tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Antimenes-maalari

Antimenes-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 530–510 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että eräässä hänen vaasissaan on jollekin Antimeneelle omistettu kalos-kirjoitus.
Antimenes-maalari oli viimeisiä merkittäviä mustakuviomaalareita ja työskenteli aikana, jolloin monet vaihtoivat jo uuteen punakuviotekniikkaan. Hänen nimiinsä on laitettu yli 140 säilynyttä vaasia. Antimenes-maalari maalasi erityisesti amforoita ja hydrioita. Hänen maalauksissaan esiintyy sekä mytologisia että arkipäiväisiä aiheita. Erityisesti hän suosi Herakles-aiheita sekä kohtauksia lähdekaivoilla. Myös maalarin nimivaasi on hydria, joka esittää nuorukaisia peseytymässä lähdekaivolla.
Asteas

Asteas () oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi eteläitalialaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Poseidoniassa eli Paestumissa klassisen kauden lopulla noin vuosina 350–320 eaa.
Asteas oli paestumilaisen vaasimaalauksen tärkeimpiä edustajia ja näistä harvoja, joka signeerasi työnsä. Hän maalasi erityisesti hydrioita ja krateereja. Asteaan maalauksien aiheina ovat muun muassa mytologia, erityisesti Dionysos-aiheet, sekä teatteri.
Ateena 1375 -maalari

Ateena 1375 -maalari (englanninkielisessä tutkimuksessa "Painter of Athens 1375") oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista niin kutsutun Kertš-tyylin punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa klassisen kauden lopulla noin vuosina 340–320 eaa. Hänet luetaan osaksi niin kutsuttua L.C.-ryhmää. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu hänen tunnetuimpaan teokseensa, Ateena 1375 -kalykskrateeriin.
Brygos (savenvalaja)

Brygos () oli antiikin kreikkalainen savenvalaja, joka teki attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisen ja klassisen kauden taitteessa noin vuosina 490–470 eaa.
Brygoksen vaaseja maalasi muun muassa hänestä nimensä saanut niin kutsuttu Brygos-maalari. Joskus heitä on pidetty samana henkilönä.
Tomorrow X Together

Tomorrow X Together (kor. 투모로우바이투게더), paremmin tunnettu nimellä TXT, on viisihenkinen eteläkorealainen yhtye, jonka perusti Big Hit Entertainment vuonna 2019. Yhtyeeseen kuuluvat jäsenet Soobin, Yeonjun, Beomgyu, Taehyun ja Hueningkai. TXT debytoi 4. maaliskuuta 2019 " EP-levyllä.
Historia.
Uran alku (2019).
TXT debytoi 4. maaliskuuta " EP:llä. ”Crown” -singlen musiikkivideo sai julkaisun myötä 15 miljoonaa katselukertaa vuorokaudessa.
Yhtye julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa "" 21. lokakuuta, ja samalla julkaistiin singlen ”9 and Three Quarters (Run Away)” musiikkivideo.
Japaninkielinen debyytti (2020).
TXT julkaisi ensimmäisen japaninkielisen singlealbuminsa "Magic Hour" 15. tammikuuta.
Yhtye julkaisi toisen EP-levynsä "" 18. toukokuuta.
Japaninkielinen singlealbumi "Drama" julkaistiin 19. elokuuta.
TXT julkaisi kolmannen EP-levynsä "" 26. lokakuuta yhdessä sen pääsinglen ”Blue Hour” kanssa.
"Still Dreaming" ja "The Chaos Chapter: Freeze" (2021–).
TXT julkaisi ensimmäisen japaninkielisen studioalbuminsa "Still Dreaming" 20. tammikuuta.
Yhtye julkaisi toisen koreankielisen studioalbuminsa ' 31. toukokuuta, ja samalla julkaistiin single ”0X1=Lovesong (I Know I Love You)”. Yhtye julkaisi albumista uudelleenjulkaisun ' 17. elokuuta.
Bryn Mawr -maalari

Bryn Mawr -maalari (englanninkielisessä tutkimuksessa "Bryn Mawr Painter") oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 500–480 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että hänen tunnetuimmat teoksensa sijaitsevat nykyisin Bryn Mawr Collegessa.
Maalarilta tunnetaan erityisesti lautasia, joiden maalaukset kuvaavat tapahtumia pidoissa, kuten kottabos-pelin pelaamista.
Katrin Himmler

Katrin Himmler (s. 1967 Dinslaken) on saksalainen kirjailija ja politiikan tutkija. Hän on avainroolissa holokaustissa toimineen Heinrich Himmlerin pikkuveljen Ernst Himmlerin lapsenlapsi. Hän on pitänyt omasta päätöksestään sukunimensä, koska ei halunnut kieltää juuriaan.
Himmler julkaisi vuonna 2007 omien tutkimustensa pohjalta kirjan "Die Bruder Himmler: Eine Deutsche Familiengeschichte", jossa hän käsittelee sukuhistoriaansa ja erityisesti Heinrich Himmlerin sekä tämän kahden veljen vaiheita. Hän on kirjoittanut myös Michael Wildtin kanssa teoksen "Himmlerin kadonneet kirjeet – Heinrich ja Marga Himmlerin kirjeenvaihto 1927–1945", jonka suomensi Maikki Soro. Himmler esiintyi dokumentissa "Hitler's Children".
Himmler meni naimisiin israelilaisen kanssa ja sai pojan. Hänen miehensä on holokaustista selviytyneiden jälkeläinen.
Dipylon-mestari

Dipylon-mestari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista myöhäisgeometrista keramiikkaa. Hän toimi Ateenassa noin vuosina 760–735 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu hänen tunnetuimpiin teoksiinsa, Dipylon-vaaseihin.
Dipylon-mestari on attikalaisen taiteen ensimmäinen yksilöity taiteilija. Hän ja hänen työpajansa erikoistuivat Dipylon-vaaseihin, jotka olivat suurikokoisia hautamuistomerkkeinä käytettyjä amforoita ja krateereja. Hänen nimiinsä on laitettu yhteensä noin 50 tällaista vaasia. Niiden koristelu esittää ihmisiä ja eläimiä geometriselle tyylille tyypillisinä vaasia kiertävinä kuvanauhoina. Aiheet liittyvät yleensä hautajaisiin.
Hotelli Arina

Hotelli Arina, nykyiseltä nimeltään Sokos Hotelli Arina on hotelli-ravintola, joka sijaitsee Pakkahuoneenkadun (entisen Pakkihuoneenkadun) ja Isokadun kulmassa Pokkisen kaupunginosassa Oulussa. 
Osuuskauppa Arina hankki 1930-luvulla Isokatu 18:ssa sijaitsevan tontin, jolle valmistui vuonna 1939 SOK:n arkkitehdin Armas Lehtisen suunnittelema toimitalo, jonka ensimmäisessä kerroksessa olivat myymälät, toisessa ravintola ja kolmannessa hotelli. Hotellihuoneita oli alun perin 29. Hotelliin saatiin ensimmäisenä oululaisena hotellina vesiklosetti. 
Talvisodan pommituksissa 1. tammikuuta 1940 hotelli oli vaarassa, sillä Pakkahuoneenkadun vastakkaisella puolella olevaan Puistolaan osui venäläiskoneiden pommi. Vaikka myöhemmin jatkosodan aikana tapahtui myös pommituksia, ne eivät osuneet Hotelli Arinaan. Lähimmät pommit osuivat tontin Kirkkokadun puoleiselle osalle, jossa nykyään on Oulun keskusaukio. Jatkosodan päätyttyä Moskovan välirauhaan syyskuussa 1944 suomalaisille tuli velvollisuus saada saksalaiset poistumaan Suomen alueelta. Tilanne johti siihen, että Pohjois-Suomi evakuoitiin sodan vaaran vuoksi Ruotsiin ja Oulujoen eteläpuolelle. Evakuointia varten perustettiin evakuointiesikunta johtajanaan silloinen Veitsiluoto Oy:n toimitusjohtaja Lauri Kivinen. Toiminnan keskuspaikka oli Hotelli Arina. Tätä ajanjaksoa kesti syys–lokakuun 1944.
Hotelli Arinassa tehtiin sodan jälkeisenä aikana useita uudistuksia. Vuonna 1966 hotellihuoneita lisättiin karsimalla muita aiemmin talossa olleita osuuskaupan toimintoja ja asuinhuoneistoja. Hotellihuoneiden määrä oli tuolloin 64. Suurempi remontti tehtiin vuosina 2001–2003, jolloin ainoastaan julkisivu säilyi ennallaan. Hotellihuoneita tuli kaikkiaan 260, sillä rakennusta laajennettiin 7-kerroksisena Pakkahuoneenkadun suuntaisena aina Oulun keskusaukiolle asti. Aiemmin laajennetussa tontin osassa oli sijainnut vuosina 1959–2001 Osuuskauppa Arinan keskusta-alueen kaksikerroksinen Sokos-tavaratalo.
Single UNIX Specification

