tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
American Life (kappale)

American Life on yhdysvaltalaisen poplaulaja Madonnan toinen singlejulkaisu "American Life" -albumilta, joka on Madonnan yhdeksäs studioalbumi. "American Life" -kappaleen ovat tuottaneet ja tehneet Madonna ja Mirwais Ahmadzaï. Huhtikuussa 2003 julkaistu kappale menestyi vaatimattomasti erityisesti Yhdysvalloissa, mutta nousi listaykköseksi muun muassa Japanissa, Italiassa ja Kanadassa. Britanniassa, Ruotsissa ja Australiassa kappale nousi top10:iin, ja Yhdysvalloissa neljänkymmenen myydyimmän joukkoon. Suomessa "American Lifen" paras sijoitus oli singlelistan sija kolme. Billboard Hot 100 -listalla single debytoi vasta sijalla 90 ja sitä myytiin vain 4 200 kappaletta, mutta nousi hetkellisesti sijalle 37. 
Kappaleen vaisuun menestykseen saattoivat vaikuttaa sen Irakin sotaa vastustavat sanat ja rap-osuus, joka erosi artistin aikaisemmasta tyylistä. Kappaleen sanoituksissa Madonna arvosteli amerikkalaisia huikentelevaisesta elämäntyylistä, intohimoista ja kuuluisuudentavoittelusta. 
Kappaleen musiikkivideo viittaa sanoituksia vahvemmin Irakin sotaan, ja se herätti suurta kohua. Musiikkivideon ohjasi Jonas Åkerlund Los Angelesissa 6.–7. huhtikuuta 2003. Video jatkaa Madonnan kahden aiemman videon ("What it Feels Like for a Girl" ja "Die Another Day") viitoittamaa väkivaltaista linjaa. Alkuperäisellä videolla nähdään muun muassa "Runway show" -tyylinen militarinen muotiesitys ja videon lopussa sotilasvaatteisiin pukeutunut Madonna aiheuttaa kaaoksen muotinäytökseen saapumalla paikalle Mini Cooperilla ja suuntaa vesitykin kohti lehdistön edustajia. Videon lopussa hän heittää käsikranaatin George W. Bushin näköistä miestä kohti, mutta Bush ottaa kranaatin ilmasta kiinni ja sytyttää sillä sikarin täysin rauhallisena. Madonna päätyi melko pian videon julkistamisen jälkeen vetämään sen pois levityksestä, koska hän haluaa arvostaa amerikkalaissotilaiden aikaansaannoksia Irakissa. Toisaalta hänen on arveltu halunneen videon pois televisiokanavilta sen kielteisen vastaanoton vuoksi.
Vuonna 2004 The Re-Invention Tour -konserttikiertueensa aikana kappaleen lopussa oli kuvattu George W. Bush ja Saddam Hussein yhdessä sovussa.
Kappaleesta on olemassa 19 erilaista versiota. Billboard Hot Dance Music/Club Play -listalla "American Life" sijoittui parhaimmillaan listaykköseksi.
William Mills

William ”Billy” Mills (s. 30. kesäkuuta 1938 Pine Ridge, Etelä-Dakota) on yhdysvaltalainen lakota-intiaanikansaan kuuluva kestävyysjuoksija.
Mills kasvoi Pine Ridgen intiaanireservaatissa. Hän jäi orvoksi 12-vuotiaana. Hän alkoi harrastaa yleisurheilua opiskellessaan Haskell-instituutissa. Hän sai urheilustipendin ja pääsi opiskelemaan Kansasin yliopistoon. Opiskeluaikanaan hän voitti Big Eight -maastojuoksukilpailun vuonna 1960. Valmistumisensa jälkeen Millsistä tuli luutnantti Yhdysvaltojen merijalkaväkeen. Hän lopetti hetkeksi juoksemisen, mutta aloitti sen myöhemmin uudelleen. Hänet nimitettiin Yhdysvaltojen joukkueeseen Tokion kesäolympialaisten 10 000 metrin juoksuun ja maratonjuoksuun.
Tokion 10 000 metrin kilpailun ehdoton ennakkosuosikki oli Australian Ron Clarke, joka piti hallussaan matkan maailmanennätystä. Hänen haastajikseen povailtiin hallitsevaa mestaria, Neuvostoliiton Pjotr Bolotnikovia ja edellisten olympialaisten 5 000 metrin juoksun olympiavoittajaa, Uuden-Seelannin Murray Halbergiä. Mills oli lähes tuntematon osallistuessaan kilpailuun.
Juoksu käynnistyikin Clarken komennossa. Puolimatkassa kärkiryhmässä oli enää neljä kilpailijaa Clarken lisäksi: Tunisian Mohammed Gammoudi, Etiopian Mamo Wolde, Japanin Kokichi Tsuburaya ja Mills. Tsuburaya ja Wolde putosivat kyydistä juoksun kuluessa, ja kaksi kierrosta ennen maalia vain Clarke, Gammoudi ja Mills taistelivat mitaleista. Clarke vaikutti varmalta voittajalta, sillä hänen ennätyksensä oli 28.15,6, kun taas Gammoudi tai Mills eivät kumpikaan olleet alittaneet 29 minuutin rajaa. Loppukiritaistelussa Mills kuitenkin ohitti molemmat kilpailijansa ja voitti olympiakultaa. Gammoudi juoksi toiseksi ja Clarke sai tyytyä pronssimitaliin. Millsin voittoaika 28.24,4 oli lähes 50 sekuntia parempi kuin hänen entinen ennätyksensä.
Olympialaisten jälkeen Mills teki Yhdysvaltojen ennätykset 10 000 metrin juoksussa ja kolmen mailin juoksussa sekä teki maailmanennätyksen kuuden mailin juoksussa. Hänet nimitettiin vuonna 1976 Yhdysvaltojen yleisurheilun Hall of Fameen. Vuonna 1984 hänet nimitettiin Yhdysvaltojen olympia- Hall of Fameen ja samana vuonna ilmestyi hänestä kertova elokuva "Running Brave", jossa pääosaa esitti Robby Benson.
Joditabletti

Joditabletit ovat kaliumjodidia tai kaliumjodaattia sisältäviä tabletteja, joilla voidaan suojata kilpirauhasta radioaktiiviselta jodilta.
Teoria.
Radioaktiivista jodin isotooppia jodi-131 syntyy runsaasti uraanin hajotessa fissioreaktiossa. Niinpä isotooppia pääsee ympäristöön mahdollisen ydinlaitosonnettomuuden tai ydinaseen räjähdyksen yhteydessä. Jodi kulkeutuu hengityksen mukana keuhkoihin ja lopulta suurin osa jodista kerääntyy kilpirauhaseen. Joditablettien tehtävä on kyllästää kilpirauhanen ei-radioaktiivisella jodilla, jolloin radioaktiivinen jodi ei keräänny kilpirauhaseen ja aiheuta muun muassa kasvaimia tai rauhasen vajaatoimintaa.
Käyttö.
Ollakseen tehokkaita joditabletit on nautittava oikeaan aikaan ja vasta kun viranomainen on erikseen kehottanut ottamaan niitä. Joditablettia ei pidä ottaa, jos kilpirauhanen on poistettu tai jos sairastaa kilpirauhasen liikatoimintaa, ihokeliakiaa tai vaskuliittia. Joditabletit eivät suojaa ionisoivalta säteilyltä eivätkä muilta radioaktiivisilta aineilta kuin jodilta.
Jodidimuodossa tablettikoko on yleensä 130 milligrammaa, jodaattimuodossa 170 milligrammaa. Jälkimmäinen on WHO:n mukaan suositeltavampi vatsaystävällisempänä, mutta se on hieman kalliimpaa. Joditabletteja voi ostaa apteekista ilman reseptiä. Yli 12-vuotiaille sopiva annos sisältää 130 milligrammaa kaliumjodidia. 3–12-vuotiaille annos on 65 milligrammaa, 1 kk–3 vuoden ikäisille lapsille 32,5 milligrammaa ja alle yhden kuukauden ikäisille vauvoille 16,25 milligrammaa. Joditabletteja ei suositella yli 40-vuotiaille, koska heillä ei ole havaittu yhteyttä radioaktiiviselle jodille altistumisen ja kilpirauhassyövän välillä. Raskaana oleville tabletin ottaminen on kuitenkin tärkeää säteilyvaaratilanteessa, koska sikiön kilpirauhanen on herkkä säteilylle.
Joditabletin antama suoja säilyy noin vuorokauden. Jos päästö uusiutuu tai jatkuu pitkään, annetaan kehotus uudesta annoksesta radiossa tai televisiossa.
Indoeurooppalainen kantakieli

Indoeurooppalainen kantakieli eli kantaindoeurooppa on oletettu eli hypoteettinen kantakieli, josta indoeurooppalaiset kielet ovat aikaa myöten eriytyneet. Indoeurooppalaisia kieliä tutkiva kielitieteen ala on indoeuropeistiikka. 
Indoeurooppalaista kantakieltä puhuttiin noin 6000 vuotta sitten. Puhujien kotiseudusta on erilaisia teorioita. Yleisimmin hyväksytty teoria on niin sanottu kurgaaniteoria, joka sijoittaa indoeurooppalaiset nykyisen Ukrainan ja eteläisen Venäjän aroille Mustanmeren pohjoispuolelle.
Indoeurooppalaisella kantakielellä uskotaan olleen murteita. Siitä on kyetty mallintamaan noin 1 500 leksikaalista osaa, mikä on kuitenkin vain murto-osa kielen koko sanastosta. Mallintamista alettiin tehdä 1850-luvulla.
Päähaarat.
Kantaindoeuroopasta polveutuvat kielet voidaan muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta jakaa kymmeneen päähaaraan:
Fonologia.
Konsonantit.
Indoeurooppalaisen kantakielen äänneoppi on mallinnettu etupäässä vanhimpien indoeurooppalaisten kielten pohjalta, joissa arkaaiset piirteet ovat säilyneet parhaiten. Tällaisia ovat esimerkiksi sanskrit, avestan kieli, muinaiskreikka, latina, muinaiskirkkoslaavi, liettuan kieli, gootin kieli, heetin kieli, muinaisiiri, tokaari A ja B, klassinen armenian kieli sekä albanian kieli. Marginaalifoneemit on merkitty taulukoissa sulkeiden sisään.
Frikatiivit.
Kantaindoeuroopan foneemilla *s oli allofoni *z, joka esiintyi ennen soinnillisia klusiileja.
Laryngaalit.
Niin kutsuttujen "laryngaalien" tarkka foneettinen asu on kiistanalainen. Yhden näkemyksen mukaan *h₁ toteutui [h]-äänteenä"," *h₂ toteutui [ħ]-äänteenä ja *h₃ toteutui [ʕ]-äänteenä.
Vokaalit.
Kielitypologiselta näkökannalta indoeurooppalaisen kantakielen vokaalijärjestelmä vaikutti varhaisessa vaiheessa olevan epätyypillinen, sillä on mahdollista, että vokaalifoneemeja oli vain kaksi: *e ja *o.
Morfologia.
Nominit.
Substantiiveilla oli kolme kieliopillista sukua: maskuliini, feminiini ja neutri.
Kieliopillisia lukuja oli kolme: yksikkö, kaksikko ja monikko.
Sijamuotoja oli kahdeksan: nominatiivi, genetiivi, datiivi, akkusatiivi, vokatiivi, lokatiivi, instrumentaali ja ablatiivi. Adjektiivit taipuivat samoin kuin substantiivit.
Sanan "*h₂stḗr" 'tähti' rekonstruoitu taivutusparadigma Ringen (2006) mukaan:
Sanan "*h₂wĺ̥h₁neh₂" 'villa' rekonstruoitu taivutusparadigma Ringen (2006) mukaan:
Verbit.
Verbejä on vaikeampi mallintaa kuin muita sanaluokkia, sillä varhaistenkin indoeurooppalaisten kielten verbijärjestelmät poikkeavat toisistaan.
Luvut olivat yksikkö, kaksikko ja monikko. Persoonat olivat ensimmäinen, toinen ja kolmas. Aspektit olivat preesens, aoristi ja perfekti. Pääluokat olivat aktiivi ja mediopassiivi. Tapaluokkia oli neljä: indikatiivi, imperatiivi, optatiivi ja subjunktiivi.
Vokaalivaihtelu.
Vokaalivaihtelut olivat tyypillisiä.
S/S Leppävirta

S/S Leppävirta (entinen "S/S Leppävirta II") on suomalainen Leppävirran Höyrylaiva Oy:n omistama sisävesimatkustajaliikenteeseen tarkoitettu höyryalus. Alus on rakennettu Varkaudessa vuonna 1904 ja viimeksi risteilyliikenteessä se oli Kuopion Roll Risteilyt Oy:n käytössä kesällä 2002. Tämän jälkeen alus upposi talvisäilytyksen aikana.
Alus oli korjattavana Laitaatsillan telakalla Savonlinnassa. Leppävirran kunta aloitti aluksen kunnostamisen, mutta luopui kalliina pitämästään aluksesta 2005 myymällä sen anjalankoskelaiselle Tuomo Saloselle, joka rekisteröi laivan uudelleen perustetun Leppävirran Höyrylaiva Osakeyhtiön nimiin. Salonen omistaa yhtiön yhdessä poikiensa Juhan, Vesan ja Tuomaksen kanssa. Leppävirran Höyrylaiva Oy jatkoi aloitettua kunnostusta perinnelaivayhdistyksen telakalla Lappeenrannassa.
S/S Leppävirran kunnostus valmistui heinäkuun lopussa 2009. Runko on hiekkapuhallettu ja maalattu. Kaikki puuosat on uusittu laivapuuseppä Harri Kääriän johdolla, Kansien seinät ootrasi rakennusarkkitehti, erikoismaalari Kaisa Luukkainen. Aluksen kunnostuksen suunnitteli sisustusarkkitehti Timo Mikkonen historiaa ja höyrylaivojen perinteitä kunnioittaen. Sisustus ja kalustus uusittiin vanhanajan tunnelma säilyttäen. Suurin muutos on 0-tasolle, peräosaan, rakennettu saunaosasto. Höyrykone huoltokunnostettiin. Kattilahuone hiljennettiin purkamalla vanha aggregaatti ja sijoittamalla uusi 45 kVA agregaatti aivan laivan perään, potkuriakselin päälle.
S/S Leppävirta palasi liikenteeseen oopperalaulaja Matti Salmisen "Salminen Saimaalla" -kiertueella. S/S Leppävirta ja Salminen viivähtivät kuudella Saimaan tanssilavalla.
Kesä 2010 oli S/S Leppävirran ensimmäinen paluunjälkeinen risteilykausi. Tilausristeilyjä tehdään Lappeenrannasta.
Aluksen tiedot.
Alus ei kuulu perinnelaivarekisteriin
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2005

Vuoden 2005 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut olivat järjestyksessään 69. maailmanmestaruuskilpailut ja ne pelattiin Wienissä ja Innsbruckissa, Itävallassa, 30. huhtikuuta – 15. toukokuuta 2005. 
Turnaukseen osallistui 16 maata, jotka jaettiin neljään alkulohkoon. Jokaisesta lohkosta välisarjavaiheeseen pääsi kolme joukkuetta. Tämän jälkeen lohkojen A ja D muodostivat lohkon E, sekä B ja C lohkon F. Alkusarjan lohkojen viimeiset muodostivat lohkon G.
Kisoissa oli käytössä kaksi hallia: Wiener Stadthalle, jonka yleisökapasiteetti on 10 000 katsojaa, ja Olympiahalle Innsbruck, johon katsojia mahtuu 7 800.
Turnauksen voittaja oli Tšekki, ja yllättäen 1. divisioonaan putoajat olivat Saksa ja Itävalta. Suomen sijoitus oli seitsemäs. Kisoja väritti , jonka vuoksi teoriassa kaikki NHL-pelaajat olivat vapaita osallistumaan turnaukseen.
Joukkueet.
Turnauksen lohkot määräytyivät arvonnan perusteella. 
Välisarja.
E-lohko.
 
G-lohko (putoamissarja).
 
Lopputulokset.
Pääsarja
1. divisioona
2. divisioona
3. divisioona
Tilastot.
Maalivahtien torjuntatilastot.
Maalivahdit, jotka ovat pelanneet 40 % joukkueensa peleistä.
Hakama

Hakama (, ) tarkoittaa perinteisiä japanilaisia housuja.
Housut omaksuttiin japanilaisen puvun osaksi todennäköisesti Kiinasta jo esihistoriallisella Yayoi-kaudella, mutta nykyaikaisia hakama-housuja muistuttava vaate syntyi Heian-kaudella (794–1192).
Historia.
Keskiajalla hakamaa käyttivät miehet, mutta myös aatelisnaiset. Miesten hakama-tyyppejä olivat lahkeensuista pussiksi kootut "sashinuki"- tai "kukuri-bakamat" ja seremonialliseen hovipukuun kuuluvat, kiinalaista mallia noudattelevat "uwa-bakamat". Naisten hakamat valmistettiin punasävyisistä kankaista ("aka-no-hakama"), juni-hitoe -asuun kuuluivat "naga-bakamat", joiden lahkeet olivat kaksi kertaa tavallisten mittaiset, niin että ne peittivät jalat ja laahasivat perässä naisen kävellessä. "Oguchi-hakamat" olivat nilkkapituiset ja niitä käytettiin ulkona ja silloin kun tehtävät vaativat runsaampaa liikkumista.
Naiset luopuivat hakamasta keskiajan lopulla, lukuun ottamatta shintolaisia seremonioita, joita suorittavat temppelineitsyet (miko), ja papittaret käyttävät keskiaikaisia housuja seremoniallisen asun osana. 
Hakama jäi miesten vaatetukseen. Samurait käyttivät yleensä leveää, laskostettua hakamaa "hitatare"- ja myöhemmin "kamishimo"-asujen osana. Seremoniallisimpaan tyyliin kuului miehilläkin laahustavat naga-bakamat.
Käyttö.
Hakama, kuten kimonokin ommellaan suorakulmaisista, kapeista kangaskaitaleista. Vaatteen liikkumavara ja muoto saadaan aikaan laskostamalla. Samurai-hakaman laskosten sanotaan symboloivan bushidon seitsemää hyvettä: 
Nykyäänkin on käytössä erilaisia hakamatyyppejä eri tilaisuuksiin. Hakama kuuluu mm. shintolaisten pappien pukuun, hovin seremonioissa käytetään vieläkin Heian-kaudelta periytyvää pukua. "Iga"- tai "tattsuke"-hakama on hakama, jonka yläosa on laskostettu, mutta polvesta alaspäin alkavat säärenmuotoiset lahkeet. Se kuului työvaatteisiin ja nykyään iga-bakaman voi nähdä sumopainiottelujen avustajien päällä. 
Tavallisilla miehillä hakama kuuluu seremonialliseen pukeutumiseen. Sulhasen pukuun kuuluu musta, vaakunallinen kimono, musta vaakunallinen haori ja mustavalkoraidalliset silkkiripsihakamat. Naisten käytössä hakama tuli uudelleen muotiin Meiji-restauraation myötä. Naisille ryhdyttiin tarjoamaan koulutusta ja koulupuvun osaksi tuli hakama, joka helpotti kimonoasussa liikkumista. Nykyään naisten hakamaa käytetään yleensä koulujen valmistujaisjuhlissa. Nykyaikainen naisten hakama muistuttaa rakenteeltaan miesten hakamaa, mutta sen nauhat solmitaan eri tavalla. Materiaali on usein eurooppalaiseen tyyliin villakangasta ja väri kimonoon sopiva.
Eri materiaaleista, kuten tetron, puuvilla tai polyesteri, valmistettu hakama kuuluu joidenkin taistelulajien harjoitusasuun, esimerkiksi aikido, iaido, kyudo ja kendo. Yleisimmät värit ovat valkoinen, musta tai sininen.
Soinilansalmi

Soinilansalmi on kylä Leppävirran kunnan itäosassa Soisalon saaressa. Kylä sijaitsee 27 kilometrin päässä Leppävirran keskustaajamasta seututien 534 varrella. Kylän asukasluku on noin 110.
Leppävirran Soinilansalmi valittiin vuoden kyläksi vuonna 2013.
Soinilansalmen kylätalo tunnetaan nimellä Salmitalo.
Urheilutapahtuma "Parkkolansaaren soutu" järjestetään vuosittain Soinilansalmessa heinäkuun ensimmäisenä sunnuntaina. Kilpailu on eräs Itä-Suomen Soutuklubin osakilpailuista.
Soinilansalmen lähistöllä sijaitsee noin 200 metriä pitkä Orinoron rotko ja sille tutustuttava noin 7 kilometrin patikointireitti.
Elsa Tilkanen

Elsa Vilhelmiina Tilkanen (o.s. Saarelainen, 26. syyskuuta 1896 Pöytyä – 5. joulukuuta 2006 Pöytyä) oli ennen kuolemaansa Suomen vanhin elossa oleva asukas. Hän on Suomen historian kuudenneksi vanhimmaksi elänyt ihminen, jonka ikä on varmuudella todistettavissa. Pöytyällä, ennen kuntien yhdistymistä Karinaisissa, asuneesta 110-vuotiaasta Tilkasesta tuli Suomen vanhin asukas, kun sillä hetkellä vanhin, ahvenanmaalainen Anna Hagman kuoli 110 vuoden ikäisenä huhtikuussa 2006. 
Elsa o.s. Saarelainen avioitui vuonna 1919 karinaislaisen Vilho Tilkasen kanssa. Pariskunta sai neljä lasta. Vilho Tilkanen kuoli vuonna 1945.
Elsa Tilkanen kuoli 110-vuotiaana 5. joulukuuta 2006. Hänen kuoltuaan Suomen vanhimman asukkaan tittelin sai Aarne Arvonen (1897–2009).
Uchikake

Uchikake () on japanilainen naisten päällyskaapu. Se on kimonon muotoinen ja laahustavahelmainen naisten päällysvaate, joka puetaan muun kimonoasun päälle sitomatta sitä vyöllä. Uchikake oli 1500-luvulla samurailuokan naisten juhlapuku. Edo-kaudella siitä tuli yleinen juhlapuku niille naisille, joilla oli siihen varaa.
Nykyaikana uchikakea käytetään pääasiallisesti vain perinteisen morsiuspuvun osana. Morsiuspuvun uchikakessa on roikkuvat "furisode"-hihat. Perinteisiä värejä ovat aasialaisissa hääpuvuissa yleinen punainen, monivärisillä maalauksilla tai kultakirjailuilla koristettuna, tai "shiromuku", "puhtaan valkoinen". Valkoinen symboloi seremoniassa morsiamen puhtautta, eli valmiutta ottaa vastaan sulhasen suvun "värit".
Touko

Touko on suomalainen miehen etunimi. Touko on luontoaiheinen nimi; sana "touko" tarkoittaa ”keväisiä peltotöitä”, ”kasvamassa olevaa viljaa”.
Suomen almanakkaan nimi otettiin 1929, toukokuun 24. päivälle, mutta se poistettiin 1950, koska kielilautakunnan mielestä nimeä oli liian hankala taivuttaa. Touko kuitenkin palautettiin almanakkaan samalle päivälle 1973. Toukokuuhun 2025 mennessä Touko-nimen on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan saanut 2228 miestä ja muutama nainen.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2006

Vuoden 2006 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut olivat 70. maailmanmestaruuskilpailut ja ne pelattiin 5. – 21. toukokuuta Riiassa, Latviassa. Kisoja hallinnoi Kansainvälinen jääkiekkoliitto, IIHF. Turnauksen voitti Ruotsi, joka voitti loppuottelussa Tšekin numeroin 4–0. Pronssia sai Suomi, joka kaatoi pronssiottelussa Kanadan numeroin 5–0. Kyseessä on ainoa kerta, kun Tšekki on hävinnyt jääkiekon MM-loppuottelun. Ruotsi teki historiaa olemalla ensimmäinen maa, joka on samana vuonna voittanut sekä olympia- että MM-kultaa vuoden 1972 jälkeen, kun olympiavuosina ryhdyttiin järjestämään erillisiä MM-kisoja. Sekä olympia- että MM-joukkueissa pelasivat nämä kahdeksan pelaajaa: Stefan Liv, Mika Hannula, Jörgen Jönsson, Kenny Jönsson, Niklas Kronwall, Henrik Zetterberg, Mikael Samuelsson ja Ronnie Sundin. 1. divisioonaan putosivat Kazakstan ja Slovenia. Turnauksen ottelut pelattiin kisoja varten kunnostetulla Skonto-areenalla (yleisökapasiteetti 6 500) ja vuonna 2006 valmistuneella Riika-areenalla (yleisökapasiteetti 10 500).
Suomi - Latvia ottelussa Jarkko ja Tuomo Ruutu tekivät Suomen MM-historiaa pelaamalla ensimmäisinä veljeksinä samassa maajoukkueketjussa, Mikko Koivun laitureina. Yhteisesiintyminen jäi lyhyeksi kun Tuomo Ruutu sai pelirangaistuksen ryntäyksestä ajassa 6:57, ja Jarkko 10 minuutin käytösrangaistuksen 14:33.
Joukkueet.
Turnauksen lohkot määräytyivät arvonnan perusteella. 
Lopputulokset.
MM-Taso
 &amp; 1. divisioona
 &amp; 2. divisioona
 3. divisioona
Tilastot.
Maalivahtien torjuntatilastot.
Maalivahdit, jotka ovat pelanneet 40% joukkueensa peleistä.
Haniwa

Haniwat (, savirenkaat) ovat esihistoriallisella Kofun-kaudella (200-500 jaa.) hautalahjoina käytettyjä savipatsaita. Haniwat esittävät ihmisiä, rakennuksia tai eläimiä. Ne voivat olla hyvin tyyliteltyjä tai realistisin yksityikohdin varusteltuja. Useita Kofun-kauden sotilaskulttuurin piirteitä on tallentunut haniwa-patsaisiin.
Tärkeimmät Haniwat ovat löytyneet eteläiseltä Honshūlta, erityisesti Kansain alueelta Naran ympäristöstä, sekä pohjoiselta Kyūshūlta.
Sepelsieppo

Sepelsieppo ("Ficedula albicollis") on pieni hyönteissyöjä, joka muistuttaa kirjosieppoa.
Koko ja ulkonäkö.
Pituus 12–13½ cm, paino n. 13 g.
Muistuttaa suuresti kirjosieppoa ja lähinnä vain keväiset koiraat voidaan tunnistaa maastossa. Mustavalkoinen pieni sieppo, jolla valkoinen kaularengas (kirjosiepolla selkäpuoli ja niska kokomusta). Naaras, nuori lintu ja syksyinen sulkasadon läpikäynyt koiras muistuttavat kirjosiepponaarasta, ja ne voidaan varmuudella erottaa ainoastaan erittäin hyvin nähtynä ja kuultuna tai kädessä tarkkailemalla.
Ääni on erilainen kuin kirjosiepolla: satakielimäinen korkea vihellys ”iiiip”. Laulu eroaa selvästi kirjosiepon laulusta.
Sepel- ja kirjosieppo voivat risteytyä keskenään. Risteymät muistuttavat sekä kirjo- että sepelsieppoa, ja lisäksi vielä paria muutakin sieppolajia. Risteymäkoiraat ovat usein lisääntymiskykyisiä, naaraat eivät ole.
Sepelsiepon kuvaili ja nimesi hollantilainen Coenraad Jacob Temminck.
Levinneisyys.
Keski- ja Itä-Eurooppa. Ruotsin itärannikolla Gotlannissa ja Öölannissa pesii vakaa kanta, josta säännöllisesti keväisin harhautuu meille joitakin yksilöitä. Ei pesi Suomessa.
Elinympäristö.
Lehtimetsät, puutarhat ja puistot.
Lisääntyminen.
Pesii puunkoloon tai linnunpönttöön. Vaaleansinisiä munia tavallisesti 6 kpl. Naaras hautoo n. 2 viikkoa. Poikaset lähtevät pesästä lentokykyisinä n. 16 päivän ikäisinä.
Ravinto.
Sepelsieppo syö sekä lentäviä että maassa ja kasveilla liikkuvia hyönteisiä.
Aiheesta muualla.
Vepsäläinen, Kari, Järvinen, Olli, Keynäs, Kalevi &amp; Salminen, Pekka 1975: Sepelsiepot "Ficedula" "albicollis" Hankoniemellä 1971-74. - Lintumies 4.1975 s. 118-122. SLY.
Jääkiekon 2. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2006

Jääkiekon 2. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2006 pelattiin Sofiassa, Bulgariassa 27. maaliskuuta – 2. huhtikuuta 2006 (ryhmä A) ja Aucklandissa, Uudessa-Seelannissa (ryhmä B) 3.–9. huhtikuuta 2006. Ryhmien voittajat, Romania ja Kiina, nousivat 1. divisioonan maailmanmestaruuskisoihin vuodeksi 2007. Ryhmien häviäjät, Etelä-Afrikka ja isäntämaa Uusi-Seelanti, putosivat 3. divisioonaan vuodeksi 2007.
Laura (Queensland)

Laura on pieni, noin 120 asukkaan kaupunki Cape Yorkin niemimaalla, ja se sijaitsee pohjoiseen Lakelandin kaupungista Queenslandin osavaltiossa Australian pohjoisosassa. Kaupunki sijaitsee ainoan niemimaan pohjoiskärkeen johtavan tien varrella, ja on kansainvälisesti tunnettu maailman suurimmasta esihistoriallisesta kivitaidekokoelmastaan. Kaupunki on myös niin kutsutun "Scenic Triangle" -maisema-alueen pohjoinen piste, ja se sijaitsee vain muutamia kilometrejä etelään Lakefieldin kansallispuiston eteläportilta.
Kaupungin ympäristöstä löytyy eräitä maailman kattavimmista kivimaalausgallerioista, joista osa on avoinna yleisölle. Kaupungista löytyy myös Interpretive Centre, keskus, jossa on esillä tietoa kivimaalauksista ja aboriginaalikulttuurista. Keskus järjestää myös kiertomatkoja.
Historia.
Aboriginaalit ovat asuneet Laurajoen laaksossa viimeisten 50 000 vuoden ajan. Sadekauden aikana he asustivat kivisissä suojissa ylängöillä, josta kivimaalauksia on löydetty.
Eräät niemimaan varhaisimmista vuokratuista laidunalueista sijaitsivat juuri Lauran alueella. Kuitenkin kaupunki alkoi kehittyä vasta vuonna 1873 Palmerjoella tehdyn kultalöydön jälkeen. Cooktownista kultakentille matkaavat kullankaivajat ylittivät Laurajoen kaupungin kohdalta. Kultarynnäkön aika oli väkivaltaista aikaa, sillä aboriginaalit ryhtyivät vastarintaan. Kaupungin lähelle kahlaamon luokse perustettiin Native Mounted Policen tukikohta suojelemaan matkalaisia.
Kultarynnäkön aikana suunniteltiin rakennettavaksi rautatielinja Cooktownista Palmerin kultakentille. Cooktown–Laura Railway valmistui Lauraan saakka 1888, ja joen ylittävä rautatiesilta avattiin liikenteelle 1891. Tällöin Palmerin kultaesiintymät olivat jo ehtymässä, ja Queenslandin hallitus päätti lakkauttaa rautatien rakentamisen. Loppujen lopuksi Laurajoen sillan ylitse kulki vain rautatiesillan valmistumisen juhlajuna.
Rautatie auttoi kaupunkia kasvamaan, sillä sen asiakkaina olivat sekä kaivosmiehet että Cape Yorkin niemimaan karjankasvattajat. Rautatie suljettiin vuonna 1961.
Swidryn kulttuuri

Swidryn kulttuuri oli kivikautinen kulttuuri pohjoisessa Itä-Puolassa, Liettuassa ja Valko-Venäjällä jääkauden päättymisen aikoihin vuosina 11000–9500 eaa. Swidryn kulttuurin alueelta levisi asutusta kauas itään Uralille saakka. Tällä Swidryn kulttuurin asutuksen leviämisellä oli vaikutusta myös suomalais-ugrilaisiin kansoihin. Swidryn kulttuurin vaikutuksesta syntyi jälkiswidryläinen kiveniskennän ja säleiden valmistuksen tekniikka, joka vaikutti mesoliittisen kivikauden loppuvaiheessa (noin 6300-4500 ekr.) Lapin alueella.
Sporting Clube de Portugal

Sporting Clube de Portugal (lyh. Sporting CP tai Sporting. Usein epävirallisesti Sporting Portugal) on portugalilainen urheiluseura. Seura on perustettu vuonna 1906 ja sen kotikaupunki on Lissabon. Seura tunnetaan varsinkin jalkapallotoiminnastaan, mutta se toimii myös ammunnassa, biljardissa, futsalissa, jousiammunnassa, kamppailulajeissa, käsipallossa, nyrkkeilyssä, painonnostossa, pöytätenniksessä, rantajalkapallossa, shakissa, uinnissa, voimistelussa ja yleisurheilussa.
Seuran toimitilat sijaitsevat Estádio José Alvalade -jalkapallostadionilla, jossa on jalkapallon lisäksi myös muiden lajien harrastuspaikkoja.
Seuran tunnusvärit ovat vihreä ja valkoinen. Motto on "Esforço, Dedicação, Devoção e Glória. Eis o Sporting" "(Ponnistus, Antaumus, Innokkuus ja Maine. Sellainen on Sporting)". Seuran symboli on kultainen leijona.
Historia.
José de Alvalade perusti Sporting Clube de Portugalin vuonna 1906. Alkuperäisiä lajeja olivat jalkapallon ja voimistelun lisäksi kriketti, köydenveto, maahockey, miekkailu ja tennis.
Seuran alkuperäinen väritys oli valkoinen ja vihreä tuli mukaan vuonna 1908.
Jalkapallo.
Jalkapallossa Sporting on yksi Portugalin kolmesta suurimmasta seurasta yhdessä Benfican ja Porton kanssa. Joukkueet ovat voittaneet Portugalin liigan yhteensä 76 kertaa (Benfica 32, Porto 26 ja Sporting 18 kertaa)
Fada N’Gourma

Fada N’Gourma on kaupunkikunta sekä Estin alueen ja Gourman provinssin hallinnollinen keskus Burkina Fasossa. Se sijaitsee 220 kilometriä Ouagadougousta itään. Kunnassa on 187 700 ja kaupunkialueella 73 200 asukasta (vuonna 2019, väestönlaskenta).
Maantiede ja väestö.
Fada N’Gourman kunnan pinta-ala on 3 400,2 ja kaupunkialueen 119,73 neliökilometriä. Kaupunkikunta rajoittuu lännessä Diapangoun ja Diabon, pohjoisessa Yamban ja idässä Matikoalin kuntiin sekä etelässä Kompiengan provinssiin.
Kunta on pinnanmuodostukseltaan lähinnä tasankoa. Se sijaitsee Niger- ja Otijoen vedenjakajalla. Seutu kuuluu Sudanin ilmastovyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 600–900 millimetriä. Luonnonvarainen kasvillisuus on pensas- ja metsäsavannia.
Kuntaan kuuluu 11 kaupunginosaa ja 34 kylää. Asukkaista 45 % on gurmia, 33,8 % moseja, 8,2 % fulbeja, 3,1 % bisoja, 1,3 % lobeja ja 1,3 % dagareja. Puhutuimmat kielet ovat gurma, moore ja fulani. Muslimeja on 48,9 %, katolisia 29,4 %, animisteja 10,7 % ja protestantteja 10,5 %.
Historia.
Gurmavaltion hallitsija Yendabri siirsi pääkaupunkinsa Pamasta Nanoumbaksi kutsuttuun Fada N’Gourmaan 1700-luvun alussa. Valtiosta tuli 1800-luvulla Ouagadougoun mosivaltion vasalli ja vuonna 1895 Ranskan protektoraatti. Se liitettiin vuonna 1897 Dahomeyn ja myöhemmin Ylä-Senegalin ja Nigerin siirtomaahan.
Fada N’Gourma oli siirtomaa-aikana hallintopiirin ja maan itsenäistyttyä aliprefektuurin ja prefektuurin keskus. Se sai kunnallishallinnon vuonna 1970. Gourman provinssi on perustettu vuonna 1984 ja kaupunkikunta vuonna 1995.
Liikenne, talous ja palvelut.
Fada N’Gourma on Burkina Fason itäosan kaupallinen ja liikennekeskus. Se kautta kulkevat Nigeriin ja Beniniin johtavat maantiet RN4 ja RN18.
Alueen pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, riisi, puuvilla, maapähkinä, soija, seesami, lehmänpapu, maapapu, peruna, maniokki, vihannekset ja hedelmät. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat, aasit, hevoset ja siipikarja. Kaupungissa on liikenneasema, keskustori, tärkeät karjamarkkinat ja nykyaikainen teurastamo. Käsityöläiset valmistavat tekstiilejä, metalli- ja muita käyttöesineitä sekä suorittavat rakennus- ja korjaustöitä. Teollisuutta edustavat Socoman puuvillankäsittelylaitos, hunajaa ja kosmetiikkaa valmistava Socag, pastöroitua maitoa, jogurttia ja voita tuottava meijeri sekä leipomo.
Kaupungissa toimii joukko julkisia ja yksityisiä lyseoita ja ammattikouluja. Terveyspalveluihin kuuluvat aluesairaala, terveyskeskukset, yksityisvastaanotot ja apteekit. Kulttuuri- ja urheilulaitoksia ovat nuorisotalo ja stadioni.
Matkailu ja nähtävyydet.
Fada N’Gourman nähtävyyksinä mainitaan Nalamboun pyhät kukkulat, gurmavaltion perustajasta Diaba Lomposta muistuttava apinanleipäpuu sekä paikallisten kuninkaiden hautausmaa ja palatsi. Kaupungissa on majoituspalveluja, mutta matkailu ei ole kovin kehittynyttä. Turisteja houkuttelevat lähinnä Burkina Fason, Nigerin ja Beninin rajaseudun luonnonpuistot.
Cape Yorkin niemimaa

Cape Yorkin niemimaa () sijaitsee Queenslandin osavaltion pohjoisosassa Australiassa. Sen pohjoisin kohta on Cape York (koordinaatit ), joka on samalla Australian mantereen pohjoisin kärki. Niemimaan nimesi luutnantti James Cook vuonna 1770 Yorkin herttuan prinssi Edward Augustuksen mukaan.
Cape Yorkin pohjoisimmasta kohdasta on vain 140 kilometrin matka Uuteen-Guineaan halki saaristoisen Torresinsalmen. Niemimaan länsipuolella sijaitsee Carpentarianlahti ja itäpuolella Korallimeri. Niemimaan pinta-ala on noin 137 000 neliökilometriä, eli se on suurempi kuin Kreikka tai Englanti, mutta alueen väkiluku on vain noin 18 000.
Maantiede.
Aikojen saatossa alueen maisemia on muokannut erittäin voimakas eroosio, ja siitä on tullut lähes tasaista tasankoa. Alueen korkeimmat kohdat ovat niemimaan itäosissa sijaitsevia matalia kukkuloita, joista korkeimmat muodostavat Queenslandin Iron Rangen, joka on tunnettu epätavallisista sademetsistään. Näissä sademetsissä asuu useita eläinlajeja, joita esiintyy lisäksi vain Uuden-Guinean saarella. Maaperä on huomattavan epäravinteikasta, jopa verrattuna muuhun Australiaan. Alueen maaperä on köyhää ja hankalaa muokata, eikä satoja saada kasvamaan edes maaperää lannoittamalla. Tämä on pääsyy alueen harvalle asutukselle.
Carpentarianlahden rannikolla on runsaita bauksiittiesiintymiä. Kaivostoiminnan keskus on Weipan kaupunki.
Ilmasto.
Ilmastollisesti Cape Yorkin niemimaa sijaitsee monsuunialueella, jossa sadekausi kestää marraskuusta huhtikuuhun ja kuiva kausi toukokuusta lokakuuhun. Vuotuinen sademäärä on korkea, vaihdellen Iron Rangen 2000 millimetristä alueen etelärajan 700 millimetriin.
Vesistöt.
Alueella virtaa useita jokia, kuten Endeavour-, Annan-, Bloomfield-, Pascoe-, Jardine-, Wenlock-, Archer-, Holdroyd-, Mitchell- ja Staatenjoet. Cape Yorkin niemimaan alueen laskuvesien määrä on kaikkiaan neljännes Australian pintavesien laskuvesimäärästä.
Liikenne ja teollisuus.
Maantie yhdistää Cairnsin ja Atherton Tablelandsin Lakelandiin ja Cooktowniin. Rankat vesisateet joulu–toukokuussa saattavat katkaista Lakelandista pohjoiseen niemimaan kärkeen johtavan maantien.
Cooktownista Lauraan johtava rautatie valmistui 1888 ja se lakkautettiin 1961.
Pääelinkeinot ovat turismi, kaivosteollisuus, kalastus ja karjankasvatus.
Historia.
Aboriginaalit ovat asuneet alueella jo yli 50 000 vuoden ajan. Eräs maailman runsaslukuisimmista kivimaalausesiintymistä sijaitsee pienen Laura-nimisen kaupungin ympäristössä.
Herzl-vuori

Herzl-vuori (, "Har Hertzel") on Jerusalemissa sijaitseva Israelin kansallinen hautausmaa, joka on nimetty modernin sionismin perustajan Theodor Herzlin mukaan. Vuonna 1949 avattu hautausmaa sijaitsee 834 metriä korkealla vuorella. Herzlin ohella paikalle on haudattu muun muassa Israelin edesmenneet presidentit.
Air Burkina

Air Burkina on Burkina Fason kansallinen lentoyhtiö. Alun perin Air Burkina perustettiin 17. maaliskuuta 1967 nimellä Air Volta. Yhtiön lentokohteita ovat Ouagadougou, Bobo Dioulasso, Niamey, Cotonou, Lomé, Abidjan, Bamako, Dakar ja Pariisi. Ouagadougou on ainoa kohde, josta on lentoja kaikkiin yhtiön kohteisiin.
Laivasto.
Yhtiön laivasto koostuu seuraavista lentokoneista (heinäkuu 2015):
Naftali Temu

Naftali Temu (20. huhtikuuta 1945 Sotik – 10. maaliskuuta 2003 Nairobi) oli kenialainen kestävyysjuoksija.
Temu nousi kuuluisuuteen voitettuaan vuoden 1966 Kansainyhteisön kisoissa kuuden mailin juoksun ennen Australian Ron Clarkea. Kaksi päivää myöhemmin Temu osallistui kolmen mailin kilpailuun, jossa sijoittui neljänneksi.
Méxicon kesäolympialaisissa 1968 Temu piti 10 000 metrin juoksun loppukilpailussa niin kovaa vauhtia, että vain Etiopian Mamo Wolde pysyi hänen mukanaan. Viimeisen kierroksen alkaessa Wolde ohitti Temun, mutta Temu kykeni loppusuoralla kiihdyttämään Wolden ohi ja olympiavoittoon. Neljä päivää myöhemmin hän osallistui 5 000 metrin juoksuun, jossa päätyi pronssimitalille Tunisian Mohammed Gammoudin ja Kenian Kipchoge Keinon jälkeen. Temu osallistui vielä maratonille, jolla hän kävi alkumatkasta kovaa kamppailua Mamo Wolden kanssa. Kolmenkymmenen kilometrin kohdalla Wolde aloitti irtiottonsa, johon Temu ei kyennyt vastaamaan. Uupunut Temu putosi lopulta yhdeksänneksitoista.
Olympialaisten jälkeen Temun urheilu-ura kääntyi laskusuuntaan. Hän sijoittui yhdeksänneksitoista vuoden 1970 Kansainyhteisön kisoissa ja karsiutui 10 000 metrin alkuerissä Münchenin olympialaisissa 1972. Hän kuoli 57-vuotiaana vaikean sairauden murtamana.
Jonathan Nolan

Jonathan Nolan (s. 6. kesäkuuta 1976 Lontoo) on brittiläinen kirjailija ja käsikirjoittaja, joka tunnetaan muun muassa kirjoittamastaan novellista "Memento Mori", johon pohjautuu "Memento"-elokuvan käsikirjoitus.
Nolan syntyi vuonna 1976 Lontoossa ja vietti lapsuutensa Chicagossa. Hän valmistui Georgetownin yliopistosta 1999. Hänen veljensä on elokuvaohjaaja Christopher Nolan.
Vuonna 2015 HBO palkkasi Jonathan Nolanin käsikirjoittamaan "Säätiö"-trilogiaan perustuvaa televisiosarjaa.
Mantorras

Pedro Manuel Torres, pelaajanimeltään Mantorras, (s. 18. maaliskuuta 1982 Luanda, Angola) on angolalainen 179 senttimetriä pitkä jalkapalloilija, joka edusti pitkään portugalilaista SL Benficaa. Mantorrasin pelipaikka oli hyökkääjä.
Ura.
Mantorras aloitti ammattilaisuransa Alvercassa, jossa hän pelasi kaudet 1999–2000 ja 2000–2001. Noiden kahden kauden jälkeen hän siirtyi Benficaan. Seurajoukkueuran parhaita saavutuksia ovat Portugalin liigamestaruus, Portugalin Cupin voitto ja Portugalin Supercupin voitto.
Maajoukkueura.
Angolan maajoukkueessa Mantorras on pelannut 34 ottelua. Pelaamissaan maaotteluissa hän on tehnyt kuusi maalia. Vuonna 2001 hänet valittiin maanosansa parhaaksi nuoreksi jalkapalloilijaksi. Hän kuului Angolan joukkueeseen MM-kisoissa 2006 ja pääsi kahdessa ottelussa vaihtopelaajana kentälle.
Konrad Knudsen

Konrad Gustav Knudsen (19. elokuuta 1890 Drammen, Norja – 16. kesäkuuta 1959) oli norjalainen taidemaalari, toimittaja ja kansanedustaja.
Knudsen toimi maalarina Drammenissa vuosina 1904–1908, ennen kuin matkusti Yhdysvaltoihin. Yhdysvalloissa hän työskenteli rakennustyöläisenä ja maalasi vapaa-ajallaan. Hänestä tuli toimittaja paikalliseen norjankieliseen sanomalehteen. Knudsen palasi Drammeniin 1920 ja maalasi siellä vuoteen 1923, jolloin hän sai töitä Fremtiden-sanomalehdestä. Hän kuului Norjan työväenpuolueeseen vuodesta 1921, ja vuonna 1937 hänet valittiin Norjan parlamenttiin eli stortingetiin. 
Vuonna 1935 neuvostoliittolaisen vallankumousmiehen Lev Trotskin oleskelupa umpeutui Ranskassa. Trotski sai turvapaikan Norjasta silloisen oikeusministerin, myöhemmin YK:n pääsihteerin Trygve Lien kutsumana. Trotski asui taidemaalari Knudsenin kotona Norderhovissa Hønefossin lähellä. Vuonna 1937 Norjan hallitus määräsi Neuvostoliiton painostuksesta Trotskin kotiarestiin. Neuvostoliittolaisten virkamiesten kanssa käytyjen pitkien neuvottelujen jälkeen Trygve Lie määräsi Trotskin muuttamaan Norjasta Meksikoon. Toisen maailmansodan aikana Knudsen asui Ruotsissa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Hän palasi Norjaan sodan jälkeen.
Nokouéjärvi

Nokoué on järvi Etelä-Beninissä, Cotonoun pohjoispuolella. Se on 20 kilometriä pitkä ja 11 kilometriä leveä. Järven länsilaidalla on kuuluisa Ganvién veden ylle rakennettu kylä. Nokouéen laskevat sen pohjoisosassa So ja Ouémé. Järvi on tärkeä linnuille. Se on yhdistetty mereen kahdella kanavalla.
Vuonna 1960 järvestä mereen vieviä ojia levennettiin. Järviveden ollessa matalalla joulukuusta toukokuuhun merivesi virtaa järveen päin nousuveden aikaan. Sateiden jälkeen joet tuovat jälkeen ravinteita, ja vesihyasintti kasvaa laajoina mattoina. Suolaisen veden purskeet tappavat vesihyasintteja.
Duncan Ferguson

Duncan Ferguson (27. joulukuuta 1971 Stirling) on skotlantilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Tammikuusta 2023 lähtien hän on toiminut Forest Green Roversin päävalmentajana.
Ura pelaajana.
Hyökkääjänä pelaava Ferguson aloitti ammattilaisuransa kaudella 1990–1991 Dundee Unitedissa. Ensimmäisellä kaudellaan Ferguson pääsi yhdeksässä sarjapelissä kentälle ja viimeisteli yhden maalin. Kaudella 1991–1992 Ferguson viimeisteli 15 maalia 38 pelissä, mikä on hänen ennätyksensä Skotlannin ajoilta. Kaudeksi 1993–1994 Ferguson vaihtoi Glasgow'n suurseura Rangersin paitaan. Aikaa Rangersissa varjosti pelikentällä tapahtuneesta yhteenotosta Raith Roversin John McStayn kanssa Fergusonille määrätty vankeustuomio. Myös peliaika Rangersissa jäi vähiin, ja lokakuussa 1994 hän siirtyi Englannin Valioliigan Evertoniin. Joulukuussa 1998 Ferguson myytiin Newcastle Unitediin kahdeksan miljoonan punnan siirtosummalla, mutta hän palasi elokuussa 2000 Evertoniin. Ferguson kärsi vankeustuomionsa Barlinnien vankilassa syksyllä 1995. Hän katsoi tuomion johtuvan Skotlannin jalkapalloliiton toimista ja kieltäytyi tämän jälkeen pelaamasta Skotlannin maajoukkueessa.
Vaikka Ferguson ei ollut Evertonissa varsinainen maalitykki (ennätys kaudelta 1997–1998 oli 11 maalia) saavutti hän paikan seuran kannattajien sydämissä tekemällä tärkeitä maaleja muita suurseuroja vastaan. Ferguson tunnettiin kovasta ja aggressiivisesta pelityylistään, joka saattoi hänet usein vaikeuksiin tuomareiden kanssa.
Fergusonin sopimus Evertonin kanssa päättyi kauden 2005–2006 loppuun, minkä jälkeen myös hänen ammattilaisuransa päättyi.
Ura valmentajana.
Pelaajauransa jälkeen Ferguson suoritti UEFA:n valmentajalisenssin. Hän toimi Evertonin organisaatiossa U18-joukkueen apuvalmentajana vuosina 2011–2014. Helmikuussa 2014 hän nousi edustusjoukkueen valmennustiimiin.
Joulukuussa 2019 Ferguson nimitettiin Evertonin väliaikaiseksi päävalmentajaksi potkut saaneen Marco Silvan tilalle. Hän palasi apuvalmentajan rooliin Carlo Ancelottin tultua seuran päävalmentajaksi myöhemmin joulukuussa. Ancelottin siirryttyä Real Madridiin kesällä 2021 Fergusonille tarjottiin apuvalmentajan paikkaa espanjalaisseurasta, mutta hän päätti jatkaa uraansa Evertonissa.
Tammikuussa 2022 Fergusonista tuli toistamiseen Evertonin väliaikainen päävalmentaja Rafael Benítezin saatua potkut. Hän valmensi joukkuetta yhdessä ottelussa, kunnes siirtyi päävalmentajaksi nousseen Frank Lampardin apuvalmentajaksi. Ferguson jätti Everton kauden 2021/22 päätteeksi.
Tammikuussa 2023 Fergusonista tuli Englannin Ykkösliigan Forest Green Roversin päävalmentaja.
Muuta.
Säveltäjä Osmo Tapio Räihälän orkesteriteos "Barlinnie Nine" on "musiikillinen muotokuva" Duncan Fergusonista. Sävellyksen kantaesityksen iltana huhtikuussa 2005 Ferguson viimeisteli voittomaalin Evertonille Manchester Unitedia vastaan.
Frankensteinin poika

Frankensteinin poika on vuonna 1939 valmistunut elokuva. Sen on ohjannut Rowland V. Lee. Elokuva on jatkoa kahdelle aikaisemmalle elokuvalle "Frankenstein" (1931) ja "Frankensteinin morsian" (1935).
Juoni.
Henry Frankensteinin poika Wolf tulee vaimonsa ja poikansa kanssa isänsä vanhaan asuntoon. Hän löytää isänsä työpajasta vanhan Ygor-nimisen miehen, joka on yritetty hirttää. Ygor vie Frankensteinin katsomaan Henryn ja tämän isän hautoja kellariin ja samalla sieltä löytyy Frankensteinin hirviö. Se ei ole kuollut, mutta on erittäin sairas. Nuori Frankenstein alkaa hoitaa hirviötä kuntoon kunnioittaen isäänsä, joka hänen mielestään oli suuri nero luodessaan keinotekoisesti elämää. Wolf saa isänsä luomuksen fyysisesti kuntoon, mutta ei onnistu saamaan sitä henkisesti tasapainoiseksi. Hirviö tottelee vain Ygoria ja sen takia Wolfin perhe ja koko kylä ovat vaarassa.
Kohtelu Suomessa.
Valtion filmitarkastamo kielsi elokuvan kokonaan 1939, joten elokuvaa ei saanut Suomessa laillisesti esittää eikä levittää. Kieltopäätöstä yritettiin kumota uusintatarkastuksessa vuonna 1955, mutta filmitarkastamon seuraaja Valtion elokuvatarkastamo piti kiellon ennallaan. Täyskielto kumoutui vasta 1.1.2001 kuvaohjelmien tarkastusta koskevan lakimuutoksen yhteydessä aikuissensuurin poistuttua Suomesta.
Wim Slijkhuis

Willem Frederik ”Wim” Slijkhuis (13. tammikuuta 1923 Leiden – 28. kesäkuuta 2003 Badhoevedorp) oli alankomaalainen kestävyys- ja keskimatkojen juoksija.
Slijkhuis alkoi kilpailla kansallisissa kilpailuissa vuonna 1940. Toisen maailmansodan jälkeen hän aloitti kansainvälisen uransa. Oslon EM-kilpailuissa 1946 hän voitti hopeaa 5 000 metrin juoksussa Ison-Britannian Sydney Woodersonin jälkeen.
Lontoon olympialaisissa 1948 Sljkhuis jäi 5 000 metrillä pronssille Belgian Gaston Reiffin ja Tšekkoslovakian Emil Zátopekin jälkeen ajalla 14.26,8. Hän osallistui myös 1 500 metrin juoksuun, jossa aloitti loppukirinsä liian myöhään ja jäi jälleen pronssille ajalla 3.50,4. Slijkhuisin saavutukset jäivät hänen maannaisensa Fanny Blankers-Koenin varjoon, sillä Blankers-Koen voitti neljä kultaa samoissa olympialaisissa.
Brysselin EM-kisoissa 1950 Slijkhuis onnistui voittamaan 1 500 metrin kilpailun, mutta Helsingin olympialaisissa 1952 hän ei saavuttanut merkittävää menestystä. Slijkhuis joutui lopettamaan urheilu-uransa 1954 loukkaantumisten takia. Yhteensä hän voitti uransa aikana 11 Alankomaiden mestaruutta ja teki 29 Alankomaiden ennätystä. Hänet tunnettiin kilpauransa aikaan omapäisenä urheilijana, joka joutui usein riitoihin toimitsijoiden kanssa.
Joe Pantoliano

Joe Pantoliano (s. 12. syyskuuta 1951 Hoboken, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi amerikanitalialaisille vanhemmille. Pantoliano tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa "Arkajalat", "Bound", "Keskiyön pako", "Matrix", "Memento" ja "" sekä televisioroolistaan "Sopranosissa". Hän myös ääninäytteli Luigi Goterellia videopelissä "Grand Theft Auto III". Vuonna 2003 Pantoliano sai Emmy-palkinnon "Sopranos"-roolistaan.
David Weir

David Weir (s. 10. toukokuuta 1970 Falkirk) on skotlantilainen jalkapallopelaaja, jonka pelipaikka on puolustaja. Hän pelasi muun muassa englantilaisseura Evertonissa sekä viimeiset pelivuotensa Skotlannin Valioliigan Glasgow Rangersissa. Hän pelasi Skotlannin maajoukkueessa 69 ottelua ja teki niissä yhden maalin vuosina 1997–2010.
David Weir aloitti ammattilaisuransa kotikaupungissaan Falkirkissa kaudella 1992–1993, missä hän pelasi 30 sarjapeliä tehden yhden maalin. Neljällä kaudellaan Falkirkissa Weir pelasi yhteensä 132 sarjapeliä (8 maalia). Kaudeksi 1996–1997 Weir siirtyi Heart of Midlothianin eli Heartsin riveihin. Heartsissa Weir pelasi kaksi ja puoli kautta (ensimmäisellä kaudellaan hän teki ammattilaisuransa maaliennätyksen, kuusi maalia), kunnes siirtyi tammikuussa 1999 Englannin Valioliigan Evertoniin. Kaudella 2005–2006 Weir oli seuransa mukana pelaamassa ensin Mestarien liigan karsinnoissa ja sitten UEFA Cupissa. Molemmat yritykset jäivät seuran kannalta lyhyeksi.
Kaudeksi 2008–2009 Weir siirtyi takaisin kotimaahansa Skotlantiin ja Rangersiin.
Telê Santana

Telê Santana da Silva, joka yleensä tunnettiin vain nimellä Telê Santana (26. kesäkuuta 1931 Itabirito, Minas Gerais, Brasilia – 21. huhtikuuta 2006 Belo Horizonte, Minas Gerais, Brasilia) oli brasilialainen jalkapalloilija ja myöhemmin jalkapallovalmentaja.
Pelaajaura.
Telê Santana ei pelaajana saavuttanut järin menestyksekästä uraa, vaikka edustikin useita maansa huipputason seuroja kuten Fluminensea, Guarania, Madureiraa ja Vascoa. Hän kuului urallaan myös Brasilian maajoukkueen rinkiin, mutta joutui tyytymään lähinnä reservimiehen osaan. Hänen pelipaikkansa oli vasen laitalinkki, joskin hän aloitti uransa maalivahtina.
Valmentajaura.
Telê Santana aloitti valmentamisen vuonna 1967 Fluminensen juniorijoukkueessa. Parin vuoden kuluttua hän siirtyi valmentamaan aikuisjoukkueita. Urallaan hän valmensi kotimaassaan Fluminensea, Atlético Mineiroa, Grêmiota, SE Palmeirasia, Flamengoa ja São Pauloa sekä kahteen otteeseen maajoukkuetta, vuosina 1982 ja 1986. Kumpanakin vuonna Telê Santana luotsasi Brasiliaa MM-kisoissa. Maajoukkuepestien välisen ajan hän valmensi saudiarabialaista liigajoukkuetta al-Ahlyä. Parhaiten Telê Santana muistetaan maajoukkueen lisäksi São Paulosta, jonka hän valmensi muun muassa kaksi kertaa Copa Libertadoresin ja Maailmanpokaalin voittoihin. 
Valmentajauran jälkeinen elämä.
Hän joutui lopettamaan valmentamisen sairastuttuaan vuonna 1996 iskemiaan, joka vuonna 2003 johti vasemman jalan amputointiin. Vuoden 2006 huhtikuussa hän menehtyi suolistotulehdukseen.
Tuskegee

Tuskegee (engl. [tʌsˈkiːɡiː]) on kaupunki itäisessä Alabamassa, Yhdysvalloissa. Vuonna siellä oli noin 11 846 asukasta. Kaupunki tunnetaan erityisesti mustan ihmisoikeustaistelijan Rosa Parksin ja laulaja Lionel Richien syntymäkaupunkina. Tuskegee on tyypillinen köyhä alabamalainen kaupunki, jossa noin 95 prosenttia asukkaista on tummaihoisia. Kaupungissa sijaitsee Tuskegeen yliopisto ja ilmestyy sanomalehti The Tuskegee News. Kaupunki on myös tunnettu Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien toisen maailmansodan aikana Euroopassa toimineesta tummaihoisista miehistä muodostetusta P-39 Airacobra-laivueesta, joka tunnettiin epävirallisesti nimellä Tuskegee Airmen.
Carrie-Anne Moss

Carrie-Anne Moss (s. 21. elokuuta 1967 Burnaby, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen näyttelijä, joka tunnetaan erityisesti roolistaan Trinitynä elokuvasarjassa "Matrix". 1980-luvun lopulla hän muutti Espanjaan luomaan uraa mallina, mutta vuonna 1992 hän muutti ensimmäisen televisioroolinsa vuoksi Los Angelesiin. Muita hänen tunnettuja roolejaan ovat Natalie elokuvasta "Memento" sekä Caroline Clairmont elokuvasta "Pieni suklaapuoti". Moss meni naimisiin näyttelijä Steven Royn kanssa vuonna 1999, ja he saivat lapsen kesällä 2003. Vuonna 2007 hän näytteli elokuvassa "Paranoia". Hän toimi myös Aria T’Loak -nimisen kuvitteellisen hahmon ääninäyttelijänä pelisarjassa "Mass Effect" ja näytteli Jeri Hogarthia "Jessica Jonesissa" (2015–2019) ja muissa Marvelin Netflix-sarjoissa.
La Chaux-de-Fonds

La Chaux-de-Fonds on kaupunki Sveitsin Juravuoristossa tuhannen metrin korkeudella merenpinnasta ja pari kilometriä Ranskan rajasta. Se on Geneven ja Lausannen jälkeen Sveitsin ranskankielisen alueen kolmanneksi suurin kaupunki. Kaupungin asukasmäärä on noin 39 000. Se on pysynyt lähes samana yli sadan vuoden ajan.
Historia.
Alueen ensimmäiset asukkaat tulivat seudulle noin 10 000 vuotta sitten ja olivat epipaleoliittisen kauden ihmisiä. 1300-luvun alussa alueet olivat valangien loordien hallussa ja alueen ihmisen pääelinkeino oli maanviljely. Ensimmäinen kirkko rakennettiin La Chaux-de-Fondsiin vuonna 1528, ja 1500-luvun lopussa kaupungista tuli tärkeä tienristeys Neuchâtelin ja Franche-Comten alueiden välillä.
La Chaux-de-Fondsin väkiluku kasvoi kolmikymmenvuotisen sodan aikana lähinnä kaupankäynnin kannalta strategisen sijainnin takia, mutta alueen talous lähti vasta 1700-luvulla kunnolla käyntiin pitsin kehittämisen ja kelloteollisuuden avulla.
Kaupunki paloi kokonaan vuoden 1794 suuressa tulipalossa ja vasta vuonna 1835 Charles Henry Junod julkisti uuden kaupunginrakennussuunnitelman.
Talous.
Kaupungin talous perustuu teollisuuteen ja suuriin kellotehtaisiin, joista kuuluisimpia ovat Girard-Perregaux, TAG Heuer, Corum ja Breitling.
Kulttuuri.
Kaupungin arkkitehtuuri on ottanut vaikutusta art nouveau -tyylistä. La Chaux-de-Fonds on yhdessä läheisen Le Loclen kaupungin kanssa maailmanperintökohde. Kaupungit ovat kulttuurikohde, jonka arvo on kelloteollisuuden tarpeista tapahtuneessa kaupunkisuunnittelussa ja -rakentamisessa.
Kaupungissa on kansainvälinen kelloteollisuuden museo. Kaupungin sanomalehteä L'impartialia on julkaistu vuodesta 1880 lähtien.