tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Saramo

Saramo on kylä Nurmeksen kaupungin pohjoisosassa, vajaat 25 kilometriä Nurmeksen keskustasta. Kylässä on vajaat sata taloutta ja asukkaita noin 120. Kylän läpi virtaa Saramojoki. Monimuotoinen Saramojoki muodostaa yhdessä alueen vaarojen kanssa perinteisen pohjoiskarjalaisen kylämaiseman.
Vuonna 2020 uutisoitiin päätöksestä pyrkiä kunnostamaan Saramojoki seuraavien vuosien aikana virtaavan veden kaloille, kuten Vuoksen vesistöalueen erittäin uhanalaiselle järvitaimenelle sekä harjukselle sopivaksi. Esimerkiksi Louhikosken voimalaitos puretaan, ja kaloille luodaan lisääntymiskarikoita. Saramojoella on myös melontareitti (I–III kategorian osuuksia, lisäksi ohitettava Louhikoski (IV–V). Nelisen kilometriä Saramon kyläkeskuksesta jokivartta ylöspäin sijaitsee Leipikosken laavu. Lisäksi luontokohteisiin kuuluu Suojärven lintujärvi lintutorneineen ja laavuineen. Pohjois-Karjalan moottorikelkkareitteihin kuuluu Saramolta Kuhmoon johtava reitti. Saramon seudulla on ollut 60 kilometriä pitkä, Mujejärven ja Peurajärven retkeilykalastusalueen kautta kulkenut Saramon jotos -retkeilyreitti. Reittiä ei kuitenkaan enää ylläpidetä, joten sen kunto on heikentynyt.
Kylällä toimii Saramon kylätoimikunta. Kylällä on rakennettu esimerkiksi kota kylätoiminnan käyttöön. 
Tunnettuihin saramolaisiin ovat kuuluneet talonpoika ja keksijä Petter Viiliäinen (1767–1834), maaherra ja moninkertainen ministeri Esa Timonen (1925–2015) ja kirjailija Matti Pulkkinen (1944–2011).
Saramo (täsmennyssivu)

Saramo voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Saramo on myös sukunimi. Tunnettu nimen kantaja on:
Romanian lippu

Romanian lippu on Romanian kansallistunnus yhdessä vaakunan ja kansallislaulun kanssa. Lipun on Ranskan lipun mukainen trikolori, jossa on vierekkäin sininen, keltainen ja punainen pystypalkki. Palkkien sanotaan kuvastavan kolmea Romanian aluetta; Valakiaa, Transilvaniaa ja Moldaviaa. Maramureș ei ole raitana edustettuna, sillä sen katsotaan usein kuuluvan itäiseen Transilvaniaan. Yleensä Romanian lipussa on ollut keskellä maan kulloinenkin vaakuna, mutta vuonna 1989 kommunistivallan kaatuessa vallankumouksellisilla ei ollutkaan vaakunaa, joten heidän tunnuksenaan olikin reikä lipun keskellä, minkä vaikutuksesta Romanian lipusta tuli vaakunaton. Virallisesti nykyinen vaakunaton lippu otettiin 27. joulukuuta 1989 kommunistivallan kaaduttua. Käyttöönotossa lipusta poistettiin Romanian kansantasavallan vaakuna.
Romanian lippu muistuttaa suuresti Tšadin lippua, mutta sininen raita on Romanian lipussa hiukan vaaleampi.
De Smet

De Smet [di 'smɛt] on kaupunki Etelä-Dakotan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuoden väestönlaskennan mukaan kaupungin asukasluku oli 1 164. De Smet on Kingsburyn piirikunnan keskus. Kaupunki on nimetty 1800-luvulla eläneen jesuiittalähetyssaarnaaja Pierre-Jean DeSmetin mukaan. De Smetissä on syntynyt muun muassa kirjailija Rose Wilder Lane.
Maantiede.
Kaupungin pinta-ala on 3,0 km² (1,158 neliömailia). Kaupungin alueella ei ole vesialueita.. Kaupungin postinumero on 57231.
Demografia.
Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan kaupungissa on 1 164 asukasta, 524 taloutta ja 300 perhettä. Asukastiheys on 424 ihmistä/km². Kaupungissa on 582 asuntoa, ja asuntotiheys on 212 asuntoa/km². Asukkaista 98,37 % on valkoihoisia, 0,95 % alkuperäiskansoihin kuuluvia ja 0,09 % aasialaista syntyperää olevia.
Kaupungin 524 taloudesta 24,8 % on sellaisia, joissa asuu vähintään yksi alle 18-vuotias. 50 % talouksista on avioparien muodostamia lapsettomia talouksia, 3,2 % yksinhuoltajia, sekä 42,7 % talouksia, joiden jäsenet eivät kuulu samaan perheeseen. 39,3 % talouksista on yhden hengen talouksia, ja talouksista 24,2 % on sellaisia, joissa asuu vähintään yksi yli 65-vuotias. Keskimääräinen ruokakunnan koko on 2,09 henkeä ja keskimääräinen perheen koko on 2,80 henkeä.
Ikäjakauma.
Kaupungin asukkaiden iän mediaani on 47 vuotta.
Jokaista 100:aa naista kohti kaupungissa on 89 miestä. Jokaista 100:aa yli 18-vuotiasta naista kohti on 87 miestä.
Kaupungin talouksien vuotuisten tulojen mediaani on 27 760 dollaria. Miesten tulojen mediaani on 24 722 USD, naisten tulojen ollessa 20 417 dollaria. Tulojen keskiarvo kaikkien asukkaiden kesken jaettuna on 15 372 dollaria. Köyhyysrajan alapuolella elää 11,1 % asukkaista ja 7,3 % perheistä. 7,1 % alle 18-vuotiaista ja 18,3 % yli 65-vuotiaista elää köyhyysrajan alapuolella.
Nähtävyydet.
De Smet on Laura Ingalls Wilderin "Pieni talo preerialla" –kirjoissa esiintyvä "Pieni kaupunki preerialla". Hänen vanhempansa Charles ja Caroline Ingalls asuivat De Smetissä vuodesta 1879 aina kuolemaansa saakka. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat Ingallsien uudisraivaajapalsta sekä rautatien maanmittareiden talo ("Surveyors' House"), jossa perhe asui yhden talven.
Pitkämäki

Pitkämäki () on kaupunginosa Turussa. Se sijaitsee kaupungin keskustasta luoteeseen ja kuuluu osittain sekä keskustan, Kuninkojan sekä Naantalintien suuralueeseen. Pitkämäki on ainoa Turun kaupunginosa, jonka osa-alueita kuuluu kolmeen eri suuralueeseen. Pitkämäkeen kuuluvat muun muassa Suikkilan ja Muhkurin asuinalueet.
Pitkämäen väkiluku on 2 793 (2007). Asukkaista 13,17 % on alle 15-vuotiaita, ja 23,11 % on yli 65. Äidinkielenään suomea puhuu 93,66 % asukkaista, ruotsia 5,02 % ja muita kieliä 1,32 %.
Pitkämäessä sijaitsee ostoskeskus Manhattan. Sitä vastapäätä Naantalin pikatien toisella puolella toimi 1990-luvun alusta 2010-luvun puoleenväliin Turun postikeskus, joka on nyt enimmäkseen muiden logistiikkayritysten käytössä. Pitkänmäen kaakkoiskulmassa, kohdassa missä Naantalin pikatie nykyisin jakautuu radan ali kulkeviksi Koulu- ja Puistokaduksi, toimi 1900-luvulla OTK:n elintarviketeollisuuteen kuulunut kalayritys Kontio &amp; Kontio. Sen tontti on nyt osa VR:n varikkoaluetta. Pitkämäen suurin teollisuuslaitos, vuonna 1874 perustettu Pukkilan kaakelitehdas lopetti toimintansa vuonna 2015, ja alueen ostanut kiinteistöneuvos Heikki Vaiste kaavailee sinne nyt asuntorakentamista. Pukkilan kaakelitehtaan vieressä toimii myös valtakunnallinen pienvarastoja vuokraava yritys Cityvarasto.
Merikosken lukio

