Taitolento

Taitolento on lentourheilulaji ja metodi, jolla koulutetaan sotilaslentäjiä lentokoneen ohjaamiseen. Se on myös lentonäytösten suosittu ohjelmanumero.
Taitolennossa käytettävät lentokoneet.
Taitolentoa voi lentää kaikilla taitolentokelpoisilla lentokoneilla. Lentokoneelle asetettuihin vaatimuksiin kuuluvat muun muassa lentokoneen tavallista suurempi lujuus, hyvä ohjattavuus eri lentotiloissa, moottorin käyminen ylösalaisin lennettäessä. Myös erityisiä taitolentokoneita on suunniteltu. Purjelentokoneista suurin osa on taitolentokelpoisia. Yksimoottoriset potkurikoneet on yleisin taitolentokoneluokka. Suihkuhävittäjät ovat huonommin liikehtiviä, joten useimmat asevoimien taitolentoryhmät ovat lentäneet joko harjoitushävittäjillä (Hawk, Fouga) tai pommikoneilla (Skyhawk, Hornet), joiden liikehdintä on erinomainen ilman pommikuormaa.
Kilpailun kulku ja taitolentoliikkeet.
Kilpalentosuoritus tapahtuu rajatussa ilmatilassa, jonka vaakasivut ovat 1 000 metriä, yläraja 1 000–1 200 metriä ja alaraja 100–450 metriä, kilpailuluokasta riippuen. Kilpailu koostuu kolmesta eri suorituksesta. Tunnetussa ohjelmassa kaikki tekevät samat liikkeet. Tätä seuraa vapaaohjelma. Tuntemattomassa ohjelmassa kilpailijat saavat ohjelman tietoonsa puoli vuorokautta etukäteen, mutta sitä ei saa harjoitella etukäteen.
Suuri osa taitolentoliikkeistä kehitettiin ensimmäisen maailmansodan aikana, esimerkiksi Max Immelmannin Immelmann-käännös. Osa hävittäjien ilmataisteluliikehdinnästä on kehitetty eri taitolentoliikkeistä. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen taitolento kehittyi, koska siitä tuli osa lentonäytöksiä, joita järjestettiin vilkkaasti aina 1930-luvun lamaan asti. Muun muassa saksalainen Gerhard Fieseler elätti itsensä taitolennolla ja taitolentokoneiden suunnittelulla.
Kilpataitolennossa käytetään espanjalaisen Jose Luis Arestin 1960-luvulla luomaa liikeluetteloa. Kun peruskuviohin, linjaan, kulmaan ja kaarron tai silmukan osaan tai niiden yhdistelmiin, lisätään erilaisia kierre-elementtejä, käytettävissä on kymmeniätuhansia erilaisia liikevaihtoehtoja. Liikkeiden vaikeuskerroin lasketaan jakamalla liikkeet tiettyihin peruselementteihin, joilla on vakiovaikeuskerroin, ja laskemalla näin saadut komponentit yhteen.
Taitolentoliikkeita ovat muun muassa
Taitolento Suomessa.
Ilmavoimissa taitolentoa alkoi edistää Lauri Larjo 1930-luvulla.
Seppo Saario on Suomen kuuluisin taitolentäjä 1960-1980-luvuilta. Sittemmin taitolentokurssitus ja kilpailutoiminta on tuonut alalla muutamia kymmeniä harrastajia, jotka toimivat Urheilutaitolentäjät ry:n Suomen ilmailuliiton puitteissa. Vuonna 1961 otettiin käyttöön Fouga Magister -suihkuharjoituskone, joka oli taitolentokäytössä aina 1980-luvulle saakka. Midnight Hawks on Suomen Ilmavoimien virallinen taitolento-osasto, jossa on neljä Hawk-suihkuharjoituskonetta. Midnight Hawks -nimi tuli osaston käyttöön vuonna 1997
Moottoritaitolennon aktiivisia harrastajia on Suomessa parikymmentä. Ensimmäinen kansallisen tason taitolentokilpailu järjestettiin Oripäässä 1986. Nykyisin toimintaa harrastetaan Vesivehmaan, Hyvinkään, Oripään, Joensuun ja Kauhavan lentokentillä. Urheilutaitolentäjät ry edistää taitolennon harrastamista ja toimii lajin yhdistävänä järjestönä. Suomen taitolentomaajoukkue voitti Advanced-luokan EM-kisoissa Joensuussa 2007 joukkuekilpailun hopeamitalin.
Taitolento populaarikulttuurissa.
Lentonäytöksiä antavien taitolentäjien ja laskuvarjohyppääjien maailma on ollut näyttävyydessään ja vaarallisuudessaan elokuvantekijöille kiehtova aihe. Siitä kertoo muun muassa Douglas Sirkin elokuva "Paholaisen enkelit" (1957), joka perustuu William Faulknerin romaaniin "Pylon" (1935).
Muita taitolentoaiheisia elokuvia ovat "Seikkailijat" (Les aventuriers, 1967), "Hyppy ikuisuuteen" (Gypsy Moths, 1969), "Suuri Waldo Pepper – hurjapäinen lentäjä" (The Great Waldo Pepper, 1975) ja "Huimapäät ilmassa" (Cloud Dancer, 1980).