tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lento-onnettomuus

Lento-onnettomuus on lentokoneen tai muun ilma-aluksen vakava vaurioituminen, johon voi liittyä henkilövahinkoja. Lento-onnettomuuden syynä on lentoturvallisuuden ylläpitämisen epäonnistuminen.
Lento-onnettomuus voi olla seurausta muun muassa inhimillisestä tai teknisestä virheestä, säästä, sabotaasista tai terrori-iskusta.
Matkustajaturvallisuus.
Yleisesti lentokonevalmistajien ja lentoyhtiöiden mukaan kaikki istumapaikat lentokoneessa ovat yhtä turvallisia.
Eräissä tutkimuksissa on kuitenkin huomattu, että koneen etuosaan kohdistuu maahansyöksyssä suurimmat G-voimat, jolloin penkkirivit voivat repeytyä täysin irti koneen rungosta. Koneen takaosassa G-voima laski puoleen. Koneen keskiosassa lentopetrolin syttyminen palamaan on puolestaan koitunut monien lento-onnettomuudessa osallisina olleiden matkustajien kuolemaksi.
Syyt lento-onnettomuuksiin.
Planecrashinfon 2 147 lento-onnettomuutta vuosilta 1950–2004 sisältävän internet-sivuston mukaan lento-onnettomuuksien syyt jakautuvat seuraavasti:
Tutkimuksessa ei ollut mukana sotilasilmailun, yleisilmailun ja tilauslentojen onnettomuuksia.
Yhdysvalloissa tapahtui vuonna 2004 kaikkiaan 340 kuolemaan johtanutta yleisilmailun onnettomuutta, jotka tapahtuivat eri lennon vaiheissa seuraavasti:
Nasan tutkimuksen mukaan vuosina 1988–2011 siviililentokoneiden moottoreissa on tropiikissa esiintynyt ainakin 150 kertaa suihkumoottorin sammuminen lennon aikana sinne kertyneen jään vuoksi enimmillään 41 000 jalan (12,5 km) lentokorkeudessa. Monissa tapauksissa lentäjä on joko saanut moottorin uudelleen käyntiin tai tehnyt onnistuneen pakkolaskun, mutta osa tapauksista on johtanut koneen vaurioitumiseen tai tuhoon.
Johannes V Palaiologos

Johannes V Palaiologos (1332–1391) oli Bysantin keisari 1341–1376 ja 1379–1391. Hänen isänsä oli Andronikos III Palaiologos.
Isänsä kuollessa Johannes oli vasta lapsi, ja äitinsä Anna Savojilaisen toiveista huolimatta Andronikos III:n suosikki Johannes Kantakuzenos toimi aluksi sijaishallitsijana ja 9-vuotiaan keisarin holhoojana. Pian Kantakuzenos julisti itsensä keisariksi Traakiassa. Seuranneen sisällissodan aikana Johannes V:n kannattajat ja Johannes Kantakuzenos käyttivät avukseen serbejä, turkkilaisia ja muita palkkasotilaita. Lopulta vuonna 1347 Johannes Kantakuzenos saattoi marssia Konstantinopoliin. Kantakuzenoksesta kruunattiin Johannes V:n hallitsijakumppaniksi. Johannes meni naimisiin Kantakuzenoksen tyttären Helena Kantakuzenen kanssa, mutta liittoutui silti venetsialaisten kanssa appeaan vastaan. Vuonna 1354 Kantakuzenos syrjäytettiin ja Johannes V sai vallan itselleen.
Osmanit olivat saaneet jo jalansijan Euroopasta Gallipolista, ja vuonna 1354 he uhkasivat Konstantinopolia. Johannes haki apua lännestä ja lupasi tarvittaessa lopettaa suuren skisman ja auttaa idän ja lännen kirkkoja yhdistymään. Vuonna 1373 ottomanien sulttaani Murad I pakotti Johanneksen omaksi vasallikseen. Samalla Johanneksen poika Andronikos IV kapinoi isäänsä vastaan.
Vuonna 1376 genovalaiset auttoivat Andonikos IV:ttä syrjäyttämään isänsä, mutta vuonna 1379 Genovan suurin vihollinen Venetsia auttoi Johannes V:n takaisin valtaistuimelle.
Kun Johannes kuoli vuonna 1391, tuli hänen pojastaan Manuel II:sta keisari.
Karjalan ilmailumuseo

Karjalan Ilmailumuseo sijaitsee Lappeenrannan lentoaseman alueella. Sitä ylläpitää Kaakkois-Suomen ilmailumuseoyhdistys ry. Aiemmin museo on toiminut myös nimellä Kaakkois-Suomen ilmailumuseo.
Museon kahdessa hallissa on näytteillä hävittäjäkoneita ja esineitä etenkin toisen maailmansodan aikaisista lentokoneista. 
Esillä olevat koneet ovat: 
Kesällä 2005 hallissa vieraili myös Keski-Suomen Ilmailumuseon Hawker Hurricane (HC-452). 
Esineistöstä näytteillä on muun muassa Saimaaseen uponneen Fokker C.X-lentokoneen tähtimoottori, pudonneiden tai pudotettujen venäläisten lentokoneiden osia kuten Ylämaalta suosta nostettu Tupolev SB-2 -pommikoneen moottori, laskutelineet, aseistusta sekä lentäjien henkilökohtaista esineistöä kuten karttoja.
Museo on avoinna kesäisin, ja muulloin sopimuksen mukaan.
Polyptyykki

Polyptyykki on useammasta kuin kolmesta osasta koostuva maalaus tai alttarin läheisyyteen sijoitettu koristeellinen rakennelma. Osien lukumäärä on yleensä pariton. Polyptyykin keskiosana olevan kiinteän maalauksen tai veistoksen molemmille puolille on kiinnitetty vähintään kaksi maalausta eli siipikuvaa. Nämä ovat joskus saranoituja, jotta ne voidaan kääntää keskiosan päälle sitä suojaamaan.
Sanan pohjana on kreikan "polyptychon", monilehtinen. Antiikin aikana nimitystä käytettiin moniosaisesta vahataulukirjasta, esimerkiksi tilikirjasta.
Ikoneissa moniosaisuutta käytettiin 1000-luvulla ja alttarilaitteissa se alkoi yleistyä 1200-luvun lopulla. Suuret polyptyykit ovat usein kiinteitä ja niiden kehykset ovat upeasti koristeltuja. Kirkon alttarille haluttiin kolmiosaista triptyykkiäkin näyttävämpi somiste. Polyptyykkien tekeminen loppui lähes tyystin 1600-luvulla. Myöhemminkin niitä on tehty, mutta aina niiden lukumäärä on ollut paljon pienempi kuin suosittujen triptyykkien.
Kaanon (musiikki)

Kaanon (, "laki") on kontrapunktinen sävellys, jossa eri äänet esittävät samaa melodiaa tai sen kontrapunktista johdosta siten, että ne aloittavat sen eri aikaan ja seuraavat siten toisiaan tietyn aikavälin viiveellä. Yksinkertainen ja tunnettu esimerkki on "Jaakko kulta", joka kahden tai useamman henkilön laulamana soveltuu hyvin myös kaanoniksi.
Kaanonissa äänet voivat alkaa samalta tai eri sävelkorkeudelta. Samalta sävelkorkeudelta muodostunutta kaanonia kutsutaan unisonokaanoniksi ja eri korkeuksilta muodostetut kaanonit nimetään äänien sävelkorkeuksien eron muodostaman intervallin mukaan esimerkiksi terssi- tai oktaavikaanoneiksi.
Kaanon voidaan rakentaa myös siten, että melodia esitetään yhtä aikaa alusta loppuun ja lopusta alkuun. Tällaisia kaanoneita kutsutaan "retrograadiseksi". Tunnetuimpia esimerkkejä tämän kaltaisista kaanoneista on Johann Sebastian Bachin "Musicalisches Opfer" -teoksessa.
Myllykankaan rautatieasema