Merikosken lukio oli yleislukio Oulussa. Lukio toimi Tuirassa samassa rakennuksessa Merikosken yläasteen kanssa. Merikosken lukio siirtyi Oulun kaupungin päätöksellä vuonna 2021 Raksilaan OAMK:n entiseen kampukseen, joka peruskorjattiin 7,847 miljoonalla eurolla. 
Historiaa.
Vielä toisen maailmansodan päätyttyä kaikki Oulun oppikoulut sijaitsivat kaupungin keskustassa. Tuiran yhteiskoulun kannatusyhdistys sai luvan keskikoulun perustamiseen 1947 ja toiminta alkoi saman vuoden syksyllä Raatin saaren entisessä suojeluskuntatalossa (nykyinen Raatin nuorisotalo). Toisena lukuvuonna käyttöön saatiin Aleksanterin kansakoulun rakennus keskustassa.
Koulun entinen rakennus valmistui vuonna 1955. Koulu sai luvan laajentua 8-luokkaiseksi vuoden 1957 keväällä, ja samalla koulun nimi muutettiin Tuiran yhteiskouluksi. Ylioppilastutkinto-oikeuden koulu sai tammikuussa 1959 ja ensimmäiset ylioppilaat kirjoittivat keväällä 1960.
Toiminta yksityisenä kouluna päättyi 31. heinäkuuta 1974, kun koulu kunnallistettiin. Uudessa koulujärjestelmässä vanhasta keskikouluasteesta tuli Merikosken yläaste ja lukiosta Merikosken lukio.
Vuonna 2016 Oulun kaupunginvaltuusto teki päätöksen yhdistää Merikosken ja Pateniemen lukiot ja siirtää lukio-opetus Raksilaan OAMK:n entiseen liiketalouden kampukseen. Kaupunki osti rakennuksen Oulun seudun koulutuskuntayhtymältä ja toteutti siihen tarvittavat peruskorjaukset 2018–2021. Oulun Lyseon lukio toimi tilapäisesti merikosken lukion kanssa samassa rakennuksessa vuoteen 2023 asti. Pateniemen lukio siirtyi Raksilaan elokuussa 2023, jolloin koulut yhdistyivät ja muodostivat Raksilan lukion.
Irma Rosnell

Irma Maria Rosnell (20. helmikuuta 1927 Pori − 19. helmikuuta 2022 Pori) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SKDL:n ja Devan kansanedustajana vuosina 1954–1987. Vähemmistökommunisteihin lukeutunut Rosnell on Suomen neljänneksi pitkäaikaisin naiskansanedustaja, joka oli edustajana 34 valtiopäivillä.
Elämä ja ura.
Irma Rosnellin vanhemmat olivat muurari Arvo Rosnell ja ompelija Tyyne Rosnell, jotka olivat myös SKP:n aktiiveja. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Porin suomalaisesta yhteislyseosta 1947 ja valmistui valtiotieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1951. Vuodesta 1952 lähtien Rosnell työskenteli Työväen sivistysliiton opintosihteerinä, kunnes hänet valittiin kansanedustajaksi vuonna 1954 Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Presidentin valitsijamiehenä Rosnell oli vuosina 1956, 1962, 1968, 1978 ja 1982. Hän oli myös Porin kaupunginvaltuuston jäsen.
SKP:n hajaannuksen jälkeen Rosnell kuului vähemmistökommunisteihin, minkä vuoksi häntä yritettiin jo 1970-luvulla saada pois SKDL:n ehdokaslistoilta. Vuosien 1972 ja 1975 eduskuntavaaleissa Rosnell sai kuitenkin yli 10 000 ääntä. Vuonna 1972 hän hävisi sosialidemokraattien Margit Eskmanille 350:llä äänellä, mutta oli kolme vuotta myöhemmin vaalipiirinsä ääniharava.
Huhtikuussa 1986 Rosnell oli mukana perustamassa Demokraattista Vaihtoehtoa. Kun vähemmistökommunistit erotettiin kesäkuussa SKDL:n eduskuntaryhmästä, siirtyivät he omaan eduskuntaryhmäänsa, jonka johtokolmikon Rosnell muodosti yhdessä Ensio Laineen ja Mikko Kuopan kanssa. Rosnellin oli tarkoitus jättää eduskunta keväällä 1987, mutta puolueen hajottua hän päätti lähteä Devan ehdokkaaksi vielä saman kevään eduskuntavaaleihin. Rosnell sai 2 391 ääntä eikä tullut valituksi. Myöhemmin hän oli mukana SKPy:n ja sen seuraajaksi 1994 perustetun SKP:n toiminnassa 2000-luvulle saakka. Rosnell oli muun muassa n taloudenhoitaja kevääseen 2007 asti.
Vuonna 1996 antamassaan haastattelussa Rosnell piti feminismiä pinnallisena tapana käsitellä naisasiaa. Hänen mukaansa se kätkee alleen todelliset epäkohdat. Hän kertoi ihailevansa Urho Kekkosta, jota äänesti vuoden 1956 presidentinvaalien ratkaisevalla kierroksella.
Amon Amarth

Amon Amarth on ruotsalainen metallimusiikin yhtye. Yhtye on perustettu vuonna 1988 nimellä Scum, joka vaihtui vuonna 1992. Yhtyeen tyylilaji on melodinen death metal.
Yhtyeen sanoitukset ovat saaneet vaikutteita skandinaavisesta mytologiasta.
Historia.
Yhtye perustettiin vuonna 1988 nimellä Scum, jolloin kokoonpanossa olivat Paul Mäkitalo (laulu), Olavi Mikkonen (kitara), Petri Tarvainen (bassokitara) ja Vesa Meriläinen (rytmikitara). Neljä vuotta myöhemmin kokoonpanossa olivat Johan Hegg (laulu), Mikkonen ja Anders Hansson (kitarat), Ted Lundström (bassokitara) ja Niko Kaukinen (rummut). Nimi vaihtui Amon Amarthiksi, joka on sindarininkielinen nimitys J. R. R. Tolkienin teoksissa esiintyvälle Tuomiovuorelle. Ensimmäinen albumi "Once Sent from the Golden Hall" julkaistiin vuonna 1998.
Pohjola (Turku)

Pohjola () on kaupunginosa Turun keskustassa. Se sijaitsee keskustan pohjoisosassa Ratapihankadun ja Kähärin välissä ja kuuluu Länsikeskuksen suuralueeseen. Turun päärautatieasema sijaitsee alueella.
Pohjolan väkiluku on 1 601 (2007). Asukkaista 12,62 % on alle 15-vuotiaita, ja 13,77 % on yli 65. Äidinkielenään suomea puhuu 94,26 % asukkaista, ruotsia 3,76 % ja muita kieliä 1,98 %.
Historia.
Pohjola oli pitkään suurelta osin asuttamatonta, ja osa siitä oli viljelyskäytössä. Alueelle rakennettiin 1800-luvun lopulla Turun rautatieasema ja pääratapiha.
Kaupunginosa oli vuoden 1944 alueliitokseen saakka Turun pohjoisraja, ja sitä kutsuttiinkin "pohjoiseksi takamaaksi". Yrjänänkadun seudulle alkoi tulla asutusta 1800-luvun lopulla.
Pohjoista takamaata, jota nyt alettiin kutsua Pohjolaksi, ryhdyttiin jakamaan omakotitonteiksi vuodesta 1910 alkaen. Rakentaminen pääsi varsinaisesti käyntiin 1930-luvulla. Ensimmäiset kerrostalot Pohjolaan rakennettiin 1930- ja 1940-lukujen vaihteessa, mutta varsinaisesti rakentaminen pääsi liikkeelle vasta "Juhannuskukkulan" asuinkerrostalojen myötä 1950-luvun lopulla.
Ratapiha-alueen läpi valmistui vuonna 1963 kävelysilta, joka toteutettiin kaupungin ja Valtionrautateiden yhteistyönä. Alue oli aiemmin myös merkittävässä pienteollisuuskäytössä, ja vanhimmat teollisuusrakennukset rakennettiinkin jo 1900-luvun alussa. Nämä purettiin 2000-vuosikymmenen loppupuolella, minkä jälkeen alueelle rakennettiin "Veturipuiston" kerrostaloalue.
Rakennettu ympäristö.
Pohjolaa halkovat itä-länsisuunnassa Turun ratapiha ja "Köydenpunojankatu". Idässä se rajoittuu Satakunnantiehen ja lännessä Koulukatuun. Köydenpunojankadun itäosaa reunustaa puurivi.
Alueen pohjoisosassa sijaitsee Pohjolan pientalovaltainen puutaloalue, joka rajoittuu Kähäriin. Pientaloalueen koillispuolella sijaitsee Juhannuskukkulan asuinkerrosalue, vesitorni ja ammattioppilaitos. Köydenpunojankatu muuttuu alueen itäosassa "Yrjänänkaduksi". Siellä on omakotitaloja, matalia kerrostaloja ja grillikioski.
Keskellä sijaitsee Turun pääratapiha ja konepaja-alue, joka toimii nykyään Logomo-kulttuurikeskuksena. Ratapihan ylittää Humalistonkadun päästä Köydenpunojankadulle ulottuva kuusi metriä korkea jalankulkusilta. Lähellä on myös rautatieläisille aikoinaan rakennettuja asuinkerrostaloja. Pohjolan länsiosassa taas sijaitsee VR:n vanha tavara-asema. Alue on ollut aiemmin merkittävässä pienteollisuuskäytössä, ja se tunnettiin Kaunen lasiliikkeen mukaan "Kaunen kulmana". Teollisuuslaitosten ja osan ratapihasta tilalla on nykyään kerrostaloalue ja ABC-liikennemyymälä.
Raunistula

Raunistula on kaupunginosa Turussa. Se sijaitsee kaupungin keskustasta pohjoiseen ja kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulan ja osittain Länsikeskuksen suuralueeseen. Raunistulasta suurin osa on omakoti- ja rivitaloaluetta, ja jäljellä olevaa teollisuusaluetta on kehitetty asuinalueeksi. Alueen suurin maamerkki oli pitkään Hankkijan 1910 rakennuttama Raunistulan rehutehdas. Rakennus purettiin vuonna 2010.
Historia.
Raunistulan kylä.
Raunistulan kaupunginosa on saanut nimensä entisen Maarian kunnan alueella sijainneelta Raunistulan kylältä. Raunistulan alue on ollut asuttu jo varhain: kylään kiinteästi liittyneestä Virusmäen kylästä on löydetty 1000–1100-luvulta oleva kalmisto. Varhaisimmat asiakirjamerkinnät Virusmäestä tunnetaan vuosilta 1359 ja 1363.
Keskiajalla Raunistulassa sijaitsi kolme taloa: Lonttinen, Konsa ja Väitti. Näistä Lonttinen ja Konsa jaettiin Isojaon yhteydessä kumpikin kahteen tilaan. Kruunun omaisuutena ollut Väitti mainitaan 1600-luvulla Turun akatemian professorin virkatilana.
Raunistula säilyi pitkään maaseutumaisena alueena, ja vielä 1800-luvun alussa alueella asui henkikirjojen mukaan 49 henkeä. Vuoden 1827 Turun palon jälkeen joukko Turun kaupungissa asuneita käsityöläisiä rakensi uudet kotinsa Raunistulaan, ja vuosisadan puolivälin jälkeen kylän asukasluku oli kohonnut 254:ään.
Esikaupunki.
Raunistula alkoi kasvaa nopeasti, kun 1800-luvun loppupuolella teollistumisen aikaansaama muuttoliike toi uusia asukkaita Turun kaupunkiin. Tällöin muun muassa tonttimaan puute sekä ankarat rakennusmääräykset aiheuttivat useiden muuttajien asettumisen kaupungin rajojen ulkopuolelle, mikä synnytti Raunistulan kaltaisia esikaupunkialueita kaupungin ympärille.
Turku–Toijala-radan valmistuminen vuonna 1876 synnytti radan varrelle pieniä teollisuusyrityksiä. Samana vuonna alueelle perustettiin Turun Asfalttitehdas ja kemiallinen tehdas sekä vuonna 1878 toinen kemiallinen tehdas.
Raunistula oli 1880-luvulla kehittynyt Turun suurimmaksi esikaupunkialueeksi. Kuten Turun muissakin tuolloisissa esikaupungeissa, aiheutti köyhän väestön suuri suhteellinen osuus sosiaalisia ongelmia myös Raunistulassa, ja sekä rakentaminen että arkinen elämä alueella olivat suurelta osin yhteiskunnallisen kontrollin ulkopuolella. Koska rakentamiseen ei tarvittu lupia ja rakentajat itse määräsivät talojen ulkomuodon, muodostui alueesta kylämäinen ja epäyhtenäinen, jollaisena se suurelta osin on myös säilynyt. Vuonna 1905 Raunistula muodostettiin taajaväkiseksi yhdyskunnaksi.
Kaupunginosa.
Raunistula siirrettiin Maarian kunnasta osaksi Turun kaupunkia vuonna 1944. Kaupunginosan maine rikollisuuspesäkkeenä ja alueena, "jossa väkivalta ja alkoholi kytkeytyivät kohtalokkaalla tavalla toisiinsa" säilyi kuitenkin pitkään.
Raunistula on 1900-luvulla muuttunut kaupungin laajentuessa sen laidalla sijainneesta esikaupungista keskustan vieressä sijaitsevaksi pientaloalueeksi.
Väestö.
Raunistulan väkiluku on 1 621 (2004). Asukkaista 13,87 % on alle 15-vuotiaita, ja 13,38 % on yli 65. Äidinkielenään suomea puhuu 92,02 % asukkaista, ruotsia 4,92 % ja muita kieliä 3,05 %.
Arch Enemy

Arch Enemy on ruotsalainen melodinen death metal -yhtye, jonka Michael Amott perusti vuonna 1995. Yhtye on julkaissut yksitoista studioalbumia, neljä livealbumia sekä viisi EP:tä.
Historia.
Michael Amott perusti Arch Enemyn vuonna 1995 Carcassin hajottua. Alkuperäiseen kokoonpanoon kuului Amottin lisäksi hänen veljensä Christopher Amott, laulaja Johan Liiva sekä rumpali Daniel Erlandsson. Yhtyeen ensilevy "Black Earth" sai hyvän vastaanoton Japanissa ja kohtalaisen Ruotsissa. "Black Earthin" kappaleet kirjoitti Michael Amott kokonaan itse.
"Black Earthin" jälkeen Arch Enemy vaihtoi levy-yhtiön Wrong Again Recordsista Century Media Recordsille, joka julkaisi "Stigmatan" vuonna 1998. "Stigmatalle" basistiksi tuli Martin Bengtsson ja rumpuihin Peter Wildoer. Albumi saikin enemmän huomiota Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Tämä oli Arch Enemyn ensimmäinen maailmanlaajuisesti julkaistu levy.
Vuonna 1999 Sharlee D'Angelo tuli soittamaan bassoa ja Daniel Erlandsson tuli takaisin rumpuihin. "Burning Bridges" julkaistiin vuonna 1999 ja pian sen jälkeen "Burning Japan Live 1999", joka alun perin julkaistiin vain Japaniin mutta levitettiin myöhemmin muuallekin maailmalle kysynnän vuoksi.
Vuonna 2001 Johan Liiva joutui jättämään yhtyeen, koska Michael Amott halusi keulakuvaksi dynaamisemman laulajan. Pian tilalle tuli Angela Gossow, saksalainen amatööritoimittaja ja laulaja, joka oli aiemmin antanut haastattelun yhteydessä Michael Amottille demonauhansa kuunneltavaksi. Ensimmäinen levy jolla Angela Gossow lauloi oli 2001 julkaistu "Wages of Sin".
Vuonna 2003 julkaistiin "Anthems of Rebellion" ja seuraavan vuoden marraskuussa EP "Dead Eyes See No Future". Vuonna 2005 toukokuussa Arch Enemy sai valmiiksi kuudennen levynsä "Doomsday Machine". Kesäkuussa Christopher Amott lähti keskittyäkseen yksityiselämäänsä. Hänen tilallensa tuli väliaikaisesti kitaristi Gus G. yhtyeestä Firewind ja myöhemmin vakituiseksi kitaristiksi Fredrik Åkesson. Arch Enemy tunnetaan teknisesti taitavista kitaristeistaan. Yhtyeen kitaroinnissa on paljon vaikutteita progressiivisesta ja neoklassisesta metallista.
Vuonna 2007 toukokuussa Fredrik Åkesson joutui jättämään yhtyeen, kun se ilmoitti Christopher Amottin paluusta yhtyeeseen. Yhtyeen uusin albumi "The Root of All Evil" julkaistiin Euroopassa 28. syyskuuta 2009, Pohjois-Amerikassa taasen 6. lokakuuta 2009.
17. maaliskuuta 2014 yhtyeen Facebook-sivulla kerrottiin Angela Gossow'n jättävän yhtyeen. Angela kuitenkin jatkaa bändin "managementissa". Uudeksi vokalistiksi valittiin Alissa White-Gluz (ex-The Agonist).
17. marraskuuta 2014 Jeff Loomisin kotisivuilla ilmoitettiin hänen liittyneen yhtyeen kakkoskitaristiksi.
Joulukuussa 2023 yhtyeen kotisivuilla tiedotettiin, että yhtyeen ja Jeff Loomisin tiet ovat eronneet ystävällisissä merkeissä. Loomisin korvasi häntä jo aiemmin kesän 2018 Euroopan-kiertueella tuurannut Joey Concepcion.
Marraskuussa 2025 Arch Enemy tiedotti laulaja Alissa White-Gluzin jättäneen yhtyeen.
Brömsebron rauha

Brömsebron rauha oli 13. elokuuta 1645 solmittu Ruotsin ja Tanska-Norjan välinen rauhansopimus, joka lopetti vuonna 1643 alkaneen Torstensonin sodan. Rauhanneuvottelut aloitettiin Ranskan aloitteesta, kun se lähetti tammikuussa 1644 diplomaatti Gaspard Coignet de la Thuillerien hoitamaan asiaa. 25. joulukuuta hän sai Ruotsin ja Tanska-Norjan allekirjoittamaan sopimuksen rauhanneuvottelujen aloittamisesta Brömsebrossa helmikuussa 1645.
Varsinaisissa rauhanneuvotteluissa Ruotsia edusti Axel Oxenstierna ja Tanskaa Corfitz Ulfeldt. Ensimmäinen neuvottelu pidettiin 8. helmikuuta 1645 rajakivellä pienellä saarella Brömsebrossa. Tämän jälkeen rauhanneuvottelut etenivät de la Thuillerien matkustaessa ruotsalaisten ja ranskalaisten tukikohtien välillä. 13. syyskuuta osapuolet tapasivat uudelleen rajakivellä vaihtaakseen kuninkaiden hyväksymät ja allekirjoittamat rauhansopimukset.
Ruotsin sotamenestys tuki tiukkoja rauhanehtoja, joihin sisältyi, että Tanska-Norja luovutti Jämtlandin, Härjedalenin, Gotlannin ja Saarenmaan Ruotsille. Ruotsi sai myös Hallandin 30 vuodeksi sekä tullivapauden Juutinraumassa. 
Brömsebron rauhasta tuli käännekohta Ruotsin ja Tanska-Norjan suhteissa. Ruotsi nousi Itämeren alueen merkittävimmäksi valtioksi.
Wim Kieft

Willem (Wim) Cornelis Nicolaas Kieft (s. 12. marraskuuta 1962 Amsterdam, Alankomaat) on entinen alankomaalainen jalkapalloilija.
Pelaajaurallaan Kieft edusti Amsterdamin Ajaxia, PSV Eindhovenia, Girondins de Bordeaux'ta, Torino Calciota ja Pisa Calciota. Hän kuuluu samaan ikäluokkaan kuin alankomaalaiset jalkapallolegendat Marco van Basten, Frank Rijkaard ja Gerald Vanenburg, jotka parhaina vuosinaan 1980-luvulla takasivat maalleen menestystä. Kieft oli mukana EM-kisoissa 1988, joissa Alankomaat voitti mestaruuden. Samana vuonna hän voitti myös seurajoukkueessaan PSV:ssä Euroopan cupin. Suomessa Kieft muistetaan voittomaalista Suomea vastaan pelatun MM-karsintaottelun päätösminuuteilla Olympiastadionilla toukokuussa 1989. Myöhemmin Kieft on toiminut jalkapallo-otteluiden kommentaattorina Canal+ ja RTL-televisiokanavilla.
AVE

AVE eli Alta Velocidad Española (”espanjalainen suurnopeus”; "ave" tarkoittaa espanjaksi myös ”lintua”) on espanjalainen yli 300 tuntikilometrin nopeuksiin pystyvä suurnopeusjuna ja -rataverkko. AVE-radat on rakennettu maassa aiemmin käytetystä raideleveydestä (1 674 mm) poiketen normaaliraideleveydellä (1 435 mm). Tämä on tehnyt mahdolliseksi AVE-verkon liittämisen Ranskan ja edelleen muun Keski-Euroopan rataverkkoon. AVE-junia liikennöi Espanjan valtiollinen rautatieliikenneyhtiö Renfe Operadora. 
AVE-rataverkko.
AVE-rataverkon pituus on yli 3 000 kilometriä, ja se on pituudeltaan Euroopan maiden pisin suurnopeusrataverkko.
Liikenne ensimmäisellä AVE-reitillä Madridin ja Sevillan välillä alkoi Sevillan maailmannäyttelyn avajaispäivänä 20. huhtikuuta 1992. Kaupallinen liikenne alkoi seuraavana päivänä. Linja on 471 kilometrin pituinen ja matka-aika on nopeimmillaan 2 tuntia 30 minuuttia.
Seuraavina vuosina uusia rataosuuksia avattiin seuraavasti:
AVE-junat.
Renfen käytössä on kolmentyyppisiä AVE-junia. Ensimmäiset, ranskalaisen Alstomin TGV Atlantique -junaan perustuvat AVE S-100 -junat otettiin käyttöön vuonna 1992. S-100 ovat edelleen käytössä alkuperäisellä Sevillan-reitillä. Junien huippunopeus on 300 km/h. Lisäksi Renfellä on käytössään AVE S-102- ja S-112-junia yhteensä 46 kappaletta. Nämä junat toimitti Bombardierin ja Talgon yhteenliittymä vuosina 2005–2010. Junia käytetään useimmilla AVE-reiteillä. S-102/112-junien huippunopeus 330 km/h. Uusimmat AVE-junat ovat tyyppiä S-103, joka perustuu saksalaisen Siemensin Velaro-tuoteperheeseen, ja joiden huippunopeus on 350 km/h. AVE S-103 -junia käytetään reiteillä Madridista Barcelonaan, Malagaan ja Sevillaan.
Radiomaailma

Radiomaailma on Suomen DX-Liiton kuusi kertaa vuodessa ilmestyvä lehti, jonka aikaisempi nimi oli DX-Kuuntelija. Lehdessä on kuunteluvihjeitä, kuuntelutuloksia sekä radioasemista ja radiolaitteista kertovia artikkeleita. Lehden edellinen virkaa tekevä päätoimittaja oli Heikki Aarrevaara.
Reinier Beeuwkes

Reinier Bertus Beeuwkes (17. helmikuuta 1884, Haag, Alankomaat – 1. huhtikuuta 1963) oli alankomaalainen jalkapallomaalivahti.
Beeuwkes edusti vuosisadan vaihteessa FC Dordrechtia, josta hänet valittiin Alankomaiden maajoukkueen kaikkien aikojen ensimmäiseksi maalivahdiksi. Hän vartioi Alankomaiden maalia maan ensimmäisessä maaottelussa, joka pelattiin 30. huhtikuuta 1905 Antwerpenissä. Ottelu päättyi Alankomaiden 4-1 voittoon. Beeuwkesin uran kohokohta oli kolmas sija 1908 olympialaisissa. Kyseiset kisat olivat ensimmäiset olympialaiset, joissa jalkapallo oli mukana.
Vuonna 1910 hän lopetti pelaajauransa ja muutti Alankomaiden Itä-Intiaan (nykyisen Indonesian alueelle), joka oli silloin Alankomaiden siirtomaa.
Juomumoreeni

