tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Väinö S. J. Laamanen

Väinö Selim Johannes Laamanen (25. joulukuuta 1883 Joensuu – 20. elokuuta 1960 Heinola) oli suomalainen toimittaja.
Väinö S. J. Laamanen syntyi papin perheeseen. Hän meni vuonna 1907 harjoittelijaksi "Karjalattareen" ja siirtyi seuraavana vuonna Lappeenrantaan. Laamanen oli päätoimittajana "Lappeenranta"-lehdessä vuosina 1909–1911, "Itä-Savossa" vuosina 1911–1918, ""Kajaanin Kaiussa" vuosina 1918–1919, "Savonmaassa" vuosina 1919–1923, "Mikkelin Sanomissa" vuosina 1923–1925, "Suursavolaisessa" vuosina 1926–1930 ja "Heinolan Sanomissa" vuosina 1930–1933. Hän siirtyi "Lahti"-lehden Heinolan toimiston hoitajaksi vuonna 1933, liittyi "Itä-Hämeen" toimitukseen vuonna 1944 ja hoiti "Karjalan" Heinolan toimistoa vuodesta 1952.
Väinö vihittiin Sanni Innolan (2.5.1885 - 25.1.1961, aikaisemmin Alexandra Ivanoff) kanssa 26.9.1909. Pariskunnalla oli kolme poikaa, Väinö Aimo Aatos (25.9.1912 - 30.6.1944), Aarre Jouko Johannes (17.12.1913 - 21.4.1988) ja Kauko Pentti Ilmari (24.12.1927 - 20.8.2012).
Toimittajantyönsä ohella Laamanen työskenteli opettajana eri paikkakunnilla, osallistui suojeluskuntatyöhön, toimi Kokoomuksen paikallisjärjestön sihteerinä ja hoiti erilaisia luottamustehtäviä.
Väinö S. J. Laamanen oli eversti Pentti Laamasen isä ja suurlähettiläs Anu Laamasen isoisä.
AGM-183A ARRW

AGM-183A ARRW ("Air-Launched Rapid Response Weapon") on Yhdysvaltain kehitteillä oleva hypersooninen ohjus. Sen oli alun perin määrä valmistua vuonna 2022. Ohjuksen valmistaja on Lockheed Martin.
Ohjus lentää erittäin nopeasti liukuen ilmakehän yläosassa kohteeseensa. Koska ARRW-ohjus tekee lentäessään suuria mutkia, sitä on käytännössä mahdotonta torjua nykyisillä ohjustentorjuntaohjuksilla. Lisäksi ohjus on vaikea havaita. AGM-183A ARRW on Yhdysvaltain vastaus Venäjän ja Kiinan hypersoonisiin ohjuksiin.
Ohjusta testattiin useaan kertaan 2021–2023. 13. maaliskuuta 2023 epäonnistui sarjassaan toinen valmiille ohjukselle tehdystä testeistä. 29. maaliskuuta 2023 Yhdysvaltain ilmavoimat ilmoitti aikovansa keskeyttää ohjuksen testiohjelman ja keskittyä Raytheonin Hypersonic Attack Cruise Missile -ohjelmaan.
Ben Gardane

Ben Gardane () on suurehko kaupunki Tunisian kaakkoisosassa Medeninen kuvernoraatissa. 
Ranskalaisten valtaan joutumista edeltävinä aikoina Ben Gardane oli Tunisian seudun eteläosan tärkein kauppapaikka. Se houkutteli kauppiaita eri puolilta Pohjois-Afrikkaa ja jopa Bornusta Saharan eteläpuolelta.
Raivo Nõmmik

Raivo Nõmmik on virolainen jalkapalloilija. Hän on pelannut maansa joukkueista ainakin JK Tallinna Kalevissa ja JK Viljandi Tulevikissa ja Suomessa Myllykosken Pallossa. Ensimmäisen kerran maaottelussa Raivo Nõmmik voitti vuonna 1995, kun hänen maansa Viro pelasi naapurimaataan Latviaa vastaan.
Fay Ajzenberg-Selove

Fay Ajzenberg-Selove (13. helmikuuta 1926 Saksa – 8. elokuuta 2012 Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen ydinfyysikko.
Ajzenberg-Selove syntyi Berliinissä aškenasijuutalaiseen perheeseen. Perhe muutti Pariisiin, ja Natsi-Saksan joukkojen miehitettyä Ranskan vuonna 1940 perhe muutti useiden maiden kautta New Yorkiin Yhdysvaltoihin. Hän opiskeli Michiganin yliopistossa ja Wisconsinin yliopistossa.
Ajzenberg-Selovelle myönnettiin ansioistaan tieteen parissa National Medal of Science -palkinto vuonna 2007.
Ajzenberg-Selove julkaisi myös muistelmakirjan "A Matter of Choices: Memoirs of a Female Physicist".
Aarne Rahunen

Aarne Alpo Rahunen (3. toukokuuta 1889 Orimattila – 24. toukokuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen toimittaja.
Rahunen oli päätoimittajana "Heinolan Sanomissa" vuosina 1913–1916, "Etelä-Savossa" vuonna 1918, "Keski-Uudessamaassa" vuosina 1919 ja 1922–1925, "Suur-Karjalassa" vuosina 1919–1920 ja "Rauman Sanomissa" vuosina 1920–1921. Hän työskenteli toimittajana myös "Karjalan Aamulehdessä", "Maaseudun Sanomissa", "Ilta-Sanomissa" ja "Karjalassa" ja oli välillä Etelä-Suomen Pankin ja Liittopankin Keravan konttorin hoitajana.
Rahunen oli perustamassa Orimattila-seuraa vuonna 1946 ja kuului pitkään sen johtokuntaan. Hän on toimittanut vuosina 1948 ja 1953 ilmestyneet Orimattila-kirjat, koonnut Anna Kaitilan runoteoksen ja laatinut Helsingin uuden yhteiskoulun 25- ja 50-vuotisjuhlajulkaisut.
Meriporkkana

Meriporkkana ("Daucus carota" subsp. "gummifer") on yksi sarjakukkaiskasvien (Apiaceae) heimoon ja porkkanoiden ("Daucus") sukuun kuuluvan porkkanan ("Daucus carota") alalajeista. Meriporkkanan lehdet ovat melko paksuja ja yläpinnoiltaan kiiltäviä. Ne ovat joko karvattomia tai sitten niissä on karvoja vain harvakseltaan. Lajin kukinnot ovat kupumaisessa sarjassa. Rikkaporkkanasta ("Daucus carota" ssp. "carota") se eroaa ohuemman, mehevämmän vartensa ja tummemmanvihreiden lehtiensä ansiosta. Meriporkkana voi kasvaa puolentoista metrin korkuiseksi. Meriporkkanaa tavataan vain Euroopan Atlantin valtameren rannikolla. Se elää viljelemättömillä rannikonläheisillä mailla hiekkaisessa maaperässä, kuten rannikkodyyneillä. Meriporkkana kukkii Englannissa kesäkuusta syyskuuhun ja Irlannissa kesäkuusta heinäkuuhun.
Jafar Sharif-Emami

Jafar Sharif-Emami (; 8. syyskuuta 1910 Teheran, Persia – 16. kesäkuuta 1998 New York City, New York, Yhdysvallat) oli iranilainen poliitikko, joka toimi Iranin pääministerinä vuosina 1960–1961 ja 1978.
Ura.
Sharif-Emami oli Saksassa ja Ruotsissa opiskellut rautatieinsinööri, joka työskenteli vuodesta 1931 Iranin valtionrautateiden palveluksessa. Hänet nimitettiin vuonna 1950 Iranin apulaisliikenneministeriksi, myöhemmin teollisuus- ja kaivosministeriksi.
Ensimmäinen pääministerikausi.
Vuonna 1960 šaahi Mohammed Reza Pahlavi nimitti Sharif-Emamin pääministeriksi Manouchehr Eghbalin tilalle. Sharif-Emami yritti toteuttaa taloudellisia uudistuksia, mutta jäi epäsuosituksi, joten hänet korvattiin seuraavana vuonna Ali Aminilla. Sharif-Emami oli Iranin senaatin puhemiehenä vuosina 1964–1978.
Toinen pääministerikausi.
Šaahi nimitti luottomiehensä Sharif-Emamin uudelleen pääministeriksi elokuussa 1978, kun poliittiset levottomuudet Iranissa olivat yltymässä. Sharif-Emami yritti turhaan kitkeä poliittista korruptiota ja rauhoitella uskonnollista oppositiota poliittisilla myönnytyksillä. Hänen hallituksensa lakkautti yksipuoluejärjestelmän ja salli kiellettyjen puolueiden toiminnan, lupasi uudet vaalit seuraavaksi vuodeksi, pehmensi sensuuria sekä vapautti puolet poliittisista vangeista. Poliittinen kuohunta ja lakot kuitenkin vain kiihtyivät. Iraniin julistettiin 8. syyskuuta sotatila, ja kymmeniä ihmisiä kuoli Teheranissa sotilaiden avatessa tulen väkijoukkoon. Öljyalan työläisten liittyminen yleislakkoon lokakuun lopussa halvaannutti valtion tärkeimmän tulonlähteen. Sharif-Emami erosi marraskuussa 1978, jolloin šaahi nimitti hänen seuraajakseen kenraali Gholam Reza Azharin.
Loppuelämä.
Islamilaisen vallankumouksen puhjettua vuoden 1979 alussa Sharif-Emami pakeni maasta ja asui loppuikänsä Yhdysvalloissa, jossa hän toimi Pahlavi-säätiön puheenjohtajana. Hän asui Manhattanin Upper East Sidessa, ja kuoli 87-vuotiaana newyorkilaisessa sairaalassa.
Moumina Houssein Darar

Moumina Houssein Darar (s. 1. kesäkuuta 1990 Ali Sabieh, Djibouti) on djiboutilainen poliisi, joka on erikoistunut terrorisminvastaisiin tutkimuksiin. Hänen ansiostaan Djiboutista on muun muassa vangittu ja karkotettu useita Al-Shabaabiin kuulunutta terroristia. Hän sai vuonna 2019 International Women of Courage -palkinnon.
Elämä.
Moumina Houssein Darar syntyi vuonna 1990 Ali Sabiehissa. Hän oli yhdeksänlapsisen perheen lapsista vanhin, ja hänellä on kuusi veljeä ja kaksi siskoa.
Darar liittyi 23-vuotiaana Djiboutin kansallisiin poliisivoimiin. Hän kohosi arvoasteikossa nopeasti ylöspäin, ja hän keskittyi erityisesti terrorisminvastaiseen toimintaan. Darar on johtanut useita merkittäviä terrorismirikoksiin liittyviä tutkimuksia. Dararin ansiosta Djiboutissa on tuomittu ja karkotettu useita Al-Shabaabiin kuuluneita terroristeja sekä estetty useita terrori-iskuja Djiboutin kaupungissa vuonna 2014 tehdyn pommituksen jälkeen.
Dararia ovat uhkailleet monet hänen vangitsemansa rikolliset ja myös monet tavalliset djiboutilaiset, sillä nainen poliisina on osalle ongelma. Yhdysvaltain ulkoministeriö myönsi Dararille vuonna 2019 International Women of Courage -palkinnon.
Zach Whitecloud

Zach Whitecloud (s. 28. marraskuuta 1996 Brandon, Manitoba) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hän edustaa NHL-seura Vegas Golden Knightsia. Puolustajana pelaava Whitecloud on varaamaton pelaaja, jonka kanssa Golden Knights teki sopimuksen maaliskuussa 2018. Hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa vielä kauden aikana. 7. maaliskuuta 2020 mennessä Whitecloud on pelannut 15 NHL-runkosarjaottelua, joissa on saanut yhden syöttöpisteen.
Maaliskuussa 2020 Whitecloud teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Vegas Golden Knightsin kanssa. Lokakuussa 2021 Whitecloud teki Golden Knightsin kanssa kuuden vuoden mittaisen ja yhteensä 16,5 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Fredrik August Dahlgren

Fredrik August Dahlgren (20. syyskuuta 1816 Nordmark, Värmlanti, Ruotsi – 16. helmikuuta 1895 Djursholm) oli ruotsalainen kirjailija ja virkamies. Ruotsin akatemian jäsenenä hän osallistui akatemian työhön ruotsin kielen ja muinaistutkimuksen alalla. Vielä arvokkaamman työn hän suoritti William Shakespearen, Calderonin, Lessingin ynnä muiden kääntäjänä. Tunnetuin hän on kuitenkin värmlantilaisista runoistaan, jotka ilmestyivät kahtena kokoelmana: "Viser på varmlanske tongmåle, deckta åttå Fredrik på Rannsätt" (1875) ja "Speller nye viser på varmlanske tongmålle" (1876) sekä pienistä näytelmistään, joista kuuluisin on "Värmlänningarne, sorglustigt tal-, sång- och dansspel" (1846).
Dahlgrenin runoja on suomennettu ja sävellettyjä runoja on levytetty suomeksikin.
Fatemeh Rahbar

Fatemeh Rahbar (; 1964 – 7. maaliskuuta 2020) oli iranilainen poliitikko. Hän edusti konservatiivista Islamilaista koalitiopuoluetta (Motalefeh). Hän oli oppiarvoltaan taiteiden maisteri visuaalisesta viestinnästä.
Rahbar istui Iranin parlamentin, Majlisin jäsenenä vuosina 2004–2016. Häntä ei valittu uudelle kaudelle vuonna 2016, mutta vuonna 2020 hänet äänestettiin takaisin parlamenttiin yhtenä Teheranin kolmestakymmenestä edustajasta siellä. Rahbarin oli tarkoitus astua virkaan toukokuussa 2020, mutta hän kuoli koomaan vajoamistaan seuranneena päivänä vuosien 2019–2020 koronavirusepidemiassa. Rahbaria ennen epidemia oli aiheuttanut jo useiden muiden vaikutusvaltaisten iranilaisten, kuten Hossein Sheikholeslamin ja Mohammad Mirmohammadin kuolemat.
DPDK

Data Plane Development Kit (DPDK) on Linuxille kehitetty ohjelmisto, joka sijoittaa verkkoliikenteen käsittelyn käyttäjäavaruuteen. Ohjelmisto hyödyntää Linux-ytimen ominaisuuksia kuten suuria muistisivuja (THP), mutta ohittaa ytimen pakettikäsittelyn laitteistokäsittelyyn suoraan.
Ohjelmiston on kehittänyt Intel, joka siirsi sen Linux Foundationin projektiksi vuonna 2017.
DPDK tukee x86, POWER ja ARM arkkitehtuurien suorittimia ja osa sen toiminnoista on saatavilla myös FreeBSD:lle. Ohjelmistoa käytetään muun muassa Open vSwitch -projektissa. Ohjelmistoa käyttävät sovellukset ovat yleensä keskittyineitä OSI-mallin toiseen kerrokseen eli siirtoyhteyskerrokseen.
Carballo

Carballo on kunta Galiciassa, Espanjan luoteisosassa A Coruñan maakunnassa. Carballossa on asukkaita 31 349 (2019).
Viktorija Marinova

