tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sukellusmaski

Sukellusmaski on sukellusväline, joka mahdollistaa tarkan näkemisen veden alla.
Tavallisin sukellusmaski on ns. puolimaski joka peittää sekä silmät että nenän. Vanhimmissa malleissa oli pyöreä tai soikea lasi, mutta sittemmin on tullut hyvin suosituksi erillisillä linsseillä varustettu malli, johon voidaan vaihtaa silmälaseja vastaavia optisia linssejä. Maskin tyhjennys veden alla kuuluu sukelluskurssin perusasioihin. Tyhjentäminen tapahtuu puhaltamalla maskiin nenän kautta ilmaa ja päästämällä vesi alakautta pois. 
Sukelluksessa käytetään myös kokokasvomaskia. Cressi Scuba -mallinen maski on koko kasvojen kokoiseksi venytetty tavallinen maski. Kasvojen alaosan peittää kumiosa, jossa suun kohdalla on vahvistettu aukko hengityssäätimelle. Kokokasvomaskeissa paineilma on johdettu koko maskin alueelle eikä erillistä suukappaletta ole, hengityssäädin on niissä rakenteellinen osa kokonaisuutta ja mikrofonin käyttö ja siten puhuminen on mahdollista. Maskin pehmeät osat valmistetaan yleensä silikonista ja sen lasin tulee olla karkaistu. Jos maskia käyttävällä henkilöllä on taittovirhettä, voidaan maskiin hioa taittovirheen korjaava linssi.
Aiemmin on ollut olemassa myös yksinomaan silmät peittäviä sukelluslaseja, joihin liittyi erikseen kaksi letkullista kumipalloa. Sukellettaessa paine puristi palloja ja näin tasasi silmäsuojuksien painetta. Menetelmää käytettiin etupäässä helmenkalastuksessa, joskin sielläkin se syrjäytyi normaalin puolimaskin tieltä: kumipallot toimivat vain muutamien metrien syvyyteen asti.
Ibrox Stadium

Ibrox Stadium on Glasgow'ssa sijaitseva Rangers-jalkapalloseuran kotistadion. 
Ensimmäinen ottelu alkuperäisellä stadionilla pelattiin joulukuussa 1899. Stadionia on tämän jälkeen laajennettu ja muutettu moneen kertaan. Nykyisin stadionilla on 50 411 istumapaikkaa. Yleisöennätys on tammikuulta 1939, jolloin 118 567 katsojaa seurasi liigaottelua paikallisvastustaja Celticiä vastaan.
Stadionilla on koettu kaksi murhenäytelmää; Vuonna 1902 sai surmansa 26 ihmistä, kun puinen katsomo sortui. Vuonna 1971 66 ihmistä pusertui kuoliaaksi eräällä uloskäynnillä, yleisön poistuessa stadionilta.
Épinal

Épinal [] on kunta Lorrainessa, Koillis-Ranskassa. Se on Vosgesin departementin pääkaupunki eli prefektuuri. Vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan sen väkiluku oli 34 014. Se sijaitsee Moseljoen varrella, 60 kilometriä Nancysta etelään.
Veli-Matti Lehtikangas

Veli-Matti ”Fakiiri-Veltsu” Lehtikangas (1955 – 14. lokakuuta 2022) oli suomalainen fakiiri. Hän rikkoi elävänä haudassa olemisen maailmanennätyksen kahdesti, vuosina 1992 ja 2000. Vuoden 2000 ennätys, 8 vuorokautta, on edelleen voimassa. Ennätys tapahtui 21. syyskuuta – 29. syyskuuta 2000. Hän valvoi 8.1.–11.2.1984 yhtäjaksoisesti yhteensä 34 vrk 20 minuuttia. "Guinnessin ennätystenkirjan" mukaan tämä lienee maailmanennätys mutta epäselvyyttä on esiintynyt ennätyksen valvonnan suhteen.
Lehtikangas kirjoitti "Voima"-lehteen ja harrasti muun muassa luontokuvausta. Lehti luonnehti häntä ”ötökkäpaparazziksi”. 1980-luvulla hän kirjoitti muun muassa "Alibi"-lehteen. Lehtikankaalla diagnosoitiin vuonna 2015 kurkkusyöpä ja hän kuoli muualle kehoon levinneeseen syöpään loppuvuodesta 2022. Hänet haudattiin Oulaisten hautausmaalle.
Celtic Park

Celtic Park eli "Parkhead" on Glasgow'ssa, Skotlannissa, sijaitseva Celtic-jalkapalloseuran kotistadion. Stadion otettiin käyttöön vuonna 1892. Katsojakapasiteetti on 60 832 (paikallisvastustaja Rangersia vastaan turvallisuussyistä 58 000). Yleisöennätys on 92 000 katsojaa uudenvuodenpäivältä 1938 ottelussa Rangersia vastaan.
Vuonna 2002 Celtic Park valittiin BBC:n äänestyksessä Yhdistyneen kuningaskunnan parhaaksi jalkapallostadioniksi.
Chris Kohler

Chris Kohler (s. 18. huhtikuuta 1980) on yhdysvaltalainen videopelitoimittaja. Kohler työskentelee "Wired"-tietotekniikkalehdelle, jonka verkkosivuilla hän työstää Game | Life -nimistä blogia. Hänen kirjoituksiaan on julkaistu myös "Official Nintendo Magazine" ja "Animerica" -lehdissä sekä GameSpy ja 1UP.com-sivustoilla.
Kohler on kirjoittanut kaksi videopeliaiheista kirjaa: "Power-Up: How Japanese Video Games Gave the World an Extra Life" (BradyGames, 2004) ja "Retro Gaming Hacks" (O'Reilly Media, 2005). Kohlerin ensimmäinen kirja käsittelee japanilaisen pelikulttuurin taustoja, kehittäjiä ja maailmanlaajuisia vaikutuksia. "Retro Gaming Hacksissä" Kohler esittelee vanhojen pelien pelaamiseen soveltuvia hakkerointimenetelmiä.
Giro dell’Emilia

Giro dell'Emilia on yhden päivän mittainen maantiepyöräilykilpailu. Se järjestetään Emilia-Romagnan alueella Italiassa lokakuussa. Miesten kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1909 ja naisten kilpailu 2014. Molemmat kilpailut kuuluvat UCI ProSeries -sarjaan ja ovat kategorialuokitukseltaan 1. Pro, eli niiden yläpuolella ovat vain UCI World Tour -tason kilpailut. 
Miesten Giro dell'Emilian on voittanut useimmin Costante Girardengo, kaikkiaan viisi kertaa ja naisten kilpailun Elisa Longo Borghini, neljä kertaa.
Miesten kilpailun voittajat.
Lähde: Pro Cycling Stats
Naisten kilpailun voittajat.
Lähde: Pro Cycling Stats
Turkiskoi

