tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jack Adams Award

Jack Adams Award on vuosittain jaettava NHL-palkinto. Sen saa aina kauden päätteeksi se NHL-valmentaja, jolla katsotaan olleen suurin vaikutus joukkueensa menestykseen. Voittaja valitaan National Hockey League Broadcasters' Associationin (NHL:n selostajien liitto) äänestyksessä runkosarjan päätyttyä. Palkinto on nimetty Jack Adamsin, Detroit Red Wingsin entisen valmentajan ja toimitusjohtajan, mukaan. Se jaettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1974.
Palkinnon voittajat.
Voittajat maittain: (1974-2025)
Koljonvirran taistelu

Koljonvirran taistelu (tunnetaan myös nimellä Virran taistelu) oli 27. lokakuuta 1808 Iisalmessa käyty Suomen sodan taistelu. Perääntymässä olleet Johan August Sandelsin johtamat ruotsalaisjoukot onnistuivat torjumaan ylivoimaisten venäläisten hyökkäyksen salmen yli.
Taistelu ja sen seuraukset.
Eversti Sandelsin komentamat suomalaiset voittivat ylivoimaisen venäläisosaston, joka yritti päästä Koljonvirran yli siltaa pitkin. Venäläisten komentaja ruhtinas Dolgorukov kaatui taistelun loppuvaiheessa. Sodan lopputulokseen voitolla ei silti ollut vaikutusta ja Sandelsin joukotkin jatkoivat perääntymistään. Taistelu antoi Johan Ludvig Runebergille aiheen Vänrikki Stoolin tarinoiden Sven Dufva -runoon.
Taistelun muisto.
Koljonvirralla on tehty Suomessa poikkeuksellinen taistelukentän arkeologinen tutkimus. Kesällä 2008 Koljonvirran leirintäalueella, alkuperäisellä taistelupaikalla, esitettiin näytelmä joella käydystä taistelusta. Näytelmässä käytettiin ajanmukaisia pukuja, musketteja ja tykkejä. Ne oli ladattu oikealla ruutimäärällä, mutta panostettu vain kostutetuilla paperipalloilla. Näytelmässä oli mukana sekä venäläisiä että suomalaisia sotahistorian harrastajia.
Taistelupaikka.
Yläsavolainen harrastaja-arkeologien ryhmä löysi kesällä 2008 uusia todisteita taistelupaikasta eli Koljonvirran sillasta ja sen rakenteesta. Paikan ja sittemmin tuhoutuneiden siltarakenteiden on uskottu olleen nykyisen eli valtatie 27:n sillan alla tai aivan etelälaidassa.
Aiemmin uskottiin kevättulvan särkeneen sillan vuonna 1808 ja että paikalle olisi rakennettu vain tilapäinen pukkisilta. Nyt saatiin viitteitä sillasta sekä sukeltajien ottamista valokuvista että asiakirjalöydöistä. Jälkimmäisten mukaan kevättulva rikkoi Koljonvirran sillan jo muutamaa vuotta ennen sotaa ja sen tilalle rakennettiin vahva kivillä tuettu arkkusilta, jossa oli ylävirran suuntaan hirsiset jäänsärkijät. Kevään 1808 tulva ei olisi asiakirjojen mukaan tätä siltaa rikkonut.
Venäläisen taistelun silminnäkijän majuri A. A. Thesleffin maalaus on ollut ainoa kuva sillasta, Koljonvirrasta nyt löydetyt neljän tai viiden hirsiarkun jäännökset ovat maalaukseen verrattuna selvästi suuremmasta sillasta. Sillan paikan tutkimusryhmä päätteli sukelluksista saatujen tietojen sekä vuoden 1781 maanjakokartan, venäläisten taistelukartan ja peruskartan avulla.
Silta-arkkujen jäännökset paikannettiin ennen sukellusta ääntä johtavilla koettimilla. Taistelupaikka olisi näiden mukaan sijainnut kymmeniä metrejä nykyisestä sillasta etelään. Tällä kohdalla Koljonvirran silta olisi asiakirjojen mukaan ollut käytössä vuodesta 1755 aina vuoteen 1845 saakka.
Ismo Alanko Säätiö

Ismo Alanko Säätiö oli suomalainen rock-yhtye, joka perustettiin vuonna 1997. Yhtyeen päähahmo on laulaja-kitaristi Ismo Alanko. Yhtye lopetti toimintansa vuonna 2006.
Historiaa.
Säätiö perustettiin vuonna 1997 "Pulu"-albumin levytysten yhteydessä. Silloin kokoonpanoon kuului Kimmo Pohjonen (haitari, koskettimet), Teho Majamäki (marimba, vibrafoni, urut, lyömäsoittimet) ja Jussi Kinnunen (basso), Ismo Alanko (laulu, kitara) ja Marko Timonen (rummut). Levyn promokiertueelle joukkoon liittyi vielä Samuli Laiho (kitara, kosketinsoittimet). Tämä kokoonpano levytti "Sisäinen solarium" -albumin vuonna 2000. He olivat myös mukana Labra-esityksessä vuonna 2000. Albumilla ja Labrassa lauloivat myös Ona Kamu, Anna-Mari Kähärä, Säde Rissanen, Mia Simanainen ja Riikka Väyrynen. 
"Sisäisen solariumin" jälkeen mukaan liittyi Ville Kangas (viulu) ja Jarno Karjalainen (basso), Jussi Kinnusen ja Teho Majamäen lähtiessä yhtyeestä. Kokoonpano nauhoitti singlen ”Nokian takana”, minkä jälkeen myös Kimmo Pohjonen jätti yhtyeen. 
Vuoden 2002 albumi "Hallanvaara" levytettiin laajennetulla kokoonpanolla, jossa oli Säätiön jäsenten lisäksi runsas joukko muita muusikoita ja sovittajia. Levyn jälkeisille keikoille yhtyeeseen liittyi kitaristi Timo Kämäräinen.
Kesän 2003 jälkeen Samuli Laiho päätti vetäytyä yhtyeestä oman musiikin tekoon. Myös Ville Kangas jätti yhtyeen. "Minä ja pojat" -levyn sessiosta mukaan liittyi Riku Mattila (kitara), joka oli soittanut jo Hallanvaaralla.
Humppasäätiö.
Ismo Alanko Säätiö jäi tauolle vuonna 2006. Yhtye on kuitenkin soittanut nimellä Humppasäätiö yhden konsertin kesällä 2008 kokoonpanolla Alanko-Karjalainen-Kämäräinen-Laiho-Mattila-Timonen. Kesällä 2009 Humppasäätiö soitti konsertin kokoonpanolla Alanko-Kinnunen-Kari ”Kämy” Kämäräinen-Kämäräinen-Laiho-Majamäki. Humppasäätiö soitti vanhoja suomalaisia iskelmäkappaleita.
Diskografia.
Studioalbumit
Livealbumit
Singlet
Videot
Analyyttinen kone

