tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Marilyn vos Savant

Marilyn vos Savant (alk. Marilyn Mach, s. 11. elokuuta 1946 St. Louis, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen tietokirjailija ja toimittaja, joka sai 10-vuotiaana ennätyspisteet lasten asteikolla älykkyystestissä. 
Elämä.
Marilyn vos Savant syntyi amerikanitalialaisen Mary vos Savantin ja amerikansaksalaisen Joseph Machin perheeseen. Hänelle tehtiin koulussa älykkyystesti seitsemän-, kahdeksan- ja yhdeksänvuotiaana, ja hän sai joka kerta täydet pisteet. Kymmenvuotiaana Vos Savant testattiin aikuisten testillä, josta hän sai jälleen täydet pisteet. Tämän jälkeen koulun rehtori päätti, ettei tytön paikka ole luokassa, ja alkoi antaa hänelle yksityisopetusta. Hänen vanhempansa eivät kuitenkaan panneet suurta arvoa tyttärensä älykkyydelle, koska ajattelivat, että naiselle ei ole juurikaan hyötyä älykkyydestä. 
Kuusitoista vuotta täytettyään Vos Savant avioitui ja alkoi auttaa vanhempiaan heidän St. Louisiin perustaman pesulaketjun hoidossa. Perheyritys laajeni vain muutamassa vuodessa käsittämään 40 pesulaa sekä kemiallisen pesulan koneita ja tarvikkeita myyvän tytäryrityksen. Vos Savantille syntyi lisäksi kaksi lasta muutaman vuoden sisällä. Hän suunnitteli opiskelevansa työssäkäynnin ja lastenhoidon ohessa, mutta kävi lopulta vain muutamalla luennolla.
Vos Savant erosi ja solmi uuden avioliiton 25-vuotiaana. Uusi liitto kesti kymmenen vuotta, minkä jälkeen hän muutti New Yorkiin, vaihtoi sukunimen äitinsä tyttönimeen ja päätti ryhtyä kirjailijaksi. Vos Savant julkaisi ensimmäisen tietokirjansa nelikymppisenä vuonna 1985. Guinnessin ennätysten kirja julkaisi tiedon hänen korkeasta älykkyysosamäärästään vuonna 1986. Vuodesta 1986 lähtien Vos Savant on vastaillut ihmisten kysymyksiin "Ask Marilyn"-nimisellä kysymyspalstalla, jota julkaistaan laajalevikkisessä Parade-lehdessä. Marilyn vos Savant asuu New York Cityssä kolmannen aviomiehensä, kirurgi Robert Jarvikin, kanssa.
Älykkyystestien tulokset.
Vos Savant sai 10-vuotiaana 23-vuotiaiden huippupisteet. Hänen älykkyysosamääristään on monta tulkintaa, mutta sen sanottiin olevan hänellä 10-vuotiaana joko 218, 228 tai 230. Nykyään sen arvioidaan olevan yli 167 tai 186 (keskihajonnalla 16, jota käytetään Yhdysvalloissa). Tässä ei ole välttämättä ristiriitaa, koska keskimääräistä älykkäämpien lasten älykkyys näyttää olevan log-normaalisti jakautunut, eli satunnaismuuttujan logaritmi on normaalijakautunut. Kun verrataan Vos Savantin lapsena saamaa 228 normaali-jakautunutta arvoa vastaavaan log-normaalijakaumaan, niin saadaan 187,9, mikä on lähellä hänen aikuisena saamaa testin arvoa. Joka tapauksessa yhtä korkeat luvut ovat harvinaisia.
John Everett Millais

John Everett Millais [mile:] (8. kesäkuuta 1829 Southampton – 13. elokuuta 1896 Lontoo) oli englantilainen taidemaalari ja kuvittaja sekä yksi prerafaeliittien perustajista.
Millais aloitti taideopintonsa jo 11-vuotiaana Royal Academy of Arts -taideakatemiassa, missä hän oli taideakatemian kaikkien aikojen nuorin opiskelija. Hän saavutti nuorena mainetta ja voitti useita akatemian palkintoja. Vuonna 1848 hän perusti prerafaeliittien taiteilijaryhmän William Holman Huntin ja Dante Gabriel Rossettin kanssa. Ryhmä perustettiin vastustamaan tuolloin vallalla ollutta akateemista tyyliä.
Millais’n paras luomiskausi oli 1850-luvulla, ja vuonna 1856 hän maalasi eräät kuuluisimmista töistään, "Sokea tyttö" ja "Syksyn lehdet". Millais toimi myös kuvittajana useissa aikakauslehdissä. Taidemaalarina hänen myöhäiskauden työnsä jäivät varhaisempien teosten varjoon. Hän maalasi kuitenkin useita muotokuvia merkkihenkilöistä, kuten William Ewart Gladstonesta ja Alfred Tennysonista. Vuonna 1885 Millais sai baronetin arvon. Seuraavana vuonna hänet valittiin taideakatemian puheenjohtajaksi, mutta hän kuoli jo saman vuoden aikana.
Ariarathes I

Ariarathes I (404/403 eaa. – 322 eaa., ) oli Kappadokian satraappi. Hänen isänsä oli Ariaramnes (tai Ariamnes). Ariarathes valtasi Kataonian, joka siihen asti oli ollut itsenäinen. Ariarathes oli myös ensimmäinen joka kutsui itseään Kappadokian kuninkaaksi.
Ariaratheen kerrotaan rakastaneen veljeään Orofernestä, jonka hän lähetti Persian kuninkaan Artakserkses III:n luokse auttamaan kukistamaan kapinaa Egyptissä. Aleksanteri Suuri ei vallannut Kappadokiaa, mutta hänen seuraajiensa aikana Eumenes Kardialainen nimitettiin Kappadokian satraapiksi. Perdikkas kukisti Ariaratheen kahdesti taistelussa. Ariarathes jäi vangiksi ja hänet ristiinnaulittiin. Ariaratheen adoptoitu poika Ariaratheen II, jonka isä oli oikeasti Orofernes, pakeni Armeniaan ja sai maan valtaansa taas vuonna 301 eaa.
Epätavalliset shakkiavaukset

Epätavalliset avaukset ovat shakkiavauksia, jotka alkavat epätavallisella valkean siirrolla. Näitä avauksia ovat:
Avaukset on luokiteltu ECO-koodin A00-luokkaan. Muita mahdollisia avauksia ovat:
Jos valkea pelaa säännöllisen avaussiirron ja musta vastaa siihen epätavallisella siirrolla, avausta ei luokitella A00-luokkaan. Esimerkiksi 1.e4 a6 on luokiteltu B00-luokkaan (Puoliavoimet pelit).
Turun Messukeskus

Turun Messukeskus () on Turussa, Artukaisten kaupunginosassa sijaitseva messukeskus. Se valmistui vuonna 1989. Messuyhtiö on perustettu vuonna 1987. Aikaisemmin se järjesti tapahtumia osuuskuntana. Messukeskuksella on käytössä kolme suurta näyttelyhallia, joissa tilaa on yhteensä 12 000 m². Lisäksi vuonna 2018 uusittu aulatila ja kokoustilat, joita on viisi kappaletta. Talossa on myös auditorio, jonka kapasiteetti on 500 henkilöä. 
Turun Messukeskus on yksi Messu- ja tapahtumajärjestäjät ry:n perustajajäsenistä.
Liiketoimintaan kuuluvat omien messutapahtumien ohella tilojen vuokraus ulkopuolisille tapahtumajärjestäjien tapahtumiin ja tilaisuuksiin, kokoustilojen vuokraus. Messukeskus vuokraa kalustoa ja messutekniikkaa, suunnittelee näytteluykokonaisuuksia, rakentaa messuosastoja omassa talossa sekä muualla oleviin tapahtumiin. Messukeskuksen toiminnasta vastaa Turun Messukeskus Oy, jonka pääomistaja on Turun kauppakamari. Muita merkittäviä omistajia ovat Turun kaupunki ja ProAgria Farma.
Turun Messukeskuksen toimitusjohtajina ovat toimineet: Tuomas Kyttä, Hannele Wolf-Mannila, Juhani Leppä ja Marja Pekkanen.
Tilat.
Turun Messukeskus järjestää suurtapahtumia, vuokraa tiloja, sekä rakentaa ja suunnittelee messuosastoja. Messukeskuksessa on viisi kokoustilaa, auditorio sekä suuri parketilla varustettu ravintolasali, joka toimii myös tarvittaessa kokous- ja juhlatilana. Aula- ja kokoustilat on uudistettu 2018. Pysäköintitilaa messukeskuksella on käytössä noin 3 000 autolle, ulkotilat ovat myös vuokrattavissa tapahtumiin.
Tapahtumia.
Turun Messukeskuksessa järjestettyjä tapahtumia ovat mm.:
Katso myös.
Muita suomalaisia messukeskuksia:
Durham Woodsin kaasuräjähdys

Durham Woodsin kaasuräjähdys tapahtui Edisonissa New Jerseyssä 23. maaliskuuta 1994 n. klo 23.50 paikallista aikaa, kun noin 90 senttimetriä läpimitaltaan ollut maakaasuputki murtui ja räjähti maan alla lähellä Durham Woodsin asuntoaluetta kerrostalokompleksin vieressä. Räjähdyksestä seurannut tulipalo tuhosi tai vahingoitti vakavasti 14:ää lähellä ollutta kerrostaloa. Onnettomuudessa kuoli yksi ihminen mutta hänkin sydänkohtaukseen, koska hän ei pystynyt "kaiken kaaoksen keskellä" kutsumaan apua.
NTSB.
National Transportation Safety Board (NTSB) organisaation räjähdyksen jälkeisissä tutkimuksissa putkesta löytyi taltta, joka oli oletettavasti vuosia aikaisemmin suoritettujen korjaus- ja kaivaustöiden yhteydessä putkeen vahingossa jäänyt työkalu. On oletettu, että hauras putkimateriaali ja kohtuuttoman suuret kaasun käyttöpaineet yhdessä taltan kanssa aiheuttivat putken repeämisen. NTSB myös havaitsi puutteita kaasuputken sulkumekanismeissa: putkeen ei ollut asennettu riittävästi automaattisia ja kauko-ohjattavia sulkuventtiilejä, ja manuaalisesti suljettavat venttiilit olivat hankalissa paikoissa ja näin estivät kaasuyhtiön työntekijöitä sulkemasta linjaa riittävän nopeasti. NTSB havaitsi myös, että kaasuyhtiö Texas Eastern oli laiminlyönyt velvollisuutensa valvoa alueella suoritettavia kaivutöitä putken ympäristössä.
Onnettomuuden jälkeen kaasuyhtiö Texas Eastern oli maksanut vuoteen 2000 mennessä lähes 65 miljoonaa dollaria korvauksia alueen uudelleenrakennuksesta.
Neustadt an der Weinstraße

Neustadt an der Weinstraße on kaupunki Saksan Rheinland-Pfalzin osavaltiossa. Se on niin kutsuttu piiritön kaupunki (), eli kaupunki, joka ei kuulu mihinkään piirikuntaan. Se sijaitsee 85 kilometriä pitkän Saksan viinitien () varrella.
Vuoden 2020 lopussa kaupungin asukasluku oli 53 306. Asukkaista 17,9 % oli alle 20-vuotiaita, 57,2 % 20–65-vuotiaita ja 24,9 % yli 65-vuotiaita. Kaupunki on pinta-alaltaan 117,09 neliökilometriä, ja sen asukastiheys on 455 as./km². Kaupunki on jaettu ydinkaupunkiin () ja yhdeksään kaupunginosaan ().
Kaupungille myönnettiin kaupunginoikeudet vuonna 1275.
Neustadt an der Weinstraßella on seitsemän ystävyyskaupunkia:
Lähde:
Hamppumarssi

Hamppumarssi on mielenosoitusmarssi, joka järjestetään Turussa vuosittain toukokuun lopulla. Marssilla pyritään vaikuttamaan lainsäädäntöön kannabiksen kotikasvatuksen ja käytön laillistamiseksi.
Hamppumarssi on osa maailmanlaajuista Global Marihuana March -päivää, jolloin marsseja järjestetään sadoissa kaupungeissa ympäri maailmaa. Suomessa marssittiin ensimmäisen kerran vuonna 2000 Turussa. Vuonna 2007 marssittiin jo kuudessa kaupungissa, joita olivat Helsinki, Turku, Tampere, Oulu, Pietarsaari ja Jyväskylä.
Ensimmäisen hamppumarssin vuonna 2000 järjesti Vihreät Pantterit. Vuosina 2010–2023 marssin järjesti Turun seudun kannabisyhdistys, ja vuosina 2024 ja 2025 Hamppupuolue.
Adriaan Cornelis Valentin van Bemmel

Adriaan Cornelis Valentin van Bemmel (3. toukokuuta 1908 Beverwijk, Alankomaat – 20. lokakuuta 1990 Rotterdam, Alankomaat) oli hollantilainen eläintieteilijä.
Bemmel nimesi erään maailman harvinaisimmista linnuista, indonesialaisen boanonmonarkin, joka oli otettu kokoelmiin tuntemattomasta paikasta 1918.
Jevgeni Haukka

Jevgeni Haukka (s. 16. helmikuuta 1962 Petroskoi) on suomalainen näyttelijä, joka myös toimii Suomen Teatteriopistossa opettajana. Haukka on työskennellyt niin teatterin kuin television ja elokuvien parissa. 
Ura.
Jevgeni Haukka on alun perin kotoisin Petroskoista. Suomeen hän muutti perheineen vuonna 1991. 
Haukka on valmistunut Teatteritaiteen maisteriksi Pietarin valtiollisesta teatteritaiteen akatemiasta. Haukka työskenteli ajalla 1989-1991 Petroskoin kansallisessa teatterissa. Hän on myös työskennellyt mm. Tampereen Työväen Teatterissa ja 1990-luvulta eteenpäin Tampereen Komediateatterissa ja opettajana Komediateatterin Teatteriopistossa.
Haukka on esiintynyt myös tv-sarjoissa ja elokuvissa, kuten "Rukajärven tie, Hovimäki, Pirunpelto, Nyrkki". 
Haukka asuu Ylöjärvellä.
Scherpenzeel

Scherpenzeel () on kunta Alankomaiden itäosassa, Gelderlandin provinssissa. Kunnassa oli 9 151 asukasta 31. joulukuuta 2008. Sen pinta-ala on 13,84 neliökilometriä, josta vettä on 0,03 km². Kunnan pormestari on J.J.H. Colijn-de Raat.
Scherpenzeelin naapurikunnat ovat Barneveld koillisessa, Renswoude idässä ja Woudenberg lännessä. Kaksi jälkimmäisenä mainittua kuuluvat Utrechtin maakuntaan.
Kunnassa sijaitseva Huis Scherpenzeel (eli ”Scherpenzeelin talo”) oli Scherpenzeelin kunnantalo vuoteen 2003. Talo on rakennettu 1300-luvulla.. Nykyisin talossa järjestetään muun muassa häitä.
Väkiluvun kehitys.
Scherpenzeelin väkiluvun kehitys vuosina 1950–2009:
Robert Wells