Turkiskoi ("Tinea pellionella") on aitokoiden heimoon kuuluva pikkuperhonen. Sitä tavataan silloin tällöin asunnoista, joissa sen toukat voivat vahingoittaa tekstiilejä.
Koko ja ulkonäkö.
Turkiskoilla on täysikasvuisena metallinhohtoiset, vaalean kullanruskeat tai harmaanruskeat etusiivet. Siiven keskellä on pieni mutta selvästi erottuva, lähes musta täplä. Lisäksi lähempänä siiven tyveä on toinen, yleensä himmeämpi tumma täplä. Takasiivet ovat puolestaan kiiltävän kellanharmaat. Siipiväli on 9–15 mm.
Hyvin samannäköisiä lajeja ovat pöllönpesäkoi ("Tinea svenssoni") ja pulunpesäkoi ("Tinea columbariella"). Turkiskoin erottaminen etenkin jälkimmäisestä voi vaatia genitaalipreparaatin tekemistä ja sen tutkimista mikroskoopilla.
Toukka on hidasliikkeinen, valkoinen ja sillä on tummanruskea pää ja niskakilpi. Toukka pysyttelee koko ajan kuiduista rakentamansa suojaputken sisällä ja liikkuessaankin kuljettaa putkea mukanaan.
Levinneisyys ja lentoaika.
Turkiskoita tavataan lähes koko holarktisella alueella. Se puuttuu kuitenkin esimerkiksi Skandinavian pohjoisimmista osista sekä Islannista. Vieraslajina se on levinnyt Australiaan ja Uuteen Seelantiin. Pääasiallinen lentokausi on kesäkuusta elokuuhun, mutta sopivalla paikalla perhosia voi tavata aikaisemminkin.
Elinympäristö ja elintavat.
Perhoset ovat aktiivisia illalla ja yöllä, jolloin niitä lentää myös valojen luokse. Päivisin ne piilottelevat. Vaikka perhonen on tunnettu tavastaan viihtyä ihmisasunnoista vahingoittaen tekstiilejä, yleisemmin se elää luonnossa, lintujen pesissä. Aikuinen perhonen on hyvin lyhytikäinen ja se elää vain 4–6 vuorokautta. Naaras ei juurikaan liiku vaan koiraat lentelevät etsien naaraita.
Turkiskoin toukat syövät ravinnokseen erityisesti turkis- ja villavaatteiden sekä -kankaiden kuituja, joista ne myös kehräävät putkimaisen suojaverhon ihonsa peitteeksi. Jotta toukat jaksaisivat kehrätä ympärilleen suojaputken, niiden on löydettävä runsaasti ravintoa heti munista kuoriuduttuaan. Toukat ovat myös hyvin valonarkoja, joten niiden parhaimpia kasvuympäristöjä ovat pimeät, suojaisat tilat, joissa on runsaasti syötävää kuitumateriaalia. Luonnossa perhonen lisääntyy lintujen pesissä, joissa toukka syö irronneita höyheniä sekä hyönteisten jäänteitä. Toisin kuin vaatekoille, turkiskoin toukalle kelpaa tarvittaessa ravinnoksi myös kasviperäinen kuitu, kuten puuvilla. Sen on todettu syövän myös nahkatuotteita ja jopa mausteita. Vaatekoista poiketen turkiskoin toukka ei kiinnittäydy vaatekuituihin. Toukka tekee vaatteisiin ison ja teräväreunaisen, ympäristöstään siistin reiän.
Naaras munii vajaa 50 munaa, jotka se ripottelee sinne tänne sopivaa ravintoa tarjoavaan ympäristöön. Toukat kuoriutuvat vajaan viikon kuluessa ja niiden kehitys kestää kahdesta kolmeen kuukautta. Kasvaessaan toukka laajentaa suojaputkea, jonka sisällä se piilottelee. Täysikasvuinen toukka vaeltaa suojaiseen paikkaan koteloitumaan ja kotelovaihe kestää viikosta pariin viikkoon. Toukka koteloituu suojaputkensa sisälle ja aikuisen perhosen kuoriutuessa kotelo työntyy osittain ulos putkesta.
Claude Wilmot Wyatt

Claude Wilmot Wyatt (1842–1900) oli englantilainen lintutieteilijä.
Wyatt nimesi, yhdessä Richard Bowdler Sharpen kanssa, muun muassa aasiantörmäpääskyn ("Riparia diluta") vuonna 1893.
Wyatt julkaisi teoksen "British Birds: being coloured illustrations of all the species of Passerine birds resident in the British Isles". Taylor &amp; Francis for William Wesley &amp; son, Lontoo. 1894-1899.
Lennik

Lennik on kunta Vlaams-Brabantin maakunnassa Flanderissa Belgiassa. Kunta kuuluu Halle-Vilvoorden arrondissementtiin. 1. tammikuuta 2008 Lennikissä oli 8 747 asukasta ja väestötiheys oli 284 asukasta neliökilometrillä. Pinta-alaa kunnalla on 30,8 km². Kunnan pormestari on Willy De Waele.
Kunnan asutuskeskukset ovat Gaasbeek, Sint-Martens-Lennik ja Sint-Kwintens-Lennik. Kyseiset asutuskeskukset olivat vuoteen 1977 saakka omia kuntiaan, jolloin ne yhdistyivät ja ottivat nimekseen Lennik.
Virallinen kieli Lennikissä, kuten koko Flanderissa, on hollanti. Kunnassa käydään "kielisotaa", sillä kunnan hollantia äidinkielenään puhuva pormestari on saanut ranskankielisiltä asukkailta tappouhkauksia ja häntä on verrattu natseihin. Tähän on syynä se, että pormestari on ripustanut Belgian lippujen sijaan Flanderin lippuja kunnantalon eteen. Ranskankieliset katsovat tämän olevan separatismia.
Lennikin ystävyyskunnat ovat Abcoude Alankomaissa ja Arconate Italiassa.
Cholame

Cholame on kunnallishallinnoton alue San Luis Obispon piirikunnassa Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Se sijaitsee San Andreasin siirroksen lähellä 351 metrin korkeudella merenpinnasta. Cholamen postinumero on 93461.
Cholame on tunnettu paikkana, jonka lähettyvillä James Dean kuoli auto-onnettomuudessa 30. syyskuuta 1955. Onnettomuuspaikka sijaitsee taajaman ulkopuolella valtateiden 46 ja 41 risteyksessä muutama kilometri koilliseen.
James Deanin kuoleman 50-vuotispäivänä 2005 Cholameen kokoontui satoja Deanin ihailijoita ja muita turisteja. Cholamessa on ravintola ja James Deanin kunniaksi pystytetty muistomerkki, joka paljastettiin 1977.
Grospierres

Grospierres on kunta Ardèchen departementissa Ranskassa. Kunnan pinta-ala on 27,3 neliökilometriä. Vuonna 2021 siellä oli 920 asukasta.
Aasiantörmäpääsky

Aasiantörmäpääsky ("Riparia diluta") on törmäpääskyn aasialainen vastinlaji. Aikaisemmin sitä pidettiin törmäpääskyn alalajina.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 12 cm, siipien kärkiväli 26,5–29 cm ja paino 10–16,5 g. Aasiantörmäpääsky muistuttaa höyhenpuvultaan törmäpääskyä, mutta on yläpuolelta vaaleamman harmaanruskea ja rinnan ruskea poikkivyö on huomaamattomampi. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen.
Aasiantörmäpääskyn esiintymisalue ulottuu Uraljoelta Kaspianmerelle, Itä-Iraniin, Pohjois-Intian kautta Kiinaan ja Kaakkois-Aasiaan. Laji on muuttolintu, joka talvehtii esiintymisalueensa eteläosissa. Aasiantörmäpääskyä ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Aasiantörmäpääsky on melko sidoksissa veteen. Usein se on suurin joukoin hyönteisjahdissa järven tai joen yllä.
Lisääntyminen.
Laji pesii kolonioissa pystysuorissa, hiekkaisissa rinteissä, kuten hiekkakuopissa ja jokitörmissä, joihin se kaivaa pesänsä, noin 0,5–1 metrin pituisen vaakasuoran tunnelin. Sen perällä olevaan kammioon naaras munii 4–6 valkeaa munaa, joita emo hautoo noin 15 vuorokautta.
Ravinto.
Aasiantörmäpääsky syö ilmameren hyönteisiä ja hämähäkkejä.
Leinsterin kirja

Leinsterin kirja, iiriksi "Lebor Laignech", nykyiiriksi "Leabhar Laighneach" ja englanniksi "The Book of Leinster", on kokoelma irlantilaisia runoja ja proosakertomuksia, jotka perustuvat vanhoihin käsikirjoituksiin ja suulliseen perimätietoon sekä kirkollisiin ja maallisiin lähteisiin 1100–1200-luvuilta. Teos on omistettu Tír-dá-glasin (Terryglass, Tipperary) apotille Áed Hún Crimthaindille, ja kirja on kuuluisa taidokkaasta kalligrafiastaan. Aiemmin se tunnettiin nimellä Noughavalin kirja ("Lebor na Nuachongbála"). Leinsterin kirjaa säilytetään Trinity Collegessa Dublinissa.
Leinsterin kirjan ensimmäinen versio on alun perin kirjoitettu noin vuonna 1160, ja se on viimeistelty vuosina 1201–1224. Se on yksi merkittävimmistä keskiajan irlantilaisista käsikirjoituskokoelmista ajalta ennen normannien saapumista Irlantiin 1100-luvun loppupuolella. The Book of Leinster sisältää historiaa käsitteleviä runoja sekä Leinsterin kuninkaiden ja sankarien sukupuita, kuvauksia mytologisista ja todellisista valloituksista ja taisteluista, kuvailevaa proosaa, topografisia luetteloita sisältäen lähes 200 paikannimeä, tutkielmia bardien ja kreikkalaisten runomitoista sekä latinankielisiä hymnejä. The Book of Leinster sisältää myös version sankarieepos Táin Bó Cúailngesta eli Cooleyn karjaryöstöstä ja vanhimman version Ulsterin sykliin kuuluvasta "Oidheadh Chloinne Uisneach" -tarusta, joka kertoo Deirdren surullisen tarinan sekä Lebor Gabála Érenn -eepoksen, kertomuksen Irlannin myyttisistä valloituksista.
Kaukolanharju