Myllykangas () on Suomen rataverkon liikennepaikka Myllykankaan kylässä Iissä, entisessä Kuivaniemen kunnassa rataosalla . Henkilöjunat eivät pysähdy Myllykankaalla matkustajapalvelun vuoksi.
Myllykangas avattiin liikenteelle 16. lokakuuta 1903 Kuivaniemen rautatieaseman alaisena laiturina. Vuonna 1940 se muutettiin laiturivaihteeksi. Myllykangas muutettiin miehittämättömäksi ja tavaraliikenne lopetettiin 1. kesäkuuta 1969. Henkilöliikenne lakkautettiin 3. kesäkuuta 1984. Liikennepaikka lakkautettiin kokonaan 2. kesäkuuta 1985. Myllykankaan asemarakennus on purettu.
Myllykankaan liikennepaikka rakennettiin Oulu–Kemi-rataosan parannus- ja sähköistystöiden yhteydessä korvaamaan poistettuja Olhavan ja Kuivaniemen liikennepaikkoja. Liikennepaikka otettiin uudelleen käyttöön 1. kesäkuuta 2003. Nykyisin liikennepaikkaa kauko-ohjataan Oulusta. Liikennepaikalla on junakohtauksia varten kaksi sivuraidetta, yksi pääraiteen molemmin puolin.
Kuivaniemen junaturma tapahtui 6. heinäkuuta 2000 heti Myllykankaan pohjoispuolella sijaitsevassa vartioimattomassa tasoristeyksessä, kun pohjoiseen matkalla ollut pikajuna törmäsi sepeliä kuljettaneeseen ajoneuvoyhdistelmään. Onnettomuudessa sai surmansa yksi junan matkustaja.
Vartius

Vartius tai Vartius–Lyttä on Kuhmossa sijaitseva Suomen ja Venäjän välisen maantie- ja rautatieliikenteen kansainvälinen rajanylityspaikka, joka sijaitsee noin 140 kilometriä itään Kajaanista. Rajanylityspaikka on avoinna päivittäin 27.3.2016 alkaen kello 7.30–21.30. Lyttä () on Venäjän puoleisen raja-aseman nimi. Venäjän puolen ylityspaikka Lyttä on jaettu rautateitä palvelevaan (, sijainti: Kivijärven rautatieasema) ja tieliikennettä palvelevaan toimipisteeseen ().
Sen kautta kulkevat sekä kantatie 89 että Kontiomäki–Kostamus-rautatie, jonka varrella sijaitseva Vartiuksen rautatieasema toimii rautatieyhdysliikenteen luovutus- ja vastaanottoasemana.
Vartiuksen raja-asemasta tuli kansainvälinen rajanylityspaikka Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen vuonna 1992. Vuonna 2012 raja-asemalla tehtiin yhteensä 502 150 henkilön rajatarkastus.
Vartiuksen rajanylityspaikka suljettiin 24.11.2023 klo 00.00 alkaen valtioneuvoston päätöksellä. Kansainvälisen suojelun hakeminen keskitettiin Raja-Joosepin rajanylityspaikalle. Päätös oli voimassa 23.12.2023 asti. Rajanylityspaikkojen alueille ja niiden sivustoille oli rakennettu esteaitaa. Rajojen valvontaa tehostettiin Kaakkois-Suomen rajavartioston valvomalla rajaosuudella jalka- ja ajoneuvopartioinnilla, teknisellä valvonnalla, sekä miehitetyllä ja miehittämättömällä lentotoiminnalla. Maaraja suljettiin myöhemmin kokonaan maantieliikenteeltä.
Looginen pommi

Looginen pommi on tietokoneverkoissa käydyn vaikuttamisen tai sodankäynnin keino. Looginen pommi toimii samalla tavalla kuin Troijan hevonen: Käynnistää viruksen, madon tai tekee jonkin salaisen tehtävän. Tavallisesti loogisen pommin on asettanut ohjelmoija tai järjestelmäkehittäjä. Looginen pommi suorittuu itsekseen, kun jokin tietty ehto täyttyy.
Ohjelmoija saattaisi esimerkiksi liittää yrityksensä palkanlaskentaohjelmistoon koodia, joka poistaa koko työntekijätietokannan, jos ohjelmoijan nimi häviää työntekijälistasta esimerkiksi potkujen seurauksena.
Katso myös.
Troijan puuhevonen

Troijan puuhevonen on kreikkalaisessa mytologiassa Troijan sodassa käytetty sotajuoni. Kreikkalaiset onnistuivat tunkeutumaan piirittämäänsä Troijaan kätkeytymällä onton hevosen sisään, jonka troijalaiset itse veivät kaupunginmuurien sisäpuolelle luullen sitä lahjaksi. Tunnetuin kuvaus puuhevosesta on Vergiliuksen "Aeneis"-eepoksen 2. laulussa, minkä lisäksi se mainitaan esimerkiksi Homeroksen "Odysseiassa" (VIII.493–).
Kreikkalaiset olivat hyökänneet Troijaan pelastaakseen troijalaisten kaappaaman Helenan, joka oli Menelaoksen, kreikkalaisten johtajan puoliso. Piiritys oli jatkunut jo kauan, ja kreikkalaiset olivat häviämässä. Jopa eräs heidän puolikuolematon sankarinsa, Akhilleus, oli surmattu, ja kreikkalaiset olivat epätoivoisia.
Lopulta Odysseus keksi rakentaa puusta mahtavan onton hevosen, jonka sisään osa sotilaista, muiden muassa Odysseus itse, voisivat piiloutua. Tehtävä annettiin Epeiokselle, ja hevosen valmistuttua se jätettiin Troijan edustalle samalla kun muut kreikkalaiset purjehtivat läheisen saaren taakse piiloon, niin että troijalaiset luulivat heidän luovuttaneen ja purjehtineen pois. Troijalaiset pitivät hevosta lahjana ja voitonmerkkinä ja päättivät viedä hevosen kaupunkiin Troijan torille, vaikka he joutuivat tuhoamaan osan muurista, koska hevonen oli niin suuri, ettei se mahtunut portista. 
Illalla iloiset troijalaiset juhlivat kreikkalaisten antautumista. Pappi Laokoon kuitenkin epäili jotain, mutta merestä nousi kaksi käärmettä, jotka tappoivat hänet ja hänen poikansa, koska jumalat olivat päättäneet Troijan tuhosta. Keskellä yötä sotilaat ja Odysseus tulivat ulos hevosesta, tappoivat vartijat ja avasivat kaupungin portit muille sotilaille, jotka olivat purjehtineet huomaamatta takaisin Troijan lähelle. Kreikkalaiset kävivät yhdessä troijalaisten kimppuun, ja juhlimisesta väsyneet Troijan asukkaat tapettiin nopeasti.
Sanontana "Troijan hevonen" tarkoittaa vertauskuvallisesti mitä tahansa juonta, jossa uhri houkutellaan vapaaehtoisesti päästämään vihollinen luokseen. Siitä ovat saaneet nimensä myös troijalaiset eli viattomiksi naamioidut tietokoneen haittaohjelmat.
Snifferi

Snifferi tai salasanan haistelija (englanniksi "sniffer") on verkossa toimiva vakoiluohjelma tai mikropiiri, joka seuraa uuden yhteyden muodostumista, tallentaa uuden yhteyden ensimmäiset paketit ja lähettää ne ohjelman asentaneelle. Yleensä ensimmäiset yhteyspaketit sisältävät yhteyden avaavan käyttäjätunnuksen ja salasanan.
Toinen tapa on asettaa kyseinen ohjelma murtauduttuun tietokoneeseen niin, että se tallentaa ensimmäiset näppäimistöpainallukset ja lähettää ne Internet- yhteyden mukana ohjelman asentaneelle. Periaate toimii myös lähiverkossa niin, että ohjelma tallentaa jonkun tietokoneen kaiken liikenteen ja lähettää sen ohjelman asentaneelle.
Valtiollisella tasolla salasanan haistelija voi olla myös näppäimistöön asennettu mikropiiri, joka lähettää näppäimistöpainallukset radioteitse lähellä tai kauempanakin olevalle vastaanottajalle.
Katso myös.
Ajan Suunta

