tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pirkko Arstila

Pirkko Arstila (os. Karjalainen , s. 1. syyskuuta 1938 Jyväskylä) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän on syntynyt Jyväskylässä, mutta vietti lapsuutensa ja kävi koulunsa Porissa. Koulutukseltaan Arstila on humanististen tieteiden kandidaatti . 
Arstila oli ensimmäinen "Kymmenen Uutisten" naisuutisankkuri. Hänen parinsa uutisten alussa oli Kaj Lindén. Uutisista Arstila siirtyi "Huomenta Suomen" juontajaksi ja toimittajaksi. Hänet tunnetaan lukuisista matkailuaiheisista jutuista sekä etnisiin ruokiin erikoistuneena tv-kokkina. Arstila siirtyi eläkkeelle MTV:stä 2002 ja toimii nykyään freelancerina.
Vuonna 2003 hän perusti Teen Ystävät ry:n, joka edistää suomalaista teekulttuuria. Arstila järjestää muun muassa teekursseja ja pitää tee-aiheisia esitelmiä. 
Pirkko Arstila on Uudenkaupungin yrityskummi. Keväällä 2007 hän osallistui "Tanssii tähtien kanssa" -ohjelmaan parinaan Vesa Anttila. 
Arstila kirjoittaa kolumneja muun muassa "Satakunnan Kansaan", "ET-lehteen" sekä "Uudenkaupungin Sanomiin" ja pitää ”Ruokavieraspalstaa” "Hymy"-lehdessä. 
Tapaseura ry nimesi Pirkko Arstilan Hyvien Tapojen Lähettilääksi 20. syyskuuta 2012. Hänen entinen koulunsa Porin suomalainen yhteislyseo valitsi Arstilan kunniasenioriksi vuonna 2010.
Pirkko Arstila oli naimisissa professori Antti Arstilan (k. 2012) kanssa 35 vuotta.
Jockey

 
Jockey (joskus laukkaratsastaja) ratsastaa laukkahevosia niin valmennuksissa kuin kilpailuissakin. Jockey on hevosurheilun ammatti, joskin myös amatöörijockeyita (ja näille tarkoitettuja omia kilpailuja) on. Sana "jockey" tulee etunimen "John" skotlantilaisesta muunnoksesta "Jock". 
Laukkahevosten valmentajat valitsevat jockeyn kunkin hevosen ominaisuuksien sekä jockeyn taitojen ja painon perusteella. Ammattijockey ratsastaa kilpailuissa yleensä määrättyä, mahdollisesta palkintosummasta riippumatonta palkkiota vastaan eikä hänen ole sallittua osallistua vedonlyöntiin.
Jockeyt päätyvät tavallisesti alalle jo nuorina ja aloittavat uransa tallipoikina, jotka pikkuhiljaa pääsevät oppipoikina ratsastamaan laukkahevosia valmennuksessa ja kilpaa kunnes vakiinnuttavat menestyksen myötä asemansa. Koska laukkahevosen kantama paino pyritään kilpailuissa minimoimaan pienimpään sallittuun, jockeyiksi valikoituu käytännössä pienikokoisia ratsastajia jotka aktiivisesti pysyttelevät laihoina. Jockeylta vaaditaan myös erittäin hyvää lihaskuntoa.
Laukkakilpailussa joukko suurikokoisia eläimiä liikkuu tiheässä muodostelmassa huomattavalla nopeudella, ja kumoonratsastuksia ja satulasta suistumisia sattuu paljon. Jockeyn ammatissa halvaantumiset ja kuolemantapaukset eivät ole lainkaan harvinaisia, ja vakavia loukkaantumisia sattuu käytännössä joka jockeylle. Lisäksi syömishäiriöt ovat painonhallintavaatimusten vuoksi yleisiä jockeyiden keskuudessa. Ammatillisen järjestäytymisen ansiosta jockeyiden työolosuhteet ja sairausturva ovat kuitenkin kohentuneet huomattavasti verrattuna 1900-luvun alkupuoliskolla vallinneeseen tilanteeseen. Nykyiset laukkakilpailuiden säännöt määräävät hevosen satulalle ja jockeylle minimiyhteispainon, minkä tarkoitus on ehkäistä vaarallista laihduttamista jockeyden keskuudessa. Mikäli minimipaino ei täyty, satulaan lisätään lyijypainoja.
Kuuluisia jockeyita ovat olleet muiden muassa Tony McCoy, Eddie Arcaro, Russell Baze, Lester Piggott ja Michelle Payne.
Myös raviratsastajaa voi kutsua nimellä jockey.
Kaj Lindén

Kaj Emil Lindén (15. elokuuta 1931 Helsinki – 11. tammikuuta 2013 Espoo) oli suomalainen toimittaja ja uutisankkuri. Hän juonsi Pirkko Arstilan kanssa televisioyhtiö Mainos-TV:n ensimmäisen uutisohjelman, Kymmenen uutisten lähetyksen 1. syyskuuta 1981. Ennen uraansa MTV:ssä Lindén toimi Helsingin Osakepankissa, ja sen jälkeen hänen äänensä tuli tunnetuksi Suomen Tietotoimiston uutisista, jotka lähetettiin Yleisradion radiokanavilla. Lindén luki viimeisen uutislähetyksensä 31. elokuuta 1996. Hänen uransa uutisankkurina kesti lähes päivälleen 15 vuotta.
Jäätyään eläkkeelle MTV:stä Lindén esiintyi muutamissa televisiomainoksissa ja esiintyi radion uutistenlukijana "The Joulukalenteri" -televisiosarjassa 1997. 
Ennen toimittajanuraansa Lindén soitti kontrabassoa Helsingin kaupunginorkesterissa.
Nissan Be-1

Nissan Be-1 on Nissanin valmistama pieni kaksiovinen sedan, jota myytiin Japanin markkinoilla rajoitettu 10 000 kappaleen erä. Se perustuu tekniikaltaan Nissan Micraan, mutta on täysin erinäköinen. Auto on pyritty muotoilemaan muistuttamaan Austin Miniä.
Be-1 esiteltiin Tokyo Motor Show’ssa jo vuonna 1985, mutta se tuli markkinoille vasta kaksi vuotta myöhemmin.
Moottori:
Urpo Martikainen

Urpo ”Upi” Martikainen (s. 16. huhtikuuta 1947 Helsinki) on entinen MTV3-televisiokanavan uutisankkuri. Hän tuli "Kymmenen uutisiin" Ruotsin television SVT Uutisten toimituksesta keväällä vuonna 1982.
Martikainen asui lapsuudessaan Koskelassa ja kävi Käpylän kansakoulua. Vuodesta 1986 lähtien hän on asunut Pirkkolassa, Pohjois-Helsingissä. Urpo Martikainen on kehittänyt Kymmenen uutisten loppukevennyksen jälkeisen ”loppuheiton”. Hän juonsi viimeisen lähetyksensä 27. toukokuuta 2010 pitkän uutisuransa päätteeksi.
Martikainen harrastaa akvarellimaalausta, sekä viulun ja huuliharpun soittamista. Martikainen kuuluu Jehovan todistajiin. Uskonnollisen vakaumuksensa vuoksi hän kieltäytyi asepalveluksesta ja vietti 1960-luvun lopulla vuoden ja kolme kuukautta Karvian erityistyölaitoksessa.
Tapaseura ry valitsi hänet vuonna 2010 hyvien tapojen lähettilääksi.
Heikki Piuhola

Heikki Piuhola (s. 1961) on eläkkeellä oleva televisiotoimittaja ja matkailuyrittäjä.
Piuhoja on toiminut myös uutistuottajana. Aiemmin Piuhola oli MTV:n uutisten toimituspäällikkönä vuodesta 2001 ja uutispäätoimittajana vuodesta 2008 vuoteen 2012, jolloin jäi vuorotteluvapaalle. Piuhola toimi 1980–1990-lukujen vaihteessa MTV3:n Saksan- ja myöhemmin Pohjoismaiden-kirjeenvaihtajana. Aiemmin hän on toiminut myös Kymmenen Uutisten uutisankkurina sekä Ylessä "Ajankohtaisen kakkosen" juontajana.
Piuhola on syntynyt Isossakyrössä.
Vuodesta 2013 Piuhola puolisoineen on kunnostanut omistamaansa 1860-luvulla rakennettua hotellia loma-asunnoiksi Berchtesgadenissa Saksan ja Itävallan rajalla.
Vuonna 2020 Piuhola aloitti MTV:n Eurooppa-kirjeenvaihtajana Saksassa, jossa hän toimi eläkkeeseensä asti kesään 2023.
Nissan Pao

Nissan Pao on Nissanin valmistama retrohenkinen Japanin markkinoilla myyty hatchback-korinen henkilöauto, joka perustui Nissan Micraan. Se tuli myyntiin vuonna 1989 ja sitä myytiin 51 657 kappaletta.
Pao on retrotyylisesti muotoiltu ja se muistuttaa jonkin verran 1970-luvun alun englantilaisia autoja. Siinä on edeltäjänsä Nissan Be-1:n tavoin pyöreät etuvalot. Ainoana moottorivaihtoehtona Paossa oli Micrasta tuttu MA10S, 987-kuutioinen rivinelonen, joka tuottaa tehoa 51 hevosvoimaa.
Károly Garam

Károly Garam (s. 10. toukokuuta 1941 Eger, Unkari) on unkarilais-suomalainen sellotaiteilija. Hänen veljensä on viulutaiteilija Lajos Garam. 
Lapsuus ja yksityiselämä.
Károly Garamin äiti on suomalaissyntyinen pianisti Sole Kallioniemi-Garam (18. toukokuuta 1909 – 30. syyskuuta 1995), ja hänen isänsä on pastori Lajos Garam, joka on kotoisin Unkarista. Károly Garamin perhe muutti Suomeen sodan aikana, ja hänen pappi-isänsä jätti Unkariin pienen luterilaisen seurakunnan ja kirkkonsa. Károlyn isä palveli vapaaehtoisena Suomen armeijassa Kannaksella sotilaspappina. Károlylla on myös kaksi veljeä, Lajos ja Marton, sekä sisko Eva. 
Garamit internoitiin sodan jälkeen, kun Neuvostoliitto vaati noin 500 saksalaista ja unkarilaista koottavaksi leireille liittoutuneiden vihollisina 1944–1947. Unkarilaiset joutuivat kärsijöiksi, koska Unkari ei ollut vielä Suomen ja Neuvostoliiton tekemän välirauhan aikana irtaantunut Saksan liittolaisuudesta. Károly Garam on kertonut lapsuutensa olleen internoinnin vuoksi hyvin ahdistava.
Garam oli naimisissa kirjailija Sirkka Garamin (o. s. Saarikoski) kanssa, joka on kirjailija Pentti Saarikosken sisar. Heillä on neljä lasta, pojat Sami ja Teemu Garam, sekä tyttäret Kati ja Satu Garam.
Ura.
Garam opiskeli sellonsoittoa Sibelius-Akatemiassa Vili Pullisen ja Yrjö Selinin johdolla. Ensikonserttinsa hän piti vuonna 1966. Garam on lisäksi toiminut Radion sinfoniaorkesterin 2. soolosellistinä vuodet 1966–88.
Nissan Bolero

Nissan Bolero on japanilaisen Autechin valmistama ylellinen muunnos Nissan Marchista (Euroopassa Nissan Micra). Eurooppaan Boleroa ei ole tuotu, koska kysyntä pienille ”luksusautoille” on vähäistä.
March Bolero K11.
Ensimmäinen Bolero on vanhanaikaisesti muotoiltu, ja se perustuu K11-Micraan. Etumaski on kookas ja kromattu ja keulassa on käytetty muutenkin paljon kromia, esimerkiksi puskureissa.
March Bolero Mk.II.
Toisen mallin kori on samanlainen kuin K12-korimallin Micrassa, mutta etumaski on kookkaampi ja kromattu. Takana ei lue Nissanin nimeä vaan pelkästään Autech Bolero.
Kari Liimo

Kari Tapani Liimo (s. 6. maaliskuuta 1944 Lappeenranta) on suomalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja. Hänet valittiin kuusi kertaa Suomen parhaaksi koripalloilijaksi. Kari Liimo on ensimmäinen suomalainen joka on varattu NBA:han. Varauksen teki Los Angeles Lakers seitsemännellä kierroksella 1969. Liimo jätti kuitenkin ammattilaistilaisuuden käyttämättä, koska häntä peloteltiin maajoukkueuran katkeamisella.
Ura.
Pelaajana.
Liimo pelasi koripallon SM-sarjassa Helsingin Kisa-Tovereissa, jonka paidassa hän voitti Suomen mestaruuden viisi kertaa vuosina 1961–1965. 1965 hän sai kutsun Yhdysvaltoihin Brigham Young -yliopistoon. Liimo opiskeli ja pelasi yliopistossa neljä vuotta vuoteen 1969 saakka, kunnes kieltäytyi ammattilaismahdollisuudesta ja palasi Suomeen. Hän voitti Suomen mestaruuden Playboysissa vuosina 1974 ja 1976, joista jälkimmäisen Playboysin pelaajavalmentajana pelaten runkosarjassa viisi ottelua. Hän pelasi SM-sarjan runkosarjassa yhteensä 251 ottelua, joissa teki 4742 pistettä (keskiarvo 18,9). Parhaalla kaudellaan 1964–1965 hänen pistekeskiarvonsa oli 30,7. Liimon yhden ottelun ennätys 46 pistettä syntyi vuonna 1965. Hän oli SM-sarjan paras korintekijä vuosina 1965, 1970 ja 1971.
Liimo nousi Suomen maajoukkueeseen jo 17-vuotiaana. Kesäkuussa 1964 hän oli maajoukkueen kantavia hahmoja Genevessä järjestetyssä olympiakarsinnassa, jossa Suomi taisteli itselleen paikan Tokion olympialaisissa. Olympiaturnauksessa Suomi sijoittui yhdenneksitoista. Liimo osallistui Suomen paidassa neljiin EM-kisoihin: 1961, 1963, 1965 ja 1967. Suomi selvisi Liimon johdolla kotikisoissaan 1967 kaikkien aikojen parhaaseen EM-sijoitukseensa sijoittumalla kuudenneksi. PM-kultaa Liimo oli voittamassa 1962, 1964 ja 1970. Yhteensä hän pelasi 160 A-maaottelua, joissa teki 2571 pistettä (keskiarvo 16,1). Parhaassa ottelussaan vuonna 1964 Liimo heitti 35 pistettä.
Valmentajana.
Lopetettuaan pelaajauransa Liimo jatkoi uraansa valmentajana. Hän voitti valmentajana vuoden 1976 pelaajavalmentajana voitetun mestaruuden lisäksi SM-kultaa 1979 Playhongan peräsimessä ja 1988, 1991, 1993 ja 1994 KTP:n valmentajana. Liimo toimi Suomen maajoukkueen valmentajana vuosina 1982–1984. 1983 maajoukkue voitti Pohjoismaiden mestaruuden hänen johdollaan.
Psycho Mantis

