tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Walter Mondale

Walter Frederick ”Fritz” Mondale (5. tammikuuta 1928 – 19. huhtikuuta 2021) oli yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja Yhdysvaltain 42. varapresidentti (1977–1981) Jimmy Carterin ollessa presidenttinä. Hän pyrki presidentiksi 1984 häviten kuitenkin Ronald Reaganille selvästi. Mondalen varapresidenttiehdokkaana oli newyorkilainen Geraldine Ferraro.
Mondalen kampanja muistetaan hänen esivaalivaiheessa kilpailijaansa Gary Hartia vastaan käyttämästä iskulauseesta "Missä on pihvi?" (Where's the beef), jonka hän otti hampurilaisketju Wendy’sin mainoksesta.
Suomessa Mondale vieraili ainakin keväällä 1979. Mondale avasi 1980 Lake Placidin talviolympialaiset.
Rönö

Rönö on saari Kallavedessä ja se muodostaa naapurisaarineen noin 500 asukkaan kaupunginosan Kuopiossa aivan Kuopion keskustaan kuuluvan Väinölänniemen kaupunginosan naapurissa. Rönö sijaitsee katuverkkoa pitkin mitattuna noin 2,5 kilometriä Kuopion torilta kaakkoon. Saari on yhdistetty sillalla (1988) Väinölänniemeen. Rönö on haluttu asuinalue ja se on Saaristokaupungin rantatonttien ohella Kuopion kalleimpia alueita. Sinne on rakennettu ainoastaan omakoti-, pari- ja rivitaloja.
Suurin osa saaresta rakennettiin 1980- ja 1990-luvun taitteen nousukaudella, mutta taloja on tehty 2000-luvullakin, ja muutamia tontteja on vielä kokonaan rakentamatta. Kaupunginvaltuuston päätöksellä Rönön korkeimmalle kohdalle rakennettiin aikoinaan myös kaupungin vuokrataloja. 
Rönössä on Kuopion ainoat alueet, joissa talouksien vuotuinen keskitulo ylittää 100 000 euroa. Saaren lounaisrannalla keskitulo on jopa 230 000 euroa. Alueella asuu vanhuksia vain vähän, mutta pienperheitä on paljon. Talouksien keskikoko on 2,2–2,9 henkilöä. 
Rönön kaupunginosaan kuulu pääsaaren ohella Honkasaari, Lehtosaari, Varvisaari ja Tiilissaari sekä muutama pienempi saari. Näistä Varvisaareen on siltayhteys Rönöstä. Rönössä ja sen lähisaarilla oli 1.1.2008 vain 15 työpaikkaa. Tämä kuvaa alueen painottumista lähes täysin asumis- ja virkistyskäyttöön. Alueella ei ole kauppoja eikä kioskeja. Lähin vastaava, kesä- ja tilausravintola Peräniemen kasino sijaitsee Väinölänniemen Rönön vastaisella laidalla. Linja-autoliikenne alueelle rajoittuu päiväsaikaan, välille 7–16.
Rönön saarta lukuun ottamatta kaupunginosa on osa joulukuussa 2017 perustettua Kuopion kansallista kaupunkipuistoa.
Alben W. Barkley