Robert Henry Arthur Wells (s. 7. huhtikuuta 1962 Solna) on ruotsalainen säveltäjä, sovittaja ja pianisti.
Wells on saanut musikaalisen koulutuksensa Adolf Fredriks Musikskolassa sekä Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa, jonne hän pääsi 11-vuotiaana ollen siihen mennessä nuorin oppilas. Vuonna 1978, 16-vuotiaana, hän voitti kaksi tunnettua ruotsalaista kykyjenetsintäkilpailua. 1980-luvulla hän esiintyi yhdessä muun muassa Lill-Babsin, Gösta Linderholmin, Eva Bysingin ja Jerry Williamsin kanssa. Hän panosti kuitenkin pian soolouraan.
Suureen suosioon hän nousi "Så ska det låta" -televisio-ohjelman pianistina vuosina 1997–2003 ja 2005. Jo vuonna 1989 hän aloitti vuotuisen konserttikiertueen "Rhapsody in Rock", jossa hän esiintyy vierailevien artistien kanssa. Siitä tuli suosittu vuonna 1990-luvun lopussa ja on sen jälkeen saavuttanut suuria yleisölukuja sekä Ruotsissa että ulkomailla. Wellsin musiikkia valittiin Pekingin vuoden 2008 kesäolympialaisten viralliseen mainokseen.
Pikkuenkelikolibri

Pikkuenkelikolibri ("Heliangelus micraster") on eteläamerikkalainen kolibri. Lajin nimesi John Gould 1872.
Koko ja ulkonäkö.
Pienikokoinen kolibri, jonka höyhenpuku on vihreän ja sinertävän kirjava. Koiraan kurkussa on loistavan punaoranssi laikku, joka välkähtelee valonsäteiden tulokulman muuttuessa.
Laji kuuluu enkelikolibrien ("Heliangelus") sukuun, jossa on 8 lajia, joista enkelikolibri "Heliangelus zusii" on todennäköisesti kuollut sukupuuttoon.
Lajista tunnetaan 2 alalajia, pohjoinen nimialalaji "micraster" Kaakkois-Ecuadorissa ja "cutervensis" Koillis-Perussa. Jälkimmäisen erottaa edellisestä koiraan kurkun punaoranssi kimallus ja vaaleamman vihreä yleisväritys.
Esiintyminen.
Laji elää Perun ja Ecuadorin kosteissa vuoristometsissä 2 300–3 400 metrin korkeudella. Lajin kanta on elinvoimainen.
Kari Cantell

Kari Juhani Cantell (s. 23. elokuuta 1932 Mäntyharju) on suomalainen lääketieteen tutkija. 
Ura.
Cantellin vanhemmat olivat lehtori Lauri Oskar Immanuel Cantell ja Hilma Esteri Haapakoski. Hän avioitui 1958 sairaanhoitaja Aila Onnia Kokon kanssa.
Cantell tuli ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1950 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1956. Lääketieteen tohtoriksi hän väitteli 1959. Cantell toimi uransa alussa sekä Helsingin yliopistossa että Valtion serumlaitoksen tehtävissä.
Cantell on tutkinut neljän vuosikymmenen ajan interferoneja ja julkaissut yli kolmesataa interferoneja ja viruksia käsittelevää tieteellistä artikkelia. Hänen tutkimuksensa on muun muassa edistänyt syöpälääkkeiden kehitystä. Cantell on voittanut tutkimuksillaan myös useita tiedepalkintoja. Hänelle on myönnetty Suomen kulttuurirahaston tunnustuspalkinto 1972, Matti Äyräpään palkinto 1978, 1979, Eric K. Fernströmin pohjoismainen palkinto 1981 ja Milstein-palkinto 1995. Tutkijanelämästä Cantell on kirjoittanut teoksessaan "Interferonin tarina". Cantell sai teoksesta vuonna 1994 Valtion tiedonjulkistamispalkinnon, Tieto-Finlandia-kunniamaininnan ja Lauri Jäntin säätiön kunniakirjan. Teoksesta "Tiedemiehen mietteitä uskosta" hän sai Väinö Voipio -palkinnon. 
Cantell valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1981.
Music from Big Pink

Music from Big Pink on vuonna 1968 julkaistu The Bandin ensimmäinen albumi. Albumi on sekoitus monia musiikkityylejä, kuten country, rock, folk, taidemusiikki, rhythm and blues, soul ja americana.
Albumi oli seurausta The Bandin yhteistyöstä Bob Dylanin kanssa. Yhtye toimi Dylanin taustayhtyeenä hänen kiertueellaan vuonna 1966 ja osallistui Dylanin kanssa nauhoitussessioihin, jotka julkaistiin myöhemmin nimellä "The Basement Tapes". Sessioiden paikkana toiminut rakennus Saugertiesissa New Yorkin osavaltion pohjoisosassa oli maalattu vaaleanpunaiseksi, mikä antoi nimen albumille. Kappaleista kolme on Dylanin säveltämiä, ja hän piirsi myös albumin kannen.
Kappaleet.
Seuraavat vaihtoehtoiset versiot ja alkuperäiseltä albumilta pois jätetyt kappaleet ovat mukana 11. helmikuuta 2003 julkaistulla uudelleenmasteroidulla versiolla.
Kuvastaja

Kuvastaja on Suomen Tolkien-seura Konnun jakama kirjallisuuspalkinto, joka myönnetään vuosittain valintaraadin parhaaksi katsomalle suomalaiselle fantasiakirjalle. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2001.
Palkinnosta kilpailevat edellisenä vuonna ilmestyneet suomalaiset fantasiaromaanit selkeästi satukirjoiksi laskettavia teoksia lukuun ottamatta. Palkinto jaetaan syksyisin Helsingin kirjamessujen yhteydessä.
Alun perin palkinnon nimeksi oli tarkoitus tulla ”Silmaril” Tolkienin "Silmarillion"-teoksessa keskeisessä osassa olevien jalokivien mukaan, mutta Tolkienin perikunta ei hyväksynyt nimen käyttöä. Kuvastaja () on "Tarussa sormusten herrasta" mainittu järvi, jonka pinnasta heijastuvat päivälläkin tähdet.
Palkintopystin tekijä oli vuosina 2001–2006 ja 2008–2012 Markus Pitkänen, vuosina 2007 ja 2013–2014 Kati Ahtiainen ja vuosina 2016–2020 Parasolla Crafts.
Jean-Marie Lustiger

Jean-Marie Lustiger (17. syyskuuta 1926 – 5. elokuuta 2007) oli ranskalainen katolilainen kirkonmies, joka oli vuodesta 1983 kardinaalina. Hän toimi Pariisin arkkipiispana vuosina 1981–2005. 
Tuleva kardinaali syntyi Aaron Lustiger -nimisenä Pariisissa. Hänen vanhempansa olivat aškenasijuutalaiset Charles ja Gisèle Lustiger. He olivat alun perin Będzinistä, Puolasta, ja tapasivat toisensa Pariisissa ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Jean-Marie joutui jo Pariisin Lycée Montaignessa kohtaamaan antisemitismiä; natsimiehityksen jälkeen 1940 hänet lähetettiin siskonsa Arlenen kanssa Orléansiin. Hän eli katolisessa perheessä ja vanhempiensa tahtoa uhmaten kääntyi itsekin. Saatuaan kasteen 21. elokuuta 1940 hän otti käyttöön etunimen Jean-Marie.
Lustigerin äiti joutui syyskuussa 1942 keskitysleirille ja menehtyi seuraavana vuonna. Isä selvisi ja saapui takaisin Pariisiin. Lustiger valmistui vuonna 1946 Sorbonnesta arvosanalla kirjallisuudesta ja lähti pariisilaiseen karmeliittaseminaariin, sitten Institut Catholique de Parisiin. Hän teki ensimmäisen matkansa Israeliin vuonna 1951 ja sai pappisvihkimyksensä 17. huhtikuuta 1954. 
Lustiger oli myöhemminkin ylpeä juutalaisista juuristaan. Hän puhui myös sujuvasti jiddišiä. Hän oli tunnettu rasismin, varsinkin antisemitismin, vastustaja, ja kritisoi voimakkaasti myös Jean-Marie Le Peniä. Hän täytti Ranskan akatemian 4. paikan vuodesta 1995, kunnes kuoli syöpään Ranskassa elokuussa 2007. Hän julkaisi lukuisia kirjoja.
Trompowskin hyökkäys

