tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Darlene Hard

Darlene Hard (6. tammikuuta 1936 Los Angeles, Kalifornia – 2. joulukuuta 2021) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän oli naisten kaksinpelin mestari Ranskan avoimissa (1960) ja kahdesti Yhdysvaltain avoimissa (1960, 1961).
Naisten nelinpelin ja sekanelinpelin mestaruuksia Hard voitti Ranskassa, Yhdysvalloissa ja Wimbledonissa 1950–1960-luvuilla lukuisia. Hän voitti myös kultaa ja pronssia vuoden 1963 Pan-Amerikan kisoissa São Paulossa. 
Hard kelpuutettiin International Tennis Hall of Fameen vuonna 1973.
Ultima I

Ultima I: The First Age of Darkness on Richard Garriottin kehittämä ja California Pacific Computer Companyn julkaisema "Ultima"-tietokoneroolipelisarjan videopeli.
Tarina.
Sankarin on tuhottava Gem of Immortality (Kuolemattomuuden jalokivi), jota paha velho Mondain käyttää orjuuttaakseen Sosariaa. Pelaaja on The Stranger, joka kutsutaan toisesta maailmasta vapauttamaan Sosariaa.
Enrique Morea

Enrique Morea (11. huhtikuuta 1924 – 15. maaliskuuta 2017) oli argentiinalainen tennispelaaja. Hän kuului vuonna 1950 Ranskan avoimen tennisturnauksen sekanelinpelimestaruuden voittaneeseen pariin.
Vuonna 1946 Morea pääsi miesten kaksinpelin finaaliin Ranskan avoimissa Pancho Seguran kanssa. Hän pääsi sekanelinpelin finaaliin Wimbledonissa vuosina 1952, 1953 ja 1955 pareinaan Thelma Coyne Long, Shirley Fry ja Louise Brough.
Morea pelasi myös Davis Cupissa ja voitti mitaleita (mukana kaksi kultaa 1951) Pan-Amerikan kisoissa.
M/S Pauline

M/S Pauline () on luxemburgilaisen CONSHIP S.A:n omistama ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 2006 Flensburger Schiffbau-Gesellschaftin telakalla Flensburgissa, Saksassa. "Pauline" on rekisteröity Luxemburgin lipun alle. Nykyisin aluksella liikennöi belgialainen Cobelfret.
Paulinen sisaralus on vuonna 2007 valmistunut M/S Yasmine.
Käyttöhistoria.
27. helmikuuta 2006 tapahtui kölinlasku. 11. elokuuta alus laskettiin vesille ja 24. marraskuuta se luovutettiin belgialaisen Cobelfretin omistukseen, joka rekisteröi sen Luxemburgin lipun alle nimellä "Pauline". Tämän jälkeen alus aloitti liikennöinnin Belgian Zeebruggen ja Britannian Killingholmen välillä. Myöhemmin samana vuonna Pauline siirtyi luxemburgilaisen CONSHIP S.A:n omistukseen.
Pancho Segura

Francisco Olegario ”Pancho” Segura (20. kesäkuuta 1921 Guayaquil, Ecuador – 19. marraskuuta 2017 Kalifornia, Yhdysvallat) oli ecuadorilaissyntyinen tennispelaaja. Hän muutti Yhdysvaltoihin 1930-luvun lopussa ja oli kummankin maan kansalainen.
Segura kuului Jack Kramerin omaelämäkerrassa julkaistulla listalla 21:n kaikkien aikojen suurimman tennispelaajan joukkoon. Hän pääsi International Tennis Hall of Fameen vuonna 1984.
Segura pääsi muun muassa Enrique Morean kanssa finaaliin Ranskan avoimissa 1946. Hän voitti myös U.S. Pron vuosina 1950–1952.
MICHAEL (portaali)

MICHAEL on lyhenne sanoista "Multilingual Inventory of Cultural Heritage in Europe". Se oli Euroopan komission rahoittama EU-alueen kulttuuriportaali, joka tarjosi käyttäjille pääsyn EU-alueen kirjastojen, arkistojen ja museoiden (KAM) digitaalisiin kulttuuriperinnön kokoelmiin.
MICHAEL-verkkopalvelu oli osa Euroopan kulttuurisektorin digitaalista kirjastoa. 
Mitä tietoa portaali tarjoaa?
MICHAEL oli suomalaisten muistiorganisaatioiden digitaalisten kokoelmien luettelo. Portaaliin oli kuvailtu erityyppisiä kulttuuriperinnön sektorin kokoelmia, jotka sisälsivät pääasiassa digitoitua fyysistä materiaalia (esimerkiksi valokuvat, arkistodokumentit, kartat, esineet jne.) ja digitaalisessa muodossa tuotettua materiaalia (digitaaliset äänitallenteet, videot, tieteellinen data jne.).
Kokoelmakuvailut oli tuotettu kotimaisissa KAM-sektorin organisaatioissa (mm. Kansalliskirjasto, Kansallisarkisto, Museovirasto). Portaalin tietueet sisälsivät tietoa tarjolla olevista verkkokokoelmista aihealueittan luokiteltuna. Portaali tarjosi myös muita hakutoimintoja (mm. vapaatekstihaku, alueet ja aikakaudet) ja kokoelmia voitiin tunnistaa myös niihin liittyvistä merkkihenkilöistä ja/tai merkittävistä tapahtumista. Lisäksi digimateriaalista oli tarjolla linkitys ylläpitävään organisaatioon.
Kansalliset portaalit ja EU-portaali.
MICHAEL-kokoelmaluettelo oli käytettävissä eurooppalaisen kulttuuriportaalin kautta, joka yhdistää hankkeeseen osallistuvien EU-maiden kansallisten portaalien kokoelmakuvaukset. Aluksi eurooppalainen MICHAEL-palvelu käsitti kokoelmakuvauksia kolmelta maalta (Ranska, Englanti ja Italia). Jatkossa (kesällä 2008) portaaliin suunniteltiin liitettäväksi 14 uuden maan kokoelmat (ml. Suomi).
Jokaisella hankeeseen osallistuvalla maalla oli oma kansallinen MICHAEL-palvelunsa, joka käsittää ainoastaan ko. maan kulttuurikokoelmat. Kokoelmatiedot näistä portaaleista haravoitiin eurooppalaiseen MICHAEL-palveluun.
Hallinto.
MICHAEL-hanketta rahoitettiin Euroopan komission eTEN-ohjelmasta. Projekti alkoi vuonna 2004 kolmen maan yhteishankkeena (Ranska, Englanti ja Italia). Yksitoista maata tuli mukaan hankkeen toisessa vaiheessa (ns. MICHAELPlus-hanke) kesällä 2006: Alankomaat, Espanja, Kreikka, Malta, Tšekki, Portugali, Puola, Ruotsi, Saksa, Suomi ja Unkari. MICHAELPlus-hankkeen aikana kolme maata lisää oli liittynyt mukaan projektiin: Bulgaria, Flanderi (Belgia) ja Viro.
Suomessa MICHAEL-hankkeen partnereita olivat Kansalliskirjasto (koordinoiva organisaatio), Kansallisarkisto ja Museovirasto. Kansainvälisellä tasolla MICHAEL-hanketta koordinoi Italia.
Lennart Bergelin

Lennart Bergelin (10. kesäkuuta 1925 – 4. marraskuuta 2008) oli ruotsalainen tennispelaaja ja -valmentaja. Hän pelasi uransa aikana 88:ssa Davis Cup -ottelussa, mutta parhaiten hänet muistetaan Björn Borgin valmentajana.
Bergelin voitti Ranskan avoimissa miesten nelinpelin mestaruuden Jaroslav Drobnýn kanssa 1948. Hän sai Svenska Dagbladetin kultamitalin vuonna 1950.
Pelaajauransa jälkeen Bergelin toimi Ruotsin Davis Cup -joukkueen kapteenina (1971-76). Ruotsi voittikin hänen johdollaan DC-tittelin lyötyään Tšekkoslovakian finaalissa 1975. Joukkueeseen lukeutui nuori Björn Borg, jonka henkilökohtaisena valmentajana Bergelin toimi 1971-1983. Tänä Borgin suuruudenaikana Bergelinistä tuli yksi maailman tunnetuimmista tennishahmoista.
2004 Lennart Bergelin valittiin Swedish Tennis Hall of Fameen.
Pancho Gonzales

Ricardo Alonso González, joka tunnetaan yleisesti nimellä Pancho Gonzales (9. toukokuuta 1928 – 3. heinäkuuta 1995) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän syntyi meksikolaisille vanhemmille Los Angelesissa.
Gonzales alkoi harjoitella lapsena, mutta pysyi täysin itseoppineena ja nousi 1940-luvun lopussa tähdeksi miltei tyhjästä. Hän joutui teini-iässään usein vaikeuksiin poliisin kanssa ja päätyi jopa erotetuksi Yhdysvaltain laivastosta. 
Gonzales erosi kuudesti ja sai seitsemän lasta. Hän pääsi Newportin International Tennis Hall of Fameen Rhode Islandilla vuonna 1968. Hän oli 67-vuotias kuollessaan mahasyöpään Las Vegasissa.
M/S Yasmine

M/S Yasmine () on luxemburgilaisen Conway S.A:n omistama ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 2007 Flensburger Schiffbau-Gesellschaftin telakalla Flensburgissa, Saksassa. "Yasmine" on rekisteröity Luxemburgin lipun alle. Nykyisin aluksella operoi belgialainen Cobelfret.
Yasminen sisaralus on vuonna 2006 valmistunut M/S Pauline.
Käyttöhistoria.
14. elokuuta 2006 tapahtui kölinlasku. 19. joulukuuta alus laskettiin vesille ja 12. huhtikuuta 2007 se luovutettiin luxemburgilaisen Conway S.A:n omistukseen, joka rekisteröi sen Luxemburgin lipun alle nimellä "Yasmine". Tämän jälkeen belgialainen Cobelfret aloitti liikennöinnin aluksella Belgian Zeebruggen ja Britannian Killingholmen välillä.
Göran Stenius

Göran Erik Stenius (9. heinäkuuta 1909 Viipuri – 21. kesäkuuta 2000 Helsinki) oli suomenruotsalainen toimittaja, ulkoministeriön virkamies ja kirjailija.
Ura.
Stenius pääsi ylioppilaaksi 1927 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1935. Toimittajana hän työskenteli vuosina 1933–1941 ja oli Valtioneuvoston tiedotuskeskuksen palveluksessa 1940–1941 ja Valtion tiedotuslaitoksen edustajana Tukholmassa 1941–1942. Ulkoministeriön palveluksessa Stenius oli Vatikaanin asiainhoitajana 1947–1951, ministeriön jaostosihteerinä 1951–1965 ja jaostopäällikkönä 1965 sekä viimeksi lähetystöneuvoksena Lontoossa 1969–1973. Stenius sai professorin arvonimen 1995.
Monet Steniuksen kirjat sijoittuivat Karjalaan. Näitä teoksia olivat historiallinen romaani "Hungergropen", Viipuri-romaani "Fästningen" ja romaani "Brödet och stenarna". Steniuksen esseekokoelmat ja romaani "Klockorna i Rom" taas liittyivät Roomaan. Vuonna 1937 ilmestynyt "Femte akten" on kertomus Olavi Paavolaisen kanssa natsi-Saksaan tehdysta vierailusta.
Stenius vaikutti keskeisesti siihen, että Villa Lante saatiin hankittua Suomen valtion omistukseen.
Göran Steniuksen poika on tutkimusjohtaja Henrik Stenius.
Stenius oli kääntynyt katolilaisuuteen.
Aviodrome

Nationaal Luchtvaart-Themapark Aviodrome (lyhyemmin Aviodrome) on Alankomaiden kansallinen ilmailumuseo, joka sijaitsee Lelystadin lentoasemalla noin 50 kilometriä Amsterdamista.
Vuodesta 2004 pieni osasto ilmailumuseota on toiminut Hollannin avaruusmuseona, Stichting Ruimtevaart Museum eli Nationaal Ruimtevaart Museum.
Sen kokoelmiin kuuluvat muun muassa:
Kokoelmiin kuuluu myös avaruustekniikkaa esittelevä pieni osasto, jonka pääosassa on Hollannin ANS-tiedesatelliitti.
François Remetter

François Remetter (8. elokuuta 1928 – 2. lokakuuta 2022) oli ranskalainen jalkapallomaalivahti, joka pelasi Ranskan maajoukkueessa maailmanmestaruuskilpailuissa 1954 ja 1958. Jälkimmäisellä kerralla joukkue saavutti kolmannen sijan.
Remetter aloitti 1948 ammattilaisuransa RC Strasbourgissa. FC Metziin hän siirtyi 1950 ja FC Sochaux’hon 1954. Siellä hän pelasi vuoteen 1957 ja edusti sen jälkeen lyhyesti Bordeaux’ta, Grenoblea, Limogesia ja Le Havrea. Remetter palasi 1960-alussa RC Strasbourgiin, missä hän voitti Ranskan cupin 1964. Strasbourgista hän siirtyi vielä Limogesiin ja sieltä vielä Pierrots Vaubaniin, missä hän lopetti uransa 1968.
Geoffrey Wilkinson

Geoffrey Wilkinson (14. heinäkuuta 1921 Springside, Yorkshire − 26. syyskuuta 1996 Lontoo) oli brittiläinen kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1973 työstään stabiilien siirtymämetallialkyylien parissa. Wilkinson jakoi palkinnon Ernst Otto Fischerin kanssa.
Wilkinson aloitti opiskelun Imperial College Londonissa vuonna 1939 ja valmistui sieltä 1941. Vuonna 1942 professori Friedrich Paneth värväsi nuoria kemistejä ydinvoimaprojektiin. Wilkinson liittyi siihen ja hänet lähetettiin Kanadaan. Siellä hän oli ensin Montrealissa ja myöhemmin Ontariossa ydintutkimuslaitoksessa vuoteen 1946 asti. Seuraavat neljä vuotta Wilkinson työskenteli Glenn T. Seaborgin kanssa Berkeleyssä. Sen jälkeen hän toimi tutkijana Massachusetts Institute of Technologyyssä ja palasi häntä jo opiskelun alkuvaiheessa kiinnostaneisiin tutkimuskohteisiin siirtymämetallikomplekseihin, joissa oli ligandina hiilimonoksidi tai alkeeni.
Vuosina 1951–1955 hän toimi Harvardin yliopistossa, minkä jälkeen palasi Englantiin. Vuonna 1955 hänestä tuli epäorgaanisen kemian professori Lontoon yliopistoon. Siellä hän jatkoi siirtymämetallikompleksien tutkimista.
Tunnetuin Wilkinson on ferroseenin ja Wilkinsonin katalyytin ( RhCl(PPh3)3), jota käytetään alkeenien hydrogenoinnissa alkaaneiksi, rakenteen selvittämisestä.
E. R. Gummerus

Edvard Robert Gregorius (E. R.) Gummerus (5. lokakuuta 1905 Helsinki – 4. marraskuuta 1991 Ludvika, Ruotsi) oli suomenruotsalainen kirjailija, kääntäjä ja opettaja joka asui suurimman osan elämästään Ruotsissa ja Italiassa.
Gummeruksen vanhemmat olivat professori Herman Gummerus ja Alexandra (San) Hedenberg.
Gummerus vietti nuoruusvuotensa Roomassa jossa hänen isänsä oli ensin stipendiaattina ja sitten asiainhoitajana ja lähettiläänä. Gummerus palasi 1929 Suomeen opiskelemaan ja valmistui filosofian maisteriksi 1934. Hän siirtyi sitten Ruotsiin Nya Dagligt Allehanda-lehden palvelukseen. Sotavuosina Gummerus asui perheineen Björbossa Västerdalälvenissä hyvin primitiivisissä oloissa. 
Gummerus oli kansakoulunopettajana Lövsjössä 1947–1949 ja muutettuaan Strängnäsiin hän toimi opettajana Gripsholmin kansankorkeakoulussa. 
Gummerus asui vuosina 1954–1970 perheineen Italiassa jossa hän toimi pohjoismaisten kielten lehtorina Napolin yliopistossa aina eläkkeelle jäämiseensä saakka. Tämän jälkeen Gummerus palasi Ruotsiin jossa hän asui ensin Lövkullenissa ja sitten Klenshyttanissa.
Kalervo Reponen

Sulo Helmuth Kalervo (Kalle) Reponen (5. kesäkuuta 1894 Mikkeli – 30. heinäkuuta 1947) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija.
Reposen vanhemmat olivat kuuromykkäkoulunopettaja Kosti Reponen ja Ellen Johanna Cawén. Hän kävi seitsemän luokkaa Mikkelin yhteiskoulua ja valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista vuonna 1916.
Reponen osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella ja sen jälkeen Viron vapaussotaan ja Aunuksen retkeen. Vuonna 1925 Reponen meni naimisiin kansakoulunopettaja Annikki Parkkisen kanssa ja hän toimi sitten vaimonsa kanssa opettajana Lapinlahdella ja vuodesta 1942 Joutsenlahden koululla Varkaudessa. Ensimmäisen romaaninsa "Kyynelkorven kanahaukat" Reponen julkaisi 1926. Hän kirjoitti sitten useita Suomen historiaan liittyneitä sota- ja seikkailuromaaneja, joista osa perustui hänen omiin sotakokemuksiinsa. Reponen toimi myös sanomalehtimiehenä kirjailijan toimen ohella.
Aiheesta muualla.
Kalervo Reposen lehtikirjoituksia:
Karjalainen Syke

Karjalainen Syke on Pohjois-Karjalassa toimiva paikallisradio, jonka omistaa mediakonserni Keskisuomalaiseen kuuluva Savo-Karjalan Media Oy. Paikallisuutiset Sykkeelle toimittaa sanomalehti Karjalainen.
Historiaa.
Iskelmä Rex aloitti toimintansa vuonna 1988 nimellä "Radio Jokinen". Aluksi asema kuului vain Joensuun alueella, mutta vuonna 1991 kuuluvuusalue laajeni Pohjois-Karjalan pohjoisosiin.. Aseman nimeksi vaihdettiin Radio Rex.
Vuonna 1995 lähetykset aloitettiin myös Kiteen alueella. Vuonna 2008 Rex liittyi osaksi Iskelmä-radioketjua, ja sai nimekseen Iskelmä Rex. Elokuussa 2018 Pohjois-Karjalan Kirjapainon tytäryhtiö "Sanomalehti Karjalainen" ilmoitti ostavansa kanavan omistaneen Najaros Oy:n radioliiketoiminnot.
Huhtikuussa 2020 Sanomalehti Karjalaisen ja Bauer Median yhteistyö päättyi, ja kanavan nimeksi tuli jälleen "Radio Rex" 17. huhtikuuta alkaen. Myös lähetykset siirtyivät kokonaan paikallisesti tuotetuiksi.
Mediatalo Keskisuomalaisen radiokanavilla Radio Keskisuomalainen, Savon Aallot, Radio Tempo, Karjalainen Syke ja Radio Voima tulee sunnuntai-aamuissa sekä uusintoina tiistai- ja torstai-illoissa Heikki ”Hector” Harman juontama musiikin erikoisohjelma Pop eilen - toissapäivänä, jossa soitetaan 50-, 60- ja 70-lukujen musiikkia.
Kanavalla on kuultu selostuksia mm. Joensuun Mailan ja Kiteen Pallon Superpesis-otteluista.
Suomen Hammaslääkäriseura Apollonia

Suomen Hammaslääkäriseura Apollonia on perustettu 1892 ja siihen kuuluu noin 6 000 Suomen hammaslääkäriä ja hammaslääketieteen opiskelijaa. Apollonia tukee hammaslääketieteellistä tutkimusta, järjestää riippumattomaan tietoon perustuvaa täydennyskoulutusta ja välittää tutkimustietoa suunterveydestä. Hammaslääkäriseuran perustaja ja seuran ensimmäinen puheenjohtaja oli Suomen hammaslääketieteen isäksi nimetty Matti Äyräpää. 
Apollonia tukee hammaslääketieteellistä tutkimusta jakamalla apurahoja: tutkimusapurahaoja, kongressiapurahoja ja väitöskirja-apurahoja. Seura laatii yhteistyössä Suomalaisen Lääkäriseura Duodecimin kanssa kansallisia Käypä hoito -suosituksia ja sisältöä Terveysporttiin.
Hammaslääkäriseura julkaisee avointa tiedejulkaisua Apollonia – Proceedings of the Finnish Dental Society ja tuottaa tiedesisältöä Hammaslääkärilehteen.
Hammaslääkäriseura järjestää yhteistyössä Helsingin Messukeskuksen kanssa vuotuisen koulutus- ja näyttelytapahtuman Hammaslääkäripäivät.
Lähteet.
Suomen Hammaslääkäriseura Apollonia
Markus Huhtimo

Markus Huhtimo (s. 27. elokuuta 1979) on suomalainen entinen salibandyn pelaaja. Hän on pelannut urallaan HIFK:ssa, SSV:ssä sekä Tapanilan Erässä. HIFK-aikoinaan Huhtamo voitti Euroopan seurojen välisen mestaruuden. 
Huhtimo lopetti salibadyuransa keväällä 2011-2012, jolloin hänen edustamansa SSV voitti salibandyn Suomen mestaruuden. Nykyään hän toimii naisten salibandyliigassa EräViikinkien edustusjoukkueen valmennusryhmässä.
Muuta.
Huhtimo vieraili Big Brother 2012 -talossa salibandyvalmentajana.
High and Dry

"High and Dry" on toinen single Radioheadin albumilta "The Bends", ja se julkaistiin tupla-singlenä albumin aloituskappaleen "Planet Telexin" kanssa. Single julkaistiin Britanniassa 5. maaliskuuta 1995 ja nousi Britannian singlelistalla sijalle 17.
Kappale nauhoitettiin albumin "Pablo Honey" nauhoitussessioissa, mutta sitä ei laitettu albumille, koska yhtye ajatteli, että se kuulostaa "Rod Stewartilta". Albumin "The Bends" nauhoitussessioissa kappale otettiin uudelleen esille, ja vanha demo masteroitiin uudelleen, ja se tuntui sopivan albumille, joten se laitettiin sille.
Singlestä julkaistiin kaksi eri versiota. CD 1:n kansi oli punainen ja CD 2:n sininen.
Musiikkivideot.
Versio 1.
Yhdysvaltojen version videosta ohjasi Paul Cunningham. Juonessa yhtye tulee ravintolaan päivälliselle ja tilaa ruokaa. Muiden ravintolassa olevien ihmisten tapahtumia kerrotaan takaumissa. Pari ja kokki ovat osallistuneet rikokseen, ja liikemies piilottelee jotakin laukussaan. Lopussa kaksi draamaa yhdistyy, kun kokki antaa parille aikapommin ja liikemies tapetaan.
Versio 2.
Britannian mustavalkoisen version on ohjannut David Mould. Siinä yhtye soittaa autiomaassa, jossa on rekkoja ja kuvaamisvälineitä. Videon lopussa alkaa sataa, mutta yhtye jatkaa soittamista. Tämä versio tehtiin ennen toista, mutta yhtye ei ollut tyytyväinen siihen, ja se hylättiin. Vain Yhdysvaltojen versio videosta löytyy heidän vuoden 1998 videokokoelmassaan "7 Television Commercials".
2 + 2 = 5

"2 + 2 = 5 (The Lukewarm.)" on englantilaisen alternative rock -yhtyeen Radioheadin kappale, joka julkaistiin kolmantena ja viimeisenä singlenä yhtyeen kuudennelta albumilta "Hail to the Thief" vuonna 2003. Kappaleen sanoitukset sisältävät albumin nimen ("Hail to the Thief").
Kappaleen nimi "2 + 2 = 5" viittaa George Orwellin romaaniin "Vuonna 1984".
Kappale nousi sijalle 15 Britannian singlelistalla.
Tiistenjoki

Tiistenjoki on Lapuan kaupunkiin kuuluva kylä, joka sijaitsee Lapuan kaupungin kaakkoiskulmalla, kantatie 66:n ja Vasunmäentien varrella. Tiistenjoen seudun maisemaa hallitsee kylän läpi virtaava Lapuanjoki sekä alavat peltomaisemat ja runsas metsä. Näkyvimpänä maamerkkinä toimii Tiistenjoen kirkko ja sen korkea kirkkotorni.
Tiistenjoen nykyinen kirkko on vihitty käyttöön vuonna 1953. Tiistenjoen ensimmäinen 1915 rakennettu kirkko tuhoutui vuonna 1941 kylällä riehuneessa rajussa tulipalossa. Kirkon on suunnitellut lapualainen rakennusmestari Eero Ojaniemi. Tiistenjoella toimi vuosina 1962–1974 yksityinen yhteiskoulu, joka peruskoulu-uudistuksen myötä muuttui ala-asteeksi. Paavolassa sijaitsee kotiseutumuseo.
Kylän elinkeinoelämä on pääosin maatalouteen nojaavaa. Lisäksi kylässä toimii oma pankki ja baari. Teollisuutta kylässä edustaa Paavolaan vuonna 1962 perustettu Peuralan Konepaja Oy. Tiistenjoella harjoitetaan myös matkailupalveluita läheisen Tiisijärven mökkikylässä. Tiistenjoella on ollut mylly Lapuanjoen vieressä vuodesta 1846, josta nyt ovat jäljellä vain rauniot.
Tiistenjoen kylän nimen on arveltu syntyneen joko Tiisa-nimisestä satakuntalaisesta suku- tai paikannimestä tai metsänhaltija Tapion avustajasta Tiisasta, jonka tehtävänä oli suojella metsän eläimiä. Kylän lähellä sijaisevat syrjäiset Iso- ja Vähä-Tiisijärvi, joista jälkimmäinen on kasvanut lähes kokonaan umpeen. Isosta-Tiisijärvestä laskee Lapuanjokeen Tiisipuro ja Vähästä-Tiisijärvestä Tiistenjoki-niminen puro.
Moldovan vaakuna

Moldovan vaakuna () on Moldovan kansallistunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Se koostuu kotkasta, jonka päällä on vaakunakilpeä. Kotkalla on valtikka, oliivipuun oksa ja suussaan risti. Vaakunan keskellä on alkuhärkä. Tämän yläpuolella on Aurinko, oikealla puolella Kuu ja vasemmalla kukkanen. Vaakunaa käytetään myös Moldovan lipussa. Vaakunassa on samat värit kuin Moldovan lipussa: punainen, keltainen ja sininen. Romanian vaakunassa on sama kuvio. Vaakuna otettiin käyttöön 3. marraskuuta 1990, kun se lisättiin valtion lippuun.
Moldovan lain mukaan vaakunan tulee esiintyä mm. seuraavissa paikoissa:
Säkkijärvi (järvi)

Säkkijärvi on Kauhajoen itäosassa, Nummijärven kylästä itään sijaitseva matala kahden neliökilometrin kokoinen järvi. Keskimäärin järvellä on syvyyttä metri. Järvi laskee vetensä Säkkijokeen. Säkkijärven rannalla on jonkin verran loma-asutusta ja se on keskittynyt pääasiassa järven itärannalle. Nykyisin loma-asuntojen määrää ei rakentamattomien tonttien vähyyden vuoksi voida lisätä juurikaan.
Vuonna 2006 läheisten turvetuotantoalueiden vesien lasku järveen lopetettiin. Säkkijärven pohjaan ehti kertyä paljon sedimenttiä näiltä ajoilta. Järvestä on löydetty esimerkiksi nuottaruohoa ja konnanulpukkaa. Säkkijärven linnustoon kuuluu yli 20 pesivää lajia, kuten tukkasotka, telkkä, kurki, joutsen, lokit ja kuikka. Linnut viihtyvät varsinkin Säkkijärven pohjoisrannalla, joka on soinen.
Säkkijärven kalastoon kuuluvat muun muassa hauki ja ahven. Kalat palaavat aina järveen, vaikka se toisinaan jäätyykin pohjaan asti.
Bill Barilko

William "Bill" Barilko (s. 25. maaliskuuta 1927 Timmins, Ontario – 26. elokuuta 1951) oli kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi koko NHL-uransa Toronto Maple Leafsissä. Barilko edusti seuraa vuosina 1947–1949 ja vuonna 1951. 
Kovista taklauksista ja varmasta pelistään tunnettu puolustaja nousi vuonna 1946 Toronton joukkueeseen. Barilko oli tällöin 19-vuotias. Vaikka hänen uransa oli lyhyt, hän ehti voittaa sen aikana peräti 4 Stanley Cupia. Lisäksi hänet valittiin kolme kertaa NHL:n All Stars-otteluun vuosina 1947–1949. 
Barilko lensi pienkoneella vuonna 1951 ystävänsä hammaslääkäri Henry Hudsonin kanssa kalastusretkelle Pohjois-Ontarioon. Kone matkustajineen katosi, eikä heistä tai pienkoneesta löydetty jälkeäkään etsinnöissä. Vasta 11 vuoden päästä Barilkon kuolemasta löytyi alas pudonnut pienkone ja kaksi luurankoa. Kone oli ajautunut 54 kilometriä sivuun suunnitellulta lentoreitiltä. 
Toronto Maple Leafs on jäädyttänyt Barilkon pelinumeron #5 vaikka Barilko pelasi numerolla vain viimeiseksi jääneen kautensa.
Bobby Baun

Bobby Baun (9. syyskuuta 1936 Lanigan, Saskatschewan, Kanada – 14. elokuuta 2023) oli kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Baun pelasi koko NHL-uransa Toronto Maple Leafsissä. Hän voitti Stanley Cupin vuosina 1962–1964 ja 1967. Lisäksi hänet valittiin un viisi kertaa. 
Baun muistetaan parhaiten vuoden 1964 finaaleista, joissa Toronto pelasi Detroit Red Wingsiä vastaan. Kuudennen finaalin kolmannessa erässä hänet jouduttiin kantamaan pois kentältä jalka murtuneena. Kipulääkkeen avulla Baun kuitenkin pystyi jatkamaan, ja palasi kentälle jatkoajalla. Juuri hänen kaukolaukauksellaan Toronto voitti ottelun. Baun osallistui myös seitsemänteen ja ratkaisevaan otteluun, ja hänen innoittamanaan Toronto voitti viimeisen finaalin 4–0 sekä Stanley Cupin. Baun teki NHL-uransa 964 ottelussa yhteensä 37 maalia ja antoi 187 syöttöä.
Vakava loukkaantuminen.
Baun oli vähällä kuolla outoon loukkaantumiseen runkosarjan 1960–1961 viimeisessä ottelussa New Yorkissa. Rangersin Camille Henryn luistin ruhjoi Baunin kurkun. Baun palasi pelin kolmannessa erässä, mutta sen jälkeen joukkuetoveri Tim Horton löysi hänet haukkomassa henkeä, kun Leafsin joukkue oli nousemassa bussiin. Baunin hengityksensä palauttamiseksi tarvittiin hätäleikkaus.
Hava Nagila

Hava Nagila (, suom. "Iloitkaamme" tai "Riemuitkaamme") on hasidijuutalaisten keskuudessa syntynyt kansanlaulu, josta on tullut pysyvä ohjelmanumero juutalaisten hääjuhliin, bar mitsva -juhliin ja muihin tapahtumiin. Euroopan aškenasijuutalaisten klezmer-kansanmusiikkia edustava melodia sai hepreankieliset sanansa vasta 1900-luvun alussa. Yksinkertaisen ja tarttuvan melodian suosio on levinnyt yli kansallisten rajojen, ja sadat muusikot ovat äänittäneet siitä omat versionsa, mukaan lukien Harry Belafonte, Bob Dylan ja Pete Townshend ja Suomessa Carola, Marion, Matti ja Teppo ja monet muut. 
Alkuperä.
Hava Nagila oli aluksi Ukrainan hasidijuutalaisten "nigun" eli sanaton sävelmä. Se siirtyi hasidien muuttoliikkeen mukana Jerusalemiin 1900-luvun vaihteessa. Juutalaisen musikologian perustaja Avraham Zvi Idelsohn valitsi laulun konserttiinsa vuonna 1918 Jerusalemissa. Konsertin tarkoitus oli juhlistaa brittiarmeijan voittoa turkkilaisista. Hän järjesti melodian neljään osaan ja lisäsi sävelmään hepreankieliset sanat. Niiden alku löytyy psalmin 118 jakeesta 24: "Tämän päivän on Herra tehnyt, iloitkaa ja riemuitkaa siitä!" (hepr. “"Ze ha-yom asah adonai, nagila ve-nismeha bo)". 
Ensiesityksen jälkeen laulun suosio räjähti. Idelson kertoo siitä seuraavasti: "Kuoro esitti sen ja ilmeisesti sai ihmisten mielikuvituksen liikkeelle, sillä seuraavana päivänä miehet ja naiset lauloivat sitä ympäri Jerusalemin, sitten koko maassa ja pian koko juutalaisessa maailmassa. Laulua esitetään usein tanssien piirissä Itä-Euroopassa suosittua "hora" -kansantanssia israelilaiseen tapaan. 
Sanat.
Toinen suomennos.
Vuonna 1990 julkaistiin Toiviomatkalaisen laulukirjassa uusi suomennos laulun sanoista.Tulkaa, iloitkaa aina, iloitkaa aina, iloitkaa Herrassa ("Hava, nagila hava, nagila hava, nagila ve-nismeha")
Kiitosta laulakaa, kiitosta laulakaa, kiitosta laulakaa Herralle ("Hava neranena, hava neranena, hava neranena ve-nismeha")
Nouskaa, nouskaa veljet ("Uru, uru ahim")
Iloitkaamme, riemuitkaamme, kiitosvirsi veisatkaamme ("Uru ahim be-lev sameah, uru ahim be-lev sameah")
Iloitkaa, iloitkaa aina Herrassa ("Uru ahim, uru ahim be-lev sameah")
Noora Forstén

Noora Eva Johanna Forstén (o.s. Pentti, s. 15. huhtikuuta 1981 Helsinki) on suomalainen esteratsastaja ja rakennuskonserni YIT:n suuromistaja. Forstén tunnetaan suomalaisena esteratsastajana, joka on paras suomalainen esteratsastaja FEI:n Longines -maailman rankingin sijalla 417. 
Esteratsastusura.
Noora Forstén sai ensimmäisen oman hevosensa 1992 ja aloitti kilpailemisen. Hänen tähänastisia saavutuksiaan ovat muun muassa lukuisat sijoitukset kansainvälisten kilpailujen 140–160 cm luokissa sekä voitto Suomen joukkueessa vuoden 2005 Hamina CSIO**** Nations Cupissa. Forstén on myös osallistunut EM-kilpailuihin kahdesti ratsullaan Evli Cagliostro, vuosina 2007 ja 2009 sekä MM-kilpailuihin Aachenissa vuonna 2006.
Noora Forstén on menestynyt hyvin kotimaisissa kansainvälisissä GP-luokissa sijoittuen Helsingin maailmancupin osakilpailun GP-luokassa kahdesti (3. Navarrolla vuonna 2006 ja 4. vuonna 2009 hevosella Evli Quinault) sekä Ypäjän ja Haminan Nations Cupin GP-luokissa.
Forstén piti taukoa kansainvälisestä kilparatsastuksesta lasten ollessa pieniä 2011-2015 kilpaillen kotimaassa. 2016 Forstén kilpaili Olivassa orilla Lord Lohngring . Varsinaisesti Forstén on panostanut uudelleen kansainväliseen uraan vuodesta 2018 alkaen. Nykyisin Forsténin hevoset asuvat olympiavoittaja Ludger Beerbaumin tallilla Saksassa ja Forstén on osa Beerbaumin tiimiä . Hänen valmentajanaan toimii Christian Kukuk. Syksyllä 2021 Forstén on osallistunut maailmancupin osakilpailuihin ja viiden tähden kilpailuihin. 
YIT:n omistajana.
Forstén kuuluu Pentin sukuun, jolla oli noin 2/3 YIT:n kanssa vuonna 2018 sulautuneen pörssiyhtiö Lemminkäisen omistuksesta. 
Tammikuussa 2012 Noora Forsténista tuli yksi rakennuskonserni Lemminkäisen tosiasiallinen suuromistajista, kun hänen isänsä Olavi Pentti lahjoitti hänelle 10 % omistusosuuden konsernin osakkeista. 
Forstén omisti vuonna 2022 2,42 prosenttia YIT:stä eli kuudenneksi suurimman osan yrityksestä. Lisäksi Forsténin lähipiiriyhtiö Fideles Oy omistaa 1,51 prosenttia YIT:stä. 
Yksityiselämä.
Noora Forstén on syntynyt Helsingissä. Noora Pentin avioiduttua Mikael Forsténin kanssa, hän otti sukunimekseen Forstén. Forstén on maininnut hänen ratsastusuraansa tukeneita vanhempiaan, Leena ja Olavi Penttiä, hänen elämäänsä eniten vaikuttaneiksi ihmisiksi. Forsténin nuoruuden ajan perheeseen kuului lisäksi nuorempi veli Lauri Pentti. Heinäkuussa 2011 Forstén synnytti esikoistyttärensä. Nuorempi tytär syntyi lokakuussa 2016.
Mariam Amash

Mariam Amash (, , 1888? – 22. joulukuuta 2012) oli israelilainen maailman vanhimmaksi väitetty ihminen. Amashilla oli 10 poikaa ja yksi tytär, joka oli lähes 90-vuotias Amashin ollessa väitetysti 120-vuotias. Mariam Amashin henkilötodistukseen on merkitty vuosi 1888, joten jos tämä pitäisi paikkansa, hän olisi ollut vanhin koskaan elänyt ihminen. Mariam Amash oli muslimi, ja hän ehti tehdä peräti viisi pyhiinvaellusmatkaa Mekkaan. Hän kuoli 22. joulukuuta vuonna 2012. Amashin väitettä yli 120 vuoden iästä ei ole voitu todistaa todisteiden puutteessa. Jos tämä pitäisi paikkansa, hän olisi kuollessaan ylittänyt todistetusti vanhimman Jeanne Calmentin iän yli kahdella vuodella ja kuuluisi maailman vanhimpien ihmisten joukkoon.
Stavangerin yliopisto

Stavangerin yliopisto () on vuonna 2004 perustettu maan tuolloin viides yliopisto, jolloin Stavangerin valtionkorkeakoululle () myönnettiin yliopistostatus. Yliopistossa on kolme tiedekuntaa: humanistinen, yhteiskuntatieteellinen ja teknis-luonnontieteellinen. Kampus ja suurin osa laitoksista sijaitsevat Ullandhaugin alueella Stavangerissa.
Historia.
Stavangerin yliopisto perustettiin muodollisesti kuninkaan suosituksesta 29. lokakuuta 2004, ja avajaisavausseremoniat pidettiin 17. tammikuuta 2005.
Ensimmäinen valtionkorkeakoulun aineopetus alkoi 1912. Valtaosa nykyisistä oppiaineista ja tutkimusalueista aloitti toimintansa 1970-luvulla, minkä jälkeen oppiainetarjonta ja tutkimus on jatkuvasti kasvanut ja monipuolistunut. Stavangerin valtionkorkeakoulu puolestaan perustettiin 1. elokuuta 1994 kuuden paikallisen valtiollisen ja yksityisen korkeakoulun fuusioiduttua.
Mika Mannermaa

Mika Tapani Mannermaa (2. joulukuuta 1957 Turku – 9. tammikuuta 2012 Kaarina) oli yhteiskuntakehitykseen perehtynyt tulevaisuudentutkija.
Elämä ja ura.
Mannermaa oli koulutukseltaan kauppatieteiden tohtori vuodelta 1991, erikoisalanaan talous- ja tilastomatematiikka. Hän toimi tulevaisuudentutkimuksen dosenttina Turun kauppakorkeakoulussa vuodesta 1994 alkaen, alana teoria ja metodologia. Hän oli myös tulevaisuudentutkimusta harjoittavan yrityksen toimitusjohtaja. Hän julkaisi alaltaan yli 200 tieteellistä ja ammatillista julkaisua ja osallistui lukuisiin konferensseihin ja muihin vastaaviin tilaisuuksiin, pitäen esitelmiä ja alustuksia. Hän johti tulevaisuudentutkimushankkeita ja konsultoi yrityksiä, järjestöjä ja muita organisaatioita. 
Mannermaa toimi myös Tulevaisuudentutkimuksen seuran pääsihteerinä ja hallituksen jäsenenä 1980-luvulla. Vuosina 1993–1997 hän oli tulevaisuudentutkijoiden maailmanjärjestön (World Futures Studies Federation) hallituksen jäsen, myöhemmin hän oli järjestön "fellow". Hän tutki tulevaisuudentutkimuksen teoriaa ja metodologiaa, tulevaisuusbarometreja, skenaariotyöskentelyä, tieto- ja bioyhteiskuntaa sekä erilaisia ihmisen, ympäristön ja yhteiskunnan tekijöitä tulevaisuuden kannalta.
Mannermaa toimi paitsi tutkijana, myös "Helsingin Sanomien" kolumnistina vuosina 1991 ja 1992 sekä "Turun Sanomien" kolumnistina 1990-luvulla sekä vuosina 2002–2003. Hän oli merkittävä vihreän liikkeen vaikuttaja 1980–1990-luvuilla ja toimi Kaarinan kaupunginvaltuutettuna 1993–1996 sekä Vihreän liiton valtuuskunnan varapuheenjohtajana 1994–1995 ja puheenjohtajanana 1995–1997. Hän oli myös Motoristiakatemian (MC Academia) perustajajäsen vuodesta 1993 ja toimi järjestön puheenjohtajana 2002–2007.
Tour de Wallonie

Tour de Wallonie eli Vallonian ympäriajo, vuoteen 2006 saakka "Tour de la Région Wallonne", on maantiepyöräilyn etappikilpailu, joka käydään Valloniassa, Belgian ranskankielisellä alueella, heinä- elokuun vaihteessa. Kilpailu tuli osaksi UCI Europe Tour -sarjaa vuonna 2005. Vuonna 2020 kilpailu tuli osaksi UCI ProSeries -kilpailusarjaa, joka on toiseksi korkein maantiepyöräilyn kilpailusarja, eli sen yläpuolella ovat etappikilpailuista suuret ympäriajot sekä muut UCI World Tour -sarjan kilpailut. Vuosina 1974–1995 kilpailu oli amatööreille.
Suomen Joona Laukka voitti kilpailun vuonna 1994. Jussi Veikkanen oli kilpailussa viides vuonna 2008.
Udagawa Yōan

Udagawa Yōan (, 1798–1846) oli japanilainen länsimaisen tieteen eli "rangakun" oppinut Edo-kauden loppupuolella 1800-luvulla. Hän toi Japaniin modernin kasvitieteen kirjoittamiensa teosten "Botanikakyō" (菩多尼訶経, 1822) ja "Shokugakukeigen" (植学啓原, 1833) myötä; jälkimmäisessä hän esitteli Carl von Linnén kehittämän tieteellisen taksonomian. 1837 julkaistu "Seimikaisō" (舎密開宗) eli ”johdatus kemiaan” oli vuorostaan Japanin ensimmäinen systemaattinen kemian teos. 
"Seimikaisō" perustui pääosin hollanninkieliseen versioon "Chemie, voor beginnende Liefhebbers" (1803) William Henryn vuonna 1801 julkaiseman teoksen "Elements of Experimental Chemistry" saksankielisestä käännöksestä, mutta myös muihin länsimaisiin kemiaa käsitteleviin kirjoihin sekä japanilaisiin ja kiinalaisiin lähteisiin. Lisäksi siinä on kuvauksia Udagawan omista tieteellisistä kokeista. Erityisesti kirjassa kuvataan hyvin tarkasti Alessandro Voltan 40 vuotta aikaisemmin keksimä sähköparisto. Udagawa rakensi pariston itse vuonna 1831 ja käytti sitä erilaisissa kokeissa, mukaan lukien lääketieteellisissä kokeissa, mikä perustui uskoon sähkön sairauksia parantavasta vaikutuksesta.
Udagawan "Seimikaisōssa" kuvattiin myös Japanissa ensimmäistä kertaa yksityiskohtaisesti Antoine Lavoisierin löydöt ja teoriat. Udagawa tekikin lukuisia tieteellisiä kokeita ja kehitti uusia tieteellisiä termejä, joita käytetään japanin kielessä yhä; esimerkiksi ”hapettuminen” (), ”pelkistyminen” (), ”kyllästyminen” () ja ”alkuaine” ().
Bruce McGill

Bruce Travis McGill (s. 11. heinäkuuta 1950 San Antonio, Texas) on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä.
Bruce McGill on esiintynyt sivurooleissa useissa televisiosarjoissa, kuten "Aikahyppy", "Walker, Texasista", "C.S.I.", "Miami Vice" ja "Rizzoli &amp; Isles". Hänen tunnetuin televisioroolinsa lienee kuitenkin Jack Dalton sarjassa "Ihmemies MacGyver".
Elokuvien puolella McGill on nähty muun muassa vuoden 1978 komediaklassikossa "Delta-jengi". Hänellä oli myös rooli elokuvissa "Cliffhanger – kuilun partaalla", "Täydellinen maailma", "Serkkuni Vinny", "Cinderella Man", "Viimeinen partiopoika", "Pelimiehet", "Peloista pahin" sekä "Valamiehet". Ohjaaja Michael Mann on käyttänyt McGilliä usein elokuvissaan. Heidän tunnetuimpia yhteistöitään ovat "Collateral – väärä aika, väärä paikka" ja "The Insider – sisäpiirissä".
Glen Hanlon

Glen A. Hanlon (s. 20. helmikuuta 1957 Brandon, Manitoba) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja. 
Pelaajaura.
Pelaajaurallaan Glen Hanlon pelasi 477 NHL-ottelua maalivahtina. Vancouver Canucks varasi hänet NHL:ään vuonna 1977 varausnumerolla 40. Vancouver Canucksin lisäksi hän edusti NHL:ssä St. Louis Bluesia, New York Rangersia ja Detroit Red Wingsiä. NHL:n lisäksi hän on pelannut WCHL:ssä, CHL:ssä, AHL:ssä ja IHL:ssä. Mielenkiintoinen yksityiskohta hänen urallaan on, että Wayne Gretzky teki ensimmäisen NHL-maalinsa hänen selkänsä taakse.
Valmentajaura.
Hanlon on toiminut päävalmentajana NHL:ssä Washington Capitalsissa vuosina 2003–2007. Ennen Washingtonia hän toimi kakkosvalmentajana Washington Capitalsissa ja Vancouver Canucksissa, sekä päävalmentajana AHL-seura Portland Piratesissa. Lisäksi hän valmentanut Valko-Venäjän maajoukkuetta jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2005, 2006 ja 2009. Hanlon toimi jääkiekon SM-liigassa pelaavan Jokereiden päävalmentajana kaudella 2008–2009. Seuraavaksi kaudeksi Hanlon siirtyi Dynamo Minskin päävalmentajaksi, mutta hänet erotettiin kesken kauden ja tilalle palkattiin Aljaksandr Andryjeuski. Hanlon toimi vuosina 2010 ja 2011 Slovakian maajoukkueen päävalmentajana, mutta sai potkut joukkueen surkean menestyksen takia. Hanlon toimi 2014 Valko-Venäjän joukkueen päävalmentajana ja myöhemmin hän valmensi Sveitsin maajoukkuetta.
Kauden 2018 Hanlon aloitti Unkarissa DVTK:n valmentajana.
Anu Pensola

Anu Pensola (ent. Harkki, o.s. Joensuu, s. 30. heinäkuuta 1974 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja juontaja. Pensola on työskennellyt käsityölehden toimittajana ja julkaissut neulomista ja tuunausta käsittelevät kirjat "Puikoissa!" (2006) ja "Viritetty" (2007). Hän juonsi vuosina 2009 ja 2011 Subilla käsitöitä käsitellyttä sarjaa "Ratula". 
Elämä ja ura.
Pensola työskenteli "Suuren käsityölehden" päätoimittajana 2008–2010. Hän on pitänyt kyseisessä lehdessä myös neulepalstaa. "Gloria"-lehti valitsi Pensolan vuonna 2008 Suomen kymmenen parhaiten pukeutuvan naisen joukkoon. 
Pensola on juontanut "Yllytyshullut"-ohjelmaa. Vuosina 2007–2008 hän juonsi Yle TV2:ssa tietovisailuohjelmaa "Oikea kysymys". Subilla alkoi vuonna 2009 Anu Pensolan ja hänen entisen aviomiehensä Arttu Harkin juontama käsitöitä käsittelevä sarja "Ratula". 
Pensola oli naimisissa Arttu Harkin kanssa vuosina 2001–2008. Heillä on kaksi yhteistä lasta. Anu Pensola on edesmenneen kirjailija Matti Yrjänä Joensuun tytär. 20. huhtikuuta 2016 hän meni naimisiin Jani Pensolan kanssa ja otti aviomiehensä sukunimen. Heille syntyi tytär elokuussa 2016. Pensola sairastui vuonna 2013 melanoomaan, mutta on parantunut siitä.
Pensolalta ilmestyi maaliskuussa 2025 kirja "Vuosi Italiassa – 12 oivallusta vapaudesta", jossa hän kertoo perheensä elämästä Pohjois-Italiassa, jonne he muuttivat keväällä 2023.
Kongon demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkue

Kongon demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkue on Kongon demokraattisen tasavallan jalkapalloliiton hallinnoima joukkue, joka edustaa Kongon demokraattista tasavaltaa kansainvälisissä jalkapallo-otteluissa. 
Vuosina 1971–1997 se tunnettiin valtion tapaan nimellä Zaire. Kongon demokraattisen tasavallan maajoukkue on myös pelannut nimillä Belgian Kongo ja Kongo-Kinshasa. FIFA:n jäsen se on ollut vuodesta 1963 lähtien. 
Kongon demokraattinen tasavalta on voittanut kaksi Afrikan mestaruutta, vuonna 1968 sekä Zairen nimellä vuonna 1974. Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen lopputurnaukseen se osallistui vuonna 1974. Zaire jäi silloin alkulohkonsa viimeiseksi. Saldona oli kolme häviötä, ei tehtyjä maaleja ja 14 päästettyä maalia.
Kauhalammi

Kauhalammi on Kauhajoen kaakkoisosassa, Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuiston alueella sijaitseva Kauhanevan suoalueen suurin lampi. Lampi sijaitsee 167,7 metriä merenpinnan yläpuolella. Kauhalammia kiertää pitkospuureitistö. Väriltään lammen vesi on ruskeaa.
Kauhalammin rannassa on laituri, jolta voi mennä uimaan lampeen. Viralliset uimarannat kansallispuistosta kuitenkin puuttuvat. Puiston alueella on ainoastaan Kauhalammista sallittua kalastaa ja sielläkin vain pilkillä ja mato-ongella. Lammen pohjoispuolella on luontotorni.
Kauhalammi on osa Karvianjoen vesistöä. Nykyisessä Suomen valuma-aluejaossa se luetaan Karvianjoen vesistön sisällä Aunesluoman valuma-alueeseen. Ehdotetussa uudessa Suomen valuma-aluejaossa se luetaan saman vesistön sisällä Kauhaluoman valuma-alueeseen.
Ihara Saikaku

Ihara Saikaku (, 1642–1693) oli japanilainen runoilija ja "kelluvaa maailmaa" kuvaavan proosan (ukiyo-zōshi) kehittäjä. 
Hän syntyi vauraan kauppiaan, Hirayama Tōgōn, perheeseen Osakassa ja opiskeli aluksi haikai-runoutta Matsunaga Teitokun ohjauksessa. Myöhemmin hän siirtyi opiskelemaan Nishiyama Sōinin johdolla Danrin-koulukunnan runoutta, jossa painotettiin humoristista ketjurunoutta. Hänen on huhuttu kirjoittaneen yli 10 000 haikaita yhdessä vuorokaudessa. 
Myöhemmin elämässään hän alkoi kirjoittaa rohkeita kertomuksia kauppiasluokan ja rakastajattarien talous- ja rakkausseikkailuista. Tarinat olivat nousevan kauppiasluokan makuun, sillä heitä viihdyttivät taiteet ja nautintokorttelit. Kun Saikakun suosio ja lukijakunta kasvoivat ja laajenivat koko Japaniin, lisääntyi myös hänen julkaisemansa kirjallisuus. Kun Saikaku menehtyi 51-vuotiaana vuonna 1693, hänestä oli tullut yksi Edo-kauden suosituimmista kirjailijoista. Omana aikanaan hänen tuotantoaan ei kuitenkaan pidetty korkeakulttuurina, koska se oli suunnattu kaupunkilaisväestölle, joka oli sen myös popularisoinut. Nykyään Saikakun teoksia kuitenkin arvostetaan merkityksellisinä japaninkielisen fiktion kehitykselle.
Puskaradio

Puskaradio (myös "viidakkorumpu") on leikillinen nimitys huhujen, kuulopuheen ja juorujen kautta kulkevista epävirallisista tietokanavista. Kuulopuheet saattavat olla täysin keksittyjä, tositapahtumiin perustuvia tai joidenkin tahallaan liikkeelle laittamia.
Monella suomalaisella paikkakunnalla on oma puskaradiona toimiva Facebook-ryhmä.
Manuel Orantes

Manuel Orantes Corral (s. 6. helmikuuta 1949 Granada) on espanjalainen tennispelaaja, joka voitti miesten kaksinpelin mestaruuden Yhdysvaltain avoimissa vuonna 1975 loppuottelussa Jimmy Connorsia vastaan. Hän pääsi finaaliin Ranskan avoimissa vuonna 1974, mutta hävisi Björn Borgille. 
Vasenkätinen Orantes oli parhaimmillaan kaksinpelissä ATP-rankingin sijalla kaksi ja nelinpelirankingin sijalla 160.
Orantes pelasi Davis Cupissa ja kuului myös vuoden 1978 World Team Cupin voittaneeseen maajoukkueeseen.
Oinokhoe

Oinokhoe (, ) on antiikin aikainen keraaminen viinikannu. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta. 
Historia ja käyttö.
Oinokhoe tunnetaan vaasityyppinä viimeistään geometriselta kaudelta 700-luvulta eaa. lähtien. Sitä käytettiin symposioneissa eli pidoissa viinin ammentamiseen krateerista ja kaatamiseen kylikseihin tai muihin juomamaljoihin. Oinokhoea käytettiin myös juomauhriseremonioissa, jolloin sillä kaadettiin viiniä fialeen. Tässä käytössä se esiintyy usein vaasimaalauksissa.
Vaasityypin nimi on peräisin sanoista "oinos" (), ’viini’ + "kheō" (), ’kaataa’, ’valaa’.
Muoto ja tyypit.
Oinokhoessa on pyöreä, nokkamainen tai apilanlehden muotoinen suuaukko ja pystysuuntainen kahva, joka ulottuu usein suun yläpuolelle. Oinokhoeja on tutkimuksessa erotettu lukuisia eri tyyppejä, perustuen niiden vartalon, suun ja kahvan muotoon. Tyyppi 3 tunnetaan myös omana vaasimuotonaan nimeltä khus. Tyypin 8 oinokhoet ovat käytännössä mukeja. Oinokhoea muistuttaa paljon olpe, joka erotetaan nykyisin omaksi vaasimuodokseen.
Harry Keough

Harry Joseph Keough (15. marraskuuta 1927 Saint Louis – 7. helmikuuta 2012 Saint Louis) oli yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. 
Keough pelasi Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueessa muun muassa maailmanmestaruuskilpailuissa 1950, jossa Yhdysvallat sijoittui kymmenenneksi, ja kesäolympialaisissa Helsingissä 1952 ja Melbournessa 1956. Helsingissä Yhdysvallat sijoittui 17:nneksi, ja Melbournessa joukkue oli viides. Kummassakin olympiaturnauksessa Keough pelasi yhdessä ottelussa.
Keough työskenteli peliuransa jälkeen valmentajana Florissant Valley Community Collegessa ja Saint Louisin yliopistossa. Hänet kelpuutettiin National Soccer Hall of Fameen vuonna 1976. 
Keoughin kuolinhetkellä maailmanmestaruuskilpailuissa 1950 kilpailleesta Yhdysvaltain maajoukkueesta olivat elossa Walter Bahr, Frank Borghi ja John Souza. Joukkue tuli tunnetuksi 1–0-voitostaan Englannin maajoukkuetta vastaan.
Borut Božič

Borut Božič (s. 8. elokuuta 1980 Ljubljana, Jugoslavia) on slovenialainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 2004−2018. Hän oli ajajatyypiltään kirimies.
Božič aloitti ammattilaisuransa slovenialaisessa Perutnina Ptuj -joukkueessa vuonna 2004. Hän ajoi tallissa kolme vuotta saavuttaen voittoja pienemmissä ammattilaiskilpailuissa muun muassa entisen Jugoslavian alueella. Kaudella 2007 hän edusti Team LPR:ää ja voitti 2.HC-kategoriaan – eli UCI ProTourin jälkeen toiseksi korkeimpaan luokkaan – kuuluvan Tour de Wallonie -etappikilpailun. Vuonna 2008 hän ajoi ruotsalaisessa Cycle Collstrop -joukkueessa. Hän voitti maantieajon Slovenian-mestaruuden yli puolentoista minuutin erolla Matej Stareen.
Božič edusti Vacansoleil-tallia vuosina 2009–2011. Hän saavutti ensimmäisen ProTour-tason voittonsa 2009 Puolan ympäriajon ensimmäisellä etapilla. Saman vuoden Espanjan ympäriajossa hän voitti kuudennen etapin ennen Tyler Farraria. Hän siirtyi Astana-talliin kaudelle 2012. Hän voitti tuona vuonna maantieajon Slovenian-mestaruuden sekunnin erolla Marko Kumpiin. Hän sijoittui 2013 Gent–Wevelgem-klassikossa toiseksi 23 sekuntia Peter Saganille hävinneenä. Kaudella 2016 hän edusti ranskalaista Cofidis-joukkuetta ja vuosina 2017−2018 Bahrain-Meridaa.
Saavutuksia.
Lähde: Cycling Archives
Jadranska Magistrala, etapin 2 voitto
Slovenian ympäriajo, etappien 2 ja 3 voitto
Serbian ympäriajo, etapin 6 voitto
Jadranska Magistrala, kokonaiskilpailun ja etapin 2 voitto
Tour de l'Avenir, etapin 3 voitto
Kuuban ympäriajo, etappien 4, 11b ja 13 voitto
Jadranska Magistrala, kokonaiskilpailun ja prologin voitto
Circuit des Ardennes, etapin 1 voitto
Olympia's Tour, etappien 1, 2 ja 7 voitto
Slovenian ympäriajo, etappien 1 ja 4 voitto
GP Kranj, voitto
Tour de Wallonie, kokonaiskilpailun voitto
Irlannin ympäriajo, etapin 3 voitto
Etoile de Bessèges, etapin 5 voitto
Vuelta a Andalucía, etapin 4 voitto
OZ Wielerweekend, etapin 2 voitto
Slovenian mestaruuskilpailut, maantieajossa kultaa 
Belgian ympäriajo, etappien 2 ja 3 voitto
Puolan ympäriajo, etapin 1 voitto
Tour du Limousin, etapin 1 voitto
Espanjan ympäriajo, etapin 6 voitto, toinen etapilla 3, kolmas etapilla 21
Pariisi-Tours, kolmas
Étoile de Bessèges, etappien 1 ja 2 voitto
Britannian ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, etapin 7 voitto
Sveitsin ympäriajo, etapin 5 voitto
Vattenfall Cyclassics, kolmas
MM-kilpailut, maantieajossa seitsemäs
Clásica de Almería, toinen
Slovenian mestaruuskilpailut, maantieajossa kultaa 
Dwars door Vlaanderen, toinen
Gent–Wevelgem, toinen 
Dwars door Vlaanderen, kolmas
Hubertusburg

Hubertusburg on metsästyslinna Wermsdorfin kunnassa saksalaisessa Saksin osavaltiossa. Linnan rakennutti vuosien 1721 ja 1724 välillä Saksin vaaliruhtinas ja Puolan kuningas August II Väkevä. Sen suunnittelusta vastasi saksalainen arkkitehti Johann Christoph von Naumann. Linna on nimetty metsästäjien suojeluspyhimyksen Hubertuksen mukaan, ja se kuuluu Saksin suurimpiin linnoihin.
Hubertusburgissa solmittiin seitsenvuotisen sodan päättänyt Hubertusburgin rauha vuonna 1763 Preussin, Itävallan ja Saksin välillä. Vuodesta 1776 vuoteen 1835 linnassa toimi Königlich Sächsische Steingutfabrik Hubertusburg, joka valmisti keramiikkaa hovin tarpeita varten. Myöhemmin linna toimi muun muassa sairaalana.
Walter Bahr

Walter Alfred Bahr (1. huhtikuuta 1927 – 18. kesäkuuta 2018) oli yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Hän edusti Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkuetta vuoden 1950 maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa Yhdysvaltain maajoukkue yllättäen voitti Englannin maajoukkueen 1–0.
Bahr kilpaili vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa. Hän työskenteli peliuransa jälkeen valmentajana ja on kuulunut National Soccer Hall of Fameen vuodesta 1976. Wes Bentley esitti häntä elokuvassa "The Game of Their Lives" (2005).
Frank Borghi

Frank Borghi (9. huhtikuuta 1925 – 3. helmikuuta 2015) oli yhdysvaltalainen jalkapalloilija (maalivahti). Hän kuului maajoukkueeseen, joka yllättäen voitti Englannin joukkueen 1–0 vuoden 1950 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Borghi syntyi St. Louisissa, Missourissa, ja aloitti urheilu-uransa baseballissa. Hän kuului National Soccer Hall of Fameen vuodesta 1976.
Borgh kuoli 89-vuotiaana 3. helmikuuta 2015. Hänen jälkeensä vuoden 1950 Yhdysvaltain maajoukkueesta oli elossa enää Walter Bahr.