Alben William Barkley, syntyjään Willie Alben Barkley (24. marraskuuta 1877 – 30. huhtikuuta 1956) oli Yhdysvaltojen 35. varapresidentti Harry S. Trumanille sekä senaattori. Hän kuului demokraattiseen puolueeseen. Barkley toimi varapresidenttinä Harry Trumanin toisella kaudella 1949–1953.
Elämäkerta.
Barkley syntyi Gravesin piirikunnassa Kentuckyssä tupakanviljelijäperheeseen. Hän toimi alkuun lakimiesten sihteerinä, kunnes sai oman lakimiehen lupansa vuonna 1901. Hän alkoi tämän jälkeen pyrkiä eri poliittisiin asemiin, missä usein myös onnistui.
Vuonna 1912 Barkley valittiin edustajainhuoneen jäseneksi. Hän oli edustajainhuoneen jäsenenä mukana edistämässä useiden sosiaalisten ongelmien käsittelyä, kuten lapsityövoiman käyttöä. Hän pyrki vuonna 1923 demokraattien ehdokkaaksi Kentuckyn kuvernööriksi, mutta hävisi ehdokkuuden J. Campbell Cantrillille. Vuonna 1926 hän pääsi Kentuckyn edustajaksi senaattiin. Vuosina 1937–1947 hän toimi senaatin enemmistöjohtajana.
Presidentti Harry S. Truman otti Barkleyn varapresidenttiehdokkaakseen vuoden 1948 presidentinvaaleihin sen jälkeen, kun William O. Douglas oli kieltäytynyt ehdokkuudesta. Truman ja Barkley voittivat vaalit, jolloin Barkleystä tuli 71-vuotiaana maan historian vanhimpana varapresidentiksi valittu henkilö. Hänet tunnettiin tehtävässä myös nimityksellä "Veep".
Barkley pyrki vuoden 1952 presidentinvaaleissa demokraattien ehdokkaaksi, mutta ammattiyhdistysjohtajat pitivät häntä jo liian vanhana virkaan. Hän pyrki myöhemmin uudelleen senaattiin vuonna 1954, jolloin hän kukisti istuvan republikaanin, John Sherman Cooperin. Demokraatit voittivat samalla enemmistön senaattiin ja sen seurauksena Lyndon B. Johnsonista tuli senaatin enemmistöjohtaja
Barkley kuoli sydänkohtaukseen 30. huhtikuuta 1956 ollessaan pitämässä puhetta Washington and Lee University -yliopistossa. Hänet on haudattu Mount Kentonin hautausmaalle Paducahiin.
Perhe.
Barkley avioitui vuonna 1903 tennesseeläisen Dorothy Bowerin kanssa, jonka kanssa sai kolme lasta. Bower kuoli vuonna 1947, ja Barkley meni uusiin naimisiin Jane Rucker Hadleyn kanssa vuonna 1949. Hän on Yhdysvaltain varapresidenteistä ainoa, joka on avioitunut virkakautensa aikana.
Moduuli (ohjelmointi)

Moduuli tarkoittaa tietokoneohjelman itsenäistä osaa, jolla on "syöttötiedot", "tulostiedot" ja oma "toiminnallinen tehtävä" (funktio). Ohjelma voidaan koota moduuleista, jolloin puhutaan modulaarisesta ohjelmasta ja modulaarisesta ohjelmoinnista. Ohjelman testauksessa puhutaan moduulitestauksesta.
Modulaarisessa ohjelmoinnissa ohjelmamoduulin sidokset (muuttujat ja vakiot) muuhun ohjelmaan tulisi välittyä parametrien kautta. Tällöin ohjelmamoduuli on helppo siirtää tai kopioida ohjelmakoodin toiseen paikkaan eikä tule vaikeasti etsittäviä ohjelmointivirheitä kun uudessa ympäristössä samankaltaisia sidoksia ei ole. Tämä lisää ohjelmien luotettavuutta ja siirrettävyyttä, mutta saattaa laskea nopeutta.
Heike Henkel

Heike Henkel (o.s. Redetzky, s. 5. toukokuuta 1964 Kiel) on saksalainen entinen korkeushyppääjä. Henkel saavutti korkeushypyssä lukuisia arvokisamitaleita ja oli 1980-luvun lopun ja 1990-luvun alun aikoina maailman terävimmällä huipulla lajissaan.
Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa, hopeisen, Henkel saavutti 1988 EM-hallikisoista Budapestista. Vuotta myöhemmin Budapestin MM-hallikisoissa hän oli pronssilla. 1990 Glasgow'n EM-hallikisoista hän saavutti kultaa kuten myös myöhemmin samana vuonna Splitin ulkoratojen EM-kisoista. 1991 hän voitti MM-kultaa sekä Sevillan halli-MM-kisoista että Tokion ulkoratojen MM-kisoista. Henkel jatkoi kultaputkeaan myös 1992 EM-hallikisoissa ja myöhemmin samana vuonna Barcelonan olympialaisissa. 1993 Toronton MM-hallikisoista hän saavutti hopeaa ja 1995 Barcelonasta pronssia.
Vuonna 1992 Henkel valittiin ja kotimaassaan Saksassa vuoden urheilijaksi.
Brian Wellman

