tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
E. Remington and Sons

E. Remington and Sons (1816–1896) oli yhdysvaltalainen tuliaseiden ja kirjoituskoneiden valmistaja. Yrityksen perusti 1816 Eliphalet Remington Ilioniin New Yorkiin, ja 1. maaliskuuta 1873 tehtaassa aloitettiin ensimmäisen kaupallisen kirjoituskoneen valmistus.
Elokuussa 1816 silloin 22-vuotias Eliphalet Remington II takoi ensimmäisen kiväärinpiippunsa. Se osoittautui onnistuneeksi, ja nuori seppä ryhtyi valmistamaan niitä vastatakseen Mohawk Valleyn kasvavaan urheiluaseiden kysyntään. Kun Erien kanava valmistui yhdistämään Buffalon Albanyyn, paikallinen kaupankäynti vilkastui merkittävästi. Kun kiväärinpiippujen kysyntä kasvoi, Remingtonit siirsivät 1828 pajan ja valimon kanavan tuntumaan lähelle Morgan's Landing, myöhemmin Ilion, -nimistä kaupunkia. Samaan aikaan kuoli vanhempi Eliphalet, ja hänen poikansa ryhtyi johtamaan yritystä.
Remingtonin kirjoituskone.
Christopher Sholes, Carlos Glidden ja Sam Lewis keksivät 1867 uuden kirjoituskoneen. Sholesin ja Gliddenin kirjoituskone oli ensimmäinen, jolla saattoi kirjoittaa nopeammin kuin käsin. Patentti (US 79 265) myytiin 12 000 dollarilla Densmorelle ja Yostille, jotka tekivät sopimuksen E. Remington and Sonsin kanssa, joka silloin tunnettiin ompelukoneiden valmistajana. Sopimuksen mukaan Remingtonin piti ruveta valmistamaan kaupallisesti silloin nimellä Sholes and Glidden Type-Writer tunnettua konetta. Remington aloitti ensimmäisen kirjoituskoneen valmistuksen 1. maaliskuuta 1873 Ilionissa New Yorkissa.
Nimeksi E. Remington &amp; Sons.
Eliphalet vanhin poika Philo Remington tuli yritykseen mukaan 1839, ja nimeksi tuli E. Remington &amp; Son. 1845 mukaan tuli hänen toinenkin poikansa Samuel, jolloin nimeksi muutettiin pian E. Remington &amp; Sons. Myös Remingtonin kolmas poika Eliphalet III tuli myöhemmin yritykseen osakkaaksi.
Tässä vaiheessa yritys keskittyi lähes täysin kiväärinpiippujen valmistukseen. Piippuihin merkittiin näkyvä leima "REMINGTON", ja ne tunnettiin laadukkaina ja kohtuuhintaisina piippuina. Monet, elleivät kaikkikin, itsenäiset asesepät Mohawk Valleyssa ostivat valmiita mutta rihlaamattomia piippuja Remingtonilta ja käyttivät niitä kootessaan asiakkaidensa tilaamia aseita. Kysynnän lisääntyessä Remingtonit lisäsivät tuotantoonsa muitakin aseenosia.
Uusi nimi Remington Arms.
E. Remington and Sons myi 1886 kirjoituskoneiden valmistuksen Standard Typewriter Manufacturing Companylle. Kauppaan kuului nimen Remington käyttöoikeus. E. Remington and Sons muutti nimekseen Remington Arms.
Standard Typewriter otti uudeksi nimekseen 1902 Remington Typewriter Company. Yhtiö sulautui 1927 Rand Kardex Company -nimiseen yritykseen, ja niistä syntyi Remington Rand, joka jatkoi konttorikoneiden valmistusta ja josta myöhemmin tuli merkittävä tietokoneyritys, joka valmisti myös sähköparranajokoneita.
Haiharan kartano

Haiharan kartano sijaitsee Tampereella Kaukajärven länsirannalla Kaukajärven kaupunginosassa. Siellä toimii nykyään Haiharan taidekeskus, jossa järjestetään muun muassa taidenäyttelyitä, konsertteja ja lastentapahtumia. Talvikaudella päärakennusta vuokrataan erilaisia tilaisuuksia varten ja tallissa voivat yhdistykset järjestää erilaisia tilaisuuksia. Väentuvan kahvila on avoinna kesäkaudella. 
Historia.
Kartanon historia alkaa vuodesta 1872, kun entinen tarkka-ampujapataljoonan kapteeni Anshelm Grahn (1825–1895) osti Haiharan kylästä Keskinen-nimisen maatilan ja muutti sinne perheineen asumaan. Hän oli edellisenä vuonna pidetyssä huutokaupassa vuokrannut viereisen Ylisen tilan ja vuonna 1886 hän osti vielä kolmannenkin tilan, Alasen. Yhdessä tilat muodostivat 340 hehtaarin kokoisen kartanon, johon kuului 81 hehtaaria peltoa. Grahn rakennutti myös 1870-luvulla kartanon osin kaksikerroksisen hirsirunkoisen päärakennuksen, jossa oli yli 20 huonetta.
Anshelm Grahnin kuoltua Haiharan kartanon omistivat 1895–1932 hänen tyttärensä Aline (1854–1925), Jenny (1856–1930) ja Naema (1858–1932), ”kolme fröökynää”, yhdessä. Heidän jälkeensä kartano siirtyi läheisen Kaukajärven kartanon omistaneen velipuolen Bertel Grahnin haltuun. Bertel Grahnin kuoltua kartano siirtyi hänen tyttärelleen Gunvor Ekroosille (1907–1982) ja tämän miehelle Torsten Ekroosille. Lapsettomat Ekroosit alkoivat vähitellen myydä kartanon maita ja vuonna 1963 he lahjoittivat kartanon päärakennuksen seitsemän hehtaarin maa-alueineen Tampereen kaupungille. He pidättivät kuitenkin rakennusten hallintaoikeuden itsellään. Haiharan kartanon entisille maille alettiin 1960-alussa rakentaa Kaukajärven lähiötä.
Reitti Haiharankadulta Saarenmaantielle kulki pitkään Haiharan kartanoalueen läpi. Vuonna 1979 tie katkaistiin autoliikenteeltä, kun Juvankatua jatkettiin Saarenvainionkadun päästä eteenpäin kohti Annalaa.
Gunvor Ekroos perusti kartanon tiloihin vuonna 1966 nukkemuseon ja vuonna 1972 pukumuseon. Hän perusti vuonna 1969 Anneli Kurosen kanssa nukketeatterin, joka toimii edelleen vanhassa kanalassa. Vuonna 1982 Gunvor Ekroosin omaisuus siirtyi Haiharan museosäätiölle. Nukke- ja pukumuseo siirtyi vuonna 1992 pois Haiharan kartanosta aluksi Hatanpään kartanoon.
Kaukajärven kartano

Kaukajärven kartano sijaitsi Tampereella Vehmaisissa Kaukajärven pohjoisrannalla. Kartanon perusti 1900-luvun alussa läheisen Haiharan kartanon omistajien velipuoli Bertel Grahn (1877–1940), joka osti vuosina 1902–1903 yhdeksän maatilaa Vehmaisten alueelta ja yhdisti ne 600 hehtaarin kartanoksi. Kartanon vuosina 1905–1906 rakennetun jugend-tyylisen kaksikerroksisen päärakennuksen suunnitteli arkkitehti Wivi Lönn.
Grahnin kuoltua 1940 kartano oli ensin vuokrattuna ja sitten vuonna 1952 Grahnin leski Dagmar Grahn myi kartanon päärakennuksen ja suurimman osan sen maista Tampereen kaupungille. Kartanon päärakennus purettiin 1975 sen päästyä huonoon kuntoon.
Vilusen kartano

