Ekohyvinvointivaltio

Ekohyvinvointivaltio on ekologisesti kestävä ja sosiaalisesti oikeudenmukainen malli hyvinvointivaltiosta. Erona perinteiseen hyvinvointivaltioon on, että ekohyvinvointivaltio kunnioittaa planetaarisia rajoja sosiaalisen ja taloudellisen kestävyyden lisäksi. Yhteiskuntien taloudellinen ja sosiaalinen kestävyys on liimaa, joka pitää valtiot kasassa, mutta ekologinen kestävyys on välttämätöntä yhteiskuntien säilymiseksi. 
Ekohyvinvointivaltio ei kyseenalaista hyvinvointivaltion tavoitteita, vaan pyrkii toteuttamaan ne ympäristön kantokyvyn rajoissa. Tällä hetkellä yhtäkään maailman maata ei voi kutsua ekohyvinvointivaltioksi, koska ne eivät ole onnistuneet turvaamaan korkeaa hyvinvointia planetaarisissa rajoissa. Ekohyvinvointivaltio perustuu kestävään hyvinvointiin.
Tausta.
Ekohyvinvointivaltion tausta on hyvinvointivaltion historiassa. Se lähtee hyvinvointivaltion vähittäisestä kehittymisestä ympäristökysymysten osalta, ja päätyy nykyhetkeen, jossa rakennetaan uutta tulevaisuuden valtiota. Hyvinvointivaltiot muodostuivat maailmansotien jälkeen takaamaan kaikille kansalaisille kohtuulliset elinolosuhteet. Elintason noususta seurasi negatiivisia ympäristövaikutuksia, joita valtiot pyrkivät ratkaisemaan kehittämällä ympäristösektoria aina 1980-luvulta lähtien. Tämän seurauksena muodostui muun muassa ympäristölainsäädäntöä, -hallintoa ja -verotusta. 
Kapea ympäristösektorin kehittäminen on kuitenkin todettu riittämättömäksi, eikä perinteistä hyvinvointivaltiota nähdä kykeneväksi ratkaisemaan yhteiskuntien tuottamia negatiivisia ympäristövaikutuksia. Pelkät irralliset hallinnolliset muutokset eivät ole olleet riittäviä maailmanlaajuisten ympäristöongelmien hillitsemiseksi. Tehokas ympäristöongelmien ratkaiseminen edellyttäisi sitä, että ympäristövaikutukset otetaan huomioon kaikilla yhteiskunnan sektoreilla. Erityisesti hyvinvointivaltion rahoituspohjan kyseenalaistaminen on välttämätöntä, jotta toiminta ei olisi pelkkiä ”pinnallisia rajoituksia”. 
Perinteisessä hyvinvointivaltiossa ympäristöä tarkastellaan omana irrallisena osanaan. Tämän ajatuksen muuttaminen on välttämätöntä, jotta hyvinvointivaltio voisi olla myös ekologisesti kestävä. Kun sosiaalisen ja ekologisen kestävyyden politiikkatoimet erotetaan toisistaan, valtiolla ei ole riittävästi mahdollisuuksia kehittää politiikkaa, jolla vastataan esimerkiksi ilmastonmuutoksen ja kestävyysmurroksen sosiaalisiin vaikutuksiin. Tämä luo ristiriitoja valtion sisällä, kun ympäristöä suojeltaessa heikennetään heikoimmassa asemassa olevien hyvinvointia ja päinvastoin.
Mistä ekohyvinvointivaltio koostuu.
Ekohyvinvointivaltiolle ei ole toistaiseksi olemassa täsmällistä määritelmää, sillä käsite on hyvin uusi ja muokkaantuu uuden tutkimuksen myötä. Ekohyvinvointivaltiolle on kuitenkin mahdollista hahmottaa joitakin keskeisiä piirteitä. 
Ekohyvinvointivaltio perustuu ajatukseen hyvinvointivaltiosta, eikä siten kyseenalaista hyvinvointivaltion tavoitteita saavuttaa sosiaalinen ja taloudellinen kestävyys. Niiden rinnalle vain lisätään kolmas ulottuvuus, ympäristö, joka ei ole erillinen sektorinsa, vaan siihen liittyviä kysymyksiä käsitellään yhdessä sosiaalisten ja taloudellisten kysymysten kanssa. Tavoitteena ei siis ole luoda uutta valtiomallia, sillä hyvinvointivaltio on toimiva pohja valtiolle, kunhan se olisi ekologisesti kestävä. Ajatuksena on sisällyttää ympäristökysymykset hyvinvointivaltion jo olemassa oleviin rakenteisiin ja osaksi yhteiskunnan toimintaa. Esimerkkinä tällaisesta on ekososiaalipolitiikka, jonka avulla edistetään kestävää hyvinvointia. 
Ekohyvinvointivaltiota kuvaa myös kriittinen suhtautuminen talouskasvuun. Tutkimusten mukaan ei ole olemassa ekologisesti kestävää talouskasvua, joten kestävyyttä painottava ekohyvinvointivaltio ei voi perustua talouden kasvulle. Lisäksi valtion keskeinen rooli on oleellinen osa ekohyvinvointivaltiota. Valtio ymmärretään toimijana, joka kykenee parhaiten loiventamaan kestävyysmurroksesta syntyvää epätasa-arvoa sekä ylläpitämään kansalaisten perusturvaa yhteiskunnissa. Hyvinvointivaltion tapaan ekohyvinvointivaltiossa harjoitetaan merkittävää tulonjakoa epäoikeudenmukaisuuden vähentämiseksi.
Kritiikki.
Ekohyvinvointivaltiota kohtaan ei ole juurikaan kritiikkiä johtuen käsitteen nuoresta iästä ja teoreettisuudesta. Tiettävästi ekohyvinvointivaltiota ei ole toistaiseksi missään pyritty toteuttamaan juuri sellaisenaan, vaikka ekologisen, sosiaalisen ja taloudellisen kestävyyden yhdistämisestä puhutaankin paljon julkisuudessa, kuten Sanna Marinin hallituksen hallitusohjelmassa. 
Nykyisten valtioiden siirtymä ekohyvinvointivaltioiksi ei ole ongelmaton. Haasteita tuottavat esimerkiksi talouskasvusta irtautumisen vaikutukset valtiontalouteen ja sitä kautta kansalaisten hyvinvointia turvaavien palveluiden ja etuuksien rahoituspohjan radikaali muutos. Jo käynnissä olevan kestävyysmurroksen rahoittaminen ja ympäristökriisien torjuminen ovat valtiolle merkittäviä menoeriä, eivätkä nämä kulut tule vähenemään ympäristökriisien edetessä. Lisäksi länsimaalainen ikääntyvä väestö hankaloittaa muutosta entisestään. Kaikesta tästä huolimatta pitäytyminen nykyisessä talouskasvuun perustuvassa valtiomallissa johtaa ympäristövaikutustensa kautta haastavampiin kysymyksiin kuin mitä siirtymä ekohyvinvointivaltioon nostaa esiin. Talouskasvussa pysyminen tulee lopulta paradoksaalisesti haastamaan talouskasvun mahdollisuudet.