tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Priluzjen piiri

Priluzjen piiri (, ) on kunnallinen itsehallintoalue Komin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 13 200 neliökilometriä. Asukkaita on 22 400 henkeä (vuonna 2009).
Priluzjen piiri sijaitsee Komin tasavallan eteläisimmässä osassa. Koillisessa se rajoittuu Sysolan ja idässä Koigorodokin piireihin, etelässä Kirovin alueeseen sekä lännessä ja pohjoisessa Arkangelin alueeseen. Pinta-alasta 87 % on metsää. Suurin joki on Luza. Eteläisin osa kuuluu Letkan vesistöön. Hyötykaivannaisia ovat savi, kalkkikivi, merkeli ja dolomiitti.
Piiriin kuuluu 16 maalaiskuntaa: Gurjevka, Letka, Loima, Mutnitsa, Nošul, Objatševo, Prokopjevka, Sludka, Spasporub, Tšerjomuhovka, Tšitajevo, Tšornyš, Vaimes, Verholuzje, Vuhtym ja Zanulje. Hallinnollinen keskus on Objatševon kylä, josta on 189 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Syktyvkariin. Asutuskeskuksia on yhteensä 90.
Seudun kantaväestöä ovat Luzan komit. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 59,9 % asukkaista on komeja, 35,1 % venäläisiä, 2,2 % ukrainalaisia ja 0,5 % valkovenäläisiä. Kylistä suurimpia ovat Objatševo (5 800 asukasta vuonna 2002) ja Letka (3 100).
Piirin kautta kulkee Kirovin ja Syktyvkarin välinen maantie. Talous perustuu metsävarojen hyödyntämiseen, lihan ja maidon tuotantoon sekä elintarviketeollisuuteen. 
Metsiä hallinnoivat Priluzjen ja Letkan metsätilat. Puunhankintaa ja sahatavaran tuotantoa harjoittava Luzales-yhtiö työllistää noin 700 henkeä. Mondin Syktyvkarin tehtaan omistamalla Nošulin puunhankintayrityksellä on yli 300 työntekijää. Tranzit-yhtiö tuottaa lautatavaraa.
Maataloutta harjoittaa neljä maatalousyritystä, 59 yksityistilaa ja yli 9 000 henkilökohtaista aputaloutta. Južnoje-maatalousyrityksellä on oma meijeri ja lihanjalostamo. Muita työnantajia ovat Objatševon tielaitos, rakennustoimintaa harjoittava MAG-yhtiö, puhelin- ja sähkölaitokset sekä kunnallispalvelut.
Piirissä toimii metsäalan työntekijöitä valmistava Nošulin ammattikoulu, lasten musiikkikoulu, kuvataide- ja käsityökeskus, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus, kirjastolaitos ja kotiseutumuseo. Harrastajataideryhmistä merkittävimpiä ovat Objatševon kansanteatteri ja kansanlauluyhtye Maibyrjas.
Paikallislehtenä ilmestyy venäjänkielinen "Znamja truda" (”Työn lippu”).
Kortkerosin piiri

Kortkerosin piiri (, ) on kunnallinen itsehallintoalue Komin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1939 perustetun piirin pinta-ala on 19 700 neliökilometriä. Asukkaita on 22 500 (vuonna 2009).
Korkerosin piiri sijaitsee Komin tasavallan eteläosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Knjažpogostin piiriin, koillisessa Uhtaan, idässä Ust-Kulomin piiriin, kaakossa Permin aluepiiriin, lounaassa Koigorodokin piiriin sekä lännessä Syktyvkariin ja Syktyvdinin piiriin.
Piiriin kuuluu 18 maalaiskuntaa: Bogorodsk, Bolšelug, Dodz, Keres, Kortkeros, Madža, Mordino, Namsk, Njobdino, Nivšera, Pezmeg, Podjelsk, Podtybok, Poztykeres, Priozjornyi, Ust-Lektšim, Storoževsk ja Vomyn. Hallinnollinen keskus on Kortkerosin kylä, josta on 48 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Syktyvkariin.
Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 71,7 % komeja, 22,3 % venäläisiä, 2,4 % ukrainalaisia ja 0,8 % valkovenäläisiä.
Talous perustuu metsävarojen käyttöön, lihan ja maidon tuotantoon sekä maataloustuotteiden jalostukseen.
Kortkerosin kylän itäpuolella sijaitsevan Korkerosin piirin Pezmegin maalaiskunnan alueella toimi vuosina 1937-1941 suuri, jopa 26 300 hengen Loktšimlag pakkotyöleirin (Gulag) hallinto. Pakkotyöläisillä teetettiin erityisesti metsätöitä. Leirille joutuneista useita tuhansia menehtyi, esimerkiksi ruuan puutteeseen. Leirin historiasta muistutetaan nykyisin muun muassa Komin kulttuurikartalla.
Paikallislehtenä ilmestyy komin- ja venäjänkielinen "Zvezda" (”Tähti”).
Koigorodokin piiri

Koigorodokin piiri (, ) on kunnallinen itsehallintoalue Komin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1949 perustetun piirin pinta-ala on 10 400 neliökilometriä. Asukkaita on 9 100 henkeä (vuonna 2009).
Koigorodokin piiri sijaitsee Komin tasavallan eteläosassa. Lännessä se rajoittuu Priluzjen, luoteessa Sysolan, pohjoisessa Syktyvdinin ja koillisessa Kortkerosin piireihin sekä idässä Permin aluepiiriin ja etelässä Kirovin alueeseen.
Piiriin kuuluu 10 maalaiskuntaa: Griva, Kažym, Koigorodok, Koidin, Kom, Kuzjol, Nižni Turunju, Njutšpas, Podz ja Užga. Hallinnollinen keskus on Koigorodokin kylä, josta on 192 kilometriä Syktyvkariin.
Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 48,0 % venäläisiä, 40,0 % komeja, 4,3 % ukrainalaisia, 2,8 % saksalaisia ja 1,0 % valkovenäläisiä.
Talous perustuu metsänhankintaan.
Knjažpogostin piiri

Knjažpogostin piiri (, ) on kunnallinen itsehallintoalue Komin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1939 perustetun piirin pinta-ala on 24 600 neliökilometriä. Asukkaita on 25 600 henkeä (vuonna 2009).
Knjažpogostin piiri sijaitsee Komin tasavallan keskiosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Ust-Tsilman piiriin, idässä Uhtaan, kaakossa Ust-Vymin piiriin, etelässä Syktyvdinin ja Kortkerosin piireihin ja lännessä Udoran piiriin.
Hallinnollinen keskus on Jemvan kaupunki, josta on 130 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Syktyvkariin. Jemvan kaupungin lisäksi piiriin kuuluu Sindorin taajama sekä 10 maalaiskuntaa: Iosser, Knjažpogost, Meštšura, Serjogovo, Šoška, Trakt, Tšinjavoryk, Turja, Vetju ja Vožajol.
Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 64,4 % venäläisiä, 17,9 % komeja, 7,7 % ukrainalaisia, 2,4 % valkovenäläisiä ja 0,9 % saksalaisia.
Taloudellisesti merkittävintä on bauksiittien louhinta. Lisäksi tuotetaan rakennustarvikkeita, kuitulevyjä ja puupalkkeja.
Usinsk