Viktorija Georgieva Marinova (, 19. elokuuta 1988 Ruse – 6. lokakuuta 2018 Ruse) oli bulgarialainen toimittaja ja televisiojuontaja, joka tunnettiin korruptiota ja EU-tukien väärinkäyttöä selvittäneenä tutkivana journalistina. Hänet murhattiin lokakuussa 2018. Marinova oli maltalaisen Daphne Caruana Galizian ja slovakialaisen Ján Kuciakin ohella kolmas Euroopan unionin alueella vajaan vuoden sisään murhattu tutkiva journalisti.
Marinovalla oli oma kuukausittainen ohjelma Rusen kaupungissa toimivalla TVN-kanavalla. Lokakuussa 2018 hänen ruumiinsa löydettiin Tonavan rannalla kulkevalta lenkkipolulta. Marinova oli kuristettu ja hänet oli myös raiskattu ja ryöstetty. Murhasta epäilty 21-vuotias Severin Krasimirov pidätettiin muutamaa päivää myöhemmin Hampurissa. Huhtikuussa 2019 hänen tuomittiin 30 vuoden vankeusrangaistukseen raiskauksesta ja murhasta. Bulgarian oikeusministerin Mladen Marinovin ja valtakunnansyyttäjä Sotir Tsatsarovin mukaan Marinova valikoitui uhriksi sattumalta, eikä tapauksella ollut yhteyttä hänen toimintaansa journalistina. Myös oikeus päätyi samaan ratkaisuun.
Looking Back

Looking Back on suomalaisen Aksel Kankaanrannan kappale, jolla hänen oli määrä edustaa Suomea vuoden 2020 Eurovision laulukilpailussa Rotterdamissa. Kilpailu peruttiin 
koronaviruspandemian vuoksi. Euroviisujen järjestäjä EBU ilmoitti, että vuoden 2020 euroviisukappaleilla ei ole osallistumisoikeutta vuoden 2021 kilpailuun.
”Looking Back” valittiin Suomen edustuskappaleeksi 7. maaliskuuta 2020 Uuden Musiikin Kilpailussa. Kappale sai UMK:ssa eniten ääniä kansainvälisiltä raadeilta ja toiseksi eniten ääniä yleisöltä.
Aksel Kankaanranta

Aksel Kankaanranta (s. 28. tammikuuta 1998 Turku) on suomalainen laulaja. Hän osallistui vuonna 2017 The Voice of Finland -ohjelmaan ja sijoittui kilpailussa toiseksi. Kankaanranta vieraili Pyhimyksen singlellä ”Jättiläinen”, joka voitti vuoden 2019 Emma-gaalassa vuoden biisin ja vuoden striimatuimman biisin palkinnot. 
Kankaanrannan oli määrä edustaa Suomea vuoden 2020 Eurovision laulukilpailussa Rotterdamissa kappaleella ”Looking Back”. Sen vuoden Euroviisut kuitenkin peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. Euroviisujen järjestäjä EBU ilmoitti, että vuoden 2020 euroviisukappaleilla ei ole osallistumisoikeutta seuraavan vuoden kilpailuun. Yle ilmoitti 25. maaliskuuta, että Uuden Musiikin Kilpailu 2021 järjestetään tavanomaisesti avoimena kilpailuna eikä Kankaanrannalle myönnetä etuoikeutta. Kankaanranta kertoi kuitenkin aikomuksistaan hakea vuoden 2021 kilpailuun.
Kesällä 2020 Kankaanranta sai levytyssopimuksen Warner Musicin omistamalle Etenee Recordsille. Tammikuussa 2021 hänen tiedotettiin olevan yksi Uuden Musiikin Kilpailu 2021:n seitsemästä finalistista kappaleella ”Hurt”. Kappale sijoittui kilpailussa viidenneksi.
Raymond Ramazani Baya

Raymond Ramazani Baya (16. kesäkuuta 1943 Beni, Pohjois-Kivu – 1. tammikuuta 2019 Pariisi) oli kinshasankongolainen poliitikko, diplomaatti ja journalisti.
Ramazani Baya oli pitkäaikainen Mouvement Populaire de la Révolutionin (MPR) jäsen Mobutu Sese Sekon aikana. Hän työskenteli informaatioministerinä ja suurlähettiläänä Ranskassa. Sese Sekon hallinnon kaaduttua vuonna 1997 Ramazani Baya oli tyytymätön uuteen Laurent-Désiré Kabilan hallitukseen ja liittyi Jean-Pierre Bemban johtamaan Mouvement de Libération du Congoon (MLC). Vuonna 2003 MLC pääsi siirtymäkauden hallitukseen ja Bemba varapresidentin asemaan. Bemba nimitti ulkoministeriksi Antoine Ghondan, jonka Ramazani Baya korvasi 22. heinäkuuta 2004, kun Ghonda poistettiin virastaan. Ramazani Bayan kausi ulkoministerinä päättyi 6. helmikuuta 2007, ja häntä seurasi virassa Antipas Mbusa.
Ramazani Baya kuoli sairauteen 75-vuotiaana Pariisissa uudenvuodenyönä 2019.
Tcsh

tcsh (TENEX C Shell) on Ken Greerin kehittämä komentotulkki, joka on kehitetty edistyneemmäksi korvaajaksi csh:lle. tcsh on täysin yhteensopiva csh:n kanssa.
Greer sai tulkkiin insipiraatiota TENEX-käyttöjärjestelmästä ja teki csh:n version joka matki sitä.
tcsh:n ominaisuuksia ovat komentorivin editointi, komennon täydennys ja kirjoitusvirheiden korjaus.
tcsh oli oletuskomentotulkki OS X:n varhaisissa versioissa.
Baldur’s Gate (pelisarja)

Baldur’s Gate on BioWaren ja Black Isle Studiosin kehittämä roolipelisarja, jotka sijoittuvat Forgotten Realms -maailmaan.
Ensimmäisen ja toisen osan "Enhanced Edition" -uusintaversiot tehnyt Beamdog on tehnyt myös "Siege of Dragonspear" -laajennuksen. "Baldur’s Gate 3" -pelin kehittäjä on Larian Studios.
Baldur’s Gate 3

Baldur’s Gate 3 on Larian Studiosin kehittämä roolipeli. Peli on julkaistu ennakkojulkaisuna vuonna . Pelin Windows-versio julkaistiin 3. elokuuta 2023 ja PlayStation 5 -versio julkaistiin 6. syyskuuta 2023.
Peli on jatkoa "Baldur’s Gate" -pelisarjalle.
Kehitys.
Larianin Swen Vincke ehdotti pelin tekemistä "" pelin teon jälkeen, johon hän sai myöntävän vastauksen vuosia myöhemmin. "Baldur’s Gate 3" käyttää "Dungeons &amp; Dragonsin" sääntöjä ja studiolla on paljon "Dungeons &amp; Dragonsin" pelaajia, jotka huomauttivat taustatarinan poikkeamista. Pelimekaniikkaan on kuitenkin tehty muutoksia videopelien erojen vuoksi. Esimerkiksi "Dungeons &amp; Dragons" -lautapeleissä tulee paljon osumahuteja, joiden painotusta on muutettu pelaamisen nautittavuuden vuoksi.
Vuoden 2024 Game Developers Conferencessa Swen Vincke kertoi, että peliin ei ole tulossa ladattavaa sisältöä. Studio aloitti lisäsisällön teon, mutta päätti keskittyä itse peliin ensin. Lopulta kehittäjät eivät olleet siitä innoissaan ja studio päätti, ettei tee lisäsisältöä.
Peliin on julkaistu modaustuki ja työkalut modien tekemiseen.
Vastaanotto.
Peli sai GameSpotin ja IGN:n arvosteluissa arvosanaksi täydet kymmenen pistettä.
Peli voitti vuoden 2023 The Game Awardsissa kuusi palkintoa. Peli voitti vuoden peli -palkinnon, parhaan roolipelin, parhaan moninpelin, parhaan yhteisötuen ja pelaajien valinnan palkinnot, sekä näyttelijä Neil Newbon voitti parhaan suorituksen palkinnon roolistaan Astarionina.
Peli voitti viisi palkintoa Golden Joystick Awardsissa vuonna 2023. Peli voitti parhaan tarinankerronnan, parhaan visuaalisen suunnittelun, parhaan peliyhteisön, vuoden parhaan tietokonepelin sekä vuoden parhaan pelin ("Ultimate Game") palkinnot. Lisäksi Larian voitti vuoden pelistudion palkinnon ja näyttelijä Neil Newbon voitti parhaan näyttelijän palkinnon sivuroolissa. Peli voitti neljä Bafta-palkintoa: parhaan pelin, parhaan musiikin, parhaan narratiivin ja parhaasta suorituksesta sivuroolissa. Lisäksi peli sai yleisön äänestämän yleisön suosikki -palkinnon.
Myynti.
VG Insightsin mukaan peli oli vuoden 2023 Steam-palvelussa julkaistuista peleistä tuottoisin suurimmalla liikevaihdolla. Pelin liikevaihto oli 657 miljoonaa dollaria. Pelin liikevaihto on myös merkittävä, koska pelissä ei ole mikrotransaktioita ja vain kuudessa 24:stä eniten myyneessä ei ollut.
Peli myi 2,5 miljoonaa kappaletta ennakkojulkaisuvaiheessa. Arvioiden mukaan Hasbro on saanut Wizards of the Coastin kautta 90 miljoonaa dollaria pelin liikevaihdosta.
Meijerhovin rautatieasema

