tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Charles J. Guiteau

Charles Julius Guiteau (8. syyskuuta 1841 – 30. kesäkuuta 1882) oli yhdysvaltalainen lakimies, joka murhasi presidentti James Garfieldin vuonna 1881. 
Guiteau syntyi Illinois'n Freeportissa ja asui lapsuutensa aikana lisäksi Ulaossa (Wisconsin). Hän lähti Ann Arboriin, jossa pyrki yliopistoon, ja toimi sitten lakimiehenä Chicagossa. Guiteauta kiinnosti myös teologia. Hän julkaisi aiheesta kirjan "The Truth", joka kuitenkin oli pääasiassa plagioitu John Humphrey Noyesilta. 
Guiteaun perhe oli katkaissut välinsä häneen jo kauan ennen presidentin murhaa. Guiteaun isä uskoi poikansa olleen paholaisen riivaama. Guiteau oli myös uhannut siskoaan kirveellä. 
Garfieldin murha.
Guiteau ryhtyi harrastamaan politiikkaa ja julkaisi Ulysses S. Grantin hyväksi puheen "Grant v. Hancock". Hän kuitenkin muutti nimeksi "Garfield v. Hancock", kun James Garfield nousi Yhdysvaltain presidentiksi.
Guiteau katsoi vaikuttaneensa merkittävästi Garfieldin vaalivoittoon ja vaati toistuvasti pääsyä suurlähettilääksi. Hän piti presidenttiä kiittämättömänä ja päätti surmata tämän. 
Guiteau lainasi rahaa revolveriin ja käytti aikaa sen käytön opettelemiseen sekä Garfieldin vakoilemiseen. Lopulta hän ampui tätä rautatieasemalla 2. heinäkuuta 1881. Presidentti loukkaantui vakavasti ja menehtyi vammoihinsa 19. syyskuuta. 
Oikeudenkäynti.
Oikeudenkäynnissä Guiteau puolustautui mm. sanoen, että "hän vain ampui Garfieldiä, lääkärit tappoivat hänet". 
Vielä oikeudenkäyntinsä aikana Guiteau oli suunnitellut asettumista ehdolle vuoden 1884 presidentinvaaleissa. Hänet kuitenkin todettiin syylliseksi 23. tammikuuta 1882 ja hirtettiin kesäkuussa.
Lähilinjat

Lähilinjat oli vuosina 1958–2004 toiminut linja-autoyhtiö, joka liikennöi erityisesti Keski-Uudenmaan alueella. Koiviston Auto -yhtymä osti yrityksen vuonna 1998 ja se fuusioitiin Porvoon Liikenteeseen kesällä 2004. Lähilinjat-nimeä käytettiin kuitenkin vielä vuoden 2006 loppuun.
Historia.
Paavo Forsblom, Armas Koskinen ja Toivo Lehtikari perustivat Lähilinjat vuonna 1958. Lähilinjat otti hoitoonsa Rajakylän linjan, kun Liikenne Oy:n liikennöinti oli sodan jälkeen huonoa mm. kalustopulan takia. Vuosien mittaan tuli myös muita linjoja Keravan, Sipoon, Pornaisten, Järvenpään ja Vantaan suunnalta. Vantaalla Lähilinjat liikennöi Rajakylään, Länsimäkeen ja Korsoon. Vuonna 1967 Armas Koskinen ja Toivo Lehtikari irtautuivat yhtiöstä ja Lähilinjoista tuli Paavo Forsblomin perheyhtiö. 1990-Luvulla Lähilinjat osallistui useaan YTV:n järjestämään kilpailutukseen vaihtelevalla menestyksellä. Näin jatkui vuoteen 1998, jolloin yhtiö myytiin Koiviston Autolle. Koiviston Auto omisti pääkaupunkiseudulla jo ennestään Liikenne Oy:n joten ympyrä sulkeutui, kun Lähilinjat oli nyt Liikenne Oy:n sisaryhtiö. Vuonna 2001 Liikenne Oy lopetettiin, joten Lähilinjat jäi Koiviston Auton ainoaksi saarekkeeksi pääkaupunkiseudulle. 
Lähilinjojen toimitusjohtaja Paavo Forsblom sai liikenneneuvoksen arvonimen vuonna 1982. Vuonna 1987 Lähilinjat Oy:llä oli 55 linja-autoa.
Viimeiset uudet autot hankittiin vuonna 2000 linjan 611 voiton seurauksena. Kesällä 2004 Lähilinjat osakeyhtiönä lopetettiin ja yhdistettiin Koiviston Auton omistamaan Porvoon Liikenteeseen. Vanha nimi jäi kuitenkin aputoiminimenä edelleen bussien kylkiin. Lähilinjojen viimeiset tärkeämmät lähinnä Helsingistä päin tulevat linjat kilpailutettiin keväällä 2006 valmisteluna Keravan YTV-alueeseen liittymiselle ja ne siirtyivät Veolia Transportin ajettaviksi. Vuoden 2007 alusta aputoiminimen käyttö loppui ja loppuja linjoja siirrettiin ajettavaksi sekä Porvoon Liikenteelle että Savonlinja-konserniin kuuluvalle Etelä-Suomen Linjaliikenteelle.
Maxime Brunerie

Maxime Brunerie (s. 21. toukokuuta 1977) on ranskalainen, joka yritti murhata presidentti Jacques Chiracin Pariisissa 14. heinäkuuta 2002. Tapaus sattui Ranskan kansallispäivän juhlaparaatissa Champs-Élyséesillä. 
Brunerie ampui kahdesti kohti presidentin autosaattuetta, mutta joutui välittömästi poliisin pidättämäksi. Miehellä oli ollut yhteyksiä äärioikeistolaiseen Unité Radicale -puolueeseen. Lisäksi hän oli ollut Mouvement National Républicainin ehdokkaana paikallisvaaleissa. 
Oikeudenkäynti alkoi 6. joulukuuta 2004. Tuomari katsoi kuitenkin, että ammuskelu oli enemmän masentuneen ja syrjäytyneen nuoren miehen epätoivoinen teko kuin poliittisen murhan yritys. Brunerien tarkoitus oli ollut ensin murhata hyvin huomattava henkilö ja sen jälkeen tehdä itsemurha tai tulla poliisin tappamaksi televisiolähetyksessä. 
Alentuneesti syyntakeiseksi katsottu Brunerie tuomittiin kymmenen vuoden vankeusrangaistukseen.
Raoul Villain