Kaukolanharju on Tammelassa Kanta-Hämeessä sijaitseva harjumuodostuma ja näköalapaikka. Se on osa harjujaksoa, joka ulottuu osin katkonaisena Perämeren rannikolta Kolmannelle Salpausselälle Lopelle. Harju jää Tammelan Pyhäjärven ja Kuivajärven väliin ja muodostaa kauniin maiseman.
Kaukolanharju kuuluu Natura 2000 -ohjelmaan ja valtakunnalliseen harjujensuojeluohjelmaan. Se on myös osa Mustialan–Portaan–Kaukolanharjun valtakunnallisesti arvokasta maisema-aluetta ja osa Saaren kartanon ja kansanpuiston valtakunnallisesti merkittävää rakennettua ympäristöä. Jo aiemmin osa Kaukolanharjua oli rauhoitettu luonnonsuojelualueena, joka rajoittuu Tammelan Saaren kartanon maille yleiseksi virkistys- ja vapaa-ajanviettopaikaksi vuonna 1932 perustettuun Saaren kansanpuistoon. 
Harjulla on vuonna 1926 valmistunut Kaukolanharjun näkötorni ja sen vieressä vuonna 1953 pystytetty muistokivi paikalla, jossa läheisessä Saaren kartanossa kesiään viettänyt taiteilija Albert Edelfelt maalasi tunnetun maalauksensa "Kaukolanharju auringonlaskun aikaan" (1889–1890). Jo tätä ennen harjun maisemia olivat käyttäneet maalaustensa aiheina 1840-luvulla Magnus von Wright ja 1870-luvun alussa Robert Wilhelm Ekman.
Veli-Matti

Veli-Matti on Suomen yleisin miehen yhdysnimi. Nimi oli suosittu varsinkin 1900-luvun kolmannella neljänneksellä, jolloin Suomessa muutenkin annettiin poikalapsille paljon yhdysnimiä. Veli-Matilla ei ole varsinaista omaa nimipäivää kuten ei Suomessa muillakaan yhdysnimillä, mutta Velin nimipäivä on 9. tammikuuta ja Matin 24. helmikuuta. Tunnettuja Veli-Matteja ovat ainakin seuraavat:
Revue du MAUSS

Revue du MAUSS on poikkitieteellinen ranskalainen julkaisu, joka ilmestyy kaksi kertaa vuodessa. Lehti on perustettu 1981, ja perustajia oli muun muassa Alain Caillé. Sen taustayhteisö on MAUSS ja kustantaja vuodesta 1988 La Découverte.
Lehden käsittelemiä aiheita ovat taloustiede, antropologia, sosiologia ja poliittinen filosofia. Se ilmoittaa olevansa antiutilitaristinen ja kritisoi ekonomismia yhteiskuntatieteissä.
Khalil Chemmam

Khalil Chemmam (, s. 24. heinäkuuta 1987 Tunis, Tunisia) on tunisialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa Tunisian pääsarjassa Espérancea.
Ura.
Chemmam aloitti uransa Espérance kaudella 2007–2008, jolloin hän pelasi yhdeksän ottelua ja onnistui kerran maalinteossa. Maali syntyi 20. huhtikuuta 2008 kotiottelussa US Monastiria vastaan. Hän saavutti myös ensimmäisellä kaudellaan Tunisian cupin mestaruuden. Kaudellaan 2010–2011 Chemmam oli voittamassa Espérancen mukana triplamestaruutta joukkueen voitettua Tunisian mestaruuden, Tunisian cupin, sekä Afrikan Mestarien liigan.
Heinäkuussa 2011 hänen kerrottiin allekirjoitaneen kolmen vuoden sopimuksen portugalilaisen Paços de Ferreiran kanssa, jonne hänen on määrä siirtyä kauden 2010–2011 jälkeen. Siirto ei kuitenkaan koskaan toteutunut. 25. helmikuuta 2012 pelatussa CAF Super Cupin ottelussa Chemmam oli nousta Espérancen sankariksi tehtyään Maghreb Fèsiä vastaan 1–1 tasoitusmaalin toisenpuoliajan lisäajalla. Espérance kuitenkin hävisi ottelun rangaistuspotkujen jälkeen maalein 4–3.
Maajoukkueura.
Chemmam valittiin vuoden 2013 Afrikan-mestaruuskisoihin, jossa hän pelasi kapteenina kaikissa kolmessa ottelussa. Tunisian kisat päättyivät alkulohkoon.
Norsuteloitus

Norsuteloitus (; kirjaimellisesti ”norsun jalkoihin heittäminen”) oli tuhansien vuosien ajan yleinen teloitustapa kuolemaantuomituille Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa, erityisesti Intiassa. Aasiannorsuja käytettiin murskaamaan, repimään kappaleiksi tai kiduttamaan vankeja julkisissa teloituksissa. Norsut opetettiin tappamaan ohjauksen mukaan nopeasti tai kiduttavan hitaasti. Kuninkaallisten hallinnassa olleet norsut edustivat sekä täydellistä valtaa että hallitsijan kykyä hallita villieläimiä.
Tapa käyttää norsuja teloituksissa herätti usein kauhunsekaista kiinnostusta eurooppalaisissa matkaajissa ja se mainitaan monissa päiväkirjoissa ja Aasiaa koskevissa tutkielmissa.
Etelä- ja Kaakkois-Aasiaa 1700- ja 1800-luvuilla hallinneet eurooppalaiset siirtomaavallat lopettivat lopulta tavan. Vaikka norsuja käytettiinkin teloituksiin lähinnä Aasiassa, tapa siirtyi pariin kertaan myös läntisiin maihin kuten antiikin Roomaan ja Karthagoon.
Linkebeek

Linkebeek on kunta Vlaams-Brabantin maakunnassa Flanderissa Belgiassa. Kunta kuuluu Halle-Vilvoorden arrondissementtiin. 1. tammikuuta 2008 Linkebeekissä oli 4 721 asukasta ja väestötiheys oli 1 138 asukasta neliökilometrillä. Pinta-alaa kunnalla on 4,15 km². Kunnan pormestari on Eric De Bruycker.
Linkebeek sijaitsee Brysselin pääkaupunkialueen rajalla ja maan pääkaupunkiin Brysseliin on kunnasta matkaa noin kahdeksan kilometriä.
Virallinen kieli Linkebeekissä, kuten koko Flanderissa, on hollanti. Kunnan asukkaista kuitenkin yli 80 prosenttia on ranskankielisiä. Näin ollen esimerkiksi kaikki kunnanvaltuuston asiat kuuluisi hoitaa hollannin kielellä. Pormestari Thiéry on kuitenkin antanut valtuutettujen käyttää hollannin lisäksi ranskaa. Tämä on liikaa hollanninkielisille aktivisteille ja he ovatkin töhrineet pormestarin autoa ja taloa iskulauseilla sekä hakaristeillä.
Christian Wolff (säveltäjä)