Juomumoreenit () ovat ylhäältä katsoen epämääräisen muotoisia kumpuja, lyhyitä ja joskus mutkaisia. Niiden arvellaan syntyneen jäätikön repiessä vanhempia moreenimuodostumia hajalle. Syntyi moreenikenttä, jossa on satoja samansuuntaisia moreeniharjanteita ja joissa yksittäiset harjanteet ovat epäsäännöllisiä. Juomumoreenit ovat poikittain jäätikön virtaussuuntaa vastaan, mikä viittaa niiden syntyneen jäätiköitymisen viimeisessä vaiheessa. Niiden oletetaan syntyneen kun alustaansa jäätynyt pohja liukui jäätikön sulamisvaiheessa ja pohjalle kehittyi vetojännitys. On myös esitetty että kummut olisivat voineet syntyä Veiksel-jääkauden aikana vanhemmista moreenimuodostumista.
Juomumoreenit ovat lyhyitä, pitkänomaisia, 100–150 m leveitä ja 100–1 000 m pitkiä, 5–15 m korkeita kumpareita. Pitkien selänteiden seassa näkyy 10–15 m:n korkuisia kumpuja. Moreeniaines on jäätikön pohjamoreenin tapaista, mutta lajittunutta ainestakin on. Juomumoreenimuodostuman pinta on kivinen.
Mannerjäätikköä vastaan poikittaiset juomumoreenit kuuluvat kumpumoreeneihin. Tunnetuin juomumoreenien alatyyppi puolestaan on Rogen-moreeni. Mannerjäätikön reuna-alueilla ja nykyisillä vuoristojäätiköillä ne ovat täysin tuntemattomia.
Suomen lisäksi juomumoreenia löytyy Ruotsista ja Kanadasta Nova Scotiasta sekä suurilla kentillä Hudsoninlahden länsipuolelta.
Michel Kuipers

Michel Kuipers (s. 26. heinäkuuta 1974) on alankomaalainen entinen jalkapallomaalivahti, joka edusti urallaan pisimpään englantilaista Brightonia.
Kuipers aloitti uransa kotimaassaan DWS Amsterdamissa, mutta sen jälkeen hän on edustanut lähinnä Englannin liigan seuroja. Vuosina 1999-2000 hän pelasi Bristol Roversissa, josta siirtyi Brightoniin kesällä 2000. Vuonna 2005 ja 2006 hän kävi lyhyellä lainasopimuksella Boston United FC:ssä. Kuipers on edustanut myös Chesteriä ja Hullia. Hän siirtyi vapaalla siirrolla vuoden 2010 kesällä Crawleyn joukkueeseen, jossa hän lopetti uransa kolmen vuoden jälkeen.
Berry van Aerle

Hubertus (Berry) Aegidius Hermanus van Aerle (s. 8. joulukuuta 1962, Helmond, Pohjois-Brabant, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka voitti Euroopan-mestaruuden vuonna 1988. Van Aerlen pelipaikka oli puolustuksen tai keskikentän oikealla laidalla.
Suurimman osan urastaan van Aerle vietti PSV Eindhovenissa, jossa hän pelasi vuosina 1982-1994 yhteensä 278 liigaottelua. Lisäksi hän edusti Royal Antwerpia ja Helmond Sportia. Hän voitti Eredivisien (Alankomaiden mestaruus) jopa viisi kertaa, vuosina 1986, 1988, 1989, 1991 ja 1992. Vuonna 1988 hän voitti myös Euroopan Cupin.
Alankomaiden maajoukkueessa van Aerle pelasi vuosina 1987-1992 35 ottelua. Hän oli mukana voittamassa EM-kisoja 1988 ja edusti maataan myös MM-kisoissa 1990 ja EM-kisoissa 1992.
Lopetettuaan uransa van Aerle on työskennellyt PSV:n kykyjenetsijänä.
Vuorineuvos

Vuorineuvos () on nykyään Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu ensimmäiseen arvonimiryhmään yhdessä valtioneuvoksen arvonimen kanssa. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Vuosina 1918–2014 vuorineuvoksen arvonimi on myönnetty 299 henkilölle, joista kaksi on ollut naisia.
Arvonimen historiaa.
Nimitys sai alkunsa kaivosteollisuudesta Ruotsin vallan ajalta, jolloin vuorineuvos oli valtion vuorikollegioissa arvostettu virkanimike. 
Vuorineuvoksen arvo on myönnetty Suomessa yli kolmellesadalle ihmiselle. Arvonimi myönnettiin Ruotsin vallan alaisuudessa 1700-luvun lopulla viidelle suomalaiselle  ja Suomen suuriruhtinaskunnassa 19 henkilölle. Itsenäisessä Suomessa ensimmäisenä vuorineuvoksen arvon sai Billnäsin ruukin vapaaherra Fridolf Hisinger 17. heinäkuuta 1918.
Marina di Pisa

Marina di Pisa on pieni kaupunki Pisan maakunnassa, Toscanan alueella Keski-Italiassa. Kaupunki sijaitsee noin 11 kilometriä Pisasta länteen. Kaupungin asujaimisto (noin 4 000 asukasta) koostuu talviaikaan suurimmaksi osaksi eläkeläisistä, kesäkuukausina se on suosittu matkailukohde ja tunnettu kylpylöistään. 
Arno-joen suulla sijaitseva kaupunki perustettiin 1800-luvun loppupuolella, virallisena perustamisvuotena pidetään vuotta 1872. Vuonna 1892 kaupunkiin rakennettiin rautatie. Kaupungissa sijaitsi Costruzioni Meccaniche Aeronautiche S.A:n lentokonetehdas, jossa valmistettiin toisen maailmansodan aikana muun muassa Fiat G.50 -hävittäjiä ja myöhemmin, sodan jälkeen, raitiovaunuja ja linja-autoja.
Viktor Vekselberg

Viktor Feliksovitš Vekselberg (, s. 14. huhtikuuta 1957 Lvivin alue, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen oligarkki. Hän omistaa merkittävän osuuden venäläis-brittiläisestä öljy-yhtiöstä "TNK-BP" (). Vekselberg on pääjohtaja "Renova" () -sijoitusyhtiössä. Liike-elämän aikakauslehti Forbes listasi maaliskuussa 2010 hänet maailman 113. varakkaimmaksi henkilöksi. 
Ura.
Viktor Vekselberg valmistui 1970-luvulla rautatieinsinööriksi. 
Renova-yrityksensä avulla hän teki Venäjän ensimmäisen yritysvaltauksen vuonna 1994. Kohteena oli Vladimir Tractor Factory. Myöhemmin hän yhdisti keskikokoisia alumiinisulattamoita ja bauksiittikaivoksia SUAL-yhtiöksi (Siberian-Urals Aluminium Company). 
Vekselberg ja oligarkki Mihail Fridmanin omistama "Alfa Group" valtasivat vuonna 1997 öljy-yhtiön "Tyumen Oil Company (TNK)". Vuonna 2003 yritys sulautui osaksi brittiläis-venäläistä öljy-yhtiötä TNK-BP.
Helmikuussa 2007 SUAL fuusioitiin oligarkki Oleg Deripaskan alumiiniyrityksen kanssa "RUSAL" -alumiinijätiksi. Viktor Vekselberg sai 22 %:n osuuden uudesta yrityksestä.
Hän on myös Venäjän Piilaaksoksi kutsutun Skolkovo-tietoteknologiakeskushankkeen takana.
Perhe.
Vekselberg on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Vaikka Vekselbergin isä on juutalainen, hänen äitinsä ei ole, eikä hän koe itseään juutalaiseksi. Hän ei käy säännöllisesti kirkossa, eikä synagogassakaan, mutta hän rahoitti miljoonia dollareita 50 miljoonan dollarin kokonaisbudjetista, jolla Moskovaan rakennettiin Jewish Museum and Tolerance Center. 
Vekselberg omistaa maailman suurimman kokoelman Fabergén pääsiäismunia.
Maiduguri

