tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
P. D. James

Phyllis Dorothy James eli P. D. James (3. elokuuta 1920 Oxford, Iso-Britannia – 27. marraskuuta 2014 Oxford) oli brittiläinen rikoskirjailija. James oli hänen tyttönimensä, ja avioliiton kautta hänestä tuli Phyllis Dorothy White, mutta kirjailijanimenään hän käytti tyttönimeään ja etukirjaimia, mikä sai jotkut luulemaan häntä mieheksi.
Ura.
James aloitti ammattimaisen kirjoittamisen työn ohessa vasta 40-vuotiaana. Hänestä povattiin Agatha Christien tyylistä dekkarien kuningatarta (ks. myös Dorothy L. Sayers). Jamesin luomia hahmoja ovat Adam Dalgliesh ja Cordelia Gray. Dalgliesh-kirjoille on ominaista yksityiskohtien tarkkuus, eettinen pohdiskelu ja runouden ja kirjallisuuden korostaminen.
Kirjailijanuraa viivästytti toinen maailmansota. Tuolloin hän työskenteli Punaisen Ristin palveluksessa hoitajana sotilassairaalassa. Siellä hän tapasi myös tulevan miehensä, joka oli ammatiltaan lääkäri. Mies selvisi sodasta henkisesti järkkyneenä, joten perheen elättäminen jäi vaimon tehtäväksi. Aikaa kirjoitustyölle jäi vain aamuisin, koska illalla päivätyön jälkeen hän harjoitti opintoja. Valmistumisen jälkeen hän työskenteli terveydenhoidon hallinnollisissa tehtävissä.
Sittemmin hän työskenteli kymmenen vuotta sisäasiainministeriön virkamiehenä (poliisiosastolla osastopäällikkönä) 60-vuotiaaksi huolimatta menestyksestään kirjailijana.
P. D. James teki julkisen vierailun Suomeen ainakin syksyllä 1989.
Vuoteen 1990 mennessä Jamesin romaaneista oli ehditty televisioida kuusi. Esimerkiksi "Kuoleman maku" -filmin näki yksistään Englannissa kymmenisen miljoonaa katsojaa. Teoksia oli käännetty yli 20 kielelle.
P. D. James sai elinikäisen päärinarvon vuonna 1991. Suomen dekkariseura myönsi hänelle vuonna 2010 elämäntyöstä ulkomaisen jännityskirjallisuuden kunniakirjan.
Heinäpää

Heinäpää on alue Oulun kaupungin ruutukaava-alueen eteläosassa. Heinäpää ei ole virallinen kaupunginosa, eikä sen rajoja ole määritelty tarkasti. Yleensä Heinäpään ja Oulun keskustan rajana kuitenkin pidetään Nummikatua. Heinäpään alueeseen kuuluvat ainakin Hollihaan ja Leverin kaupunginosat ja osia Vanhatullin ja Nuottasaaren kaupunginosista.
Heinäpää on mainittu Juice Leskisen laulussa "Edestakaisin" (Laihia-Heinäpää) sekä Viikatteen kappaleessa "Reino Helismaa".
Palvelut.
Heinäpään alueelta löytyy päivittäistavarakauppoja, kampaamoja, erikoisliikkeitä, pubi, kioski, keilahalli ja Heinäpään urheilukeskus. Vuoden 2018 marraskuussa avattiin hotelli-ravintola De Gamlas Hem.
Gilby Clarke

 
Gilbert ”Gilby” Clarke (s. 17. elokuuta 1962 Cleveland, Ohio) on yhdysvaltalainen kitaristi. Hänet tunnetaan erityisesti Guns N’ Rosesin kitaristina. Clarke otettiin korvaamaan yhtyeestä lähtenyttä Izzy Stradlinia, mutta erotettiin yhtyeestä vuonna 1994. Sen jälkeen hän on suurimmaksi osaksi tehnyt soololevyjä sekä toiminut tuottajana.
Licinia Eudoxia

Licinia Eudoxia (422–462) oli Itä-Rooman keisarin Theodosius II:n tytär. Hän oli Länsi-Rooman keisarien Valentinianus III:n ja Petronius Maximuksen vaimo.
Eudoxia oli Theodosius II:n ja Aelia Eudocian ainut tytär. Hän meni naimisiin Valentinianuksen kanssa 29. lokakuuta 437 Thessalonikissa. Vuonna 439 Eudoxialle annettiin "augustan" arvonimi, kun hän synnytti tyttärensä Eudocian. Vuonna 455 Valentinianus murhattiin. Murhaaja lienee ollut Petronius Maximus, joka otti itselleen keisarinvallan ja vahvistaakseen asemaansa pakotti Eudoxian menemään kanssaan naimisiin.
On mahdollista, että Eudoxia pyysi avuksi vandaalien kuningasta Geiserikia, jonka vanhimman pojan Hunerikin oli ollut tarkoitus mennä naimisiin Eudoxian vanhimman tyttären Eudocian kanssa. Maximus yritti paeta ennen kuin Geiserik ehti Roomaan, mutta rahvas lynkkasi hänet hengiltä. Vandaalit ryöstivät Rooman ja veivät Eudoxian ja tämän kaksi tytärtä, Eudocian ja Placidian, Karthagoon. Heidät vapautettiin, kun Itä-Rooman keisari Leo I maksoi lunnaat.
Awutu

Awutu on nigeriläis-kongolainen kieli, jota puhutaan Ghanassa. Sillä on noin 180 000 äidinkielistä puhujaa (2003).
Suhde muihin kieliin.
Kieli kuuluu nigeriläis-kongolaisten kielten kielikuntaan ja sen atlantinkongolaisten kielten kieliryhmään. Ryhmän sisällä kieli on osa voltankongolaisten kielten alaryhmää, jonka sisällä se puolestaan kuuluu kwa-kieliin. Sen sisällä se kuuluu potou-tano kieliin, niitten tano-kielten alaryhmään, jossa se on osa guang-kieliä niitten eteläistä haaraa.
Levinneisyys ja käyttö.
Kieltä puhutaan Ghanassa Centralin hallintoalueella Awutun piirikunnassa, rannikolla Accrasta länteen. Puhujia oli vuonna 2003 noin 180 000. Kielellä on kolme murretta, awutu, efutu ja senya. Kielen puhujat käyttävät myös akania. Kielen kirjoittamiseen käytetään latinalaisia aakkosia.
Petrus Kaikewalde