Trompowskin hyökkäys on shakkiavaus, joka alkaa:
codice_1
Se on saanut nimensä brasilialaiselta mestarilta Octávio Trompowskyltä (1897–1984), joka pelasi sitä 1930- ja 1940-luvuilla.
Toisella siirrollaan valkean tavoitteena on vaihtaa mustan ratsu lähettiin, aiheuttaen kaksoissotilaan mustalle.
Muunnelmia.
Mustalla on monia tapoja vastata Trompowskiin. Usein käytetyt vastaukset ovat seuraavia:
codice_2
codice_3
codice_4
codice_5
codice_6
codice_7
Monet jatkot muuntuvat toisiksi intialaisiksi puolustuksiksi.
Victor Wong

Victor Wong (30. heinäkuuta 1927 – 12. syyskuuta 2001) oli näyttelijä. Hän syntyi San Franciscossa, Kaliforniassa, ja oli toisen polven amerikankiinalainen.
Wong valmistui Lowell High Schoolista 1945 ja opiskeli sittemmin Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä, Chicagon yliopiston Divinity Schoolissa ja San Franciscon taideinstituutissa. Hän sai paikan KQED:n uutistenlukijana, mutta joutui lopettamaan työn sairastuttuaan Bellin halvaukseen. 
Näyttelijä.
Wong aloitti näyttelijänuransa paikallisessa aasialaisamerikkalaisessa teatterissa. Myöhemmin hän sai entistä merkittävämpiä rooleja New Yorkissa. Tämä toi hänelle rooleja televisiossa ja lopulta elokuvissa. 
Kun Wong ei ollut kuvauksissa, hän asui Sacramentossa, Kaliforniassa. Hänellä oli tunnettuja rooleja muun muassa elokuvassa "3 Ninjaa" (1992) ja sen jatko-osissa myöhemmin 1990-luvulla sekä elokuvissa "Säpinää Chinatownissa" (1986) ja "Viimeinen keisari" (1987). 
Wong vetäytyi terveyssyistä vuonna 1998. Hän oli naimisissa neljästi ja sai viisi lasta: Emilyn ja Heatherin, Antonin, Lyonin ja Duncanin. Lyon kuoli väkivaltaisesti Sacramentossa vuonna 1986. Wongin viimeinen avioliitto kesti hänen kuolemaansa saakka.
Kuolema.
Wong menehtyi sydämen vajaatoimintaan Kaliforniassa 12. syyskuuta 2001. Hän oli edellisenä päivänä kuullut syyskuun 11. päivän iskuista ja todennut, että ”maailma ei enää koskaan olisi ennallaan”.
Keskuspeli

Keskuspeli on shakkiavaus, joka alkaa siirroilla:
codice_1
Pääjatko.
Valkean seuraava siirto on lähes aina 3.Dxd4, johon musta vastaa normaalisti 3...Rc6. Päämuunnelmassa valkoinen jatkaa 4.De3, johon musta voi vastata esimerkiksi siirroilla 4...Lb4+, 4...Rf6 tai 4...g6.
Päämuunnelma ja sen jatkot
codice_2
codice_3
codice_4
codice_5
Käänteinen skandinaavinen puolustus
codice_6
Muut muunnelmat.
Tanskalainen gambiitti
codice_7
Halaszin gambiitti
codice_8
Alehin
codice_9
Skotlantilainen peli
codice_10 "siirtovaihdoin"
Philidorin puolustus
codice_11 "siirtovaihdoin"
Venäläinen peli
codice_12 "siirtovaihdoin"
Muunnelma 3.Rf3 Lb4+
codice_13
Rakennekynnet

Rakennekynsi on luonnonkynnen päälle rakennettava kynsi. Niitä tehdään yleisimmin joko geelillä tai akryylillä. Konkreettisin ero näiden kahden välillä on tekotapa: geeli on valmista massaa, joka levitetään kynnelle ja kovetetaan UV-lampun alla. Akryylimassa useimmiten tehdään akryylinesteestä sekä akryylijauheesta, jolloin se kovettuu joutuessaan kosketuksiin ilman kanssa. On myös UV-kovetteisia akryylejä. 
Akryyli on kovettuneena hieman kovempaa kuin geeli, joka ei kuitenkaan suoranaisesti vaikuta kynnen pysyvyyteen. Ihmisten kynsilaadut ovat erilaisia, joten toisen kynnellä pysyy paremmin akryyli, toisen kynnelle geeli on parempi vaihtoehto. Yksi suuri vaikuttava tekijä on oman kynnen kosteuspitoisuus. Luonnonkynnen, jolle rakennekynsi tehdään, tulee olla terve. Rakennekynsien tekijöitä työskentelee esimerkiksi kauneushoitoloissa, kampaamoissa sekä kynsistudioissa. Kynsien hinta vaihtelee paljon. Rakennekynnet ovat useita kertoja omia kynsiä vahvemmat.
Raiteensulku

Raiteensulku eli "poliisi" tai "pollari" on rautateillä käytettävä turvalaite, jonka tarkoitus on turvata pääraiteen junaliikenne estämällä sivuraiteelta karkaavia vaunuja pääsemästä luvatta pääraiteelle. Raiteensulun toimintaperiaate on yksinkertainen: suojaavaan asentoon asetettuna se suistaa kiskoilta ohitse pyrkivän vaunun, veturin tai muun raiteilla liikkuvan yksikön. Raiteensulku voi olla siirrettävä tai kiinteä. Kiinteissä raiteensuluissa voi olla myös sähkökääntölaite. Siirrettäviä raiteensulkuja ei ole käytössä Suomessa.
Käyttö ja sijoitus.
Raiteensulkuja käytetään sellaisilla pää- tai muuhun junaliikenteen käytössä olevaan raiteeseen yhtyvillä sivu-, pisto ja kuormausraiteilla, joilta pääsyä pääraitelle ei ole estetty vaihteiden eli niin sanottujen turvavaihteiden avulla. Joissakin maissa raiteensulkuja käytetään myös turvavaihteiden sijasta estämässä kaluston luvatonta siirtymistä.
Lisäksi raiteensulkuja käytetään muun muassa vaarallisten kemikaalien lastauspaikoilla. Tällöin Suomessa käytetään kahta peräkkäistä raiteensulkua, joista toisen on tarkoitus estää lastauspaikalla olevien vaunujen karkaaminen, ja toisen tarkoitus on estää lastauspaikalle pääsy silloin, kun lastaus on käynnissä. Kemikaalien lastauspaikkojen yhteydessä raiteensulkujen lukitus on kytketty lastauslaitteistoon siten, että raiteensulun voi avata vasta, kun lastauslaitteiston ja lastauspaikalla olevien vaunujen väliset kytkennät on irrotettu ja laitteisto on kytketty pois käytöstä.
Joissakin maissa, erityisesti Yhdysvalloissa, siirrettäviä raiteensulkuja käytetään myös suojaamaan ratatöitä tekevää henkilökuntaa sekä raiteella seisovan kaluston parissa työskenteleviä.
Rakenne.
Raiteensulkuja on kolmea eri tyyppiä. Yleisin on kiilanmuotoinen teräskappale, joka suojaavaan asentoon asetettuna sopii kiskon harjalle. Kun kalustoyksikön pyöräkerta vierii sulkukappaleen ylitse, sulkukappale nostaa pyörän kiskolta ja ohjaa sen raiteen sivuun, suistaen vaunun kiskoilta. 
Kannettava raiteensulku on kevytrakenteinen, ja se voidaan lukita kiskonharjalle erityisin lukkolaittein. Kannettavia raiteensulkuja käytetään muun muassa Yhdysvalloissa ja Kanadassa teollisuuslaitoksilla sekä rata- ja kunnossapitotöissä sellaisissa paikoissa, jossa kiinteää raiteensulkua ei ole käytettävissä.
Käytössä on myös raiteensulkuja, jotka muodostuvat joko kokonaisesta vaihteesta tai pelkästään vaihteenkielistä eli vaihteen liikkuvista osista. Tämäntyyppiset vaihdejärjestelyt, joista englanninkielisissä maissa käytetään nimitystä "trap points" tai "catch points", ovat yleisiä eritoten Britteinsaarilla.
Astraios

Astraios (, ”tähtinen”; ) oli kreikkalaisessa mytologiassa tähtitieteen jumala, joka oli myös toisen sukupolven titaani, Krioksen ja Eurybian poika. Hyginus tosin lukee hänet giganttien joukkoon Tartaroksen ja Gaian poikana.
Astraioksen puoliso oli Eos, aamuruskon jumalatar, ja heidän lapsiaan olivat neljä anemoita (tuulta): Boreas, Notos, Euros ja Zefyros, sekä myös tuulen jumaluus Eosforos, sekä viisi Astra Planetaa (vaeltavaa tähteä): Fainon (Saturnus), Faithon (Jupiter), Pyroeis (Mars), Eosforos (Venus) ja Stilbon (Merkurius) - kolme ulointa planeettaa olivat tuntemattomia antiikin Kreikassa. Myös Astraian kerrotaan olevan heidän lapsensa, mutta hänen vanhemmikseen on ehdotettu myös Zeusta ja Themistä.
Paitsi tähtien ja tähtitieteen jumala, Astraios oli myös kolmen kausittaisen tuulen jumala, joiden saapuminen ajoittui tunnettujen tähtimerkkien nousuun. Tässä ominaisuudessa hän samastui hyvin lähelle Homeroksen kuvaamaan Aiolokseen.
Rosemary Dobson

Rosemary de Brissac Dobson (18. kesäkuuta 1920 Sydney – 27. kesäkuuta 2012 Canberra) oli australialainen kirjailija, joka saavutti kotimaassaan arvostusta useilla runokokoelmillaan. 
Dobson opiskeli Sydneyn yliopistossa. Hänen vanhempansa olivat englantilaisia. Isoisä Austin Dobson oli tunnustettu runoilija ja esseisti. Rosemary menetti isänsä ollessaan viisivuotias. Hän meni sittemmin naimisiin kustantaja Alec Boltonin (k. 1996) kanssa. Pariskunta asui vuodet 1966–1971 Lontoossa ja sai kolme lasta.
Dobson aloitti kirjoittamisen seitsenvuotiaana, ja ensimmäinen kokoelma julkaistiin vuonna 1944 nimellä "In a Convex Mirror". Hänen työssään on usein esillä hänen rakkautensa taiteisiin, antiikin aikaan ja mytologiaan, ja toisinaan vaikutteita on kirjoittajan kokemuksista äitiydestä. Hän julkaisi myös proosaa ja runoilija David Campbellin kanssa kaksi antologiaa käännösrunoutta venäjästä.
Dobsonille myönnettiin ansioistaan runouden alalla lukuisia palkintoja. Hän sai vuonna 1979 Christopher Brennan -palkinnon; vuonna 1984 hänelle myönnettiin Patrick Whiten palkinto ja Grace Levenin runopalkinto. Hän oli vuodesta 1987 Australian ritarikunnan upseeri sekä vuodesta 1996 Sydneyn yliopiston kunniatohtori.
Hermann Weinbuch

Hermann Weinbuch (s. 22. maaliskuuta 1960, Bischofswiesen) on saksalainen yhdistetyn hiihtäjä ja maailmanmestari. Hän edusti aktiiviurallaan Länsi-Saksaa.
Weinbuch sijoittui Sarajevon 1984 olympialaisten yhdistetyn hiihdossa henkilökohtaisen kilpailun kahdeksanneksi. Hänen isänsä Helmut Weinbuch kuului kilpailun juryyn, jonka päätöksellä mäkiosuuden ensimmäinen kierros hypättiin uusiksi Suomen Rauno Miettisen pitkän hypyn jälkeen. Joukkuekilpailussa Weinbuch sijoittui viidenneksi.
Oslon MM-kilpailuissa 1982 Weinbuch sijoittui joukkuekilpailussa neljänneksi ja henkilökohtaisessa kilpailussa 13:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 1985 hän voitti kultaa sekä henkilökohtaisessa että joukkuekilpailussa. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 1987 Länsi-Saksan joukkue uusi mestaruutensa mutta henkilökohtaisessa kisassa Weinbuch jäi pronssille.
Kaudella 1985–1986 Weinbuch voitti yhdistetyn maailmancupin.
Giovanni Canestri

Giovanni Canestri (30. syyskuuta 1918 Castelspina, Piemonte – 29. huhtikuuta 2015) oli italialainen kirkonmies, Genovan arkkipiispa ja yksi kardinaaleista.
Canestri vihittiin papiksi 12. huhtikuuta 1941. Hän aloitti työnsä Roomassa ja sai 8. heinäkuuta 1961 nimityksen Tenedon titulaaripiispaksi. Hänestä tuli Genovan arkkipiispa vuonna 1987.
Johannes Paavali II nimitti Canestrin kardinaaliksi 28. kesäkuuta 1988. Hän jätti toimensa arkkipiispana 1995 ja oli keväällä 2005 liian iäkäs (ylittänyt 80 vuotta) osallistuakseen uuden paavin valintaan.
Peter Fonda

Peter Henry Fonda (23. helmikuuta 1940 New York, Yhdysvallat – 16. elokuuta 2019 Los Angeles, Yhdysvallat) oli Golden Globe -palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli Oscar-ehdokkaana elokuvan "Easy Rider – matkalla" (1969) käsikirjoituksesta yhdessä Dennis Hopperin ja Terry Southernin kanssa.
Fondan isä oli Henry Fonda. Hänen sisarensa on näyttelijä Jane Fonda. Hänen tyttärensä on näyttelijä Bridget Fonda.
Kuolema.
Fonda kuoli 79-vuotiaana keuhkosyövän komplikaatioihin 16. elokuuta 2019.
Bernardin Gantin

Bernardin Gantin (8. toukokuuta 1922 Toffo, Ranskan Dahomey – 13. toukokuuta 2008 Pariisi) oli beniniläinen pappi. Hän toimi katolisen kirkon kardinaalina vuodesta 1977 ja oli korkeimpaan asemaan noussut afrikkalainen. Hänen sukunimensä tarkoittaa vapaasti suomennettuna "rautaista puuta", sillä hänen äidinkielessään "gan" on suomeksi puu ja "tin" on rauta.
Gantin valmistui papiksi vuonna 1951 ja hänet lähetettiin vuonna 1953 Roomaan opiskelemaan teologiaa ja kanonista oikeutta. Vuonna 1960 paavi Paavali VI nimitti hänet beniniläisen Cotonoun kaupungin arkkipiispaksi. Lisäksi Gantin osallistui myös Vatikaanin toiseen konsiiliin. Hän toimi vuosina 1983–2002 kardinaalikollegion dekaanina ja 1984–1988 piispainkongregaation prefektinä. Gantin osallistui uuden paavin valintaan vuoden 1978 molemmissa konklaaveissa.
Gantin täytti 80 vuotta 2002, eikä siksi voinut osallistua uuden paavin valintaan keväällä 2005. Hän kuoli pariisilaisessa sairaalassa täytettyään juuri 86 vuotta. Beninin hallitus julisti maahan kansallisen suruajan Bernardin Gantinin kuoleman johdosta.
Stephen Kim Sou-hwan

Stephen Kim Sou-hwan (, 8. toukokuuta 1922 – 16. helmikuuta 2009) oli katolinen kirkonmies. Hän syntyi Daegussa. 
Kim opiskeli filosofiaa Sophian yliopistossa Tokiossa vuosina 1941–1944 ja jatkoi Soulin katoliseen yliopistoon, josta hän valmistui vuonna 1951. Vuosina 1956–1963 hän opiskeli Saksassa sosiologiaa.
Kim toimi Masanin piispana 1966–1968, nousi sitten Soulin arkkipiispaksi ja tuli tehdyksi kardinaaliksi 28. huhtikuuta 1969. Hänestä tuli kardinaaliprotopappi (virkaiältään pitkäaikaisin nykyinen kardinaali) kardinaali Franz Königin kuoltua 13. maaliskuuta 2004. 
Kim osallistui uuden paavin valintaan vuoden 1978 kahdessa konklaavissa. Hän kuuluu harvoihin vuoden 1978 konklaaveissa äänestäneisiin kardinaaleihin, jotka olivat edelleen elossa paavi Johannes Paavali II:n kuollessa 2. huhtikuuta 2005. Hän ei kuitenkaan voinut osallistua vuoden 2005 konklaaviin ylitettyään 80 vuoden iän toukokuussa 2002.
Salve Regina

Salve Regina (lat. "Terve, Kuningatar") on katolisessa kirkossa käytössä oleva Neitsyt Marialle omistettu kirkollinen hymni. Hymniä käytetään erityisesti liturgisen päivän päättävässä yön hetkipalveluksessa eli "kompletoriossa" sen päättävänä lauluna "kirkkovuoden tavallisena aikana" eli loppiaisen jälkeisen sunnuntain ja tuhkakeskiviikon välisenä aikana ja helluntaisunnuntain ja 1. adventtisunnuntain välisenä aikana. Kompletoriota vietetään luostareissa ja hengellisissä yhteisöissä, ja katoliset papit on velvoitettu viettämään sitä päivittäin.
Salve Regina -hymni voidaan laulaa myös ruusukko-rukouksen päätteeksi. Se rukoillaan usein myös tridentiinistä messua seuraavien rukousten yhteydessä.
Perimätiedon mukaan hymnin on sanoittanut Reichenaun benediktiiniluostarin apotti Hermann von Reichenau vuonna 1054. Joskus mainitaan myös pyhä Bernhard tai pyhä Anselm luccalainen.
Laulun latinankielinen teksti kuuluu:
Salve, Regina, mater misericordiae,
vita, dulcedo, et spes nostra, salve.
Ad te clamamus, exsules filii Hevae;
ad te suspiramus, gementes et flentes in hac lacrimarum valle. 
Eia ergo, advocata nostra, illos tuos misericordes oculos ad nos converte.
Et Iesum, benedictum fructum ventris tui, nobis post hoc exsilium ostende.
O clemens, o pia, o dulcis Virgo Maria.
Epävirallinen suomennos:
Terve, Kuningatar, laupeuden äiti,
elämämme, ihanuutemme ja toivomme, terve.
Sinua me avuksi huudamme, Eevan maanpaossa elävät lapset,
sinun puoleesi käännymme vaikeroiden ja itkien tässä kyynelten laaksossa.
Eijaa, puolustajamme, käännä laupiaat silmäsi meihin.
näytä meille Jeesus, kohtusi siunattu hedelmä, tämän maanpakolaisuuden ajan jälkeen.
Oi lempeä, oi hurskas, oi ihana Neitsyt Maria.
Salve Regina-hymnin pohjalta on myös virsi. Sen on kirjoittanut Johann Georg Seidenbusch (1641-1679) vuonna 1687, ”Gegrüßet seist du, Königin, o Maria”. Sen pohjalta on Bo Setterlind kirjoittanut virren "Var hälsad, Herrens moder", virsi 480 Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa, ja hänen tekstinsä pohjalta Anna-Mari Kaskinen on tehnyt suomennoksen. Se on Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 480 ja Suomen ev. -lut. kirkon virsikirjassa virsi 937. ("Ole tervehditty täällä"). Helsingin katolisen hiippakunnan Cantemus-laulukirjassa on myös Seidenhuschin virrestä suomennos, virsi 205 "Oi terve, äiti armoisa", Kaisu Vuolion 1987 tekemänä suomennoksena. Virttä lauletaan Mainzissa 1712 ”Allgemeines Gesang-Buch” kokoelmassa painetulla sävelmällä ja sävelmä liittyy yleisesti tähän Salve Regina-tekstiin.
Lucifer Incestus

Lucifer Incestus on Belphegorin neljäs täyspitkä albumi. Digipak-versiossa löytyy video kappaleesta ”Lucifer Incestus” sekä sitä jaettiin LP:nä noin 1 000 kappaletta, koko bändin nimikirjoituksilla varustettuna.
Goatreich – Fleshcult

Goatreich – Fleshcult on Belphegorin viides täyspitkä albumi. Kappaleesta "Bleeding Salvation" on tehty musiikkivideo. LP:llä ja CD:n Digipak -versiolla on kymmenes kappale nimeltä "Heresy Of Fire".
Rooman päärautatieasema

Rooman päärautatieasema () on Rooman suurin ja tärkein rautatieasema. Se on nimetty läheisen Diocletianuksen kylpylän () mukaan, joka sijaitsee parin korttelin päässä.
Liikenne.
Asemalta lähtee säännöllisesti vuoroja jokaiseen maan suurkaupunkiin sekä kansainvälisen liikenteen junia. Asemalla on 29 raidetta, ja se on Euroopan suurimpia. Tyypiltään se on pääteasema eli rautatie päättyy sinne. Suoraan asemalta johtaa rata vain yhteen suuntaan, itäkaakkoon, mutta muutaman kilometrin päässä siitä haarautuu ratoja eri suuntiin.
Termini on myös Rooman alueen joukkoliikenteen solmukohta. Rooman metron molemmat linjat pysähtyvät Terminin metroasemalla ja Piazza Cinquecentolla sijaitsee linja-autoasema, josta kulkee paikallisliikenteen linja-autoja eri puolille kaupunkia. Raitiovaunupysäkeille Porta Maggioressa asemalta on matkaa noin puoli kilometriä.
Historia.
25. helmikuuta 1863 paavi Pius IX avasi ensimmäisen, väliaikaisen Terminin aseman Roomasta Frascatiin, Civitavecchiaan ja Cepranoon johtavien rautateiden päätepisteeksi. Kahdella ensin mainitulla oli ollut erilliset asemansa muualla kaupungissa ja kolmas oli kehitteillä. Rooman kaupunki päätti rakentaa uuden päärautatieaseman, toisin kuin esimerkiksi Pariisi, jossa eri suunnista tulevilla linjoilla oli omat pääteasemansa. Uusi pääasema päätettiin rakentaa huonossa kunnossa olleen Villa Montalto-Perettin paikalle, ja se sai nimen "Stazione Centrale delle Ferrovie Romane" ().
Pysyvämmän aseman rakennustyöt aloitettiin 1868, ja ne päättyivät 1874. Sen suunnittelijana toimi arkkitehti Salvatore Bianchi. Aseman etuosa ulottui Via Cavourille, eli tuolloin asema siirtyi noin 200 metriä keskustaan päin. Vuonna 1937 päätettiin korvata asema uudella, koska Roomassa piti järjestää vuoden 1942 maailmannäyttely. Näyttelyä ei kuitenkaan pidetty toisen maailmansodan vuoksi. Vanha asemarakennus purettiin ja uutta oltiin jo rakentamassa, mutta työt keskeytettiin vuonna 1943 maan fasistisen hallituksen kaaduttua. Angiolo Mazzonin suunnittelema kaksi kilometriä pitkä siipi on yhä osa Terminin rautatieasemaa.
Nykyinen asemarakennus.
Nykyinen asemarakennus on Leo Calinin, Eugenio Montuorin, Massimo Castellazzin, Vasco Fadigatin, Achille Pintonellon ja Annibale Vitellozzin suunnittelema. He voittivat suunnittelukilpailun kahdessa ryhmässä vuonna 1947. Asema valmistui 1950. Rakennus on varsin pitkä, ja sen lempinimi on "Dinosaurus".
23. joulukuuta 2006 Terminin asema omistettiin paavi Johannes Paavali II:lle.
Pestapokalypse VI

Pestapokalypse VI on Belphegorin kuudes täyspitkä albumi. Digipak-versioissa löytyvät videot kappaleista "Belphegor - Hell's Ambassador" ja "Bluhtsturm Erotika".
Metalcamp

Metalcamp on Sloveniassa joka kesä (yleensä heinäkuussa) järjestettävä metallimusiikkiin keskittyvä viikon mittainen festivaali. Se järjestetään Tolmin-nimisessä kylässä, noin sata kilometriä maan pääkaupungista Ljubljanasta länteen, lähellä Italian rajaa.
Festivaalin "vetonauloja" ovat muun muassa kaunis luonto (Alpit), festarialueella jokien Soča ja Tolminka risteämiskohdassa sijaitseva ranta baareineen (Beach Bar) sekä (suomalaisessa mittakaavassa) halvat hinnat. Festivaalin järjestävät itävaltalainen promoottori "RockTheNation" sekä slovenialainen "Master of Metal".
Metalcamp järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2004. Silloin se kesti vain kaksi päivää, mutta jo seuraavana vuonna festivaali pidennettiin kolmipäiväiseksi. Vuonna 2007 festivaali kesti kokonaisen viikon, jonka aikana viitenä päivänä esiintyi bändejä. Vuonna 2007 Metalcamp keräsi n. 30 000 vierailijaa. 
Esiintyjät ja ajankohta.
2004 (20.-21. elokuuta).
Danzig, Apocalyptica, Hypocrisy, Sentenced, Primal Fear, Destruction, Katatonia, Brainstorm, Dew-Scented, Dark Funeral, Deadsoul Tribe, Vintersorg, Fleshcrawl, Finntroll, Mnemic, Green Carnation, Prospect, Ektomorf, Belphegor, Ancient, Noctiferia, ...
2005 (24.-26. heinäkuuta).
Slayer, Soulfly, Anthrax, Children of Bodom, HammerFall, Yngwie Malmsteen, Obituary, Therion, Dissection, J.B.O., In Extremo, Kataklysm, Ektomorf, Disbelief, Morgana Lefay, The Duskfall, Graveworm, Belphegor, Hatesphere, Betzefer, Suidakra, Noctiferia, Prospect, Thunderstorm, Eminence ...
2006 (21.-23. heinäkuuta).
Dimmu Borgir, Opeth, Amon Amarth, Kreator, Hypocrisy, Testament, My Dying Bride, Edguy, Deathstars, Kataklysm, Nevermore, Soilwork, Wintersun, Jon Olivas Pain, Gorefest, Evergrey, Decapitated, One Man Army and the Undead Quartet, Heaven Shall Burn, Cataract, Caliban, Scar Symmetry, Maroon, ...
2007 (16.-22. heinäkuuta).
Motörhead, Blind Guardian, Kreator, Sepultura, Doro, Satyricon, Immortal, Cradle of Filth, Dismember, Deadsoul Tribe, Pain, Ensiferum, Sodom, One Man Army and the Undead Quartet, Korpiklaani, Unleashed, Threshold, The Exploited, Converge, Die Apokalyptischen Reiter, Graveworm, Dew-Scented, Grave Digger, Sadist, Disillusion, The Vision Bleak, Born From Pain, Aborted, Animosity, Deadlock, In Slumber, Eluveitie, Krypteria, Prospect, Vreid, Leviathane, Noctiferia, Exterminator, Sardonic, Eventide, ...
2008 (3.-9. heinäkuuta).
Carcass, Amon Amarth, Kataklysm, Behemoth, Tankard, Brainstorm, Rage, Skyforger, Ministry, Wintersun, Helloween, Mystic Prophecy, Apocalyptica, Mercenary, In Flames, Finntroll, Subway to Sally, Drone, The Sorrow, Gorilla Monsoon, Alestorm, Sahg, Hate, Morbid Angel, Onslaught, Korpiklaani, Evergrey, Opeth, Six Feet Under, October file, In Extremo, ...
Thomaskirche

Thomaskirche () on kirkkorakennus Saksan Saksin osavaltion suurimmassa kaupungissa Leipzigissa. Kirkko tunnetaan parhaiten paikkana, jossa säveltäjä Johann Sebastian Bach työskenteli kanttorina.
Historia.
Thomaskirchen paikalla on sijainnut kirkkorakennuksia jo 1100-luvulta lähtien. Nykyisen goottilaista arkkitehtuuria edustavan rakennuksen vihki katoliseksi kirkoksi 10. huhtikuuta 1496 Merseburgin piispa. Uskonpuhdistaja Martti Luther saarnasi kirkossa vuonna 1539. Nykyisin kirkko on luterilainen.
Kirkon torni on rakennettu 1537. Nykyisen 68 metrin korkeutensa se sai vuoden 1702 korjausrakennustöissä. Vuonna 1950 kirkkoon siirrettiin Johann Sebastian Bachin jäännökset toisessa maailmansodassa tuhoutuneesta Leipzigin Johanneskirchestä eli Johanneksenkirkosta. Kirkon nykyinen, vuonna 1993 asennettu goottilainen alttari, on peräisin kommunistiviranomaisten vuonna 1968 tuhoamasta Leipzigin yliopiston Paulinerkirchestä.
Kuoro.
Thomaskirchen kuoro, Thomanerchor, perustettiin vuonna 1212. Se on vanhimpia ja tunnetuimpia saksalaisia poikakuoroja. Kuoroa johtaa kirkon kanttori. Johann Sebastian Bach toimi virassa vuosina 1723–1750.
Urut.
Kirkossa on kahdet urut. Vanhemmat on rakennettu 1885–1889. Ne rakensi Wilhelm Sauer. Romanttiset urut eivät kuitenkaan sovi yhteen kirkkoa tunnetuksi tehneen Bachin musiikin kanssa, ja siksi vuosina 1999–2000 kirkkoon asennettiin toiset, Gerard Woehlin urkurakentamon rakentamat urut.
Astraia

Astraia (, ”tähtineito”; ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Zeuksen ja Themiksen tytär, jossa yhteydessä hän samastui Dikeen. Osassa lähteissä hänen vanhemmikseen mainitaan myös Astraios ja Eos.
Astraia oli oikeuden henkilöitymä, joka rankaisi väärintekijöitä erinyiden ja Nemesiksen rinnalla. Hän oli myös viimeinen kuolematon, joka eli ihmisten keskellä kulta-aikana, mutta kerrotaan, että vaskiaikaan siirryttäessä pahuus oli lisääntynyt siinä määrin maan päällä, että Astraia nousi tähtiin halveksunnasta ihmiskuntaa kohti. Siellä hänestä tuli Neitsyen tähtikuvio, jonka läheisyydessä puolestaan on Vaa'an tähtikuvio, hänen käyttämänsä oikeuden vaakakupit.
Gerard Schwarz

Gerard Schwarz (s. 19. elokuuta 1947) on yhdysvaltalainen kapellimestari. Hän on toiminut vuosina 2001–2006 Liverpoolin kuninkaallisten filharmonikkojen ja vuodesta 1985 Seattlen orkesterin ylikapellimestarina. 
Schwartz syntyi New Jerseyn Weehawkenissa itävaltalaisille vanhemmille. Hän valmistui New York City's High School of Performing Artsista sekä Juilliard Schoolista ja aloitti musikaalisen uransa trumpetistina; hän oli vuoteen 1973 saakka New Yorkin filharmonikkojen ykköstrumpetisti. 
Schwartz tunnetaan varsinkin hänen tulkinnoistaan yhdysvaltalaisen musiikin alalla. Hän on levyttänyt muiden muassa Alan Hovhanessin sekä David Diamondin tuotantoa ja Liverpool-aikanaan Gustav Mahlerin sinfoniat ja Richard Straussin sävelrunoelmat. Hän oli vuosina 1982–2001 New Yorkin "Mostly Mozart" -juhlien musiikillinen johtaja ja sai vuonna 1989 Ditsonin kapellimestaripalkinnon.
Julius Rudel

Julius Rudel (6. maaliskuuta 1921 Wien, Itävalta – 26. kesäkuuta 2014 New York, Yhdysvallat) oli kapellimestari. Hän oli itävaltalaissyntyinen, mutta asui Yhdysvalloissa 17-vuotiaasta saakka.
Rudel aloitti opintonsa synnyinmaassaan ja jatkoi niitä New Yorkissa. Hänet muistetaan parhaiten pitkästä urastaan (1944–1979) New Yorkin kaupunginoopperassa. Hänelle myönnettiin vuonna 1959 Ditsonin kapellimestaripalkinto.
Rudel voitti myös Grammy-palkinnon ja oli seitsemästi ehdolla. Hän teki Metropolitan-debyyttinsä 1978 ja sai vuonna 1979 nimityksen Buffalon filharmonisen orkesterin musiikilliseksi johtajaksi. Hän julkaisi uransa aikana useita tunnustettuja oopperalevytyksiä.
Rudel oli Ranskan "Chevalier des Arts et des Lettres", ja hänelle myönsivät tunnustuksia myös Itävallan, Saksan ja Israelin hallitukset. Hän sai Yhdysvalloissa lisäksi useita kunniatohtorinarvoja.
Stanisław Skrowaczewski

Stanisław Paweł Stefan Jan Sebastian Skrowaczewski (3. lokakuuta 1923 Lwów, Puola – 21. helmikuuta 2017 St. Louis Park, Minnesota, Yhdysvallat) oli puolalainen kapellimestari ja säveltäjä.
Skrowaczewski opiskeli lapsena pianon- ja viulunsoittoa. Hän oli lahjakas pianisti ja debytoi esittämällä Beethovenin kolmannen pianokonserton, mutta joutui lopettamaan uransa käden vammauduttua. Toisen maailmansodan jälkeen hän sai kapellimestarintöitä Wrocławissa, Katowicessa, Krakovassa ja Varsovassa.
Skrowaczewski opiskeli sävellystä Nadia Boulangerin johdolla Pariisissa. Hän voitti vuonna 1956 Santa Cecilian kapellimestarikilpailun ja 1973 Ditsonin kapellimestaripalkinnon. George Szellin pyynnöstä hän sai johtaa Clevelandin orkesteria. Hän toimi vuosina 1960–1980 ylikapellimestarina Minnesotan orkesterissa, joka ennen vuotta 1968 tunnettiin nimellä Minneapolisin sinfoniaorkesteri.
Skrowaczewski oli vuosina 1984–1991 Hallé-orkesterin ylikapellimestari ja oli useiden orkesterien vierailevana kapellimestarina eri puolilla maailmaa. Hänen tunnettuja levytyksiään ovat muiden muassa Anton Brucknerin sinfoniat ja Johannes Brahmsin toinen pianokonsertto. Hänet nimitettiin vuonna 2007 japanilaisen Yomiuri Nippon -sinfoniaorkesterin ylikapellimestariksi.
Puolan hallitus teki Skrowaczewskista Valkoisen kotkan ritarikunnan jäsenen. Vaikka hänet tunnetaan kansainvälisesti lähinnä kapellimestarina, hän työskenteli myös säveltäjänä; teoksiin lukeutuvat tilaustyönä klarinetisti Joe Longolle kirjoitettu konsertto, "Passacaglia Immaginaria" ja "Chamber Concerto". Hän oli ehdolla Pulitzerin musiikkipalkinnon saajaksi.
Skrowaczewski kuoli 93-vuotiaana sairaalassa Minnesotan St. Louis Parkissa 21. helmikuuta 2017.
Turun kauppakamari

Turun kauppakamari on Varsinais-Suomen alueella elinkeinoelämän edunvalvojana, kouluttajana ja asiantuntijana toimiva organisaatio. Se on yksi Suomen 19 kauppakamarista.
Turun kauppakamari on perustettu vuonna 1917. Sillä on yli 1 900 jäsentä.
Turun kauppakamarin tehtävänä on elinkeinoelämän toimintaedellytysten parantaminen ja yhteisten etujen valvominen. Kauppakamari pyrkii vaikuttamaan viranomaisiin ja lainsäädäntöön elinkeinoelämän etuja valvoen, kehittää markkinataloutta sekä edistää elinkeinoelämän ja viranomaisten välistä yhteistoimintaa. Kauppakamari järjestää myös ajankohtaiskoulutusta ja edistää ulkomaankauppaa sekä jäsentensä verkostoitumista.
Turun kauppakamarin palvelut.
Kauppakamarilla on viranomaisasema erilaisten asiakirjojen myöntäjänä ja vahvistajana. Tällaisia asiakirjoja ovat esimerkiksi: 
Muita palveluita: 
Turun kauppakamarin julkaisut.
Turun kauppakamarin Vuosikirja ilmestyy kerran vuodessa. Vuosikirja sisältää tietopaketin Varsinais-Suomen elinkeinoelämästä ja kauppakamarin toiminnasta ja siinä on lueteltu Turun kauppakamarin jäsenyritykset yhteystietoineen.
Turun kauppakamarin jäsen- ja sidosryhmälehti on nimeltään Kauppakamari.
WTC Turku.
Turun kauppakamari toimii myös Turun World Trade Centerin taustaorganisaationa. Ulkomaankauppaa edistävä toiminta toteutetaan pääosin WTC Turun toimesta. Toimintamuotoja ovat kaikille avoimet tilaisuudet asiantuntijapuheenvuoroineen, WTC Turku Klubi, WTC Turku Partnerit, kansainvälisten delegaatioiden vastaanotto, verkkosivun Palveluhaku, sekä Akateeminen &amp; WTC Turku Book Club. WTC:n palveluissa keskeisenä tekijänä ovat yhteistyö eri verkostojen ja organisaatioiden kanssa Suomessa ja maailmalla, sekä kokonaisvaltainen tiedonjakaminen eri kansainväliseen liiketoimintaan liittyvistä aiheista. WTC Turku sijaitsi vuoteen 2018 asti osoitteessa Veistämönaukio 1-3, josta se muutti vastavalmistuneeseen Vierailukeskus Jokeen.
Paul Andreu

Paul Andreu (10. heinäkuuta 1938 Caudéran, Ranska – 12. lokakuuta 2018) oli ranskalainen arkkitehti. Hän suunnitteli useita lentoasemia eri puolilla maailmaa; näiden joukkoon lukeutuvat Ninoy Aquino Manilassa, Sukarno-Hatta Jakartassa, Abu Dhabi, Dubai, Kairo, Brunei, Charles de Gaulle ja Orly. Hänen uusimpia töitään on Pekingin uusi teatterirakennus Taivaallisen rauhan aukiolla.
Andreu syntyi Caudéranissa, Girondessa, ja valmistui vuonna 1961 École Polytechniquesta.
Andreu vastasi Pariisin Charles de Gaullen lentokentän suunnittelusta ja rakentamisesta vuodesta 1967 alkaen. Lentokentän terminali 2E:n katto romahti 23. toukokuuta 2004, ja onnettomuudessa kuoli viisi ihmistä. Vuonna 2003 avattu terminaali 2E oli seitsemäs terminaali, jonka Andreu oli suunnitellut de Gaullen lentokentälle, ja sitä on kuvattu yhdeksi rohkeimmaksi hänen tekemistään suunnittelutöistä. Tutkimuskomissio päätyi tutkimuksissaan tulokseen, että romahdus johtui monista teknisistä syistä sekä liian pienistä marginaaleista. Andreu syytti rakennusyhtiötä huonosta työn suorituksesta.