Maiduguri on Nigerian liittovaltion Borno-osavaltion pääkaupunki. Se sijaitsee Ngadda-joen pohjoisrannalla Nigerian koillisosassa. Kaupunki, jota kutsutaan myös nimellä Yerwa-Maiduguri, koostuu kahdesta osasta, Yerwasta ja Maidugurista.
Siellä on kaksi toria, museo ja lentokenttä sekä yksi Nigerian parhaiten varustetuista yliopistoista ja sairaaloista Maidugurin yliopistossa. Kaupungista johtaa rautatie Port Harcourtin satamaan. Kaupungissa on kuuluisa jalkapallojoukkue El-Kanemi Warriors.
Vuonna 1991 Maiduguri oli Nigerian seitsemänneksi suurin kaupunki. Siellä oli vajaat 620 000 asukasta. Vuonna 2006 kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 1,2 miljoonaa, väestönkasvu on jatkunut sen jälkeen ja Boko Haramia paenneiden sisäisten pakolaisten myötä kaupungissa arveltiin vuoden 2015 alussa asuvan noin kolme miljoonaa henkeä.
Elektroforeesi

Elektroforeesi tarkoittaa sähköisesti varautuneiden aineiden liikkumista sähkökentässä kohti vastakkaista sähkövarausta.
Elektroforeesi on kromatografiaa muistuttava menetelmä, jossa tutkittava näyte lisätään huokoiseen aineeseen, esimerkiksi agaroosigeeliin, johon kytketään sähkökenttä. Näytteen eri osaset liikkuvat sähkökentässä kohti vastakkaisesti varautunutta elektrodia eri nopeuksilla riippuen niiden sähkövarauksen voimakkuudesta sekä koosta ja muodosta. 
Menetelmiä.
Erilaisia elektroforeesimenetelmiä ovat mm.
DNA-geelielektroforeesi.
Negatiivisesti varautuneet DNA ja RNA-molekyylit vaeltavat geelillä kohti positiivista sähkövarausta. Nukleiinihappomolekyylin nopeus ja siten sen tietyssä ajassa etenemä matka on kääntäen verrannollinen sen kokoon. Siten menetelmää voidaan käyttää molekyylin pituuden määrittämiseen.
Titaanijäärä

Titaanijäärä ("Titanus giganteus") on yksi maailman suurimmista kovakuoriaisista. Se elää Etelä-Amerikassa, Amazonin alueella. Ranskan Guayanasta on vuonna 1989 löydetty 16,7 cm:n pituinen yksilö. Joissakin lähteissä mainitaan lajin kooksi jopa 22 cm, ja sen tuntosarvien pituudeksi lähes 15 cm. Titaanijäärällä on vahvat leuat. Lajin toukkaa ei ole vieläkään löydetty.
Rungan kieli

Runga on mabakieli, jolla on noin 43 000 puhujaa Afrikassa. Heistä suurin osa asuu Tšadissa ja Keski-Afrikan tasavallassa. Monet rungan puhujat puhuvat myös arabiaa. Rungan lähin sukulaiskieli on kibet.
Chinali

Chinali on Intiassa puhuttava uhanalainen indoeurooppalainen kieli. Kielellä arvioidaan olevan puhujia noin 500-1000. Kielellä ei ole virallista asemaa.
Pietro Piller Cottrer

Pietro Piller Cottrer (s. 20. joulukuuta 1974 Pieve di Cadore, Italia) on italialainen uransa päättänyt maastohiihtäjä. 
Piller Cottrerin merkittävimmät henkilökohtaiset saavutukset ovat 15 kilometrin vapaan kilpailun maailmanmestaruus Oberstdorfista 2005 sekä olympiahopea Vancouverista 2010 ja takaa-ajokilpailun pronssi Torinon olympialaisista 2006 sekä MM-kisoista 2007. Viestistä Piller Cottrerilla on Italian joukkueessa olympiakulta 2006 Torinon olympialaisista, hopeaa Salt Lake Cityn olympialaisista ja pronssia Trondheimin MM-hiihdoista 1997.
Maailmancupissa Piller Cottrerilla on viisi voittoa ja yhteensä 20 palkintopallisijoitusta. Maailmancupin kokonaispisteissä hän on sijoittunut kolmanneksi kaudella 2007–2008, neljänneksi kaudella 2000–2001 ja viidenneksi kaudella 2008–2009. Normaalimatkojen cupin hän voitti kaudella 2008–2009 ja oli toinen 2007–2008.
Piller Cottrer lopetti kilpailu-uransa vuonna 2013.
Saviliuske

Saviliuske on savi- tai liejukivestä muodostunut, alhaisen asteen metamorfoosin kokenut liuskekivi. Metamorfoosin edetessä saviliuske muuttuu fylliitiksi ja edelleen kiilleliuskeeksi.
Saviliuskeen väri vaihtelee riippuen liuskeen sisältämistä orgaanisista aineksista ja siinä olevan raudan oksidoitumisasteesta. Saviliuske koostuu pääasiassa kvartsista ja muskoviitista tai illiitistä. Usein mukana on myös biotiittia, kloriittia, hematiittia ja pyriittiä.
Käyttö.
Saviliuskeesta voidaan tehdä kattolaattoja, sillä sen ominaisuuksien ansiosta siitä saa helposti ohuita laattoja. Liuskelaattoja voidaan käyttää myös ulkolattioissa ja seinien päällysteenä.
Hienoa saviliusketta voidaan käyttää hiomakivenä. 1700- ja 1800-luvulla saviliusketta käytettiin liitutauluina. Akvaarioissa se on käyttökelpoinen sisustuselementteinä, sillä saviliuske ei muuta veden kemiallisia olosuhteita.
Biljardipöytälevyt ja mustat go-kivet on perinteisesti tehty saviliuskeesta.
Syyrian aavikko

Syyrian aavikko () on laaja kalkkikivilaakio Lähi-idässä Välimeren reunavuoristojen ja Eufratin välissä. Se käsittää suuren osan Syyriaa ja ulottuu osaksi Irakiin, Jordaniaan ja Saudi-Arabiaan. Aavikolla on useita keitaita, esimerkiksi Palmyra.
Syrdarja

Syrdarja (kirjoitettu myös Syr-Darja, ; ; ;
, vanhalla ajalla "Jaksartes") on 2 212 kilometriä pitkä joki Keski-Aasiassa Tadžikistanin, Uzbekistanin ja Kazakstanin valtioiden alueella. Se on pohjoisempi kahdesta suuresta Araljärveen laskevasta joesta; eteläisempi on Amudarja.
Syrdarja alkaa sen kahden latvajoen, Narynin ja Karadarjan yhtymäkohdasta; nämä latvajoet saavat alkunsa Tienšan-vuorilta Kirgisian ja itäisen Uzbekistanin alueelta. Syrdarja virtaa luoteeseen ja länteen ja juostessaan jakaa vetensä Keski-Aasian tuottavimman puuvillankasvatusalueen kastelujärjestelmiin. Joen valuma-alue on noin 800 000 km², mutta vain noin 200 000 km² tästä todella tuottaa vettä jokeen. Joen virtaus on vähäinen, kastelujärjestelmät kuluttavat suurimman osan vedestä ja se käytännössä kuivuu ennen kuin saavuttaa Araljärven. Tämän seurauksena järvi on kutistunut murto-osaan entisestä koostaan.
Syrdarjan varrella olevia kaupunkeja ovat Kokand, Hudžand, Qızılorda ja Turkistan. Baikonurin kaupunki ja avaruuskeskus sijaitsee joen rannalla.
Pierre-Jean DeSmet

Isä Pierre-Jean DeSmet (30. tammikuuta 1801 Dendermonde, Belgia – 23. toukokuuta 1873 St. Louis, Missouri, USA) oli belgialaissyntyinen katolinen pappi, joka pakeni eurooppalaista vainoa Uuteen maailmaan, ja josta tuli yksi luotetuimmista valkoisista miehistä Yhdysvaltain länsiosien alkuperäisasukkaiden keskuudessa 1800-luvun puolivälissä. Hänet tunnettiin myös nimillä Pierre DeSmet ja Peter deSmet. DeSmet saapui Belgiasta Astoriaan Oregoniin vuonna 1844.
Etelä-Dakotassa sijaitseva kaupunki De Smet on nimetty hänen mukaansa.
MM-rallikausi 1979

