplanadin puolella Esplanadin puistoon, Mikonkadun puolella Gaselli-kortteliin, Aleksanterinkadun puolella Hamsteri-kortteliin ja Kluuvikadun puolella Yksisarvisen kortteliin.
Hotelli Kämp ja kauppakeskus Kämp Galleria sijaitsevat Antilooppi-korttelissa.
Formigine

Formigine on kaupunki Modenan maakunnassa Emilia-Romagnan alueella Italiassa. Sen pinta-ala on 47 km² ja asukasluku runsaat 30 000.
Historia.
Formigine on syntynyt vuonna 1201 rakennetun linnan ympärille, johon on kasvanut kylä. Linnan rakensi Modenan herttuakunta suojautuakseen Regio Emiliaa vastaan. Vuonna 1395 Niccolò III d'Este luovutti sen Carpin lordille, Marco Piolle.