tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Frederick Fleet

Frederick Fleet (15. lokakuuta 1887 – 10. tammikuuta 1965) oli "RMS Titanicin" miehistön jäsen, joka toimi tähystäjänä aluksen törmätessä jäävuoreen 14. huhtikuuta 1912. Fleet havaitsi jäävuoren ensimmäisenä ja antoi puhelimella varoituksen komentosillalle.
Fleet pelastui "Titanicilta", koska hänen tehtävänään oli myös huolehtia pelastusveneissä olevien matkustajien turvallisuudesta. Hän palveli ensimmäisessä ja myöhemmin myös toisessa maailmansodassa kauppalaivastossa ja oli sotien välillä 1930-luvulla työttömänä.
28. joulukuuta 1964 Fleetin vaimo kuoli, mikä aiheutti Fleetille vakavan masennuksen. Sen seurauksena hän teki itsemurhan hirttäytymällä 10. tammikuuta 1965. Hänen hautakivessään on kuva "Titanicista".
Fleetin on sanottu olleen "Titanicin" viimeinen uhri. Hän poti pelastumisestaan syyllisyyttä koko loppuelämänsä ajan.
Välikausitakki

Välikausitakki oli suomalainen vuonna 1977 toiminut rockyhtye.
Välikausitakissa soittivat Mikko Alatalo, Juice Leskinen, Harri Rinne ja Veltto Virtanen. "Välikausitakki"-albumin lisäksi se teki ainoastaan yhden julkisen esiintymisen Ämyrockissa Hämeenlinnassa ja julkaisi yhden singlen ("Ne tekee teistä rehua"/"Deval-voi - Pikajenkka" Love Records LRS 2177).
Suomen ilmavoimien lentokoneiden lempinimiä

Suomen ilmavoimien lentokonekalusto oli usein lahjoituksina, pakko-ottoina, yritysten tai jopa yksityisten henkilöiden järjestämien kansalaiskeräysten avulla hankittua. Ruotsalainen kreivi Eric von Rosen lahjoitti ensimmäisen koneen ja sai myöhemmin nimensä monen ilmavoimien lentokoneeseen - "Kreivi von Rosen" on esimerkki ilmavoimissa olevista lentokoneiden perinnenimistä.
Oheinen taulukko pyrkii yhdistämään eri lähteistä kaikki ilmavoimien lentokoneissa käytetyt lempi-, kutsuma- ja perinnenimet.
Kangasmäntykukka

Kangasmäntykukka eli mäntykukka ("Hypopitys monotropa") on matalakasvuinen, lehtivihreätön loiskasvi. Mäntykukka saa ravintonsa tattien sienirihmaston välityksellä lähinnä metsämännyltä. Sienijuuren avulla kasvi saa männyltä hiilihydraatteja ja sienirihmoilta vettä ja kivennäisiä. Sitä voi siis pitää männyn välillisenä loisena. Itse asiassa kasvi vaikuttaa elävän symbioosin sijasta loissuhteessa myös sienijuuren sieniosapuolen kanssa, koska tämä ei saa kasvilta yhteyttämistuotteita. Toisinaan mäntykukka voi loisia myös kuusella. Surkastunut mäntykukka on aiemmin sijoitettu mäntykukkakasvien (Monotropaceae) heimoon, mutta nykyisin kanervakasveihin. Sen lähimpiä lehtivihreällisiä sukulaisia lienevät mansikkapuut ja sianpuolukat.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen mäntykukka kasvaa 15–25 cm korkeaksi. Kasvin paksussa varressa on lehtien sijasta suomuja. Kukintona on terttu, jossa on useita nuokkuvia kukkia. Kukan verhiö ja teriö ovat neli- tai viisilehtisiä, kellomaisia ja erilehtisiä. Kukat ovat hennosti vaniljantuoksuisia. Hedelmä eli kota on pysty ja sijaitsee pidenneessä, pystyssä kukintorangassa. Kuivuneena varsi kotineen säilyy usein talven yli.
Euroopassa ja myös Suomessa tavataan kahta mäntykukan alalajia: kangasmäntykukkaa ("M. hypopitys" subsp. "hypopitys") ja kaljumäntykukkaa ("M. hypopitys" subsp. "hypophegea"). Molemmat alalajit ovat väriltään kellanvalkoisia, mutta joskus harvoin kangasmäntykukasta voi esiintyä punaista muotoa ("M. hypopitys" subsp. "hypopitys" f. "purpurascens"). Kangasmäntykukan kukinto on harvakarvainen, sen kukat ovat 15 mm pitkiä, teriö kapean kellomainen ja hedelmä pitkänomainen. Kaljumäntykukan kukinto puolestaan on tavallisesti kalju. Kukat ovat 10–15 mm pitkiä, teriö leveän kellomainen ja hedelmä pallomainen.
Suomessa mäntykukka kukkii heinä-elokuussa, mutta ei aina vuosittain. Kuivina kesinä monihaarainen ja mehevä juurakko ei kasvata maanpäällistä versoa, mutta sateisina kesinä se saattaa tehdä jopa kymmenien kukintoversojen ryhmiä.
Levinneisyys.
Mäntykukkaa tavataan Euroopassa Pohjois-Espanjasta Venäjälle. Etelässä levinneisyysalue rajoittuu Ranskan ja Italian eteläosiin, Pohjois-Kreikkaan ja Kaukasuksen alueelle. Pohjoisimpana lajia tavataan Irlannissa, Englannissa sekä Norjan, Ruotsin ja Suomen keskiosissa. Lajin levinneisyysalue jatkuu Venäjällä Aasian puolelle aina Keski-Aasiaan ja paikoin Keski-Siperiaan saakka. Mäntykukan kahta muuta alalajia (subsp. "japonica" ja subsp. "lanuginosa") tavataan lisäksi monin paikoin muualla Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa.
Suomessa lajia tavataan Oulun ja Kainuun korkeudelle saakka. Alalajeista kangasmäntykukka on yleisempi ja sitä tavataan koko levinneisyysalueella. Kaljumäntykukan levinneisyysalue on rajoittunut kalkkipitoisiin lehtoihin Ahvenanmaalla ja Etelä-Suomen rannikkoalueella. Kaljumäntykukka on luokiteltu Suomessa uhanalaiseksi, vaarantuneeksi lajiksi.
Elinympäristö.
Kangasmäntykukka kasvaa tuoreissa ja kuivissa kangasmetsissä, harjuilla, metsäkallioiden painanteissa ja joskus myös lehdoissa. Kaljumäntykukka on kalkinsuosija ja sitä tavataan lehdoissa.
Käyttö.
Ruotsissa on kuivattua mäntykukkaa syötetty karjalle kuivan yskän hoitamiseksi.
Merirannikki

Merirannikki tai pelkkä rannikki ("Lysimachia maritima") on pienikokoinen, monivuotinen, ruohovartinen kasvi. Se kuuluu alpien sukuun ja esikkokasvien ("Primulaceae") heimoon.
Merirannikki on 5–15 senttimetriä korkea kasvi, jota tavataan Suomessa rannikolla Suomenlahdelta Pohjanlahden perukoille meriveden huuhtelemilla rantaniityillä, kivien lomassa ja sorarannoilla. Se muodostaa joskus runsaita kasvustoja. Se kukkii kesä–heinäkuussa.
Merirannikki kasvaa Pohjois- ja Länsi-Euroopassa Itämeren, Vienanmeren, Pohjanmeren, Atlantin ja läntisen Välimeren rannikoilla. Keski-Euroopasta itään sitä esiintyy sisämaassa läpi Aasian lauhkealla vyöhykkeellä ja myös etelämpänä vuoristoissa sekä Tyynenmeren rannikolla ja Japanissa. Pohjois-Amerikassa sitä on länsi- ja itärannikoilla sekä Hudsoninlahden eteläosassa, mantereen länsiosassa myös laajalti sisämaassa. Suomessa se kasvaa yleisenä koko merenrannikon pituudelta.
Ruiskaunokki