MM-rallikausi 1979 oli rallin maailmanmestaruussarjan seitsemäs kausi ja ensimmäinen rallin MM-vuosi, jolloin jaettiin pisteitä sekä talleille että kuljettajille. Mestaruuden voitti Björn Waldegård yhden pisteen erolla toiseksi tulleeseen Hannu Mikkolaan.
Kilpailujen pituudet, keskinopeudet ja katsojamäärät olivat jatkuvasti kasvussa. Kaudella oli 12 kilpailua, mutta seitsemän parasta tulosta laskettiin mestaruuteen ja kahden kilpailun piti olla Euroopan ulkopuolella. Monissa kilpailuissa oli sekä sora- että asfalttiosuuksia.
Pistejärjestelmä.
Pisteytys oli seuraavanlainen: voittaja sai 20 pistettä, toinen 15, kolmas 12, neljäs 10, viides 8, kuudes 6, seitsemäs 4, kahdeksas 3, yhdeksäs 2 ja kymmenes 1 pistettä.
Kaudella 1979 Rallin MM-sarjassa laskettiin vain kauden seitsemän parhaan rallin pisteet yhteen.
Georg von Schönerer

Georg Heinrich Ritter von Schönerer (17. heinäkuuta 1842 – 14. elokuuta 1921) oli Itävallassa 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa vaikuttanut saksalaismielinen ääripoliitikko.
Hän syntyi Wienissä nimenään Georg Heinrich Schönerer, ja kun hänen isänsä, rautateiden pioneeri Matthias Schönerer lyötiin ritariksi 1860, myös Georg otti nimeensä määreen 'von' ja rikkaan isänsä kuoltua 1881 ritaria tarkoittavan arvonimen "Ritter".
Von Schönerer vaikutti politiikassa ja valittiin Itävallan Reichsratiin vuonna 1873 liberaalipuolueesta. Hän keräsi kannattajia poliittisella filosofiallaan, johon kuului nationalismi, pansaksalaisuus, juutalaisvastaisuus, slaavilaisvastaisuus, kapitalismin-, liberalismin-, marxilaisuuden- ja papiston vastaisuus. Schönereristä tuli suosittu ja vaikutusvaltainen poliitikko. Hän perusti 1879 aluksi liberaalipuolueessa vaikuttaneen pansaksalaisen ryhmittymän ("Deutschnationale Bewegung"), josta tuli myöhemmin itsenäinen puolue.
Vuonna 1888 Schönerer vangittiin juutalaisen omistaman lehden rosvoamisesta ja sen työntekijöiden pahoinpitelystä. Tämä vain lisäsi hänen suosiotaan. Aatelisarvonsa hän kuitenkin menetti. Schönerer valittiin uudelleen parlamenttiin 1897 ja hän järjesti pääministeri Kasimir Felix Badenin erottamisen. Badeni oli ehdottanut, että Böömissä virkamiehiltä vaadittaisiin tšekin kielen taitoa. Schönerer masinoi joukkomielenosoituksia ja häiriköi parlamentin työskentelyä, ja viimein keisari Frans Joosef I päätyi erottamaan Badenin.
Schönererin puolue sai 21 paikkaa vuoden 1901 vaaleissa. Hänen uransa kääntyi kuitenkin laskuun kun puolue hajosi hänen kiivaaseen temperamenttiinsa. Schönerer kuoli Rosenaun linnassa Zwettlissä Ala-Itävallassa 1921. Otto von Bismarckin ihailijana hän järjesti hautapaikkansa lähelle Bismarckin mausoleumia tilalleen Friedrichsruhiin Schleswig-Holsteiniin.
Schönererin näkemykset vaikuttivat suuresti nuoreen Adolf Hitleriin ja myöhempään natsipuolueeseen.
Vogue

Vogue on kuukausittain ilmestyvä muotia käsittelevä aikakauslehti. Sitä julkaisee Condé Nast Publications -kustannusyhtiö. Lehden pääkonttori sijaitsee New Yorkissa, mutta monilla mailla on lehdestä omat versionsa. Condé Nast Publications julkaisee myös teini-ikäisille tarkoitettua "Teen Vogueta", sekä miehille tarkoitettu miesten "Vogueta". "Vogueta" on kutsuttu usein ”muodin Raamatuksi”.
Tunnetuimpia Vogue-julkaisuja.
Vogue Italia.
Muita Voguen painoksia; Skandinavia, Intia, Kiina, Korea, Japani, Taiwan, Hongkong, Australia, Kreikka, Portugali, Espanja, Saksa, Brasilia ja Turkki.
Lars von Haartman

Lars Arvid Axel von Haartman (24. maaliskuuta 1919 Askainen – 28. lokakuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen professori ja arvostettu lintutieteilijä, joka perehtyi syvällisesti etenkin kirjosiepon biologiaan. Hän julkaisi esseitä ja oli mukana kokoamassa muun muassa "Pohjolan linnut värikuvin" -teosta vuosina 1963–1972. Haartman oli myös taiteen tuntija ja runoilija.
Henkilöhistoria.
Lars von Haartman syntyi 24. maaliskuuta 1919 sukukartanossa Askaisten Lempisaaressa. Hänen isänsä oli vapaaherra Lars Gabriel von Haartman ja äitinsä Hellen Maria Kumlin. Isän suku oli ruotsinkielistä aatelistoa, ja isoisoisä kuuluisa Lars Gabriel von Haartman. Hänen puolisonsa (1964) oli tekstiilitaiteilija Brita Maria Fortelius.
Haartman oli kiinnostunut linnuista jo nuorena ja 1930-luvulla hän lähti opiskelemaan eläintiedettä Helsingin yliopistoon, ja vuonna 1941 hän aloitti Lempisaaressa kirjosiepon pesimäbiologian tutkimuksen joka jatkui yli puoli vuosisataa. Hän rengasti pöntöistä pesiviä emolintuja ja poikasia tavallisilla alumiinirenkailla sekä värirenkailla.
Haartman valmistui filosofian kandidaatiksi 1943, lisensiaatiksi 1945 ja tohtoriksi 1953. Hän työskenteli assistenttina Helsingin yliopiston eläintieteen laitoksen ruotsinkielisellä osastolla 1944–1959, eläintieteen dosenttina 1947–1968 ja 1982–1984 ja eläintieteen professorina 1968–1982. Väitöstyön aiheena oli lounaissuomalainen saaristolinnusto. Haartman julkaisi suuren teoksen varpuslintujen pesinnästä, joka pohjautui hänen käsin analysoimiin kymmeniin tuhansiin pesäkortteihin. Myöhemmin hän käytti aineistoa kirjassa "Pohjolan linnut värikuvin" I–II. Haartman kirjoitti myös monia ekologiaan, etologiaan ja evoluution liittyviä julkaisuja.
Haartman toimi luottamustehtävissä Societas pro Fauna et Flora Fennica -yhdistyksen sihteerinä ja varapuheenjohtajana, Suomen Tiedeseuran varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana sekä Suomen Lintutieteellisen Yhdistyksen varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana 1963-1969. Hän oli "Ornis Fennica" -aikakausjulkaisun päätoimittaja 1972–1976. Hänellä oli useita johtotehtäviä myös kansainvälisessä lintutieteellisessä toiminnassa, muun muassa Helsingissä pidetyn Kansainvälisen lintutieteellisen kongressin pääsihteerinä 1958, Berliinin kongressin varapresidentti 1978 ja Moskovan kongressin presidentti 1982.
Haartmanin viimeisiä suuria maastotöitä oli Saaristomeren pohjoisosan saarten pesimälinnuston laskentatyö yhdessä Mikael von Numersin kanssa vuosina 1982–1993. Osa tutkimusalueesta oli samaa kuin hänen väitöskirjatyössään.
Taiteilijana ja taiteen vaalijana.
Haartman teki runoja, vesivärimaalauksia, hiilipiirroksia ja esseitä. Haartman julkaisi neljä runokokoelmaa, joista kaksi ensimmäistä on käännetty englanniksi. Haartman toimi myös taidearvostelijana "Hufvudstadsbladetissa" vuosina 1963–1968 ja Yleisradiossa. Haartmanin kotipaikassa Lempisaaressa vieraili myös taiteilijoita, kirjailijoita ja runoilijoita.
Vuonna 2004 hänen leskensä Brita von Haartman lahjoitti Suomen kansallismuseolle taiteilija August Mannerheimin (1805–1876) merkittävän taidekokoelman, jota he olivat vaalineet vuosikymmenien ajan.
Nahas Angula