Christian Wolff (8. maaliskuuta 1934 Nizza, Ranska) on yhdysvaltalainen säveltäjä, joka säveltää kokeellista musiikkia.
Wolffin vanhemmat olivat kotoisin Saksasta, mutta hän syntyi Ranskassa. Wolffin isä oli saksalainen kirjankustantaja Kurt Wolff, joka kustansi Franz Kafkan ensimmäiset teokset. Vuonna 1941 Wolff muutti Yhdysvaltoihin ja sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden 1946.
Wolff kuului John Cagen ympärille syntyneeseen avantgardistiseen New York Schooliin, johon kuuluivat lisäksi Earle Brown ja Morton Feldman.
Wolff vieraili Suomessa lokakuussa 2008 ja esiintyi Malmitalossa Helsingissä.
Apelsin

Apelsin on Virossa 1970-luvulta lähtien toiminut rock-yhtye. Sen perusti Tõnu Aare. Se oli yksi Neuvosto-Viron suosituimmista yhtyeistä. Se levytti myös kantri- ja iskelmämusiikkia viron kielellä. Monet kappaleet ovat satiirisia. Apelsin esiintyy pääasiassa viroksi, mutta on tehnyt myös yhden venäjänkielisen albumin vuonna 1989. Apelsinin levyjä on myyty 16 miljoonaa kappaletta.
"Apelsin" mainitaan Juice Leskisen laulussa "Eesti (On My Mind)": "byrokraatit teksteistä tappel' siin' kun taustoja nauhoitti Apelsin"
Ifthime

Ifthime (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa kahden naishahmon nimi.
Penelopen sisar.
Ifthime oli Ikarioksen tytär ja Penelopen sisar. Hän meni naimisiin Eumeloksen kanssa.
Athene loi Ifthimen kuvajaisen ja lähetti sen Penelopen uneen lohduttamaan ja rohkaisemaan tätä tämän huolestuttua miehensä Odysseuksen ja poikansa Telemakhoksen kohtalosta.
Doroksen tytär.
Ifthime oli Doroksen tytär, joka suhteesta Hermeen kanssa synnytti kolme poikaa, joiden nimet olivat Lykos, Ferespondos ja Pronomos. He olivat Dionysoksen uskottuja viestinviejiä.
Erik Mykland

Erik "Myggen" Mykland (s. 21. heinäkuuta 1971 Risør) on norjalainen jalkapalloilija. Hän pelasi 78 A-maaottelua Norjan maajoukkueessa, muun muassa Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa Yhdysvalloissa 1994 ja Ranskassa 1998 sekä EM-kilpailuissa 2000. Hän voitti Tanskan mestaruuden FC Københavnin riveissä vuonna 2003.
Persoonana Mykland on ollut kiistelty, mutta häntä pidetään eräänä Norjan kautta aikojen parhaimmista jalkapalloilijoista. Uraan mahtui menestysten ohella myös iltapäivälehdistön skandaalijuttuja, muun muassa alkoholin ja huumeiden käyttöön liittyen.
Mykland palasi jalkapallokentille neljän vuoden tauon jälkeen IK Startin riveissä Adecco-liigassa 5. lokakuuta 2008 ja kuului seuran edustusjoukkueeseen sen noustua kaudelle 2009 Tippeligaeniin. Hän ilmoitti lopettavansa aktiiviuransa 30. kesäkuuta 2009, koska hän ei kokenut kuntonsa enää riittävän vaadittavalle tasolle. Hän jatkaa IK Startin kykyjenetsijänä. Hän pelasi noin 600 minuuttia kentällä comebackinsa yhteydessä.
Aiheesta muualla.
Myggenin profiili IK Startin sivustolla
Mekisteus

Mekisteus oli kreikkalaisessa mytologiassa usean mieshahmon nimi.
Talaoksen poika.
Mekisteus oli Talaoksen ja Lysimakhen poika.
Apollodoroksen mukaan jotkut sanoivat Mekisteuksen olleen veljensä Adrastoksen kanssa seitsemän Thebaa vastaan hyökänneen sotapäällikön mukana. Hän myös mainitsee, että epigonien hyökkäykseen osallistui hänen poikansa Euryalos.
Iliaassa hänen mainitaan osallistuneen Oidipuksen hautajaisiin. Hän voitti Oidipuksen muistokisat nyrkkeilyssä.
Lykaonin poika.
Mekisteus oli yksi Lykaonin viidestäkymmenestä pojasta.
Ekhioksen poika.
Mekisteus oli Ekhioksen poika ja toinen niistä, jotka Iliaassa kantoivat Hektorin haavoittaman Teukroksen takaisin aluksille turvaan.
Hammarby IF Bandy

Hammarby IF Bandyförening eli Hammarby Bandy on tukholmalaisen Hammarby IF -seuran jääpallojaosto. Jääpallon edustusjoukkue pelaa Ruotsin pääsarjassa Elitserienissä.
Historia.
Jääpallotoiminta Hammarby-seurassa alkoi, kun alun perin soutuseuraksi perustetun seuran soutajat ryhtyivät harrastamaan luistelua ja sittemmin jääpalloa Hammarbyjärven jäällä. Virallisesti jääpallo tuli seuran ohjelmaan vuonna 1905. 1920-luvulta lähtien Hammarby osallistui cup-muotoisiin Ruotsin mestaruuskilpailuun, mutta ei edennyt kertaakaan erityisen pitkälle. Kaudella 1930/31 ryhdyttiin pelaamaan sarjamuotoista mestaruussarjaa ja Hammarby teki ajoittain hissiliikettä ylemmän ja alemman sarjatason välillä. Helmikuussa 1957 joukkue selviytyi mestaruusloppuotteluun, missä se kuitenkin hävisi Örebrolle. 
Viime vuosina seura on kärsinyt suurista taloudellisista vaikeuksista ja toiminnan jatkuminen on ollut vaakalaudalla. Nykyisin seura keskittyy voimakkaasti junioritoimintaan ja pyrkimyksenä on nostaa joka vuosi yhdestä kahteen omaa kasvattia edustusryhmään. 2000-luvulla seura on kuitenkin saavuttanut hyvää menestystä, ja se selviytyi vuosina 2000-2007 kuudesti mestaruusfinaaliin, mutta hävisi joka kerta. Hammarby voitti ensimmäisen mestaruutensa vihdoin vuonna 2010. Edellisen kerran tukholmalaisseura oli voittanut mestaruuden vuonna 1931, jolloin mestaruuden voitti AIK. Seuraava mestaruus tuli kaudella 2013.
Saavutukset.
Saavutuksia Ruotsin pääsarjassa
Saavutuksia Ruotsin cupissa
Saavutuksia Jääpallon maailmancupissa
Gestapa

