tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rubicon (yhtye)

Rubicon, on vuonna 1991, Fields of the Nephilim-yhtyeen pohjalta muodostunut brittiläinen goottirockyhtye. Fields of the Nephilim solistin Carl McCoyn lähtiessä yhtyeestä muut yhtyeen jäsenet halusivat jatkaa yhdessä korvaten McCoyn uudella solistilla Andy Delaneyllä. Uusi kokoonpano otti samalla itselleen uuden Rubicon-nimen McCoyn perustaessa sooloprojektinsa nimelle The Nefilim.
Rubicon on julkaissut kaksi albumia. "What Starts, Ends" julkaistiin sekä Atlantic Recordsilla että Beggars Banquetillä vuonna 1992 (BBQ CD 128). Levyn tuottajana oli Mark Freegard, ja siltä julkaistiin myös kaksi singleä; "Crazed" (BBQ 4CD) ja "Before My Eyes" (BBQ 10CD).
"Room 101" albuni julkaistiin Beggars Banquet levy-yhtiölle vuonna 1995. Sen tuotti ja miksasi Richard James Burgess taiteilijanimella Caleb Kadesh. Albumista julkaistiin myös single, "Insatiable" (BBQ47CD).
William Hope Hodgson

William Hope (W. H.) Hodgson (15. marraskuuta 1877 – huhtikuu 1918) oli englantilainen kirjailija. Hänen laajaan tuotantoonsa kuuluu esseitä, novelleja ja romaaneja. Nykyisin hänet muistetaan erityisesti romaaneistaan, joissa yhdistyy kauhun, fantasian ja tieteiskirjallisuuden piirteitä.
René Caillié

René Caillié (19. marraskuuta 1799 – 17. toukokuuta 1838) oli ranskalainen tutkimusmatkailija ja tiettävästi ensimmäinen eurooppalainen, joka saavutti myyttisen Timbuktun kaupungin Malissa.
René Caillié oli lähtöisin vaatimattomista olosuhteista ja jäi orvoksi jo lapsena. Hänellä oli kova kaukokaipuu ja hän lähti maailmalle 16 vuoden ikäisenä. Vuosina 1824–1825 hän vietti aikaa Pohjois-Afrikassa maurien parissa ja perehtyi heidän tapoihinsa, arabian kieleen ja islaminuskoon.
Saatuaan kuulla Ranskan maantieteellisen seuran ensimmäiselle eurooppalaiselle Timbuktun-kävijälle lupaamasta palkinnosta Caillié päätti matkata sinne. Timbuktua oli pidetty myyttisenä kaupunkina jo keskiajan arabialaisten tarinankertojien ajoista lähtien. Caillié pukeutui pohjoisafrikkalaisiin vaatteisiin ja lähti kulkemaan jalan, aseitta ja lähes rahatta halki Saharan. Hän uskoi, että tekeytymällä vaatimattomaksi islaminuskoiseksi oppineeksi hän voisi välttää monet hankaluudet. Matka oli silti vaikea ja vaarallinen. Caillié sairastui ja joutui viettämään viisi kuukautta Tiémén kaupungissa. 20. huhtikuuta 1828 hän kuitenkin löysi Timbuktuun, mutta kohtasi vain kovin raunioituneen kaupungin, jonka menneestä loistosta ei ollut enää kovin paljon nähtävissä.
Kun Caillié palasi vuonna 1830 Ranskaan 16 vuoden poissaolon jälkeen, vastaanotto oli yllättynyt. Hänen ei ollut uskottu enää palaavan. Maantieteellinen seura kuitenkin palkitsi hänet lupaamillaan 10 000 frangilla.
Vuonna 1830 Caillié julkaisi matkastaan kertomuksen "Journal d’un voyage à Temboctou et à Jenné dans l’Afrique centrale".
Risto Astikainen

Risto Tapio Astikainen (21. lokakuuta 1945 Orimattila – 30. elokuuta 2025 Tampere) oli suomalainen dokumenttitoimittaja ja televisiosarjojen käsikirjoittaja. Koulutuksensa Astikainen sai Tampereen yliopistossa. Hän teki urallaan yli 300 itsenäisesti otsikoitua ohjelmaa. Lisäksi hän oli tuottajana suuressa osassa tuotoksiaan. Hänen ohjelmilleen on tyypillistä huumori, monikerroksisuus sekä tarttuminen sivuutettuihin näkökulmiin. Astikaisen tunnetuimmat tv-sarjat ovat Suomen historiaa käsittelevät "Nuijasota – 1500-luvun tarinoita" (1993) sekä "Veijareita ja leijona".
Astikainen työskenteli Yleisradiossa, josta hänet irtisanottiin joulukuussa 2006. Huhtikuussa 2007 Yle kuitenkin perui irtisanomisen ja teki Astikaisen kanssa sopimuksen, jonka mukaan Astikainen jatkoi Ylellä eläkkeellejääntiinsä vuoteen 2008 saakka.
Vuonna 2011 Astikaiselle myönnettiin opetusministeriön ylimääräinen sanomalehtimieseläke.
Tauno Aho

Tauno Aukusti Aho (10. heinäkuuta 1914 Hibbing, Minnesota, Yhdysvallat – 8. joulukuuta 1996 Kuortane, Suomi) oli suomalainen harmonikansoittaja ja mestaripelimanni. Häntä pidetään eräänä 1900-luvun merkittävimmistä suomalaisista kaksirivisen harmonikan taitajista.
Tausta.
Aho syntyi Minnesotassa ja oli Kusti Ahon ja Hilja o.s. Mustapään esikoinen. Jo pienenä hän kuuli isänsä ja serkkunsa "Kaarangan Jaakkoon" kaksirivisen soittoa. Hän alkoi soittaa, aluksi isältään salaa, isänsä kaksirivistä jo 5–6-vuotiaana. Perhe muutti Suomeen Taunon käytyä kaksi vuotta koulua. Aluksi lomamatkaksi aiottu matka muuttuikin muuttomatkaksi, ja isä-Kusti lähti yksin takaisin Amerikkaan.
Pelimanni.
Aho alkoi soittaa tansseja jo 13–14-vuotiaana, ja rippikoulun jälkeen hän hankki viisirivisenkin. Jatkosodan loppuaikoina Aho osallistui myös viihdytyskiertueille muun muassa yhdessä Viljo Vesterisen kanssa.
Soitettuaan pitkään viisirivistä Ahon kiinnostus takaisin kaksiriviseen elpyi 1950-luvulla.
Lauteet

Lauteet ovat saunan kiinteitä istuimia. 
Laudemateriaalina on Suomessa käytetty perinteisesti haapa- ja kuusipuuta. Nykyisin käytetään myös usein apachia, tervaleppää, lämpöhaapaa, lämpöleppää ja tuijaa. Runkomateriaalina voidaan käyttää puun lisäksi myös terästä tai alumiinia.
Lauteet voidaan tukea lattiasta, seinästä tai molemmista, ja rungon rakenne riippuu valitusta tukemistavasta. Suorat, lyhyet lauteet (I-malli) voidaan tukea pelkästään seinästä. Kulman (L-malli) tai kaaren (U-malli) muotoiset lauteet on tuettava ainakin osittain myös lattian varaan, jotta niistä tulee vakaat ja kestävät.
Perinteisten lauteiden istuinosa on vaakasuora, tasainen pinta. Istumamukavuuden parantamiseksi kehitettyjä laudemalleja ovat muotolauteet sekä istujan mukaan muotoutuvat riippulauteet.
Lauteiden muotoja.
I-malli
Suora laudemalli tulee saunan yhdelle seinälle ja yleensä kiuasta vastapäätä.
L-malli
L-malli tulee saunan yhteen kulmaan yleensä siten, että lauteen pitkä sivu tulee saunan pidemmälle seinälle ja lyhyt sivu lyhyemmälle seinälle.
U-malli
Malli kiertää saunaa kahden kulman kautta.
Rakuunasoittokunta

Rakuunasoittokunta on ammattipuhallinorkesteri ja Puolustusvoimien sotilassoittokunta, jonka kotipaikka on Lappeenranta. Se toimii Maasotakoulun alaisuudessa ja esiintyy pääasiassa entisen Itä-Suomen sotilasläänin alueella.
Soittokunnan päällikkökapellimestarina toimii musiikkimajuri Tero Haikala, ja siihen kuuluu 34 puu- ja vaskipuhallin sekä lyömäsoittajaa. Se esiintyy myös pienemmissä kokoonpanoissa kuten vaskikvintetti ja vaskiseitsikko. Soittokuntaan kuuluu myös varusmiesyhtye, jonka ohjelmisto koostuu muun muassa kevyemmästä musiikista
Rakuunasoittokunta ylläpitää 1600-luvulle ulottuvia ratsuväen musiikkiperinteitä. Lappeenrantaan perustettiin vuonna 1890 Suomen Rakuunarykmentin soittokunta, joka lakkautettiin kuitenkin jo vuonna 1901 muun rykmentin mukana ensimmäisen sortokauden venäläistämispyrkimysten vuoksi. Itsenäisen Suomen ratsuväki keskitettiin Lappeenrantaan vuonna 1921 yhdistämällä Uudenmaan Rakuunarykmentti ja Hämeen Ratsurykmentti Ratsuväkiprikaatiksi, ja samalla rykmenttien soittokunnat yhdistettiin Ratsuväkiprikaatin soittokunnaksi. Soittokunnan myöhempiä nimiä ovat Uudenmaan Rakuunarykmentin soittokunta (vuodesta 1944 alkaen), Lappeenrannan varuskuntasoittokunta (1952) ja Rakuunasoittokunta (1990).
Rakuunasoittokunta oli yksi vuosien 2012–2015 puolustusvoimauudistuksessa jäljelle jääneistä ja vahvistuneista soittokunnista. Sen vahvuus nousi 34-henkiseksi vuonna 2014.
Lanainrastuli

Lanainrastuli ("Myadestes lanaiensis") on äärimmäisen uhanalainen, mahdollisesti jo hävinnyt, Havaijilla Lanain, Mauin ja Molokain saarella elävä varpuslintu. Lajista ei ole varmistettuja havaintoja vuoden 1980 jälkeen .
Kooltaan lanainrastuli on noin 18 cm. Lajin alapuoli on vaalea, selkä, pää ja siivet ovat väriltään harmaat. Lanainrastulia muistuttavat saarille levinneet naurutimali ("Garrulax canorus"), joka on väritykseltään ruskeampi, sekä huomattavasti pienempi idänsilkkikerttunen ("Cettia diphone"). Lanainrastulin laulu on rastasmainen katkonainen melodia. Kutsuääni muistuttaa kissan naukaisua .
Lanainrastuli elää metsien latvuskerroksissa. Ravintonaan linnut käyttävät pääasiassa hedelmiä. Lanainrastulikannan kooksi arvioidaan alle 50 yksilöä. Suurimmat uhat ovat metsien tuhoutuminen sekä malarialoista levittävien hyttysten leviäminen alangoilta korkeammille alueille. Lisäksi metsien kasvisto muuttuu saarille tuotujen sikojen takia. Myös saarelle tuotuja aksishirviä pidetään yhtenä syynä lanainrastulien vähentymiseen.
Lucullus

Lucius Licinius Lucullus (noin 118–56 eaa.) oli roomalainen sotilas ja poliitikko. Hän oli Sullan kannattaja ja nousi tämän suojattina preettoriksi ja myöhemmin konsuliksi.
Lucullus palveli Sullaa liittolaissodassa sotilastribuunina. Vuonna 88 eaa. hän oli kvestori. Hän palveli taas Sullaa ensimmäisen Mithridateen sodan aikana. Lucullus kokosi laivaston, joka auttoi Sullan joukkoja Ateenan piirityksessä. Kerrotaan, että hän ei merelle lähtiessään ollut kovinkaan perehtynyt sodankäyntiin, mutta sai merimatkalla opastusta centurioiltaan ja osoitti taistelussa oppineensa tarpeeksi. Tämän jälkeen Lucullus löi Mithridateen sotapäällikön Neoptolemoksen Tenedoksen taistelussa, jonka jälkeen Sulla sai siirrettyä armeijansa Kreikasta Aasiaan. 
Vuonna 79 eaa. Lucullus valittiin kuruuliseksi ediiliksi yhdessä veljensä Marcus Terentius Varro Luculluksen kanssa. Kuollessaan Sulla teki Luculluksesta poikansa Faustus Cornelius Sullan holhoojan. Vuonna 74 eaa. Lucullus valittiin konsuliksi. Konsulikautensa jälkeen Lucullus sai provinssikseen Kilikian.
Kolmannessa Mithridateen sodassa Lucullus kukisti Mithridateen ja valtasi Pontoksen. Tämän jälkeen hän hyökkäsi Armenian Tigranes II:n kimppuun, jonka luokse Mithridates oli paennut. Lucullus kukisti Tigraneen ja Mithridateen Artaxatan taistelussa, mutta joutui palaamaan Roomaan vuonna 66 eaa. Lucullus oli johtajana kankea, koska hän vaati alaisiltaan ehdotonta kuuliaisuutta, jolloin hän ei voinut pohtia eri vaihtoehtoja heidän kanssaan. Luculluksen vastustajien ansiosta hän sai pitää triumfin vasta vuonna 63 eaa. Paluunsa jälkeen Lucullus vetäytyi syrjään politiikasta, johon hänellä ei ollut riittävän pitkäaikaista kunnianhimoa. Hän herätti huomiota ylellisellä elämällään, mutta tarjosi toisaalta kirjastonsa kaikkien halukkaiden käyttöön. Hän kuoli mielisairaana.
Edwin Hawkins

Edwin Hawkins (18. elokuuta 1943 – 15. tammikuuta 2018) oli yhdysvaltalainen gospelmuusikko. Hän tuli tunnetuksi vuonna 1967 tekemästään "Oh Happy Day" -sovituksesta; hänen Edwin Hawkins Singers -kuoronsa esittämänä siitä tuli kansainvälinen gospelhitti. 
Hawkinsin "Oh Happy Daysta" levytti vuonna 1970 coverversionsa The Four Seasons. Hän säesti kokoonpanoineen myös Melanie Safkaa.
Hawkins on voittanut uransa aikana useamman Grammy-palkinnon.
Sandra Haynie

Sandra Jane Haynie (s. 4. kesäkuuta 1943) on yhdysvaltalainen golfaaja. Hän syntyi Fort Worthissa, Teksasissa, ja voitti uransa aikana kaikkiaan 42 LPGA Tour -turnausta. 
Haynien saavutusten joukossa olivat mestaruudet LPGA-mestaruuskilpailuissa 1965 ja 1974, Yhdysvaltain naisten avoimilla 1974 ja Kanadan naisten avoimilla 1982.
Haynie kuuluu World Golf Hall of Fameen, joka tätä nykyä on yhteinen sekä nais- että miespelaajille.
John Heddle

Bentley John Heddle (15. syyskuuta 1943 – 19. joulukuuta 1989) oli brittiläinen Konservatiivipuolueen poliitikko. Hän istui parlamentin jäsenenä Lichfield and Tamworthista vuosina 1979–1983 ja sen jälkeen Mid Staffordshiresta aina elämänsä loppuun saakka.
Heddlen kuolema 46 vuoden iässä oli itsemurha. Hänen parlamenttikautensa jäi kesken, ja seuraajaksi tuli Sylvia Heal.
Ellen Favorin