Meijerhovin rautatieasema () on lakkautettu rautatieliikennepaikka Savon radalla Pieksämäellä. Sen rakennutti Meijerhovin kartanon omistaja Theodor Tigerstedt 1890-luvulla. Kartanon lisäksi alueella ei ollut muuta kuin vähäistä maaseutuasutusta. Asema muutettiin miehittämättömäksi 1936. Henkilöliikenne lakkautettiin 23. toukokuuta 1971, mutta sitä jatkettiin vielä vuosina 1981–1984. Henkilöliikenne lakkautettiin lopullisesti 3. kesäkuuta 1984, jolloin myös koko liikennepaikka lakkautettiin.
Sergei Kuhlström

Sergei Kuhlström (1862–1913) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.
Sergei Kuhlströmin isä oli Viipurissa 1829 syntynyt kontra-amiraali Carl Kuhlström. Sergei Kuhlström tuli oppilaaksi Pietarin merikadettikouluun 1875, ylennettiin gardemariniksi 1879 ja kadettikurssin jälkeen midshipsmaniksi 1880. Valmistuttuaan hän palveli ensin merikadettikoulun opetusupseerina. Luutnantiksi 1885 ylennettynä hänet siirrettiin vanhemmaksi tykistöupseeriksi panssarilaiva Imperator Alexander II:lle vuonna 1892. Vuonna 1896 hän siirtyi Itämeren laivaston divisioonan lippumiehen esikuntaan ja seuraavana vuonna Itämeren laivaston komentajan esikuntaan, jolloin hänet myös ylennettiin 2. luokan kapteeniksi. Samana vuonna Kuhlström määrättiin vanhimmaksi upseeriksi rannikkovartioston panssarialus Pervenetsille. Vuonna 1899 hän tuli Venäjän Itämeren laivaston tykistöharjoitusosaston päälliköksi, pysytettynä Pervenetsin vanhimman upseerin tehtävässä, ja vuonna 1901 miinaristeilijä Vojevodan päälliköksi vuoteen 1905 saakka. Hän oli sitten vuoden ajan virkavapaalla ja siirtyi sen jälkeen helmikuussa 1906 Kronstadtin sataman esikunnan operatiivisen osaston päälliköksi. Everstiksi laivastossa hänet ylennettiin saman vuoden huhtikuussa ja siirrettiin amiraliteetin palvelukseen Pietariin. Hänet ylennettiin 1. luokan kapteeniksi 1908 ja nimitettiin 1909 Sevastopolin kaupungin kuvernööriksi, missä tehtävässä hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1909 ja kenraaliluutnantiksi huhtikuussa 1913. Kuhlström kuitenkin menehtyi pian tämän jälkeen, amiraliteetin upseeriluetteloista hänet poistettiin kuoleman takia jo saman vuoden kesäkuussa.
Nikolai Teodor Albrekt Langenskjöld

Nikolai Teodor Albrekt Langenskjöld (7. syyskuuta 1855 Heinola – 5. kesäkuuta 1907 Viipuri) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Langenskjöldin vanhemmat olivat everstiluutnantti Odert Teodor Gustaf Langenskjöld ja Maria Ernestina Reptšinskaja ja puoliso vuodesta 1881 Vera Aleksejevna Malova. Tietokirjailija, kirjastonhoitaja Agnes Langenskjöld sekä rehtori, lähetystyön ja rauhanliikkeen aktiivi Greta Langenskjöld olivat heidän tyttäriään. Nikolai Teodor Albrekt Langenskjöld tuli junkkariksi 3. Aleksanterin sotakouluun vuonna 1872, oltuaan aiemmin lyhyen aikaa Vladimirin kadettikoulussa Kiovassa. Hänet siirrettiin junkkariksi tykistökouluun 1872 ja ylennettiin siellä porte-épée-junkkariksi 1875. Valmistuttuaan tykistökoulusta samana vuonna hänet määrättiin aliluutnanttina palvelukseen 33. tykistöprikaatiin. Luutnantiksi Langenskjöd yleni 1876. Hän osallistui prikaatissaan Turkin sotaan 1877–1878 ja komennettiin sodan jälkeen Mihailovin tykistöakatemiaan Pietariin. Akatemian jälkeen hänet määrättiin vuonna 1881 palvelukseen tykistön pääpolygoniin. Kapteeniksi 1885 ylennettynä Langenskjöld määrättiin sihteeriksi tykistön keskushallinnon tykistökomiteaan 1886. Everstiluutnantiksi hänet ylennettiin 1892 ja everstiksi 1896. Vuonna 1905 hänet nimitettiin jäseneksi tykistön keskushallinnon tykistökomiteaan, kenraalimajuriksi hän yleni huhtikuussa 1906. Langenskjöld kuoli virkatehtäviä hoitaessaan Viipurissa kesäkuun alussa 1907.
Jääpallon Allsvenskan-kausi 2019–2020

Ruotsin jääpallon Allsvenskan pelattiin kaudella 2019–2020 16 joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Sarja sisälsi kaksi kahdeksan joukkueen ryhmää, jotka oli jaettu maantieteellisesti eli pohjoinen ja etelä. Näin lohkoissaan joukkueet pelasivat koti- ja vierasottelut keskenään. Lisäksi toisen lohkon joukkueita vastaan pelattiin yksi ottelu eli kokonaisottelumäärä oli 22. Sarjan suosikkina pidettiin ennen kauden alkua Elitserienistä pudonnutta Falu BS:ää. Sarjan joukkueissa tapahtui muutoksia jo ennen kauden alkua keväällä 2019, kun sarjaan noussut Nitro/Nora BS joutui luopumaan sarjapaikastaan kenttäolosuhteittensa vuoksi. Tilalle nostettiin Skutskärs IF.
Elitserien-karsinnat.
Karsinnat pelattiin yhdessä neljän joukkueen lohkossa. Karsinnoissa pelasivat Elitserienin toiseksi ja kolmanneksi viimeinen eli IK Sirius ja Frillesås BK sekä Allsvenskanin toinen ja kolmas eli Falu BS ja Lidköpings AIK. Kaksi parasta pelaa seuraavalla kaudella 2020-2021 Elitserienissä.
Frillesås BK ja IK Sirius säilyttivät Elitserien-paikkansa.
Allsvenskan-karsinnat.
A-ryhmä.
Sarja keskeytettiin korovirus-epidemian vuoksi. Kalix Bandy säilytti Allsvenskan-paikkansa. Västanfors IF nousi Allsvenskaniin. 
B-ryhmä.
UNIK säilytti Allsvenskan-paikkansa. Jönköping Bandy IF nousi Allsvenskaniin.
Anne-Marie Berglund