Ajan Suunta oli Helsingissä vuosina 1932–1944 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti. Lapuanliikkeen "Ajan Sanaa" seurannut lehti toimi puolueensa pää-äänenkannattajana.
Isänmaallinen kansanliike (IKL) ja "Ajan Suunta" perustettiin Mäntsälän kapinan jälkeen lakkautettujen lapuanliikkeen ja sen äänenkannattajan "Ajan Sanan" jatkajiksi. Lehden kustannusyhtiöksi muodostettiin Kansan Sanan Oy, jonka taustavoimia lienevät olleet lähinnä lapuanliikettä rahoittaneet teollisuuspiirit ja maaseutukannattajat. Kansan Sanan Oy perusti myös useita IKL:n maakuntalehtiä kuten "Karjalan Suunnan", "Lakeuden Suunnan", "Pohjanmaan Suunnan", "Pohjolan Suunnan" ja "Savon Suunnan". Lehtiyhtiön johtokunnan puheenjohtajana toimi Bruno Salmiala. Syksystä 1936 lähtien yhtiö keskittyi "Ajan Suunnan" julkaisemiseen.
"Ajan Sanan" päätoimittaja Arne Somersalo ja lehden kaikki toimittajat siirtyivät "Ajan Suuntaan". Nimimerkillä ”Antti Suomenpoika” pakinoineen Somersalon äärimmäiset mielipiteet johtivat hänen erottamiseensa vuonna 1935, jolloin päätoimittajaksi tuli Rauno Kallia. IKL:n lehtien ilmestyminen lakkasi talvisodan seurauksena, ja heinäkuussa 1940 uudelleen aloittanut "Ajan Suunta" oli sen jälkeen puolueen ainoa virallinen äänenkannattaja. Kustantajana toimi vuonna 1937 perustettu kirjapainoyhtiö Oy Liike ja vuodesta 1941 lehteä julkaistiin kannatusyhdistyksen nimissä. Viimeinen päätoimittaja oli Niilo Vapaavuori vuodesta 1940.
"Ajan Suunta" ilmestyi aluksi iltapäivälehtenä kuudesti ja vuodesta 1937 lähtien aamulehtenä seitsemän kertaa viikossa. Se lakkasi vuoden 1939 lopussa, ja vuonna 1940 sitä julkaistiin aluksi kerran ja sitten kahdesti viikossa. Vuonna 1941 siitä tuli jälleen kuusipäiväinen iltapäivälehti. Lehden levikki lienee ollut enimmillään 1930-luvulla lähes 15 000 kappaletta ja ylsi jatkosodan aikana parhaimmillaan 6 000 kappaleeseen. IKL:n lehtien talous oli heikko ja se perustui pitkälti puolueen kannattajien lahjoituksiin. "Ajan Suuntaa" rasittivat painokanteista aiheutuneet sakot, sisäministeri Urho Kekkosen vuonna 1938 ajama IKL:n lakkauttaminen ja puolueen laskenut vaalikannatus.
IKL:n lehdet olivat puolueelle taisteluaseita muita puolueita ja ”epäkansallisia voimia” vastaan. "Ajan Suunnan" yleislinjana oli laajasti ymmärretyn marxilaisuuden ja parlamentarismin vastustaminen, ja se kävi polemiikkia varsinkin liberaalin ja sosiaalidemokraattisen lehdistön kanssa. Toisen maailmansodan aikana lehden ideologia näkyi erityisesti ulkomaanuutisissa, joita saatiin lähinnä Natsi-Saksasta. "Ajan Suunta" oli myös avoimen juutalaisvastainen.
"Ajan Suunta" lakkasi ilmestymästä 4. lokakuuta 1944, puolitoista viikkoa IKL:n lakkauttamisen jälkeen. Liittoutuneiden valvontakomission poliittinen neuvonantaja Pavel Orlov oli vaatinut Suomen hallitukselta lehden välitöntä lopettamista, ja hallituksesta otettiin yhteyttä lehden johtoon. Painokoneet pysäytettiin vapaaehtoisesti hallituksen varoitettua, että muuten edessä saattaisi olla voimatoimia koko Suomen lehdistöä vastaan.
Vesuri Productions

Vesuri Productions on itäsuomalainen findie-elokuvaryhmä, joka tekee elokuvia pääsääntöisesti nettilevitykseen. Ryhmän pääjoukon muodostavat ohjaaja ja tuottaja Markus Heiskanen, kuvaaja, leikkaaja ja editoija Jere Vainikka ja taiteellisesta puolesta vastaava Mikko Lepistö. Lisäksi Vesurin tuotannoissa on aina mukana satunnainen joukko ihmisiä, usein Kuopion yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan opiskelijoita, näyttelemässä, maskeeraamassa jne. Vesurilla on myös joitakin luottonäyttelijöitä, kuten Pasi Martikainen, Antti Riuttanen ja Kirsti Savola. Ryhmä aloitti toimintansa vuonna 2004, "Metsuri"-elokuvallaan, jota seurasi vielä samana vuonna jatko-osa, "Metsurin paluu". Vesuri Productionsin elokuva "Kuolleiden talvi" on myös julkaistu DVD:llä ja "Eki &amp; Pete 1" ja "Toinen vuosi" on myös julkaistu Findie-DVD 2007 -julkaisulla.
Vesuri Productionsin elokuvat "Metsuri", "Metsurin paluu" ja "Kuolleiden talvi" on esitetty Diggarilla. Ryhmästä on myös lyhyitä dokumentteja Yleisradion Mediakompassissa.
Varsinaiskarjala

Varsinaiskarjala on uralilaisen kielikunnan itämerensuomalaiseen ryhmään kuuluva kieli tai murre. Se muodostaa yhdessä livvin- eli aunuksenkarjalan ja lyydin kanssa karjalan kielen murrejatkumon, jossa alueelliset erot ovat hyvin suuret. Varsinaiskarjala polveutuu muinaiskarjalasta.
Murteet.
Varsinaiskarjala jakautuu kahteen päämurteeseen, jotka ovat vienankarjala eli pohjoiskarjala ja eteläkarjala. Nimityksiä pohjoiskarjala ja eteläkarjala pyritään usein välttämään, koska ne aiheuttavat turhaa sekaannusta Suomen maakuntien, Pohjois-Karjalan ja Etelä-Karjalan kanssa. Kaksi päämurretta jakautuvat alamurteiksi seuraavasti:
eteläkarjala.
Tverin-, tihvinän- ja valdainkarjalasta käytetään yhteisnimityksiä tytärkarjala, saarekekarjala tai saarekemurteet erotuksena Karjalan tasavallan ja Suomen alueella puhuttavista eteläkarjalan murteista.
Vienankarjala.
Vienankarjalan puhuma-alue on kattanut laajimmillaan koko Karjalan tasavallan pohjoisosan sekä Suomesta Suomussalmen Hietajärven ja Kuivajärven kylät sekä Kuhmon Rimmin kylän. Suomessa vienankarjalaisten kieli on vaihtunut paikallisiksi suomen murteiksi ja samoin Karjalassa se on paikoin väistynyt venäjän tieltä. Nykyisin vienankarjalaa puhutaan pääasiassa Kalevalan kansallisen piirin, Louhen piirin sekä Kostamuksen kaupunkipiirin alueilla. Vienankarjala ei poikkea merkittävästi suomen kielen itäisistä murteista. Suomalainen ymmärtääkin sitä vaivatta ja pysyy täysin kommunikoimaan vienalaisen kanssa. 
Eteläkarjala.
Eteläkarjalaa on puhuttu Karjalassa laajimmillaan nykyisen Karjalan tasavallan keskiosissa, eli Pohjois-Aunuksessa sekä Laatokan pohjois- ja länsipuolella. Laatokan länsipuolinen väestö siirtyi suurelta osin Venäjän sisäosiin Tverin, Valdain ja Tihvinän alueille 1600-luvulla. Muuton syynä oli Ruotsin harjoittama taloudellinen, uskonnollinen ja hallinnollinen painostus. Vuoteen 1650 mennessä muutti pois 25 000 henkeä. Raja-Karjalan eli Laatokan pohjoispuolisen luovutetun Karjalan eteläkarjalainen väestö on hajaantunut evakkoina toisen maailmansodan jälkeen ympäri Suomea. Evakoista oli eteläkarjalan puhujia noin 15 000 henkeä, mutta kieli ei ole enää juuri siirtynyt jälkipolville hajaantumisen jälkeen.
Eteläkarjalaa puhutaan nykyisin lähinnä Mujejärven ja Suojärven piireissä Karjalan tasavallassa sekä tverinkarjalaisten asuma-alueella Tverin ja Tihvinän seuduilla Sisä-Venäjällä. Karjalaisalueita nimitetään Tverin Karjalaksi. Valdain alueelta eteläkarjalan murre on kadonnut. Ennen toista maailmansotaa sitä puhuttiin myös Suomen puolella Raja-Karjalassa Ilomantsissa, Suojärvellä, Suistamolla, Korpiselillä ja Impilahdessa.
Eteläkarjalan murteista on kaikkein merkittävin tverinkarjala, jonka puhujia lasketaan olevan 23 000. Tverinkarjalaisia on kuitenkin huomattavasti enemmän: Lihoslavlskin, Spirovskin, Rameškovskin ja Etelä-Maksatihan hallintopiirin yhteisellä alueella heitä asui ennen toista maailmansotaa peräti 100 000, sekä Vesjegonskin, Sandovskin, Krasnoholmskin hallintopiirien alueella noin 30 000. Tihvinänkarjalan puhujia on noin 2 000.
Eteläkarjalaa ei pidä sekoittaa Suomen Etelä-Karjalan maakuntaan eikä siellä puhuttaviin suomen kaakkoismurteisiin.
Hyökkäys (maalaus)