Petrus Kaikewalde de Vinlandia (myös muodoissa Kakewalde ja Kakuwalde; oikeaksi nimeksi oletettu Pietari Kaukovalta tai Kaikkivalta) on Baltian verisestä kristillistämisestä ja valloituksesta kertovassa Henrik Lättiläisen kronikassa mainittu suomalainen ristiretkisaarnaaja, joka osallistui pakanoiden käännytykseen. Kronikan mukaan Kaikewalde käännytti 1210-luvun puolivälissä sakkalaisia Etelä-Virossa. Todelliseksi historialliseksi henkilöksi oletettu Petrus Kaikewalde on varhaisin nimeltä tunnettu suomalainen pappi. Häntä koskevat maininnat kronikassa ajoittuvat vuosiin 1215–1226. Hänen muista elämänvaiheistaan ei tiedetä mitään.
Kaikewalde kulki saksalaisten sotajoukkojen mukana. Käännyttävät saarnamiehet toimivat nimellisesti vain kirkon ja paavin palveluksessa, mutta käytännössä maallisten hallitsijoiden joukoissa ja usein näiden etuja ajaen.
Nimi.
Kaikewalden nimi esiintyy Henrik Lättiläisen kronikassa lukuisissa erilaisissa muodoissa. Kyseessä on oletettavasti väännös jostain suomalaisesta nimestä. Suomessa alkuperäiseksi nimeksi on yleensä oletettu "Pietari Kaukovalta" tai "Kaikkivalta", jotka ovat kuitenkin vain valistuneita arvauksia. Kronikoitsija Henrik Lättiläinen on parissa kohdassa liittänyt nimen perään määreen "de Vinlandia", mitä on pidetty todisteena Petruksen suomalaisesta alkuperästä. Myös Suomessa asukkaiden käännyttäminen kristinuskoon oli tuolloin vielä kesken, joten Kaikewalden päätyminen papiksi ja saksalaisten palvelukseen on ollut erikoista.
Vaiheet Henrik Lättiläisen kronikan mukaan.
Kaikewalde mainitaan Henrik Lättiläisen kronikassa ensimmäisen kerran vuoteen 1215 ajoittuvassa kohdassa, jossa hänen kerrotaan menneen käännyttämään kristinuskoon Viron eteläisimpien maakuntien Sakalan ja Ugaunian asukkaita yhdessä saksalaista kalparitaristoa edustaneen Otto-nimisen papin kanssa. Saksalaiset olivat juuri valloittaneet nämä alueet ja olot siellä olivat niin epävarmat, että Petrus ja Otto joutuivat pian pakenemaan virolaisia Riikaan. He kuitenkin ilmeisesti palasivat myöhemmin jatkamaan työtään samalle seudulle.
Tanskalaisten ryhdyttyä valloittamaan pohjoista Viroa Valdemar Sejrin johdolla muutamaa vuotta myöhemmin saksalaiset lähettivät Kaikewalden yhdessä Henrik Lättiläisen kanssa uudelle käännytysretkelle. He kulkivat etelästä pohjoiseen Viron halki muutamassa kuukaudessa ja etenivät myös Emajoen pohjoispuolisille pakanallisille seuduille, aina Järvamaalle ja Virumaalle saakka. Petrus ja Henrik kastoivat pikaisesti kokonaisten kylien asukkaat ja jatkoivat eteenpäin ehtiäkseen mahdollisimman pitkälle ennen tanskalaisia. Lopulta tanskalaiset kuitenkin karkottivat heidät Pohjois-Virosta ja heidän oli palattava takaisin.
Petrus Kaikewalde esiintyy kronikassa vielä kolmannenkin kerran. Vuonna 1226 Viroon saapunut paavin legaatti Wilhelm Modenalainen lähetti hänet johtamaan käännytystyötä Viron länsiosaan Läänemaalle. Tämä osoittaa hänen olleen tuolloin arvostettu henkilö.
Sinettä

Sinettä on kylä ja taajama Rovaniemellä. Kylä sijaitsee noin 20 kilometriä luoteeseen Rovaniemen keskustasta Ounasjoen varressa. Sinetän läpi kulkee kantatie 79 Rovaniemeltä Kittilän ja Levin kautta Muonioon. Kantatie 83 Pelloon kääntyy Sinetän kylän kohdalta.
Vuoden 2023 lopussa Sinetän taajaman väkiluku oli 510 ja maapinta-ala 2,66 neliökilometriä.
Kylän palvelut.
Sinetästä löytyviin palveluihin sisältyvät
Vapaavirkkaus

Vapaavirkkaus () on virkkauksen alalaji, eräänlainen virkkausfilosofia, jonka mukaan ei tarvitse takertua sääntöihin tai kaavoihin, voi 'vain virkata'. 
Vapaassa virkkauksessa käytetään perussilmukoita, mutta ei seurata valmista ohjetta silmukoiden lukumäärän tms. suhteen. Vapaavirkkaus antaa mahdollisuuden myös kolmiulotteisten muotojen toteuttamiseen, jolloin silmukoiden lukumäärä muuttuu tarpeen mukaan kerroksesta toiseen.
Hymypoika (elokuva)

Hymypoika on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut suomalainen elokuva. Elokuvan ohjasi JP Siili ja sen pääosissa ovat Reino Nordin, Jussi Nikkilä, Jarkko Niemi, Jenni Banerjee, Laura Malmivaara ja Ville Virtanen.
Juoni.
Hymypoika on kertomus nuoresta helsinkiläisestä kaveriporukasta, joka yhteisestä sopimuksesta kuvaa kaikki seksikokemuksensa tyttöystäviensä tietämättä. Ensimmäiset yritykset ovat koomisia, mutta sitten porukka saa otteen asiaan ja leikki alkaa muuttua vakavaksi. Tällöin alkaa horjua Jeren (Reino Nordin) ihastus Reettaan (Jenni Banerjee).
Reino Nordin

Reino Nordin (s. 20. toukokuuta 1983) on suomalainen näyttelijä ja muusikko. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Vuonna 85", "Hymypoika", "Game Over" ja "Ganes" sekä televisiosarjoissa "Tie Eedeniin", "Hovimäki", "Big Bang" ja "Savuna ilmaan". Hänen tunnetuin singlejulkaisunsa on ”Antaudun”.
Ura.
Nordin on näytellyt päärooleja muun muassa elokuvissa "Vuonna 85", "Hymypoika" ja "Game Over".
Reino Nordin tuli musiikkimaailmassa julkisuuteen kaksi albumia julkaisseen "Reino &amp; The Rhinos" -yhtyeen keulakuvana ja solistina. Lisäksi hän on soittanut rumpuja ja muita lyömäsoittimia useissa yhtyeissä, kuten Jazzgangstersissa, Soul Captain Bandissä sekä Cool Sheiksissa. Nordin on myös toiminut Komposti Sound Systemin mikrofonimiehenä, Bongo Rhinona. Nordin on käyttänyt aiemmin myös taiteilijanimeä Juniori Reino.
Lisäksi Nordin on juontanut viikoittaista "Työn alla" -ohjelmaa Bassoradiossa.
Marraskuussa 2014 Reino Nordin julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa "Bongo Rock". Seuraavan vuoden syksynä hänet kiinnitettiin PME Recordsille, jonka myötä Nordinin artistibrändi koki huikean kohotuksen. Nordinin jokainen PME:n kautta julkaistu single on noussut suursuosioon, mistä kertovat lukuisat kulta- ja platinalevyt muun muassa kappaleista ”Antaudun”, ”Kato mua silmiin”, ”Momentumii” ja ”Kosketa”. "Antaudun"-albumin ohessa julkaistu ”Antaudun”-single nosti Reino Nordinin Suomen suosituimpien artistien tähtikaartiin, kun hittisingle soi pitkään radioiden soitetuimpana kappaleena sekä Spotifyn kärkisijoilla. Antaudun nousi Suomen Spotifyn striimatuimmaksi kappaleeksi viikon ajaksi. Kappale soi myös radioiden soitetuimpana peräti viisi viikkoa putkeen. ”Antaudun” oli vuoden 2017 striimatuin kotimainen kappale. Syksyllä Nordin julkaisi uuden singlen nimeltä ”Ihmeeni”.
Vuoden 2018 Emma-gaalassa Nordin oli ehdolla useassa kategoriassa. 
Nordin oli mukana "Vain elämää" -sarjan 11. tuotantokaudella vuonna 2020.
Yksityiselämä.
Reino Nordinin vanhemmat ovat kuvanveistäjä Antti Nordin ja lavastaja Metti Nordin. Ensimmäisen elokuvaroolinsa hän teki parivuotiaana elokuvassa "Ursula" (1986) nimihenkilön pienenä poikana. Hänen siskonsa Siiri Nordin on muusikko. Taiteilija Outi Heiskanen oli Nordinin isoäiti. Reino Nordin on naimisissa hyvinvointivalmentaja Maria Nordinin kanssa, ja heillä on yhdessä neljä lasta. Reinolla on myös yksi lapsi edellisestä suhteestaan. Subin vuonna 2012 lähettämässä "Iholla"-televisiosarjassa kuvattiin Nordinin lapsiperhearkea.
Nordin on kertonut olevansa biseksuaali. Hän on saanut sakkotuomioita huumausaineen käyttörikoksista.
Johann Adolph Scheibe