Anne-Marie Linnea Berglund (31. tammikuuta 1952 Espoo – 6. maaliskuuta 2020 Tukholma) oli suomalaissyntyinen ruotsalainen runoilija, prosaisti ja kuvataiteilija. Hän muutti Ruotsiin nelivuotiaana.
Berglund debytoi vuonna 1977 runokokoelmalla "Luftberusningen". Hänen myöhempien kokoelmiensa joukossa oli "Jag vill stå träd nu" vuodelta 2000. Hän sai useita palkintoja, muun muassa Ruotsin akatemian palkinnon vuonna 1995 (novellikokoelmasta "Raserier"), Dobloug-palkinnon vuonna 2002 ja Ruotsin radion runopalkinnon 2005.
Runokokoelmien lisäksi Berglundin tuotanto käsittää novellikokoelmia ja kuunnelmia, ja hän teki myös radioreportaaseja. Berglund asui ajoittain Ranskassa, ja Pariisilla on tärkeä osa monissa hänen teksteissään. Hän hyödyntää myös omaelämäkerrallisia aineksia, joista kehittelee unenomaisia maailmoja; eroottiset intohimot vievät kertojaminää absurdeihin ja nöyryyttäviin tilanteisiin. Teoksen "Flicklekar" (1983) proosarunoja säestää kirjailijan oma kuvitus.
Kirjailijan nimikkoseura ("Anne-Marie Berglund-sällskapet") perustettiin vuonna 2020.
Kvarnträsk (Siuntio)

Kvarnträsk on noin 20 hehtaarin laajuinen karu ja kirkasvetinen järvi Siuntion eteläosassa Suomenlahden rannikkoalueella. Se kuuluu Kopparnäs-Störsvikin luonnonsuojelu- ja virkistysalueeseen. Kvarnträskin länsiosassa on Träskholmenin saari. Järven ympäristö on kalliometsää, kaakossa sijaitsee pronssikautinen kalmisto. Kvarnträskin etäisyys Helsingin keskustasta on noin 38 kilometriä länsilounaaseen.
Suomessa on kahdeksan Kvarnträsk-nimistä järveä, viisi sijaitsee Raaseporissa, yksi Siuntiossa, kolme Espoossa ja yksi Mustasaaressa.
Avangard (taistelukärki)

Avangard (), on Venäjän ohjusjoukkojen hypersooninen liitokärki. Se voidaan asentaa joihinkin mannertenvälisiin ohjuksiin. Avangard on nopea, vaikeasti torjuttava ja tarkka. Kärki lentää liukuen ilmakehän yläosassa. Se pystyy mutkittelemaan ja lentämään pidemmän matkan sekä kykenee väistämään monet ballististen ohjusten torjuntaohjukset. Kärkeen sijoitettu ase voi olla ydinlataus tai tavanomainen räjähde. Avaruudessa toimiville torjuntajärjestelmille Avangard lentää liian matalalla. 
Aseidenriisunnan asiantuntija Jeffrey Lewis "Institute of International Studies"ista on epäillyt Avangardin kykyä väistää ohjuspuolustus. Perusteluksi hän antaa sen, että liukuvana taistelukärki lähestyy maalia hitaammin kuin mannertenvälisten ballististen ohjusten perinteiset kärjet, jotka tulevat ilmakehään jyrkässä kulmassa.
Historia.
Kärki on tunnettu aiemmin nimillä Objekt 4202, Ju-71 ja Ju-74.
Kehittely alkoi 1980-luvulla. Avangardia testattiin ensi kertaa onnistuneesti vuonna 2016, jolloin se lensi onnistuneesti 3 100 m/s nopeudella osuen tarkasti kohteeseensa. Sarjatuotanto aloitettiin vuonna 2018. Kärjen sijoittelu ohjuksiin alkoi 2019.
Ohjukset.
Monia Avangard-taistelukärkiä voidaan asentaa seuraaviin ohjuksiin: UR-100UTTH , R-36 M2 ja RS-28 Sarmat.
Muita hypersoonisia kärkiä.
Muita hypersoonisia liitokärkiä ovat esimerkiksi Kiinan DF-ZF ja Yhdysvaltain vielä kehitteillä oleva AGM-183A ARRW.
Edith Wiklund

Edith Wiklund (27. marraskuuta 1905 Angelniemi – 13. heinäkuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen taidegraafikko ja taidemaalari.
Wiklund oli yksi keskeisistä kuivaneulatekniikkaa käyttäneistä 1930-luvun suomalaisista taidegraafikoista.
Jaakko Jokelin

Jaakko Kalevi Jokelin (5. syyskuuta 1923 Kuusankoski – 5. tammikuuta 1985) oli suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hän teki neljän vuosikymmenen mittaisen uran maakuntateattereissa.
Ura.
Jokelin aloitti näyttelijän uransa 1945 Hämeenlinnan työväenteatterista. Hän vaihtoi työpaikkojaan tiuhaan tahtiin: Kymin Yhteisteatteri 1946–1947, Mikkelin Teatteri 1947–1948 ja Lohjan työväenteatteri 1948–1951. Vuosina 1951–1953 Jokelin toimi Uudenkaupungin työväenteatterin johtajana. Sen jälkeen hän siirtyi Itä-Suomeen Varkauden työväenteatterin johtaja-näyttelijäksi 1953–1955. Jokelin palasi näyttelemään Lohjalle vuosiksi 1955–1958, minkä jälkeen hän toimi pari vuotta vapaana taiteilijana. Vuosina 1960–1962 Jokelin johti Myllykosken Teatteria. Sitä seurasi pitkähkö kiinnitys ohjaajana Riihimäen Teatteriin 1962–1971 ja kaksi lyhyempää kiinnitystä ohjaajana Kajaanin kaupunginteatteriin 1971–1973 ja Rauman kaupunginteatteriin 1973–1975. Vuodesta 1975 aina kuolemaansa saakka Jokelin työskenteli Seinäjoen kaupunginteatterissa.
Jokelinin roolitehtäviä olivat muun muassa Halme ("Täällä Pohjantähden alla"), Topi Romppainen ("Punainen viiva") ja pääministeri ("Lemmen lakko"). Jokelin näytteli myös Aleksis Kiven romaaniin perustuvassa tuotannossa "Seitsemän veljestä". Hänen roolinaan oli Simeoni.
Jokelinin ohjauksia olivat muun muassa "Anna Liisa", "Huhtikuu tulee", "Jeppe Niilonpoika", "Juurakon Hulda", "Naimisessa on riskinsä" ja "Roinilan talossa".
Jaakko Jokelinilla oli sivurooli elokuvissa "Sissit" (1963), "Täällä Pohjantähden alla" (1968), "Akseli ja Elina" (1970) ja "Syksyllä kaikki on toisin" (1978). Ensimmäisen ja viimeisen ohjasi Mikko Niskanen, kaksi muuta ovat Edvin Laineen ohjauksia Väinö Linnan suurteoksesta.
Jokelin menehtyi Seinäjoen kaupunginteatterin pukuhuoneessa ennen Monte Cristo -näytelmän alkua.
Perhetausta.
Jaakko Jokelinin vanhemmat olivat paperityöntekijä Juho Jokelin ja Hilma Jokelin. Hän avioitui teatteripuvustaja Aili Lindhin kanssa 1949. Pariskunta sai 1950-luvulla kolme lasta, joista Rauli ja Sari päätyivät teatterialalle. Rennystä tuli toimittaja.
Laura Braniganin diskografia

Tämä on yhdysvaltalaisen laulajan Laura Braniganin diskografia.
Aili Jokelin

Aili Maria Jokelin (o.s. Lindh, 29. tammikuuta 1918 Juva – 2012 tai 2013) oli suomalainen teatteripukusuunnittelija.
Elämä ja ura.
Jokelin suoritti koulunsa Viipurissa ennen toista maailmansotaa. Hän työskenteli puvustajana Varkauden työväenteatterissa 1953–1955 ja vuodesta 1962 alkaen pukusuunnittelijana Riihimäen Teatterissa. Hän puvusti muun muassa näytelmät "Jeppe Niilonpoika", "Täällä Pohjantähden alla", "Jääkärin morsian", "Niskavuoren Heta" ja "Mustalaisruhtinatar". Lisäksi Jokelin opetti pukuompelua Myllykosken työväenopistossa ja hänellä oli yksityisoppilaita. Riihimäen Teatteri paloi 1976 ja sen mukana tuhoutui Jokelinin siihenastinen elämäntyö. Tulipalon jälkeen Jokelin puvusti muun muassa Henrik Ibsenin näytelmän "Hedda Gabler".
Aili Jokelinin vanhemmat olivat maanviljelijä Albin Lindh ja Amanda Multanen. Hän avioitui näyttelijä Jaakko Jokelinin kanssa 1949. Pariskunta sai 1950-luvulla kolme lasta, joista Rauli ja Sari päätyivät teatterialalle. Rennystä tuli toimittaja.
Aili Jokelin kuoli 94-vuotiaana.
Rauli Jokelin