Ruiskaunokki eli ruiskukka ("Centaurea cyanus") on sinikukkainen, yksivuotinen mykerökukkainen kasvi. Suomessa se on muinaistulokas, jota kasvaa pelloilla, puutarhoissa, pientareilla ja joutomailla maan eteläosissa. Ruiskaunokki on aikaisemmin kasvanut hyvin yleisenä ruispelloissa, mutta nykyään se on harvinaistunut. Ruiskaunokki on myös vanha puutarhakasvi. Se kukkii heinä-syyskuussa. Se viihtyy aurinkoisilla paikoilla vähäravinteisessa maassa. Ruiskaunokin kukkien mesipitoisuus on hyvin korkea.
Ulkonäkö ja koko.
Ruiskaunokin varsi on 20–80 cm korkea, ja siitä lähtee runsaasti ylöspäin suuntautuvia haaroja. Lehdet asettuvat varteen kierteisesti, varsilehdissä ei ole ruoteja mutta kasvin tyvellä kasvaa ruodillisia lehtiä. Pyöreissä 2,5–3,5 cm leveissä kukinnoissa on yleensä siniset vinon suppilomaiset, kärjestään liuskaiset laitakukat ja niiden keskellä violetinsiniset torvimaiset kehräkukat. On myös vaaleanpunaisia ja valkoisia kukintoja.
Ruiskaunokki muistuttaa monivuotista vuorikaunokkia, mutta vuorikaunokilla on yleensä haaraton varsi ja vain yksi kukinto sen päässä. Lisäksi ruiskaunokki on selvästi kapealehtisempi ja harmaakarvainen.
Levinneisyys.
Ruiskukka on kotoisin Välimeren itäosan rantavaltioista Italiasta Turkkiin. Se on levinnyt ihmisen mukana lähes kaikkialle tropiikin ulkopuolelle.
Ruiskukka kulttuurissa ja politiikassa.
Ruiskaunokki on Viron kansalliskukka ja Suomessa Päijät-Hämeen maakuntakasvi. Monet porvarilliset puolueet, kuten Kansallinen Kokoomus Suomessa, käyttävät ruiskaunokkia tunnuksenaan. Myös Ruotsin Kansanpuolue liberaalit, Ahvenanmaan liberaalit ja Viron konservatiivinen kansanpuolue käyttävät ruiskaunokkia tunnuksinaan. Saksassa ja Itävallassa ruiskaunokki on erityisesti natsien käyttämä tunnus Itävallan natsien käytettyä sitä salaisena tunnuksenaan ennen valtaannousuaan 1930-luvulla. Toisen maailmansodan jälkeen äärioikeistolaisen Vapauspuolueen edustajat käyttivät ruiskaunokkia useiden vuosien ajan, luopuen siitä kuitenkin vuonna 2017 hallitukseen päästyään alppitähden hyväksi. Saksassa vuonna 2019 perustettu äärioikeistolainen AdP-pienpuolue otti sen viralliseksi tunnuksekseen.
GameBase

GameBase oli Mpoli Oy:n omistama, vuonna 2004 Assembly-tietokonetapahtumassa lanseerattu peliportaalisivusto, jonka tarkoituksena on tarjota erilaisia verkkopelipalveluita pääsääntöisesti suomalaisille pelaajille.
Palvelut.
GameBase tarjoaa käyttäjilleen muun muussa tulospalveluita, pelimaailman uusimpia uutisia, turnauksia, tiedostojen latauspalveluja sekä lukuisia muita pienempiä palveluita.
Tulospalvelu.
GameBasessa tulospalvelu toimii niin kutsutulla "ladderi"-periaatteella, jossa pelaajat kertovat järjestelmälle pelaamansa ottelun tuloksen ja tämän pohjalta järjestelmä laskee saadut pisteet. Järjestelmä on hyvin pitkälle kehittynyt tarjoten mm. erilaisia pistelaskukaavoja eri peleille sekä eri tasoisia tulostauluja.
Turnaukset.
GameBase on ollut aktiivisesti järjestämässä eri pelimaailman turnauksia, maininnan arvoisina esimerkiksi Karelia Game Expo 2005 jossa pelattiin Counter-Strike SM-turnaus sekä Assembly 05 joka toimi esikarsintaturnauksena World Cyber Games (WCG) -turnaukseen. Näiden lisäksi GameBase on osallistunut lukuisten muiden turnausten järjestämiseen ja järjestänyt myös muutaman oman turnauksen.
Tiedostot.
GameBase on tarjonnut lähestulkoon koko olemassaolonsa ajan myös tiedostopalveluita, jossa GameBase tarjoaa pelielokuville sekä vahvasti pelimaailmaan liittyville muille tiedostoille vakaan, nopean latausalustan.
Yhteisö.
GameBasen yhteisö koostuu suurimmaksi osaksi alle 25-vuotiaista, verkkopelejä aktiivisesti pelaavista miehistä. Yhteisö on Suomen mittakaavassa hyvin suuri, ja WWW-sivun lisäksi yhteisö toimii myös IRC-pikaviestipalvelussa Quakenet-verkon alla. Yhteisön tärkeimmät IRC-kanavat ovat:
Funktionaalinen ryhmä

Funktionaalinen ryhmä eli toiminnallinen ryhmä on molekyylin sisältämä atomi, atomiryhmä tai sidos, joka antaa sille tyypilliset kemialliset ja fysikaaliset ominaisuudet riippumatta molekyylin muusta rakenteesta. Kemiallisissa reaktioissa muutos kohdistuu useimmiten funktionaaliseen ryhmään tai sen välittömään läheisyyteen. Funktionaalinen ryhmä voi muuttua tai sen paikalle voi tulla jokin toinen funktionaalinen ryhmä.
Funktionaaliset ryhmät orgaanisissa yhdisteissä.
Orgaaniset yhdisteet luokitellaan funktionaalisten (toiminnallisten t. reaktiokykyisten) ryhmien perusteella. Orgaanisten yhdisteiden käyttäytyminen kemiallisissa reaktioissa perustuu ensisijaisesti niiden funktionaaliseen ryhmään, ja sen vuoksi samaan ryhmään kuuluvat
orgaaniset yhdisteet ovat aina kemialliselta luonteeltaan samanlaisia (esimerkiksi hiilivedyt, alkoholit, karboksyylihapot). Toisinaan funktionaalinen ryhmä vaikuttaa molekyyliorbitaaleihin niin, että reaktio tapahtuu täysin toisessa osassa molekyyliä. Tästä ilmiöstä löytyy useita esimerkkejä biokemiassa, muun muassa retinolin eli A-vitamiinin aldehydin cis-trans-isomeerinen reversiibeli (palautuva) signaali opsiini-proteiinille, joka välittää näköaistimuksen edelleen.
Kordieriitti

Kordieriitti on inosilikaatteihin kuuluva mineraali, joka sisältää magnesiumia ja alumiinia. Myös rautaa esiintyy mineraalissa lähes aina, ja erityisen rautapitoista muunnosta kutsutaan "sekaninaiitiksi". Kordieriitin kemiallinen koostumus on (Mg,Fe)2Al4Si5O18 ja sen kidejärjestelmä on rombinen. Kovuus Mohsin asteikolla on 7–7,5 ja ominaispaino 2,5–2,6. Kordieriittia esiintyy sinisenä, violettina ja kellanruskeana, läpinäkyvästä läpinäkymättömään. Läpinäkyvää siniviolettia kordieriittia kutsutaan myös "ioliitiksi", ja sitä käytetään jalokivenä.
Kordieriitin silmiinpistävin ominaisuus on sen voimakas pleokroismi. Läpinäkyvää kiveä käännettäessä sen väri vaihtelee sinisestä tai violetista vaaleansiniseen tai kellanharmaaseen. Sen perusteella kiveä on nimitetty myös "dikroiitiksi" (kreikasta, ’kaksivärinen kivi’). Jaloa kordieriittia esiintyy Sri Lankassa, Myanmarissa, Namibiassa, Brasiliassa, Tansaniassa, Madagaskarilla, Connecticutissa Yhdysvalloissa, Yellowknifen alueella Kanadan Luoteisterritorioissa sekä Suomessa ja Ruotsissa.
Lisa Kudrow

Lisa Valerie Kudrow (s. 30. heinäkuuta 1963 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän sai maailmanlaajuista tunnustusta esittäessään Phoebe Buffayta 1990-luvun komedia­sarjassa "Frendit". Hänet palkittiin roolistaan Emmyllä ja kahdella SAG-palkinnolla.
Ura.
Kudrow näytteli Ursula Buffayta komedia­sarjassa "Hulluna sinuun". Parhaiten hänet kuitenkin tunnetaan Phoebe Buffayn roolista ja myös Phoeben kaksois­siskon Ursula Buffayn roolista televisio­sarjassa "Frendit". Sittemmin hän on ollut pää­osassa komedia­sarjassa "The Comeback" vuonna 2005.
Kudrow on esiintynyt myös monissa elokuvissa, kuten "Blondit luokkakokouksessa" (1997), "Terapian tarpeessa" (1999), "Eläintohtori 2" (2001), "Happy Endings" (2005), "P.S. Rakastan sinua" (2007), "Bandslam" (2009), "Koirahotelli" (2009) ja "Easy A" (2010).
Yksityiselämä.
Kudrow seurusteli Conan O’Brienin kanssa. Kudrow avioitui Michel Sternin kanssa 27. toukokuuta 1995 ja heidän poikansa Julian syntyi 7. toukokuuta 1998. Perhe asuu Los Angelesissa. Kudrow odotti lasta "Frendien" kuvausten aikaan, jolloin hänen raskautensa kirjoitettiin myös sarjaan.
Stereoisomeria

Stereokemiassa stereoisomeria (IUPAC-termi) eli avaruusisomeria (epävirallinen termi) on isomerian muoto, jota ilmentävissä molekyyleissä atomien keskinäiset sitoutumisjärjestykset ja sidoskertaluokat ovat samat, mutta niiden kolmiulotteinen eli avaruudellinen suuntautuminen on erilainen. Stereoisomerian vanha synonyymi on optinen isomeria, eikä IUPAC suosittele tämän termin käyttöä.
Toisin sanoen toistensa stereoisomeerit omaavat muun muassa samat kemialliset ryhmät samoissa runkorakenteensa atomeissa (sitoutumisjärjestykset ovat samat), eivätkä rakenteissa olevat yksöissidokset ole muuttuneet kaksois- tai kolmoissidoksiksi eivätkä nämä ole muuttuneet yksöissidoksisksi (sidoskertaluokat ovat samat). Edeltävät ominaisuudet erottavat stereoisomeerit rakenneisomeereistä, joka on toinen isomerian pääluokka stereoisomerian ohella.
Toistensa stereoisomeerejä ovat enantiomeerit (toistensa peilikuvamolekyylit) ja diastereomeerit (kaikki loput eli ei-peilikuvamolekyyliparit). Stereoisomeerejä voivat olla jotkin molekyylien konfiguraatiot ja konformaatio-isomeerit eli konformeerit, joista jälkimmäiset voivat olla verrattain pysyviä tai hetkellisiä eli ne voivat muuntua normaaliolosuhteissa nopeasti toisikseen.
Monet toistensa stereoisomeerit ovat kiraalisia, mutta eivät välttämättä. Esimerkiksi sykloheksaani voi olla useina eri konformaatioina, joita ovat muun muassa "kiraalinen" kierrevene-konformeeri ja "ei-kiraalinen" (akiraalinen) tuoli-konformeeri.
Stereoisomeriaa ilmentävät monenlaiset molekyylit, joita ovat muun muassa aminohapot, hiilihydraatit, DNA, proteiinit, jotkin lipidit (kuten kolesteroli ja oleiinihappo), jotkin välittäjäaineet (kuten epinefriini), jotkin lääkeaineet (kuten ibuprofeeni), jotkin päihteet (kuten nikotiini ja kokaiini) ja jotkin myrkyt (kuten VX).
Euroopansorvarinpensas

Euroopansorvarinpensas ("Euonymus europaeus") on 2–3 metriä korkea pensas.
Euroopansorvarinpensasta tavataan luonnonvaraisena Euroopassa Ruotsista etelään ja Espanjasta itään, sekä Kaukasuksella ja Aasian länsiosassa.
Sitä ei kasva luontaisena Suomessa, mutta käytetään puistoissa ja pihoilla koristepensaana Pohjois-Suomea myöten. Se kukkii kesä-heinäkuussa. Sillä on punainen syysväri ja punaiset hedelmät. Koko pensas on myrkyllinen.
Mustakoiso

Mustakoiso ("Solanum nigrum") on myrkyllinen perunan ja tomaatin sukulainen. Koko kasvi on myrkyllinen, mutta aiheuttaa harvoin oireita. Kasvi sisältää mm. solaniinia.
Ulkonäkö ja koko.
Mustakoiso on mustamarjainen, 20–50 cm korkeaksi kasvava kasvi. Sillä on ohuet, hammaslaitaiset lehdet, valkoiset tähdenmuotoiset kukat, joiden keskusta on keltainen, ja mustat, kiiltävät marjat. Se kukkii heinä-lokakuussa. Mustakoisoa muistuttava kasvi on eteläisessä Suomessa esiintyvä karvaiselta mustakoisolta näyttävä kehtokoiso ("Solanum physalifolium").
Levinneisyys.
Suomessa mustakoisoa tavataan satunnaiskasvina pihoilla, puutarhoissa, joutomailla ja satamissa Etelä- ja Keski-Suomessa.
Nukleofiili

Nukleofiili on reagenssi, joka pyrkii muodostamaan kovalenttisen sidoksen elektrofiilin kanssa luovuttamalla tälle elektroniparin. Koska nukleofiilit voivat luovuttaa elektroniparin, ne voidaan luokitella Lewis-emäksiksi. Nukleofiileja ovat kaikki ionit, molekyylit ja molekyylin osat (atomit tai funktionaaliset ryhmät), joilla on vapaa elektronipari. Negatiivisesti varautuneet ionit (anionit) ovat parempia nukleofiileja kuin neutraalit reagenssit. Nukleofiileja voivat olla esimerkiksi amiinit (typellä vapaa elektronipari), vesi ja alkoholit (hapella kaksi vapaata elektroniparia).
Nukleofiilisyyteen vaikuttavat monet tekijät. Nukleofiilisyys korreloi anionien suhteellisen emäksisyyksien kanssa. Esimerkiksi hiilen, typen, hapen ja fluorin anionianionisarjassa nukleofiilisyys pienenee vasemmalta oikealle. Metyylianioni on voimakkain nukleofiili ja se on myös vahvin emäs. Fluoridi on sarjan heikoin emäs ja myös vähiten nukleofiilinen. Fluorin voimakas elektronegatiivisuus ja se, ettei sillä ole protoneja, pitää elektronit hyvin tiiviisti fluoridiatomin ympärillä, jolloin ne eivät myöskään muodosta helposti sidoksia. Halidi-anioneista jodidi on paras nukleofiili ts. tässä tapauksessa nukleofiilisyys ei korreloi elektronegatiivisuuden kanssa. Konjugaattihappojen happamuus kasvaa HI &gt; HBr &gt; HCI &gt; HF eli vetyjodidi on vahvin happo, joten sen vastinemäs jodidi-anioni, on heikoin emäs mutta paras nukleofiili. Emäksisyys tarkoittaa affiniteettia protoneita kohtaan, kun taas nukleofiilisyys tarkoittaa affiniteettia elektrofiilejä kohtaan. Nukleofiilisyydessä nukleofiilin polaroituvuus eli se miten helposti elektronit siirtyvät sähkökentän vaikutuksesta on tärkeä tekijä. Halidi-anioneista jodidilla on suurin koko ja sillä on suurin polaroituvuus, joten sen ydin vetää heikommin puoleensa valenssielektroneja, mutta jotka puolestaan pystyvät muodostamaan helposti uusia sidoksia.
Nukleofiilisyyttä voidaan selittää kova-pehmeä happo-emäs teorian (HSAB) avulla. HSAB-teoriassa "kova" happo tai emäs on yhdiste, jolla on hyvin vähän polaroituvuutta. Esimerkiksi protoni on erittäin kova happo ja fluoridianioni on erittäin kova emäs.”Pehmeällä” hapolla/emäksellä on korkea polaroituvuus. HSAB-teoria ennustaa, että kova emäs (tai kova nukleofiili) reagoi kovan hapon (tai kovan elektrofiilin) kanssa. Samoin pehmeät emäkset / nukleofiilit mieluummin muodostavat sidoksia pehmeiden happojen / elektrofiilien kanssa.
Nukleofiilisyyteen vaikuttaa myös elektroneja luovuttavien substituenttien läsnäolo, jotka ovat vuorovaikutuksessa nukleofiilisen atomin kanssa induktiivisten tai resonanssivaikutusten kautta. Esimerkiksi pyridiinirenkaan para-metyyliaminoryhmä on elektroneja luovuttava ja se lisää pyridiinin nukleofiilisyyttä. Sitä vastoin orto-fluoriosubstituentti on elektroneja puoleensavetävä ja se tekee pyridiinistä vähemmän nukleofiilisen. 
Nukleofiilit osallistuvat nukleofiilisiin substituutioreaktioihin, jossa nukleofiili hyökkää positiivisesti varautuneeseen atomiin (elektrofiiliin) syrjäyttäen samalla siihen sitoutuneet funktionaalisen ryhmän.
Bertie Ahern