Johann Adolph Scheibe (5. toukokuuta 1708 Leipzig – 22. huhtikuuta 1776 Kööpenhamina) oli saksalainen säveltäjä, musiikkiteoreetikko ja kriitikko.
Johann Adolph Scheibe oli kuuluisan urkujenrakentaja Johann Scheiben poika. Hän oli suurelta osin itseoppinut muusikko ja tiedemies. Hän aloitti uransa Hampurissa mutta vietti suuren osan elämästään Tanskassa, vuosina 1740–1747 "Kapellmeisterina" ja vuodesta 1766 eteenpäin hovisäveltäjänä Tanskan hovissa. Scheibe oli valistuksen ajan merkittävimpiä musiikkitieteilijöitä ja vaikutusvaltainen kriitikko, joka kannatti yksinkertaista ja ”luonnollista” kansallista saksalaista musiikkityyliä.
Scheibe arvosteli vuonna 1737 voimakkaasti Johann Sebastian Bachin musiikkia syyttäen tätä akateemisen tiedon ja ”musiikin todellisen perustan ja sen kauneuden” puutteesta. Erään teorian mukaan Bach sävelsi Goldberg-muunnelmansa musiikilliseksi vasta-argumentiksi, jossa hän esitteli kykyään säveltää eri aikakauden tyylisuuntien ja muotivirtausten mukaista musiikkia.
Scheibe sävelsi myös kantaatteja, oratorioita ja lauluja sekä instrumentaaliteoksia mukaan lukien sinfonioita ja konserttoja, joista monet ovat hävinneet.
Markku J. Jääskeläinen

Markku J. Jääskeläinen (s. 1953) on Työeläkevakuuttajat TELA:n sidosryhmäsuhteista vastaava johtaja. Hän toimi aiemmin eläketiedotuksen johtajana. Hän on työskennellyt myös SAK:n nuorisosihteerinä, Uudenmaan sosialidemokraattisen piirin piirisihteerinä, Uudenmaan maakuntaliiton toiminnanjohtajana sekä SDP:n kunnallissihteerinä ja järjestösihteerinä.
Puoluekannaltaan Jääskeläinen on sosialidemokraatti. Politiikassa Jääskeläinen on toiminut tasavallan presidentti Tarja Halosen presidentinvaalikampanjan päällikkönä vuosien 2000 ja 2006 vaaleissa.
Jenni Banerjee

Jenni Pauliina Banerjee (s. 17. tammikuuta 1981 Ylöjärvi) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Pahat pojat", "Hymypoika", "Joensuun Elli" ja "Lieksa!". Banerjee on näytellyt myös useissa televisiosarjoissa.
Ura.
Banerjee näytteli Kira Kankaanpäätä Yle TV1:llä esitetyssä sarjassa "Kotikatu" vuosina 2010–2011. Lokakuussa 2013 hän aloitti näyttelijänä MTV3:lla esitettävässä draamasarjassa "Salatut elämät". Hänet nähtiin sarjassa ensimmäisen kerran 14. maaliskuuta 2014. Banerjee esitti sarjassa vuonna 2014 lääkäri Katariina Mäkelää, jota esitti aiemmin Jasmin Hamid.
Banerjee suoritti elokuvanäyttelemisen opinnot Stadiassa vuosina 2000–2004. Vuonna 2005 hän sai opiskelupaikan Actors Studio Drama Schoolista New Yorkissa, josta hän valmistui maisteriksi vuonna 2008.
Yksityiselämä.
Banerjeella on sukulaisia Intiassa. Hänen isoisänsä oli intialainen lentokoneinsinööri, joka rakastui Jennin suomalaiseen isoäitiin Lontoossa vuonna 1930. Parin lapsista toinen on Jennin isä Erkki Banerjee ja toinen kirjailija Nina Banerjee-Louhija. 
Banerjee kihlautui tanskalaisen lentäjän Joakim Arken kanssa joulukuussa 2019. He asuvat hevostilalla Tuusulassa ja heille syntyi tytär tammikuussa 2020.
Kirsan Iljumžinov

Kirsan Nikolajevitš Iljumžinov (, ; s. 4. huhtikuuta 1962 Elista) on venäläinen liikemies ja poliitikko. Hän toimi Maailman shakkiliiton FIDE:n presidenttinä vuosina 1995–2018. Hän toimi myös Venäjän federaatioon kuuluvan Kalmukian tasavallan presidenttinä vuosina 1993–2010. Iljumžinov on kansallisuudeltaan kalmukki.
Nuoruus.
Nuoruudessaan Iljumžinov oli koulussa huippuoppilas ja lupaava shakinpelaaja. Vuonna 1976 hän voitti 14-vuotiaana Kalmukian shakkimestaruuden. 1980-luvun lopulla hän opiskeli Moskovan yliopistossa ulkopolitiikkaa. 
Valmistumisensa jälkeen Iljumžinov voitti kykyjenetsintäkilpailun ja pääsi myyntipäälliköksi japanilais-neuvostoliittolaiseen Liko-Raduga-yhtiöön. Neuvottelutaitojaan ja kalmukkisuhteitaan hyväksi käyttäen Iljumžinov kohosi 1990-luvulle tultaessa monimiljonääriksi.
Kalmukian johdossa.
Kalmukian presidentiksi Iljumžinov valittiin 65 prosentin äänisaaliilla vuonna 1993. Hän oli tuolloin vasta 30 vuoden ikäinen. Myöhemmin hänet valittiin jatkamaan tehtävässään. 
Heti presidentiksi valintansa jälkeen vuonna 1993 Iljumžinov julisti Kalmukian itsenäiseksi valtioksi päämääränään tehdä siitä verovapaa valtio, mutta muutti suhtautumistaan kommunistien vallankaappausyrityksen jälkeen, ja ryhtyi tukemaan Boris Jeltsiniä.
Iljumžinov rakennutti Kalmukiaan katolisen katedraalin, vaikka buddhalaisenemmistöisessä tasavallassa asui tuolloin ainoastaan yksi katolilainen. Hän on myös rakennuttanut moskeijan, synagogan, 22 ortodoksista kirkkoa ja 30 buddhalaista temppeliä.
Iljumžinov on väittänyt olevansa yhteydessä ufojen kanssa ja vierailleensa avaruusolentojen avaruusaluksen komentosillalla. Hän on konsultoinut bulgarialaista ennustajaa, joka ennusti hänen nousevan Kalmukian ja shakkiliiton johtoon.
Intohimoinen shakin harrastaja Iljumžinov on myös rakennuttanut Kalmukiaan erityisen "shakkikaupungin", jossa järjestettiin shakkiolympialaiset vuonna 1998. Aikaisemmin Iljumžinov omisti Uralan-nimisen jalkapalloseuran, joka pelasi Venäjän pääsarjassa. 1990-luvun alkupuolella hän yritti jopa saada Diego Maradonan joukkueeseensa. Sittemmin seura ajautui taloudellisiin vaikeuksiin eikä sille enää myönnetty ammattilaislisenssiä. Nykyisin perinnettä jatkaa uusi Elista-niminen seura. Iljumžinov on määrännyt shakin alakoulujen kolmen ensimmäisen vuoden opetusohjelmaan, minkä ansiosta Kalmukiasta onkin noussut viime vuosina 17 nuorta pelaajaa lajin maailmanlistoille.
Maailman shakkiliiton presidentiksi Iljumžinov valittiin vuonna 1995. Kesäkuussa 2011, Libyan sisällissodan aikana, Iljumžinov vieraili Naton useita viikkoja pommittamassa Libyan pääkaupungissa Tripolissa, jossa hän muun muassa pelasi erän shakkia Muammar Gaddafin kanssa.
Sten Sture nuorempi

Sten Sture nuorempi (1493 – 3. helmikuuta 1520) toimi Ruotsin valtionhoitajana vuosina 1512–1520. 
Valtakausi.
Valtionhoitajana oli hetken vuonna 1512 valtaneuvos Eerik Trolle, joka ajoi neuvotteluja Tanskan kanssa Kalmarin unionin palauttamiseksi. Kun Svante Niilonpojan 20-vuotias poika Stenkin lupasi kannattaa neuvotteluja, teki valtaneuvosto hänestä valtionhoitajan. Todellisuudessa Stenin pyrkimyksenä oli erottaa Ruotsi unionista. Hän otti kaukaisen esiäitinsä "Sture"-nimen, koska se Sten Sture vanhemman kautta symboloi Ruotsin itsenäisyyspyrkimyksiä.
Nuori valtionhoitaja sai nimitettyä vastoin valtaneuvoston tahtoa Viipurin linnanherraksi Tönne Eerikinpoika Tottin. Siten Sten Sture nuorempi sai täyden herruuden Suomessa. Turun linnan päällikkyyden Sture antoi suomalaiselle Krister Klaunpoika Hornille.
Sture tiesi joutuvansa ennen pitkää sotaan Tanskan kuninkaan Kristian II:n kanssa ja solmi siksi vuonna 1513 välirauhan Venäjän kanssa. Sten Sture joutui ristiriitaan arkkipiispan, Eerik Trollen pojan Kustaa Trollen kanssa, joka olisi halunnut kirkolle enemmän autonomiaa. Trolle erotettiin virastaan.
Kristian II aloitti lopulta kesällä 1517 hyökkäyksen Ruotsia vastaan. Sten Sture haavoittui Länsi-Göötanmaalla käydyssä Bogesundin taistelussa ja kuoli 1520. Kristian II:sta tuli Ruotsin kuningas. Kustaa Trolle kosti Sturen kannattajille ja erottajilleen laatimalla heistä syytöslistan "kerettiläisinä", jonka perusteella Kristian toimeenpani Tukholman verilöylyn. Sten Sture nuoremman ruumis kaivettiin ylös haudasta ja poltettiin kerettiläisenä Tukholman verilöylyn aikana.
Yksityiselämä.
Sten Sture oli naimisissa Kristiina Gyllenstiernan, Ruotsin Kaarle VIII:n lapsenlapsenlapsen kanssa.
Eerik Trolle

Eerik Arvidinpoika Trolle (n. 1460–1530) toimi Ruotsin valtionhoitajana nimellisesti hetken aikaa vuonna 1512, joskaan hän ei ehtinyt hoitaa tointa. Häntä seurasi virkaan Sten Sture nuorempi. Eerik Trolle syntyi 1460 arvostettuun aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat lordi Arvid Birgersson Trolle, joka kuoli 1505 sekä tämän ensimmäinen vaimo Kristina Jönsdotter Gädda.
Eerik Trollen pojasta, Gustav Trollesta (1488–1535) tuli Uppsalan arkkipiispa ja samalla Ruotsin kirkon päämies.
Hän oli valtaneuvos vuodesta 1487 ja Närken laamanni 1493. Trolle sekaantui voimakkaasti Ruotsin valtataisteluihin. Hänet valittiin 1512 valtionhoitajaksi mutta Sten Sture nuorempi sai vaalin kumotuksi. Kustaa Vaasan voiton jälkeen hän pakeni Tanskaan.
Ilmavoimien teknillinen koulu

Ilmavoimien teknillinen koulu (ILMAVTK, aik. IlmavTK) oli Suomen ilmavoimien koulu, jonka päätehtävänä oli lentoteknillisen koulutuksen antaminen varusmiehille sekä ilmavoimien henkilökunnalle. Koulu sijaitsi Kuorevedellä Hallin taajamassa, Jämsän kaupungissa, sotilaslentokentän välittömässä läheisyydessä. Joukko-osaston palveluksessa oli noin 120 henkilöä. Vuosittain asevelvollisuutensa ILMAVTK:ssa suoritti noin 350 varusmiestä.
Päätös lakkautuksesta.
8. helmikuuta 2012 julkistettujen puolustusvoimien säästösuunnitelmien mukaan Hallin varuskunta lakkautettiin vuoden 2013 lopussa ja koulutus siirrettin Ilmasotakouluun Tikkakoskelle. Viimeiset 347 vuorokautta palvelleet varusmiehet pääsivät reserviin 20. kesäkuuta 2013.
Organisaatio.
- Lentoteknillinen aliupseerikomppania (ent. 2.K)
- Koulutuskomppania
- Koulutusosasto
- Suunnittelu- ja kehittämisosasto
Lentotekninen aliupseerikurssi.
Lentoteknillisen aliupseerikurssi oli ILMAVTK:n erikoiskoulutus, jonka Hallissa aloittavista varusmiehistä yli puolet suoritti. Lentoteknilliselle aliupseerikurssille varusmiehet valittiin ennen varusmiespalveluksen alkamista pääsykokeiden kautta. 
Lentoteknillisen aliupseerikurssin koulutus tapahtui 2. Komppaniassa (2.K). AUK:sta oli mahdollisuus edetä Ilmavoimien reserviupseerikurssille Ilmasotakouluun. AUK:n suorittaneista suurin osa lähti komennukselle apumekaanikon tehtäviin eri ilmavoimien ja maavoimien joukko-osastoihin. Lentoteknillisellä aliupseerikurssilla opiskeltiin muun muassa aerodynamiikkaa, lentokone-elektroniikkaa, mäntä- ja suihkumoottorioppia, lentokoneaseoppia sekä ilmavoimien taktiikkaa. Lisäksi Lentotekniseen aliupseerikurssiin kuului jalkaväkiryhmänjohtajakoulutus sekä sissileiri yms. Sodankäynnin taitoja kehitettiin myös joukko-osastoissa, joihin aliupseerit siirtyivät kurssin jälkeen. 
Muu asevelvollisten koulutus.
Kutsuntojen kautta saapuvat varusmiehet palvelivat Koulutuskomppaniassa (1.K), ja toimivat mm. seuraavissa tehtävissä:
Koulutuskomppaniassa palvelevista varusmiehistä suurin osa koulutettiin muissa joukko-osastoissa, esimerkiksi lentosääaliupseerit, sotilaskuljettajat ja ilmavalvonta-aliupseerit Ilmasotakoulussa Tikkakoskella sekä sotilaspoliisialiupseerit Lentosotakoulussa Kauhavalla. Em. komppaniat muodostivat yhdessä Koulutuspataljoonan.
Historiaa.
Joukko-osaston toiminnan voidaan katsoa alkaneen Ilmailuvoimien Mekaanikkokoulusta vuonna 1923.
Ramses III

Ramses III oli Egyptin faarao 1186–1154 eaa. Hän oli viimeinen egyptiläissyntyinen faarao, jolla oli todellista valtaa, ja hänen pitkä valtakautensa on Egyptin 20. dynastian aikaa.
Valtakausi.
Ramses III:n kauden alkupuolella Egyptiin hyökkäilivät libyalaiset ja merikansat, ja se joutui taloudellisiin vaikeuksiin ja sisäisiin ristiriitoihin, jotka lopulta johtivat kahdennenkymmenennen dynastian romahdukseen. Libyalaiset ja merikansat valtasivat vuorotellen, yhteensä kolmeen otteeseen, Niilin suistomaan Memfiin seudulle asti, mutta Ramses III onnistui armeijansa ja laivastonsa avulla karkottamaan hyökkääjät.
Vaikeudet eivät näy lainkaan virallisten monumenttien hohdokkuudessa, joilla Ramses III tavoitteli Ramses II:n ajan suuruutta. Hän laajennutti Luxorin ja Karnakin temppelialueita, ja hänen hautakammionsa Medinet Habussa on suurimpia jälkipolville säilyneitä. Aikojen epävarmuus näkyy siitä, että hautakammio on vahvasti linnoitettu. Ensimmäistä kertaa jumalainen faarao joutui puolustautumaan mahdollisten hyökkääjien uhkaa vastaan. Ramses III:n valtakauden lopulla nähtiin ensimmäinen aikakirjoihin merkitty lakko, kun kuninkaallisen hautakammion rakentajille ei voitu maksaa heidän ruoka-annoksiaan.
Ramses III oli huono hallitsija, mutta edeltäjäänsä parempi sotapäällikkö. Hän joutui käymään jatkuvasti puolustussotaa ulkomaisia valloittajia vastaan, ja on hänen ansiotaan, että Egyptin valtakunta selviytyi.
Kuolema.
Vanhaa ja sairaalloista Ramses III:sta vastaan suunnattiin salaliitto, jonka olivat juonineet hänen haareminsa naiset yhdessä erään faaraon puolison kanssa. Ramses III:n muumio on löydetty, ja hänen hautansa on Kuninkaiden laakson suurimpia. British Medical Journalissa julkaistussa tutkimuksessa häntä kuvattiin kerroskuvausmenetelmällä, jolloin huomattiin kaulassa tappava viiltohaava. Hänen kuolemastaan syytettiin oikeudessa hänen vaimoaan Tiyeä ja poikaansa Pentawerea. Dna-kokeet vahvistavat Ramses III:n haudasta löytyneen tuntemattoman ruumiin Pentawereksi, joka mahdollisesti hirtettiin.
Svante Niilonpoika

Svante Niilonpoika (1460 – 2. tammikuuta 1512) toimi Ruotsin valtionhoitajana vuosina 1504–1512. Hänestä on käytetty myös nimeä Svante Sture, koska hän oli isoäitinsä puolelta Sture-sukua ja koska hänen poikansa Sten Sture nuorempi otti tämän nimen. Itse hän ei Sture-nimeä käyttänyt. 
Valtakausi.
Maallisista mahtimiehistä ja piispoista koostuva valtaneuvosto nimitti 1504 Svante Niilonpojan valtionhoitajaksi Sten Sturen kuoltua 1503 toivoen, että Svante alistuisi sen tahtoon ja jatkaisi neuvotteluja Tanskan kanssa. Käytännössä Svante Niilonpoika jatkoi edeltäjänsä linjoilla, vastusti unionia Tanskan kanssa ja pyrki rajoittamaan valtaneuvoston valtaa. 
Svante Niilonpojan kaudella tanskalaiset tekivät voimakkaammalla laivastollaan tuhoisia hyökkäyksiä Ruotsiin ja Suomeen hävittäen mm. Porvoon. Useana kesänä Tanskan laivasto risteili Suomen vesillä ja kaappasi suomalaisia kauppalaivoja. Tanskan sotatoimet heikensivät valtionhoitajan kannatusta Suomessa. 
Yksityiselämä.
Svante Niilonpoika oli valtionhoitajakautenaan naimisissa Mette Dyren kanssa, mutta oli nuorempana ollut aviossa Iliana Gäddan kanssa, joka oli Sten Sture nuoremman äiti.
Palo

Palo tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt.
Palo on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Sten Sture vanhempi

Sten Sture vanhempi (1440–1503) toimi Ruotsin valtionhoitajana vuosina 1470–1497 ja 1501–1503. Sten Sturen aikaa varjostivat kysymys pohjoismaisen unionin jatkuvuudesta ja voimistuvan Moskovan uhan alla olleen itärajan ongelma. 
Elämäkerta.
Ritari Sten Sture oli kuningas Kaarle Knuutinpoika Bonden sisarenpoika, joka oli taistellut kuningas Kristiania vastaan ja noussut Kaarle Knuutinpojan asemiesten päälliköksi. Kuningas oli ennen vuonna 1470 tapahtunutta kuolemaansa nimittänyt Sturen valtakunnan tulevaksi päämieheksi ja poikansa holhoajaksi. Valtaneuvosto nimitti Sturen valtionhoitajaksi samana vuonna. 
Sture voitti Tanskan Kristianin Brunkebergin taistelussa vuonna 1471 Tukholman edustajalla, mistä syystä häntä on jälkikäteen pidetty Ruotsin vapaustaistelijana, ja hankki itselleen voimakkaan, keskitetyn vallan Ruotsissa. 
Heinä-elokuussa 1472 Sten Sture teki matkan Suomeen ja sai suomalaisten kannatuksen. Hän perehtyi suomalaisten oloihin, piti oikaisukäräjiä ja järjesteli läntisen Suomen kaupallisia kysymyksiä. Sten Sture valvoi Suomen hallintoa tiheään toistuneilla matkoillaan. Hän kävi Suomessa kaikkiaan 16 kertaa. Tärkeintä oli, että kruunu sai Suomen linnaläänien verotuloista osan oman keskushallintonsa tarpeisiin.
Sten Sture oli myös sovittelijana Ruotsin ensimmäisen lakon aikana kun Turun_satamalakko 1491 Hansaa vastaan käytiin.
Tanskan kanssa Kalmarin unionin jatkosta ei saatu sovittua, kun Tanskan kuningas Hannu I ei saapunutkaan allekirjoittamaan jo neuvoteltua Kalmarin resessiä. Vuonna 1493 Tanska solmi yllättävän liittosopimuksen pitkään Ruotsin kanssa vihollisuuksissa olleen Venäjän kanssa. Vuonna 1495 alkoi niin sanottu vanha viha eli sota Ruotsin ja Venäjän välillä. Siihen liittyi Viipurin piiritys ja merkillinen Viipurin pamaus. Rauha solmittiin 1497, mutta se oli hatara. Tanskan kuningas Hannu julisti Ruotsille sodan lähes heti Venäjän kanssa solmitun rauhanteon jälkeen. Hannu pääsi sodassa niskanpäälle, ja Sture tunnusti hänen asemansa Ruotsin hallitsijana ja sai puolestaan itse kuninkaan hovimestarin aseman ja Suomen läänityksekseen. Sture ja hänen vaimo Ingeborg Tott omistivat Vesunnin kartanon Hattulassa. Hannun suosio Ruotsissa laski, kun tiedot tämän tekemistä sopimuksista Venäjän kanssa tulivat ilmi, ja loppuvuodesta 1501 Hannu syrjäytettiin, ja Sture palasi valtionhoitajaksi elämänsä jäljellä oleviksi vuosiksi.
Sten Sture kuoli joulukuussa 1503.
Warren Ellis

Warren Ellis (s. 16. helmikuuta 1968) on englantilainen sarjakuvakäsikirjoittaja, joka on työskennellyt niin Marvelille kuin DC:llekin. Hänen kuuluisimpia töitään ovat muun muassa "Transmetropolitan", "Authority" ja "Planetary". Hän on myös hyvin aktiivinen bloggaaja.
Vuonna 2005 tehtiin Ellisin "Global Frequency" -sarjakuvaan perustuva TV-sarjan pilottijakso, jonka Warner Brothers hyllytti johtoportaan vaihdoksen yhteydessä, eikä sitä koskaan näytetty televisiossa. Jakso päätyi kuitenkin internetiin ja keräsi nopeasti fanijoukon, joka yrittää saada sarjan tuotannon käynnistymään. Ilmiö on siinäkin mielessä erikoinen, että "Global Frequency" -sarjan perusideana on maailmanlaajuinen, yksittäisten asiantuntijoiden muodostama yhteistyöverkko.
Juha Eirto

Juha Eirto (21. joulukuuta 1934 Helsinki – 3. toukokuuta 2011 Sipoo) oli suomalainen laulaja. Hän oli suosittu iskelmätähti etenkin 1950-luvulla, ja hänen levytyksistään esimerkiksi ”Tiikerihai” ja ”Venezuela” ovat sittemmin muodostuneet klassikoiksi. Hän levytti useita Toivo Kärjen ja Reino Helismaan kappaleita kuten "Koivu ja sydän", "Onnen maa" ja "Tango suviyössä soi". Hän teki viimeisen levytyksensä vuonna 1979 (”Jansson soittaa hanuria” albumilla "Tanssiaiset risteilijällä"). Eirto siirtyi vuonna 1960 laulamaan oopperan kuoroon ja jättäytyi täysin pois julkisuudesta. Myös hänen isänsä Erkki Eirto (alun perin Erik Eklund) oli aikanaan tunnettu ooppera- ja iskelmälaulaja. 
Eirto näytteli pikku rooleissa muutamissa elokuvissa, esimerkiksi "Majuri maantieltä" (1954).
Pilottijakso

Pilottijaksoksi tai lyhyemmin pilotiksi kutsutaan televisiosarjaan tehtävää ensimmäistä, esittelyluontoista jaksoa, jolla pyritään saamaan tuottajat ja yleisö kiinnostumaan sarjasta. Joskus pilottijakso on televisioelokuvan mittainen, ja mikäli siitä lähdetään tekemään sarjaa, hahmoihin ja juoneen saatetaan tehdä suuriakin muutoksia. Vain pieni osa piloteista päätyy sarjaksi asti.
Studioille ja katsojille termi "pilotti" merkitsee usein eri asiaa. Katsojille pilotti tarkoittaa usein sarjan ensimmäistä julkaistua jaksoa, kun taas studiolle sillä viitataan jaksoa, jolla tekijät myyvät sarjaa heille. Esimerkiksi sarjaa "Lost Girl" myytiin Showcase-kanavalle pilottijaksolla ”Vexed”, joka on todellisuudessa ensimmäisen kauden kahdeksas jakso.
Välillä studioille esitettyä pilottijaksoa ei näytetä katsojille ollenkaan. Esimerkiksi "The Big Bang Theoryn" CBS:lle esittelemä pilotti kiinnosti heitä ideana, joten he tilasivat toisen pilottijakson sarjan tuottajilta. Uusi versio toimi pohjana katsojille tutulle sarjalle.
Lipizzanhevonen