Rauli Pertti Kalevi Jokelin (s. 23. maaliskuuta 1950 Lohja) on suomalainen teatteriohjaaja, teatterinjohtaja, näytelmäkirjailija, dramaturgi ja näyttelijä.
Ura.
Jokelin opiskeli Tampereen yliopiston ohjaajalinjalla. Ammattiuransa hän aloitti 1975 Riihimäen Teatterista. Sen jälkeen hän työskenteli Kotkan kaupunginteatterissa 1977–1984 ja Lahden kaupunginteatterissa 1984–1989. Jokelin toimi Seinäjoen kaupunginteatterin johtajana 1989–1993 ja Jyväskylän kaupunginteatterin johtajana 1993–1997. Siitä alkaen hän on työskennellyt vapaana taiteilijana. Hän on ohjannut lähinnä Tampereen Komediateatterin tuotantoja.
Näytelmäkäsikirjoituksia Jokelin on kirjoittanut yli 20 yksin tai yhteistyönä Panu Raipian kanssa. Tyylilajeina ovat komedia, yhteiskunnallinen draama, lasten- ja nuortennäytelmät sekä musiikkinäytelmät.
Yksityiselämä.
Rauli Jokelinin vanhemmat olivat teatteriammattilaiset Jaakko Jokelin ja Aili Lindh. Hänen sisarensa Sari päätyi niin ikään teatterialalle. Pikkuveli Rennystä tuli toimittaja. Rauli Jokelin avioitui Tuija Marjakosken kanssa 1984. Pariskunnalle syntyi poika ja tytär - Jantso ja Liila - jotka myös ryhtyivät taiteilijoiksi.
Geertruidenberg

Geertruidenberg on kaupunki Pohjois-Brabantin provinssissa Alankomaissa. Se sai kaupunkioikeudet vuonna 1213 ja nimettiin Nivellesin luostarin abbedissa Gertrudin mukaan. 
Geertruidenbergin kaksi ensimmäistä vuosisataa olivat sen kukoistuskautta, kunnes sota ja tulva 1400-luvun alkupuolella pysäyttivät kasvun. Nykyään se on pieni kaupunki, jossa asuu asukasta.
Geertruidenbergin halki virtaa Dongejoki, joka laskee Ameriin. Kaupungissa toimii hiilivoimalaitos Amercentrale, joka on teholtaan 625 megawattia. Sen yksiköistä osa on suljettu, ja biomassan polttoaineosuutta hiilen sijasta lisätään.
Sari Jokelin

Sari Hannele Jokelin (s. 10. toukokuuta 1954 Varkaus) on suomalainen näyttelijä. Hän teki ammattiuransa suurimmalta osin Seinäjoen kaupunginteatterissa. Uransa alussa Jokelin näytteli usein musikaalien tanssirooleja, uran edetessä hän tulkitsi monia teatteritaiteen vahvoja ja itsepäisiä naishahmoja, kuten Niskavuoren Hetaa.
Ura.
Jokelin aloitti uransa Kuopion kaupunginteatterin kiinnitettynä tanssijana 1971–1973 ja jatkoi kiinnitettynä näyttelijänä Kemin kaupunginteatterissa 1973–1975. Vuosina 1976–1978 Jokelin työskenteli Oulun kaupunginteatterissa vapaana taiteilijana. Vuosina 1978–1983 hän näytteli Riihimäen Teatterissa. Jokelinin pitkä kiinnitys Seinäjoen kaupunginteatterin näyttelijänä alkoi 1984 ja päättyi 2020.
Jokelinin ensimmäisiä näyttämötehtäviä oli tanssirooli Anna näytelmässä "7 kuolemansyntiä". Hän on tulkinnut myös Ofelian, Niskavuoren Hetan, "Pesärikon" Laimin ja useita lastennäytelmien rooleja.
Jokelinilla on mittavan teatteriuransa ohella kaksi elokuvaroolia: hän näytteli pienet sivuosat elokuvissa "Kuningas jolla ei ollut sydäntä" (1982) ja "Talvisota" (1989).
Perhetausta.
Sari Jokelinin vanhemmat olivat teatteriammattilaiset Jaakko Jokelin ja Aili Lindh. Hänen veljensä Rauli päätyi niin ikään teatterialalle. Toinen veli, Renny ryhtyi toimittajaksi.
Fabiania

Fabiania on Helsingin yliopiston rakennus Fabianinkadulla, Yliopistonkadun ja Kirkkokadun välissä. 1800-luvulla osissa valmistunut rakennus oli alun perin farmasian laitos, ja nykyisin se on Kansalliskirjaston käytössä.
Talo rakennettiin kolmessa osassa. Ensimmäinen, Jean Wikin suunnittelema kaksikerroksinen rakennus oli tarkoitettu kemian ja anatomian laitokselle, ja se rakennettiin 1844–1846. Siihen liitettiin vuosina 1888–1890 Gustaf Nyströmin suunnittelema anatomian laitoksen lisärakennus Kirkkokadun puolelle ja vuosina 1895–1897 Nyströmin suunnittelema fysiologis-kemiallisen ja farmaseuttisen laboratorion lisärakennus Yliopistokadun (silloisen Hallituskadun) puolelle. Nyström kiinnitti erityistä huomiota rakennuksen ja erityisesti sen julkisivun yhtenäisyyteen.
Talo oli ensimmäisiä Wikin suunnittelemia töitä yliopiston arkkitehtina, ja se sisälsikin runsaasti virheitä valmistuessaan vuonna 1846. Esimerkiksi vesikatto vuosi pahoin, ja käyttöönotto tapahtui siten vasta syksyllä 1847. Virheet pantiin paljolti Wikin vähäisen rakennustyön valvonnan syyksi, ja Wik vapautettiin yliopiston arkkitehdin tehtävästä. Rakennus ei ollut myöskään piirustuksiltaan vakuuttava, ja etenkin sen fasadisommittelua kuvattiin jopa kömpelöksi.
Fysiologinen laitos muutti omaan rakennukseensa vuonna 1905 ja anatomian laitos omaan rakennukseensa vuonna 1928. Yliopiston kirjastoa suunniteltiin pitkään laajennettavan rakennukseen, mutta lopulta 1940-luvulla kirjasto muutti muualle ja suunnitelmat raukesivat. Talo oli pitkään ainoastaan farmasian laitoksen käytössä, kunnes 1990-luvulla laitos muutti Meilahteen. Siten tilat päätettiin yhdistää Kansalliskirjastoon, ja avajaiset osana Kansalliskirjastoa järjestettiin peruskorjauksen ja remontin jälkeen vuonna 1998.
Brad Treliving

Brad Treliving (s. 18. elokuuta 1969, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija ja jääkiekkovaikuttaja, joka toimii nykyisin NHL-seura Toronto Maple Leafsin toimitusjohtajana. Hän on kanadalaisen liikemiehen Jim Trelivingin poika.
Pelaajaura.
Brad Trelivingia ei koskaan varattu NHL:ään eikä hän koskaan pelannut NHL-ottelua. Vuosina 1990-1995 Treliving pelasi 15 AHL-ottelua ja 243 ECHL-ottelua. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja ja kätisyydeltään left.
Jääkiekkovaikuttajana.
Vuonna 2003 Trelivingista tuli Phoenix Coyotesin ja Don Maloneyn apulaistoimitusjohtaja. Hän toimi tässä tehtävässä 28. huhtikuuta 2014 saakka. Tuolloin Calgary Flamesin presidentti Brian Burke palkkasi Trelivingin seuran toimitusjohtajaksi. Trelivingin Flamesiin hankkimia pelaajia ovat esimerkiksi Elias Lindholm, Milan Lucic, Noah Hanifin ja Travis Hamonic
Carlings

Carlings on norjalainen vähittäiskaupan ketju, joka keskittyy nuorisomuotiin. Carlings on osa Varner-Gruppen AS:ää ja se on ensisijaisesti suunnattu 18–35-vuotiaille miehille sekä naisille. Ensimmäinen myymälä avattiin vuonna 1998 Norjassa. Vuonna 1997 avattiin Ruotsissa ensimmäiset myymälät. Nykyään myymälöitä on yhteensä yli 160 Norjassa, Ruotsissa, Tanskassa ja Suomessa.
Carlings myy pääasiassa merkkejä, kuten Lee, Diesel, Levi’s, Neuw, Replay, Vans ja Karve.
Historia.
Vuonna 1908 norjalainen Fridolf Carling avasi miesten vaatteiden myymälän Storgatanille Oslossa. Tästä myymälästä tuli myöhemmin yksi Oslon suosituimmista miestenvaateliikkeistä. 1960-luvulla Frank Varner avasi ensimmäisen myymälän Thorvald Meyersgatella Grünerløkassa Oslossa. Kauppa, joka nimettiin omistajansa mukaan Frank Varneriksi, oli valtava menestys, ja muutaman vuoden sisällä oli useita Frank Varner -myymälöitä, ja tämä Varner-konserniin kuuluva tekstiilifirma aloitti toimintansa. Vuonna 1980 Frank Varner otti haltuunsa Fridolf Carlingsin liikkeen Storgatanilla ja loi siitä farkkuliikkeen. Vuonna 1986 Norjassa avattiin vielä neljä kauppaa nimeltään Carlings ja ketju syntyi. Vuonna 1997 Ruotsin ensimmäinen Carlings-myymälä avattiin Kungsgatanilla Tukholmassa, ja neljä vuotta myöhemmin, vuonna 2001, avattiin Suomen ensimmäinen Turussa. Vuonna 2003 avattiin myös Tanskan ensimmäinen Carlings-myymälä.
Louis Vuitton (henkilö)

Louis Vuitton (4. elokuuta 1821 – 27. helmikuuta 1892) oli tunnettu ranskalainen muotisuunnittelija. 
Vuitton syntyi pienessä Anchayn kylässä Juran departementissa itä-Ranskassa. Hänen isänsä Xavier Vuitton oli maanviljelijä ja äiti Coronne Gaillard oli töissä myllyssä. Äiti kuoli kun Louis oli 10-vuotias. 13-vuotiaana Vuitton lähti yksin Pariisiin, jossa hän työskenteli aluksi oppipoikana laatikkoverstaalla ja myöhemmin hän avasi oman verstaansa. Laatikoita tehtiin mittatilaustyönä. Vuittonin asiakkaina oli muun muassa Ranskan keisarinna Eugénie ja muuta Ranskan eliittiä.
DF-ZF

DF-ZF (Pentagonin käyttämä nimitys WU-14) on Kiinan asevoimien hypersooninen liitokärki. Hypersooninen liitokärki on
nopeasti liukuen lentävä kärki, jota on tavallista vaikeampi torjua ballistisin ohjuksin. DF-ZF:n uskotaan pystyvän lentämään 5–10-kertaisella äänen nopeudella. Kärjen testilennot alkoivat vuonna 2014. DF-ZF:ää on asennettu vuodesta 2019 ainakin DF-17:n kärkeen, mutta soveltunee useiden muidenkin ohjusten kärkeen.
Nikolai Golitsyn

Nikolai Dmitrijevitš Golitsyn (; 12. huhtikuuta 1850 Poretšje, Moskovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 2. heinäkuuta 1925 Leningrad, Neuvostoliitto) oli venäläinen ruhtinas ja virkamies, joka toimi Venäjän keisarikunnan viimeisenä pääministerinä ennen helmikuun vallankumousta tammikuusta maaliskuuhun 1917.
Elämä ja ura.
Nikolai Golitsyn kuului Golitsynin ruhtinassukuun. Hän kävi keisarillisen Aleksanterin lyseon, oli vuodesta 1871 virkamiehenä Venäjän sisäministeriössä ja hoiti eri tehtäviä Puolassa. Hän oli vuosina 1879–1884 Arkangelin varakuvernöörinä ja vuosina 1884–1885 sisäministeriön apulaisosastonjohtajana sekä vuosina 1885–1893 Arkangelin, 1893–1897 Kalugan ja 1897–1903 Tverin kuvernöörinä. Vuodesta 1903 Golitsyn oli hallitsevan senaatin jäsen. Hän oli vuosina 1907–1908 Punaisen ristin edustajana valvomassa hätäavun jakamista Turgain, Uralin ja Saratovin alueilla. Golitsyn sai vuonna 1914 todellisen salaneuvoksen arvonimen ja hänet valittiin vuonna 1915 Venäjän valtakunnanneuvostoon. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli sotavankien avustuskomitean puheenjohtaja.
Nikolai II nimitti keisariperheen suosiossa olleen Golitsynin Venäjän pääministeriksi 9. tammikuuta 1917 (juliaanisen kalenterin 27. joulukuuta 1916). Helmikuun vallankumouksen puhjettua Pietarissa kaksi kuukautta myöhemmin Golitsyn ei pyrkinyt tosissaan pelastamaan vanhaa järjestelmää ja ilmoitti 12. maaliskuuta (27. helmikuuta) duuman puhemiehelle Mihail Rodzjankolle hallituksensa eroamisesta. Golitsyn vangittiin, mutta hänet vapautettiin pian.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen Golitsyn vietti hiljaiseloa Pietarissa. Hänet vangittiin helmikuussa 1925 vastavallankumouksellisesta toiminnasta epäiltynä niin sanotussa ”lyseolaisten jutussa”. Hänet teloitettiin ampumalla Neuvostoliiton salaisen poliisin OGPU:n määräyksestä myöhemmin samana vuonna.
Marie Levasseur

Marie Levasseur (s. 18. toukokuuta 1997 Stoneham-et-Tewkesbury, Quebec City) on kanadalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Ranskan naisten pääsarjassa Division 1 Fémininessa pelaavaa FC Fleury 91:tä, johon hän siirtyi kesällä 2021 saman sarjan FC Metzistä. Hän on aikaisemmin pelannut Yhdysvaltain yliopistosarjoissa ja Suomessa Naisten Liigassa sekä edustanut myös Kanadan naisten jalkapallomaajoukkuetta.
Keväällä 2019 Levasseur siirtyi Naisten Liigan ONS:ään yhdessä sisarensa Catherine Levasseurin kanssa. Kaudella 2019 hän oli Naisten Liigan kolmanneksi paras maalintekijä 12 maalillaan.
Sonnin taacca

Sonnin Taacca oli Feat.fi:n YouTubessa ja audiokanavissa vuosina 2018–2019 julkaistu podcast, jota juonsivat ensin Nuorehko H ja Tuomas Kauhanen yhdessä ja sittemmin Nuorehko H yksin. Podcastissa keskusteltiin viikoittain rap-musiikista, ajankohtaisista aiheista sekä vieraiden urista.
Jaksot.
!Jakso
!Vieras
!Julkaistu
!Juontajat
Leonid Lesch

Leonid Lesch (1862 – 28. maaliskuuta 1934 Kotor, Jugoslavia) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen jalkaväenkenraali.
Leonid Leschin isä oli Vilhelm Lesch. Lenonid Lesch valmistui Nikolain ratsuväkiopistosta ja määrättiin kornettina palvelukseen Venäjän armeijan ratsuväkeen 1882. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1885, luutnantiksi 1888 ja aliratsumestariksi 1892. Lesch siirrettiin kuitenkin ratsuväestä jalkaväkeen, ylennettiin kapteeniksi ja määrättiin komppanianpäälliköksi 8. Transkaspian tarkk’ampujapataljoonaan 1898. Vuonna 1901 hänestä tuli pataljoonankomentaja 14. erilliseen tarkk’ampujarykmenttiin, vuonna 1903 hänet ylennettiin everstiksi. Venäjän–Japanin sotaan osallistunut Lesch oli kesästä 1904 määrätty 1. Itä-Siperian tarkk’ampujarykmentin komentajaksi, sodan jälkeen syksyllä 1905 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja määrättiin 1. Itä-Siperian tarkk’ampujadivisioonaan prikaatinkomentajaksi. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin 9. Itä-Siperian tarkk’ampujadivisioonaan prikaatinkomentajaksi ja edelleen 23. jalkaväkidivisioonaan prikaatinkomentajaksi. Lesch toimi 1907–1908 2. suomenmaalaisen tarkk’ampujaprikaatin komentajana, mutta kesällä 1908 hänet siirrettiin Henkivartioväen tarkk’ampujaprikaatin komentajaksi Pietariin. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1910 ja määrättiin Henkivartioväen 2. jalkaväkidivisioonan komentajaksi.
Vuonna 1912 Lesch siirrettiin 1. Turkestanin armeijakunnan komentajaksi ja vuoden 1913 tammikuussa hänestä tuli myös Transkaspian alueen sotilaskäskynhaltija. Ensimmäisen maailmansodan alussa Lesch määrättiin 12. armeijakunnan komentajaksi. Hänet ylennettiin jalkaväenkenraaliksi helmikuussa 1915 ja määrättiin vuoden lopulla 3. armeijan komentajaksi. Tässä tehtävässä hän toimi ainakin helmikuun vallankumoukseen saakka vuonna 1917. Armeijan komentajana Lesch oli ensimmäisen maailmansodan aikana jalkaväenkenraali Otto Leonidas Sireliuksen ohella korkeimpaan asemaan kohonnut suomalaissyntyinen rintamakomentaja.
Venäjän sisällissodassa Lesch liittyi Etelä-Venäjän valkoisten armeijaan Venäjän sisällissodan aikana keväällä 1918. Hän oli mukana joukoissa, jotka evakuoitiin Odessasta 25. tammikuuta 1920. Viimeiset elinvuotensa hän eli Jugoslaviassa ja kuoli vuonna 1934 Kotorissa Montenegron alueella.
Ida Tuomainen

Ida Tuomainen (28. marraskuuta 1916 Vesisaari, Norja – 3. marraskuuta 1987 Vesisaari, Norja) oli kveeniaktiivi, joka edisti vesisaarelaisen suomalaiskulttuurin säilymistä. Hänen kotitalonsa Tuomaisentalo on Vesisaaren museona, ja Tuomainen oli vaikuttamassa hankkimassa Vesisaareen kveenimuistomerkkiä.
Nuoruus.
Ida Tuomainen syntyi Vesisaaressa vuonna 1916. Hänen isänsä oli Karl Tuomainen ja hänen äitinsä Karoline Korvanen. Karl Tuomainen oli tullut Ruijaan Savosta. Hän oli kotoisin köyhästä perheestä ja tavannut työnhakumatkalla Rovaniemellä miehen, jonka mukana hän lähti Ruijaan. Tuomainen asettui vuonna 1914 Vesisaareen ja meni naimisiin Korvasen kanssa. He saivat kolme lasta; Ida oli lapsista keskimmäinen.
Tuomaiset ostivat vuonna 1918 Viinikantalon, joka tunnettiin jatkossa Tuomaisentalona. Talon oli rakentanut Ruijaan 1800-luvun puolivälissä muuttanut Karl Petter Viinikka. Rakennus on niin sanottu varangintalo, jossa on useita yhteenrakennettuja osia, asuintalo, navetta, talli, sauna ja leipomo.
Kveenikulttuurin puolustajana.
Ida Tuomainen jäi taloon Alf-veljensä kanssa, kun heidän vanhempansa olivat kuolleet. Ida kävi Eliseussenin kauppakoulun, ja hän oli Vesisaaren kirjakaupan kauppa-apulaisena vuodet 1935–1941. Toisen maailmansodan jälkeen Tuomainen työskenteli kirjanpitäjänä muun muassa Vesisaaren merkittävämmän kauppiaan H. F. Esbensenin palveluksessa. Hän oli vastuussa myös kotitilansa talonpidosta, sillä tilalla harjoitettiin karjanhoitoa. Alf-veli teki paljon kyytitöitä.
Tuomainen oli kveenikulttuurin puolustaja, ja hän toivoi, että Tuomaisentalosta tulisi elävä museo jo hänen elinaikanaan ja se saisi pysyä museona myös hänen kuolemansa jälkeen. Ida ja Alf Tuomainen solmivat vuonna 1971 Vesisaaren kunnan kanssa sopimuksen kveenimuseon perustamisesta. Kunta otti rakennuksen hoitoonsa Idan kuoltua vuonna 1987. Tuomainen oli ajanut myös kveenimonumentin perustamista Vesisaareen. Muistomerkki paljastettiin vuonna 1977 tilaisuudessa, jossa olivat paikalla muun muassa Norjan kuningas Olavi V, Suomen presidentti Urho Kekkonen ja Ruotsin kuningas Kaarle XVI Kustaa.
Tuomaisen ystäväpiiriin kuului monia suomalaisia tutkijoita ja taiteilijoita. Valokuvaaja Matti Saanio ja tekstiilitaiteilija Elsa Montell olivat läheisimpiä ystäviä. Saamelaisradion perustajana pidettävä Kathrine Johnsen oli myös Tuomaisen ystävä. Tuomainen itse aloitti ensimmäiset suomenkieliset lähetykset Norjan yleisradion Finnmarkin aluelähtyksissä. Vesisaaren kaupunki myönsi Tuomaiselle vuonna 1975 ensimmäisen kulttuuripalkintonsa.
Georg August Wilhelm Leidenius

Georg August Wilhelm Leidenius (10. lokakuuta 1837 Pomarkku – 5. lokakuuta 1914 Odessa Hersonin kuvernementti) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Leideniuksen isä oli komissionimaanmittari Gustaf Adolf Leidenius ja puolisot vuodesta 1865 Eugenia Vasiljevna Tortševa (k. 1908) ja vuodesta 1908 Varvara Antonovna Velikanova Duhanova. Leidenius tuli sotapalvelukseen Suomen krenatööritarkk’ampujapataljoonaan nuorempana aliupseerina Krimin sodan aikana vuonna 1855. Sodan jälkeen hän jatkoi palvelustaan pataljoonassa nuorempana aliupseerina vuodesta 1857, vuoden lopussa hänet korotettiin vanhemmaksi aliupseeriksi. Leidenius kävi Pietarin jalkaväen junkkarikoulun 1858–1859, minkä jälkeen hänet määrättiin vänrikkinä palvelukseen 9. tarkk’ampujapataljoonaan huhtikuussa 1859. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1864, luutnantiksi 1865, alikapteeniksi 1870, kapteeniksi 1871 ja majuriksi 1877. Leidenius osallistui komppanian päällikkönä Turkin sotaan 1877–1878. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1880 ja komennettiin erityistehtäviin 1. Itä-Siperian tarkk’ampujapataljoonaan. Everstiksi hän yleni 1882. Vuonna 1886 Leidenius siirrettiin 96. reservijalkaväkipataljoonan komentajaksi ja vuonna 1890 62. Starobelskin reservijalkaväkipataljoonan komentajaksi. Vuonna 1893 hänestä tuli 193. Vavršin reservijalkaväkirykmentin komentaja ja vuonna 1895 143. Dorogobužin jalkaväkirykmentin komentaja. Kenraalimajuriksi hänet ylennettiin tammikuussa 1898, jolloin hänet myös määrättiin 44. jalkaväkidivisioonaan prikaatinkomentajaksi. Sotapalveluksesta Leidenius sai eron tammikuussa 1900, samalla hänelle myönnettiin perinnöllinen virka-aateluus Venäjällä.