Kultatöyhtökakadu

Kultatöyhtökakadu ("Cacatua galerita") on papukaijalintu, jota pidetään yleisesti myös lemmikkinä.
Koko ja ulkonäkö.
Kultatöyhtökakadun höyhenpeite on kokonaan valkoinen. Sillä kuitenkin on keltainen töyhtö, joka sojottaa yleensä supussa päälaella. Kakadu levittää sulkapäähineensä koko komeuteensa kosiskellessaan ja reviirinäytösten yhteydessä. Se kohottaa töyhtönsä myös tekeytyäkseen todellista isommaksi ja pelästyttääkseen vihollisensa. Pystyssä oleva töyhtö saattaa olla jopa 14 senttimetriä korkea.
Aikuisen linnun pituus on 45–55 senttimetriä ja paino 815–975 grammaa, koko vaihtelee hieman myös alalajin mukaan.
Alalajit:
Vuonna 2024 tutkijaryhmä määritti, että alalajin "C. g. triton" pitäisi olla oma lajinsa alalajistatuksen sijaan. Ainakaan BirdLife Suomi ei vielä tunnusta tätä alalajin erottelua omaksi lajikseen.
Levinneisyys.
Kultatöyhtökakadu elää Australiassa ja Uudessa-Guineassa sekä läheisillä Arusaarilla. Se on istutettu myös Uuteen-Seelantiin ja useille Indonesian saarille. Australiassa sitä tavataan pohjois-, itä- ja kaakkoisrannikon osavaltioissa Fizroy-joelta Tasmaniaan. Lajin esiintymisalueen pinta-ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja sen kokonaispopulaatio on noin 500 000 yksilöä.
Elinympäristö.
Kultatöyhtökakadun elinympäristöä ovat trooppiset metsät, savannimetsät ja maanviljelysseudut.
Käyttäytyminen.
Kultatöyhtökakadut ovat muiden kakadujen tapaan älykkäitä ja näppäriä lintuja. Ne käyttävät nokkaansa kuin pihtejä, ja pystyvät käsittelemään nokkansa ja paksun, lihaksikkaan kielensä avulla asioita yllättävällä tarkkuudella ja voimalla. Niiden zygodactyl-jalat, joissa kaksi varvasta osoittaa taakse- ja kaksi eteenpäin ovat voimakkaat ja niiden ote on tukeva, sallien kakadun kiipeillä tehokkaasti mutta myös pidellä asioita jalassaan esimerkiksi nostaen jalallaan ruokaa nokkaan syötäväksi. 
Australiassa kaupungeissa elävät kultatöyhtökakadut ovat innovatiivisia etsimään uusia ravinnon ja veden lähteitä. Vuoden 2021 tienoilla havaittiin, että kakadut osaavat avata roskapönttöjä ruoan toivossa, ja tapa leviää nopeasti kun yksikin innovatiivinen lintu tavan hoksaa. Kakadut ovat kokoonsa nähden yllättävän voimakkaita, joten tiiliskivetkään roskiksen kannen päällä eivät niitä paljoa hidasta. Australiassa nyt kehitellään keinoja, jolla kakadut saisi pois roskiksien kimpusta, mutta lukitus ei saisi haitata liikaa roska-astioiden normaalia käyttöä. Kakadut ovat keksineet myös, miten käyttää julkisia juoma-automaatteja, joiden kahvaa pitää vääntää jatkuvasti pitääkseen veden juoksemassa. Jälleen riittää, että vain yksi tai kaksi kokeilunhaluista lintua oppii asian, ja muut oppivat katselemalla perästä.
lisääntyminen.
Yhteen lyöttäytyneen kultatöyhtökakaduparin suhde on yleensä elinikäinen. Myöhään keväällä tai kesällä parven parit siirtyvät pesimään yksikseen vähän matkan päähän toisistaan. Pari vahvistaa siteensä hieromalla nokkiaan yhteen ja sukien toisiaan. Pariteltuaan linnut rakentavat pesän puunkoloon, jonne naaras munii 2–3 valkeaa, soikeaa munaa. Molemmat emot hautovat yhteensä noin kuukauden. Poikaset pysyvät pesässä jopa kolme kuukautta molempien emojen kantaessa niille syötävää. Vielä pesästä lähdön jälkeenkin poikaset liikkuvat yksissä emojen seurassa ja liittyvät pääparveen. Ne ruokailevat emojensa rinnalla, kunnes ovat oppineet etsimään ravintoa omin päin.
Ravinto.
Kultatöyhtökakadu syö enimmäkseen siemeniä. Se koluaa maata ja puita tuntien ajan päivässä löytääkseen heinien ja hedelmien siemeniä. Parvet hakeutuvat aterioimaan sopivina hetkinä metsiin ja viljelysmaille. Yksittäisistä siemenistä ei juuri ole ravintotarpeen tyydyttäjiksi, mutta vahvalla nokallaan ja kätevällä kielellään kakadut rikkovat siemenkuoren nopeasti ja näin ne pystyvät käsittelemään suuren määrän siemeniä lyhyessä ajassa. Ne syövät myös hedelmiä, marjoja, pähkinöitä, kukkia, silmuja, juuria sekä hyönteisiä ja niiden toukkia. Linnut siirtyvät ruokailumailleen aamulla, syövät useita tunteja ja lentävät sitten sulattelemaan ateriaansa. Myöhään iltapäivällä ne jatkavat ruokailua. Talvisin ne joutuvat syömään myös vihreitä kasvinosia.
Historiassa.
Kultatöyhtökakadun tai celebesinkakadun alalajin lahjoitti sulttaani al-Kamil keisari Fredrik II:lle. Tieto on peräisin Fredrik II:n teoksesta "De arte venandi cum avibus". Lajia ovat selvitelleet suomalaiset tutkijat, ja tutkimuksen perusteella on voitu osoittaa varhaisin kulttuuriyhteys Euroopan ja Wallacen linjan itäpuolisten alueiden välillä.
Lemmikkinä.
Kultatöyhtökakadu ei ole Suomessa kovin yleinen lemmikki, mutta sitä tavataan kuitenkin jonkin verran. 
Kultatöyhtökakadun hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.
Isojen kakadujen ominaispiirteitä lemmikkinä ovat niiden kova ääni, aktiivisuus, älykkyys ja loputon tuhovimma. Linnut tarvitsevat paljon aktiviteettaja, sallittua tuhottavaa (kuten puuleluja ja oksia) sekä omistajan, joka on valmis sietämään niiden kaikki lintumaiset puolet. Kakadut eivät ole tunnettuja puhuja- tai matkijalajeja. Kultatöyhtökakadu on lemmikkinä pitkäikäinen, todistettu ikäennätys vankeudessa on 57 vuotta.
Laji kuuluu CITES II/B-liitteeseen, jonka vuoksi lajilla kauppaa käytäessä on yksilöllä oltava vähintään lintuun liitettävä alkuperätodistus. Myös lajia pesittäessä on molemmilla vanhemmilla oltava alkuperätodistukset.