Single UNIX Specification (SUS) on X/Open-konsortion aloittama Unix-käyttöjärjestelmien standardi, jota on nykyisin kehittää The Open Group. Standardi yhdistää neljä Unixiin liittyvää elementtiä: määrittely (kuten SVID), teknologia (kuten SVR4), tavaramerkki ja tuote (kuten UnixWare).
Ensimmäinen versio SUS-standardista (SUSv1) oli "X/Open Portability Guide" (XPG) määrittelyn version 4 "uudelleenpaketointi" (XPG4) ja sisälsi muita X/Open-määrittelyjä kuten X/Open Curses ja X/Open Networking Service. SUSv2 (XPG5) julkaistiin vuonna 1997. SUSv3 yhdistää POSIX-määrittelyn ja Single UNIX Specificationin sisältämät määrittelyt yhdeksi. SUSv4 julkaistiin vuonna 2008.
ISO/IEC 9945:2002 -standardi sisältää POSIX ja SUS-määrittelyt.
Nykyinen Single UNIX Specification perustuu POSIX-määrittelyyn mutta laajentaa ja päivittää sitä.
Käyttöjärjestelmän ei tarvitse käyttää Unixin lähdekoodia ollakseen yhteensopiva: IBM:n suurtietokoneille julkaistu z/OS on sertifioitu yhteensopivaksi.
Unix-tavaramerkkiä käyttävä käyttöjärjestelmä on verifioitava SUS-yhteensopivaksi, mutta on useiden Linux-jakeluja tekevien ulottumattomissa kustannuksien ja nopean muutoksen johdosta: SUS-standardin sanotaan menettäneen merkityksensä nykymaailmassa. Ohjelmointirajapintojen standardoinnin sanotaan osoittaneen hyötynsä kun Oracle julkaisi tietokantaohjelmistonsa Linuxille.
Unixin kaltainen käyttöjärjestelmä (kuten Linux) voi olla standardin kanssa yhteensopiva, mutta ei ole sertifioitu SUS-standardin mukaiseksi.
ISO/IEC 23360-1:2006 -standardoitu Linux Standard Base pyrkii Linux-jakelujen yhteensopivuuteen useiden Unix-standardien kanssa mukaan lukien Single UNIX Specification.
Jiri Tammilehto

Jiri-Henrik Tammilehto (s. 17. huhtikuuta 1978 Pori) on suomalainen iskelmälaulaja. Tammilehto aloitti lauluharrastuksensa karaoken merkeissä vuonna 2007. Voitettuaan monia karaokekilpailuja hän otti myös kahdesti osaa tangomarkkinakilpailuihin. Tangomarkkinoilla Tammilehto pääsi kahdesti semifinaalikarsintoihin. Vuodesta 2012 lähtien Tammilehto oli esiintynyt tanssilavoilla Tapani Riipan tanssiorkesterin kera. Vuonna 2014 Tapani Riipan tanssiorkesteri muutti nimensä Esperanzaksi. Samana vuonna Tammilehto osallistui myös Kokkolan seudun harmonikkakerhon toimintaan, jossa hän toimii edelleen pääsolistina.
Keikkailu jatkuu sekä Esperanzan, Muukalaisten että Kokkolan seudun harmonikkakerhon kanssa (2020). Tammilehto aloitti keikkailun Muukalaiset-kantribändin kanssa vuonna 2019. Hän on keikkaillut ympäri Suomen tanssilavoja ja myös ulkomailla, kuten Ruotsissa ja Espanjassa Teneriffalla. Tammilehto on keikkaillut myös bigbandien, kuten Guardia Nuevan ja YTS:n, kera.
Vuonna 2012 Tammilehto julkaisi ensimmäisen levynsä "Maxisingle" omakustanteena nimellä Jiri-Henrik Tammilehto. Levyllä on kappaleet "Sielun molli", "Kotka etsii kotiaan" sekä "Suuret saappaat". Hän teki myös levyn vuonna 2014 Esperanza-orkesterin kanssa. Levyllä on kappaleet "Kun herään", "Alamäki" ja "Ohtakarin kesä". Tammilehto myös aloitti vuonna 2019 levyjen tekemisen Muukalaisten kanssa. Kappaleita on "Kun hämärään piettyy maa" sekä "Auringonlasku".
Pastor primarius

Pastor primarius (ensimmäinen kirkkoherra) oli arvonimi, jota käytettiin ennen muuta Tukholman suurkirkon kirkkoherrasta joka samalla oli Tukholman konsistorin preses, (puheenjohtaja). Nimitys tuli käyttöön 1593. Kun Tukholmaan perustettiin hiippakunta 1942, Suurkirkon kirkkoherrasta tuli tuomiorovasti, mutta hänelle myönnettiin arvonimi "pastor primarius" ja hänelle myönnettiin oikeus kantaa kuorikaapua. Tästä käytännöstä luovuttiin vasta 1989.
Nimitys pastor primarius on ollut käytössä myös muualla, etenkin Saksassa.
I Hate Mouhous

I Hate Mouhous on rap-yhtye Mouhouksen ensimmäinen studioalbumi.
Hugo Varjola

Hugo Varjola (20. toukokuuta 1892 Jyväskylä – 21. maaliskuuta 1946 Jyväskylä) oli suomalainen toimittaja.
Varjola muutti vuonna 1913 Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli muun muassa Minnesotan sahatyömailla ja opiskeli iltakouluissa. Vuosina 1919–1921 hän työskenteli "Raivaajan" konttorissa Fitchburgissa. Palattuaan Suomeen Varjola oli "Kansan Voiman" toimitussihteerinä Sortavalassa vuodesta 1923 ja siirtyi "Uuden Ajan" päätoimittajaksi Poriin vuonna 1929. Vuodesta 1938 aina kuolemaansa saakka hän työskenteli jyväskyläläisen "Työn Voiman" päätoimittajana.
Sosiaalidemokraatteihin kuulunut Varjola oli Sortavalan ja Porin kaupunginvaltuustojen ja Jyväskylän kaupunginhallituksen jäsen. Hän hoiti myös muita kunnallisia, ammatillisia ja osuustoiminnallisia luottamustehtäviä.
Olavi Eronen

Olavi Vilhelm Eronen (23. syyskuuta 1903 Viipuri – 12. helmikuuta 1937 Nurmijärvi) oli suomalainen toimittaja.
Olavi Eronen syntyi rautatieläisen perheeseen. Hän suoritti keskikoulututkinnon Viipurin suomalaisessa lyseossa ja työskenteli sähkömiehenä Viipurissa ja Ensossa.
Vuonna 1926 Eronen ryhtyi opiskelemaan Kansalaiskorkeakoulun sanomalehtilinjalla Helsingissä. Hän oli harjoittelijana "Suomen Sosialidemokraatissa" ja ryhtyi opinnot keskeytettyään Työväen Sanomalehtien Tietotoimiston toimittajaksi. Eronen siirtyi vuonna 1931 Vaasaan "Pohjanmaan Kansan" päätoimittajaksi. Vuonna 1931 hänestä tuli kotkalaisen "Eteenpäin"-lehden päätoimittaja. Erosen pakinoitsijanimimerkki lehdessä oli Junkkari.
Sosiaalidemokraatteihin kuulunut Eronen oli kaupunginvaltuutettuna Vaasassa ja Kotkassa. Hän kuoli Nummelan keuhkotautiparantolassa.
Osmo Viitasalo

Osmo Eerik Viitasalo (10. toukokuuta 1908 Helsinki – 13. kesäkuuta 1950 Kotka) oli suomalainen toimittaja.
Viitasalo valmistui ylioppilaaksi Helsingin koelyseosta vuonna 1928. Hän työskenteli "Suomen Sosialidemokraatin" toimitusharjoittelijana vuonna 1929, mikkeliläisen "Vapauden" toimitussihteerinä vuonna 1930 ja siirtyi samana vuonna kotkalaisen "Eteenpäin"-lehden toimitussihteeriksi. Vuonna 1937 hänet valittiin lehden päätoimittajaksi.
Sosiaalidemokraatteihin kuulunut Viitasalo oli Kotkan kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1934 ja kaupunginhallituksen jäsen vuodesta 1945. Hän toimi SDP:n kunnallisjärjestön puheenjohtajana vuodesta 1940. Viitasalo kuului Kotkan kaupunginkirjaston, työväenopiston ja työväen näyttämön johtokuntiin sekä Sosialidemokraattisen Sanomalehtimiesliiton hallitukseen.
Resolution (Lamb of Godin albumi)

Resolution on metalliyhtye Lamb of Godin albumi, ja se julkaistiin 24. tammikuuta 2012.
Córdoban marttyyrit

Córdoban marttyyrit viittaa 850-luvulle ajoitettuun tapahtumasarjaan, joka tunnetaan Córdoban vapaaehtoisena marttyyriliikkeenä. Siitä on kertonut Eulogius –niminen munkki kirjassaan "Memoriale Sanctorum." Eulogius kertoo, että liike sai alkunsa, kun munkki Perfectus taivuteltiin ilmaisemaan todellinen mielipiteensä profeetta Muhammedista. Perfectuksen mielipide tulkittiin sen jälkeen profeetan herjaamiseksi. Hänet vietiin uskonnolliseen oikeuteen ("qadi"), joka antoi teloittaa hänet. Tämän jälkeen kymmenet muut uskonveljet ja -sisaret avasivat vastarinnan osoituksena suunsa, koska halusivat vapaaehtoisesti jakaa Perfectuksen marttyyrikohtalon. Teloitettuja oli kaikkiaan 49. Myös Eulogius itse lopulta teloitettiin.
Kertomuksen arviointia.
Tarina marttyyreista näyttäisi puhuvan al-Andalusin muslimien oletettua suvaitsevaisuutta vastaan. Islamin suvaitsevaisuutta korostavat norjalaiset tietokirjailijat Aukrust ja Skulstad selittävät kirjassaan ”Espanjan kulta-aika”, että marttyyrit olisivat todellisuudessa olleet itse syypäitä tuomioonsa. Tuomioistuimen oli noudatettava lakia, ja kun keskustelut eivät johtaneet tulokseen, pilkkaajien kaulat jouduttiin katkaisemaan.
Historiantutkimus on toisaalta suhtautunut myös epäillen koko tapaukseen, sillä vapaaehtoisen marttyyriliikkeen olemassaolosta löytyy aikalaistietoa vain Eulogiukselta ja hänen ystävältään Alvarilta. Muun vahvistuksen puuttuessa on herännyt arvelu, että tarina voisi olla Eulogiuksen omaa keksintöä. Ainakin se vastaa tuon ajan marttyyrikertomusten yleistä rakennetta ja henkeä.
Muhammedin elämäkerta 848.
Eulogiuksen uskottavuutta kronikoitsijana heikentää sekin, että hänen tiedetään vuonna 848 julkaisseen sävyltään pilkallisen profeetta Muhammedin elämäkerran, jonka hän väitti löytäneensä navarralaisesta Leiren luostarista, mutta jonka hän yhtä hyvin on voinut itse kirjoittaa. Lyhyt elämäkerta päättyy siihen, että Muhammed tuntee kuolemansa lähestyvän ja pyytää opetuslapsiaan valvomaan kolme päivää hänen ruumiinsa äärellä, kunnes enkeli Gabriel saapuisi korppikotkan hahmossa häntä noutamaan. Sen sijaan Muhammedin sielu joutuu heti Helvettiin. Opetuslapset tekevät kuten lupasivat, kunnes mädäntymisen löyhkä pakottaa heidät poistumaan ruumiin ääreltä. Haju houkuttelee paikalle koiria, jotka syövät puolet Muhammedin ruumiista. Tämän jälkeen muslimit vannovat tappavansa vastedes kaikki näkemänsä koirat.
Túath

Túath tai tuatha merkitsee muinaisiirillä maata, maakuntaa, heimoa tai kansaa. Käsitteenä "tuatha" tarkoittaa muinaisen Irlannin klaaneja tai pieniä heimokuningaskuntia. Kukin tuatha oli melko itsenäinen ja sillä oli oma vaalikuningas. Monet tuathat saattoivat myös yhdistyä, ja jollakin kuninkaalla saattoi olla usean tuathan yliherruus, joka oli kuitenkin lähinnä kunniavirka, eikä merkinnyt toimeenpano- tai tuomiovaltaa. Vasta 900-luvulla oli koko Irlannin kuninkaita (árd rí Éireann). Kristillisen ajan alussa Irlanti ryhdyttiin jakamaan viiteen tuathaan, jotka tunnettiin yhteisnimellä ”viisi viidennestä”(Cuíg Cuígí). Nämä olivat Ulster (Ulaidh), Meath (Midhe), Leinster (Laighin), Munster (Mumhain) ja Connaught (Connacht).
Samlight

Samlight (oik. Sami Hartikainen) on suomalainen musiikkituottaja ja DJ.
Lähteet.
Facebook
Viralliset sivut
Edvin Adolphson

Edvin Adolphson (25. helmikuuta 1893 Furingstad, Ruotsi – 31. lokakuuta 1979) oli ruotsalainen näyttelijä.
Bon Jovin diskografia

Bon Jovi on vuonna 1983 New Jerseyssä perustettu yhdysvaltalainen rockyhtye, jonka nykyisen kokoonpanon muodostavat laulaja Jon Bon Jovi, kitaristi Phil X, basisti Hugh McDonald, pianisti ja kosketinsoittaja David Bryan sekä rumpali Tico Torres. Yhtyeen tunnetuimpaan, vuosien 1983–1994 kokoonpanoon lukeutuivat Bon Jovin, Bryanin ja Torresin ohella vuonna 1994 yhtyeestä erotettu alkuperäinen basisti Alec John Such sekä vuonna 2013 yhtyeen jättänyt kitaristi Richie Sambora.
Gabriello Chiabrera

