Throbbing Gristle

Throbbing Gristle oli uraauurtanut lontoolainen industrial-yhtye, jonka avantgardistisen COUM Transmissions -performanssitaideryhmän jäsenet perustivat 3. syyskuuta 1975. Sen vakituiset soittajat olivat Genesis P-Orridge, Peter Christopherson ("Sleazy"), Cosey Fanni Tutti ja Chris Carter. Yhtyeen nimi "Throbbing Gristle" on brittiläinen slangi-ilmaisu, joka tarkoittaa erektiota.
Yhtye herätti 1970-luvulla huomiota fasistisella imagollaan ja meluisilla live-esiintymisillään, joissa muun muassa projisoitiin lavalle pornografiaa ja kuvia keskitysleireiltä. Monet niistä on nauhoitettu ja julkaistu myöhemmin livealbumeina. Yhtye hajosi vuonna 1981. Se teki paluun vuosina 2004–2010.
Historia.
1969–1976: COUM Transmissions.
Throbbing Gristle syntyi Genesis P-Orridgen 1969 perustamasta, itäisen Yorkshiren Hullissa toimineesta COUM Transmissions -performanssiryhmästä. Throbbing Gristleen kuuluivat laulaja ja seremoniamestari Genesis P-Orridge, hänen silloinen tyttöystävänsä, kitaristi Cosey Fanni Tutti, nauhamanipuloija Peter ”Sleazy” Christophersonja sekä kosketinsoittaja Chris Carter. Heidät tunnettiin performanssitaideryhmänä yhtä paljon kuin bändinä. 
TG:n varhainen historia kietoutuu 1960- ja 1970-luvun alun avantgarde-taideliikkeisiin. Ryhmän toimintaan vaikuttivat Fluxus, performanssitaide ja konseptuaalinen taide. Kun Christopherson liittyi Coumiin vuonna 1975, P-Orridgen ja Fanni Tuttin kiinnostuksen kohteet keskittyivät jo niihin toimintoihin tai henkilöihin, joita pidettiin tabuina: pornografiaan, Markiisi de Sadeen, okkultisti Aleister Crowleyhin, William S. Burroughsiin, sekä murhaajiin kuten Charles Mansoniin sekä Moors-murhaajiin. Näin ollen heidän kiinnostuksensa poikkesi hämmästyttävän paljon keskiluokkaisen britti-taidepiirin odotuksista 1970-luvun puolivälissä. 
Musisointi oli olennainen osa ryhmittymän toimintaa. Heidän varhaiset live-esityksensä — jotka alkoivat kellokortin leimauksella ja kestivät täsmälleen 60 minuuttia ennen kuin lavan virrat katkaistiin — uhmasivat säädyttömyyslakeja; heidän pahamaineisessa ensikeikassaan P-Orridge esitteli taidenäyttelyn, joka koostui yksinomaan käytetyistä tamponeista ja likaisista vaipoista. Englantilainen konservatiivipoliitikko Nicholas Fairbairn kutsui heitä “sivistyksen tuhoajiksi” ("“the wreckers of civilization”"), mikä ilahdutti yhtyettä suuresti.
1976–1981: varhainen industrial-liike.
Jäsenet perustivat Industrial Records -levy-yhtiön vuonna 1976. Industrial- musiikin tyylilaji sai nimensä levy-yhtiön mukaan. He julkaisivat samana vuonna ensimmäisen julkaisunsa, "The Best of Throbbing Gristle, Vol. 2." Täyspitkä debyytti "2nd Annual Report" ilmestyi vuonna 1977, vain 500 kappaleen painoksena; fanien vaatimuksesta levy julkaistiin myöhemmin uudelleen — master-nauhalta, joka oli soitettu takaperin.
Vuoden 1977 underground-hitti “United” oli pieni askel kohti saavutettavuutta tunnistettavan rytminsä ansiosta. Tyypillisesti, kun kappale ilmestyi uudelleen vuoden 1978 albumilla "D.O.A.: The Third and Final Report", se oli nopeutettu kestämään vain 17 sekuntia. Yhtä lailla provokatiivisia olivat “Hamburger Lady” (inspiroitunut tarinasta palovammapotilaasta) sekä “Death Threats” (kooste joukosta tappouhkauksia, jotka oli jätetty yhtyeen puhelinvastaajaan).
Yhtyeen tunnetuin levy on vuonna 1979 julkaistu "20 Jazz Funk Greats", jota pidetään yleisesti merkittävänä industrial musiikin klassikkona. Sitä seurasi vuoden 1980 studiossa livenä äänitetty "Heathen Earth." Throbbing Gristlen viimeinen esiintyminen oli San Franciscossa 29. toukokuuta 1981. Yhtye hajosi Genesis P-Orridgen ja Cosey Fanni Tuttin välirikkoon. Yhtye ilmoitti itse määrittämästään lopettamisestaan postikortilla, joka lähetettiin ystäville ja tukijoille ja jossa luki yksinkertaisesti: "“The Mission is Terminated.”" "(Tehtävä on tuhottu)."
P-Orridge ja Christopherson perustivat pian Psychic TV:n, vaikkakin Christopherson erosi taas muodostaakseen Coilin, kun taas jäljelle jäänyt kaksikko jatkoi nimellä Chris and Cosey. Throbbing Gristlen suosion kasvaessa julkaistiin loputon määrä postuumeja äänitteitä, joista suurin osa oli live-tallenteita; merkittävimpiä olivat mm. vuoden 1981 24 Hours (myöhemmin uudelleenjulkaistu nimellä "36 Hours"), skä vuoden 1983, julkaisu Once Upon a Time (Live at the Lyceum) ja vuoden 1986, julkaisu TG CD 1.
2004–2010: comeback.
Vuonna 2004 Throbbing Gristle kokoontui uudelleen alkuperäisellä kokoonpanolla. Yhtye hajosi sisäisiin riitoihin vuonna 2010, P-Orridgen erottua kesken kiertueen. 
Albumi "D.o.A: The Third and Final Report" (1978) valittiin vuonna 2005 hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
Julkaisut.
Livealbumit.
Videotallenteet: