tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jousiammunta kesäolympialaisissa 2020 – naisten joukkuekilpailu

Naisten joukkuekilpailu jousiammunnassa Tokion olympialaisissa 2020 käydään Dream Island Archery Fieldillä 25. heinäkuuta. Kilpailuun osallistuu 12 joukkuetta.
Karsinnat.
Isäntämaa Japani pääsee suoraan olympiaturnaukseen. Vuoden 2019 MM–kilpailuista mukaan pääsee kahdeksan parasta joukkuetta. Jos Japani on kahdeksan parhaan joukossa, mukaan otetaan yhdeksänneksi paras joukkue. Loput kolme joukkuepaikkaa karsitaan erillisessä karsintaturnauksessa. Jos Japani ei ole saanut paikkaa MM–kilpailujen kautta ja osallistuu erilliseen karsintaturnaukseen ja on kolmen parhaan joukossa, paikan olympialaisiin saa karsintaturnauksen neljäs joukkue.
Keira Walsh

Keira Walsh (s. 8. huhtikuuta 1997) on englantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Englannin naisten maajoukkueessa 25. heinäkuuta 2025 mennessä 92 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa viidessä Englannin seitsemästä ottelusta. EM-kilpailuissa 2022 hän voitti kultaa ja hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen sekä palkittiin loppuottelun parhaana pelaajana. MM-kilpailuissa 2023 Walsh pelasi avauskokoonpanossa kuusi ottelua ja saavutti hopeaa. Hän oli poissa vain viimeisestä alkulohko-ottelusta loukattuaan polvensa edellisessä ottelussa.
Walsh edusti seuratasolla Manchester Cityä kausina 2014–2022 ja espanjalaista FC Barcelonaa syyskuusta 2022 tammikuuhun 2025. Tämän jälkeen hän siirtyi Chelseaan.
Beth Mead

Bethany Jane Mead (s. 9. toukokuuta 1995 Whitby) on englantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 163-senttimetrinen. Hän on pelannut Englannin naisten maajoukkueessa 69 maaottelua ja tehnyt niissä 36 maalia. Ensimmäisen naisten maaottelunsa hän pelasi huhtikuussa 2018. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa neljässä ottelussa ja tuli vaihdosta kentälle yhdessä ottelussa. Englannin maajoukkuetta vuonna 2021 valmentanut norjalainen Hege Riise jätti Meadin ulos Ison-Britannian olympiajoukkueesta. Uusi valmentaja, alankomaalainen Sarina Wiegman otti Meadin takaisin maajoukkueeseen ja avauskokoonpanon pelaajaksi. EM-kilpailuissa 2022 Mead pelasi joukkueensa kaikki kuusi ottelua ja voitti kultaa. Hänet palkittiin turnauksen parhaana maalintekijänä hänen tehtyään kuusi maalia ja annettuaan viisi maalisyöttöä, ja hänet palkittiin myös turnauksen parhaana pelaajana.
Mead on edustanut seuratasolla Englannin superliigassa pelaavaa lontoolaisseura Arsenalia vuodesta 2017. Aiemmin hän on pelannut Sunderlandissa, jossa pelatessaan hän voitti kaudella 2015 Superliigan maalintekijätilaston tehtyään 14 ottelussa 12 maalia. Heinäkuussa 2015 hän teki hattutempun ottelussa Chelseaa vastaan. Hän on pelannut Englannin liigassa kesään 2022 mennessä 128 ottelua ja tehnyt niissä 52 maalia. Sunderlandissa Mead pelasi keskushyökkääjänä mutta Arsenalissa hän on hyökännyt oikealla laidalla Vivianne Miedeman pelatessa keskellä.
Mead suoritti liikuntatieteen tutkinnon Teessiden yliopistossa.
Erin Cuthbert

Erin Cuthbert (s. 19. heinäkuuta 1998 Irvine, Skotlanti) on skotlantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Skotlannin naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 33 maaottelua ja tehnyt niissä 11 maalia. MM-kilpailuissa hän pelasi Skotlannin kaikki kolme ottelua alusta loppuun ja teki yhden maalin Argentiinaa vastaan.
Cuthbert on edustanut vuodesta 2016 englantilaisseura Chelseaa. Sitä ennen hän pelasi Glasgow Cityssä.
Claire Emslie

Claire Emslie (s. 8. maaliskuuta 1994) on skotlantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Skotlannin naisten maajoukkueessa helmikuun 2021 loppuun mennessä 32 maaottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia. MM-kilpailuissa hän pelasi Skotlannin kaikissa kolmessa ottelussa ja teki maalin Englantia vastaan. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa vuonna 2013.
Seuratasolla Emslie on pelannut Skotlannin lisäksi Englannissa, Yhdysvalloissa ja Australiassa. Kesällä 2020 hän siirtyi yhdysvaltalaisesta Orlando Pridesta aluksi lainasopimuksella englantilaisseura Evertoniin, ja vuoden 2020 lopussa hän solmi Evertonin kanssa sopimuksen. Vuodesta 2022 Emslie on edustanut yhdysvaltalaista Angel Cityä. Aiemmin hän on Englannissa edustanut Bristol Cityä ja Manchester Cityä.
Lisa Evans

Lisa Evans (s. 21. toukokuuta 1992) on skotlantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Skotlannin naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 81 maaottelua ja tehnyt niissä 17 maalia. MM-kilpailuissa hän pelasi Skotlannin kaikissa kolmessa ottelussa avauskokoonpanossa.
Evans edustaa englantilaisseura Arsenalia. Aiemmin hän on pelannut muun muassa saksalaisseura Bayern Münchenissä.
Christie Murray

Christie Murray (s. 3. toukokuuta 1990) on skotlantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Skotlannin naisten maajoukkueessa helmikuun 2021 loppuun mennessä 68 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi yhden ottelun.
Murray edustaa kaudella 2020–2021 englantilaisseura Birmingham Cityä. Siirryttyään vuonna 2013 Glasgow Cityn joukkueesta Englantiin hän on edustanut myös Arsenalia, Bristol Academya, Doncaster Bellesia ja Liverpoolia.
Lelang

Lelang oli Kiinan Han-dynastian aikainen sotilasläänitys Korean niemimaan pohjoisosassa. Lelang oli pitkään kiinalaisen kulttuurin tukialue Korean niemimaalla, joskin varsinaiset kiinalaiset lienevät muodostaneen alueen väestön vähemmistön. Lelang heikkeni Han-dynastian heikkenemisen myötä ja kiinalaisvalta alueella lienee kukistunut vuoteen 300 jaa. mennessä. Esimerkiksi kiinan kielellä oli sivistyskielen asema Koreassa kuitenkin vielä pitkään Lelangin luhistumisen jälkeenkin. 
Historia.
Kiinalainen vaikutus alkoi ulottua Korean niemimaalle Kiinan pohjoisosissa vaikuttaneen noin 1000 vuotta ennen ajanlaskun alkua perustetun Yan-valtion kaudella. Yan-valtion alueet päätyivät ensin Qin-dynastian (221–206 eaa.) ja sittemmin Han-dynastian (206 eaa. – 220 jaa.) haltuun. Han-dynastian kannalta Korea oli merkittävä alue useista syistä. Dynastia vahvisti otettaan pohjoisista rajoistaan, joita uhkasivat etenkin Mantšurian kansat. Alueelta pystyttiin myös muodostamaan kauppayhteyksiä Koreaan ja Japanin. Kolmanneksi alueelle oli muodostunut kiinalainen yläluokka, jonka etuja kiinalaiset dynastiat pyrkivät valvomaan. Korean niemimaalle perustettiin alun perin neljä sotilasläänitystä ("jun"), joista Lelang oli yksi. Kolme muuta olivat Xuantu, Lintun ja Chenfan. Lelang käsitti aluksi alueen Jalujoen pohjoispuolella. Myöhemmin siihen liitettiin alueita myös muita alueita hankalasti hallittavina pidetyistä Lintunin ja Chenfanin läänityksistä. Xuantun alue keskittyi puolestaan ajan myötä Korean niemimaan ulkopuolelle.
Lelang kukoisti suurin piirtein vuosisadan verran. Lopulta alueella alkoivat vaikuttaa Han-dynastian sisäiset ristiriidat. Han-dynastian sekasorron kausi tunnetaan kapinallisen Wang Manin perustaman Xin-dynastian (9–23 jaa.) aikana. Itse Han-dynastia jakautui läntiseen ja itäiseen Han-dyanstiaan. Lelangin valtataistelujen myötä läntisen Han-dyastian ote Korean niemimaalla rajooittui Lelangin ydinalueeseen Korean luoteisosassa. Han-dynastian kukistuttua lelangissa pitivät valtaa useat eri kiinalaiset sotaherrat Wei- ja Jin-dynastiasta. Samaan aikaan Korean niemimaalle syntyi muita uusia valtakeskuksia, jotka alkoivat uhata kiinalaisen Lelangin asemaa. Kiinalaisvalta lelangissa lienee päättynyt vuoteen 300 jaa. mennessä. Sen tilalle nousi lopulta Goguryeon valtio. Lelangin luhistuttua sen kiinalainen väestö joko palasi Kiinaan, tai sulautui muuhun väestöön.
Kulttuuri.
Suurin osa Lelangin väestöstä lienee edustanut ei-kiinalaista väestönosaa. Alueella lienee kuitenkin asunut myös huomattava määrä han-kiinalaista väestöä. Kiinalainen virkamiehistö vastasi esimerkiksi veronkannosta ja kaupasta Koreassa ja japanissa. Suuri osa kiinalaisista lienee asunut Lelangin pääkaupungissa Joseonissa, eli kiinalaisittain Chaoxianissa. Kaupungin arkeologisissa tutkimuksissa on sittemmin löydetty runsaasti esimerkiksi kiinalaista esineistöä ja rakennuskantaa. 
Kiinan kielestä tuli Lelangin kaudella Korean sivistyksen kieli. Kielen vaikutuskesta saapui myös kiinalaisen kulttuurin piirteitä, kuten yhteiskuntafilosofiaa ja aineellisen kulttuurin yksityiskohtia.
Caroline Weir

Caroline Weir (s. 20. kesäkuuta 1995) on skotlantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Skotlannin naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 66 maaottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia. MM-kilpailuissa hän pelasi Skotlannin kaikki kolme ottelua alusta loppuun. Vuonna 2016 hänet valittiin Skotlannin parhaaksi naispelaajaksi.
Weir edustaa englantilaisseura Manchester Cityä.
TNGA-pohjalevy

Toyota New Global Architecture (TNGA) on Toyotan kehittämä modulaarinen pohjalevy, joka versiosta riippuen soveltuu etu-, taka- ja nelivetoisille automalleille. Se korvasi edeltäneet MC-, K- ja N-pohjalevyratkaisut. Ensimmäinen TNGA-pohjalevyrakenteelle perustuva malli on vuonna 2015 esitelty Toyota Prius.
TNGA-B.
TNGA-B on suunniteltu pieniä automalleja varten.
TNGA-C.
TNGA-C on pohjalevyn ensimmäisenä esitelty versio, ja se on suunniteltu keskikokoluokan autoille, joissa moottori on sijoitettu poikittain.
TNGA-K.
TNGA-K on suunniteltu suuremmille etu- ja nelivetoisille autoille, joissa moottori on sijoitettu poikittain.
TNGA-N.
TNGA-N on suunniteltu suurille taka- ja nelivetoisille autoille, joissa moottori on sijoitettu pitkittäin.
TNGA-L.
TNGA-L on suunniteltu suurille taka- ja nelivetoisille autoille, joissa moottori on sijoitettu pitkittäin.
Kim Little

Kim Little (s. 29. kesäkuuta 1990) on skotlantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Skotlannin naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 136 maaottelua ja tehnyt niissä 54 maalia. MM-kilpailuissa hän pelasi Skotlannin kaikki kolme ottelua alusta loppuun ja teki maalin Argentiinaa vastaan. Lontoon olympialaisissa 2012 hän pelasi Ison-Britannian joukkueessa.
Little edustaa Englannin superliigassa pelaavaa englantilaisseura Arsenalia.
Sophie Howard

Sophie Howard (s. 17. syyskuuta 1993 Hanau, Saksa) on saksalais-skotlantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Skotlannin naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 16 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. MM-kilpailuissa hän pelasi kahdessa ottelussa. Hän kuului Saksan alle 20-vuotiaiden maajoukkueeseen mutta siirtyi sitten edustamaan isoisänsä kotimaata.
Jennifer Beattie

Jennifer ”Jenny” Beattie (s. 13. toukokuuta 1991) on skotlantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Skotlannin naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 127 maaottelua ja tehnyt niissä 23 maalia. MM-kilpailuissa hän pelasi Skotlannin kaikki kolme ottelua alusta loppuun ja teki maalin Argentiinaa vastaan.
Beattie edustaa englantilaisseura Arsenalia, jonne hän siirtyi kesäkuussa 2019 Manchester Citystä.
Korihaiden kausi 2019–2020

Uudenkaupungin Korihait pelaa kaudella 2019–2020 miesten Korisliigassa. Kausi on Korihaiden seurahistorian 36. pääsarjassa. Korihaiden kotiareenana toimii Pohitulli-halli. Korihaille myönnettiin liigalisenssi 19. kesäkuuta 2019. 
Johtokunta.
Seuran puheenjohtajana jatkoi viime kauden tapaan Johanna Kutila. Muina jäseninä johtokuntaan valittiin Rami Tähtinen, Harri Virtanen, Pekka Koskelin, Kalle Klotz, Jarno Nikula, Tero Kutila, Timo A. Järvinen ja Petri Viherä. Henkilöstö- ja talousjohtajana jatkaa Jouni Grönroos.
Joukkue.
Kauden 2018–2019 joukkueesta Korihaissa jatkoi Miikka Marttinen sekä omat kasvatit Tommi Lehtonen ja Eemil Wahlbäck. Päävalmentajaksi Korihait palkkasi yksivuotisella sopimuksella espanjalaisen Jordi Justen. Rinnakkaislisenssin avulla Korihaissa pelaa myös Aku Haikonen ja Johan Kotavuo, jotka edustavat I-divisioonassa pelaavaa FoKoPoa.
Rachel Corsie

Rachel Corsie (s. 17. elokuuta 1989) on skotlantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Skotlannin naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 112 maaottelua ja tehnyt niissä 16 maalia. MM-kilpailuissa hän pelasi Skotlannin kaikki kolme ottelua alusta loppuun. Syyskuussa 2017 hänet nimettiin maajoukkueen kapteeniksi.
Corsie on pelannut useamman vuoden Yhdysvalloissa Seattle Reignin ja Utah Royalsin joukkueissa.
Miesten Superpesiksen kausi 2019

Superpesiksen kausi 2019 oli Suomen pesäpallon pääsarjan Superpesiksen 30. kausi. Kauteen osallistui 14 joukkuetta. 
Joukkueet.
&lt;section begin="joukkueet"/&gt;
&lt;section end="joukkueet"/&gt;
Pudotuspelit.
Kotietu oli kaikissa otteluissa runkosarjassa paremmin sijoittuneella. Puolivälierät, välierät ja loppuottelut pelataan paras viidestä -järjestelmällä, kun taas pronssiottelut pelattiin paras kolmesta -järjestelmällä. Runkosarjan voittaja kohtasi puolivälierissä kahdeksanneksi sijoittuneen joukkueen, toiseksi sijoittunut seitsemänneksi sijoittuneen jne. Myös välieräparit päätettiin runkosarjan sijoitusten perusteella.
Sarjakarsinta.
Runkosarjan kaksi heikointa joukkuetta pelasi keskenään putoamiskarsinnan, jonka häviäjä putosi Ykköspesikseen kaudeksi 2020. Karsinnan voittaja eteni yhdessä kahdenneksitoista runkosarjassa sijoittuneen kanssa superpesiskarsintaan. Superpesiskarsinnassa runkosarjan kahdenneksitoista sijoittunut joukkue kohtasi Ykköspesiksen kolmanneksi sijoittuneen joukkueen ja putoamiskarsinnan voittanut joukkue Ykköspesiksen toiseksi sijoittuneen joukkueen. Voittajat saivat oikeuden pelata Superpesiksessä kaudella 2020. Kaikki karsintasarjat ratkaistiin paras viidestä -menetelmällä. Ykköspesiksen voittaja Manse PP nousi suoraan Superpesikseen.
Dr. Feelgood (täsmennyssivu)

Dr. Feelgood voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Hemolymfa

Hemolymfa on niveljalkaisten eliöiden sisällä kiertävää nestettä, joka on suorassa kosketuksissa sen solukkoon ja vastaa pitkälle selkärankaisten verta. Hemolymfa koostuu nestemäisestä plasmasta, johon hemolymfan solut, hemosyytit, ovat suspendoituneet. Lisäksi plasma sisältää monia kemikaaleja. Se on niveljalkaisille tyypillisen avoimen kiertojärjestelmän keskeinen solukkotyyppi. Niveljalkaisten lisäksi joillakin muilla eliöillä, kuten nilviäisillä, on hemolymfaattinen kiertojärjestelmä.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020

Yleisurheilussa kilpailtiin Tokion 2020 kesäolympialaisissa 29:tta kertaa. Kilpailut käytiin 30. heinäkuuta – 8. elokuuta 2021. Suurin osa lajitapahtumista oli Uudella kansallisella stadionilla, joskin maratonjuoksut ja kävelytapahtumat kilpailtiin Sapporossa. Uutena lajina olympialaisiin tuli 4×400 metrin sekaviesti.
Menestyinein maa oli Yhdysvallat, jonka yleisurheilijat saavuttivat seitsemän kultaa ja yhteensä 26 mitalia.
Karsinnat.
Karsinnat olympialaisiin alkoivat 1. tammikuuta 2019, jolloin alkoi 10 000 metrin, maratonin, kävelykilpailujen, moniotteluiden sekä viestijuoksujen karsintarajojen suorittamisaika. 1. toukokuuta 2019 alkoi muiden kilpailujen karsintarajojen rikkomisaika. Maratonin ja 50 km kävelyn viimeinen päivä rikkoa karsintaraja on 31. toukokuuta 2021 ja muiden lajien 29. kesäkuuta 2021. Koronapandemian takia karsintarajojen rikkomisaikaa lisättiin vuodella, mutta tuloksia, jotka on tehty 6. huhtikuuta 2020 ja 31. marraskuuta 2020 välisenä aikana ei hyväksytä. Karsintarajojen lisäksi olympialaisiin voi päästä IAAF:n rankingin perusteella. IAAF:n tavoitteena on, että noin puolet urheilijoista tulisi karsintarajojen rikkomisen kautta ja puolet rankingin perusteella. Rankingtulokset julkaistaan 1. heinäkuuta 2021. Karsintarajat julkaistiin 10. maaliskuuta 2019.
Aikataulu.
Lähde:
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Meiolaniformes

Meiolaniformes on sukupuuttoon kuollut kilpikonnamaisten matelijoiden kladi, jonka fossiileja on löydetty Argentiinasta ja Oseaniasta. Se kuuluu Testudinata-kladiin yhdessä nykyisten kilpikonnien kanssa, mutta sitä ei kuitenkaan lueta varsinaiseen kilpikonnien lahkoon (Testudines). Nämä kaksi kehityshaaraa lienevät eronneen toisistaan varhaisjurakaudella.
Varhaisimmat Meiolaniformes-fossiilit on löydetty Argentiinasta ja Australiasta, ja ne ovat peräisin varhaisliitukaudelta. Ryhmä ilmestyi luultavasti tätä aiemmin Etelä-Amerikan eteläosissa, mistä se levisi Etelämantereelle ja sieltä edelleen Australiaan. Etelämantereelta ei ole kuitenkaan löydetty Meiolaniformes-fossiileja, mikä vahvistaisi tämän teorian.
Meiolaniformes katosi Etelä-Amerikasta eoseenilla, luultavasti koska Patagonian ilmasto viileni ja kuiveni. Kaikki tätä myöhemmät fossiilit on löydetty Oseaniasta. Australian lisäksi useita Meiolaniformes-lajeja on löydetty Tyynenmeren saarilta (Lord Howelta, Uudesta-Kaledoniasta ja mahdollisesti Fidžiltä ja Uudesta-Seelannista), joille ne saapuivat Australiasta luultavasti kelluen, samalla tavalla kuin nykyiset jättiläiskilpikonnat.
Meiolaniformes hävisi Australian mantereelta myöhäisellä pleistoseenilla. Pääsyynä uskotaan olleen ihmisen liiallinen hyödyntäminen, mutta myös elinympäristön kuivuminen on saattanut olla vaikuttava tekijä. Lord Howen saarella elänyt "Meiolania platyceps" kuoli sukupuuttoon jo ennen ihmisen tuloa, mutta Uudessa-Kaledoniassa Meiolaniformes selvisi vielä myöhäiselle holoseenille. Viimeiset yksilöt kuuluivat nimeämättömälle lajille, jonka ihmiset hävittivät noin vuonna 531 jKr. Ihmisten uskotaan käyttäneen näitä suurikokoisia matelijoita ravinnokseen.
Varhaisilla Meiolaniformes-lajeilla oli ulkonemia ohimoaukon yläpuolella, jotka Meiolaniidae-lajeilla olivat kehittyneet selviksi sarviksi. Lajien kilven muoto vaihteli soikeasta lähes pyöreään.
Luokittelu.
Fylogenia.
Joyce (2017):
Sterli (2015). Kladogrammista on jätetty pois "Trapalcochelys", "Patagoniaemys" ja "Gaffneylania", joiden sukulaissuhteet ovat epäselvät.
Hättö

Hättö on Inkoossa sijaitseva saari. Ragnar Kreuger istutti saarelle Suomen ensimmäiset muflonit vuonna 1939.
Hättö, siihen nykyisin kannaksella liittyvä Lillhättan sekä läheiset Ormskär, Ändholm ja Harun muodostavat luonnonsuojelualueen.
Commando (videopeli)

Commando () on Capcomin kehittämä ja julkaisema ammuntapeli. Peli on julkaistu vuonna kolikkopelinä ja sen jälkeen käännetty useille muille alustoille.
Peli on julkaistu nimellä "Space Invasion" Saksassa. Pelille on julkaistu seuraaja nimellä "Mercs".
Pelaaminen.
Peli on pystysuuntaan näyttöä vierittävä ammuntapeli, jossa pelaaja ohjaaja jalkaisin liikkuvaa sotilasta. Pelaaja voi liikkua kahdeksaan suuntaan mutta näyttö liikkuu vain ylöspäin.
Vastaanotto.
Pelin Amiga-versio on saanut "Amiga Format" -lehden arvostelussa arvosanaksi 71%.
Kiistat.
Commodore 64 -version julkaissut Elite Systems esti Alligata Softwaren "Who Dares Wins" -pelin julkaisun oikeuden päätöksellä, koska se muistutti liikaa "Commandoa". 
Myynti.
Pelisarja on myynyt 1,2 miljoonaa kappaletta.
Muuta.
Commodore 64 -version musiikin on tehnyt Rob Hubbard.
Elina Pekkarinen

Elina Pekkarinen (s. 30. marraskuuta 1975 Espoo) on suomalainen valtiotieteiden tohtori ja dosentti. Hän on toiminut Suomen lapsiasiavaltuutettuna toukokuun 2019 alusta alkaen. Valtioneuvosto nimitti Pekkarisen toiselle viisivuotiskaudelle 1.5.2024 alkaen.
Pekkarinen on valmistunut valtiotieteiden tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2010. Hän alkoi vuonna 1995 opiskella Helsingin yliopistossa eläintieteitä, mutta vaihtoi valtiotieteelliseen tiedekuntaan vuonna 1998 opiskelemaan sosiaalityön oppialaa. Hän on Helsingin yliopiston dosentti, ja hän on toiminut aiemmin Turun yliopiston sosiaalityön ma. professorina. Hän teki väitöskirjansa nuorisorikollisuudesta.
Pekkarinen on aiemmin työskennellyt ohjaajana Helsingin Naulakallion hoitokodissa, sosiaalityöntekijänä muun muassa Itäkeskuksen sosiaalipalvelutoimistoissa ja Kettutien sosiaalipalvelutoimistossa sekä Helsingin sosiaalipäivystyksessä. Lisäksi Pekkarinen on tehnyt pitkän uran tutkijana Nuorisotutkimusseura ry:ssä. Pekkarinen on toiminut lukuisissa luottamustehtävissä, kuten Lapsuudentutkimuksen seuran puheenjohtajana vuosina 2013–2017 ja Helsingin hallinto-oikeuden lastensuojelun asiantuntijajäsenenä vuosina 2009–2019. Pekkarinen on vannonut tuomarinvalan vuonna 2009. Hänellä on kolme aikuista poikaa ja kaksi lapsenlasta. 
Vuonna 2023 Elina Pekkarinen valittiin Euroopan lapsiasiavaltuutettujen verkoston ENOC:n (European Network of Childombudspersons for Children ENOC) puheenjohtajistoon. 20.9.2024 hänet valittiin ENOC:n puheenjohtajaksi. 
Marraskuussa 2024 Pekkarinen julkaisi X:ssä (ent. Twitter) väitteen, jossa hän kertoi nähneensä Helsingin ratikkapysäkillä ulkomaalaistaustaisen äidin lyövän lastaan ja että hän oli puuttunut tilanteeseen. Iltalehden haastatteleman silminnäkijän mukaan Pekkarinen oli käyttäytynyt tilanteessa "pelottavasti". Silminnäkijä kertoi Iltalehdelle, ettei väitettyä lapsen lyömistä ollut tapahtunut. Tapauksen esitutkinta päätettiin syyttäjän päätöksellä, koska epäillystä pahoinpitelystä ei ollut näyttöä. Eduskunnan oikeusasiamies ja Helsingin Poliisi eivät tutkineet Pekkarisesta tehtyä kantelua ja rikosilmoitusta. 
Lapsiasiavaltuutettu Elina Pekkarinen valittiin Eeva-lehden lukijaäänestyksessä Vuoden Eevaksi vuonna 2021. Vuonna 2023 Pekkarinen sai Huoltaja-säätiön ensimmäisen Sosiaalialan vaikuttaja -palkinnon. Vuonna 2024 Vanhus- ja lähimmäispalvelun liitto VALLI ry valitsi Pekkarisen Vuoden isovanhemmaksi. Helsingin yliopiston alumniyhdistys valitsi Pekkarisen Vuoden Alumniksi 2025. Joulukuussa 2024 hän toimi Ekumeeninen joulu Suomen Turussa -tilaisuuden humanitaarisen viestin tuojana. Jyväskylän yliopiston opettajankoulutuslaitos myönsi Pekkariselle Minna Canth -tasa-arvotunnustuksen vuonna 2025.
Elina Pekkarisen isä on taloustieteilijä Jukka Pekkarinen ja veli tutkimusprofessori Tuomas Pekkarinen .
Anirasetaami

Anirasetaami (kauppanimet Draganon, Sarpul, Ampamet, Memodrin, Referan), tunnetaan myös nimellä N-anisoyyli-2-pyrrolidinoni on lääkeaine, jota käytetään Euroopassa reseptilääkkeenä. Yhdysvalloissa lääkettä ei ole hyväksytty käyttöön.
Ainetta pidetään nootropiinina, psykoaktiivisena aineena, joka vaikuttaa keskushermostoon välittäjäaineiden kuten serotoniinin ja dopamiinin välityksellä. Sen on arveltu voivan parantaa esimerkiksi muistia. Sen sivuvaikutuksista ei ole toistaiseksi varmuutta.
Estefanía Banini

Estefanía Banini (s. 21. kesäkuuta 1990) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Argentiinan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 36 maaottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän toimi maajoukkueen kapteenina ja pelasi kaikissa kolmessa ottelussa avauskokoonpanossa.
Banini on edustanut chileläisseura Colo-Coloa sekä pelannut sen jälkeen Yhdysvalloissa ja Espanjassa.
Mariela Coronel

Mariela Coronel (s. 20. kesäkuuta 1981) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Argentiinan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 30 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. MM-kisajoukkueeseen hän on kuulunut vuosina 2003 ja 2019 sekä olympiajoukkueeseen vuonna 2008. MM-kilpailuissa 2019 hän pääsi kentälle yhdessä ottelussa vaihtopelaajana.
Coronel on pelannut seuratasolla toistakymmentä vuotta Espanjassa.
Florencia Bonsegundo

Florencia Bonsegundo (s. 14. heinäkuuta 1993) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Argentiinan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 38 maaottelua ja tehnyt niissä 12 maalia. MM-kilpailuissa hän pelasi joukkueen kaikissa kolmessa ottelussa avauskokoonpanossa, ja Skotlantia vastaan hän teki yhden maalin rangaistuspotkusta, minkä lisäksi Skotlannin maalivahdin omaksi maaliksi merkitty tilanne syntyi Bonsegundon laukauksesta.
Ruth Bravo

Ruth Bravo (s. 6. maaliskuuta 1992) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Argentiinan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 22 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. MM-kilpailuissa hän pelasi Argentiinan kaikissa kolmessa ottelussa avauskokoonpanossa.
Yael Oviedo

Yael Oviedo (s. 22. toukokuuta 1992) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Argentiinan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 25 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. MM-kilpailuissa hän pääsi kentälle vain yhden ottelun loppuhetkiksi.
Oviedo edusti kolme vuotta espanjalaisseura Granadaa, josta hän siirtyi Rayo Vallecanoon tammikuussa 2019.
Vanesa Santana

Vanesa Santana (s. 3. syyskuuta 1990) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Argentiinan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 35 maaottelua. MM-kilpailuissa hän pelasi kolmessa ottelussa, joista yhdessä avauskokoonpanossa.
Santana on seuratasolla pelannut kotimaansa lisäksi Kolumbiassa ja Espanjassa.
Aldana Cometti

Aldana Cometti (s. 3. maaliskuuta 1996) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Argentiinan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 36 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia. Vuoden 2018 Copa Américassa hän pelasi kaikki Argentiinan ottelut alusta loppuun, kuten myös vuoden 2019 MM-kilpailuissa.
Cometti on pelannut seuratasolla muun muassa River Platessa, Boca Juniorsissa, kolumbialaisessa Atlético Huilassa ja espanjalaisseura Sevillassa.
Anne-Maria Laukkanen

Anne-Maria Laukkanen (s. 1966) on suomalainen puhetekniikan ja vokologian professori ja vokologian kehittäjä Tampereen yliopistossa.
Agustina Barroso

Agustina Barroso (s. 20. toukokuuta 1993) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pelannut Argentiinan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 40 maaottelua. MM-kilpailuissa hän pelasi Argentiinan kaikki kolme ottelua alusta loppuun.
Barroso on pelannut seuratasolla kotimaansa lisäksi Englannissa, Brasiliassa ja Espanjassa.
Vanina Correa

Vanina Correa (s. 14. elokuuta 1983) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Argentiinan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 33 maaottelua. MM-kisajoukkueeseen hän on kuulunut vuosina 2003, 2007 ja 2019 sekä olympiajoukkueeseen vuonna 2008. Hän oli voittamassa Etelä-Amerikan mestaruutta vuonna 2006.
Correa piti perheen perustamisen vuoksi kuusi vuotta taukoa jalkapallosta mutta palasi maajoukkuetasolle vuonna 2017.
Sole Jaimes

Sole Jaimes (s. 20. tammikuuta 1989) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Argentiinan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 25 maaottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia. Hän on kuulunut vuoden 2008 olympiajoukkueeseen ja oli voittamassa Etelä-Amerikan mestaruutta vuonna 2006. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa hän pelasi avauskokoonpanossa Argentiinan kaikissa kolmessa ottelussa.
Sole Jaimes on pelannut seuratasolla muun muassa Brasiliassa ja siirtyi vuonna 2019 ranskalaisseura Lyoniin.
Adriana Leon

Adriana Kristina Leon (s. 2. lokakuuta 1992) on kanadalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Kanadan naisten maajoukkueessa ennen vuoden 2023 MM-kilpailujen alkua 96 maaottelua ja tehnyt niissä 28 maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän tuli vaihtopelaajana kentälle kolmessa ottelussa. Hän voitti olympiakultaa Tokiossa 2021.
Leon edustaa englantilaisseura Manchester Unitedia. Aiemmin hän on edustanut Englannissa West Ham Unitedia sekä Yhdysvalloissa Boston Breakersia, Chicago Red Starsia, Western New York Flashia, Sky Blueta, Seattle Reignia ja Portland Thornsia.
Shannon Woeller

Shannon Woeller (s. 31. tammikuuta 1990) on kanadalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Kanadan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 20 maaottelua. Hän pelasi ensimmäisen naisten maaottelunsa vuonna 2009. Hän kuului vuoden 2019 MM-kisojen joukkueeseen mutta ei saanut peliaikaa.
Woeller on Euroopassa pelannut seuratasolla Norjassa, Islannissa, Saksassa ja Ruotsissa.
Jordyn Huitema

Jordyn Pamela Huitema (s. 8. toukokuuta 2001) on kanadalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Kanadan naisten maajoukkueessa ennen vuoden 2023 MM-kilpailujen alkua 64 maaottelua ja tehnyt niissä 16 maalia. Vuonna 2017 hän teki ensimmäisenä kanadalaisena maalin samana vuonna alle 17-vuotiaiden, alle 20-vuotiaiden ja naisten maajoukkueessa. Hän pelasi Vuoden 2019 MM-kilpailuissa yhden ottelun. Hän voitti olympiakultaa Tokiossa 2021.
Huitema edusti kausina 2019–2022 ranskalaisseura Paris Saint-Germainia. Vuodesta 2022 hän on pelannut yhdysvaltalaisseura OL Reignissä.
Jayde Riviere

Jayde Yuk Fun Riviere (s. 22. tammikuuta 2001) on kanadalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Kanadan naisten maajoukkueessa ennen vuoden 2023 MM-kilpailujen alkua 37 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. Hän pelasi ensimmäisen naisten maaottelunsa vuonna 2017 ja kuului maajoukkueeseen vuoden 2019 MM-kilpailuissa, joissa hän pelasi yhdessä ottelussa avauskokoonpanossa ja tuli kahdessa vaihtopelaajana kentälle. Hän voitti olympiakultaa Tokiossa 2020.
Riviere pelasi aiemmin Michiganin yliopiston Wolverines-joukkueessa ja AFC Ann Arborissa. Hän siirtyi tammikuussa 2023 Englannin Superliigassa pelaavaan Manchester Unitediin.
Julia Grosso

Julia Angela Grosso (s. 29. elokuuta 2000) on kanadalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Kanadan naisten maajoukkueessa ennen vuoden 2023 MM-kilpailujen alkua 50 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia. Hän kuului vuoden 2019 MM-kisojen joukkueeseen mutta ei päässyt turnauksessa pelaamaan. Hän voitti olympiakultaa Tokiossa 2021.
Grosso on edustanut italialaisseura Juventusta joulukuusta 2021 alkaen. Hän voitti Italian liigamestaruuden vuonna 2022 sekä Italian cupin vuosina 2022 ja 2023.
Patrice Lair

Patrice Lair (s. 16. kesäkuuta 1961) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura.
Lairin oma pelaajaura eteni Ranskan alasarjajoukkueissa. Hän aloitti valmentajana vuonna 1991 US Saint-Malon pelaaja-apuvalmentajana ja toimi samassa roolissa myöhemmin ESA Brivessa. Lopetettuaan aktiiviuransa vuonna 2000 hän liittyi Stade Reimsin organisaatioon toimien edustusjoukkueen apuvalmentajana ja reservijoukkueen päävalmentajana. 
Vuonna 2005 Lair siirtyi Montpellier HSC:n naisten edustusjoukkueen päävalmentajaksi. Hän luotsasi seuran naisten Ranskan cupin mestaruuteen 2006 ja 2007 sekä kahdesti toiseksi maan pääsarjassa. Hän jätti joukkueen kahden kauden päätteeksi. Helmikuussa 2010 Lairin ura jatkui Ruandassa, jossa hän toimi maajoukkueen teknisenä johtajana ja alle 17-vuotiaiden joukkueen päävalmentajana.
Kesällä 2010 Lair palasi naisjalkapallon pariin, kun hänestä tuli Olympique Lyon Fémininin päävalmentaja. Lairin johdolla Lyon voitti neljä perättäistä Ranskan mestaruutta sekä kaksi Naisten Mestarien liigan mestaruutta. Lair jätti Lyonin kauden 2013/14 päätteeksi tuplamestarina.
Kesällä 2016 Lairista tuli PSG Fémininin päävalmentaja. Lair jätti tehtävänsä kauden päätteeksi. Lairilta jäi terveyssyiden vuoksi väliin Ranskan cupin loppuottelu, jossa PSG voitti Lyonin.
Lair palasi kesällä 2018 miesten jalkapallon pariin, kun hänestä tuli Chamois Niortaisin päävalmentaja. Hänet siirrettiin sivuun tehtävistään joulukuussa 2018 Niortin ollessa Ligue 2:ssa seitemäntenä.
Kesällä 2019 Lair teki sopimuksen Ligue 2:een pudonneen Guingampin kanssa. Guingampin menestys Lairin johdolla jäi vaisuksi ja joukkue vajosi kohti sarjan häntäpäätä. Seura erotti Lairin syyskuussa 2019, kun Guingamp oli voittanut vain kaksi kahdeksasta sarjaottelustaan.
Ölander

Ölander on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Kasym-Žomart Tokajev

Kasym-Žomart Kemeluly Tokajev (; s. 17. toukokuuta 1953 Alma-Ata, Kazahstanin SNT, Neuvostoliitto) on kazakstanilainen poliitikko. Etnisyydeltään hän on kazakki eli kuuluu Kazakstanin valtaväestöön. 
Tokajev oli maaliskuusta 2019 alkaen väliaikainen presidentti Nursultan Nazarbajevin erottua tehtävästä. Kesäkuussa 2019 järjestetyissä presidentin­vaaleissa hän oli ennakkosuosikki ja sai noin 70 prosenttia äänistä. ETYKin vaalitarkkailijoiden mukaan vaalien ei voida taata olleen täysin rehelliset. Aiemmin Tokajev oli senaatin puheenjohtaja.. 
Heti valintansa jälkeen Tokajev ehdotti, että maan pääkaupungin Astanan nimeksi vaihdettaisiin edellisen presidentin mukaan Nursultan.
Vuonna 2019 arvioitiin, että Nazarbajev oli kuitenkin edelleen merkittävä poliittinen vallankäyttäjä ja maan tosiasiallinen johtaja, sillä hän toimi vaikutusvaltaisena Kansallisen turvallisuusneuvoston puheenjohtajana. Tokajevin oli huomioitava kaikessa edeltäjänsä näkemykset. Nazarbajevin tytär Dariga Nazarbajeva seurasi uutta presidenttiä maan senaatin puheenjohtajana, ja häntä on myös arveltu Tokajevin seuraajaksi.
Vuoden 2022 alussa Kazakstanissa oli mielenosoituksia ja levottomuuksia, joissa vastustettiin Nazarbajeviin ja hänen lähipiiriinsä liittyvää korruptiota ja väärinkäytöksiä. Levottomuuksissa kuoli ainakin 230 ihmistä.
Venäjän johtama Kollektiivinen turvallisuusjärjestö lähetti Tokajevin pyynnöstä Kazakstaniin yli 2 000 sotilasta. Levottomuuksien aikana viranomaiset kertoivat että Almatyssa järjestettiin terrorismin vastainen operaatio. Tokajev syytti levottomuuksia vallankaappausyritykseksi ja kuvasi mielenosoittajia muun muassa terroristeiksi ja bandiiteksi.
Levottomuuksien jälkeen Tokajev syrjäytti Nazarbajevin maan turvallisuusneuvoston johtajana. Hän oli jo aiemmin noussut valtapuolue Nur Otanin johtoon.
Ánna Karampesíni

Ánna Karampesíni (, o.s. "Sarrí", ; 12. kesäkuuta 1923 Antimácheia, Kos – 7. syyskuuta 2018 Kos, Kos) oli kreikkalainen kansanmusiikin laulaja. Hän syntyi musikaaliseen perheeseen ja lauloi myös siskonsa Éfi Sarrín kanssa. Sisarukset lähtivät vuonna 1947 kotisaareltaan Kosilta Ateenaan, jossa Ánna vuonna 1949 tapasi Charálampos Karampesíniksen, josta tuli hänen aviomiehensä. Pariskunta vietti yhteistä elämää, kunnes mies kuoli vuonna 1984.
Vuonna 1950 Karampesíni tapasi Símon Karáksen, joka vaikutti vahvasti hänen tulevaan musiikilliseen uraansa. Hän palasi Kosille vuonna 1952 mutta teki usein myös levytysmatkoja Ateenaan. Hän levytti yhdessä siskonsa kanssa 23 albumia uransa aikana ja esiintyi myös televisio-ohjelmissa. Paitsi Kreikassa, Karampesíni esiintyi kreikkalaisyhteisöille Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Australiassa. Karampesíni oli esiintymässä Australiassa, kun hänen siskonsa kuoli 68 vuoden iässä vuonna 2001. Karampesíni itse kuoli sairaalassa Kosin kaupungissa 95 vuoden iässä.
Hiustalo

Hiustalo on suomalainen parturi-kampaamoketju. Se on perustettu vuonna 2000 Seinäjoella . Hiustalolla on 36 toimipistettä (kevät 2019). Hiustalon virallinen nimi on Cm Hiustalo oy ja sen on perustanut Marko ja Terhi Keski-Jyrä . 
Historia.
Ensimmäinen Hiustalo avattiin elokuussa 2000 Seinäjoelle Joupin Citymarketin yhteyteen. Sittemmin kyseinen toimipiste myytiin pois. Seuraavat toimipisteet perustettiin vuosituhannen alkupuolella Tampereen Anttilan yhteyteen, Forssan Citymarkettiin, Riihimäen Citymarkettiin ja Järvenpään Citymarkettiin. 
Liikeidea.
Hiustalon liikeidea on tarjota parturi-kampaamopalveluita Citymarkettien etutiloissa myös ilman ajanvarausta . Lisäksi liikeideaan kuuluu suuri valikoima kampaamotuotteita.
Nykyään Hiustalo toimii kolmella konseptilla: Hiustalon parturi-kampaamo, Fiksaamo; nopeat parturi- ja kampaamopalvelut ilman ajanvarausta ja Outlet tuotemyymälä.
Työntekijät.
Hiustalossa on noin 280 työntekijää. Kaikki ovat palkattuja työntekijöitä eivätkä esimerkiksi sopimusyrittäjiä. Yrityksen kaikissa kampaamoissa työskentelee liikkeen esimies, esimiesharjoittelija sekä parturi-kampaajia. Lisäksi yrityksessä työskentelee ainakin varastotyöntekijöitä, toimistotyöntekijöitä, aluepäälliköitä ja kouluttaja.
Liikkeet.
Keväällä 2019 Hiustalon toimipisteet:
Seppo Parkkinen

Seppo Antero Parkkinen (s. 9. helmikuuta 1957 Tampere) on suomalainen dramaturgi ja käsikirjoittaja.
Ura.
Seppo Parkkinen opiskeli Teatterikorkeakoulussa 1981–1985. Hänen lopputyönään käsikirjoittamansa videoteos "Vikstar on kuollut, Terveisin Vikstar" esitettiin Yle TV2 -kanavalla maaliskuussa 1985 Tampereen yliopiston näyttelijäntyön opiskelijoiden toteuttamana. 
Parkkinen on työskennellyt lähinnä vapaana taiteilijana ympäri Suomen. Hän on dramatisoinut näytelmiä paitsi teattereihin, myös televisioon ja radioon. Suurten laitosteattereiden ohella Parkkinen on työskennellyt muun muassa Q-teatterissa ja teatteriryhmässä Kolmas Tila. Parkkinen on dramatisoinut muun muassa Väinö Linnan, Orvokki Aution ja Bo Carpelanin tuotantoa. Vuonna 2017 hän toimi dramaturgina Helsingin kaupunginteatterin esittämässä musikaalissa "Myrskyluodon Maija", joka sai yli 80 000 katsojaa. 
Vuonna 2017 esitettiin Mänttä-Vilppulassa Parkkisen hänen veljensä Tapion kanssa tekemä kansanooppera "Kitusuon Sofia", joka kertoo Suomen sisällissodan tapahtumista. Se pohjautuu heidän isovanhempiensa tarinaan, joista isoisä oli tataarisotilas Paul Karakulka. Seppo Parkkinen oli alun perin vuonna 2003 tehnyt Yleisradiolle aiheesta kuunnelman, jonka pohjalta he rakensivat kyseisen oopperan.
Parkkisen käsikirjoituksiin kuuluu useita puhenäytelmiä ja musiikkinäytelmiä. Hänen tuotantoaan on esimerkiksi Laila Kinnusesta kertova musikaali "Laila", joka kantaesitettiin Lappeenrannan kaupunginteatterissa tammikuussa 2003. Musikaali sai kaikkiaan kymmeniä tuhansia katsojia.
Parkkisen näytelmiä on esitetty myös Virossa, Kanadassa, Islannissa ja Argentiinassa. Hänet on palkittu vuonna 2013 Jussi Kylätasku -palkinnolla.
Yksityiselämä.
Seppo Parkkisen veli on dramaturgi-ohjaaja Tapio Parkkinen.
Tuomas Parkkinen

Tuomas Parkkinen (s. 7. helmikuuta 1969 Helsinki) on suomalainen näytelmäkirjailija, ohjaaja ja libretisti. Hän toimii helsinkiläisen Teatteri Jurkan johtajana. Parkkinen on yksi Suomen kysytyimpiä oopperaohjaajia. 
Ura.
Parkkinen on kirjoittanut 16 näytelmää, joiden joukossa oopperalibrettoja, musikaali sekä oopperamaailmaa ivaavia revyitä. 
Hänen kirjoittamiaan teoksia ovat muun muassa ooppera "Veljeni vartija" (2018), musikaali "Tom of Finland" (2017) sekä komediat "Madaamit" (2008) ja "Stand up, Jesus!" (2003). Vuonna 2022 saa kantaesityksensä Parkkisen kirjoittama ooppera "Hiljaiset perivät maan".
Parkkinen on ohjannut draamaa, komediaa, musiikkiteatteria sekä oopperoita monissa arvostetuissa teattereissa kuten Turun Kaupunginteatterissa, Tampereen Työväen teatterissa, Suomen Kansallisoopperassa, Tampereen Teatterissa ja Oulun Kaupunginteatterissa. 
Syksystä 2020 Parkkinen on johtanut helsinkiläistä Teatteri Jurkkaa.
Yksityiselämä.
Tuomas Parkkisen vanhemmat ovat ohjaaja-käsikirjoittaja Tapio Parkkinen ja näyttelijä Maria Aro. Tuomas Parkkisen setä on dramaturgi Seppo Parkkinen.
Merel van Dongen

Merel van Dongen (s. 11. helmikuuta 1993) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Alankomaiden naisten maajoukkueessa toukokuun 2024 loppuun mennessä 63 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi Thaimaata vastaan 7. helmikuuta 2015. Hän kuului maajoukkueeseen jo Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2013 mutta ei tuolloin vielä päässyt pelaamaan. Maailmanmestaruuskilpailujen joukkueeseen hän on kuulunut vuosina 2015 ja 2019. Vuoden 2019 MM-turnauksessa hän saavutti hopeaa ja pelasi avauskokoonpanossa neljässä ottelussa sekä tuli vaihdosta kentälle kahdessa ottelussa. Loppuottelussa hän ei pelannut. EM-kilpailuissa 2022 hän kuului Alankomaiden joukkueeseen mutta ei päässyt kentälle.
Seuratasolla van Dongen edustaa espanjalaista Atlético Madridia. Kaudet 2018–2020 hän edusti Espanjassa Real Betisiä, jonne hän siirtyi kotimaansa Ajaxista.
Victoria Pelova

Victoria Pelova (s. 3. kesäkuuta 1999) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Alankomaiden naisten maajoukkueessa kesäkuun 2025 loppuun mennessä 60 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi Espanjaa vastaan 20. tammikuuta 2018. Hän kuului vuoden 2019 MM-kilpailujen hopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen mutta ei päässyt turnauksessa pelaamaan. EM-kilpailuissa 2022 hän pelasi joukkueensa kaikissa neljässä ottelussa ja teki maalin alkulohko-ottelussa Sveitsiä vastaan.
Seuratasolla Pelova on edustanut kotimaassaan ADO Den Haagia ja vuosina 2019–2023 Ajaxia. Hän siirtyi tammikuussa 2023 englantilaisseura Arsenaliin.
Vasílis Tsitsánis

Vasílis Tsitsánis (; 18. tammikuuta 1915 Tríkala – 18. tammikuuta 1984 Lontoo) oli kreikkalainen busukinsoittaja, laulaja ja lauluntekijä.
Tsitsánis syntyi yhtenä Kóstas Tsitsániksen neljästätoista lapsesta. Hän aloitti lapsensa isänsä mandoliinin soittamisen; Chrístos-veli soitti tällöin busukia. Isän kuoltua Vasíliksen ollessa 11-vuotias tältä peritystä mandoliinista muokattiin busuki, jonka lisäksi poika opetteli myös viulunsoiton taidon. Ensimmäisen laulunsa hän kirjoitti 15-vuotiaana. Vuonna 1936 hän lähti Ateenaan opiskelemaan oikeustiedettä. Hän pääsi levyttämään tutustuttuaan Dimítris Perdikópoulokseen. Ensimmäinen levytys ilmestyi vuonna 1937; tunnetuin Tsitsániksen tuolloin levyttämä kappale on ”Archóntissa” (”Leidi”).
Tsitsánis lähti asepalvelukseen vuonna 1938, mutta jatkoi samalla musiikkiuraansa. Hän alkoi ottaa vaikutteita rebetikasta ja itämaisista rytmeistä. Rebetika oli Ioánnis Metaxáksen diktatuurin aikana kuitenkin sensuurin kohteena. Sodan ja miehityksen vuosina Tsitsánis muutti Thessalonikiin. Hän levytti myöhemmin useita tällä ajanjaksolla kirjoittamiaan lauluja, joista yksi on erityisen tunnetuksi noussut ”Synnefiasméni Kyriakí” (”Pilvinen sunnuntai”). Vuodet 1945–1955 olivat Tsitsániksen uran tuotteliainta aikaa. Hän nosti kirjoittamillaan lauluilla suosioon sellaisia artisteja kuin Maríka Nínoun, Sotiría Bélloun ja Pródromos Tsaousákiksen. Tsitsánis onnistui sopeutumaan muuttuviin musiikkitrendeihin kadottamatta omaa yksilöllistä tyyliään. Hänen modernimpaa tuotantoaan lauloivat hänen itsensä lisäksi Stélios Kazantzídis, Grigóris Bithikótsis, Ákis Gavalás, Manólis Angelópoulos, Kaíti Gkréy (Gkréi), Póly Pánou, Charoúla Lampráki ja Stamátis Kókotas.
Uransa viimeisten neljäntoista vuoden ajan Tsitsánis esiintyi Chárama-klubilla, jonka mukaan nimetyn tuplalevyn hän julkaisi vuonna 1980. Albumilla kuullaan sekä hänen omia klassikkolaulujaan että busuki-improvisaatioita. Tsitsánis esiintyi vielä 24 päivää ennen kuolemaansa ja oli tällöin yhä aktiivinen lauluntekijänä. Hän kuoli 69-vuotispäivänään Bromptonin sairaalassa keuhko-operaation aiheuttamiin komplikaatioihin.
Inessa Kaagman

Inessa Kaagman (s. 17. huhtikuuta 1996) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Alankomaiden naisten maajoukkueessa helmikuun 2021 loppuun mennessä 11 maaottelua. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi Etelä-Afrikkaa vastaan 19. tammikuuta 2019. Hän kuului MM-hopeaa 2019 saavuttaneeseen joukkueeseen mutta ei päässyt lopputurnauksessa pelaamaan lainkaan. Hän oli voittamassa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta vuonna 2014.
Seuratasolla Kaagman edustaa englantilaista Brighton &amp; Hove Albionia. Kausina 2018–2020 hän edusti saman liigan Evertonia, jonne hän siirtyi kotimaansa Ajaxista.
Ellen Jansen

Ellen Jansen (s. 6. lokakuuta 1992) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Alankomaiden naisten maajoukkueessa kesäkuun 2020 loppuun mennessä 16 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi Brasiliaa vastaan 12. joulukuuta 2010. Vuoden 2019 maailmanmestaruuskilpailut, joissa Alankomaat saavutti hopeaa, olivat hänen ensimmäinen aikuisten arvoturnauksensa mutta hän jäi turnauksessa ilman peliaikaa.
Seuratasolla Jansen pelasi kymmenen kautta FC Twentessä ja siirtyi keväällä 2018 Ajaxiin. Keväällä 2020 hän siirtyi espanjalaisseura Valenciaan.
Danique Kerkdijk

Danique Kerkdijk (s. 1. toukokuuta 1996) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Alankomaiden naisten maajoukkueessa tammikuun 2021 loppuun mennessä 18 maaottelua. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi Valko-Venäjää vastaan 17. syyskuuta 2015. Hän kuului MM-hopeaa 2019 saavuttaneeseen joukkueeseen mutta ei päässyt lopputurnauksessa pelaamaan lainkaan. Hän oli voittamassa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta vuonna 2014.
Seuratasolla Kerkdijk edustaa englantilaista Brighton &amp; Hove Albionia. Kausina 2017–2019 hän edusti Bristol Cityä, jonne hän siirtyi kotimaansa FC Twentestä.
Loes Geurts

Loes Geurts (s. 12. tammikuuta 1986) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Alankomaiden naisten maajoukkueessa kesäkuun 2020 loppuun mennessä 125 maaottelua. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi Suomea vastaan 20. elokuuta 2005. Vuosien 2009 ja 2013 Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän oli maajoukkueen ykkösmaalivahti mutta jäi varamaalivahdin rooliin Alankomaiden voittaessa Euroopan-mestaruuden vuonna 2017 ja saavuttaessa MM-hopeaa 2019.
Geurts pelasi Western Illinois Universityn yliopistojoukkueessa ja on seuratasolla edustanut Saksassa Heike Rheinea, kotimaassaan AZ Alkmaaria ja Telstaria, Ruotsissa Vittsjötä ja Kopparbergs/Göteborgia sekä Ranskassa Paris Saint-Germainia. Vuonna 2018 hän palasi Göteborgiin.
Lize Kop

Lize Kop (s. 17. maaliskuuta 1998) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Alankomaiden naisten maajoukkueessa kesäkuun 2025 loppuun mennessä 15 maaottelua, joista ensimmäisen Puolaa vastaan 4. maaliskuuta 2019. Hän kuului Alankomaiden MM-hopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen vuoden 2019 MM-kilpailuissa mutta ei päässyt lopputurnauksessa pelaamaan lainkaan.
Kop edusti seuratasolla kotimaassaan Ajaxia. Hän siirtyi vuonna 2023 Englantiin, jossa hän edusti 1,5 kautta Leicester Cityä. Tammikuussa 2025 hän siirtyi Tottenham Hotspuriin kesäkuuhun 2028 ulottuvalla sopimuksella.
Diloksanidifuroaatti

Diloksanidifuroaatti (C14H11NCl2O4) on aromaattisiin amideihin ja estereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä amebojen aiheuttaman punataudin hoitoon. Diloksanidifuroaatti kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon. 
Ominaisuudet ja käyttö.
Diloksanidifuroaatti on huoneenlämpötilassa valkoista kitestä ainetta, joka liukenee hieman veteen, etanoliin ja dietyylieetteriin. Se on rakenteeltaan diloksanidin ja furoiinihapon esteri ja se hydrolysoituu niiksi ihmisen suolistossa. Diloksanidi on diloksanidifuroaatin aktiivinen metaboliitti eli diloksanidifuroaatti on siis aihiolääke. Diloksanidin vaikutusmekanismia ei tunneta tarkasti, mutta se saattaa estää alkueläinten proteiinisynteesiä. Lääkeaine tehoaa "Entamoeba histolytica"-alkueläimeen ja sen aiheuttamaan punatautiin. Diloksanidi tehoaa erityisesti alkueläimen kystamuotoihin, joihin esimerkiksi metronidatsoli tai tinidatsoli eivät tehoa. Diloksanidifuroaatti annostellaan suun kautta tablettina.
Haittavaikutukset.
Diloksanidifuroaatti on yleisesti ottaen hyvin siedetty lääkeaine. Mahdollisia haittavaikutuksia voivat olla lievä vatsakipu, huonovointisuus, oksentelu, ilmavaivat ja ihottuma.
Valmistus.
Diloksanidifuroaatin synteesin ensimmäisessä vaiheessa 4-(N-metyyliamino)fenoli reagoi diklooriasetyylikloridin kanssa muodostaen diloksanidia. Diloksanidi reagoi pyridiinin läsnäollessa furoyylikloridin kanssa diloksanidifuroaatiksi.
FC Barcelona Femení

Fútbol Club Barcelona Femení on Espanjan pääsarjassa pelaava naisten jalkapallojoukkue. Se perustettiin vuonna 1988 nimellä Club Femení Barcelona, ja se on nykyisin osa FC Barcelona -seuraa. Barcelona on yksi naisten Primera Divisiónin perustajista. Joukkue on voittanut Espanjan mestaruuden kymmenen ja Espanjan cupin samoin kymmenen kertaa. Kaudella 2018–2019 se pelasi Mestarien liigan loppuottelussa, jonka se hävisi Lyonille 1–4. Kaudella 2020–2021 Barcelona voitti Mestarien liigan ensimmäisenä espanjalaisseurana; Göteborgissa pelatussa loppuottelussa se voitti Chelsean 4–0.
Joukkueen kotikenttä on 6 000 katsojan Estadi Johan Cruyff. Barcelonan ja Atlético Madridin välinen ottelu maaliskuussa 2019 rikkoi seurajoukkueiden kohtaamisen yleisömäärän maailmanennätyksen. Atléticon kotiottelua seurasi 60 739 katsojaa. Uusi kaikkia naisten otteluita koskeva yleisöennätys saavutettiin maaliskuussa 2022, kun FC Barcelona ja Real Madrid pelasivat Barcelonan Camp Noulla Mestarien liigan puolivälieräottelun 91 553 katsojan ollessa paikalla.