Analyyttinen kone () on englantilaisen matematiikan professori Charles Babbagen 1800-luvulla suunnittelema yleiskäyttöinen mekaaninen tietokone, joka jäi keskentekoiseksi. Babbage kuitenkin rakensi konetta vuodesta 1837 aina kuolemaansa saakka vuoteen 1871, ja hänen poikansa Henry P. Babbage sai vuonna 1910 valmiiksi koneeseen kuuluvan tulostuslaitteen ja osan laskentayksiköstä eli myllystä. Sen jälkeen analyyttinen kone jäi lähes unohduksiin. Historian toisen analyyttisen koneen suunnitteli Percy Ludgate 1900-luvun alussa, vaikka ei ollut täysin tietoinen Babbagen analyyttisesta koneesta.
Analyyttinen kone oli Babbagen aiemman keskeneräiseksi jääneen hankkeen, differenssikoneen seuraaja. Sen oli tarkoitus perustua hammaspyörien kaltaisiin mekaanisiin perusosiin ja kymmenjärjestelmään samaan tapaan kuin aiemmat mekaaniset laskimet. Käyttövoimaksi kaavailtiin höyrykonetta.
Suunniteltuja koneen ominaisuuksia:
Analyyttisen koneen konekieli on todistettu Turing-täydelliseksi, joten se pystyy periaatteessa suorittamaan samat tehtävät kuin mikä tahansa nykyinen tietokone.
Steven Johnsonin mukaan Babbagen kone ei kuitenkaan olisi ollut mahdollinen tämän elinaikana, koska Babbagella ei ollut tarvittavia osia. Babbage kehui Ada Lovelacelle koneen kykenevän kertomaan kaksi 20-numeroista lukua 3 minuutissa. Vaikka se olisi pitänyt paikkansa, kone olisi ollut toivottoman hidas ja lisäksi äärimmäisen hankala käyttää ja huoltaa. Tietokonetta oli mahdoton rakentaa höyryvoiman ja hammasrattaiden varaan, sillä se vaati vähintään elektroniputkia. Sata vuotta myöhemmin tietojenkäsittelijät keksivät monet Babbagen ideoista itsenäisesti uudelleen.
Ada Lovelace kehitti koneelle ohjelman, jonka ansiosta hänet tunnetaan ensimmäisenä ohjelmoijana: Lovelacen ohjelma toteutti algoritmin Bernoullin lukujen laskemiseen.
John Graham-Cumming käynnisti lokakuussa 2010 hankkeen Plan 28, jonka tavoitteena on rakentaa toimiva mekaaninen analyyttinen kone.
Analyyttinen kone populaarikulttuurissa.
William Gibson ja Bruce Sterling saivat tieteisromaanilleen "The Difference Engine" idean Babbagen tietokonehankkeesta. Kirja sijoittuu vaihtoehtohistoriaan, jossa Charles Babbage saakin koneensa valmiiksi ja aloittaa siten tietoteknisen vallankumouksen sata vuotta ennen aikojaan.
Eurooppayhtiö

Eurooppayhtiö (SE, latinaksi "Societas Europaea") on kansainvälisiä suuryrityksiä varten luotu yhtiömuoto. Se käytännössä vastaa julkista osakeyhtiötä, mutta siinä on huomioitu suuryritysten erityistarpeet.
Eurooppayhtiö on tarkoitettu korvaamaan suurten monikansallisten yritysten olemassa oleva konsernirakenne, mitä kuvastaa vaadittava minimipääoma (120 000 euroa) ja vaatimus, että perustajien on oltava oikeushenkilöitä (käytännössä osakeyhtiöitä tai osuuskuntia, ks. eurooppayhtiölaki 13.8.2004/742). Eurooppayhtiöllä kotipaikka on aina jossain yhteisövaltiossa, jonka lainsäädäntöä siihen ensisijaisesti sovelletaan.
Vuonna 2017 ainoa Suomeen rekisteröity eurooppayhtiö oli Bayer Nordic SE. Vuoteen 2008 asti Elcoteq toimi Suomeen rekisteröitynä SE:nä.
Perustaminen.
Eurooppayhtiö voidaan muodostaa usealla eri tavalla:
Toiminimi.
Eurooppayhtiön toiminimen edellä tai jäljessä on oltava lyhenne "SE". Lyhenne on sallittu vain eurooppayhtiöiden nimissä. Sama lyhenne saattaa kuitenkin esiintyä vanhojen, ennen eurooppayhtiöitä perustettujen muiden yhtiöiden nimissä, sillä niiden ei tämän vuoksi tarvitse vaihtaa nimeään.
Hallinto.
Eurooppayhtiössä on oltava henkilöstön edustus. Sen avulla henkilöstö voi vaikuttaa yhtiön päätöksiin osallistumalla esimerkiksi hallintoelinten toimintaan. Yhtiötä perustettaessa on perustettava "erityinen neuvotteluryhmä". Ryhmässä ovat edustettuina eurooppayhtiön perustamisessa mukana olevien yhtiöiden, tytäryhtiöiden ja toimipaikkojen henkilöstö. Jäsenet nimetään tai valitaan kunkin jäsenmaan henkilöstön lukumäärän suhteessa.
Suomessa eurooppayhtiön verotuksen toimittaa Konserniverokeskus.
Yann Arthus-Bertrand

Yann Arthus-Bertrand (s. 13. maaliskuuta 1946 Pariisi) on ranskalainen valokuvaaja ja toimittaja. Hänen erikoisalaansa ovat ilmakuvat, jotka pyrkivät herättämään kiinnostusta luontoon. Vuodesta 2004 lähtien hän on tehnyt myös dokumenttielokuvia, jotka keskittyvät ympäristö- ja ihmisoikeuskysymyksiin ja perustuvat paljolti ilmakuvaukseen.
Ura.
Ennen ryhtymistään valokuvaajaksi Arthus-Bertrand toimi Keski-Ranskassa luonnonpuiston johtajana. Hän siirtyi asumaan Keniaan 1970-luvun lopulla ja kuvasi siellä leijonia. Näin Arthus-Bertrand sai aineistoa ensimmäiseen kirjaansa, joka ilmestyi 1981. Sittemmin hän työskenteli myös urheilukuvaajana. 
Arthus-Bertrand ryhtyi kuvaamaan Maata ilmasta käsin 1994. Toiminnan taustalla oli Unescolta saatu tuki. Hanke on ollut tuottoisa myös rahallisesti. Arthus-Bertrandin kuvia esittelevät näyttelyt ovat maksuttomia, ja ne pidetään poikkeuksetta ulkona. Hän arvioi Helsingin Sanomissa 12. kesäkuuta 2005, että niissä olisi käynyt jopa 60 miljoonaa ihmistä. ”Maa ilmasta” -näyttely on järjestetty myös Helsingin Lasipalatsin aukiolla kesällä 2005.
Syksyllä 2005 Arthus-Bertrandin kuvista valmistettiin kaksi miljoonaa julistetta, joita käytettiin ranskalaisissa kouluissa kestävään kehitykseen liittyvän opetuksen yhteydessä. Arthus-Bertrandin valokuvien pohjalta on tehty myös televisio-ohjelma. Suomessa se esitettiin nimellä "Maa ilmasta" JIM-kanavalla. 
Arthus-Bertrand on GoodPlanet.org-järjestön jäsen. Järjestön tavoitteena on ilmastonmuutoksen ehkäisemiseen tähtäävä toiminta.
Pegasos

Pegasos (, ) on kreikkalaisen mytologian siivekäs hevonen, jonka vanhemmiksi nimetään gorgo Medusa ja Poseidon, joka oli saattanut edellisen raskaaksi hevosmuodossaan. Pegasoksen kerrotaan ponnahtaneen esiin Medusan kaulasta sen jälkeen, kun Perseus oli katkaissut tämän pään. Kun Perseus oli tappanut Medusan, Pegasos auttoi häntä lennättämällä hänet selässään kotiin. Eräässä tarinassa Pegasoksen kerrotaan usein kantaneen salamoita Zeukselle. 
Bellerofon sai Pegasoksen kiinni Korintissa Peirenen lähteellä. Kun Bellerofon oli hevosen selästä surmannut Khimairan, hänen kerrottiin tulleen pöyhkeäksi. Myöhemmin Bellerofon päätti lentää Pegasoksella taivaaseen, mutta hänen pudottuaan ratsunsa selästä – joko pelästyttyään tai Zeuksen saatua Pegasoksen villiintymään – Pegasos jatkoi edelleen lentoaan, ja Zeus asetti tämän Pegasus-tähdistöksi taivaalle.
Pegasos on myös ollut tekemisissä muusien kanssa. Tämän vuoksi Pegasoksesta puhutaan usein myös "runoratsuna".
Kerrotaan, että aina kun Pegasoksen kavio osuu maahan, paikalle syntyy lähde. Myös aamuruskon jumalatar Eos (Aurora) ratsasti sillä joskus. Kun Pegasos kuoli, Zeus muutti sen tähtikuvioksi öiselle taivaalle. Samalla hetkellä, kun Pegasos muuttui tähdistöksi, maahan leijaili valkoinen höyhen.
Ekmanin spiraali