Gestapa, Geheimes Staatspolizeiamt () oli Adolf Hitlerin valtaannousun jälkeen vuosina 1933–1936 natsi-Saksassa Preussin osavaltiossa toiminut poliittinen turvallisuuspoliisiorganisaatio. Gestapan perusti 23. huhtikuuta vuonna 1933 Hermann Göring. Organisaation tehtävänä oli valvoa kansallissosialistien, ja erityisesti Göringin vastustajia.
Organisaatio ja toiminta.
Organisaatio muodostettiin välittömästi sisäasiainhallinnon alaisuudessa toimivaksi itsenäiseksi toimielimeksi, joka oli vastuussa suoraan Hermann Göringille. Se erotettiin riippumattomaksi Preussin muista toimi- ja poliisielimistä, joille annettiin määräys noudattaa Gestapan ohjeita. Viraston päällikkönä toimi Rudolf Diels, kokenut poliisimies joka työskenteli aikaisemmin Preussin sisäministeriössä. Diels ei ollut kansallissosialistisen puolueen jäsen, kuten ei pääosa hänen alaisistakaan; henkilökunta koostui lähinnä ammattipoliiseista. Gestapan päämaja sijaitsi Berliinin hallintokortteleissa, entisessä taideteollisuuskoulussa osoitteessa "Prinz-Albrecht-Strasse 8".
Natsien toiminta hylkäsi saksalaisen oikeusvaltion periaatteet. Ylin lain ja oikeuden lähde oli "Johtaja", ja toteuttaessaan Johtajan tahtoa poliisi oli riippumaton olemassa olevista laeista. Gestapan toiminta kohdistui erityisesti kommunisteja ja sosialisteja vastaan. Vasemmiston toiminta Saksassa oli käytännössä murskattu vuoteen 1935 mennessä: aktivistit oli ajettu maanpakoon, tai vangittu turvasäilöön ja keskitysleireille. Kovaotteinen Gestapa herätti poliittisia vastustajia kohtaan suunnattujen väkivaltaisten menetelmiensä vuoksi huomiota Saksan ulkopuolellakin, ja organisaatiosta tuli mielivaltaisen poliisiterrorin symboli.
Valtataistelu organisaation johdosta.
Natsien sisäisen valtataistelun yhteydessä SS pyrki saamaan komentoonsa valtakunnan kaikki poliisiorganisaatiot. Huhtikuussa 1934 Göring joutui nimittämään SS:n päällikön Heinrich Himmlerin Gestapan tarkastajaksi. Himmler sai organisaation käytännössä valvontaansa, ja asetti päälliköksi lähimmän avustajansa Reinhard Heydrichin. Vuonna 1936 Saksan poliisiorganisaatioiden kokonaisuudistuksen yhteydessä Gestapasta muodostettiin uuden, valtakunnallisen poliittisen turvallisuuspoliisin, Gestapon ydin. Uudistuksessa SS otti haltuunsa kaikki poliisiorganisaatiot.
Gestapa ja Suomi.
Suomen Etsivä keskuspoliisi teki yhteistyötä tiedonvaihdon merkeissä Gestapan kanssa organisaation alkuajoista saakka. Kohteena oli erityisesti neuvostovakoilu, jonka vastaisen toiminnan tuloksia Suomessa EK:n päällikkö Esko Riekki oli vuodenvaihteessa 1933–1934 Saksassa esittelemässä. Gestapalla puolestaan oli vuodesta 1934 Helsingissä pysyvä edustaja, rikospoliisineuvos Paul Opitz.
IFK Kungälv

IFK Kungälv on jääpalloseura Kungälvistä, Länsi-Götanmaalta, Ruotsista. Seuran edustusjoukkue pelaa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa.
Historia.
Seura perustettiin vuonna 1940. Vuonna 1946 se nousi 2. divisioonaan ja vuonna 1963 ensi kertaa pääsarjaan, mistä se kuitenkin putosi heti debyyttikauden jälkeen. Sittemmin samankaltaista hissiliikettä on jatkunut 2000-luvulle saakka.
Polyksenos

Polyksenos (, myös "Polykseinos", ; ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Agastheneen ja Peloriin poika ja kotoisin Aitoliasta. Hän oli Eliin kuningas ja johti 40 tai 10 alusta sotaan Troijaa vastaan. Tähän hänet velvoitti vala, jonka hän oli antanut kosittuaan Helenaa.
Surmattuaan Elektryonin pojat yhtä lukuun ottamatta ja varastettuaan tämän karjan tafoslaiset uskoivat saaliinsa Polyksenoksen huomaan. Amfitryon maksoi karjasta lunnaat saadakseen ne takaisin Mykeneen.
IFK Motala BK

IFK Motala BK on motalalaisen IFK Motala -urheiluseuran jääpallojaosto. 
Historia.
IFK Motala perustettiin vuonna 1932 ja se aloitti jääpallotoiminnan vuonna 1956. Seura nousi Ruotsin pääsarjaan ensimmäistä kertaa vuonna 1979. Ruotsin loppuotteluun se on selviytynyt kahdesti, vuosina 1985 ja 1987. Molemmilla kerroilla vastassa oli IF Boltic. Jälkimmäisellä kerralla IFK Motala vei mestaruuden nimiinsä numeroin 3-2 Håkan Rohlénin jatkoaikamaalilla.
Keväällä 2024 seura ilmoitti ettei se aio osallistua Elitserieniin seuraavalla kaudella.
Agasthenes

Agasthenes () oli kreikkalaisessa mytologiassa Eliin kuninkaan Augeiaan poika. Hänen isänsä kuoltua iäkkäänä valta jaettiin hänen, Amfimakhoksen ja Thalpioksen kesken.
Puolisonsa Peloriin kanssa hän sai Polyksenoksen.
Elefenor

Elefenor () oli kreikkalaisessa mytologiassa Khalkodonin ja Alkyonin poika ja Euboian Abenteen kuningas. Hän otti vastaan Theseuksen pojat Akamaan ja Demofonin, kun nämä pakenivat vallan anastanutta Menestheusta.
Elefenor oli yksi Helenan kosijoista. Antamansa valan mukaisesti hän osallistui Troijan sotaan ja johti taisteluun Euboian 40 alusta. Samana päivänä, kun Pandaros rikkoi aselevon, Elefenor sai surmansa Agenorin keihäästä yrittäessään vetää Ekhepoloksen ruumista turvaan.
Sandvikens AIK

Sandvikens AIK ("Sandvikens allmänna idrottsklubb") on urheilun yleisseura Sandvikenistä Ruotsista. Seura perustettiin vuonna 1901 nimellä "IF Star". Nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1906. 
Erityisesti Sandvikens AIK on menestynyt jalka- ja jääpallossa. Vuonna 1958 seura voitti Ruotsin juniorimestaruuden jalka-, jää- ja käsipallossa. Viisi pelaajaa pelasi kaikkia kolmea lajia. 
Jaostot.
Vuonna 1988 seura jakaantui kolmeen jaostoon:
Vauhditon korkeushyppy

Vauhditon korkeushyppy on vuosina 1900–1912 olympiaohjelmassa ollut yleisurheilulaji.
Sääntöjen mukaan jalat saivat olla ponnistuksessa missä asennossa tahansa, mutta ne saivat kohota maasta ainoastaan kerran. Samoin voltin teko oli kielletty.
Menestynein olympiaurheilija lajissa oli Ray Ewry, joka voitti lajissa kolmesti olympiakultaa. Suomen mestaruuksista kilpailtiin 1909–1937. Eniten mestaruuksia, yhteensä kahdeksan, saavutti Allan Larto. Piirinmestaruuskilpailujen ohjelmassa laji pysyi joissakin tapauksissa ohjelmassa 1970-luvun alkupuolelle asti. Veteraanien SM-kilpailuissa laji on pysynyt ohjelmassa 2000-luvullakin.
Lajin jäädessä pois olympiaohjelmasta maailmanennätys oli Ray Ewryn 165 cm. Viimeiseksi viralliseksi Suomen ennätykseksi jäi Nils Fabriciuksen 160,5 cm. Sittemmin floppaus- ja kierähdystyylien tultua käyttöön Ruotsin Rune Almén hyppäsi 190 cm vuonna 1980. Myös Juha Isolehto on hypännyt harjoituksissa saman tuloksen. Ruotsin Patrik Sjöbergin väitetään hypänneen tasan kaksi metriä. Naisten epävirallinen ennätys on Norjan Grete Bjørdalsbakkan 152 cm vuodelta 1984.
Pandaros

Pandaros () oli kreikkalaisessa mytologiassa tunnettu jousimies ja Lykaonin poika. Hän taisteli kreikkalaisia vastaan Troijan sodassa.
Toivoen Troijan tuhoa Pallas Athene houkutteli Pandaroksen ampumaan jousellaan Menelaosta, kun neuvottelut tilanteen rauhanomaisesta ratkaisemisesta olivat vielä kesken. Pallas Athene kuitenkin käänsi nuolen kulkua niin, että se ainoastaan haavoitti Menelaosta, mutta tästä teosta alkoivat sotatoimet.
Pandaros toimi Aineiaan vaunujen ajajana mutta päätti haastaa Diomedeen kaksintaisteluun. Taistelun aikana Pandaros haavoitti Diomedesta nuolellaan, mutta Diomedeen heittämä keihäs lävisti Pandaroksen kasvot ja Pandaros kuoli.
Vauhditon pituushyppy

Vauhditon pituushyppy on aiemmin olympiaohjelmassa ollut yleisurheilulaji.
Sääntöjen mukaan jalat saivat olla ponnistuksessa missä asennossa tahansa, mutta ne saivat kohota maasta ainoastaan kerran.
Vauhditon pituushyppy oli olympialaji vuosina 1900–1912. Menestynein urheilija oli Ray Ewry, joka voitti lajissa kolmesti olympiakultaa. Suomen mestaruuksista kilpailtiin 1909–1937. Eniten mestaruuksia, yhteensä neljä, saavutti Allan Larto. Piirinmestaruuskilpailujen ohjelmassa laji pysyi joissakin tapauksissa ohjelmassa 1970-luvun alkupuolelle asti. Veteraanien SM-kilpailuissa laji on pysynyt ohjelmassa 2000-luvullakin. Norjassa laji on maan yleisurheilumestaruuskisojen ohjelmistossa edelleenkin.
Lajin jäädessä pois olympiaohjelmasta maailmanennätys oli Konstantinos Tsiklitiraksen 350,5 cm. Nykyinen epävirallinen ennätys on Byron Jonesin 2015 NFL Combine -testaustilaisuudessa hyppäämä 373 cm (12 jalkaa 3 tuumaa). Naisten epävirallinen ennätys on Norjan Annelin Mannesin 292 cm vuodelta 1981. Viimeiseksi viralliseksi Suomen ennätykseksi jäi Erkki Toivasen 1938 hyppäämä 343 cm.
Juha Isolehto on hypännyt kaikkien aikojen parhaan suomalaistuloksen: 362 cm hallikilpailuissa vuonna 1994 .
Ray Ewry hyppäsi vauhditonta pituutta takaperin 287 cm, mikä on tiettävästi edelleen ennätys.
Nykyään vauhditon pituushyppy kuuluu useiden lajien urheilijoiden harjoitus- ja testipatteriin. Sillä mitataan koko kehon räjähtävää voimantuottoa ja kimmoisuutta. Amerikkalaisen jalkapallon Yhdysvaltain kansallista valintatilaisuutta NFL Draftia edeltävässä psykofyysisiä ominaisuuksia kartoittavassa testaustilaisuudessa NFL Combinessa, jonne kutsutaan vuosittain 300 lupaavinta yliopistopelaajaa, kaikkien aikojen parhaan tuloksen on saavuttanut Byron Jones, 373 cm, vuonna 2015. Mäkihyppääjistä Janne Ahonen on ponnistanut 320 cm.
Vauhditon kolmiloikka

Vauhditon kolmiloikka on aiemmin olympiaohjelmassa ollut yleisurheilulaji. Nykyään se on tavallisimmin käytössä yleisurheilun harjoitusliikkeenä. 
Vauhditon kolmiloikka oli olympialaji kahdesti, vuosina 1900 ja 1904. Ray Ewry voitti molemmilla kerroilla kultamitalin. Lajin jäädessä pois olympiaohjelmasta maailmanennätys oli Ray Ewryn 10,58 m. 
Olympiasääntöjen mukaan jalat saivat olla ponnistuksessa missä asennossa tahansa, mutta ne saivat kohota maasta ainoastaan kerran. Toisin kuin tavallisessa kolmiloikassa, toinen ja kolmas ponnistus tehtiin samalla jalalla.
Suomen-mestaruuksista kilpailtiin 1911–1937. Eniten mestaruuksia, yhteensä viisi, saavutti Pekka Johansson. Erikoisuus oli kuulantyönnön olympiavoittajan Ville Pörhölän mestaruus vuonna 1922. Viimeiseksi viralliseksi Suomen ennätykseksi jäi Väinö Suvivuon vuonna 1937 hyppäämä 10,28 m. Pituushyppääjä Jarmo Kärnän tiedetään hypänneen 10,68 m. 
Vuosina 1911–1914 Suomen-mestaruuksissa hypättiin kolme tasajalkaloikkaa peräkkäin. Vuodesta 1915 lähtien lajia hypättiin tavallisella kolmiloikkatyylillä.
Nykyaikaisena harjoitusliikkeenä vauhditon kolmiloikka tehdään yleisesti samoilla liikkeillä kuin tavallinen kolmiloikka, paitsi että vauhdinotto jää pois.
É

É (é) on kirjain, joka kuuluu muun muassa ranskan ja islannin aakkosiin. Se ääntyy yleensä [e] mutta islannissa [jɛ].
Yökaija

Yökaija ("Pezoporus occidentalis", synonyymi "Geopsittacus occidentalis") on äärimmäisen uhanalainen Australian keski- ja länsiosien sisämaassa elävä lymykaijojen sukuun kuuluva kaijalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan yökaija on noin 22–25 cm. Lajin päälaki, selkä, siivet ja pyrstö ovat vihreät tihein mustin kuvioin. Kasvojen ja kurkun vihreä väri on kirkkaampi kuin selän. Vatsa on väritykseltään keltainen ja ylävatsassa on mustia höyhenten kärkiä. Lymykaija ("Pezoporus wallicus") eroaa yökaijasta pidemmän pyrstön perusteella.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Yökaija tunnettiin aiemmin vain epävarmoista havainnoista ja kuolleista yksilöistä. Näköhavaintoja lajin kuvailuun saatiin vuosina 1845-1890. 1900-luvun käänteessä laji vaikutti kadonneen. Vuonna 1912 laji oli julistettu sukupuuttoon kuolleeksi. Vuonna 1973 siitä saatiin silminnäkijähavainto, kun kokonainen parvi yökaijoja oli havaittu. Havaintoihin suhtauduttiin terveellä epäilyksellä. Vuonna 1990 ja 2006 löytyivät menehtyneet linnut. Vuonna 2013 saatiin ensimmäinen valokuva, ensimmäinen video yökaijasta sekä viisi maasta kerättyä höyhentä, joiden laji täsmennettiin DNA-testillä. Tämä oli varma merkki, että laji on yhä elossa. Vuonna 2015 tutkijat saivat napattua elävän yökaijan ja merkittyä sen.
Varmentamattomia havaintoja yökaijasta on tehty ympäri Australiaa, mutta varmennettuja havaintoja on tehty vain kahdelta paikalta Länsi-Australian ja Queenslandin osavaltioiden alueella.
Yökaijan elinympäristöä ovat pensaikkoiset ruohostomaat. Laji ilmeisesti elää kuivimpina kausina pensaikkoisemmilla alueilla ja siirtyy ruohostomaille kosteimpina kausina, jolloin siellä on myös enemmän siemeniä. Yökaija on nimensä mukaisesti pääosin yöaktiivinen eläin. Lintu juo ainoastaan kuivina kausina. Muulloin se saa tarvitsemansa nesteen ravinnostaan.
Yökaijakannan kooksi arvioidaan lähteestä riippuen 40–500 täysikasvuista yksilöä, realistisen arvion ollessa 200 yksilön paikkeilla. Lajiin kohdistuvia uhkia ei tunneta tarkasti, mutta sellaisiksi on ehdotettu esimerkiksi villiintyneitä kissoja ja kettuja, kasvinsyöjien ylilaidunnuksen aiheuttamaa eroosiota ja ympäristön tuhoutumista juomapaikkojen läheisyydessä, kilpailua ravinnosta, erilaisia tauteja sekä lintujen ja niiden munien laitonta keräilyä.
Elintavat.
Lajin lisääntymisestä tiedetään hyvin vähän, mutta pesintä alkaa ilmeisesti sadekauden tai rankkasateiden jälkeen. Yökaijan pesä on maassa tai lähellä maanpintaa ruohomättään tai pensaan keskellä. Pesään johtaa ruohoilla katettu tunneli. Naaras munii tavallisesti kahdesta neljään munaa.
Ustjužna

