tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Martín Palermo

Martín Palermo (s. 7. marraskuuta 1973 La Plata) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti kotimaassaan Estudiantesia kausina 1992–1997 ja Boca Juniorsia kausina 1997–2001 ja 2004–2011 sekä Espanjassa Villarrealia vuoden 2001 tammikuusta kesään 2003, Real Betisiä kaudella 2003–2004 ja lainasopimuksella Deportivo Alavésia kevätkaudella 2004.
Palermo pelasi Espanjan pääsarjassa 80 ottelua ja teki niissä 20 maalia. Hän teki kaksi maalia yhdessä ottelussa Atlético Madridia vastaan tammikuussa 2003.
Palermo voitti Boca Juniorsin pelaajana Copa Libertadoresin vuonna 2000 ja teki brasilialaista Palmeirasia vastaan pelatun loppuotteluparin ratkaisseessa rangaistuspotkukilpailussa maalin joukkueensa kolmantena laukojana. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Intercontinental Cupin ja teki joukkueensa molemmat maalit sen voittaessa espanjalaisen Real Madridin 2–1. Toisen Copa Libertadores -voittonsa hän saavutti vuonna 2007 joukkueensa kapteenina ja teki kauden 12 ottelussa neljä maalia.
Palermo pelasi Argentiinan maajoukkueessa 15 ottelua ja teki niissä yhdeksän maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi helmikuussa 1999 ystävyysottelussa Venezuelaa vastaan. Copa Américassa 1999 hän pelasi joukkueensa kaikki neljä ottelua avauskokoonpanossa ja teki kaksi maalia Ecuadoria sekä yhden Uruguayta vastaan. Tappiollisessa alkulohko-ottelussa Kolumbiaa vastaan hän epäonnistui kolme kertaa rangaistuspotkussa: ensimmäinen laukaus meni yläriman kautta yli, toinen meni suoraan yli ja kolmannen maalivahti torjui. Tuon turnauksen jälkeen hän ei pelannut maajoukkueessa kymmeneen vuoteen.
Syyskuussa 2009 Argentiinan päävalmentaja Diego Maradona kutsui Palermon takaisin maajoukkueeseen. Palermo pelasi ensin puoli tuntia MM-karsintaottelussa Paraguayta vastaan ja teki sitten kaksi maalia ystävyysottelussa Ghanaa vastaan. Lokakuussa Palermo teki MM-karsintaottelussa Perua vastaan viime hetken voittomaalin, joka oli tärkeä tekijä Argentiinan selviytymisessä vuoden 2010 MM-kilpailuihin. Vuoden 2010 alkupuoliskolla Palermo teki maalin ystävyysotteluissa Jamaikaa ja Haitia vastaan. MM-lopputurnauksessa hän pääsi vaihdosta kentälle vain Kreikkaa vastaan pelatun alkulohko-ottelun 80. minuutilla ja teki ottelun lopussa 2–0-maalin.
Prahan kansallismuseo

Prahan kansallismuseo () on Tšekin pääkaupungissa Prahassa sijaitseva museo. Se perustettiin 1818 paikallisen luonnonhistorian museoksi. Nykyinen uusrenessanssityyliä edustava rakennus valmistui 1890. Sen suunnitteli Josef Schulz. Museo sijaitsee Václavin aukion yläpäässä ja se on yli 70 metriä korkea. Rakennuksen eteishalli, julkisivu ja ramppi on koristeltu kuuluisien taiteilijoiden veistoksilla. Sisällä on lukuisia historiallisia maalauksia muun muassa František Ženíšekiltä, Václav Brožikilta ja Vojtich Hynaisilta. Museossa on vaihtuvia näyttelyitä sekä pysyviä kokoelmia, jotka on omistettu arkeologialle, antropologialle, mineralogialle, luonnontieteelle sekä numismatialle.
Kansallismuseon remontointi aloitettiin vuonna 2011. Remontti valmistui lokakuussa 2018.
Juha Lehtovuori

Juha Erik Lehtovuori (s. 1963) on porilaissyntyinen käsikirjoittaja, jonka esikoisteos on 1992 ensi-iltansa saaneen elokuvan "Veturimiehet heiluttaa" elokuvakäsikirjoitus. Elokuvaohjaajana oli Kari Paljakka. Pääosissa esiintyivät Samuli Edelmann ja Santeri Kinnunen. Käsikirjoitusta on luonnehdittu nuoren miehen kasvutarinaksi.
Ylen Ykkönen lähetti 1993 Lehtovuoren mielisairaalaympäristöön sijoittuvan kuunnelman "Immerwaldin valssi", jonka ohjasi Pekka Ruohoranta. Kuunnelman osissa esiintyivät mm. Tuomas Mattila, Merja Larivaara, Erkki Saarela, Eeva Litmanen, Esko Nikkari, Vesa Vierikko ja Outi Alanen.
Porin Teatterille Lehtovuori kirjoitti musiikkimaailmaan sijoittuvan ja 1996 esitetyn näytelmän "Kaatopaikan enkeli", jossa ohjaajana työskenteli Timo Ojala ja pääosaa näytteli Vesa Haltsonen. Joidenkin kuvausten mukaan näytelmä on tuonut mieleen porilaisten rock-yhtyeiden menestyksen 1980-luvulla ja porirock-ilmiön.
Lisäksi Jussi Hakulinen on julkaissut Lehtovuoren sanoittaman laulun "Talo varrella rautatien" albumillaan "Vaaleanpunainen majatalo" (1985). Muina töinään Lehtovuori on kirjoittanut lehtiin elokuva-arvosteluja ja toiminut kolumnistina mediakasvatusta ja -kulttuuria käsittelevässä Peili-lehdessä.
Koulutukseltaan Lehtovuori on filosofian maisteri elokuva- ja televisiotieteen oppiaineesta.
Pedro Carmona

Pedro Carmona Estanga (s. 1941, Barquisimeto, Lara, Venezuela) oli Venezuelan presidenttinä 12. huhtikuuta – 13. huhtikuuta 2002. Carmona on liikemies, joka asetettiin presidentiksi Hugo Chávezin syrjäyttäneen vallankaappauksen jälkeen armeijan, lehdistön, liike-elämän ja oikeistopuolueiden tuella kun protestit Chávezin hallitusta vastaan kävivät väkivaltaisiksi.
Carmona opiskeli taloustiedettä ja valmistui 1964 Universidad Católica Andrés Bellosta ja suoritti jatkotutkintoja Brysselin vapaassa yliopistossa. Hän työskenteli lähinnä öljyteollisuudessa ja oli useiden lehtien kolumnisti. Hänet on palkittu mm. Perun Auringon ritarikunnan, Kolumbian kunniaritarikunnan ja Chilen Bernardo O'Higginsin ritarikunnan mitalein.
Carmona oli Fedecámarasin ("Federación de Cámaras y Asociaciones de Comercio y Producción de Venezuela"), Venezuelan keskuskauppakamarin johtaja.
Carmona hajotti kansalliskokouksen ja lupasi vaalit joulukuuksi ja presidentin vaalit vuoden kuluessa, julisti mitättömäksi vuoden 1999 kansanäänestyksellä vahvistetun perustuslain ja lupasi paluuta entiseen kaksikamariseen parlamenttiin, julisti maan nimen taas Venezuelan tasavallaksi ("República de Venezuela"), julisti mitättömiksi 49 lakia, jotka laajensivat valtion hallintaa talouteen, määräsi kenraali Guaicaipuro Lamedan jälleen Petróleos de Venezuelan johtoon, erotti korkeimman oikeuden jäsenet, vaalilautakunnan ja oikeusasiamiehen.
Protestien jälkeen, ja osan armeijasta tuella, Carmona poistettiin virasta ja Chávez palautettiin valtaan. Carmona asetettiin kotiarestiin, ja hän sai syytteen siviilikapinasta, mutta kun häntä oltiin siirtämässä vankilaan, Carmona pakeni Kolumbian suurlähetystöön ja pyysi poliittista turvapaikkaa. Carmona kielsi syytteet ja sanoi armeijan pyytäneen häntä johtamaan väliaikaishallitusta.
27. toukokuuta 2002, samana iltana kun oikeistolainen Álvaro Uribe varmistui vaalien voittajaksi, Kolumbian presidentti Andrés Pastrana Arangon hallitus myönsi Carmonalle turvapaikan, mitä Venezuelan hallitus vastusti, mutta kunnioitti laillisena. Carmona siirtyi suurlähetystöstä lentokentällä ja saapui Bogotáan 29. toukokuuta sotilaslennolla.
Andrea Barzagli