Ekmanin spiraali viittaa virtausten tai tuulten rakenteeseen rajakerroksessa eli nesteen tai kaasun rajapinnan lähellä. Siinä virtauksen suunta muuttuu spiraalinomaisesti, kun liikutaan rajapinnasta poispäin. Ilmiö on nimetty ruotsalaisen oseanografin Vagn Walfrid Ekmanin mukaan. Pintavirtausten poikkeamat huomasi ensimmäisen kerran norjalainen oseanografi Fridtjof Nansen 1890-luvulla havaitessaan, että ajelehtiva vene kulki tuulen suunnasta oikealle.
Ekmanin spiraali on seurausta kitkasta ja Coriolis-ilmiöstä, joka kääntää pohjoisella pallonpuoliskolla virtauksia liikesuuntansa nähden oikealle ja eteläisellä vasemmalle. Kun siis tuuli puhaltaa valtameren pinnalle pohjoisella pallonpuoliskolla, pinnan virtaus kääntyy tuulen suunnasta noin 45 astetta oikealle (todellisuudessa vain 20–30 astetta). Kitkan vuoksi pintavesi saa myös alemmat vesikerrokset liikkeelle, ja alapuolella oleva vesi kääntyy aina yläpuolella olevaa enemmän oikealle. Pintavirtauksenkin nopeus on vain muutamia prosentteja tuulen nopeudesta, ja syvemmälle mentäessä virtauksen nopeus edelleen pienenee.
Klassinen Ekmanin spiraali on havaittu merijään alla, mutta sitä ei ole löydetty avomeriolosuhteissa. Tämä johtuu pinta-aaltojen häiritsevästä vaikutuksesta ja valtameren pintakerroksen turbulenttisesta sekoittumisesta. Jonkinasteista kiertymistä havaitaan usein. Ilmakehän rajakerroksessa Ekmanin spiraali on tyypillinen, ja sen voimakkuus riippuu stabiilisuudesta ja alustan rosoisuudesta.
Niin sanotulla Ekman-syvyydellä virtauksen suunta on kiertynyt 180 astetta eli virtaus on pintavirtauksen kanssa vastakkaissuuntainen. Tyypillinen Ekman-syvyys meressä on muutamia kymmeniä metrejä. 
Spiraalin fysiikka.
Ekmanin teorian tärkeimpänä oletuksena oli syvä, rannaton meri, joka on horisontaalisesti homogeeninen. Tällöin advektiota ei lähtökohtaisesti tapahdu eikä painegradienttia ole, jolloin veden virtausyhtälöt, ns. Navierin–Stokesin yhtälöt tiivistyvät "x"- ja "y"-suunnissa muotoon
formula_1
formula_2
missä formula_3 on virtausnopeus, formula_4 on Coriolis-parametri, formula_5 veden kinemaattinen viskositeetti ja "z" syvyys.
Lisäksi Ekman oletti, että vallitseva etelätuuli kohdistaa +"y"-suuntaisen leikkausjännityksen formula_6 veteen. Näistä lähtökohdista hän johti edelliselle yhtälöparille ratkaisun
formula_7
missä on merkitty "V0":lla tuulen ajovirran voimakkuutta, asetettu "z" &gt; 0 sekä määritelty Ekman-syvyys (alun perin "Depth of Wind-current")
formula_8
Koska virtausprofiiliin ja veden pystysuuntaiseen sekoittumiseen vaikuttavat muutkin tekijät kuin ne, jotka oletukseen sisältyvät (esimerkiksi stabiilisuus ja pyörteiden koko ja muoto), kirjoitetaan tavallisemmin formula_5:n paikalle turbulenttinen viskositeetti, jonka suuruusluokka voi olla formula_10.
Karjalan tasavallan hallinnollinen jako

Tämä artikkeli käsittelee Karjalan tasavallan hallinnollista jakoa. Karjalan tasavalta jakautuu kunnallishallinnollisesti 16 piiriin ja kahteen kaupunkipiirikuntaan, jotka ovat Petroskoi ja Kostamus. Piirit jakautuvat edelleen maalaiskuntiin ja kaupunkikuntiin. Karjalan tasavallassa on 87 maalaiskuntaa ja 22 kaupunkikuntaa. Asuttuja paikkoja on yhteensä 818, joista 13 on kaupunkeja, 11 kaupunkityyppisiä taajamia ja 794 taajamia tai kyliä.
Kolmella piirillä, joissa vähemmistökansallisuuksilla (karjalaiset) on merkittävä asema, on "kansallisen piirin" status. Lisäksi kolmella Äänisenrannan piirin kunnalla on "vepsäläisen maalaiskunnan" status.
Karjalan tasavallan piirit on numeroitu seuraavasti oikealla olevassa kartassa:
Seuraavassa Karjalan tasavallan kunnat on lueteltu piireittäin. Luettelon oikeassa reunassa on kartat kunkin piirin kuntarajoista. Kostamuksen kaupunkipiiri on mukana Kalevalan piirin kartalla ja Petroskoin kaupunkipiiri näkyy Äänisenrannan piirin kartalla.
Kunnat piireittäin.
&lt;br clear=all&gt;
&lt;br clear=all&gt;
&lt;br clear=all&gt;
&lt;br clear=all&gt;
&lt;br clear=all&gt;
&lt;br clear=all&gt;
&lt;br clear=all&gt;
&lt;br clear=all&gt;
&lt;br clear=all&gt;
&lt;br clear=all&gt;
&lt;br clear=all&gt;
&lt;br clear=all&gt;
&lt;br clear=all&gt;
&lt;br clear=all&gt;
&lt;br clear=all&gt;
&lt;br clear=all&gt;
Piirijaon historiaa.
Karjalan työkansan kommuuni perustettiin 8. kesäkuuta 1920. Siihen liitettiin osia Aunuksen kuvernementtiin kuuluneista Aunuksen, Petroskoin ja Poventsan kihlakunnista ja Arkangelin kuvernementtiin kuuluneesta Kemin kihlakunnasta.
Karjalan ASNT:n hallinnollinen jako 1. tammikuuta 1926:
Liisi Oterma

Liisi Vilhelmiina Oterma (vuoteen 1935 Österman; 6. tammikuuta 1915 Turku – 4. huhtikuuta 2001 Turku) oli suomalainen tähtitieteilijä ja professori. Hän oli ensimmäinen suomalainen tähtitieteestä väitellyt nainen.
Oterma valmistui ylioppilaaksi Turun Suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1933. Hän opiskeli matematiikkaa ja tähtitiedettä Turun yliopistossa ja pääsi pian Yrjö Väisälän assistentiksi. Oterma valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1938 ja lisensiaatiksi sekä tohtoriksi vuonna 1955. Väitöskirjansa (1955) Oterma teki kaukoputkien optiikasta ranskan kielellä. Väitöskirja sai korkeimman mahdollisen arvosanan, ja Otermasta tuli Turun yliopiston promootion priimustohtori. 
Vuosina 1941–1965 Oterma työskenteli yliopiston tähtitornin observaattorina osallistuen pikkuplaneettojen etsimiseen. Uransa aikana hän löysi yhteensä noin 200 pikkuplaneettaa ja kolme komeettaa, joista yksi nimettiin hänen mukaansa (39P/Oterma). Vuonna 1959 Otermasta tuli tähtitieteen dosentti, ja vuosina 1962–1965 hän oli Turun yliopiston tähtitieteen vt. professori ja vuosina 1965–1978 varsinainen professori. Vuonna 1971 hänestä tuli Väisälän seuraaja Tuorlan observatorion johtajana.
Oterma harrasti kieltenopiskelua ja osasi muun muassa saksaa, ranskaa, italiaa, espanjaa, esperantoa, unkaria, englantia ja harrasti myös esimerkiksi arabian kieltä. Hän hoiti aikanaan Tuorlan observatorion kirjeenvaihdon ulkomaille. Oterman alkuperäisiin suunnitelmiin kuului opiskella sanskriittia, jota ei Turun yliopistossa kuitenkaan opetettu, ja valinta kohdistui lopulta tähtitieteeseen.
Oterma oli luonteeltaan hiljainen, vaatimaton sekä julkisuutta karttava, ja muun muassa Kööpenhaminan observatorion professori Anders Reiz sanoi Oterman "vaikenevan yhdellätoista kielellä". Oterma vältteli myös valokuvissa esiintymistä, ja hänestä on olemassa vain kourallinen kuvia.
Haamuhenkilö