Ustjužna () on kaupunki Vologdan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Rybinskin tekojärveen laskevan Mologajoen rannalla 250 kilometriä Vologdasta länteen. Kaupunki on Ustjužnan piirin keskus. Asukkaita on 7 653 henkeä (vuonna 2023).
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1252 "Železnyi Ustjug" -nimisenä kaupunkina. Tuolloin se kuului Uglitšin ruhtinaskuntaan. 1200–1700-luvuilla nimenä oli myös "Ustjužna-Želesnopolskaja" Ižinajoen ja "Železnoje Polen" raudantuotantoalueen mukaan. Vuonna 1568 paikka mainitaan linnoittamattomana kauppias- ja käsityöläisasutuksena. Vuonna 1609 sitä piirittivät Vale-Dimitri II:n joukot. 
1500–1600-luvuilla Ustjužna oli Tulan jälkeen Venäjän toiseksi suurin aseteollisuuden keskus. Vuosina 1614–1623 kaupungista lähetettiin Moskovaan 2700 kivääriä ja vuosina 1629–1632 yli miljoona tykinkuulaa. 1700-luvun alussa perustettiin amiraliteetin rautatehdas, jonka sulkemisen jälkeen (1714) kaupungin teollinen merkitys väheni huomattavasti. Vuonna 1738 Ustjužnasta tuli samannimisen Novgorodin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus.
Nykyään Ustjužna on maatalousalueen keskus, jossa toimii lähinnä elintarviketeollisuutta. Kaupungin keskusta sijaitsee Mologaan laskevan Vorožajoen molemmin puolin. Vorožan vasemmalla rannalla sijaitsevalla Sobornaja-aukiolla on vuosina 1685–1690 ja 1721–1730 rakennettu Jumalansynnyttäjän syntymän katedraali. Siihen liittyvässä talvikirkossa on viisikerroksinen puuleikkauksin koristeltu 1600-luvun ikonostaasi. Katedraalin vieressä on entisen kaupunginduuman rakennus. Sobornaja-aukiolta kaakkoon lähtevän pääkadun toisessa päässä sijaitsee barokkityylinen Kazanin kirkko vuodelta 1694. Vorožajoen sillan lähellä on puinen Marian ilmestyspäivän kirkko (1762). Joen oikealla rannalla sijaitsevan kauppatorin vieressä on Ylösnousemuksen kirkko. Mologan toisella puolella keskustaa vastapäätä sijaitsevat Pokrovan (1780) ja Jumalansynnyttäjän kuolonuneen nukkumisen (1781) kirkot. Vuonna 1781 laaditun säännöllisen asemakaavan mukaan rakennetussa keskustassa on 1800-luvun ja 1900-luvun alun kaksikerroksisia kauppiastaloja sekä koristeellisia puutaloja. Kotiseutumuseon kokoelmissa on 1400–1600-lukujen ikoneja, paikallista käsityötaidetta sekä venäläisten taidemaalarien (mm. Ivan Aivazovski ja Boris Kustodijev) teoksia.
Resessi

Resessi (, peräytyminen) tarkoittaa neuvotteluiden tulosta, yhteispäätöstä, sopimusta ja pöytäkirjaa. Keskiajalla nimitystä käytettiin pohjoissaksalaisissa kaupungeissa päätöksestä, jonka tekivät useamman kaupungin edustajat yhteisessä neuvottelussa. Pohjoismaissa resesseiksi nimitettiin 1400–1600-luvuilla joitakin välipuheita ja sopimuksia sekä laaja-alaisia valtiopäivillä säädettyjä lakeja.
Ruotsin historian tunnetuimmat resessit ovat Kalmarin, Malmön ja Västeråsin resessit. Tanskan tärkein resessi on vuonna 1527 tehty Odensen resessi, jossa päätettiin piispojen asema ja sovittiin yleisestä uskonnonvapaudesta. Kööpenhaminan resessissä vuodelta 1536 pantiin alulle uskonpuhdistus. Tunnettuja ovat myös Kristian IV:n pieni resessi vuodelta 1615 ja Kristian IV:n suuri resessi vuodelta 1643.
Rippisalaisuus

Rippisalaisuus eli rippisinetti () tarkoittaa papin velvollisuutta pitää salassa kaikki ripissä tai muussa sielunhoidossa kuulemansa. 
Suomessa evankelis-luterilaisen ja ortodoksisen kirkon papeilla on ripistä ja sielunhoidollisesta keskustelusta kirkkolaissa säädetty ehdoton vaitiolovelvollisuus sekä kirkon että valtion silmissä. Pappi ei saa ilmaista ripissä tai sielunhoidossa ilmaistua asiaa tai henkilöä. Rippisalaisuutta ei saa paljastaa edes ripittäytyvän suostumuksella. Jos ripittäytyjä antaa tiedon rikoksesta, joka on tekeillä, papin tulee ilmoittaa viranomaisille asiasta niin, ettei ripittäytyjän henkilöllisyys paljastu. Ehdoton rippisalaisuus, jota tuomioistuin ei voi määrätä murrettavaksi, on vain papeilla. Se ei ulotu muihin kirkon työntekijöihin, eikä myöskään maallikoihin. 
Katolisessa kirkossa papeilla on ehdoton vaitiolovelvollisuus. Kanonisen lain mukaan ripissä kuultua ei saa paljastaa, eikä sitä saa käyttää mitenkään ripittäytyjää vastaan, edes silloin kun ripin kuulija on ripittäytyjän esimies. Kanonisen lain säädös on katolisen kirkon sisäinen. Suomen valtiollisen lain näkökulmasta katolisen kirkon papeilla ei ole ehdotonta vaitiolovelvollisuutta ripissä kuullusta, mutta vaitiolovelvollisuuden laajentamista on esitetty. 
Ensimmäiset maininnat rippisalaisuudesta on 400-luvulta. Rippisalaisuudella on ollut lain mukaan suojattu asema jo 1200-luvulla. Vuoden 1686 Ruotsin valtakunnan kirkkolaissa rippisalaisuuden rikkomisesta seurasi kuolemantuomio, joka muutettiin virasta erottamiseksi Suomessa vuonna 1869. Rippisalaisuus ei vanhene milloinkaan, vaikka henkilö ei olisikaan enää kirkon viranhaltija. Salaisuuden pitämistä ei nähdä subjektiviisena oikeutena vaan viranhaltijan velvollisuutena.
Walter Wagner

Walter Wagner (k. 1945) oli saksalainen notaari, joka vihki Adolf Hitlerin ja Eva Braunin Führerbunkerissa 29. huhtikuuta 1945. 
Wagner oli lakimies ja kansallissosialistisen puolueen jäsen. Hän oli aiemmin työskennellyt Berliinissä Joseph Goebbelsin kanssa. Liittouneiden saavuttua Berliiniin hänet oli värvätty armeijaan. Kun Hitler kertoi Goebbelsille haluavansa mennä naimisiin, Goebbels kutsui Wagnerin bunkkeriin. 
Saapuessaan bunkkeriin 28. huhtikuuta Wagner huomasi, ettei vihkimiseen tarvittavat paperit eivät olleet kunnossa. Myöhemmin illalla nämä ongelmat oli saatu selvitettyä ja Wagner vihki Hitlerin ja Braunin vähän keskiyön jälkeen.
Vihkitapahtuman jälkeen Wagner liittyi takaisin joukkoyksikköönsä. Hän sai surmansa Berliinin taistelussa muutamaa päivää myöhemmin.
Wagner elokuvissa.
Elokuvassa "" (1973) Wagneria esittää Andrew Sachs ja elokuvassa "Perikato" (2004) Norbert Heckner.
Gunnar Wennerberg

Gunnar Wennerberg (2. lokakuuta 1817 Lidköping, Ruotsi – 24. elokuuta 1901 Läckön linna, Ruotsi) oli ruotsalainen poliitikko, runoilija ja kirkollisten asioiden ministeri.
Wennerberg oli koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän toimi ministerinä kahteen eri otteeseen, ensin vuodet 1870–1875 ja myöhemmin vuodet 1888–1891. Ministerikausiensa välissä hän toimi Kronobergin läänin maaherrana. Lisäksi hän oli vuodesta 1866 alkaen Ruotsin akatemian ja vuodesta 1850 alkaen Kuninkaallisen musiikki-akatemian jäsen.
Yhteiskunnallisen toimintansa lisäksi Wennerberg oli myös harrastelijasäveltäjä. Hänen tunnetuimmat sävellyksensä ovat vuonna 1851 valmistunut kahdelle miesäänelle sävelletty duettokokoelma "Gluntarne" ja Daavidin psalmeihin sooloäänelle, kuorolle ja pianolle/uruille sävelletty kokoelma "Ur Davids Psalmer". Kokoelmassa, joka ilmestyi 1861, oli 40 virsisävellystä. Kokoelman toiseen painokseen 1877 hän lisäsi 15 uutta sävellystä ja vuosina 1893–1901 edelleen 23 uutta virren sävelmää. 
Ruotsin kirkon virsikirjoissa on kaksi Wennerbergin sävellystä, virsi 100, Lina Sandell-Bergin laulu ""Tillkomme ditt rike"." Sen suomenkielinen teksti "Oi Herramme tulkoon jo herruutesi" Ruotsin kirkon virsikirjassa on Anna-Maija Raittilan 1999 tekemä käännös. Virsi 558 "Herren är min herde god" on Axel F. Runstedtin 1908 kirjoittama virsi. Sen suomennos on Anna-Maija Raittilan 1999 tekemä ""Herra paimeneni on"." Virsi "Tillkomme ditt rike" on myös Suomen kirkon ruotsinkielisessä virsikirjassa, jossa Wennerbergin sävelmän rinnalla on toinen, vaihtoehtoinen sävelmä (Virsi 440).
Kirjailija Hannu Niklander on kertonut Wennerbergistä esseekokoelmassaan "Luon katseen luoteeseen".
Canterburyn tuomiokirkko

