tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sojuz TMA-9

Sojuz TMA-9 oli Venäjän avaruusjärjestön toteuttama avaruuslento ISS-avaruusasemalle, jonka suunniteltu laukaisu tapahtui 18. syyskuuta 2006 ja paluu maahan 21. huhtikuuta 2007. Laukaisu tapahtui Baikonurin kosmodromilta tornista LC1 Sojuz-kantoraketilla. Lento kesti 215 päivää.
Miehistö.
Avaruuteen kuljetettiin ISS:n "Retkikunta 14"-miehistö
Asemalta maahan palaavat:
Mathias Lindström

Mathias Lindström (14. tammikuuta 1981 Houtskari) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Ura.
Lindström aloitti jalkapallon Vasa IFK:ssa 5-vuotiaana. Hänen ollessa 16-vuotias Pargas Idrottsföreningin päävalmentajana toiminut Stefan Strömborg näki tämän potentiaalisena pelaajana ja nosti Lindströmin Kolmosessa pelanneeseen joukkueeseensa. Keskikentällä pelannut Lindström teki sarjadebyyttinsä samalla kaudella ja nousi lopulta paraislaisten avauskokoonpanoon. Hän oli tärkeässä roolissa PIF:n paluussa Kakkoseen kaudella 1999, pelaten 18 ottelussa ja ollen maalinteossa neljästi. Lindström kutsuttiin myös samana vuonna alle 18-vuotiaiden maajoukkueeseen. Kakkosessa Lindströmin paikaksi vakiintui puolustuksen keskusta ja ensimmäisellä kaudellaan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla hän esiintyi avauskokoonpanossa 19 kertaa.
Vuonna 2001 Lindström siirtyi Veikkausliigassa pelanneen FC Inter Turun riveihin. Ensimmäisellä kaudellaan hänen asemansa vaihteli vielä avauskokoonpanon ja vaihtopelaajan välillä, mutta seuraavalla kaudella Lindström vakiinnutti paikkansa turkulaisten keskuspuolustuksessa. FC Interissä hän nousi myös alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen ja vakuuttavilla esityksillään Lindström palkittiin nuorten maajoukkueen parhaana pelaajana vuonna 2002. Talvella 2004 hän kävi englantilaisjoukkue Swindon Town FC:n testissä.
Kaudeksi 2005 Lindström siirtyi AC Allianssiin. Loppukauden hän pelasi lainasopimuksella norjalaisessa Fredrikstad FK:ssa. Vuodeksi 2006 Lindström liittyi toisen Allianssi-pelaajan, Juska Savolaisen kanssa Tampere Unitediin. Heti ensimmäisenä kautenaan hän oli mukana voittamassa Suomen mestaruutta, loukkaantumisten tosin rajoittaen hänen sarjaesiintymisensä kolmeentoista otteluun. Palattuaan loukkaantumisesta Lindström pelasi myös kaksi ottelua lainalla FC Hämeenlinnassa. Kaudella 2007 Lindström ja TamU voittivat tuplamestaruuden toisellä perättäisellä Suomen mestaruudella sekä Suomen Cupin voitolla.
Syyskuussa kesken kauden 2009 Lindström siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin. Hän pelasi kauden lopusta viidessä ottelussa, voittaen kolmannen mestaruutensa. Siirtonsa jälkeen hän oli yksi joukkueen tärkeimmistä pelaajista rauhallisuutensa ja varmuutensa ansiosta. Keväällä 2010 Lindström koki pahan loukkaantumisen, joka esti pelaamisen käytännössä koko kaudella. Hän ehti kuitenkin kuntoutua pelaamaan kauden viimeisiin otteluihin ja pääsi juhlistamaan seuran voittamaa mestaruutta. Syksyllä 2013 hänestä tuli eniten Veikkausliiga-mestaruuksia voittanut pelaaja seitsemällä mestaruudellaan.
Pelaajauransa ohella Lindström on opiskellut kauppatieteiden kandidaatiksi Åbo Akademissa.
Viron paperiteollisuus

Viron paperiteollisuus muodostuu Kehrassa olevasta intilais-singaporelaisen Tolaram Groupin omistamasta säkkipaperitehtaasta (Horizon Pulp and Paper Ltd), Räpinan keräyspaperia jalostavasta tehtaasta (AS Räpina Paberivabrik) ja Kundassa sijaitsevasta itävaltalaisen Heinzel Holding GmbH:n omistamasta selluloosatehtaasta (AS Estonian Cell). 
Puuraaka-aineesta huolimatta Viroon ei rakennettu Neuvostoliiton aikana paperiteollisuutta, sillä Baltian talousalueelle osoitettiin valtion tuotantosuunnitelmissa lähinnä kevyen teollisuuden ja elintarviketeollisuuden tuotantovelvoitteita. Baltian katsottiin muodostavan perinteiseen tapaan alueen, joka voi tuottaa Leningradin tarvitsemia elintarvikkeita merkittävässä määrin.
Historia.
Viron ensimmäinen maininta paperitehtaasta on vuodelta 1644.
Rakenne.
Virossa ei ole sanomalehti- tai hienopaperitehtaita. Viron paperinjalostus perustuukin siihen, että ulkomailta tuotua paperia ostetaan tukkuerinä ja jalostetaan ne paikallisesti paperituotteiksi, kuten pienempikokoisiksi papereiksi ja kartonkipakkauksiksi, tai raaka-aineena käytetään keräyspaperia, jota jalostetaan lähinnä pakkausmateriaaleiksi. Paperituotteita myös viedään.
Kehran säkkipaperitehdas vie tuotannostaan 99 % ulkomaille.
LOVEppears

LOVEppears on japanilaisen Ayumi Hamasakin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 10. marraskuuta 1999. Albumi nousi Oricon-albumilistan kärkeen ja pysyi listalla kaikkiaan 62 viikkoa.
Albumilta on julkaistu kahdeksan singleä: "WHATEVER", "LOVE ~Destiny~", "TO BE", "Boys &amp; Girls", "A", "appears", "kanariya" ja "Fly high". Kolme ensimmäistä singleä on myös julkaistu uudelleen uusilla remix-kappaleilla täydennettynä 28. helmikuuta 2001.
Tekijätiedot.
Kappaleen 1 on säveltänyt HΛL. Kappaleet 2, 3, 6, 7, 8, 11 ja 13 on säveltänyt D・A・I. Kappaleen 4 on säveltänyt Yasuhiko Hoshino (). Kappaleet 5, 10, 12 ja 16 on säveltänyt Kazuhito Kikuchi (). Kappaleen 9 on säveltänyt Hideaki Kuwabara (). Kappaleen 14 on säveltänyt Naoto Suzuki () ja kappaleen 15 TSUNKU.
Kappaleet 1, 2, 5, 9 ja 12 on sovittanut HΛL. Kappaleet 3, 6, 7, 8, 11 ja 13 ovat säveltäneet Naoto Suzuki ja D・A・I. Kappaleen 4 on säveltänyt 菊池圭介. Kappaleen 10 on säveltänyt Izumi "D・M・X" Miyazaki (). Kappaleet 14, 15 ja 16 on sovittanut Naoto Suzuki.
Kaikki kappaleet on sanoittanut Ayumi Hamasaki. 
Levyn on tuottanut Max Matsuura.
Brittiläinen (kissa)

Brittiläinen lyhytkarva on kissarotu. Rodusta käytetään usein myös nimitystä "brittiläinen" tai pelkästään "britti". Ne ovat jämerärakenteisia, säyseitä ja luonteeltaan vaatimattomia. Paksu turkki ja tuuhea aluskarva on myös ominaista briteille.
Luonne.
Tyypilliset brittiläiset ovat rauhallisia ja hiljaisia, mutta kuitenkin määrätietoisia metsästäjiä. Brittiläinen nauttii saadessaan ulkoilla, mutta sopeutuvaisena kissana se tyytyy myös sisäkissan elämään, kunhan sille tarjotaan sopivasti virikkeitä. Britit ovat maltillisia, itsevarmoja, vaatimattomia ja ystävällisiä.
Historia.
Brittiläinen lyhytkarva kehitettiin 1880-luvulla englantilaisista koti- ja maatiaiskissoista. 1950-luvulla rotu melkein katosi, mutta elpyi pian, sillä sitten jalostamiseen käytettiin persialaisia. 1970-luvulla brittiläisiä vietiin Yhdysvaltoihin, jossa rodusta tuli nopeasti suosittu. Brittikissa on nykyisin Britannian rekisteröidyistä rotukissoista kolmanneksi yleisin.
Muuta.
Noin 40 prosenttia brittiläisistä kuuluu veriryhmään B, joka on lyhytkarvaisilla kissoilla harvinainen. 
Sininen on brittikissojen suosituin väri. Hyväksyttyjä värejä on toistasataa, mm. valkoinen, musta, suklaa, lila, creme, kilpikonna, punainen, shaded silver ja golden sekä naamiovärit (colourpoint). Brittiläisiä on myös tabby-, täplikäs- ja tiikerikuvioisia.
Feleti Sevele

Frederick Vaka'uta (Feleti) Sevele (s. 7. heinäkuuta 1944) on tongalainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä vuosina 2006–2010.
Feleti Sevele opiskeli Apifo'ou Collegessa Tongalla ja myöhemmin Fidžillä. Hän opiskeli myös Uudessa-Seelannissa ja valmistui Canterburyn yliopistosta. Hänet valittiin lakiasäätävään neuvostoon Fale Aleaan vuonna 1999 ja uudelleen 2002 ja 2005. Hänet nimitettiin Tongan pääministeriksi prinssi Lavaka Ata 'Ulukalalan erottua 11. helmikuuta 2006. 
Sevele oli Tongan ensimmäinen ei-kuninkaallinen pääministeri.
Rihtniemi

Rihtniemi "(ruots. Verknäs)" on varsinaissuomalaisessa Pyhärannan kunnassa sijaitseva kylä.
Rihtniemi-nimen alkuperästä ei ole tarkkaa tietoa. Vanhimmat nimitykset niemelle ovat peräisin vuodelta 1650 olevasta kirjoituksesta, jossa sitä kutsutaan nimillä "Rictaniemi" ja "Wärknäsudd". Tohtori Arvo Loppmeren mukaan niemi olisi ollut alun perin nimeltään "Rihtimäki".
Kylä sijaitsee nimestäänkin päätellen niemen päällä. Rihtniemen editse on vuosisatojen ajan kulkenut Raumalle kulkeva laivaliikenne. Niemen karikkoisuuden vuoksi alueella on sattunut useita merionnettomuuksia.
Rihtniemellä sijaitsee muun muassa Pyhärannan seurakunnan, Pyhärannan kotiseutuyhdistyksen ja Marttojen omistuksessa oleva leirikeskus sekä hyvällä paikalla sijaitseva lintutorni. Niemen keskiosassa on noin 4,5 hehtaarin kokoinen, Lounais-Suomen ympäristökeskuksen rauhoittama luonnonsuojelualue.
Rihtniemen kylä sijaitsee noin 10 kilometrin päässä Rauman kaupungista, ja Ruotsin rannikolle on niemeltä vain noin 200 kilometrin matka. Rihtniemi on myös Varsinais-Suomen maakunnan pohjoisin ja Etelä-Suomen mantereen läntisin kohta.
Museovirasto on vuonna 2009 määritellyt Rihtniemen kylän yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. 
Yhdistystoiminta.
Pro Rihtniemi ry toimii Rihtniemen asukkaiden yhteisen hyvän puolesta. Yhdistys perustettiin alun perin vastustamaan alueelle suunniteltuja tuulivoimaloita vuonna 2009. 
Rihtniemen Nuorisoseura on paikallinen suunnistuksen erikoisseura, joka on osallistunut Jukolan viestiin vuosina 2022, 2023, 2024 ja 2025.
Pentakloorietaani

Pentakloorietaani (C2HCl5), josta käytetään myös nimiä etaanipentakloridi ja pentaliini, joka normaaliolosuhteissa on olomuodoltaan väritön neste, jolla tunnusomainen haju. Pentakloorietaanin rakennekaava on CHCl2CCl3, moolimassa 202,3 g/mol, sulamispiste −29 °C, kiehumispiste 162 °C, tiheys 1,68 g/cm3 ja CAS-numero 76-01-7.
Pentakloorietaani liukenee huonosti veteen.
Ensimmäisen kerran pentakloorietaania valmisti vuonna 1840 Henri Victor Regnault kloorimetaanin klorinolyysillä. Sitä voidaan valmistaa klooraamalla trikloorieteeniä käyttäen katalyyttinä rauta(III)kloridia tai UV-säteilytystä. Sitä muodostuu myös epätoivottuna sivutuotteena valmistettaessa muita kloorattuja etaanijohdannaisia. Pentakloorietaania voidaan käyttää liuottimena, mutta sen myrkyllisyyden vuoksi tämä käyttö on vähentymässä. Nykyään suurin osa tuotetusta tai sivutuotteena muodostuneesta pentakloorietaanista käytetään tetrakloorieteenin tai klorinolyysillä saatavan tetrakloorimetaanin valmistamiseen.
Sojuz TM-14

Sojuz TM-14 oli 14. avaruuslento Mir-avaruusasemalle. Se oli ensimmäinen Venäjän avaruusjärjestön Sojuz-lento. Laukaisu tapahtui Baikonurista 17. maaliskuuta 1992 kello 10:54:30 UTC. Lento kesti 145 päivää. Sen radiokutsu oli Vitjaz (Витязь) eli Ritari.
Saksan liittotasavallasta kotoisin olevasta Klaus-Dietrich Fladesta tuli toinen saksalainen, joka vieraili Mir-asemalla. Flade suoritti 14 koetta avaruusasemalla valmistellen Saksan osallistumista ISS-avaruusasemaan, joka kulki silloin nimellä Avaruusasema Freedom.
Lasku oli ikävä, koska Sojuz-alus jäi ylösalaisin. 
Miehistöt.
Avaruuteen laukaistut
Maahan palanneet
Maali (urheiluväline)

Maali on urheilukentällä esine, johon lajin peliväline yritetään siirtää sääntöjen mukaisesti eli tehdä maali. Maali koostuu usein rautakehikosta ja verkosta, mutta esimerkiksi amerikkalaisessa jalkapallossa maalina toimii eräänlainen maalihaarukka, jonka läpi soikea pallo yritetään potkaista. Useissa joukkuepeleissä vastustajana olevan joukkueen maalintekoa pyrkii estämään maalivahti.
Eri pallopelien maaleja.
Amerikkalainen jalkapallo.
Amerikkalaisen jalkapallon maali on Y-kirjainta muistuttava maalihaarukka, jonka poikkipuu on 3,05 metrin korkeudella ja pystypuiden väli 5,6 metriä.
Jalkapallo.
Jalkapallomaali on 7,32 metriä leveä ja 2,44 metriä korkea.
Jääkiekko.
Jääkiekossa maali on 1,22 metriä korkea, 1,83 metriä leveä ja pituus maaliviivan etureunasta verkon takareunaan 1,12 metriä. Tuon pituuden on kuitenkin oltava vähintään 60 senttimetriä (Suomen jääkiekkoliiton virallinen sääntökirja). Maalin sisäpuoliset tukirakenteet maalipylväitä lukuun ottamatta päällystetään valkoisella pehmusteella. Pohjakehikon sisäpinnan osalta pehmustuksen päät eivät saa ulottua 10 senttimetriä lähemmäksi tolppia ja pehmusteet täytyy kiinnittää siten, etteivät ne estä kiekon menemistä kokonaan maaliviivan ylitse. 
Salibandy.
Salibandymaalin koko on 160 × 115 ja syvyys 65 senttimetriä ja sen täytyy turvallisuussyistä olla irtonainen.
1-kloorietaani

1-kloorietaani, josta käytetään myös nimiä etyylikloridi, kloorietaani ja monokloorietaani. Se on huoneenlämmössä olomuodoltaan väritön kaasu ja sillä on eetterimäinen haju. 1-kloorietaanin rakennekaava on CH3CH2Cl, leimahduspiste –50 °C c.c. ja itsesyttymislämpötila 519 °C.
1-kloorietaania käytetään tetraetyylilyijyn sekä etyyliselluloosan tuotannossa. Ainetta on käytetty myös paikallispuudutuksessa.
Armas Maasalo

Armas Toivo Valdemar Maasalo (vuoteen 1905 Masalin; 28. elokuuta 1885 Rautavaara – 9. syyskuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja urkuri.
Armas Maasalo opiskeli urkujensoittoa Viipurin lukkari- ja urkurikoulussa lukuvuoden 1905–1906. Vuonna 1907 hän ilmoittautui sekä Helsingin Musiikkiopistoon että Helsingin yliopistoon, josta valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1911. Samaan aikaan hän opiskeli musiikkia Helsingin Filharmonisen seuran orkesterikoulussa. Maasalo täydensi opintojaan Ranskaan ja Saksaan vuosina 1919−1925 tekemillään opintomatkoilla.
Maasalo työskenteli muun muassa Helsingin normaalilyseon musiikinopettajana vuosina 1916–1952, Kansallis-Kuoron johtajana vuosina 1915–1949, Helsingin Johanneksenkirkon urkurina 1926–1958, Helsingin kirkkomusiikkiopiston johtajana 1923–1951, Suomen Kirkkokuoroliiton ensimmäisenä johtajana 1931–1960 ja Sibelius-Akatemian kirkkomusiikin osaston johtajana vuosina 1951–1955. Hän oli myös virsikirjakomitean jäsen 1930-luvulla. Maasalo toimitti yhdessä Taneli Kuusiston ja Aleksi Lehtosen kanssa vuonna 1943 käyttöön otetun Suomen evankelisluterilaisen kirkon koraalikirjan, joka korvasi Richard Faltinin vuonna 1871 toimittaman koraalikirjan. Maasalolla oli lukuisia luottamustehtäviä kirkkomusiikin alalla; hän toimi muun muassa Suomen Kanttori-urkuriliiton ja Suomen Kirkkokuoroliiton puheenjohtajana sekä monien laulujuhlien johtajana ja palkintotuomarina. Professorin arvonimi myönnettiin hänelle 1947. 
Armas Maasalon tuotanto sisältää muun muassa kaksi orkesterisarjaa, pianokonserton, urku- ja kuoroteoksia, liturgista ja hengellistä musiikkia. Hän on säveltänyt myös joululauluja sekä lauluja koululaulukirjoja varten. Vuonna 1932 hän julkaisi Helsingin kirkkomusiikkiopiston 50-vuotishistoriikin.
Maasalo on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Säveltäjälle nimetty Maasalonpolku sijaitsee Helsingin Pukinmäessä. Maasalolla oli huvila Nuasjärven rannalla Sotkamossa.
Armas Maasalon poika oli Yleisradion musiikkipäällikkö ja musiikkikirjailija, filosofian maisteri Kai Maasalo (1922–2000).
Suolankukka

Suolankukka (, ) on kiteinen, hiutalemainen, kivennäisaineita sisältävä, tavallista ruokasuolaa hienojakoisempi valmiin ruoan maustamiseen käytettävä merisuola. Sitä ei ole keräämisen jälkeen pesty, eikä se sisällä lisäaineita.
Valmistus.
Hienoimpana suolankukkana pidetään Etelä-Bretagnessa, Ranskassa sijaitsevassa Guérandessa tuotettua "Fleur de sel de Guérandea". Muita tunnettuja tuotantopaikkoja on muun muassa Camarguessa Rhônen alueella, Algarvessa Portugalissa, Kanadan länsirannikolla ja Espanjassa.
Sitä syntyy niin kutsuttujen "œillet"-altaiden pinnalle meren, auringon ja tuulen vaikutuksesta iltapäivisin, jolloin haihtuminen on voimakkainta. Suolankukka koostuu valkoisista kiteistä, jotka muodostuvat altaiden pinnalle. Tuuli kuljettaa pieniä kiteitä, ja ne kerääntyvät ohueksi kerrokseksi altaan nurkkaan, "Fleur de sel de Guérande"n tapauksessa altaan keskelle. Suolankukka kerätään käsin veden pinnalta haravaa muistuttavalla puisella työvälineellä nimeltä "lousse", "Fleur de sel de Guérande"n tapauksessa "las"-työvälineellä. Tarkkuutta vaativa keruu on perinteisesti ollut naisten työtä. Suola kuivataan auringossa; muuta käsittelyä ei tarvita. Hidas, käsityötä vaativa keräystapa selittää osin tuotteen suhteellisen kalliin hinnan.
Koostumus ja käyttö.
Suolankukka on hienojakoisempaa kuin tavallinen ruokasuola. Sitä arvostetaan ulkonäön ja maun lisäksi mikroskooppisen "Dunaliella salina" -levän aiheuttaman orvokkimaisen tuoksun takia. Levän sisältämät karotenoidit antavat suolankukalle toisinaan myös kauniin vaaleanpunertavan sävyn. Suolankukka sisältää muun merisuolan tavoin natriumkloridin lisäksi magnesiumia, kalsiumia, kaliumia ja muita kivennäisaineita.
Pescara

Pescara on kaupunki Keski-Italiassa, Abruzzon alueella. Sen halki virtaa samanniminen joki. Kaupungissa on runsaat 120 000 asukasta. Pescara on Abruzzon asukasluvultaan suurin kaupunki. Se on koko Italialle kuuluvan Adrianmeren rannikon tärkeä talouden, kaupan sekä matkailun keskus. Kaupungille kuuluu yli 20 kilometriä rantaviivaa, ja se on kesäisin merkittävä lomakaupunki. 
Kaupungin lähistöllä on Pescara Circuit, jolla on ajettu F1-kilpailu vuonna 1957.
Prato

Prato on kaupunki Italian Toscanassa. Se on Praton maakunnan pääkaupunki. Kaupungissa on vajaat 200 000 asukasta, ja se on väkiluvultaan Toscanan alueen toiseksi suurin kaupunki. Kaupungin halki virtaa Arnojoen sivujoki Bisenzio.
Prato on perinteinen tekstiiliteollisuuskaupunki, ja keskiajalla se oli villakaupan keskus. 
Prato on Slow Food -liikkeen syntypaikka.
České Budějovice

České Budějovice () on kaupunki Tšekin tasavallassa. Se on Etelä-Böömin läänin pääkaupunki ja suurin kaupunki. Kaupungissa asui vuoden 2020 arvion mukaan 94 463 asukasta. České Budějovice sijaitsee Vltava-joen varrella kohdassa, jossa Malše yhtyy jokeen.
České Budějovicen perusti Ottokar II Přemyslin ritari Hirzo, ja se sai kaupunginoikeudet 1265. Kaupungissa oli sen perustamisesta asti merkittävä saksalaisväestö, joka oli noin vuoteen 1880 enemmistönä. Teollistumisen myötä kaupunkiin muutti paljon tšekkejä ja saksalaiset jäivät vähemmistöksi (15,5 prosenttia vuonna 1930). Toisen maailmansodan jälkeen lähes kaikki saksalaiset karkotettiin Tšekkoslovakiasta.
České Budějovice on kauan tunnettu oluistaan. Merkittävin panimo on Pivovar Budějovický Budvar, joka omistaa oikeudet Budweiser-merkkiin suurimmassa osassa Eurooppaa. Kaupunki on tunnettu myös jääkiekosta: sieltä on tullut tunnettuja pelaajia, muun muassa Vaclav Prospal HC České Budějovice -jääkiekkoseurasta.
České Budějovice on katolisen České Budějovicen hiippakunnan keskus.
České Budějovicessa on mielenkiintoista keskiaikais- ja barokkiarkkitehtuuria kaupungin torin läheisyydessä. Merkittävin rakennus lienee noin vuonna 1300 valmistunut dominikaaniluostari, jossa on goottilainen Kostel Obětování Panny Marie. Kansallissankari Jan Žižkan kotilinna sijaitsee noin kymmenen kilometrin päässä ja Český Krumlov noin 30 kilometrin päässä.
Rautatieinsinööri Franz Anton von Gerstner rakennutti České Budějovicesta Linziin vuosina 1824–1830 hevosvetoisen rautatien, joka oli ensimmäinen merkittävä manner-Euroopassa sijainnut rautatie.
Juri Simonov

Juri Ivanovitš Simonov (, s. 1941 Saratov) on venäläinen kapellimestari. Simonov opiskeli orkesterinjohtoa Leningradin konservatoriossa Nikolai Rabinovitšin johdolla ja toimi Jevgeni Mravinskin assistenttina Leningradin filharmonisessa orkesterissa. Vuonna 1968 hän voitti Santa Cecilia kapellimestarikilpailun Roomassa.
Simonov toimi Moskovan Bolšoi-teatterin ylikapellimestarina vuodesta 1970 vuoteen 1985, minkä jälkeen hänen uransa on ollut yhä kansainvälisempi. Belgian kansallisen orkesterin kapellimestarina hän toimi vuosina 1994–2002. Vuodesta 1998 Simonov on ollut Moskovan filharmonisen orkesterin ylikapellimestari. Viime aikoina hän on myös omistanut aikaansa opetustyölle. Suomessa tunnetuista kapellimestareista esimerkiksi Tibor Bogányi ja Sasha Mäkilä ovat käyneet hänen opissaan.
Nikolai Rabinovitš

Nikolai Semjonovitš Rabinovitš (, 7. lokakuuta 1908 – 26. kesäkuuta 1972) oli venäläinen kapellimestari ja merkittävä pedagogi. Hän opiskeli orkesterinjohtoa Leningradissa Nikolai Malkon johdolla ja teki debyyttinsä vuonna 1931 Leningradin filharmonikkojen kanssa.
Rabinovitš opetti orkesterinjohtoa Leningradin konservatoriossa, jossa hänen oppilainaan olivat esimerkiksi Juri Simonov, Eri Klas, Neeme Järvi ja Mariss Jansons. Häntä voidaan pitää Ilja Musinin ohella yhtenä 1900-luvun merkittävimmistä kapellimestarikouluttajista.
Outova

Outova eli Audova (, tai "Oudva") on kaupunki Pihkovan alueella Venäjällä. Se on Outovan piirin keskus. Kaupunki sijaitsee lähellä Peipsijärveä noin kaksi kilometriä järveen laskevan, pienehkön Gdovkajoen suulta. Kaupungissa oli 4 379 asukasta vuonna 2010 (koko kaupunkikunnassa 6 263 as.).
Kaupungista 14 kilometriä pohjoiseen sijaitsee Smuravjovon sotilaslentokenttä. Kaupungin asemalta kulkee matkustajajuna päivittäin Pietariin.
Historia.
Outova perustettiin 1300-luvulla Pihkovan suojaksi. Vuosina 1431–1434 pihkovalaiset rakensivat sinne linnoituksen, jonka rauniot ovat edelleen jäljellä. Ruotsi ja Puola ovat hyökänneet kaupunkiin monta kertaa, mutta vuodesta 1617 lähtien se on ollut Venäjän hallussa. Outova sai kaupunginoikeudet vuonna 1780. Kaupungilla oli omat postimerkit vuosina 1874–1912. Postimerkkien julkaisu päättyi ensimmäisen maailmansodan seurauksena. Toisessa maailmansodassa kaupunki tuhoutui lähes kokonaan.
Juri Temirkanov

Juri Hatujevitš Temirkanov (, 10. joulukuuta 1938 Naltšik, Neuvostoliitto – 2. marraskuuta 2023 Pietari, Venäjä) oli venäläinen Pietarin Filharmonikkojen ylikapellimestari. Hän oli Valeri Gergijevin edeltäjä Pietarin Mariinski-teatterin johdossa. Koulutuksensa hän sai Leningradin konservatoriossa Ilja Musinin oppilaana.
Elämäkerta.
Nuoruus ja opinnot.
Juri Temirkanov syntyi 1938 Kabardi-Balkarian pääkaupungissa Naltšikissa. Hänen isänsä Hatu Termirkanov oli Kabardi-Balkarian tasavallan kulttuuriministeri, jonka saksalaiset valloittajat teloittivat ampuen 1941. Perheen äiti vei Jurin ja tämän kolme sisarusta turvaan Kaukasukselle.
Temirkanov aloitti yhdeksänvuotiaana musiikinharjoittelun, ja 13-vuotiaana hän pääsi Leningradin konservatorion lahjakkaiden lasten kouluun, missä hän opiskeli viulua ja alttoviulua. Temirkanov suuntautui myöhemmin konservatoriossa kapellimestariopintoihin, ja hän valmistui sieltä 1965.
Ura.
Temirkanov debytoi valmistumisensa jälkeen Pienen oopperateatterin "La traviatassa". Hän voitti 1966 Neuvostoliiton kansallisen kapellimestarikilpailun, ja hänet kutsuttiin sen jälkeen kiertämään Eurooppaa ja Amerikkaa Moskovan kamariorkesterin ja viulisti David Oistrahin kanssa.
Temirkanov johti ensimmäisen kerran 1967 Leningradin filharmonia ja toimi sen jälkeen sen ylikapellimestarin Jevgeni Mravinskin apulaiskapellimestarina. Temirkanov toimi vuodesta 1968 vuoteen 1976 Leningradin sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina. Sen jälkeen hän oli Kirovin oopperan ja baletin musiikillinen johtaja.
Temirkanovista tuli 1988 Mravinskin seuraaja Pietarin filharmonian ylikapellimestarina. Mravinski oli johtanut sitä noin 50 vuoden ajan, ja orkestarista tuli 1992 Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Pietarin filharmoninen orkesteri. Temirkanov työskenteli orkesterin kanssa aina vuoteen 2022 asti.
Temirkanovista tuli 1992 Britannian kuninkaallisen filharmonisen orkesterin ylikapellimestari. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1998, ja vuosina 1998–2008 hän oli Tanskan kansallisen sinfoniaorkesterin vierailevana kapellimestarina.
Temirkanov toimi vuosina 2000–2006 Baltimoren sinfoniaorkesterin musiikillisena johtajana, ja vuosina 2010–2012 Parman Teatro Region musiikillisena johtajana.
Tyyli ja musiikki.
Temirkanov tunnettiin suureellisesta ja värikkäistä esiintymisistään, eikä hän käyttänyt ikinä tahtipuikkoa. Hän uskoi, että pystyi olemaan täsmällisempi ilman sitä.
Temirkanov keskittyi erityisesti venäläisten Pjotr Tšaikovskin, Sergei Rahmaninovin, Sergei Prokofjevin ja Dmitri Šostakovitšin töihin. Hän muun muassa levytti Tšaikovski jokaisen sinfonian sekä tämän tunnetuimman oopperan, "Jevgeni Oneginin".
Hradec Králové

Hradec Králové () on kaupunki Hradec Královén läänissä Tšekissä. Se sijaitsee tasangolla Elben () ja Orlicen yhtymäkohdassa. Vuoden 2020 arvion mukaan Hradec Královéssa asui 92 939 asukasta.
Hradec Králové sai kaupunkioikeudet vuonna 1225. Itävallan ja Preussin välisen sodan ratkaiseva Königgrätzin taistelu käytiin kaupungin lähellä 3. heinäkuuta 1866.
Hradec Králové on yliopistokaupunki. Hradec Královén yliopisto perustettiin 2000 erottamalla kaupungissa sijaitsevat Kaarlen yliopiston lääketieteen (perustettu 1945) ja farmaseuttinen laitos (perustettu 1970) omaksi yliopistokseen. Yliopistossa on noin 4 000 opiskelijaa.
Kaupungin tunnetuin teollisuudenala on pianojen valmistus Petrofin tehtaalla. Kaupungissa on myös elintarvike- ja teknistä teollisuutta.
Revelations

Revelations on rock-yhtye Audioslaven kolmas albumi. Se julkaistiin 5. syyskuuta 2006. Albumi meni ilmestyttään Yhdysvalloissa listan toiselle sijalle samoin kuin myös Suomen virallisen listan sijalle 2.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan toiselle sijalle. Suomessa se debytoi niin ikään virallisen albumilistan toisella sijalla, ja se pysyi listalla yhteensä 8 viikkoa.
Leonid Kortšmar

Leonid Ovšijevitš Kortšmar (s. 9. marraskuuta 1943; ) on venäläinen kapellimestari.
Hän opiskeli Moskovan konservatoriossa Leo Ginsburgin oppilaana ja Leningradin konservatoriossa Ilja Musinin oppilaana. Hän on toiminut Voronežin ja Jekaterinburgin sinfoniaorkestereiden kapellimestarina sekä Saratovin valtionorkesterin ylikapellimestarina. Kortšmar on Pietarin Mariinski-teatterin kapellimestari ja opettaa orkesterinjohtoa Pietarin konservatoriossa. Hänen oppilaistaan Suomessa tunnetaan virolainen Anu Tali ja suomalainen Sasha Mäkilä. Suomessa hän on vieraillut muun muassa Vox Artis -kamariorkesterin johtajana.
Nikolai Malko

Nikolai Andrejevitš Malko (, , 4. toukokuuta 1883 Brajiliv, Podolian kuvernementti, Venäjän keisarikunta (nyk. Vinnytsjan alue, Ukraina) – 23. kesäkuuta 1961 Sydney, Australia) oli ukrainalainen kapellimestari. Hän opiskeli Pietarin konservatoriossa ja opetti siellä myöhemmin mm. Jevgeni Mravinskia ja Ilja Musinia. Malko on kirjoittanut merkittävän oppikirjan orkesterinjohdosta, "The Conductor and his Baton". Vuosina 1930–1937 hän toimi Tanskan radion sinfoniaorkesterin kapellimestarina, minkä kunniaksi orkesteri järjestää joka kolmas vuosi Kööpenhaminassa Nikolai Malko -kapellimestarikilpailun.
Jevgeni Mravinski

Jevgeni Aleksandrovitš Mravinski (; 4. kesäkuuta 1903 Pietari – 19. tammikuuta 1988 Leningrad) oli neuvostoliittolainen kapellimestari. Hän toimi Leningradin filharmonisen orkesterin ylikapellimestarina 50 vuoden ajan, vuodesta 1938 kuolemaansa 1988 asti.
"Gramophone Good Classical CD Guide 2002" valitsi Mravinskin johtaman Tšaikovskin sinfonioiden 4 - 6 levytyksen vuodelta 1960 "100 suuren levytyksen" joukkoon.
Michael Caton-Jones

Michael Caton-Jones (s. 15. lokakuuta 1957 Skotlanti, Iso-Britannia) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja.
Catonin ura ohjaajana alkoi 1980-luvun lopulla televisioelokuvien parissa. Vuonna 1989 hän sai ohjattavaksi ensimmäisen teatterielokuvansa "Skandaali", jonka pääosissa nähtiin John Hurt ja Bridget Fonda. Seuraavana vuonna hän monikansallisen sotaelokuvan "Memphis Belle", jonka taloudellinen menestys jäi heikoksi. Vuonna 1991 valmistunut "Doc Hollywood" oli Caton-Jonesin ensimmäinen reilusti näkyvyyttä julkaisuaikanaan saanut ohjaustyö. Yli 54 miljoonaa dollaria tuottaneen elokuvan pääroolissa nähtiin 1980-luvun lopun ja 1990-luvun alun suosituin uusi nimi, Michael J. Fox.
Vuonna 1993 ensi-iltansa saanut "Tämän pojan elämä" ei ollut taloudellinen menestys, mutta keräsi varsin hyvät arvosanat. Elämäkertaelokuva "Rob Roy" (1995) toi sivuosaa esittäneelle Tim Rothille Oscar-ehdokkuuden, mutta tunnetuista näyttelijöistä huolimatta elokuva pääsi vain niukasti voitolle. 
Uusintafilmaus "Sakaali" käänsi uuden lehden Caton-Jonesin elämässä. Keskinkertainen toimintaelokuva oli taloudellinen menestys päätähtiensä Bruce Willisin ja Richard Geren ansiosta. Lipputulot kohosivat aina 159 miljoonaan dollariin asti. Menestyksen ansiosta hän sai vuonna 2002 ohjattavakseen 60 miljoonan dollaria maksaneen "City by the Sea" -rikoselokuvan, joka floppasi pahasti lipputulojen jäädessä alle puoleen tuotantokustannuksista. 
"Shooting Dogs" julkaistiin vuonna 2005 ilman suurempaa huomiota. Huomiota sai sen sijaan Caton-Jonesin viimeisin ohjaustyö "Basic Instinct 2", joka oli jatkoa vuoden 1992 kassamagneetille. Elokuvan ohjaaja vaihtui useampaan kertaan; David Cronenberg, John McTiernan, ykkösosan ohjannut Paul Verhoeven, Jan de Bont. Lopulta Caton-Jones valittiin ohjaajaksi, ja budjetiksi määrättiin 70 miljoonaa dollaria. Esiosan erinomaisesta menestyksestä huolimatta jatko-osa jäi selkeästi tappiolliseksi.
Andrei Vlasov

Andrei Andrejevitš Vlasov (, , 14. syyskuuta (1. syyskuuta vanhaa lukua) 1900 – 2. elokuuta 1946) oli toisen maailmansodan puna-armeijan kenraaliluutnantti, joka loikkasi saksalaisten puolelle.
Ura.
Vlasov oli varakkaan maanviljelijän poika. Vlasov otettiin puna-armeijan palvelukseen vuonna 1919, ja hänestä tuli ammattiupseeri. Hän liittyi kommunistisen puolueen jäseneksi vuonna 1930.
Vlasov oli tärkeä komentaja Kiovan ja Moskovan puolustuksessa itärintamalla. Heinäkuussa 1942 hän loikkasi saksalaisten puolelle. On epäselvää loikkasiko Vlasov itse oma-aloitteisesti saksalaisten puolelle, vai jäikö hän sotavangiksi.
Vankeudessa Vlasov perusti saksalaisten alaisuudessa Venäjän väliaikaisen hallituksen ja kirjoitti propagandalentolehtisiä, jota pudotettiin puna-armeijan joukoille. Useat sadat tuhannet loikkarit palvelivat Saksan armeijassa nimellisesti Vlasovin alaisina, vaikka eivät koskaan hänen komennossaan. Nämä niin sanotut vapaaehtoisjoukot ("Hilfswilligen") toimivat harvoin todellisissa taistelutehtävissä. He toimivat muun muassa huoltomiehinä, kuljettajina, varikkotyöläisinä ja lähetteinä.
Sodan loppuvaiheessa marraskuussa 1944 Adolf Hitler antoi Vlasovin perustaa Prahassa Venäjän kansojen vapautuskomitean ja Venäjän vapautusarmeijan, jonka yksi divisioona sijoitettiin Oderille. Venäjän vapautusarmeija kääntyi kuitenkin Prahan kansannousua tukahduttamaan lähetettyjä SS-joukkoja vastaan ja esti niitä tuhoamasta kaupunkia.
Vlasov pyrki pakenemaan joukkoineen länteen ja antautui länsiliittoutuneille toukokuussa 1945. Länsiliittoutuneilla ei kuitenkaan ollut kiinnostusta antaa turvapaikkaa natsien kanssa yhteistyötä tehneille. Vlasov ja muut yksikköön kuuluneet sotilaat palautettiin Neuvostoliittoon Operaatio Keelhaulissa.
Vlasov hirtettiin 2. elokuuta 1946 yhdentoista muun vapautusarmeijan johtajan kanssa.
Frank Sinatra’s Welcome Home Party for Elvis Presley

Frank Sinatra’s Welcome Home Party for Elvis Presley, ”Frank Sinatran kotiinpaluujuhlat Elvis Presleylle”, on "Timex"-televisio-ohjelman erikoisjakso vuodelta 1960.
Vuonna 1960 Elvis Presley oli palaamassa vuonna 1958 alkaneelta armeijareissultaan Saksasta. Presleyn manageri Tom Parker oli pitänyt tähtensä nimen niin sanotusti kuumana, minkä vuoksi Presleyn nimi näkyi levymyyntilistojen kärjessä, vaikkei uutta materiaalia levytettykään. 
Presleylle oli luotu valmis suunnitelma armeijasta paluun jälkeen: elokuvia ja kasa uusia levyjä. Tätä ennen kuitenkin televisio halusi hyödyntää musiikkimaailman ja Hollywoodin kuuminta nimeä. Tarjouskilpailun voitti Frank Sinatran isännöimä "Timex"-televisioshow, johon Presley palkattiin kuudeksi minuutiksi ennenkuulumattomaan hintaan 125 000 dollaria. Summa oli suurempi kuin lukuisten elokuvatähtien palkkio, mutta sijoitus oli kannattava, sillä Presleyn näkyminen kanavalla tarkoitti suurta katsojalukua ja rahakasta mainosmyyntiä.
Sinatra oli aikaisemmin herättänyt närää Presleyn ihailijoiden keskuudessa haukkumalla rock &amp; rollin, joka tuli pudottamaan hänet nuorison suosiosta. Myöhemmin Sinatra ja Presley ystävystyivät, ja Sinatran silloinen tyttöystävä nähtiin naispääosassa Presleyn "Café Europa" -elokuvassa ja Sinatran tytär Nancy Sinatra Presleyn elokuvassa "Speedway – vauhtihullut".
"Frank Sinatra’s Welcome Home Party for Elvis Presley" lähetettiin valtakunnallisessa televisiossa 12. toukokuuta 1960 ABC-kanavalla. Lähetys oli ylivoimaisesti katsotuin ja jäi Presleyn viimeiseksi vierailuksi televisioshow’ssa (lukuun ottamatta hänen omia TV-spesiaalejaan).
Show on julkaistu DVD:llä remasteroidulla kuvanlaadulla, mutta sen saatavuus on erittäin vaikeaa pienen painosmäärän vuoksi.
Ústí nad Labem

Ústí nad Labem () on kaupunki Tšekin pohjoisosassa, Ústí nad Labemin läänissä. Sen asukasluku on 95 289 (2009). Kaupunki sijaitsee Elben ja Bílinan yhtymäkohdassa ja on jokisataman lisäksi rautateiden risteysasema.
Ústí on mainittu kauppapaikkana 993. Kuningas Otokar II Přemysl perusti sen 1200-luvulla. Vuonna 1423 keisari Sigismund luovutti sen Meissenin vaaliruhtinas Fredrik I:lle. Vuonna 1426 sitä piirittäneet hussiitit löivät moninkertaisen saksalaisarmeijan ja ryöstivät kaupungin, joka rakennettiin uudelleen vasta kolmen vuoden kuluttua. Se kärsi merkittävästi myös kolmikymmenvuotisessa sodassa ja seitsemän vuoden sodassa.
1800-luvulla kaupunki teollistui. Se oli myös varhaisen ja sudeettisaksalaisten kansallissosialismin kehto. Suurin osa saksalaisista pakeni puna-armeijaa ja kaupunkia pommitettiin raskaasti 17.–19. huhtikuuta 1945, jolloin 500 sai surmansa. Monet asukkaat palasivat sodan jälkeen, jolloin kaupungissa järjestettiin verilöyly saksalaisia siviilejä vastaan ja 1946–1948 yli 53 000 karkotettiin alueelta.
1970–1980-luvuilla kaupunkia rakennettiin uudelleen tuttuun itäeurooppalaiseen tyyliin betonielementtikerrostaloilla, jotka tšekiksi tunnetaan nimellä "panelák". Itäblokin hajoamisen jälkeen kaupungin raskas teollisuus ajautui vaikeuksiin ja ajettiin alas.
Elben eteläistä rantaa hallitsee 1318 rakennettu Střekovin linna, joka on osittain raunioina. Vain kuuden kilometrin päässä ovat Blanskon linnan rauniot. Uusgoottilaista tudorilaista tyyliä edustaa vuosina 1856–1863 rakennettu Nosticzin suvun Trmicen kartano, myöhäistä empireä 1842–1845 rakennettu Velké Březno kartano ja renessanssityyliä Krásné Březnon kartano.
Mariss Jansons

Mariss Jansons (14. tammikuuta 1943 Riika – 30. marraskuuta 2019 Pietari) oli latvialainen kapellimestari. Hänen isänsä Arvīds Jansons oli tunnettu latvialainen kapellimestari ja Leningradin sinfoniaorkesterin johtaja. Mariss Jansons opiskeli orkesterinjohtoa ensin Leningradin konservatoriossa Nikolai Rabinovitšin johdolla ja myöhemmin Wienissä Hans Swarowskyn ja Salzburgissa Herbert von Karajanin johdolla. 
Jansons toimi Oslon filharmonisen orkesterin musiikillisena johtajana vuosina 1979–2000, Pittsburghin sinfoniaorkesterin kapellimestarina 1997–2004, Concertgebouw-orkesterin 2004–2015 ylikapellimestarina ja Baijerin radion sinfoniaorkesterin ylikapellimesterina vuodesta 2003 kuolemaansa saakka. Hän johti myös Wienin Filharmonikkojen uuden vuoden konsertin kolmesti vuosina 2006, 2012 ja 2016. Mariss Jansons opetti Pietarin konservatoriossa orkesterinjohtamista isänsä rinnalla vuodesta 1970 alkaen, ja professoriksi hänet nimitettiin vuonna 1992. Suomalainen kapellimestari Alf Nybo opiskeli Mariss ja Arvīds Jansonsin johdolla 1979–1980.
Bazovyi element

Bazovyi element (, ) on investointirahasto, jota kontrolloi miljardööri Oleg Deripaska. Yhtiö muodostui Siperian alumiiniryhmästä, mutta nimettiin uudelleen 2001. Rahasto toimii kaivos-, metalli- ja energia-alalla (En+ Group), koneenrakennuksessa, rakennusteollisuudessa, kiinteistönjalostuksessa, rahoituspalveluissa sekä metsäsektorilla.
Metsäsektori.
Paperiteollisuudessa hallinnoivana yrityksenä toimii OOO LPK Kontinental Menedžment, joka on yhteinen OOO Kontinentalinvestin kanssa. Toimialaa johtaa Andrei Nikolajevitš Vološin.
Tuutori

Tuutori tai tutori () tarkoittaa opiskelijaa tai opettajaa, jonka tehtävänä on ohjata ja opastaa nuorempia opiskelijoita. Kouluissa tutori toimii ohjaajana, esimerkkinä ja tietopankkina varsinkin uusille opiskelijoille tai oppilaille. Useissa kouluissa tutoritoimintaa on kehitetty hyvin pitkälle, ja heidät koulutetaan tehtävään huolellisesti.
Pikku Nemo Höyhensaarilla

Pikku Nemo Höyhensaarilla () on yhdysvaltalaisen Winsor McCayn luoma uraauurtava sarjakuva, joka ilmestyi ensin "The New York Herald" -sanomalehdessä 15. lokakuuta 1905 – 23. huhtikuuta 1911 ja sitten New York American -sanomalehdessä 30. huhtikuuta 1911 – 1913. Sarjan nimi muuttui sanomalehden vaihtuessa muotoon "In the Land of Wonderful Dreams". Tämän jälkeen sarja heräsi vielä hetkeksi eloon vuosiksi 1924–1927.
Pikku Nemot ovat pikkupojan unifantasiaa, mutta niiden sävy on usein uhkaava, surrealistinen ja jopa pelottava. Viimeisessä ruudussa Nemo (jonka nimi tarkoittaa latinaksi ”ei kukaan”) putoaa aina sängystään lattialle ja herää unestaan. Unissa hän joutuu yleensä pahaan ahdinkoon, kuten jää jättimäisten sienten alle tai muuttuu apinaksi. Höyhensaarille hänet kutsuu kuningas Morfeus ja Nemon ”leikkitoverina” on kuninkaan tytär, jota kutsutaan vain prinsessaksi. Yksi Nemon kuuluisimmista uninäyistä on kävelevä sänky.
Suomeksi Nemon seikkailuja on julkaistu kaksi kirjaa: I osa: 1905–1907 ja II osa: 1907–1908 (Otava 1991). Kattava kokoelma Nemon seikkailuja on julkaistu yhtenä niteenä englanniksi ("Little Nemo 1905–1914", ) sarjakuvan tultua vapaaksi yleiseen käyttöön asetetuksi teokseksi, kun McCayn kuolemasta oli kulunut 70 vuotta.
"Pikku Nemo Höyhensaarilla" on graafisesti taidokas. Sen piirrostyyli on jugend-henkistä ja koristeellista. Suomalaisista sarjakuvapiirtäjistä Hjalmar Löfving sai tuoreeltaan vaikutteita McCayltä.
Norah Jones

Norah Jones (s. 30. maaliskuuta 1979 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hänen musiikkinsa on jazz-vaikutteista, ja siinä on myös countrya ja bluesia. Jones on voittanut urallaan yhdeksän Grammy-palkintoa.
Ura ja elämä.
Norah Jones syntyi New Yorkissa 30. maaliskuuta 1979. Hänen alkuperäinen nimensä oli Geetali Norah Jones Shankar. Jonesin isä on tunnettu intialainen muusikko Ravi Shankar, jonka kanssa Jonesin äidillä oli lyhyt suhde. Jones kasvoi äitinsä hoivissa Grapevinessa Texasissa ja tutustui isäänsä paremmin vasta 18-vuotiaana.
Jazziin Jones tutustui taidesuuntautuneessa high schoolissa. Hän opiskeli jazzpianoa kaksi vuotta Pohjois-Texasin yliopistossa. Jones muutti kesäksi 1999 New Yorkin Greenwich Villageen ja päätti kesän jälkeen jäädä kaupunkiin. Hän alkoi kirjoittaa omia lauluja ja esiintyä laulajana. Hänen yhtyeensä äänitti syksyllä 2000 demoja Blue Note Recordsille, ja Jones teki levytyssopimuksen vuoden 2001 alussa. Vuoden 2001 aikana Jones esiintyi paljon Charlie Hunterin yhtyeen kanssa ja kirjoitti samalla lauluja esikoisalbumilleen.
Jonesin jazz-vaikutteinen esikoisalbumi "Come Away with Me" julkaistiin vuoden 2002 alussa. Se myi 18 miljoonaa kappaletta ja toi Jonesille viisi Grammy-palkintoa. Toisella albumillaan "Feels Like Home" (2004) Jones yhdisteli 1970-lukulaista laulaja-lauluntekijämusiikkia bluesiin, countryyn ja omaan pehmeään pianojazziinsa. Vuodesta 2003 vuoteen 2006 Jones esiintyi myös Little Willies -nimisessä yhtyeessä. 
Jonesin seuraava sooloalbumi "Not Too Late" julkaistiin vuonna 2007. Sitä seurasivat "The Fall" (2009) ja "...Featuring Norah Jones" (2010), jolla on vierailevia esiintyjiä. "Little Broken Hearts" ilmestyi vuonna 2012. Albumin "Foreverly" (2013) Jones teki yhdessä Green Day-yhtyeen laulajan Billie Joe Armstrongin kanssa.
Jonesin, Sasha Dobsonin ja Catherine Popperin muodostama country-trio Puss N Boots julkaisi albumin "No Fools, No Fun" vuonna 2014. 
Vuonna 2015 Jones vieraili The Rolling Stones -yhtyeen kitaristin Keith Richardsin sooloalbumilla "Crosseyed Heart" ja lauloi Richardsin kanssa dueton kappaleessa ”Illusion”.Jonesin ensimmäinen filmirooli oli Wong Kar-wain ohjaamassa elokuvassa "My Blueberry Nights", joka sai ensi-iltansa vuonna 2007.
Yksityiselämä.
Jonesilla on kaksi lasta, jotka ovat syntyneet vuosina 2014 ja 2016. Hän on pitänyt lastensa isän pois julkisuudesta.
Catamenia

Catamenia on suomalainen metallimusiikin yhtye, joka on perustettu vuonna 1995. Yhtyeen alkuvaiheen tyylilajia on sanottu melodiseksi black metaliksi, ja myöhempi tyylilaji on melodista death metalia.
Historia.
Yhtyeen perustivat kitaristi Riku Hopeakoski ja laulaja Mika Tönning vuonna 1995. Varhaisimpina aikona yhtyeen tyylinä oli black metal -vaikutteinen ja folk-vivahteinen eeppinen ja primitiivinen sekä myös melodinen death metal. Samana vuonna yhtye nauhoitti ensimmäisen demonsa. Seuraava demo "Winds" toi yhtyeelle levytyssopimuksen Massacre Recordsin kanssa vuonna 1997. Debyyttialbumi "Halls of Frozen North" nauhoitettiin Saksassa ja julkaistiin vuonna 1998. Yhtyeen kokoonpano on muuttunut lähes joka levyllä. Catamenian pääasiallinen säveltäjä ja johtohahmo on kitaristi Riku Hopeakoski. Yhtye on julkaissut yhdeksän albumia. "Cavalcaden" nauhoittaminen aloitettiin 2009 syksyllä, ja se julkaistiin 25. helmikuuta 2010.
Ari Nissilä, Toni Kansanoja, Mikko Nevanlahti ja Kari Vähäkuopus erosivat syyskuussa 2010 yhtyeestä. Bassoa soittaa Mikko Hepo-oja, rumpuja Tony Qvick ja toiseksi kitaristiksi tuli Sauli Jauhiainen. Hieman myöhemmin bändi kiinnitti Juha-Matti Perttusen laulajaksi. Keväällä 2011 yhtyeen kosketinsoittajaksi tuli Decrowned ja Silent Threnody -yhtyeissä soittava Jussi Sauvola.
Jäsenet.
Yhtyeen jäsenet:
Jean Sibelius -kapellimestarikilpailu

Kansainvälinen Jean Sibelius -kapellimestarikilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1995 Sibeliuksen satakolmekymmentävuotisjuhlavuoden kunniaksi ja Sibelius-Seura järjestää sen viiden vuoden välein Helsingissä. Kilpailu on avoin kaikkien kansallisuuksien kapellimestareille, jotka kilpailuvuonna täyttävät korkeintaan 35 vuotta. Vuodeksi 2010 suunniteltua kilpailua ei pidetty. Kilpailu tuo voittajille maineen ja rahapalkinnon lisäksi konsertointimahdollisuuksia.
Kilpailua edeltää videonauhakarsinta, johon esimerkiksi vuonna 2005 tuli 198 hakemusta. Itse kilpailut ovat nelivaiheiset ja niihin kutsutaan noin 20 osanottajaa. Tuomariston puheenjohtajana kaikissa kilpailuissa on toiminut Esa-Pekka Salonen.
Toistaiseksi viimeisessä, 11.–15. syyskuuta 2005 Helsingin Finlandia-talossa järjestetyssä kilpailussa nostatti kohua tuomariston päätös jättää varsinaiset palkinnot kokonaan jakamatta. Sytykkeenä oli Helsingin Sanomissa kilpailujen aikana julkaistu säveltäjä Jouni Kaipaisen mielipidekirjoitus, jossa hän kyseenalaisti ylipäätään musiikkikilpailujen ja erityisesti Sibelius-kapellimestarikilpailun merkityksen ja piti niitä "nurinkurisena" ilmiönä. Ratkaisua pidettiin yleisesti loukkauksena paitsi osallistujia, myös kilpailulle kaiken tukensa antaneita Radion sinfoniaorkesteria ja Helsingin kaupunginorkesteria kohtaan. Hannu-Ilari Lampilan mukaan kilpailusta jäi huijauksen jälkimaku, ja Esa-Pekka Salosen katsottiin saaneen tapauksen vuoksi imagoonsa kolhun. Jan Söderblom pääsi finaaliin ensimmäisenä suomalaisena kilpailun historiassa.
Vuoden 2005 Kansainvälisen Sibelius-kapellimestarikilpailun tulokset.
I palkinto 15 000 €, ei jaettu
II palkinto 12 000 €, ei jaettu
III palkinto 10 000 €, ei jaettu
Muut palkinnot.
Kannustuspalkinto 7 500 € Andreas Tselikas, Kreikka
Finaaliin osallistumispalkinto 1 500 € Jan Söderblom, Suomi
Finaaliin osallistumispalkinto 1 500 € Shuntaro Sato, Japani
Yleisradion erikoispalkinto Uljas Pulkkiksen tilausteoksen Trial parhaalle esittäjälle 1 000 € Jani Telaranta, Suomi
Vuoden 2000 Kansainvälisen Sibelius-kapellimestarikilpailun tulokset.
I palkinto 15 000 dollaria Olari Elts, Viro
II palkinto 12 000 dollaria Yasuo Shinozaki, Japani
III palkinto 10 000 dollaria Stefan Solyom, Ruotsi
Vuoden 1995 Kansainvälisen Sibelius-kapellimestarikilpailun tulokset.
I palkinto 15 000 dollaria, ei jaettu
II palkinto 12 000 dollaria Hirofumi Kurita, Japani
III palkinto (ex aequo) 7 500 dollaria Jurjen Hempel, Alankomaat, 7 500 dollaria Dorian Wilson, Yhdysvallat
Erikoispalkinto lupaavalle lahjakkuudelle 10 000 dollaria Michael Christie, Yhdysvallat
Alone in the Dark

Alone in the Dark on ranskalaisen Infogramesin kehittämä kauhupelisarja, jonka ensimmäinen osa julkaistiin vuonna . Peli yhdisteli 3D-animoituja hahmoja perinteisiin bittikarttataustoihin. "Alone in the Darkin" juonessa on vaikutteita muun muassa H. P. Lovecraftin luomasta Cthulhu-mytologiasta.
THQ Nordic osti pelisarjan oikeudet vuonna 2018.
Elokuvat.
Vuonna 2005 ilmestyi Uwe Bollin ohjaama, pelisarjaan pohjautuva "Alone in the Dark" -elokuva, jolla oli juonellisesti hyvin vähän yhteistä pelisarjan kanssa. Vuonna 2008 ilmestyi elokuvan jatko-osa, "Alone in the Dark 2".
Armored Core

Armored Core on From Softwaren kehittämä taistelupelisarja, jossa ohjataan Mecha-robotteja. 
Sarjan pelejä on julkaistu PlayStationille, PlayStation 2:lle, PlayStation 3:lle, PlayStation Portablelle, Xbox 360:lle ja matkapuhelimille.
Pelaaminen.
Sarjan peleissä robottien muokkaaminen ja rakentaminen on merkittävässä roolissa itse ohjaamisen ohella.
Sarjan pelit.
Mobiilipelit.
Älypuhelimille tehtyjä mobiilipelejä ei ole julkaistu Japanin ulkopuolella.
Saraland

Saraland on kaupunki Yhdysvaltain Alabamassa ja Mobilen piirikunnan kolmanneksi suurin kaupunki. 
Saralandin pinta-ala on United States Census Bureaun mukaan 57,0 km², josta vettä on 0,3 km² eli 0,50 %. Vuoden väestönlaskennan aikaan kaupungissa oli 12 288 asukasta, 4 810 taloutta ja 3 602 perhettä. Asukastiheys oli 216,5/km². 88,50 % väestöstä on valkoisia, 8,97 % afroamerikkalaisia, 0,56 % intiaaneja, 0,46 % aasialaisia, 0,01 % Tyynenmeren saarelaisia, 0,37 % muista roduista ja 1,13 % kahdesta tai useammasta rodusta. 1,17 % asukkaista oli espanjalais- tai latinalaisamerikkalaisperäisiä. 
Saraland sai nykyisen nimensä C.J. DeWittiltä. Paikka rekisteröitiin kaupungiksi virallisesti vuonna 1957, jolloin asukasluku oli 125. Vuonna 1960 vastaava luku oli 4 595 ja vuonna 1980 9 844. Kaupungin nykyinen pormestari on Ken Williams.
E. T. the Extra-Terrestrial (Atari 2600)

E. T. the Extra-Terrestrial on vuonna julkaistu samannimiseen elokuvaan perustuva peli. Se julkaistiin Atari 2600 -konsolille. Peliä pidetään yhtenä kaikkien aikojen huonoimmista videopeleistä sekä yhtenä pääsyyllisenä Atarin nousevien videopelimarkkinoiden yllättävään romahtamiseen vuonna 1983. Syynä oli se, että markkinat oli kyllästetty heikkolaatuisilla ja nopeasti tuotetuilla peleillä. Pelin kehittäneelle Howard Scott Warshawille annettiin vain viisi viikkoa aikaa pelin kehittämiseen.
Pitkään uskottiin, että vuoden 1983 videopelilaman myötä miljoonia myymättömiä E. T. -pelimoduuleja olisi haudattu Alamogordoon, New Mexicoon. Vuonna 2014 Microsoft ja Fuel entertainment löysivät suuren määrän maan alle haudattuja pelejä Alamogordosta. Paikalle on tiettävästi haudattu E. T.- ja muita pelejä yli kappaletta.
Tauno Karvonen

Tauno Ilmari Karvonen (8. heinäkuuta 1939 Varkaus – 27. huhtikuuta 1998 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Sulo Viléninä televisiosarjassa "Tankki täyteen". Karvonen kuului Tampereen työväen teatterin näyttelijäkuntaan, josta hän siirtyi eläkkeelle vuonna 1994. Hänen viimeiseksi työkseen jäi herra Aignerin rooli Felix Mittererin Siperia-näytelmässä.
Ennen TTT:iin tuloaan Karvonen työskenteli näyttelijänä Riihimäen teatterissa vuosina 1960–1963, ohjaajana ja lavastajana Imatran teatterissa vuosina 1963–1967 ja näyttelijänä Mikkelin teatterissa vuosina 1967–1969. Hän näytteli myös Pyynikin kesäteatterissa. Lisäksi hän esiintyi 1980-luvun alkupuolella Tenho Saurénin huumorikaseteilla.
Tauno Karvosen poika Marko työskentelee lavastajana.
Jevgeni Svetlanov

Jevgeni Fjodorovitš Svetlanov (, 6. syyskuuta 1928 – 3. toukokuuta 2002 Moskova) oli venäläinen kapellimestari ja säveltäjä. Hän opiskeli Moskovan konservatoriossa pianonsoittoa Heinrich Neuhausin ja orkesterinjohtoa Aleksandr Gaukin oppilaana. 
Vuodesta 1955 Svetlanov oli kapellimestarina Bolšoi-teatterissa. Hänestä tuli teatterin ylikapellimestari 1962 ja Neuvostoliiton valtion akateemisen sinfoniaorkesterin, nykyisen Venäjän valtion akateemisen J. F. Svetlanoville nimetyn sinfoniaorkesterin ylikapellimestari 1965. Hän oli Lontoon sinfoniaorkesterin vierailevana ylikapellimestarina 1979. Svetlanov erotettiin valtion sinfoniaorkesterin johdosta 2000.
Svetlanov sävelsi myös itse. Hänen tuotantonsa käsittää muun muassa jousikvarteton (1948), sinfonian (1956), "Venäläisiä muunnelmia" harpulle ja orkesterille (1975) sekä pianokonserton (1976).
Pietarin filharmoninen orkesteri

Pietarin filharmoninen orkesteri on Venäjän vanhin sinfoniaorkesteri. Sen taustayhdistys perustettiin 1802.
Yhdistys järjesti Beethovenin Missa Solemnis kantaesityksen 1824. Neuvostoliiton aikana orkesteri tunnettiin nimellä Leningradin filharmoninen orkesteri, ja sen johtajana toimi 50 vuoden ajan 1938–1988 Jevgeni Mravinski. Ensimmäisen ulkomaanmatkansa orkesteri teki vuonna 1946 Suomeen. 
Vuodesta 1988 ylikapellimestarina on toiminut Juri Temirkanov. Orkesterin muita tunnettuja kapellimestareita ovat olleet Serge Koussevitzky ja Nikolai Malko.
Pietarin filharmoninen orkesteri on tehnyt yhteistyötä Kymi Sinfoniettan kanssa vuodesta 2012 lähtien.