tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Olli Laiho

Olli Laiho (18. helmikuuta 1943 Savonlinna – 31. toukokuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen telinevoimistelija, olympiamitalisti ja liikkeenjohtaja. Hän saavutti vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa hopeaa hevosella. Sen jälkeen ei suomalainen voimistelija ole voittanut olympiamitalia.
Méxicon olympialaisissa Laiho sijoittui hevoskilpailun kakkossijansa lisäksi nojapuilla 15:nneksi, 12-ottelussa 41:nneksi ja joukkuekilpailussa kymmenenneksi. Hän osallistui jo neljä vuotta aiemmin Tokion kesäolympialaisiin ja sijoittui joukkuekilpailussa kahdeksanneksi sekä 12-ottelussa 26:nneksi. 
MM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa oli kuudes sija hevosella vuonna 1966. EM-kilpailuissa hän saavutti hevosella pronssia vuonna 1965 ja sijoittui viidenneksi vapaaliikkeissä vuonna 1967. Vuonna 1967 hän voitti universiadeissa hevosvoimistelun. Olli Laihon urheilu-ura päättyi olkapäävammaan.
Laiho edusti kotimaassaan Helsingin Voimistelijoita ja Norssin Turnareita. Hän voitti moniottelun Suomen mestaruuden vuonna 1966 sekä yhteensä kahdeksan telinemestaruutta vuosina 1964–1967.
Olli Laiho toimi Norssin Turnarien ja Espoon Golfseuran puheenjohtajana sekä Suomen Voimisteluliiton hallituksessa. Opetusministeriö myönsi hänelle vuonna 2004 Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon.
Urheilun ulkopuolella Laiho toimi Rautakirjan tukkuryhmän johtajana vuoteen 1980, Amer-konsernin paperitukkukaupan Amerpapin johtajana vuosina 1980-1990 ja sen jälkeen Amer-yhtymän toimitusjohtajana vuosina 1990–1992. Sen jälkeen hän toimi Suomen itsenäisyyden juhlarahaston (Sitra) projektinjohtajana.
Arto Nilsson

Arto Harald Nilsson (19. maaliskuuta 1948 Helsinki – 11. heinäkuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen nyrkkeilijä, olympiamitalisti ja yrittäjä.
Nilsson saavutti pronssia Méxicon 1968 olympialaisten kevyessä välisarjassa (alle 63,5 kg). Hän voitti kenialaisen John Olulun tuomariäänin 3–2, länsisaksalaisen Gert Puzichan äänin 5–0 sekä bulgarialaisen Petar Stoitševin kehätuomarin keskeytyksellä toisessa erässä. Välieräottelussaan hän hävisi hallitsevalle olympiavoittajalle, puolalaiselle Jerzy Kulej'lle pistein 0–5. Kisojen päättäjäisissä hän toimi Suomen joukkueen lipunkantajana.
Madridin EM-kilpailuissa 1971 Nilsson hävisi välisarjan (alle 67 kg) avausottelussaan bulgarialaiselle Ivan Kiriakoville tuomariäänin 1–4.
Nilsson sai ensikosketuksen nyrkkeilyharrastukseen kotikulmillaan Tapanilan Erän harjoitussalilla. Olympiaedustajaksi hän nousi asevelvollisuutensa jälkeen vuonna 1968 näytöillään katsastuksissa ja Leningradin valmennusleirillä. Hän voitti Pohjoismaiden-mestaruuden alle 67-kiloisten sarjassa vuonna 1970 sekä Suomen-mestaruuden samassa painoluokassa vuosina 1970 ja 1971.
Arto Nilsson kouluttautui työnsä ohessa ekonomiksi. Hän oli aikanaan keskeyttänyt Oulunkylän yhteiskoulun kolmannella luokalla ja mennyt erilaisten hanttihommien jälkeen töihin isänsä kellosepänliikkeeseen. Hän toimi Timanttiset-ketjun omistajana sekä toimitusjohtajana.
Nokia 6111

Nokia 6111 on Nokian matkapuhelin, joka julkaistiin vuoden 2005 kesäkuussa.
Siinä on panostettu etenkin kameraan ja musiikkiominaisuuksiin. Siinä on radio ja mahdollisuus siirtää musiikkia tietokoneelta. Lisäksi siinä on yhden megapikselin kamera, sisäänrakennettu salama ja mahdollisuus nauhoittaa videokuvaa jopa tunnin ajan. Laitteessa on myös sähköposti-ominaisuus.
Tiedot.
Sitä on saatavilla eri väreinä (vaaleanpunainen, musta, hopeanharmaa ja joissain kaupoissa myös vaaleansininen). Siinä on myös bluetooth, SMS sekä infrapuna.
Reima Virtanen

Reima Valdemar Virtanen (s. 5. marraskuuta 1947 Kemi) on suomalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Ura.
Vuonna 1969 Virtanen debytoi EM-kisoissa Bukarestissa ja saavutti pronssia keskisarjassa. Hän voitti ensimmäisessä ottelussa Hollannin van der Brockin ja puolivälierissä Ison-Britannian mestarin Dave Wallingtonin. Semifinaaleissa hän hävisi Jugoslavian mestarille Mate Parloville. Vuonna 1971 järjestettiin EM-kisat Madridissa, jossa hän jälleen saavutti pronssia keskisarjassa. Virtanen kukisti puolivälierissä tulevan ammattilaisten Euroopan-mestarin, alankomaalaisen Rudi Koopmansin. Semifinaaleissa hän hävisi tällä kertaa romanialaiselle Alec Năstacille. Virtanen nyrkkeili uransa aikana 200 ottelua, joista 30 kansainvälisissä turnauksissa.
Saavutuksia.
Vuonna 1990 Kemin kaupunginteatterissa esitettiin Reima Virtasen elämään pohjautuvaa näytelmää "Hopeanyrkki". Sen oli käsikirjoittanut Juha-Pekka Hotinen ja ohjannut Olli Saariaho.
Bumerangi (elokuva)

 
Bumerangi on Reginald Hudlinin ohjaama romanttinen komedia vuodelta 1992.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kaipaa elokuvaan hieman lisää juonta ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Kyösti Laasonen

Kyösti Kalevi Laasonen (s. 27. syyskuuta 1945 Kitee) on suomalainen jousiammunnan olympiamitalisti ja maailmanmestari. Hän on Tomi Poikolaisen ohella menestynein suomalainen jousiampuja. Myös hänen veljensä Kauko Laasonen oli olympiatason jousiampuja.
Kyösti Laasonen voitti kultaa ensimmäisissä jousiammunnan Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuonna 1968. Maastoammunnassa hän saavutti MM-pronssia vuonna 1969 ja tauluammunnassa EM-pronssia vuonna 1970 sekä MM-hopeaa vuonna 1971. Jousiammunta oli Münchenissä 1972 ensi kertaa 52 vuoteen olympialaisten ohjelmassa. Laasonen epäonnistui ensimmäisenä kilpailupäivänä mutta nousi lopulta olympiapronssille. Hän hävisi voittajalle, maailmanennätystuloksen 2528 ampuneelle Yhdysvaltain 18-vuotiaalle John Williamsille 61 pistettä.
Laasonen saavutti jälleen MM-hopeaa tauluammunnassa vuonna 1973. Vuoden 1976 EM-kilpailuissa hän voitti henkilökohtaisen pronssin ja joukkuekilpailussa kultaa. Montrealin olympialaisissa 1976 hän jäi 15:nneksi. Vuonna 1978 hän voitti toisen henkilökohtaisen Euroopan-mestaruutensa. Moskovan olympialaisissa 1980 hän sijoittui seitsemänneksi Tomi Poikolaisen voittaessa kultaa.
Laasosen uran toinen huippuhetki oli maailmanmestaruus Italian Punta Alassa 1981. Hän ampui tuloksen 2541 ja voitti yhdysvaltalaisen, vuoden 1976 olympiavoittajan Darrell Pacen, joka voitti toisen olympiakultamitalinsa vuonna 1984, yhdellä pisteellä ja tämän maanmiehen Richard McKinneyn kahdella pisteellä. Joukkuekilpailussa Suomi sai hopeaa. Neljännen kerran Laasonen kilpaili olympialaisissa vuonna 1984, jolloin hän sijoittui 28:nneksi.
Laasonen lopetti urheilu-uransa vuonna 1987, kun hän jäi kuudenneksitoista MM-kisoissa eikä täten saanut rahoitusta olympialaisiin valmistautumiseen. Aktiiviuransa jälkeen hän on jatkanut jousiammunnan valmentajana. Hän toimi muun muassa Tomi Poikolaisen tukihenkilönä. Seuratasolla hän edustaa Porin Jousiampujia.
Veijareita vai vartijoita

Veijareita vai vartijoita on Dennis Duganin ohjaama yhdysvaltalainen poliisiaiheinen komediaelokuva vuodelta 2003.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Tapani Maskulan mielestä kahdesta erirotuisesta poliisista muodostuvan komediaparin luonteenpiirteet ovat toivottoman kliseisiä: musta mies on vastuuton suupaltti, valkoinen puolestaan ohjesääntöjä totteleva, ammatistaan ylpeä virkamies.
Säämäjärvi

Säämäjärvi (liv. "Siämäjärvi" eteläkarj. "Siämärvi", ) on kylä sekä historiallinen Aunuksen Karjalan kunta ja Neuvosto-Karjalan hallintopiiri nykyisen Prääsän piirin alueella Karjalan tasavallassa Venäjällä. 
Säämäjärven kylä.
Säämäjärven kylä kuuluu nykyään Jessoilan kuntaan. Se sijaitsee Säämäjärven kaakkoisrannalla Petroskoista Suojärvelle vievän maantien varressa. Säämäjärven kylän eteläpuolella Suojärven-Petroskoin radalla on samanniminen rautatieasema. Kylässä asui vuoden 2012 lopussa 69 ihmistä.
Säämäjärven historiallinen kunta.
Venäjän keisarikunnan Säämäjärven kunta kuului Aunuksen kuvernementin Petroskoin kihlakuntaan. Se käsitti Säämäjärven, Vahatjärven ja Sotjärven ympäristöt. Sen naapureina olivat pohjoisessa Munjärven kunta, idässä Suojun ja Pyhäjärven kunnat, etelässä Vieljärven kunta sekä lännessä Suomen puolella Suojärven kunta. Vuonna 1917 Säämäjärven kuntaan kuului 79 kylää ja niissä oli noin 7 700 asukasta, joista lähes kaikki olivat karjalaisia. Suurimpia Säämäjärven kyliä olivat Jessoila, Säämäjärvi, Veskelys, Alasalmi, Kurmoila, Lahti, Yläne, Tšalkki, Prokkoila ja Salmenniska. Säämäjärven kunta lakkautettiin Neuvostoliitossa 1920-luvulla ja liitettiin Säämäjärven piiriin.
Säämäjärven veneturma.
14 lasta hukkui veneilyonnettomuudessa Säämäjärvellä Venäjän Karjalassa kesäkuussa 2016.
Säämäjärvi (järvi)

Säämäjärvi (, ) on Suojoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Prääsän piirin Jessoilan kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 266 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 1 550 neliökilometriä, keskisyvyys 6,7 metriä ja suurin syvyys 24,5 metriä.
Säämäjärveen virtaavat muun muassa Kivatsunjoki, Kuhajoki, Kuutamajoki, Pieni Suununjoki ja Soudunjoki. Se laskee Säpsäjokea pitkin Vahatjärveen. Järven ulappa on aava. Rantojen läheisyydessä on 80 saarta, joiden yhteispinta-ala on 4,28 neliökilometriä. Rannat ovat pääosin matalat, hiekkaiset ja kiviset. Pohjaa peittää muta, hiekka, savi, järvimalmi ja kivet.
Säämäjärven kalalajeja ovat lohi, siika, kuore, muikku, hauki, särki, salakka, lahna, säyne, pasuri, seipi, sulkava, kivennuoliainen, rantanuoliainen, made, kuha, ahven, kiiski ja kivisimppu. Järvella harjoitetaan ammatti-, kotitarve- ja virkistyskalastusta. Jessoilan taajama ottaa siitä käyttövetensä ja maatalous laskee siihen jätevetensä.
Järven etelärannalla sijaitsevat Jessoilan kylä ja taajama. Rantojen muita asutuksia ovat Säpsän ja Kudaman taajamat sekä Säämäjärven, Lahden ja Särkilahden kylät. Säämäjärven ympäristö muodosti aikoinaan Säämäjärven kunnan ja sittemmin Säämäjärven piirin.
Veneilyonnettomuus 2016.
Moskovalaisten kesäleirille osallistuneiden lasten vene kaatui mahdollisesti ukkoskuuron voimasta 19. kesäkuuta 2016 vastaisena yönä Säämäjärvellä. 14 lasta hukkui.
DLR

DLR eli Saksan ilmailu- ja avaruuskeskus (Deutsches Zentrum für Luft- und Raumfahrt e.V. eli DLR) on sekä Saksan avaruusjärjestö että ilmailun ja avaruus­tekniikan tutkimuslaitos. 
DLR:in pääkonttori on Kölnissä. Organisaatiossa työskentelee 5 100 ihmistä 31 eri instituutissa. DLR:llä on toimistot Brysselissä, Pariisissa ja Washington D.C.:ssä. Vuonna 2011 DLR:n kansallinen budjetti oli 242 miljoonaa euroa ja lisäksi sen kautta budjetoitiin ESAan 714 miljoonaan euroa. 
DLR on Saksan siiviiliavaruusohjelman hallinto. Se edustaa Saksaa esim. ESAssa ja sen kautta maksetaan pääosa Saksan jäsen- ja ohjelmamaksuista ESAaan. Se myös rahoittaa Saksan osallistumiset NASAn jne. avaruusohjelmiin.
Avaruustoiminnassa DLR on myös kaukokartoitustutkijataho. Sen ZKI-yksikkö eli ”Zentrum für satellitengestützte Kriseninformation” on satelliittidataan perustuva kriisinhallintayksikkö, joten DLR on myös turvallisuusalan toimija avaruustoiminnassaan.
Historia.
DLR oli vuodesta 1969 nimeltään Deutsche Forschungs- und Versuchsanstalt für Luft- und Raumfahrt (DFVLR). DFVLR syntyi, kun yhdistettiin Aerodynamische Versuchsanstalt (AVA), Deutsche Versuchsanstalt für Luftfahrt (DVL) ja Deutsche Forschungsanstalt für Luftfahrt (DFL). Vuonna 1972 siihen liittyi Gesellschaft für Weltraumforschung (GfW). Vuonna 1989 DFVLR sai nykyisen nimensä Deutsche Forschungsanstalt für Luft- und Raumfahrt (DLR). Vuonna 1997 Deutschen Agentur für Raumfahrtangelegenheiten (DARA) yhdistettiin DLR:ään ja DLR:n aukikirjoitettu muoto muuttui muotoon Deutsches Zentrum für Luft-und Raumfahrt.
2000-luvun alussa DLR liittyi Helmholtz-Gemeinschaft Deutscher Forschungszentren-tutkimusorganisaation jäseneksi (HGF), mihin kuuluu muun muassa Fraunhofer-tutkimuslaitos.
Vuonna 2010 DLR on yksi EU-alueen harvoista avaruus- ja ilmailutekniikkaa kehittävistä organisaatioista, jonka budjettia ei leikattu vuonna 2008 alkaneen laman tukitoimien aikaansaaman valtionvelan vähentämiskeinona. Vuonna 2011 DLR:n kansallinen avaruusbudjetti on 242 miljoonaa euroa ja sen kautta panostetaan ESAan 714 miljoonaan euroa. 
Johto.
DLR:n ylimmät johtajat ovat
Huhtikuussa 2011 avaruushallinnon johtoon noussut Gerd Gruppe oli aiemmin ollut 20 vuotta Baijerin osavaltion hallinnossa.
Sarah Jezebel Deva

Sarah Jezebel Deva (oik. Sarah Jane Ferridge; s. 25. helmikuuta 1977 Lontoo) on brittiläinen laulaja. Hän on toiminut taustalaulajana muun muassa Therionin, The Kovenantin, Mortiisin ja Gravewormin albumeilla. Deva on myös laulanut taustalla Cradle of Filthin albumeilla vuodesta 1996 lähtien, mutta häntä ei virallisesti pidetä yhtyeen jäsenenä. Devalla on lisäksi oma yhtye Angtoria. Hän aloitti laulamisen 11-vuotiaana. Hänen äänialansa on neljä oktaavia. 
Deva on maininnut lempimusiikikseen Madonnan, Princen, A-han, Duran Duranin sekä monia muita 1980–1990-lukujen pop-artisteja. Raskaamman musiikin puolelta hän kuuntelee muun muassa Guns N’ Rosesia, Mayhemia, Faith No Morea, 1349:a, Metallicaa ja Dissectionia.
Tungutjärvi

Tungutjärvi on järvi Uikujoen vesistössä Belomorskin piirin länsiosassa Karjalan tasavallassa Venäjällä. Tungutjärven pinta on 119 metriä merenpinnan yläpuolella. Järven suurin pituus ja leveys on noin 12 kilometriä. Järven länsipäässä sijaitsee Koivuniemen kylä, joka on nykyisin autio. Tungutjärvi laskee sen pohjoisrannalta alkavaa Tungutjokea myöten Uikujokeen.
Graveworm

Graveworm on italialais-saksalainen melodista black metalia soittava yhtye. Yhtye ottaa vaikutteita myös goottimetallista, doom metalista ja uusimmilla albumeilla myös death metalista. Graveworm perustettiin vuonna 1997.
Graveworm teki levytyssopimuksen Serenades Recordsin kanssa vuonna 1997. Samana vuonna yhtye teki kiertueen Crematoryn, Therionin ja Lake of Tearsin kanssa. Kiertueen jälkeen Graveworm julkaisi ensimmäisen albuminsa, "When Daylight's Gone". Vuonna 1998 yhtyeeltä ilmestyi EP "Underneath the Crescent Moon", jossa taustalla lauloi Sarah Jezebel Deva.
Yhtye julkaisi toisen täysimittaisen albuminsa, "As the Angels Reach the Beautyn" vuonna 1999. Sen jälkeen se teki kiertueen Agathodaimonin kanssa. Vuonna 2002 Graveworm vaihtoi levy-yhtiötään tekemällä levytyssopimuksen Nuclear Blastin kanssa.
Yhtyeen tuorein albumi on vuoden 2011 lokakuussa julkaistu "Fragments of Death".
Paul Allender

Paul Allender (s. 17. marraskuuta 1970) on brittiläinen kitaristi ja muusikko, joka tunnetaan luultavasti parhaiten työstään metalliyhtye Cradle of Filthin kitaristina vuosina 1992–1996 ja jälleen vuosina 2000-2014. 
Allender on soittanut myös yhtyeissä The Blood Divine (1996–1997) ja Primary Slave (1997–2000).
Lapsuus ja nuoruus.
Kun Paul oli kuusivuotias, hänen isänsä perehdytti hänet taistelulajeihin. Tämä muutti Paulin elämän täysin ja taistelulajeista tuli hänen perheensä hallitseva taiteenmuoto. Paul sai ensimmäisen kitaransa 14-vuotiaana. Hän soitti kitaraa epäsäännöllisesti, kunnes 19-vuotiaana kitaransoitosta muodostui hänen vakituinen harrastuksensa.
Franz Reindl

Franz Reindl (s. 24. marraskuuta 1954 Garmisch-Partenkirchen, Länsi-Saksa) on entinen saksalainen jääkiekkoilija ja nykyinen urheilujohtaja.
Jääkiekkoseurat.
Reindl pelasi ensimmäisen kerran Saksan maajoukkueessa kaudella 1971-72.
Valmentajana ja urheilujohtajana.
Reindl valittiin Saksan jääkiekkoliiton puheenjohtajaksi vuonna 1992, jonka lisäksi hän toimi maajoukkueen apulaisvalmentajana vuosina 1991-94. Reindl valittiin myös vuoden 2001 maailmanmestaruuskilpailujen pääsihteeriksi sekä Euroopan yhdistelmäjoukkueen joukkueenjohtajaksi vuoden 2016 jääkiekon maailmancupissa.
Yksityiselämä.
Franz Reindlin tytär Franziska on myös olympiatasolla esiintynyt jääkiekkoilija.
Työssäoppiminen toisen asteen tutkinnon osana

Työssäoppiminen on osa toisen asteen ammatillista perustutkintoa ja on laajuudeltaan vähintään 20 opintoviikkoa, joka voidaan suorittaa osissa. Työssäoppimisjaksot toteutetaan oppilaitoksen ja yrityksen yhteistyönä. Opetus tapahtuu työpaikalla, aidossa oppimisympäristössä. Työssäoppimisen tarkoituksena on siirtää osa tutkintoon kuuluvista tavoitteista käytännön työtehtävien yhteydessä työpaikoilla opittaviksi. Oppilaitos vastaa työssäoppimispaikkojen järjestämisestä. 
Työssäoppimassa suoritetaan ammattiosaamisen näytöt. Ammattiosaamisen näytöt sekoitetaan usein näyttötutkinnon (ammatillinen perustutkinto, ammatti- tai erikoisammattitutkinto) tutkintotilaisuuteen. Ammattiosaamisen näyttöön riittää ammatilliseen perustutkintoon liittyvä alle puolen vuoden työssäoppiminen . Tämä tarkoittaa, että ammattiosaamisen näytöt suoritetaan tutkinnon osittain.
Työharjoittelusta työssäoppiminen poikkeaa oppimistavoitteiden laadun suhteen. Työssäoppimisessa korostuu kokonaan uuden opiskelu, työharjoittelussa jo opitun kertaaminen, soveltaminen ja harjaannuttaminen. Työssäoppimiseen kuuluu oman työn päivittäinen raportointi ja työajan seuranta. Vuorovaikutustaitojen ja muiden työelämävalmiuksien harjaannuttaminen.
Usko Viitanen

Usko Samuel Viitanen (23. helmikuuta 1928 Orimattila – 6. kesäkuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja (baritoni). Viitanen opiskeli laulua kotimaassa mm. Lea Piltin sekä Italiassa Tito Gobbin johdolla. Hän oli kiinnitettynä Suomen Kansallisoopperaan vuosina 1959-1981. Parhaiten hän menestyi italialaisissa oopperoissa. Viitasen tunnetuimpia rooleja olivat mm. Verdin "Rigoletton" nimiosa, "Don Carlosin" Rodrigo ja "Otellon" Jago sekä Aulis Sallisen "Punaisen viivan" Agitaattori. Hän julkaisi vuonna 1985 muistelmateoksen "Laulujen lunnaat".
Viitaselle myönnettiin Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitali vuonna 1973.
Usko Viitasen puoliso oli balettitanssija ja tanssipedagogi Virpi Laristo.
Viitanen on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Maxis

Maxis perustettiin videopelejä kehittävänä yrityksenä vuonna 1987. Yritys valmisti erityisesti simulaatiopelejä, joita ovat esimerkiksi "SimCity"- ja "The Sims" -pelisarjat. Muita tunnettuja pelejä ovat "Spore-" ja "Darkspore-"pelit.
Vuonna 2004 yritys lopetettiin, ja Maxis säilyi Electronic Artsin omistamana tuotemerkkinä. Maxisin Emeryville-studio suljettiin maaliskuussa 2015 Maxis-nimikkeiden kehittämisen siirrettiin muihin studioihin.
Historia.
Will Wright ja Jeff Braun perustivat Maxisin vuonna helpottaakseen pelinsä julkaisemista. Vuonna julkaistu "SimCity" menestyi erikoisuudestaan huolimatta hyvin. Vaikka Maxis suunnitteli vuosien varrella useita hieman epäonnistuneitakin "Sim"-sarjan pelejä, vuonna julkaistu "The Sims" jatko-osineen osoittautui todelliseksi menestysartikkeliksi.
Electronic Arts osti Maxisin 28. heinäkuuta 1997, mutta tämä jatkoi vielä useita vuosia itsenäisenä pelistudiona. Helmikuussa 2004 Maxisin studio sulautettiin lopullisesti Electronic Artsiin, ja Maxis jäi elämään tuotemerkkinä. Will Wrightin studio Kalifornian Emeryvillessä suljettiin maaliskuussa 2015. EA kuitenkin lupasi jatkaa "The Sims" ja "SimCity" pelisarjojen kehittämistä.
Pelit.
Yhtiön ensimmäinen julkaistu peli oli "SkyChase" -niminen lentopeli, jonka Brøderbund julkaisi vuonna 1988.
Seuraavana vuonna yhtiö julkaisi menestyksekkään "SimCity"-pelinsä.
Martti Valtonen

Martti Valtonen (s. 1947) on teoreettisen sähkötekniikan emeritusprofessori Teknillisessä korkeakoulussa (nykyisin Aalto-yliopiston sähkötekniikan korkeakoulu). Hän opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa radiotekniikan diplomi-insinööriksi ja valmistui tekniikan tohtoriksi vuonna 1975.
Valtonen ryhtyi vuonna 1972 kehittämään APLAC-piirisimulointiohjelmaa. Alun perin opiskelijoille pidettäviä laskuharjoituksia elävöittämään suunniteltu ohjelmisto kasvoi myöhemmin laajasti maailmalla käytössä olevaksi piirisuunnitteluohjelmistoksi.
XD-Picture Card

xD-Picture Card on eräs Flash-muistin korttityyppi. xD-nimitys tulee sanoista "extreme digital". xD-muistikortteja käyttävät ainakin Olympus, Kodak ja Fujifilm omissa digitaalikameroissaan. Olympuksen ja Fujifilmin kehittämä korttityyppi tuli markkinoille heinäkuussa 2002. Uudempaa tekniikkaa edustavat xD-M- ja xD-H-muistikortit. Ne eivät kuitenkaan sovi kaikkiin kameroihin.
xD-kortit ovat pieniä ja nopeampia kuin vanhat kilpailijansa SmartMedia (SM), MultiMediaCard (MMC) ja Memory Stick (MS). Nopeudeltaan xD häviää SecureDigitalille (SD) ja pienen koon vuoksi sen suurin teoreettinen kapasiteetti on pieni. xD on Fujifilmin ja Olympuksen omaa tekniikkaa, eivätkä sen tekniset tiedot ole julkisia. 
xD-kortti eroaa monista muista korttityypeistä siten, että xD-kortti ei sisällä muistiohjainpiiriä, vaan pelkän flash-muistipiirin, ja xD-kortin pinnit ovat suoraan flash-muistipiirin pinnit ja protokolla täten suora flash-protokolla. Seurauksena tästä pinnejä tarvitaan enemmän kuin ohjainpiirin sisältävillä kilpailijoillaan ja xD on alttiimpi yhteensopivuusongelmille. Ohjainpiirin puuttuminen teoriassa mahdollistaisi pienemmät valmistuskustannukset ja pienemmän fyysisen koon, mutta käytännössä pienen markkinaosuuden ja harvojen valmistajien vuoksi kortit ovat kilpailijoitaan kalliimpia, ja myös kooltaan uudet microSD-kortit ovat xD:tä pienempiä.
Fujifilm on lisännyt uusiin kameroihinsa tuen xD:n lisäksi myös SD:lle, mikä käytännössä tarkoittaa sitä, että Fujifilm on pikkuhiljaa luopumassa xDn käytöstä ja siirtymässä yleisempään SD:hen.
Will Wright

William R. Wright (s. 20. tammikuuta 1960 Atlanta, Georgia) on yhdysvaltalainen tietokonepelisuunnittelija ja toinen Maxis-peliyhtiön perustajista. Hän on suunnitellut suositut "The Sims"- ja "SimCity"-tietokonepelit. Muita hänen suunnittelemiaan pelejä ovat muun muassa "The Urbz", "SimAnt", "SimEarth" sekä "Spore".
Wright on saanut BAFTAn "Academy Fellowship" palkinnon British Academy Games Awards 2006/7 tapahtumassa.
APLAC

APLAC ("analysis program for linear active circuits)" on alun perin professori Martti Valtosen Teknillisessä korkeakoulussa kehittämä piirisimulointiohjelmisto. 
Piirisimulaattoria käytetään sähköisten piirien toiminnan tutkimiseen tietokonesimulaatiolla. Kun piirin/järjestelmien toimintaa voidaan testata rakentamatta piiriä fyysisesti, säästetään prototyyppi-/valmistuskierroksia, aikaa ja rahaa. Uusien komponenttien kehityksessä mallintaminen ja simulointi nopeuttaa komponentin/modulin kehittämistä, kun ilmiöiden merkitystä järjestelmän suorituskykyyn voidaan mallintaa rakentamatta komponenttia. 
APLACin tarina alkoi vuonna 1972, kun assistentti (myöhemmin professori) Martti Valtonen kehitti pienen piirisimulointiohjelman radiotekniikan laskuharjoituksia elävöittämään. Opetuskäytön lisäksi APLACin eri versiot toimivat tutkimusvälineinä Tekniilisen korkeakoulun eri osastojen ja laboratorioiden sekä VTT:n tutkimusyksiköiden välillä, kun simulaattorin lisättiin mm. puolijohdekomponenttien mallit ja simulaattoria käytettiin radiotekniikkan lisäksi useilla eri sovellusalalueilla kuten suprajohtavinen, mikromekaanisten ja tehokomponenttien ja järjestelmien mallinnuksessa ja simuloinnissa.,, Aplac toimi tutkimusalustana aikoina jolloin kaupallisia simulaattoreita ei ollut tai niitä ei ollut saatavana kohtuuhintaisina eri tutkimusryhmien käyttöön. 
1980-luvulla Mobira (myöhemmin Nokia Mobile Phones) kiinnostui ohjelmistosta, mikä johti pitkään tutkimusyhteistyöhön Nokian kanssa. Vuonna 1998 APLACin kaupallinen kehitys siirtyi APLAC Solutions Oy:lle, mistä edelleen AWR Corp. (USA) omistukseen v. 2005., V. 2011 National Instruments Corp. (USA) osti AWR Corp. yrityksen. Vuoden 2020 alussa AWR:n työkalut siirtyivät sähköisten suunnittelutyökalujen kehittäjän Cadence Design Systems Inc. (USA) omistukseen, jossa APLAC-pohjainen ohjelmiston ydin on edelleen (v. 2024) osana radiotaajuisten piirien suunnittelua ja näin maailmanlaajuisesti kaupallisesti saatavana.
Vähäheikkilä

Vähäheikkilä () on kaupunginosa Turussa, keskustan eteläpuolella. Se kuuluu keskustan suuralueeseen. Naapurikaupunginosia ovat Martti ja Itäranta pohjoisessa, Korppolaismäki ja Pihlajaniemi lännessä, Mäntymäki ja Luolavuori idässä ja Puistomäki etelässä. Vähäheikkilän rakennuskanta koostuu pääasiallisesti 1900-luvun alkuvuosikymmeninä rakennetuista puutaloista ja omakotitaloista. Alueella on myös muutamia kerrostaloja ja pienteollisuutta. 
Vähäheikkilä kuului aikaisemmin Kaarinan kuntaan, ja alueen väkiluvun kasvaessa se muodostettiin taajaväkiseksi yhdyskunnaksi vuonna 1905. Se liitettiin Turkuun vuonna 1939.
Vähäheikkilän ala-aste, entinen kansakoulu, perustettiin vuonna 1905 ja sen uudet laajennusosat valmistuivat vuonna 2005. Alueella sijaitsee myös erityisammattikoulu, Ammattiopisto Spesia.
Vuonna 2016 Vähäheikkilän asukasluku oli 1 017. Alueen väestöstä 15,0 % on alle 15-vuotiaita ja 19,6 % yli 65 vuotiaita. Suomea puhuu äidinkielenään 90,9 % väestöstä ja ruotsia 5,9 %. Muun kielisiä on 3,2 %.
Kapselihotelli

Kapselihotelli () on Japanissa yleinen majoitusliiketyyppi. Siinä on huoneistoon sijoitettu päällekkäin ja rinnakkain useita samansuuruisia, pieniä kapseleita. Kapselin koko on yleensä noin 2x1x1 metriä eli tilaa siinä on vain nukkumista varten. Jokaisessa kapselissa on yleensä myös televisio ja radio sekä minibaari.
Kapselihotellien koko vaihtelee. Joissakin on vain 50 kapselia, suurimmissa yli 700. Yöpyminen niissä on suhteellisen edullista: Tavallinen hinta on 3 000–4 000 jeniä (21–29 €). Yksityisyydestä huolehditaan verholla tai suljettavalla luukulla. Peseytymistilat ovat yhteiset, ja monesti kapselihotelleissa on myös uima-allas. Tupakointi ja syöminen ei ole kapseleissa suotavaa: hotellissa on yleensä ravintola tai vähintään myyntiautomaatti.
Alun perin kapseleissa yöpyi liikemiehiä, joilla päivä venyi liian pitkäksi tai ravintolailta liian kosteaksi. Nykyisin niitä käyttävät muun muassa reppumatkailijat. Etenkin viikonloppuisin asiakkaina on niitä, jotka ovat liian päihtyneitä kyetäkseen palaamaan turvallisesti kotiin, tai häpeäisivät olotilaansa perheensä edessä.
Ensimmäinen kapselihotelli perustettiin vuonna 1977 Osakaan. Kiinan Shanghaihin suunniteltiin avattavan maan ensimmäinen kapselihotelli vuonna 2010.
Uikujärvi (järvi)

Uikujärvi () on suuri järvi ja Vienanmeren–Itämeren kanavan säännöstelyallas Maaselän kannaksella Segežan piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä.
Uikujärven pinta-ala on 1 285 km² ja sen pinta on 89 metriä meren pinnan yläpuolella. Uikujärvellä on pituutta noin 70 kilometriä ja leveyttä noin 24 kilometriä. Saaria on yhteensä 529, joiden yhteispinta-ala on 126 km². Uikujärven pääaltaasta työntyy etelään kaksi suurta lahtea. Uikujärveen laskevista joista suurimmat ovat kaakosta tuleva Ylä-Uikujoki sekä lännestä Seesjärvestä tuleva Sekehenjoki ja Ontajärvestä tuleva Ontajoki. Uikujärvi laskee Ala-Uikujokea pitkin Vienanmeren Äänislahteen Sorokan kohdalla. 
Nykyinen Uikujärvi syntyi, kun Vienanmeren ja Äänisen välisen vedenjakaja-alueen vedet padottiin Vienanmeren-Itämeren kanavan rakennustöiden yhteydessä. Sen johdosta entinen Uikujärvi ja useat pienemmät järvet sen ympäristöstä yhdistyivät yhdeksi isoksi järveksi. Vedenpinnan nousun vuoksi useita kyliä (muun muassa Koikinitsa, Tikonitsa, Haapajärvi, Vuosmosalmi ja Uikujärvi) jäi vedenpinnan alapuolelle. Järven pinta-ala ennen patoamista oli 766 km².
Uikujärven länsirannalla on Segežan kaupunki ja Vojatsun kaupunkityyppinen taajama. Lisäksi järven rannoilla on Maiguban, Polgan, Uikujärven, Vosmovaaran, Telokan, Meri-Maaselän ja Petrovo-Jamin kylät. Järvellä harjoitetaan kalastusta, joka tuottaa muun muassa lahnaa, muikkua, siikaa ja madetta.
Sinéad de Valera

Sinéad de Valera (tunnetaan myös nimellä Sinéad Ní Fhlannagáin, syntyjään "Jane" tai "Janice Flanagan"; 3. kesäkuuta 1878 – 7. tammikuuta 1975) oli Irlannin presidenttinä toimineen Éamon de Valeran puoliso. 
Jane Flanagan yntyi Balbrigganissa Fingalin pohjoisosassa. Perhe muuttii Dubliniin kun hän oli seitsemänvuotias. Hän opiskeli opettajaksi ja sai ensimmäisen opettajanpaikkansa Edenderrystä, missä hän liittyi Conradh na Gaeilgeen ja muutti nimekseen Sinéad Ní Fhlannagáin. Hän palasi Dubliniin vuonna 1899 ja opetti Francis Xavierin koulussa kyli kymmenen vuoden ajan.
Tuossa koulussa hän tutustui Éamon de Valeraan. He avioituivat vuonna 1910. Sinéad de Valera vältti julkisia esiintymisiä, mutta vaikutti politiikassa miehensä kautta. Éamon de Valera oli useita kertoja vankilassa ja pitkiä aikoja Yhdysvalloissa, ja Sinéad de Valera keskittyi hulehtimaan perheen toimeentulosta. 
Sinéad ja Éamon de Valera saivat useita lapsia, joista osa oli myös itse aktiivisia Irlannin politiikassa, muun muassa Vivion de Valera. Myös kaksi heidän lapsenlapsistaan istuu edelleen Dáil Éireannissa (Irlannin parlamentissa), Éamon Ó Cuív ja Síle de Valera.
Dáil Éireann

Dáil Éireann on Irlannin parlamentin eli "Oireachtasin" alahuone, jonka jäsenet valitaan viiden vuoden välein suhteellisella vaalitavalla ja siirtoäänimenetelmällä. Dáil Éireann on kokoontunut vuodesta 1922 lähtien Leinster Housessa Dublinissa.
Edustajat.
Dáil Éireannin jäsenen virallinen iirinkielinen nimi on "Teachta Dála", mikä tarkoittaa "edustajaa Dáilissa". Jäseniä kutsutaan yleensä edustajiksi () tai käytetään lyhennettä "TD". Irlannin perustuslain mukaan 20 000–30 000 henkeä kohden on oltava vähintään yksi edustaja. Dáil Éireannissa on 160 edustajaa, jotka edustavat 39:ää vaalipiiriä. Jokaisesta vaalipiiristä valitaan kolme, neljä tai viisi edustajaa.
Historia.
Dáil Éireannin ensimmäinen kokous pidettiin tammikuussa vuonna 1919 Mansion Housessa Dublinissa sen jälkeen, kun radikaali vapausliike Sinn Féin oli saanut edellisenä vuonna järjestetyissä Yhdistyneen kuningaskunnan parlamenttivaaleissa 73 edustajaa alahuoneeseen. Edustajat kieltäytyivät tulemasta alahuoneeseen ja järjestäytyivät Irlannin kansalliskokoukseksi. Dáil Éireann hyväksyi niukalla äänten enemmistöllä järjestelyn, jolla Irlannista tehtiin vuonna 1922 Yhdistyneen kuningaskunnan dominio ja Irlannin vapaavaltio. Éamon de Valeran johtama vähemmistö kieltäytyi hyväksymästä ratkaisua, koska se jätti Pohjois-Irlannin vapaavaltion ulkopuolelle.
Lassi (juoma)

Lassi (pandžabiksi: ਲੱਸੀ, hindiksi: लस्सी, urduksi: لسی, marathiksi: ताक, gudžaratiksi: છાસ, bengaliksi: লস্যি) on perinteinen intialainen, pakistanilainen tai nepalilainen sakeahko juoma.
Lassi valmistetaan sekoittamalla maustamatonta jogurttia veteen, suolaan ja mausteisiin, kunnes juoma on vaahtoavaa. Makeassa versiossa ("metha lassi") on lisänä sokeria tai vaniljasokeria ja mahdollisesti sitruunamehua. Maustamiseen käytetään yleisesti hedelmäpaloja, kardemummaa tai ruusuvettä. Lassia juodaan usein aamiaisella, ja siihen voidaan lisätä myös jääpaloja. Juoman suosittu nykyaikainen muunnos on mangolassi, joka on mangonmakuinen ja väriltään oranssi. Turkissa valmistetaan lassin kaltaista ayran-juomaa.
Síle de Valera

Síle de Valera (s. joulukuussa 1954), irlantilainen poliitikko Fianna Fáil -puolueessa. Síle de Valera istui vuosina 1977–1981 ja 1987–2007 Dáil Éireannissa, Irlannin parlamentin alahuoneessa. Síle de Valera on entisen Irlannin presidentin ja taoiseachin, Eamon de Valeran lapsenlapsi.
Hän oli Euroopan parlamentin jäsen vuosina 1979–1984.
Éamon Ó Cuív

Éamon Ó Cuív, (s. 23. kesäkuuta 1950) on irlantilainen poliitikko. Ó Cuív edustaa Fianna Fáil-puoluetta Dáil Éireannissa, Irlannin parlamentissa vuodesta 1992. 
Éamon Ó Cuív on Irlannin entisen presidentin ja taoiseachin, Éamon de Valeran lapsenlapsi.
Hannu Siitonen

Hannu Juhani Siitonen (s. 18. maaliskuuta 1949 Parikkala) on suomalainen keihäänheittäjä ja luontokuvaaja. Siitonen oli 1970-luvulla menestyneimpiä suomalaisia keihäänheittäjiä. Hän voitti Euroopan mestaruuden Roomassa vuonna 1974 ja sai hopeamitalin Montrealin olympiakisoissa vuonna 1976. 
Urheilu-uransa jälkeen Siitonen on toiminut valokuvaajana. Hän sai Kaakkois-Suomen ympäristökeskuksen vuoden 2004 ympäristöpalkinnon ponnisteluistaan kuukkelin ja sen elinympäristön suojelemiseksi.
Urheilu-ura.
Kesällä 1973 hurjakuntoinen Siitonen heitti kuudessa kisassa yli 90 metriä. Hän heitti kesäkuussa Suomen ennätyksen 93,90 metriä ja sivusi tulostaan heinäkuussa. Tulos säilyi Suomen ennätyksenä kunnes keihäsmallia vaihdettiin vuonna 1986.
Luontokuvaaja.
Siitonen on harrastanut luonnossa liikkumista pienestä pitäen. Isänsä mukana metsätöissä kulkiessaan hän tarkkaili kuukkeleita, jotka myöhemmin katosivat Siitosen kotiseudun Parikkalan metsistä kolmeksikymmeneksi vuodeksi. Vuonna 1994 Siitonen havaitsi metsässä pesivän kuukkelipariskunnan ja alkoi tarkkailla ja kuvata lajia. Vuonna 2003 ilmestyi hänen kuukkelikuvistaan kirja "Kuukkeli – sielulintu", johon tekstit on kirjoittanut Heikki Willamo. WWF valitsi kirjan Vuoden luontokirjaksi 2003.
Siitonen on toiminut pääkuvaajana teoksessa "Kotka ja tuhat joutsenta" (2003), jossa suomalainen tutkijaryhmä esittelee Karjalankannaksella sijaitsevan, rikkaana lintuparatiisina tunnetun Äyräpäänjärven luonnon nykytilaa. Hän on pitänyt useita valokuvanäyttelyitä. Näyttelyistä "Kuukkelin metsä" on ollut esillä muun muassa Merenkurkun luontokeskus Terranovassa, Seitsemisen luontokeskuksessa ja Hämeen luontokeskuksessa ja "Kuukkelin vuosi" Tampereen pääkirjastossa ja metsämuseo Lustossa. Siitosen ja Tapani Räsäsen kutsunäyttely "Kaunis Karjalamme" oli esillä Helsingissä Sanomatalossa vuonna 2006.
Matti Melkonen

Matti Melkonen oli Asmo Alhon piirtämä sarjakuva, joka ilmestyi "Suomen Kuvalehdessä" vuosina 1940–1975.
Melkonen seikkaili samalla sivulla kuin aikaisempi samantyylinen sarjakuva, "Herra Kerhonen". Tosin siinä missä maaseudulla viihtyvä Kerhonen oli raidallista liitupukua käyttävä osin kaljuuntunut, ikääntynyt porvarisherra, Melkonen oli keski-ikäinen, nykyaikaiseen pukuun sonnustautunut huopahattua käyttävä kaupunkilaisherra. Tukkakin oli Melkosella tuuhea, tosin aina hyvin siististi kammattu. Aikakausi siis vaihtui, kun Kerhonen väistyi ja nykyaikaisempi Melkonen astui hänen tilalleen.
Matti Melkonen oli kohtalaisen tanakka, johtavassa asemassa oleva herra, joka usein kotimatkallaan joutui kiusaukseen poiketa oluella. Hänellä oli myös taipumusta pikku kepposiin, kunhan silmä vältti. Kotonaan hän oli tomeran rouvansa tossun alla, kuten tapana tällaisissa sarjoissa on. Sukupuolten välinen taisto tosin kuumeni aina välillä.
Sarjakuvan huumori oli sanatonta ja perustui kuvalliseen kerrontaan. Vasta loppuaikoina Matti Melkonen puhutteli lukijaa myös kuvien alla olevin tekstein.
Herra Melkosen tunnusmerkki oli neliön muotoinen nenä.
Otava julkaisi vuonna 1946 "Matti Melkonen" -albumin. Sarjakuva oli hyvin pitkäikäinen ja se ilmestyi peräti 35 vuotta.
Pohjoismaiset hiihtolajit talviolympialaisissa 1956

Vuoden 1956 talviolympialaiset järjestettiin Cortina d'Ampezzossa, Italiassa. Pohjoismaisissa hiihtolajeissa (maastohiihto, yhdistetty, mäkihyppy) kilpailtiin kaikkiaan kahdeksassa lajissa.
Ensimmäistä kertaa mukana oli naisten viesti. Aikaisemmista kisoista poiketen miesten 18 kilometrin hiihtoa ei hiihdetty, vaan tilalla olivat 15 ja 30 kilometrin kilpailut. Kilpailut toimivat myös kyseisen vuoden maailmanmestaruuskilpailuina.
Miesten hiihto.
30 km.
&lt;br&gt;
50 km.
&lt;br&gt;
Penelope

Penelope () on kreikkalaisessa mytologiassa Odysseuksen vaimo ja Telemakhoksen äiti. Hänen isänsä oli Spartan Ikarios ja äiti nymfi Periboia.
Penelope joutui olemaan monta vuotta erossa miehestään, joka viipyi ensin Troijan sodassa ja sen jälkeen vaivalloisella paluumatkallaan Troijasta Ithakaan, josta kertoo Homeroksen eepos "Odysseia". Tänä aikana monet kosijat tavoittelivat Penelopea, joka kuitenkin pysyi uskollisena miehelleen. Palattuaan kotiinsa Odysseus tappoi kaikki Penelopen kosiskelijat.
Chris Wilson

Christopher John Wilson (1956 – 16. tammikuuta 2019) oli australialainen blues-muusikko. Hän soitti monilla festivaaleilla ympäri maailman. Hän myös soitti muun muassa Bob Dylanin ja Paul Kellyn kanssa. Tuoreempaa oli yhteistyö Jimmy Littlen kanssa, mikä tuotti vanhan afroamerikkalaisen työlaulun ”Cottonfields” australialaisversion.
Nimh

NIMH tai NiMH voi tarkoittaa seuraavaa:
Cortina d’Ampezzo

Cortina d’Ampezzo on lomailu- ja talviurheilukeskus Venetossa, Italian pohjoisosassa. Cortina sijaitsee 1 200 metrin korkeudella merenpinnasta, ja asukkaita siellä on noin 5 800. Kuntaa ympäröivät vuoret, Ampezzon Dolomiitit.
Maantiede.
Cortina d’Ampezzo sijaitsee Veneton alueella Italian pohjoisosassa. Kunta on Boite- ja Bigontinajokien yhtymäkohdassa Ampezzonlaakson keskiosissa.
Cortina d’Ampezzo on Dolomiitteihin kuuluvan Ampezzon Dolomiittien ympäröimä. Kuntakeskus on 1 224 metrin korkeudella merenpinnasta. Kunnan pinta-ala on 252,81 neliökilometriä, ja sen matalin kohta on 1 057 metrin korkeudessa ja korkein kohta 3 244 metrin korkeudessa Tofanen huipulla. Ampezzon Dolomiittien huippuja ovat myös Monte Cristallo (3 221 m), Pomagagnon (2 450 m), Sorapiss (3 205 m) ja Monte Antelao (3 264 m).
Historia.
Cortina d’Ampezzo oli pitkään suojassa Dolomiittien keskellä, ja asukkaat tulivat toimeen maataloudella. Vaurautta alueelle toi metsätalous. Cortina d’Ampezzo on ollut satojen vuosien ajan merkittävä kauttakulkukohde Venetsiasta Innsbruckiin. Matkailijoita alueelle alkoi tulla 1800-luvun puolivälissä rautatien tulon myötä. Cortina d’Ampezzon ympäristössä käytiin useita ensimmäisen maailmansodan taisteluita italialaisten ja itävaltalaisten välillä.
Matkailun kukoistuskausi kunnassa alkoi 1950-luvulla. Cortinassa pidettiin vuoden 1956 talviolympialaiset, joiden ansiosta laaksosta kehittyi erittäin tärkeä talviurheilukeskus. Maine on tuonut kuntaan vuosikymmenien ajan tuhansia matkustajia.
Urheilu ja kulttuuri.
Cortinassa pidettiin vuoden 1956 talviolympialaiset. Olympialaiset oli määrä pitää jo vuonna 1944, mutta kisat peruttiin toisen maailmansodan vuoksi. Cortina d’Ampezzo isännöi myös tulevia talviolympialaisia 2026 yhdessä Milanon kanssa.
Alppihiihdon maailmancupin osakilpailuja järjestetään Cortina d’Ampezzossa. Sieltä lähti myös maastohiihdon Tour de Skin ohjelmassa aikaisemmin ollut miesten 35 km etappi Dobbiaco/Toblachiin.
Alueen alppimaisemissa on kuvattu myös monia elokuvia, muun muassa "Cliffhanger – kuilun partaalla", "Vaaleanpunainen pantteri" sekä James Bond -elokuva "Erittäin salainen".
Luettelo ministereistä Suomen oikeusministeriössä

Tämä on luettelo Suomen oikeusministeriössä toimineista ministereistä. 
Ensimmäinen ministeri.
Ministeriötä johtaa ministeri, jonka nimikkeenä on yhtä poikkeusta lukuun ottamatta ollut oikeusministeri. 
Ennen vuoden 2000 perustuslakia oikeusministeriltä vaadittiin oikeustieteellistä korkeakoulututkintoa, mutta tämä vaatimus poistui uuden perustuslain myötä vuonna 2000. Uuden perustuslain aikana ministerinä on kuitenkin toiminut vain kaksi henkilöä, joilla ei ole oikeustieteellistä yliopistotutkintoa: Leena Luhtanen (2005–2007), joka on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri, ja Jari Lindström (2015–2017), joka on koulutukseltaan laborantti.
Toinen ministeri.
Oikeusministeriöön on nimetty varsinaisen oikeusministerin lisäksi toinen ministeri vain kahteen peräkkäiseen hallitukseen, vuonna 2019 aloittaneisiin Rinteen ja Marinin hallituksiin. Muiden ministeriöiden ministerit, joiden vastuualueeseen on sisältynyt joitain oikeusministeriön asioita, on luetteloitu kohdassa Muut ministerit.
Muut ministerit.
Seuraavien ministereiden vastuualueeseen on kuulunut joitain oikeusministeriön asioita:
Tuhannen dollarin nousukas

Tuhannen dollarin nousukas ("Safety Last", suomeksi myös Turvallisuus viimeiseksi ja Harold iskukunnossa) on Harold Lloydin tunnetuin mykkäelokuva, joka valmistui vuonna 1923. Elokuva sai ilmestyessään hyvän vastaanoton ja vakiinnutti Lloydin paikan tärkeimpien henkilöiden joukossa varhaisen mykkäelokuvan ajalla. Elokuva huipentuu jaksoon, jossa Lloydin esittämä päähenkilö joutuu kiipeämään kerrostalon seinää ylös erilaisia koomisia vaaratilanteita kohdaten.
Juoni.
Pienen kaupungin poika lähtee suurkaupunkiin paremman elämän toivossa. Kotikaupunkiin jää tyttöystävä, jonka kanssa poika on luvannut mennä naimisiin kunhan ensin on rikastunut. Suurkaupungissa poika ei saavuta haluamaansa mainetta ja kunniaa vaan päätyy työskentelemään apulaiseksi tavaratalon liinavaateosastolle. Hän kuitenkin lähettelee tyttöystävälleen mahtipontisia kirjeitä menestyksestään ja upottaa vähäiset rahansa kirjeiden mukana lähettämiinsä kalliisiin lahjoihin. Menestyksestä vakuuttunut tyttö päättää tulla tapaamaan poikaa varoittamatta etukäteen. Pojalle tulee kiire yrittää peittää valheidensa jäljet.
Poika saa sattumalta kuulla, että tavaratalon johtaja tarjoaa tuhannen dollarin palkkiota hyvän mainostempun keksijälle. Hänen rakennustyöläisenä työskentelevä ystävänsä on taitava kiipeilijä, joten hän ehdottaa tavaratalolle julkisuustempausta, jossa salaperäinen mies kiipeää kerrostalon seinää ylös. Tapahtuman alkaessa paikalle kuitenkin osuu poliisi, jolla on vanhoja kaunoja mainitun ystävän kanssa, eikä tämä siksi uskalla näyttäytyä. Poika lupautuu itse kiipeämään ensimmäisen kerroksen, minkä jälkeen hänen on tarkoitus vaihtaa paikkoja ystävänsä kanssa kadulla olevan yleisön huomaamatta. Ystävä ei kuitenkaan onnistu karistamaan sitkeää poliisia kannoiltaan, joten poika joutuu kiipeämään seinää pitkin kerroksen toisensa jälkeen aina katolle saakka kehnoista kiipeilytaidoistaan huolimatta. Matkan varrelle osuvat kaikki mahdolliset vaaratilanteet. Kun hän lopulta selviää katon harjalle, tyttöystävä ottaa hänet siellä vastaan hääpuvussa.
Tuotanto.
Elokuvan kohtaukset on luotu ilman erikoistehosteita ja osa kuvattiin korkeissa rakennuksissa. Vaikka Lloyd suoritti yleensä omat stunttinsa, kuitenkin kohtauksessa, jossa Lloydin esittämä hahmo kiipeää pitkin rakennuksen seinää, toimi kiipeilijänä Lloydin sijaan elokuvan tekoon innoittanut "ihmiskärpänen" Bill Strother. Elokuvan kuuluisin kohtaus, jossa Lloyd roikkuu kellon viisarista, kuvattiin erään Los Angelesin rakennuksen katolta. Vaikka kohtauksessa käytettiin hyväksi eri kamerakulmia, oli kohtaus hyvin vaarallinen ja vaativa Lloydin käsiproteesin takia. Kohtaus (kuva) on mykkäelokuvien kuuluisimpia.
Browning M1919

Browning M1919 .30 Cal on Yhdysvaltain käyttämä rekyylitoiminen, vyösyöttöinen, ilmajäähdytteinen konekivääri, joka hyväksyttiin palveluskäyttöön vuonna 1919. Konekivääri on kehitetty John M. Browningin ensimmäisen maailmansodan aikaisesta vesijäähdytteisestä M1917-mallista. 
Asetta käytettiin toisessa maailmansodassa, Korean sodassa ja vielä Vietnamin sodassa, sekä jalkaväen tukiaseena, että ajoneuvo- ja lentokone-aseena. 7,62×51 mm NATO -patruunalle muutettuna M1919 on ollut käytössä Yhdysvalloissa 1990-luvulle ja monissa maissa edelleenkin.
Ase painaa 14 kiloa ilman jalustaa ja sen tulinopeus on 400–600 laukausta minuutissa.
Aseen kuumenemisen vuoksi suurin käytännön tulinopeus on noin 60 laukausta minuutissa puolen tunnin ajan.
Eliöyhteisö

Eliöyhteisö on samalla alueella elävien eri lajien populaatioiden muodostama kokonaisuus. Eliöyhteisö puolestaan muodostaa yhdessä alueen elottoman luonnon kanssa ekosysteemin.
Erilaiset eliöyhteisöt edustavat enemmän tai vähemmän jompaakumpaa päätyyppiä: suljettua yhteisöä, jossa yhdenkin lajin poistolla on suuri vaikutus muihin lajeihin, tai avointa yhteisöä, jossa lajien esiintyminen on toisistaan riippumatonta. Eliöyhteisön luonteeseen vaikuttaa muun muassa alueen sateisuus ja ravinteisuus, sekä lajien evolutiivinen kehitys.
Eliöyhteisötutkimus.
Eliöyhteisöjä tutkiva tiede on ekologiaa, tarkemmin sanottuna yhteisöekologiaa. Yhteisöekologia tutkii eliöyhteisöjen rakennetta, biodiversiteettiä, kehitystä ja vakautta. Eliöyhteisöjä kuvailevia muuttujia ovat esimerkiksi niiden lajimäärät, ekologiset lokerot ja ravintoverkot. Myös lajien välisen kilpailun tutkiminen on olennainen osa yhteisöekologiaa. Esimerkkeinä yhteisöekologisesta tutkimuksesta voisivat olla eri tiaislajien muodostamien parvien ravintokäyttäytyminen talvella tai hankajalkaislajien jakautuminen eri syvyyksiin järvessä. Yhteisöekologia saattaa tutkia osittain päällekkäisiä aiheita populaatio- tai ekosysteemiekologian kanssa. 
Yhteisöekologisella tutkimuksella voidaan selvittää muun muassa ihmisen vaikutusta luontoon. Ihminenhän voi muuttaa eliöyhteisön rakennetta radikaalisti esimerkiksi istuttamalla eliöyhteisöön uusia lajeja.
Eliöyhteisöjen kehitys.
Eliöyhteisöt saattavat olla muutoksen tilassa, jota kutsutaan sukkessioksi. Sukkessiota on esimerkiksi nuoren sekametsän kehittyminen ajan kuluessa vanhaksi kuusimetsäksi. Muutosta tapahtuu, koska eliöt muuttavat ympäristöään (esimerkiksi kasvava kuusi alkaa varjostaa maata oksiensa alla), jolloin lajeja saattaa hävitä yhteisön alueelta ja vastaavasti uusille lajeille tarjoutuu sopivia elinpaikkoja. Sukkessio päättyy, kun eliöyhteisö on saavuttanut vakaan tilan. Sukkessio on kliimaksissaan esimerkiksi ikimetsissä. Uusi sukkessiokehitys alkaa esimerkiksi metsäpalon jälkeen.
Eliöyhteisön energiatalous.
Eliöiden ravintoketjut saavat alkunsa yhteyttävästä eliöstä eli useimmiten kasveista sekä niiden käyttämistä ravinteista. Yhteyttävät eliöt ovat tuottajia. Niitä sanotaan omavaraisiksi eli autotrofeiksi. Toisenvaraiset eliöt eli heterotrofit käyttävät tuottajia hyödykseen. Esimerkiksi autotrofista heinää syövä lehmä on toisenvarainen.
Toisenvaraiset eliöt voidaan jakaa kuluttajiin ja hajottajiin. Kuluttajia ovat eläimet, jotka ovat kasvinsyöjiä, saalistajia tai loisia. Ne käyttävät muita eliöitä ravinnonlähteenään. Hajottajia ovat eliöt (muun muassa sienet ja bakteerit), jotka käyttävät ravintonaan kuolleita eliöitä. Eliöiden ravintoketjut liittyvät toisiinsa ja muodostavat yhtenäisiä ravintoverkkoja.
Max ja Moritz

Max ja Moritz on ilmeisesti opettavaiseksi tarkoitettu saksalainen kuvakertomus vuodelta 1865, jonka laati Wilhelm Busch. Se kertoo kahdesta kurittomasta pojasta, jotka eivät lakkaa tekemästä kepposia ja jotka jauhetaan lopulta jyviksi. Suomeksi kertomuksen riimitteli Kalle Väänänen.
Kertomus alkaa näin:
"Aina teot pahain lasten"
"kerrotahan varta vasten. "
"Tässäkin on poikaa kaks,"
"toinen Morits, toinen Maks,"
"joilta opin sana parhain"
"unohtuvi liian varhain;"
"neuvoille he virnistelee,"
"aina muuta ajattelee."
Max ja Moritz edustaa eurooppalaista 1800-luvun kuvakertomusta, jota on pidetty modernin sarjakuvan eräänä edeltäjänä. Max ja Moritz itse oli vanhimman edelleen jatkuvan sarjakuvastripin, Rudolph Dirksin Kissalan poikien ("Katzenjammer Kids"), esikuva.
Mikko Huhtala

Mikko Kustaa Huhtala (s. 30. maaliskuuta 1952 Lapua) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut painija ja olympiamitalisti. Parhaina vuosinaan hän paini alle 74:n ja alle 82 kilon sarjoissa.
Huhtala voitti olympiapronssia Moskovassa 1980 ja sijoittui neljänneksi Montréalissa 1976. MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa Oslossa 1981 ja EM-kisoissa hopeaa Prievidzassa 1980. Muissa MM-kilpailuissa hän sijoittui seitsemänneksi vuonna 1975 ja 11:nneksi vuonna 1974. EM-kilpailuissa hän oli neljäs vuonna 1976, viides vuosina 1978 ja 1981 sekä kuudes vuosina 1976 ja 1979. Hän voitti Pohjoismaiden mestaruuden vuonna 1982 ja sotilaiden maailmanmestaruuden vuonna 1974.
Seuratasolla Huhtala edusti Lapuan Virkiää. Hän voitti viisi Suomen mestaruutta, 74 kilon sarjassa vuosina 1976, 1977, 1978 ja 1980 sekä 82 kilon sarjassa vuonna 1979. SM-hopeaa hän sai vuosina 1974 ja 1982 sekä pronssia vuosina 1975 ja 1981.
Mikko Huhtalan serkku Ilmari Huhtala voitti kreikkalais-roomalaisen painin Suomen mestaruuden 52-kiloisten sarjassa vuonna 1972.
Maria Andersson

Maria Eufrosyne Andersson (väitetään syntyneen 24. joulukuuta 1828 Viipuri – 24. elokuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen palvelijatar, jonka on väitetty saavuttaneen peräti 117 vuoden iän. Tällä saavutuksella hän olisi pitkäikäisin tunnettu suomalainen ja pohjoiseurooppalainen. Anderssonin syntymäajasta ja poikkeuksellisen korkeasta iästä ei kuitenkaan ole esitetty luotettavia todisteita.
Maria Anderssonin mukaan hänen isänsä oli sotilassoittaja ja myöhemmin vahtimestari. Andersson aloitti työnteon jo lapsena ja kertoi työskennelleensä palvelijattarena herrasväen perheissä. Hänen on sanottu matkustaneen isäntäväkien mukana ulkomaita myöten ja puhuneen suomea, ruotsia sekä venäjää. Myöhemmällä iällä hän myi kukkia kadulla Helsingin keskustassa. Andersson oli naimaton ja lapseton. Kun hän täytti (tiettävästi) 110 vuotta, häntä muistettiin juhlatervehdyksin ja Helsingin kaupunki myönsi hänelle kunnianosoituksena 500 markan kuukausieläkkeen. Anderssonin on väitetty asuneen Helsingissä 110 vuotta, viimeiset vuotensa Kivelän sairaalassa. Hänen kuoltuaan kaupunki järjesti hänelle juhlavat hautajaiset. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan vanhalle alueelle. Hautakivessä lukee ”"Helsingin vanhimman asukkaan muistolle Helsingin kaupunginhallitus pystytti"”. Nykyään Anderssonin ennätysikää pidetään kuitenkin kiistanalaisena.
Mikäli Anderssonin kuolinikä pitäisi paikkansa, hän kuuluisi maailman kaikkien aikojen vanhimpien ihmisten joukkoon. 117 vuoden iän ovat tiettävästi saavuttaneet ainoastaan Jeanne Calment (122), Sarah Knauss (119), Kane Tanaka (119), Lucile Randon (118), Violet Brown (117), Lucy Hannah (117), Marie-Louise Meilleur (117), Emma Morano (117), Misao Ōkawa (117), Nabi Tajima (117) Chiyo Miyako (117) ja Maria Branyas Morera (117).