Canterburyn tuomiokirkko () Canterburyssa, Kentin kreivikunnassa, on maailmanperintökohde ja yksi Englannin vanhimmista kirkoista. Se on Canterburyn arkkipiispan tuomiokirkko.
Historia.
Katedraalin ensimmäinen arkkipiispa oli Pyhä Augustinus Canterburylainen, jonka paavi Gregorius I lähetti lähetyssaarnaajaksi Englantiin vuonna 597. Augustinus perusti katedraalin vuonna 602. Arkeologisissa kaivauksissa löydettiin ensimmäisen anglosaksisen tuomiokirkon perustukset, joka oli rakennettu roomalaisen tien päälle. Augustinus perusti myös benediktiiniläisluostarin kaupunginmuurien ulkopuolelle, jonne arkkipiispat haudattiin vuosisatojen ajan. Luostari ja läheinen Pyhän Martinin kirkko ovat osa maailmanperintökohdetta.
Arkkipiispa Thomas Becket murhattiin katedraalissa 29. joulukuuta 1170, koska kuningas oli joutunut erimielisyyksiin piispan kanssa. Becketin jäännökset siirrettiin myöhemmin rakennettuun kappeliin, johon on haudattu myös Edvard Musta prinssi ja Henrik IV.
Geoffrey Chaucer kuvaa "Canterburyn tarinoissa" Becketin haudalle matkaavia pyhiinvaeltajia, joista saadut tulot riittivät katedraalin ja muiden rakennusten korjaamiseen.
RMON

RMON () on IETF:n kehittämä hallintatietojen tarjoaja eli MIB (Management Information Base) tarkastelemista sekä LAN-protokollan analysointia. Alkuperäisellä versiolla tarkoitetaan RMON1:stä, joka keskittyy OSI-mallin kerroksien yksi ja kaksi tietoihin ethernet- ja Token Ring verkoissa. Alkuperäistä RMON1 versiota myöhemmin laajennettiin RMON2:lla, jossa on otettu mukaan laajennos verkko- ja sovelluskerroksen tarkasteluun. SMON-laajennos puolestaan tarjoaa tuen piirikytkettyjen verkkojen tarkasteluun. Kysymyksessä on teollisuuden standardimääritys, joka tarjoaa paljon toimintoja eri kaupallisille verkon analysointityökaluille. RMON-toimintoja on rakennettu moniin reitittimiin ja kytkimiin (Kuten laitteet, joita on valmistanut mm. ProCurve, 3com ja Cisco). 
RMON toimii asiakas-palvelin -mallin mukaisesti, tarkastellen laitteita, joita terminologiassa yleisesti kutsutaan nimellä "probe". Nämä laitteet sisältävät ns. RMON ohjelmistopohjaisia agentteja, jotka keräävät tietoja ja analysoivat verkon paketteja ja toimintaa. Probe laitteet toimivat kuin verkon palvelimet ja verkon hallintaohjelmat, jotka kommunikoivat asiakasohjelmien kanssa. Molemmat toiminnoista niin asettaminen kuin datan kerääminen käyttävät SNMP-protokollaa toimintoihinsa. RMON suunniteltiin toimimaan kuitenkin toisin kuin muut SNMP-pohjaiset järjestelmät: 
Tärkeitä eroavaisuuksia normaaliin SNMP-järjestelmään.
Lyhyesti: RMON suunniteltiin liikennepohjaiseen ("flow-based") tietoliikenteen tarkasteluun. Varsinaista SNMP:tä usein käytetään taas laitepohjaisessa hallinnassa ("device-based"). RMON on samanlainen liikenteen tarkastelutekniikka kuin NetFlow ja SFlow, koska datan kerääminen koskee pääosin liikennemääriä sen sijaan, että se koskisi yksittäisten laitteiden tiloja. Yksi tällaisen järjestelmän haittapuoli on, että tietoja keräävät laitteet joutuvat käsittelemään enemmän tietoja itse ja näin se kuormittaa resursseja myös enemmän. RMON-agentti toimiessaan minimaalisesti tarjoaa tietoja vain: tilastoista, historiasta, hälytyksistä ja tapahtumista.
Kediivi

Kediivi ( ’hallitsija’) oli alkuaan Persian kuninkaan arvonimi. Vuosina 1867–1914 sitä käytettiin Turkin vallan alla olleen Egyptin varakuninkaan arvonimenä. Häntä alettiin kutsua sulttaaniksi vuonna 1914, kun Egyptistä tuli Britannian protektoraatti; Egyptin sulttaanikunta. Arvo oli perinnöllinen ja kaikki Egyptin kediivit kuuluivat Muhammad Alin dynastiaan.
Axel Laurell

Axel Laurell (22. toukokuuta 1715 Koski Hl. – 22. lokakuuta 1790 Asikkala) oli Asikkalan seurakunnan kappalainen vuosina 1744–1790 ja yksi Suomen merkittävimmistä perunanviljelyksen edelläkävijöistä.
Laurellin vanhemmista tiedetään, että he olivat Käihälän kylän Laurilan rusthollari Koskella Hl, veronkantokirjuri Henrik Samuelsson ja Elsa Jöransdotter. Professori Yrjö Blomstedtin mukaan Laurellin esivanhemmat olivat viljelleet tilaa ainakin vuodesta 1539, jolloin kuningas Kustaa Vaasan käskystä ryhdyttiin laatimaan maakirjoja asutuksesta.
Axel aloitti koulunkäyntinsä Helsingin triviaalikoulussa 16. maaliskuuta 1723 jatkaen 10. toukokuuta 1735 Porvoon lukiossa. Hän valmistui ylioppilaaksi Turussa lukuvuonna 1737–1738 ja kirjattiin Turun Ylioppilasmatrikkeliin nimellä Laurell Axelius Tavast. Hänet vihittiin papiksi 1740 ja nimitettiin Asikkalan kappalaiseksi 1744. Varapastorin arvo hänelle myönnettiin 1755.
Laurellin ensimmäinen puoliso oli Asikkalan kappalaisen Michael Etholeniuksen leski Katarina Falck (k. 1760) ja toinen Ingrid Cheilan (k. 1825).
Peruna.
Laurell sai ensimmäiset siemenperunansa 1749, kun kuningas tuotatti niitä valtakuntaan, ja eri laatua olleen toisen erän vuonna 1761 englantilaisesta laivasta. Hän viljeli innokkaasti perunaa ja jakoi sitä koskevaa tietoa. Maaherra välitti hänelle kuninkaan kiitokset valistustyöstä. Viljelykokeilujensa perusteella Laurell julkaisi 1773 yksityiskohtaisen perunanviljelyoppaan "Lyhykäinen Kirjoitus, Potatesten eli Maan-Pärönain Viljelemisestä, säilyttämisestä ja Hyödytyksestä Huonen hallituxesa". Teos julkaistiin myös ruotsiksi ja siitä otettiin toinen painos 1776.
Laurellin perustelujen mukaan peruna oli hyvä ravintokasvi seuraavista syistä: