Teikarsaari

Teikarsaari (myös "Teikari", ) on aiemmin Suomelle kuulunut saari ja kylä Viipurinlahdella luovutetussa Karjalassa. Teikarsaari kuului entisen Viipurin läänin Säkkijärven kuntaan. Nykyään se on osa Venäjää.
Maantiede.
Teikarsaari on kolme kilometriä pitkä ja leveimmillään vajaan kilometrin mittainen. Saaren läntinen osa on kallioinen Selkäranta. Teikarin korkein kohta on Mäkikallio. Metsälampi on nimeltään Maaruona. Siitä laski Kotlahteen Ruonanoja. Pienempiä järviä ovat Selkäruona ja Rasilampi, jonka luona kumpusi lähde. Saarella kasvaa mänty- ja kuusimetsää, ranta-alueilla lehtimetsää ja lepikkoa.
Uuraan satamaan on matkaa noin seitsemän ja Viipuriin noin 24 kilometriä. Vilaniemi Säkkijärven rannikolla on kahden kilometrin päässä. Tuppura sijaitsee noin kolmen kilometrin päässä etelässä ja Melansaari noin kilometrin päässä pohjoisessa. 
Talvisotaan saakka asutun Teikarsaaren lisäksi kyläkuntaan kuuluivat Melansaari, Vuolaansaari, Laukkosaari, Luppi ja Kiuskeri. Teikarin kaakkoiskulmassa sijaitsee Niemenpää ja luoteiskulmassa Pitkäniemi. Laivalaituri sijaitsi itärannalla sijaitsevassa Haukilahdessa. Saaren keskikohdalla Äysterniemen ja Listnimen välissä sijaitsee Kotlahti, jonka ranta-alue oli saanut nimen Karjanurmi. 
Asukkaat ja elinkeinot.
Teikarsaari mainitaan vaihtelevissa kirjoitusasuissa 1500-luvun säilyneissä dokumenteissa. Ennen talvisotaa saaressa oli runsaat 30 taloa ja noin 120 vakituista asukasta. Teikarissa oli koulu, kauppa ja merivartioasema. Saareen pääsi säännöllisen laivaliikenteen mukana. Teikari on suomenkielisen saaristolaisasutuksen historiaa. Talojen pitäjien sukunimiin kuuluivat: Huovila, Teikari, Pukki, Hämäläinen, Hannola, Parkkari, Pöntynen, Sahala, Päkki, Arvilommi, Gummerus, Fokin, Sigg, Uski, Jukka, Risu, Luotsila. 
Saarella oli peltoja noin 40 hehtaaria. Teikarilaiset harjoittivat kalastusta ja karjanhoitoa sekä metsästystä. Samoin merenkulku, sahatavaran lastaus ja Uuraan satama tarjosivat työpaikkoja. Asukkaat majoittivat kesävieraita aikana, jolloin lomalaiset eivät vielä rakentaneet kesämökkejä.
Sota.
Teikarsaarella käytiin useita verisiä taisteluja talvi- ja jatkosodan aikana. Talvisodassa venäläiset aloittivat Kannaksen sotatoimiin liittyen 2. maaliskuuta 1940 hyökkäyksen Viipurinlahden ylitse. Ensimmäiset iskut kohdistuivat muun muassa Teikarsaareen ja Tuppuraan. 
Teikarsaari vallattiin takaisin jatkosodan aikana 29. elokuuta 1941. Noin kolme vuotta myöhemmin kesällä 1944 venäläiset olivat ottaneet tavoitteeksensa puhdistaa Viipurinlahden saariston suomalaisten joukoista. Teikarsaari ja viereinen Melansaari joutuivat voimakkaan hyökkäyksen kohteeksi. Venäläiset yrittivät maihinnousua Teikarsaareen 1. heinäkuuta kuuden pataljoonan voimin, mutta suomalaiset torjuivat hyökkäyksen. Venäläiset menettivät kuudesta hyökkäykseen osallistuneesta pataljoonasta viisi. Venäläiset hyökkäsivät uudelleen 4. heinäkuuta, jolloin he avasivat tykkitulen saaren rannalla olevia puolustuslinjoja kohti ja ilmapommittivat saarta 40 lentokoneen voimin. Tykkitulen suojaamat venäläisjoukot yrittivät maihinnousua Teikariin ja Melansaareen noin 60 aluksella klo yhdeksän aamulla, mutta suomalaiset rajasivat maihinnousun omilla vastahyökkäyksillä. Teikarsaari oli jälleen pelkästään suomalaisten hallinnassa aamu kuudelta seuraavana päivänä. 
Suomalaiset torjuivat kaksi ensimmäistä hyökkäystä, mutta joutuivat vetäytymään kolmannen hyökkäyksen aikana saarelta viiden vuorokauden taistelujen jälkeen 5. heinäkuuta, osa neuvostojoukkojen konekivääritulen alla uiden. Viiden vuorokauden taistelujen aikana suomalaisia kaatui Teikarsaarella yli 300 ja haavoittui yli 500. Venäläisten tappiot olivat moninkertaiset. Taistelu kuuluu Suomen sotahistorian verisimpiin, kun joukkojen koko suhteutetaan taistelun kestoon ja tappiolukuihin. 
Alikersantti Viljo Ilmari Vyyryläinen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi osallistuttuaan Teikarsaaren puolustustaisteluun kesällä 1944, jossa hän otti komentoonsa kaksi joukkuetta ja organisoi vastahyökkäyksen sekä oma-aloitteisesti järjesti haavoittuneiden huollon ja evakuoinnin. Myöhemmin hän organisoi uuden puolustuslinjan vihollisen yrittäessä maihinnousua.
Teikarsaaren taistelujen viimeinen elossa oleva sotaveteraani, vuonna 1925 syntynyt ja Teikarsaarella itsekin asunut kersantti Viljo Aronniemi, menehtyi 99-vuotiaana. Hänet siunattiin Hietaniemessä 1.2.2025. Aronniemi määrättiin Teikarsaarelle 4. heinäkuuta 1944. Seuraavana aamuna 5. heinäkuuta 1944 Neuvostoliitto avasi jälleen tykkitulen saaren kaikkia rantoja kohti, aloitti saaren ilmapommitukset ja rantautti saarelle omia maihinnousujoukkojaan. Suomalaisjoukot joutuivat vetäytymään saaren viimeiselle puolustuslinjalle ja lopulta Aronniemen osaston uimatatoisille miehille annettiin lupa yrittää pelastautua saaresta uimalla. Aronniemi onnistui uimaan Teikarsaaresta vajaan kahden kilometrin päässä sijaitsevaan Santasaareen, jossa saksalaisjoukot olivat vastassa. 
Muuta.
Vaasan rannikkojääkäripataljoonan perinnepäivä, 5.7. on Teikarsaaren taistelujen raskaimman päivän vuosipäivä. Upinniemen ja Dragsvikin varuskunnissa on Teikarsaaren taistelujen muistokivet.
Ratamoottoripyöräilijä Tauno Nurmi osallistui Teikarsaaren taisteluihin.