Vilusen kartano sijaitsee Kaukajärvellä Tampereen itäosassa. Kartano syntyi, kun kunnallisneuvos Knut Stjernwall osti 1869 sen kantatilan. Vilusen kartanossa oli myös tiilitehdas, jonka valmistamia tiiliä käytettiin Messukylän kirkon rakentamiseen.
Stjernwallin kuoltua kartano vaihtoi omistajaa useaan otteeseen, kunnes Tampereen kaupunki osti sen vuonna 1944. Kartanon rakennuksissa toimi tämän jälkeen Hatanpään sairaalan psykiatrinen osasto 1945–1965. Vuodesta 1969 siellä on sijainnut Nauha ry:n pääyksikkö, päiväkeskus sekä Nauhan perustaman Abnoy-osakeyhtiön asumispalvelu rivitaloineen, asuntoloineen sekä pienkerrostaloineen.
Kartanon kellertävä, lautapäällysteinen päärakennus on osittain kaksikerroksinen. Se on rakennettu 1870-luvulla, ja sitä on laajennettu 1900-luvun vaihteessa viidellä asuinhuoneella. A. E. Eränen suunnitteli päärakennukselle entistä yksinkertaisemman asun 1920-luvulla. Talolla on sekä kulttuurihistoriallista että maisemallista arvoa, ja se on suojeltu asemakaavalla.
Jani Tanska

Jani Tanska (s. 29. heinäkuuta 1988 Anjalankoski) on suomalainen jalkapalloilija, joka edusti Veikkausliigassa seitsemää eri seuraa kausina 2004–2019. Hän pelasi Veikkausliigassa 285 ottelua ja teki niissä 14 maalia. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Myllykosken Pallon kasvatti Tanska on viettänyt kolme vuotta ulkomailla Englannissa Charlton Athleticin organisaatiossa. Hän oli myös lainalla oslolaisessa Lynin joukkueessa, jonka jälkeen hän palasi takaisin Suomeen ja MyPaan.
Kauden 2008 Tanska pelasi KooTeePeessä. KooTeePee putosi suoraan kauden jälkeen Ykköseen jäätyään Veikkausliigassa Tommi Kautosen valmennuksessa viimeiseksi. Vuoden päätteeksi FF Jaro ilmoitti tehneensä Tanskan kanssa kauden 2010 loppuun asti kestävän sopimuksen. Kauden 2009 jälkeen Tanska siirtyi Vaasan Palloseuraan. Kahden VPS-kauden jälkeen Tanska on myös pelannut TPS:n, Assyriska IF:n ja FC Lahden riveissä. Tanska pelasi kausina 2017–2018 Tampereen Ilveksessä ja päätti uransa kaudella 2019 FC Lahdessa.
Tanska on myös pelannut Suomen nuorten maajoukkueissa.
Benelli M3

Benelli M3 on italialaisen Benellin suunnittelema ja valmistama pumpputoiminen tai itselataava haulikko. 
M3:sta on muutamia variaatioita, joista huomattavin on pienempirunkoinen M3 Super 90. Viranomaiskäyttöön valmistetaan lyhytpiippuista, taittotukkista Benelli M3T (Tactical) -mallia.
Kaarilan kartano

Kaarilan kartano sijaitsee Tampereen länsiosassa Vaakkolammin-Likokallion alueella, Kaarilan kaupunginosassa, lähellä Pyhäjärven rantaa. 
Kaarilan tunnettu omistushistoria ulottuu vuoteen 1540. Ensimmäinen omistaja oli Erik vuosina 1540–1543. Tuolloin Kaarila kuului Pohjois-Pirkkalan pitäjään. 
Kartano oli vuosina 1728–1800 Gadd-suvun hallussa; vuosina 1728–1758 sen omisti kruununvouti ja nimismies Jacob Gadd ja vuosina 1758–1797 kasvitieteilijä ja kemian sekä talousopin professori Pehr Adrian Gadd (1727–1797). Pehr Adrian Gadd perusti kartanon alueelle 1700-luvun puolessavälissä kasvitieteellisen puutarhan, jossa viljeltiin sekä hyöty- että koristekasveja. Kartanon alueella on Gaddin suvun hautakappeli.
Gaddin suvun jälkeen Kaarilan kartanoa omistivat Thunebergit alkaen vuodesta 1838. Vuonna 1963 suurin osa kartanon maista myytiin Tampereen kaupungille.
1960-luvun kaupassa Tampereen kaupungille siirtyi maita muun muassa Kalkun, Ikurin, Tesomajärven, Tohlopin, Haukiluoman ja Raholan alueilta useita satoja hehtaareita, jotka tuolloin olivat pääasiassa metsä- ja peltomaata. Kauppaa luonnehdittiin tuolloin "pakkolunastuskaupaksi", sillä kauppahinta ei vastannut mailla olevan puuston arvoa. Vaihtoehtona kaupalle oli kaupungin suorittama metsä- ja peltomaiden verotus asuintontteina.
Kartanon pihapiirin rakennukset puistomaisine tontteineen jäivät Thunebergin suvun omistukseen. Kaarilan pirtti (1778) ja Otto Albert Thunebergin rakennuttama ns. vanha päärakennus (1887) ovat yhä Thuneberg / Tuurna suvun jäsenten omistuksessa.
Jo aikaisemmin olivat Thunebergit lahjoittaneet Kaarilan kartanon maita asuinkäyttöön muun muassa armosta Armonkallion ja Pispalan, Tahmelan Ansionkallion alueilta ansioista. 
Kunnallisneuvos Otto Albert Thuneberg kehitti vahvasti kartanon tuotantoa. Maanviljelyksen lisäksi tilalla tuotettiin maitoa tamperelaisten kulutusta tyydyttämään. Lisäksi kartanon kauppapuutarhan lukuisille tuotteille oli kasvavassa kaupungissa kysyntää. Myös hevosjalostus ja ravivalmennus olivat Kaarilassa jokapäiväistä toimintaa.
Berndt Höök

Bror Berndt Höök (15. elokuuta 1834 Tammisaari – 21. kesäkuuta 1901 Kuopio) oli suomalainen kanavainsinööri, joka tunnettiin myös karhunkaatajana.
Höökin vanhemmat olivat tullilaitoksen luutnantti Erik Höök (1792–1848) ja Ulrika Charlotta Sofia Aminoff (1806–1885). Hän kävi Haminan kadettikoulun 1856 ja palveli sitten arkkiherttua Franz Karlin krenatöörirykmentissä 1856–1858 ja Hämeenlinnan tarkk'ampujapataljoonassa 1858–1863. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1859 ja kapteeniksi 1870. 
Höök opiskeli myös insinööriksi ja oli Tie- ja vesirakennuskunnan palveluksessa vuosina 1863–1898. Hän johti kanavainsinöörinä Konnuksen kanavan rakentamista 1867–1868, Taipaleen kanavan rakentamista 1868–1870, Ahkiolahden kanavan rakentamista 1873–1874 ja Pielisjoen kanavien rakentamista 1874–1879. Höök toimi Pielisjoen kanavien kaitsijana 1879–1889 ja sen jälkeen piiri-insinöörinä Päijänteen alueella 1889–1891 ja Kuopiossa 1891–1898.
Höök kaatoi elämänsä aikana 134 täyskasvuista karhua, joista suurin painoi noin 300 kiloa. Tätä enemmän karhuja tiedetään Suomessa kaataneen vain Martti Kitusen, 193 aikuista karhua. Höök metsästi karhuja etupäässä Itä-Suomessa sekä Venäjän Karjalan puolella Ilomantsin takaisissa erämaissa. Höök käytti karhujen ampumiseen lyhyellä matkalla tehokasta kaksipiippuista haulikkoa, jonka toinen piippu oli sileä ja toinen rihlattu. Hän naulasi haulikon tukkiin hopeanaulan jokaisen karhunkaadon jälkeen niin, että niistä muodostui vähitellen tähtikuvio. Muina aseina Höök käytti Lancaster-mallista luodikkoa ja keihästä.
Höök oli vuodesta 1862 lähtien naimisissa serkkunsa, Vaasan hovioikeuden presidentin Selim Ekbomin tyttären Hedvig Augusta Ekbomin kanssa. Berndt Höökin veli Fridolf Höök johdatti suomalaisen siirtokunnan Amurinmaahan. Toinen veli insinöörieversti Alexander Alfred Höök palveli 35 vuotta Venäjän laivastossa.
Sgraffito

Sgraffito (, ), myös graffito
tarkoittaa saven tai laastin pintaan tehtävää raaputuskuviointia. Kuviot syntyvät piirtämällä tai kaivertamalla pintavärin alla olevaa eriväristä kerrosta esiin.
Sgraffitolla voidaan kuvioida muun muassa rakennusten seiniä, jolloin pinta pohjamaalataan esimerkiksi mustalla tai ruskealla värillä. Päälle maalataan vaalea väri ja kuviot raaputetaan esiin. Sgraffito voi tarkoittaa myös terävällä esineellä muuhun pintaan raaputettua kirjoitusta tai piirrosta.
Sgraffitoa käytetään myös maalauksessa yleisemmin. Tuolloin alempaa värikerrosta kaavitaan tai raaputetaan esiin samaan tapaan.
Wo der Südwind weht

Wo der Südwind weht (Holiday Dreams mit Audrey Landers) on yhdysvaltalaisen Audrey Landersin studioalbumi vuodelta 1984. Duurivoittoisella levyllä on kuusitoista sävelmää. 
Tuoteseloste.
"Wo der Südwind weht" julkaistiin vinyylilevynä (33 rpm) ja CD-levynä. Albumilla on muun muassa Landersin tulkinnat kuubalaisesta klassikkosävelmästä "Guantanamera" ("tyttö Guantánamosta") sekä Scott McKenzien vuoden 1967 hitistä "San Francisco". Albumilla on myös versio haitilaisesta kansansävelmästä "Haiti Chérie". "Mi Amor" on Landersin ja espanjalaisen Camilo Seston duetto. Levyn päätöskappale "Manuel Goodbye" lienee Landersin kansainvälisesti tunnetuin kappale. Raul Reiman teki siitä suomenkielisen version "Tavataanko taas" tulkitsijana Eini. Audrey Landers on mukana sanoittajana useissa levyn kappaleissa. Albumin sävelmiä tallennettiin sekä Berliinissä (Hansa Studios, The Hall At The Wall), Los Angelesissa (Image Recording Studios) että Münchenissä (Paradise Studio). CD:n kansivihko on yksiaukeamainen.
Tematiikka.
Levyn teemana on nimensä mukaisesti lomaunelmointi. Sanoituksissa liikutaan Yhdysvaltain ja Karibian alueen suurkaupungeissa ja saarilla. Avausraidalla "Honeymoon in Trinidad" haaveillaan kuherruskuukaudesta Trinidadin aurinkoisilla hiekkarannoilla. "On the Beach of Montego Bay", "Playa Blanca" ja "Hideaway Havana" jatkavat samalla aurinkorantalinjalla. "Santo Domingo" kertoo kolmesta kaveruksesta, Alfredosta, Fernandosta ja Josésta, jotka työskentelevät kahvilassa jossain Espanjan rannikkolla. He haaveilevat muuttavansa Santo Domingoon ja lopulta toteuttavat ideansa. "Little River" poikkeaa linjasta; se kertoo surullisen tarinan jokeen hukkuneesta pikkupojasta, jota pikkutyttö turhaan yritti pelastaa.
Huomioita.
Saksalainen iskelmälaulaja Andrea Jürgens lauloi niin ikään 1984 julkaistulla levyllään "Weil wir uns lieben" saksankieliset versiot sävelmistä "Guantanamera", "Santo Domingo", "Mi Amor", "Farewell" ja "Chinatown Is in New York" ("Chinatown ist in New York"). Jürgens on myös levyttänyt omat versionsa lauluista "Honeymoon in Trinidad" ("Guten Morgen Sonnenschein"), "Playa Blanca", "Midnight Magic" ("Puerto Rico") ja "Manuel Goodbye".
Singlejulkaisut (7" single).
Lisäksi "Hideaway Havana" julkaistiin singlen "Jim, Jeff &amp; Johnny" b-puolena vuonna 1985.
Aija Puurtinen

Aija Tuulia Puurtinen (s. 1959 Juva) on suomalainen muusikko, joka on tullut tunnetuksi Honey B and the T-Bones -yhtyeen laulaja-basistina. Yhtyeen kitaristi Esa Kuloniemi on Puurtisen aviomies.
Puurtinen on levyttänyt myös omalla nimellään sooloartistina. Hän on myös antanut äänen KLF-yhtyeen Bill Drummondin 1996–1997 luomalle fiktiiviselle Kristina Bruuk -nimiselle hahmolle. Puurtinen on myös keikkaillut Aija Puurtinen ja Outo Voima -kokoonpanolla Aija Puurtinen (laulu), Jouko Kyhälä (huuliharppu, harmoni, melodika), Jaakko Lukkarinen (rummut ja perkussiot), Pekka Lehti (kontrabasso) ja Hanna Shemeikka (taustalaulu) sekä vieraillut laulajana muun muassa UMO:ssa. Puurtinen on säveltänyt musiikkia myös nykymusiikkiyhtye Zagros Ensemblelle sekä sopraano Piia Komsille. Aija Puurtinen &amp; Brooklynin satu -yhtye on julkaissut kaksi finglishinkielistä albumia, joista uudempi "Lännen maata" julkaistiin 2019. Vuonna 2020 Puurtinen perusti yhdessä Seppo Kantosen kanssa yhtyeen Le Groupe De Puurtinen &amp; Kantonen. 
Puurtinen on valmistunut Sibelius-Akatemiasta musiikin maisteriksi vuonna 1991 ja musiikin tohtoriksi 2010. Taiteellinen tohtorintutkinto, jonka kirjallisen työn otsikko oli "Circulus cantoris – Circuitio musicae (Laulajan ympyrä – musiikin kiertokulku)," tarkastettiin 13. helmikuuta 2010, ja se on ensimmäinen pop-musiikin alalla. Hän on toiminut opettajana muun muassa Sibelius-Akatemiassa, Joensuun konservatoriossa, Svenska Teaternissa, Teatterikorkeakoulussa ja Helsingin Pop &amp; Jazz Konservatoriossa.
Puurtinen on Honey B and the T -Bones -yhtyeen tuotannon sekä soolotuotannon lisäksi vieraillut useampien artistien levyillä.
Puurtinen on säveltänyt myös muun muassa tanssiesityksille sekä muille artisteille.
Puurtinen on joroislaisen Hotelli Joronjäljen yrittäjänä tunnetuksi tulleen Auvo Puurtisen sisko.
Aija Puurtinen ei ole sukua säveltäjä ja kapellimestari Matti Puurtiselle.
Baarituoli

Baarituoli eli baarijakkara on baarin tai baarikeittiön korkeajalkainen tuoli. Jakkaroiden tavoin niissä ei ole usein selkänojaa. Myös yökerhoissa ja diskoissa on baarituoleja. Monet muotoilijat ovat suunnitelleet design-baarituoleja.
Baarituolien käyttö suomalaisten anniskelupaikkojen baaritiskeillä sallittiin olympiavuonna 1952.
Electronica

Electronica on sateenvarjotermi monentyyppiselle elektroniselle musiikille. Termiä käytettiin lähinnä Yhdysvalloissa 1990-luvulla, jolloin esimerkiksi teknon ja downtempon kaltaisia elektronisen musiikin tyylejä nousi harrastajapiireistä valtavirtaan. Termin popularisoijana toimi muun muassa Music Television. 
Electronica ei ole varsinainen genre, vaan termi, jolla lähinnä Yhdysvalloissa markkinoitiin elektronista ja siitä runsaasti vaikutteita ottanutta musiikkia. Artisteja, joiden musiikkia on kuvattu "electronicaksi", ovat muiden muassa Moby, The Prodigy, Fatboy Slim, Pendulum, Breathe Carolina ja Sonny Moore (Nykyisin Skrillex).
Torsten Forstén