Andrea Barzagli (s. 8. toukokuuta 1981 Fiesole) on italialainen jalkapalloilija. Hän nousi huipulle Palermon pelaajana, pelasi vuodet 2008–2011 Saksassa VfL Wolfsburgin joukkueessa ja edusti uransa kahdeksan viimeistä kautta 2011–2019 kotimaassaan Juventusta. 186 senttimetriä pitkä Barzagli pelasi keskuspuolustajana.
Ammattilaisura.
Barzaglin ensimmäinen seura oli firenzeläinen pikkuseura Rondinella, jossa hän pelasi sekä juniori- että aikuistasolla. Juventukseen hän siirtyi vuonna 2011, ennen sitä hän ehti edustaa Rondinellan lisäksi Pistoieseä, Ascolia, Chievoa, Palermoa ja saksalaista VfL Wolfsburgia. 
Maajoukkueura.
Italian maajoukkueessa Barzagli pelasi 73 ottelua. Hän oli voittamassa maailmanmestaruutta MM-kisoissa 2006, joissa hän pääsi aloituskokoonpanoon puolivälieräotteluun Ukrainaa vastaan, kun luottopuolustajista Alessandro Nesta oli loukkaantuneena ja Marco Materazzi pelikiellossa. Barzagli oli mukana myös olympialaisissa 2004, jossa Italia voitti pronssia. Sittemmin hän vakiinnutti paikkansa maajoukkueen puolustuslinjassa.
Ulrike Bruns

Ulrike Bruns (o.s. Klapezynski, s. 17. marraskuuta 1953 Cottbus, Brandenburg) on saksalainen kestävyys- ja keskimatkojen juoksija, joka edusti kilpaurallaan Itä-Saksaa.
Bruns osallistui ensimmäisiin arvokisoihinsa Rooman EM-kisoissa 1974, jossa hän oli kuudes 1 500 metrin juoksussa. Seuraavana vuonna hän juoksi 18. elokuuta uuden maailmanennätyksen 1 000 metrin juoksussa ajalla 2.32,0. Vuonna 1976 Bruns oli mukana juoksemassa 4 x 800 metrin viestijuoksun maailmanennätystä. Montrealin olympialaisissa hän saavutti pronssia 1 500 metrin juoksussa. Sisäratojen EM-kisoissa 1978 Milanossa hän voitti kultaa 800 metrillä. 26. helmikuuta 1978 hän juoksi 800 metrillä uuden sisäratojen maailmanennätyksen 2.00,8 ja 14. heinäkuuta 1979 alitti ensimmäisenä saksalaisnaisena 1 500 metrillä neljän minuutin rajan juosten ajan 3.59,9.
Bruns sijoittui 1 500 metrillä viidenneksi Moskovan olympialaisissa 1980. Ateenan EM-kisoissa 1982 hän oli samalla matkalla myös viides. Stuttgartin EM-kisoissa 1986 hän juoksi 10 000 metrin juoksussa pronssille. Hän saavutti seuraavana vuonna Rooman MM-kisoissa 3 000 metrin juoksun MM-pronssia.
Bruns meni 1979 naimisiin valmentajansa Jürgen Brunsin kanssa. Parilla on Katharina-niminen tytär. Urheilu-uransa aikana Bruns edusti SC Cottbus -seuraa ja myöhemmin ASK Vorwärts Potsdamia, jossa häntä valmensi Bernd Dießner. Hän oli aktiiviaikoinaan 58 kilogramman painoinen ja 170 senttimetriä pitkä. Aktiiviuransa jälkeen hän toimi luutnanttina Saksan demokraattisen tasavallan kansanarmeijassa. Saksojen yhdistymisen jälkeen hän avasi miehensä kanssa urheilukaupan Potsdamiin.
Joop den Uyl

Johannes Marten "Joop" den Uyl (9. elokuuta 1919 – 24. joulukuuta 1987) oli alankomaalainen poliitikko, joka toimi Alankomaiden pääministerinä vuosina 1973–1977. Den Uyl johti edustamaansa Työväenpuoluetta vuosina 1966–1986.
Amsterdamin yliopistossa taloustiedettä opiskelleella den Uylillä oli seitsemän lasta vaimonsa Liesbeth den Uylin kanssa.
Vavá

Edvaldo Izidio Neto eli Vavá (12. marraskuuta 1934 – 19. tammikuuta 2002) oli yksi kaikkien aikojen menestyksekkäimmistä brasilialaisista jalkapalloilijoista. Hänen huippukautensa osui 1950-luvulle ja 1960-luvun alkuun. Hän on yksi neljästä pelaajasta, jotka ovat tehneet maalin kahdessa MM-loppuottelussa.
Brasiliassa Vaván seurajoukkueita olivat muun muassa Vasco da Gama ja Palmeiras. Hän pelasi myös Euroopassa edustaen Atlético Madridia vuosina 1958–1961. Brasilian maajoukkueessa hän viimeisteli 15 osumaa ja voitti maailmanmestaruuden 1958 ja 1962. Näissä turnauksissa hän teki viisi ja neljä maalia sekä loppuotteluissa vastaavasti kaksi maalia ja yhden.
Mars Polar Lander

Mars Polar Lander oli avaruusluotain, joka oli osa NASA:n vuonna 1996 alkanutta Marsin tutkimusohjelmaa.
Luotaimen tarkoituksena oli saada tietoa Marsin ilmasto-olosuhteista ja siitä, onko Marsissa ollut ikinä mahdollisuuksia Maan kaltaisen elämän kehittymiseen. Aurinkopaneelien avulla virtaa saaneessa luotaimessa oli kaksi Suomen Ilmatieteen laitoksessa valmistettua paineinstrumenttia. Projekti päättyi epäonnistuneeseen laskuun 3. joulukuuta 1999.
Mars Polar Landerin mukana matkusti myös Deep Space 2:den mikroluotaimet.
Summain

Summain on digitaalielektroniikassa piiri, jota käytetään binäärisen yhteenlaskuoperaation toteuttamiseen. Analogiaelektroniikassa summain laskee yhteen kahden tai useamman jännitteen tai virran suuruuden. Usein analogisia summaimia käytetään miksereissä, joihin on liitetty myös erilaisia säädettäviä vahvistus-, suodatin- ja efektitoimintoja.
Digitaalinen puolisummain laskee yhteen kaksi bittiä. Ulostulona saadaan summa ja myös muistinumero, mikäli yhteenlaskettavien lukujen summa on niin suuri, ettei sitä voi esittää yhdellä numerolla. Kokosummain huomioi sisäänsyötteessä myös muistinumeron, eli se laskee yhteen kolme bittiä.
Puolisummaimen totuustaulu (C = muistinumero, carry):
Kokosummaimen totuustaulu (Ci = muistinumerotulo, Co = muistinumerolähtö):
Nigel Godrich

Nigel Timothy Godrich (s. 1972) on englantilainen musiikkituottaja ja studiomoniosaaja. Hänen tuottamiaan artisteja ovat mm. Radiohead, Paul McCartney, Travis, Beck, Pavement, Air, Neil Finn, Natalie Imbruglia, Silver Sun, The Sundays, The Divine Comedy, U2, The Beta Band, and R.E.M. Hän myös tuotti vuonna 2004 tehdyn Band Aid 20 -hyväntekeväisyyssinglen.
Vuonna 2005 Godrich nimettiin Grammy-ehdokkaaksi vuoden tuottajana työstään Paul McCartneyn albumilla "Chaos and creation in the backyard"
Diskografia.
Radiohead
Muut
Suomen Siivet