Nahas Gideon Angula (s. 22. elokuuta 1943) on namibialainen poliitikko. Angula toimi Namibian pääministerinä vuosina 2005–2012 presidentti Hifikepunye Pohamban kaudella. Angula astui virkaansa 21. maaliskuuta 2005. SWAPO:a edustanut Angula seurasi virassaan Theo-Ben Gurirabia.
Angula kasvoi Ambomaassa ja siirtyi vuonna 1965 ulkomaille Sambiaan. Vuonna 1967 hän liittyi vielä silloin namibialaisena sissiliikkeenä toimineeseen SWAPO:on. Hän opiskeli suoritti alemman korkeakoulututkinnon (B.Ed.) Sambian yliopisto (1969–1972). Maanpakonsa aikana hän työskenteli osin Radio Sambian palveluksessa (1973–1976). Hän perusti koulun pakolaisille Sambiaan 1973 tai 1974, opetti siellä ja johti tätä koulua. Vuonna 1976 hänet nimitettiin kansainväliseksi virkamieheksi, tällöin hän työskenteli Yhdistyneissä kansakunnissa (1976–1980). Hän opiskeli ja suoritti ylemmän korkeakoulututkinnon Columbian yliopistossa New Yorkissa (M.A. 1978 ja M.Ed. 1979). 
Vuosina 1980-1982 hän toimi SWAPO:n viestintätehtävissä. Vuonna 1982 hänestä tuli SWAPO:n opetus- ja kulttuurivirkailija (Angolan Luandassa). Maanpako jatkui kuitenkin 1989 asti. Maanpakonsa aikana hän työskenteli myös Radio Sambian (1973–1976) and for the United Nations as a civil servant from before becoming a SWAPO organizer in 1980) ja Yhdistyneiden kansakuntien palveluksessa (1976–1980). Vuonna 1989 hän johti Namibian kansan vapautusarmeijan (PLAN) upseerivaltuuskuntaa tulitaukoneuvotteluissa Etelä-Afrikan kanssa.
Namibian itsenäistymistaistelun seurauksena Angula keskeytti tohtoriopintonsa Columbian yliopistossa, ja palasi kotimaahansa. Hänestä tuli maansa enimmäinen opetus-, kulttuuri- ja urheiluministeri (1990–1995). Sittemmin hänestä tuli ylemmästä opetuksesta vastaava opetusministeri (1995–2005). Hajanaisen mutta laajan maan opetuksessa käytettiin apuna myös radiolähetyksiä, matkapuhelimia ja myöhemmin myös tietokoneita. Myös pääministerivuosinaan (2005–2012) hän oli sivutoimisesti opetus-, kulttuuri- ja urheiluministeriministeri. Pääministeriyden jälkeen oli Namibian puolustusministeri (2012-2015).
Vuonna 2004 Angula oli ehdolla SWAPOn puheenjohtajaksi, mutta hävisi Hifikepunye Pohamballe.
Angola on kirjoittanut joitain tieteellisiä artikkeleita tai tietokirjan lukuja. Hänelle on myönnetty useita tunnustuksia.
Burberry

Burberry on perinteinen englantilainen luksusmuotitalo, joka on perustettu Basingstokessa vuonna 1856. Burberry on tunnettu ruutukuviostaan. Syksyllä 2022 brändin pääsuunnittelijaksi valittiin englantilainen Daniel Lee, entinen Bottega Venetan taiteellinen johtaja.
Burberryn perustaja oli Thomas Burberry (1835–1926), joka patentoi vuonna 1880 vettähylkivän, kestävän ja hengittävän gabardiinikankaan. Burberry tunnetaan ruutukuvionsa lisäksi myös trenchcoatistaan. Takin malli ja gabardiinin ominaisuudet tekivät takista suositun Britannian armeijassa ensimmäisen maailmansodan aikana. Myöhempinä vuosina trenssistä on tullut klassikko.
Yhtiön nimi oli alun perin Burberry. Se muutettiin sittemmin muotoon ”Burberry’s”, koska asiakkaat kutsuivat sitä Burberry’s of Londoniksi. Nimi palautettiin takaisin Burberryksi vasta vuonna 1998 markkinointitarkoituksessa.
Burberryn valmistamia tai niiden kaltaisia gabardiinipäällystakkeja kutsuttiin Suomessa aiemmin nimellä "berberi".
Kritiikki.
Vuonna 2014 Last Chance for Animals -eläinsuojelujärjestö väitti, että muun muassa Burberry osti kaniturkkeja espanjalaisilta turkistarhoilta, jolla eläimiä kohdeltiin julmasti. Burberry kielsi ostaneensa tarhalta turkiksia, ja sanoi tuomitsevansa eläinten julman ja laittoman kohtelun. Yhtiö vakuutti, että se ei käytä turkiksia, joiden valmistukseen liittyy tuomittavaa eläinten kohtelua.
Vuonna 2022 Burberry ilmoitti kieltävänsä eksoottisten nahkojen, kuten käärmeen- ja alligaattorinnahan käytön tuotannossaan.
Vieraalla maalla kaukana

Vieraalla maalla kaukana on evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virsi numero 78 ja perinteinen pitkäperjantain virsi. Vuoden 1938 virsikirjassa virren numero on 636.
"Vieraalla maalla kaukana" -virren alkuperäiset englanninkieliset sanat "There is a Green Hill Far Away" on kirjoittanut irlantilainen ja erityisesti lapsille suunnattujen virsien laatijana tunnettu Cecil Frances Alexander vuonna 1848. Runo ilmestyi heti seuraavana vuonna Alexanderin kokoelmassa "Hymns for Lit­tle Child­ren". Nykyisin käytössä oleva suomennos on Jaakko Haavion laatima, ja se otettiin mukaan virsikirjan lisävihkoon vuonna 1963.
Virren sävelmä ilmestyi ensimmäisen kerran William Tans’urin kokoelmassa "The Harmony of Sion" vuonna 1734. Sen säveltäjä on tuntematon, mutta samaa sävelmää käytetään myös virressä 274 "Kristuksen tähden menköön vain".
"Vieraalla maalla kaukana" -virttä on pidetty varsinkin aiemmin sopivana lasten ja nuorten virtenä, koska se kertoo kristinuskon kannalta olennaisimman asian pitkäperjantaista: Jeesuksen sovituskuoleman. Virressä korostuu myös se, ettei Jeesuksen kärsimystä ole helppo ymmärtää eikä ihminen ei voi järjellään ymmärtää Jumalan tarkoitusperiä vaan joutuu luottamaan kuin lapsi.
Lähteet.
Versace

Versace on italialainen vuonna 1978 perustettu muotitalo, joka tunnetaan rohkeasta ja loisteliaasta tyylistään. Siksi Versace onkin kuuluisuuksien suosiossa. Muotitalon perustaja ja pääsuunnittelija oli Gianni Versace, jonka ennenaikaisen kuoleman jälkeen hänen nuorempi sisarensa Donatella Versace otti hänen paikkansa.
Vuonna 2011 Versace ja H&amp;M julkaisivat uuden vaatesarjan.
Yhdysvaltalaisen muotimerkin Michael Korsin taustayhtiö osti Versacen 1,83 miljardilla eurolla loppuvuodesta 2018. Huhtikuussa 2025 italialainen muotitalo Prada ilmoitti ostavansa Versacen 1,25 miljardilla eurolla.