Lipizzanhevonen on hevosrotu, jonka nimi tulee rotua kasvattavasta slovenialaisesta Lipican eli Lipizzan siittolasta. Lipizzanhevonen tunnetaan kenties parhaiten rotuna, jota korkeaan kouluratsastukseen keskittynyt wieniläinen Espanjalainen ratsastuskoulu yksinomaan käyttää. 
Ominaisuudet.
Lipizzat ovat nykyisin väriltään lähes aina kimoja, jotka syntyvät mustina tai ruunikoina ja vaalenevat iän myötä lopulta valkoisiksi. Joskus syntyy ei-kimojakin lipizzanhevosia, ja Espanjalaisessa ratsastuskoulussa pidetään perinteisesti aina yhtä tummaa hevosta.
Lipizzanhevonen on säkäkorkeudeltaan noin 150–160 cm. Itävaltalaiset Piberin lipizzat ovat pienikokoisempia kuin unkarilaiset sukulaisensa, jotka ovat suurempia, laajaliikkeisempiä ja erittäin suosittuja vaunuhevosina. Lipizzanhevonen kehittyy hitaasti, mutta vastaavasti elää pitkään. Useat Espanjalaisen ratsastuskoulun oriit ovat käytössä yli 20-vuotiainakin.
Lipizzanhevonen on tasapainoinen ja notkea, ja sen rauhallinen luonne tekee siitä erityisen sopivan esteratsastushevosen. Lipizzan jalkojen rakenne on vahva ja ne ovat voimakkaat, hyväluiset ja kovakavioiset. Takaosa on vahva ja hevonen soveltuu hyvin korkeaan kouluratsastukseen. Lavat ovat jyrkähköt ja säkä usein matala, ja tässä mielessä lipizzanhevonen sopii jopa paremmin vaunu- kuin ratsuhevoseksi. Lipizzanhevonen ei ole kovin nopea, ja hevosen liikkeet ovatkin enemmän korkeat kuin etenevät.
Historia.
Lipican siittola perustettiin vuonna 1580, jolloin lipizzarotua alettiin jalostaa tuottamalla Iberian niemimaalta yhdeksän espanjalaista oritta ja 24 tammaa. Nykyinen lipizzanhevoskanta polveutuu kahdeksasta perustajaoriista, joista länsieurooppalaisia on kuusi: valkoinen espanjanhevonen Pluto (1765), musta napolinhevonen Conversano (1767), ruunikko napolinhevonen Neapolitano (1790), hallakko kladrubynhevonen Favory (1779), valkoinen arabi Siglavy (1810) ja napolin- ja andalusianhevosen risteytys Maestoso (1819). Itä-Euroopasta tulee kaksi orilinjaa: kroatialainen Tulipan sekä unkarilainen Incitato, molemmat peräisin 1800-luvulta.
Lipizzanhevosia kasvatetaan nykyään koko entisen Itävalta-Unkarin alueella. Espanjalaisen ratsastuskoulun hevoset kasvatetaan Itävallassa Grazin lähellä sijaitsevassa Piberin siittolassa. Myös muiden lähialueen maiden valtionsiittoloissa kasvatetaan lipizzoja.
Kalle Lindroth

Kalle Lindroth (s. 3. elokuuta 1989 Helsinki) on suomalainen muusikko, näyttelijä, juontaja ja duoyhtye Ida Paul &amp; Kalle Lindrothin toinen jäsen. Aikaisemmin hän on toiminut muun muassa Smak-yhtyeen laulajana (2001–), Ylen "Kotikatu"-draamasarjan näyttelijänä (2004–2012), nuortenohjelma Summerin juontajana (2008–2011) ja musiikkiohjelma Bumtsibumin juontajana (2017).
Elämä ja ura.
Lindroth kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 2008 Sibelius-lukiosta Helsingissä. Hän aloitti 15-vuotiaana näyttelemään "Kotikatu"-sarjan Juusoa. Lindrothilla on ollut myös roolit sarjoissa "Nollatoleranssi" ja "Käenpesä" sekä elokuvassa "Ganes".
Lindroth juonsi Yle TV2:n nuortenohjelma "Summeria" vuosina 2008 ja 2009 Mirella Pekkosen sekä 2010 ja 2011 Minttu Penttisen kanssa. Keväällä 2012 Lindroth juonsi Yle TV2:lla esitettyä "Bilebändi 2012" -ohjelmaa yhdessä Anna Laulumaan kanssa. Hän on juontanut myös vuonna 2017 esitettyjä "Bumtsibum"- ja "Mökkireissu"-ohjelmia.
Lindroth oli mukana keväällä 2009 Helsingin Kaupunginteatterin paljon palkintoja keränneessä musikaalissa "Spring Awakening". Keväällä 2017 hän vuorotteli Heikki Rannan kanssa Linnanmäen Peacock-teatterissa esitetyn "Kirka"-musikaalin pääroolissa Kirkana.
Vuonna 2014 Lindroth oli perustamassa Klubiteatteria yhdessä Roope Salmisen ja Sasu Paakkunaisen kanssa.
Musiikkiura.
Lindroth on Smak-yhtyeen laulaja ja sanoittaa yhtyeen kappaleet yhdessä kitaristi Henri Salosen kanssa. Lindroth on harrastanut laulua erilaisissa kuoroissa. Musiikkiuran vaikutteita ovat muun muassa Mew, The Used, Disco Ensemble ja Green Day. Smak on perustettu vuonna 2001, ja siltä on ilmestynyt yhteensä kolme levyä; "Sic transit" (2004), "Elohopeaa" (2006) sekä "High School Uncool" (2009). Yhtye on ollut tauolla vuodesta 2009 lähtien.
Lindroth osaa soittaa pianoa, pasuunaa sekä kitaraa. Smakin ohella hän on laulanut "Tilkkutäkki"-kokoelma-albumin nimikappaleen, "Tilkkutäkki 2" -albumille kappaleen ”Anna mun etsiä” ja "Tilkkutäkki 3" -albumille kappaleen ”Aamulaulu” sekä vieraillut "Valkokankaan helmet" -levyllä, jolla Boston Promenade -orkesteri esittää elokuvista tuttua musiikkia. Hän on ollut myös tuottamassa Antti Tuiskun "Kaunis kaaos" -albumia. Hän on tehnyt kappaleita Antti Tuiskun lisäksi myös Diandralle, Jenni Jaakkolalle ja Benjaminille.
Lindroth oli julkaisemassa sooloalbumia, jolta julkaistiin vuonna 2014 single ”Annika”. Ensimmäistä sooloalbumia ei toistaiseksi ole julkaistu ja hän on jättänyt soolouransa myös tauolle.
Heinäkuusta 2016 hän on julkaissut kappaleita yhdessä Ida Paulin kanssa duona Ida Paul &amp; Kalle Lindroth.
Yksityiselämä.
Lindroth ja hänen Hanna-vaimonsa avioituivat elokuussa 2016 ja saivat pojan kesäkuussa 2017.
Abaiang

Abaiang (joskus myös Apaiang tai Apia) on atolli Kiribatissa. Se koostuu 15 saaresta, joista vähintään yksi on asutettu. Saaren asukasluku oli 5 568 vuonna 2015. Ensimmäinen atollin löytänyt eurooppalainen oli kapteeni Thomas Gilbert vuonna 1788, jolloin hän nimesi saaret Matthew-saariksi laivansa omistajan mukaan, mutta väärinkäsitysten kautta saaria alettiin kutsua Charlotte-saariksi.
Seuraavat kaupungit ja kylät sijaitsevat Abaiangilla: Aonobuaka, Borotiam, Evena, Koinawa, Morikao, Tabontebike, Taburao, Tabwiroa, Takarano, Tanimaiaki, Tebanga, Tuarabu ja Ubanteman.
DC Comics