Suomen Siivet oli Suomen ensimmäinen ilmailuhistoriallinen lehti. Sitä julkaistiin vuodesta 1968 vuoden 1973 loppuun asti. Lehti oli alan harrastajien tekemä ja julkaisema. Monet sen kirjoittajista olivat merkittäviä museolentokoneiden entisöijiä. 
Lehden juuret juontavat 1950-luvulle, kun Ossi Anttonen (1933–2024), Eino Ritaranta, Veikko Salo ja Mauno A. Salo (1917–2002) ja tutustuivat ilmailuharrastuksen parissa. Tiedon ja tyyppikuvien kartuttua he päättivät perustaa Suomeen ensimmäisen ilmailuhistoriaan keskittyvän lehden. Yhdysvalloissa asunut, toisen maailmansodan veteraani, Mauno A. Salo oli kirjoittanut ilmailuaiheisia artikkeleita englanninkielisiin julkaisuihin ja hänen aloitteestaan uusi lehti sai nimen "Suomen Siivet". Lehden päätoimittaja oli Ossi Anttonen ja lehden toimitus sekä postitus tapahtui kotioloissa Tuusulan Rantatiellä. Näytenumeron jakelu toi lehdelle 600 tilaajaa, ja innostunut palaute rohkaisi toimituskuntaa seuraavana vuonna nelinumeroisen vuosikerran julkaisuun. Vuosina 1971–1974 vuosikerta kattoi jo kuusi numeroa. 
Lehden julkaisukertojen lisäännyttyä ja tilaajakunnan kasvettua kansainväliseksi, lisääntyivät myös toimitus- ja postitustyö sekä kirjeenvaihto. Lehdenteko päivätyön ohella alkoi muodostua ylivoimaiseksi. Tunnustelut Ilmailuliittoon ja Ilmailumuseoyhdistykseen eivät johtaneet lehden jatkon kannalta tyydyttävän ratkaisuun. "Suomen Siivet" -lehden viimeinen numero ilmestyi vuoden 1973 lopussa. Viimeisenä ilmestymisvuonnaan lehdellä oli 2 200 tilaajaa. 
Näytenumeron lisäksi ilmestyi kaikkiaan 26 "Suomen Siivet" -numeroa: yhteensä 750 sivua Suomen ilmailuhistoriaa, noin 1 200 valokuvaa sekä kymmeniä piirroksia. Vuonna 1994 Suomen ilmailuhistoriallinen lehti jatkoi "Suomen Siivet" -lehden aloittamaa työtä. 
Monet lehden kirjoittajista toimivat Ilmavoimien killoissa ja omasivat vankan sotilas- tai siviili-ilmailutaustan. Lehti oli osaltaan auttamassa Keski-Suomen ilmailumuseon ja Suomen ilmailumuseon syntyä. 
Koska lehden historia on lyhyt ja sen artikkelit ovat merkittävä lähde muun muassa Wiki-artikkeleille, lehtien sisältö on listattu alla. 
Sisältö.
1968.
Numero 1, 1968 (vuoden ainoa lehti)
1969.
Numero 1, 1969, 1. vuosikerta
Numero 2, 1969 
Numero 3, 1969
Numero 4, 1969 
1970.
Numero 1, 1970
Numero 2, 1970 
Numero 3, 1970
Numero 4, 1970
1971.
Numero 1, 1971
Numero 2, 1971 
Numero 3, 1971
Numero 4, 1971
Numero 5, 1971
Numero 6, 1971
1972.
Numero 1, 1972
Numero 2, 1972 
Numero 3, 1972
Numero 4-5, 1972
Numero 6, 1972
1973.
Numero 1, 1973
Numero 2, 1973 
Numero 3, 1973
Numero 4, 1973
Numero 5, 1973
Numero 6, 1973
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen palkinnot

Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa jaetaan useita eri palkintoja:
Kultainen kenkä.
2 Joissakin lähteissä Leônidaksen sanotaan tehneen kahdeksan maalia.
3 FIFA määritti Ademirille yhdeksän maalia. 
4 Yksi omaksi maaliksi merkitty vaihdettiin myöhemmin Ronaldolle 
Lev Jašin -palkinto.
Palkinnon nimeksi muutettiin Golden Glove Award (Kultainen hanska -palkinto) vuodesta 2010 lähtien.
Nelonen Plus

Nelonen Plus oli Nelosen maksuton rinnakkaiskanava, joka näkyi digitaalisten vastaanottimien kautta. Kanava toimi vuosina 2002–2007. Kanavan ohjelmisto koostui pääasiassa tv-peleistä, ostosruudusta ja chateista, mutta silloin tällöin kanavalla nähtiin myös uutisia, elokuvia, motoGP:tä, speedwaytä, golfia, tennistä, koripalloa, Jalkapalloilun mestarien liigaa sekä veikkausliigaa, tulosurheilua, dokumenttisarjaa "Malesian matkaajat" sekä komediasarja "Kellarin kunkkua".
Nelonen Plus lopetti lähetyksensä 26. helmikuuta 2007, jolloin samalla kanavapaikalla aloitti uusi maksuton televisiokanava Jim.
Patrick Moore (ympäristöaktivisti)

Patrick Moore (s. 1947) on kanadalainen ympäristöaktivisti. Hän oli yksi Greenpeacen perustajista, vaikka järjestö nykyisin jyrkästi kiistää tämän. Moore oli Greenpeacen Rainbow Warrior -laivalla, kun se upotettiin.
Nykyisin hänet tunnetaan kriittisestä suhtautumisesta Greenpeaceen. Patrick Moore on eronnut Greenpeacesta, jolla ei hänen mukaansa ole enää mitään tekemistä luonnonsuojelun kanssa. Myöhemmin hän on perustanut Greenspirit-järjestön, joka suhtautuu muun muassa ydinvoimaan myönteisesti, toisin kuin Greenpeace. Moore perusteli 16. huhtikuuta 2006 The Washington Post -lehdessä kannanmuutostaan. Hänen mukaansa ydinenergia on ainoa laajamittainen ja kustannustehokas energiamuoto, jota voidaan käyttää torjumaan maapallon kannalta katastrofaalinen ilmastonmuutos. Toisaalta Moore on myös sanonut ilmastonmuutoksen olevan hyvä asia, mitä tulee ihmisten hyvinvointiin.
Kymin rautatieasema

Kymin rautatieasema (lyh. Ky, , ratakm 233+450) on Kotkassa Korkeakosken kaupunginosassa sijaitseva rautatieasema. Asema oli entisen Kymin kunnan päärautatieasema, tosin vuodesta 1951 alkaen ennen vuoden 1977 kuntaliitosta se sijaitsi Kymistä erotetussa Karhulan kauppalassa. Kymin nimi oli 1. toukokuuta 1897 saakka "Karhula".
Asema sijaitsee Kotka–Kouvola-rautatien varrella, ja lisäksi se on Suomen ainoan yksityisen rautatien, Karhulan–Sunilan Rautatien pääteasema. Asemalla pysähtyvät kaikki Kotka–Kouvola-välin lähijunat, ja lisäksi se toimii tavarajunien järjestelyratapihana.
Maantie-etäisyys Kymin asemalta Kotkan keskustaan on noin 11 kilometriä ja Karhulaan noin 4 kilometriä. Etäisyys Kotkaan on 10 kilometriä, Kouvolaan 41 kilometriä ja Sunilaan 6 kilometriä. Kymi on Haminan toiseksi lähin rautatieasema Tavastilan jälkeen. Etäisyys Haminan keskustasta Kymin asemalle on 20 kilometriä. Matka Haminasta Tavastilaan on viisi kilometriä lyhyempi.
Karhulasta Korkeakosken kautta Kymin rautatieasemalle liikennöi paikallisbussin linja 7, jonka reitti jatkuu Kymistä Koivulan, Kyminlinnan ja Kotkan rautatieaseman kautta Kotkan keskustaan. Linja 34 B liikennöi Laajakosken ja Karhulan välillä Kymin kautta. Karhulasta ja Kyminlinnasta on vaihtoyhteys seutulinjoille ja kaukoliikenteen vakiovuoroille Haminaan.
Lipunmyynti Kymin asemalla on lopetettu ja odotushuone poistettu käytöstä 1. maaliskuuta 2005 alkaen.
Tulevaisuus.
Kymin rautatieasemalle toteutetaan vuoden 2024 loppuun mennessä merkittävä parannustyö, jossa matala ja lyhyt matkustajalaituri parannetaan 55 cm korkuiseksi ja 120 m pitkäksi asfaltoiduksi laituriksi. Asemalle toteutetaan myös erilliset auto- ja pyöräpysäköintialueet.
Kymin asemarakennus on purettu ja väliaikainen laituri sijaitsee entisen Asema-nimisen tasoristeyksen kohdalla.
Inkscape

Inkscape on avoimeen lähdekoodiin perustuva ohjelmisto vektorigrafiikan tuottamiseen. Siitä pyritään tekemään täysin yhteensopiva XML-, SVG- ja CSS-standardien kanssa. Ohjelma toimii Windowsilla sekä Linuxilla, macOS:llä ja muilla Unixin kaltaisilla käyttöjärjestelmillä.
Yleiskatsaus.
Ohjelman kehitys alkoi vuonna 2003, kun ryhmä Sodipodi-projektin entisiä ohjelmoijia alkoi kehittää uutta, täysin W3C:n SVG-standardin kanssa yhteensopivaa vektorigrafiikkaeditoria. Vaikka Inkscape toimiikin usealla alustalla, sitä kehitetään pääasiassa Linux-käyttöjärjestelmälle.
Inkscape soveltuu parhaiten kuviin jotka eivät vaadi fotorealistista mallinnusta, esimerkiksi piirtografiikan, graafien ja mainosten suunnitteluun. Koska vektorigrafiikka ei sovi hyvin rasterikuvien muokkaamiseen, esimerkiksi valokuvien käsittely ei Inkscapella onnistu. Kaupallisista ohjelmista Inkscape vastaa ominaisuuksiltaan esimerkiksi Adobe Illustratoria tai Corel Draw'ta.
Inkscapen oletustallennusmuoto on SVG. Ohjelma ei vielä tue kaikkia SVG:n ominaisuuksia, mutta tallentaa tiedostot standardin mukaiseen muotoon.
Prahan Kansallisteatteri

Prahan Kansallisteatteri (Národní divadlo) on aina ollut tärkeä Tšekin kulttuurillisen heräämisen symboli. Teatteri avattiin vuonna 1881, jolloin siellä esitettiin Bedřich Smetanan ooppera "Libuše". Arkkitehti Josef Zitekin suunnittelema uusrenessanssityylinen teatteri paloi kaksi kuukautta myöhemmin, mutta se rakennettiin uudelleen ja kunnostettiin kahden vuoden sisällä. Näyttämön verho on Vojtich Hynaisin käsialaa ja kattomaalaukset František Ženíšekin tekemiä. Nykyään teatterissa esitetään balettia, oopperaa ja draamaa.
Kansallisteatterin Uuden Näyttämön rakensi arkkitehti Karel Prager 1970-luvulla. Se rakennettiin kuubalaisista marmorilaatoista ja lasista. Siellä sijaitsee Laterna Magica, yksi Prahan parhaiten tunnetuista teattereista.
Renzo Piano

Renzo Piano (s. 14. syyskuuta 1937 Genova) on italialainen arkkitehti.
Renzo Pianoa pidetään yhtenä 1900-luvun merkittävimmistä arkkitehdeista. Hänen töitään on muun muassa Pariisissa, Berliinissä, Genevessä, Houstonissa ja Osakassa. Pianolla on kolme toimistoa Euroopassa: Genovassa, Pariisissa ja Berliinissä. Niissä työskentelee yhteensä noin sata ihmistä.
Renzo Piano tuli maailmankuuluksi Pariisin Pompidou-keskuksesta (1977), jonka hän suunnitteli yhdessä englantilaisen Richard Rogersin kanssa.
Muita Pianon tunnetuimpia töitä ovat muun muassa Menil Collectionin museokylä Houstonissa Yhdysvalloissa (1987), San Nicaolan jalkapallostadion Barissa Italiassa (1989) ja maailman suurin lentokenttä rakennuksineen Osakassa Japanissa (1994). Lentokenttä rakennettiin tekosaarelle.
Piano on suunnitellut myös muun muassa ostoskeskuksia, toimistorakennuksia, asuintaloja, tehdasrakennuksia, messukeskuksia, museoita ja kirkkoja. Hän yhdistelee töissään erilaisia materaaleja, kuten tammea ja betonia tai terrakottaa ja lasia. Vuonna 2012 avautui Oslossa Pianon suunnittelema Astrup Fearnleyn nykytaiteen museon uusi rakennus.
Piano on saanut lukuisia palkintoja ja muita huomionosoituksia. Vuonna 1998 hän sai Pritzker-palkinnon, jota pidetään ”arkkitehtuurin Nobelina”. Suomessa jaettava ensimmäinen Spirit of Nature -arkkitehtuuripalkinto myönnettiin Pianolle vuonna 2000. Vuonna 2008 Piano palkittiin Tanskan suurimmalla kulttuuripalkinnolla, Sonningprisenilla.
Aijubidit

Aijubidi-dynastia (arab. الأيوبيون "al-Ayyūbīyūn;" sorani kurdi. ئەیووبی ; kurmandži kurdi. "Eyûbî)" oli sunnimuslimi dynastia Egyptin ja Syyrian sulttaaneja vuosina 1174–1250. Dynastian perusti Saladin (Ṣalāḥ al-Dīn) vuonna 1171. Se hallitsi Egyptiä ja sitä, mistä tuli Ylä-Irak sekä suurinta osaa Syyriasta ja Jemenistä.
Saladinin kuolema johti valtakamppailuun, mutta hänen veljensä Al-Adil I onnistui lopulta vuonna 1200 yhdistämään valloitetut alueet valtakunnaksi. Aijubidivaltio oli suhteellisen vahva, kunnes mamelukit murhasivat viimeisen sulttaanin ja kaappasivat vallan Egyptissä vuonna 1250. Syyriassa aijubidit hallitsivat vielä 10 vuotta, kunnes mongolikaani Hülegü voitti heidät.Saladinin isä Ayyūb (Najm al-Dīn Ayyūb ibn Shādhī), jonka mukaan Aijubidi-dynastia on nimetty, kuului kurdilaiseen palkkasotilassukuun, joka 1100-luvulla palveli turkkilaisten seldžukkihallitsijoiden alaisuudessa Irakissa ja Syyriassa. Damaskoksen kuvernööriksi nimitetty Ayyūb yhdisti veljensä Shīrkūhin kanssa Syyrian valmistautuessaan sotaan ristiretkeläisiä vastaan. Isänsä kuoleman jälkeen vuonna 1173 Saladin syrjäytti šiia-muslimien Fatimidi-dynastian, mobilisoi edelleen muslimien innostusta luodakseen yhteisrintaman ristiretkiä vastaan ​​ja teki Egyptistä tuolloin maailman voimakkaimman muslimivaltion. Saladinin aikana ylläpidetty solidaarisuus katosi juuri ennen hänen kuolemaansa vuonna 1193 hänen jaettuaan alueensa vasalliensa kesken, jotka olivat saaneet hallita provinssiensa sisäisiä asiota. Ajjubidi-hallinnosta tuli hajautettu puolifeodaalinen perheliitto.
Frankkien ja Aijubidien välisten suhteiden jännite lieventyi al-Ādilin ja al-Kāmilin, Saladinin veljen ja veljenpojan, hallituskauden aikana, ja vuonna 1229 Jerusalem luovutettiin kristityille. Vaikka aijubidien hajaantuminen oli hidastunut, al-Kāmilin kuolema vuonna 1238 elvytti vanhat perhekiistat, mikä heikensi dynastiaa entisestään. Aijubidien taantuminen Egyptissä tuli päätökseensä mamelukkien noustessa valtaan Al-Manṣūrahin taistelun jälkeen vuonna 1250, mutta dynastia säilyi joillakin Syyrian alueilla aina vuoteen 1260 asti. Ḥamāhissa Aijubidi-hallinto oli ainakin nimellisesti käytössä 1300-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Paikalliset Aijubidi-dynastiat selvisivät erityisen pitkään Ḥiṣn Kayfāssa, jossa he jatkoivat hallintaansa Il-Khanidin ja myöhemmin Turkmenistanin vallan alaisena mongolien hyökkäyksen jälkeen 1400-luvun lopulla, kunnes turkmeenien heimovaltio Ak Koyunlu valloitti alueen 1400-luvun lopulla.
Sulttaanit.
• 1174–1193 Saladin
• 1193–1198 Al-Aziz
• 1198–1200 Al-Mansur
• 1200–1218 Al-Adil I
• 1218–1238 Al-Kamil
• 1238–1240 Al-Adil II
• 1240–1249 As-Salih Ayyub
• 1250–1250 Shajar al-durr
• 1250–1254 Al-Ashraf
Ole luonani aina

Ole luonani aina () on brittikirjailija Kazuo Ishiguron vuonna 2005 julkaistu romaani. Se oli ilmestymisvuonnaan ehdolla arvostetun Booker-palkinnon saajaksi ja vuonna 2006 brittiläisen Arthur C. Clarke -palkinnon saajaksi. "Time"-lehti valitsi sen sadan parhaan vuosina 1923–2005 julkaistun englanninkielisen romaanin listalleen.
Kirjasta ilmestyi Mark Romanekin ohjaama elokuvasovitus vuonna 2010.
Juonikuvaus.
Kirjan kertoja on lapsuuttaan ja nuoruuttaan muisteleva Kathy H., joka aikuisuuteen astuttuaan koettaa tutustua paremmin minäänsä ja maailmankuvaansa. Kathy ei ole elänyt täysin tavallista lapsuutta, vaan varttui Hailshamin sisäoppilaitoksessa, joka on suljettu täysin ulkomaailmalta.
Kertomus on dystopia, joka sijoittuu 1900-luvun lopun Englantiin. Tiede on kehittynyt niin pitkälle, että ympäristöltä suljetuissa laitoksissa kasvatetaan kloonattuja ihmisiä, joiden elämän ainoa tarkoitus on toimia elintenluovuttajana.
Kirja jakautuu kolmeen osaan. Ensimmäisen tapahtumat sijoittuvat Kathyn Hailshamin aikoihin ja varhaiseen lapsuuteen. Romaanin kolmen tärkeimmän hahmon, Kathyn, Ruthin ja Tommyn ystävyys alkaa tuolloin.
Toisessa osassa nuoriksi kasvaneet oppilaat muuttavat niin kutsuttuihin Mökkeihin, pois opettajiensa eli kasvattajiksi kutsuttujen aikuisten valvovien silmien alta. Mökkien tarkoitus on tutustuttaa oppilaita vähitellen ulkomaailmaan, mutta pitää heidät yhä ryhmässä.
Kolmas osa kertoo päähenkilöiden viimeisistä vaiheista. Ruth ja Tommy ovat nk. luovuttajia ja Kathy toimii valvojana eli luovuttajien hoitajana ja avustajana, jonka oma aika luovuttajana koittaa vasta myöhemmin.
Kirjassa ei niinkään pohdita kloonausten eettisyyttä, vaan kerrotaan kertomus ihmisistä, joita pidetään pimennossa omasta osastaan ja jotka parhaansa mukaan yrittävät sovittaa elämänsä vallitseviin olosuhteisiin. Kertomuksen on tarkoitus herättää ajatuksia antamatta suoria vastauksia lukijalle, jolle alussa paljastetaankin hyvin vähän.
Peter Shilton

Peter Leslie Shilton (s. 18. syyskuuta 1949 Leicester) on englantilainen on ammattilaisuransa päättänyt jalkapallomaalivahti. Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista jalkapallomaalivahdeista. Hän on kaikkien aikojen eniten virallisia otteluita pelannut jalkapalloilija.
Shilton pelasi Englannin maajoukkueessa 125 ottelua vuosina 1970–1990. MM-lopputurnauksissa hän on pelannut kymmenen nollapeliä: ennätys, jonka hän jakaa Ranskan Fabien Barthezin kanssa. Maajoukkueessa hänen huippuvaiheensa ajoittui vuoden 1986 MM-kisoihin, joissa vasta Diego Maradona pudotti Englannin puolivälierissä yhdellä kiistanalaisella ja yhdellä sensaatiomaisella maalilla. Esimerkiksi Ilta-Sanomat valitsi Shiltonin turnauksen parhaaksi maalivahdiksi.
Seurajoukkuepelejä hänelle kertyi uransa aikana yli 1000 kappaletta, joissa hän on tehnyt yhden maalinkin. Tämä tapahtui Southamptonia vastaan lokakuussa 1967.
Shilton debytoi jo 16-vuotiaana Leicesterin pelaajana 60-luvulla ja jatkoi peliuraansa 90-luvun loppupuolelle saakka ja lopetti vasta 47-vuotiaana.
Nottinghamissa pelatessaan Shilton voitti kaksi Euroopan Cupia.
Peter Shiltonin poika Sam Shilton on myös ammattilaisjalkapalloilija.
Fani

Fani () on henkilö, joka ihailee tai arvostaa jotain ilmiötä, henkilöä, joukkuetta, tyylilajia tai kulttuurin aluetta voimakkuudella, joka ylittää tavanomaisen arvostuksen. Fanikunta on näistä muodostuva yhteisö tai ryhmä.
Sanan historia.
Sanaa "fani" käytettiin ilmeisesti ensimmäisen kerran yhdysvaltalaisessa lehdistössä 1800-luvulla kuvaamaan ammattilaisjalkapallojoukkueiden kannattajia. Nimitys on lähtöisin englannin sanasta "fanatic" eli kiihkoilija. Suomessa "fani"-termiä on käytetty lehdistössä ainakin 1960-luvulta lähtien kuvaamaan musiikkiyhtyeiden ihailijoita. Toisaalta sana "fani" juontuu latinankielisestä temppeliä tarkoittavasta sanasta "fanum" ja sen johdannaisesta "fanaticus", joka voidaan kääntää "jumalan innoittamaksi" tai "temppelinpalvelijaksi".
Psykologinen selitys.
Fanius on aiemmin leimattu julkisuudessa ja tutkimuksessa oireena, joka kertoo yksilön psyykkisistä häiriöistä tai yhteiskunnan sosiaalisista ongelmista. Yleinen mielikuva faniudesta sisältää kaksi stereotyyppiä: pakkomielteisen yksilön sekä hysteerisen ryhmän. Fanireaktiot saatetaan kiivaudessaan nähdä hysteerisinä ja järjettöminä. Kun fanius nähdään oletetun sosiaalisen kyvyttömyden oireena, on ”hulluja keräilijöitä” tai ”villiintyneitä konserttiyleisöjä” helppo ymmärtää vaarallisina. Uudempi selitys korostaa faniutta kuluttajan aktiivisena kokemistapana.
Faniyhteisöt.
Fanikunnat (engl. "fandom") muodostuvat saman kohteen faneista. Sellainen voi syntyä esimerkiksi kirjailijan, kirjasarjan, musiikkiyhtyeen tai urheilujoukkueen ympärille. Faniyhteisöt ovat usein epävirallisia, mutta toimintaa on myös "fan clubeissa" tai yhdistyksissä, jotka voivat olla fanien itsensä perustamia tai kaupallisia, esimerkiksi musiikkiyhtyeen tuotantoyhtiön perustamia.
Faniyhteisöjen toiminnassa fanituotannolla on keskeinen merkitys: fanit luovat fanitaidetta ja kirjoittavat fanifiktiota, jotka perustuvat alkuperäistuotteen kierrättämiselle.
NFL-legendat

NFL-legendat on epävirallinen kokoelma tapahtumia, anekdootteja ja historiaa amerikkalaisen jalkapallon ammattilaisliiga National Football Leaguen erilaisista tapahtumista. 
NFL perustettiin vuonna 1920. Liiga oli alkuaikoina vain pienten kaupunkien välinen urheiluverkosto, mutta se on kasvanut miljardiluokan liiketoiminnaksi kahdeksassakymmenessä vuodessa. NFL on kilpaillut muiden suurten ammattilaisurheilulajien, kuten baseballin, koripallon ja autourheilun kanssa koko historiansa ajan. 
NFL:n historia on täynnä sattumuksia, joita valokuvat, televisiokamerat tai viralliset tilastot eivät välttämättä ole taltioineet. Jotkin tarinat ovat säilyneet perimätietona sukupolvelta toiselle, toiset on voitu selvittää ja vahvistaa urheilutoimittajien ja NFL Filmsin arkistojen perusteella. 
Seuraavassa on luettelo erilaisista legendoista. Otteluiden nimet on säilytetty pääasiassa englanninkielisinä, koska niillä ne tunnetaan.
1960-luku.
Jetsien voitto tasoitti AFL:n ja NFL:n tasoeroa.
Kathrin Weßel

Kathrin Weßel (o.s. Ullrich, s. 14. elokuuta 1967 Annaberg, Itä-Saksa) on entinen saksalainen kestävyysjuoksija, joka edusti kilpaurallaan Itä-Saksaa. Hän menestyi erityisesti 10 000 metrin juoksussa.
Ullrich voitti ensimmäisen arvokisamitalinsa Rooman MM-kisoissa 1987, jolloin hän sijoittui 10 000 metrillä kolmanneksi ajalla 31.11,34. Seuraavana vuonna Soulin olympialaisissa hän oli samalla matkalla neljäs ajalla 31.29,27. Hän voitti viimeisen arvokisamitalinsa Splitin EM-kisoissa 1990, jolloin hän oli toinen 10 000 metrillä ajallaan 31.47,70.
Ullrich edusti seuratasolla SC Dynamo Berliniä. Aktiiviaikanaan hän painoi 54 kilogrammaa ja oli 169 senttimetriä pitkä.
Mount Kosciuszko

Mount Kosciuszko on 2 228 metriä korkea vuori Snowy Mountains -vuoristossa Australian Alpeilla. Se on vuoriston ja koko Australian korkein vuori. Vuorta ympäröi Kosciuszkon kansallispuisto.
Vuoren nimesi puolalainen tutkimusmatkailija, kreivi Paul Strzelecki maanmiehensä kenraali Tadeusz Kościuszkon mukaan vuonna 1840.
Mount Kosciuszkon lukeminen mantereiden korkeimpien vuorten, niin sanottujen seitsemän huipun, joukkoon on kyseenalaista. Toisen tulkinnan mukaan kunnia kuuluu yli kaksi kertaa korkeammalle Puncak Jayalle Uuden-Guinean saarella.
Enneagrammi

Enneagrammi ( 'yhdeksän' + "gramma" 'piirto') on esoteerinen symboli, jonka tarkka määritelmä kuuluu:
Enneagrammi on siis yhdeksänkulmainen geometrinen symbolikuvio, joskaan se ei ole geometrian kannalta monikulmio, koska se ei ole itseään leikkaamaton.
Historia.
Enneagrammi on mahdollisesti ollut käytössä varhaisessa islamin mystiikkaa korostavassa sufilaisessa yhteisössä. Yhtään historiallista viitettä ei kuitenkaan ole löytynyt nykyisen muotoiseen enneagrammiin. 
Enneagrammin matka länsimaiseen tietoisuuteen alkoi 1900-luvun alkupuolella, kun kreikkalais-armenialainen mystikko G. I. Gurdjieff opetti sen perusteita Moskovassa ja Pietarissa pitämillään luennoilla vuosina 1915–1917. Venäjän vallankumouksen jälkeen opetus siirtyi Venäjältä muualle Eurooppaan, viimeksi Pariisiin. Gurdjieffin oppilas, venäläinen matemaatikko, sanomalehtimies ja kirjailija P. D. Ouspensky esitteli enneagrammin ensimmäistä kertaa julkisuudessa Gurdjieffin elämästä ja opetuksesta kertovassa kirjassa "Sirpaleita tuntemattomasta opetuksesta (In Search of the Miraculous: Fragments of an Unknown Teaching)", jossa hän kertoo enneagrammin olleen osa Gurdjieffin opetusta.
Ouspenskyn mukaan Gurdjieff opetti enneagrammin olevan "muinainen salaisuus" ja "kaiken elollisen symbolikuvio". Gurdjieff käytti opetuksessaan erityisesti pyhiä tansseja ja rytmisiä liikesarjoja niin, että oppilaat kokisivat enneagrammin dynaamisuuden. Gurdjieff opetti, että symboli yhdistää kolmea universaalia lakia, joiden avulla mitä tahansa itsenäistä kokonaisuutta tai prosessia voidaan ymmärtää täydellisesti. 
Suomessa on enneagram-symbolia tutkittu Gurdjieffin oppien mukaan ainakin 1970-luvulta lähtien. Ensimmäinen suomenkielinen kirja aiheesta on turkulaisen Karatas-seuran julkaisu nimeltään "Enneagramma - Kosminen symboli", vuodelta 1984.
Amerikkaan enneagrammi rantautui laajemmin 1960-luvulla nykyaikaista psykologiaa soveltavan persoonallisuustyyppiluokituksen muodossa niin kutsuttuna persoonallisuusenneagrammina. Sovellus ei kuitenkaan sisälly kirjallisesti julkaistuun tietoon Gurdjieffin opetuksesta eikä hänen selitykseensä enneagrammista. Gurdjieff -perinteen vakamieliselle opiskelijalle ennegrammi säilyykin Kōan'ina, aina haastavana ja ei-koskaan-lopullisesti-selitettynä.
Hradčany

Hradčany [ˈɦrat͡ʃanɪ] eli Prahan linnan alue, on Tšekin pääkaupunki Prahassa sijaitseva kaupunginosa ja maarekisterialue. Entisessä kuninkaanlinnassa siijaitsee nykyään Tšekin presidentin virka-asunto.
Hradčany käsittää monia rakennuksia, mukaan lukien goottilaisen Pyhän Vituksen katedraalin, useita palatseja, Strahovin luostari, museoita ja gallerioita, näkötorneja, Pyhän Yrjön basilikan sekä Kultaisen kujan.
Prahan linnanherra perusti Hradčanyyn 1321 rakennuttamalla muurin olemassaolevien katujen ympärille. Kaupunkilaisten velvollisuuksiin kuului heinän hankkiminen linnan talleihin ja vankien vartiointi. Vuoden 1541 suuressa palossa suuri osa rakennuksista tuhoutui, ja Prahan mahtisuvut rakennuttivat palatsejaan vapautuneille tonteille.
Elaine Esposito

Elaine Esposito (3. joulukuuta 1934 – 26. marraskuuta 1978) oli yhdysvaltalainen nainen joka oli koomassa 37 vuotta ja 111 päivää mikä onkin toiseksi pisin aika maailmassa. Tällä hetkellä ennätystä pitää yhdysvaltalainen Edwarda O’Bara, joka oli koomassa yli 40 vuotta (1970–2012). 
Esposito vajosi koomaan sen jälkeen, kun hänet nukutettiin umpilisäkkeen poistoa varten 6. elokuuta 1941. Hän ei herännyt koomasta enää koskaan ja kuoli vuonna 1978 vietettyään koomassa 37 vuotta ja 111 päivää. 
Esposito oli vanhempiensa ainoa lapsi. Koomansa aikana hän sai lempinimen "Sleeping Beauty" ("Prinsessa Ruusunen").
Satumaa

Satumaa on kuuluisin Unto Monosen säveltämä ja sanoittama tangokappale. Sitä on monissa yhteyksissä kutsuttu Suomen kansallistangoksi. Sanoitus alkaa: ”Aavan meren tuolla puolen jossakin on maa”.
Mononen sävelsi ja sanoitti ”Satumaan” todennäköisesti vuonna 1949, 19-vuotiaana, alun perin calypsorytmiseksi instrumentaalikappaleeksi ”Fairyland” harjoitellessaan sointukäännöksiä Olavi Kasarin johdolla. Kappale ilmestyi ensimmäisen kerran 1955 Henry Theelin levyttämänä. Theelin tulkinta jäi kuitenkin etäiseksi, eikä kappale saavuttanut mainittavaa menestystä. Lisäksi Toivo Kärjen tekemä sovitus tuntui jo tuolloin vanhanaikaiselta ja Monoseen itseensä suhtauduttiin 1950-luvulla yleisesti vähätellen. Suursuosioon kappale nousi Reijo Taipaleen laulamana 1962. Unto Mononen oli kirjoittanut siihen uuden argentiinalaissävyisen johdannon, muutoin sen oli sovittanut Kaarlo Valkama. Yhdessä muun muassa Veikko Tuomen levyttämän ”Mustan ruusun” kanssa se oli käynnistämässä kaikkien aikojen suomalaista tangovillitystä. Reijo Taipale ei itse ollut versioonsa täysin tyytyväinen, sillä hän oli laulua levytettäessä kuumeessa. Seuraavana vuonna Taipale levytti Monosen uuden sävellyksen ”Tähdet meren yllä”, ja näiden tangojen suurmenestyksen jälkeen levy-yhtiöt suorastaan repivät Monosen sävellykset hänen käsistään; eräässä vaiheessa viisi levy-yhtiötä julkaisi hänen tangojaan. Taipale kertoi laulaneensa ”Satumaan” keikoillaan yli kuusi tuhatta kertaa.
”Satumaassa suomalainen kaipuu saa tihentyneimmän ilmauksensa” ja kappale ”verhoaa unenomaiseen vaippaan edeltävien vuosien suuret odotukset”, arvioi Peter von Bagh kappaletta "Iskelmän kultaisessa kirjassa" (1986).
Frank Zappa soitti oman versionsa kappaleesta Helsingissä vuoden 1974 kiertueellaan. Tulkinta löytyy levyltä "You Can't Do That On Stage Anymore, Vol. 2".
Vuoden 1997 kevään ylioppilaskirjoituksissa oli reaalikokeessa evankelis-luterilaisen uskonnon tehtävä, jossa piti pohtia Satumaa-tangoa (sen sanoitusta) kristillisen toivon näkökulmasta.
Girl from the North Country

”Girl from the North Country” on Bob Dylanin vuonna 1963 säveltämä kappale, joka julkaistiin ensimmäisen kerran hänen "The Freewheelin' Bob Dylan" -albumillaan vuonna 1963. Kappale perustuu vanhaan englantilaiseen kansanlauluun nimeltä ”Scarborough Fair”. Dylan lainasi tästä balladista omaan kappaleeseensa melodian sekä kaksi säettä: 
"”Remember me to one who lives there"&lt;br&gt;
"She once was a true love of mine.”"&lt;br&gt;
Kappale kertoo todennäköisesti Dylanin kouluaikaisesta tyttöystävästä, Echo Helstromista. Dylan (silloin vielä nimeltään Robert Zimmerman) ja Helstrom tapasivat vuonna 1957 Hibbingissä, Minnesotassa. Noin vuoden yhdessäolon jälkeen he kuitenkin erosivat ja myöhemmin Dylan kirjoitti Helstromista laulun.
Vuonna 1969 Dylan teki kappaleesta uuden ja täysin erilaisen version, joka julkaistiin "Nashville Skyline" -albumilla. Kappaleessa oli mukana Dylanin kanssa ystävystynyt Johnny Cash. Vuoden 1963 versiossa Dylan soitti kappaleen yksin kitaransa ja huuliharppunsa kanssa, mutta vuoden 1969 versiossa myös Johnny Cash soitti kitaraa.
María Capovilla

María Esther Heredia Lecaro de Capovilla (14. syyskuuta 1889 Guayaquil – 27. elokuuta 2006) oli ecuadorilainen nainen, joka oli Guinnessin ennätysten kirjan mukaan vanhin elossa oleva ihminen 29. toukokuuta 2004 alkaen. 
María Capovilla syntyi Guayaquilissa everstin tyttäreksi. Hän meni vuonna 1917 naimisiin Antonio Capovillan kanssa, joka kuoli vuonna 1949. Pariskunta sai viisi lasta, joista kolme on yhä elossa. Lisäksi hänellä on 11 lastenlasta, 20 lastenlastenlasta ja viisi lastenlastenlastenlasta. Capovilla asui yhdessä 81-vuotiaan tyttärensä Hildan ja vävynsä kanssa. Hän oli viimeisinä vuosinaan kaikkien aikojen kuudenneksi vanhin ihminen ja tiettävästi viimeinen 1880-luvulla syntynyt ihminen. Hän oli myös ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa tiettävästi vähintään 116 vuoden iän saavuttanut eteläamerikkalainen. Tällä hetkellä hän on tiettävästi kymmenenneksi vanhimmaksi koskaan elänyt ihminen.
Maaliskuussa 2006 Capovilla ei kyennyt enää lukemaan sanomalehteä ja oli miltei lopettanut puhumisen. Hän pystyi kävelemään kahden ihmisen tukemana. Capovilla kuoli 116 vuoden ja 347 päivän iässä 27. elokuuta 2006. Sukulaistensa mukaan hän menehtyi keuhkokuumeen aiheuttamiin komplikaatioihin paikallisessa sairaalassa.
Habib Miyan

Habib Miyan oli intialainen mies, joka oli omien sanojensa mukaan syntynyt joko vuonna 1869, 1872 tai 1878. Eläketodistuksensa mukaan hän on syntynyt 20. toukokuuta 1878. Hänen väitetään kuolleen 19. elokuuta 2008 satakolmekymmentävuotiaana. 
Guinnessin ennätysten kirja ja itsenäiset tutkijat eivät ole kyenneet todistamaan Miyanin ikää. Mikäli Miyanin ikä pitää paikkansa, hän oli tiettävästi maailman kaikkien aikojen vanhin ihminen. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1938. 
Miyan oli muslimi ja teki vuonna 2004 pyhiinvaellusmatkan Mekkaan. Hän asui Jaipurissa, Rajasthanissa ja oli sokea viimeiset viisikymmentä vuotta. Hän soitti nuorena klarinettia Jaipur State Bandissa.
My slavim tebja, Pridnestrovje

My slavim tebja, Pridnestrovje () on Transnistrian kansallishymni. Sen on säveltänyt Boris Aleksandrov ja sanat laatineet Boris Parmenov, Nikolai Božko ja Vitali Pištšenko.
Мы славу поем Приднестровью,
Здесь дружба народов крепка,
Великой сыновней любовью
Мы спаяны с ним навека.
Восславим сады и заводы,
Поселки, поля, города -
В них долгие славные годы
На благо Отчизны труда.
Припев
Пронесем через годы
Имя гордой страны
И Республике свободы
Как правде, мы будем верны.
II
Мы славим родные долины,
Седого Днестра берега.
О подвигах помним былинных,
Нам слава отцов дорога.
Восславим мы всех поименно,
Погибших за наш отчий дом.
Пред памятью павших священной
Отечеству клятву даем.
Припев
Пронесем через годы
Имя гордой страны
И Республике свободы
Как правде, мы будем верны.
Esaias Tegnér

Esaias Tegnér (13. marraskuuta 1782 – 2. marraskuuta 1846) oli ruotsalainen kirjailija, professori ja piispa. Hänen kuuluisin teoksensa on runoteos "Frithiofs saga" (1825, suom. "Fritiofin satu", 1872, ja "Fritiofin taru", 1932). Teos kertoo viikinkisoturi Fritiofin elämänvaiheista ja ilmentää kirjoittajan ihailua Ruotsin muinaisuutta kohtaan.
Tegnér toimi kreikan kielen professorina vuodesta 1812 ja Växjön piispana vuodesta 1824. Häntä pidetään yhtenä varhaisimmista skandinavismin kannattajista.
Tegnér teki läpimurtonsa Suomen sodan vaiheilla. Sodan aikana hän kirjoitti venäläisvastaisen runon "Krigssång för svenska lantvärnet" ja sen jälkeen ruotsalaista isänmaallisuutta kohottavan runon "Svea". Sittemmin hän keskittyi eeppisiin runoihin, joissa hän kuvasi skandinaavista muinaisuutta. Hän ihaili Napoleonia vielä tämän kukistumisen jälkeen. Runotyylissään hän tavoitti kirkkaan, värikkään ja tulisen sanoman ja retoriikan. Tegnér nousikin Ruotsissa kansallisrunoilijan asemaan.
Tegnérin ja hänen aikansa tutkimusta ja tuntemusta edistämään on Lundissa perustettu Tegnérsamfundet.
Teoksia.
"Frithiofs sagasta" on neljä suomennosta:
Ai Takahashi

Ai Takahashi (, s. 14. syyskuuta 1986, Fukuin prefektuuri, Japani) on japanilainen laulaja, joka kuului Hello! Projectiin. Hän oli j-pop-ryhmä Morning Musumen jäsen sekä ollut jäsenenä sen tunnetuimmassa alaryhmässä Minimonissa. Ai valmistui Morning Musumesta 30. syyskuuta 2011.
Historia.
Ai Takahashi liittyi Morning Musumeen vuonna 2001 osana ryhmän viidettä generaatiota. Samaan aikaan ryhmään liittyivät Makoto Ogawa, Asami Konno sekä Risa Niigaki. Hänen debyyttinsä tapahtui ryhmän singlen "Mr.Moonlight ~Ai no BIG BAND~" myötä. Ensimmäinen pitkäsoitto oli ryhmän neljäs studioalbumi "4. Ikimasshoi!". Ensimmäinen esiintyminen kesäkokoonpanossa Hello! Project Summer Shuffle oli vuonna 2002 julkaistu single "Shiawase Beam! Suki Suki Beam!", ryhmässä nimeltään Happy 7.
Vuonna 2003 hän korvasi Mari Yaguchin Morning Musumen alaryhmästä Mini Moni. Ensiesiintyminen elokuvassa "" ja sen soundtrackilla. Hänestä käytetään eniten lempinimeä "Takitty", joka juontuu hänen tässä elokuvassa käyttämästään kissapuvusta (kitty = kissanpentu).
Samana vuonna hän oli osa Morning Musumen alaryhmästä Morning Musume Sakuragumi, joka esitti pääosin hitaampia kappaleita ryhmän kahdelta albumilta "Hare Ame Nochi Suki" ja "Sakura Mankai", sekä kesäkokoonpanossa 7AIR, joka oli R&amp;B-vaikutteinen seitsikko.
Takahashin äänestä tuli keskeisempi seuraavassa ja samalla viimeisessä Mini Monin albumissa "MiniMoni Songs 2" (2004), kuten myös Morning Musumen kesän 2004 julkaisusta "Roman~MY DEAR BOY~" eteenpäin. Hän ja Tsunku lauloivat cover-version Tsunkun ja Auymi Hamasakin duetosta "Love ~since 1999~" hänen sooloalbumillaan "TAKE1".
Viimein vuonna 2005, Morning Musumen vuoden ensimmäisessä single-julkaisussa "THE MANPOWER!!!" Takahashi pääsi yhdeksi ryhmän päälaulajista, osaan, jota hän oli odottanut sitten single-julkaisujen. Saman vuoden kesällä hänestä tuli osa 2005 kesäkokoonpanoa Elegies.
Takahashi on myös Hello! Projectin käsipallojoukkueen Metro Rabbits H.P. kapteeni.
Toukokuun 6. päivä vuonna 2007 tuli Aista Morning Musumen varajohtaja Hitomi Yoshizawan valmistuttua ryhmästä. Mutta hyvin pikaisesti Takahashista tulikin uusi johtaja koska sen hetkinen johtaja Miki Fujimoto vetäytyi Morning Musumesta skandaalin vuoksi. Ja Risa Niigakista tuli varajohtaja.
Takahashi on toinen Morning Musumen pitkäaikaisimmista ei-alkuperäisistä jäsenistä. Toinen on Risa Niigaki. He ovat kumpikin olleet yhtyeessä vuodesta 2001.
Hello! Projectin 2011 talven konserttikiertueen konsertissa 9.1.2011 ilmoitettiin Takahashin valmistuvan Morning Musumesta sekä Hello!Projectista Morning Musumen syksyn kiertueen viimeisessä konsertissa. Myöhemmin kerrottiin valmistumisen tapahtuvan 30.9.2011 Nippon Budokanilla.
Bonnie Tyler

Bonnie Tyler (synt. Gaynor Hopkins; s. 8. kesäkuuta 1951 Skewen) on walesilainen laulaja.
Tyler on tunnettu käheästä äänestään. Hänen kansainvälisiä menestyskappaleitaan ovat ”It's a Heartache” (1978), ”Total Eclipse of the Heart” (1983) ja ”Holding Out for a Hero” (1984). Tyler edusti Isoa-Britanniaa Euroviisuissa vuonna 2013.
Ura.
Bonnie Tyler syntyi Walesissa kuusilapsiseen perheeseen. Hänen alkuperäinen nimensä oli Gaynor Hopkins.
Tyler aloitti laulajanuransa paikallisessa kykykilpailussa ja voitti yhden punnan sijoittumalla toiseksi. Hän alkoi esiintyä Etelä-Walesin pubeissa ja yökerhoissa, aluksi Bobby Wayne &amp; The Dixies -nimisen yhtyeen ja myöhemmin Imaginationin laulusolistina. Tyler levytti ensimmäisen singlensä ”My! My! Honeycomb” vuonna 1975. Seuraavana vuonna kykyjenetsijä Roger Bell löysi hänet Swanseasta esiintymässä taiteilijanimellä Sherene Davis, ja Tyler sai levytyssopimuksen RCA:lle.
Tyler kävi vuonna 1976 leikkauksessa, jossa häneltä poistettiin äänihuulten kyhmyjä. Leikkauksen seurauksena hän sai tunnusomaisen käheän äänensä.
RCA:lla Tyler sai lauluntekijäkseen ja tuottajakseen Ronnie Scottin. Single ”Lost in France” nousi brittilistan top-10:een ja myi miljoonia myös Yhdysvalloissa. Esikoisalbumi "The World Starts Tonight" (1977) ei kuitenkaan myynyt hyvin. Tylerin seuraava single ”It’s a Heartache” oli maailmanlaajuinen menestys ja edelleen Tylerin eniten myynyt single.
Vuonna 1983 Tyler aloitti yhteistyön Jim Steinmanin kanssa, ja tuloksena oli Tylerin ainoa ykkössingle, voimaballadi ”Total Eclipse of the Heart”. Steinmanin tuottama albumi "Faster than the Speed of Night" nousi suoraan Britannian listaykköseksi. Seuraavina vuosina Tyler julkaisi vielä muutaman hittialbumin ja -singlen, kuten "Secret Dreams and Forbidden Fire" ja ”Holding out for a Hero”. Niiden jälkeen Tyler ei enää ole saanut suuria listahittejä, mutta hän on jatkanut albumien julkaisemista ja konsertointia.
Tyler edusti Britanniaa Euroviisuissa 2013 kappaleella ”Believe in Me”. Hän sijoittui 19:nneksi.
Yksityiselämä.
Tyler avioitui 1973 miesystävänsä Robertin kanssa. Pariskunta on edelleen naimisissa. Heillä ei ole lapsia: uransa tähden Tyler lykkäsi lapsentekoaan 39-vuotiaaksi ja tuli tuolloin raskaaksi, mutta raskaus päättyi keskenmenoon. Sen jälkeen raskaaksituleminen ei enää onnistunut lukuisista yrityksistä huolimatta. Sisarusten lapsia Tylerillä sitä vastoin on kuusitoista (tilanne vuonna 2012).
Espoon musiikkiopisto

Espoon musiikkiopisto eli EMO on Espoon kaupungissa toimiva yksityinen musiikkiopisto. Se perustettiin vuonna 1963. Opiston päätoimipiste sijaitsee Espoon kulttuurikeskuksessa Tapiolassa, joka rakennettiin v. 1989. Emon rehtorina on toiminut vuoden 2007 alusta Paula Jordan. Tätä aiemmin rehtorina toimi Timo Veijola.
Espoon musiikkiopistossa voi opiskella pääaineena kaikkia akustisia länsimaisia soittimia, yksinlaulua, sävellystä ja sähkökanteletta. Lisäksi Espoon musiikkiopistossa on pop- ja jazzmusiikin linja, Ebeli.
Ennen musiikkiopiston perustasoa on mahdollista osallistua pienryhmissä tapahtuvaan orientoivaan soitinvalmennukseen. Soitinvalmennus on suunnattu lähinnä 5-7 –vuotiaille lapsille. Muita aineita Espoon musiikkiopistossa ovat musiikkileikki, musiikin teknologia, rytmiikka, musiikinteoreettiset aineet, orkesteri- ja yhtyesoitto sekä kuorolaulu. 
Espoon musiikkiopiston yhteydessä toimii myös vuonna 2000 perustettu kamarikuoro EMO Ensemble. Opiston tiedotuslehti PRiMA ViSTA ilmestyy kolmesta neljään kertaa vuodessa.