tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kuolemanottelu

Kuolemanottelu oli kuuluisa jalkapallo-ottelu, jonka pääasiassa ukrainalaisten Kiovan Dynamon ja Kiovan Lokomotivin seurajoukkueiden pelaajista koottu joukkue pelasi Ukrainaa miehittäneen natsi-Saksan Luftwaffesta koottua "Adler"-joukkuetta (usein mainittu nimellä "Flakelf") vastaan Kiovassa 9. elokuuta 1942.
Ottelua oli mainostettu etukäteen ja sillä oli paljon katsojia. Ukrainalaiset pelasivat "Start"-nimisenä joukkueena. Myöhemmin Neuvostoliiton sotapropagandassa esitetyn ja myöhemmin laajalle etenkin vuonna 1962 valmistuneen neuvostoliittolaisen elokuvan "Treti taim" kautta levinneen version mukaan saksalaiset, oltuaan puoliajalla 3–1-häviöllä, ilmoittivat Startin pelaajille, että nämä ammutaan, mikäli ukrainalaisjoukkue voittaa. Tästä huolimatta ukrainalaiset pelasivat toisen puoliajan tosissaan ja voittivat ottelun 5–3. Tämän jälkeen tarinan mukaan suurin osa Startin pelaajista vietiin Babyn Jariin ja ammuttiin.
Todellisuudessakin kahdeksan pelaajista vangittiin viikko ottelun jälkeen, joskaan ei ole selvyyttä siitä, oliko itse ottelulla mitään tekemistä vangitsemisen kanssa. Vangituista pelaajista Mykola Korotkyh' oli saksalaisten keräämällä listalla epäillyistä NKVD:n upseereista, Korotkyh' kuoli vankilassa kuulustelujen aikana. Kiovan Dynamo toimi koko Dynamo-organisaation tavoin Neuvostoliiton salaisen poliisin NKVD:n alaisuudessa, joten useilla pelaajista oli yhteyksiä viranomaisiin. Volodymyr Balakin vapautettiin kun kävi ilmi ettei hän ollut Dynamon joukkueesta.
Loput pidätetyistä lähetettiin tämän jälkeen Syretsin keskitysleiriin, jossa kolme heistä (puolustaja Oleksi Klymenko, hyökkääjä Ivan Kuzmenko ja maalivahti Mykola Trusevytš) ammuttiin noin puoli vuotta myöhemmin osana suurempaa, kostona vastarinnasta suoritettua joukkoteloitusta. Trusevytš oli aiemmin ilmiantanut joukkuetovereitaan NKVD:lle Kiovan Dynamossa pelatessaan, mutta kolmikko valikoitui teloitetuksi ilmeisesti koska kuuluivat leirillä samaan SS:n valvomaan tienrakennusryhmään. Loput vangituista pelaajista työskentelivät muissa tehtävissä ukrainalaisten poliisien vartioinnissa ja selvisivät vankileiriltä hengissä. Pavlo Komarov teki leirillä yhteistyötä saksalaisten kanssa ja vetäytyi miehitysjoukkojen mukana, emigroituen sodan jälkeen lopulta Kanadaan.
Pieni osa Startin pelaajista vangittiin sodan jälkeen syytettynä kollaboraatiosta saksalaisten kanssa ja tuomittiin eripituisiin pakkotyötuomioihin, Juri Tšerneha kuoli neuvostoliittolaisella vankileirillä Arkangelin alueella vuonna 1947. Hänen osaltaan syytteet hylättiin ja kunnia palautettiin postuumisti vuonna 1997.
Saksalainen Stuttgarter Zeitung -sanomalehti toi ottelun ja sen jälkeiset tapahtumat julkisuuteen vuonna 1973 julkaistussa artikkelissa. Siinä esitetyn perusteella käynnisti Hampurin osavaltion korkein oikeus tutkinnan mahdollisista otteluun liittyvistä sotarikoksista, ja pyysi Neuvostoliiton viranomaisilta virka-apuna todistajanlausuntoja ja mahdollista todistusaineistoa. Neuvostoliittolaisten yhteistyöhalusta huolimatta ei merkittäviä todisteita otteluun liittyvästä rikoksesta kuitenkaan löytynyt, ja oikeusistuin lopettikin siten rikosepäilyn tutkinnan vuonna 1976.
Kayser-Threde

Kayser-Threde GmbH oli itsenäinen saksalainen avaruusteknologiayhtiö, jonka OHB osti 21. kesäkuuta 2007.
Kayser-Threde GmbH perustettiin vuonna 1967. Se oli ostohetkellä Saksan kolmanneksi suurin avaruusalan yhtiö. Suurempia olivat EADS Astrium Satellites ja OHB. 
Kayser-Threde rakensi satelliittien hyötykuormalaitteita, mm. tiedeinstrumentteja, ja laitteita muulle avaruusteollisuudelle. Se kehitti myös piensatelliitteja ja kaukokartoitusdatan analysointiohjelmistoja. Sen muita liiketoimintayksiköitä olivat autoteollisuus ja prosessinohjausjärjestelmät. 
Yhtiössä oli noin 200 työntekijää. Vuonna 2006 sen liikevaihto oli 38 miljoonaa euroa.
FileZilla

FileZilla on avoimeen lähdekoodiin perustuva alustariippumaton FTP-, SFTP- ja FTPS-muotoja tukeva tiedonsiirto-ohjelma. Ohjelma on äänestetty parhaaksi ohjelmaksi vuonna 2006 järjestetyissä SourceForge.net Community Choice Awardsissa.
Ohjelma on saatavilla Windowsiin, Linuxiin ja Mac OS X:een.
Vuoden hautomoyritys

Vuoden hautomoyritys on vuosittain parhaalle suomalaiselle uudelle teknologiayrityksille annettava palkinto. Palkinnonsaajan valitsee Teknologiakeskusten Liitto TEKELin yrityskehitystiimin jäsenistä koostuva raati. 
Ensi kertaa palkinto jaettiin vuonna 2004. Silloin TEKEL valitsi jyväskyläläisen Firstbeat Technologies Oy:n. Se tuottaa sykemittaukseen pohjautuvaa kuntoinformaation monitorointitekniikkaa. Turkulainen Oy 4Pharma Ltd sai kunniamaininnan.
Vuoden 2005 hautomoyritys julkistettiin 31. lokakuuta 2005. Se oli GPS-navigointiteknologiaa valmistava Navicore Oy.
Vuoden 2006 hautomoyritys julkistettiin 31. lokakuuta 2006. Se oli pelastus- ja ensihoitoalalla toimiva Telespro Finland Oy. Kunniamaininta myönnettiin paperikoneiden konenäköjärjestelmiin erikoistuneelle Viconsys Oy:lle.
Vuoden 2007 hautomoyritys oli BioCis Pharma Oy. 
Vuoden 2008 hautomoyritykset olivat Eagle tuulivoima Oy ja Medeia Therapeutics Oy.
Ilke Wyludda

Ilke Wyludda (28. maaliskuuta 1969 Leipzig – 1. joulukuuta 2024) oli saksalainen kiekonheittäjä, olympiavoittaja ja Euroopan mestari.
Silloisessa Itä-Saksassa varttunut ja maata Saksojen jälleenyhdistymiseen vuoteen 1990 saakka edustanut Wyludda voitti junioreiden Euroopan mestaruuden kiekonheitossa vuosina 1985 ja 1987 sekä kuulantyönnössä 1987; lisäksi hän sai kuulassa hopeaa 1985. Junioreiden kiekonheiton maailmanmestaruuden hän voitti vuosina 1986 ja 1988.
Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan Roomassa 1987 Wyludda sijoittui kiekossa neljänneksi. Vuonna 1990 hän saavutti EM-kultaa Splitissä tuloksella 68,46. Voitettuaan 41 kiekkokilpailua peräkkäin hän jäi toiseksi Tokion MM-kisoissa 1991 Tsvetanka Hristovan jälkeen. Barcelonan olympialaisissa 1992 Wyludda sijoittui yhdeksänneksi ja Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 yhdenneksitoista.
Wyludda uusi Euroopan mestaruutensa Helsingissä vuonna 1994 tuloksella 68,72. Seuraavana vuonna hän sai jälleen hopeaa MM-kilpailuissa, nyt edellä oli Ellina Zvereva. Atlantan olympialaisissa 1996 Wyludda voitti kultaa heitettyään tuloksen 69,66. Vuoden 1998 EM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi ja Sydneyn olympialaisissa 2000 seitsemänneksi. 
Wyludda voitti maailmancupin vuonna 1989, Grand Prix -finaalin 1994 sekä Euroopan cupin vuosina 1989, 1991, 1994 ja 1996.
Hänen kiekkoennätyksensä oli 74,56 vuodelta 1989 ja kuulaennätyksensä 20,23 vuodelta 1988.
Joulukuussa 2010 Wyluddan oikea jalka amputoitiin polven alapuolelta bakteeritulehduksesta johtuneen verenmyrkytyksen takia. Wyludda osallistui Lontoon paralympialaisiin 2012. Hän sijoittui F57/58-luokassa kuulantyönnössä viidenneksi ja kiekonheitossa yhdeksänneksi.
Joe Hill

Joe Hill, (alk. Joel Emmanuel Hägglund; tunnettu myös nimellä Joseph Hillström) (7. lokakuuta 1879, Gävle, Ruotsi – 19. marraskuuta 1915 Salt Lake City, Utah, Yhdysvallat) oli radikaali amerikanruotsalainen lauluntekijä ja Industrial Workers of the World -järjestön ammattiyhdistysaktiivi. Hilliä syytettiin murhasta Utahin osavaltiossa, ja hänet teloitettiin ampumalla kiistanlaisessa oikeudenkäynnissä annetun tuomion mukaisesti.
Vuonna 1902 Yhdysvaltoihin muuttanut Hill teki tunnetuksi käsitteen ”piirakka taivaassa"” (), joka viittaa poliittisesti konservatiivisten saarnaajien kehotukseen keskittyä palkintoja sisältävään tuonpuoleiseen sen sijaan, että pyrittäisiin kohentamaan elinoloja jo maan päällä.
Kauhukirjailija Stephen Kingin poika, myös kirjailijana uraa luonut Joe King on nimetty Hillin mukaan.
Populaarikulttuurissa.
Kuolemansa jälkeen Joe Hillistä on tullut yksi folkmusiikkiliikkeen legendoista. Häntä on kuolemansa jälkeen kunnioitettu muun muassa erilaisin postimerkein ja musiikkikappalein. Esimerkiksi Rage Against the Machinen kitaristi Tom Morello, folklaulaja Joan Baez ja punkyhtye Anti-Flag ovat tehneet Hillistä kertovan kappaleen.
Vuonna 1971 tuli ensi-iltaan Bo Widerbergin ohjaama ruotsalainen elokuva "Joe Hill – kapinallinen". Sen nimiosaa esittää Thommy Berggren.
Vuonna 1977 Olli Pellikka suomensi 13 Hillin laulua Turun ylioppilasteatterin lauluryhmän albumille "Joe Hillin lauluja" (Eteenpäin! ETLP 325).
Candlemass (albumi)

Candlemass on Candlemassin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 2. toukokuuta 2005. Albumi voitti vuoden 2005 Ruotsin Grammy -gaalan hard rock -sarjan.
Leroy Lita

Leroy Halirou Lita (s. 28. joulukuuta 1984 Kinshasa, Kongon demokraattinen tasavalta ) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Swansea City AFC. Englannin nuorten maajoukkueen pelaaja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Chelsean kasvatti Lita teki ensimmäisen ammattilaissopimuksensa vuonna 2002 ollessaan 18-vuotias. Kaudella 2004–05 hän nousi edustusjoukkueeseen. Sillä kaudella hän teki 29 maalia cup-ottelut lukuun ottaen. 
Bristol Cityn fanien pettymykseksi 13. heinäkuuta 2005 Lita siirtyi Englannin Mestaruussarjajoukkue Readingiin miljoonalla punnalla. 17. tammikuuta 2006 hän teki FA Cupin kolmannella kierroksella hattutempun West Bromwich Albionia vastaan. Kausi 2005–06 meni Litan kannalta loukkaantumisen takia pilalle, mutta Reading kuitenkin voitti mestaruussarjan ja nousi Valioliigaan. Kauden 2006–07 avausottelussa Middlesbroughia vastaan Lita teki ensimmäisen Valioliigamaalinsa Readingin voittaessa 3–2. Yhteensä hän teki kauden aikana 7 liigamaalia. Kauden alussa putoajaksikin ennustettu nousijajoukkue Reading sijoittui yllättäen kahdeksanneksi.
Theoderich Hagn

Theoderich (Georg) Hagn (23. maaliskuuta 1816 Untergriesbach, Itävalta – 29. elokuuta 1872 Lambach, Itävalta) oli itävaltalainen benediktiiniläisjärjestön apotti ja uudistaja. 
Päätettyään teologian opintonsa Hagn liittyi benediktiiniläisjärjestöön Kremsmünsterin luostarissa 1839. Hänestä tuli pappi 1841. Hän toimi pitkään luostarin arkistonhoitajana kunnes hänestä tehtiin noviisien opettaja 1850. Ansioistaan järjestön uudistajana hän sai viran benediktiiniläisjärjestön apottina Lambachissa 1859. Hagn kuoli 56-vuotiaana.
Hänen puuhun kaiverrettu vaakunansa sijaitsi Lambachin luostarikoulun käytävän varrella. Adolf Hitler kävi kyseistä koulua 1895, ja muun muassa elämäkertakirjoittaja John Toland pitää mahdollisena, että Hagnin vaakunassa oleva hakaristi on ensimmäinen, jonka Hitler näki.
Scott Kelly

Scott Joseph Kelly (s. 21. helmikuuta 1964) on yhdysvaltalainen astronautti ja laivaston lentäjä. Hän on kotoisin Orangen kaupungista, New Jerseyn osavaltiosta. Hänen kaksoisveljensä Mark E. Kelly kuuluu myös astronauttijoukkoihin.
Koulutus.
Kelly suoritti alemman korkeakoulututkinnon New Yorkin osavaltion yliopistosta (State University of New York Maritime College) pääaineenaan sähkötekniikka (Electrical Engineering) vuonna 1987. Ylemmän korkeakoulututkinnon Kelly suoritti Tennesseen yliopistossa vuonna 1996 pääaineenaan lentotekniikka (Aviation Systems).
Sotilasura.
Sotilasarvoltaan Kelly on laivaston kapteeni ja hänelle on myönnetty useita kunniamerkkejä tehtävistään muun muassa Persianlahdella. Kelly on koelentäjä ja hän on lentänyt yli 3000 lentotuntia 30 eri koneella. Lentotukialus-laskeutumisia hänellä on takanaan yli 250.
Astronauttiura.
Astronautiksi Kelly valittiin vuonna 1996 ja neitsytlentonsa hän suoritti STS-103:lla vuonna 1999. Sukkulamiehistön komentajana Kelly toimii ensimmäistä kertaa lennolla STS-118. Lokakuussa 2010 hänet laukaistiin lennolla Sojuz TMA-01M avaruuteen ISS-avaruusaseman Retkikunta 25:n ja Retkikunta 26:n miehistön jäseneksi. Hän toimi Retkikunta 26:n komentajana.
Vuosina 2015 ja 2016 Kelly vietti ISS:llä vuoden yhtä mittaa osana ISS year long missionia.
Lambach

Lambach on 3344 asukkaan kunta Itävallassa (vuoden 2011 väestönlaskenta). Se kuuluu Ylä-Itävallan osavaltioon ja Wels-Landin piiriin.
Lambachissa sijaitsee Wels-Lambachin kreivien sukuun kuuluneen Pyhän Adalberon vuonna 1056 perustama Lambachin benediktiiniläisluostari. Kunnan tärkeitä rakennuksia ovat Kalvararienberg-kirkko, torin laidalla sijaitseva kunnantalo ja vuodesta 1660 toiminut Luostarintaverna.
Zionin kansallispuisto

Zionin kansallispuisto () on Yhdysvaltojen lounaisosassa, Utahin osavaltiossa sijaitseva kansallispuisto. Kansallispuisto kattaa 593 km²:n kokoisen maa-alan. 
Sen merkittävin nähtävyys on 24 km pitkä Zionin kanjoni, joka on syvimmillään 800 m syvä. Virginjoki on uurtanut sen punaruskeaan hiekkakiveen vuosisatojen kuluessa.
Kansallispuistossa kohtaavat Great Basinin ylätasanko, Mojaven aavikko ja Coloradon laakio. Niinpä sen maastonmuodot ja biotoopit ovat vaihtelevia, ja tarjoavat kodin sadoille eläin- ja lukemattomille kasvilajeille. Eläinlajeista tunnetuimpia ovat puuma, muulipeura ("Odocoileus hemionus"), maakotka ja kaliforniankondori ("Gymnogyps californianus"), kasveista poppelit, pajut, katajat ja kaktukset. Puistossa on havaittu asuvan 291 lintulajia, 78 nisäkäslajia (joiden joukossa 19 lepakkolajia) sekä 44 lajia matelijoita ja sammakkoeläimiä.
Tails (käyttöjärjestelmä)

Tails eli The Amnesic Incognito Live System on Debianiin pohjautuva tietoturvaan keskittyvä käyttöjärjestelmän jakelupaketti, jonka tavoitteena on suojata käyttäjän yksityisyyttä ja anonyymiutta. Kaikki lähtevät yhteydet menevät Tor-verkon kautta ja suorat (ei-anonyymit) yhteydet on estetty. Järjestelmän voi käynnistää live-CD:ltä tai irrotettavalta tiedontallennusvälineeltä (esim. USB-muistilta), jolloin sen käyttö ei jätä jälkiä (digitaalisia jalanjälkiä) koneelle, ellei sitä ole erikseen käsketty jättämään niitä. Suurin osa jakelupaketin kehityksen rahoituksesta on tullut Tor Project -järjestöltä.
Historia.
Tailsin ensimmäinen versio julkistettiin 23.6.2009. Se kehitettiin Gentoohon pohjautuvan Incognito-jakelupaketin pohjalta. Suurin osa kehityksen rahallisesta tuesta on tullut Tor Project -järjestöltä. Tails on saanut rahallista tukea myös Debian Project -järjestöltä, Mozilla-säätiöltä ja Freedom of the Press Foundation -säätiöltä.
Laura Poitras, Glenn Greenwald ja Barton Gellman ovat kukin sanoneet, että Tails oli tärkeä työkalu Yhdysvaltain kansallisen turvallisuusviraston (NSA) paljastuksentekijän Edward Snowdenin kanssa tehdyssä työssä.
Saksalainen julkisesti rahoitettu TV-kanava Das Erste raportoi 3. heinäkuuta 2014, että NSA:n Xkeyscore-valvontajärjestelmä sisältää kriteerejä henkilöille, jotka käyttävät hakukoneita etsimään Tailsia tai vierailevat Tailsin verkkosivulla. Xkeyscoren lähdekoodista löytynyt kommentti on kutsunut Tailsia ”ääriryhmien äärifoorumeilla kannattamaksi viestiturvallisuusjärjestelmäksi”.
Charles O. Hobaugh

Charles Owen "Scorch" Hobaugh (s. 5. marraskuuta 1961) on yhdysvaltalainen merijalkaväen upseeri, hävittäjälentäjä ja astronautti. Hobaugh on kotoisin Bar Harborin kaupungista, Mainen osavaltiosta. Hänellä on vaimo ja neljä lasta. Harrastuksinaan hänellä on muun muassa painonnosto, vesihiihto ja pyöräily.
Koulutus.
Hobaugh suoritti alemman korkeakoulututkinnon Yhdysvaltain laivastoakatemista vuonna 1984 pääaineenaan ilmailutekniikka. Ylemmän korkeakoulututkinnon hän suoritti Tennesseen yliopiston avaruusinstituutissa.
Sotilasura.
Hobaugh on sotilasarvoltaan everstiluutnantti ja hänelle on myönnetty useita kunniamerkkejä osallistumisestaan muun muassa Persianlahden sotaan hävittäjälentäjänä. Hänelle on kertynyt yli 3000 lentotuntia 40 eri koneella.
Astronauttiura.
Astronautiksi Hobaugh valittiin vuonna 1996 ja ensimmäisen sukkulalennon hän suoritti STS-104:n ohjaimissa vuonna 2001. Astronauttiuransa mustimman hetken Hobaugh koki toimiessaan lennonjohtajana (CAPCOM) Columbian tullessa takaisin maan ilmakehään. Hänen toistava kyselynsä sukkulamiehistölle "Columbia, Houston. UHF Comm Check" on jäänyt avaruushistorian kirjoihin.
Hobaugh toimii 16. marraskuuta 2009 laukaistun avaruussukkulalennon STS-129 komentajana.
Níkos Machlás

Nikólaos ”Níkos” Machlás (; s. 16. kesäkuuta 1973 Iraklion, Kreeta) on kreikkalainen jalkapalloilija, joka edusti Kyproksen korkeimmalla sarjatasolla pelaavaa APOEL:a. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. 
Machlás aloitti uransa OFI Cretessa, jonka riveissä pelasi ensi kerran helmikuussa 1991 ottelussa Panioniosia vastaan. Hän pelasi Kreetassa kuusi kautta ennen kuin siirtyi vuonna 1996 Eredivisie-joukkue Vitesse Arnhemiin. Ensimmäinen kausi Alankomaissa oli pettymys ja maaleja syntyi vain kahdeksan 29 ottelussa. Toinen kausi oli maalien muodossa parempi, kun hän teki 34 maalia 32 ottelussa. Hän voitti kultaisen kengän. Kesäkuussa 1999 Machlás siirtyi Alankomaan jättiläiseen Ajaxiin – ennätyssummalla 7,6 miljoonaa dollaria.
Ajaxissa Machlás teki kolmen kauden aikana 38 maalia 74 liigaottelussa. Mahlaksen aikana Ajaxissa valmentaja vaihtui kolme kertaa ja hänen pelipaikkansa avauskokoonpanossa ei ollut enää itsestäänselvyys, kun Ronald Koeman antoi nuorille Zlatan Ibrahimovićille ja Midolle mahdollisuudet. Mahlaksen 12 maalia kaudella 2001–2002 olivat tärkeitä liigassa ja kauden lopuksi Ajax juhli ensimmäistä mestaruutta neljään vuoteen. Ajax voitti kauden aikana myös Amstel Cupin. Seuraavalla kaudella Koeman teki selväksi, että Machlás ei enää mahdu pelaavaan kokoonpanoon. 
Machlás pelasi lyhyen ajan Ajaxin nuorisojoukkueessa, ennen kuin siirtyi Espanjaan Sevillaan. 14 ottelua Espanjassa pelannut Machlás edusti vielä Iraklisia ja OFI Cretea ennen kuin siirtyi nykyiseen seuraansa.
Kreikan maajoukkueessa Machlás pelasi vuosien 1993 ja 2002 välillä 61 ottelua, tehden 18 maalia. Hän kuului myös Kreikan joukkueeseen vuoden 1994 MM-kisoissa. Viimeisen maaottelunsa Machlás pelasi huhtikuussa 2002 ottelussa Ruotsia vastaan.
Pertti Honkanen

Pertti ”Pläki” Honkanen (4. tammikuuta 1965) oli miesten lentopallomaajoukkueen kakkosvalmentaja 2006–2008.
Vuosina 2006–2008 Honkanen toimi Mauro Berruton apuvalmentajana miesten maajoukkueen mukana. Honkanen oli myös alle 17-vuotiaiden poikien maajoukkueen päävalmentaja. Honkanen valmensi Kuortaneen urheilulukiossa opiskelevia nuorten maajoukkuepelaajia päävalmentajana.
Hän toimi lentopalloliiton valmennuspäällikkönä, jossa vastasi koulutuksen ja valmennuksen linjauksesta. Kuortaneella Honkanen on yhdessä Pekka Lahtisen kanssa valmentanut miesten maajoukkueeseen asti muun muassa Oivasen veljekset Mikon ja Matin sekä passari Simo-Pekka Ollin ja huippulupauksen Urpo Sivulan.
Mustahäntäkauris

Mustahäntäkauris eli muulipeura ("Odocoileus hemionus") on Pohjois-Amerikan länsiosissa elävä kauriiden alaheimon hirvieläinlaji. Se on samoin pohjoisamerikkalaisen valkohäntäkauriin (valkohäntäpeuran) lähin sukulainen. Mustahäntäkauris ja valkohäntäkauris kykenevät lisääntymään keskenään. Näiden kahden lajin välisiä risteymiä on joskus erehdytty pitämään omana lajinaan. 
Ulkonäkö ja koko.
Mustahäntäkauris painaa 43-150 kg, keskimäärin noin 95 kg. Nimen muulipeura ("mule deer") se onsuurista, muulin korvia muistuttavista korvistaan, mustahäntäkauris-nimen taas mustasta hännän päästä, joka erottaa sen valkohäntäkauriista. Toisin kuin valkohäntäkauriilla, nustahäntäkauriin sarvet haarautuvat dikotomisesti, aina kahteen jokseenkin yhtä vahvaan haaraan. Vain uroksilla (hirvailla) on sarvet. Se kasvattaa uudet sarvet joka vuosi. 
Levinneisyys.
Mustahäntäkauriita elää koko Pohjois-Amerikan länsiosassa, Kaakkois-Alaskasta Kalifornian niemimaalle ja Luoteis-Meksikoon. Kanadassa ja Yhdysvalloissa levinneisyys ulottuu länsirannikolta Kalliovuorten yli läntiselle tasankoalueelle Saskatchewaniin, Nebraskaan, Kansasiin ja Teksasin länsiosaan asti. Argentiinassa ja Havaijin Kauain saarella mustahäntäkauris on ihmisen istuttama vieraslaji. Laji on elinympäristönsä suhteen hyvin joustava ja monin paikoin runsaslukuinen. Se elää niin metsissä, preerialla, aavikoilla kuin vuoristoissakin.
Alalajit.
Mustahäntäkauriista on erotettu useita maantieteellisiä alalajeja, joiden tarkasta lukumäärästä ei olla aivan yksimielisiä. Näistä länsirannikon "Odocoileus hemionus columbianus"-alalajia kutsutaan Amerikasa yleisemmin 'mustahäntäkauriiksi' (), luoteista "O. h. sitkensis"-alalajia 'sitkankauriiksi', ja muita 'muulikauriiksi' ("mule deer"):
Saguaron kansallispuisto

Saguaron kansallispuisto () on Yhdysvaltojen lounaisosassa, Arizonan osavaltiossa sijaitseva kansallispuisto. Kansallispuisto kattaa yhteensä 370 km²:n kokoisen maa-alan, ja se jakaantuu kahteen osaan Tucsonin kaupungin itä- ja länsipuolella. Puisto on perustettu 1933. Se on saanut nimensä saguarokaktuksen mukaan.
Kansallispuiston tärkein biotooppi on Sonoran aavikko. Itäosassa ovat 2600 m korkeat Rinconvuoret ja länsiosassa Tucsonvuoret. Puiston molemmissa osissa on pysäköintialueet ja suosittuja vaelluspolkuja, joilla järjestetään opastettuja retkiä auringon nousun tai laskun aikaan – keskipäivän kuumuus voi olla liian vaarallista.
Juhan Smuul

Juhan Smuul (vuoteen 1954 Johannes Schmuul; 18. helmikuuta 1922 Muhu – 13. huhtikuuta 1971 Tallinna) oli virolainen neuvostokirjailija.
Smuulin puoliso oli runoilija Debora Vaarandi.
Elämä.
Smuulin ensimmäiset runot ilmestyivät 1940-luvulla. Vuonna 1951 hän liittyi Neuvostoliiton kommunistisen puolueen jäseneksi. Venäjäksi käännetty kokoelma Runoja ja runoelmia sai Stalin-palkinnon vuonna 1952. Smuul on kirjoittanut myös proosaa ja näytelmiä. Hänen tunnetuin teoksensa on matkasta Etelämantereelle kertova "Jäätikkökirja" ("Jäine raamat", 1958), josta hänelle myönnettiin Lenin-palkinto vuonna 1961. Vuonna 1965 Smuul sai Viron SNT:n kansankirjailijan arvonimen.
Vuosina 1953–1971 Smuul oli Viron kirjailijaliiton hallituksen puheenjohtaja ja vuosina 1954–1971 yksi Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen sihteereistä. Hän toimi myös Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana. Hänet on palkittu Leninin kunniamerkillä. Vuonna 1971 perustettiin Smuulin nimeä kantava Viron SNT:n kirjallisuuspalkinto ja kirjailijan kotikylään avattiin hänestä kertova museo.
Smuul aloitti poliittisena runoilijana mutta siirtyi huumoripitoiseen proosaan, jossa hän kuvasi kotisaarensa Muhun elämää.
Jälkimaine.
Smuulin maine neuvostoajan jälkeisessä Virossa on ollut ristiriitainen, sillä hän toimi Viron kommunistisessa puolueessa ja kirjoitti nuorena ylistysrunoja Josif Stalinista. Viron itsenäistyttyä vuonna 1991 Smuulin museo nimettiin Muhun museoksi ja hänen patsaansa siirrettiin Tallinnan Kadriorgin puistosta hänen kotikyläänsä Koguvaan. Vuonna 2023 paljastui, että Smuul ja Vaarandi olivat osallisina vuoden 1949 virolaisten joukkokyydityksissä, sillä he olivat allekirjoittaneet asiakirjan, jossa luetteloitiin erään kyyditetyn kõuelaisen maanviljelijäperheen omaisuutta. Heidän osallisuudestaan kyydityksiin oli huhuttu jo pitkään, kunnes "Eesti Ekspress" -lehti löysi Viron kansallisarkistosta mainitun kirjallisen todisteen.
Tammerkosken lukio

Tammerkosken lukio ("Tamlu") on Tampereella toimiva lukio, jolla on kuvataiteen ja designin valtakunnallinen erityistehtävä. Lukioon voi pyrkiä joko yleislinjalle tai kuvataide- ja design-linjalle. Vuonna 2018 Tammerkosken lukiossa opiskeli 663 oppilasta. Rehtorina toimii Matti Hännikäinen.
Tammerkosken lukion juuret juontavat vuonna 1908 perustettuun Tampereen tyttökouluun. Vuonna 2008 tyttökoulun perinteen jatkaja, Tammerkosken lukio, vietti koulun 100-vuotisjuhlia. Alun perin lukio toimi Tammerkosken koulutalossa yhdessä tuolloisen Tammerkosken koulun kanssa. Se yhdistyi vuonna 2012 entisen Kaarilan lukion kanssa ja siirtyi uudistettuihin tiloihin Sampolan rakennukseen.
Lukiossa on mahdollisuus suorittaa lukiodiplomi kuvataiteessa, musiikissa, mediassa, draamassa, käsityössä, tanssissa sekä teatteritaiteessa.
Tracy Caldwell Dyson

Tracy Ellen Caldwell (s. 14. elokuuta 1969) on yhdysvaltalainen fyysikko ja astronautti. Hän on kotoisin Arcadiasta, Kalifornian osavaltiosta.
Caldwell suoritti korkeakoulututkintonsa Kalifornian osavaltion yliopistossa vuonna 1993 pääaineenaan kemia. Tohtoritutkinnon hän suoritti Kalifornian yliopistossa vuonna 1997. Caldwell on toiminut myös kemianopettajana valmistellessaan väitöskirjaansa. Hänelle on myönnetty useita kemianalan palkintoja. Caldwellillä on yksityislentäjän lupakirja ja hän osaa sekä viittomakieltä että venäjää.
NASA:n astronautiksi Caldwell valittiin vuonna 1998. STS-118 oli hänen ensimmäinen sukkulalentonsa. Lennolla hän toimi ensimmäisenä tehtäväspesialistina. Aiemmin hän on toiminut muun muassa laitteiston testaajana, sukkulalentoavustajana sekä lennonjohtajana (CAPCOM).
2. huhtikuuta 2010 Caldwell laukaistiin lennolla Sojuz TMA-18 kansainväliselle ISS-avaruusasemalle liittymään sen pitkäkestoisen miehistön, Retkikunta 23:n jäseneksi. Caldwell jatkoi työskentelyään ISS:llä Retkikunta 24:n jäsenenä. Hän palasi Maahan Sojuz TMA-18:lla 25. syyskuuta 2010. Hän on osallistunut kolmelle avaruuskävelylle avaruuskävelyiden kokonaiskeston ollessa 22 tuntia 49 minuuttia.
Vapaa-aikanaan hän harrastaa juoksemista, painonnostoa ja autojen korjaamista. Hän meni marraskuussa 2009 naimisiin George Dysonin kanssa. Hänen nimensä on nykyään avioliiton myötä Tracy Caldwell Dyson.
Deon Hemmings

Deon Hemmings (s. 10. syyskuuta 1968 Saint Ann) on jamaikalainen 400 metrin aitajuoksija ja olympiavoittaja.
Hemmingsistä tuli ensimmäinen jamaikalainen naisolympiavoittaja Atlantassa 1996 uudella olympiaennätysajalla 52,82. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän sijoittui aitamatkalla hopealle Irina Privalovan jälkeen sekä kuului Jamaikan hopeajoukkueeseen 4 × 400 metrin viestijuoksussa yhdessä Sandie Richardsin, Catherine Scott-Pomelasin ja Lorraine Grahamin kanssa. Hänet valittiin Jamaikan vuoden naisurheilijaksi 1996 ja 2000.
Hemmings saavutti hopeaa Kansainyhteisön kisoissa Victoriassa 1994, pronssia Göteborgin MM-kilpailuissa 1995, hopeaa Ateenan MM-kilpailuissa 1997 sekä pronssia Sevillan MM-kilpailuissa 1999. Hän sai 4 × 400 metrin viestissä MM-pronssia 1997 ja -kultaa 2001, joskin kultamitalikilpailussa hän juoksi vain alkuerässä.
Hemmings vetäytyi kilpakentiltä vuonna 2003.
Tokion yliopisto

Tokion yliopisto () on Kioton yliopiston ohella toinen Japanin tärkeimmistä yliopistoista. Siihen kuuluu yhdeksän tiedekuntaa (oikeustieteellinen, lääketieteellinen, teknillistieteellinen, maataloustieteellinen, kielitieteellinen, luonnontieteellinen, taloustieteellinen, kasvatustieteellinen ja farmasian tiedekunta) sekä taideyliopiston yksikkö, jossa kaikki 1. ja 2. vuoden yliopisto-opiskelijat opiskelevat. Yliopistossa opiskelee noin 28 000 opiskelijaa, joista lähes 5000 ulkomaalaisia. Toiminta keskittyy viidelle kampusalueelle, jotka sijaitsevat Hongōn, Komaban, Kashiwan, Shirokanen ja Nakanon alueilla.
Yliopisto on perustettu vuonna 1877 yhdistämällä vanha lääketieteellinen oppilaitos ja länsimaistyylisiä oppiaineita. Nykyisin tärkeimmät tiedekunnat ovat luonnontieteet, laki ja kirjallisuus. Yliopiston nimi oli vuosina 1886–1947 Tokion keisarillinen yliopisto (東京帝國大學, "Tōkyō teikoku daigaku)", mutta toisen maailmansodan jälkeen palattiin alkuperäisen nimeen.
Scott Walker (jääkiekkoilija)

Scott Walker (s. 19. heinäkuuta 1973 Cambridge, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen NHL-jääkiekkoilija. Hän pelasi suurimman osan urastaan laitahyökkääjänä. 
Ennen NHL-debyyttiään Walker pelasi kaksi kautta OHL:n Owen Sound Platersin riveissä. Kaudeksi 1993–94 Walker siirtyi AHL:n Hamilton Canucksin paitaan. Siellä hän pelasi yhden kauden. Seuraavana kautena Walker siirtyi AHL:n Syracuse Crunchin joukkueeseen. Kesken kauden NHL-seura Vancouver Canucks nosti Walkerin edustusjoukkueeseensa. 11 ottelussa Walker teki tehot 0+1=1.
Koska debyytti NHL:ssä ei sujunut hyvin, niin Walker palasi takaisin Syracuse Crunchin riveihin. AHL:n pudotuspelien jälkeen Vancouver nosti Walkerin uudestaan joukkueeseensa. Tästä alkoi Walkerin NHL-ura. Vancouverissa Walker pelasi 3 kautta, jonka jälkeen hän siirtyi Nashville Predatorsiin. Nashvillessa Walker pelasi 6 kautta. 
Kaudella 2003–04 Walker teki piste-ennätyksensä. 75 ottelussa tehot 25+42=67.
Työsulkukaudella Walker siirtyi OHASrin liigaan. Siellä hän pelasi kahdessa eri joukkueessa: Cambridge Hornetsissa ja Dundas Real McCoysissa. Työsulkukauden jälkeen Walker palasi Nashvilleen, jossa pelasi yhden kauden. Seuraavalla kaudella hän siirtyi Carolina Hurricanesiin. Maaliskuussa 2010 Walker kaupattiin Washington Capitalsiin, jossa pelasi loppukauden 2009–10.
Walkerin NHL-ura kesti 15 kautta. Hän aloitti joulukuussa 2010 valmentajauransa OHL-seura Guelph Stormin apulaisvalmentajana. Vain muutama viikko myöhemmin hänet nimettiin Stormin päävalmentajaksi.
Debbie Flintoff-King

Debra Lee ”Debbie” Flintoff-King (s. 20. huhtikuuta 1960 Melbourne) on australialainen 400 metrin aitajuoksija, lajin olympiavoittaja vuodelta 1988.
Flintoff-King saavutti ensimmäisen arvokilpailumitalinsa Kansainyhteisön kisoissa 1982, kun hän voitti 400 metrin aitajuoksun ajalla 55,89. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän karsiutui välierissä ajalla 56,63. Los Angelesin olympialaisissa 1984 hän sijoittui kuudenneksi ajalla 56,21. Vuonna 1986 hän voitti sekä 400 metrin sileän että aitamatkan ajoilla 51,29 ja 54,94 Kansainyhteisön kisoissa Edinburghissa. Seuraavana vuonna hän voitti molempien lajien Grand Prix -mestaruuden ja saavutti aitajuoksussa Rooman MM-kilpailuissa hopeaa ajalla 54,19.
Soulin olympialaisissa 1988 Flintoff-King voitti kultaa 400 metrin aitajuoksussa ajalla 53,17 siitä huolimatta, että oli vain pari viikkoa aiemmin kuullut sisarensa Noelinen kuolemasta.
Flintoff-King oli yksi vuoden 2000 olympialaisten avajaisissa olympiatulta Sydneyn stadionilla kantaneista viestinviejistä ja toi soihdun olympiatulen varsinaiselle sytyttäjälle Cathy Freemanille.
Tempura

Tempura (, myös 天麩羅) on perinteinen japanilainen ruokalaji, joka voidaan valmistaa kalasta, äyriäisistä tai kasviksista. Tyypillisempiä ovat katkaravusta, lohesta, porkkanasta ja kabocha-tyyppisestä kurpitsasta tehdyt tempurat. Raaka-aineet leikataan suupaloiksi, kastetaan friteeraustaikinaan ja keitetään öljyssä, mieluiten seesamiöljyssä. Valmiit tempurapalat kastetaan dippikastikkeeseen ja syödään kuumina.
Friteerauksen ajatuksen toivat Japaniin portugalilaiset lähetyssaarnaajat 1500-luvulla – friteeratut pikkukalat ovat suosittuja Portugalissa. Tempura-annoksia tehdään myös Taiwanin pohjoisosassa.
Yakitori

Yakitori () on japanilaisen keittiön perinteinen kana-annos; pienessä bambuvartaassa grillattuja kananpalasia. "Yaki" tarkoittaa hiillosta, "tori" kanaa. Yakitori-vartaat tarjotaan joko pelkän suolan ja sitruunan kera tai erityisen maustekastikkeen saattelemina. Kananpalojen lisäksi vartaaseen voidaan pujotella kasviksia. Yakitori-termiä käytetään ajoittain myös yleiskäsitteenä pienessä vartaassa tarjoiltaviin grillipaloihin viitattaessa. Vaikka kaikki yakitori-listalla esiintyvät tuotteet eivät siis ole kanaa, on kana ylivoimaisesti yleisin ainesosa. Yakitori-vartaisiin voi kuulua myös kanan eri osia. 
Japanissa yakitorit ovat suosittua pikaruokaa, joka napataan oluen kera matkalla töistä kotiin. Annokseen kuuluu ainakin kaksi pikkuvarrasta.
Pasi Tuominen

Pasi Tuominen (s. 3. toukokuuta 1974 Pori) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan Tuominen on hyökkääjä, joka pystyy pelaamaan niin laidassa kuin keskelläkin. Hän on pelannut uransa aikana SM-liigaa Ässissä, Tapparassa, SaiPassa, Jokereissa, HPK:ssa ja Bluesissa. Ulkomailta Tuomisella on kokemusta Sveitsin National League A:sta ja Ruotsin Elitserienistä.
Ura.
Pasi Tuominen on Porin Ässien kasvatti, joka pelasi ensimmäiset SM-liigaottelunsa kaudella 1993–1994, tehden kuudessa ottelussa kaksi syöttöpistettä. Tuominen pelasi Ässien riveissä aina vuoteen 1997 saakka, kunnes siirtyi kesken kauden 1996–1997 hakemaan nostetta uralleen Tampereelta ja Tapparasta. Tapparassa mies pelasi vuosituhannen vaihteeseen saakka, mutta ei saanut itsestään missään vaiheessa parastaan irti. Parhaimmalla Tappara-kaudellaan pisteitä kertyi 21.
Kaudeksi 2000–2001 SaiPa osoitti kiinnostuksensa Tuomiseen ja sai hänet joukkueeseensa. Kausi sujui Tuomiselta hienosti hänen tehtyään 47 ottelussa 29 tehopistettä. SaiPa tarjosi maalinsylkijälle jatkosopimuksen, jonka Tuominen allekirjoitti. Tuomiselle luvattiin kaudeksi 2001–2002 yhä suurempaa roolia lappeenrantalaisjoukkueessa, mutta samaisella kaudella mies oli enää kuin varjo entisestään. Loukkaantumiset vaivasivat kautta ja 32 ottelussa tehopisteitä syntyi vain kahdeksan. SaiPa päätti myydä Tuomisen pois ja Jokerit kiinnostui miehestä. Hän ehti pelata Jokereissa 22 ottelua ja niissä syntyi yhteensä kuusi tehopinnaa, mutta Tuominen oli tärkeässä roolissa nelosketjun puolustavana keskushyökkääjänä Jokerien voittaessa Suomen mestaruuden.
Monien vuosien jälkeen Tuominen palasi Poriin kaudeksi 2002–2003 hakemaan jälleen uutta nostetta ailahtelevalle uralleen. Kaudet 2002–2003 ja 2003–2004 olivat Tuomiselta odotuksiin nähden heikohkoja, kunnes 2004–2005 alkoi tapahtua. Tuominen sai ketjuunsa sentteriksi NHL-työsulkupelaaja Jason Williamsin ja hänen siivellään "Patu" teki vihdoin huippupisteet (42). Pistetehtailu herätti kiinnostuksen myös Ruotsissa, jonne Tuomisen matka veikin upean kauden jälkeen. Osoitteena oli Modo. Puolitoista kohtalaista kautta riittivät Tuomiselle ja tämän jälkeen kesken kauden 2006–07 suuntana oli Sveitsi ja Fribourg-Gottéron. Viidessätoista ottelussa syntyi kymmenen tehopistettä.
Kaudeksi 2007–2008 Tuominen päätti palata jälleen kotisuomeen joukkueenaan tällä kertaa HPK. Ennen siirtorajan umpeutumista HPK kauppasi Tuomisen Espoo Bluesiin, jossa hän kiekkoili loppukauden. Kaudet 2008–09 ja 2009–10 hän pelasi National League B:n EHC Baselissa sekä kauden 2010–11 AL-Bank Ligaenin EfB Ishockeyssa. Kaudet 2011–12 ja 2012–13 Tuominen kiekkoili Suomi-sarjan HC Satakunnassa.
WWE SmackDown! Here Comes the Pain

WWE SmackDown! Here Comes The Pain (japanissa Exciting Pro Wrestling 5) on THQ-yhtiön PlayStation 2:lle 27. lokakuuta vuonna 2003 julkaisema ja Yuke'sin kehittämä vapaapainipeli. Se kuuluu "WWE SmackDown! -pelisarjaan".
Ominaisuudet.
"Here Comes The Pain" oli ensimmäinen Smackdown-peli, jossa oli "Grappling System", "Body Damage Meter" ja taitojen kehittäminen. Pelissä myös nähtiin ensimmäisen kerran WWE Legendoja sekä Elimination Chamber ja Bra and Panties -pelimuodot. Peli oli toinen pelisarjassa, joka ei sisältänyt selostusta (n lisäksi).
"Here Comes The Pain" on saanut hyviä arvosanoja pelilehdissä ja on onnistuneimpia pelejä pelisarjassa.
Areenat.
1 Paikat voivat avata vain, jos olet pelannut kyseisellä alueella
M-100

M-100 oli neuvostoliittolainen luotainraketti, jossa oli kaksi rakettimoottorivaihetta. Sitä käytettiin 1957–1990. Näitä raketteja laukaistiin eri tutkimuksia varten 6 400, ja se on siten maailman käytetyin luotainraketti.
Sen hyötykuorma oli 15 kilogrammaa laukaistuna 90 kilometrin korkeuteen. Raketin laukaisupaino on 475 kilogrammaa. Sen halkaisija oli 25 senttimetriä ja pituus 834 senttimetriä.
Canal de l’Est

Canal de l’Est [] () on kanava Ranskassa, joka yhdistää Meuse- ja Mosel-joet Saône-jokeen. Kanava alkaa Givet’stä Champagne-Ardennessa, kulkee Lorrainessa ja päättyy Correen Franche-Comtéssa. Kanavan pohjoisosaa kutsutaan myös nimellä canal de la Meuse ja eteläistä osaa nimellä canal des Vosges.
Kanava on 439 kilometriä pitkä, ja se rakennettiin vuosina 1874–1877.
Luotainraketti

Luotainraketti on tutkimusraketti, joka laukaistaan korkealle ilmakehään tai avaruuteen, josta se yleensä putoaa maahan. 
Rakettien ajoaine on yleensä kiinteää. Raketissa on mukana tieteellisiä mittalaitteita. Se laskeutuu laskuvarjolla maahan ja on osin uudelleenkäytettävä. Lentokorkeus on 50–1500 km ja mittaukset ylittävät kaasupallojen lakikorkeuden, joka on vain 40 km. 
Ensimmäinen luotainraketti oli natsi-Saksassa kehitetty V-2, jota etenkin Yhdysvallat käytti 1940-luvun lopun luotainrakettina. Mutta varsinaisia luotainraketteja kehitettiin kaikissa suurissa – tulevissa – avaruusmaissa ja luotainraketti eriytyi pian sotilaallisista ohjuksista, esimerkiksi ESAn Texus- ja Maxus-luotainraketit. Luotainrakettilaukaisuja varten kehittyi omat toimintakeskuksensa, joista EU:n suurin on Esrangen rakettikeskus Kiirunassa. Tieteelliseen kokeeseen rakettia käytettiin ilmeisesti ensi kerran vuonna 1822, jolloin ilmassa räjäytetyn raketin suunta havaittiin Wienistä ja Neustatdista. Havainnoinnista voitiin määrittää paikakuntien pituusaste-ero.
Suomi ja luotainraketit.
Suomi – lähinnä Sodankylän geofysiikan observatorio ja Oulun yliopisto – on 1960-luvun lopusta alkaen ottaneet osaa joihinkin luotainrakettikampanjoihin. Suomalainen instrumentaatio on tällöin ollut magnetometri. Tällaisia raketteja on laukaistu sekä Poker Flatsistä Alaskasta että Norjan Andoijasta vielä 2000-luvullakin.
Vuonna 2008 tamperelaiset opiskelijat ovat saaneet ”Itikka”-nimisen instrumentin ESAn tulevaan luotainrakettiin.
Oulun ja Helsingin yliopistojen opiskelijat osallistuvat norjalaisvetoiseen NISSE-kokeeseen (Nordic Ionospheric Sounding rocket Seeding Experiment), joka lentää ESAn REXUS-luotainraketin mukana maaliskuussa 2009. Kokeessa luodaan jääpilvi 95 kilometrin korkeuteen, jota tutkitaan EISCAT-tutkalla.
Danny McFarlane

Danny McFarlane (s. 14. kesäkuuta 1972) on jamaikalainen yleisurheilija, joka on kilpaillut pääasiassa 400 metrin juoksussa sekä 400 metrin aitajuoksussa.
McFarlane osallistui Stuttgartin MM-kisoihin 1993, jossa oli mukana seitsemänneksi sijoittuneessa Jamaikan 4×400 metrin viestijoukkueessa. Göteborgin MM-kisoissa 1995 hän karsiutui 400 metrillä välierissä ajalla 45,98 ja sijoittui 4×400 metrin viestissä kolmanneksi. Kaksi vuotta myöhemmin Ateenan MM-kisoissa hän oli mukana Jamaikan joukkueessa, joka voitti 4 x 400 metrin viestijuoksussa hopeaa. Vuonna 1999 hän voitti Jamaikan joukkueessa kultaa 4 x 400 metrin viestissä Pan-Amerikan kisoissa. Samana vuonna hän karsiutui Sevillan MM-kisoissa 400 metrin välierissä ajalla 45,86. Pitkässä viestissä Jamaikan joukkue juoksi kolmanneksi, mutta Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen jälkeen joukkue nousi toiseksi.
McFarlane selviytyi Sydneyn olympialaisissa 2000 400 metrin finaaliin, jossa sijoittui seitsemänneksi ajalla 45,55. Hän oli samoissa kisoissa mukana 4 x 400 metrin viestissä, jossa Jamaikan joukkue sijoittui alun perin kolmanneksi, mutta nousi vuonna 2012 hopealle kun Antonio Pettigrew'n dopingtapauksen vuoksi Yhdysvallat hylättiin. Hän voitti Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 2001 pronssia 400 metrillä ja oli mukana voittamassa viestissä pronssia. Myöhemmin samana vuonna Edmontonin MM-kisoissa hän oli mukana Jamaikan viestijoukkueessa, joka voitti MM-hopeaa Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen jälkeen.
McFarlane voitti Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 viestikultaa Jamaikan joukkueessa. Samana vuonna Pariisin MM-kisoissa hän oli uudessa päälajissaan 400 metrin aitajuoksussa neljäs ajalla 48,30 ja Jamaikan viestihopeaa voittaneessa joukkueessa. Sekä Birminghamissa että Pariisissa joukkueen sijoitus koheni yhdellä Yhdysvaltain joukkueen hylkäysten jälkeen. Kauden lopussa hän juoksi kolmanneksi. Seuraavana vuonna McFarlane voitti Ateenan olympialaisissa 400 metrin aidoissa olympiahopeaa ajalla 48,11 ja oli kauden lopussa neljäs. Hän karsiutui Helsingin MM-kisoissa 2005 välierissä ja sijoittui kuudenneksi. Osakan MM-kisoissa 2007 hän sijoittui 400 metrin aidoissa viidenneksi ja Pekingin olympialaisissa 2008 neljänneksi. hän oli toinen. Vuonna 2009 hän oli kuudes sekä Berliinin MM-kisoissa että .
Siitaman rautatieasema

Siitaman rautatieasema on entinen rautatieasema Orivedellä Siitaman kylässä. Liikennepaikka oli käytössä vuosina 1895–1990. Se sijaitsi rataosalla , noin yhdeksän kilometriä Oriveden rautatieasemalta Tampereen suuntaan. Asemarakennus rakennettiin vuonna 1905 Bruno Granholmin laatimien Platformskjul I -tyypin pysäkkirakennuksen piirustusten mukaisesti. Matkustajamäärät kasvoivat aina 1960-luvulle asti.
Huonojen tieyhteyksien päässä sijainneeseen Siitaman kylään perustettiin vuonna 1895 Oriveden aseman alainen laiturivaihde, joka korotettiin asemaksi kymmenen vuotta myöhemmin. Aseman ympäristöön kasvoi tiivis kyläasutus, ja sinne saatiin oma kansakoulu vuonna 1907. Vuonna 1916 Siitamasta tuli junien kohtaamispaikka, ja samassa yhteydessä asemarakennuksen vasemman päädyn toimisto-osaa laajennettiin huomattavasti. Oikeanpuoleista tavarasuojaa laajennettiin parikymmentä vuotta myöhemmin. Alun perin Kangasalan kuntaan kuulunut, mutta kaukana kirkonkylästä sijainnut kylä siirrettiin Oriveden kuntaan vuoden 1926 alussa.
Vuonna 1927 Siitamasta nousi junaan 8 933 matkustajaa, ja asemalla pysähtyi kaksitoista matkustajajunaa vuorokaudessa. Vuonna 1960 matkustajajunia pysähtyi vuorokaudessa viisitoista, mutta vuonna 1989 enää viisi. Vuonna 1967 tehdyn radanoikaisun jälkeen rautatie ohitti asemarakennuksen sen takapuolelta. Siitama alennettiin laiturivaihteeksi vuonna 1968 ja tavaraliikenne lopetettiin vuonna 1973. Asemapalvelut loppuivat vuonna 1984, ja aseman henkilöliikenne päättyi 27. toukokuuta 1990. Asemarakennus purettiin vuonna 1993. 
Siitaman junaturma tapahtui 28. heinäkuuta 1945 pari kilometriä Siitaman rautatieasemalta Orivedelle päin.
The Heartbreakers

Johnny Thunders And The Heartbreakers, tunnetaan myös nimellä The Heartbreakers, oli yhdysvaltalainen punkrock-yhtye, joka perustettiin New Yorkissa toukokuussa 1975. The Heartbreakers julkaisi yhden studioalbumin "L.A.M.F." ja esiintyi Sex Pistols -yhtyeen kanssa Englannissa. 
Yhtyeen johtohahmona toimi New York Dollsista tunnettu kitaristi Johnny Thunders. The Heartbreakers jäi lyhytikäiseksi yhtyeeksi, ja se hajosi jo 1970-luvun lopussa, mutta sillä oli merkittävä vaikutus punk rockin kehityksessä. 
Historia.
Johnny Thunders ja Jerry Nolan lopettivat New York Dolls -yhtyeessä, ja samalla viikolla Richard Hell lopetti Televisionissa. Nämä kolme yhdistivät voimansa ja perustivat oman yhtyeen. Tovin kuluttua bändiin liittyi kitaristi Walter Lure, joka oli aikaisemmin soittanut The Demons-yhtyeessä.
Vuonna 1976 Richard Hell kuitenkin erosi yhtyeestä tulkinnanvaraisista syistä. Lopettamisensa jälkeen hän perusti oman yhtyeen Richard Hell &amp; The Voidoidsin. The Heartbreakers otti Hellin tilalle uuden basistin Billy Rathin. Yhtye oli mukana joulukuussa 1976 Anarchy-kiertueella Englannissa Sex Pistolsin, Clashin ja The Damnedin ja sen korvanneen The Buzzcocksin kanssa. The Heartbreakers sai Englannista levytyssopimuksen Track Recordsin kanssa, ja vuonna 1977 ilmestyi sen ensimmäinen ja ainoa studioalbumi "L.A.M.F." 
Levyn teon paineet, päihdeongelmat ja yhtyeen sisäiset riidat kuitenkin hajottivat yhtyeen hyvin nopeasti. Johnny Thunders siirtyi soolouralle. The Heartbreakers kuitenkin koottiin takaisin vuonna 1979 muutamalle keikalle Max’s Kansas City -klubille, rumpalinaan Ty Stix. Näillä keikoilla nauhoitettiin "Live at Max’s Kansas City '79" -albumi.
Yhtye koottiin silloin tällöin uudestaan soittamaan New Yorkin klubeille, kunnes Johnny Thunders kuoli vuonna 1991. Jerry Nolan seurasi heti seuraavana vuonna. Walter Lure esiintyi sittemmin noin kerran kuukaudessa yhtyeensä The Waldosin kanssa New Yorkin klubeissa ja esitti enimmäkseen The Heartbreakersin lauluja. Billy Rath kuoli vuonna 2014 ja Walter Lure vuonna 2020. Yhtyeen jäsenistä on elossa ainoastaan Richard Hell.
Juanito (jalkapalloilija, 1954)

Juan Gómez González, lempinimeltään Juanito (10. marraskuuta 1954 Fuengirolassa, Málagan maakunnassa, Espanjassa – 2. huhtikuuta 1992) oli espanjalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä ja edusti pelaajauransa aikana Atlético Madridia, Burgosia, Real Madridia, Málagaa ja Espanjan maajoukkuetta. Pelaajauransa jälkeen hän valmensi Méridaa ennen kuolemaansa auto-onnettomuudessa vuonna 1992. Real Madridissa Juanito käytti numeroa 7 ja seuran kannattajat laulavat vieläkin kotiotteluiden seitsemännellä minuutilla "¡Illa, illa, illa, Juanito maravilla!".
Varhainen ura.
Juanito pelasi kotikuntansa Fuengirolan paikallisseuran junioreissa ennen liittymistään Atlético Madridiin vuonna 1972. Hän teki kaksi maalia debyytissään Atlético Madridin alle 18-vuotiaiden joukkueessa, mutta loukkaantuminen esti etenemisen edustusjoukkueeseen. Hän jatkoi uraansa Burgosissa auttaen heitä voittamaan Espanjan Segunda Divisiónan kaudella 1975–1976. Hänen debyyttinsä Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa Espanyolia vastaan päättyi 2–1. Kaudella 1976–1977 "Don Balón" -lehti palkitsi Juaniton vuoden espanjalaisena pelaajana.
Real Madrid.
Juanito käänsi pian Real Madridin huomion puoleensa ja hän liittyikin seuraan vuonna 1977. Hänestä tuli tärkeä osa Real Madridin menestystä 1970-luvun lopussa ja 1980-luvun alussa yhdessä Santillanan, Uli Stieliken, Vicente del Bosquen ja José Antonio Camachon kanssa. Juanito voitti Real Madridissa pääsarjamestaruuden viidesti, Copa del Reyn kahdesti ja UEFA Cupin kahdesti. Kymmenen kautensa aikana Real Madridissa hän pelasi 284 Espanjan pääsarjaottelua tehden 85 maalia ja Euroopan kilpailuissa 55 ottelua tehden 17 maalia. Kaudella 1983–1984 hän jakoi 17 maalillaan Espanjan pääsarjan maalipörssin kärkipaikan uruguaylaisen Jorge da Silvan kanssa.
Maajoukkue.
Juanito pelasi Espanjan maajoukkueessa 34 ottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia. Hän edusti Espanjaa maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1978 ja 1982. Vuonna 1980 hän osallistui Euroopan-mestaruuskilpailuihin.
Málaga ja Mérida.
Lähdettyään Real Madridista Juanito liittyi Málagaan, jossa pelasi kaksi kautta ennen eläköitymistään vuonna 1989. Aktiiviuransa jälkeen hän valmesi Méridaa kaudella 1991–1992.
Juanito menehtyi auto-onnettomuudessa 2. huhtikuuta 1992 ollessaan paluumatkalla Méridaan Real Madridin ja Torinon välisestä UEFA Cup -ottelusta.
Saavutukset.
Burgos
Real Madrid
Henkilökohtaiset saavutukset
Queen Anne’s Revenge

Queen Anne’s Revenge oli merirosvo Mustaparran kuuluisa lippulaiva.
Historia.
Laiva, alkuperäiseltä nimeltään "Concord", todennäköisesti rakennettiin Isossa-Britanniassa noin vuonna 1710, mutta ranskalaiset kaappasivat sen jo vuotta myöhemmin. Laivaa muutettiin ottamaan enemmän lastia ja nimettiin "La Concordeksi". 
Merirosvokapteeni Benjamin Hornigold kaappasi orjalaivan marraskuussa 1717 lähellä Martiniquen saarta. Hornigold antoi laivan yhdelle kumppaneistaan, Edward Teachille (joka myöhemmin tultiin tuntemaan nimellä Mustaparta), ja teki tästä kapteenin. Mustaparta muutti "La Concorden" lippulaivakseen lisäten aluksen tulivoiman noin 40:neen tykkiin ja antoi sille nimen "Queen Anne’s Revenge". Sillä hän hallitsi Amerikan itärannikkoa ja Karibianmerta hyökäten brittiläisten, hollantilaisten ja ranskalaisten alusten kimppuun.
Alus on kuvattu 300-tonniseksi fregatiksi, jossa oli 40 tykkiä. Sen nimi saattaa viitata Espanjan perimyssotaan (1701–1714), joka Amerikassa tunnettiin nimellä kuningatar Annan sota ja johon Mustaparran tiedetään osallistuneen.
Mustaparta ajoi aluksensa karille Beaufortin lahdelmassa Pohjois-Carolinassa pian riehuttuaan Charlestonin satamassa ja kieltäydyttyään kuvernöörin armahduksesta vuonna 1718. Mustaparta hajotti laivueensa ja pelastautui siirtämällä tarvikkeita yhteen pienemmistä aluksistaan eli "Adventureen". Merirosvokapteeni hylkäsi useita miehistönsä jäseniä läheiseen pieneen saareen, josta heidät myöhemmin pelasti kapteeni Stede Bonnet. On arvioitu, että Mustaparta ajoi tahallaan karille tarkoituksenaan päästä eroon osasta miehistöstään.
Hylky.
Vuonna 1996 yksityinen tutkimus- ja etsintäyhtiö Intersall Inc. löysi omasta mielestään "Queen Anne’s Revengen" jäännökset. Hylky sijaitsee Atlantin valtameressä matalassa vedessä Fort Macon State Parkin edustalla Pohjois-Carolinassa. Yli 16 000 esinettä löydettiin hylystä, tosin yksikään ei näyttäisi olevan ranskalaista alkuperää (toisin kuin voisi olettaa, kun kyseessä on ranskalaisella orjalaiva) vaan pikemminkin brittiläistä alkuperää.
Marraskuussa 2006 lisää esineistöä löytyi ja tuotiin pintaan. Muun muassa laivan kanuunat löydettiin ladattuina, ja niitä oli enemmän kuin yleensä tuon kokoluokan aluksessa, mikä tukisi väitettä siitä, että löydetty alus olisi nimenomaan "Queen Anne’s Revenge". 29. elokuuta 2011 National Geographic Society vahvisti hylyn todellakin olevan "Queen Anne's Revenge".
Nakama

Nakama () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Fukuokan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa aivan Kita-Kyūshūn länsipuolella Ongajoen varrella. Nakamassa on 42 561 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 15,96 neliökilometriä. 
Nakama sai kaupunkioikeudet vuonna 1958. Ongajoki jakaa kaupungin kahtia: valtaosa kaupungin asukkaista asuu joen itäpuolisella alueella, joka rajautuu Kita-Kyūshūn kaupunkiin, länsipuolella on vuorostaan maatalous- ja teollisuusalueita. Kaupunkia palvelevat JR Kyūshūn Chikuhō-päälinja ja Chikuhō-rautateiden rautatielinja.