Elsa "Ellen" Favorin (31. joulukuuta 1853 Kuorevesi – 27. marraskuuta 1919 Lohja) oli suomalainen taidemaalari. Hän harjoitti pääasiassa maisemamaalausta.
Elämäkerta.
Favorinin vanhemmat olivat Ruokolahden kappalainen Anders Abraham Favorin ja Lovisa o.s. Ingman. Hän syntyi Kuorevedellä, mutta perhe muutti isän työn vuoksi usein, kunnes asettui vuonna 1868 Etelä-Karjalaan Ruokolahdelle, josta tuli Favorinin todellinen kotiseutu. Vanhemmat panostivat myös tyttöjen koulutukseen, ja Ellen Favorinin sisaresta Hanna Favorinista tuli tunnettu pedagogi ja oppikirjojen tekijä.
Favorin opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä talven 1871–1872 ja myöhemmin 1873–1874. Lukuvuoden 1872–1873 hän opiskeli Tukholman taideteollisuuskoulussa yhdessä Amélie Lundahlin kanssa. Vuosina 1875–1876 Favorin opiskeli Münchenissä norjalaisen Eilif Petersenin johdolla, minkä jälkeen hän matkusti Italiaan. Sieltä hän palasi Saksaan ja opiskeli Düsseldorfissa saksalaisen A. Normannin johdolla vuodet 1878–1879. Lisäksi Favorin suoritti opintoja Pariisissa vuosina 1880–1882. Hän palasi Saksaan vielä vuosina 1884, 1885 ja 1890 ja kävi myös Sveitsissä (1885) ja Tanskassa (1890), muttei matkustanut enää Ranskaan.
Favorin tunnetaan etenkin miniatyyrimaisista suomalaisaiheisista maisemamaalauksistaan. Omana aikanaan hänen tyyliään ei kuitenkaan juuri arvostettu. Eräs poikkeus oli taidemaalarin uransa jo lopettanut Fanny Churberg, joka samastui Favoriniin. Maalauksen ohella Favorin harjoitti myös erityisesti maisemien valokuvausta. Hänen maisema-aiheisia miniatyyrivalokuviaan oli esillä Pariisin maailmannäyttelyn Suomen osastolla vuonna 1889. Favorin osallistui Suomen Taiteilijan näyttelyihin vuosina 1892, 1896, 1897 ja 1899.
Elämänsä viime vuodet naimaton Favorin asui niin ikään naimattomien sisarustensa Hannan ja Alfredin kanssa Lohjalla ja maalasi Lohjanjärven rantamaisemia. Vuonna 1919 heidän talossaan syntyi tulipalo, jossa Ellen ja Hanna Favorin menehtyivät.
Lähteet.
Meriuposkuoriainen

Meriuposkuoriainen ("Macroplea pubipennis") on uhanalainen, vedessä elävä kuoriaislaji. Se kuuluu EU:n luontodirektiivin liitteen II lajeihin.
Ulkonäkö ja koko.
Meriuposkuoriainen on 7 millimetriä pitkä ja pitkäraajainen kuoriaislaji. Naaras on hiukan koirasta suurempikokoinen. Meriuposkuoriaisen väritys on kauttaaltaan oljenkeltainen, selkäosassa esiintyen tummia raitoja. Lenninsiivet ovat edelleen lajilla olemassa. Meriuposkuoriainen ei pysty kuitenkaan enää lentämään, sillä veden alla eläminen surkastuttaa niiden lihakset.
Levinneisyys.
Meriuposkuoriainen elää vedessä matalissa merenlahdissa murtovesialueella. Lajin esiintymiä löytyy Suomesta Itämeren piiristä Uudenmaan rannikolta Perämeren rannikolle asti. Yksi elinvoimaisimmista esiintymistä löytyy Espoonlahden pohjukasta. Espoonlahden meriuposkuoriaisesiintymien alue on rajatusti Natura-suojeltu. Mikäli rakentamista ulotetaan laajalti alueiden piiriin, voi uhanalainen laji olla vaarassa. Vastaavia meriuposkuoriaisesiintymiä on Kiinassa.
Ravinto.
Meriuposkuoriainen on muiden lehtikuoriaisten ("Chrysomelidae") heimon hyönteisten tavoin kasvinsyöjä. Sen ravintokasveja ovat vidat ("Potamogeton"), ärviät ("Myriophyllum") ja myös haurat ("Zannichellia"). Toukat ja aikuiset käyttävät ravinnokseen samoja kasvilajeja.
Juri Repin

Juri Iljitš Repin (; 10. huhtikuuta 1877 Tšuhujiv, Harkovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 9. elokuuta 1954 Helsinki, Suomi) oli ukrainalaissyntyinen venäläinen taidemaalari, joka asui myöhemmin emigranttina Suomessa. Hänen isänsä oli taidemaalari Ilja Repin.
Repin sai taideopetusta ensin isältään, minkä jälkeen hän opiskeli vuosina 1894–1899 yksityisessä ruhtinatar Marija Teniševan taidekoulussa ja vuosina 1899–1905 Pietarin taideakatemiassa. Hän ei maalannut koskaan akatemian diplomityötä. Repin asui vuodesta 1918 perheineen Karjalankannaksella Terijoen Kuokkalassa isänsä Penaty-huvilan pihapiirissä olleessa talossaan. Talvisodan alla Repin muutti Helsinkiin. Hän asui 1940-luvulla Mäntsälässä. Viimeiset vuotensa Repin eli köyhyydessä Helsingin Kallion kaupunginosassa sijainneessa Pelastusarmeijan yömajassa. Hän kuoli vuonna 1954 pudottuaan yömajan neljännen kerroksen ikkunasta kadulle. Hänet on haudattu Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle.
Repinin töitä on säilynyt noin 300 kappaletta perheen Kuokkalan kotimuseosta Penatysta, mistä ne evakuoitiin sodan jaloista Pietariin. Näistä maalauksista on järjestetty näyttelyitä muun muassa Viipurin linnassa sekä Etelä-Karjalan taidemuseossa. Lisäksi Repinin töitä on tuntematon määrä suomalaisissa yksityiskokoelmissa. Hän lahjoitti "Kristuksen ylösnousemus" -nimisen maalauksen alttaritauluksi Pertunmaan kirkkoon. Repinin Suomen-vuosina syntynyttä taidetta hallitsee uskonnollinen aihepiiri. Koko 1930-luvun ajan hän maalasi samaa aihetta, Golgatan ristiä. Hän myös piti ”Elämän kirjaksi” kutsumaansa päiväkirjaa, johon kirjasi omat ja toisten unet ja näyt. Hän oli kiinnostunut uskonnollisesta mystiikasta.
Repin oli kasvissyöjä. Hän myös kieltäytyi käyttämästä eläinten villasta tehtyjä sukkia ja kulki talvipakkasellakin sukattomissa sandaaleissa.
Timothy Raison

Timothy Hugh Francis Raison (3. marraskuuta 1929 – 3. marraskuuta 2011) oli brittiläinen Konservatiivipuolueen poliitikko. Hän aloitti uransa journalistina; hän työskenteli ennen politiikkaan siirtymistään useissa lehdissä.
Raison istui parlamentin jäsenenä Aylesburysta vuosina 1970–1992 ja toimi ulkomaankehityksen (nyk. "kansainvälisen kehityksen") ministerinä vuosina 1983–1986. Hän kuului Privy Counciliin.
Marlene Hagge

Marlene Hagge (16. helmikuuta 1934 Eureka, Etelä-Dakota – 16. toukokuuta 2023) oli yhdysvaltalainen golfaaja. Hän kuului Ladies Professional Golf Associationin (LPGA) perustajiin ja voitti vuoden 1956 LPGA Championshipin.
Hagge aloitti golfauksen kolmivuotiaana ja pääsi World Golf Hall of Fameen vuonna 2002.
Barry Hughart

Barry Hughart (13. maaliskuuta 1934 – 1. elokuuta 2019) oli yhdysvaltalainen fantasiakirjailija. Hän syntyi Peoriassa, Illinoisissa, ja julkaisi kuviteltuun muinaiseen Kiinaan sijoittuvan ensimmäisen romaaninsa "Bridge of Birdsin" vuonna 1984.
Hughart voitti ensimmäisellä romaanillaan Mythopoeic Fantasy Awardin ja jaetun World Fantasy Awardin. 
Kaikkiaan Hughart julkaisi kolme romaania; "Bridge of Birdsiä" seurasivat "The Story of the Stone" (1988) ja "Eight Skilled Gentlemen" (1990).
Andrus Kivirähk

Andrus Kivirähk (s. 17. elokuuta 1970) on virolainen toimittaja (Eesti Päevaleht), kirjailija ja näytelmäkirjailija. 
Hän valmistui Tallinna 32. Keskkool -nimisestä lukiosta vuonna 1988, minkä jälkeen hän aloitti journalismin opinnot Tarton yliopistossa. Hän on ollut Eesti Üliõpilaste Seltsin (virolainen miesopiskelijajärjestö) jäsen vuodesta 1990 ja Viron kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1996. 
Eesti Päevaleht nimitti Kivirähkin vuoden 2015 suurimmaksi kulttuurihenkilöksi. 
Hänen teostaan "Rehepapp ehk November" (2000) ('Riihiukko eli Marraskuu') oli myyty vuoteen 2008 mennessä 32 000 kappaletta, ja siten Kivirähk on 2000-luvun menestyksekkäin virolaiskirjailija.
Greatest Hit (...and 21 Other Pretty Cool Songs)

Greatest Hit (...and 21 Other Pretty Cool Songs) on Dream Theaterin kokoelma-albumi, joka ilmestyi 1. huhtikuuta 2008.
Albumin nimi viittaa yhtyeen ainoaan suureen valtavirtahittiin ”Pull Me Underiin”, joka ylsi kärkikymmenikköön Billboardin Hot Mainstream Rock Tracks -listalla ja sai paljon soittoaikaa myös Music Televisionilla. ”Pull Me Underin” lisäksi yhtyeen läpimurtoalbumilta "Images and Wordsilta" on mukana myös kappaleet ”Take the Time” ja ”Another Day” Kevin Shirleyn vuonna 2007 uudelleenmiksaamina versioina. Albumilla on myös "Lie"-singlen B-puolena julkaistu ”To Live Forever” sekä muutamien kappaleiden radioversioita.
Albumin kappaleet on jaettu kahdelle levylle. Levyistä ensimmäinen, The Dark Side (), sisältää yhtyeen raskaampaa tuotantoa ja toinen, The Light Side (), melodisempaa. Albumilla ei ole kappaleita yhtyeen ensimmäiseltä studioalbumilta "When Dream and Day Unitelta" eikä ilmestymishetkellä uusimmalta studioalbumilta "Systematic Chaosilta", koska ne ovat eri levy-yhtiöiden julkaisuja, eikä Rhinolla tai sen emoyhtiöllä Warnerilla ole niihin oikeuksia.
Albumin kansikuvassa on korostettu kirjaimet S, H, I ja T, joista muodostuu sana ”shit” (). Myös numero 21 on väritetty punaisella; tämä on yhtyeen 21:s julkaisu.
Kappaleet.
Ensimmäinen levy (The Dark Side)
Toinen levy (The Light Side)
Erdenemandal

Erdenemandal () on sum Mongolian Arhangain provinssissa. Siellä on 5 451 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 3 363,3 neliökilometriä. Sum sijaitsee provinssin pohjoisosassa pääkaupunki Tsetserlegin pohjoispuolella.
Vuonna 2000 Erdenemandalin alueella oli noin 170 000 päätä karjaa.
Tsetserleg

Tsetserleg (, ’puutarha’) on Mongolian Arhangain provinssin pääkaupunki. Se sijaitsee provinssin eteläosassa Hangaivuorten koillisreunalla 453 kilometrin päässä Ulan Batorista. Kaupungissa on 21 211 asukasta (vuonna 2015).
Hallinnollisesti Tsetserleg muodostaa Erdenebulganin sumin (), joka rajautuu pohjoisessa Battsengelin sumiin, idässä Tsenherin sumiin, etelässä Bulganin sumiin ja lännessä Ih tamirin sumiin.
Maantiede.
Tsetserleg sijaitsee 1 691 metrin korkeudella merenpinnasta Urd Tamir -joen varrella. Kaupungin keskilämpötila tammikuussa on −14,9 °C ja heinäkuussa +14,3 °C. Kaupungin pohjoispuolella kohoaa Bulganvuori.
Historia.
Paikkakunta tunnettiin aiemmin nimellä "Zajayn hüree", ja se toimi vuoteen 1923 saakka entisen Sain Nojon Hanin provinssin hallintokeskuksena sekä vuosina 1923–1931 Tsetserleg-Mandalin provinssin hallintokeskuksena. Kaupunkioikeudet se sai vuonna 1961.
Nähtävyydet.
Tsetserleg on vanha kulttuurikeskus. Sen nähtävyyksiin kuuluu Zajayn Gegeenin buddhalainen luostari, joka rakennettiin alun perin vuonna 1586. 1600-luvun lopussa siellä asui jopa 1 000 munkkia. Nykyisin siellä toimii Arhangain provinssin museo. Bujandelgerüülehin luostari on edelleen toiminnassa.
Ölgii

Ölgii () on Bajan-Ölgii -provinssin pääkaupunki Mongolian länsiosassa. Se sijaitsee 1 710 metrin korkeudessa merenpinnasta. Kaupungin väkiluku oli vuoden 2018 arvion mukaan 36 930. Kaupungissa sijaitsee lentokenttä, josta tehdään lentoja Ulan Batoriin ja satunnaisia lentoja Kazakstanin Almatyyn. Ölgii sijaitsee ikivanhan itä–länsi-suuntaisen Ulan Bator–Barnaul-karavaanireitin varressa.
Ölgiissä asui kazakkeja ennen Mongolian itsenästymistä vuonna 1911. Kaupunki oli paikallisen kazakkiyhteisön keskus ja siellä oli alueen suurin moskeija. Moskeija kuitenkin tuhoutui 1930-luvulla. Kommunismin loputtua vuonna 1991 Ölgii ei ollut niin kehittynyt kuin muu maa. Siellä ei ollut päällystettyjä teitä eikä rautatietä. Tämä johtui pääosin kaivostoiminnan puutteesta ja vaikeasta maastosta.
Sergei Zalygin

Sergei Pavlovitš Zalygin (, 1913–2000) oli neuvostoliittolainen kirjailija. Hän toimi "Novy Mir" -kirjallisuuslehden päätoimittajana. Zalygin tunnettiin luonnonsuojelijana.
Zalygin syntyi Siperiassa vuonna 1913. Hän valmistui insinööriksi Omskin hydrologisesta instituutista vuonna 1939. Toisen maailmansodan aikaan Sergei Zalygin teki muun muassa vesitutkimuksia, toimimalla esimerkiksi tutkimusretkikunnan johtajana. Kirjailijan uran Zalygin aloitti varsinaisesti vasta 50-luvulla. Zalyginia totuttiin pitämään tyypillisen proosallisen maaseutukuvauksen puolestapuhujana. Myöhemmin Sergei Zalygin laajensi otettaan, näiden ilmiöitten kuvailijana: kaupungistumiseen sekä sukupuolten väliseen roolijakoon, ristiriitaan ja näiden rooliodotusten kehittymiseen.
Ahmad Shah Qajar

Ahmad Shah Qajar (21. tammikuuta 1898 – 21. helmikuuta 1930) oli Persian viimeinen Qajar-dynastian šaahi, joka hallitsi Irania 16. heinäkuuta 1909 – 31. lokakuuta 1925, kunnes hänet syrjäytettiin Reza Pahlavin johdolla. 
Ahmad astui riikinkukkovaltaistuimelle 16. heinäkuuta vuonna 1909, kun hänen isänsä Mohammad Ali Shah oli luopunut kruunusta ja paennut maasta. Ahmad Shah Qajar joutui kahden suurvallan, Venäjän ja Ison-Britannian pelinappulaksi etenkin vuonna 1917, kun Britannia halusi hyökätä Venäjän kimppuun vuoden 1917 vallankumouksen aikana. 
Ahmad Shah syrjäytettiin sotilasvallankaappauksella vuonna 1921 Reza Pahlavin johdolla. Šaahin perhe ajettiin maanpakoon vuonna 1923. 
31. lokakuuta vuonna 1925 Reza Pahlavi julisti itsenä šaahiksi. Ahmad Shah Qajar kieltäytyi luopumasta vallasta perustuslailliseksi monarkiksi. Ottomaanien valtakunnan sulttaani lupasi auttaa, mutta Ahmad Shah Qajar kieltäytyi asiasta osittain siksi, ettei Persia joutuisi Ottomaanien valtakunnan vaikutusvaltaisuuteen. 
Ahmad Shah Qajar kuoli vuonna 1930 Neuilly-sur-Seinessa, Pariisin ulkopuolella, Ranskassa. Hänen veljensä prinssi Mohammad Hassan Mirza julisti maanpaossa itsensä Qajar-dynastian päämieheksi veljensä kuoleman jälkeen.
Pelota

Pelota on baskien kansallispeli, jossa lyödään nahalla päällystettyä kumipalloa. Palloa lyödään kentän reunassa olevaa kiviseinää vasten. Seinä on korkeudeltaan 12–14 metriä. Yleensä pallon lyömiseen käytetään koveraa ja käyrää lyöntivälinettä eli sestaa, joka sidotaan käteen. Lyönnin voi kuitenkin suorittaa myös paljaalla kädellä tai pelikäsineellä. Yhdysvalloissa pelotasta on kehitetty jai alai.
Erilaisia tiloja.
Kansainvälisissä kilpailuissa ottelutiloja on neljä erilaista:
Baskiksi sanotaan pilotaleku (pallopaikka), espanjaksi frontón.
Vanhin pelota-laji on laxoa tai errebotea, jossa ei käytetä lainkaan seinää. Siinä kaksi joukkuetta pelaavat toisiaan vastaan niin kuin tenniksessä. Lajina se on tennistä vanhempi. 
Erilaisia lajeja.
Pelota jaetaan eri lajeiksi pelissä käytettävän välineen mukaan:
Nykyään suosituimmat ovat "eskupilota" ja "zesta punta". Zesta puntalla on tehty nopeimman pallon maailmanennätys: 240 km/h.
Pelota-lajiksi on kehittynyt perinteisten rinnalle frontenis, jossa käytetään samanlaisia mailoja kuin tenniksessä ja muovipalloja.
Pelota olympialaisissa.
Pelota on ollut olympialaisten ohjelmassa neljästi. Virallisena lajina se oli mukana vuonna 1900. Lisäksi laji on ollut näytöslajina vuosina 1924, 1968 ja 1992.
Mohammad Ali Shah

Mohammad Ali Shah Qajar ()‎ (21. kesäkuuta 1872 – 5. huhtikuuta 1924) oli Persian šaahi 8. tammikuuta 1907 – 16. heinäkuuta 1909.
Mohammad Ali Shah vastusti perustuslakia, jonka hänen isänsä ja edellinen šaahi Mozzafar-al-Din Shah ratifioi. Vuonna 1907 Mohammad Ali syrjäytti Iranin kansalliskokouksen (eduskunnan) ja kumosi perustuslain, koska se muistutti islamilaista lakia.
Šaahi tulitti Kansalliskokouksen rakennusta Venäjältä ja Isolta-Britannialta saamiensa sotilaiden avulla. Perustuslakia tukevat joukot yhdistivät voimansa, marssivat heinäkuussa 1909 Teheraniin. Šaahi joutui luopumaan kruunusta ja pakenemaan Venäjälle.
Mohammad Ali Shah pakeni Odessaan Venäjälle. Mohammad Ali suunnitteli paluuta Iraniin. Hän lähti Odessasta ja saapui laivalla vuonna 1911 Iraniin Astarabadiin, mutta hänet karkotettiin maasta.
Mohammad Ali Shah pakeni Konstantinopoliin ja kuoli Italiassa San Remossa 5. huhtikuuta 1924. Hänet on haudattu Imaami Alin mausoleumiin Irakiin Karbalaan.
Mohammad Ali Shahin pojasta Ahmad Shah Qajarista tuli uusi hallitsija yksitoistavuotiaana.
Arvo Lönnroth

Arvo Johannes Lönnroth (7. lokakuuta 1881 Porvoo – 18. marraskuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen professori, joka toimi tie- ja vesirakennushallituksen pääjohtajana ja oli keskeisesti vaikuttamassa kantaan, jonka mukaan Suomeen rakennettiin joustava ja logistisesti asianmukainen tieverkko. Näin liikennepolitiikan painopiste siirtyi rautateiltä maantieliikenteeseen.
Ura.
Arvo Lönnroth opiskeli Haminan kadettikoulussa ja Teknillisessä korkeakoulussa. Hän oli kiinnostunut erityisesti valtakunnan logistiikasta, kuljetuskysymysten kokonaisuuden ongelmista sekä niiden ratkaisuista niin teoriassa kuin käytännössäkin. Lönnroth osallistui rautateiden suunnitteluun ja rakentamiseen sekä toimi Etelä-Venäjällä ratakiskojen ja -tarvikkeiden vastaanottajana ja tarkastajana 1911–1915.
1930-luvun alussa Lönnroth tuli Teknillisen korkeakoulun rautatie-, tie- ja maanrakennusopin professoriksi. 1931 hän esitti kantanaan, ettei Suomeen pitäisi rakentaa enempää rautateitä, koska moottoriajoneuvoliikenne yhdessä kattavan tieverkon kanssa olisi tulevaisuudessa joustavampi ja taloudellisempi kuljetusmuoto. Lönnroth oli 1932 asetetun kulkulaitoskomitean jäsen. Komitea esitti rakennettavaksi koko maan kattavaa valtatieverkkoa, jota kantatieverkko täydentäisi. Valtateillä autot ajaisivat tasaista 80 kilometrin tuntinopeutta.
Lönnrothista tuli 1936 tie- ja vesirakennushallituksen pääjohtaja, ja samana vuonna asetettu tiekomitea, jonka jäsen hän myös oli, ehdotti tieverkon rakentamiseen työllistämiseen kytkeytyvää rahoitustoimintaa.
Perhe.
Lönnrothin perhetaustasta on helppo poimia esimerkkejä aktiivisista vaikuttajista: hänen tätinsä Alma Forstén perusti Reitkallin puutarhakoulun sekä toimi Martta-liikkeen kantavana voimana Kymenlaaksossa; toinen täti Olga Forstén herätti aikoinaan huomiota naispuolisena kuoronjohtajana niin Varkaudessa kuin Pietarissakin, hän myös järjesti 1899 Suuren adressin vieneelle valtuuskunnalle majoituksen miehensä johtamassa pietarilaistehtaassa; isä sotarovasti Alfons Lönnroth toimi pitkään Lappeen kirkkoherrana ja isän eno vapaaherra Knut Stjernvall suunnitteli Suomen ensimmäisen rautatien ja kohosi myöhemmin koko Venäjän rautatiehallinnon päälliköksi. Veli Erik Lönnroth suuntautui metsätieteeseen ja kohosi Helsingin yliopiston rehtoriksi.
Lönnrothin puoliso oli Märtha Sofia Ruin, professori Waldemar Ruinin tytär. Pariskunnalla oli lapsi Rurik Lönnroth (s. 1925)
Mohammad Hassan Mirza

Mohammad Hassan Mirza (20. marraskuuta 1899 – 7. tammikuuta 1943) oli Persian šaahin Ahmad Shah Qajarin veli ja Mohammad Ali Shahin poika.
Kun Reza Pahlavi syrjäytti Ahmed Shah Qajarin vuonna 1925, niin Mohammad Hassanin ja tämän perhe lähti maasta ja asettui asumaan Englantiin. Vuonna 1930 hän julisti itsensä šaahiksi ja kruununtavoittelijaksi. Mohammed Hassan Mirza kuoli 7. tammikuuta vuonna 1943 Maidenheadissa, Englannissa. Hänet on haudattu Karbalaan, Irakiin. 
Mohammad Hassan Mirzan poika Hamid Mirza jatkoi kruununtavoittelijana ja oli brittien ehdokas šaahiksi Reza Pahlavin tilalle, kun tämä syrjäytettiin Neuvostoliiton ja Ison-Britannian johdolla toisen maailmansodan aikana. Mohammed Hassan Mirza ei kelvannut, sillä hänen äidinkielensä ei ollut persia vaan englanti.
Afganistanin sisällissota (1928–1929)

Afganistanin sisällissota alkoi, kun Afganistanin kuninkaan Amanullah Khanin tekemien uudistusten vastustajat aloittivat laajamittaisen kapinan marraskuussa 1928. Amanullah Khan joutui pakenemaan maasta kärsittyään tappion keväällä 1929, mutta hänen serkkunsa Muhammad Khan löi kapinalliset syksyllä 1929 ja nousi uudeksi hallitsijaksi nimellä Nadir Šah. Sisällissotaa seurasi pitkä rauhan ja vakauden aika aina 1970-luvulle asti.
Sodan taustat.
Amanullah Khan nousi valtaan isänsä emiiri Habibullah Khanin kuoltua vuonna 1919. Hän aloitti kolmannen afgaanisodan Intian brittiläisiä vallanpitäjiä vastaan. Amanullah Khan saikin sotaan väsyneet britit luopumaan maan hallinnasta Rawalpindin sopimuksella 19. elokuuta 1919 hankkien näin maalleen itsenäisyyden. Amanullah julisti itsensä kuninkaaksi 1926, lopetti maansa eristäytyneisyyden ja teki matkan Eurooppaan ja Turkkiin vuonna 1927. Hän ihastui Kemal Atatürkin Turkissa toteuttamiin uudistuksiin ja otti itsekin käyttöön osan niistä. Huntukielto ja naisten koulutus herätti kuitenkin vastustusta heimojen keskuudessa, ja marraskuussa 1928 uudistusten vastustajat nousivat laajaan aseelliseen vastarintaan. Tammikuun 1929 puolivälissä Amanullah luopui vallasta heikon vanhemman veljensä Inayatullah Khan hyväksi.
Tadžikkilainen rosvopäällikkö Bacha-i-Saqao johti kuitenkin vahvan sotajoukon pääkaupunkiin ja valtasi sen. Hän pakotti Inayatullah Khanin luopumaan vallasta ja julisti itsensä emiiriksi nimellä Habibullah Ghazi. Keväällä 1929 Amanullah Khan kokosi Kandaharissa armeijan, jonka hän johti Kabulia kohti tavoitteenaan Habibullahin lyöminen ja valtaan paluu. Hänet kuitenkin lyötiin jo ennen Kabulia ja hän joutui pakenemaan maasta. Myös muut vallantavoittelijat olivat yhtä epäonnisia.
Sota loppuu.
Kenraali Mohammed Khan, afgaaniupseeri ja Amanullah Khanin serkku, palasi Euroopasta ja organisoi uuden armeijan Habibullah Ghazia vastaan. Habibullah lyötiin ja Kabul vallattiin lokakuussa 1929. Habibullah jäi vangiksi ja hänet teloitettiin, ja Mohammed Khan nousi valtaan pataaniheimojen tuella nimellä Mohammed Nadir Šah. Brittien tuella hän aloitti uudistukset, palautti järjestyksen maahan ja lepytti Amanullahin uskolliset seuraajat. Vuonna 1932 hän perusti perustuslaillisen hallituksen. Hänet kuitenkin salamurhattiin 1933 ja seuraajaksi nousi hänen vasta 19-vuotias poikansa Mohammed Zahir Shah. Tämä hallitsi vuoteen 1973 asti, jona aikana maassa koettiin pitkä vakauden aika.
Kantapuu

Kantapuu on museotietokanta, jonka kautta voi selata Suomen Metsämuseo Luston, Lapin metsämuseon, Pielisen museon, Nurmeksen museon, Verlan tehdasmuseon, Ilomantsin museosäätiön sekä Suomen Metsästysmuseon kokoelmia. Kantapuu-tietokanta sisältää laajan valikoiman suomalaisesta metsäkulttuurista kertovia valokuvia, esinekuvia ja niihin liittyviä tietoja sekä kirjakokoelmia. Lisäksi tietokannassa on myös muuta kulttuurihistoriallista aineistoa. Kantapuun kautta voi tilata arkisto- tai esinekuvien kopioita tai antaa lisätietoja ja palautetta kuvasta tai esineestä sitä säilyttävään museoon. Tietokanta sisältää noin kymmeniä tuhansia valokuvia ja tuhansia museoesineitä. Aineiston määrä Kantapuussa lisääntyy jatkuvasti kokoelmien digitoinnin edetessä.
Alex Rapp

Jakob Alexander (Alex) Rapp (17. kesäkuuta 1869 Oulu – 11. heinäkuuta 1927) oli suomalainen taide- ja koristemaalari.
Rappin vanhemmat olivat maanviljelijä ja nahkuri Jakob Rapp ja Birgitta o.s. Vuoti. Hän kävi Taideteollista keskuskoulua vuosina 1888–1891 ja 1893–1894 sekä opiskeli Kööpenhaminassa A. von Beckerin johdolla "Det klg. Akademiet for de Skönne Kunster"-akatemiassa 1891–1893. Hän toimi Taideteollisen keskuskoulun opettajana vuosina 1905–1927 opettaen koristemaalausta sekä ammatti- ja ornamenttimaalausta.
Rapp osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosien 1900–1919 välillä sekä vielä 1925.
Alex Rappin pojat Aarne Rapp ja Eino Rapp olivat myös taidemaalareita sekä Alex Rappin veli Oskar Rapp toimi paitsi taidemaalarina niin myös ammatti-, kilpi-, koriste- ja mainosmaalarina.
Heckler &amp; Koch P9

Heckler &amp; Koch P9 on saksalaisen Heckler &amp; Kochin valmistama itselataava pistooli. Aseen toiminta perustuu hidastettuun rullasulkuun. Sen kaliiperi on 9 mm Parabellum. Pistooli suunniteltiin vuonna 1965. P9 pistooli oli sarjatuotannossa 1969 – 1973, mutta sitä valmistettiin vain 485 kappaletta. 
P9:n korvasi sen kaksitoiminen versio P9S (). Sen valmistus päättyi vuonna 1978.
P9S:stä on Kreikassa valmistettu lisensoitua versiota nimellä EP9S.
Joosef Kupertinolainen

Pyhä Joosef Kupertinolainen (17. kesäkuuta 1603 – 18. syyskuuta 1663) oli italialainen fransiskaani, jolla väitetään olleen kyky levitoida. Katolinen kirkko kanonisoi hänet postuumisti vuonna 1767. 
Joosef Kupertinolaisen sanotaan rikkoneen painovoiman lakia lukuisia kertoja, jopa itsensä paavi Urbanus VIII:n todistaessa. 
Joosef Kupertinolaisen maine on pysynyt vankkana hänen kuolemansa jälkeen, ja hänestä on tehty elokuvakin vuonna 1962. Kaliforniassa sijaitseva Cupertino on nimetty hänen mukaansa.
Termopari

Termopari (eli lämpöpari, termoelementti) on kahden eri metallin liitoksessa syntyvään, lämpötilasta riippuvaan jännitteeseen (lämpösähköinen ilmiö) perustuva lämpötila-anturi. Saksalainen Thomas Seebeck keksi ilmiön vuonna 1822.
Toiminta.
Termopareja valmistetaan monista metallipareista, joista toinen pidetään tiedetyssä, eli ns. vertailulämpötilassa ja toista tutkittavassa lämpötilassa. Parin lämpötilaeron noustessa niiden välinen jännite kasvaa. Mitattava lämpötila saadaan määritettyä jännite-eron avulla, kun tiedetään kyseisen metalliparin herkkyys, eli jännitteen riippuvuus lämpötilasta. Metallipareissa käytetyt materiaalit vaikuttavat syntyvään jännite-eroon.
Termoparityyppejä.
Termoparien eri tyypit eroavat toisistaan mm. lämpötila-alueeltaan ja herkkyydeltään. Yksi yleisimmistä on K-tyypin anturi, jossa parin muodostavat chromel (nikkelin ja kromin seos, NiCr) ja alumel (nikkelin ja alumiinin seos, NiAl).
Kylmän pään kompensointi.
Termoparia käytettäessä eri metalleista valmistettu johdinpari viedään mitattavaan kohteeseen. Mittarin lähellä syntyy myös metalliparit kuparijohtimia vastaan (liittimet, piirilevyt ja mittapiirit). Näiden niin sanotun kylmän pään liitoksien vaikutus on kompensoitava mittaamalla tämän liitoskohdan lämpötila ja laskemalla se mittatulokseen mukaan.
Pohjan Sellu

Pohjan Sellu oli Kajaanin Tihisenniemen teollisuusalueen välittömään läheisyyteen suunniteltu sellutehdas, joka ei ole toteutunut. Tehdasta varten ehdittiin perustaa yhtiö nimeltä Pohjan Sellu Oy vuonna 1987 ja tehtaan oli tarkoitus käynnistyä 1990-luvun alussa. Yritys oli Metsäliiton, Metsä-Botnian, Yhtyneiden paperitehtaiden ja Kajaani Oy:n yhteishanke. Tehtaalle hankittiin 180 hehtaarin tontti Kajaanin kaupungilta Tihisenniemen tehdasalueen vierestä Sokajärventien varresta.
Tehtaan suunnittelu Kajaaniin aloitettiin, kun Oulu Oy Oulussa oli siirtynyt kokonaan Veitsiluoto Oy:n omistukseen. Tehtaan tuotantokapasiteetiksi suunniteltiin 400 000 tonnia vuodessa ja puuntarpeeksi 2,1 miljoonaa kuutiota (1,5 kertaa Kajaani Oy:n silloinen puunkäyttö). Tehtaan tarkoituksena oli käyttää Kainuun mäntykuitupuuvaroja, joiden käyttö Kajaanin paperitehtaan hierremenetelmissä oli tuolloin taloudellisesti kannattamatonta. (Vuonna 2007 UPM-Kymmene Oyj kokeili mäntykuidun käyttöä Kajaanin paperitehtaallaan. Vaikka prosessi onnistui teknisesti, ei se lopulta ollut taloudellisesti kannattavaa kuitupuun hinnanmuutoksista johtuen.) 
Tehtaan oli tarkoitus työllistää 225-250 henkilöä pysyvästi sekä rakennusvaiheessa 4 500-6 000 henkilöä laskutavasta riippuen. Metsätöiden ja puunkuljetusten työllistäväksi vaikutukseksi oli laskettu noin 1 750 henkilöä. Yhtiö oli tiukasti sitoutunut ottamaan huomioon ympäristönäkökohdat projektissaan ja asettanut esimerkiksi päästöarvot viranomaisten asettamia ehtoja tiukemmaksi.
Osuuskunta Metsäliitto sekä kolme metsänhoitoyhdistystä ja maataloustuottajien liittoa perustivat Metsä-Pohja Oy sijoitusyhtiön keräämään pääomaa sellutehdasyhtiölle.
Pohjan Sellu Oy sulautui osaksi Oy Metsä-Botnia Ab:tä 21. elokuuta 1991 ja on edelleen yhtiön aputoiminimi. Varsinainen sellutehdashanke on kuitenkin jäänyt muiden sellutehdashankkeiden varjoon ja vuoden 1991 jälkeen siinä ei ole tapahtunut edistystä ja hankkeesta on käytännössä luovuttu Metsä-Botnia Oy:n keskittyessä parempituottoisiin hankkeisiin, kuten muun muassa sellutehtaaseen Uruguayn Fray Bentosissa sekä Äänekosken biotuotetehtaaseen.
Vuosina 2014-2015 Kajaani on jälleen noussut yhdeksi vaihtoehdoksi uudelle sellutehtaalle ja biojalostamolle. 
Yhtiön johto.
Tehtaan toimitusjohtajaksi oli valittu Diplomi-insinööri Ossi Kokkonen, joka oli toiminut PI Process Consulting Oy:n toimitusjohtajana. Hän aloitti tehtävässään helmikuussa 1989.
Hallitus.
Varsinaiset jäsenet
Asiantuntijajäsenet
Varajäsenet
2 Hearts

”2 Hearts” on pop rock -kappale Kylie Minoguen albumilta "X". Se julkaistiin vuonna 2007. Kappaleen julkaisi alun perin vuonna 2004 brittiläinen indie-yhtye Kish Mauve, joka myös tuotti kappaleesta Minoguen version. Minoguen versio on pitkälti alkuperäisen kaltainen.
Musiikkivideo.
Kappaleen musiikkivideon on ohjannut Dawn Shadforth.
Emmanuel Milingo

Emmanuel Milingo (s. 13. kesäkuuta 1930) on sambialainen katolinen kirkonmies, joka toimi Lusakan arkkipiispana vuosina 1969–1983. Hänet erotettiin virasta johtuen hänen viehtymyksestään henkiparantamiseen.
Milingo on katolisen kirkon yleistä nykylinjaa liberaalimpi ja tukee pappien oikeutta avioliittoon. Hän on itse naimisissa. Hän joutui ekskommunikoiduksi vuonna 2006 vihittyään naimisissa olleita miehiä piispoiksi. Hän on puhunut Sun Myung Moonin Yhdistymiskirkon puolesta. 
Milingo on julkaissut kirjallisuutta ja musiikkia.
Kevyt Jee

Kevyt Jee oli suomalainen vuosina 1995–1996 toiminut elektronista ja humoristista rap-musiikkia esittänyt yhtye. Yhtyeessä tuottajana toimi Jaakko Salovaara ja laulajana Niko Toiskallio. 
Yhtyeen yksi tunnetuimmista kappaleista on "Tämmöttisbiisi", jossa lauletaan turun murteella. "Tämmöttisbiisin" lisäksi yhtyeeltä julkaistiin vuonna 1995 singlet "Nimikkoiskelmä" ja "Tänään". Seuraavana vuonna julkaistiin studioalbumi "Puriste". Tämän jälkeen julkaistiin vielä jouluaiheinen single "Pakko saada lunta".
Kokoomuksen Naisten Liitto

Kokoomuksen Naisten Liitto tai Kokoomusnaiset on kokoomusta lähellä oleva kansalaisjärjestö, jonka tavoitteena on mahdollisuuksien tasa-arvo Suomessa, Euroopassa ja maailmassa. Sen mukaan naisilla ja miehillä tulee olla samat mahdollisuudet ja oikeudet syntyä, kasvaa, saada koulutusta, osallistua, tehdä työtä sekä hoivata. Vuoteen 1951 asti järjestö tunnettiin nimellä Kansallisen Kokoomuspuolueen Naisjärjestöjen Liitto.
Kokoomusnaisten mielestä naisten ja miesten tasa-arvo on Suomessa keskeinen yhteiskuntapoliittinen tavoite. Tasa-arvon tavoite merkitsee heille, että naisilla ja miehillä on oltava samat oikeudet, velvollisuudet ja mahdollisuudet kaikilla elämänalueilla. Kokoomusnaiset vaativat, että molempien sukupuolten työtä, kokemusta, tietoja ja taitoja arvostetaan yhtälailla.
Kokoomusnaisten puheenjohtajana toimii Pihla Keto-Huovinen ja pääsihteerinä Jenni Vartiainen. Kokoomusnaisten toiminnassa tärkeiksi aiheiksi ovat nousseet muun muassa tasa-arvoisen työmarkkina-aseman edistäminen, ihmiskaupan ja naisiin kohdistuvan väkivallan vastustaminen, köyhyyden poistaminen maailmasta, naisten ja tyttöjen kouluttaminen kehitysmaissa sekä turvallisuuspolitiikka. Liitto julkaisee "Suomen Nainen" -nimistä lehteä.
Merkittäviä henkilöitä.
Puheenjohtajat.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet kokoomusnaisten puheenjohtajina:
Pääsihteerit.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet kokoomusnaisten pääsihteereinä:
Rynnäkkö (sodankäynti)

Rynnäkkö on sotilasjoukon (yleensä ryhmän tai joukkueen) etenemismuoto, jossa joukko etenee juosten vihollisen asemaan. Rynnäkköetäisyys on enintään 50 metriä. Rynnäkössä hyökkääjälle yleensä koituu suuria tappiota siksi, että sotilaat etenevät seisten. Hyökkääjien ylivoiman ja nopeuden ansiosta on silti mahdollista sekin, että puolustaja häviää rynnäkön, koska hyökkääjiä ehtii puolustusasemaan niin paljon.
Puolustajan etuna on pyrkiä estämään hyökkääjän pääsy rynnäkköetäisyydelle. Tämä voidaan torjua jo ennen puolustajan omien aseiden käyttöä, muun muassa ampumalla epäsuoraa tulta puolustuslinjan eteen, etukäteen selvitettyihin pistemaaleihin, tai ääritapauksessa kevyellä torjunnalla tai raskaalla torjunnalla.
Rynnäkkö historiallisessa sodankäynnissä.
Rynnäkkö oli tärkein sotajoukon hyökkäysmuoto esihistoriallisista ajoista aina ensimmäiseen maailmansotaan asti. Tällöin teknisesti kehittyneet aseet (joista tärkeimpiä oli konekivääri) aiheuttivat valtavia tappioita hyökkäväässä joukossa.
Rynnäkkö nykyaikaisessa sodankäynnissä.
Yleensä rynnäkössä pidetään pistimet kiinnitettyinä henkilökohtaisiin aseisiin sekä käytetään käsikranaatteja. Mikäli rynnäkkö ei saa vihollisjoukkoa pakenemaan, siirrytään lähitaisteluun. Taistelutilanteissa rynnäkkö on etenemismuotona suhteellisen harvinainen, mutta yhdysvaltalaisen elokuvaviihteen johdosta suhteellisen tunnettu. Rynnäkköä ei yleensä suoriteta vihollisen linnoitettua tai vahvistettua puolustusasemaa kohtaan, koska silloin tappioista tulee äärimmäisen suuret.
Myös poliisit saattavat tehdä rynnäkön, muun muassa panttivankitilanteessa. Rynnäkkö on usein viimeinen vaihtoehto, jota ennen käytetään muun muassa kyynelkaasua. Rynnäkön hoitaa tavallisesti poliisin erikoisyksiköt tai jopa armeijan valiosotilaat.
Ahmet Zappa

Ahmet Zappa (s. 15. toukokuuta 1974 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen muusikko, näyttelijä ja kirjailija. Hänen esikoisteoksensa, lasten- ja nuortenkirja "Monsterimuistelmat" (The Monstrous Memoirs of a Mighty McFearless, 2006) on humoristinen kirja hirviöistä. Teos sisältää muun muassa piirroksia ja valokuvia oudoista olennoista sekä reseptejä hirviönkarkotukseen sopivista keitoksista. Teoksen elokuvaoikeudet on ostanut Disney-yhtiö.
Ahmet Zappan isä oli muusikko Frank Zappa. Ahmet Zappan sisarukset ovat Dweezil Zappa, Moon Unit Zappa ja Diva Zappa.
Ahmet oli naimisissa Selma Blairin kanssa vuosina 2004-2006.
Sulute

Sulute on sotilastaktiikkaan liittyvä kokonaisuus, joka sisältää aseita, miinoja ja esteitä ja joka on suunniteltu hidastamaan, estämään tai vahingoittamaan vihollisen etenemistä puolustuksen tukemiseksi. "Sulute" on erityisesti sotilaskäytössä oleva termi, joka liittyy puolustusstrategioihin ja puolustavan joukon aseiden käyttöön. Lähinnä tämä tarkoittaa
panssarintorjunta-aseita ja epäsuoraa tulta. Sulutteiden asettamista kutsutaan suluttamiseksi, joka on tärkeä osa pioneeritoimintaa.
Erilaisia sulutteita voidaan ryhmitellä. Runkosulute on sulute, joka on suunniteltu rauhan aikana ja joka voidaan toimeenpanna nopeasti.
Torjuntasulutteella pyritään pysäyttämään vihollisjoukko hyökkäyksen pääsuunnassa.
Häirintäsulute suojaa sivustaa mahdollisia koukkauksia ja tiedustelua vastaan. 
Sulute muodostuu miinoitteista joissa on erilaisia jalkaväki- ja panssarimiinoja, sekä erilaisista murrosteista ja ansoista. Tyypillisesti sulutteeseen paikannetaanepäsuoran tulen maaleja sekä raskaiden ja kevyiden jalkaväen aseiden tulialueita vihollisen tuhoamista varten. 
Sulutteita voidaan käyttää myös joukkojen sivustassa. Puolustusvoimat on kehittänyt merkistön erilaisten sulutteiden kuvaamiseksi kartalla.
Suomen Suoramainonta

Suomen Suoramainonta Oy, SSM, on vuonna 1987 perustettu valtakunnalliseen ja alueelliseen osoitteettomaan suorajakeluun erikoistunut yritys. Yritys tarjoaa jakelun lisäksi kaiken tarvittavan suoramainonnan suunnitteluun ja toteutukseen. 
Suomen Suoramainonta Oy:n osoitteeton jakelu on mahdollista kohdistaa alueittain, sosioekonomisin kriteerein, asuintyypin, tai ostokäyttäytymisluokituksen perusteella. Yleisimmät jaettavat artikkelit ovat kaupunkilehdet, tarjousesitteet, kuvastot ja tuotenäytteet.
Suomen Suoramainonta Oy toimii läheisessä yhteistyössä lukuisten kaupunkilehtien ja valtakunnallisten suoramainostajien kanssa.
Vuonna 2019 Keskisuomalainen Oyj osti Suomen Suoramainonnan koko osakekannan.
Karl Edward Wagner

Karl Edward Wagner (12. joulukuuta 1945 – 14. lokakuuta 1994) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja toimittaja. Wagner kuvasi todellisuuskäsitystään nihilistiseksi, anarkistiseksi ja absurdistiseksi. Wagner oli vanhan kauhukirjallisuuden keräilijä ja tutkija, ja hän sai kirjoihinsa vaikutteita muun muassa goottilaisista romaaneista.
Wagnerin tunnetuin luomus on Kane. Tämän nimi ja tausta perustuvat Raamatun tarujen Kain-hahmoon, hänen pelottavat silmänsä ovat ”Kainin merkki”. Kane-sarjasta on suomennettu ensimmäinen romaani "Pimeyden verkot" (1970). Kirjan julkaisi alun perin pieni kalifornialainen taskukirjakustantamo Powell, joka lyhensi romaania 30 000 sanalla. Lyhentämätön versio ilmestyi 1978 ja suomennos on tehty sen pohjalta.
Wagner toimitti monia novellivalikoimia, joissa hän pelasti useita kirjailijoita unohdukselta ja auttoi monia tulevia suuruuksia urallaan alkuun. Wagner oli useita kertoja ehdolla sekä World Fantasy -palkinnon että Bram Stoker -palkinnon saajaksi ja voitti molemmat palkinnot kerran, jälkimmäisen tosin vasta kuoleman jälkeen vuonna 1997.
Accuracy International Arctic Warfare

Accuracy International Arctic Warfare on brittiläisen Accuracy International -yhtiön valmistama pulttilukkoisten tarkka-ampujakiväärien malliperhe. 
Yhtiö osallistui 1980 -luvun alussa brittiarmeijan uuden tarkkuuskiväärin valintakilpailuun PM (Precision Marksman) -kiväärillään. Brittiarmeija valitsi vuonna 1985 aseen käyttöönsä Schmidt &amp; Bender 6x42 -kiikaritähtäimellä varustettuna nimikkeellä L96A1.
Muutamaa vuotta myöhemmin yhtiön kiväärien mallinimeksi vaihdettiin AW (Arctic Warfare) Ruotsin armeijan valintakilvan seurauksena, joka otti aseen käyttöön vuonna 1988 nimikkeellä Psg 90.
Giovanni Bossi

Giovanni Bossi (s. 27. lokakuuta 1970) on itävaltalainen pistooliampuja.
Giovanni Bossi saavutti MM-kilpailuista Lahdesta 2002 joukkuemestaruuden ja henkilökohtaisen pronssin 25 m vakiopistoolissa. MM-kilpailuissa Barcelonassa 1998 Bossi sai pronssia 25 m isopistoolissa ja joukkuepronssia 25 m vakiopistoolissa.
Howard Waldrop

Howard Waldrop (15. syyskuuta 1946 Houston, Mississippi – 14. tammikuuta 2024) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Häneltä on suomennettu valikoima novelleja ja romaani. "Vain vanhat luut" (1984) on aikamatkustustarina vaihtoehtoiseen 1930-luvun Amerikkaan, jonka ovat valloittaneet asteekit.