Gabriello Chiabrera (1552−1638) oli italialainen runoilija, joka viljeli melkein kaikkia runoudenlajeja, mutta ainoastaan lyyrikkona loi huomattavaa. Hänen eepoksensa ja draamansa ovat joutuneet unohduksiin. Hänen laulurunonsa seurasivat muodoltaan Pindarosta ja Anakreonia, minkä vuoksi italialaiset ovat hänelle antaneet kunnianimet Italian Pindaros ja Anakreon. Chiabreran lyyrilliset runot ovat täydellisimmin painettuina nimellä "Rime" (Rooma 1718).
Marie-Joseph Chénier

Marie-Joseph Chénier (1764−1811) oli Ranskan vallankumouksen ajan tunnetuimpia näytelmäkirjailijoita. Hän ei kuitenkaan ollut veljensä runoilija André Chénierin veroinen. Hänen ensimmäiset draamansa epäonnistuivat. Sitä vastoin näytelmä "Charles IX" (1789) saavutti menestyksen, vaikka se draamana ja runoteoksena on heikko. Mutta yleisö näki siinä viittauksia päivän tapahtumiin. Kun näytelmä julkaistiin, tekijä omisti sen Ranskan kansalle, "vapaan miehen teoksena" "vapaalle kansalle". Chénierin seuraavat näytelmät ovat "Henri VIII" (1791), "Jean Calas" (1791), "Caïus Gracchus" (1792) sekä "Timoléon" (1794), jossa Robespierre oli huomaavinaan hyökkäyksen itseään vastaan ja kielsi sen esittämisen.
Chénierin muista näytelmistä esitettiin hänen paras näytelmänsä "Tibère" vasta pitkän ajan kuluttua hänen kuolemansa jälkeen, eikä se saavuttanut silloin menestystä. Vuonna 1804 Chénier pyrki Napoleonin suosioon näytelmällä "Cyrus", joka sisältää paljon viittauksia Napoleonin tekoihin. Napoleon suhtautui imarteluun ynseästi, ja loukkaantunut tekijä muuttui taas tasavaltalaiseksi. Chénierin kootut teokset julkaisi Antoine-Vincent Arnault (1824−1826). Niihin johdannon ja selityksiä kirjoittivat Pierre Daunou ja Louis-Nicolas Lemercier.
Alain Chartier

Alain Chartier (noin 1385 − 1430-luvulla) oli ranskalainen kirjailija. Hän oli dauphinin (myöhemmin Kaarle VII) sihteeri ja palveli uskollisesti tämän asiaa sen lopulliseen voittoon asti. Chartierilla oli omana aikanaan suuri runoilijan ja puhujan maine. Häntä ylistetään aikansa mestarina, ja taru kertoo Skotlannin Margareta Stuartin (myöhemmin Ludvig XI:n puoliso) useiden läsnäollessa painaneen suudelman nukahtaneen Chartierin huulille. 
Chartierin runoudelle on ominaista isänmaallisuus. Muoto hänen runoissaan on yleensä vertauskuvallinen. Azincourtin taistelun jälkeen (1416) hän kirjoitti runon "Le livre de quatre dames", joka kertoo neljästä naisesta, jotka ovat menettäneet rakastajansa Azincourtin taistelussa ja jotka kiistelevät siitä, kuka heistä on onnettomin. Chartier on lisäksi kirjoittanut teokset "Bréviare des nobles" ja "Le curial", jotka ovat hyvän seurustelutavan ja ritarillisten hyveiden käsikirjoja. Hänen teoksensa "Quadriloge invectif" on Ranskan silloisia valtiollisia oloja käsittelevä dialogi. Chartierin tyyli on oratorinen ja osoittaa roomalaisten kirjailijoiden, varsinkin Ciceron, vaikutusta. Chartierin teokset julkaisi André Duchesne (Pariisi 1617).
Jean Chapelain

Jean Chapelain (1595−1674) oli ranskalainen runoilija. Hän kirjoitti esipuheen Giambattista Marinon eepokseen "Adone" ja sai sen ansiosta Richelieun huomion. Richelieu antoi hänelle tehtäväksi ryhtyä suunnittelemaan Ranskan akatemiaa. Tästä alkaen ranskalaiset runoilijat pitivät Chapelainia oraakkelinaan. Hänen sanotaan olleen draaman kolmen ykseyden alkuunpanija. 
Chapelain menetti maineensa julkaistuaan 12 ensimmäistä laulua runoelmastaan "La Pucelle", jota hän oli sepittänyt 20 vuotta. Runoteos oli jäykkä ja ikävä. Siihen oli kiinnitetty suuria toiveita, ja kun ne pettivät, oli tyytymättömyys suuri. Nicolas Boileau ja hänen ystävänsä ruoskivat ivallaan lopullisesti tämän teoksen kuoliaaksi. 12 jälkimäistä laulua ilmestyivät vasta 1757.
The Slow Rush

The Slow Rush on australialaisen musiikkiprojekti Tame Impalan neljäs studio albumi, joka julkaistiin 14. helmikuuta 2020. Albumi käsittää kuusi single-julkaisua: ”Borderline”, ”It Might Be Time”, ”Posthumous Forgiveness”, ”Lost in Yesterday”, ”Breathe Deeper” ja "Is It True". Se on jatkumoa vuonna 2015 julkaistulle "Currents"-albumille ja maaliskuun 2019 ”Patience”-singlelle.
Diosfos-maalari

Diosfos-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi mustakuvio- ja valkopohjakeramiikkaa. Hän toimi arkaaisella kaudella noin vuosina 495–475 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta.
Diosfos-maalari maalasi erityisesti lekyyttejä ja alabastroneita. Hän käytti mustakuvio- ja valkopohjatekniikkojen lisäksi joskus myös Six-tekniikkaa.
Elbows Out

Elbows Out (engl., ”Kyynärpäät ulkona”) oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 550–530 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty englanninkielinen nimitys perustuu hänen tunnetuimpien teostensa manieristiseen tyyliin, jossa hahmojen kyynärpäät ("elbow") ovat liioitellun ulkonevia.
Eretria-maalari

Eretria-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa klassisella kaudella noin vuosina 440–415 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että eräs hänen maalaamansa epinetron on löydetty Eretriasta.
Eretria-maalarin nimiin on laitettu noin 150 eri vaasia. Hän maalasi erityisesti erilaisia juoma-astioita, kuten kyliksejä ja kantharoksia. Näitä on tunnetusta tuotannosta noin puolet. Maalausten aiheissa on paitsi mytologiaa myös erityisesti urheilijoita ja nuorukaisia. Maalarin nimivaasi on nykyisin Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa.
Ergoteles (savenvalaja)

Ergoteles () oli antiikin kreikkalainen savenvalaja, joka teki attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa.
Ergoteles oli osa niin kutsuttua Pienet mestarit -ryhmää ja teki Pieni mestari -maljoja. Hänen isänsä oli vaasimaalari Nearkhos ja veljensä savenvalaja Tleson, joka kuului myös Pieniin mestareihin.
Ergotimos

Ergotimos () oli antiikin kreikkalainen savenvalaja, joka teki attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 570–560 eaa.
Ergotimoksen tunnetuin vaasi on voluuttikrateeri, joka tunnetaan nimellä François-vaasi. Sen samoin kuin monia muita hänen vaasejaan maalasi Kleitias.
Eumaros

Eumaros (, ) oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella 500-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla.
Eumaros on varhaisin antiikin kirjallisuudessa nimeltä mainittu vaasimaalari. Hänet mainitsee Plinius vanhempi, joka sanoo Eumaroksen olleen ensimmäinen vaasimaalari, joka erotti maalauksissa miehet ja naiset toisistaan. Tällä tarkoitetaan todennäköisesti sitä, että hän maalasi ensimmäisenä naisten ihon vaaleammalla ja miesten ihon tummemmalla, mistä tuli yleinen käytäntö. Plinius sanoo hänen myös esittäneen monenlaisia hahmoja, mikä viittaa mahdollisesti kokeiluihin erilaisilla asennoilla.
Eumaroksen aloittamaa kehitystä jatkoi Kimon Kleonailainen, joka saattoi olla hänen oppilaansa. Eumaros oli mahdollisesti sama henkilö kuin Eumares, joka mainitaan Akropoliilta löytyneissä piirtokirjoituksissa kuvanveistäjä Antenorin isäksi.
Euthymides

Euthymides () oli antiikin kreikkalainen savenvalaja ja vaasimaalari, joka teki ja maalasi attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 515–500 eaa.
Euthymideen signeeraus tunnetaan kahdeksasta eri vaasista, kuudesta vaasimaalarina ja kahdesta savenvalajana. Signeeraustensa mukaan hän oli Poliaan poika. Polias oli todennäköisesti hänkin taiteilija. Hänen oletetaan olevan sama henkilö kuin 500-luvun eaa. lopulla toiminut kuvanveistäjä Pollias.
Euthymides oli varhaisia punakuviomaalareita ja osa niin kutsuttua Pioneeriryhmää. Hän pyrki maalauksissaan hyödyntämään punakuviotekniikan uusia mahdollisuuksia ihmisvartalon esittämisessä erilaisissa asennoissa. Euthymides oli Eufronioksen kilpailija, mikä tulee ilmi siitä, että hän lisäsi erääseen vaasiinsa signeerauksen jälkeen kirjoituksen , ”(tämä maalaus on niin hyvä) ettei Eufronios koskaan (olisi voinut maalata sitä)”. Tätä on kutsuttu ensimmäiseksi tunnetuksi esimerkiksi länsimaisesta taidekritiikistä.
Fiale-maalari

Fiale-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista puna- ja valkopohjakeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa klassisella kaudella noin vuosina 450–425 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu erääseen hänen maalaamaansa fialeen, joka on nykyisin Bostonissa.
Fiale-maalari oli Akhilleus-maalarin oppilas. He työskentelivät yhdessä samassa työpajassa, jossa toimi myös monia muita. Fiale-maalarin nimiin on laitettu noin 200 eri vaasia. Hän maalasi erityisesti nolalaisia amforoita ja lekyyttejä. Kuva-aiheissa esiintyy sekä mytologiaa että arkielämää.
Frynos (savenvalaja)

Frynos () oli antiikin kreikkalainen savenvalaja, joka teki attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuoden 550 eaa. tienoilla.
Frynos luetaan niin kutsuttuihin Pieniin mestareihin. Hänen signeerauksensa tunnetaan kolmesta kyliks-maljasta. Frynoksen vaaseja maalasi hänestä nimensä saanut Frynos-maalari. Heitä on ehdotettu myös samaksi henkilöksi.
Frynos-maalari

Frynos-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 560–540 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että hän maalasi savenvalaja Frynoksen signeeraamia vaaseja. Heitä on ehdotettu myös samaksi henkilöksi.
Frynos-maalari oli osa niin kutsuttua Pienet mestarit -ryhmää, ja maalasi pääasiassa kyliksejä, kuten huulimaljoja. Lisäksi hänen tiedetään maalanneen joitakin amforoita. Frynos-maalarin maalaukset ovat eloisia ja niissä on paljon yksityiskohtia. Hän käyttää lisävärinä usein punaista.
Gorgon-maalari

Gorgon-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 600–580 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu erääseen hänen teokseensa, jossa esiintyy gorgoja.
Gorgon-maalari oli varhaisia attikalaisia mustakuviomaalareita. Hän oli tyylin korinttilaisesta keramiikasta Ateenaan tuoneen Nessos-maalarin oppilas. Hän omaksui gorgo-aiheen opettajaltaan, ja käytti gorgoja nimivaasinsa lisäksi myös muissa maalauksissaan.
Maalarin nimivaasi on holmos-jalustalla varustettu dinos noin vuodelta 590 eaa. Dinoksen toisella puolella on kuvattuna Herakles ja Kyknos ja toisella puolella Perseus, jota gorgot ajavat takaa hänen katkaistuaan heidän sisarensa Medusan pään. Lisäksi vaasissa on eläinaiheisia friisejä. Siinä näkyy monella tavalla korinttilaisen keramiikan vaikutus. Vaasi on nykyisin esillä Louvressa.
Hääkulkuemaalari

Hääkulkuemaalari (englanninkielisessä tutkimuksessa "Painter of the Wedding Procession") oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista niin kutsutun Kertš-tyylin punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa klassisella kaudella noin vuoden 362 eaa. tienoilla. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu erääseen hänen teokseensa.
Hääkulkuemaalari oli viimeisiä ateenalaisia vaasimaalareita, ennen kuin maalattujen vaasien perinne siellä kuoli. Hääkulkuemaalari maalasi erityisesti suuria astioita, kuten hydrioita ja lebeksiä. Hän käytti myös mustakuviotekniikkaa, sillä hän koristeli joitakin Panathenaia-amforoita, jotka maalattiin aina mustakuvioisina.
Hääkulkuemaalaria ei tule sekoittaa varhaisempaan niin kutsuttuun Häämaalariin.
Volkmarsen

Volkmarsen on kaupunki Waldeck-Frankenbergin piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa.
Maantiede.
Volkmarsen sijaitsee Hessenin pohjoisosassa noin 150 kilometriä Frankfurt am Mainista pohjoiseen ja noin 28 kilometriä Kasselista luoteeseen.. Alueella virtaa Diemelin 41-kilometrinen sivujoki Twiste. Diemel puolestaan on Weserin läntinen sivujoki.
Volkmarsenin naapurikunnat pohjoisesta myötäpäivään ovat Warburg, Breuna, Wolfhagen, Bad Arolsen ja Diemelstadt.
Kaupunkikuva.
Volkmarsenin ruutukaava on muodoltaan soikeahko. Sitä halkoo kaakkois–luoteissuuntainen pääkatu Steinweg, jonka läheisyydessä on muun muassa keskiaikainen kirkko ja markkinatori. Keskiajalla rakennettu kaupunginmuuri purettiin 1800-luvulla. Uusia asuinalueita on etenkin kantakaupungin kaakkoispuolella ja ulosmenoteiden varsilla.
Historia.
Varhaisin asiakirjamaininta Volkmarsenista on vuodelta 1155. Kaupungiksi paikkakuntaa on kutsuttu ensimmäisen kerran 1233 paavi Gregorius IX:n turvakirjeessä. Vuodesta 1507 Volkmarsen kuului Westfalenin herttuakuntaan. Kaupunki koki laajaa tuhoa kolmikymmenvuotisen sodan aikana 1632. Suuret tulipalot puolestaan koettelivat kaupunkia vuosina 1668 ja 1685. Hessen-Darmstadtin ja Hessen-Kasselin maakreivikunnat kiistelivät Volkmarsenin omistuksesta 1800-luvun alussa ja olivat ajautua aseelliseen konfliktiin. Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta - das Alte Reich - tuli tiensä päähän 1806, minkä jälkeen Volkmarsen kuului Westfalenin kuningaskuntaan ja vuodesta 1814 Preussiin, joka luovutti sen 1817 Hessenin vaaliruhtinaskunnalle. Vuonna 1866 Volkmarsen liitettiin muun vaaliruhtinaskunnan mukana jälleen Preussiin. Vuodesta 1945 kaupunki on kuulunut Hessenin osavaltioon. 1970-luvun aluereformin yhteydessä Volkmarseniin liitettiin useita ympäröiviä maalaiskuntia.
Volkmarsenin keskustan itäpuolella on Kugelsburgin linnoituksen raunioita. Linnoituksen historia ulottuu 1100-luvun lopulle. Kugelsburgin lienevät rakennuttaneet Eversteinin kreivit. Linnoitus tuhottiin seitsenvuotisessa sodassa.
Talous ja liikenne.
Volkmarsenin rautatieasema on rataosuuden Volkmarsen–Vellmar-Obervellmar pääteasema. Bundesautobahn 44 kulkee Volkmarsenin itäpuolitse. Kantakaupungin lounaispuolella on teollisuusalue, jossa toimii muun muassa Phönix Armaturen-Werke Bregel GmbH ja Henkelmann GmbH.
Häämaalari

Häämaalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa klassisella kaudella noin vuosina 480–460 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu erääseen hänen maalaamaansa, nykyisin Louvressa olevaan pyksikseen, jonka koristelu esittää Thetiin ja Peleuksen häitä.
Häämaalaria tule sekoittaa myöhempään niin kutsuttuun Hääkulkuemaalariin.
Hippolytos-maalari

Hippolytos-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi korinttilaista orientalisoivaa mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi varhaisella arkaaisella kaudella noin vuosina 575–550 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu erääseen hänen teokseensa, jonka maalaus liittyy Hippolytos-myyttiin.
Hippolytos-maalari edusti myöhäiskorinttilaista mustakuviokeramiikkaa. Hänen nimivaasinsa, joka on pylväskrateeri, on nykyisin esillä Louvressa.
Hirschfeld-maalari

Hirschfeld-maalari (englanninkielisessä tutkimuksessa "Hirschfeld Painter") oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi geometrista keramiikkaa. Hän toimi Ateenassa noin vuosina 750–735 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että hänen töitään tutki ensimmäisenä arkeologi Gustav Hirschfeld.
Hirschfeld-maalari toimi myöhäisellä geometrisella kaudella ja jatkoi Dipylon-mestarin jalanjäljissä. Hänet tunnetaan Ateenan Kansallisessa arkeologisessa museossa olevasta suurikokoisesta Hirschfeld-krateerista, joka kuuluu niin kutsuttujen Dipylon-vaasien perinteeseen. Toinen suurikokoinen krateeri on Metropolitan Museum of Art -museossa.
Jordi Alfonso

Jordi Alfonso Gomez (s. 1. kesäkuuta 1976 Móra d'Ebre, Espanja) on espanjalainen "Aku Ankka" -sarjakuvien tekijä, joka on työskennellyt Comicup Studiolle vuodesta 1999 lähtien. Yhteensä Alfonso on tuottanut Disneylle 516 sarjakuvatarinaa. Alfonso piirtää sarjoja joskus myös tanskalaiselle Egmontille ja ranskalaiselle Hachettelle. Alfonso piirtää Aku Ankan ja muiden häneen liittyvien hahmojen lisäksi myös Disneyn sivuhahmoja, kuten Sepe Sutta, Veli Kania, Panchito Pistolesia sekä José Cariocaa ja heihin liittyviä hahmoja. Useimmat Alfonson tarinoista ovat alankomaalaisten, kuten Frank Jonkerin, Jan Krusen ja Evert Geradtsin käsikirjoittamia. Lisäksi hän on tehnyt kuvituksia myös saksalaiseen "Quix"-lehteen.
Hiskhylos (savenvalaja)

Hiskhylos () (englanninkielisessä tutkimuksessa "Hischylos") oli antiikin kreikkalainen savenvalaja, joka teki attikalaista musta- ja punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 540–515 eaa.
Hiskhylos teki erityisesti kyliksejä ja muita juomamaljoja. Ne koristeltiin usein kaksikielisellä tekniikalla, joka yhdisti mustakuvio- ja punakuviotekniikkaa samassa vaasissa. Hiskhyloksen signeeraus tunnetaan 17 eri vaasista, joista 13 on kaksikielisiä. Hiskhyloksen vaaseja maalasi muun muassa Epiktetos, jonka signeeraus tunnetaan kolmesta Hiskhyloksen vaasista. Muita maalareita olivat Feidippos, Sakonides ja Hiskhylos-maalari.
Hiskhylos

Hiskhylos () voi viitata seuraaviin:
Jussi Sorjanen

Jussi Sorjanen (s. 1986 Joutsa) on suomalainen teatteriohjaaja ja näyttelijä.
Ura.
Heinolassa varttuneen Sorjasen teatteriura alkoi siviilipalvelusmiehenä lahtelaisessa Teatteri Vanhassa Jukossa vuonna 2006. Vanhan Jukon taiteellisena johtajana hän toimi 2009–2015. Sen jälkeen Sorjanen toimi Kajaanin kaupunginteatterin ohjaajana kaksi vuotta. Syyskaudella 2018 hän aloitti helsinkiläisen Viirus-teatterin taiteellisena johtajana.
Sorjanen on työskennellyt myös näyttelijänä. Vuonna 2010 hän teki pääroolin helsinkiläisen Teatteri Rujon näytelmässä "Mannerheim – eli lapsistasi ei mitään". Lisäksi on näytellyt sivurooleja teatterielokuvissa.
Jussi Sorjasen puoliso on näyttelijä Lotta Kaihua.
Kakhrylion

Kakhrylion () oli antiikin kreikkalainen savenvalaja, joka teki attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella 500-luvun eaa. lopulla ja 400-luvun eaa. alussa.
Kakhrylionin signeeraus tunnetaan muutamista vaaseista, ja lisäksi hänen nimiinsä on osattu laittaa useita muita vaaseja. Häneltä tunnetaan erityisesti kyliksejä. Monissa on käytetty korallinpunaista väriä. Kakhrylionin vaaseja maalasivat erityisesti Eufronios ja Oltos.
Kharinos

Kharinos () oli antiikin kreikkalainen savenvalaja, joka teki attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 520–500 eaa.
Kharinos tunnetaan erityisesti ihmisen ja eläimen pään muotoisista vaaseista. Hänen vaasejaan maalasi muun muassa Triptolemos-maalari.
Kopparnäs-Störsvik

Kopparnäs-Störsvik on Inkoossa ja Siuntiossa läntisellä Uudellamaalla sijaitseva virkistys- ja luonnonsuojelualue. Kopparnäs on Inkoon puolella ja Störsvik Siuntion puolella.
Kopparnäs-Störsvikistä vesialuetta on noin 15 neliökilometriä, mannerta runsaat 7 neliökilometriä ja saaria 0,7 neliökilometriä. Ilmeeltään alue on monimuotoinen kallioisine merenrantoineen, saaristoineen, niittyineen, soineen, metsineen ja pienine sisävesineen. Saarista suurin on Stora Halsö, sisävesistä laajin on Kvarnträsk alueen pohjoisosassa. Kopparnäsin lounaisosassa on helppopääsyinen Berguddenin näköalapaikka.
Toisen maailmansodan jälkeen Kopparnäs ja Störsvik kuuluivat Porkkalan vuokra-alueeseen. Tuolloin Kopparnäsin manneralue paloi lähes täysin, mutta Störsvik ei, joten sen metsät ovat merkittävästi vanhempia kuin Kopparnäsin. Alueella on myös pronssikautisia hautaröykkiöitä. Kopparnäs-Störsvik siirtyi Uudenmaan virkistysalueyhdistyksen ja Metsähallituksen hallintaan 2000-luvun alussa.
Störsvikissä esiintyy uhanalaisiksi luokiteltuja luontotyyppejä. Nisäkkäistä alueella on havaittu muun muassa liito-oravia, minkkejä, valkohäntäkauriita ja hirviä. Linnuista alueella on havaittu muun muassa eri tikka- ja haukkalajeja. Alueen kasvistoon kuuluvat muun muassa uhanalaiset korpihohtosammal ja partanaava.
Kopparnäs-Störsvikin etäisyys Helsingin keskustasta on noin 40 kilometriä länsilounaaseen.
1970-luvun puolivälissä Kopparnäs oli vahva ehdokas pääkaupunkiseudulle suunnitellun ydinvoimalan sijoituspaikaksi. Vuosina 1986–2001 Kopparnäsin tuulivoimapuistossa tutkittiin tuulivoimaloiden rakentamista ja käyttöä ensimmäistä kertaa Suomessa.
Mai Guban isku

Mai Guban isku oli suomalaisten jatkosodan aikana 18. tammikuuta 1942 tekemä sissi-isku. Sen tavoitteena oli katkaista Murmannin rata ja tuhota Mai Guban asemakylä varikkoineen ja varastoineen.
Sissi-iskun suunnittelivat Erkki Raappana, Mannerheim ja Aksel Airo, ja päätös sen toteuttamisesta tehtiin tammikuun alussa 1942. Retkeä johti puolalaiseen sotilassukuun kuulunut Arnold Majewski.
Tehtävän suorittamiseen valikoitui Eino Laiston johtama 14. divisioonan jalkaväkirykmentti 10:n ensimmäinen pataljoona (I/JR10) ja majuri Matti Murolen johtama rajajääkäripataljoona 6 (RjP 6). Lisäksi iskuun osallistui ilmatorjuntajoukkue, pioneeri- ja viestiryhmä, armeijakunnan yhteysosasto, lääkintäryhmä sekä esikunta- ja huoltokomppaniat. Sissiretkelle lähti 14. tammikuuta kaikkiaan 1 924 miestä ja 268 hevosta tarvikkeineen.
Iskuosasto poltti retkellään 92 taloa, 12 täyttä varastorakennusta tavaroineen sekä sahan. Murmannin rataa sekä lennätin- ja puhelinlinjoja hävitettiin 10 kilometrin matkalta. Samalla tuhottiin 11 rautatievaunua, 8 rautatievaihdetta, sadan hevosen talli sekä rautatiesilta.
Suomalaisten tappiot olivat neljä kaatunutta, 10 haavoittunutta ja 79 paleltunutta. Puna-armeijan tappiot olivat neljä sotilasta. Lisäksi kuoli kaksi siviiliä.
Viljo Sillanpää

Viljo Sillanpää (s. 6. elokuuta 1993 Alajärvi) on suomalainen pesäpalloilija. Sillanpää edustaa Superpesiksessä pelaavia Seinäjoen JymyJusseja. Hän on edustanut Superpesiksessä myös kasvattajaseuraansa Alajärven Ankkureita ja Vimpelin Vetoa. Vimpelin Vedossa pelatessaan Sillanpää saavutti SM-pronssia kaudella 2020. Sillanpää pelaa ulkopelissä kopparin paikalla. Kaudella 2012 alkaneella urallaan Superpesiksessä Sillanpää on pelannut 186 runkosarjaottelua, joissa on lyönyt kuusi kunnaria ja 15 tavallista juoksua, tuonut 129 juoksua ja kerännyt 534 kärkilyöntiä. 11 pelaamassaan pudotuspeliottelussa hän on lyönyt kaksi juoksua ja kerännyt 26 kärkilyöntiä.
Teemu Lehmusruusu

Teemu Lehmusruusu (s. 1981 Helsinki) on suomalainen media- ja installaatiotaiteilija, jonka teoksissa on usein myös ympäristö- ja biotaiteen elementtejä. Lehmusruusun työskentelylle keskeisiä teemoja ovat ihmisen rooli ekosysteemeissä ja elämän perusedellytykset planeetallamme, joita hän lähestyy tutkimuksen kautta. Hänen teoksensa johdattelevat meitä pohtimaan omaa asemaamme ravintoverkossa ja suhdettamme luonnon keskeisiin prosesseihin. Vuonna 2018 käynnistyneen Trophic Verses - Säkeitä ravintoketjulta -projektin parissa hän tutkii maaperän näkymätöntä elämää, joka on jatkuvassa muutostilassa ja jota ympäristökriisit uhkaavat. Hänen teoksissaan kohtaamme maaperän sensorien, äänen ja tietokoneavusteisen kuvan välityksellä, yhteistyössä luonnonmateriaalien, kuten löydettyjen puunrunkojen ja laboratoriossa tuotettujen sienirakenteiden kanssa. 
Lehmusruusun teoksia on muun muassa Kansallisgallerian ja EMMA-museon kokoelmissa. Maaperähengitykseen ja fotosynteesiin kytkeytyvä ympäristötaideteos "Maatuu uinuu henkii (Respiration Field)," 2019, on mukana Art as We Don't Know It -kirjassa. Teemu Lehmusruusu tekee taiteellisen tutkimuksen väitöskirjaa Aalto-yliopiston taiteen laitoksella.
Lehmusruusu toimii AV-arkin, Suomen biotaiteen seuran ja Örön Residenssikeskus ry:n hallituksissa, sekä taiteilijajäsenenä Suomen valokuvataiteilijoiden liitossa. Hän on perustanut Telling Tree art+rsrch taidetoimijan sekä toiminut toisena perustajana Kunstventures taidetuotantoyhtiössä.
Isä Damien

Isä Damien eli Molokain Pyhä Damien, alkuperäisnimeltään Joseph de Veuster (3. tammikuuta 1840 Tremelo, Belgia – 15. huhtikuuta 1889 Molokai, Havaiji) oli belgialainen pappi, joka teki lähetystyötä Havaijin leprapotilaiden keskuudessa ja pääsi katolisen kirkon pyhimykseksi. 
Isä Damien syntyi vanhempiensa seitsemästä lapsesta nuorimpana. Hän opiskeli Braine-le-Comtessa ja liittyi vuonna 1858 Leuvenissa Jeesuksen ja Marian Pyhien Sydänten kongregaatioon. Hän lähti Havaijille vuonna 1863, saapui Honoluluun vuonna 1864 ja sai samana vuonna pappisvihkimyksensä. Häntä liikuttivat Molokain Kalaupapaan karkotettujen leprapotilaiden huonot olot, joten hän otti vapaaehtoisesti vastuun leprasiirtolasta. Hän tarjosi sairastuneille henkistä, fyysistä sekä hengellistä tukea ja paransi monilla hankkeilla potilaiden oloja. Kuudestatoista Molokailla viettämästään vuodesta kuutena hän sai muilta papeilta apua. Veden- ja ruoansaannin sekä elinolojen parantamisen lisäksi Damien perusti kaksi orpokotia. Vuonna 1884 hän sairastui itse lepraan, mutta ei suostunut poistumaan. Hänet haudattiin leprasiirtolan alueille hänen pyyntönsä mukaisesti, mutta hänen jäänteensä siirrettiin Leuveniin vuonna 1936. Vuonna 1995 hänen oikea kätensä palautettiin alkuperäiseen hautaan.
Robert Louis Stevenson omisti Damienille tunnetun häntä puolustavan kirjoituksen haastateltuaan havaijilaisia vuonna 1889. Vuonna 1965 Damienin patsas sijoitettiin United States Capitolin National Statuary Halliin. Damien julistettiin autuaaksi vuonna 1995 ja kanonisoitiin vuonna 2009.
Poonam Mahajan

Poonam Mahajan (s. 9. joulukuuta 1980) on intialainen poliitikko, joka on toiminut parlamentaarikkona Lok Sabhassa vuodesta 2014 alkaen. Hän oli Intian kansanpuolueen (BJP) nuorisojärjestö Bharatiya Janata Yuva Morchan puheenjohtaja 2016–2020.
Mahajanin isä Pramod Mahajan oli tunnettu BJP:n vaikuttaja, joka kuoli vuonna 2004 tullessaan veljensä murhaamaksi. Vuonna 2006 Poonam päätti osallistua politiikkaan liittymällä BJP:n jäseneksi edesmenneen isänsä syntymäpäivänä 30. lokakuuta. Hän sai poliittisen uransa alussa tukea sedältään Gopinath Mundelta, joka houkutteli hänet mukaan politiikkaan. Munde auttoi häntä valmistautumaan Maharashtran vuoden 2009 osavaltiovaaleihin, mutta vaalit olivat hänelle tappio. Seuraavana vuonna hänet valittiin BJP:n nuorisojärjestön varapuheenjohtajaksi.
Mahajan valittiin BJP:n nuorimmaksi pääsihteeriksi vuonna 2013. Vuoden 2014 parlamenttivaaleissa hän voitti kongressipuoluetta edustaneen Priya Duttin. Hänet valittiin Lok Sabhaan vaalipiiristä, joka oli ollut kongressipuolueen ydinaluetta. Hänen yllätysvoittonsa muodosti käännekohdan hänen uralleen. Kaksi vuotta myöhemmin hänet valittiin BJP:n nuorisojärjestön puheenjohtajaksi, minkä osalta hän on toinen tehtävässä toiminut nainen. Parlamentaarikkona hän on tukenut erityisesti Maharashtran pääministeri Devendra Fadnavista tukemalla hänen infrastruktuuri- ja kehitysprojektejaan.
Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa Mahajan kohtasi uudestaan Priya Duttin. Hän pyrki vaalikampanjassaan vetoamaan varsinkin nuoriin. Hänen kampanjaansa sosiaalisessa mediassa johti BJP:n nuorisojärjestön varapuheenjohtaja Madhukeshwar Desai, joka on pääministeri Morarji Desain lapsenlapsenlapsi. Hän voitti vaalit yli 130 000 äänellä.
Rasmus Andersson

Rasmus Andersson (s. 27. lokakuuta 1996 Malmö, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue Calgary Flamesissa.
Andersson pelasi kausina 2012–2014 Malmö Redhawksin edustusjoukkueessa. Sitten hän siirtyi Pohjois-Amerikkaan ja pelasi kaudet 2014–2016 Ontario Hockey Leaguen Barrie Coltsissa, Kaksi seuraavaa kautta hän pelasi pääasiassa Calgary Flamesin farmijoukkueessa, American Hockey Leaguen Stockton Heatissa, mutta pääsi ensimmäisellä kaudella yhteen ja toisella kaudella kymmeneen NHL-otteluun Calgary Flamesin joukkueeseen. Kaudella 2018–2019 hän pelasi NHL:ssä 79 runkosarjaottelua, joissa hän teki kaksi maalia ja antoi 17 maalisyöttöä, ja viisi pudotuspeliä, joissa hän teki yhden maalin ja sai kaksi syöttöpistettä. Koronaviruspandemian keskeyttämässä kauden 2019–2020 runkosarjassa Andersson pelasi 70 ottelua, joissa hän teki viisi maalia ja sai 17 syöttöpistettä.
Andersson on edustanut Ruotsia alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2013 ja 2014.
Muuta.
Anderssonin isoveli Calle on pääsarjatason jääkiekkoilija. Veljesten isä Peter Andersson pelasi omalla urallaan NHL:ssä ja toimii kaudella 2020–2021 Brynäs IF:n päävalmentajana.
Hōzan Yamamoto

Hōzan Yamamoto (; 6. lokakuuta 1937 – 10. helmikuuta 2014) oli japanilainen shakuhachinsoittaja, säveltäjä ja musiikkipedagogi.
Yamamoto valmistui musiikkikorkeakoulusta vuonna 1962. Hän perusti vuonna 1966 Reibo Aokin ja Katsuya Yokoyaman kanssa Shakuhachi Sanbon Kai -trion. Vuodesta 1967 lähtien hän teki genrerajat ylittänyttä yhteistyötä, aluksi jazzin parissa. Yamamoton yhteistyökumppaneiden joukossa olivat Ravi Shankar, Jean-Pierre Rampal, Tony Scott ja Gary Peacock. Hän oli 1970–1980-luvuilla johtava soittimensa taitaja, joka teki sadoittain levytyksiä ja sai lukuisia palkintoja.
Yamamoto luennoi Tokion taideyliopistossa. Hän sai Elävän kansallisaarteen arvonimen vuonna 2002. Hänen johdollaan opiskeli muiden muassa Elliot Weisgarber.
Lars Wanhammar

Lars Wanhammar (19. elokuuta 1944 Vansbro, Ruotsi ) on ruotsalainen digitaalisen signaalinkäsittelyn (DSP) tutkija Linköpingin yliopistosta.
Giuseppe Chiarini

Giuseppe Chiarini (1833−1908) oli italialainen kirjailija ja kriitikko. Chiarini oli jo opintoajallaan Firenzessä Giosuè Carduccin hyvä ystävä ja esiintyi vuosina 1855−1860 julkaisemalla muutamia kriitillisiä kirjoitelmia. Chiarinin vaikutus Carducciin on melkoinen. Aikakauskirjassa "I critici italiani e le prime odi barbari" Chiarini puolusti odi-barbare-runomuotoa, jota Carduccin käyttämää runoudenlajia niin monet italialaiset runoilijat sittemmin ovat jäljitelleet.
Chiarinin oma runous nojaa etupäässä klassikoihin, etenkin Horatiukseen sekä saksalaiseen kirjallisuuteen, jonka hän perin pohjin tunsi. Lisäksi hän käänsi italiaksi saksalaisia, varsinkin Heinrich Heinen runoja. Chiarinin omista runoista ovat etevimmät "Poesie" (1875), "Lacrymæ" (1879−1880) ja "Esperimenti metrici" (1882). Parasta Chiarini kuitenkin on tuottanut kirjallisuuskritiikin alalla. Hänen kriitillisistä teoksistaan ja tutkielmistaan mainittavia ovat "Ombre e figure" (1883), "Donne e poeti" (1885), "Gli amori di Ugo Foscolo" (1892), Giosuè Carducci, impressioni e ricordi" (1901), ja "Vita di Giacomo Leopardi" (1905). Chiarini on julkaissut Giacomo Leopardin (1867−1870) ja Ugo Foscolon (1882) teosten painoksia.
Prokop Chocholoušek

Prokop Chocholoušek (1819−1864) oli tšekkiläinen novellinkirjoittaja. Hän on Walter Scottin malliin kirjoittanut historiallisia romaaneja ("Temppeliherrat Böömissä", 1843, ei suom.) ja kertomuksia Böömin menneisyydestä. Huomattavia ovat hänen eteläslaavilaisten elämää kuvaavat jännittävät novellinsa, jotka ovat ilmestyneet yhteisellä nimellä "Jih" (Etelä).
Ignacy Chodźko

Ignacy Chodźko (1795−1861) oli puolalainen kirjailija. Hän on oivallisesti kuvaillut liettualais-puolalaisen aatelin elämää 1700-luvulla. Hänen huomattavimmat teoksensa ovat kertomussarjat "Obrazy litewskie" (1840−1862, 'Liettuan kuvia') ja "Podania litewskie" (1852−1860, 'Liettuan muistoja').