tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kubanin kansantasavalta

Kubanin kansantasavalta (, ) oli bolševikkivastainen valtio Venäjän sisällissodan aikana. Kubanin kansantasavalta käsitti Kubanin alueen.
Kubanin kansantasavalta julistautui itsenäiseksi 16. helmikuuta 1918. Kuban oli Ukrainan kansantasavallan liittolainen kunnes neuvostojoukot miehittivät sen. Kubanin kansantasavalta murskattiin 7. marraskuuta 1919, jolloin se oli ollut olemassa 21 kuukautta.
Historia.
Helmikuun vallankumouksen seurauksena Venäjän väliaikainen hallitus päätti jatkaa taistelua epäsuositussa Ensimmäisessä maailmansodassa. Päätöksen tuloksena Venäjän armeija alkoi hajota. Kubanin kasakat lähtivät rintamalta ja palasivat kotimaahansa suojelemaan sitä Turkin hyökkäykseltä. 
Venäjän keisarikunnan aikana Kubanin kasakoiden aluetta johti Tsaarin nimittämä Ataman. Maaliskuussa 1917 Kubanin Rada julisti itsensä ainoaksi johtoelimeksi. Kubanin Rada ilmoitti aikovansa perustaa sotilashallituksen, joka ottaisi Kubanin haltuunsa ja 17. kesäkuuta Kubanin kansantasavalta julistautui itsenäiseksi.
6. marraskuuta 1919 Anton Denikin määräsi Radan toiminnan lopetettavaksi ja pidätti atamaani Alexander Filimonovin avustuksella kymmenen sen jäsentä. Pariisin rauhankonferenssin valtuuskunnan jäsen hirtettiin julkisesti syytettynä maanpetoksesta. Suurin osa kasakoista liittyi Etelä-Venäjän asevoimiin. Joulukuussa 1919 Denikin lyötiin ja oli selvää että Bolševikit valtaisivat Kubanin. Rada onnistuttiin kokoamaan uudelleen, mutta vuonna 1920 Puna-Armeija valtasi suurimman osa Kubanista ja Rada sekä valkoinen armeija häädettiin.
Lähteet.
1. Minahan, James (2000). One Europe, Many Nations: A Historical Dictionary of European National. Greenwood Press. .
2. https://archive.is/20130706154947/http://kuban.in.ua/index.php/%D0%93%D0%B0%D1%80%D1%8F%D1%87%D1%96-%D0%BD%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D0%BD%D0%B8/2013-04-07-22-54-26.html
3.As stated by Khoyski, Official Azerbaijan Archives, folio.895, list.1, w. 288, pp.28-49
4.Kubijovyč, Volodymyr (1963). Ukraine: A Concise Encyclopedia. Toronto: University of Toronto Press. pp. 790–793.
5.http://www.vesna.org.ua/txt/donvisn/t1/14.html
6.http://www.haidamaka.org.ua/0005.html
Luokkajuhla (vuoden 2002 elokuva)

Luokkajuhla on Ilari Nummen ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 2002. Eräs lukioluokka on sopinut tapaavansa tasan kymmenen vuotta lakkiaisista, ja niin myös käy. Luokkakokous alkaa.
Juoni.
On lämmin kevätilta. Muuan lukioluokka kokoontuu hotelliin kymmenen vuotta valmistumisensa jälkeen. He kirjoittivat ylioppilaiksi 1990-luvun lamavuosina ja nyt he ovat kolmenkympin hujakoilla. Paikalle pääsee kymmenkunta luokkalaista. Entiset luokkatoverit kertovat toisilleen selviytymisestään työelämässä, opinnoissa ja parisuhteissa. Juhla alkaa asiallisissa merkeissä ja etenee hilpeän nousuhumalaisen bailaamisen kautta laskuhumalaiseen toistensa sättimiseen, itsesääliin ja paljastuksiin, joita ei alkuillasta kerrottu.
Kuusi laudaturia kirjoittaneen Tanelin ratkaisu jättää yliopisto-opinnot väliin kummastuttaa luokkalaisia. Liina puolestaan on matkaillut Intiassa, missä hän on kohdannut absoluuttista köyhyyttä. Hän tiedostaa. Pelkonen tuo mukanaan uuden naisensa Marikan. Jenni tyrmistyy, sillä hän ja Pelkonen ovat hiljattain eronneet. Rikastunut Kai selvittelee bisneksiään puhelimitse kaiken aikaa, kunnes tajuaa sulkea kännykän, joka on vuosituhannen vaihteen huipputeknologiaa edustava Nokian kommunikaattori. Naiset puhuvat keskenään miehistä ja lapsihaaveistaan.
Taustaa.
"Luokkajuhla" kirjoitettiin alun perin Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksella keväällä 2001 järjestetylle elokuvanäyttelemisen kurssille, jonka ohjaajana toimi Ilari Nummi. Samainen NÄTY:n kurssi on lähes sellaisenaan myös Nummen ohjaaman televisioelokuvan roolituksessa.
Musiikki.
"Luokkajuhlassa" on diegeettisenä musiikkina useita 1960–1990-lukujen suosikkikappaleita, kuten Duran Duranin "Hungry Like the Wolf", Tom Jonesin "Green, Green Grass of Home" ja Kirkan "Hetki lyö". Elokuvassa on stereoääni.
Julkaisut.
"Luokkajuhla" sai ensi-iltansa jouluaatonaattona 2002. Yleisradio julkaisi sen maksuttomassa Areena-palvelussaan helmikuussa 2018, jossa se on katsottavissa vuoden ajan. Elokuun 2018 loppuun mennessä katselukertoja oli noin 43 000.
Herbignac

Herbignac on kunta läntisessä Ranskassa Loire-Atlantiquen departementissa Pays de la Loiren alueella.
Kaupunki sijaitsee strategisesti tärkeällä paikalla Guéranden niemimaalla. Sieltä on aikoinaan hallittu Guéranden suolakauppaa. Tästä ajasta muistona on keskiaikainen linna Château de Ranrouët. Herbignac oli Bretagnen tärkein keramiikan valmistuspaikka roomalaisten hallintakauden jälkeen. Keramiikan valmistus kuitenkin päättyi vuonna 1945. Kaupungissa järjestetään yhä keramiikkanäyttelyitä, joissa esitellään siellä valmistettuja keramiikkatöitä.
Mika Silvennoinen

Mika Silvennoinen on suomalainen näyttelijä. Hänet on kiinnitetty Kajaanin kaupunginteatteriin. Tampereen teatterilavoilta uransa aloittaneella Silvennoisella on ollut paitsi useita vakavia draamatehtäviä myös musikaalirooleja ja komediallisia rooleja. Silvennoinen on näytellyt niin ikään lastennäytelmissä. Uransa alkuvuosina hän näytteli myös muutamissa televisiotuotannoissa.
Ura.
Silvennoinen opiskeli näyttelijäksi Tampereen yliopiston teatterityön vuosikurssilla 1997–2001. Ammattiuransa alussa hän näytteli muun muassa Teatteri Telakassa ja Nälkäteatterissa. 2000-vuosikymmenen puolivälissä hänet kiinnitettiin Kajaanin kaupunginteatteriin.
Silvennoisen uran varhaisvaiheen roolitehtäviin lukeutuu Jeesus Teatteri Telakan näytelmässä "Telakan Kristus", joka on Juha Hurmeen "Saunatrilogian" toinen osa. Trilogian kolmannessa osassa Silvennoinen näytteli Reiskan roolin.
Kajaanin kaupunginteatterissa Silvennoinen on näytellyt muun muassa Juhani Ahon tekstiin perustuvassa teoksessa "Juha". Hän tulkitsi näytelmän toisen keskeisen miesosan eli vienankarjalaisen Shemeikan. Vuonna 2016 Silvennoinen näytteli Riitaojan roolin Juha Luukkosen ohjaamassa näytelmässä "Tuntematon sotilas".
Jussi Sorjanen ohjasi Fjodor Dostojevskin tekstiin pohjautuvan näytelmän "Karamazovin veljekset" Sissilinnaan kevätkaudella 2018. Silvennoisella oli teoksessa isä Karamazovin rooli.
Raskaan sarjan draamatehtävien ohella Silvennoinen on näytellyt hupinäytelmissä ja lastennäytelmissä, kuten "Joulu III" ja "Koirien Kalevala". Syyskaudella 2018 Silvennoisella on roolitehtävä Nikolai Gogolin satiirinäytelmään "Reviisori" perustuvassa komediassa "Tarkastaja tulee!".
Puhe- ja musiikkiteatterin lisäksi Silvennoisella on ollut sivurooleja muutamissa Yleisradion tuottamissa televisiosarjoissa. Vuonna 2002 hänellä oli päärooli Ilari Nummen ohjaamassa televisioelokuvassa "Luokkajuhla".
La Chapelle-des-Marais

La Chapelle-des-Marais on kunta läntisessä Ranskassa Loire-Atlantiquen departementissa Pays de la Loiren alueella.
Kunta on tunnettu siellä valmistetuista Panier de Mayun -koreista. Nämä kastanjasta valmistetut korit ovat olleet perinteisesti Guéranden suolatyöntekijöiden käytössä. Mayun-korit ovat osa Ranskan kulttuuriperintöä.
Red Bull Air Race World Championship -kausi 2014

Red Bull Air Race World Championship -kausi 2014 oli Red Bull Air Race World Championship -sarjan yhdeksäs kausi ja ensimmäinen vuosina 2011–2013 pidetyn kilpailutauon jälkeen. Kauden kahdeksasta kilpailusta ensimmäinen järjestettiin Abu Dhabissa 28. helmikuuta – 1. maaliskuuta ja viimeinen Itävallan Spielbergissä 25.–26. lokakuuta.
Ensimmäistä kertaa sarjan historiassa mukana oli nuorille lentäjille Challenger Class -luokka, joka järjestettiin rinnakkain varsinaisen mestaruussarjan kanssa. Master Class -luokan mestaruuden voitti brittiläinen Nigel Lamb ja Challenger Classin tšekkiläinen Petr Kopfstein.
Lentäjät ja lentokoneet.
Challenger Class.
Challenger Classissa kaikilla lentäjillä oli käytössään Extra 330LX.
Kilpailukalenteri.
Kausi alkoi Abu Dhabin osakilpailulla 28. helmikuuta – 1. maaliskuuta. Sitä seurasivat kilpailut Rovinjissa, Putrajayassa, Gdyniassa, Ascotissa, Dallasissa ja Las Vegasissa. Kauden päätti Spielbergin osakilpailu, joka korvasi alun perin Kiinaan kaavaillun kilpailun.
Tulokset.
Master Class.
Pisteet kahdeksalle parhaalle 12–9–7–5–4–3–2–1.
Challenger Class.
Pisteet viidelle parhaalle 10–8–6–4–2. Jokainen lentäjä osallistui vähintään kolmeen ensimmäisistä seitsemästä osakilpailusta. Näistä seitsemästä kilpailuista kolme parasta tulosta laskettiin mukaan kokonaispisteisiin, ja seitsemän kilpailun jälkeen kuusi parasta lentäjää pääsi mukaan kahdeksanteen kilpailuun, joka ratkaisi kärkikuusikon lopulliset sijoitukset.
Finaali.
Kärkikuusikon sijoitukset kauden päättäneessä Spielbergin kilpailussa, joka määritti myös lopulliset sijoitukset sarjassa.
BK Opava

Basketbalový klub Opava on tšekkiläinen koripalloseura Opavasta. Se pelaa kotiottelunsa Hala Opavassa.
Seura perustettiin vuonna 1945. Se on voittanut Tšekin mestaruuden vuosina 1997, 1998, 2002 ja 2003 sekä Tšekin cup-mestaruuden vuosina 1997, 1998, 1999, 2001 ja 2003. Kaudella 2018–2019 Opava osallistuu Mestarien liigaan.
BK Pardubice

Basketbalový klub Pardubice on tšekkiläinen koripalloseura Pardubicesta. Se pelaa kotiottelunsa Sportovní hala Dašickássa.
Seura perustettiin vuonna 1956. Se on voittanut Tšekin cup-mestaruuden vuosina 1994 ja 2016. Vuonna 1984 Pardubice voitti Tšekkoslovakian mestaruuden. Kaudella 2018–2019 seura osallistuu Mestarien liigaan.
Valdeón (juusto)

Valdeón on espanjalainen pääasiassa lehmänmaidosta valmistettava sinihomejuusto.
Valdeón-juusto on peräisin nimensä mukaisesti Posada de Valdeónin alueelta Espanjan pohjoisosassa sijaitsevalta Picos de Europa-vuorilta. Vuoristo tunnetaan myös monista muista juustoistaan. Juustolla on Euroopan unionin suojattu alkuperänimitys.
Valdeón-juuston pääraaka-aine on lehmänmaito, mutta juuston valmistukseen käytetään noin 5 % vuohenmaitoa ja tiettyinä vuodenaikoina pieni määrä lampaanmaitoa. Vuohenmaito tekee juustosta hieman hapanta. Juuston valmistukseen käytettävä maito voi olla pastöroitua tai raakamaitoa. Lehmänmaito saadaan parda-rotuisesta karjasta ja vuohenmaito florida-rotuisista vuohista. Valmistuksen aikana juusto kuivasuolataan vuorisuolalla ja juusto kypsyy paikallisissa luolissa kahdesta neljään kuukautta. Juusto kääritään tavallisesti folioon tai perinteisemmän menetelmän mukaan joskus vaahteranlehtiin. Lehtien paikallinen nimi on "plageru" ja niiden tarkoitus on antaa kuoren hengittää kypsymisen aikana. Lisämakua niistä ei kuitenkaan varsinaisesti tule.
Valmiin juuston siniset tai vihertävät suonet aiheuttaa "Penicillium roqueforti" -lajin home. Juuston muu sisältö on norsunluunvalkoista ja sen rakenne on voin kaltainen. Juuston makua on kuvailtu miedosti mausteiseksi ja suolaiseksi. Juustoa voidaan tarjoilla sellaisenaan, tai sitä voidaan käyttää muussa ruuanlaitossa. Juuston kanssa voidaan tarjoilla makeaa valkoviiniä.
Valençay (juusto)

Valençay on ranskalainen vuohenmaidosta valmistettava juusto.
Valençay-juusto on peräisin Keski-Ranskan Berryn historialliselta alueelta. Nykyisin juuston tuotantoalue kuuluu Indren, Indre-et-Loiren, Cherin ja Loir-et-Cherin departementteihin. Valençay-juuston sanotaan olleen alun perin pyramidin muotoinen, mutta tarinan mukaan ruhtinas de Talleyrand määräsi juuston huiput leikattavaksi ja muodon muutettavaksi, jottei juusto muistuttaisi keisari Napoleonia tämän epäonnistuneesta sotaretkestä Egyptiin. Valençay sai Euroopan unionin suojatun alkuperänimityksen vuonna 1998.
Valençay-juusto valmistetaan vuohen raakamaidosta. Juustomassan muodostamiseksi käytetään pieni määrä juoksutetta, jonka jälkeen juustomassa kuivatetaan 20 tunnin ajan. Kuivaamisen jälkeen juuston pinta suolataan ja juusto kypsyy korkeintaan 10 °C:n lämpötilassa kypsytyshuoneessa. Kypsymisen aikana juuston pinnalle muodostuu ohut kerros hometta ja juusto voidaan myydä noin 11 päivän kypsymisen jälkeen, kun home on peittänyt juuston kauttaaltaan.
Valmiin juuston kuori on väriltään harmaa tai sinertävän harmaa ja sisällöltään valkoista. Rakenteeltaan juusto on kiinteää, notkeaa ja kermaista. Juuston makua on kuvailtu maitoisaksi ja siinä saattaa olla pähkinän, aluskasvillisuuden tai hedelmän sivumakuja. Juustoa voidaan tarjoilla esimerkiksi juustotarjottimella, tai pilkottuna esimerkiksi salaatin kanssa.
Suutarinkylän peruskoulu

Suutarinkylän peruskoulu on vuonna 2016 toimintansa aloittanut yhtenäinen peruskoulu Koillis-Helsingissä, Suutarilan Töyrynummella. Koulu muodostui, kun Suutarilan yläaste ja Töyrynummen ala-aste yhdistettiin yhdeksi kouluksi 1. elokuuta 2016 alkaen. Koulu toimii molemmissa yhdistettyjen koulujen kiinteistöissä, yläkoulun luokat Vaskiniitynkujan koulutalossa ja alakoulun luokat Töyrynummentien toimipisteessä.
Koulussa oli vuoden 2017 syksyllä yhteensä 600 oppilasta, joista noin 250 luokilla 1–6 ja luokilla 7–9 noin 350.
Riku Holopainen

Riku Holopainen (s. 20. syyskuuta 1997) on suomalainen salibandyn pelaaja, joka edustaa salibandyliigassa pelaavaa Esport Oilersia. 
Holopainen oli voittamassa alle 19-vuotiaiden poikien maailmanmestaruutta vuonna 2015. 
Vuonna 2015 urheilupalkintotoimikunta valitsi hänet vuoden nuoreksi helsinkiläisurheilijaksi. Palkinnon saadessaan hän oli 18-vuotias.
Diatsiridiinit

Diatsiridiinit ovat heterosyklisiä orgaanisia yhdisteitä. Diatsiridiinien rengasrakenne kostuu kahdesta typpiatomista ja yhdestä hiiliatomista. Ryhmän yhdisteitä voidaan pitää rengasrakenteisina hydratsiinijohdannaisina.
Ominaisuudet ja valmistus.
Huoneenlämpötilassa diatsiridiinit ovat tyypillisesti kiinteitä aineita. Ne liukenevat useimpiin orgaanisiin liuottimiin. Diatsiridiinit ovat heikosti emäksisiä ja nukleofiilisia. Ne muodostavat suoloja useiden happojen kanssa ja reagoivat elektrofiilien kuten alkyylihalogenidien kanssa substituutioreaktioilla. Happamissa olosuhteissa diatsiridiinit voivat hydrolysoitua karbonyyliyhdisteiksi ja hydratsiineiksi. Ryhmän yhdisteet ovat pelkistimiä ja hapettuvat diatsiriineiksi.
Diatsiridiinien valmistamiseen on useita menetelmiä. Tyypillisimmät tavat ovat aldehydeistä tai ketoneista ammoniakin tai amiinin avulla muodostetun imiinin reaktio klooriamiinin kanssa tai ketonin, amiinin ja hydroksyyliamiini-O-sulfonihapon välinen reaktio.
Cesare Fiorio

Cesare Fiorio (s. 26. toukokuuta 1939 Torino) on italialainen entinen Formula 1 -johtaja. 
Elämä.
Lancian tallipäällikkönä.
Fiorio valmistui valtiotieteistä, ja hän oli 25 vuoden ajan yksi tärkeimmistä henkilöistä rallin ammattimaistamisessa. Vuonna 1961 hän voitti GT-luokan nopeusmitalin (1150 kuutiota) Lancia Appia Zagato -ajoneuvollaan.
Vuonna 1963 Cesare Fiorio perusti Lancian HF (High Fidelity) -tallin , josta tuli isojen kansainvälisten rallikilpailuiden vakiokasvo. Cesare Fiorio on voittanut 18 maailmanmestaruutta Lancian ja Fiatin tallipäälliköiden rooleissa ja FIAT-yhtymän kilpailuvastaavan roolissa. Mestaruuksista 10 oli valmistajien mestaruuksia, joista seitsemän oli Lancian (1972, 1974, 1975, 1976, 1983, 1987, 1988) ja loput kolme FIATin (1977, 1978, 1980). Mestaruuksista viisi oli kuljettajien mestaruuksia (Sandro Munari 1977, Markku Alén 1978, Walter Röhrl 1980, Juha Kankkunen 1987, Miki Biasion 1988). Lisäksi Fiorio sai kolme maailmanmestaruutta Endurance-luokassa vuosina 1979, 1981 ja 1982.
Fiorio on myös ajanut moottorivenettä voittaen kaksi kertaa maailmanmestaruuden ja kuusi kertaa Euroopan mestaruuden. Yhteensä hän on saavuttanut 31 voittoa. Vuonna 1992 hän ylitti Atlantin Destriero-veneellä 58 tunnissa 34 minuutissa lännestä itään ilman kaupallisia navigointilaitteita. Saavutus pääsi Guinnessin ennätysten kirjaan.
Lancian jälkeen.
Fiorio oli Ferrarin tallipäällikkö vuodesta 1989 vuoden 1991 alkuun, missä roolissa hän sai 25 palkintosijaa ja 9 voittoa 36 GP:stä. Voitoista kolme tapahtui vuonna 1989 ja kuusi vuonna 1990. Neljän ensimmäisen kilpailun jälkeen vuonna 1991 hän jätti tallin jouduttuaan erimielisyyksiin johdon kanssa. 
Fiorio siirtyi Ligierille vuonna 1994 ja saavutti toisen ja kolmannen sijan Saksan Grand Prix'ssä samana vuonna (kuljettajina Panis ja Bernard). Hän siirtyi sen jälkeen Fortille aina kauden 1996 puoliväliin asti, kunnes italialainen joukkue vetäytyi kilpailusta. Tämän jälkeen Fiorio palasi Ligierille (voitto Monacon GP:ssä vuonna 1996) ja pysyi siellä, vaikka Alain Prost osti Ligier-tallin vuonna 1997. Vuoden 1998 lopussa hän siirtyi vielä Minardille, jossa hän pysyi vuoden 2000 puoliväliin asti. 
Myöhempi elämä.
Eläköidyttyään hän on tehnyt yhteistyötä televisiokanava Rain kanssa ohjelmassa "Pole Position", ja hänellä on maatilamatkailuun keskittyvä yritys Ceglie Messapican kunnassa Apulian alueella. Hänen lapsensa ovat rallikuski ja autourheilujohtaja Alex Fiorio ja näyttelijä-laulaja-valokuvaaja Giorgia Fiorio.
Illapa

Illapa (myös Ilyapa ja Katoylla tai Apu Illapu) oli inkojen salamien, ukkosen ja myrskyn jumala.
Eräässä myytissä kerrotaan, kuinka hän ylitti taivaan jättiharppauksin ja hänen varjostaan muodostui Linnunrata. Kerran hän linkosi kiven sisarensa pitelemään vesiruukkuun. Tällöin lingon nahasta kuului ukkosta muistuttava ääni ja kivi välähti kuin salama. Ruukku rikkoutui ja vesi toi sateen inkoille. Inkat olivat kiitollisia ja rakensivat Illapulle vuorille korkeita temppeleitä - jotta ne olisivat mahdollisimman lähellä jumalaa. Kuivuusjaksojen aikan niissä rukoiltiin sadetta, ja jos tämä ei auttanut, uhrattiin ihmisiä.
Seututie 725

 
Seututie 725 on seututie Pohjanmaalla sekä Etelä-Pohjanmaalla Mustasaaren ja Vöyrin kunnissa sekä Kauhavan kaupungissa. Tie alkaa Mustasaareen kuuluvan Koivulahden Kunista, aivan Vassorilahden päästä. Tie jatkaa täältä Vöyrin keskustan kautta Kauhavan Ylihärmään. Pituutta tiellä on noin 44 kilometriä. Tiellä on lyhyt yhteinen osuus seututien 718 kanssa Bergbyn ja Vöyrin välillä. Tie on seututieksi hyvälaatuista kaksikaistaista tietä. 
Historia.
Tie oli vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 68. 70- ja 80-luvun vaihteessa kantatie 68 linjattiin Virtain ja Pietarsaaren välille.
Vaasa-Lappajärvi-poikkitie.
Valtatiet 8 ja 19 sekä seututiet 725 ja 733 muodostavat poikkitieyhteyden Vaasan ja Lappajärven Karvalan välille. Tie käyttää seuraavia osuuksia eri teillä.
Esko Eskelinen

Esko Tuomas Eskelinen (17. huhtikuuta 1933 Pälkjärvi – 10. syyskuuta 1995 Joensuu) oli pohjoiskarjalainen valokuvaaja, joka tuli tunnetuksi pohjoiskarjalaisen elämänmenon ja ihmisten kuvaajana. Eskelinen työskenteli aktiivisesti maakunnassaan tallentaen kameralla tavallisten ihmisten arkielämää.
Eskelinen myi valokuvanegatiivikokoelmansa vuonna 1984 Pohjois-Karjalan museolle. Kokoelmaan kuuluu noin 50 000 negatiiviruutua vuosilta 1956–1981.
Eskelinen syntyi Pälkjärvellä Pälksaaren piirimielisairaalan taloudenhoitajan Eino Eskelisen ja hänen vaimonsa Annan kuopuksena. Hän kävi koulunsa Joensuussa. Valokuvausta hän alkoi harrastaa jo 13-vuotiaana ja ammattimaisen kuvaamisen hän aloitti 1956. Muutettuaan vuonna 1958 Kontiolahdelta Joensuuhun Eskelinen perusti isänsä taloudellisella tuella Studio Prisman. Eskelisen ehkä kuuluisimmat hautajaiskuvansa ovat Juuan Paalasmaan veneturman uhrien siunaustilaisuudesta lokakuussa 1959.
Eskelinen teki kuvareportaaseja 1960-luvun alkupuolella valtakunnallisiin sanoma- ja aikakausilehtiin. Yhteistyökumppaneina olivat toimittajat Jyrki Maunula, Elina Karjalainen ja Kauko Muje. Eskelinen kuvasi myös Joensuun kaupunginteatterille, Joensuun Ympäristön Osuusmeijerille sekä Rauma-Repolalle. Asiakkaina oli myös iskelmälaulajia kuten Katri Helena ja Laila Kinnunen, joiden mainoskuvauksesta Eskelinen huolehti.
Jorma Komulainen kirjoittaa Esko Eskelisestä toimittamansa kirjan alkusanoissa: "Esko Eskelinen eli valokuvalle, sitä hän rakasti, se oli hänen intohimonsa. Mikään ei ollut hänelle niin tärkeää kuin saada valokuvata. Esko ei hankkinut valokuvauksen ammattitaitoa taidekoulusta. Hänen ei tarvinnut kallistella kameraa saadakseen kuviinsa taiteellista vaikutelmaa. Hän oivalsi valon ja varjon merkityksen. Se oli hänelle myötäsyntyistä."
Eskelisen loistokausi ajoittui 1960-luvun alkupuolelle. Valokuvanäyttelyt yleistyivät Suomen kulttuurielämässä vasta 1970-luvulla. Eskelinen piti ensimmäisen näyttelynsä "Kylä Karjalassa" Tampereen nykytaiteen museossa yhdessä Kauko Ruposen kanssa 1976. Eskelisen valokuvat ja Ruposen hiilipiirrokset kuvasivat Viinijärven Kirkkosärkän pieneläjiä. Tampereelta näyttely siirtyi Joensuun taidemuseoon. Vuonna 1980 Taidemuseossa oli Eskelisen yksityisnäyttely "Tanssit terassilla", joka käsitti 130 kuvaa Joensuusta. Kolmannen ja samalla viimeisen näyttelynsä "Huomenta unet" hän piti vuonna 1987 Joensuun yliopiston Carelia-salin aulassa.
Kaisa Leppänen

Katri Emilia "Kaisa" Leppänen (19. toukokuuta 1899 – 25. maaliskuuta 1989 Helsinki) oli mykkäfilmin aikainen näyttelijä, joka näytteli neljässä mykkäelokuvassa, "Pohjalaisia" (1925), "Murtovarkaus" (1926), "Noidan kirot" (1927) ja "Työn sankarilaulu" (1929). Hän näytteli Tampereen Teatterissa, jossa hänen aikanaan oli ollut johtajana Teuvo Puro. Myöhemmin hän näytteli todennäköisesti Jyväskylän Työväen Teatterissa.
Muun muassa Panu Rajala on "Tampereen Teatterin historiassaan" (2004) sekoittanut Kaisa ja Kaisu Leppäsen.
Suomen luonnon päivä

Suomen luonnon päivä on luonnon juhlapäivä, jota vietetään elokuun viimeisenä lauantaina. Päivän tarkoituksena on koota suomalaiset yhteen juhlistamaan ja arvostamaan Suomen luontoa. Suomen luonnon päivää on vietetty vuodesta 2013.
Suomen luonnon päivään liittyvät mustikat ja mustikkapiirakka.
Liputus.
Vuonna 2017 sisäministeriö antoi ensimmäistä kertaa Suomen luonnon päiväksi virallisen liputussuosituksen. Tuolloin Suomesta tuli tiettävästi maailman ensimmäinen maa, joka virallisesti on liputtanut luontonsa kunniaksi. Kertaluonteisena suosituksena liputusta suositeltiin myös vuosina 2018, 2019 ja 2020. Suomen luonnon päivä kirjattiin vuonna 2020 Yliopiston almanakkaan, mutta vielä ilman lipunkuvaa. Sisäministeriö tiedotti maaliskuussa 2021, että vuodesta 2023 lähtien Suomen luonnon päivä on vakiintunut liputuspäivä.
Börje Wretman

Börje Wretman (2. tammikuuta 1919 Ruotsi – 9. lokakuuta 2002 Ruotsi) oli ruotsalainen nyrkkeilijä, jonka amatööriura ajoittui 1930-luvun lopulta 1940-luvun puoliväliin. Hänen merkittävin saavutuksensa oli myöhemmin välisarjan Euroopan mestaruus. 
Wretman kilpaili ensimmäisen kerran Ruotsin mestaruuskisoissa keväällä 1938 kuitenkaan vuielä menestymättä. Hän edusti tukholmailaista BK Örnen:iä. Kovia kilpakumppaneita 1930-luvun lopulla ja 1940-luvun alussa olivat Ågrenin veljekset Erik ja nuorin veli Ture. Vuoden 1940 lopulla hän edusti Ruotsia maaotteluissa mm. otellen tasan Suomi-maaottelussa Erik Jokisen kanssa. Saksan Breslaussa tammikuussa 1942 pidetyissä EM-kisoissa Wretman saavutti pronssia. Niissä hän otteli kolme ottelua. Aluksi hän voitti Italian Rafaele Boracchian ja sen jälkeen tappion välierässä Saksan Ferdinand Räschkelle. Pronssimitalin ratkaisseessa ottelussa vastassa oli maanmies Göte Andersson, josta hän saavutti voiton. Heti sodan jälkeen kisojen EM-arvo mitätöitiin, koska kyseessä oli ollut vain Saksan ja sen liittolaismaiden ja muutaman sotaa käymättömän maan turnaus. Pian Breslaun EM-kisojen jälkeen käydyissä Ruotsin mestaruuskisoissa Wretman saavutti pistevoiton ja samalla Ruotsin mestaruuden kukistamalla Erik Ågrenin, joka oli ollut aikakauden kansainvälisesti menestyneimpiä ruotsalaisnyrkkeilijöitä. Wretman jatkoi uraansa vuoteen 1944 otellen kaikkiaan 10 maaottelussa, joista hän voitti viisi. Toisen maaottelun suomalaista vastaan Wretman otteli vuonna 1943 vastustajanaan Aarno Laaksonen, josta hän saavutti pistevoiton. Ruotsin mestaruuksia kertyi kaikkiaan kaksi eli 1942 ja 1943. Uran ongelmaksi muodostui käynnissä ollut maailmansota, jolloin ei järjestetty merkittäviä kansainvälisiä urheilutapahtumia. Hänet valittiin uransa jälkeen Ruotsin nyrkkeilyn Stora Grabbareihin numerolla 34.
Pyöräily kesäolympialaisissa 2020 – miesten maastopyöräily

Miesten maastopyöräily Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 26. heinäkuuta Izu MTB Coursella. Kilpailuun osallistuu 38 urheilijaa.
Karsinnat.
Olympiaturnaukseen osallistuu 38 pyöräilijää. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. 30 pyöräilijää valitaan UCIn olympiakarsintarankingin perusteella. Karsintaranking toimii siten, että yhdestä maasta otetaan kolme parasta urheilijaa ja näiden pisteet lasketaan yhteen. Maat jotka ovat rankingissa sijoilla 1. ja 2. saavat olympialaisiin kolme urheilijaa, sijoilla 3. – 7. olevat maat saavat kaksi pyöräilijää ja sijoilla 8. – 21. saavat yhden pyöräilijän. Aasian, Afrikan ja Amerikan maanosien kilpailuista pääsee yksi urheilija olympialaisiin. Näiden urheilijoiden pitää edustaa sellaisia maita, jotka eivät pääse olympialaisiin rankingin perusteella. Vuoden 2019 MM-kilpailuista eliittikisan ja alle 23-vuotiaiden kilpailun kaksi parasta urheilijaa ansaitsee maapaikan olympialaisiin. Sekä maanosien että MM-kilpailujen paikat ovat maakohtaisia. MM-kisojen paikat voivat tulla vain sellaisille maille, jotka eivät saa paikkaa rankingin kautta. Tämän lisäksi alle 23-vuotiaiden kisan paikat eivät voi mennä sellaisiin maihin, jotka saivat paikan eliittikisan kautta. Isäntämaa Japanille on kiintiöpaikka olympialaisiin.
Pyöräily kesäolympialaisissa 2020 – naisten maastopyöräily

Naisten maastopyöräily Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 27. heinäkuuta Izu MTB Coursella. Kilpailuun osallistuu 38 urheilijaa.
Karsinnat.
Olympiaturnaukseen osallistuu 38 pyöräilijää. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. 30 pyöräilijää valitaan UCIn olympiakarsintarankingin perusteella. Karsintaranking toimii siten, että yhdestä maasta otetaan kolme parasta urheilijaa ja näiden pisteet lasketaan yhteen. Maat jotka ovat rankingissa sijoilla 1. ja 2. saavat olympialaisiin kolme urheilijaa, sijoilla 3. – 7. olevat maat saavat kaksi pyöräilijää ja sijoilla 8. – 21. saavat yhden pyöräilijän. Aasian, Afrikan ja Amerikan maanosien kilpailuista pääsee yksi urheilija olympialaisiin. Näiden urheilijoiden pitää edustaa sellaisia maita, jotka eivät pääse olympialaisiin rankingin perusteella. Vuoden 2019 MM-kilpailuista eliittikisan ja alle 23-vuotiaiden kilpailun kaksi parasta urheilijaa ansaitsee maapaikan olympialaisiin. Sekä maanosien että MM-kilpailujen paikat ovat maakohtaisia. MM-kisojen paikat voivat tulla vain sellaisille maille, jotka eivät saa paikkaa rankingin kautta. Tämän lisäksi alle 23-vuotiaiden kisan paikat eivät voi mennä sellaisiin maihin, jotka saivat paikan eliittikisan kautta. Isäntämaa Japanille on kiintiöpaikka olympialaisiin.
Liu Dehai

Liu Dehai (, "Liú Déhǎi"; 13. elokuuta 1937 – 11. huhtikuuta 2020) oli kiinalainen pipansoittaja. Hän aloitti vuonna 1954 opiskelun Lin Shichengin johdolla ja pääsi kolme vuotta myöhemmin Keskusmusiikkikonservatorioon pääaineenaan pipansoitto. Hänen pääasiallisena opettajanaan pysyi Lin Shicheng, mutta hän sai oppia myös Cao Anhelta, Sun Yudelta ja Yang Dajunilta. Valmistuttuaan vuonna 1960 hän ryhtyi itse opettamaan konservatoriossa. Myöhemmin hänestä tuli Kiinan musiikkikonservatorion professori ja varapuheenjohtaja.
Liu on esiintynyt monissa maissa ja popularisoinut sovittamaansa kiinalaista kansanmusiikkia. Hän on myös säveltänyt omia teoksiaan pipalle. Hän on esiintynyt solistina Kiinan keskusfilharmonikkojen kanssa. Hän on tulkinnut muun muassa Seiji Ozawan johdolla pipalle ja orkesterille sävelletyn "Little Sisters on the Prairie" -konserton (1977), jota oli itse säveltämässä Wu Zuqiangin ja Wang Yanqiaon kanssa.
Liun oppilaiden joukossa on ollut Lingling Yu.
Kultamullo

Kultamullo ("Parupeneus cyclostomus") on mullojen (Mullidae) heimoon kuuluva kalalaji. Se elää Indopasifisella merialueella. Kultamullo on tavallisesti noin 35 senttimetrin mittainen ja voi yltää jopa 50 senttimetrin mittaan. Sen suurin julkaistu paino on 2,3 kilogrammaa. Kultamullo elää 2-125 metrin syvyydessä.
Vankkasukkulatetra

Vankkasukkulatetra ("Pyrrhulina brevis") tai täpläsuomutetra on sukkulatetrojen (Lebiasinidae) heimoon kuuluva kalalaji. Se elää trooppisessa Amazonin altaassa. Vankkasukkulatetra voi kasvaa jopa 7 senttimetrin mittaiseksi. Se on kaikkiruokainen ja tarvitsee vähintään 60 sentin mittaisen akvaarion.
Hopearasbora

Hopearasbora ("Rasbora argyrotaenia") on särkien (Cyprinidae) heimoon kuuluva kalalaji, jota pidetään akvaariossa. Hopearasbora on pieni, korkeintaan 12 senttimetrin mittainen kala. Sitä tavataan Bruneissa, Kambodžassa, Kiinassa, Indonesiassa, Malesiassa, Filippiineillä sekä Thaimaassa. Hopearasboran ravintoa ovat levät.
Ordeal of the Century

Ordeal of the Century on Calliston 2002 julkaistu EP.
Sinijuovarasbora

Sinijuovarasbora ("Rasbora daniconius") on seeprakalojen (Danionidae) heimoon kuuluva kalalaji, jota pidetään akvaariossa. Sinijuovarasbora on tavallisesti 8, korkeintaan 15 senttimetrin mittainen kalalaji. Sitä tavataan Andamaaneilla, Bangladeshissa, Bhutanissa, Intiassa, Indonesiassa, Malesiassa, Myanmarissa, Nepalissa, Pakistanissa, Sri Lankassa, Vietnamissa, Laosissa sekä Thaimaassa. Sinijuovarasbora on akvaariokalana melko vaikeahoitoinen mutta sopeutuva.
Veikka Lahtinen

Veikka Lahtinen (s. 1985 Turku) on suomalainen podcastaaja ja tietokirjailija. Hän julkaisee yhdessä Pontus Purokurun kanssa "Mikä meitä vaivaa?" -podcastia.
Lahtinen on opiskellut sosiologiaa Turun yliopistossa. Hän vaihtoi pääaineekseen ensin kirjallisuustieteen ja sitten käytännöllisen filosofian. Hän on valmistunut valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta. Lahtinen työskenteli jonkin aikaa leipurina. Sittemmin Lahtinen on työskennellyt Demos Helsingissä ja Animalian vaikuttamistyön asiantuntijana.
Mielipiteitä.
Veikka Lahtinen katsoo, että Petteri Orpon hallituksen (2023–) ohjelma sisältää runsaasti rasismia, ja sitä pitää yllä puoluekenttä paljon perussuomalaisia laajemmin. Rasismia esiintyy yhteiskunnan käytännöissä, viranomaisohjeissa ja koulutusjärjestelmässä. Lahtisen mukaan rasismikeskustelua tulee siksi laajentaa kaikkiin niihin rasismin muotoihin, jotka yhteiskunnassa ovat laajasti hyväksyttyjä.
Yläkemijoen koulu

Yläkemijoen koulu on peruskoulu Rovaniemellä Vanttauskosken kylässä. Se on perustettu vuonna 2004 entisen Vanttauskosken koulun tilalle, jonka 1950-luvulla rakennettu vanha osa tuhoutui tulipalossa vuonna 2002. Oppilaita Yläkemijoen koulussa on noin 60.
Koulun tiloissa toimii myös Vanttauskosken kyläkirjasto, sekä Yläkemijoen päiväkoti, joka järjestää koko- ja osapäiväistä varhaiskasvatusta sekä esiopetusta.
Aiheesta muualla.
Yläkemijoen koulun verkkosivut
Formula 2 Belgian Grand Prix 2019

Formula 2 Belgian Grand Prix 2019 oli FIA Formula 2 Championship -sarjan kauden 2019 yhdeksäs osakilpailu, joka oli määrä ajaa 31. elokuuta.–1. syyskuuta Circuit de Spa-Francorchamps’n moottoriradalla Belgiassa.
Lauantain kilpailu.
Paalupaikalta kisaan starttasi kauden neljättä kertaa ART-tallin Nyck de Vries. Kilpailun toisella kierroksella Anthoine Hubert menetti autonsa hallinnan Eau Rouge-Raidillon-mutkayhdistelmässä. Tilanne sai alkunsa, kun Tridentin Giuliano Alesi pyörähti ja hänen takanaan ajanut Ralph Boschung hiljensi vauhtia, jolloin Hubert törmäsi Boschungin oikeaan takapyörään, jonka johdosta Hubert sinkoutui rengasvalliin. Charouzin Juan Manuel Correa osui taaempana radalla olleisiin auton osiin, menetti oman autonsa hallinnan ja törmäsi suoraan Hubertin autoon, jonka seurauksena se halkesi kahtia. Hubert kuoli saamiinsa vammoihin.
FIA:n tutkimuksen mukaan 14.6 sekuntia kestäneissä tapahtumissa ei ollut yhtä yksittäistä syytä vaan useita tapahtumaan vaikuttaneita asioita. Alesin pyörähtäminen johtui rengaspaineen putoamisesta auton oikeanpuoleisessa takarenkaassa. Hubertin auto kosketti Boschungin autoa näiden yrittäessä väistää Alesin autoa. Ilman etusiipeä Hubert törmäsi valliin ja jatkoi siitä poispäin. Correa, joka oli menettänyt etusiipensä ja kärsinyt jousitusvaurioita välttäessään romua, osui Hubertin lähes pysähtyneeseen autoon keskellä rataa, josta seurasi 81,8 g:n voima Hubertin autoon, joka törmäsi valliin toistamiseen. Myös Correa loukkaantui onnettomuudessa vakavasti.
Kilpailua ei onnettomuuden jälkeen enää jatkettu. Sunnuntain sprinttikilpailu myös peruttiin onnettomuuden vuoksi.
Formula 3 Belgian Grand Prix 2019

Formula 3 Belgian Grand Prix 2019 oli Formula 3 -kauden 2019 kuudes osakilpailu, joka ajettiin 31. elokuuta.–1. syyskuuta Circuit de Spa-Francorchamps’n moottoriradalla Belgiassa.
Miten kotiin löydetään?

Miten kotiin löydetään? on Tommi Kaleniuksen neljäs sooloalbumi.
Albumi syntyi pääosin yhteistyönä Edu Kettusen kanssa, jonka työpanos näkyy sekä tuottajana, sovittajana että sessiomuusikkona. .
Levyllä on mukana myös akustinen versio aiemmin singlenä julkaistusta kappaleesta "Valo ei saa sammuu". Muutenkin levy on akustisvoittoinen.
Kappaleet ovat Kaleniuksen säveltämiä ja sanoittamisessa on ollut mukana Jari Kekäleen lisäksi mm. Pekka Eronen.
Sarat Chandra Das

Sarat Chandra Das (1849–1917) oli intialainen vakooja, tibetologi ja kirjailija, joka muistetaan erityisesti kahdesta matkastaan Tiibetiin.
Venäjän ja Britannian välisen valtakilpailun aikana 1800-luvulla Britanniassa koettiin tarvetta saada tietoa sulkeutuneesta Tiibetistä. Ainoat ihmiset, jotka pystyivät ylittämään Tiibetin rajan ilman ongelmia olivat buddhalaiset munkit. Sen seurauksena Britannia alkoi kouluttamaan intialaisesta siirtokunnastaan vakoojia, jotka munkeiksi pukeutuneina lähtivät tiedustelumatkoille Tiibetiin. Das matkasi sinne ensimmäistä kertaa vuonna 1879, jota ennen hän oli tutkinut tarkasti aikaisempien Tiibetissä käyneiden kirjoja. Hän oli perehtynyt buddhalaisuuteen ja osasi puhua sujuvaa tiibetiä, minkä seurauksena häntä pidetään menestyneimpänä Tiibetiin matkanneista tiedustelijoista.
Das sai apua buddhalaisilta munkeilta, jotka mieluusti ottivat Dasilta oppia ja tietoa länsimaista. Ensimmäisellä Tiibetin matkallaan hän teki niin suuren vaikutuksen paikallisiin, että hänet kutsuttiin käymään maassa toisen kerran vuonna 1881. Toisen matkansa jälkeen Das kirjoitti kirjan "Journey to Lhasa and Central Tibet", joka julkaistiin vasta vuonna 1902 johtuen siitä, että hänen tiedustelutietonsa haluttiin alun perin pitää salaisina. Matkansa lopuksi Das palasi Intiaan mukanaan useita tiibetiläisiä kirjoituksia. Hänen tiibetiläiset avustajansa, jotka eivät tienneet hänen olevan Britannian palveluksessa toimiva vakooja saivat ankaria rangaistuksia vieraanvaraisuudestaan. Useita heistä pidätettiin, kidutettiin ja tuomittiin kuolemaan. Vuosikymmeniä vankilassa olleet avustajat pääsivät vapaiksi vasta, kun Younghusbandin retkikunta vapautti heidät 1900-luvun alussa.
Matkoiltaan palannut Das vietti loppuelämänsä kirjallisten töidensä parissa, kääntämässä tiibetiläisiä kirjoituksia ja kokoamassa sanakirjaa.
Antti Hakkarainen

Antti Hakkarainen on Sibelius-Akatemiasta valmistunut suomalainen pianisti, opettaja, säveltäjä ja sovittaja.
Hän toimii tällä hetkellä pianonsoiton lehtorina Keski-Helsingin musiikkiopistossa
Hän on Hyvinkään Orkesteri ry:n hallituksen puheenjohtaja ja Vapaan säestyksen opettajat ry:n varapuheenjohtaja.
Palkinnot.
Hyvinkään kaupungin taidepalkinto 1997
Curses (tietotekniikka)

curses on päätteen syöttöön ja tulostukseen kehitetty ohjelmakirjasto.
Tarve kirjastolle syntyi koska erilaiset päätteet käyttivät erilaisia ohjauskomentoja kursorin liikkeelle. Ennen ANSI-standardia ANSI X3.64 valmistettiin lukuisia keskenään kilpailevia päätteitä.
Kirjaston kehitti Ken Arnold Berkeleyn kampuksella BSD:lle. Kirjastoa käytettiin "Rogue"-pelin toteuteuksessa. Kirjastoa edelsi vi-ohjelman käyttämä termcap ("terminal capabilities") -kirjasto. curses-kirjasto toteutti päätteen ohjauksen C-kielisenä rajapintana, jolloin ohjelmoijan ei tarvinnut tuntea päätteen ohjaukseen käytettäviä koodeja.
Kirjaston menestys johti Bell Labsin kehittämään vastaavan, joka korvasi termcapin terminfolla.
curses-kirjaston sanotaan olevan de facto -standardi siirrettävälle päätekäsittelylle.
X/Openin X/Open Curses määrittelee standardina tekstin syötön ja näytön päätteille.
ncurses on Unix System V -toteutukseen perustuva vaihtoehtoinen toteutus.
Pedro Aibéo

Pedro Aibéo (s. 1979, Portugali) on portugalilaissyntyinen arkkitehti, joka asuu Suomessa. Hän on kotoisin Portosta. Hän toimii vierailevana professorina Meksikon UNAM-yliopistossa ja tutkijana Wuhanin teknillisessä yliopistossa Kiinassa.
Aibéo tuli Suomeen ensimmäisen kerran Erasmus-ohjelman avulla vuonna 2001, jolloin hän opiskeli puoli vuotta Seinäjoen ammattikorkeakoulussa. Sen jälkeen hän valmistui rakennusinsinööriksi vuonna 2002, minkä jälkeen hän muutti Saksaan ja opiskeli Darmastadtin yliopistossa arkkitehdiksi.
Aibéo on osallistunut moniin projekteihin Lähi-idässä, Saksassa, Sveitsissä ja Venäjällä ja suunnitellut yli 50 rakennusta 15 maassa, mm. tiedekeskuksen Omanin pääkaupunkiin Masqatiin. Hän on asunut ja työskennellyt yli kymmenessä maassa.
Suomessa hän tekee väitöskirjaa Aalto-yliopistossa arkkitehtuurin ja demokratian välisestä suhteesta ja remontoi vanhaa Nummen Hyrsylän vanhaa ala-astetta asunnoiksi ja työtiloiksi. Hän suorittaa tohtoriopintoja myös Sydneyn yliopistossa politiikan tutkija John Keanen ohjauksessa.
Aibéo oli sitoutumattomana ehdokkaana vasemmistoliiton listalla vuoden 2017 kuntavaaleissa Helsingissä ja itsenäisenä ehdokkaana vuoden 2025 kuntavaaleissa Lohjalla.
Aibéo on Gamified Cohousing -yrityksen perustaja ja toimitusjohtaja. Yritys ostaa vanhoja julkisia rakennuksia ja muuttaa niitä yhteisöllisiksi asunnoiksi. Aibéon hankkeet ovat saaneet näkyvyyttä mediassa, ja Gamified Cohousing oli New European Bauhaus -palkinnon finalisti vuonna 2025. Hankkeisiin on liittynyt kiistoja, sillä osassa rakennuksia on asuttu ilman tarvittavia lupia. Lappeenrannassa ja Lohjalla viranomaiset asettivat kiinteistöjä asumiskieltoon, ja vastaavia selvityksiä on tehty Kajaanissa ja Oulussa. Aibéo on kiistänyt väärinkäytökset ja arvostellut viranomaisia jäykkyydestä.
Emmanuelle Bertrand

Emmanuelle Bertrand (s. 5. marraskuuta 1971 Firminy) on ranskalainen sellisti. Hän opiskeli Pariisin ja Lyonin konservatorioissa opettajinaan Jean Deplace ja Philippe Muller. Bertrand on edistänyt voimakkaasti uuden musiikin näkyvyyttä ja kantaesittänyt teoksia sellaisilta säveltäjiltä kuin Henri Dutilleux'lta, Nicolas Bacrilta, Édith Canat de Chizylta, Bernard Cavannalta, Thierry Escaichilta ja Luciano Beriolta. Hänet on palkittu kansainvälisessä Rostropovitš-kilpailussa. Julkisuuteen hän nousi Victoires de la Musique -voiton myötä vuonna 2002. Hän on myös saanut muiden muassa Diapason d'Orin, Gramophone-palkinnon ja Cannesin klassisen palkinnon.
Bertrand aloitti vuonna 1999 soittamisen duona pianisti Pascal Amoyelin kanssa; duo on levyttänyt Harmonia Mundille. Orkestereita, joiden solistina Bertrand on soittanut, ovat olleet muiden muassa Luzernin sinfoniaorkesteri, Ukrainan kansallinen sinfoniaorkesteri, Moskovan valtionsinfoniaorkesteri, Québecin sinfoniaorkesteri, Strasbourgin filharmoninen orkesteri ja Monte-Carlon filharmoninen orkesteri.
Bertrand on opettanut kamarimusiikkia Pariisin konservatoriossa ja sellonsoittoa Gennevilliersin konservatoriossa. Hän on myös osallistunut kansainvälisten mestarikurssien pitoon. Hän on toiminut Beauvaisin sellofestivaalin taiteellisena johtajana. Bertrand on Ordre des Arts et des Lettres'n "Chevalier".
Bertrand oli mukana tekemässä näyttämöesityksiä "Block 15, ou la musique en résistance" (ohjaus: Jean Petit) ja "Le violencelle de guerre in homage to Maurice Maréchal". Molemmista tehtiin televisioversiot.
Marko Kettunen

Marko Kettunen (s. 1967) on suomalainen poliitikko ja liberaalipuolueen entinen puheenjohtaja. Koulutukseltaan hän on valtiotieteiden maisteri.
Kettunen valittiin puolueen puheenjohtajaksi kesäkuussa 2019. Hän erosi puheenjohtajan paikalta jo vuoden 2019 lopussa. Kettusen tilalle puheenjohtajaksi valittiin Harri Kreus.
Eduskuntavaaleissa 2019 Kettunen sai 260 ääntä Helsingin vaalipiirissä eikä tullut valituksi. Tammikuussa 2021 Kettunen ilmoitti liittyneensä jo vuotta aiemmin perussuomalaisiin ja tulleensa valituksi puolueen kunnallisvaaliehdokkaaksi vuoden 2021 kuntavaaleissa. Kuntavaaleissa 2021 Kettunen sai Helsingissä 336 ääntä ja ylsi varasijalle.
Johdatusta puheen akustiikkaan

Johdatusta puheen akustiikkaan on vuonna 1990 ilmestynyt Kari Suomen teos puheen akustiikasta. Se on kirjoitettu foneetikon näkökulmasta. 
Teoksessa kuvataan mm. useita puheanalyysissä tarvittavia mitta-asteikkoja kuten esim. psykoakustinen Bark-mitta-asteikko. Viimeisessä luvussa sivuilla 171–219 käsitellään puheen havaitsemisen perusteita kuten perifeerisen kuulon mallintamista, auditorisia etäisyysmittoja ja puheen havaitsemisen yksiköitä. Teos on käytössä monessa Suomen yliopistossa.
Palettisukkula-ahven

Palettisukkula-ahven ("Crenicichla johanna") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sitä tavataan Etelä-Amerikassa, jossa se elää makeavetisissä vesissä kuten Amazonin altaassa. Palettisukkula-ahventa tavataan trooppisissa, 23–26 celsiusasteen lämpöisissä olosuhteissa. Laji voi kasvaa jopa 28,3 senttimetrin mittaiseksi.
Kommunikaatioakustiikka

Kommunikaatioakustiikka on vuonna 1999 ilmestynyt professori Matti Karjalaisen teos psykoakustiikasta. Teoksessa kuvataan laajasti ja ansiokkaasti suomen kielellä psykoakustiikan käsitteitä ja matemaattista teoriaa.
Professori Ville Pulkki julkaisi 16 vuotta myöhemmin 2015 Karjalaisen 1999 teos pohjana lähes kaksi kertaa laajemman kansainvälisen 430 sivuisen teoksen "Communication Acoustics – An Introduction to Speech, Audio and Psychoacoustics", jossa on mukana myös paljon Pulkin omia kansainvälisiä tutkimustuloksia psykoakustiikan alalta.
Pisteripsimonni

Pisteripsimonni ("Synodontis macrostigma") on ripsimonnien (Mochokidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sitä tavataan Angolassa, Botswanassa, Namibiassa, Etelä-Afrikassa sekä Sambiassa. Pisteripsimonni voi yltää parhaimmillaan 17,1 senttimetrin mittaan. Se elää hitaasti virtaavissa vesissä ja on ovipaarinen.
Pisteripsimonnin tieteellinen lajinimi "macrostigma" juontuu sen suurista täplistä (kreik. macro = suuri, stigma = täplä/merkki).
Siperiannakkeli

Siperiannakkeli ("Sitta arctica") on nakkelien (Sittidae) heimoon kuuluva lintulaji. Sen koko on yleensä 15–16 senttimetriä ja paino noin 20,5 grammaa. Siperiannakkeli elää Venäjän itä-, koillis- ja pohjoisosissa.
Paavo Ahlman

Paavo Elias Ahlman (24. toukokuuta 1874 Helsinki – 7. marraskuuta 1911 Berliini) oli suomalainen näyttelijä.
Elämä ja ura.
Paavo Ahlmanin vanhemmat olivat kielenkääntäjä Frans Ferdinand Ahlman ja Katarina Gregorieff. Ennen taiteellista uraansa hän työskenteli virkailijana Tampereen Pankissa. Näyteltyään nimiosan komediassa "Pastori Jussilainen" Ahlman hyväksyttiin Suomalaiseen Teatteriin, jossa hän näytteli 1901–1904. Sen jälkeen hän toimi tovin Folkteaternissa Helsingissä. Vuonna 1905 Ahlman aloitti pestinsä Tampereen Teatterissa ja näytteli siellä kuolemaansa saakka.
Ahlman teki kaikkiaan noin 170 eri roolia. Edellä mainitun Jussilaisen roolin ohella mainittakoon rappeutunut runoilija näytelmässä "Pohjalla" ja nukketehtailija näytelmässä "Nukke". Ahlman näytteli myös muun muassa seuraavissa teoksissa: "Kihlaus", "Pohjolan häät", "Seitsemän veljestä" ja "Hän on Sysmästä".
Näyttelijän uransa ohella Ahlman suomensi näytelmiä.
Paavo Ahlman avioitui laulaja Alma Auerin kanssa 1905.
Alma Ahlman

Alma Maria Ahlman (o.s. Härkönen, myös Alma Auer; 11. marraskuuta 1880 Viipuri – 1930) oli suomalainen laulaja ja näyttelijä. 
Elämä ja ura.
Alma Ahlmanin vanhemmat olivat ajuri August Härkönen ja Elisabeth Purho. Hän opiskeli laulua Dresdenin Kuninkaallisessa konservatoriossa 1898–1899. Syksyllä 1899 hänet kiinnitettiin Suomalaiseen Teatteriin näyttelijäksi, ja hän näytteli siellä kuusi vuotta. Syksyllä 1905 Ahlman siirtyi Tampereen Teatteriin, josta hän erosi pian ja ryhtyi laulunopettajaksi. Sittemmin hän esiintyi vierailijana Tampereen Teatterissa. Vuosina 1919–1921 Ahlman työskenteli vakituisena laulajana Suomalaisessa Oopperassa.
Ahlman esiintyi ensisijaisesti lauluosissa. Hänen tehtäviään olivat muun muassa nimismiehen rouva näytelmässä "Kuopion takana", Kätchen näytelmässä "Regina von Emmeritz" ja nimirooli näytelmässä "Salmin tyttö". Ahlman oli ensimmäinen Annin roolin näyttelijä laulunäytelmässä "Tukkijoella". 1900-luvulla suuren suosion saaneen maalaiskomedian kantaesitys annettiin Suomalaisessa Teatterissa lokakuussa 1899.
Suomalaisessa Oopperassa Ahlman debytoi keväällä 1913 Azucenana teoksessa "Trubaduuri". Sittemmin hän näytteli useaan otteeseen muun muassa Mercedéksen roolin oopperassa "Carmen" ja Martan roolin oopperassa "Faust".
Hän avioitui näyttelijä Paavo Ahlmanin kanssa 1905. Ennen avioliittoaan hän käytti nimeä Alma Auer.
Knin

Knin on kaupunki Šibenik-Kninin maakunnassa Kroatiassa. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 15 407 asukasta. Vuoden 2017 väestönlaskennassa Kninissä oli enää 11 944 asukasta, joista miehiä 49,4 prosenttia ja naisia 50,6 prosenttia.
Vuotuinen keskilämpötila Kninin kaupungissa on 13 astetta, ja vuotuinen sadanta 978 millimetriä.
Philippe Muller

Philippe Muller (s. 1946 Alsace) on ranskalainen sellisti.
Muller kasvoi Alsacessa sekä ranskalaisten että saksalaisten musiikkitraditioiden piirissä. Hän perusti vuonna 1970 pianotrion Jacques Rouvierin ja Jean-Jacques Kantorowin kanssa. Seitsemän vuoden ajan hän työskenteli Pierre Boulezin perustaman Ensemble Intercontemporainin kanssa. Vuonna 1979 hän seurasi omaa opettajaansa André Navarraa Pariisin konservatorion sellonsoiton opettajana. Hänen muita opettajiaan olivat aikoinaan Paul Tortelier ja Mstislav Rostropovitš. Toimittuaan 35 vuoden ajan Pariisin konservatorion henkilökunnassa Muller siirtyi professorina Manhattan School of Musiciin. Mestarikursseja hän on pitänyt muun muassa Kiotossa. Hän on esiintynyt enimmäkseen Euroopassa, mutta myös Kanadassa, Yhdysvalloissa, Latinalaisessa Amerikassa, Japanissa ja Koreassa. 
Mullerin ohjelmistoon ovat kuuluneet Johann Sebastian Bachin kaikki sellosarjat sekä musiikkia sellaisilta säveltäjiltä kuin Antonio Vivaldi, Ludwig van Beethoven, Johannes Brahms, Gabriel Fauré, Maurice Ravel, Bohuslav Martinů, Ivo Malec ja Michel Merlet. Mullerin soittama instrumentti on vuoden 1756 Gennaro Gagliano -sello.
Oppilaita.
Mullerin johdolla opiskelleita muusikoita:
Ivo Malec

Ivo Malec (30. maaliskuuta 1925 Zagreb – 14. elokuuta 2019 Pariisi) oli kroatialaissyntyinen, ranskalaistunut säveltäjä, tyyliltään avantgardisti. Hän opiskeli Pariisissa ja asettui sinne pysyvästi vuonna 1959. Hänen keskeisin opettajansa oli Pierre Schaeffer.
Malecin varhaisista sävellyksistä monet ovat elektronisia, usein musique concrète -tyylisiä, mistä esimerkkejä ovat "Mavena" (1957) ja "Breaths II" (1961). Jälkimmäisessä teoksessa käytetään hengitysääniä. Monissa muissakin teoksissa, kuten "Tutti"-sävellyksessä (1962) orkesterille ja nauhalle, käytetään perinteisten soitinten kanssa yhdessä elektroniikkaa. Osin André Bretonin "Nadjaan" pohjautuvassa teoksessa "Oral" (1966–1967) esiintyy orkesterin kanssa resitoija.
Vuonna 1972 Malecista tuli Pariisin konservatorion professori. Hän opetti siellä vuoteen 1990. Hänelle erityistä suosiota tuoneita teoksia ovat "Acro 11" (1975) ja "Bassa" (1983–1984). 1980-luvulta Malec on suosinut pelkkien orkesterien ja muiden kokoonpanojen soitinten ääntä, mistä esimerkkejä ovat teokset "Exempla" (1994), "Sonoris causa" (1997) ja "Epistola" (2006).
Malec oli Kunnialegioonan jäsen ja Ordre des Arts et des Lettres’n "Commandeur".
Michel Merlet

Michel Merlet (s. 1939 Saint-Brieuc) on ranskalainen säveltäjä. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa Tony Aubinin, Olivier Messiaenin ja Yvonne Desportesin johdolla. Hän sai vuoden 1966 Prix de Romen. Merlet'n teosten joukossa ovat 24 preludin kokoelma pianolle, orkesteriteokset "Triptyque symphonique" ja "Moirures" sekä kamariteokset "Une soirée à Nohant" ja "Trio" (Op. 24). Hänen musiikkiaan on esitetty Euroopassa, Yhdysvalloissa, Etelä-Amerikassa, Aasiassa ja Etelä-Afrikassa.
Merlet on toiminut professorina Pariisin konservatoriossa ja opettanut myös École normale de musique de Parisissa sekä Schola Cantorum de Parisissa. Hän on pitänyt sävellyksen mestarikursseja useissa ulkomaisissa kohteissa, kuten Ateenassa, Shanghaissa, Pekingissä ja Juilliard Schoolissa.
Merlet on Kunnialegioonan jäsen ja Ordre des Arts et des Lettresin "Chevalier".
Mustalinjatetra

Mustalinjatetra ("Nannaethiops unitaeniatus") tai niilintetra on herttatetrojen (Distichodontidae) heimoon kuuluva kalalaji. Se elää villinä Afrikan etelä- ja keskiosissa makeassa vedessä. Mustalinjateran kuvattu maksimipituus on 6,2 senttimetriä. Se muistuttaa "Neolebias"-suvun kaloja, mutta sillä on täydellinen kylkiviiva kun taas "Neolebias"-suvun lajeilla pääasiassa ei. Mustalinjatetran ravintoa on toukat, äyriäiset ja hyönteiset. Paras veden lämpötila mustalinjatetralle olisi 23–26 celsiusastetta ja veden pH-arvo 6,5–7,5.