Aikajana kansallistamisista maittain

Tämä on luettelo toimialoista, palveluista, tuotteista tai yrityksistä, jotka on kansallistettu maittain.
Bolivia.
Useimmat laitokset olivat valtion omistamia ennen yksityistämistä vuonna 1994.
Britannia.
Kansallistaminen oli ensimmäisen maailmansodan jälkeisen työvöenpuolueen hallituksen keskeinen tavoite, vuodesta 1945 vuoteen 1951 Clement Attleen hallituksen alaisuudessa. Hiili- ja terästeollisuus oli vain kaksi monista toimialoista tai palveluista, jotka oli kansallistettiin, kun taas kansallisen terveyspalvelun perustaminen vuonna 1948 antoi kaikille vapaan terveydenhuollon. Myöhemmät konservatiiviset hallitukset, joita johti Winston Churchill, Anthony Eden, Harold Macmillan, Alec Douglas-Home ja Edward Heath, mahdollistivat käytännössä kaikkien kansallistettujen toimialojen ja palvelujen pysymisen julkisessa omistuksessa, osana sodanjälkeistä konsensusta. Margaret Thatcherin konservatiivien vaalivoitto vuonna 1979 kuitenkin johti siihen, että valtaosa kansallistetuista toimialoista, palveluista ja palveluista palautettiin yksityiseen omistukseen kymmenen vuoden kuluessa. Kansallisen terveyspalvelun (National Health Service) annettiin jatkaa julkisessa omistuksessa. Työväenpuolue vastusti aluksi Thatcherin yksityistämistä, mutta puolueen sitoutuminen kansallistamiseen hylättiin siihen aikaan, kun se nousi takaisin valtaan vuonna 1997 Tony Blairin johdolla. Kuitenkin helmikuussa 2008 Blairin seuraaja Gordon Brown kansallisti epäonnistuneen Northern Rock -pankin taantuman aikana. Paljon suurempi Royal Bank of Scotland ja Scotland Halifax Bank olivat osittain kansallistettuja samasta syystä saman vuoden lokakuussa. Lähes neljän vuoden julkisessa omistuksessa Northern Rock myytiin Virgin Moneyille ja Royal Bank of Scotland sivuliikkeenä Santander-konsernille marraskuussa 2011. Royal Bank of Scotland ja Lloyds pysyivät julkisessa omistuksessa viisi vuotta myöhemmin ja marraskuussa Vuonna 2012 julkisten tilien komitea varoitti, että pankkien myyntiin saattaa kulua useita vuosia ja että näihin pankkeihin tähän mennessä investoituja 66 miljardia puntaa ei ehkä koskaan peritä takaisin.
Filippiinit.
Ferdinand Marcosin diktatuurin aikana kansalliset yhtiöt, kuten Philippine Long Distance Telephone Company (PLDT), Philippine Airlines, Meralco ja Manila Hotel kansallistettiin. Toiset yritykset otettiin joskus osaksi näitä valtion omistamia yrityksiä sekä muita yrityksiä, kuten National Power Corporation (Napocor) ja Filippiinien kansalliset rautatiet, jotka ovat itsessään monopoleja (poikkeuksia ovat Meralco ja Manila Hotel). Nykyään nämä yhtiöt on uusittu ja jotkut, kuten PLDT ja Philippine Airlines, ovat monopolisoituneet. Toiset, kuten valtion omistama ja määräysvaltainen Napocor, ovat parhaillaan yksityistämisessä.
Intia.
Kansalliset pankit kansallistetut pankit uudelleen pääomitettiin valtiovarainministeri P. Chidambaramin toimesta, , koska ne ovat auttaneet Intian taloutta kestämään vuosien 2007–2009 maailmanlaajuisen finanssikriisin.
Italia.
Benito Mussolinin hallinto laajensi kansallistamista, jolloin Istituto per la Ricostruzione Industriale (IRI) perustettiin taloudellisesti vaikeuksissa olevien yritysten tueksi olevan holding yhtiön alaisuuteen mukaan lukien autonvalmistaja Alfa Romeo. Valtion öljy- ja kaasun etujen hallintaan perustettiin rinnakkainen elin Ente Nazionale Idrocarburi (Eni). Fasistinen Italia oli kansallistanut yli kolme neljäsosaa taloudestaan vuoteen 1939 mennessä, enemmän kuin mikään muu kansakunta lukuun ottamatta Neuvostoliittoa. Mussolini oli aikaisemmin kehuttanut vuonna 1934, että "kolme neljäsosaa Italian taloudesta, teollisuudesta ja maataloudesta, on valtion käsissä." Vuoteen 1939 mennessä Italian valtio oli ottanut yli neljä viidesosaa Italian merenkulusta ja laivanrakennuksesta. rautatuotanto ja lähes puolet terästeollisuudesta.
Korea.
Maat, yritykset ja teollisuus kansallistettiin myös Pohjois-Koreassa toisen maailmansodan jälkeen, josta tuli myöhemmin Korean demokraattinen kansantasavalta vuonna 1948.
Kuuba.
Kuuban vallankumouksen jälkeen 1959 Fidel Castron hallitus kansallisti vähitellen kaikki ulkomaalaisomistuksessa olevat yksityiset yritykset, joista suurin osa oli amerikkalaisten yritysten ja yksityishenkilöiden omistuksessa. Välittömänä laukaisuna oli amerikkalaisten omistamien öljynjalostamoiden kieltäytyminen jalostamasta Neuvostoliitosta saatua raakaöljyä. Kuuban kansantalouden myötä kolmea amerikkalaista jalostamoa kansallistettiin. Tämä toimenpide laajensi Yhdysvaltojen Kuubaa koskevaa kauppasaartoa, joka vastasi kansallistamalla kaikki amerikkalaiset omaisuudet. Lopulta kaikki Kuuban yksityisomaisuus, joka oli suurelta osin kuubalaisten omistuksessa, sympatioi Batistan johtamaa diktatuuria, kansallistettiin.
Vuosiona 1966–1968 Castron hallitus kansallistettiin kaikki jäljellä olevat yksityisyritykset Kuubassa kadunmyyjien tasolle.
Castro oli tarjonnut yhdysvaltalaisten yhtiöiden joukkovelkakirjoja 4,5 prosentin korolla yli 20 vuoden ajan, mutta Yhdysvaltain suurlähettiläs Philip Bonsal pyysi korvausta etukäteen ja hylkäsi tarjouksen. Vähäinen määrä 1,3 miljoonaa dollaria maksettiin yhdysvaltalaisille eturyhmille ennen kuin heikentyneet suhteet päättivät kaikki hallitusten välisen yhteistyön
Yhdysvallat perusti rekisterin Kuuban hallitusta koskevista vaateista ja kehitti lopulta tiedostoja 5 911 erityisyrityksestä. Kuuban hallitus on kieltäytynyt keskustelemasta korvauksista, joita Yhdysvalloissa vaaditaan, ja Yhdysvaltain hallitus vaatii edelleen korvausta yhdysvaltalaisille yrityksille.
Kroatia.
Jugoslavian hajoamisen jälkeen Kroatian demokraattisen liiton johtama hallitus kansallisti yksityisen maatalous omaisuuden ja tunnusti sen osaksi kansallista metsävarallisuutta. Hallituksen julkisesti julistuksessa asialistan jossa oli vain kommunistihallinnon kansallistamisen loppuun saattaminen. 
Latvia.
Vuonna 2008: Parex-pankki kansallistettiin.
Liettua.
Vuonna 2011:Snoras-pankki kansallistettiin.
Ranska.
Kansallistaminen on peräisin Ancien régimen aikaisista järjestetyistä "regies" – tai valtion monopoleista, esimerkiksi tupakan myynnin monopoli. Viestintäyhtiöt France Telecom ja La Poste ovat valtion postin ja televiestinnän monopoleja. Kansallistettu sektori laajeni merkittävästi ensimmäisen maailmansodan jälkeenI. Toinen aalto seurasi vuonna 1982.
Pariisin alueellinen liikenteenharjoittaja, RATP-ryhmä, voidaan myös laskea kansalliseksi toimialaksi.
Saksa.
Rautatiet oli kansallistettu ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saksassa. Deutsche Bahnin osittainen yksityistäminen on parhaillaan käynnissä vuodesta 2008 alkaen.
Suuri osa kaivos-, pankki- ja merenkulkualoista tuli riippuvaisiksi valtion varoista tai heidät hoidettiin kokonaan Weimarin tasavallan alaisuudessa suuren masennuksen jälkeen; myöhemmin natsihallinto uudisti sen uudelleen 1934–1937.
Suurin osa Itä-Saksan yrityksistä kansallistettiin toisen maailmansodan jälkeen. Yhdistymisen jälkeen perustettiin virasto Treuhand, joka palautti heidät yksityiseen omistukseen, mutta monet niistä purettiin.
Tansania.
Presidentti Julius Nyerere julisti Arushan julistuksen vuonna 1967, jonka tavoitteena oli saada itseluottamusta kansallistamalla tärkeimmät talouden alat, kuten pankit, suuret teollisuudenalat ja istutukset. Tämä epäonnistui, mikä pahensi Tansanian taloudellisia ongelmia, kunnes ulkomaanapu ja talouden vapautuminen tuli voimaan 1980- ja 1990-luvuilla.