tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aku Ankka päivästä päivään

Aku Ankka päivästä päivään on albumisarja, joka esittelee Bob Karpin käsikirjoittamia ja Alfred ”Al” Taliaferron piirtämiä Aku Ankka -strippejä. Kukin albumi sisältää tiettynä vuonna yhdysvaltalaisissa sanomalehdissä julkaistuja strippejä. Albumit julkaistiin 50 vuotta strippien alkuperäisen julkaisun jälkeen. Esimerkiksi vuoden 1939 strippejä sisältävä albumi on julkaistu 1989. Suomeksi on julkaistu strippikokoelmat vuosilta 1938–1953 eli 16 albumia.
Karp ja Taliaferro aloittivat strippien tekemisen vuonna 1938 ja ensimmäinen strippi julkaistiin King Features Syndicaten levittämänä 7. helmikuuta 1938. Parivaljakon yhteistyö jatkui vuoteen 1965 saakka. Päivästrippejä julkaistiin parhaimmillaan 322 sanomalehdessä. Päivästrippien lisäksi Karp ja Taliaferro tekivät pidempiä sunnuntaistrippejä, joita on julkaistu "Aku Ankan Sunnuntaisarjat" -albumeissa, ja 365 ensimmäistä sunnuntaisarjaa 1970-luvulla ilmestyneessä jättikirjassa "Aku Ankka joka päivä 365".
Puuttuvat stripit.
Albumeissa ei ole julkaistu kaikkia kyseisenä vuonna sanomalehdissä nähtyjä strippejä. Vuoden 1939 stripeistä puuttuvat kaikki joulukuun stripit ja "Aku Ankka Päivästä Päivään 1941" -albumista löytyvän huomautuksen mukaan amerikkalainen kustantaja on jälkikäteen päättänyt hyllyttää 2.–7. helmikuuta julkaistut stripit. Hyllyttämisen syy on intiaanien esittäminen stripeissä. Julkaistujen kokoelmien ajanjaksolta jäi kaikkiaan julkaisematta 45 strippiä.
"Aku Ankka joka päivä 365" -kirjan sarjakuvat vuosilta 1936–1937 julkaistiin alun perin osana "Hassunkuriset sinfoniat" (Silly Symphonies) -sarjakuvia. "Aku Ankka" -sarjakuva alkoi ilmestyä vuonna 1938.
Ahveniston hyppyrimäet

Ahveniston hyppyrimäet oli neljän hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Hämeenlinnan Pullerinmäellä, lähellä Ahvenistoa.
Ahveniston hyppyrimäki.
1950-luvun lopulla Hämeenlinna hyväksyi alustavan suunnitelman 70 metrin hyppyrimäen rakentamisesta. Ahveniston hyppyrimäki valmistui vuonna 1968 ja mäessä järjestettiin vuoden 1968 normaalimäen SM-kilpailut. Viimeiset hypyt mäestä hypättiin vuonna 1995, jonka jälkeen hyppyritorni on ollut seinäkiipeilijöiden käytössä. Tornin huipulla on myös muun muassa puolustusvoimien sekä radioamatöörien antenneja. 
Hämeenlinnan Hiihtoseura järjesti mäessä muutaman kerran mäkihypyn ja yhdistetyn SM-kilpailut sekä yleisessä, että nuorten sarjoissa. Vuosittain mäessä järjestettiin kansalliset mäkikilpailut ja 1970-luvulla kansainväliset kilpailut Salpausselän kisoja edeltävällä viikolla iltakilpailuina, joissa oli usein mukana sen aikaisia maailman huippuhyppääjiä.
Mäkihypyn tyyli- ja välinekehityksen myötä Ahveniston hyppyrimäen profiili kävi vanhanaikaiseksi, eikä siitä ole hypätty talven 1995 jälkeen. Mäkeä on esitetty purettavaksi muutaman kerran, mutta ehdotukset eivät ole menneet Hämeenlinnan kaupungin budjettikäsittelyssä vielä läpi.
K20.
Neljä kuukautta Hämeenlinnan Hiihtoseuran perustamisesta valmistui ensimmäinen Ahveniston hyppyrimäki ja ensimmäiset hypyt hypättiin mäessä 17. maaliskuuta 1925. Avajaisissa herra Palmroos hyppäsi mäkiennätykseksi 22,5 metriä. Loppiaisena 1926 pidettiin mäen vihkiäiskilpailu. Katsojia vihkiäiskilpailuissa oli 2 000.
Atakebune

Atakebunet (安宅船, "atakebune") olivat japanilaisia 1500–1600-luvun sotalaivoja.
Sengoku-kaudella 1500-luvulla japanilaiset sotaherrat kävivät sotaa Japanin herruudesta ja rakennuttivat suuria, useiden satojen laivojen kokoisia rannikkolaivastoja. Suurimpia näistä rannikkolaivoista kutsuttiin Atakebuneiksi.
Näiltä ajoilta näyttäisivät olevan myös ensimmäiset panssarilaivat, kun Oda Nobunaga, japanilainen daimio, rakennutti vuonna 1576 kuusi rautapanssaroitua Ōatakebunea (大安宅船). Näitä laivoja kutsuttiin myös nimellä "Tekkōsen" (鉄甲船, kirjaimellisesti "rautapanssaroitu laiva") ja ne oli varustettu useilla tykeillä sekä hakapyssyillä. Näillä aseilla ne pystyivät upottamaan isommat mutta panssaroimattomat alukset, joita vihollinen käytti. Niiden avulla Oda-klaani onnistui lyömään Mōri-klaanin Kizu-joen suun taistelussa, Osakassa vuonna 1578.
Näitä laivoja pidettiin enemmänkin kelluvina linnoituksina kuin varsinaisina laivoina, ja niitä käytettiin vain rannikoilla. Atakebunet liikkuivat airojen avulla.
Bedford Vehicles

Bedford oli englantilaisen Vauxhallin tytäryhtiö, ja sitä kautta General Motorsin tytäryhtiö, joka valmisti hyötyajoneuvoja. Yhtiö perustettiin vuonna 1930.
Pakettiautot.
Vuonna 1986 Bedfordin tehdas Lutonissa uudelleenjärjestettiin General Motorsin ja Isuzun yhteistyöyritykseksi. Tästä syntynyt yritys, IBC Vehicles, valmisti eurooppalaista versiota Isuzu MU Wizard-mallista nimellä Frontera, sekä Renault'n suunnittelemaa pakettiautomallistoa jota myytiin Vauxhall- ja Opel-merkeillä.
Vuonna 1998 GM lunasti Isuzun osuuden IBC-yhteisyrityksestä. Bedfordin vanha tehdas toimii nykyään nimellä GMM Luton Vehicles, ja se valmistaa Opel/Vauxhall Vivaroa, Renault Traficia ja Nissan Primastaria.
Vuonna 1990 Bedford-nimestä pakettiautoissa luovuttiin Vauxhall-nimen hyväksi.
Kuorma-autot.
Bedfordin kuorma-autotehdas myytiin David Brownille vuonna 1987. Uuden yhtiön nimeksi tuli AWD Trucks. Yhtiö ajautui kuitenkin konkurssiin vuonna 1992.
Myynti Suomessa.
Suomessa Bedford-autoja markkinoi Suomen General Motors Oy toisen maailmansodan jälkeisistä vuosista 1980-luvulle. Bedford-merkkisiä kuorma- ja pakettiautoja sekä linja-autoja myytiin täällä erityisen paljon 1940-luvun lopulla sekä 1950- ja 1960-luvuilla. Bedford-kuorma-autoja rakennettiin runsaasti myös paloautoiksi. Vuoden 1956 lopussa Bedford oli Suomen viidenneksi yleisin kuorma-automerkki 3 442 autolla. Vuoden 1961 loppuun mennessä Bedford oli noussut Suomen yleisimmäksi kuorma-automerkiksi; tuolloin Bedford-kuorma-autoja oli rekisterissä 7 897 kappaletta. Bedford säilytti kärkipaikkansa kuorma-autojen rekisteröintitilastossa koko 1960-luvun ajan; vuoden 1969 lopussa rekisterissä oli 8 789 Bedford-kuorma-autoa. Toiseksi yleisintä merkkiä Mercedes-Benziä oli rekisterissä lähes 2 000 kappaletta vähemmän. Kuitenkin 1970-luvulla Volvo, Scania, Mercedes-Benz ja Sisu nousivat tilastoissa Bedfordin ohi.
1960-luvulla myyty pieni pakettiauto Bedford HAV oli silloisen Vauxhall Vivan rinnakkaismalli. Bedford Blitz -pakettiautoista rakennettiin 1970- ja 1980-luvuilla myös pikkubusseja. 1970-luvun lopussa ja 1980-luvulla myydyt Bedford KB -avolavapakettiautot valmistettiin Isuzun tehtaalla Japanissa. Vuonna 1982 rekisteröitiin vielä 599 uutta Bedford-pakettiautoa ja 67 uutta Bedford-kuorma-autoa.
Linja-autona Bedford ei tullut Suomessa koskaan kovin yleiseksi; sen sijaan Bedfordin linja-autonalustat olivat erityisen suosittuja myymälä- ja kirjastoautoiksi. Vuonna 1956 oli rekisterissä 223 Bedford-linja-autoa, mikä vastasi kuutta prosenttia kaikista linja-autoista. Merkkikohtaisessa tilastossa Bedford oli viidennellä sijalla. Suurin Bedford-linja-autojen käyttäjä oli Kuopion Liikenne Oy, joka toimi myös General Motors -autojen piirimyyjänä Pohjois-Savossa. Vuonna 1975 oli Suomessa rekisterissä enää 74 Bedford-bussia eli vain yksi prosentti koko linja-autokannasta. Viimeiset kaksi uutta Bedford-linja-autoa rekisteröitiin vuonna 1978, ja näistä toinen meni lietolaiselle Leiniön Liikenne Oy:lle, toinen oululaiselle autoliikkeelle.
Metallisydän

Metallisydän on Maj Karman Kauniiden Kuvien viides albumi. Se ilmestyi 14. maaliskuuta 2003 Megamanian kautta. Levyllä esiintyy yhtyeen lisäksi Jussi Reunamäki, joka soittaa koskettimia ja vibrafonia. Levy on taiteellisesti jaettu kahteen "kammioon"; viisi ensimmäistä kappaletta muodostavat "Vasemman kammion" ja seitsemän seuraavaa "Oikean kammion". Levyn nauhoituksissa nauhoitettiin myös kolme levylle päätymätöntä kappaletta. Niistä "Rock rauha rakkaus" ilmestyi "Arpi"-singlellä, "Hän puhuu kuin noituisi" "Katutyttöjen laulu" -singlellä ja "Kauniita unia" kappale vasta vuonna 2005 "Sodankylä"-albumin nimikappaleen singlellä. Arpi-singlellä on myös kappale "Metallisydän" ja Katutyttöjen laulu -singlellä on uusi liveversio yhtyeen ensimmäisen albumin kappaleesta "Paskan ote". Myös "Satulaulusta" on julkaistu single promootiotarkoituksiin. Levyn kappaleista "Arpi" ja "Katutyttöjen laulu" on julkaistu musiikkivideot, joista ensimmäinen on Jari Lähteinen ja jälkimmäinen Tuukka Temosen ohjaama. 
Metallisydämestä julkaistaan 19. marraskuuta 2007 yhtyeen sivuille tulleen tiedon mukaan vuonna 2008 uusi versio, "Metallisydän 2.0". Se on remasteroitu, siinä on uudet kannet ja bonuskappaleena "Katutyttöjen laulu"-singlen "Hän puhuu kuin noituisi"-B-puoli.
Kappaleet.
Bonuskappale levyllä Metallisydän 2.0:
Illidan Stormrage

Illidan Stormrage on "Warcraft"-pelisarjan tärkeimpiä hahmoja.
Illidan esiintyy ensi kerran -pelissä, jossa hänet vapautetaan vankilasta jonne hänet on teljetty kymmeneksi tuhanneksi vuodeksi. Hän on pelattavana hahmona pelin myöhemmissä tehtävissä.
World of Warcraftin lisäosassa ' viimeinen pomovastus "Black Temple" -instanssissa. Koko lisäosan viimeinen pomovastus on "Sunwell Plateau" -instanssin Kil'jaeden. Illidan tekee paluun pelissä '.
Elämäkerta.
Illidan on yöhaltia, joka muuttui puolidemoniksi imettyään itseensä Gul'danin kallon demoniset voimat. Illidan oli vangittu maanalaiseen luolaan, josta Tyrande Whisperwind, toinen yöhaltia ja Illidanin lapsuuden ystävä, vapautti hänet taistelemaan Palavaa Legioonaa ja epäkuolleita vastaan. Illidanin veli, Malfurion Stormrage, vastusti turhaan hänen vapauttamistaan. 
Muututtuaan puolidemoniksi Illidan katosi pitkäksi aikaa, kunnes sai kuulla mahtavasta artefaktista nimeltä Sargeraksen silmä. Illidan lähti etsimään Sargeraksen silmää apunaan meressä elävät nagat. Illidan aikoi käyttää Sargeraksen silmää Lich-kuningasta vastaan, koska demoni Kil'jaeden oli tarjonnut hänelle korkeaa asemaa Palavassa Legioonassa. 
Illidanin suunnitelma epäonnistui Malfurionin estettyä hänen aikeensa vanginvartija Maiev Shadowsongin uskoteltua hänelle valheita operaation tarkoituksesta. Illidan pakeni Kil'jaedenin vihaa Outlandiin. Kil'jaeden pettyi Illidaniin, mutta antoi vielä yhden mahdollisuuden, ja näin Illidan, Lady Vashj ja prinssi Kael'thas Sunstrider lähtivät Northrendiin tuhoamaan Kil'jaedenin epäonnistuneen kokeilun joka oli karannut käsistä. Jäätyneen valtaistuimen () sisälle vangittua Lich-kuningasta. Illidan joutui Arthaksen kanssa taisteluun, jonka Arthas voitti ja pääsi käsiksi Jäätyneen Valtaistuimen voimaan. Illidan jäi eloon, vaikkakin vakavasti haavoittuneena. Sen jälkeen Illidan, Kael'thas ja leidi Vashj pakenivat taas Ulkomaihin. Illidan sai lopulta surmansa Black Templen katolla Maiev Shadowsongin ja hänen palvelijansa Akaman käsissä. 
Hänen ruumiinsa vietiin Vault of the Wardensiin, jotta hänen pimeä sielunsa kärsisi loppuun viimeisetkin hetket ikuisesta vankeustuomiostaan. Hänen hengissä selvinneet seuraajansakin vangittiin sinne, mutta myöhemmin vaihtoehtoisen aikajatkumon Draenorista tullut Gul'dan vapautti heidät. Gul'dan sekä Cordana Felsong irtaannuttivat Illidanin sielun tämän ruumiista ja lähettivät Kieppuvaan tuoneen, missä hän välittää viestin alaisilleen etsiä Akaman auttamaan Palavan Legioonan kukistamisessa. Demonit havaitsevat tämän ja Illidan varoittaa, ettei kykene viestimään alaistensa kanssa enää ja nimitään pelaajan demoninmetsästäjäluokan hahmon näiden johtajaksi.
Ryan Starr

Ryan Starr (syntyjään Tiffany Ryan Montgomery, s. 21. marraskuuta 1982) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, joka sijoittui seitsemänneksi American Idolin ensimmäisellä tuotantokaudella.
American Idolin taipaleensa hän aloitti Los Angelesin koelauluista, joissa hän lauloi kappaleen "Lean on Me". Matka päättyi lauluun "California Dreamin' The Mamas &amp; The Papas". Hän on myös näyttelijä ja näytellyt esimerkiksi elokuvissa "Ring of Darkness" (2004) ja "Vendetta" (2006). Hänen esikoissinglensä on nimeltään "My Religion", joka on yksi myydyimmistä singleistä koskaan; se myi noin 360 000 kappaletta maailmanlaajuisesti MTV:n mukaan.
Riboosi

Riboosi on pentooseihin kuuluva, pääasiassa -riboosina yleensä esiintyvä monosakkaridi, jossa on viisi hiiliatomia. Se on aldopentoosi, eli se sisältää aldehydiryhmän. Riboosin kemiallinen kaava on C5H10O5.
Riboosi on DNA:n deoksiriboosia vastaava RNA:n rakennusaine, jonka tehtävä on geneettinen transkriptio – se on siis elämän kannalta välttämätön aine. Riboosi on myös ATP:n, NADH:n ja useiden muiden aineenvaihdunnalle keskeisten aineiden rakenneosa.
D-riboosin CAS-numero on 50-69-1 ja L-riboosin 24259-59-4. Molempien riboosien moolimassa on 150,13 g/mol.
Riboosin synteettinen valmistus.
Riboosia ja muita sokereita voidaan valmistaa kuumentamalla formaldehydin ja glykoaldehydin seosta sopivien katalyyttien kanssa yli 100 asteessa.
Riboosin biosynteesistä.
Periaatteessa riboosi syntyy glukoosista ottamalla yksi HOCH-ryhmä pois. Riboosin tuotto soluissa tapahtuu hieman mutkikkaammin.
Riboosin biosynteesi vaatii glukoosia, jonka niin kutsuttuun kuutoshiileen on esteröitynyt fosforihappo. Tällöin lähtöaine on Beta-D-glukoosi-6-fosfaatti. Lisäksi tarvitaan vettä (H2O), NAD+- ja NADPH-molekyylejä sekä H+- ja Mg2+-ioneja. Magnesiumionit sijasta eliöt voivat käyttää myös Ca2+- tai Mn2+-ioneja. Itse riboosin tuotto 8 reaktion ketjussa vaatii ainakin 5 entsyymiä, joista yksi on fosfotransferaasi. Riboosin tuottoketju haarautuu ja jotkut haarat tarvitsevat myös tiamiinia transketolaasin avuksi. Eräs ei-riboosiin vievä haara tuottaa glyseraldehydi 3-fosfaattia, joka lienee fosfolipidien tuotantoketjun yksi vaihe.
Willibald Alexis

Willibald Alexis oli saksalaisen kirjailija Georg Wilhelm Heinrich Häringin (29. kesäkuuta 1798 – 16. joulukuuta 1871) käyttämä kirjailijanimi.
Häring syntyi Breslaussa ja opiskeli lakia Berliinin ja Breslaun yliopistoissa. Vuonna 1828 hänestä tuli filosofian tohtori Hallen yliopistossa. Hän lopetti työt 1852 ja vetäytyi Arnstadtiin, jossa hän kuoli vuonna 1871. 
Häring kirjoitti muun muassa runoeepoksen "Die Treibjagd" (1820), useita lyhyitä kertomuksia ja "Walladmorin" (1823).
Häring kirjoitti esikoisromaaninsa "Walladmor" (1823) sekä romaanin "Schloss Avalon" (1827) Walter Scottin tyyliin. Hän kehittyi itsenäiseksi ja eteväksi historiallisen romaanin edustajaksi seuraavissa teoksissaan, joita olivat "Cabanis" (1832), "Der Roland von Berlin" (1840), "Der falsche Woldemar" (1842), "Die Hosen des Herrn von Bredow" (1846), "Ruhe ist die erste Bürgerpflicht" (1852), "Isegrim" (1854) ja "Dorothe" (1856). Vähemmän huomattavia ovat Häringin aikalaisaiheiset romaanit. Kootut teokset ilmestyivät 1874.
Jim Verraros

Jim Conrad Verraros (s. 8. helmikuuta 1983 Crystal Lake, Illinois) on yhdysvaltalainen laulaja, joka oli yhdeksäs American Idolin ensimmäisellä tuotantokaudella.
Hänen esikoisalbuminsa nimi oli "Unsaid and Understood", jonka hän julkaisi vuonna 2004. Toinen albumi "Rollercoaster" julkaistiin vuonna 2006. Hän on myös näyttelijä, joka on näytellyt mm. komediaelokuvassa "Eating Out".
Oh My God

Oh My God on Axl Rosen ja Dizzy Reedin säveltämä Guns N’ Roses -single, siitä julkaistiin vain pieni painos. Kappale julkaistiin vuonna 1999, End of Days -elokuvan soundtrackille.
Kappaleen soundi eroaa rajusti yhtyeen aiemmasta tuotannosta. Se sijoittui Billboardin Mainstream Rock -listalla parhaimmillaan sijalle 26. Kappaleella soittavat Josh Freese, Dave Navarro, Gary Sunshine, Dizzy Reed, Chris Pitman, sekä Axl Rose.
Jabiru

Jabiru ("Jabiru mycteria") on suurikokoinen keski- ja eteläamerikkalainen haikaralintu. Sen nimi tulee guaranin kielen turvonnutta niskaa tarkoittavasta sanasta. Myös afrikansatulahaikaraa ("Ephippiorhynchus senegalensis") sekä aasialaista mustaniskahaikaraa ("Ephippiorhynchus asiaticus") on kutsuttu yhdennäköisyyden takia jabiruksi. Ne kuuluvat kuitenkin eri sukuun. Varsinainen jabiru on sukunsa ainoa laji. 
Koko ja ulkonäkö.
Jabiru on aikuisena 120–140 senttimetriä korkea, siipien kärkiväli on 2,5 metriä, ja painoa voi olla jopa kahdeksan kiloa. Nokka on noin 30 senttimetriä pitkä, teräväkärkinen, musta ja leveä, joka kaareutuu hieman ylöspäin. Höyhenpeite on pääosin valkoinen, pää ja niska ovat paljaat ja mustat. 
Levinneisyys.
Jabiruita tavataan Meksikosta Argentiinaan ulottuvalla alueella, lukuun ottamatta Andien länsipuolta. Suurin osa jabiruista elää Brasiliassa ja Paraguayssa.
Ravinto.
Jabirujen ravintoon kuuluvat pikkukalat ja -nisäkkäät.
Jean Baudrillard

Jean Baudrillard (29. heinäkuuta 1929 Reims, Ranska – 6. maaliskuuta 2007 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen sosiologi, filosofi ja yhteiskuntateoreetikko. Hänen nimensä liitetään usein postmodernismiin ja jälkistrukturalismiin. Hän saavutti maailmanmainetta radikaalina mediakriitikkona sekä kulutusyhteiskuntaan kriittisesti suhtautuneena ajattelijana.
Elämä.
Baudrillard syntyi Reimsissa Ranskassa. Hän opiskeli Sorbonnessa aluksi saksan kieltä, myöhemmin filosofiaa ja sosiologiaa. Hän on kääntänyt ranskaksi muun muassa Peter Weissia ja Bertolt Brechtiä. Vuosina 1958–1966 hän opetti saksaa lukioluokkalaisille. Vuonna 1966 hän pääsi Henri Lefebvren assistentiksi ja sai valmiiksi sosiologian alaan kuuluvan väitöskirjansa "Le système des objets" (1968, 'Esineiden systeemi'). Hän opetti sosiologiaa eri oppilaitoksissa Pariisissa ja Yhdysvalloissa.
Tuotanto.
Baudrillardin tunnetuimmat teokset ovat "La société de la consommation, ses mythes, ses structures" (1970, 'Kulutusyhteiskunta, sen myytit ja rakenteet'), "Pour une critique de l’Economie politique du Signe" (1972, 'Merkin poliittisen ekonomian kritiikki'), "Le Miroir de la Production ou l’illusion critique du matérialisme historique" (1973, 'Tuotannon peili eli historiallisen materialismin kriittinen illuusio'), "L’échange symbolique et la mort" (1976, 'Symbolinen vaihto ja kuolema'), "Simulacres et simulation" (1981, 'Simulakrumit ja simulaatio') ja "Amérique" (1986, suom. "Amerikka", 1991).
Patafyysikko.
Baudrillard kyseenalaisti totunnaiskäsityksiä ja tuli siihen tulokseen, että kääntämällä asiat päälaelleen niissä alkaakin olla mieltä. Monilla provokatorisilla kirjoituksillaan hän on ansainnut patafysiikan satraapin arvonimen. Hän on kirjoittanut poleemisia artikkeleita muun muassa terrorismista ja Persianlahden sodasta: "La guerre du Golfe n’a pas eu lieu" (1991, 'Persianlahden sotaa ei käyty') ja "L’esprit du terrorisme" (2002, suom. "Terrorismin henki").
Baudrillardin kriitikot.
Baudrillardin kirjoituksia on arvostellut Alan Sokal, joka pitää hölynpölynä Baudrillardin väitettä, ettei todellisuutta ole olemassa. Douglas Kellner, joka kirjoitti vuonna 1989 teoksen "Jean Baudrillard. From Marxism to Postmodernism and Beyond", muutti mieltään kirjassaan "Mediakulttuuri", jossa hän katsoo ajan ajaneen ohi Baudrillardin ajattelusta, vaikka se vielä 1980-luvulla oli piristävän ärsyttävää. Sam Harris arvosteli Baudrillardin näkemystä, että amerikkalaiset eli "röyhkeä mahti" sai sitä mitä halusikin, kun islamilaiset terroristit tekivät syyskuun 11. päivän iskut Yhdysvalloissa.
Karim Essediri

Karim Essediri (, s. 29. heinäkuuta 1979 Pariisi, Ranska) on uransa lopettanut tunisialainen jalkapalloilija. Essediri oli pelipaikaltaan oikea laitalinkki, joka pelasi myös laitapuolustajana Hän pelasi urallaan pitkään Norjassa, jossa hän edusti Tromsøtä, FK Bodø/Glimtiä, Rosenborgia ja Lillestrømiä.
Ura.
Essediri aloitti jalkapalloilun kotimaassaan Ranskassa, jossa hänen ensimmäinen ammattilaisseura oli CS Meaux, josta Essediri siirtyi Red Stariin vuonna 1999. Yhden vietetyn kauden päätteeksi hän siirtyi pelaamaan toiseen kotimaahansa Tunisiaan Club Africainiin. Joukkue sijoittui sarjassa kolmanneksi, mutta hyvästä kaudesta huolimatta Essediri siirtyi Norjaan heinäkuussa 2001 Tromsøn riveihin.
Avauskausi ei kuitenkaan mennyt hyvin, kun joukkue putosi sarjatasoa alemmaksi. Hänet lainattiin kaudeksi 2002 FK Bodø/Glimtiin, jonka jälkeen Essediri palasi takaisin Tromsøn, mutta ei enää kuulunut joukkueen vakiopelaajiin ja joutui usein viettämään aikaansa vaihtopenkillä. Per Mathias Høgmon astuessa joukkueen uudeksi valmentajaksi hän nosti Essedirin uudelleen avausmiehistöön kaudella 2004. Häntä peluutettiin oikealla laidalla hyökkäävässä roolissa, joka sopi valmentajan suosimaan vastahyökkäys pelityyliin. Essedirin hyvä nopeus ja sijoittuminen näytteli tärkeää roolia Tromsøn peleissä. Kauden päätteeksi hän oli Tippeligaen kolmanneksi eniten syöttöpisteitä kerännyt pelaaja. Essediri pelasi vielä yhden kauden Tromsøssa ennen siirtymistään Rosenborgiin tammikuussa 2006. Samalla kaudella hän voitti ensimmäisen Norjan mestaruutensa. Menestyksestä huolimatta Essediri päätti vaihtaa seuraa vähäisen peliajan vuoksi. Joulukuussa 2006 hän siirtyi Lillestrømiin ja voitti myös ensimmäisen Norjan cupin.
Maajoukkueura.
Essedirin ensimmäinen maaottelu oli 5. kesäkuuta 2004 Botswanaa vastaan. Vuoden 2006 MM-kisoissa hän pääsi kentälle yhdessä ottelussa, jossa pelasi yhdeksän minuuttia.
Patience (Guns N’ Rosesin kappale)

"Patience" on yhdysvaltalaisen rockmusiikkia esittävän Guns N' Rosesin kappale ja single. "Patience" on viides kappale yhtyeen studioalbumilla "G N' R Lies" ja sen on kirjoittanut yhtyeen silloinen rytmikitaristi Izzy Stradlin.
Patience on yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ja sijoittui Billboard-listalla parhaimmillaan sijalle 4. Suomessa single nousi virallisen singlelistan sijalle 8.
M.A.S.H. – armeijan liikkuva kenttäsairaala

M.A.S.H. – armeijan liikkuva kenttäsairaala on vuonna 1970 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen musta komedia ja draamaelokuva, jonka on ohjannut Robert Altman. Elokuva sijoittuu Korean sotaan ja kertoo yhdysvaltalaisesta liikkuvasta kenttäsairaalasta ("Mobile Army Surgical Hospital") ja sen henkilökunnasta. Elokuva kuvaa liikkuvan kenttäsairaalan 4077:n värvättyjen nuorten kirurgien ja sairaanhoitajien elämästä sodan kauhujen keskellä. Piristystä arkiseen ahertamiseen haetaan muun muassa alkoholista ja kepposista. Pääosissa näyttelevät Donald Sutherland ja Elliott Gould.
Elokuva perustuu Richard Hookerin samannimiseen romaaniin. Elokuva keräsi viisi Oscar-ehdokkuutta ja sai laajasti suosiota niin kriitikoiden kuin yleisönkin keskuudessa. Valmistumisvuonnaan 1970 Cannesin elokuvajuhlilla "M.A.S.H." sai pääpalkinnon eli kultaisen palmun. 
Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa kriitikkoa valitsi elokuvan kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Televisiosarja.
Elokuvasta tehtiin myöhemmin menestyksellinen televisiosarja, jota kuvattiin yksitoista tuotantokautta (1972–1983). Televisiosarjan pääosissa näyttelivät muun muassa Alan Alda, Wayne Rogers, Mike Farrel ja Loretta Swit. Televisiosarjan päätösjakso Yhdysvalloissa 28. helmikuuta 1983 keräsi ruudun ääreen 125 miljoonaa katsojaa, enemmän kuin mikään televisio-ohjelma Yhdysvalloissa sitä ennen. 
Palkintoja.
Oscar-ehdokkuudet
BAFTA-ehdokkuudet
Lohko A jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa 1994

Vuoden 1994 jalkapallon MM-kisojen alkulohkossa A pelasivat Kolumbia, Romania, Sveitsi ja Yhdysvallat.
Ottelut.
18. kesäkuuta 1994
22. kesäkuuta 1994
26. kesäkuuta 1994
You Could Be Mine

You Could Be Mine on Guns N’ Rosesin kappale albumilta "Use Your Illusion II". Kappale on ensimmäinen single, jossa yhtyeen toinen rumpali Matt Sorum esiintyy. Kappale on yksi Guns N’ Rosesin suosituimmista, ja se tunnetaan sen nopeasta rumpukompista. Single nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 1.
Kappaletta käytetään "Terminator 2 – Tuomion päivä" -elokuvassa. Sen musiikkivideota ei voitu lakiasioiden takia sisällyttää Welcome to the Videos -DVD:lle, koska video sisältää otteita elokuvasta.
Sigrid Backman

Sigrid Sofia Backman (1. joulukuuta 1880 Helsinki – 26. toukokuuta 1938 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija. Hänen vanhempansa olivat pernajalaissyntyinen ylijunailija Karl Viktor Backman ja porvoolainen Sofia Charlotta Törngren. Hän pääsi tyttökoulusta 1899 ja sitten kotona asuen hän ryhtyi kirjoittamaan. Hän oli itsenäinen naisena ja ihmisenä. 
Backmanin tyyli ei ollut modernistinen, joten hän jäi taustalle Edith Södergranin rinnalla, ja hänet sivuutti aikakauden nokkela ja itsetietoinen kirjallinen sukupolvi, joka otti etäisyyttä perinteisiin muotoihin ja suosittuun kerrontatyyliin. Backman oli kuitenkin suuremmassa määrin kuin moni kollegansa 1900-luvun alkupuoliskolla hyvin tietoinen aatekirjailija. Hänen ihannoiva kirjailijalaatunsa ja eettinen vakaumuksensa poikkesivat hyvin selvästi silloin vallalla olleesta tyylistä, ja hän kääntyi toisen lukijakunnan puoleen.
Nyt Sigrid Backman nähdään kirjailijana, joka ei mukautunut silloisiin käsityksiin. Hän kirjoitti työläisistä ja talonpojista sekä yhteisönä että yksilöinä. Valtaeliitti oli tyytymätön häneen, koska hän ei hyväksynyt sisällissodan voittaneen valkoisen puolen väkivallantekoja. Hän ei tunnu saaneen minkäänlaista tukea hävinneeltä puolelta. Hän otti kantaa luonnon ja pienen puolesta konekulttuurin vieraannuttavaa vaikutusta vastaan. Hän kannatti hiljaisuutta, vaatimattomuutta ja pasifismia aikana, jolloin arvossa olivat usko kulttuurin kehittymiseen, yksilöllisyysuho ja kansalliskiihko. Hän kirjoitti hauskasti ja omaperäisesti. 
Teoksia ei ole suomennettu.
Don’t Cry

Don’t Cry on Guns N’ Rosesin kappale, joka julkaistiin myös singlenä. Kappaleen ovat kirjoittaneet suurelta osalta Izzy Stradlin sekä Axl Rose. Siitä on olemassa kaksi versiota, ”Original”, joka julkaistiin "Use Your Illusion I":llä, sekä ”Alternative”, joka julkaistiin "Use Your Illusion II":lla. Original-versio nousi suureen suosioon. Vaikka kappale äänitettiin vasta 1991, yhtye soitti sitä jo uransa alkuaikoina. Kappale on tempoltaan rauhallinen.
Kappaleen idea syntyi tytöstä, jota Izzy Stradlin tapaili. Axl Rose oli itse ihastunut kyseiseen tyttöön, ja kun Rose istui The Roxy -klubin ulkopuolella tytön sanoessa hyvästejä, hän alkoi itkeä, jolloin tyttö lohdutti Rosea sanomalla hänelle ”Don’t Cry”. Tästä Stradlin’ ja Rose saivat idean ja kirjoittivat kappaleen pääpiirteisesti viidessä minuutissa. Musiikkivideossa Slashin selässä näkyy lappu, jossa lukee "Where’s Izzy?" Lappu viittaa jo silloin omia teitään kulkeneeseen kitaristiin. Don’t Cryn musiikkivideon ohjaajaksi valikoitui uusi tulokas Andy Morahan, jonka johdolla yhtyeen oli määrä esiintyä yöaikaan kameroille Los Angelesin keskustassa sijaitsevan TransAmerica-pilvenpiirtäjän huipulla. Pääsy katolle oli varmistettu, ja helikopterit kuvausryhmineen oli tilattu, ja mittava budjetti odotti viimeistä hyväksyntääsä. Juuri ennen kuvauksia Izzy Stradlin lähetti virallisen kirjeen Guns N’ Rosesille ja sen agenteille. Izzy ilmoitti, ettei tekisi enää yhtään videota, joiden katsoi olleen ponnettomia ja tuhoisan kalliita egotrippejä. Näyttävät kuvaukset järjestettiin sovittuna ajankohtana ilman Izzyä. Helikoptereiden lennellessä yläpuolella kuvaan tarttui ryvettyneen näköinen nuorukainen Shannon Hoon, joka oli ikään kuin paikkaamassa Izzyä. Blind Melon -yhtyeen laulajana tunnettu Shannon Hoon myös laulaa kappaleen kertosäkeen oktaavia korkeamman stemman. Axl Rose on kertonut Don’t Cryn olevan kaavailleensa kolmiosaisen trilogian ensimmäinen osa, muut kaksi ovat November Rain ja Estranged.
Santos

Santos on portugalin ja espanjan kielen pyhää tai pyhimystä tarkoittavan sanan monikkomuoto ("Pyhät", yksikkö "santo"). Se on yleinen sukunimi portugalia ja espanjaa puhuvissa maissa. Usein se on sitä kantavilla ihmisillä viimeisenä nimenä ja sitä edeltään usein apusana "dos" ("Miguel dos Santos" = "Pyhien Mikael").
Tunnettuja Santoksia.
Jalkapalloilijoita:
Muita henkilöitä:
Kuvitteellisia henkilöitä:
Lisäksi muun muassa:
Tito Colliander

Tito Fritiof Colliander (10. helmikuuta 1904 Pietari, Venäjä – 21. toukokuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Ura.
Colliander syntyi Pietarissa levottomana aikana. Hänen isänsä opetti kadettikoulussa mutta joutui eroamaan samana vuonna kuin Tito syntyi, ja äiti muutti lasten kanssa kymmeneksi vuodeksi Suomeen. Venäjän vallankumouksen jälkeen Tito Colliander jäi Suomeen, opiskeli Ateneumissa ja työskenteli piirustuksenopettajana. 
Colliander omisti suuren osan elämästään uskonnollisille pohdiskeluille. Hän kääntyi ortodoksiseen uskoon ja kävi ortodoksisen pappisseminaarin 1949–1953. Colliander oli naimisissa kuvataiteilija Ina Collianderin kanssa. Heille syntyi kaksi tytärtä ja poika. Heidän tyttärentyttärensä on toimittaja Baba Lybeck.
Vuosina 1964−1973 ilmestynyt seitsenosainen omaelämäkerrallinen sarja kertoo Venäjän vallankumouksen jälkeen Suomen puolelle päätyneen emigrantin elämästä ja uskonnollisesta hapuilusta eri kulttuurien välissä. 
Colliander toimi myös ikonimaalarina. Hän on maalannut muun muassa Suomen ensimmäisen niin sanotun jälleenrakennuskirkon, Jyväskylän ortodoksisen kirkon, ikonostaasin ikonit.
Harri Pursiainen

Harri Olavi Pursiainen (s. 17. marraskuuta 1957 Kuopio) oli liikenne- ja viestintäministeriön kansliapäällikkö huhtikuuhun 2021 asti.
Koulutus.
Pursiainen kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion Puijonlaakson lukiosta 1976 ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1979 pääaineenaan hallinto-oikeus.
Ura.
Pursiainen toimi tie- ja vesirakennushallituksessa lakimiehenä 1979–1984. Hän siirtyi liikenneministeriön nuoremmaksi hallitussihteeriksi 1984. Sen jälkeen hänet on nimitetty ministeriön vanhemmaksi hallitussihteeriksi 1985, hallitusneuvokseksi 1992.
Pursiainen on toiminut ministeriön viestintämarkkinaosaston johtotehtävissä ensin yksikön päällikkönä 1989–1999, apulaisosastopäällikkönä ja ylijohtajana 2001–2006. Hänet nimitettiin viestintämarkkinaosaston apulaisosastopäälliköksi 1999, saman osaston osastopäälliköksi 2002 ja ministeriön kansliapäälliköksi 2006 ja 2011. 
Pursiainen toimi valtion edustajana Yleisradion hallintoneuvostossa ja hallituksessa 1985–1989. Hän työskenteli Euroopan komission tietoyhteiskunta-asioista vastaavalla pääosastolla 1994 ja toimi Euroopan unionin neuvoston teletyöryhmän ja audiovisuaalisen työryhmän puheenjohtajana 1999.
Pursiainen on ollut Suomen osapuolen Saimaan kanavan kanavavaltuutettu 1. tammikuuta 2007 lukien. Hän johtaa muun muassa viestintähallinnon, radiohallinnon ja lehtiasiain neuvottelukuntia. Hän johtaa myös Saimaan kanavan komissiota ja on toinen Helsingin seudun maankäyttö- ja liikenneneuvottelukunnan puheenjohtajista sekä jäsen muun muassa turvallisuuskomiteassa ja valtion työnantajapolitiikan neuvottelukunnassa.
Muu toiminta.
Pursiainen on kirjoittanut kolumneja mm. digitaalitaloudesta sekä viestintä- ja liikennepolitiikasta eri lehtiin ja julkaisuihin, säännöllisesti mm. "Tietoviikkoon", "Talous-Sanomiin", "Kauppalehteen" ja "Savon Sanomiin".
Ansiomerkit.
Pursiaiselle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun komentajamerkki, sotilasansiomitali, Rajavartiolaitoksen ansioristi, moottoriliikenteen ansiomitali ja Viestiristi.
Live and Let Die (kappale)

Live and Let Die on Paul ja Linda McCartneyn säveltämä ja sanoittama sekä George Martinin tuottama kappale, joka tehtiin James Bond -elokuvan "Elä ja anna toisten kuolla" (1973) tunnuskappaleeksi. Sen esittivät alun perin Paul McCartney ja Wings-yhtye. Guns N' Roses teki kappaleesta coverin vuonna 1991. Molemmat versiot menestyivät hyvin singlelistoilla.
Alkuperäinen versio.
Kun edellisten Bond-elokuvien säveltäjä John Barry oli jättäytynyt sivuun Bondeista, Apple Recordsin johtaja Ron Kass pyysi vanhaa kaveriaan Paul McCartneya tekemään seuraavan Bond-elokuvan tunnuskappaleen. McCartney on kertonut "Bond"-kappaleen tekemisen olleenkin yksi hänen pienistä ambitioistaan. McCartney luki elokuvan käsikirjoituksen ja kirjoitti suurimman osan kappaleesta. Hänen vaimonsa Linda kirjoitti reggae-tyylisen keskiosan ("what does it matter to you..."). Paul soitti Beatles-tuottaja George Martinille ja pyysi tätä tekemään kappaleeseen sovituksen. Martin käytti sovituksessaan suurta orkesteria. Laulajina toimivat Paul, Linda ja Eric Stewart. Kappale alkaa rauhallisesti Paulin laululla ja pianolla, ja voimistuu kohta pauhaavaksi orkesteriksi. Martin äänitti Paulin laulun kappaleelle kaksinkertaisena, mikä saa sen kuulostamaan vahvemmalta. Koska McCartney lauloi niin tarkasti, kaksoisääntä kuitenkaan tuskin havaitsee.
Bond-tuottaja Harry Saltzman ei aluksi ymmärtänyt Paul McCartneyn merkitystä ja ehdotti Martinille, että laulun voisi esittää esimerkiksi Thelma Houston. Martin ja ohjaaja Guy Hamilton saivat kuitenkin taivuteltua Saltzmanin hyväksymään McCartney laulajaksi. Elokuvassa kappaleen esittää McCartneyn lisäksi myös B. J. Arnau. McCartney sai 15 000 punnan palkkion. Martin sävelsi elokuvan muun musiikin.
Paul McCartney ja Wings esittivät kappaleen ensi kertaa julkisesti keväällä 1973 yhden tunnin televisio-erikoislähetyksessä "James Paul McCartney". Elokuvan ensiesitys oli saman vuoden kesäkuussa. Kappale nousi Britannian singlelistan sijalle 9 ja Yhdysvaltain listan sijalle 2. George Martin sai kappaleesta Grammyn parhaasta laulusäestyksellisestä instrumentaalisovituksesta, ja kappale sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta elokuvalaulusta.
Guns N’ Rosesin versio.
Guns N’ Rosesin versio kappaleesta julkaistiin singlenä joulukuussa 1991. Singlen B-puolena oli painoksesta riippuen kappaleen Wembley Stadiumilla nauhoitettu liveversio tai liveveto kappaleesta ”Shadow of Your Love. Single nousi Suomen virallisen listan sijalle 1.
Shunsuke Kiyokiba

Shunsuke Kiyokiba (, s. 11. tammikuuta 1980 Ube, Yamaguchin prefektuuri) on japanilainen laulaja. Hän aloitti uransa vuonna 2001 Exile-popyhtyeen laulajana mutta ryhtyi vuonna 2006 sooloartistiksi.
Kiyokiba syntyi Uben kaupungissa Yamaguchin prefektuurissa. Laulajan urasta unelmoinut Kiyokiba osallistui paikallistelevision koe-esiintymiseen ja herätti paikakunnalle tulleen levy-yhtiön tuottajan huomion. Muutettuaan Tokioon hän aloitti toisena suuren suosion saavuttaneen Exile-yhtyeen laulajista. Ensimmäisen oman kappaleensa "Itsuka..." Kiyokiba levytti vuonna 2005 ja jätti yhtyeen seuraavan vuoden keväällä lähteäkseen soolouralle laulaja-lauluntekijänä. 
Kiyokiba on sen jälkeen julkaissut useita albumeita ja esiintynyt monilla kiertueilla ympäri maata. Hän on järjestänyt myös neljä kertaa (2004, 2005, 2008 ja 2010) kiertävän näyttelyn kirjoittamistaan sanoituksista ja runoista. Hänellä on ollut vuodesta 2012 viikoittainen radio-ohjelma "Shunsuke Kiyokiba no Rockin’ the Doors" Tokyo FM -radioasemalla.
Hornussaus

Hornussaus on sveitsiläinen urheilulaji, joka muistuttaa pesäpallon ja golfin välimuotoa. Laji on saanut nimensä pelissä lyötävästä kiekosta, jota kutsutaan nimellä "Hornuss" tai "Nouss" (suomeksi herhiläinen). Nimi viittaa ääneen, jonka kiekko tekee lentäessään ilman halki jopa 300 kilometrin tuntinopeudella.
Historia.
Aikaisimmat maininnat hornussauksesta löytyvät asiakirjoista vuodelta 1625. 1800-luvulla tämä amatööriurheilulaji oli erittäin suosittua Emmentalissa ja Entlebuchissa. Vuonna 1902 Sveitsissä perustettiin Liittovaltion Hornussaus-yhdistys, joka järjestää hornussaus-kilpailuja joka kolmas vuosi. Vuonna 1988 liittoon kuului 232 joukkuetta ja 6 900 jäsentä.
Knockin’ on Heaven’s Door

”Knockin’ on Heaven’s Door” on Bob Dylanin säveltämä ja sanoittama kappale, joka kertoo kuolettavasti haavoittuneen sheriffin viimeisistä ajatuksista. Sam Peckinpahin ohjaaman lännenelokuvaa "Pat Garrett ja Billy the Kid" (1973) varten tehty kappale oli menestys.
Laulussa on neljä sointua ja ne tulevat seuraavassa järjestyksessä: G, D, Am7, Am7, G, D, C, C. Soinnut kulkevat samalla tavalla läpi koko kappaleen.
Kappale valittiin vuonna 2004 sijalle 190 "Rolling Stone" -lehden jutussa ”kaikkien aikojen 500 parasta laulua”.
Cover-versioita.
Coverin kappaleesta omalla sovituksella ovat tehneet ainakin Dave Lindholm, Eric Clapton, Guns N’ Roses, Television, Avril Lavigne, Warren Zevon, The Grateful Dead, Bob Marley, Bryan Ferry, Mark Knopfler, Wyclef Jean, Roger Waters, Givan Tichy, The Sisters of Mercy, Seether, Cold Chisel, U2, Guided by Voices, Daniel Lioneye, Bon Jovi, Randy Crawford, Beau Jocques, Chaozz, Zé Ramalho, Rick Devin ja John Daly.
Suomeksi kappaleen on sanoittanut Pertti Reponen nimellä ”Olen jäänyt oven taa”. Kappale löytyy Aimo Jaaran sooloalbumilta "Arkinen laulu" (1976).
Guns N’ Roses -versio.
Myös Guns N’ Rosesin versiosta tuli suosittu ja se löytyy albumeilta "Use Your Illusion II", "" ja "Greatest Hits". Kappale liittyi alun perin Guns N’ Rosesin esityslistaan, kun laulaja Axl Rose pahoinpideltiin sairaalakuntoon ja kolme päivää sairaalassa vietettyään hän ei saanut Dylanin kappaletta mielestään. Hänen kerrottuaan siitä Slashille tämä sanoi, että kappale soi myös hänen päässään. Kappaletta ei harjoiteltu alun perin ollenkaan, vaan yhtye päätti eräässä konsertissaan esittää sen spontaanisti. Kappale päätyi nykyiseen muotoonsa samaisessa konsertissa, kun Axl häipyi yllättäen lavalta ja Slashin oli kehitettävä nopeasti jotain bluespainotteista kitarasooloa, jotta yleisön mielenkiinto säilyisi.
Myöhemmin vuonna 1987 yhtyeen läheinen ystävä ja roudari Todd Crew menehtyi huumeisiin Slashin hotellihuoneessa ja aina kappaleen alkaessa tai loppuessa joku yhtyeen jäsenistä osoitti kappaleen omistettavan hänen muistolleen. Guns N’ Rosesilla on kappaleesta kaksi sovitusta, toista he käyttivät vain live-esityksissä vuodesta 2002 eteenpäin ja toinen on studioversio.
Mega Man X3

Mega Man X 3 () on Capcomin kehittämä ja julkaisema tasohyppely, joka on julkaistu vuonna . Peli julkaistiin SNES:lle, Windowsille ja myöhemmin myös PlayStationille. Peli on "Mega Man X" -sarjan kolmas osa. Edeltäjiinsä verrattuna peli sisälsi varsin vähän uudistuksia - merkittävin uusi ominaisuus oli X:n mahdollisuus löytää neljä erilaista ohjattavaa panssariajoneuvoa. Myös Zero oli tässä pelissä ensimmäistä kertaa pelattavana hahmona, vaikkakin rajallisesti. Esimerkiksi pomotaistelut on yhtä lukuun ottamatta pelattava X:llä, ja Zero poistuu pelistä yhden kuoleman jälkeen.
Tarina.
Eletään vuotta 21XX. Kaikki Maverickit näyttävät rauhoittuneen kiitos reploiditiedemies Dr. Dopplerin. Hänen ainutlaatuinen Neuro Computer -keksintönsä on onnistunut pidättämään kaiken epänormaalin käytöksen reploideissa jotteivat ne sekoaisi. Mutta parin kuukauden päästä tästä Maverickit yhtäkkiä ilmaantuivat ja alkoivat kapinoida. Maverick Hunterit epäilivät Dr. Dopplerin olevan kaiken takana. Niinpä he lähettivät X:n ja Zeron tuhoamaan kaikki Maverickit ja tuomaan Dr.Dopplerin oikeuteen. Mutta pian X:n ja Zeron oli palattava takaisin tukikohtaan puolustamaan sitä. Sitten he lähtivät hoitelemaan tehtäväänsä. Hoideltuaan Dr. Dopplerin miehet Dr. Cain sai selville että Dr. Doppler oli rakentamassa uudenlaista taisteluruumista, jollaista ei ole ennen nähty. Dr.Cain ensin luuli että Dr. Doppler rakensi sen itseään varten, mutta käykin ilmi, että se on Sigmaa varten. X ja Zero eivät oikein voineet uskoa, että hän oli yhä elossa. Syy siihen oli, että Sigman oikea muoto oli tietokonevirus. Niinpä X ja Zero joutuivat tekemään lopun Sigmasta. X voitti Sigman taistelussa jälleen, ja lopuksi Zero (tai vaihtoehtoisessa lopussa Doppler) käytti antivirus-ohjelmaa Sigmaan tuhotakseen hänet. Mutta Sigma ei kuitenkaan tuhoutunut lopullisesti.
Eroja eri versioiden välillä.
Peli julkaistiin alun perin Super Nintendo Entertainment Systemille vuonna 1995. Myöhemmin julkaistut PlayStation-, Saturn- ja Windows-versiot sisälsivät muutamia animaatiopätkiä sekä uudelleenmiksatun soundtackin. Lisäksi näissä versioissa on muistitallennus SNES-versiossa jaettavien salasanojen asemesta.
Kuten X2:n kohdalla, on pelin alkuperäinen SNES-versio nykyään varsin harvinainen ja haluttu peli.
Varanginvuono

Varanginvuono (norj. "Varangerfjorden", ) on Norjan Finnmarkin läänissä sijaitseva noin 100 km pitkä, itään aukeava Barentsinmeren lahti. Länsiosassaan ”vuono” on noin kahdeksan kilometriä leveä, mutta suuosa on Vuoreijan ja Kirkkoniemen kaupunkien välillä kymmeniä kilometrejä. 
Varanginvuonon pohjoisrannalla Varangin niemimaalla sijaitsevat Vesisaaren ja Vuoreijan kunnat, etelärannalla Etelä-Varanki ja lahden perällä Uuniemi. 
Vuonon rannat ovat karuja ja kallioisia, mutta linturikkaita.
Abisko Östran rautatieasema

Abisko Östran rautatieasema (, ) on Ruotsin rataverkon liikennepaikka Abiskon kylässä Kiirunan kunnassa Norrbottenin läänissä Pohjois-Ruotsissa. Liikennepaikka sijaitsee rataosalla Kiiruna–Narvik, niin kutsutun "Malmiradan" ("Malmbanan") varrella. Liikennepaikan etäisyys Tukholman keskusrautatieasemalta on 1505,9 ratakilometriä.
Liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan keskitetysti Bodenin keskusrautatieasemalla sijaitsevasta liikenteenohjauskeskuksesta käsin. Nykyisin Abisko Östran liikennepaikkaa käytetään pääasiassa junien kohtaamisiin. Asemalla pysähtyvät myös rataosan kaikki henkilöjunat.
Asemarakennus.
Abisko Östran asemarakennus on samassa suuressa tiilirakennuksessa kuin alkuperäinen sähköradan muuttaja-asema, joka rakennettiin radan sähköistyksen myötä vuonna 1915. Muuttajalaitteistolla muutettiin valtakunnan sähköverkosta saatavan sähkön 50 hertsin taajuus sähkövetureille sopivaksi 162/3 hertsin taajuudelle.
Aku Ankan juhlasarjat 6

Aku Ankan juhlasarjat 6 on Aku Ankan juhlasarjat -kirjasarjan kuudes osa. Kirja sisältää Carl Barksin tarinoita 1940-, 50- ja 60-luvuilta. Joukossa on Suomessa aikaisemmin julkaisematon tarina "Kukkia ja mehiläisiä (Donald's Posy Patch)", muut tarinat on julkaistu aiemmin joko sellaisenaan tai lyhennettyinä versioina.
Kirjan kansikuvana on Barksin öljyvärityö "Vacation Panel" vuodelta 1972. Esipuheena on Markku Kivekkään kirjoittama "Carl Suuren synttärit", jossa kerrotaan Carl Barksin 95-vuotispäivästä.
Yesterdays

”Yesterdays” on yhdysvaltalaisen rockyhtye Guns N’ Rosesin kappale ja singlejulkaisu. ”Yesterdays” on kolmas kappale yhtyeen neljännellä studioalbumilla "Use Your Illusion II", ja kappale julkaistiin albumin kolmantena singlenä vuonna 1992. Kappaleen ovat kirjoittaneet yhtyeen laulaja Axl Rose sekä West Arkeen, Del James ja Billy McCloud.
Yhdysvalloissa "Billboard Hot 100" -singlelistalla ”Yesterdaysin” paras sijoitus oli 72 ja "Hot Mainstream Rock Tracks" -listalla 13. Britannian singlelistalla kappale nousi kahdeksanneksi. Kappale on myös mukana yhtyeen vuonna 2004 julkaisemalla kokoelma-albumilla "Greatest Hits".
Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo, jonka ohjasi Andy Morahan.
Abiskon kansallispuisto

Abiskon kansallispuisto on kansallispuisto Kiirunan kunnassa Norrbottenin läänissä Pohjois-Ruotsissa lähellä Norjan rajaa. Se on perustettu vuonna 1909 ja on pinta-alaltaan 77 neliökilometrin laajuinen. Kansallispuisto rajoittuu Torniojärveen ja ulottuu siitä noin viidentoista kilometrin päähän lounaaseen. Se sijaitsee noin 200 kilometriä napapiirin pohjoispuolella.
Abiskon kansallispuiston tavoitteina on säilyttää pohjoinen tunturimaisema luonnontilaisena ja samalla mahdollistaa tieteellinen tutkimus. Kansallispuisto on suosittu matkailukohde.
Kansallispuiston luontopolku "Kungsleden" seurailee vuorijonoa ja alkaa pienestä Abiskon kylästä. Myös "Kalottireitti" kulkee kansallispuiston lävitse.
Alueella on useita majoittumismahdollisuuksia sekä itse alueella että Abiskon kylässä. Abisko Turiststation -nimisen rautatieseisakkeen lähellä on kansallispuiston kävijöiden suosima majatalo.
Ralf Långbacka

Ralf Runar Långbacka (20. marraskuuta 1932 Närpiö – 27. heinäkuuta 2022 Helsinki) oli suomenruotsalainen teatteri- ja elokuvaohjaaja sekä käsikirjoittaja. Hänen isänsä oli opettaja ja kirjailija Runar Långbacka, ja hänen poikansa on näyttelijä Mats Långbacka.
Långbacka teki pääosan urastaan ohjaajana ja teatterinjohtajana Helsingin ja Turun suomen- ja ruotsinkielisissä teattereissa. Hän ohjasi elokuvan Herra Puntila ja hänen renkinsä Matti, ja joitakin sarjoja televisiossa.
Vuonna 2004 Långbacka nimitettiin taiteen akateemikoksi. Långbacka kuoli 89-vuotiaana pitkäaikaisen sairauden uuvuttamana Helsingissä heinäkuussa 2022.
Elämäkerta.
Långbacka opiskeli kirjallisuutta Åbo Akademissa ja teki pro gradu -työnsä Eino Kaliman Tšehov-tulkinnoista. Hän tutustui moderniin teatteriin opiskeluaikanaan Berliinissä ja Münchenissä, sekä toimiessaan Helsingin Lilla Teaternissa. 1950-luvun teatterimaailmassa keskusteltiin illuusioteatterin ja teatraalisen teatterin hyvistä ja huonoista puolista, ja omassa ohjaustyössään Långbacka loi jonkinlaista synteesiä niiden välille.
Långbacka nimitettiin Turun ruotsalaisen teatterin johtajaksi vuonna 1960. Hän siirtyi Kansallisteatteriin ohjaajaksi 1963, ja opetti samaan aikaan teatterikorkeakoulussa. Vuonna 1965 hän tuli Svenska Teaternin taiteelliseksi johtajaksi. 1980-luvulla hän toi Helsingin kaupunginteatteriin joukon klassikoita, kuten "Peer Gynt" ja Tšehovin "Lokki". Hän panosti myös musiikkiteatteriin ja antoi tilaa Jorma Uotisen tanssiryhmälle.
Aiheesta muualla.
Abisko

Abisko () on noin 110 asukkaan pientaajama () Kiirunan kunnassa Norrbottenin läänissä Pohjois-Ruotsissa. Pientaajaman pinta-ala on 11 hehtaaria, ja se sijaitsee Kiiruna–Narvik-malmiradan sekä eurooppatien E10 varrella, Torniojärven etelärannalla. Liikenneyhteydet ovat hyvät: Kiirunan ja Narvikin välillä kulkevat henkilöjunat pysähtyvät sekä Abisko Turiststationin seisakkeella että Abisko Östran rautatieasemalla.
Abisko on tunnettu lähellä sijaitsevasta Abiskon kansallispuistosta. Kungsleden-luontopolku alkaa Abiskon kylästä ja seurailee Skandien vuorijonoa. Myös Kalottireitti kulkee kansallispuiston lävitse.
Ain’t It Fun

Ain’t It Fun on Peter Laughnerin ja Cheetah Chromen tekemä musiikkikappale, jonka alkuperäinen esittäjä oli heidän Rocket From The Tombs -yhtyeensä. The Dead Boys levytti kappaleen vuonna 1978. Laughner oli kuollut vuotta aiemmin 24-vuotiaana.
Myös Guns N’ Roses on levyttänyt kappaleen.
Guns N’ Rosesin versio.
Kappaleella laulaa Hanoi Rocksin laulaja Michael Monroe ja kappaleessa on vaikutteita punk rockista. Kappale menestyi kohtuullisen hyvin ja päätyi yhtyeen kokoelmalevylle "Greatest Hits". Levyllään "The Spaghetti Incident?" Yhtye omisti kappaleen Stiv Batorsille.
Torniojärvi

Torniojärvi (, , ) on tunturijärvi Kiirunan kunnassa Norrbottenin läänissä Pohjois-Ruotsissa. Järven pinta-ala on 330 km² ja kokonaispituus 70 kilometriä. Se on Ruotsin seitsemänneksi suurin järvi. Järvi laskee kaakkoon Tornionjokea pitkin. Torniojärven rannalla sijaitsevat pieni Abiskon kylä sekä Abiskon kansallispuisto. Järven itäpäässä on myös järven nimeä kantava Torniojärven rautatieasema.
Järviallas on jääkauden muovaama. Torniojärven suurin syvyys on 168 metriä ja se on näin Ruotsin toiseksi syvin järvi. Järveä peittää jääkuori joulukuusta kesäkuuhun.
Paristo (televisiosarja)

Paristo on Filmiteollisuus Finen tuottama vuosina 2002–2004 MTV3-kanavalla esitetty sketsisarja.
Ohjelma keskittyi parisuhteiden omituisuuksien ja ongelmien, kuten miesten ja naisten kielen erojen kustannuksella nauramiseen. Sen pääosissa olivat Ria Kataja, Tiina Lymi, Ismo Apell ja Ilkka Heiskanen. Ohjaajana toimi Johanna Vuoksenmaa, joka myös käsikirjoitti sarjaa yhdessä Leo Viirteen ja Eppu Nuotion kanssa.
Eurooppatie E10

Eurooppatie E10 on eurooppatie, joka alkaa Atlantin valtameren rannalta Å i Lofotenin kylästä ja kulkee Skandinavian pohjoisosan vuoriston halki, päättyen Luulajan kaupunkiin Perämeren rannalle.
Vuoden 2007 lopussa E10 lyheni 30 kilometrillä, kun uusi Lofast-tieyhteys tunneleineen valmistui. Sen jälkeen reitti ei enää käytä Melbun ja Fiskebølin välistä lauttayhteyttä. Uuteen tieyhteyteen sisältyy seitsemän tunnelia, joiden yhteispituus on 15 kilometriä.
Reitti.
Lähde:
Kim Kallström

Lähteet: https://vuosaarilehti.fi/2021/01/12/rastilan-raspikurkku-kim-kallstrom-selostaa-huippufutista-tyokseen/