Haamuhenkilö tai valehenkilö ( ’sukkanukke’) on erityisesti tietoverkkojen yhteisöissä käytetty termi, joka tarkoittaa yhteisön jäsenen ylimääräistä tai valheellista identiteettiä. Haamuhenkilöitä pidetään monissa yhteisöissä erittäin vahingollisina yhteisön toiminnan kannalta. Joissakin yhteisöissä, kuten Facebookissa, Twitterissä, eBay-sivustolla ja Wikipediassa, ne on kokonaan kielletty.
Internetin verkkoyhteisöissä, kuten keskustelupalstoilla, uutisryhmissä, IRC:ssä tai wikeissä, haamuhenkilö on yhteisöön aikaisemmin liittyneen jäsenen luoma ylimääräinen käyttäjätunnus tai tiettyä tarkoitusta varten luotu valheellinen käyttäjätunnus. Tämän tunnuksen avulla käyttäjä voi esiintyä täysin toisena käyttäjänä, mikä tarjoaa mahdollisuuden hämätä muita yhteisön jäseniä erilaisin keinoin:
Haamuhenkilöihin rinnastetaan myös todellinen henkilö, joka pyynnöstä liittyy yhteisön jäseneksi vaikuttaakseen yhteisöön samalla tavalla kuin haamuhenkilö.
Aiheesta muualla.
Rennes-le-Château

Rennes-le-Château on kunta Etelä-Ranskassa. Kylässä oli 91 asukasta vuonna 2008, ja kylän asuintiheys oli 6,1 asukasta/km². Kylän pormestari on Alexandre Painco.
Pyhän Maria Magdaleenan kirkko.
Rennes-le-Châteaun Magdalan Marialle omistettu kirkko on peräisin vuodelta 1059. Kirkon pappi Bérenger Saunière kunnostutti kirkkoa 1800-luvun lopulla. Huhujen mukaan hän sai remonttirahat löydettyään aarteen tai salaisuuden, jonka salassapidosta katolinen kirkko olisi maksanut hänelle. Toisaalta tiedetään, että hän myi valtavan määrän messuja, joita ei mitenkään ehtinyt pitää. Kylä nousi aarrehuhujen ansiosta maailmanmaineeseen. Paikallinen ravintoloitsija levitti huhuja 1950-luvulla houkutellakseen asiakkaita. 
Legendasta kertoo brittitoimittajien teos "Pyhä veri, pyhä Graal", ja aihetta sivuaa jännitysromaani Dan Brownin "Da Vinci -koodi". Legendaan liittyy muun muassa väite, että Magdalan Maria olisi haudattu kylän lähellä sijaitsevaan luolaan.
Kyseisen aarteen etsinnästä 1950-luvulla kertoo Lucie Durbianon sarjakuva-albumi "Aarre" (suom. WSOY 2011), ja kirjan loppupuolen tapahtumat sijoittuvat Rennes-le Chäteauhun.
Kirkossa on 1800-luvun kunnostuksen jäljiltä uusia taideteoksia, kuten demoni Asmodeusta esittävä patsas ja 14-osainen Ristin tie -kuvasarja.
Châteauroux

Châteauroux on kaupunki Ranskan keskiosassa Centre-Val de Loiren hallintoalueella Indren departementissa. Se on departementin pääkaupunki. Châteauroux’ssa on arviolta 45 209 asukasta (vuonna 2013) ja kaupungin pinta-ala on 25,54 neliökilometriä.
Tunnettuja asukkaita.
Kuuluisia châteauroux'laisia (ransk. "Castelroussines/Castelroussins")
Josep Borrell

Josep Borrell Fontelles (s. 24. huhtikuuta 1947 La Pobla de Segur) on espanjalainen sosialistipoliitikko. Hän oli Pedro Sánchezin hallituksen ulkoministeri ennen kuin hänet valittiin Euroopan unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkeaksi edustajaksi 2019. 
Borrell oli Euroopan parlamentin jäsen 2004–2009 ja Euroopan parlamentin puhemies 2004–2007. Hän toimi Felipe Gonzálezin hallituksen julkisten töiden ministerinä 1990-luvulla.
Borrell on valmistunut ilmailualan insinööriksi 1969 Madridin teknillisestä yliopistosta ja kauppatieteiden tohtoriksi Universidad Complutense de Madridista. Hän on opiskellut myös Stanfordin yliopistossa ja Instituto Francés del Petróleo de París'ssa. 
Borrell liittyi 1975 Francon aikana vielä laittomaan sosialistipuolueeseen (PSOE). Hänet valittiin Majadahondan valtuustoon 1979 Espanjan ensimmäisissä demokraattisissa paikallisvaaleissa. Vuonna 1984 pääministeri Felipe González nimitti hänet valtiovarainministeriksi. Vuonna 1991 hänestä tuli julkisten töiden ministeri ja ympäristöministeri. 
Syyskuussa 2006 Borrell väitti tanskalaisen uutistoimisto Ritzaun mukaan, etteivät Pohjoismaat kokeneet sotaa, minkä tulkittiin tarkoittaneen toista maailmansotaa. Tällä hän viittasi Pohjoismaissa ja Alankomaissa paljon nimiä keränneeseen Oneseat-kampanjaan ja siihen, että Strasbourgin asema Euroopan parlamentin virallisena kotipaikkana on Ranskan ja Saksan sovinnon symboli. Borrell pyysi Pohjoismaita koskenutta lausuntoaan anteeksi 29. syyskuuta sanoen tarkoittaneensa vain Ruotsia. 
Borrell on kuvannut Venäjää ”vanhaksi viholliseksi”, väittänyt, että ”amerikkalaisten piti tappaa vain neljä intiaania” ennen itsenäistymistä ja tuominnut Yhdysvaltain ”cowboy”-politiikan koskien Venezuelaa. Hän vastustaa Katalonian itsenäistymispyrkimyksiä. 
Josep Borrellille on myönnetty Kaarle III:n ritarikunnan suurristi (1996) ja Isabella Katolilaisen ritarikunnan suurristi (2000).
Riitta Salin

Riitta Liisa Salin (o.s. Hagman, s. 16. lokakuuta 1950 Helsinki) on entinen suomalainen pikajuoksija. Hän on ensimmäinen suomalainen nainen, joka on voittanut kultaa yleisurheilun pikamatkoilla arvokisoissa. Salin voitti Euroopan-mestaruuden 400 metrillä ME-ajalla 50,14 Roomassa 1974. Samoissa kisoissa hän oli mukana Suomen 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka voitti EM-hopeaa. Hän osallistui Montrealin olympialaisiin 1976, jossa sijoittui 400 metrillä seitsemänneksi ja 4 × 400 metrin viestissä kuudenneksi. Hän oli viestijoukkueessa myös EM-kilpailuissa 1969 (sijoitus 8.) ja 1971 (sijoitus 7.) ja voitti SM-kultaa 200 ja 400 metrin matkoilla vuosina 1974–1976. Seuratasolla Salin edusti Viipurin Urheilijoita.
Aktiiviuransa jälkeen Riitta Salin oli kahdeksan vuotta Suomen Urheiluliiton (SUL) hallituksessa, josta neljä vuotta varapuheenjohtajana. Hänet valittiin Vuoden urheilijaksi vuonna 1974.
Riitta Salinin aviomies on aitajuoksija Ari Salin. Ari Salin ja Tapani Ilkka olivat hänen valmentajiaan. Riitan veli, Matti Hagman, oli jääkiekkoilija.
EU3