DC Comics (aiemmin National Comics) on yksi suurimpia yhdysvaltalaisia sarjakuvayhtiöitä. Sen tunnetuimpia hahmoja ovat Batman, Teräsmies, Ihmenainen ja muut Oikeuden Puolustajat. DC oli ensimmäinen supersankarisarjakuvia julkaissut yhtiö. Nykyisin DC Comics kuuluu WarnerMedia-konsernille.
Nimen kirjainyhdistelmä DC on lyhenne yhtiön vuodesta 1937 alkaen julkaiseman "Detective Comics" -sarjakuvalehden nimestä. "Detective Comics" ja "Action Comics" (1938 alkaen) ovat yhtiön pitkäikäisimmät sarjakuvajulkaisut.
Jeesus-sarjakuva.
Yrityksen oli määrä julkaista Vertigo-aikuissarjakuvanimekkeen alla sarjakuvaa "Second Coming" ('Toinen tuleminen'), jonka aiheena on Jeesuksen uusi tuleminen, mutta se peruttiin yhdysvaltalaisten konservatiivien vaatimuksesta. DC Comics edellytti tekijöiltä, kirjoittaja Mark Russelilta ja piirtäjä Richard Pacelta, niin suuria muutoksia, etteivät nämä hyväksyneet niitä vaan halusivat oikeudet takaisin itselleen etsiäkseen toisen julkaisijan. Muutoksia oli vaadittu jo ennen konservatiivien vetoomusta.
Eerik Akselinpoika Tott

Eerik Akselinpoika Tott (, 1415 Skåne – 1481 Viipurin linna) oli tanskalainen valtaneuvos, joka toimi muun muassa Kalmarin unioniin kuuluneen Ruotsin valtionhoitajana ensin vuonna 1457 Jöns Pentinpoika Oxenstiernan kanssa kuningas Kaarle Knuutinpoika Bonden ollessa syrjäytettynä sekä myöhemmin yksin vuosina 1466–1467.
Elämäkerta.
Eerik Akselinpoika tuli jo nuorena Tanskasta Ruotsiin ja nautti paikalliskuninkaan (Kaarle VIII Knuutinpoika) suosiota, minkä vuoksi hän sai Turun linnaläänin läänityksekseen vuonna 1450 ja pian sen jälkeen Nyköpingin linnaläänin. Hän siirtyi kuitenkin tanskalaispuolueen kannattajaksi.
Eerik Akselinpoika johti yhdessä Jöns Pentinpoika Oxenstiernan kanssa ruotsalaisten Kalmarin unionin järjestykseen palauttamista kuningas Kaarle VIII Knuutinpoikaa vastaan vuonna 1457. Tämän johdosta heistä tuli valtionhoitajia lyhytaikaisesti ennen Kristian I:n valtaannousua. Vuonna 1467 Eerik Akselinpoika siirtyi Suomeen, jossa hän hallinnoi suuria alueita Viipurin käskynhaltijana. 
Tott rakennutti 1470-luvulla Viipurin muurin ja aloitti Olavinlinnan rakennustyöt vuonna 1475. Vuonna 1480 hän teki hävitysretken Nevalle.
Muuta.
Savonlinnassa on hänen mukaansa nimetty hotelli Tott, joka toimii nykyisin talvisin opiskelija-asuntolana. Savonlinnassa on myös Tottinkatu, joka lähtee kauppatorilta ja kiertää satamaa seuraten Viiskulmaan.
Kettil Kaarlenpoika Vaasa

Kettil Kaarlenpoika Vaasa, ruots. Kettil Karlsson Vasa, (1433 – 11. elokuuta 1465) toimi Ruotsin valtionhoitajana helmikuusta 1464 elokuuhun 1465 kuningas Kaarle Knuutinpoika Bonden ollessa syrjäytettynä. Hän oli myös Linköpingin hiippakunnan piispa.
Montaasi

Elokuvaterminologiassa montaasi (aiemmin montaaši) tarkoittaa nopeaa sarjaa otoksia, jotka muodostavat yhtenäisen tapahtumaketjun. Montaasi on kollaasin elokuvallinen vastine. 
Venäläinen elokuvaohjaaja Sergei Eisenstein tunnetaan montaasiteorian kehittäjänä. Hän jakoi teoriansa viiteen osaan:
Eisensteinin ohella toinen 1900-luvun alun suuri venäläinen elokuvaleikkauksen kehittäjä oli Lev Kulešov, joka kokeissaan tutki ihmisen tapaa luoda valkokankaalla näkemistään peräkkäisistä otoksista mielessään tarinoita ja kokonaisuuksia.
Montaasia käytetään pitkän ajan typistämiseksi elokuvallisesti lyhyeen aikaan. Kuuluisia montaaseja ovat esimerkiksi "Panssarilaiva Potemkin" -elokuvan porrasjakso ja "Viimeiseen hengenvetoon" -elokuvan ajojakso, jolla Godard teki tunnetuksi niin kutsutun jump cutin.
Jöns Pentinpoika Oxenstierna

Jöns Pentinpoika Oxenstierna (, n. 1417 – 1467) toimi Ruotsin valtionhoitajana yhdessä Eerik Akselinpoika Tottin kanssa kuningas Kaarle Knuutinpoika Bonden ollessa syrjäytettynä vuonna 1457 ja myöhemmin yksin vuosina 1465–1467. Hän oli Uppsalan arkkipiispa, ja johti Tottin kanssa kapinaa Kaarlea vastaan 1457, joka päättyi kuningas Kristianin valtaannousuun. Hän joutui vuonna 1463 Kristianin kanssa riitoihin luvattuaan Upplannin talonpojille verohelpotuksia omin päin ja vangittiin. Jönsin tukijat aloittivat kapinan, joka johti Kristianin pakoon ja Kettil Kaarlenpojan ja myöhemmin hänen itsensä tuloon valtionhoitajaksi.
Jöns Pentinpojan vanhemmat olivat ritari Pentti Jönsinpoika Oxenstierna ja Kristina Kristiernintytär Vasa.
Anders Zorn

Anders Leonard Zorn (18. helmikuuta 1860 Mora, Ruotsi – 22. elokuuta 1920 Mora) oli ruotsalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan etenkin muotokuvistaan sekä maalauksista, jotka esittävät reheviä alastomia naisia yleensä välkehtivän veden äärellä. Zorn teki myös etsauksia ja veistoksia.
Zorn oli Akseli Gallen-Kallelan ja Albert Edelfeltin aikalainen ja ystävä. Suomalaisten kansallisromantikkojen tapaan hänkin rakennutti erämaa-ateljeen, synnyinpaikalleen Moraan. Yksi hänen oppilaistaan oli suomalainen Ingrid Linnea Ruin, joka sai tuotantoonsa paljon vaikutteita Zornilta.
Tuotanto.
Zorn piti alkutaipaleellaan esikuvana ruotsalaisen Egron Lundgrenin akvarelliteoksia, mutta tutustui Pariisissa myös Gustave Courbet'n ja John Constablen taiteeseen. Tältä ajalta hänen tunnetuimpia töitään ovat akvarellit "Mustalaispaja" (1885), "Valakkikerjäläinen" (1885) ja "Kaikin soutaja" (1885). Hänen akvarellejaan oli esillä Pariisin Salongissa 1888, ja ne edistivät hänen kansainvälistä läpimurtoaan.
Muotokuvamaalairina hän kohosi maailmanmaineeseen Chicagon maailmannäyttelyssä 1893. Häntä ihailtiin ennen kaikkea öljyväritöidensä muodon ja valon vangitsijana. Zorn siirtyikin yhä enemmän öljyväritöiden pariin. Impressionismin vaikutus tuli yhä enemmän näkyville hänen töissään. Vuodesta 1896 hän paneutui ruotsalaiseen kansankulttuuriin, kun hän asettui asumaan kotiseudulleen Moraan ja rakennutti sinne Zorngård-nimisen taiteilijakodin. Hänen Kustaa Vaasaa esittävä veistoksensa (1893) nousi koko ruotsalaiskansallisen liikkeen symboliksi.
Suuren yleisön keskuudessa Zorn tunnetaan ennen kaikkea alastomia naisia kuvaavista maalauksistaan. Niissä ei juurikaan ole eroottista sisältöä, vaan ne kuvaavat ennen kaikkea taalainmaalaisia naisia valoon, väreihin, veteen ja luonnollisuuteen kiedottuina. Niissä on myös liikkeen vaikutelmia. Näistä tunnetuimpia ovat "Une premiére" (1888), "Ulkona ja Kesä" (1887), "Frileuses" (1894) ja "Kesäilta" (1894).
Etsaajana Zornin esikuva oli Rembrandt. Hän kehitti tekniikan, jolla hän saattoi etsaamalla kuvata valohämyä. Etsauksista tunnetuimpia ovat "Omnibus" (1892) ja "Yötenho" (1895).
Zorn oli myös taitava valokuvaaja. Hän otti 1900-luvun alkupuolella tuhansia valokuvia, joista osa on voimakkaasti eroottisia: alastonmalleja, Kairon ja Chicagon bordelleja. Hän käytti valokuvia maalaustyönsä apuna.
Ystävyys Albert Edelfeltin kanssa.
Zorn oli Albert Edelfeltin läheinen ystävä. Hän lainasi Edelfeltille rahaa ja neuvoi tätä laskuttamisessa. Zorn ja Edelfelt etsasivat yhdessä, ja Edelfelt ihaili Zornin nopeutta ja liiketoimintaosaamista.
Jälkimaine.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Zornin kuvan yhden lentokoneensa pyrstöön.
Teoksia.
"Sommarnöje" myytiin 26 miljoonalla kruunulla vuonna 2010, mikä tekee siitä Ruotsin kaikkien aikojen kalleimman maalauksen.
Leni Riefenstahl