Usinsk (ven. ja komiksi Уси́нск) on kaupunki Komin tasavallan pohjoisosassa Venäjällä. Asustuskeskus perustettiin vuonna 1966 ja sai kaupunkioikeudet 1984. Usinsk rajoittuu pohjoisessa Nenetsien autonomiseen piirikuntaan, idässä Intaan, etelässä Petšoran piiriin sekä lounaassa ja lännessä Ižman ja Ust-Tsilman piireihin. Etäisyys Komin pääkaupungista Syktyvkarista on 757 kilometriä. 
Vuonna 2005 perustetun Usinskin kaupunkipiirikunnan pinta-ala on 30,6 tuhatta neliökilometriä, ja siihen kuuluu kaupungin lisäksi 1 taajama ja 18 kylää. Asukkaita on (2006) 52,3 tuhatta henkeä, joista vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 54,8 % on venäläisiä, 14,8 % komeja, 10,2 % ukrainalaisia, 7,3 % tataareja ja 1,8 % valkovenäläisiä.
Usinsk on Komin tasavallan maaöljy- ja kaasutuotannon keskus. Suurin osa tasavallan öljystä tulee kaupungin ympäsistössä sijaitsevilta öljykentiltä. Usinsk sijaitsee Usajoen varrella lähellä Usan ja Petšoran yhtymäkohtaa. Sinne johtaa sivurata Vorkutan rautatieltä.
Hesione

Hesione oli kreikkalaisessa mytologiassa Troijan prinsessa, kuningas Laomedonin tytär ja Priamoksen sisar. Hänestä tuli Salamiin kuninkaan Telamonin toinen vaimo. Hänellä ei kuitenkaan ollut asemaa laillisena puolisona avioliitossa; hänen poikaansa tästä suhteesta nimitetään aviottomaksi lapseksi.
Ennen Troijan sotaa Poseidon ja Apollon, jotka olivat uhmanneet Zeusta, lähetettiin rangaistukseksi palvelemaan kuningas Laomedonia. Vuoden kuluttua töiden valmistuttua Laomedon ei kuitenkaan maksanut näiden ansaitsemaa palkkaa, jolloin Poseidon lähetti rangaistukseksi petoksesta merihirviön piinaamaan Troijaa.
Laomedon päätti oraakkelin neuvosta uhrata tyttärensä Hesionen Poseidonille toivoen siten lepyttävänsä tämän. Herakles saapui kuitenkin paikalle ja tarjoutui pelastamaan Hesionen, jos Laomedon antaisi palkkioksi jumalaista syntyperää olevat tammat. Saatuaan lupauksen tästä Herakles surmasi pedon ja siten pelasti Hesionen. Laomedon rikkoi kuitenkin tämänkin lupauksensa, ja Herakles joutui palaamaan takaisin tyhjin käsin uhaten kuitenkin Troijaa sodalla. Diodoros Sisilialaisen mukaan Herakles olisi kuitenkin saanut tammat muiden runsaiden lahjojen kera, mutta jättänyt nämä Laomedonin huostaan odottamaan, että hän saisi haettua ne myöhemmin. Samaten Hesione olisi valinnut lähtevänsä mieluummin Herakleen mukaan pelätessään, että paikalle ilmestyisi uudelleen merihirviö, ja kaupunkilaiset jälleen vaatisivat hänen uhraamistaan.
Herakles palasikin myöhemmin – yhdessä Oikleen ja Telamonin kanssa – ja alkoi piirittää Troijaa, tappoi Laomedonin ja tämän pojat Priamosta lukuun ottamatta. Hesionen Herakles antoi palkintona Telamonille. Telamon vei Hesionen mukanaan, ja tämä synnytti hänelle pojan, Teukroksen, joka myöhemmin liikkui yhdessä velipuolensa Aiasin kanssa.
Priamoksen kohtalosta tässä yhteydessä on olemassa kaksi erilaista versiota. Ensimmäisen mukaan Herakles lupasi annettuaan Hesionen Telamonille tämän saada valita kenet tahansa muista vangeista mukaansa. Kun Hesione valitsi Podarkeen (Priamos), Herkules sanoi tämän täytyvän ensin tulla orjaksi, josta voidaan maksaa lunnaat. Niin Hesione osti veljensä kultaisella huivillaan. Tästä alkaen Podarkesta alettiin kutsua Priamokseksi (, ”ostaa”). Toisen lähteen mukaan Priamos ei olisikaan ollut Troijassa koko hyökkäyksen aikana, vaan sotaretkellä Fryygiassa, jonne hänen isänsä oli hänet lähettänyt johtamaan armeijaa. Palattuaan ja todettuaan asioiden tolan hän lähetti Antenorin Kreikkaan vaatimaan Hesionen vapauttamista, mutta tämä vaatimus torjuttiin useaan kertaan ja Antenor ajettiin pois. Tapahtuma toimi motiivina Priamokselle hyväksyä myöhemmin Helenan sieppaus.
Voldemar Väli

Voldemar Väli (10. tammikuuta 1903 Kuressaare – 13. lokakuuta 1997 Tukholma, Ruotsi) oli virolainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiavoittaja.
Väli voitti kreikkalais-roomalaisen painin höyhensarjan kultaa Amsterdamin 1928 olympialaisissa. Pronssia hän otti Berliinin 1936 olympialaisten kevyessä sarjassa.
Euroopan mestaruuskilpailuissa Väli voitti kultaa 1926 ja 1927 sekä hopeaa 1930 ja 1931. Viron mestaruuden hän voitti 19 kertaa vuosina 1922–1942.
Vuonna 1944 Väli muutti Ruotsiin, jossa hän 94-vuotiaana kuoli vuonna 1997. Hänet tunnettiin tupakoinnista urheilusuorituksien aikana ensimmäisellä kaudellaan, hän itse on sanonut näiden "Väliröökien" olleen hänen menestyksensä salaisuus.
László Tisza

László Tisza (7. heinäkuuta 1907 – 15. huhtikuuta 2009) oli unkarilainen fyysikko, jonka erikoisaloja olivat kvanttimekaniikka ja termodynamiikka. Hänen tunnetuimmat tutkimuksensa liittyvät heliumiin supranesteenä. 
Tisza syntyi Budapestissa ja opiskeli Budapestin yliopiston lisäksi Göttingenissä ja Leipzigissa. Hän väitteli vuonna 1932, työskenteli Harkovassa ja Collège de Francessa, ja muutti Yhdysvaltoihin toisen maailmansodan alla vuonna 1941. 
Tisza opetti Massachusetts Institute of Technologyssä (MIT) yli 30 vuoden ajan, myös jäätyään muodollisesti eläkkeelle vuonna 1973. Hänen kollegansa ja entiset opiskelijansa julkaisivat hänen 75-vuotisjuhlansa kunniaksi kokoelman "Physics as Natural Philosophy: Essays in Honor of László Tisza" vuonna 1982.
Tisza oli Yhdysvaltain taiteiden ja tieteiden akatemian jäsenenä vuodesta 1950. 
Lähteet.
Osvald Käpp

Osvald Käpp (17. helmikuuta 1905 Tallinna – 22. joulukuuta 1995 New York, Yhdysvallat) oli virolainen painija ja olympiavoittaja.
Käpp edusti Viroa arvokisoissa sekä kreikkalais-roomalaisen tyylin painijana että vapaapainijana. Olympiakultamitalin hän saavutti Amsterdamin 1928 olympialaisten vapaapainin kevyessä sarjassa (alle 66-kiloiset). Los Angelesin 1932 olympialaisissa hän sijoittui kreikkalais-roomalaisessa painissa neljänneksi ja vapaapainissa kuudenneksi.
Euroopan mestaruuskilpailuissa Käpp saavutti hopeaa 1926 ja pronssia 1927 – molemmat kreikkalais-roomalaisella tyylillä. Vuonna 1929 hän muutti Yhdysvaltoihin ja voitti Pohjois-Amerikan mestaruuden 1929, 1930 ja 1931.
Johannes Kotkas

Johannes Kotkas (3. helmikuuta 1915 Kodijärve – 8. toukokuuta 1998 Tallinna) oli virolainen, myös Neuvostoliittoa edustanut kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiavoittaja.
Kotkas aloitti painiuransa 1934 ja voitti vuosina 1938 ja 1939 Euroopan mestaruuden edustaen Viroa. Toisen maailmansodan jälkeen hän jatkoi painiuraansa Neuvostoliiton edustajana ja voitti Euroopan mestaruuden 1947. Olympiakultaa hän voitti raskaassa sarjassa Helsingin 1952 olympialaisissa selätettyään kaikki neljä vastustajaansa, mihin hän käytti aikaa yhteensä 13 minuuttia ja 36 sekuntia. Maailmanmestaruuskilpailuissa 1953 Kotkas sai hopeaa, edellään Ruotsin Bertil Antonsson.
Moukarinheitossa Kotkas voitti Neuvostoliiton mestaruuden 1943 ja heitti samana vuonna Neuvostoliiton ennätyksen 53,88. Viron mestaruuden hän voitti 1950.
Kotkas päätti kilpailu-uran vuonna 1960. Sen jälkeen hän toimi painivalmentajana ja painierotuomarina, myös kansainvälisissä kisoissa. Vuosina 1961–76 hän valmensi Viron painimaajoukkuetta ja toimi 1976-1985 Tallinnan Dynamossa. Kotkas vieraili mm. Suomessa Suomen painimaajoukkueen neuvonantajana vuonna 1965.
Itsenäistymässä olevassa Virossa hänet valittiin vuonna 1990 Viron olympiakomitean kunniajäseneksi. Hänelle myönnettiin myös Kansainvälisen painiliiton eli FILA:n Gold Star-tunnustua, joka on FILA:n korkein tunnustus.
Kaitanokkakuovi

Kaitanokkakuovi ("Numenius tenuirostris") on hävinnyt eli sukupuuttoon kuollut, viimeksi Marokossa tavattu kahlaajalaji. Lajin nimesi Louis Jean Pierre Vieillot vuonna 1817. Viimeinen varmistettu näköhavainto lajista on vuodelta 1995.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 36–41 senttimetriä, siipien kärkiväli 80–92 senttimetriä ja paino noin 250–360 grammaa. Se vastaa kooltaan pikkukuovia, mutta muistuttaa ulkomuodoltaan enemmän kuovia. Kaitanokkakuovin nokka on kapeampi ja hennompi kuin kuovilla. Sukupuolet ovat keskenään samanväriset, naaras on koirasta hiukan suurempi.
Esiintyminen.
Kaitanokkakuovin viimeisistä yksilöistä ei ole tarkkoja tietoja, mutta ilmeisesti se pesi erittäin harvinaisena Siperian länsiosissa Ob-joen laaksossa ja yläjuoksulla Taran kaupungin tienoilla. Laji oli äärimmäisen uhanalainen jo 1990-luvulla: kannan suuruudeksi arvioitiin 50–270 yksilöä ja havainnot olivat vähenemään päin. Taantumisen syyt ovat tuntemattomat, mutta metsästys lajin muuttoalueilla Itä- ja Keski-Euroopassa on ollut voimakasta. Myös soiden ja kosteikkojen kuivatukset peltomaiksi ovat vähentäneet lajille sopivia pesimäalueita.
Kaitanokkakuovi on muuttolintu, joka talvehtii Pohjois-Afrikassa ja Lähi-idässä.
Elinympäristö.
Kaitanokkakuovi pesii taigan soilla. Talvehtimisalueillaan laji viihtyy suola-altailla ja kosteikoilla, mielellään kuovien seurassa.
Lisääntyminen.
Kaitanokkakuovin pesä on maassa ja munia on tavallisesti neljä.
Ravinto.
Kaitanokkakuovi syö pieniä selkärangattomia eliöitä, joita se tonkii mudasta pitkällä, käyrällä nokallaan.
Eva Zeisel

Eva Zeisel (alk. "Éva Amália" o.s. "Striker"; 13. marraskuuta 1906 Budapest, Unkari – 30. joulukuuta 2011 New York, Yhdysvallat) oli unkarilaissyntyinen teollinen suunnittelija. Hänet tunnetaan varsinkin työstään keramiikan parissa.
Elämänvaiheet.
Zeiselin alkuperäinen haave oli ura taidemaalarina. Hän menestyi kuitenkin sittemmin omalla alallaan hyvin, ja hänen työtään on ollut julkisesti näytteillä muun muassa British Museumissa. 
Zeisel oli korkeasti koulutettua unkarinjuutalaista sukua. Hänen äitinsä oli historioitsija ja ensimmäinen Budapestin yliopistosta filosofian tohtoriksi väitellyt nainen. Samoin veljet sosiologi, taloustieteilijä Karl Polanyi ja fysikaalinen kemisti, tieteen historioitsija Michael Polanyi ovat tunnettuja omilla aloillaan. 
Eva Zeisel opiskeli taidemaalariksi mutta sai käytännön työn kautta koulutuksen keraamikoksi ja työskenteli saksalaisille tehtaille. 1932 hän siirtyi viideksi vuodeksi Neuvostoliittoon. Hänet pidätettiin 1937 ja vangittiin lähes puoleksitoista vuodeksi syytettynä osallistumisesta salajuoneen Stalinin murhaamiseksi. Syksyllä 1937 hänet karkotettiin Itävaltaan, jonka Saksa pian miehitti. Siellä hän tapasi jälleen tulevan puolisonsa Hans Zeiselin. Hän pakeni maasta viimeisellä mahdollisella junalla. Hän siirtyi ensin Englantiin ja sieltä 1938 Yhdysvaltoihin, jossa hän jatkoi menestyksekkäästi keraamikonuraansa. Hän piti 1970–1980-luvulla parinkymmenen vuoden tauon, ja sen jälkeen hänen uransa koki uuden nousun. 
Arthur Koestler käytti Zeiselin vankilakokemuksia aiheena teoksessaan "Pimeää keskellä päivää" (1940, suom. 1958).
Chris Mason

Christopher "Chris" Mason (s. 20. huhtikuuta 1976 Red Deer, Alberta, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti. Mason on voittanut urallaan maailmanmestaruuden.
Ura.
Mason pelasi juniorivuotensa WHL-seura Prince George Cougarsissa. Kohtalaisen menestyksen ansiosta New Jersey Devils varasi hänet sijalla 122 vuonna 1995. Devils myi oikeutensa Masonista Mighty Ducks of Anaheimille, jonka farmijoukkueessa Mason pelasi. Anaheimista Mason kaupattiin Nashvilleen, jossa sai tyytyä kolmosmaalivahdin rooliin Mike Dunhamin ja Tomáš Vokounin jälkeen. Kaudella Mason pelasi NHL-debyyttinsä, muttei pelannut yhtäkään kokonaista ottelua. Suurimman osan ajasta hän vietti AHL-seura Milwaukee Admiralsissa, ja vasta kaudella hän pelasi ensimmäisen kokonaisen NHL-ottelun.
Sopimuksen päätyttyä Mason siirtyi Florida Panthersin lyhyellä sopimuksella, muttei saanut yhtään peliaikaa. Vapaana agenttina hän siirtyi takaisin Nashvilleen, jossa hänestä tuli kakkosmaalivahti Dunhamin lähdettyä joukkueesta. aikana Mason pelasi Vålerenga Ishockeyissa GET-liigassa, jossa hän voitti sarjan mestaruuden. NHL jatkui jälleen ja Masonille alkoi tulla vähän enemmän peliaikaa. Vokounin sairastuttua lantion laskimontukkotulehdukseen, tuli Masonista ykkösmaalivahti. Masonin suoritusten ansiosta toipunut Vokoun myytiin pois, ja Mason jäi joukkueen ykkösmaalivahdiksi.
Masonista tuli lokakuussa 2001 AHL:ssä kuudes maalivahti, joka on tehnyt maalin. Huhtikuussa 2006 hänestä tuli NHL:n yhdeksäs maalin tehnyt maalivahti. Maali tosin merkattiin hänelle Geoff Sandersonin tehdessä oman maalin.
Kauden Mason aloitti vielä Nashvillen ykkösmaalivahtina, mutta tulokas Dan Ellis pelasi loistavasti kakkosvahtina ja lopulta syrjäytti Masonin. Kauden päätteeksi Nashville myi tarpeettomaksi jääneen Masonin St. Louis Bluesiin vaihdossa NHL:n varaustilaisuuden neljännen kierroksen vuoroon.
St. Louisissa Mason ja Manny Legacé jakoivat alkuun kaudella torjuntavastuun. Legacén torjuminen kuitenkin ontui, ja Masonista tuli joukkueen selvä ykkösmaalivahti. St. Louisissa Mason pelasi kaksi kautta. Kesällä 2010 hän teki kahden vuoden sopimuksen Atlanta Thrashersin kanssa. Mason pelasi Thrashersissa ja joukkueen korvanneessa Winnipeg Jetsissä kaksi kautta, minkä jälkeen hän pelasi kauden 2012–2013 Nashville Predatorsissa.
Helen Brockman

Helen Lewis Brockman (24. syyskuuta 1902 – 22. heinäkuuta 2008) oli yhdysvaltalainen muotisuunnittelija.
Brockman syntyi Iowassa ja tuli parhaiten tunnetuksi teoksellaan "The Theory of Fashion Design" (1965). Hän vietti 100-vuotispäiväänsä syksyllä 2002.
Brockman alkoi menestyä verrattain myöhään, ja hän otti 65-vuotiaana vastaan paikan opettajana Kansas State Universityn "College of Human Ecologyssa". Hän kuoli 105-vuotiaana Manhattanissa, Kansasissa.
Markkinointi &amp; Mainonta

Markkinointi &amp; Mainonta eli M&amp;M oli Alma Talentin julkaisema markkinointiviestinnän ja median ammattilaisten lehti. Lehden viimeisenä päätoimittajana toimi Arno Ahosniemi ja uutispäällikkönä Jani Niipola.
Lehti lopetettiin vuoden 2020 lopussa.
M&amp;M ilmestyi 22 kertaa vuodessa. Vuonna 2011 sen levikki oli 9 175 kpl (LT 2011) ja lukijamäärä 41 000 henkilöä (KMT 2005).
Historia.
Lehti perustettiin vuonna 1994 lakkautetun "Mainosuutisten" tilalle. Lehden perustajana, päätoimittajana ja kustantajana toimi Kim Weckström vuoteen 1997. Lehden syntyvaiheissa taustavaikuttajina toimivat muun muassa Jari Sarasvuo ja Marco Mäkinen. Lehti saavutti huomiota julkaisemalla ensimmäiset kaupalliset verkkosivustonsa www.marmai.fi vuoden 1994 lokakuussa. Lehti oli myös tunnettu mainos- ja media-alan tapahtumien järjestämisestä.
M&amp;M-lehden synty ajoittui Suomen mediatoimialan rakennemuutoksen vilkkaimpaan kauteen.
Lehteä kustantava Alma Talent ilmoitti 28. syyskuuta 2020 suunnittelevansa sen lakkauttamista kannattamattomana. Markkinointi&amp; Mainonnan painosmäärä on ollut 3 500 (2020) ja digiyleisö kuukaudessa noin 190 000. Jatkossa Alma Talent käsittelisi mainontaa ja markkinointia Kauppalehden printissä ja digitaalisissa kanavissa Markkinointi &amp; Mainonnassa työskenteli viisi kokopäiväistä toimituksellista työntekijää.
NEET

NEET on lyhenne englannin kielen sanoista "Not in Employment, Education or Training". Kyseessä on hallinnollinen luokitus, jota käytettiin ensimmäisenä Britanniassa, mutta sen käyttö on levinnyt laajasti muihinkin maihin kuten Japaniin, Kiinaan ja Koreaan. Lyhenteellä kuvataan työelämän tai opiskelun ulkopuolella olevaa väestöryhmää.
Britanniassa määritelmä sisältää 16–18-vuotiaita syrjäytyneitä henkilöitä, jotka ovat ajautuneet työmarkkinoiden ulkopuolelle. Japanissa määritelmä kattaa 15–34-vuotiaat työttömät ja naimattomat henkilöt, jotka eivät hakeudu työn saantiin vaadittavaan koulutukseen. Määritelmään kuuluvat henkilöt eivät muodosta yhdenmukaista joukkoa, vaan heissä on niitä, jotka vielä kokeilevat eri uravaihtoehtoja, ja niitä, jotka ovat suuressa vaarassa syrjäytyä kokonaan.
Suomessa työn ja koulutuksen ulkopuolella oli vuonna 2018 noin 38 000 20–24-vuotiasta nuorta. Helsingissä työstä tai koulutuspaikasta kieltäytyneiden nuorten määrä oli vuoden 2009 lopussa yli 3 000 henkeä. Näin ollen yhä useampi heistä elää pelkän alennetun toimeentulotuen varassa sillä he eivät saa työmarkkina- tai opintotukea. Tämä uhkaa jäädä heidän kohdallaan pysyväksi asiantilaksi.
Svetlana Tširkova

Svetlana Tširkova-Lozovaja (s. 5. marraskuuta 1945 Tšuvassia) on entinen virolainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hän edusti kilpaurallaan Neuvostoliittoa ja hänen aseenaan oli floretti.
Tširkova voitti florettimiekkailun joukkuekilpailussa olympiakultaa Méxicossa 1968 ja Münchenissä 1972. Jälkimmäisissä kisoissa hän miekkaili erinomaisesti, mutta finaaliin otettiin hänen tilalleen valkovenäläisen valmentajan, German Bokunin oma valmennettava Tatjana Samusenko. Venäjällä syntynyt mutta Virossa lapsesta saakka asunut Tširkova jäi palkintojenjaossa ilman kultamitalia, jollainen annettiin vain finaalissa otelleille.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Tširkova voitti joukkuekultaa 1970 ja 1971 sekä hopeaa 1969, jolloin hän saavutti myös pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa.
Vuonna 1969 Tširkova valittiin Viron parhaaksi naisurheilijaksi.
Dorothy Height

Dorothy Irene Height (14. maaliskuuta 1912 – 20. huhtikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen afroamerikkalainen ihmisoikeusaktivisti. Hänet tunnettiin varsinkin hänen työstään afroamerikkalaisten naisten parempien olojen, hyvinvoinnin ja tasa-arvon puolestapuhujana. 
Height syntyi Richmondissa, Virginiassa, ja muutti 4-vuotiaana Rankiniin, Pennsylvaniaan. High school -ikäisenä hän sai stipendin Barnard Collegeen, mutta hänen opiskelunsa evättiin sillä perusteella, että sinä opintovuonna sisään oli jo otettu kaksi afroamerikkalaista. Hän valmistui New Yorkin yliopistosta vuonna 1933. 
Height kirjoitti muun muassa teoksen "Open Wide the Freedom Gates", ja hänen elämästään on tehty elokuva.
Heightille on myönnetty Presidential Medal of Freedom ja paikka National Women's Hall of Famessa. Hänet on lisäksi palkittu "National Association for the Advancement of Colored Peoplen" Spingarn Medalilla vuonna 1993, ja maaliskuussa 2004 presidentti George W. Bush myönsi hänelle Kongressin kultamitalin.
Lisa Sounio-Ahtisaari

Lisa Christa Maria Sounio-Ahtisaari (s. 1970 Helsinki) on suomalainen brändiasiantuntija, yrittäjä ja luennoitsija.
Sounio on johtanut konsultti- ja viestintätoimistoa ja toiminut kolumnistina muun muassa Kauppalehti Onlinessa ja Yrittäjät-lehdessä sekä Deko- ja Muoto -designlehdissä. Hän oli mukana MTV3:n Leijonan kita -televisio-ohjelman pääomasijoittajaraadissa vuonna 2007. Vuonna 2010 Talentum julkaisi Sounion teoksen "Brändikäs". 
Ennen yrittäjäksi ryhtymistään Sounio toimi suomalaisten designyritysten myynti-, vienti-, markkinointi- ja tuotekehitystehtävissä. Ekonomiuransa alussa hän toimi myynti- ja vientipäällikkönä huonekalualalla. Vuonna 2005 Lisa Sounio piti Fiskarsin taiteilijakylässä pop-up-design-kauppaa nimeltä "Kukko".
Vuonna 2007 Sounio perusti yhdessä kansainvälisen tiimin kanssa matkailuaiheisen verkkopalvelu Dopplr Oy:n, jonka Nokia osti vuonna 2009. Nokia lopetti palvelun neljä vuotta myöhemmin.
Liiketaloustieteen tutkinnon lisäksi Sounio on opiskellut teollista muotoilua Taideteollisessa korkeakoulussa, tuotekehitystä Teknillisessä korkeakoulussa sekä viestintää ja kieliä Vaasan yliopistossa. Sounio oli vuosina 2008–2020 naimisissa Marko Ahtisaaren kanssa.
Sounio-Ahtisaari oli kokoomuksen ehdokas eurovaaleissa 2014.
Jüri Tarmak

Jüri Tarmak (21. heinäkuuta 1946 Tallinna, Viron SNT – 22. kesäkuuta 2022) oli virolainen, Neuvostoliittoa edustanut korkeushyppääjä ja olympiavoittaja.
Elämä ja urheilu-ura.
Tarmak kuului Neuvostoliiton yleisurheilumaajoukkueeseen vuosina 1971–1974. Hän voitti korkeushypyn olympiakultaa Münchenissä 1972. EM-hallikisoissa hän sai hopeaa 1971 ja pronssia 1972. Hänen ennätyksensä oli vuonna 1972 hypätty 225 cm.
Nuoren Jüri Tarmakin valmentajaksi tuli vuonna 1963 Viktor Vaiksaar. Kaksi vuotta myöhemmin Tarmak voitti ensimmäisen Viron mestaruutensa ja ylitti kaksi metriä. Syksyllä 1965 hän muutti opiskelemaan Leningradin yliopistoon. Vuonna 1966 hän sai valmentajakseen Leonid Kuznetsovin, voitti Neuvostoliiton juniorimestaruuden ja nosti ennätyksensä 210:een. Seuraavana vuonna hän voitti kolmannen peräkkäisen Viron mestaruutensa ja ylitti 212 cm.
Vuonna 1968 Tarmakin valmentajiksi tulivat Pavel Goihman ja Jelizaveta Sossina, joiden opeilla Tarmak nousi lopullisesti Neuvostoliiton ja maailman huipulle. Vuoden 1968 paras saavutus oli Neuvostoliiton hallimestaruuskilpailujen pronssi tuloksella 209. Vuonna 1970 Tarmak saavutti Neuvostoliiton-mestaruuspronssia ulkoradoilla hypättyään saman tuloksen 214 kuin hänen edelleen tulosluettelossa sijoittuneet Sergei Budalov ja Valentin Gavrilov.
Vuonna 1971 Tarmak oli parhaimmillaan hallikilpailuissa. Sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Sofiassa hän sai hopeaa samalla tuloksella 217 voittaja István Majorin kanssa. Ennätyksekseen Tarmak hyppäsi hallissa 221 mutta jäi ulkoradoilla 217:ään.
Ainoan Neuvostoliiton hallimestaruutensa Tarmak voitti vuonna 1972. Sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Grenoblessa hän sai pronssia tuloksella 222. Halliennätyksensä 223 Tarmak hyppäsi maaliskuussa Tbilisissä. Neuvostoliiton mestaruuskilpailuissa heinäkuussa Tarmak ylitti karsinnassa ennätyksensä 225 mutta jäi loppukilpailussa viidenneksi tuloksella 218. Hänet valittiin kuitenkin Münchenin olympialaisiin, joissa hän voitti kultaa tuloksella 223. Tarmak on viimeisin kierähdystyyliä käyttänyt miesten korkeushypyn olympiavoittaja. 
Vuonna 1973 Tarmak sai Neuvostoliiton hallimestaruuskilpailuissa hopeaa, mutta hänen vuoden parhaaksi tuloksekseen jäi hallissa hypätty 220 cm. Ennätyksellään hän oli vuoden 1973 lopussa edelleen maailman kaikkien tilastossa viides. 
Vuonna 1974 Tarmak lopetti korkeushyppyuransa ja valmistui seuraavana vuonna taloustieteessä Leningradin yliopistossa. Vuonna 1985 Tarmak väitteli tohtoriksi (joidenkin lähteiden mukaan suoritti alemman tohtorintutkinnon Candidate of Sciences) taloustieteessä samassa yliopistossa ja jäi luennoimaan yliopistoon vuosiksi 1985–1990. Neuvostoliiton hajoamisen aikoina vuonna 1990 hän muutti Viroon ja perusti Broker Baltic AS investointiyhtiön. Myöhemmin hänestä tuli Tallinnan pörssin varapresidentti ja konsultti. Tarmak pysyi urheiluelämässä mukana ja vuosien 2001–2012 aikana johti Kompass Tallinn urheiluklubia.
Jüri Tarmakin isä Aadu Tarmak oli aikanaan Neuvostoliiton mestari kiekonheitossa. Tarmak kuoli 75-vuotiaana 22. kesäkuuta 2022.
Pekka Laaksonen

Pekka Jaakko Tapani Laaksonen (s. 12. huhtikuuta 1956 Helsinki) on suomalainen yritysjohtaja. Hän oli Valion toimitusjohtaja vuosina 2007–2014. Vuosina 1979–2007 hän työskenteli Enso-Gutzeitin, Enson ja lopulta Stora Enson palveluksessa. Stora Ensossa hän johti hienopaperidivisioonaa ja sitä ennen pakkauskartonkidivisioonaa. Laaksonen jäi eläkkeelle Valiolta syksyllä 2014. Pekka Laaksonen on istunut osana HOK Elannon hallitusta vuodesta 2017- alkaen. 
Nordic Institute of Business &amp; Society (NIBS) myönsi Laaksoselle vuonna 2014 "Most Reliable CEO in Finland" -palkinnon. Palkinto myönnetään toimitusjohtajalle, joka on tuottanut tasaisen nousujohteista tulosta, ja joka on siten ollut luottamuksenarvoisin johtaja yrityksen omistajille.
Pekka Laaksonen on toiminut Hampurin suurlähettiläänä "Hamburg Ambassador" järjestön kautta vuodesta 2005 alkaen.
Toukokuussa 2022 Laaksoselle myönnettiin kunniatohtorin titteli Aalto Yliopiston toimesta.
Koulutukseltaan Laaksonen on kauppatieteiden maisteri.
Spencer Locke

Spencer Locke (s. 20. syyskuuta 1991 Winter Park, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura.
Locke osoitti kiinnostuksensa taiteeseen jo nuorella iällä. Kahdeksanvuotiaana hän alkoi käydä draamatunneilla, joiden myötä hän pääsi esiintymään televisiomainoksissa Orlandossa. Muutama vuosi myöhemmin 11-vuotias Locke muutti Los Angelesiin luodakseen uraa näyttelijänä. Hän teki debyyttinsä televisiosarjassa "Ilman johtolankaa" sekä pienen roolin elokuvassa "Spanglish – käännöskukkasia". Vuonna 2005 Locke sai tunnettavuutta esiinnyttyään vierailevissa rooleissa Nickelodeonin ja Disney Channelin tv-sarjoissa "Ned’s Declassified" ja "Poika tulevaisuudesta".
Vuonna 2004 Locke lainasi äänensä "Monsteritalo"-animaatioelokuvaan. Elokuva sai ensi-iltansa vuonna 2006 ja se pääsi vuoden 2007 Annie-gaalaan. Locke sai ääniroolistaan Annie-ehdokkuuden. Vuonna 2007 Lockella oli merkittävä rooli elokuvassa ' ja vuonna 2010 elokuvan jatko-osassa '. Locke on esiintynyt myös sivuosassa "Vampyyripäiväkirjat"-televisiosarjassa.
Nicholas Longworth

Nicholas Longworth (5. marraskuuta 1869 Cincinnati – 9. huhtikuuta 1931 Aiken, Etelä-Carolina) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja lakimies. Hän oli Yhdysvaltain edustajainhuoneen puhemies 1925–1931. Hän oli naimisissa presidentti Theodore Roosevelt tyttären Alice Rooseveltin kanssa.
Longworth aloitti poliittisen uransa Ohion osavaltion edustajainhuoneessa, jossa hän toimi vuosina 1899-1900. Ohion senaattiin hänet valittiin vuosiksi 1901-03 ja Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen ensimmäisen kerran vuonna 1903 alkaneelle kaudelle. Longworth toimi edustajainhuoneessa yhtäjaksoisesti aina vuoteen 1913 asti, jolloin hän tippui yhden kauden ajaksi edustajainhuoneesta. Longworth kuitenkin valittiin edustajainhuoneeseen uudelleen vuonna 1915 alkaneelle kaudelle, jonka jälkeen hän palveli edustajainhuoneessa aina kuolemaansa 1931 saakka.
Perintö.
Hänen mukaansa on nimetty edustajainhuoneen toimistorakennus Capitol Hill -kukkulalla Washington D.C.ssä.
Suojajohdin

Suojajohdin eli PE-johdin () on maadoitukseen käytetty johdin TN-S -järjestelmässä. Sen johdinväri on kelta-vihreä (raidallinen). Vanhemmissa asennuksissa on käytetty TN-C-järjestelmä, jossa nolla- ja suojajohdin olivat sama johdin ja maadoitus tapahtui ns. nollaamalla sähkölaitteen suojakosketin. Tähän asennustapaan liittyy kuitenkin turvallisuusongelmia, joten nykyään suoja- ja nollajohtimet ovat erilliset. Vanhoissa saneeratuissa taloissa esiintyy sekaisin molempia asennustapoja. Suojajohdinta ei saa käyttää muuhun tarkoitukseen kuin suojajohtimena, ei esimerkiksi nollajohtimena.
Kaikki rakennuksen suojajohtimet on yhdistetty kiinteistön sähköpääkeskuksen PE-kiskoon, ja sieltä pääpotentiaalintasauskiskon kautta maahan. Pääpotentiaalintasauskiskoon on yhdistetty myös kaikki talon metalliset putkistot ja muut yhtenäiset sähköä johtavat rakenteet, joten niiden potentiaali on maan potentiaali. Maadoituselektrodin tulisi sijaita sokkelin alla, jotta se ei vahingoittuisi esimerkiksi kaivutöiden seurauksena.
Suojajohtimen tehtävänä on vikatilanteessa johtaa virta maadoitetun laitteen rungosta maahan. Tällöin syntyy oikosulku ja sulake palaa tai vikavirtasuojakytkin katkaisee virran. Vaihe- ja suojajohtimien yhteisen resistanssin on oltava niin pieni, että virta katkeaa niin lyhyessä ajassa, ettei siitä ehdi aiheutua vaaraa.
Markus Ekholm

Markus Erik Ekholm (s. 1973) oli kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa "Salatut elämät", jossa häntä näytteli Andrei Sandberg. Hän esiintyi sarjassa vuosina 1999–2002 ollen yksi alkuperäisistä henkilöistä. Markus nähtiin "Salattujen elämien" tv-oheissarjassa nimeltä "Pihlajasatu" kesällä 2018.
Perhe ja tausta.
Markuksen perheeseen kuuluivat isä Erik ja äiti Karin. Myöhemmin paljastui, että Aki Nikkinen on hänen velipuolensa, sillä hän on Erikin avioton lapsi. Markus oli suomenruotsalainen.
Markus kuului erittäin varakkaaseen sukuun. Hänen äitinsä kuului varakkaaseen Gyllendorfien sukuun ja hänen isänsä pääsi näihin rahoihin käsiksi avioliittonsa kautta. Erik halusi kuitenkin saavuttaa myös itse jotain ja johti suurta Ekholm Enterprises -yhtiötä kasvattamalla samalla suvun omaisuutta. Erikin veli, Johan Ekholm, oli varatuomari. Karinin veli, Kristofer Gyllendorff, johti suurta sijoitusalan yritystä, jonka työntekijöihin kuului jonkin aikaa myös Markuksen tuttu, Toni Veijalainen. Markus asui lapsena Tammisaaressa.
Elämä Pihlajakadulla.
Yhdessä Aki Nikkisen kanssa Markus perusti Barbaari-kahvilan sekä myöhemmin yökerho Geelin.
Markus rakastui Pihlajakadulla asuvaan juristiin Laura Kivirantaan, mutta heidän suhteensa ei edennyt pitkään aikaan, vaikka molemmat olivat kiinnostuneita toisistaan. Laura pelkäsi sitoutumista. Lauran pomo Taisto Ruukki ja hänen vaimonsa, Riitta, olivat saaneet käsityksen, että Markus ja Laura seurustelevat, jolloin Markus ja Laura esittivät seurustelevansa. Esitys johti lopulta siihen, että Ruukit alkoivat valmistella Lauran ja Markuksen häitä. Laura kuitenkin sai häävalmistelut loppumaan valehtelemalla Markuksen sekaantuneen muun muassa rahanpesuun ja huumekauppaan.
Kesti kauan ennen kuin Lauran ja Markuksen suhde alkoi kunnolla. Suhde kuitenkin loppui ja Markus alkoi seurustella Elina Taalasmaan kanssa, jonka kanssa hänellä oli ollut jo aikaisemmin säpinää. Suhde johti lopulta avioliittoon, mutta päättyi hyvin pian häiden jälkeen Markuksen kuolemaan. Heidän avioliittonsa oli vaakalaudalla Elinan saadessa tietää Markuksen huumausaineiden käytöstä. Välillä he elivät vähän aikaa asumuseron tapaisesti, mutta palasivat lopulta yhteen. He olivat lähdössä häämatkalle Roomaan, mutta Markus kuoli lentokoneeseen noustuaan sydänkohtaukseen, joka oli seurauksena huumeiden yliannostuksesta.
Maalaus (pintakäsittely)

Maalaus on pintakäsittelymenetelmä, jossa kappale pinnoitetaan kerroksella maalia. 
Käyttökohteet ja -välineet.
Maalaamalla käsitellään mm. rakennusten, ajoneuvojen ja koneiden puu-, metalli- ja muovipintoja. Maalaamalla saadaan pinta, joka suojaa kohdetta korroosion ja valon vaikutuksilta. Maalaus estää myös home- ja sinistäjäsienten kasvua ja yleensäkin käsitellyn pinnan kulumista. Maalauksella on esteettistä merkitystä sisustamisessa, osana rakennettua ympäristöä ja monien esineiden käytössä. Pintakäsittely maalaamalla ei välttämättä takaa kohteen säilyvyyttä, vaan voi väärin tehtynä aiheuttaa päinvastaisen vaikutuksen kuten lahoamisen. Sopivan maalin ja maalaustavan valinta sekä oikea-oppisen ja -aikaisen maalaustyön tekeminen ovat tärkeitä. Yksi perustekijöistä on, että maalattava pinta on puhdas ja kuiva.
Maalaukseen käytetään siveltimiä, teloja, lastoja, maaliruiskuja ja erilaisia muita välineitä, joilla maali tai muu pinnoite voidaan levittää. Maalattava kohde voidaan myös upottaa maaliin. 
Maalausalan ammattilaista kutsutaan maalariksi.
Erikoistekniikoita.
"Krakleeraus" eli "krakelointi" on tekniikka, jolla jäljitellään halkeillutta ja kuluneen näköistä maalipintaa. Tällainen pinta saadaan aikaan, kun käytetty pohjamaali kuivuu hitaammin kuin pintamaali. Krakeloitu maalipinta voidaan vielä lakata kulutusta kestämään. Saatavilla on myös krakelointiin tarkoitettuja erikoislakkoja ja -maaleja. Pohjamaalin levitys tehdään ristikkäisin vedoin pensselillä, pintamaali levitetään pohjamaalin kuivuttua nahkeaksi. Jos pinta lakataan, se tehdään vasta molempien maalikerrosten kuivuttua. Yksi krakeloinnin kiinnostavaksi tekevistä seikoista on, ettei sen tulosta voi etukäteen tarkasti suunnitella.
Brixen

Brixen (, ladiniksi "Porsenù" tai "Persenon", ) on kaupunki ja kunta Etelä-Tirolin maakunnassa Trentino-Etelä-Tirolin autonomisella alueella Pohjois-Italiassa. Vuoden 2021 alussa kaupungissa oli 22 698 asukasta. Se on väkiluvultaan maakunnan kolmanneksi suurin kaupunki ja sijaitsee Eisackjoen laaksossa, 40 kilometriä pohjoiseen Bolzanosta (Bozen). 
Vuoden 2011 väestönlaskennassa kaupungin asukkaista 72,82 prosenttia puhui äidinkielenään saksaa, 25,84 % italiaa ja 1,34 % ladinia. Pinta-alaltaan kaupunki on 84,9 neliökilometrin suuruinen. Sillä on ystävyyskaupunkitoimintaa Saksan Regensburgin, Slovenian Bledin ja Tšekin Havlíčkův Brodin kanssa.
Jaan Talts

Jaan Talts (s. 19. toukokuuta 1944 Massiaru, Viro) on uransa lopettanut virolainen painonnostaja ja olympiavoittaja. Hän edusti kilpaurallaan Neuvostoliittoa. Uransa jälkeen Viron uuden itsenäisyyden aikaan hän on toiminut Viron olympiakomiteassa ja vuoden verran Viron parlamentin, riigikogun, jäsenenä.
Talts opiskeli nuoruudessaan Tihemetsan maa- ja metsätalousopistossa ja valmistui vuonna 1963. Hän harrasti siihen aikaan jo urheilua mm. erilaisia yleisurheilun heittolajeja. Seuraavana vuonna 1964 hän saavutti Neuvostoliiton nuorten painonnostomestaruuden. Seuraavana vuonna hän nousi Neuvostoliiton painonnostomaajoukkueeseen. Vuonna 1967 hän voitti Neuvostoliiton spartakiadimestaruuden eli hän oli vahva ehdokas Neuvostoliiton olympiaedustajaksi sarjaan alle 90 kg, jossa kovimpana kilpailijana oli Suomen Kaarlo Kangasniemi. Yhteistulos ylitti ensimmäisenä painnostajana alle 90 kg:n sarjassa 500 kg. 
Olympiavuonna 1968 Talts ja Kangasniemi paransivat vielä ennen lokakuun olympialaisia ME:tä useampaan kertaan niin, että viimeiset ennätysnumerot teki Kangasniemi. Talts voitti Kangasniemen vielä Leningradin EM-kisoissa. Talts saavutti hopeaa painonnoston alle 90 kg sarjassa Méxicossa 1968 tuloksella 507,5 kg. Hän hävisi Suomen Kaarlo Kangasniemelle 10 kg. Taltsin eri nostomuotojen tulokset olivat 160 kg punnerruksessa, 150 kg tempauksessa ja maailmanennätys 197,5 kg työnnössä. Méxicon olympialaisissa voitto meni Kangasniemelle. Sen jälkeen Talts nousi sarjaa ylemmäs eli sarjaan alle 110 kg, jota hän hallitsi suvereenisti voittaen useita MM- ja EM-mestaruuksia ja lopuksi olympiakultaa Münchenin 1972 olympialaisissa yhteistuloksella 580 kg. Hänen tuloksensa eri nostomuodoissa olivat 210 kg punnerruksessa, 165 kg tempauksessa ja 205 kg työnnössä. Hopeamitalisti, Bulgarian Aleksandr Kraitšev sai 17,5 kg heikomman yhteistuloksen. Hän teki urallaan 43 maailmanennätystä, joista kuusi syntyi yhdessä kilpailussa 8. elokuuta 1971 Tallinnassa. Hänen uransa paras yhteistulos oli 587,5 kg. 
Neuvostoliiton mestaruuden Talts voitti vuosina 1967, 1968 ja 1972. Viron parhaaksi miesurheilijaksi hänet valittiin viidesti (1967–1970 ja 1972). 
Uransa jälkeen Talts toimi painnostovalmentajana niin Neuvostoliiton kuin Neuvosto-Viron painonnostajille.
Viron uuden itsenäisyyden myötä Talts oli mukana Viron kansallista urheilua rakennettaessa. Hän johti vuosina 1988-1989 Viron painonnostoliittoa. Vuodesta 1989 lähtien hän on ollut Viron olympiakomitean jäsen. Vuonna 2005 hänet valittiin Viron Huippu-urheiluneuvoston varapuheenjohtajaksi. Viron parlamentin, Riigikogun jäsen hän oli 1995–1996 Viron reformipuolueen edustajana.
Hänet valittiin vuonna 1998 Kansainvälisen Painnostoliiton (IWF) "Hall of Famen" jäseneksi. Vuonna 1983 Paavo Kivine kirjoitti Jaan Taltsin urasta kirjan nimellä "Tahtmine" (), josta heille myönnettiin Neuvosto-Viron Johan Smuul-kirjallisuuspalkinto.
Tunnustukset.
Neuvostoliiton tunnustukset
Viron tunnustukset
Robert Wyatt

Robert Wyatt (s. 28. tammikuuta 1945 Bristol, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen muusikko. Hän on soittanut yhtyeissä Soft Machine ja Matching Mole ja julkaissut useita sooloalbumeja.
Wyatt kuului Soft Machine -yhtyeen perustajajäseniin 1960-luvun lopulla. Hän oli yhtyeen laulusolisti, lauluntekijä ja rumpali. Hän jätti Soft Machinen vuonna 1971 perustaakseen oman Matching Mole -yhtyeensä, joka julkaisi kaksi studioalbumia.
Wyattin alaraajat halvaantuivat pysyvästi, kun hän putosi neljännen kerroksen ikkunasta 1973. Vammautumisestaan huolimatta Wyatt jatkoi aktiivista työskentelyä musiikin parissa. Ura Matching Molessa sai jäädä, sillä Wyatt ei pystynyt onnettomuuden jälkeen soittamaan rumpuja entiseen tapaan. Hän teki onnettomuuden jälkeen yksittäisiä soolokeikkoja, mutta pääasiassa Wyatt on keskittynyt levyttämään studiossa. Vuonna 1974 ilmestyi hänen tunnettu toinen sooloalbuminsa "Rock Bottom", ja vuodelta 1975 on sen jazzvaikutteinen seuraaja "Ruth Is Stranger Than Richard".
Wyatt ilmoitti vuonna 2014 lopettaneensa musiikin tekemisen.
Aavo Pikkuus

Aavo Pikkuus (s. 23. marraskuuta 1954 Meremäe, Viron SNT) on entinen virolainen kilpapyöräilijä ja olympiavoittaja. Hän edusti kilpaurallaan Neuvostoliittoa.
Pikkuus voitti olympiakultaa maantiepyöräilyn 100 kilometrin joukkueajossa Montrealissa 1976. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sai yhden kultamitalin ja kaksi hopeaa joukkueajossa. Hänen suurin henkilökohtainen saavutuksensa oli Rauhanajon voitto 1977.
Pyöräilyuransa jälkeen Pikkuus menestyi rallikilpailuissa.
Tiit Sokk

Tiit Sokk (s. 15. marraskuuta 1964 Tartto, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Sokk on Viron ainoa koripallon olympiavoittaja. Hän voitti Neuvostoliiton maajoukkueen pelaajana olympiakultaa Soulissa 1988. Lisäksi hän voitti kaksi MM-hopeaa ja yhden EM-pronssin.
Sokk on valmentanut muun muassa Viron mestaruussarjan Dalkia/Nybit-joukkuetta sekä Viron maajoukkuetta.
Sokk valittiin Viron parhaaksi urheilijaksi vuonna 1988. Hänen isänsä August Sokk ja poikansa Tanel Sokk ovat myös olleet menestyneitä koripalloilijoita.
Fthia

Fthia (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa esiintyvä alue Othrys-vuoren molemmin puolin myöhemmän Fthiotiin maakunnan ja nykyisen Fthiotiin alueyksikön alueella eteläisessä Thessaliassa. 
Valtakunnan perusti Aiakos, ja se oli Peleuksen ja Akhilleuksen kuten myös tämän Troijan sodassa johtaman myrmidonien heimon kotimaa.
Ivar Stukolkin

Ivar Stukolkin (s. 13. elokuuta 1960 Tallinna) on entinen virolainen uimari ja olympiavoittaja. Hän edusti kilpaurallaan Neuvostoliittoa.
Stukolkin on Viron ainoa uinnin olympiamitalisti. Moskovan 1980 olympialaisissa hän voitti kultaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä, jossa hän ui kolmannen osuuden Neuvostoliiton joukkueessa. Pronssia hän sai 400 metrin vapaauinnissa, jossa Neuvostoliitto otti kolmoisvoiton. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sai viestihopeaa 1982.
Mait Riisman

Mait Riisman (23. syyskuuta 1956 Tallinna, Viron SNT – 17. toukokuuta 2018 Moskova, Venäjä) oli virolainen vesipallovalmentaja ja vesipalloilija. Pelaajaurallaan hän edusti Neuvostoliittoa.
Riisman on Viron ainoa vesipallon olympiamitalisti. Hän voitti Neuvostoliiton maajoukkueen pelaajana olympiakultaa Moskovassa 1980. Spartakiadeissa hän voitti kultaa 1979 ja hänet valittiin kisojen parhaaksi pelaajaksi. Moskovalaisen seurajoukkueensa riveissä hän voitti Euroopan cup-voittajien cupin 1976 sekä Neuvostoliiton mestaruuden 1979 ja 1985–1987.
Pelaajauransa jälkeen Riisman toimi valmentajana Ranskassa ja Venäjällä. Neuvostoliiton maajoukkueen toisena valmentajana hän oli 1989–1991 ja Venäjän maajoukkueen toisena valmentajana 1997–2000.
M/S Misana

M/S Misana () on ahvenanmaalaiseen Godby Shipping -ryhmään kuuluvan Trailer-Link Oy:n omistukseen rekisteröity ro-ro-rahtialus. Se on rakennettu vuonna 2007 J.J. Sietaksen telakalla Hampurissa, Saksassa. Nykyisin "Misana" on aikarahdattuna UPM-Kymmenen liikenteeseen, reitille Suomi–Pohjanmeri–Biskajanlahti. Lastina "Misana" kuljettaa metsäteollisuuden tuotteita. Aluksen jääluokitus on 1A Super ja konttikapasiteetti (TEU) 484.
Joulukuussa 2007 valmistunut "M/S Misida" on "Misanan" sisaralus.
Käyttöhistoria.
Helmikuussa 2005 Godby Shipping -ryhmään kuuluvat Minicarriers ja Trailer-Link tilasivat kaksi alusta UPM:n metsäteollisuuden tuotteiden kuljetuksia varten. 
14. toukokuuta 2007 aluksen köli laskettiin. 22. lokakuuta 2007 kastettiin Helsingissä, jonka jälkeen se aloitti liikennöinnin. Aluksen saavuttua aamuyöllä 28. tammikuuta 2009 Kotkan satamaan, löydettiin alukselta kaksi salamatkustajaa. Alus oli tulossa Espanjasta.
Iso Hiekka-aavikko (Iran)

Iso Hiekka-aavikko (, "Dasht-e Lut," käytetään myös nimitystä "Kaluts") sijaitsee Iranin kaakkoisosassa maan keskitasangolla Kermanin provinssissa ja Sistan ja Baluchestanin provinssissa. Aavikko on yksi maailman kuumimpia paikkoja, sillä vuosina 2004 ja 2005 aavikko oli Nasan mittausten mukaan maailman lämpimin paikka 70,7 celsiusasteellaan. Uusia tutkimuksia tehtiin vuonna 2018, jolloin mitattiin 80,8 celsiusasteen lämpötila. Kuumin kohta aavikolla on nimeltään Gandom Beryan, jossa lämpötilaan vaikuttaa tumma laavakivi. Aavikolla sataa vettä vain lyhyesti keväällä sadekaudella, jolloin ympäröiviltä vuorilta virtaa alueelle jokia. Aavikolla virtaavan Shoor-joen vesi on niin suolaista, ettei sitä voi juoda eikä sitä voi käyttää kasteluun. 
Iranin keskitasanko on kuivaa vuoristojen ympäröimää seutua, ja se muodostuu pääosin Isosta Hiekka-aavikosta ja Isosta Suola-aavikosta. Kymmeniä miljoonia vuosia sitten alueella sijaitsi valtameri, jonka vesi on haihtunut vähitellen, mutta suolakerroksia on jäänyt maaperään. Tutkijat ovat tehneet myös havaintoja kosteudesta syvällä maan pinnan alla. Suurin osa autiomaata on vailla kasvillisuutta, mutta siellä elää hyönteisiä, matelijoita ja aavikkokettuja. 
Kokonaisuudessa Iso Hiekka-aavikko on 480 kilometriä pitkä ja 320 kilometriä leveä. Aavikko voidaan jakaa kahteen vyöhykkeeseen. Läntinen alue on matalaa tasankoa, jolla on useita suolatasankoja sekä rotkoja ja doliineita. Lisäksi läntisessä osassa on maailman suurimpiin lukeutuvia yardangeja, jotka ovat tuulen muovaamia kiviharjoja. Ison Hiekka-aavikon kaakkoisosassa on sen sijaan laajoja hiekkakenttiä, jossa kohoaa 300-metrisiä dyynejä, jotka kuuluvat maailman korkeimpiin.
Iran kuuluu Arabian laatan ja Euraasian laatan väliseen alueeseen, joka on seismisesti aktiivista, ja myös Isolla Hiekka-aavikolla ja sen läheisyydessä esiintyy maanjäristyksiä. Bamissa, joka sijaitsee aavikon etelälaidalla, kuoli vuoden 2003 järistyksessä noin 30 000 ihmistä. Vulkaaninen toiminta ei ole aktiivista, mutta alueella on kraattereita ja mustaa vulkaanista laavakiveä. 
Unesco lisäsi aavikon maailmanperintöluetteloon vuonna 2016. Nimitys on lisännyt alueen tunnettavuutta ja geoturismia, jota pyritään kehittämään. Turistit saapuvat useimmiten Kermanin kaupungista aavikon luoteisosaan (matkaa n. 140 km), jonne kulkee hyvä autotie Shahdadin kautta. Matkatoimistot järjestävät myös päiväretkiä aavikolle muutaman kymmenen kilometrin päähän tiestä, ja jopa telttayöpymisiä on tarjolla. Yksi houkutus on kirkkaan tähtitaivaan tarkkailu yöllä.