EU3 on Euroopan unionin ulkopuolella käytetty nimitys Isosta-Britanniasta, Ranskasta ja Saksasta.
Iso-Britannia ja Ranska ovat ydinasevaltioita ja Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston jäseninä niillä on vaikutusta Yhdistyneiden kansakuntien päätöslauselmiin, koska ne voivat veto-oikeudella kieltää päätöslauselman hyväksymisen. 
Saksa puolestaan on Euroopan unionin taloudellisesti merkittävä jäsenvaltio, jonka aikomus luopua ydinvoimasta ja ryhtyä lisäämään venäläisen maakaasun käyttöä vaikuttaa erityisesti Venäjän suuntaan ja myös Viron, Latvian, Liettuan sekä Puolan idänsuhteisiin.
Virallisesti Euroopan unioni kannattaa sitä, ettei muodostu kovia ytimiä, ja ettei unionin päätöksenteko pirstaloidu kiinteisiin maiden muodostamiin blokkeihin, minkä vuoksi EU3:a sisäpiirin tunnuksena ei käytetä.
Yhdysvaltain rinnalla Euroopan unioni pyrkii olemaan aktiivinen mm. Aasiassa, missä Saksa on pyrkinyt toimimaan välittäjänä Yhdysvaltain ja Iranin välisessä kiistassa oikeudesta ydinvoimaan.
Jeanette Biedermann

Jeanette Biedermann (s. 22. helmikuuta 1980 Berliini) on saksalainen laulaja ja näyttelijä. Hänestä käytetään usein pelkästään nimeä Jeanette.
Jeanette esiintyi kuusivuotiaana "Kinderzirkus Lilliputissa" Berliinissä. Hän osallistui vuonna 1999 "Bild-Schlagerwettbewerb" -kilpailuun selviytyen voittajaksi 270 000 kilpailijan joukosta. Tämän jälkeen hän julkaisi ensisinglensä "Das tut unheimlich weh" mikä on hänen ainoa levytyksensä saksaksi tähän mennessä. Vuonna 1999 hän sai roolin suositusta saippuaoopperasta "Gute Zeiten, schlechte Zeiten", jossa hän näytteli Marie Balzeria. Muutamaan kuukautta myöhemmin hän teki levytyssopimuksen Polydor-levy-yhtiön kanssa ja julkaisi syyskuussa 2000 ensimmäisen englanninkielisen singlensä "Go Back", joka nousi Saksan singlelistan sijalle 8. Singleä seurasi debyyttialbumi "Enjoy!" sekä toinen single "Will You Be There".
Jeanette julkaisi toisen albuminsa "Delicious" vuotta myöhemmin ja se myi kultaa Saksassa. Albumilta julkaistiin singlet "How It's Got To Be"/"No Style", "No More Tears" sekä "Sunny Day", joka oli mukana albumin uudella painoksella. Hän myös voitti vuoden naisartistin Echo-palkinnon. Vuonna 2002 hän julkaisi kolmannen albuminsa Rock My Life, joka myös myi kultaa. Albumin julkaisun jälkeen hän lähti menestyksekkäälle kiertueelle, josta julkaistiin myös dvd. Jeanette myös äänitti dueton yhdessä Ronan Keatingin kanssa kappaleesta "We've Got Tonight", josta tuli top-10 hitti Saksan lisäksi myös Itävallassa. 
Vuonna 2003 hän jätti levy-yhtiönsä ja solmi uuden sopimuksen Kuba/Universal Records yhtiön kanssa. Tulevan "Break On Through" albumin ensimmäinen single "Rockin' On Heaven's Floor" oli top-10 hitti sekä Saksassa, Itävallassa että Sveitsissä. Albumilta julkaistiin myös kaksi muuta singleä - "No Eternity" ja "Hold The Line". Albumia seurasi Jeanetten suurin kiertue, josta myös julkaistiin dvd. "Break On Through" on tähän mennessä Jeanetten ainoa platinaa myynyt albumi. Menestyksen siivittämämä hän julkaisi marraskuussa 2004 "Merry Christmas" joulualbumin sekä "The Infant Light" singlen. Samana vuonna hän myös jätti roolinsa "Gute Zeiten, schlechte Zeiten" sarjassa.
Albumi "Naked Truth" julkaistiin keväällä 2006, mutta se ei ollut edellisten albumeiden kaltainen menestys. Siltä julkaistiin kuitenkin neljän singleä "Run With Me", "Bad Girls Club", "Endless Love" sekä "Heat Of The Summer". Albumin julkaisun ja lyhyen kiertueen jälkeen Jeanette päätti pitää taukoa laulajanurastaan ja keskittyä näyttelemiseen. Vuonna 2008 hän saikin roolin uudesta "Anna und die Liebe" sarjasta, joka nousi suureen suosioon Saksassa. 
Keväällä 2009 Jeanette palasi musiikin pariin "Undress To The Beat" singlellä ja samannimisellä albumilla. Albumilta julkaistiin vielä kaksi muuta singleä - "Material Boy (Don't Look Back)" sekä "Solitary Rose", jota soitettiin myös "Anna und die Liebe" sarjassa. Hänen oli tarkoitus lähteä Solitary Rose Tour nimiselle kiertueelle, mutta joutui peruuttamaan sen, koska hänen isällään diagnosoitiin keuhkosyöpä. Jeanette jätti "Anna und die Liebe" sarjan vuoden 2010 alussa, mutta palasi takaisin vuonna 2011.
Luettelo Tšadin puolueista

Tämä on luettelo Tšadin puolueista.
Vaikka Tšadissa on lukuisia puolueita, se on käytännössä yhden puolueen hallitsema maa, jossa Isänmaallinen pelastusliike (MPS) on vallassa. Parlamentin 188 paikasta on vuoden 2024 vaalien jälkeen 124 paikkaa suoraan MPS:llä, ja lisäksi 52 puolueilla, jotka olivat sen kanssa vaaliliitossa.
Hallituksessa tosin ovat myös Kansallinen demokratian ja uudistamisen liitto ja Uudistamisen ja demokratian liitto, mutta valtapuolueella on enemmistö parlamenttipaikoista ilman niitäkin.
Seuraavilla puolueilla on vähintään 2 paikkaa vuonna 2024 valitussa parlamentissa:
Lisäksi 27 puolueella on yksi edustaja:
Poppaea Sabina

Poppaea Sabina (kuoli 65) oli Rooman keisarin Neron toinen vaimo. Hänen isänsä oli Titus Ollius. Hän sai nimensä äitinsä isän, vuoden 9 jaa. konsulin, Poppeaus Sabinuksen mukaan.&lt;ref name="hazel/250"&gt;Hazel s. 250&lt;/ref&gt;
Poppaea Sabina oli naimisissa kolmesti. Hänen ensimmäinen miehensä oli pretoriaanikaartin prefekti Rufrius Crispus. Crispus ja Poppaea saivat yhden pojan, jonka Nero myöhemmin antoi tappaa. Poppaean seuraava mies oli tuleva keisari Otho, joka oli keisari Neron läheisiä ystäviä. Nero halusi kuitenkin Poppaean rakastajattarekseen ja lähetti Othon Lusitaniaan maaherraksi vuonna 58. Poppaean kerrotaan yllyttäneen Neroa tappamaan äitinsä Agrippinan ja eroamaan vaimostaan Octaviasta. Tämän jälkeen Nero meni naimisiin Poppaean kanssa ja tämä sai arvonimen "augusta". Hän synnytti Nerolle tyttären nimeltä Claudia Augusta, joka kuitenkin kuoli neljän kuukauden ikäisenä. Historioitsija Suetoniuksen mukaan Poppaean ollessa seuraavan kerran raskaana riidan päätteeksi raivostunut Nero potkaisi häntä vatsaan aikaansaaden Poppaean kuoleman. 
Claudio Monteverdi sävelsi vuonna 1642 Giovanni Francesco Busenellon Tacituksen kuvaukseen pohjautuvaan librettoon oopperan "L'incoronazione di Poppea" (), jonka pääosassa Poppaea on.
Rai 1

Rai 1 on Italian RAI-yhtiön päätelevisiokanava ja maan toiseksi katsotuin kanava. Se on yleiskanava, jonka pääkilpailija on Mediasetin Canale 5. Kanava aloitti toimintansa 3. tammikuuta 1954. Rai 1:n tunnetuimpia ohjelmia ovat mm. uutisohjelma TG1, kilpailuohjelma L'eredità ja tosi-tv-ohjelma Tale e Quale Show.
Rai

Rai tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt.
Rai on seuraavien henkilöiden nimi:
Laki vuokra-alueiden lunastamisesta

Laki vuokra-alueiden lunastamisesta (135/1918) eli ”torpparilaki” oli 17. heinäkuuta 1918 hyväksytty laki torppareiden ja mäkitupalaisten oikeudesta lunastaa vuokra-alueensa. Lakia täydennettiin 1919 koskemaan myös lampuoteja. Jo 1910-luvulla aloitettu lainvalmistelu jäi kesken sisällissodan vuoksi. Sodan aikana Suomen kansanvaltuuskunta oli säätänyt oman lakinsa 31. tammikuuta 1918, mutta sisällissodan lopputuloksen vuoksi lailla ei ollut käytännön vaikutuksia.
Taustaa.
Torppariongelmalla tarkoitettiin umpeutuvista ja ehdoiltaan epämääräisistä torpparisopimuksista (torpparikontrahdeista) aiheutuneita ongelmia. Niistä ja niiden ratkaisumahdollisuuksista oli 1900-luvun alun Suomessa tullut venäläisten ja suomalaisten viranomaisten sekä poliittisten puolueiden monimutkainen kiista.
Näitä ongelmia oli lykätty jatkamalla poikkeusmääräyksin torppien vuokra-aikoja vuosina 1909 ja 1915, ja erityinen maanvuokrakomitea oli asetettu vuonna 1912 pohtimaan kysymyksen ratkaisua. 
Suomalainen ja nuorsuomalainen puolue esittivät yhdessä ruotsalaisen kansanpuolueen kanssa oman esityksensä ja maalaisliitto omansa vuoden 1916 valtiopäiville. Sosiaalidemokraatit esittivät oman Me vaadimme -ohjelmansa 1917. Sen torppareita koskeneen osan johtoajatus oli torpparien vapauttaminen yksityisten isäntien vallasta.
Svinhufvudin senaatti puolestaan lähti torpparien itsenäistämisestä. Esitys tuli eduskuntaan juuri ennen vuoden 1918 sodan alkua 25. tammikuuta 1918.
Sodan jälkeen toukokuussa 1918 lain käsittelyä jatkoi ns. tynkäeduskunta. Lakiin lisättiin sodan vaikutuksesta ns. punakaartilaispykälä (62 §), joka poisti kaarteihin kuuluneilta ja vähintään kymmenen vuoden vankeustuomion saaneilta oikeuden torppansa lunastamiseen. Pykälä kumottiin seuraavan vuoden kesällä (AsK 90/1919), kun lakia oli juuri ryhdytty soveltamaan, minkä vuoksi punakaartiin kuuluminen ei käytännössä vaikuttanut torpparin asemaan.
Torpparilaki käsiteltiin täysistunnon toisessa käsittelyssä heinäkuussa ja ratkaistiin kiireellisenä kolmannessa käsittelyssä 17. heinäkuuta 1918. Valtionhoitaja P. E. Svinhufvud vahvisti lain 15. lokakuuta, täytäntöönpanoasetus (46/1919) annettiin 11. huhtikuuta 1919, ja lakia alettiin panna täytäntöön vapunpäivänä 1919.
Torpparilain täytäntöönpano.
Alkujaan torppareita ja mäkitupalaisia koskenutta lakia laajennettiin ensin 1919 lampuoteihin (AsK 90/1919) ja edelleen pappiloiden (73/1921) ja kruununtilojen torppareihin (1922).
Torppien lunastaminen jatkui toiseen maailmansotaan asti, ja vuoden 1918 lakiin perustuvaa lunastusoikeutta käytti 46 645 torpparia tai lampuotia ja 45 580 mäkitupalaista. Maata lunastettiin 910 000 hehtaaria, joista runsas neljäsosa oli viljeltyä.
Torpparilaki laajensi Suomen itsenäistä pienviljelijäluokkaa ja antoi laajoille kansanosille omaa maata. Tämä vaikutti osaltaan kansan eheytymiseen sisällissodan jälkeen ja toisessa maailmansodassa ilmenneeseen kansalliseen yhtenäisyyteen.
Hekatomnidit

Hekatomnidit olivat antiikin Kaariaa hallinnut suku. Hekatomnidit hallitsivat Kaariaa Persian valtakunnan satraappeina. Suku on saanut nimensä sen kantaisän Hekatomnoksen mukaan. Kaaria oli Hekatomnidien aikana melkein itsenäinen ja se nousi kapinaan Artakserkses III:n aikana. 
Suvun tunnetuin jäsen on Mausollos, jonka vaimo rakennutti kuuluisan Halikarnassoksen mausoleumin. Sana mausoleumi on juonnettu Mausoloksen nimestä.
Anne Taskinen

Anne Linnea Taskinen, taiteilijanimeltään Heinäsirkka, (3. helmikuuta 1958 Helsinki – 4. joulukuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen muusikko, toimittaja ja näyttelijä.
Ura.
Muusikko.
Taskinen tuli julkisuuteen Sleepy Sleepersin laulajana 1970-luvun loppupuolella. Hän oli 1980-luvulla hetken myös Leningrad Cowboysien rivissä. Taskisen ensimmäinen soolosingle ilmestyi vuonna 1979 ja ensimmäinen albumi vuonna 1985.
Hän oli Suomen ensimmäinen itse omia kappaleitaan säveltänyt ja sanoittanut naismuusikko ja rocklaulaja. Rockin korkeat korot -idea keksittiin jo 1970-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa se poiki kaksi jättikonserttia, kolmeosaisen TV-dokumentin ja kirjan "Rockin korkeat korot – suomalaisen naisrockin historia", joissa kaikissa Taskinen oli mukana.
Toimittaja.
Taskisella oli 1980-luvun lopussa Yleisradiossa oma radio-ohjelma "Kissanainen sähisee ja kehrää" ja vähän myöhemmin hän oli käsikirjoittamassa ja nauhoittamassa televisio-ohjelmaa "Zoo". Toimittajana Radio Suomessa hän aloitti 1992 ja on ollut mm. ohjelmissa "Yöradio", "Sininen Kuu", "Tähtien kertomaa", "Muukalaisia yössä", "Mitä Suomi soitti", "Verkko soi", "Tunnelmassa", "Iltatähti" ja "Valoa ikkunassa".
Hän toimi myös Taiteilijoiden rauhanjärjestö PAND:in varapuheenjohtajana sekä "Iltalehden" freelancetoimittajana (musiikki- ja kulttuurijuttuja).
Näyttelijä.
Taskinen teki pääosat Sina Kujansuun "Äideistä parhain" -veijaritarinassa ja Tampereen teatterikesän musikaalissa "Coctail-kutsut". Hän oli toisessa naisroolissa Gilles Charmantin elokuvassa "Iron Horsemen", jota esitettiin elokuvafestivaaleilla ulkomaillakin. Sivurooleja hänellä oli Aki Kaurismäen lyhytelokuvissa. Vuonna 2008 hänet nähtiin "Risto Räppääjä" -elokuvan goottinoitana.
Tapahtumajärjestäjä.
Taskinen toimi tapahtumajärjestäjänä mm. seuraavissa tapahtumissa:
Kuolema.
Taskinen kuoli 61-vuotiaana keuhkoveritulppaan kotonaan Helsingin Pikku Huopalahdessa.
1G

1G () on yleinen lyhenne ns. "ensimmäisen sukupolven" matkapuhelinteknologioille. Tämän ajattelun mukaan ensimmäistä sukupolvea (1G) edustavat analogiset standardit kuten pohjoismainen NMT ja esimerkiksi Yhdysvalloissa käytetty AMPS. Japanissa NTT,eli Nippon Telephone and Telegraph avasi vuonna 1979 ensimmäisenä kaupallisen 1G-matkapuhelinverkon maailmassa. 
Ensimmäisen sukupolven matkapuhelinjärjestelmille oli luonteenomaista se, että toisin kun perinteisissä radiopuhelimissa ja niin sanotuissa "nollannen sukupolven" matkapuhelinjärjestelmissä, käyttäjä kykeni säilyttämään puheluyhteyden liikkuessaan laajalti tukiasemien välillä yhteyden siirtyessä tukiasemalta toiselle saumattomasti.
Suomessa.
Ensimmäisen sukupolven NMT-matkapuhelinverkko aloitti toimintansa Suomessa vuonna 1981. Pohjoismaiden yhteinen NMT-verkko oli maailman ensimmäinen mobiiliverkko, jossa puhelut toimivat valtakunnanrajojen yli.
NMT-verkko lopetettiin 31. joulukuuta 2002, minkä jälkeen GSM on ollut yleisin matkapuhelinteknologia.
Pohjukaissuoli

Pohjukaissuoli eli "duodenum" käsittää 20–30 cm ohutsuolen alkuosasta ja alkaa mahanportista. Suurin osa ravintoaineiden imeytymisestä tapahtuu duodenumissa ja jejunumissa. Tämän vuoksi duodenumin seinämä on voimakkaasti poimuuntunut ja siinä on imeytymispinta-alaa kasvattavia mikrovilluksia ja nukkalisäkkeitä. Pohjukaissuolen avartuma on pohjukaissuolen leveähkö alkuosa, jonka sisältö on hapan siihen tulevan mahanesteen vaikutuksesta. Pohjukaissuolen avartumassa on runsaasti erityisiä pohjukaissuolirauhasia, joiden erittämä lima suojaa limakalvon soluja happamalta mahanesteeltä. Jos pohjukaissuolirauhasten toiminta on häiriintynyt, hapan ruokasula saattaa aiheuttaa pohjukaissuolen limakalvoon haavaumia. 
Puolessavälissä pohjukaissuolta mahasta tullut hapan ruokasula neutraloituu sapen ja haimanesteen vaikutuksesta. Sappi erittyy sappirakosta sappitiehyttä pitkin pohjukaissuoleen ison pohjukaissuolinystyn eli "papilla Vaterin" kohdalle. Samaan kohtaan tulee myös haimasta haimatiehyt, mutta sillä voi olla toinenkin laskukohta, jota kutsutaan pieneksi pohjukaissuolinystyksi. Haimatiehyt ja sapenjohdin saattavat olla yhtyneinä loppuosastaan. Pohjukaissuoli on koko leveydeltään kiinni vatsaontelon takaseinämässä, kun taas muut ohutsuolen osat ovat kiinni siinä suoliliepeen välityksellä.
Pohjukaissuolen rakenne.
Pohjukaissuolen seinämässä on neljä kerrosta: limakalvo, limakalvon alainen kerros, lihaskerros ja sidekudoksinen ulkokerros. Pohjukaissuolessa erotetaan seuraavat osat: "pars superior" (yläosa), "pars descendens" (laskeutuva osa), "pars horizontalis" (vaakaosa) ja "pars ascendens" (nouseva osa). Kohta, jossa pohjukaissuoli ja tyhjäsuoli yhtyvät, on "flexura duodenojejunalis".
Siviili

Siviili on henkilö, joka ei ole asevoimien palveluksessa. Siviileihin eivät kuulu sotilaat, rajavartijat eivätkä poliisit. Sanaa siviili käytetään myös etuliitteenä erottamaan asevoimien toimintaa muusta vastaavasta toiminnasta, esimerkiksi "siviili-ilmailu".
Puolustusvoimien palkattu henkilöstö jakautuu myös sotilaisiin ja siviileihin.
Saija Varjus

Saija Varjus (s. 30. tammikuuta 1965 Parkano) on suomalainen iskelmälaulaja. Hänet valittiin vuonna 1996 Tangokuningattareksi. Aikaisemmin Varjus työskenteli musiikin- ja luokanopettajana. Hänen tunnetuimpiin levytyksiinsä kuuluvat muun muassa iskelmät ”Dam dam da da di dum” (1997) ”Vastatuuleen” (1998), ”Kuiskaten” (2002) ja ”Ihana aamu” (2002). Vuonna 2010 Varjus oli mukana Toivo Kärjen sota-aikaisista sävellyksistä koostetulla kaksoisalbumilla On elon retki näin, lauloi kahdeksan kappaletta, joista "Pyyhi rakkahin kyynelees nuo" (1944) oli ensilevytys .
Yksityiselämä.
Saija Varjuksella todettiin tammikuussa 1998 MS-tauti, joka on vaikeuttanut hänen liikkumistaan niin että joutuu käyttämään kulkemiseensa rollaattoria, sähköllä kulkevaa invamopoa ja pyörätuolia. Hän meni 13. lokakuuta 2007 naimisiin kitaristi Petri Hämäläisen kanssa.. Avioliitto, joka oli Varjuksen toinen, päättyi eroon vuonna 2013. Vuosina 2013–2015 Varjus oli avoliitossa Tero Lempisen kanssa.
Ada (satraappi)

Ada (, kuoli noin 326 eaa.) oli Kaarian satraappi. Adan isä oli Hekatomnos, joka perusti Hekatomnidien hallitsijasuvun. Adan veljet Mausollos, Idrieus ja Piksodaros sekä hänen siskonsa Artemisia II hallitsivat myös Kaarian satraappeina. Ada oli naimisissa veljensä Idrieuksen kanssa. Adasta tuli uusi satraappi, kun Idrieus kuoli vuonna 344 eaa., mutta Piksodaros syrjäytti hänet vuonna 340 eaa. Piksodaroksen kuoltua vuonna 335 eaa. Kaarian hallitsijaksi tuli persialainen Orontobates, joka myös oli ollut Piksodaroksen vävy. 
Kun Aleksanteri Suuri valtasi Kaarian vuonna 334 eaa. antautui Ada hänelle ja Aleksanteri teki hänestä uudelleen Kaarian satraapin. Ada puolestaan adoptoi Aleksanterin omaksi pojakseen, ja näin ollen Adan kuoltua vuoden 326 eaa. tienoilla Kaaria siirtyi laillisesti Aleksanterille.
Paella

Paella on Espanjan Valencian seudulta peräisin oleva perinneruoka. Perinteinen paella valmistetaan paistamalla jänistä ja kanaa oliiviöljyssä, ja kypsentämällä lisäten tomaattimurskaa, sahramia, paprikajauhetta, vettä, riisi, etanat ja pavut (voi- ja leikkopapuja) . Kypsennykseen käytetään suurikokoista laakeaa teräs- tai rautapannua, ja riisinä voidaan käyttää ainoastaan lyhytjyväisiä espanjalaisia riisilajikkeita, kuten "bomba, sénia" ja "albufera", joka on kahden ensimmäisen hybridi.
Paella on tunnetuimpia espanjalaisia ruokalajeja ja perinteisen paellan ainekset ja valmiin paellan ulkonäkö sekä koostumus ovat tarkkaan määriteltyjä. Pääkaupungissa Madridissa ja Espanjan turistialueilla, kuten Aurinkorannikolla, tarjoillaan kuitenkin monenlaisia paelloiksi kutsuttuja riisiruokia, joissa voi olla monenlaisia raaka-aineita.
Paellan juuret johtavat yksinkertaiseen kansankeittiöön. Paellan perusaines riisi tuli Espanjaan arabivalloituksen mukana todennäköisesti jo 700-luvulla. Riisiä viljeltiin aluksi juuri Valencian seudulla. Sadonkorjuun aikaan tuli tavaksi valmistaa riisiruokia.
Nimen alkuperä.
Paella tarkoittaa alun perin valencian kielellä suurta laakeaa rautapannua, jossa on valmistettu suuria määriä ruokia. Perinteinen paellapannu on laakea kaksikahvainen rautapannu. Valencialaisille paellapannu on nimeltään "paella".
Stock Aitken Waterman

Stock Aitken Waterman (joskus lyhennettynä SAW) oli Mike Stockin, Matt Aitkenin ja Pete Watermanin muodostama brittiläinen laulunkirjoittaja- ja levytuottajakolmikko, joka oli useiden artistien menestyksen takana 1980-luvun jälkipuoliskolla ja 1990-luvun alussa. Kolmikkoa voidaan pitää Ison-Britannian menestyneimpänä tuottajakolmikkona: Stock Aitken Waterman oli mukana yli kahdessasadassa Ison-Britannian TOP 40 -hitissä 1980- ja 1990-luvuilla. Vuonna 2004 kolmikon tuottamien ja kirjoittamien singlejen ja albumien maailmanlaajuinen myynti ylitti 500 miljoonan kappaleen rajan.
Stock, Aitken ja Waterman tapasivat ensimmäistä kertaa 15. tammikuuta 1984, jolloin Waterman pyysi Aitkenia ja Stockia työskentelemään hänen ja hänen aiemman tuotantoyhtiönsä Pete Waterman Limitedin (PWL) kanssa. Kolmikon ensimmäiset yhteiset tuotokset olivat Divinen ”You Think You’re a Man” (1984), Hazell Deanin ”Whatever I Do” (1984) ja Dead or Aliven kevään 1985 ykköshitti ”You Spin Me Round (Like a Record)”, jonka nauhoitukset olivat Watermanin mukaan olleet hänen tuottajauransa kamalimmat, sillä Stock ja Aitken sekä Dead or Aliven Pete Burns ja Steve Coy tappelivat studiossa raivon vallassa siitä, millainen kappaleen lopullinen ulkoasu olisi. Waterman joutui heittämään yhtyeen ulos studiosta ja jatkamaan nauhoituksia vasta seuraavana päivänä.
Alkuvaiheen Hi-NRG-tanssimusiikista kolmikko siirtyi italialaisella melodialla varustettuun syntikkapoppiin, jota esittivät hyvännäköiset laulajat. Tavallisesti SAW teki kappaleen pohjan syntetisaattoreilla, rumpukoneilla ja sekvenssereillä, minkä jälkeen laulaja lauloi studiossa osuutensa sen päälle. Heidän tuotantotyyliään kritisoitiin ja kolmikkoa kutsuttiin ”hittitehtaaksi”. Waterman kuitenkin vertasi heitä 1960-luvun Motowniin.
SAW:n menestynein artisti oli Kylie Minogue, nuori australialainen "Neighbours"-saippuaoopperan tähti. Minoguen debyyttialbumi "Kylie" (1988) nousi 1980-luvun viidenneksi myydyimmäksi levyksi Isossa-Britanniassa ja hänen kolmetoista ensimmäistä singleään nousivat Ison-Britannian singlelistan kärkikymmenikköön. SAW-tuotantoa oli myös vuoden 1987 myydyin single Isossa-Britanniassa: Rick Astleyn ”Never Gonna Give You Up”. Vuonna 1989 SAW kirjoitti ja tuotti Ison-Britannian vuoden myydyimmän albumin, Jason Donovanin "Ten Good Reasonsin". Saman vuoden ykkössingle, hyväntekeväisyyteen tehty ”Ferry ’cross the Mersey” oli myös SAW-tuotantoa. Donna Summerin viimeisin menestysalbumi "Another place and time" oli myös SAW tuotantoa.
Kolmikon yhteistyö päättyi 1990-luvun alussa. Watermanin tuottajaura on jatkunut sen jälkeenkin. Vuonna 1999 Stock ja Aitken haastoivat hänet oikeuteen väittäen hänen myyneen yksipuolisesti kolmikon hittien oikeudet, mutta syyte hylättiin. Marraskuussa 2005 kerrottiin SAW-ryhmän palaavan yhteen.
Hiekkakivi

Hiekkakivi on sedimentti- eli kerroskivilaji, joka koostuu pääasiassa maasälvästä ja kvartsista. Koostumus kuitenkin vaihtelee sen mukaan, mitä mineraaleja hiekkakiven muodostaneessa hiekassa on ollut. Hiekkakiven väri voi olla harmaata, punertavaa, ruskeaa tai vihertävää. Hiekkakivi muodostaa usein näkyviä kivimuodostelmia. Hiekkakivi on yleensä varsin pehmeää ja helposti muokattavaa. Siksi se on yleinen rakennus- ja kiveysmateriaali. Hiekkakivi on haurasta, ja sen yksittäiset rakeet ovat kovia ja tasakokoisia. Näiden ominaisuuksien ansiosta se soveltuu miekkojen ja muiden terätyökalujen teroittamiseen. Pääosin hiekkakivestä koostuvat kivikerrokset suodattavat vettä ja ovat riittävän huokoisia varastoidakseen vettä suuria määriä.
Hiekkakivi on Satakunnan maakuntakivi. Maakuntakivet valittiin vuonna 1998 kansanäänestyksellä, jonka järjestivät GTK ja Suomen Matkailuliitto.
Muodostuminen.
Hiekkakivi muodostuu sidosaineisista kivirakeista. Raekoko on 0,2–2 mm, ja sidosaineena on yleensä kalsiittia tai kvartsia. Tavallisin hiekkakiven muodostumismekanismi on kerrostuminen nesteestä, kuten joesta, järvestä tai merestä. Kerrostumisen ympäristö määrittää syntyvän hiekkakiven ominaisuudet, raekoon, erottautumisen, koostumuksen ja kiven geometrian. Muodostumispaikat voidaan jakaa seuraavasti:
Hiekkakivityypit.
Kun hiekkakiven maantieteelliset ominaispiirteet on selvitetty, ne voidaan jakaa kolmeen laajaan ryhmään:
Eoraptor

Eoraptor (suomeksi "aamunkoiton varas") oli yksi ensimmäisistä dinosauruksista. "Eoraptorin" fossiilit ovat peräisin keskitriaskaudelta, noin 225 miljoonan vuoden takaa Argentiinasta.
Joidenkin tutkijoiden mukaan kaikkien dinosaurusten tuntematon yhteinen kantamuoto oli juuri "Eoraptorin" kaltainen.
Löytäminen ja ominaisuudet.
"Eoraptorin" pituus oli metri ja sen paino 10 kilogrammaa. Se oli siis suunnilleen ketun kokoinen. "Eoraptorilla" oli lihaksikkaat jalat, joilla se sai saaliinsa nopeasti kiinni. Sen "käsien" pituus oli puolet jalkojen pituudesta. Käsissä oli 5 sormea joista kaksi oli surkastunut. Surkastuneissa sormissa ei ollut kynsiä, ja muidenkin sormien kynnet olivat heikot. Sen suu oli täynnä sahalaitaisia ja teräviä hampaita jotka sopivat hyvin lihan paloitteluun. Joidenkin tutkijoiden mukaan se söi myös kasveja.
Ensimmäiset fossiilit löydettiin Luoteis-Argentiinasta Ischigualaston myöhäistriakautisista kivikerrostumista vuonna 1993. "Eoraptor" löydettiin oikeastaan vahingossa, kun yksi tutkimusryhmän jäsen oli heittämässä pois kiveä, joka sisälsi "Eoraptorin" kallon. Sen takia alue tutkittiin tarkasti, mikä johti lähes kokonaisen luurangon löytymiseen. Laji nimettiin samana vuonna. "Eoraptorista" on toistaiseksi löydetty vain yksi luuranko, mutta se oli verrattain hyvin säilynyt. Triaskaudella Argentiina oli puoliaavikkomainen ympäristö, jossa oli sadekausi. "Eoraptor" saalisti hyönteisiä, liskoja ja muita dinosauruksia.
Luokittelu.
"Eoraptor" kuului liskonlantioisiin dinosauruksiin. Tutkijat eivät ole samaa mieltä mihin alalahkoon se kuului. Alun perin sitä pidettiin teropodina, kunnes tutkijat vuonna 2011 löysivät "Eodromaeuksen", dinosauruksen joka eli samaan aikaan kuin "Eoraptor". "Eodromaeuksella" oli monia teropodeille tyypillisiä piirteitä (jotka "Eoraptorilta" puuttuivat) ja "Eoraptorilla" oli joitakin samoja piirteitä kuin sauropodomorfeilla joten tutkijat vetivät johtopäätöksen että "Eoraptor" oli alkukantainen sauropodomorfi.
Toiset tutkijat kyseenalaistivat tämän teorian ja jatkoivat "Eoraptorin" luokittelemista teropodina.
"Eoraptor" saattoi myös olla kaikkien liskonlantioisten edeltäjä.