Berta Helene Amalie ”Leni” Riefenstahl (22. elokuuta 1902 Berliini, Saksa – 8. syyskuuta 2003 Pöcking, Saksa) oli saksalainen elokuvaohjaaja. Riefenstahlin maine perustuu ensi sijassa teknisesti innovatiivisiin 1930-luvun dokumenttielokuviin "Tahdon riemuvoitto" (1935) ja "Olympia" (1938). Näistä edellinen kertoo Saksan kansallissosialistisen puolueen vuoden 1934 Nürnbergin puoluekokouksesta ja jälkimmäinen Berliinin vuoden 1936 olympialaisista. Hän tuli tunnetuksi myös näyttelijänä ja valokuvaajana.
Elämä ja ura.
Leni Riefenstahl syntyi vuonna 1902 Berliinissä. Hänen isänsä oli insinööri, joka omisti putkityöfirman. Riefenstahl harrasti nuorena maalaamista, tanssia ja luonnossa liikkumista. Lukion jälkeen hän meni taidekouluun ja suunnitteli kaupallisen taiteilijan uraa. Hän opiskeli myös balettia ja modernia tanssia, mutta polvivamma katkaisi tien tanssijan uralle.
Riefenstahl kiinnostui vuoristoaiheisista elokuvista ohjaaja Arnold Fanckin innoittamana. Fanckin elokuvat kuvasivat sankarillisia yksilöitä mittelemässä voimiaan luonnonelementtejä vastaan. Riefenstahl liittyi Fanckin näyttelijäryhmään ja näytteli elokuvissa kuten "Der Heilige Berg" (1926). Riefenstahlin ensimmäinen oma ohjaustyö oli mystinen "Sininen valo" (1932), jossa hän myös näytteli.
Nähtyään Riefenstahlin "Sinisen valon" Saksan johtaja Adolf Hitler valitsi Riefenstahlin ohjaamaan dokumentti- ja propagandaelokuvan kansallissosialistien Nürnbergin puoluepäivistä 1934. Riefenstahl sai käyttöönsä rajoittamattomat resurssit, ja tuloksena oli "Tahdon riemuvoitto" (1935), jota pidetään dokumenttielokuvan innovatiivisena klassikkona. Elokuvalle myönnettiin useita kansainvälisiä palkintoja aikana, jolloin Hitlerillä oli vielä ihailijoita myös lännessä.
Riefenstahlin toinen merkkiteos on "Olympia" (1938), joka dokumentoi Berliinin kesäolympialaiset 1936. Riefenstahl korostaa urheiludokumentissaan ihmiskehon kauneutta ja voimaa, jonka hän rinnastaa korkeakulttuurin rakentamiseen.
Saksan hävittyä maailmansodan Riefenstahl väitti ettei ollut tiennyt mitään holokaustista. Hän kertoi tavoitelleensa elokuvissaan vain estetiikkaa ja kiisti tarkoitustensa olleen poliittisia. Riefenstahl vangittiin, mutta hänet vapautettiin, kun todisteita natsihallintoon tai edes natsipuolueeseen kuulumisesta ei löydetty. Hänen uransa elokuvaohjaajana oli kuitenkin käytännössä ohi. Myöhemmin Riefenstahl muun muassa julkaisi valokuvateoksen afrikkalaisesta nubakansasta. Hänen viimeinen ohjauksensa on dokumentti "Impressionen unter Wasser" (2002), joka kuvaa vedenalaista maailmaa.
Riefenstahl kuoli nukkuessaan kotonaan Pöckingissä 8. syyskuuta 2003, pari viikkoa 101-vuotissyntymäpäivänsä jälkeen. Hän oli kärsinyt syövästä.
Bob Daisley

Robert John "Bob" Daisley (s. 13. helmikuuta 1950 Sydney, Australia) on toiminut basistina useiden eri artistien levyillä jo 1970-luvulta lähtien. Tunnetuimmat yhteistyökumppanit ovat olleet Ozzy Osbourne, Black Sabbath, Gary Moore, Uriah Heep ja Rainbow. Nykyään Daisley soittaa Living Loud -yhtyeessä. 
Daisley toimi myös Ozzy Osbournen sanoittajana Osbournen soolouran alkuvaiheessa, No Rest for the Wicked -levylle asti, ja soitti bassoa No More Tears -levyllä. 
Daisley ja rumpali Lee Kerslake soittivat alun perin Blizzard of Ozz- ja Diary of a Madman -levyillä, mutta heidän osuutensa on vuoden 2002 uudelleenjulkaisuissa korvattu uusilla rumpu- ja bassoäänityksillä.
Spike Jonze

Spike Jonze (oik. Adam Spiegel; s. 22. lokakuuta 1969 Rockville, Maryland, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu käsikirjoittaja, video- ja elokuvaohjaaja sekä -tuottaja. 
Elämä ja ura.
Jonze syntyi ja varttui Marylandissa. High schoolin jälkeen hän muutti Los Angelesiin. Siellä hänestä tuli pyörälehti "Freestylin’in" apulaistoimittaja ja valokuvaaja. Jonze harrasti BMX-pyöräilyä ja rullalautailua, ja hän myös teki videoita rullalautailijoista. Se johti musiikkivideoiden ohjauksiin, kuten Sonic Youthin ”100%” vuonna 1992. Jonzen ohjaama Beastie Boysin ”Sabotage” (1994) toi hänelle mainetta.
Jonzen ensimmäinen pitkä elokuva on surrealistinen komedia "Being John Malkovich" (1999). Jonze sai elokuvasta Oscar-ehdokkuuden parhaasta ohjauksesta. Ensimmäisen suuren näyttelijänroolinsa Jonze sai vuoden 1999 elokuvasta "Kolme kuningasta". Hänen toinen elokuvaohjaustyönsä on "Adaptation. Minun versioni", jonka käsikirjoitti jälleen Charlie Kaufman.
Jonze oli mukana luomassa ja tuottamassa tositelevisiosarjaa "Jackass" (2000–2002) ja sitä seuranneita elokuvia. Jonzen ohjaama elokuva "Hassut hurjat hirviöt" (2009) perustuu Maurice Sendakin lastenkirjaan. "Her" (2013) on tarina kirjoittajasta, joka rakastuu käyttöjärjestelmään. Jonze sai tästä ohjaamastaan ja käsikirjoittamastaan elokuvasta parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscarin. Myös Jonzen osittain kirjoittama laulu ”The Moon Song” sai Oscar-ehdokkuuden.
Elokuvauransa rinnalla Jonze on jatkanut musiikkivideoiden ja televisiomainosten ohjaamista. Vuonna 2016 hän oli perustamassa televisiokanava "Vicelandia".
Yksityiselämä.
Jonze oli vuosina 1998–2003 naimisissa ohjaaja Sofia Coppolan kanssa.