Torsten Karl Forstén (2. heinäkuuta 1855 Hamina – 2. heinäkuuta 1927) oli suomalainen upseeri ja eläinsuojelutoiminnan edelläkävijä. Hän toimi pitkään Suomen Eläinsuojeluyhdistyksen puheenjohtajana. 
Elämä.
Käytyään Kuopion yläalkeiskoulun Forstén siirtyi isänsä Lennart Forsténin tavoin sotilasuralle. Helsingin junkkarikoulun päätyttyä 1877 hän palveli vänrikkinä Arkangelogradin jalkaväkirykmentissä 1877–1878, Bielomorin jalkaväkirykmentissä 1878–1882 (1879 aliluutnantti ja 1881 luutnantti) jonka jälkeen toimi Suomen reservikomppanian päällikkönä. Hänestä tuli alikapteeni 1888, kapteeni 1895 ja everstiluutnantti 1902, jolloin hän erosi palveluksesta. Hän osallistui Turkin sotaan ja muun muassa Plevnan taisteluun.
SEY:n puheenjohtajana Forstén ohjasi sen toimintaa käytännönläheiseen suuntaan. Hänen kaudellaan sai alkunsa laaja jäsenyhdistysten ja eläinsuojeluvalvojien verkosto, jonka merkitys suomalaisen eläinsuojelun tukipylväänä on yleisesti tunnustettu. Forstén toimi eläinsuojeluaatteen hyväksi esitelmänpitäjänä ja kansantajuisena kirjailijana. Hän perusti Suomen ensimmäisen eläinsuojelutoimiston Helsinkiin vuonna 1904 ja julkaisi vuodesta 1906 lähtien "Eläinten Ystävä" -lehteä.
Perhe.
Forsténin puoliso oli Julia Charlotta Hällfors (1859–1938). Pariskunnalla oli neljä lasta. Heidän vanhimman tyttärensä Sylvia Johanna Sofia (1881–1960) puolisoita olivat professori Aukusti Simojoki ja rovasti Tor Westman. Sippolassa vaikuttanut Lennart Forstén oli hänen serkkunsa.
Teoksia.
Nimellä "T. K. Forstén":
Emil Milev

Emil Milev (, s. 2. toukokuuta 1968 Sofia, Bulgaria) on bulgarialainen pistooliampuja.
Milev saavutti olympiahopeaa 25 m olympiapistoolissa Atlantassa 1996. Hän saavutti samassa lajissa myös MM-hopeaa Milanossa 1994.
Miika Ekström

Miika Ekström (s. 2. joulukuuta 1984 Vaasa) on entinen suomalainen jalkapalloilija. 
Ekströmin kasvattajaseura on Vaasan Palloseura, jonka edustusjoukkuetta hän edusti neljä kautta vuosina 2005–2008. Liigaotteluita Ekström on pelannut 46 kappaletta, joissa hän on tehnyt kaksi maalia. Ekström siirtyi kaudeksi 2009 Ykköseen nousseen FC Kiistoon, jota hän aikaisemmin edusti kaudella 2004. Hän on viimeksi edustanut Kolmosessa pelannutta mustasaarelaista FC KoMua.
Battles

Battles on yhdysvaltalainen kokeellista rockia soittava yhtye. Yhtyeen tyylilajia on kuvailtu muun muassa "math rockiksi" ja "future funkiksi".
Battlesin jäsenet ovat soittaneet monissa muissa tunnetuissa yhtyeissä. Rumpali John Stanier vaikutti Helmetissä ja Tomahawkissa, kitaristit Ian Williams Don Caballerossa ja Dave Konopka Lynxissä. Anthony Braxtonin poika Tyondai Braxton oli aiemmin yhtyeen kosketinsoittaja, kitaristi ja live-samplaaja mutta jätti yhtyeen elokuussa 2010 keskittyäkseen soolouraansa.
Battles julkaisi Warp Recordsilla helmikuussa 2006 ensimmäisen albuminsa "EP C / B EP", joka koostui kahdesta aiemmin julkaistusta, mutta erittäin rajoitetusta EP-levystä, sekä singlestä "Tras". 
Ensimmäinen varsinainen albumi "Mirrored" julkaistiin toukokuussa 2007. Albumilta julkaistiin yksi single, "Atlas", helmikuussa 2007. Kriitikot ylistivät kappaletta, ja muun muassa NME arvioi sen "viikon singleksi".
Battles on julkaissut kappaleestaan "Tonto" musiikkivideon United Visual Artists -taideryhmittymän valotaiteilijoiden kanssa.
Toinen albumi "Gloss Drop" ilmestyi kesäkuussa 2011 ja sillä vierailevat Gary Numan, Blonde Redheadin jäsen Kazu Makino ja Yamataka Eye.
Diskografia.
Albumit:
EP:t:
Singlet:
Kokoelmat
Musiikkivideot
Yrjö Sotamaa

Yrjö Kalervo Sotamaa (s. 25. syyskuuta 1942 Helsinki) on Taideteollisen korkeakoulun professori. Sotamaa toimi Taideteollisen korkeakoulun rehtorina vuosina 1986–2008, korkeakoulun hallituksessa vuodesta 1976 ja vararehtorina vuosina 1980–1985.
Elämä.
Sotamaa valmistui TaiKista sisustusarkkitehdiksi 1969 ja taiteen kandidaatiksi (ylempi korkeakoulututkinto) vuonna 1983.
Hän on toiminut vierailevana professorina Purduen yliopistossa Yhdysvalloissa. Hän on tutkinut paimentolaiskulttuuria ja käsityöperinnettä Itä-Afrikassa vuosina 1972–1973. 
Sotamaa toimi Taideteollisen korkeakoulun sisustusarkkitehtuurin ja huonekalusuunnittelun yliopettajana vuodesta 1975 ja tuote- ja ympäristösuunnittelun professorina vuosina 1980–1981. Hän on ollut apulaisprofessorina huonekalusuunnittelun ja sisustusarkkitehtuurin osastolla vuodesta 1987 ja professori vuodesta 1998. Hän on hoitanut useita kansallisia ja kansainvälisiä luottamustehtäviä.
Sotamaa hävisi rehtorinvaalin keväällä 2008 tekstiilitaiteen professori Helena Hyvöselle, ja hänen rehtorikautensa päättyi heinäkuun loppuun 2008.
Sotamaalle myönnettiin 1999 ja muotoilun elämäntyöpalkinto vuonna 2013. Vuonna 2023 hän sai Kiinassa elämäntyöstään noin 130 000 euron Frontier Design Prize -palkinnon.
Visuaalinen suunnittelija Kivi Sotamaa on Yrjö Sotamaan poika..
Richard R. Ernst

Richard Robert Ernst (14. elokuuta 1933 Winterthur – 4. kesäkuuta 2021) oli sveitsiläinen kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1991 Fourier'n muunnosta hyödyntävän NMR-spektroskopian kehittämisestä.
Ernst kehitti moniulotteisia NMR-tekniikoita työskennellessään Varian Associatesin palveluksessa Palo Altossa. Nämä tutkimukset ovat hyödyttäneet niin kemiaa NMR-spektroskopian muodossa kuin lääketiedettä magneettikuvauksen kehittymisenä.
Ernst opiskeli ja työskenteli ETH Zürichissä. Hän on Münchenin teknillisen yliopiston ja Zürichin yliopiston kunniatohtori. Vuonna 1991 hänelle myönnettiin myös Louisa Gross Horwitz -palkinto ja Wolfin palkinto kemiasta. Ernst jäi eläkkeelle vuonna 1998.
Hän oli Academia Europæan jäsen vuodesta 1989.
Ernst oli naimisissa, ja hänellä on kolme lasta. Vapaa-aikanaan Ernst soitti selloa ja keräsi tiibetiläistä taidetta.
Boris Kokorev

Boris Borisovitš Kokorev (, 20. huhtikuuta 1959 Tbilisi, Georgian SNT – 22. lokakuuta 2018) oli venäläinen, myös Neuvostoliittoa edustanut, pistooliampuja ja olympiavoittaja.
Kokorev voitti olympiakultaa Atlantassa 1996 50 m pistoolissa. Hän saavutti myös henkilökohtaisen pronssin maailmanmestaruuskilpailuissa Moskovassa 1990 10 m ilmapistoolissa. Joukkuemaailmanmestaruuksia Kokorev voitti viisi, kaikki 10 m ilmapistoolissa. Kokorev kilpaili viisissä peräkkäisissä kesäolympialaisissa: Atlantan lisäksi Soulissa 1988, Barcelonassa 1992, Sydneyssä 2000 ja Ateenassa 2004.
Dillingen an der Donau

Dillingen an der Donau (lyhyemmin "Dillingen a.d. Donau") on kaupunki Baijerin osavaltiossa eteläisessä Saksassa. Se kuuluu Schwabenin hallintopiiriin ja Dillingen an der Donaun piirikuntaan. Dillingen an der Donau on piirikuntansa keskuskaupunki. Vuoden 2020 lopussa siellä asui 19 314 asukasta. Kaupungin pinta-ala on 75,58 neliökilometriä ja asukastiheys 256 as./km².
Maantiede.
Dillingen sijaitsee Schwabenin hallintoalueen pohjoisosassa Tonavajoen () pohjoisrannalla lähellä Baden-Württembergin ja Baijerin välistä osavaltiorajaa.
Historia.
Alkujaan Dillingenin alueella sijaitsi alemanninen asutus. Dillingen on mainittu ensimmäisen kerran vuonna 973. Dillingen oli keskiajalta sekularisaatioon vuonna 1803 saakka Augsburgin piispojen residenssikaupunki. Augsburgin piispa, kardinaali Otto Truchseß von Waldburg perusti Dillingenin yliopiston vuonna 1549. Kaupungin hallinta siirtyi Baijerille vuonna 1803. Baijerille siirtymisen jälkeen Dillingenin yliopistosta muodostui katolinen teologilyseo, kunnes se vuonna 1923 muuttui filosofis-teologiseksi korkeakouluksi.
1. heinäkuuta 1972 Dillingeniin liitettiin Hausenin kunta. 1. toukokuuta 1987 Dillingeniin liitettiin Donaualtheimin, Fristingenin, Kicklingenin, Schretzheimin ja Steinheimin kunnat.
Mira Calix

Mira Calix (1969–2022) (oik. Chantal Passamonte) oli brittiläinen kokeellinen muusikko ja taiteilija. Hänen musiikkinsa on elektronista, mutta hyödyntää runsaasti monenlaisia orgaanisia äänilähteitä, kuten hyönteisten ääniä. Calix toimi DJ:nä ja live-esiintyjänä ja sävelsi musiikkia myös muun muassa videoinstallaatioihin ja teatteriesityksiin. Calix levytti Warp Recordsille ja oli naimisissa Autechre-yhtyeen Sean Boothin kanssa.
Calixin ensimmäiset julkaisut olivat single ”Pin Skeeling” vuonna 1998 ja albumi "One on One" vuonna 2000. Vuonna 2003 hän julkaisi toisen albuminsa "Skimskitta" ja teki yhteistyötä London Sinfonietta -sinfoniaorkesterin kanssa, joka esitti hänen teoksensa "Nunu" Lontoon Royal Festival Hallissa. Vuonna 2004 hän muodosti pianisti Sarah Nicollsin ja äänitaiteilija David Sheppardin kanssa Alexander’s Annexe -performanssiryhmän. Se julkaisi albumin "Push Door To Exit" Warp Recordsilla vuonna 2006.
Calixin teki 2000-luvulla useita taideinstallaatioita. "My Secret Heart" luotiin vuonna 2008 Lontoon Royal Festival Halliin ja "Nothing Is Set In Stone" tehtiin Lontoon kesäolympialaisten yhteydessä järjestettyyn kulttuurinäyttelyyn. Calix teki yhteistyötä myös Opera North -oopperan ja Royal Shakespeare Companyn kanssa. Sydney Dance Companylle hän oli puolestaan vuonna 2015 luomassa neliulotteista teosta, jossa tanssijoihin oli piilotettu kaiuttimia.
Calix levytti pitkästä aikaa musiikkia vuonna 2019, kun Warp julkaisi hänen EP:nsä "Utopia".
Kehdosta kehtoon

Kehdosta kehtoon on teknisen suunnittelun malli, jossa ideana on, että käytöstä poistetun tuotteen tulee olla verrattain helposti käytettävissä uuden tuotteen raaka-aineeksi sen sijaan että se olisi vaikeasti hyödynnettävää jätettä. Eli jo tuotetta suunniteltaessa tulee ottaa huomioon sen materiaalin soveltuvuus jatkokäyttöön uuden tuotteen raaka-aineena. Tämä on laajennus nk. elinkaariajattelusta ja vastakohta perinteiselle kehdosta hautaan -mallille.
Termi on Walter R. Stahelin 1970-luvulla kehittämä ja sen popularisoivat William McDonough ja Michael Braungart vuonna 2002 julkaistussa kirjassaan "". Mallia kehittäessään 1976 Stahelin työskenteli Genevessä Battelle-tutkimuslaboratoriossa tavoitteena tuotteiden elinkaaren pidentäminen. 
Muun muassa autonvalmistaja Ford on ottanut McDonoughin periaatteista mallia.
Wijk aan Zee

Wijk aan Zee on kylä Pohjois-Hollannissa Pohjanmeren rannalla. Se kuuluu Beverwijkin kuntaan. Wijk aan Zee on tullut tunnetuksi Tata Steel Chess -shakkiturnauksesta (aiemmin Corus-turnaus), joka järjestetään siellä joka vuosi tammikuussa.
Wijk aan Zeen taloutta värittää merkittävästi turismi, joka näkyy muun muassa hotellien ja baarien suurena lukumääränä kylässä.
Kylä sijaitsee välittömästi suuren IJmuidenin sataman pohjoispuolella.
Adelaida García Morales

Adelaida García Morales (1945 Badajoz – 22. syyskuuta 2014 Dos Hermanas) oli espanjalainen kirjailija.
García Moralesin teoksista "Etelä" (1985) sisältää kaksi mystissävyistä novellia ("Etelä" ja "Bene"). "Vampyyrin logiikka" (1990) on rakkauskertomus ja samalla murha-arvoitus. Siinä madridilainen nainen matkustaa etelä-Espanjaan kuultuaan veljensä äkillisestä kuolemasta. Hän tutustuu veljensä ystävään Alfonsoon. Jotkut uskovat hänen olevan vampyyri. García Moralesin kerronnassa sekoittuvat uni, todellisuus ja harha.
Aleksei Drejev

Aleksei Sergejevitš Drejev (, s. 30. tammikuuta 1969) on venäläinen shakin suurmestari. Hänen uransa paras Elo-luku on ollut 2 705.
Drejev oppi pelaamaan shakkia kuusivuotiaana. Hän saavutti alle 16-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuosina 1983 ja 1984. Hän saavutti Neuvostoliiton nuorten mestaruuden 1986 ja hänestä tuli suurmestari vuonna 1990. Sen jälkeen hän on pysytellyt vakaasti 50:n parhaan joukossa maailmanlistalla. Vuonna 1995 hän voitti Wijk aan Zeen ja Bielin turnaukset. Hän on päässyt FIDE:n MM-turnauksissa neljännesfinaaliin neljä kertaa (1998, 1999, 2000 ja 2001).
Ullagemoottori

Ullagemoottori on nestemäistä ajoainetta käyttävässä raketissa oleva, tavallisesti varsinaisesta päätyöntörakettimoottorista erillinen, selvästi pienempi rakettimoottori. Useampi vaiheisen raketin laukaisussa vaiheistuksen aikana, kun mikään päämoottori ei ole päällä, ullagemoottorilla annetaan raketille pieni kiihtyvyys, jotta nestemäinen ajoaine painautuu säiliönsä alapäähän ja voidaan pumpata päämoottorille. Ullagemoottoreita tarvitaan myös, kun raketti käynnistetään uudelleen painottumuudessa. Painottomuudessa nestemäinen ajoaine leijuu tankeissa, joten se pitää saada painettua tankin pohjaan, jotta sitä voidaan syöttää moottoreille. 
Ullagemoottorin nimi juontuu englannin kielen sanasta ullage, joka tarkoittaa nestesäiliössä olevaa nesteen yläpuolista nesteestä tyhjää tilaa. Ullagemoottoria käytettiin ensimmäisenä neuvostoliittolaisessa Molnija-raketissa vuonna 1960. 
Tavallisesti ullagemoottoreita on useita ja ne on sijoitettu raketin ulkokehälle symmetrisesti. Ullagemoottorilla voidaan myös avittaa vaiheen irrottamista ja vakauttaa rakettia. Falcon-rakettiperheen takaisinlaskeutuvassa ensimmäisessä vaiheessa ullagemoottorit ovat asennonsäätömoottoreiden kanssa samassa.
Laukaisussa.
Nestemäistä kryogeenistä ajoainetta käyttävän raketin säiliöitä ei voi täyttää täyteen, koska kylmän aineen lämpölaajenemiselle tulee jättää tilaa. Tätä tyhjää tilaa kutsutaan ullageksi. Kun raketin vaihetta vaihdetaan kesken lennon, erityisesti ilmakehässä, raketti saattaa hetkellisesti hidastua ilmakehän kitkan vuoksi jolloin raskaampi neste jatkaa matkaa säilön yläosaan ja kevyempi tyhjä osa painuun säiliön alaosaan missä on pumppujen imuyhteet. Ullagemoottorilla, jolla on oma ajoaineensa, annetaan raketille pieni kiihtyvyys, joka pakottaa nesteen takaisin säiliön alaosaan, jolloin sitä voidaan pumpata sytytettäviin päämoottoreihin.
Vigdís Grímsdóttir