Raoul Villain (19. syyskuuta 1885 Reims, Ranska – 17. syyskuuta 1936 Cala Sant Vicente, Ibiza, Espanja) oli ranskalainen nationalisti, joka salamurhasi sosialistijohtaja Jean Jaurèsin Pariisissa 31. heinäkuuta 1914 hieman ennen ensimmäisen maailmansodan puhkeamista.
Elämänvaiheet.
Villainin isä ja veli olivat oikeuslaitoksen virkailijoita. Hänen äitinsä ja isänsä äiti kärsivät mielisairaudesta. Villain palveli vuosina 1906–1907 Ranskan jalkaväessä, valmistui vuonna 1909 Rennesin maatalouskoulusta ja muutti hieman myöhemmin Pariisiin, jossa hän työskenteli muun muassa Collège Stanislas -koulun valvojana. Kesäkuussa 1914 hän kirjautui École du Louvreen opiskelemaan arkeologiaa. Isänsä mukaan Villain muuttui näinä vuosina käytökseltään epävakaaksi ja sai vaikutteita kristillisestä mystiikasta.
Villain liittyi vuonna 1904 kristilliseen Sillon-liikkeeseen ja vuonna 1913 tai 1914 kiihkokansallismieliseen Ligue des jeunes amis de l’Alsace-Lorraine -järjestöön. Ranskan tappio Ranskan–Preussin sodassa vuonna 1871 ja sitä seurannut Elsassin ja Lothringenin menetys Saksalle katkeroitti monia ranskalaisia. Villainin mielestä ”Saksan hyväksi” toimivat ranskalaiset ansaitsivat kuolla, ja hän kiinnitti huomionsa pasifistiseen Jaurèsiin, joka vastusti lakia kolmivuotisesta asevelvollisuudesta. Hän väijyi Jaurèsia Pariisin kaduilla Smith &amp; Wesson -revolverin kanssa ja murhasi lopulta tämän 31. heinäkuuta 1914, muutamaa päivää ennen maailmansodan puhkeamista. Jaurès istui Café du Croissant -kahvilassa Montmartrella selkä avoimeen ikkunaan päin, kun Villain ampui häntä ikkunan kautta kahdesti päähän. Villain yritti paeta paikalta, mutta "L’Humanité"-lehden taittaja Tissier pysäytti paon lyömällä häntä kepillä päähän.
Villain oli vietti koko ensimmäisen maailmansodan ajan turvasäilövankeudessa, mutta Ranskan hallitusten toiveesta murhaoikeudenkäyntiä lykättiin toistuvasti aina vuoteen 1919 saakka, koska sen pelättiin horjuttavan vasemmiston ja oikeiston haurasta hallitusyhteistyötä eli ”pyhää liittoa” ("union sacrée"). Oikeudessa Villainin toisena puolustusasianajajana oli entinen sosialistinen kansanedustaja Alexandre Bourson. Villain sai valamiehistöltä vapauttavan tuomion 29. maaliskuuta 1919 vain viisi päivää kestäneen oikeudenkäynnin jälkeen, mikä nostatti suuria työläisten mielenosoituksia. Hän sai seuraavana vuonna sakkotuomion hopeakolikoiden salakaupasta.
Vapauduttuaan Villain asui joitain vuosia Danzigissa ja Memelissä. Vuodesta 1932 hän asui perintönsä turvin Ibizan saarella Cala Sant Vicenten kylässä ja rakennutti sinne taloa. Hän kuoli Espanjan sisällissodan alkuvaiheessa, kun Manner-Espanjasta saapuneet tasavaltalaiset anarkistit valtasivat Ibizan ja surmasivat hänet 17. syyskuuta 1936. Hänet haudattiin paikalliselle hautausmaalle, mutta myös Reimsin Cimetière du Nord -hautausmaalle Ranskaan pystytettiin hänen nimeään kantava hautakivi.
Asian Football Confederation

Asian Football Confederation (AFC) on Aasian jalkapalloliitto. Se on perustettu vuonna 1954 Manilassa Filippiineillä, ja se on yksi kuudesta kansainvälisen jalkapalloliiton Fifan alaisesta maanosien jalkapallojärjestöistä. Liiton päätoimisto sijaitsee Malesian Kuala Lumpurissa. Nykyinen puheenjohtaja on bahrainilainen šeikki Salman Bin Ibrahim Al-Khalifa.
AFC:hen kuuluu yhteensä 46 eri jäsenliittoa. Valtiot, jotka kuuluvat maantieteellisesti sekä Eurooppaan että Aasiaan kuuluvat pääsääntöisesti Euroopan jalkapalloliittoon Uefaan kuten Turkki, Venäjä, Azerbaidžan, Kazakstan, Armenia ja Georgia. Kokonaan maantieteellisesti Aasiaan kuuluvat Israel ja Kypros kuuluvat myös AFC:n sijaan Uefaan lähinnä poliittisista syistä. Vuonna 2006 Australia siirtyi AFC:hen Oseanian liitosta.
Tärkeimpiä AFC:n järjestämiä kilpailuja ovat maajoukkueiden Asian Cup sekä seurajoukkueille järjestettävät AFC Champions League Elite (verrattavissa Mestarien liigaan) sekä AFC Champions League (verrattavissa UEFA Cupiin) sekä AFC Cup (verrattavissa Konferenssiliiga).
Simpsonit (1. tuotantokausi)

Simpsoneiden 1. tuotantokausi käynnistyi Yhdysvalloissa 17. joulukuuta 1989 jouluaiheisella jaksolla "Simpsons Roasting on an Open Fire", jonka suomennos on "Joulurauha". 1. kausi käsittää kolmetoista jaksoa. Yhdysvalloissa ensimmäisen kauden esitys päättyi 13. toukokuuta 1990.
Suomessa kausi käynnistyi 26. elokuuta 1991. Tämä kausi nähtiin ensimmäisen kerran tuotantokoodin loppuosan numeroiden mukaisessa järjestyksessä, vaikka Yhdysvalloissa jaksojen järjestystä verrattuna tuotantokoodiin oli sekoitettu, eli Suomessa jaksot nähtiin eri järjestyksessä.
Ensimmäinen kausi julkaistiin DVD:llä Euroopassa ja Australiassa 24. syyskuuta 2001 ja Yhdysvalloissa päivää myöhemmin.
Kauden jaksoissa vierailivat Marcia Wallace, Ron Taylor, Albert Brooks, Sam McMurray, Kelsey Grammer ja Penny Marshall.
Vu

VU, Vu tai Vũ voi tarkoittaa seuraavia:
Shebang

Shebang on ruotsalainen tyttöduo, joka soittaa popin ja punkin sekoitusta. Sen ovat perustaneet vuonna 1998 Marina Ljung ja Yohanna "Betty" Dittrich. Ensimmäinen single oli "Skater Girl" ja se ilmestyi vuonna 2000. Vuonna 2001 ilmestyi albumi "The whole Shebang" ja se myi heti tupla-platinaa ja joka sisälsi hitin "Romeo". Kappale on soinut myös "Eva &amp; Adam – neljät synttärit ja fiasko" -elokuvan tunnuskappaleena.
Georges Nagelmackers

Georges Nagelmackers (24. kesäkuuta 1845 Liège, Belgia – 10. elokuuta 1905 Villepreux, Ranska) oli belgialainen liikemies ja Compagnie Internationale des Wagons-Litsin ja Idän pikajunan perustaja.
Traveling Wilburys Vol. 1

Traveling Wilburys Vol. 1 on vuonna 1988 julkaistu Traveling Wilburys -yhtyeen albumi. Sen kaikki kappaleet ovat yhtyeen jäsenien tekemiä. Tuottajat ovat Otis ja Nelson Wilbury (George Harrison ja Jeff Lynne).
Kokoonpano.
Muut muusikot
Faust (vuoden 1926 elokuva)

Faust on vuonna 1926 valmistunut saksalainen mykkäelokuva, jonka ohjasi F. W. Murnau. Elokuva jäi Murnaun viimeiseksi työksi Saksassa.
"Faustista" oli tarkoitus tulla Fritz Langin "Metropoliksen" (1927) ohella suurin ja hienoin Saksassa koskaan tuotettu elokuva. Oli oikeastaan Emil Janningsin ansioita, että Murnau sai elokuvan ohjattavakseen. Jannings oli kuullut Ufan suunnitelleen "Faustin" ohjaajaksi Ludwig Bergeriä ja Mefiston rooliin Conrad Veidtiä. Jannings vaati ohjaajaksi Murnauta ja samalla Mefiston roolia itselleen. 
Alun perin Gretchenin rooliin haluttiin yhdysvaltalainen Lillian Gish, mutta Murnaulle ja Gishille tuli riitaa naisen vaatimuksesta omaan kameramieheen. Sen jälkeen Murnau valitsi rooliin kokemattoman Camilla Hornin.
Juoni.
Demoni Mefisto ja arkkienkeli Gabriel lyövät vetoa, että kenet tahansa maailman ihmisistä voi houkutella pimeälle puolelle palvelijaksi. Enkeli valitsee kohteeksi hurskaan Jumalan palvelijan, Faustin. Mefisto lähettää kulkutaudin Faustin kotikylään, ja epätoivoissaan kyläläiset turvautuvat vanhan miehen apuun. 
Faust ei pysty auttamaan kyläläisiään, sillä Jumala ei enää vastaa hänen rukouksiinsa. Epätoivoissaan Faust turvautuu pimeisiin voimiin ja manaa esiin Mefisto-demonin. Mefisto suostuu auttamaan, mutta tekee samalla Faustille tarjouksen – ikuisen nuoruuden kaikkine iloineen.
Vastaanotto.
"Faust" ei menestynyt kotimaassaan odotetulla tavalla, vaikka ulkomailla elokuva otettiin paremmin vastaan. Elokuvan teko maksoi kaksi miljoonaa Saksan markkaa, ja se tuotti lippuluukuilta takaisin vain puolet siitä. Kriitikot pitivät "Faustia" tyhjänpäiväisenä kameratemppuiluelokuvana, joka ei keskity tarpeeksi juonen kerrontaan. Elokuvasta tuli "Metropoliksen" ohella toinen elokuva, joka ajoi Ufan konkurssin partaalle.
Armas Salonen