Psycho Mantis on fiktiivinen hahmo, joka esiintyy Konamin Metal Gear Solid-pelissä. Ennen liittymistään FOXHOUNDiin hän työskenteli FBI:lle ja KGB:lle. Mantis omaa psyykkisiä kykyjä, kuten ajatustenlukemisen sekä tavaroiden siirtelemisen. 
Mantis syntyi pienessä venäläisessä kylässä ennen Neuvostoliiton romahtamista. Hänen äitinsä kuoli synnyttäessään Mantista, minkä johdosta Mantiksen isä vihasi häntä, Mantiksen tietämättä. Mantis sai selville isänsä oikeat tunteet lukiessaan vahingossa tämän ajatuksia. Järkyttyneenä tästä hän poltti kylän ja samalla tappoi kaikki kylässä asuneet ihmiset. Psyykkistä energiaa vapautui niin paljon, että Mantiksen vartalo ja kasvot saivat lukuisia palovammoja. KGB otti hänet huostaansa ja sai selville Mantiksen kyvyt, jolloin Mantiksesta tuli vakooja.
Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen Mantis muutti Yhdysvaltoihin ja aloitti työskentelyn FBI:lle. Hänen työnään oli päästä epäiltyjen sarjamurhaajien ja tappajien ajatuksiin saadakseen selville heidän todelliset tekonsa. Kerran hän kuitenkin tunkeutui vahingossa niin syvälle tappajan mieleen, että se vaikutti häneen itseensäkin. Tämän vuoksi Mantis lopulta erosi FBI:n palveluksesta.
FOXHOUND palkkasi hänet. Tällöin Mantis oli alkanut pitää erikoista kaasunaamaria päällään, ei pelkästään kasvojensa palovammojen takia, vaan myös sulkeakseen muiden ajatukset ulkopuolelleen. Kun FOXHOUNDin jäsenet valtasivat Shadow Moseksen saaren, joka oli ydintutkimuslaitos, käytti Mantis voimiaan houkutellakseen Uuden sukupolven erikoisjoukkojen geeniterapialla vahvistetut sotilaat liittymään kapinaan.
Kun Solid Snake saapui Shadow Mosekselle, Mantis tapasi hänet ottamalla ensin haltuunsa Meryl Silverburghin ruumiin. Mantiksen käskyttämä Meryl yritti ampua Snaken, mutta Snake väisti täpärästi luodit. Mantis yritti päästä tämän jälkeen Snaken mieleen, muttei onnistunut täydellisesti, jolloin Snake luuli kokeneensa eräänlaisen hallusinaation. Myöhemmin Mantis sai jälleen otettua Merylin valtaansa, mutta paljasti pian itsensä.
Snake vahingoitti Mantista kuolettavasti ja otti tämän kaasunaamarin pois paljastaen Mantiksen kärsineet kasvot, joissa oli useita tikkejä, viivakoodeja ja arpia. Mantis kertoi Snakelle menneisyydestään ja aukaisi portin, joka auttoi Snaken eteenpäin. Mantis kertoi, että tämä oli ensimmäinen kerta, kun hän oli käyttänyt taitojaan hyvään tarkoitukseen. Mantis tunsi tällöin olonsa hieman nostalgiseksi. Snaken poistuttua avatusta portista Mantis kuoli saamiinsa vammoihin.
Vaikka Mantis olikin osallisena FOXDIE-projektissa, se ei vaikuttanut häneen, minkä uskotaan johtuvan hänen kaasunaamaristaan, tai Naomi Hunterin FOXDIE-virukseen tekemistä muutoksista.
Irving (Texas)

Irving on kaupunki Dallasin piirikunnassa, Texasissa, Yhdysvalloissa. Kaupungissa asui 216 290 ihmistä vuonna 2010. Kaupunki kuuluu Dallasin–Fort Worthin metropolialueeseen.
Irving perustettiin vuonna 1903. Se nimettiin kirjailija Washington Irvingin mukaan. Kaupungin pinta-ala on United States Census Bureaun mukaan 175,3 km², josta vettä on 0,65 %. Asukastiheys oli vuonna 2010 1 233,8/km².
Irvingissä sijaitsee Texas-stadion ja Dallasin yliopisto.
Heimdall

Heimdall (; myös Heidmall) on skandinaavisessa mytologiassa Asgårdin eli jumalien asuinsijan vartija. Hänellä on yhdeksän äitiä, Aegirin tyttäriä ja Fornjotr on hänen isoisänsä isä. Hän on väsymätön vartija, jonka aistit ovat niin valppaita, että hän näkee pimeässä ja kuulee ruohon kasvavan. Hänen hampaansa ovat kultaiset. Hänen hevosensa nimi on Gulltopp. Hän asuu jumalten kodin ja muun maailman yhdistävän Bifrost-sateenkaarisillan äärellä. Hänen yhdeksän äitiään ovat jättiläisiä ja meren aaltoja, mutta siitä huolimatta Heimdall on viisas, kaunis ja hyvä. Hänen tehtävänään on ragnarökissa varoittaa muita jumalia jättiläisistä puhaltamalla Gjallar-torveensa. Heimdall taistelee Lokin kanssa ja voittaa tämän. Taistelu uusitaan ragnarökissa, jolloin vartijajumala tappaa Lokin ja kuolee itse.
Ihmisluokkien synty.
Heimdall nauttii maan valtakunnissa vaeltelemisesta ja panee "Rigsthula"-runon mukaan alkuun kolme ihmisluokkaa: maanviljelijät, soturit ja ylimykset. Näistä jokainen syntyy eri kuolevaisnaisten kanssa. Maanviljelijät ovat Thrallin jälkeläisiä. Soturit ovat Karlin jälkeläisiä. Ylimystö polveutuu jumalan komeimmasta pojasta Jarlista. Rigsthula on saatettu kirjoittaa osoittamaan, että Tanskan kuninkaat polveutuvat jumalista.
Iskelmä-Finlandia

Iskelmä-Finlandia eli kevyen musiikin Finlandia-palkinto on vuodesta 2001 lähtien vuosittain jaettu tunnustuspalkinto suomalaiselle viihdetaiteen ammattilaisille. Palkinto jaetaan Nokialla järjestettävän Tapsan tahdit -musiikkitapahtuman yhteydessä. Kirjallisuuden Finlandia-palkinnon tavoin palkittuja ei alun perin valinnut tuomaristo vaan yksi, vuosittain vaihtuva valitsija, joka viiden ehdokkaan joukosta valitsi mielestään ansioituneimman artistin.
Vuonna 2013 Iskelmä-Finlandiassa pidettiin välivuosi ja palkinto jaettiin uudistettuna vuonna 2014. Tuolloin ehdokkaita ei julkistettu ennakkoon, vaan valinnan teki asiantuntijaraati. Ensimmäisen uudistetun palkinnon sai Katri Helena.
Iskelmä-Finlandia-palkinto on vakiinnuttanut asemansa osana suomalaista kevyttä musiikkia. Palkinto myönnetään ansioituneelle taiteilijalle, joka on työssään edistänyt kotimaista kevyttä musiikkia ja on näin omalla esimerkillään näyttämässä tietä myös muille.
Iskelmä-Finlandian palkittuja.
Palkintoa ei jaettu vuosina 2013 ja 2020. Eikä sitä jaeta 2026.
Tatu Ferchen

Tatu Ferchen (s. 4. elokuuta 1975) on suomalainen muusikko ja televisiopersoona. Hän tuli tunnetuksi MTV3:lla esitetyn Far Out -ohjelman voitosta. Far Outissa saavutetun suosion myötä Ferchen ja hänen kilpakumppaninsa Eeka Mäkynen saivat SubTV:lle kuusituntisen tv-ohjelman nimeltä Sixpack. Tämän jälkeisiä Ferchen teki tv-töitä juontajana muun muassa Far Outissa ja Suoraa huutoa -puheohjelmassa. 
Ferchen on soittanut myös Kwan- ja Hemma Beast -yhtyeissä sekä on käsikirjoittanut ja näytellyt televisiosarjassa Pimeä puoli.
Tatu Ferchen on opiskellut lyömäsoittimia Sibelius-Akatemiassa vuosina 1995–2000. Hänen isänsä on lyömäsoittaja Timothy James Ferchen. 
Vuodesta 2013 Ferchen on toiminut Shine Finlandin tv-formaateista vastaavana luovana johtajana. Hän on tuottanut muun muassa ohjelmia Vino Show, Big Bang! ja Sohvaperunat.
Huhtikuussa 2016 Ferchen nimitettiin Banijay-tuotantoyhtiön Suomen toimitusjohtajaksi.
Shepparton

Shepparton on australialaisen Victorian osavaltion viidenneksi suurin kaupunki. Se sijaitsee Melbournesta 200 kilometriä koilliseen. 
Shepparton rakennettiin Goulburn-joen varrelle. Kaupungin nimen alkuperäinen kirjoitusasu oli Sheppardtown tai Sheppardton. Novato Kaliforniassa on Sheppartonin ystävyyskaupunki. 
Sheppartonissa julkaistaan päivittäistä Shepparton News -sanomalehteä. 
Vuoden lämpimintä aikaa on tammikuu ja helmikuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila yli 30 °C. Viileintä on kesä-, heinä- ja elokuussa, jolloin keskimääräinen alin jää viiden asteen alapuolelle.
Istunto (tietotekniikka)

Istunto () on tietotekniikassa käytäntö jolla luodaan pysyvä yhteys protokollan avulla esimerkiksi käyttäjän selaimen ja palvelimen välillä. Olennaista istunnossa on käyttäjän tunnistautuminen ja käyttäjän tietojen liittäminen istunnon aikana.
Istunnon elinkaari.
Istunto syntyy kun istuntoa tukeva protokolla yhdistää kaksi eri päätettä toisiinsa. Yhdistämisen aikana protokolla luo istuntoavaimen, joka on uniikki, vain yhdistettävien päätteiden käytettävissä oleva tunniste. Seuraavaksi protokolla tallentaa tehtyjä toiminteita (kuten yhteysosoitteita sekä mahdollisesti muuta määriteltyä dataa) itse istuntoon. Aina kun nämä kaksi päätettä kommunikoivat keskenään, käytetään istunnossa olevaa dataa määrittelemään toimintoja sen sijaan että nämä luotaisiin aina uudestaan. Lopuksi, kun toinen tai molemmat päätteistä katkaisevat yhteyden, istunto merkitään inaktiiviseksi, ja määritellyn ajan kuluttua roskienkeräin () siivoaa käyttämättömät istunnot.
Monesti istunto on myös mahdollista tallentaa. Istunnon tallentaminen vaatii, että sekä protokolla että päätteet hyväksyvät vanhan istunnon uusimisen ja sen, että roskienkeräin ei siisti (tai siistii hyvin verkkaasti) käyttämättömiä istuntoja.
Ohjelmallinen istunto.
Ohjelmallinen istunto tarkoittaa istuntoa joka luodaan päätteissä protokollan ulkopuolella. Esimerkkejä ohjelmallisista istunnoista:
Reino Valkama

Reino Adolf Valkama () oli suomalainen näyttelijä. Hänet tunnettiin humorististen tyyppiroolien näyttelijänä Suomi-Filmin komediaelokuvissa ja sotilasfarsseissa. Hänen esittämiään hahmoja on mm. "Ryhmy ja Romppainen" -elokuvien vänrikki Romppainen. Valkama toimi näyttelijä-teatterinjohtajana useilla työväen näyttämöillä ja loi huomattavan uran Radioteatterissa. Hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1957.
Ura.
Reino Valkama syntyi Tampereella 1906. Hänen vanhempansa olivat vahtimestari Adolf Valkama ja kauppias Matilda Siren. Kauppakoulun ja musiikkiharrastusten jälkeen Valkama sai ensimmäisen kiinnityksensä Jyväskylän Työväen Teatteriin, jossa hän toimi kapellimestari-näyttelijänä 1927–1928. Sieltä hän siirtyi Lahden Teatteriin neljäksi vuodeksi. 1930-luvun aikana hänellä oli kaksivuotiset johtajan pestit Mikkelin ja Joensuun työväen teattereissa.
Valkama työskenteli näyttelijänä Helsingin Kansanteatterissa kaudella 1938–1939. Hänen taiteellisesti merkittäviä näyttämöroolejaan olivat muun muassa "Nummisuutarien" Esko, "Matkan pään" Trotter ja "Liekin" Ferdinand.
Vuonna 1939 Valkama sai kiinnityksen Suomi-Filmiin, jolloin hänestä tuli yhtiön työllistetyimpiä näyttelijöitä. Hän näytteli elokuvissa yleensä koomisia sivuosia, kuten kalakauppias Ape Ketoa ensimmäisessä elokuvassaan "Hätävara" (1939). Hän teki tunnetuimman elokuvaroolinsa kolmessa "Ryhmy ja Romppainen" -elokuvassa, jotka ilmestyivät 1941, 1943 ja 1952. Niissä hän näytteli vänrikki Ville Romppaista. Hänen aisaparinaan, vääpeli Kalle Ryhmynä oli Oiva Luhtala. Valkama esitti myös kolmessa "Kuollut mies" -elokuvassa Joel Rinteen esittämän päähenkilön ystävää kapteeni Vehmeriä. Neljässä "Helena" -elokuvassa hänen roolinsa oli kanttori Tupanen. 
Valkaman elokuvaura kesti 22 vuotta, ja hän esiintyi kaikkiaan noin 70 elokuvassa. Hänen koomisista rooleistaan muistettavimpia ovat suorapuheinen kapteeni Eusebius Winterloo elokuvassa "Linnaisten vihreä kamari" (1945) sekä Perämies-Jaska elokuvassa "Omena putoaa" (1952). Näiden lisäksi hänet tunnetaan muun muassa Lystikäs-kääpiön roolista elokuvassa "Lumikki ja 7 jätkää".
Yksityiselämä.
Valkama oli vuodesta 1930 kuolemaansa asti naimisissa Irja Nissisen kanssa. Näyttelijä Ritva Valkama oli heidän tyttärensä. ”Isä ei koskaan pitänyt melua itsestään. Maailman hiljaisin mies, joka ei kotona kertonut ainuttakaan vitsiä. Hän ei harrastanut edes ’hiljaista huumoria’”, Ritva Valkama luonnehti isäänsä vuonna 2007. Näyttelijä Emmi Parviainen on Reino Valkaman tyttärentyttärentytär.
Valkama kuoli sydänkohtaukseen 56-vuotiaana. Hänet on haudattu Helsinkiin Malmin hautausmaalle (kortteli 9, rivi 22, hauta 747).
Markku Johansson

Markku Henrik Johansson (s. 22. maaliskuuta 1949 Lahti) on suomalainen muusikko, kapellimestari, säveltäjä ja sovittaja. Hänen instrumenttinsa ovat trumpetti ja flyygelitorvi.
Markku Johanssonin velipuoli oli viihdemusiikin moniottelija Nacke Johansson.
Koulutus.
Markku Johansson aloitti trumpetinsoiton 13-vuotiaana. Hän suuntautui aluksi klassiseen musiikkiin. Johansson opiskeli Lahden musiikkiopistossa vuosina 1965–1968 pääaineena trumpetin soitto. Hän jatkoi opintojaan Sibelius-Akatemiassa 1970–1972. Vuosina 1976–1977 Johansson opiskeli New Yorkissa opettajinaan Thad Jones, Lew Soloff sekä Carmine Caruso.
Työura.
Johansson aloitti ammattimuusikkona Helsingissä vuonna 1970. 
Samana vuonna hän soitti Carolan orkesterissa sekä Danny-show'ssa.
Pepe &amp; Paradise -yhtyeessä Johansson oli mukana vuosina 1970−1975. 
1970-luvulta alkaen Johansson oli yksi Toivo Kärjen luottosovittajia, levytetyistä originaalikappaleista mainittakoon "Kuka puolestani itkee" (Kid 1971), "Tuletko mukaan" (Pasi Kaunisto 1973), "Kiven alla" (Merja Rantamäki 1979), "Kun vaivut sylissäni uneen" (Paula Koivuniemi 1980), "Paista päivä" (Tapani Kansa 1982). Lisäksi Johansson johti lukuisia Kärjen kappaleiden levytysorkestereita tai soitti niissä trumpettia tai flyygelitorvea. 
Johansson on UMO Jazz Orchestran perustajajäsen. Hän toimi UMO:n kapellimestarina vuosina 1992−93. Tuona aikana UMO laajensi repertuaariaan ja teki yhteistyötä esimerkiksi säveltäjä Eero Hämeenniemen kanssa. Johansson aloitti Vantaan viihdeorkesterin taiteellisena johtajana ja kapellimestarina vuonna 1988. Toimikausi kesti yli 20 vuotta. Tänä aikana orkesteri tuli tunnetuksi Suomen ainoana viihdemusiikkiin erikoistuneena sinfoniakokoonpanona. Markku Johansson lopetti kautensa vuoden 2009 lopussa. Vantaan viihdeorkesterin lisäksi Johansson on uransa aikana vieraillut johtamassa useimpia Suomen sinfoniaorkestereita.
Johansson valitsi vuoden 2006 Iskelmä-Finlandian saajan Paula Koivuniemen. Voittaja julkistettiin Nokialla Tapsan tahdeissa 27. heinäkuuta 2006.
Killing Heidi

Killing Heidi on australialainen rock-yhtye. Se perustettiin Violet Townissa, Victorian osavaltiossa vuonna 1996. 
Killing Heidi julkaisi ensimmäisen singlensä "Weirin" elokuussa 1999. Se nousi Australian singlelistoilla kuudenneksi ja myi vuoden loppuun mennessä platinaa. Sitä seurasi vuonna 2000 esikoisalbumi "Reflector", joka vietti Australian virallisen albumilistan kärjessä seitsemän viikkoa. 
Killing Heidi on julkaissut tähän mennessä kolme studioalbumia, joista tuoreimman vuonna 2004.
Suolirock

Suolirock on Sumiaisissa vuosittain järjestettävä yksipäiväinen musiikkifestivaali.
Suolirock järjestetään talkoohengessä, eikä sen järjestäjillä ole tarkoitus kerätä itselleen voittoa. Pääasiallisesti tapahtumassa esiintyy aloittelevia sekä pieniä paikallisia yhtyeitä.
Ensimmäinen Suolirock järjestettiin vuonna 2003 Sumiaisten Harjulassa ja sisäänpääsymaksun maksoi noin 200 henkeä. Kävijämäärä ja festivaalin luonne pysyivät seuraavat viisi vuotta samanlaisina. Kävijämäärän hipoessa jo 400 vuonna 2007 kävi Harjula liian pieneksi. 2008 tapahtuma siirtyi ulkoilmaan ja kävijämäärät jatkoivat vuosi vuodelta tasaista nousua. 2010 rikkoutui ensimmäistä kertaa 500 kävijän raja.
Vuonna 2011 esiintyjinä olivat mm. Pelle Miljoona United sekä Problems?.
Vuoden 2014 Suolirockin tapahtumapaikkana 5. heinäkuuta 2014 oli Suolahden ostoskeskuksen piha. Esiintyjiä olivat Dave L. B. Inventive, Jesus Chrüsler Supercar, Red Eleven, Rikoslaki, Kaupungin Valot, Vehkala &amp; Quomat, Not So Perfect Strangers, Behind Dead Eyes sekä Kymmenes legioona.
Oskar Nylander

Oskar Nylander (11. kesäkuuta 1827 Oulu – 25. lokakuuta 1849 Oulu) oli suomalainen taidemaalari.
Nylander syntyi Oulussa varakkaaseen kauppiasperheeseen. Hänen isänsä Anders Nylander oli Oulun johtavia tervaporvareita. Nylander kävi Oulun triviaalikoulua 1830- ja 1840-lukujen vaihteessa. Koulussa huomattiin Nylanderin taiteelliset lahjat, ja häntä kannustettiin taiteilijan uralle. Nylander opiskeli Pietarin taideakatemiassa vuodet 1844–1848. Nylanderin tunnetuimmat teokset ovat J. L. Runebergin runoon perustuva maalaus "Pilven veikko", Kuopiossa maalattu J. V. Snellmanin muotokuva ja Nylanderin viimeiseksi työksi jäänyt alttaritaulu "Kristuksen kirkastus" Limingan kirkossa. Nylander ampui itsensä ateljeessaan Oulussa vain 22-vuotiaana.
Nylanderin tiedetään maalanneen ainakin 30 teosta, joista useimpien olinpaikkaa ei kuitenkaan tunneta. Osa Nylanderin töistä lienee palanut hänen veljensä Fredrik Nylanderin talon mukana Oulun palossa vuonna 1882. J. V. Snellmanin muotokuva tuhoutui Ostrobotnialla riehuneessa tulipalossa 29.11.2008.
Nokia E70

Nokia E70 on Nokian vuonna 2005 julkaisema matkapuhelin. Myyntiin puhelin tuli vuoden 2006 toisen neljänneksen aikana. Sen keskeisiä sovelluksia ovat mm. sähköposti (Push Email), dataliikenne WLANin yli sekä mahdollisuus VoIP-puheluihin niitä tukevassa verkossa.
Puhelimen käyttöjärjestelmä on S60 3.0 (Symbian 9.1).
Puhelin kuuluu Nokian E-sarjaan.
Laite on hyväksytty käytettäväksi EGSM900/1800/1900 ja UMTS 2100 -verkoissa.
Larissa

Larissa () voi viitata seuraaviin:
Maantiede.
Antiikin aikana:
Nykyaikana:
Kivistö

Kivistöllä voidaan tarkoittaa:
Kivistö on myös suomalainen sukunimi. Tunnettuja Kivistöjä:
Sotaoikeus

Sotaoikeus on tuomioistuin, jonka tehtävänä on tutkia sotilaiden ja joissain tapauksissa myös siviilien rikoksia. Lähes kaikkien maiden asevoimat käyttävät jonkin tyyppistä sotaoikeutta tutkimaan sotilaidensa tekemiä rikoksia.
Sotaoikeus Suomessa.
Sotilaiden tekemät rikokset tutkittiin Suomessa itsenäisyyden aikana rauhanaikaisissa sotaoikeuksissa niiden lakkauttamiseen vuoteen 1983 saakka. Sotaoikeuteen kuului lainoppinut puheenjohtaja, sotatuomari, ja neljä sotilasjäsentä (kaksi upseeria ja kaksi aliupseeria). Sota-aikana vastaavalla kokoonpanolla toimivat kenttäoikeudet, joissa oli kaksi sotilasjäsentä ja yksinkertaisempi oikeudenkäyntimenettely. Erityistapauksissa saatettiin kuolemantuomiota vaativissa rikoksissa sota-aikana asettaa erityinen "pikaoikeus", jossa oli kahdeksan sotilasjäsentä ja lainoppinut puheenjohtaja. Pikaoikeus toimitti käsittelyn suullisesti joukko-osaston edessä ja sen tuomio pantiin välittömästi täytäntöön.
Sotaoikeuksien ja kenttäoikeuksien päätöksistä sai pääsäännön mukaan valittaa sotaylioikeuteen (myöhemmässä vaiheessa hovioikeuteen). Pikaoikeuden tuomiosta ei voinut valittaa. Sotaylioikeuteen kuului kolme lainoppinutta sotaylituomaria, joista yksi toimi puheenjohtajana sekä kaksi vähintään esiupseerin arvoista sotilasjäsentä, joista toinen oli maa- ja toinen merivoimista.
Vuoden 1984 alussa tuli voimaan rikoslakiin lisätty, sotilasrikoksia koskeva uusi 45 luku, joka kumosi vuodesta 1919 voimassa olleen sotaväen rikoslain. Lainkohdan mukaan sotilasrikokset oli käsiteltävä yleisissä tuomioistuimissa. Erityinen sotaoikeus voitiin asettaa vain sotatilan ollessa voimassa ja vain siihen valtakunnan osaan, joka oli julistettu sotatilaan.
Nykyaikana sotaoikeuden kokoonpano on lainoppinut puheenjohtaja ja kaksi sotilasjäsentä. Sotaoikeus asetetaan sota-aikana ainoastaan sotatoimialueelle ja se käsittelee sotilaiden tekemiä rikoksia. Erityistapauksissa se voi käsitellä myös siviilien rikoksia. Oikeuden päätöksistä saa valittaa hovioikeuteen.
Sotaoikeus ulkomailla.
Anglosaksisessa oikeuskäytännössä sotaoikeus on tavanomainen tapa tutkia sotilasrikokset. Tyypillisesti oikeusistuimia on useita ja niiden kokoonpano riippuu käsiteltävän asian vakavuudesta. Joidenkin maiden laivastoissa on tapana pitää sotaoikeuden istunto sota-aluksen menetyksen johdosta, usein menetetyn aluksen kapteeni itse vaatii sotaoikeuden istuntoa menetyksen syiden selvittämiseksi lopullista raporttia varten.
Jorvaksen rautatieasema

Jorvaksen rautatieliikennepaikka (, , vuoden 1924 tienoille saakka "Jorfvas") on rantaradan varrella sijaitseva, virallisesti seisakkeeksi luokiteltu HSL-lähijunien pysähdyspaikka Kirkkonummen Jorvaksessa, Masalan ja Tolsan liikennepaikkojen välissä. Sivulaiturilta 1 liikennöidään Kirkkonummen ja sivulaiturilta 2 Helsingin suuntaan. Laiturit korotettiin ja pidennettiin peruskorjauksessa vuonna 2021, jolloin aseman itäpäähän rakennettiin jalankulkijoiden alikulku.
Jorvas avattiin Masalan aseman alaisena laiturivaihteena vuonna 1903, ja arkkitehti Bruno Granholmin suunnittelema Platformskjul III -tyyppinen liikennepaikkarakennus valmistui samana vuonna. Rakennusta laajennettiin arkkitehti Jarl Ungernin piirustusten mukaan vuonna 1933, jolloin sen ulkonäkö muuttui huomattavasti. Moskovan välirauhan nojalla Jorvas jäi Porkkalan vuokra-alueelle vuonna 1944 ja se avattiin jälleen vuokra-alueen palautuksen jälkeen elokuussa 1956. Jorvaksen liikennepaikka toimi miehitettynä laiturivaihteena vain vuosina 1961–1968, muutoin miehittämättömänä seisakevaihteena. Tavaraliikenne Jorvaksen liikennepaikalla lopetettiin vuonna 1987 ja liikennepaikkarakennus purettiin. Paikalla on nykyisin vain vuonna 1994 tehty laitesuojarakennus.
Jorvaksen asema siirrettiin länteen vuonna 2021, jolloin aseman laituripolku korvattiin alikululla ja asemalle rakennettiin portaat Vanhan Jorvaksentien sillalle. Lisäksi laiturit korotettiin 55 cm:n korkuisiksi ja niitä pidennettiin. Uudet laiturit otettiin käyttöön 16. lokakuuta 2021.
Pysähtyvät junat.
Kirkkonummelle liikennöidään raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2.
Luoman rautatieasema

Luoman rautatieasema (, ) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Kirkkonummella, Mankin ja Masalan asemien välissä. Ennen lakkauttamistaan se oli lähijunien asema. Aseman kohdalla on puomeilla varustettu tasoristeys.
Historia.
Nykyinen Luoman asema on ollut alun perin nimeltään Nokan seisake (). Alkuperäinen Luoma taas sijaitsi lähempänä Helsinkiä, suunnilleen nykyisen Kehä III:n sillan kohdalla. Vanha Luoman seisake avattiin 30. marraskuuta 1904 ja Nokan seisake 1. elokuuta 1931. Alkuperäiselle Luoman seisakkeelle valmistui vuonna 1911 pieni odotusrakennus, jota uudistettiin 1933. Rakennus on sittemmin purettu.
Vuosina 1944–1956 alkuperäinen Luoman asema oli Helsingistä länteen kulkevien paikallisjunien pääteasemana. Nokan seisake ei ollut käytössä, koska Porkkalan vuokra-alueen raja kulki sen laiturialueen poikki. Koska silloisella Luoman seisakkeella ei ollut ympäriajoraidetta, paikallisjunien kulkusuunnan vaihdos aiheutti erityisjärjestelyjä: aamupäivisin veturi vaihdettiin junan Helsingin puoleiseen päähän jo Kauklahdessa, ja iltapäivisin veturi tuli Luomasta Kauklahteen junan hännillä.
Myöhemmin Nokan seisake päätettiin lakkauttaa, mutta Luomaa ei. Asutus oli kuitenkin keskittynyt enemmän Nokan seisakkeen kohdalle.
Vuonna 1978 alkuperäinen Luoma lakkautettiin, koska se jäi Kehä III:n siltapenkereen alle. Luoman nimi siirrettiin Nokan seisakkeelle eli nykyiselle Luoman asemalle.
2000-luvulla esitettiin suunnitelmia Luoman siirtämisestä tai lakkauttamisesta. Ratahallintokeskuksen (RHK) mukaan Luoman aseman palvelutaso ei täyttänyt henkilöliikenteen aseman laatuvaatimuksia. Toisin kuin Tolsan ja Jorvaksen kohdalla, Luoman rautatieaseman kehittämisestä ei RHK:n ja Kirkkonummen kunnan välillä ollut suunnitelmia. Lopulta Luoman henkilöliikenne lakkautettiin 27. maaliskuuta 2016 samaan aikaan Mankin aseman kanssa. Kirkkonummelle liikennöitiin raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2. Liikennepaikka lakkautettiin lopullisesti 11. joulukuuta 2016.
HSL ilmoitti useiden palautuskeskusteluiden jälkeen 21. marraskuuta 2017, että Luoman asemaa ei palauteta, sillä matkustajamäärät olivat liian pieniä ja aseman avaaminen hidastaisi useimpien matkustajien matkaa.
Luoman aseman vieressä oleva tasoristeys suljettiin ajoneuvoliikenteeltä elokuussa 2023, jonka jälkeen vain jalankulku, pyöräily ja maatalousliikenne on ollut sallittua.
Eläköön tuonenkielo

Eläköön tuonenkielo () on George Orwellin romaani vuodelta 1936. Kirjassa Orwell kritisoi voimakkaasti aikansa porvarillisuutta 
ja maallista elämäntyyliä.
Kirjassa päähenkilö Gordon Comstock kyllästyy mainosnikkarin kaupallisuutta palvovaan työhön ja päättää ryhtyä köyhäksi runoilijaksi. Hän julistaa "sodan" rahan jumalaa vastaan ja kehittää teorioita rahan valtavasta merkityksestä. Vastoinkäymisissä Gordonilla on tukenaan rakkaudessaan ehdoton naisystävä Rosemary.
Raija Mattilan suomennos ilmestyi vuonna 1998.
Pääskynen (lehti)

Pääskynen oli lastenlehti, joka ensimmäisen kerran alkoi ilmestyä 1871 Emilie Bergbomin (1834–1905) aloitteesta. Bergbom johti Suomalaista Teatteria yhdessä veljensä Kaarlo Bergbomin kanssa. Lehti eli vuoteen 1881.
Lastenlehtien merkitys 1800-luvun loppupuolen ja 1900-luvun alun Suomessa oli varsin suuri. Monet kirjailijat ja kirjoittamisen harrastajat julkaisivat niissä tekstejään. Pääskynen oli 1800-luvulla ilmestyneistä lastenlehdistä huomattavin.
Pääskystä toimitti Ida Godenhjelm (1837–1913). Lehden vakituisena avustajana oli kansanrunouden tutkija, Helsingin yliopiston professori Julius Krohn (1835–1888) perheineen. Julius Krohnin toinen vaimo Minna Krohn (o.s. Lindroos, 1841–1917) kokosi omista teksteistään ja muista Krohnin perheen kertomuksista teoksen "Pääskysen liverryksiä lapsille" (1883).
Pääskynen alkoi ilmestyä uudelleen Otavan kustantamana 1906. Lehti ilmestyi yhtäjaksoisesti vuoteen 1935. Se oli suosittu: painos oli parhaimmillaan 1910-luvun lopulla 6 000 kappaletta. 
Uutta Pääskystä toimittivat Julius Krohnin tytär, kirjailija Helmi Krohn (1871–1967), kirjailija Anni Swan (1875–1958) ja kirjailija Arvid Lydecken (1884–1960). Taiteilija Rudolf Koivu (1890–1946) piirsi runsaasti kuvituksia ja vinjettejä lehteen.
Asko Martinheimo

Asko Martinheimo (oikealta nimeltään Asko Erik Vilhelm Mattsson, 28. syyskuuta 1934 Ulvila – 4. helmikuuta 2002 Nokia) oli suomalainen kirjailija. Hän kirjoitti myös salanimellä A. U. Pirkkala yhdessä Uolevi Nojosen kanssa. 
Koulutukseltaan Martinheimo oli kansakoulun ja peruskoulun yläasteen opettaja. Hän toimi vapaana kirjailijana vuosina 1983–1988. Hän oli myös vuodesta 1988 lähtien Tampereen yhteiskoulun lukion kirjallisen ilmaisun tuntiopettajana.
Martinheimo tuli tunnetuksi siitä, kuinka tarkasti ja uskottavasti hän kuvasi nuorten elämää arjessa ja yhteiskunnassa. Hänen teoksensa päähenkilöt olivat monesti aikuisikää lähestyviä poikia. Myöhemmin Martinheimo kirjoitti myös fantasia- ja sankaritarinoita.
Kirjojen lisäksi Martinheimo kirjoitti kuunnelmia, televisionäytelmiä ja kolme kokoillan näytelmää.
Teoksia.
Salanimellä A.U. Pirkkala kirjoitetut teokset
Vanha musiikki

Vanha musiikki on yleensä barokkimusiikista ja sitä vanhemmasta musiikista (keskiaika, renessanssi) käytetty nimitys. Suomalaisittain vanhana musiikkina voidaan pitää myös klassisen kauden suomalaissäveltäjien (esimerkiksi Byström, Crusell, Lithanderin veljekset) teoksia. Näin siitä syystä, että suomalaisia barokkisäveltäjiä ei ole. Vanhinta suomalaista säilynyttä materiaalia ovat keskiaikaiset gregoriaaniset laulut (muun muassa "Piae Cantiones" -sävelmät), koulumusiikki (esimerkiksi Porin triviaalikoulun nuottikirjat) ja uskonpuhdistuksen jälkeisellä ajalla syntyneet virret. Ajallisesti "vanha musiikki" ajoittuu vuosien 1500—1850 tietämille. 
Vanhaa musiikkia esitetään usein niin sanotuilla periodisoittimilla, joilla tarkoitetaan joko aitoja vanhoja aikalaissoittimia tai niiden nykyaikaisia rekonstruktioita. Barokin periodisoittimia ovat esimerkiksi viola da gamba, barokkiviulu, teorbi, barokkiluuttu, barokkikitara, cembalo, virginaali, Bach-trumpetti. Klassiselle kaudelle siirryttäessä suosittuja periodisoittimia olivat esimerkiksi fortepiano ja traverso (puinen poikkihuilu). Barokkia vanhemman ajan soittimia ovat esimerkiksi krummhorn, dulcimer, skalmeija, sinkki, fiideli, sinfonia, tulppahuilu, pommeri ja hümmelchen.
Suomessa järjestettäviä vanhan musiikin tapahtumia ovat mm. Sastamala Gregoriana, BRQ Vantaa, Oulun Vanha Musiikki, BarokkiKuopio sekä Musiikkia linnassa.
1,1-dimetyylihydratsiini

1,1-dimetyylihydratsiini eli epäsymmetrinen dimetyylihydtratsiini (tunnetaan ainakin avaruustekniikassa lyhenteellään UDMH) on raketin nestemäinen hypergolinen polttoaine, joka otettiin käyttöön 1950-luvulla. Yhdisteestä käytetään myös nimeä N,N-dimetyylihydratsiini. 1,1-dimetyylihydratsiinia poltetaan rakettimoottoreissa typpitetraoksidilla (hapetin on toisinaan IRFNA tai nestehappi). UDMH on jalostettu hydratsiinista.
Sen kemiallinen kaava on C2N2H8.
UDMH on myrkyllinen, haihtuva hygroskooppinen neste, jonka sulamispiste on –57 °C ja kiehumispiste on 63 °C sekä CAS-numero 57-14-7. Sen tiheys on 0,793 g/cm3. Sen moolimassa on 60,10 g/mol. Sillä on ammoniakin kaltainen haju. Ilman koskettaessa sitä se muuttuu keltaiseksi ja absorboi ilman happea ja hiilidioksidia.
UDMH:ta voidaan varastoida säiliöissä jäähdyttämättä pitkiä aikoja. Sen ominaispaino on suuri. Kuten monet muutkin avaruustekniikan tuotteet, se on kallista.
UDMH on stabiilimpaa kuin hydratsiini N2H4 – etenkin korkeammissa lämpötiloissa. Sitä on käytetty kaikkien suurten avaruusmaiden kantorakettien polttoaineena. Esimerkiksi Proton-, Titan IV- ja Delta II -raketit käyttävät UDMH:ta. Amerikkalaiset kantoraketit käyttävät Aerozine 50 -polttoainetta, josta 50 % on hydratsiinia ja 50 % UDMH:ta. Rakettipolttoaineena UDMH:n määrittelee Yhdysvaltain asevoimien standardi MIL-D-25064.
Epäterveellinen aine.
UDMH on myrkyllinen ja karsinogeeninen aine. Se imeytyy ihon läpi joutuessaan kosketuksiin ihon kanssa. Se voi räjähtää, jos joutuu kosketuksiin hapettimien kanssa. 1980-luvulla pohdittiin – ilmeisesti Yhdysvalloissa eikä Euroopassa – sitä, että eri elintarvikkeissa, etenkin omenatuoremehuissa, havaitut UDMH-pitoisuudet voivat aiheuttaa syöpää. UDMH reagoi erityisen voimakkaasti otsonin kanssa. Koska rakettimoottorien palamisprosessi on epätäydellinen, ne voivat vaurioittaa otsonikerrosta merkittävästi lentäessään otsonikerroksen läpi.
Symbiootti (sarjakuvat)

Symbiootti on elävä avaruusolio, joka on voimaton ilman isäntää. Symbiootit elävät symbioosissa isäntiensä kanssa, jotka ovat useimmiten ihmisiä ja miespuolisia. Näitä olentoja esiintyy Marvelin sarjakuvissa, useimmiten Hämähäkkimiehessä.
Symbioottien ensiesiintyminen.
Hämähäkkimies sai Salatuissa Sodissa itselleen mustan avaruuspuvun, joka oli hänelle hyvinkin hyödyllinen. Se kehitti Hämähäkkimiehelle loputonta seittiä ja pystyi muuntautumaan siviilivaatteiksi Peterin (Hämähäkkimiehen) päälle, mutta lopulta se paljastuikin loiseksi. Ihmenelosten Reed Richardsin avulla se saatiin irrotettua Hämähäkkimiehestä. Se yritti sulautua vielä Hämähäkkimiehen kanssa, mutta hän voitti sen kirkonkellon kovan äänen avulla. Symbiootti vahingoittui vakavasti.
Symbioottien muita isäntiä ja jälkeläisiä.
Näitä ovat muun muassa:
Venom:
Carnage:
Toxin
Scream
Hybrid
Phage
Riot
Agony
Lasher
Hämähäkki-Carnage
Anti-Venom
Venomtar
Poison
Elokuvissa.
"Spider-Man 3 - Hämähäkkimies 3".
Elokuvan alussa symbiootti laskeutui meteoriitin mukana New Yorkiin, ja kiinnittyi puistossa Mary Janen kanssa olleen Peterin mopoon päästen sitä kautta Peterin kotiin. Eräänä yönä symbiootti hyökkäsi pöydän alta sängyssä hämähäkkipuku päällään makaavan Peterin kimppuun ja siitä Peterin puku muuttui mustaksi. Musta Hämähäkkimies oli paljon tavallista Hämähäkkimiestä vahvempi, mutta ylimielisempi. Mustan puvun avulla Peter kuittasi kalavelkansa Ben Parkerin surmaamalle Flint Markolle hukuttamalla hänet metrotunnelissa käydyn lyhyen taistelun päätteeksi. Sen lisäksi Peter kosti Mary Janen menetyksen ystävälleen Harrylle hakkaamalla hänet Osbornien sukutalossa. Lopulta alkoi Peter tuntea huonoa omatuntoa ja meni kirkkoon, missä hän havaitsi kirkonkellojen äänen heikentävän symbioottia. Kun Peter oli repinyt symbiootin itsestään, laskeutui se tornia pitkin alas, missä otti uuden isännän Eddie Brockista, joka oli tullut kirkkoon pyytääkseen Jumalaa kostamaan häntä nöyryyttäneelle Peter Parkerille puolestaan. Tästä syntyi Venom. Vedestä noussut Hiekkamies aikoi kostaa Hämähäkkimiehelle metrotunnelin tapahtumat ja liittoutui Venomin kanssa elokuvan lopussa. He sieppasivat Mary Janen ja veivät hänet korkealle kahden rakenteilla olevan pilvenpiirtäjän välissä olevaan Venomin luomaan seittiin, missä luki haaste Hämähäkkimiehelle. Hämähäkkimies saapui pelastamaan Mary Janea, mutta joutui Venomin hyökkäyksen kohteeksi. Peterin pelastamaan saapunut Harry päihitti taistelussa Hiekkamiehen, mutta astui Peterille tarkoitettujen kiiturin terien eteen ja kuoli myöhemmin siihen. Taistelun lopussa putkien putoamisesta syntynyt kalina toi Peterille mieleen, kuinka hän oli voittanut symbiootin kirkon tornissa ja hän piirittää maahan iskemillään metalliputkilla Venomin. Putket kalisevat iskeytyessään maahan ja Hämähäkkimies kiskoo Eddien seitillänsä symbiootin vallasta, jonka jälkeen hän heittää putkiympyrän keskellä avautuvan jättimäisen symbiootin sisuksiin pommin. Eddie hyppää pommin perään ja kuolee symbiootin mukana pommin räjähdettyä.
Portugali-päivä

Portugali-päivä (), 10. kesäkuuta, on Portugalin kansallispäivä, ja sitä vietetään Luís de Camõesin kuoleman (1580) muistoksi hänen kuolinpäivänään. Camões kirjoitti Portugalin kansalliseepoksen "Lusiadit". Päivä on viralliselta nimeltään Dia de Camões, de Portugal e das Comunidades Portuguesas eli 'Camõesin, Portugalin ja Portugalin yhteisöjen päivä'.
Fasistihallinnon aikana 1944 päivä julistettiin portugalilaisen rodun päiväksi, "Dia da Raça". Päivä oli pannassa neilikkavallankumouksen aikana, mutta sen jälkeen juhlaa on vietetty myös portugalilaisten emigranttien juhlana.
Os Lusíadas

Os Lusíadas () on Portugalin kansalliseepos, jonka on kirjoittanut Luís de Camões. "Os Lusíadas" ilmestyi 1572 tekijän palattua kotimaahan seikkailtuaan vuosikausia Kaukoidässä. Teos kuuluu portugalinkielisen kirjallisuuden tärkeimpiin. Se kertoo Portugalin perustamisesta ja Vasco da Gaman löytöretkestä Hyväntoivonniemen kautta Intiaan. Eepos sai nimensä roomalaisten nykyiselle Portugalille antamasta nimestä Lusitania ja sen asukasta tarkoittavasta nimestä lusiadi.
"Os Lusíadas" on muodoltaan eeppinen runo, ja se koostuu kymmenestä laulusta. Lauluissa on vaihteleva määrä säkeitä, mutta säkeet ovat kahdeksanrivisiä ja rivit kymmentavuisia. Riimikaava on ABABABCC.
Eepoksen päähenkilö on Vasco da Gama, ja teos kertoo Vasco da Gaman purjehduksesta Intiaan ja takaisin kotimaahan. Teoksen lopussa vietetään löytöretkeilijän ja merenjumalatar Thetiksen häitä. Camões on liittänyt eepokseensa kertomuksen portugalilaisten historiasta ja osoittaa ylpeänä, että lusitaanien sukujuuret johtavat Odysseukseen ja että Lissabon on tämän perustama satamakaupunki nimeltään Olyssipo. 
Teoksessa saa ihailua portugalilaisten osoittama into käännyttää muita kansoja kristinuskoon. Portugalilaisia ihaillaan muutenkin, ja muut kansat esiintyvät negatiivisessa valossa tyyliin "ylimielinen saksalainen" tai "arvoton gallialainen". Esikuvanaan Camões piti Vergiliusta. 
Nykyajan lukijalle "Os Lusiadas" voi olla paikoitellen hankalaa luettavaa. Siinä on paljon viitteitä jumaltarustoon ja historiaan. Välillä poiketaan tieteellisiin selostuksiin. Tyyli oli Camõesin aikana itsestään selvä valinta; pidettiin luonnollisena, että lukija ymmärtää eri viittaukset. Parhaiten teoksessa on kestänyt aikaa sen lyriikka.
Osia teoksesta on suomennettuna antologiassa "Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultainen kirja" (WSOY, 1954)
Pikaruokala

Pikaruokala on ravintola, josta saa ostettua nopeaa ruokaa, kuten hampurilaisia ja ranskanperunoita. Pikaruokaloiden tarjoilu keskittyy pikaruokaan ja virvoitusjuomiin, eikä niissä yleensä ole alkoholitarjoilua.
Pikaruokalat ovat hyvin yleisiä Yhdysvalloissa sekä joissakin Aasian valtioissa, kuten muun muassa Kiinassa ja Japanissa. Itämaisissa pikaruokaloissa tarjoillaan enemmän nuudeleita hampurilaisten sijaan. Kansainvälisesti tunnetuimpia pikaruokalaketjuja ovat muun muassa McDonald's, Burger King, Subway ja KFC. Yleismaailmallisesti Subway on suurin pikaruokalaketju, mutta Suomessa Hesburgerilla on suurin markkinaosuus. Suomessa perinteikkäämpiä pikaruokaloita ovat grillikioskit. Pikaruokaa on yleisesti saatavilla myös muun muassa huoltoasemilta ja huvipuistoista.
Amerikkalaistyyliset hampurilaisravintolat tulivat Suomeen 1970-luvulla, joista ensimmäisiä olivat Go-Inn, Matkaravinnon Wimpy ja Tukon Carrols.. Myös pitsa yleistyi tuohon aikaan. Pikaruokaloiden kirjo Suomessa on laajentunut jopa viime vuosinakin: uusimpia tulokkaita ovat muun muassa meksikolaista pikaruokaa tarjoava ketju Chalupa ja sushiburritoa tarjoavat ruokapaikat.
Monet pikaruokalat ovat auki ympäri vuorokauden, jotkut taas aamuyöhön saakka. Yleensä pikaruokaloista voi myös hakea ruokaa mukaan (take away), joskus myös autokaistan kautta.
McKinseyn tutkimuksen mukaan lähes kolmeneljäsosaa pikaruokaloiden ja ravintoloiden työntekijöistä korvautuu roboteilla. Vuonna 2017 McDonaldsin entinen toimitusjohtaja Ed Rensi kertoi, että työntekijöiden korvaaminen roboteilla etenee palvelualoilla ja lopulta käytetään robotteja. Robottien käyttöönottoon vaikuttaa työntekijöiden palkkojen lisäksi Rensin mukaan työn liikasääntely jota hän kuvailee hölynpölyksi.
Leipäkuoriainen

Leipäkuoriainen eli leipäpukki ("Stegobium paniceum") kuuluu puunkaivajien (Anobiidae) kuoriaisheimoon. Aikuinen leipäkuoriainen on 3 mm pitkä, ruosteenruskea ja tiheäkarvainen kuoriainen. Toukka on 3 mm pitkä, käyrä ja vaalea. Leipäkuoriainen esiintyy luonnossa mm. käävissä, mutta elää myös leivässä, kekseissä, makaronissa, mausteissa ja rohdoksissa, joihin toukka kaivaa käytäviä. Leipäkuoriainen on aiemmin ollut todellinen vitsaus merenkulkijoille, sillä se tuhosi laivojen laivakorppuvarastot.
Leipäkuoriaiset ovat yleisempiä lämpimillä leveysasteilla. Leipäkuoriainen elää symbioosissa hiivasienen kanssa.
Jamie Madrox

Jamie Madrox (oikealta nimeltään James Spaniolo) (s. 5. marraskuuta 1975) on yhdysvaltalaisen Twiztid-yhtyeen toinen jäsen. Hän on tehnyt myös soololevyn ja vapaapaininut Insane Clown Possen omistamassa Juggalo Championship Wrestling -painipromootiossa.
Monoxide Child

Paul Methric (s. 14. heinäkuuta 1973), taiteilijanimi: Monoxide Child, on yhdysvaltalainen rapmuusikko, joka on kaksihenkisen Twiztid-yhtyeen jäsen. Hän on myös tehnyt soololevyn ja vapaapaininut Insane Clown Possen omistamassa Juggalo Championship Wrestling -painipromootiossa. Vuosina 1993–1997 Methric kuului Twiztidiä edeltäneeseen House of Krazees -yhtyeeseen taiteilijanimenään Hektic.