Patrick Bartholomew ”Bertie” Ahern (; s. 12. syyskuuta 1951 Drumcondra, Dublinin kreivikunta) on irlantilainen poliitikko. Hän oli Fianna Fáil -puolueen johtaja vuodesta 1994 ja Irlannin tasavallan taoiseach eli hallituksen johtaja vuodesta 1997. Ahern ilmoitti huhtikuussa 2008 eroavansa puoluejohtajan ja taoiseachin tehtävistä korruptioepäilyjen vuoksi.
Poliittinen ura.
Ennen taoiseachiksi tuloaan Ahern oli jäsenenä myös muutamassa muussa hallituksessa. Tultuaan valituksi Dáil Éireanniin (Irlannin parlamentti) vuonna 1977 hänestä tuli 1987 työministeri Charles Haugheyn hallituksessa. Tässä tehtävässä hän toimi aina vuoteen 1991, jolloin hänestä tuli valtiovarainministeri Albert Reynoldsin hallituksessa. Vuonna 1994 Ahern jäi Fianna Fáilin jäsenenä pois John Brutonin johtamasta Fine Gaelin, Labourin ja Democratic Leftin koalitiohallituksesta. Marras- ja joulukuussa 1994 Ahern ehti olla jonkin aikaa tánaistena (varapääministeri) Reynoldsin hallituksessa.
Ahern ilmoitti 2. huhtikuuta 2008 eroavansa toukokuussa taoiseachin virasta ja puolueen johdosta. Syynä oli kuukausia velloneet korruptioepäilyt, joissa Ahernin väitettiin saaneen rakennuttajilta suuria rahasummia 1980- ja 1990-luvuilla. Häntä kuulusteltiin useaan otteeseen tutkimuksissa, joissa selvitettiin poliitikkojen ja rakennuttajien keskinäisiä suhteita. Ahern itse kiisti kaikki epäilyt.
Ahernin seuraajaksi valittiin Brian Cowen. Virallisesti Ahern erosi tiistaina 6. toukokuuta 2008.
Taoiseachina Ahern oli erittäin suosittu. Hänen aloittaessaan hallituksen johdossa Irlanti oli Euroopan unionin köyhimpiä jäsenvaltioita ja erotessaan maa oli EU:n rikkaimpia. Hän oli taoiseachina aktiivisesti mukana muun muassa Pohjois-Irlannin rauhanprosessissa ja on allekirjoittanut Pitkänperjantain sopimuksen.
Kirjailija Cecelia Ahern on Bertie Ahernin tytär.
Rönsyleinikki

Rönsyleinikki ("Ranunculus repens") on Euraasiassa yleinen, keltakukkainen leinikkikasvi. Suomessa laji on hyvin yleinen. Rönsyleinikki tunnetaan myös hankalana rikkakasvina.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen rönsyleinikki kasvaa 15–50 cm pitkäksi. Varsi on rento, kalju tai harvakarvainen ja tavallisesti runsaan rönsyllinen. Rönsyt ovat maanmyötäisiä ja nivelistään juurehtivia. Monimuotoisella lajilla rönsyt voivat kuitenkin joskus puuttua kokonaan. Lehdet ovat tavallisesti pitkäruotisia ja lehden lapa on kolmisorminen. Keskilehdykkä on pitkäruotinen, sivulehdykät ovat lyhempiruotisia. Muodoltaan lehdykät ovat kertaalleen, joskus myös toistamiseen kolmisormisia tai -osaisia. Pikkuliuskat ovat hampaisia. Kukat sijaitsevat yksittäin varren ja haarojen päissä. Kukkaperä on uurteinen, ja kukkapohjus karvainen. Kukassa on kaksi kehäkiehkuraa. Verhiö on viisilehtinen, siirottava ja karvainen. Mesikuoppaisia terälehtiä on viisi kappaletta. Ne ovat 8–15 mm pitkiä ja väriltään kullankeltaisia. Suomessa rönsyleinikki kukkii kesä-elokuussa. Hedelmistö koostuu noin 3 mm pitkistä pähkylöistä, joissa on noin millimetrin pituinen, sirppimäinen ota. Rönsyleinikki on myrkyllinen kasvilaji.
Rönsyleinikki on monimuotoinen ja monirotuinen laji, josta esiintyy monenlaisia kantoja. Luonnonympäristöissä olevat alkuperäiskannat ovat usein suurempikokoisia kuin kulttuuriympäristössä esiintyvät rönsyleinikit. Viljelysmailla esiintyvät kannat voivat olla peräisin hyvinkin kaukaa ja poiketa suuresti muista paikallisista rönsyleinikkikannoista. 
Levinneisyys.
Rönsyleinikki on levinnyt koko Eurooppaan Etelä-Kreikkaa ja Venäjän eteläisimpiä ja pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Yhtenäinen levinneisyysalue jatkuu Aasian puolelle läpi eteläisen Siperian lähes Tyynelle valtamerelle saakka. Satunnaisemmin lajia kasvaa myös Keski- ja Pohjois-Siperiassa, Iranissa, Turkissa, Keski-Aasiassa ja Kiinassa. Laji on levinnyt myös Pohjois-Afrikkaan Marokosta Tunisiaan. Ihmisen mukana rönsyleinikki on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan, varsinkin mantereen itäosiin. Lisäksi lajia tavataan paikoin myös Keski- ja Etelä-Amerikassa, Uudessa-Seelannissa ja Australiassa.
Suomessa rönsyleinikkiä kasvaa koko maassa. Se on hyvin yleinen laji aina Keski-Lappia myöten.
Elinympäristö.
Rönsyleinikkiä tavataan monenlaisilla kasvupaikoilla varsinkin ihmisen muokkaamissa ympäristöissä. Sitä esiintyy tavallisena ojanvarsissa, pelloilla, puutarhoissa, joutomailla, istutuksissa, pihoilla, kosteilla niityillä, rannoilla, kosteissa lehdoissa, korvissa ja lähteiköissä.
Tuoreille nurmikoille ja viljelysmaille päästessään rönsyleinikki on hankalasti torjuttava kasvi, koska se leviää tehokkaasti rönsyjensä avulla. Kitkemällä lajia on hankala saada pois. Tehokkain torjuntakeino on ruiskutus torjunta-aineella, joka jättää nurmiheinän eloon, mutta tuhoaa rönsyleinikin.
Lehmät eivät yleensä koske rönsyleinikkiin sen myrkyllisen maun vuoksi. Heinän sekaan joutuessaan rönsyleinikki kuitenkin aiheuttaa maitoon maku- ja värivirheitä.
Aholeinikki

Aholeinikki ("Ranunculus polyanthemos") on Euraasiassa tavattava, kuivien niittyjen leinikkilaji. Muiden leinikkien tapaan aholeinikki on myrkyllinen kasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen aholeinikki kasvaa 20–80 cm pitkäksi. Varsi on pysty, paksutyvinen ja tavallisesti monihaarainen. Varren alaosa ja lehtiruodit ovat tavallisesti siirottavakarvaisia, joskus myös myötäkarvaisia tai kaljuja. Aluslehdet ovat tavallisesti pitkäruotisia, ja lehden lapa 3–5-sorminen, tavallisesti syvään kapealiuskainen ja keskilehdykkä ruoditon tai lyhytruotinen. Joskus lehtilapa on kolmisorminen, lehdykät vain jakoisia, liuskat leveitä ja hampaisia, keskilehdykkä ruoditon. Varsilehdet ovat aluslehtiä lyhyempiruotisia ja pienempiä sekä kapealiuskaisia. Kukat sijaitsevat yksittäin varren ja haarojen päissä. Kukkaperä on uurteinen, ja kukkapohjus on karvainen. Kukassa on kaksi kehäkiehkuraa. Verhiö on viisilehtinen, siirottava ja siirrotavakarvainen. Kullan- tai joskus vaaleankeltaisia, 9–15 mm pitkiä terälehtiä on viisi kappaletta. Terälehdissä on mesikuoppa. Aholeinikki kukkii Suomessa kesä-elokuussa. Hedelmistössä on 3–4 mm pitkiä pähkylöitä, joissa on 0,5–1 mm pitkä ja tavallisesti vähän käyrä ota.
Monimuotoinen ahonleinikki jaetaan kolmeen alalajiin: siroaholeinikkiin (subsp. "polyanthemos"), etelänaholeinikkiin (subsp. × "polyanthemoides") sekä pyökkiaholeinikkiin eli pyökkileinikkiin (subsp. "nemorosus").
Suomessa tavattavista leinikkikasveista aholeinikki muistuttaa eniten niittyleinikkiä ("R. acris"). Jälkimmäinen on kuitenkin lehdiltään leveämpiliuskaisempi ja useimmiten kalju.
Levinneisyys.
Aholeinikki alalajeineen on mantereisen ilmaston euraasialainen laji, joka selvästi karttaa Euroopan merellisiä osia. Sitä kasvaa Tanskasta ja Saksasta itään aina Länsi-Siperiaan saakka. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Balkanin niemimaan Pohjois-Kreikkaan saakka, pohjoisessa Fennoskandian keskiosiin ja Pohjois-Venäjälle. Myös Kaukasuksen alueella on lajin laaja esiintymä. Satunnaisemmin aholeinikkiä kasvaa myös Iranissa ja Keski-Aasiassa.
Suomessa aholeinikki on tavanomainen tai yleinen laji Kristiinankaupunki–Iisalmi–Lieksa-linjan eteläpuolella. Pohjoisempana laji harvinaistuu nopeasti, ja Pohjois-Pohjanmaalla ja Etelä-Lapissa laji on jo hyvin satunnainen. Alalajeista aholeinikki on huomattavasti yleisempi ja sitä tavataan koko levinneisyysalueella, etelänaholeinikin esiintymien rajoittuessa lähinnä eteläiseen Suomeen. Pyökkileinikkiä ei tavata Suomessa.
Elinympäristö.
Aholeinikki kasvaa kuivahkoilla ahoilla, kedoilla, niityillä ja lehtoniityillä. Perinteisten kasvupaikkojen vähennyttyä aholeinikki on monien muiden ketokasvien tapaan harvinaistunut. Esimerkiksi Keski-Pohjanmaalla laji määritellään vaarantuneeksi.
Stereokemia

Stereokemia on kemian osa-alue, joka käsittelee molekyylien kolmiulotteisia rakenteita. 
Stereokemialla on suuri merkitys monissa biokemiallisissa reaktioissa ja lääkkeiden vaikutusmekanismeissa. Monilla luonnon aineilla ja lääkeaineilla voi olla useita stereoisomeerejä, jotka ovat kemiallisesti samanlaisia mutta niiden fysiologiset vaikutukset ovat erilaisia. Joidenkin lääkeaineiden toinen muoto on aktiivinen, kun taas toinen muoto on jopa haitallinen (esimerkiksi talidomidi). Stereokemiaan liittyy läheisesti käsite stereoisomeria, jolla tarkoitetaan molekyylin atomien erilaista kolmidimensionaalista järjestäytymistä. Stereoisomeria voidaan jakaa konformaatio- ja konfiguraatioisomeriaan, joka sisältää geometrisen eli "cis"-"trans"- ("E","Z")-isomerian, optisen eli peilikuvaisomeriaan ja diastereomerian. Peilikuvaisomeerit ovat toistensa enantiomeerejä. Diastereomeriaa esiintyy yhdisteissä, joilla on useita kiraliakeskuksia. Ne stereoisomeerit, jotka eivät ole toistensa enantiomeerejä, ovat toistensa diastereomeerejä.
Yliannostus

Yliannostus tarkoittaa sellaista lääkeaineen annostelua, joka ylittää elimistön kyvyn metaboloida aine tai erittää se ulos kehosta ennen kuin se aiheuttaa myrkytystilan. Yliannostus voi pahimmillaan johtaa vakavaan ruumiilliseen vammaan, kuten sisäelinten tuhoutumiseen, aivovaurioon tai kuolemaan.
Yliannostus voi olla tapaturmainen tai tahallinen. Tapaturmaiset yliannostukset ovat yleisiä etenkin huumeiden käyttäjillä, sillä katukaupassa hankittujen huumeiden vahvuus, koostumus ja epäpuhtauksien määrä on yleensä epävarma. Heroiini aiheuttaa paljon yliannostuksia, koska kadulla myytävän aineen vahvuus voi vaihdella kolmesta 90 prosenttiin.
Tahallinen yliannostus otetaan joskus itsemurhatarkoituksessa. Näin toimivat usein lääkeaineiden ja huumeiden väärinkäyttäjät sekä psykiatrisista sairauksista kärsivät. Tahalliseen yliannostukseen käytetään usein kipulääkkeitä, rauhoittavia lääkkeitä, opioideja tai masennuslääkkeitä, usein alkoholin kanssa.
Yliannostuksesta kärsivän ihmisen ensiapuun voi kuulua esimerkiksi hengityksen ja sykkeen tarkkailu, hätänumeroon tai myrkytystietokeskukseen soitto, vatsahuuhtelu, aktiivihiilen käyttö, virtsaamisen pakottaminen ja vastalääkkeiden antaminen.
Plankton

Plankton (, vaeltava, ajelehtiva) eli keijusto on yhteisnimitys kaikille vedessä vapaasti eläville, useimmiten mikroskooppisille mutta myös suuremmille eliöille, jotka liikkuvat lähinnä ajelehtimalla virtausten mukana tai liikkuvat hitaasti. Niiden elämää ja liikkumista säätelevät yleensä valaistus, lämpötila, ravinto, saalistus ja lajin kyky kellua. Plankton jaetaan yleensä kasvi-, eläin- ja bakteeriplanktoniin.
Makean veden plankton.
Makean veden eläinplanktonin pääryhmiä ovat alkueläimet, rataseläimet ("Rotifera"), vesikirput ("Cladocera") sekä hankajalkaiset ("Copepoda").
Planktonin kokoluokittelu.
Plankton luokitellaan yleisesti eliöiden koon mukaan. Eri kokoluokkien pyytämiseen käytetään erilaisia haavin silmäkokoja ja suodattimia:
Lähde: 
Holoplankton tarkoittaa eliöitä, joiden koko elinkaari on planktinen.
Meroplankton sen sijaan viittaa planktoneliöihin, jotka vain osan elämästään ovat planktisia. Näitä ovat muun muassa simpukoiden ja monien äyriäisten kuten merirokkojen ja kymmenjalkaisten toukat.
Lleida

Lleida (espanjaksi "Lérida") on samannimisen maakunnan pääkaupunki Katalonian itsehallintoalueen länsiosassa, Espanjassa. Kaupungin väkiluku vuonna 2015 oli 138 542. 
Pääelinkeinot ovat maatalous ja matkailu. Kaupunki on kaksikielinen: katalaani on pääkieli, mutta kaikki paikalliset puhuvat myös espanjaa. Kaupungin läpi virtaa Segre, joka on Ebron sivujoki.
Lleidan kautta kulkee Espanjan kansallisen rautatieliikenneyhtiön (Renfe) ylläpitämän AVE-suurnopeusjunaverkon itäinen linja Madridista Barcelonaan. Pysäkit linjalla ovat Madrid-Puerta de Atocha, Guadalajara-Yebes, Calatayud, Zaragoza-Delicias, LLeida, Camp Tarragona, Barcelona-Sants. 
Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa "La Seu Vella", romaanis-goottilaistyylinen katedraali, ja "La Paeria", Rooman valtakunnan ajoilta peräisin oleva kaupungintalo. Kaupungissa toimii alun perin 1200-luvun lopussa avattu yliopisto, joka on yksi Espanjan vanhimmista.
Lleidassa järjestetään vuosittain latinalaisamerikkalainen elokuvafestivaali sekä animaatiofestivaali nimeltä "Animac". Kaupungista on kotoisin jalkapalloseura Unió Esportiva Lleida, joka pelaa Espanjan kolmanneksi ylimmällä sarjatasolla Segunda división B:ssä.
Historia.
Kaupungin latinankielinen nimi on "Ilerda". Yksi Rooman sisällissodan tärkeimmistä taisteluista, Ilerdan taistelu, käytiin kaupungin lähettyvillä Julius Caesarin ja Pompeiuksen joukkojen välillä vuonna 49 eaa. Barcelonan kreivi Ramon Berenguer IV valtasi kaupungin takaisin maureilta vuonna 1148. Espanjan sisällissodassa Lleida toimi yhtenä Barcelonan tärkeimmistä puolustuspisteistä, mutta menetettiin Franconjohtamille nationalisteille vuonna 1938.
Feromoni

Feromonit ovat ihmisen tai eläimen lähettämiä kemiallisia viestiaineita, jotka vaikuttavat saman lajin muiden yksilöiden käyttäytymiseen tai hormonitoimintaan. Feromonit kuuluvat semiokemikaalien aineryhmään.
Seksuaaliferomonien avulla houkutellaan vastakkaisen sukupuolen edustaja paritteluun. Näistä sukupuolihormoneista käytetään joskus harvoin myös nimitystä "gamoni" (engl. gamones).
Koostumukseltaan nämä feromonit voivat toisinaan olla verrattain yksinkertaisiakin yhdisteitä kuten asetaatteja, estereitä, aldehydejä, ketoneita ja sekundäärisia alkoholeja. Tavallisesti niiden kemiallinen rakenne on kuitenkin paljon monimutkaisempi.
Varsinkin aiemmin ja joskus nykyäänkin ajatellaan, että ihminen aistii feromoneja nenän sierainten välissä sijaitsevalla vomeronasaalielimellä. Tästä ei kuitenkaan ole vakuuttavia todisteita. 
Miehen hiessä oleva feromoni on androstenoni (C19H28O). Naisen emättimen erittämä feromoni on nimeltään kopuliini.
Muurahaiset merkitsevät polkunsa feromonien avulla osatakseen takaisin. Muurahaisilla on myös hälytysferomoneja, joilla ne varoittavat uhkaavasta vaarasta. Lisäksi ampiais- ja muurahaiskuningattaret erittävät feromonia, joka vaikuttaa muihin naaraisiin siten, että niiden sukupuolinen kehitys lakkaa ja niistä tulee työläisiä. Tuhohyönteisiä hävitetään seksuaaliferomonien avulla: tuoksun houkuttelemat koiraat tuhotaan kun ne ehtivät paikalle. Nykyään tosin käyttö keskittyy lähinnä tuholaisfrekvenssin (määrien) monitorointiin näytepyydyksien avulla ja varsinainen torjunta toteutetaan muilla keinoin.
Kissat merkitsevät reviiriä hankaamalla poskeaan ihmistä vasten. Kissan suupielissä sijaitsevat hajurauhaset, joista erittyvä aine, feromoni, on kissan keino merkitä sen reviiri, eli se on kissan tapa merkitä ihminen sen "omaisuudeksi".
Feromonien luokittelu.
Feromonit voidaan jaotella vaikutuksen perusteella ainakin seuraaviin ryhmiin:
Metropolismania

Metropolismania on Media Factoryn kehittämä ja Natsumen julkaisema kaupunginrakennuspeli, jonka päämääränä on rakentaa kaupunki ja taloja. Peli julkaistiin PlayStation 2:lle vuonna 2001. Peli julkaistiin alun perin japaniksi ja myöhemmin englanniksi. Pelille on ilmestynyt kaksi jatko-osaa, "Metropolismania 2" ja "Metropolismania 3" (vain Japanissa).
Pelaaminen.
Peliä pelataan keltasilinterisellä hahmolla, jonka tehtävänä on rakentaa suuri kaupunki. Kun ihmisiä on alkanut muuttaa kaupunkiin heihin voi tutustua ja suostutella heidän ystäviään muuttamaan kaupunkiin. Jos heidän talonsa alkavat hehkua toisen värisinä, se tarkoittaa että kaupunkilaiset ovat vailla jotain palvelua sairaalasta aina leikkipuistoon. Jos pelaaja ei toteuta toiveita ajoissa, niin asukkaat suuttuvat ja muuttavat lopulta pois. Kun pelaaja on saavuttanut vaadittavat tavoitteet, hän voi siirtyä seuraavalle tasolle. Pelin edetessä hahmolle voi ostaa uusia vaatteita ja talon. Kaupunkia voi koristaa muun muassa puistonpenkeillä ja postilaatikoilla. Hahmolla on käytössä matkapuhelin, jolla pidetään yhteyttä pomoon ja asukkaisiin.
Bolton Wanderers FC

Bolton Wanderers Football Club on englantilainen jalkapalloseura Boltonin kaupungista. Se pelaa kaudella 2025–2026 Englannin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Ykkösliigassa.
Historia.
Seura perustettiin vuonna 1874 nimellä "Christ Church Football Club", joka oli yksi alkuperäisestä kahdestatoista "Football Leaguen" perustajajäsenestä.
Bolton Wanderers ylsi vuonna 1894 FA Cupin loppuotteluun, mutta hävisi sen lukemin 1–4 Notts Countylle. Bolton putosi 1. divisioonasta kauden 1898–1899 päätteeksi, kun se jäi sarjan toiseksi viimeiseksi 25 pisteellä. Sarjajumbo Sheffield Wednesday jäi pisteen Boltonin pistemäärästä. Bolton nousi seuraavalla kaudella takaisin 1. divisioonaan. Kaudella 1902–1903 Bolton jäi ylivoimaisesti sarjan viimeiseksi. Se sai vain 19 pistettä, kun toiseksi viimeiseksi sijoittunut Grimsby Town saavutti 25 sarjapistettä. Vuonna 1904 Bolton pääsi jälleen FA Cupin loppuotteluun, jonka se hävisi Manchester Citylle maalein 0–1. Seuraavana vuonna Bolton nousi jälleen 1. divisioonaan, mutta putosi 2. divisioonaan kauden 1907–1908 päätteeksi. Bolton sai sarjassa 33 pistettä ja jäi toiseksi viimeiseksi. Joukkue oli seuraavat vuodet hissiliikkeessä 1. ja 2. divisioonien välillä. Se nousi heti seuraavalla kaudella takaisin 1. divisioonaan, mutta putosi kaudella 1909–1910 ja nousi lopulta kauden 1910–1911 päätteeksi takaisin 1. divisioonaan.
Joukkue ei ole saavuttanut erityistä menestystä sitten vuoden 1958, jolloin se voitti FA Cupin loppuottelussa Manchester Unitedin Nat Lofthousen kahdella maalilla Wembleyllä yli 100 000 katsojan edessä. Bolton on voittanut Cupin myös vuosina 1923, 1926 ja 1929.
Vuonna 1997 seura siirtyi uudelle Reebok Stadiumille pelattuaan 102 vuotta perinteikkäällä Burnden Parkilla.
2010-luku.
Bolton Wanderers nappasi Liigacupin kakkossijan vuonna 2004 ja kaksi UEFA Cup-paikkaa kausiksi 2005–06 ja 2007–08 sijoittumalla kahdeksan parhaan joukkoon Valioliigassa. Joukkue ehti jo vakiinnuttaa itsensä yhdeksi varteenotettavista eurokandidaateista, kun manageri Sam Allardyce jätti työnsä Boltonissa, ja hänen vuodesta 1999 vuoteen 2007 rakentamansa menestys katosi kuin tuhka tuuleen. Yhtä aikaa toppari Tal Ben Haim lähti Chelsea FC:iin, mikä teki liian suuren aukon puolustuslinjaan.
Allardycen lähdön jälkeen joukkue romahti putoamistaisteluun, minkä seurauksena vuonna 2008 tärkeä keskikentän kolmikko Ivan Campo-Gary Speed-Kevin Nolan sekä hyökkäyspään Nicolas Anelka ja El Hadji Diouf vaihtoivat maisemaa. Toisaalta tilalle hankittiin tukku päteviä vahvistuksia mm. Englannin U21-, Puolan, Ruotsin ja Nigerian maajoukkueista. Vahvistusten myötä Wanderers yrittää siirtyä 2010-luvulle valioliigaseurana.
Koko 2000-luvun ensimmäisten vuosien ajan Boltonissa pelanneet pelaajat ovat olleet maalivahti Jussi Jääskeläinen, jamaikalainen vasen puolustaja/hyökkääjä Ricardo Gardner sekä oikea puolustaja Nicky Hunt.
Valve Hammer Editor

Valve Hammer Editor on Valve Corporationin kehittämä kenttäeditori Source-tietokonepelejä varten. Sillä voi luoda karttoja lähes kaikkiin Source-peleihin.
Hammer on uudistettu versio vanhasta Worldcraft-kenttäeditorista, joka kehitettiin Quake ja Quake 2-tietokonepelejä varten. Uusin versio 4.x julkaistiin Half-Life 2:en Source-pelimoottorille.
Editori on maksuton minkä tahansa Source-pohjaisen pelin omistajalle, ja se tulee Source SDK:n mukana. Source SDK tulee ladata Steamistä. SDK:on mukana tulee myös muita Source-pohjaisia ohjelmia.
RADIUS

RADIUS-protokolla (Remote Authentication Dial In User Service) on aikoinaan suunniteltu sisäänsoittopalveluissa tapahtuvaan tunnistukseen, jossa se on nykyäänkin laajassa käytössä. Nykyinen määrittely tunnistuksen ja valtuutuksen osalta on ja tilastoinnin osalta määrittely on . 
RADIUS-protokollan pääasiallinen käyttökohde on operaattorin sisäisessä verkossa, jolloin verkkoa voidaan pitää kohtuullisen luotettavana ja yhden tahon ylläpitämänä.
Jos lähiverkossa halutaan käyttää AAA-palveluita, on lähiverkolla oltava RADIUS-palvelin, johon ethernet-kytkimet ja WLAN-tukiasemat ottavat RADIUS-protokollalla yhteyttä. Palvelimen ja verkkolaitteiden välille pitää konfiguroida oma salasana jokaisen RADIUS-palvelimen ja verkkolaitteen välille.
RADIUS julkaistiin vuonna 1997; ja .
Diameter kehitettiin korvaamaan RADIUS.
Toiminta.
RADIUS-prosessiin kuuluu neljä osapuolta:
Tunnistettava käyttäjä on käytännössä laite joka tarvitsee pääsyn verkkoon, esimerkiksi tietokone. Tietokone lähettää pyynnön NAS-liityntäpisteelle eli kytkimelle. Kytkin kysyy käyttäjältä tunnistetiedot, ja välittää ne eteenpäin RADIUS-palvelimelle joka tarkistaa ne käyttäjätietokantaa vasten. Tunnistautumisen onnistuessa käyttäjä saa valtuutuksen.
Itse RADIUS-palvelin voi sisältää käyttäjätietokannan, jossa käyttäjänimiä ja salasanoja säilytetään. RADIUS-palvelin osaa käyttää myös olemassa olevaa Active Directorya, Novell eDirectoryä tai melkein mitä tahansa käyttäjänimi/salasanatietokantaa.
AAA-palveluita käytettäessä voidaan käyttää IEEE 802.1X-protokollaa asiakaslaitteen (supplicant) ja verkon liityntäpisteen välillä.
Jukka Syrenius

Jukka ”Jusu” Teijo Tapani Syrenius (26. syyskuuta 1952 Pori – 11. kesäkuuta 2023 Pori) oli suomalainen rock- ja jazzmuusikko. Hän toimi vuodesta 1969 perustamansa Elonkorjuu-yhtyeen kitaristina, laulusolistina ja säveltäjänä. 
Syrenius oli yksi 1970-luvun tunnetuimmista progressivisen rockin ja jazz rock -tyylin suomalaisista kitaristeista Jukka Tolosen ohella.
Ura.
Porissa ja Merikarvialla koulunsa käyneen Syreniuksen ura alkoi 1965 porilaisessa yhtyeessä Blue &amp; Black Friars Organization. Vuonna 1969 hän oli mukana perustamassa Elonkorjuuta, joka voitti Rockin Suomen-mestaruuskilpailujen toisen sijan 1970. Elonkorjuu esiintyi muun muassa Ruisrockissa 1971 ja Pori Jazz -festivaaleilla 1974 ja julkaisi esikoisalbuminsa "Harvest Time" 1972. Syrenius opiskeli samoihin aikoihin Porin musiikkiopistossa, Turun konservatoriossa ja Hyvinkään musiikkiopistoissa pääaineenaan klassinen kitara, sekä Berklee College of Musicissa Bostonissa. 
Syrenius muutti Helsinkiin vuonna 1979 ja esiintyi seuraavana vuonna Pori Jazz -festivaaleilla Jukka Syrenius Band -kokoonpanossa. Vuonna 1981 Syrenius julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa "Memories of Tomorrow". Samana vuonna Syrenius soitti Hectorin Bambi-kiertueella, minkä jälkeen hän muutti Norjaan. Oslosta käsin Syrenius teki esiintymisiä eri maissa 1981–1986. Hänen norjalaisia muusikkokumppaneitaan olivat muiden muassa Haakon Graf, Sveinung Hovensjö, Bruce Rasmussen, Arild Andersen, Terje Rypdal ja Jan Garbarek.
Suomen lisäksi Syrenius konsertoi laajasti muissa Pohjoismaissa, Saksassa, Alankomaissa, Yhdysvalloissa, Australiassa ja Etelä-Afrikassa. Hän teki yhteistyötä useiden kansainvälisten jazz- ja rockmuusikoiden kanssa. Elonkorjuun lisäksi hänen muita yhtyeitään olivat Jukka Syrenius Band ja The Touch. Pori Big Bandin jäsenenä hän oli 1990-luvun alussa.
Jukka Syrenius Bandin eri kokoonpanoissa ovat soittaneet muiden muassa Clifford Jarvis, Johnny Dyani, Rudy Smith, Gilbert Matthews, Paul Weeden, Heikki Virtanen, Jouko Laivuori, Mikko ja Sakari Löytty, Markku Ounaskari, Hannu Rantanen, Esko Rosnell, Tomi Parkkonen, Jari Heino, Ilpo Kallio, Spike Wells sekä Rob Dominis. Oman yhtyeensä lisäksi Syrenius työskenteli myös muun muassa Esa Helasvuon, Eero Raittisen, Paroni Paakkunaisen ja Nils-Aslak Valkeapään kanssa, sekä Hectorin Bambi-yhtyeessä.
Jukka Syrenius Bandin viimeiseksi jäänyt julkaisu oli vuonna 2013 ilmestynyt albumi "Hard Labour." Sillä rumpuja soitti Kepa Kettunen ja bassoa Ape Anttila. Syrenius tuotti ja kustansi kaikki levynsä itse omalle levymerkilleen Touch Records vuodesta 1981 lähtien. Hän sävelsi myös elokuva- ja televisiomusiikkia ja toimi opettajana muun muassa Oulunkylän pop-jazz-opistossa 1986–1990, Kankaanpään musiikkiopistossa 1991–1992 ja vuonna 1993 Porin Palmgren-opistossa.
Syreniukselle myönnettiin vuonna 2013 Suomen valtion taiteilijaeläke. 
Syrenius menehtyi 70-vuotiaana saatuaan sairauskohtauksen.
Vetehiset

Vetehiset on helsinkiläinen mastersuintiseura. Seuran kurssitoiminta sekä lasten ja nuorten kilpauintitoiminta siirtyivät 1. tammikuuta 2011 toimintansa aloittaneeseen ORCA Helsinki -uimaseuraan.
Historia.
Helsingin Uimareiden jäsenet perustivat Vetehiset vuonna 1938. Aiempi nimi oli Ylioppilasuimarit. Vetehiset-nimi otettiin käyttöön sodan jälkeen. Se oli 1950–1970 luvuilla johtavia suomalaisia uintiseuroja.
Vetehisten uimareina pitkän radan Suomen-mestaruuksia ovat voittaneet miehistä Karri Käyhkö vuosina 1954–1961, Kari Haavisto 1958–1961, Ilkka Suvanto 1960–1964, Hannu Vaahtoranta 1960–1963, Jarmo Häyrinen 1970, Ari Salonen 1972–1974, Antti Lehtonen 1974–1977, Kari Kallio 1974–1977, Jari Lind 1978 ja Panu Lonka 1991–1994 sekä naisista Marjatta Railio 1956–1957, Marju Tilly 1964–1969, Ulla Patrikka 1967–1968, Marjatta Hara 1967–1971, Eva Salmi 1968, Sirkka Salmi 1968, Tuija Kallio 1975–1977 ja Anu Koivisto 1994. Viestimestaruuksia Vetehisten miehet ovat voittaneet 4 × 100 metrin vapaauinnissa vuosina 1972–1977, 4 × 200 metrin vapaauinnissa 1956–1962, 1964, 1971–1972, 1974–1975 ja 1977 sekä 4 × 100 metrin sekauinnissa 1960, 1962, 1964 ja 1973–1975. Naisten mestaruus on päätynyt Vetehisille 4 × 100 metrin vapaauinnissa vuosina 1966–1969 sekä 4 × 100 metrin sekauinnissa 1967–1969.
Lyhyen radan Suomen-mestaruuksia Vetehisten uimareina ovat voittaneet miehistä Karri Käyhkö vuosina 1955–1962, Kari Haavisto 1958–1962, Hannu Vaahtoranta 1961–1965, Harry Malmberg 1964, Ari Salonen 1973–1975, Lasse Finér 1972–1975, Antti Lehtonen 1973–1979, Kari Kallio 1975–1978, Heikki Lehtonen 1976, Mikko Kavonius 1991 ja Panu Lonka 1991–94 sekä naisista Marjatta Railio 1956, Sirkka Vallasmaa 1957, Marju Tilly 1965–1969, Ulla Patrikka 1967–1968, Sirkka Salmi 1968, Marjatta Hara 1969–1971, Tuija Kallio 1976–1977 ja Anu Koivisto 1994. Vetehisten miehet voittivat mestaruuden 4 × 100 metrin vapaauinnissa 1973–1979, 4 × 200 metrin vapaauinnissa 1978 sekä 4 × 100 metrin sekauinnissa 1963 ja 1973–79, naiset taasen 4 × 50 metrin uinnissa 1957 ja 1967, 4 × 100 metrin vapaauinnissa 1968–1969 sekä 4 × 100 metrin sekauinnissa 1968–1969.
Vetehisten uimahyppääjistä Suomen-mestareita ovat olleet Ilmari Niemeläinen 1943–1947, Tarja Härkönen 1967, Marja Rauta 1968–1969, Benita Doktar 1969, Merja Nyberg 1969–1970, Laura Kivelä 1970–1976, Anu Patrikka 1972–1975 ja Anne Niemi 1974–1976.
Ensimmäiset taitouinnin Suomen-mestarit vuodelta 1972, Ulla Turpeinen ja Tarja Hänninen, edustivat Vetehisiä.
Ferris

Ferris oli vuosina 1969-1971 toiminut suomalainen rockyhtye. Ferris perustettiin nimellä Ferris Wheel, mutta se vaihtoi nimeään huomatessaan ulkomailla olevan muita samannimisiä yhtyeitä. Se oli Dave Lindholmin ensimmäinen yhtye. 
Ferris julkaisi yhden albumin.
Josef Maleček

Josef Maleček (18. kesäkuuta 1903 Praha – 26. syyskuuta 1982) oli tšekkoslovakialainen jääkiekkoilija. Hän oli keskushyökkääjä ja Euroopan parhaita jääkiekkoilijoita 1920- ja 1930-luvuilla. Pelaajana Maleček oli hyvä luistelija.
Maleček muutti vuonna 1948 Yhdysvaltoihin ja asui siellä kuolemaansa saakka. Hänet valittiin vuonna 2003 IIHF Hall of Famen jäseneksi.
Seuraura.
Maleček aloitti pelaajauransa Sparta Prahassa, jossa hän pelasi vuosina 1920–1927. Hän meni pelaamaan Prahan LTC:een 24-vuotiaana. Prahan LTC oli tuolloin Euroopan paras seurajoukkue. Josef Maleček oli niin hyvä pelaaja, että hänet haluttiin Kanadaan. Maleček teki Tšekkoslovakian liigassa tuntemattoman määrän maaleja. Virallinen tieto on yhdeltä kaudelta 16 maalia 7 pelissä kaudelta 1937–1938. Maleček pelasi Prahan LTC:ssä vuoteen 1943 asti. Hän valmensi SK Bratislavaa vuosina 1943–1948.
Maajoukkueura.
Maleček teki 114 maalia Tšekkoslovakian maajoukkuessa 107 maaottelussa. Maleček edusti Tšekkoslovakiaa kuusissatoista maailmanmestaruus- ja Euroopan-mestaruuskilpailussa (vuosina 1923–1931 ja 1933–1939) sekä kolmissa olympialaisissa vuosina 1924, 1928 ja 1936. Hän toimi Tšekkoslovakian kapteenina vuoden 1936 olympialaisissa sekä neljissä MM-kilpailuissa.
Pleonasmi

Pleonasmi (m.kreik. πλεονασμός, "pleonasmos," ”redundanssi” tai ”ylenpalttisuus”) on retoriikan termi ja tarkoittaa ylimääräisten ja tarpeettomien sanojen käyttöä lauseessa. Esimerkiksi ”palava tuli” tai ”puinen lauta” ovat pleonasmeja, koska kaikki tuli on palavaa ja kaikki laudat ovat puisia, joten kyseisiä adjektiiveja ei noissa yhteyksissä tarvitsisi käyttää. Pleonasmi on lähes sama asia kuin tautologia, jossa sama asia toistetaan uudelleen. Näitä kahta käsitettä ei usein eroteta toisistaan.
Anandamidi

Anandamidi eli N-arakidonyylietanoliamidi tai AEA on aivoissa esiintyvä endogeeninen (sisäsyntyinen) välittäjäaine ja kannabinoidi, joka sitoutuu kannabinoidireseptoreihin. Urheilusuoritus johtaa anandamidin vapautumiseen elimistössä, mikä tuottaa urheilijalle hyvää oloa urheilusuorituksen jälkeen. Anandamidin löysi Raphael Mechoulamin tutkijaryhmä Hebrew University -yliopistossa vuonna 1992.