Armas Immanuel Salonen (17. tammikuuta 1915 Ida, Japani – 22. lokakuuta 1981 Helsinki) oli Mesopotamiaa tutkinut suomalainen professori. Salonen osasi muun muassa muinaisen Lähi-idän sumerin kieltä. Hän suomensi Gilgameš-eepoksen ja on tutkinut Osiris-tarua. 
Elämäkerta.
Salosen vanhemmat olivat lääninrovasti Kaarlo Erkki Salonen ja tämän ensimmäinen puoliso Selma Selina Paaso. Hän pääsi ylioppilaaksi 1933 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1936, lisensiaatiksi 1939 ja tohtoriksi 1950.
Salonen toimi Helsingin yliopistossa assyriologian ja seemiläisen filologian dosenttina 1939–1949, itämaisen kirjallisuuden vt. professorina 1940–1941, 1943–1945, 1953–1954 ja 1960–1965 sekä assyriologian ja seemiläisen filologian ylimääräisenä professorina 1949–1978. Hän oli Chicagon yliopiston tutkijaprofessorina 1947–1949 ja toimi Suomen itämaisen seuran sihteerinä 1940–1947 ja esimiehenä 1949–1967. Salonen oli Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1950. 
Armas Salonen oli naimisissa kaksi kertaa:
Koiviston Auto Porvoo

Koiviston Auto Porvoo Oy (, lokakuuhun 2023 asti Porvoon Liikenne Oy - Borgå Trafik Ab) on Koiviston Auto -yhtymään kuuluva Porvoon seudun suurin linja-autoyritys. Sen perusti vuonna 1925 porvoolainen autoilija Runar Kjällman.
Runar Kjällman kävi nuoruudessaan Helsingin Teknillisen koulun ja työskenteli sen jälkeen konepajoissa ja konemestarina Isnäsin sahalla Pernajassa. Vuonna 1925 hän sai liikenneluvan linjoille Porvoosta Isnäsiin ja Pirlaxiin. Vuonna 1930 Kjällman avasi linjat Porvoosta Helsinkiin ja Myrskylään. Linjaliikenteen ohella harjoittamastaan taksi- ja kuorma-autoliikenteestä Kjällman luopui vuonna 1934. Vuonna 1952 Kjällman muutti yrityksensä osakeyhtiöksi nimellä Borgå Trafik Ab, ja vuonna 1965 nimi muutettiin muotoon Ab Borgå Trafik – Porvoon Liikenne Oy. Vuonna 1983 yhtiöllä oli 13 linja-autoa ja Helsinkiin ja Artjärvelle suuntautuneiden kaukolinjojen ohella se oli mukana Porvoon kaupunkiliikenteessä.
Merkittävin osa yrityksen liikevaihdosta tulee Helsinki–Porvoo -reitiltä sekä Nesteen Kilpilahden öljynjalostamon työmatkaliikenteestä. Lisäksi yhtiöllä on linjoja Helsingistä Sipoon (Nikkilä) kautta Pornaisiin, Järvenpäähän ja Porvooseen. Yritys liikennöi myös valtaosaa Porvoon paikallis- ja seutuliikenteestä sekä reittejä muun muassa Myrskylän, Mäntsälän, Loviisaan ja Kouvolan suuntaan.
Yhtiö on kasvanut muun muassa yritysostojen kautta, ainakin Koiviston Auto -yhtymän ostamat Lähilinjat Oy Keravalta ja Sipoon Linja Oy Sipoosta on yhdistetty Porvoon Liikenteeseen.
Traveling Wilburys Vol. 3

Traveling Wilburys Vol. 3 on Traveling Wilburys -yhtyeen elokuussa 1990 julkaistu albumi, jonka kaikki kappaleet ovat yhtyeen jäsenten tekemiä. Levy oli yhtyeen toinen. Tuottajat ovat Spike ja Clayton Wilbury. Levyn kannessa on ohjeet "Wilbury twist"in tanssimiseen.
Kokoonpano.
Muut muusikot
Lähteet.
CD-levy 7599-26324-2 (Wilbury Records, 1990)
Pähkinäpensaat

Pähkinäpensaat ("Corylus") on koivukasveihin (Betulaceae) kuuluva suku.
Pähkinäpensaat ovat kausivihantia pensaita tai puita. Niiden lehtiasento on vuorottainen ja lehdet ovat ruodillisia. Lehtilaidat ovat toissahaisia tai liuskaisia. Hedekukinnot ovat roikkuvia, lieriömäisiä norkkoja. Emikukat sijaitsevat puolestaan tiiviinä monikukkaisina rykelminä. Pähkinäpensaiden hedelmänä on pähkinä, jota kutsutaan yleisesti hasselpähkinäksi.
Pähkinäpensaat ovat tuulipölytteisiä, ja niiden siitepöly aiheuttaa joillekin allergiaa.
Lajit.
Pähkinäpensaisiin kuuluu 16 lajia.
Adium

Adium on yleinen pikaviestintäohjelma OS X:lle. Adiumiin on myös mahdollista ladata erilaisia laajennuksia, joilla voi esimerkiksi muuttaa keskusteluikkunan tai kontaktilistan ulkonäköä. Eri kielivaihtoehtoja Adiumissa on yli 20 mukaan lukien suomi. Adium käyttää Cocoa-ohjelmointirajapintaa.
Historia.
Adiumin loi alun perin opiskelija Adam Iser. Ensimmäinen versio Adiumista (1.0) julkaistiin syyskuussa 2001. Tämä tuki vain AOL Instant Messengeriä. Adiumin versioluvut ovat siitä lähtien olleet epäloogisessa järjestyksessä. Siihen kuitenkin tuli joitakin uudistuksia aina versioon 1.6 asti, kunnes Adiumin kehitysryhmä aloitti kaiken alusta, suunnitelmana tehdä useaa eri protokollaa tukeva pikaviestintäohjelmaa. Tämän version piti olla versio 2.0, mutta isojen muutosten takia ohjelma päätettiin nimetä "Adium X":ksi. Versionumerointi alkoi esijulkaistusta Adium X 0.50, ja versionumerointi jatkui normaalina aina 0.89.1 versioon asti. Kuitenkin kehittäjät päättivät vaihtaa nimen takaisin Adiumiin ja Adium 1.0 julkaistiin 2. helmikuuta 2007. Suurimpana uudistuksena oli tuki monelle muulle pikaviestiprotokollalle mm. ICQ, MSN Messenger, Yahoo! Messenger, ja Jabber/XMPP (mukaan lukien Google Talk).
Adium on tullut tunnetuksi Macintosh-yhteisössä muun muassa Applen käytettyä sitä verratessa Mac Pron ja Power Mac G5 Quadin suoritustehoja Xcode 2.3:ssa. 
Tällä hetkellä uusin versio Adiumista on 1.4.2.
Tuetut protokollat.
Adium tukee seuraavia protokollia:
Laajennuksien avulla on mahdollista laajentaa tuettujen protokollien määrää.
Haikara (albumi)

Haikara on Haikara-yhtyeen vuonna 1972 ilmestynyt esikoisalbumi.
Kokoonpano.
Haikara
Avustajat
Tuotanto
Geafar

Geafar on Haikara-yhtyeen vuonna 1973 ilmestynyt toinen studioalbumi.
Kappaleet.
CD-version bonuskappaleet (ektro 006 cd)
Mainadit

Mainadit (, ) eli bakkhantit (myös "bakkantit", , ) olivat kreikkalaisessa mytologiassa naispuolisia viininjumala Dionysoksen eli Bakkhoksen (lat. Bacchus) seuraajia. Nimitys käännetään kirjaimellisesti "raivoisiksi", mutta heitä ei tule sotkea raivottariin. Heidät tunnettiin villeinä, raivoisina naisina, joille oli turha yrittää puhua järkeä. Dionysos-myytti inspiroi naisia hurmiolliseen vimmaan, jossa he purkivat mielihalunsa ylenpalttiseen määrään väkivaltaa, verenvuodatusta, sukupuoliakteja, juopumusta ja vahingontekoja. Mainadit kuvataan usein seppelöityinä viinilehvillä, peurannahkaan pukeutuneena, Thyrsos-sauva kädessään ja tanssimassa hillittömästi.
Euripideen näytelmässä "Bakkhantit" thebalaiset mainadit murhaavat kuningas Pentheuksen hänen kiellettyään Dionysoksen palvonnan. Dionysos, joka oli itse Pentheuksen serkku, houkutteli Pentheuksen metsään, missä mainadit repivät hänet kappaleiksi.
Myös Orfeuksen tappoi joukko mainadeja.
Iso lintu (albumi)

Iso lintu on Haikara-yhtyeen vuonna 1975 ilmestynyt kolmas studioalbumi. Albumi ilmestyi Satsanga-levymerkillä. Rocket Records julkaisi albumista cd-painoksen syyskuussa 2013.
Haikara siirtyi albumilla jossain määrin suoraviivaisemman rockin suuntaan. "Iso lintu" sai ristiriitaisen vastaanoton, eikä myynyt yhtyeen aiempia levyjä paremmin. Albumin ilmestymisen jälkeen Haikara hajosi taiteellisiin erimielisyyksiin.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Heinrich Harries

Heinrich Harries (9. syyskuuta 1762 Flensburg – 28. syyskuuta 1802) oli pappi Schleswigissä, silloisessa Tanskan herttuakunnassa. Hän on kirjoittanut "Heil dir im Siegerkranzin", josta tuli Saksan keisarikunnan hymni. Teologian opintonsa suoritettuaan Harries asui synnyinkaupungissaan Flensburgissa vuosina 1786–1790. Hän toimi tuolloin toimittajana "Flensburger Wochenblatt" -lehdessä, kunnes 1790 vihittiin papiksi Sieverstedtiin. Vuodesta 1794 Harries toimi pappina Bruggessa.
Tōkaidō Shinkansen

Tōkaidō Shinkansen () on vuonna 1964 Tokion ja Shin-Ōsakan välille avattu 515 kilometriä pitkä Shinkansen-linja. Linja on lajinsa ensimmäinen, ja sitä liikennöi JR Central. Muita linjan palvelemia suuria kaupunkeja ovat Kioto, Nagoya, Shizuoka ja Jokohama. Linjan läntinen jatke on San'yō Shinkansen.
Historia.
Tōkaidō Shinkansenia kehiteltiin alun perin vuonna 1940 nopeaksi rautatielinjaksi Tokion ja Shimonosekin (ja sitä kautta Manner-Aasian) välille. Toinen maailmansota kuitenkin keskeytti projektin alkuveiheisiinsa, mutta aloitetut maanostot ja kaivetut tunnelit helpottivat linjan rakentamista myöhemmin. Nykyisen linjan rakentaminen alkoi vuonna 1959 ja valmistui vuonna 1964, samoihin aikoihin Tokiossa pidettyjen vuoden 1964 kesäolympialaisten kanssa. Ensimmäiset junat kulkivat Tokion ja Osakan välillä 1. lokakuuta samana vuonna. Linja on nimetty Japanissa vuosisatoja käytössä olleen Tōkaidō-reitin mukaan. 
Vuonna 2003 linjalle avattiin uusi Shinagawan asema Tokion keskustan eteläpuolella. Samaan aikaan tehtiin merkittävä aikatalu-uudistus ja nopeita Nozomi-vuoroja lisättiin. Linjalle on suunnitteilla uusi Biwako-Rittōn asema Kioton itäpuolelle.
Junat ja vuorot.
Koska Tōkaidō Shinkansen kulkee Japanin kolmen suurimman metropolialueen läpi, se on Shinkansen-reiteistä käytetyin. Matka Tokiosta Osakaan kestää 2,5 tuntia. Vuonna 2006 Tōkaidō Shinkansenilla kulki päivässä 301 junaa ja ruuhka-aikoina Tokiosta on 12 lähtöa tunnissa. Vuodessa matkustajia oli 144 miljoonaa, päivässä 393 000. Keskimäärin junat olivat myöhässä 0,6 minuuttia. Nopeimman Nozomi-junan osuus matkoista on tasaisesti kasvanut sen käyttöönotosta lähtien; 2006 yli puolet matkoista tehtiin Nozomilla. Alun perin matka Hikarilla Tokiosta osakaan kesti neljä tuntia vuonna 1964. Huippunopeus linjalla on 270 kilometriä tunnissa.
Tōkaidō Shinkansenilla on käytössä kolme eri junatyyppiä: nopeimmasta hitaimpaan nämä ovat Nozomi ("toive"), Hikari ("valo") ja Kodama ("kaiku"). Nozomi otettiin käyttöön vuonna 1992. Jotkut junat jatkavat San'yō Shinkansenia pitkin Fukuokaan saakka. Linjalla on käytössä vain yksi junasarja:
Bombastium

Bombastium on kuvitteellinen alkuaine, jonka Carl Barks keksi Aku Ankka -tarinaansa "Kylmä kauppa" ("Cold Bargain", 1957). Tarinan mukaan alkuaine on maailman harvinaisin. Sitä on olemassa vain pieni kokoonpuristettu pallo, joka on pidettävä jäässä ettei se haihtuisi kaasuksi. Aine on peräisin Korppikaivoksilta () Kongosta. Nimi bombastium viitannee englannin sanaan "bombast" ’mahtipontisuus’.
"Kylmän kaupan" alussa bombastiumpallosta käydään kiivas huutokilpa Ankkalinnan huutokauppakamarilla, sillä sen toivotaan omaavan taloudellisesti huomattavia käyttömahdollisuuksia. Eräs huutaja toivoo sähköistävänsä sillä tehtaansa, toinen koko kotimaansa. Huutokilvassa Brutopian valtion edustaja tarjoaa biljoona Yhdysvaltain dollaria ja kaikki maan viisi tiskiallasta, mutta Roope Ankka voittaa kilvan tarjottuaan biljoonan ja kuusi tiskiallasta. Aku Ankan taskukirjassa julkaistussa tarinan suomennoksessa kauppaa käydään tiskialtaiden sijaan televisioilla.
Roope palkkaa tiedemiehiä tutkimaan bombastiumia ja lopulta selviää, että yhden bombastiumatomin lisääminen tynnyriin vettä tuottaa lopputuloksena tynnyrillisen jäätelöä. Jäätelön maku vaihtelee tynnyreittäin. Mainittuja makuja ovat muun muassa pistaasi, persikka, granaattiomena, ananas, kirsikka ja kookospähkinä. Tiedemiesten mukaan alkuaineelle ei ole mitään muuta mahdollista käyttöä. Tarinan päätteeksi Jädekunkku Oy () tarjoutuu ostamaan Roopen bombastiumpallon kahdella biljoonalla dollarilla.
Don Rosan "Talon kokoisessa vastustajassa" bombastiumpallo on säilössä rahasäiliön keittiön pakastimessa ja tarinassa "Musta ritari slurppaa jälleen" se on osana Roopen aarrekokoelman näyttelyä Ankallismuseossa, joten ilmeisesti Rosan tulkinnan mukaan Roope ei myynytkään kallisarvoista ainetta Jädekunkku oy:lle vaan säilytti sen yhtenä ”trofeistaan”.
Päälävistäjä

Päälävistäjä eli päädiagonaali muodostuu niistä neliömatriisin alkioista, jotka ovat suoralla matriisin vasemmasta yläkulmasta oikeaan alakulmaan. Esimerkiksi matriisissa
formula_1
ykköset ovat päädiagonaalilla. Matriisin formula_2 päälävistäjän muodostavat siis alkiot formula_3 ts. ne alkiot, joiden rivi- ja sarakeindeksit ovat yhtä suuret. Matriisia, jonka päälävistäjän ulkopuoliset alkiot ovat nollia, kutsutaan lävistäjämatriisiksi eli (pää)diagonaalimatriisiksi. Matriisin päälävistäjän alkioiden summaa puolestaan kutsutaan matriisin jäljeksi.
Päälävistäjän lisäksi matriisilla on myös muita diagonaaleja, jotka kulkevat vastaavaan tapaan vinosti matriisin läpi ylhäältä vasemmalta alas oikealle.
Thyrsos

 
Thyrsos, johon viitataan myös nimellä Bakkhon, oli kreikkalaisessa mytologiassa Dionysoksen uskonnollisiin seremonioiden toimituksiin pyhitetty sauva. Näita sauvoja kantoivat mainadit. Muodoltaan thyrsos on samantapainen kuin valtikka, ja koska jumalaa pidettiin vitaalisena, tuli hänen sauvastaan falloksen vertauskuva
Thyrsoksen fenkolivarren ympärille oli usein kiedottu muratteja, mutta sen päähän kuului aina suurikokoinen pinjan käpy. Sitä pidetään vastakohtien symbolina, jossa kohtaavat kävyn edustama metsämaa ja fenkolin symboloima maanviljely. 
Alkuaan sauvana esitettiin monimetriseksi kasvava "Ferula narthex" -kasvi. Sellaisen avulla Prometheuksen kerrotaan kähveltäneen jumalilta tulen ja tuoneen sen ihmisille.
Camp Al-Adala

Camp Al-Adala, Camp Justice tai Camp Banzai on Yhdysvaltojen johtaman liittouman käyttämä sotilastukikohta Tigris-joen rannalla Khadimiyassa, Bagdadin koillisosassa Irakissa. Tukikohta luovutettiin myöhemmin irakilaisille, ja se on Irakin armeijan ja poliisivoimien yhteishallinnassa. 
Yhdysvaltojen armeijan sotilaat nimesivät tukikohdan alun perin "Camp Banzaiksi", mutta syyskuussa 2004 nimi muutettiin muotoon "Camp Justice" (Oikeuden leiri), koska haluttiin välttää irakilaisia provosoivia termejä osana maan rauhoittamispyrkimyksiä. Tukikohdassa on vankila, jossa arvioidaan olevan toistasataa vastarintaliikkeen tukemisesta epäiltyä vankia. Laitoksessa tapahtui useita ihmisuhreja vaatinut pakoyritys joulukuussa 2005. 
Irakin entinen presidentti Saddam Hussein, hänen velipuolensa Barzan Ibrahim al-Tikriti ja vallankumousistuimen puheenjohtaja Awad Hamed al-Bandar teloitettiin hirttämällä Camp al-Adalassa joulukuussa 2006 ja tammikuussa 2007.
Riidenlieko

Riidenlieko ("Spinulum annotinum") kuuluu otaliekojen sukuun. Se on talvivihreä metsän pohjakerroksen yhtäläisitiöinen sanikkainen. Kasvin nimi tulee kansanperinteessä riideksi (riisi, riisitauti) kutsutusta sairaudesta, jonka parantamiseen sitä on käytetty. Suomessa lajia on kutsuttu muun muassa myös harakanvarpaaksi ja variksenvarpaaksi.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotisen riidenlieon maassa suikerteleva varsi kasvaa usein yli metrin pituiseksi. Juuria kasvilla on siellä täällä koko pitkän pääverson matkalla. Pääversosta kohottuu 10–25 senttimetriä korkeita pystyjä haaroja, jotka ovat haarattomia tai niukkahaaraisia. Haarojen 7–10 mm pitkät heleänvihreät lehdet ovat neulasmaisia, litteitä, pitkäsuippuisia ja ehyt- tai sahalaitaisia. Itiölehdet ovat leveänpuikeita, pitkäsuippuisia ja kellertäviä. Itiöt kasvavat kellanvihreisiin kynttilämäisiin ja perättömiin itiötähkiin, jotka kohoavat yksittäin suoraan ylöspäin kasvin haarojen latvoissa. Pituudeltaan itiötähkät ovat 1–4 cm. Itiöpesäkkeet sijaitsevat itiölehtien hangoissa. Niiden itiöt kypsyvät Suomessa kesä-syyskuussa. Alkeisvarsikko on yksikotinen, lehtivihreätön, mukulamainen ja sijaitsee tavallisesti maan alla.
Suomessa tavattavat riidenlieot jaetaan kahteen alalajiin, metsäriidenliekoon (ssp. "annotinum") ja pohjanriidenliekoon (ssp. "alpestre"). Suurikokoisemman metsäriidenlieon lehdet ovat siirottavia, litteitä ja sahalaitaisia, kun taas pohjanriidenlieon lehdet ovat lähes varrenmyötäisiä, kuperaselkäisiä, ehytlaitaisia ja otakärkisiä.
Itiötähkättömän riidenlieon voi toisinaan sekoittaa ketunliekoon ("Huperzia selago").
Levinneisyys.
Riidenlieon levinneisyysalue kattaa suurimman osan pohjoisen pallonpuoliskon havu- ja sekametsävyöhykkeestä. Euroopassa sitä tavataan lukuun ottamatta Pyreneiden niemimaata, Pohjois-Ranskaa, Etelä-Italiaa, Kreikkaa, Bulgariaa ja Etelä-Ukrainaa. Levinneisyysalue jatkuu laikuttaisena läpi Siperian Pohjois-Kiinaan ja Japaniin saakka, ja edelleen Yhdysvaltojen pohjoisosiin ja Etelä- ja Keski-Kanadaan sekä Grönlantiin. Suomessa riidenlieko kasvaa hyvin yleisenä koko maassa Pohjois-Lappia lukuun ottamatta, missä se on harvinaisempi. Alalajeista metsäriidenliekoa tavataan koko maasta, pohjanriidenlieon esiintyessä lähinnä Oulun korkeudelta pohjoiseen.
Käyttö.
Riidenlieon itiöpöly on hienojakoista, keltaista pulveria, jota on käytetty kansanlääkinnässä haavojen ja ihotautien hoitoon. Pölyä on käytetty myös apteekeissa pillereiden päällystämiseen, jotta ne eivät takertuisi rasioissa toisiinsa.
Riidenlieon itiöpölyä on kutsuttu myös kärpäsruudiksi, koska se palaa räiskähdellen. Itiöt sisältävät runsaasti helposti syttyvää öljyä. Ilmaan heitettynä kourallinen itiöpölyä syttyy yhdestä tulitikusta, mitä ominaisuutta on aikoinaan hyödynnetty valokuvauksessa. Nykyisin itiöpölyä käytetään pyrotekniikassa tuliefekteihin.
Kasvilla on myös muita käyttötarkoituksia. Ruotsissa riidenliekoa käytetään yhä joulukoristeina esimerkiksi seppeleissä. Sitä voidaan käyttää myös pureutteena alunan sijasta lankoja värjättäessä.
Gustaf von Numers

Gustaf Adolf von Numers (21. maaliskuuta 1848 Maksamaa – 6. helmikuuta 1913 Kannus) oli suomenruotsalainen näytelmäkirjailija.
Henkilötietoja.
Gustaf von Numersin vanhemmat olivat tilanomistaja Lorentz August von Numers (1818–1868) ja Johanna Gustafva Malin (k. 1849) ja puoliso vuodesta 1875 Lovisa Eleonora Roos. Von Numers tuli ylioppilaaksi Vaasassa 1869. Isänsä kuoltua hän sai 1868 huomattavan perinnön, jolla hänen oli tarkoitus rahoittaa jatko-opintonsa yliopistossa. Hän muutti Helsinkiin, mutta ei opiskellut vakavasti. Vuonna 1871 hän matkusteli Ruotsissa ja Norjassa. Hän vuokrasi maatilan Ilmajoelta 1874 ja oli vuodesta 1883 rautatievirkailijana Pännäisten asemalla. Tuolloin hän alkoi kirjoittaa. Hänestä tuli asemapäällikkö 1888, mutta 1903 hän joutui eroamaan virastaan. Hän työskenteli Heinävedellä 1905–1907 ja sitten viimeksi asemapäällikkönä Kannuksessa 1907–1913.
Kirjallinen tuotanto.
Von Numers kirjoitti näytelmiä aluksi Kaarlo Bergbomin ohjauksessa. Hänen päätyönsä ja läpimurtoteoksensa oli näytelmäsovitus Elinan surmasta.
Teokset.
Joukko von Numersin näytelmiä jäi keskeneräisiksi, kuten "Skjalf", "Biskop Thomas" ja "Kåmmerserådets Viva". Myöhemmin viimeisteltiin, esitettiin ja painettiin "Nystundansenin" (1893) ohella "Utan präst" (1894), "Snälla flickor" (1897) ja "Tuukan poika" (suomennettu 1902).
Nilpotentti matriisi

Nilpotentti matriisi on sellainen "n×n"-neliömatriisi, että jollakin kokonaisluvulla "q"
formula_1,
missä formula_2 on nollamatriisi. Esimerkiksi matriisi
formula_3
on nilpotentti, sillä formula_4.
Ominaisuuksia.
Nilpotentilla "n×n"-matriisilla "M" on seuraavat ominaisuudet:
Lisäksi
Liigaploki

LiigaPloki Pihtipudas on pihtiputaalainen naisten Lentopallon Mestaruusliigaa pelaava joukkue. LiigaPloki on lentopalloseura Pihtiputaan Plokin edustusjoukkue. Kausi 2022–2023 oli seuran 20. Mestaruusliigassa.
Pihtiputaan Ploki ry on vuonna 1995 perustettu lentopallon erikoisseura. Seura perustettiin yhdistämällä Alvajärven Ryhdin, Muurasjärven Murron, Pihtiputaan Tuiskun ja Pihtiputaan Urheilijoiden lentopallotoiminta. Junioritoiminnalla aloittanut seura on kehittynyt tunnustetuksi lentopallon osaajaksi Suomessa.
Seuran naisten edustusjoukkue nousi Suomen korkeimmalle sarjatasolle, SM-liigaan kaudeksi 2003–2004. Liigassa joukkue on noussut yhdeksi kärkijoukkueista. Kauden 2007–2008 alusta alkaen Plokin edustusjoukkue muutti nimensä Pislaplokiksi. Pislaploki nimellä pelattiin kauteen 2012–2013 saakka, jonka jälkeen seuran edustusjoukkue esiintyy nimellä LiigaPloki Pihtipudas. Nimi Ploki tulee lauseesta: Pihtiputaan lentopallo on kovassa iskussa.
Tummalahnanruoho

Tummalahnanruoho ("Isoëtes lacustris") on lahnanruohokasvien heimoon kuuluva, veden alla kasvava erilaisitiöinen vesisanikkainen.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotisen tummalahnanruohon varsi on lyhyt, pysty ja mukulamainen. Juuret ovat ruskeita. Tummanvihreät, ontot ja jokseenkin suorat lehdet kasvavat tiheänä ruusukkeena. Lehdet ovat 3–15 cm pitkiä ja 1–3 mm leveitä, suora- tai käyräkärkisiä, kielekkeellisiä, äimämäisiä ja lyhytsuippuisia. Jäykät lehdet jäävät vedestä nostettaessa haralleen. Isoitiöpesäkkeet ovat uloimpien lehtien tyvillä tupeksi levinneen kannan suojissa. Kooltaan ne ovat 0,5–0,7 mm, epäsäännöllisen harjuisia ja likaisenvalkoisia. Pikkuitiöpesäkkeet sijaitsevat keskimmäisten lehtien tyvillä. Suomessa tummalahnanruohon itiöt valmistuvat heinä-syyskuussa.
Tummalahnanruoho muistuttaa hyvin paljon vaalealahnanruohoa ("Isoëtes echinospora"). Lajit voivat myös risteytyä keskenään.
Levinneisyys.
Tummalahnanruoho on eurooppalainen laji, jonka päälevinneisyysaluetta ovat Tanska, Norja, Ruotsi, Suomi, Venäjän Karjala, Skotlanti ja Irlanti. Lisäksi sitä tavataan muualla Euroopassa harvinaisena siellä täällä Pohjois-Espanjasta Länsi-Venäjälle sekä Islannissa. Euroopan ulkopuolella lajia on tavattu Grönlannissa ja Japanissa. Suomessa tummalahnanruohoa kasvaa paikoitellen yleisenä koko maassa. Laji on kuitenkin harvinaistunut 1900-luvulla.
Elinympäristö.
Tummalahnanruoho kasvaa vesistön pohjassa melko syvässä vedessä, toisinaan yli metrin syvyydessä kovalla mineraalimaapohjalla. Tyypillisiä kasvuvesistöjä ovat karunpuoleiset kirkasvetiset järvet. Joskus lajia esiintyy vähäsuolaisessa murtovedessä ja hitaasti virtaavissa joissa.
Käyttö.
Tummalahnanruohoa kasvatetaan myös akvaariokasvina.
Frank Steunenberg

Frank Steunenberg (8. elokuuta 1861 – 30. joulukuuta 1905) oli Idahon osavaltion neljäs kuvernööri. Hän toimi virassa vuosina 1897–1901. Edeltäjä oli William J. McConnell ja seuraaja Frank W. Hunt.
Steunenberg syntyi Keokukissa, Iowassa. Hän lopetti koulun 16-vuotiaana ja ryhtyi kirjanpainajan apuriksi. Myöhemmin Steunenberg julkaisi sanomalehteä Knoxvillessä ennen siirtymistään Idahon Caldwelliin.
Poliittinen ura.
Steunenberg aloitti poliittisen uransa Caldwellissä. Hän pääsi Idahon osavaltion ensimmäiseen lainsäädäntäelimeen vuonna 1890.
Steunenberg oli vuoden 1896 kuvernöörinvaaleissa sekä demokraattien että lyhytikäisen populistipuolueen ehdokas. Voitettuaan vaalit hän nousi Idahon ensimmäiseksi ei-republikaaniseksi kuvernööriksi. Hän ei ollut ehdolla enää 1900.
Murha.
Steunenberg joutui salamurhan uhriksi Caldwellin-asuntonsa ulkopuolella joulukuussa 1905. Välittömästi pidätettiin Harry Orchard, jonka liittolaisiksi epäillyt Bill Haywood, Charles Moyer ja George Pettibone poliisi otti kiinni helmikuussa 1906.
Valtakunnallista huomiota saanut oikeudenkäynti alkoi Boisessa 1907. Aiemmin pidätetyt Haywood, Moyer ja Pettibone saivat vapauttavat tuomiot, koska heitä vastaan ei ollut riittävästi todisteita. Orchard sai erillisessä oikeudenkäynnissä elinkautisen vankeusrangaistuksen ja menehtyi vuonna 1954 vapautumatta koskaan.
Tuhkamaa

Tuhkamaa on Haikara-yhtyeen vuonna 2001 ilmestynyt viides, ja viimeiseksi jäänyt albumi.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Vesa Lattunen sekä sanoittanut Rauli Nordberg ja Risto Lahtinen.
Yksikkömatriisi

Yksikkömatriisi eli identiteettimatriisi on diagonaalimatriisi, jonka päälävistäjän alkiot ovat ykkösiä ja muut nollia.
Yksikkömatriisin merkitseminen.
Identiteettimatriisi toimii neliömatriisien renkaan ykkösalkiona. "n×n" -identiteettimatriisia merkitään formula_1 tai vain formula_2, jos "n":n arvosta ei ole epäselvyyttä. Matriisirenkaiden formula_3 identiteettimatriisit ovat
formula_4
Yksikkömatriisi voidaan kirjoittaa myös diagonaalimuodossa
formula_5
tai Kroneckerin deltan avulla
formula_6.
Yksikkömatriisin ominaisuuksia.
Matriisien "A" ja "B" kanssa identiteettimatriisille on voimassa
formula_7
ja
formula_8
lisäksi käänteismatriisin määritelmän mukaan
formula_9,
jos "A" on säännöllinen. Identiteettimatriisin determinantti on 1. Identiteettimatriisi on selvästi ortogonaalinen. Identiteettimatriisin "i":s sarake on yksikkövektori "ei". Nämä yksikkövektorit ovat identiteettimatriisin ominaisvektorit. Niitä vastaava ainoa ominaisarvo on 1, jonka kertaluku "n×n" -identiteettimatriisilla on "n". Myös "n×n" -identiteettimatriisin jälki on "n". Identiteettimatriisi on yksi binäärimatriiseista.
Harry Orchard

Harry Orchard (1867–1954) oli Idahon kuvernöörin Frank Steunenbergin salamurhaaja. Hänet tunnetaan myös nimillä Albert Horsley ja Thomas Hogan. Orchard oli syntyjään kanadalainen. Hän oli kotoisin Ontariosta ja lähti sittemmin isänsä maatilalta etsimään töitä Yhdysvalloista. Orchard saapui Idahon osavaltioon, jossa hän työskenteli paikallisessa kaivoksessa Burkessa. 
Steunenbergin murha.
Orchard murhasi entisen kuvernööri Steunenbergin 30. joulukuuta 1905. Steunenberg oli talonsa ulkopuolella, kun sinne oli asennutettu pommi, jonka laukaisu aiheutti hänen kuolemansa. Pinkertonin etsivätoimiston James McParland alkoi selvittää henkirikosta. Etsivä oli ollut alun alkaen vakuuttunut siitä, että jutun takana olivat Western Federation of Minersin johtajat. McParland pidätti Orchardin hotellihuoneesta, josta löytyi dynamiittia. Orchard kirjoitti tapahtuneesta selvityksen, josta hänelle lupailtiin lievennettyä tuomiota. Hän ilmoitti toimineensa salaliitossa Bill Haywoodin, Charles Moyerin ja George Pettibonen kanssa. Poliisi pidätti heidät helmikuussa 1906. Oikeudenkäynnit kestivät kolme kuukautta. Hayward, Moyer ja Pettibone saivat kukin vapauttavan tuomion todisteiden vähyyden ansiosta. Orchard sai elinkautisen ja kuoli vankeudessa 1954.
Piikiekko

Piikiekko on ohut ja pyöreä, yksikiteisenä kasvatetusta ja lähes täysin puhtaasta piitangosta sahattu kiekko, jota käytetään puolijohdeteollisuudessa erilaisten mikroelektroniikan komponenttien kuten puolijohteiden, transistorien, CMOS-piirien, mikropiirien ja aurinkokennojen pohjalevynä ja kasvatusalustana.
Piikiekkojen valmistus.
Piitanko valmistetaan sulasta puhtaasta ja hallitusti seostetusta piistä siten, että sulaan kastetusta siemenkiteestä alkaa hitaasti kasvaa tanko, joka säilyy koko kasvatuksen ajan yhtenä kiteenä. Tässä Czochralski-menetelmässä siemenkidettä nostetaan inertissä kaasussa sulasta ylös. Tankoja kasvatetaan eri paksuuksilla riippuen hieman käyttötarkoituksesta. 
Suuressa määrin tuotetut mikropiirit tehdään mahdollisimman suurille kiekoille. Nykyään tuotannollisessa käytössä olevat kiekot ovat suurimmillaan halkaisijaltaan 300 mm. Todennäköisesti 450 mm tulee olemaan seuraavaksi suurin koko. Pienemmissä määrin tuotetut erikoispiirit tehdään pienemmille kiekoille. Yleisesti käytettyjä halkaisijoita ovat 25, 50, 75, 100, 125, 150, 200 ja 300 mm. Kiekkojen tyypillinen paksuus on 0,3–0,8 mm. Ne irrotetaan tangosta, joka on olemukseltaan kova, lasimainen keraamitanko, sahaamalla timanttiterällä tai metallilangalla, johon on sijoitettu leikkaavia timantteja. Sahaamisen jälkeen kiekot kiillotetaan mekaanisesti yhdeltä tai molemmilta puolilta, jotta pinta on peilimäinen ja riittävän tasainen mikropiirien kalvorakenteiden kasvatukseen.
Kiekkojen käsittely.
Kiekkojen, joiden halkaisija on esim. 200 mm, reunoja on yleensä hiottu kohdistuspinnoiksi, jotka kertovat myös kiderakenteen symmetriasuunnasta (tavallisesti 110 taso). Vanhemmissa kiekkotyypeissä (halkaisija alle 100 mm) kidesuunnan symmetria on tunnistettavissa oheisen kuvan mukaan. Nykyaikaisissa kiekoissa käytetään materiaalia säästävää pientä lovea suuntatiedon ilmoittamiseen. 
Kiekkojen orientoiminen on tärkeää, koska monet yksikiteisen materiaalin rakenne- ja sähköiset ominaisuudet ovat hyvin riippuvaisia kiderakenteen suunnasta. Esimerkiksi kiekon lohkeamistaso esiintyy usein vain tietyissä kidesuunnissa. Kun mikropiirit ovat valmiita, kiekko sahataan mikropiirirajojen mukaan ja tämä onnistuu parhaiten kidesuuntien mukaan. Kiekko voidaan paloitella myös lohkomalla. Silloin tehdään timantilla ensimmäinen viilto kuten lasiveitsellä lasiin ja kiekko murtuu sitten pitkin viiltoa, jos se seuraa kidesuuntaa.
Piikiekkojen valmistus Suomessa.
Piikiekkoja (alle 200 mm halkaisijaltaan) valmistaa Okmetic Oyj Vantaalla. Okmetic valmistaa myös SOI (Silicon On Insulator) kiekkoja. Näissä kiekoissa on piikiekon päällä piioksidi-eristekerros ja sen päällä taas puhdasta piitä. SOI-tekniikalla parannetaan kiekon kapasitiivisia ominaisuuksia.
Piikiekkojen valmistus maailmalla.
Vuoden 2022 alussa neljä suurinta valmistajaa olivat:
Nollamatriisi

Nollamatriisi on "n×m"-matriisi, jonka kaikki alkiot ovat nollia. Se toimii matriisien renkaan formula_1 nolla-alkiona eli identiteettinä yhteenlaskun suhteen. Nollamatriiseja ovat esimerkiksi
formula_2
Yhteenlaskussa nollamatriisille pätee
formula_3
ja kertolaskussa
formula_4
ja
formula_5
Nollamatriisi on selvästi nilpotentti ja singulaarinen ja sekä sen jälki että determinantti ovat nollia. Nollamatriisia vastaava lineaarikuvaus vektoriavaruudessa "V" kuvaa kaikki "V":n alkiot nollavektoriksi.
Prefektuuri

Prefektuuri on useissa maissa, muun muassa Ranskassa ja Japanissa, käytetty alueiden hallinnolliseen jakoon viittaava termi. Sana tulee alun perin latinan sanasta "praefectura", joka tarkoitti Rooman valtakunnassa Rooman alaista kaupunkia, jota hallitsi prefekti ("praefectus") ja jonka asukkailla oli osittaiset tai täydelliset Rooman kansalaisoikeudet.
Ranska.
Ranskassa termiä "prefektuuri" ("préfecture") käytetään neljässä eri merkityksessä. Se voi merkitä:
Jokainen Ranskan departementti muodostaa oman prefektuurinsa ("préfecture départementale"). Oman prefektuurinsa muodostaa myös jokainen Ranskan 18 alueesta ("préfecture de région"). Koska näiden prefektuurien alueet vastaavat täysin departementteja ja alueita, sanalla "prefektuuri" viitataan yleensä vain niiden pääkaupunkeihin (virallisesti siis prefektuurin pääkaupunkiin, "chef-lieu de préfecture") tai niissä oleviin hallintorakennuksiin.
Lisäksi Ranskan merialue on jaettu kolmeen meriprefektuuriin, joiden tehtäviin kuuluu mm. meripelastus ja ympäristönsuojelu. Prefektuurit ovat Atlantin meriprefektuuri, joka toimii Brestissä, Välimeren meriprefektuuri Toulonissa sekä Englannin kanaalin ja Pohjanmeren meriprefektuuri Cherbourgissa.
Departementin alajaon, arrondissementin, hallintoinstituutiota ja pääkaupunkia kutsutaan aliprefektuuriksi ().
Kiina.
Kiinassa maakunnat on jaettu prefektuureihin. Prefektuuritason yksiköitä ovat:
Kiinassa on noin 335 prefektuuria. Prefektuureilla on hallinnollisia tehtäviä ja ne ovat ilmoitusvelvollisia maakunnille. Prefektuurit jakautuvat edelleen piirikuntiin.
Qin-dynastian aikaan Kiina jaettiin prefektuureihin jotka olivat ylin hallinnollinen yksikkö. Tang-dynastian aikana maa jaettiin piireihin, jotka jakautuivat prefektuureihin. Yuan-dynastian myötä otettiin Kiinassa otettiin käyttöön maakunnat, ja prefektuureista tuli kolmannen tason hallintoyksiköitä. Kiinan tasavalta poisti piirit, jolloin nykyinen paikallishallinto otettiin käyttöön.
Japani.
Japanissa prefektuurit ovat ylin paikallishallinnon yksikkö. Maa on jaettu 47 prefektuuriin, joista 43 on varsinaisia prefektuureja (), kaksi on urbaania prefektuuria (府, "fu"), Hokkaidō muodostaa erikoisprefektuurin (道, "dō") ja Tokio on metropoliprefektuuri (都, "to").
Prefektuurit jaetaan edelleen piirikuntiin ja kaupunkeihin. Prefektuureilla on varsin kattavat hallinnolliset oikeudet ja niillä on omat yksikamariset parlamentit. Prefektuurien kuvernöörit ja parlamentit valitaan prefektuurivaaleilla neljän vuoden välein.
Marokko.
Prefektuurit ovat Marokossa toiseksi korkein hallintoyksikkö provinssien rinnalla. Marokon hallinnolliset alueet on jaettu provinsseihin ja prefektuureihin. Prefektuurit ovat hallintoalueiden alaisia suurkaupunkialueita kun muut alueet ovat provinsseja.
Ville Vallaton (elokuva)

Ville Vallaton ("Dennis the Menace") on vuonna 1993 valmistunut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on käsikirjoittanut John Hughes. Elokuvan on tuottanut Warner Bros ja se perustuu Hank Ketchamin sarjakuvaan "Ville Vallaton".
Villen roolin sai Mason Gamble.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano sanoo "Ville Vallattoman" kopioivan juoneltaan surutta Hughesin "Yksin kotona" -elokuvia. Hän antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Scepter of Goth

Scepter of Goth (tai Sceptre of Goth) on historiallinen MUD-tyylinen peli. Se oli ensimmäinen kaupallinen MUD Yhdysvalloissa ja yleensäkin yksi genren ensimmäisistä kaupallisista edustajista. Sen tapahtumat sijoittuivat tyypillisesti Boldhomen fiktiiviseen kaupunkiin, vaikkakin käytössä ollut ohjelmisto mahdollisti myös muunlaisten peliympäristöjen käyttämisen. "Scepter" on inspiroinut useita myöhempiä monen käyttäjän pelejä, varsinkin "Swords of Chaosta" sekä Mordor-sarjan MUDeja, ja sitä voidaan pitää yhtenä tämän päivän MMORPG-pelien esi-isänä.
Pelin kirjoitti alun perin Alan E. Klietz. Vuonna 1978 hän teki Control Data Corporationin Cyber-keskustietokoneelle pelin nimeltään "Milieu", jota inspiroivat muun muassa "ADVENT", "Zork" sekä Dungeons &amp; Dragons. Joitakin vuosia myöhemmin Klietz käänsi pelin PC:lle ja nimesi sen "Scepter of Gothiksi".
Abe Vigoda

Abraham Charles ”Abe” Vigoda (24. helmikuuta 1921 – 26. tammikuuta 2016) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen ehkä tunnetuin roolinsa on Salvatore Tessiona elokuvassa "Kummisetä". Hänellä oli juutalaisvenäläiset sukujuuret.
Vigoda syntyi New Yorkissa vuonna 1921. Hänen isänsä oli Samuel Vigoda ja äiti Lena Vigoda.
Hän omaksui gangsteri Sal Tession roolin elokuvassa "Kummisetä" (1972), jossa hän näytteli Marlon Brandon esittämän Don "Vito Corleonen" lapsuudenystävää. Yhdysvalloissa vuosina 1975–1982 esitetyssä "Barney Miller" -poliisikomediasarjassa Vigoda esitti etsivä Phil Fishiä, joka sai myös oman sarjansa nimeltä "Fish".
Vigoda esiintyi "Late Night with Conan O'Brien" -ohjelman sketseissä, joissa hän näytteli yleensä seniiliä vanhusta.
Liisa Anttila

Liisa Anttila (s. 30. syyskuuta 1974 Luopioinen) on suomalainen kestävyysurheilija, joka on saavuttanut parhaan menestyksensä hiihtosuunnistuksessa ja suunnistuksessa. Kansallisella tasolla hän on menestynyt myös hiihdossa ja maastojuoksussa.
Parhaiten Anttila on menestynyt hiihtosuunnistuksessa. Vuoden 2011 maailmanmestaruuskilpailuiden jälkeen hänellä on hiihtosuunnistuksesta 15 MM-mitalia (4 kultaa, 4 hopeaa, 7 pronssia). 
Suunnistuksessa Anttilalla on MM-kulta viestistä vuodelta 2001. Venlojen viestissä Anttila on kahteen kertaan johdattanut ankkurina Tampereen Pyrinnön joukkueen voittoon. Liisa Anttila edusti aiemmin hiihtosuunnistuksessa Hämeenlinnan suunnistajia ja perinteisessä suunnistuksessa Tampereen Pyrintöä. Nykyään hän edustaa kummassakin lajissa Kooveeta.
Route 69

Route 69 – a Photographic Journey with The 69 Eyes on The 69 Eyes -yhtyeestä tehty valokuvataidekirja, jonka on julkaissut Like Kustannus lokakuussa 2006. Kirjan valokuvat on kuvannut Ville Juurikkala. Juurikkala on toiminut monia vuosia yhtyeen ”hovikuvaajana”. Hän oli kuukauden ajan mukana The 69 Eyesin ensimmäisellä Amerikan-kiertueella, johon suurin osa kirjasta perustuu. Mukana on kuvia myös Brasilian, Japanin ja Euroopan kiertueilta.
Kirjaan on lisätty yhtyeen laulajan Jyrki 69:n tekemiä päiväkirjamerkintöjä sekä rumpali Jussi 69:n kirjoittamia kuvatekstejä.
The 69 Eyesin vuoden 2007 "Angels"-albumin ensimmäisen painoksen bonus-DVD:ltä löytyy lyhyt ”dokumentti” "On The Route 69", joka perustuu kirjaan.
Englanninkielinen painos kirjasta ilmestyi keväällä 2007. Kirjassa on mukana kuvia, jotka suomenkielisestä painoksesta jätettiin pois.
Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut

Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestetään nykyään joka toinen vuosi. Kilpailuiden järjestäjänä toimii Kansainvälinen hiihtoliitto.
Ensimmäisen kerran alppihiihdossa kilpailtiin maailmanmestaruuksista vuonna 1931 ja vuoteen 1939 kilpailut järjestettiin vuosittain. Vuosina 1948–1982 kilpailut pidettiin joka toinen vuosi. Kilpailujen ollessa järjestämisvuorossa olympiavuonna (alkaen vuoden 1948 talviolympialaisista Sankt Moritzissa ja päättyen vuoden 1980 talviolympialaisiin Lake Placidissä) olympiavoittajat nimettiin myös maailmanmestareiksi, eikä erillisiä maailmanmestaruuskilpailuja järjestetty. Poikkeuksena on alppiyhdistetty, joka ei ollut olympialaji (laji palautettiin olympialajiksi vuoden 1988 talviolympialaisiin). Vuonna 1984 kilpailuja ei kuitenkaan järjestetty vaan päätettiin siirtyä järjestämään kisat parittomina vuosina alkaen vuodesta 1985. Nykyään talviolympialaisten järjestämisellä ei ole vaikutusta maailmanmestaruuskilpailujen järjestämiseen. Lumenpuutteen seurauksena eteläisessä Espanjassa pidettäväksi suunnitellut vuoden 1995 maailmanmestaruuskilpailut jouduttiin siirtämään seuraavalle vuodelle.
Eniten maailmanmestaruuksia.
Eniten maailmanmestaruuksia. (Mukaan lukien joukkuekilpailut, top 10). Päivitetty vuoden 2023 MM-kilpailujen jälkeen.
Eniten henkilökohtaisia MM-mitaleja.
Alppihiihtäjät joilla on vähintään 5 henkilökohtaista MM-mitalia. Päivitetty vuoden 2023 MM-kilpailujen jälkeen.
Mitalitaulukko.
"Päivitetty vuoden 2025 MM-kisojen jälkeen."