Vigdís Grímsdóttir (s. 15. elokuuta 1953 Reykjavík) on islantilainen kirjailija. Hän on opiskellut Islannin yliopistossa ja valmistunut opettajaksi 1973. Hänen ensimmäinen teoksensa oli novellikokoelma "Tíu myndir úr lífi þínu", joka ilmestyi vuonna 1983. Sen jälkeen hän on kirjoittanut runoja, novelleja, näytelmiä, lastenkirjan ja romaaneja. Hänen teoksiaan on käännetty eri kielille, kaksi hänen romaaniaan on sovitettu näytelmiksi ja yhdestä romaanista on tehty elokuva.
Vigdís Grímsdóttir asuu Reykjavikissa, ja hänellä on kaksi aikuista lasta.
Suomennetut teokset.
Kaikki teokset on suomentanut Tapio Koivukari.
Patakypärä

Patakypärä on pataa tai tynnyriä muistuttava keskiaikainen kypärämalli, joka suojaa koko päätä. Ensimmäiset patakypärät otettiin käyttöön 1100-luvun puolessavälissä, ja niistä tuli ritarien yleisin kypärämalli 1100-luvun loppuun mennessä. 1200-luvun alkuun mennessä patakypärä oli jo täysin kehittynyt. Se pysyi käytössä 1300-luvun alkuun, minkä jälkeen basinetti alkoi syrjäyttää sitä taistelukäytössä. Turnajaiskäytössä patakypärä säilyi 1400-luvulle. 1200-luvun puolestavälistä lähtien patakypärän huippu alettiin pyöristämään "sokeritopan" muotoon. Kypärään alettiin myös kiinnittämään tuolloin kuumuudelta suojaava kypäränpeite sekä käyttäjän tuntomerkiksi kypäränkoriste. Koska patakypärä peittää kasvot, sen käyttöönotto merkitsi, ettei omaa taistelijaa enää voitu erottaa vihollisesta kasvojen perusteella, vaan taistelijan tunnistamiseksi vaadittiin muita keinoja; tämä merkitsi heraldiikan kehittymistä.
Patakypärä painaa noin 1,5–3 kg. Se on perusmuodoltaan koko pään peittävä lieriö, joka voi olla joko litteä tai pyöristetty päältä. Patakypärä suojaa pään ohella myös kasvot ja niskan; edessä on silmien kohdalla visiiri, noin 20–30 mm leveät raot, ja hengitystä helpottamaan kasvolevyihin on usein porattu reikiä. Kypärään voi liittyä myös kiinteänä osana kurkun, hartiat ja yläselän suojaava rengashaarniskakaulus, "camail". Kypärä on topattu sisältä niin, että se pysyy tukevasti päässä, ja se kiinnitetään leukahihnalla. Vastoin yleisiä luuloja patakypärästä ei ole huono näkyvyys ulos (visiiri on niin lähellä silmiä, että näkösektori on laaja), eikä se myöskään hyvin topattuna ole erityisen epämukava. Sen pahin puoli on huono ilmastointi; kuumana kesäpäivänä patakypärä voi olla todella hiostava, ja lämpötila sen sisällä nousta korkeaksi.
Patakypärä on nykypäivänä erityisen suosittu malli liveroolipelaajien ja keskiajan elävän historian harrastajien keskuudessa, sillä se on halpa, yksinkertainen ja helppo valmistaa alkeellisillakin työkaluilla (peltisakset, pora, alasin, vasara ja niittejä). Se antaa erityisen hyvän suojan sekä teräaseita että tylppiä aseita vastaan, mutta patakypärän kanssa taisteltaessa on syytä pitää nesteyttämisestä ja riittävästä juomisesta huolta, sillä varsinkin umpisolumuovilla topattuna se on hyvin hiostava.
Asiakasomistaja

Asiakasomistaja tai omistaja-asiakas on kuluttajaosuuskunnan jäsen. Asiakasomistaja-sanaa käytetään tavallisesti S-ryhmän osuuskauppojen jäsenistä. OP-ryhmä käyttää jäsenistään vastaavaa nimitystä omistaja-asiakas. POP Pankki käyttää nimitystä jäsenasiakas. Muista suurista osuuskuntaryhmistä Tradeka ja Metsäliitto käyttävät nimitystä "jäsen". 
Toisinaan myös säästöpankkien kantarahasto-osuuksien omistajista käytetään nimeä asiakasomistaja tai omistaja-asiakas. Tämä artikkeli käsittelee kuitenkin osuuskuntien jäseniä.
Asiakasomistajat saavat etuja käyttämistään osuuskunnan palveluista. Asiakasomistajille saatetaan myös maksaa osuuspääoman korkoa tuottona heidän maksamalleen osuusmaksulle. Lisäksi asiakasomistajat saattavat tuntea yhteisöllisyyttä osuuskunnassa. Asiakasomistajuus voidaan tulkita eräänkaltaiseksi kanta-asiakasjärjestelmäksi, jolla tavoitellaan asiakkuuksien hallintaa.
Jäsenyys.
Suomessa S-ryhmällä oli 2014 yli kaksi miljoonaa asiakasomistajaa ja OP-ryhmällä 2017 1,7 miljoonaa omistaja-asiakasta.
Kun uusi jäsen liittyy osuuskuntaan, hänen on otettava osuuskunnan osuus ja maksettava merkintähinta (tav. osuusmaksu). Joissain osuuskunnissa (ainakin S-ryhmän osuuskaupoissa) on maksu mahdollista maksaa myös osissa siten, että asiakkaan tekemät ostokset kerryttävät sitä, kunnes se tulee täyteen maksetuksi. Suomessa on tavallista, ettei kuluttajaosuuskunnan jäsenyydestä peritä osuusmaksun lisäksi erillistä liittymismaksua tai vuosimaksua. Jäsenyyden päättyessä merkintähinta palautetaan.
Lee-Enfield No 5 Mk I

Lee-Enfield No 5 Mk I, viralliselta mallinimeltään "Rifle No. 5 Mk I" ja yleiseltä kutsumanimeltään "Jungle Carbine" () on brittiläinen 1940-luvulla kehitetty pulttilukkoinen sotilaskivääri.
Historia.
Brittijoukkojen kokemukset viidakkosodankäynnistä toisen maailmansodan aikana Burmassa, Uudessa-Guineassa ja Tyynenmeren saarilla osoittivat, että käytössä olleet Lee-Enfield-kiväärit olivat viidakossa liikkumiseen liian pitkiä ja painavia.. Tämä johti uuden No. 5 Mk I -version kehittämiseen; se oli 127 mm lyhyempi ja 0,85 kg kevyempi versio No4 MkI -kivääristä. Lyhennetty piippu vaati liekinsammuttimen käyttöönoton ja uudenmallisen pistimen. Kiväärin etutukkia ja kädensijaa lyhennettiin ja ontoksi jyrsittyyn tukkiin lisättiin kuminen perälevy aseen lyhentämisen ja keventämisen vuoksi lisääntyneen rekyylin pehmentämiseksi. Lisäksi perässä oleva hihnalenkki siirrettiin tukin kylkeen. Aseen koneisto oli sama kuin Lee-Enfield No.4 -kiväärissä, mutta sekä aseen runkoa, että piippua kevennettiin kevennysleikkauksilla.
Asetta valmistettiin vuosina 1944–1947 yli 251 136 kappaletta.
Asymptoottihaara

Asymptoottihaara (AGB, "Asymptotic Giant Branch") on HR-kaaviossa kohta, jossa on ylijättiläisiä. Asymptoottihaara on 0,6–1,0 Auringon massaisten tähtien viimeinen kehitysvaihe ennen niiden muuttumista planetaariseksi sumuksi. Yleensä asymptoottihaaran tähdet ovat kirkkaita, punertavia, suurikokoisia pitkäjaksoisia Mira-tyypin muuttuvia tähtiä. Asymptoottihaara AGB näkyy niin sanotussa HR-kaaviossa, jossa on vaakasuoralla akselilla tähden lämpötilaa kuvaava suure, ja pystysuoralla kirkkautta kuvaava suure. Asymptoottihaara on lähellä niin sanottua jättiläishaaraa.
Asymptoottihaaraa AGB:tä edeltää tähden saapuminen punaiseksi jättiläiseksi, ja kehitys punaisena jättiläisenä eli RGB-vaihe ("Red Giant Branch"). 
Tällöin vety loppuu tähden keskustasta ja alkaa palaa kuoressa keskustan ympärillä. Tähden ytimessä on enimmäkseen heliumia. Tällöin tähden ydin kutistuu ja kuumenee, ja tähti alkaa polttaa heliumia ytimessään.
Tätä vaihetta sanotaan jättiläishaaraksi. Tämän jälkeen tähti muuttuu horisontaalihaaran keltaiseksi jättiläiseksi. Varhainen symptoottihaara E-AGB on vaihe, jossa tähti tulee toisen kerran punaiseksi jättiläiseksi, kun helium palaa hiilestä ja hapesta koostuvan ytimen ympärillä kuorikerroksessa. Kun helium loppuu kuoresta, tähti siirtyy niin sanotuun TP-AGB-vaiheeseen, jossa tähti polttaa vetyä kuorikerroksessa joka on hiili-happiytimen ympärillä. Tämä vedyn muuttuminen heliumiksi tuottaa uutta heliumia ja synnyttää vähitellen uuden palamiskelpoisen heliumkerroksen, joka syttyy sopivassa tiheydessä ja lämpötilassa. Välillä TP-AGB-tähdessä helium syttyy palamaan, ja vedyn palo sammuu. Vedyn ja heliumin kuorikerrospalovaiheet vuorottelevat.
AGB-tähdet menettävät massaansa niin sanotussa tähtituulessa nopeasti, ja lopulta muuttuvat niin epävakaaksi, että sinkoavat ulkokerroksensa pois. Silloin tähden kuuma hiili-happiydin paljastuu, ja tähdestä tulee ensin esiplanetaarinen sumu ja lopulta planetaarinen sumu.
Molnija-kiertorata

Molnija-kiertorata on eräs eksentrinen kiertorata. Se nimettiin Neuvostoliiton Molnija-tietoliikennesatelliittien mukaan, jotka käyttävät edelleen tätä rataa.
Molnija-kiertoradalla satelliitti lentää 63,4 asteen inklinaation omaavalla hyvin elliptisellä radalla. Satelliitin perigeum on suhteellisen matalalla (muutama sata km) ja apogeum on korkealla (yli 20 000 km). Satelliitin kiertoaika radalla on yleensä noin 12 tuntia, jolloin se on noin 11 tuntia ajastaan käytettävissä pohjoiselta pallonpuoliskolta tarkasteltuna.
Molnija-kiertorata on edullisin tietoliikennesatelliitin rata Venäjälle, joka on kovin pohjoisessa ajatellen geostationaarisen radan tietoliikennesatelliittien käyttöä. Jatkuvan kattavuuden toteuttamiseksi tarvitaan kolme satelliittia. Vastaava rata voitaisiin toteuttaa myös eteläiselle pallonpuoliskolle, mutta näin ei ole tehty. 
Maailman ilmatieteen järjestö suunnittelee sääsatelliittijärjestelmää, jonka satelliitit kiertäisivät molnija-kiertoradalla. Sääsatelliitin kiertoaika olisi 16 tuntia, jolloin tarvittaisiin kaksi satelliittia pohjoisen/eteläisen pallonpuoliskon korkeiden leveysasteiden ympärivuorokautiseen tarkkailemiseen.
Molnija-kiertorata ei sovellu miehitettyihin lentoihin, koska sillä lentävä alus läpäisee Van Allenin vyöhykkeen ja säteilyannos olisi liian suuri ihmisen kestettäväksi. 
Ratamekaniikan etu.
Radan etu on se, että radan perigeumin argumentti ei siirry. Tämä vähentää radankorjaukseen tarvittavan ajoaineen määrää. 
Päivittäin perigeumin kulma siirtyy Maan kiertoradalla: 
formula_1
jossa
Tämä tekijä on nolla, kun inklinaatio on 63,4 astetta.
Jevgeni Barejev

Jevgeni Ilgizovitš Barejev (, s. 21. marraskuuta 1966) on venäläinen shakin suurmestari. Lokakuussa 2003 hän oli maailman neljänneksi parhaiten sijoittunut pelaaja Elo-luvulla 2739.
Barejev oli alle 16-vuotiaiden mestari vuonna 1982, kun hänen kykynsä huomioitiin ensimmäistä kertaa maailmanlaajuisesti. Hän oli mukana Venäjän joukkueessa shakkiolympialaisissa kaksi kertaa, vuosina 1994 ja 1996. Hänen uransa isoin menestys oli voitto Corus-shakkiturnauksessa Wijk aan Zeessä vuonna 2002. Hän voitti turnauksen tuloksella 9/13 jättäen monet muut suurmestarit taakseen. Barejev voitti myös Enghien-les-Bains-turnauksen Ranskassa 2003.
Barejev pääsi myös shakin maailmanmestaruusottelun ehdokasturnauksessa 2002 välieriin asti, mutta hävisi ottelunsa Veselin Topalovia vastaan.
Vuoden 2005 shakin maailmancupissa Barejev pärjäsi hyvin ja pääsi vuoden 2007 maailmanmestaruusottelun ehdokasturnaukseen. Hän voitti ensimmäisen kierroksen ottelunsa Judit Polgaria vastaan, mutta putosi hävittyään seuraavan ottelunsa Péter Lékólle.
Barejev toimi Vladimir Kramnikin avustajana tämän MM-otteluissa Kasparovia vastaan vuonna 2000 ja Lékóta vastaan vuonna 2004.
George Ellis

George F. R. Ellis, FRS, (s. 11. elokuuta 1939) on eteläafrikkalainen kosmologi. Tällä hetkellä hänellä on professuuri Kapkaupungin yliopistossa Etelä-Afrikassa. Uskonnoltaan Ellis on kveekari, ja hän toimii International Society for Science and Religionin nykyisenä presidenttinä. Ellis myös palkittiin vuonna 2004 Templeton-palkinnolla. Vuonna 2007 hänestä tuli brittiläisen Royal Societyn jäsen. 
Ellis on ollut myös useiden oppikirjojen ja tieteellisten teosten kirjoittajana. Hän on esimerkiksi kirjoittanut Stephen Hawkingin kanssa "The Large Scale Structure of Space-Time" -teoksen.
Esiplanetaarinen sumu

Esiplanetaarinen sumu (protoplanetaarinen sumu) on planetaarisen sumun esivaihe, jossa punainen jättiläistähti sinkoaa ulkokuortaan pois. Esiplanetaariset sumut ovat yleensä kahden vastakkaisen suihkun muotoisia.
Linares

Linares on kaupunki Jaénin maakunnassa Espanjan Andalusiassa. Se on maakunnan toiseksi tärkein kaupunki ja sen väkiluku on noin 60 000. Kaupungin pinta-ala on noin 200 neliökilometriä, ja se sijaitsee 51 kilometrin päässä maakunnan pääkaupungista Jaénista.
Kaupungista on hyvät kulkuyhteydet muualle Espanjaan, kuten suora junayhteys Madridiin. 
Linaresissa järjestetään muun muassa vuosittainen Linaresin shakkiturnaus ja härkätaisteluja. Maineikas härkätaistelija Manuel "Manolete" Rodriguez Sanchez menehtyi kaupungin areenalla. Joka vuoden elokuussa ihmiset muistavat hänen kuolemaansa asettamalla kukkia hänen patsaansa luokse ja ruusuja paikalle, jossa hän kuoli.
Kim M. Kimselius

Kim M. Kimselius (s. 1954 Göteborg) on ruotsalainen nuortenkirjailija. Hänen kirjojensa yhteinen henkilöhahmo on Ramona, joka ensimmäisessä kirjassa matkustaa ajassa taaksepäin ja pelastaa Theon tulivuorenpurkauksesta
Elämänvaiheet.
Ennen kuin hänestä tuli kirjailija, hän työskenteli muun muassa mainosalalla. Hän asui pitkään Keski-Ruotsissa Tukholmassa, kunnes muutti Eringsbodaan Etelä-Ruotsiin. Hän asuu miehensä Janin kanssa.
Yhdysvaltain telehallintovirasto

Yhdysvaltain telehallintovirasto (, lyh. FCC) on Yhdysvaltain valtiollinen virasto, joka perustettiin vuoden 1934 viestintälailla. Virasto vastaa toimistaan kongressille ja toimii sen valtuuttamana. FCC:n edeltäjä oli 1927 perustettu Federal Radio Commission.
FCC sääntelee radiotaajuuksia Yhdysvalloissa lukuun ottamatta liittohallituksen omaa käyttöä. Sen toimivaltaan kuuluvat liittovaltion sisäinen teleliikenne ja kansainvälinen viestintä, jossa Yhdysvallat on joko lähdemaana tai kohteena. FCC:n tehtäviä ovat myös radiotaajuuksien kauppaaminen ja yleisten televisio- ja radiolähetysten säädyllisyyden valvominen. FCC säännöstöt ovat osa Yhdysvaltojen lakikokoelmaa (osa 47), ja ne kattavat kaikki 50 osavaltiota ja Kolumbian piirin. Sillä on oikeus langettaa sakkoja sen määräyksiä rikkoville henkilöille ja yhteisöille.
FCC:tä johtaa viisi komissaaria, jotka presidentti nimittää ja senaatti hyväksyy viideksi vuodeksi kerrallaan. Varsinainen henkilökunta on jaettu seitsemään osastoon ja kymmeneen toimistoon, jotka toimivat itsenäisesti, mutta tarvittaessa toisiaan avustaen.
Mónica Cruz

Mónica Cruz Sánchez (s. 16. maaliskuuta 1977 Alcobendas, Madridin maakunta, Espanja) on espanjalainen näyttelijä, tanssija ja malli.
Cruz syntyi Alcobendasissa Espanjassa kampaaja ja kykyjenetsijä Encarna Sánchezin ja kauppias ja automekaanikko Eduardo Cruzin toiseksi lapseksi. Hänellä on isosisko Penélope (s. 1974), pikkuveli Eduardo (s. 1985) ja siskopuoli Salma (s. 2012) isänsä puolelta. Cruz opiskeli balettia ja flamencoa Kuninkaallisessa tanssiakatemiassa.
Valmistumisensa jälkeen Cruz tanssi Joaquín Cortésin flamencoryhmässä. Seitsemän vuoden kuluttua, vuonna 2002, hän jätti ryhmän keskittyäkseen näyttelemiseen. Hän näytteli vuonna 2005 espanjalaisessa draamatelevisiosarjassa "Un paso adelante". Hän on esiintynyt myös usealla musiikkivideolla: vuonna 1994 Nacho Canon "Un mundo separado por el mismo dios", vuonna 2002 David Bisbalin ”Lloraré las penas”, vuonna 2006 veljensä Eduardo Cruzin "Cosas que contar" ja vuonna 2017 Jamiroquain " Cloud 9".
Cruzin vanhempi sisko Penélope Cruz on näyttelijä. Vuonna 2011 Mónica Cruz näytteli Angelica Teachin joitakin osia Penélopen tilalla elokuvassa "" sitten, kun Penélopen raskaus alkoi näkyä selvästi.
Jaettu ruutu

Jaettu ruutu (myös split-screen) on videopeleissä käytettävä ilmaisu siitä, että moninpeliä voi pelata samalla konsolilla tai tietokoneella monta pelaajaa. Sananmukaisesti ruutu jaetaan pienempiin osiin, jossa on jokaiselle pelaajalle oma ruutu. Kaikissa peleissä (esimerkiksi urheilupeleissä) ruutua ei kuitenkaan jaeta, vaan pelaajat pelaavat samalla ruudulla. Pelaajia on oltava vähintään kaksi, jotta split-screen-ominaisuutta voidaan käyttää. Tätä ominaisuutta esiintyy paljon urheilu-, auto- ja ammuntapeleissä.
Harri V. Hietikko

Harri Viljami Hietikko (s. 21. helmikuuta 1970 Vaasa) on suomalainen rikoskirjailija. Hän on työskennellyt Vaasan kaupunginteatterin hallintojohtajana vuodesta 2001. Hietikko väitteli hallintotieteiden tohtoriksi 2008.
Hietikko on kirjoittanut vuodesta 1999 rikosromaanisarjaa, joka kertoo tamperelaisen ”yksityisetsivä Roger Revon omituisista toimeksiannoista”. Romaaneissaan hän käyttää hyväksi kovaksikeitetyn dekkarin tyylipiirteitä. Teoksiin sisältyy myös yliluonnollisia aineksia, kuten sielun myyminen paholaiselle "Lävistetyssä keväässä". Ironia on usein vahva. Rikosromaanien lisäksi Hietikko on julkaissut muutamia näytelmäkäsikirjoituksia.
Hietikon väitöskirja "Valta, johtajuus, tuho ja toivo J. R. R. Tolkienin teoksessa Taru sormusten herrasta eli ”Management by Sauron”" (2008) käsittelee nykyajan johtajatyyppejä Tolkienin romaanin "Taru sormusten herrasta" tarjoamien mallien valossa.
Sininen kääpiö

Sininen kääpiö on hypoteettinen tähtityyppi, joka kehittyy punaisesta kääpiöstä, kun se on käyttänyt suuren osan vetypolttoaineestaan. Koska punaiset kääpiöt kuluttavat vetyä hitaasti, maailmankaikkeus ei ole vielä tarpeeksi vanha synnyttämään sinisiä kääpiöitä. Sinisistä kääpiöistä on vain teoreettisia malleja.
Tähtien luminositeetti kasvaa niiden vanhetessa, ja tähden, jonka luminositeetti on suurempi, pitää tuottaa energiaa nopeammin pysyäkseen tasapainoisena. Punaisia kääpiöitä suuremmat tähdet tekevät tämän nostamalla kokoaan (jolloin niistä tulee punaisia jättiläisiä). Punaiset kääpiöt eivät kuitenkaan ala kasvaa, vaan ne voivat tehdä sen kasvattamalla pintalämpötilaansa, jolloin niistä tulee "sinisempiä".
Sinisistä kääpiöistä tulee valkoisia kääpiöitä, kun niiden vety on kokonaan loppu.
Eringsboda

Eringsboda on taajama ja entinen kunta Ronnebyn kunnassa, Blekingen läänissä Ruotsissa. Asukkaita Eringsbodan taajamassa on 340 (2005). 
Eringsboda sijaitsee Smålandin rajalla, ja siellä harjoitetaan puuteollisuutta ja maataloutta. Siellä on muun muassa strutsitiloja. Monet asukkaat käyvät töissä Ronnebyssä ja Karlskronassa.
Eringsbodan kunta lakkautettiin vuoden 1952 kuntauudistuksessa.
Ridderkerk

Ridderkerk on kunta ja kaupunki Alankomaissa Etelä-Hollannin provinssissa. Asukkaita kaupungissa on 44 717 (1.11.2007) ja pinta-ala on 25,1 neliökilometriä, josta vettä on 1,35 km².
Ridderkerkin kuntaan kuuluvat seuraavat kaupungit, kaupunkikunnat ja kylät: Bolnes, Oostendam, Rijsoord ja Slikkerveer.