Hyökkäys on suomalaisen taidemaalarin Edvard Iston maalaus ja yksi tunnetuimmista suomalaisista maalauksista. Teoksessa kuvataan Venäjän kaksipäinen kotka ahdistamassa Suomi-neitoa yrittäen riistää tältä lakikirjan. Maalaus valmistui 1899 eli samana vuonna, jolloin keisari Nikolai II antoi helmikuun manifestina tunnetun julistuksensa. Taulun nimeä ehdotti Iston ystävän Benjamin Ajon vaimo Emmi Ajo. "Hyökkäys" levisi painokuvina kaikkialle Suomeen. Isto teetti kuvia sekä Suomessa että Saksassa tuhansia kappaleita. 
Maalauksen mallina toimi Emma Kyöstäjä, joka oli Iston tavoin kotoisin Alatorniolta. Syksyllä 1899 taulu oli salaa näytteillä Helsingin Kaivopuiston rantahuvilassa. Tilgmannin kirjapaino teki siitä ainakin muutaman sata jäljennöstä. Santarmien saatua vihiä taulusta Isto pakeni maalauksen ja painojäljennösten kanssa Ruotsin kautta Saksaan, jossa taulusta painatettiin berliiniläisessä Meissenbach &amp; Rippart -kirjapainossa 48 × 37,5 cm (kuvakoko n. 30 × 21,5 cm) kokoisia heliogravyyrivedoksia eli syväpainettuja valokuvajäljennöksiä arviolta yli 10 000 kappaletta. Lisäksi kuvasta tehtiin ainakin kuusi painosta postikortteja, yksi jopa venäjänkielisin tekstein. Alex Federley teki maalauksesta postikorttimuunnelman, jossa kaksipäinen kotka on antanut periksi ja Suomi-neito on saanut jäädä lakikirjoineen rauhaan.
Taulu kulkeutui Edvard Iston mukana vuonna 1900 Alatornion pappilaan, kunnes se piti taas viedä turvaan Ruotsin puolelle. Pari vuotta myöhemmin Isto yritti päästä taulusta eroon myymällä arpoja, mutta taulun voittanut helsinkiläisrouva ei uskaltanut ottaa sitä vastaan. Niinpä Isto osti häneltä taulun takaisin ja myi sen luulajalaiselle liikemiehelle, jolta se siirtyi kunnallisneuvos Niilo Helanderille Heinolaan. Hänen leskensä lahjoitti taulun Museovirastolle.
Johannes VI Kantakuzenos

Johannes VI Kantakuzenos (1295 – 15. kesäkuuta 1383) oli Bysantin keisari vuosina 1347–1354. 
Kun Andronikos III:sta tuli vuonna 1328 keisari, hänen ystävästään Johannes Kantakuzenoksesta tuli yksi valtakunnan tärkeimmistä miehistä. Ennen vuonna 1341 tapahtunutta kuolemaansa Andronikos teki Kantakuzenoksesta poikansa Johanneksen holhoojan ja valtakunnan hallitsijan siihen asti, kunnes poika olisi täysi-ikäinen. Johannes Kantakuzenos julistautui kuitenkin itse keisariksi. Seurasi sisällissota, jossa molemmat osapuolet saivat apua serbeiltä ja turkkilaisilta. Sota päättyi 1347, ja Johannes Kantakuzenoksesta tehtiin Johannes V:n hallitsijakumppani. 
Johannes VI:n hallituskaudella Bysantin valtakunta oli jo tuhon partaalla. Valtakunta soti genovalaisia vastaan, jotka hallitsivat Galataa. Samaan aikaan serbit yrittivät laajentaa valtakuntaansa Bysantin kustannuksella. Ensimmäisen kerran myös turkkilaiset asettuivat asumaan Euroopan puolelle, mikä tapahtui sen jälkeen, kun Johannes VI ei pystynyt maksamaan palkkaamilleen turkkilaisille.
Johannes V Palaiologos palasi valtaan vuonna 1354. Kantakuzenos vetäytyi luostariin, jossa hän kirjoitti omia tekojaan puolustelevan historiateoksen vuosilta 1320–1356.
The Shadows

The Shadows on brittiläinen rautalankayhtye, joka aloitti Cliff Richardin taustayhtyeenä vuonna 1958 nimellä The Drifters. The Shadows -nimi otettiin käyttöön vuonna 1959, jolloin yhtyeeseen kuuluivat Hank Marvin (oikea nimi Brian Rankin, soolokitara), Bruce Welch (komppikitara), Jet Harris (bassokitara) ja Tony Meehan (rummut). 
Vuonna 1961 yhtyeeseen liittyi siinä loppuun asti rumpuja soittanut Brian Bennett ja seuraavana vuonna Jet Harrisin korvasi basson varressa Brian 'Licorice' Locking, jonka puolestaan korvasi noin vuoden kuluttua John Rostill. The Shadows pääsi kotimaassaan viisi kertaa singlelistan ykköspaikalle kappaleilla Apache (1960), Kon-Tiki (1961), Wonderful Land (1962), Dance On (1962) ja Foot Tapper (1963). Yhtyeellä oli myös toistakymmentä top ten -hittiä ja albumitkin myivät erinomaisesti, mutta vuosikymmenen edetessä listasuosio hiipui hiljalleen. Vuonna 1969 The Shadows lopetti toimintansa. 
Hajoamisen jälkeen Hank Marvin ja Bruce Welch perustivat australialaisen John Farrarin kanssa yhtyeen Marvin, Welch &amp; Farrar. Vuonna 1973 sama kolmikko vahvistettuna Brian Bennettillä järjestäytyi jälleen yhtyeeksi The Shadows. Tällä kokoonpanolla ja vaihtelevilla basisteilla tehtiin muutamia levyjä sekä kiertueita ja vuonna 1975 The Shadows edusti Englantia Eurovision laulukilpailuissa kappaleella "Let Me Be the One". Vuonna 1977 julkaistiin listaykköseksi mennyt kokoelma-albumi 20 Golden Greats ja samoihin aikoihin kokoonpanoksi vakiintui Hank Marvin (soolokitara), Bruce Welch (komppikitara), Brian Bennett (rummut), Alan Jones (basso) ja Cliff Hall (kosketinsoittimet). 
Vuonna 1980 yhtye vaihtoi levy-yhtiötä siirtyen EMI:ltä Polydorille. Vuonna 1988 basistiksi vaihtui Mark Griffiths. Vuonna 1990 The Shadows hajosi, josta lähtien Hank Marvin keskittyi soolouraansa. The Shadows palasi vuonna 2004 jäähyväiskiertueelle Englantiin ja jatkoi jäähyväiskiertuetta kiertämällä Eurooppaa vuonna 2005. Yhtye kiertää yhä ajoittain ja se esiintyi viimeksi Suomessa Cliff Richardin kanssa marraskuussa 2009.
Chennai

Chennai (, vuoteen 1996 Madras) on Tamil Nadun osavaltion pääkaupunki Bengalinlahden rannalla Intiassa. Chennai on Intian kuudenneksi suurin kaupunki, kaupungissa asui neljä miljoonaa ihmistä vuonna 2011 ja sen esikaupunkialueella noin 8 696 010. 
Kaupunki on tunnettu muun muassa tamilinkielisestä elokuvateollisuudestaan, Kollywoodista. Kaupunki on kaupan ja teollisuuden keskus, se on Intian suurimpia ja eräs maailman suurimpia teknologiakeskuksia. Kaupunkia kutsutaan "Etelä-Intian portiksi". Monet ulkomaalaiset yritykset ovat ulkoistaneet palvelutoimintojaan ja perustaneet tuotantolaitoksiaan kaupunkiin. Nokialla oli matkapuhelintehdas kaupungin lähistöllä ja tukikeskus. Matkapuhelimen latureita valmistava Salcomp avasi tehtaan kaupunkiin syyskuussa 2007. Kaupungin yliopistollisista oppilaitoksista tunnetuimpiin kuuluu IIT Madras, joka oli vuonna 2020 Intian korkeatasoisin teknillinen korkeakoulu ja kansainvälisesti arvioituna eräs maan kärkiyliopistoista.
Ilmasto.
Chennain lämpötila vaihtelee 20 °C:n ja 37 °C:n välillä. Kylmin kuukausi on tammikuu, jolloin keskimääräinen alin lämpötila on 20 °C. Kuumimmat kuukaudet ovat toukokuu ja kesäkuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 37 °C. Sateisimmat kuukaudet ovat lokakuu ja marraskuu, joiden aikana sataa yhteensä noin 640 millimetriä. Kuivimmat kuukaudet ovat helmikuu, maaliskuu ja huhtikuu, joiden aikana sataa yhteensä noin 40 millimetriä. Vuosittainen sadanta on noin 1 310 millimetriä.
Liikenne.
Chennai Central on kaupungin päärautatieasema, joka on myös Chennai Suburban Railway -paikallisjunajärjestelmän solmukohta. Chennain metro on rakenteilla. Chennain kansainvälinen lentoasema palvelee kaupungin ja lähialueiden lentoliikennettä.
Urheilu.
Kriketti on suosittua Chennaissa kuten muuallakin Intiassa. Kaupungin oma joukkue Chennai Super Kings kilpailee Indian Premier Leaguessa. Chennai Superstars pelasi Indian Cricket Leaguessa kunnes turnaus lakkautettiin Indian Premier Leaguen perustamisen myötä. Chennai Open (aiemmin myös nimillä "Gold Flake Open" ja "Tata Open") on vuosittain kaupungissa pelattava miesten tennisturnaus. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1996. Nykyisin turnaus kuuluu ATP World Tour 250 -sarjaan.
Meksikonlahti

Meksikonlahti on Atlantin valtameren lahti Pohjois-Amerikan eteläpuolella. Sen pohjoisosana on Yhdysvaltain etelärannikko, ja läntinen ja eteläinen rantaviiva aina Jukatanin niemimaalle asti kuuluu Meksikolle. Itäosiltaan lahti rajoittuu Kuubaan ja Karibianmereen. Atlantin valtamereen se yhdistyy Yhdysvaltain ja Kuuban välistä kulkevan Floridansalmen kautta. Lahteen laskee muun muassa Mississippijoki.
Meksikonlahden kokonaispinta-ala on hieman alle 1,6 miljoonaa neliökilometriä. Lahdelta saa alkunsa Golfvirta, joka kuljettaa lämmintä vettä Euroopan ja Skandinavian rannikoille, ja tuhoisat trooppiset hirmumyrskyt eli hurrikaanit ovat yleinen vieras lahdella. Meksikonlahdella on myös Florida Keysin saariketju. Rannikon tärkeimpiin kaupunkeihin lukeutuvat muun muassa Tampa, New Orleans ja Houston Yhdysvalloissa, Veracruz Meksikossa ja Havanna Kuubassa.
Nimi.
Lahdesta on käytetty nimitystä Meksikonlahti jo ainakin 1500-luvun lopulta lähtien; muita historiallisia nimiä ovat olleet Uuden-Espanjan lahti ja Floridanmeri. Yhdysvaltain presidentti Donald Trump vaihtoi presidentin asetuksella tammikuussa 2025 Yhdysvaltain viranomaisviestinnässä ja viranomaisten tuottamissa kartoissa lahden Yhdysvaltain-puoleisen osan nimeksi "Gulf of America" (’Amerikanlahti’).
Deep Impact (luotain)

Deep Impact on NASAn luotainohjelma, joka tutki komeettojen koostumusta ohilento- ja iskeytyjäosasta koostuneella luotaimella. 
Deep Impact laukaistiin Cape Canaveralista 12. tammikuuta 2005. Luotaimen osa iskeytyi suunnitellusti Tempel 1 -komeettaan 4. heinäkuuta 2005.
Avaruusluotaimen suunnittelusta vastasivat Ball Aerospace &amp; Technologies Corp. ja Jet Propulsion Laboratory.
Alkuperäisen tieteellisen tehtävänsä jälkeen luotain toimi EPOXI-nimisen tutkimustehtävän palveluksessa.
Deep Impact jatkoi toimintaansa vuoteen 2013, jolloin yhteys katkesi. Ongelman syynä pidetään ohjelmointivirhettä. Luotain oli monta vuotta suunnitellun elinikänsä yli, ja ylivuoto sen järjestelmän kellossa aiheutti tietokoneen jumiutumisen.
Rakenne ja tekniikka.
Deep Impact koostui kahdesta erillisestä osasta: ohilentoluotaimesta (flyby spacecraft) ja iskeytyjästä (smart impactor). Kantorakettina oli Boeing Delta II.
Ohilentoluotain.
Ohilentoluotain on noin 3,2 metriä pitkä, 1,7 metriä leveä ja 2,3 metriä korkea. Se on tehty alumiinista ja alumiinisesta kennostosta. Koska luotain lensi ohituksen aikana komeetan pyrstön läpi, se on varustettu suojalla komeetasta irtoavia pölyhiukkasia vastaan. Kiinteiden aurinkokennojen tuottama sähkö varastoidaan pieneen nikkelivetyakkuun. Aurinkokennojen kokonaispinta-ala on 7,5 neliömetriä.
Ohilentoluotaimen ohjausmoottori toimii hydratsiinilla, jossa on sekä polttoaine että hapetin, eikä sitä tarvitse sytyttää, sillä se hajoaa spontaanisti katalyytin vaikutuksesta. Hydratsiinimoottori on toimintavarma, sillä siinä tarvitaan vain yksi venttiili.
Tiedonsiirto Maan ja luotaimen välillä tapahtuu NASAn Deep Space Networkin kautta X-kaistalla.
Iskeytyjä.
370 kiloa painava iskeytyjä tehtiin pääasiassa kuparista. Koska komeetassa uskottiin olevan vain vähän kuparia, iskeytyjän aiheuttama vääristymä olisi tämän ansiosta helppo suodattaa pois komeetan ytimen spektristä. Iskeytyjä irrotettiin ohilentoluotaimesta 24 tuntia ennen kohtaamista, jonka jälkeen se toimi pääasiassa sisäisen akun varassa. Lentoradan ja kallistuskulman hienosäätöä varten iskeytyjällä oli lisäksi pieni hydratsiinimoottori.
Iskeytyjän radiolähettimen teho ei riittänyt suoraan yhteyteen Maahan, ja siksi kaikki tiedot välitettiin ohilentoluotaimen kautta. Iskeytyjä kommunikoi ohilentoluotaimen kanssa S-kaistalla.
High Resolution Instrument eli korkean erottelukyvyn mittalaite on ohilentoluotaimen päämittalaite. Se koostuu kaukoputkesta ja kuvausmoduulista (Spectral Imaging Module, SIM), jossa on CCD-kenno ja infrapuna-spektrometri. Kaukoputki on läpimitaltaan 30-senttimetrinen Cassegrain, jonka polttoväli on 10,5 metriä. Suodinpyörän avulla CCD-kennolla saadaan kuvia usealla aallonpituusalueella. 
Medium Resolution Instrument on ohilentoluotaimen toinen havaintolaite. Siinä on läpimitaltaan 12-senttimetrinen kaukoputki, jonka polttoväli on 2,1 metriä, ja CCD-kenno suodinpyörällä. Laajemman näkökenttänsä tähden sillä pystyttiin tarkkailemaan koko komeetan ydintä ohituksen aikana.
Impactor Targeting Sensor on MRI:n kopio ilman suodinpyörää. Se toimi iskeytyjän maalinhakukamerana sen suunnistaessa kohti komeettaa.
Ikšķile

Ikšķile ( , ) on noin 3 900 asukkaan kaupunki Latviassa. Se oli muinaisen Liivinmaan keskus ja se sijaitsee Väinäjoen varrella parinkymmenen kilometrin päässä nykyisestä Riian kaupungista. Ikšķile sai kaupungin oikeudet vuonna 1992.
Historia.
Vuonna 1189 ensimmäiset lähetyssaarnaajat saivat luvan rakennuttaa kirkon Väinäjoen liiviläisten keskukseen Ykskylään (viroksi Üksküla, saksaksi Uexküll), ja paikasta muodostui myöhemmän saksalaisten Baltian valloituksen sillanpääasema. Alueella taistelivat pakanallisten liiviläisten päällikkö Ako sekä Saksalainen ritarikunta ja heidän kristitty liiviläisliittolaisensa Kauppo. Pari vuotta kirkon rakentamisen jälkeen Ykskylään siirrettiin piispanistuin. Lopulta liiviläiset käännytettiin kristinuskoon.
1200-luvun alussa Riian perustamisen jälkeen Ykskylän merkitys asteittain väheni kaupallisten aktiviteettien ja myös piispanistuimen siirtyessä lähempänä Väinäjoen suuta sijaitsevaan toiseen liiviläiskylään, josta sittemmin kasvoi yksi Itämeren alueen kauppakeskuksista. Ikšķilessä on vielä nähtävissä linnanrauniot, mutta suurin osa muista historiallisista osista on jäänyt Väinäjoen patoaltaan alle.
Kaupunki on antanut nimensä Uexküll-aatelissuvulle.
Hyllykallio

Hyllykallio on Seinäjoen kaupunginosa, joka sijaitsee noin kahden kilometrin päässä kaupungin keskustasta itään päin. Sen väkiluku oli 4 082 joulukuussa 2022. Kaupunginosa on osa samannimistä suuraluetta. 
Hyllykalliolla on kerros-, rivi- ja omakotitaloja. Se on myös suuri liiketoiminnallinen keskus, joka alkoi kehittyä 1960-luvulta alkaen silloisen Nurmon ja Seinäjoen rajan lähelle noin kolmen kilometrin päähän Seinäjoen keskustasta. Hyllykallion alueella sijaitsevat Nurmon vesitorni sekä Prisma. Hyllykallion vieressä sijaitsevalla Pohjan asuinalueella on Päivölän kauppakeskittymä, jossa sijaitsevat K-Citymarket, Biltema, Minimani, Puuilo, Lidl, Hankkija, Meltex, McDonald's ja Tokmanni.
Ennen vuoden 2009 kuntaliitosta Hyllykallio kuului Nurmon kuntaan. Hyllykallio on kuitenkin rakennettu niin kiinni Seinäjokeen, että osa piti sitä jo aiemmin enemmän Seinäjoen kuin Nurmon asuinalueena.
Savon Sanomat

Savon Sanomat on Kuopiossa ilmestyvä seitsenpäiväinen sitoutumaton sanomalehti, jonka päälevikkialuetta ovat Pohjois-Savo ja Etelä-Savon pohjoisosat. Lehti perustettiin vuonna 1907 Maalaisliiton äänenkannattajaksi ja vaalilehdeksi.
"Savon Sanomia" julkaisee mediakonserni Keskisuomalaiseen kuuluva Savo-Karjalan Media Oy. 
Vuonna 2022 "Savon Sanomien" kokonaistavoittavuus oli 203 000. Lehti siirtyi tabloidikokoon 15. maaliskuuta 2016.
Savon Sanomien jakamia palkintoja.
Savon Sanomien miespuolinen henkilöstö on 1970-luvun alusta asti vuosittain palkinnut Hilmanpäivänä 21. marraskuuta ”savolaisen naisen, joka on töillään ja toimillaan osoittanut esimerkillistä taitavuutta, tietävyyttä ja aikaansaavuutta”.
Lehti jakoi vuonna 2011 kolmannen Savon Sanomien vuoden väitöskirjapalkinnon parhaasta Kuopion yliopistossa hyväksytystä väitöksestä.
Wole Soyinka

Akinwande Oluwole Babatunde "Wole" Soyinka (s. 13. heinäkuuta 1934 Abeokuta) on nigerialainen kirjailija. Hän sai ensimmäisenä afrikkalaisena Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1986. Englanniksi kirjoittavaa Soyinkaa pidetään maansa huomattavimpana näytelmäkirjailijana.
Elämäkerta.
Soyinka kävi koulunsa Nigeriassa ja opiskeli Leedsin yliopistossa, Englannissa englantilaista kirjallisuutta. Hän työskenteli Royal Court Theatressa Lontoossa ennen paluutaan Nigeriaan tutkimaan afrikkalaista draamaa. Afrikassa asuessaan Soyinka on opettanut Lagosin, Ibadanin ja Ifan yliopistoissa, maanpakoon lähdettyään Atlantan yliopistossa Yhdysvalloissa.
Soyinkalla on ollut aktiivinen rooli Nigerian politiikassa. Vuonna 1967 Nigerian sisällissodan aikana hänet vangittiin, koska hän oli yrittänyt omin päin neuvotella osapuolten välille rauhaa. Hänet vapautettiin lähes kahden vuoden jälkeen, kun kansainvälinen huomio kohdistui vangittuun kirjailijaan.
Soyinka on arvostellut avoimesti maailman hirmuhallitsijoita. Iso osa hänen tuotannostaan käsittelee ”kansan oikeuksia tallovaa saapasta ja sen saappaan sisällä olevan jalan värin yhdentekevyyttä”. Nigerian ollessa diktaattori Sani Abachan vallassa 1993–1998 Soyinka pakeni maasta. Vuodesta 1994 hän toimi Unescon hyvän tahdon lähettiläänä. Etniseltä taustaltaan Soyinka on joruba.
Tuotanto.
Soyinkan kotiseutu Abeokuta sijaitsee Länsi-Nigeriassa. Se on jorubakulttuurin sydänaluetta. Kirjailija on kiinnostunut jorubakansan kulttuurista ja on käyttänyt siihen kuuluvia aineksia sekä tietokirjoihinsa että näytelmiinsä. Joruban kieli on tonaalista ja musiikillista, mikä antaa vaikutelman, että sitä pikemminkin lauletaan kuin puhutaan. Soyinkan onkin ollut vaikea välittää se englanniksi niin, että soinnikkuus säilyy. Lisävaikeutena kääntämisessä on Soyinkan tiivis ilmaisutapa, johon on vaikea saada sellaisia lisäselityksiä, joita ulkopuolinen lukija tarvitsisi.
Ernst Moritz Arndt

Ernst Moritz Arndt (26. joulukuuta 1769 Gross-Schoritz, Rügen – 29. tammikuuta 1860 Bonn) oli saksalainen kirjailija ja runoilija.
Arndt syntyi Rügenin saarella, joka kuului vuoteen 1815 Ruotsille osana Ruotsin Pommeria, ja kävi koulua Stralsundissa. Hänen isänsä oli syntyjään maaorja, mutta toimi sittemmin Potbus kreivin palveluksessa ennen oman tilan vuokraamista perheelle Rügeniltä. Ernst Moritz opiskeli teologiaa Greifswaldissa ja Jenassa tarkoituksenaan valmistua papiksi, mutta hänestä tuli kuitenkin historian professori Greifswaldin yliopistossa vuonna 1806 ja Bonnin yliopistossa vuonna 1818. Monien vaiheiden jälkeen hänestä tuli 1841 Bonnin yliopiston rehtori. Hän oli Frankfurtin kansalliskokouksen jäsen 1848.
Arndt vastusti maaorjuutta, ja hänen kirjoituksensa osaltaan myötävaikuttivat siihen, että maaorjuus lakkautettiin Pommerissa vuonna 1806. Hän oleskeli 1806–1809 Ruotsissa, teki laajoja matkoja siellä ja käänsi Ruotsin lakia Ruotsin Saksassa sijaitsevia maakuntia varten. Hän toimi Pietarissa maanpaossa olevan valtiomiehen Karl vom Steinin sihteerinä ja joutui tämän kanssa pakenemaan Napoleonin sotajoukkoja Venäjällä. Hän oli ensimmäisiä saksalaisia joka juhli vastarintaa Napoleonia vastaan. Vuoden 1813 sodan aikana hän kirjoitti muun muassa kokoelman "Lieder für Teutsche", ja siinä julkaistiin isänmaallisia lauluja, jotka ovat pysyneet kansallismielisen saksalaisen runouden ohjelmistossa siitä lähtien ja joista tunnetuin, ”Was ist des Deutschen Vaterland”, oli jonkin aikaa epävirallinen kansallislaulu. Hän jatkoi ponnisteluja yhdistääkseen Saksan eri valtioita yhteistä vihollista Ranskaa vastaan.
Nationalistisen kauden ajattelija Arndt piti oppi-isänään Johann Gottlieb Fichteä. Tämän tavoin hän lietsoi saksalaisissa kansallistunnetta ja saavutti suuren suosion. Fichtestä poiketen Arndt ihannoi voimaa ja väkivaltaa. Sotaakin hän piti Jumalan säätämyksenä, koska ihminen epätäydellisyydessään ei kestäisi ikuista rauhaa, vaan kaikkinaiset paheet kitkisivät hänestä tällöin viimeisetkin hyveet. Orjamieli oli kirjailijalle paheista suurin. Kansallissosialisteille Ernst Moritz Arndt tarjosi paljon ajattelun apuvälineitä. Pitkän kirjallisen uransa aikana Arndt julkaisi myös antisemitistisia kirjoituksia sekä vastusti teksteillään saksalaisten sekoittumista muihin kansoihin, erityisesti ranskalaisiin.
Arndt kirjoitti myös hengellisiä lauluja ja virsiä. Saksan evankelisten kirkkojen virsikirjassa "Evangelisches Gesangbuch" on kaksi hänen kirjoittamaansa virttä. Virsi "Wenn aus dem Dunklen ich mich sehne" vuodelta 1819 julkaistiin hänen kirjoituksessaan ”Von Wort und von dem Kirchenlieder”. Se on Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa, virsi 270 "När ingen ljusning alls jag finner". Ruotsin kirkon suomenkielisessä virsikirjassa se on Pekka Kivekkään käännöksenä vuodelta 1997 "Kun yhä viipyy aamurusko".
Sani Abacha

Kenraali Sani Abacha (20. syyskuuta 1943 – 8. kesäkuuta 1998) oli Nigerian sotilasdiktaattori 1993–1998. 
Abacha otti vallan marraskuussa 1993 sekavissa oloissa Ernest Oladeinde Shonekanin virkamieshallitukselta, joka oli nostettu valtaan kun Ibrahim Badamasi Babangida oli julistanut Kashimawo Olawale Abiolan vaalivoiton mitättömäksi. Vaalivoittaja Abiola laitettiin vankilaan, jossa hän oli koko Abachan valtakauden ajan, minkä johdosta Nigeria erotettiin Kansainyhteisöstä ja se joutui diplomaattisesti eristyksiin.
Abachan hallinnon aikana ihmisoikeuksia rikottiin yleisesti. Yhdeksän ogoni-aktivistin, mukaan lukien Ken Saro-Wiwan hirttäminen vuonna 1995 todennäköisesti tekaistujen syytteiden perusteella veti kansainvälisen huomion Nigerian tilanteeseen.
Abachan alaisuudessa Nigerian armeija johti Afrikan valtioiden interventiota, joka palautti Sierra Leonen siviilivaltaan maaliskuussa 1998.
Abacha kuoli 54-vuotiaana sydänkohtaukseen. Juorujen mukaan tapaukseen sisältyy Viagran liika-annostus ja kaksi tai kolme intialaista prostituoitua. Abacha polttohaudattiin seuraavana päivänä ilman kuolinsyyn tutkintaa, mikä lisää huhuja tahallisesta tai tahattomasta myrkytyksestä. 
Abachan kuoleman jälkeen valtaan nousi presidentti Olusegun Obasanjo. Hänen hallituksensa on syyttänyt Abachaa perheineen valtion kassan tyhjentämisestä ja korruptiosta, joka yltää Mobutu Sese Sekon kanssa tasoihin tai jopa siitä ohi. Etsinnät käynnistyivät, kun muutamia viikkoja miehensä kuoleman jälkeen Sani Abachan leski Maryam Abacha tavattiin Kanon lentoasemalta, jossa hän oli lähdössä väitetysti pyhiinvaellusmatkalle Saudi-Arabiaan. Mukana olleet 38 matkalaukkua herättivät poliisin epäilyn. Niistä paljastui läjäpäin rahaa. Helmikuussa 2000 Nigerian hallinto arvioi Sani Abachan kaudella anasteun omaisuuden arvoksi 4,3 miljardia dollaria. Yli 20 vuotta myöhemmin, tammikuussa 2021 BBC:n uutisen mukaan Nigerian hallituksen palkkaama lakimies olisi onnistunut palauttamaan yli 20 vuoden työn aikana 2,4 miljardia dollaria anastettua varallisuutta Nigerialle. Tarkkaa tietoa anastetun omaisuuden arvosta ei ole; jotkut pitävät julkisuudessa olleita 4-5 miljardin dollarin arviota ylimitoitettuna. Toisaalta anastettujen varojen etsintä on jatkunut vielä 2020-luvullakin ja lehdistössä on esitelty anastuksiin osallistujia. Esimerkiksi nigerialaisen oikeusistuimen päätöksessä kesällä 2023 on etsitty kadonnutta osaa 5 miljardiksi dollariksi esitetystä anastuksesta.
Vaihteisto

Vaihteisto on laite, jolla siirretään tehoa, sekä muunnetaan momentin ja pyörimisnopeuden suhdetta. Vaihteiston avulla voidaan valita sisääntuloakselin ja ulostuloakselin välinen välityssuhde.
Vaihteisto voi olla yhdistettynä moottoriin esimerkiksi kytkimellä tai momentinmuuntimella. Vaihteistoja käytetään laajalti ajoneuvoissa, lentokoneissa, voimalaitoksissa, sekä teollisuudessa. Varsinaisen vaihteiston lisäksi vaihteiksi voidaan laskea kaikki, mitkä muuntavat momenttia ja kierrosnopeutta – esimerkiksi napavaihteet, alennusvaihteet ja jakovaihteet.
Välityssuhde.
Vaihteiston pienet vaihteet (joilla välityssuhteen arvo on suuri) tarjoavat suuren momentin ja alhaisen pyörimisnopeuden. Vaihteiston suuremmat vaihteet (joilla välityssuhteen arvo on pieni) tarjoavat alhaisempaa momenttia ja suurta pyörimisnopeutta. Vaihteistolta saatavan momentin suuruuteen vaikuttaa tehonlähteeltä, eli moottorilta saatava teho kyseisellä kierrosnopeudella. Vaihteiston hyötysuhde esimerkiksi planeettapyörästöissä paranee mitä pienempi välityssuhde on, johtuen lähinnä vaihteiston sisäisien häviöiden kasvamisesta.
Välityssuhteen muuntamisen avulla moottori voidaan pitää käyntinopeusalueella niin alhaisissa, kuin korkeissakin voiman ulosoton nopeuksissa. Esimerkiksi tavanomainen polttomoottori sammuu alhaisilla kierroksilla, joten valitsemalla vaihteistolta suurempi välityssuhde voidaan nostaa moottorin kierrosnopeutta lähemmäksi käyntinopeusaluetta – samalla pitäen vaihteiston voiman ulosoton nopeus alhaisena. Sähkömoottori ei välttämättä tarvitse vaihteistoa, sillä sähkömoottorin tehontuotto saattaa olla riittävä alhaisillakin kierrosnopeuksilla, joten hyytymisongelmaa ei välttämättä ilmaannu. Sama tilanne on myös ajettaessa polkupyörällä, sillä jalkojen voimantuotto ei vaadi minimikierrosnopeutta. Näin ollen yksivaihteisellakin pyörällä pystyy ajamaan.
Vaihteiston välityssuhde on käyttävän akselin pyörimisnopeuden ja käytettävän akselin pyörimisnopeuden osamäärä. Yleensä moottoriajoneuvon vaihteiston välityssuhde on yhtä suurempi, eli vaihteisto kasvattaa momenttia mutta pienentää pyörimisnopeutta. Polkupyöräillessä jalkojen pyöritysnopeus on niin paljon polttomoottorin kierroslukua pienempi, että välityssuhde on yleensä yhtä pienempi, jolloin momentti pienenee ja pyörimisnopeus kasvaa. Portaalla tarkoitetaan yleensä vaihteiston sisäistä momentinvälitystiehen kuuluvaa kokonaisuutta, joka muuntaa momenttia. Tavallisesti tällainen kokonaisuus on hammaspyöräpari. Vaihteistossa on siten aina vähintään yksi porras ja kaksi hammaspyörää. Portaiden lukumäärä vaikuttaa lähinnä suurimpaan välityssuhteeseen, joka vaihteistolla on mahdollista saavuttaa.
Välityssuhde voidaan myös laskea vaihteiston hammaspyörien hammaslukujen suhteena.
Tempel 1

Tempel 1 (virallisesti 9P/Tempel) on Ernst Wilhelm Leberecht Tempelin 3. huhtikuuta 1867 löytämä komeetta. Kun komeetta löydettiin, sen kiertoaika oli 5,68 vuotta, ja se havaittiin uudelleen vuosina 1873 ja 1879. Tempel 1:n kiertorata menee kuitenkin ajoittain läheltä Jupiteria niin, että tämä vaikuttaa sen kiertoaikaan. Tämä tapahtui vuonna 1881, ja kiertoaika piteni 6,5 vuoteen. Muutos vaikutti myös komeetan havaitsemiseen, ja sitä ei seuraavan kerran havaittu kuin vasta 1960-luvulla, jolloin amerikkalainen astronomi Brian G. Marsden teki komeetan radasta tarkkoja laskelmia ottaen huomioon Jupiterin vaikutuksen.
4. heinäkuuta 2005 kello 5:45 UTC NASAn Deep Impact -avaruusluotaimen iskeytyjäosa osui tarkoituksellisesti Tempel 1:n pintaan.
Željko Ražnatović

Željko Ražnatović (serbiaksi Жељко Ражнатовић), (17. huhtikuuta 1952 – 15. tammikuuta 2000), laajalti tunnettu nimellä Arkan (serbiaksi Аркан) oli serbialainen puolisotilaallisten joukkojen johtaja ja kansanedustaja. Haagin kansainvälinen oikeus etsi häntä, mutta hän ehti kuolla ennen kiinni joutumistaan. Nimi Arkan tulee sarjakuvahahmon nimestä.
Nuoruusvuodet.
Ražnatovićin isä oli ilmavoimien upseeri. Željko Ražnatović sekaantui rikolliseen toimintaan kuten koruvarkauksiin ja pankkiryöstöihin läntisessä Euroopassa 1970- ja 1980-luvulla. Hän sai vankilatuomioita ja karkasi vankiloista Belgiassa, Alankomaissa ja Saksassa.
1990-luvulla hän perusti Serbien vapaaehtoiskaarti-nimisen puolisotilaallisen ryhmän, jota kutstuttiin tiikereiksi.
Arkan sodissa.
Arkanin "tiikerit" toimivat vuosina 1991-1995 alkuaan Itä-Slavoniassa. Heidän koulutusleirinsä oli Erdutissa entisellä sotilasalueella.
Arkanin "tiikerit" puhdistivat Bosnian sodassa huhtikuussa 1994 Bijeljinan, Zvornikin ja Brčkon. Syksyllä 1995 Arkanin joukot taistelivat Banja Lukan, Sanski Mostin ja Prijedorin alueella. Arkanin nimi liitetään Vukovarin sairaalamassamurhaan, Srebrenican joukkoteurastukseen ja Sarajevon piiritykseen. Arkan johti monia Bosnian sotatoimia ja palkitsi urheimmat sotilaansa. "Tiikerit" teloittivat vankinsa. Saatujen tietojen mukaan he myös ryöstivät ja salakuljettivat. Arkan itse toistuvasti kielsi haastatteluissa osallistuneensa sotarikoksiin 1990-luvulla.
Luksuselämää sotien jälkeen.
Željko Ražnatović oli eräiden serbien juhlittu sankari, ja pääsi parlamenttiin vuonna 1992. Seuraavana vuonna Arkan kumppaneineen perusti Serbian yhtenäisyyspuolueen.
Arkan avioitui huomattavasti nuoremman serbialaisen suosikkilaulajan Svetlana "Ceca" Veličkovićin kanssa 19. helmikuuta 1995. He saivat kaksi yhteistä lasta seitsemän Arkanin aikaisempien avioliittojen lasten lisäksi. Ražnatovićit asuivat varakkaiden asuinalueella ja harjoittivat sekä kunniallisia että hämäriä liiketoimia. Heitä haastateltiin usein televisiossa.
Arkanin murha.
Naamioituneet miehet ampuivat Ražnatovićin 15. tammikuuta 2000 Belgradissa sijaitsevassa viiden tähden hotellissa. Todistajien mukaan teko oli palkkamurha.
Arkanin asianajaja on esittänyt, että murhan takana olisi ollut Ison-Britannian erikoisjoukko Special Boat Service. Vuoden 1999 sodan aikana Arkan oli ilmoittanut mobilisoivansa tiikerinsä puolustamaan Jugoslavian liittotasavaltaa, jos Nato käyttäisi maajoukkoja.
Troijalainen (tietotekniikka)

Troijalaiseksi tai troijanhevoseksi sanotaan tietokonetekniikassa ja tietokoneverkkosodankäynnissä viattomaksi naamioitua haittaohjelmaa tai ohjelman pätkää. Tavallisesti se tekee jonkin yksinkertaisen hyödyllisen toiminnon, mutta samalla käynnistää viruksen, madon, tekee tuhoja tai perinteisimmillään avaa takaportin tai muun haavoittuvuuden tietojärjestelmään. Se voi myös tehdä tiedonhakua, tietojen tuhoamista tai vastaavaa, jättämättä mitään jälkiä.
Paras tapa torjua troijalaisia on olla asentamatta ja käynnistämättä sellaisia ohjelmia, joiden alkuperää ei tunne tai joiden valmistajaan ei voi luottaa. Jotkin sähköpostiohjelmat saattavat ajaa sähköpostin liitteissä olevat ohjelmat liitteitä avattaessa, mikä vaikeuttaa ohjeen noudattamista. Samaten käyttöjärjestelmä saattaa olla säädetty niin, että järjestelmä ajaa irtomedialla olevan autorun-ohjelman automaattisesti, jolloin pelkäksi musiikki-CD:ksi luultu levy voi asentaa tietokoneelle haittaohjelmia. 
Virustorjuntaohjelmat, sähköpostisuodattimet ja palomuurit voivat osaltaan torjua troijalaisia, mutta tällainen suodattaminen ei koskaan voi olla täydellistä. Ulkoministeriössä 2013 hyökännyt haittaohjelma Uroburos oli mahdollisesti troijalainen.
Nimitys tulee antiikin Kreikan taruissa esiintyvästä Troijan hevosesta.
Lähteet.