Brian Wellman (s. 8. syyskuuta 1967 Bermuda) on bermudalainen entinen kolmiloikkaaja.
Vuonna 1991 Wellman voitti universiadien kolmiloikkakilpailun. 1993 Toronton MM-hallikisoissa hän saavutti pronssia samoin kuin vuonna 1994 Kansainyhteisön kisoissa. 1995 Barcelonan MM-hallikisoissa hän voitti maailmanmestaruuskultaa uudella kisaennätystuloksella 17,72. Göteborgin MM-kisoissa 1995 Wellman hyppäsi toiseksi tuloksella 17,62. Kilpailun voitti Jonathan Edwards maailmanennätystuloksella 18,29. Wellman jatkoi hyppäämistä kansainvälisellä huipputasolla vielä uuden vuosituhannen puolelle ja selviytyi usein arvokisojen loppukilpailuun saakka. Vielä 2001 Edmontonin MM-kisoissa hän oli kuudes.
Wellman on 175 senttimetriä pitkä ja painaa 72,5 kilogrammaa. Hänen kolmiloikkaennätyksensä on 17,62 vuodelta 1995 ja pituushyppyennätys 7,61 metriä vuodelta 1994.
John Godina

John Godina (s. 31. toukokuuta 1972 Fort Still, Oklahoma, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen kuulantyöntäjä ja kiekonheittäjä.
Parhaimman kansainvälisen menestyksensä Godina saavutti kuulantyönnöstä, missä hän oli vuosikymmenen ajan maailman parhaita. Aikuisten ulkoratojen maailmanmestaruuden hän on voittanut kolmesti: 1995 Göteborgissa, 1997 Ateenassa ja 2001 Edmontonissa. Sisäratojen MM-kisoista hänellä on pronssia 1997 Pariisista, hopeaa 1999 Maebashista ja 2003 Birminghamista sekä kultaa 2001 Lissabonista. Olympialaisissa Godina oli 1996 Atlantassa hopealla ja 2000 Sydneyssä pronssilla.
Maansa mestaruuden Godina on voittanut kuulantyönnössä ulkoradoilla kolmesti (1998, 1999 ja 2001) ja sisäradoilla neljästi (1996, 1997, 1998, 2005). Kiekonheitossa hän on voittanut Yhdysvaltain mestaruuden kahdesti, vuosina 1997 ja 1998. Lisäksi hänellä on lukuisia himmeämpiä mitaleita. Yhdysvaltain yliopistomestaruuksia hänellä on viisi. 
Kuulantyönnössä Godinan ennätys ulkoradoilla on 22,20 (2005) ja kiekonheitossa 69,90 (1998).
Helmikuussa 2009 Godina ilmoitti lopettavansa uransa.
Vita Pavlyš

Viktorija ”Vita” Pavlyš (, s. 15. tammikuuta 1969 Harkova) on ukrainalainen entinen kuulantyöntäjä.
Pavlyš voitti EM-kultaa Helsingissä 1994. Pariisin MM-hallikisoissa 1997 hän voitti kultaa ja saman vuoden Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa hän oli hopealla. Budapestin EM-kisoissa 1998 Pavlyš voitti jälleen EM-kultaa. Maebashin MM-hallikisoissa 1999 hän työnsi finaalin pisimmän työnnön mutta menetti kultamitalinsa jäätyään dopingtestissä kiinni stanozolol-nimisen anabolisen steroidin käytöstä ja sai kahden vuoden kilpailukiellon. 
Kilpailukiellosta vapauduttuaan Pavlyš sijoittui pronssille Edmontonin MM-kisoissa 2001. Vuonna 2002 hän voitti Wienin EM-hallikisoissa kultaa ja samana vuonna Münchenin ulkoratojen EM-kisoissa hopeaa. Vuonna 2003 hän sijoittui Pariisin MM-kilpailuissa pronssille.
Budapestin MM-hallikisojen 2004 finaalissa Pavlyš työnsi jälleen kaikkein pisimmälle mutta jäi jälleen dopingtestissä kiinni saman aineen käytöstä kuin viisi vuotta aikaisemmin Maebashissa ja menetti kultamitalinsa. Toisen dopingrikkeen seurauksena hänet langetettiin elinikäiseen kilpailukieltoon.
Kelli White

Kelli White (s. 1. huhtikuuta 1977) on entinen yhdysvaltalainen pikajuoksija. 
Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 White voitti Yhdysvaltain joukkueessa maailmanmestaruuden 4×100 metrin viestissä. Lisäksi hän juoksi 200 metrillä kolmanneksi ja 100 metrillä seitsemänneksi. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän voitti sekä 100 että 200 metrin kilpailut, mutta menetti mitalinsa jäätyään doping-testissä kiinni kielletyn modafiniilin käytöstä. Aluksi White väitti käyttäneensä modafiniilia narkolepsian hoitoon. Vuonna 2004 White myönsi käyttäneensä anabolisia steroideja ja erytropoietiiniä kolmen vuoden ajan ennen Pariisin MM-kisoja. Tämän jälkeen kaikki hänen 15. joulukuuta 2000 jälkeen tekemänsä suoritukset mitätöitiin, ja näin hän menetti myös vuoden 2001 MM-mitalinsa. Kärähdyksensä jälkeen hän on toiminut dopingin vastaisessa työssä ja muun muassa avustanut Yhdysvaltain anti-doping-toimikuntaa.
White oli kilpailukiellossa 17.5.2004 – 16.5.2006, eikä hän jatkanut uraansa kilpailukieltonsa jälkeen.
La serva padrona

La serva padrona (, "Piika emäntänä") on Giovanni Battista Pergolesin säveltämä opera buffa -tyylinen ooppera, joka oli alun perin intermezzo Pergolesin vakavassa oopperassa "Il prigionier superbo". 
Ooppera oli ensimmäinen, joka esitettiin Napolissa sen jälkeen kun kaikki oopperaesitykset oli lopetettu maanjäristyksen takia, ja se juhlisti Habsburg-keisari Kaarle VI:n puolison keisarinna Elisabetin syntymäpäivää. Varsinainen pääooppera "Il prigionier superbo" ei menestynyt ja sitä esitetään nykyisin hyvin harvoin, mutta oopperan väliajalla esitetty "La serva padrona" on jäänyt pysyvästi ohjelmistoihin. Se on tyylillisesti barokin ja klassismin välissä.
Ifikrates

Ifikrates (, ; kuoli noin 353 eaa.) oli ateenalainen kenraali.
Ifikrateen taustasta tiedetään sen verran että hänen isänsä oli suutari. Hänet tunnetaan parhaiten niistä uudistuksista jotka hän teki niin sanottujen kevytaseisten peltastien varustukseen. Ifikrates teki näiden joukkojen aseistuksesta entistä kevyemmät. Hän panosti myös kuriin ja harjoituksiin. Peltastit saattoivat näin liikkua nopeammin ja niistä tuli paljon hyödyllisempiä hyökkäyksissä. Ifikrateen uudistuksien arvo tuli hyvin esille Korintin sodan aikana. Hänen johtamansa peltasteista koostunut joukko kukisti yhden "moran" (noin 600 miestä) verran spartalaisia. Ensimmäisen kerran kevyesti aseistetut sotilaat kukistivat hopliiteistä koostuvan armeijan. 
Ifikrates joutui kuitenkin erimielisyyksiin Ateenan liittolaisen Argoksen kanssa ja hänet lähetettiin pois Korintin alueelta Hellespontokselle. Sen jälkeen kun Ateena ja Sparta solmivat Antalkidaan rauhan vuonna 387 eaa. Ifikrates avusti Traakian odrysialaisten kuningasta Seuthesta, joka soti erästä toista traakialaista kuningasta, Kotys I:tä vastaan. 
Vuonna 378 eaa. Ifikrates lähti auttamaan persialaisia valtaamaan Egyptin, mutta hän riitaantui Farnabazos II:n kanssa. Palattuaan Ateenaan Ifikrates lähetettiin Kerkyralle joka oli spartalaisten piirittämänä. Vuonna 371 eaa. Ifikrates palasi Traakiaan jossa hän liittoutui Kotys I:n kanssa ja alkoi sotia Ateenaa vastaan. Ateenalaiset kuitenkin antoivat hänelle tämän anteeksi ja hänet lähetettiin sotimaan Ateenan uudessa imperiumissa syttyneitä kapinoita vastaan. Khares syytti Ifikratesta ja hänen kahta kollegaansa siitä etteivät he olleet halunneet taistella myrskyisen sään vallitessa. Ifikrateelle tuomittiin suuret sakot ja hän eli Ateenassa aina kuolemaansa asti.
Academy of Ancient Music

Academy of Ancient Music (AAM) on orkesteri, joka on pyrkii tutkimaan ja esittämään menneiden vuosisatojen taidemusiikkia periodisoittimin ja mahdollisimman suureen autenttisuuteen pyrkien. Alun perin "Academy of Ancient Music" perustettiin Lontoossa vuonna 1726 tarkoituksena esittää ”vanhaa” musiikkia, eli mitä tahansa yli sata vuotta vanhaa musiikkia. Orkesterin ohjelmistoon tuli kuitenkin pian myös uudempaa musiikkia erityisesti Georg Friedrich Händeliltä. Orkesterin perusti uudelleen vuonna 1973 brittiläinen kapellimestari ja cembalisti Christopher Hogwood tarkoituksena esittää 1700-luvun ja varhaisen 1800-luvun musiikkia periodisoittimilla. 
"Academy of Ancient Music" oli ensimmäinen orkesteri, joka levytti kaikki Wolfgang Amadeus Mozartin sinfoniat aikalaissoittimilla. Orkesteri on levyttänyt myös kaikki Ludwig van Beethovenin sinfoniat ja sen tarkoituksena on levyttää myös Joseph Haydnin koko sinfoniatuotanto. Orkesteriteosten lisäksi AAM on levyttänyt lukuisia oopperoita ja muita vokaaliteoksia "Academy of Ancient Music" -kuoron ja eri collegeien poikakuorojen kanssa.
Ivanka Hristova

Ivanka Marinova Hristova (, 19. marraskuuta 1941 Osikovitsa – 24. helmikuuta 2022) oli bulgarialainen kuulantyöntäjä, olympiavoittaja ja sisäratojen Euroopan mestari.
Elämä ja urheilu-ura.
Hristovan urheilu-uran paras vuosi oli 1976, jolloin hän voitti kultaa Münchenin EM-hallikisoista ja Montréalin olympialaisista. Hopeaa Hristova saavutti sekä Prahan 1967 että Belgradin 1969 EM-hallikisoista. Münchenin kesäolympialaisista 1972 Hristova saavutti pronssia samoin kuin Katowicen EM-hallikisoista 1975. Vuosien 1969 ja 1974 EM-kilpailuissa Hristova sijoittui neljänneksi, Tokion kesäolympialaisissa 1964 kymmenenneksi ja Méxicon kesäolympialaisista 1968 kuudenneksi.
Maailmanennätystä Hristova paransi kahdesti: 3. heinäkuuta 1976 hän työnsi Belmekenissä tuloksen 21,87 m ja seuraavana päivänä tuloksen 21,89 m.
Hristovan Montrealin-olympiavoitto oli Bulgarian kautta aikain ensimmäinen yleisurheilun olympiakulta. Hänestä tuli urheilumenestyksensä myötä kansallissankari. Valtio antoi hänelle palkkioksi 500 Yhdysvaltain dollarin edestä rahaa ja Volga-merkkisen henkilöauton.
Hristova kuoli 80-vuotiaana 24. helmikuuta 2022.
Tsvetan Gaševski

Tsvetan Nikolajev Gaševski (, s. 15. heinäkuuta 1970 Sofiassa, Bulgariassa) on bulgarialainen kädenvääntäjä. Hän elää ja työskentelee Gorna Orjahovitsan kaupungissa ja on eräs kaupungin kädenvääntöseuran perustajajäsenistä.
Gaševski harrasti aluksi yleisurheilua, mutta vaihtoi sittemmin kädenvääntöön, missä hän on yltänyt lukuisiin huippusaavutuksiin, muun muassa viiteen Euroopan mestaruuteen (1995–1998, 2001) ja kahteen maailmanmestaruuteen (2000–2001) 75-kiloisten oikean käden sarjassa. Lisäksi hänellä on EM- ja MM-hopeaa vuodelta 1994. Vuonna 2002 hänestä tuli Gorna Orjahovitsan kunniakaupunkilainen.
Christopher Hogwood

Christopher Jarvis Haley Hogwood (10. syyskuuta 1941 Nottingham – 24. syyskuuta 2014 Cambridge) oli brittiläinen kapellimestari ja cembalisti, joka tunnetaan erityisesti Academy of Ancient Musicin perustajana. Vuodesta 1992 Hogwood toimi varhaisen musiikin esittämisen professorina Royal Academy of Musicissa ja vierailevana professorina Lontoon King’s Collegessa.
Hogwood opiskeli aluksi klassista kirjallisuutta Cambridgen yliopiston Pembroke Collegessa ja suoritti myöhemmin kapellimestariopintoja Raymond Leppardin, Thurston Dartin sekä Rafael Puyanan ja Gustav Leonhardtin johdolla. Vuonna 1967 hän perusti David Munrow’n kanssa Early Music Consortin ja vuonna 1973 Academy of Ancient Musicin, jotka molemmat esittävät varhaisklassismin ja barokin musiikkia periodisoittimin.
Haikarat

Haikarat (Ardeidae) on pelikaanilintujen lahkoon kuuluva lintuheimo. Ne ovat suuria tai keskikokoisia kosteikkojen, rannikoiden ja avomaiden lintuja. Haikaroiden heimoon kuuluu 64 lajia ja kattohaikaroiden 20 lajia. Suomessa pesii säännöllisesti viisi lajia.
Taksonomia.
Haikaroiden uskotaan ilmestyneen noin 55 miljoonaa vuotta sitten, mutta niiden luokittelu on ollut ongelmallisempaa. Haikarat luokiteltiin aiemmin haikaralintuihin (Ciconiiformes), mutta on sittemmin siirretty pelikaanilintuihin (Pelecaniformes). Asema on kuitenkin vielä epäselvä. Haikaroiden heimo on uskottavasti iibisten (Threskiornithidae) sisarryhmä, mutta niiden kehityslinjat erkanivat luultavasti jo paleoseenilla. Siitä johtuen eräät tutkijat sijoittavat ne omiin lahkoihinsa, Ardeiformes (haikarat) ja Plataleiformes (iibkset), mutta tämä ei ole saanut (alustavaa) laajaa hyväksyntää. Kuramoto "et al." (2015) ovat kuitenkin saaneet todisteita varhaisesta risteytymisestä haikaroiden ja iibisten välillä erkaantumisen jälkeen.
Fylogenia.
Vasarapäähaikaran asema luokittelussa on ollut epävarma, ja se on tavallisesti sijotettu omaan heimoonsa, mutta AOU lukee sen pelikaanien heimoon. HBW Alive sijoittaa sen kuitenkin omaan heimoonsa, mitä kladogrammi alla myös kuvastaa.
Jaak Uudmäe

Jaak Uudmäe (s. 3. syyskuuta 1954 Tallinna) on virolainen kolmiloikan olympiavoittaja. Hän edusti urheilu-uransa aikana Neuvostoliittoa.
Uudmäe voitti kolmiloikan olympiakultaa 1980 Moskovan kisoissa tuloksella 17,35. Vuosien 1977 (16,46) ja 1980 EM-hallikisoista (16,51) hän saavutti hopeaa. Vuoden 1979 EM-hallikisoissa hän saavutti pronssia tuloksella 16,91. Viron mestaruuden hän voitti kolmiloikassa viidesti sekä ulkona että hallissa. Vuonna 1978 hän voitti Viron hallimestaruuden myös pituushypyssä tuloksella 7,29.
Vuosina 1979 ja 1980 Uudmäe valittiin Viron vuoden urheilijaksi ja 1980 koko Neuvostoliiton urheilijaksi. Uudmäe pyrki uransa aika tuomaan esille virolaisuuttaan eikä halunnut olla pelkkä neuvostourheilija – joiksi urheiluselostajat usein niputtivat kaikki Neuvostoliiton urheilijat heidän kansalaisuudestaan riippumatta ja niputtavat usein nykyisinkin.
Pfizer

Pfizer [ˈfaɪzər] on yhdysvaltalainen maailmanlaajuinen vuonna 1849 perustettu lääkeyritys. Yrityksen pääkonttori sijaitsee New Yorkissa. Yrityksellä oli noin 90 000 työntekijää vuonna 2018, ja liikevaihdoltaan se on Fortune 500 -listan mukaan maailman 61:nneksi suurin yritys. Vuonna 2021 Pfizerin liikevaihto oli 81 mrd USD ja liikevoitto 22 mrd USD, missä edellisvuoteen verrattuna sekä liikevaihto että liikevoitto olivat kaksinkertaistuneet pääosin koronapandemian ansiosta.
Historiaa.
Pfizer perustettiin vuonna 1849 Yhdysvalloissa. Saksalaiset maahanmuuttajaserkukset Charles Pfizer ja Charles Erhart perustivat Charles Pfizer &amp; Company -nimisen yrityksen Brooklyniin, New Yorkiin. Serkuksista toinen oli kemisti ja toinen sokerileipuri. He kehittivät Pfizerin ensimmäisen innovaation: karamellilta näyttävän toffeenmakuisen matolääkkeen. Pfizerin tutkijat kehittivät 1880-luvulla fermentoinnin. Menetelmällä kyettiin valmistamaan sokerista teollisesti sitruunahappoa. Seuraavalla vuosisadalla keksittiin, miten fermentointimenetelmää voitiin hyödyntää penisilliinin teolliseen tuotantoon ja teollisessa mitassa.
Vuonna 2000 Pfizer fuusioitui Warner-Lambertin kanssa. Vuonna 2003 Pfizer fuusioitui Pharmaciaan, ja Pfizerin valikoimaan tuli uusia lääkkeitä muun muassa syöpään, epilepsiaan, masennukseen ja verenpainetautiin. Pfizer ja lääkeyhtiö Wyeth fuusioituivat vuoden 2009 lopussa. Vuonna 2015 yritys osti lääkevalmistaja Hospiran noin 17 miljardilla Yhdysvaltain dollarilla. Syksyllä 2015 Pfizer ilmoitti fuusioituvansa irlantilaisen Allerganin (ent. Actavis) kanssa, mutta suunnitelma kariutui.
Euroopan komission puheenjohtaja Ursula von der Leyen teki sopimuksen Pfizerin kanssa huhtikuussa 2021 ja sopi EU-maiden ostavan 1,1 miljardia annosta BioNTech/Pfizerin COVID-19-rokotteita. Kaupan arvoksi Financial Times arvioi 21,5 miljardia euroa. Toimitusten piti jatkua vuoteen 2023.
Tunnetut lääkkeet.
Pfizerin valikoimaan kuuluu alkuperäislääkkeitä, biosimilaareja ja itsehoitolääkkeitä. Suomen markkinoilla on noin 80 eri Pfizerin lääkettä.
Lainvastaisuudet ja muut ongelmat.
Pfizer joutui maksamaan syyskuussa 2009 rikossakkona 825 miljoonaa euroa (1,19 miljardia dollaria), koska se oli edistänyt lainvastaisilla keinoilla kipulääke Bextran, psykoosilääke Geodonin, antibiootti Zyvoxin ja epilepsialääke Lyrican myyntiä. Yhtiön todettiin edistäneen tuotteidensa myyntiä petoksilla ja terveysalan päättäjien lahjomisilla. Lisäksi yhtiö maksoi miljardi dollaria siviilikanteen nostaneille. Samasta syystä yhtiö joutui maksamaan sakkoa 430 miljoonaa dollaria vuonna 2004.
Helsingin hovioikeuden 30.9.2015 antaman päätöksen mukaan Pfizer maksoi intialaiselle lääkeyhtiö Ranbaxylle vahingonkorvauksena noin 230 000 euroa. Tuomio aleni yli 16 miljoonaa euroa noin vuosi aiemmin saadusta käräjäoikeuden päätöksestä. Vahingonkorvaus perustuu tapaukseen, jossa Pfizer esti halpalääkkeen myynnin turvaamistoimihakemuksilla vuosina 2007–2009.
Pfizer Suomessa.
Pfizer Oy on yksi suurimmista Suomessa toimivista lääkeyrityksistä, ja Suomen lääkemarkkinoilla on kaupan noin 80 yrityksen erilaista lääkettä. Yritys on toiminut Suomessa vuodesta 1959.
Virgilijus Alekna

Virgilijus Alekna (s. 13. helmikuuta 1972 Terpeikiai) on liettualainen kiekonheittäjä, joka hallitsi lajia 2000-luvun alkuvuosina melko ylivoimaisesti.
Alekna karsiutui loppukilpailusta Götegorgin MM-kilpailuissa 1995. Atlantan olympialaisissa 1996 hän sijoittui viidenneksi. Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa Alekna saavutti 1997 Ateenan MM-kisoista, missä hän oli hopealla tuloksella 66,70. 1998 Budapestin EM-kisoissa hän saavutti pronssia tuloksella 66,46. 1999 Sevillan MM-kilpailuissa Alekna oli neljäs.
2000 Sydneyn olympialaisissa Alekna voitti kultamitalin tuloksella 69,30. Vuotta myöhemmin Edmontonin MM-kisoissa hän saavutti hopeaa tuloksella 69,40, samoin kuin 2002 Münchenin EM-kisoista tuloksella 66,62. 2003 Pariisissa Alekna voitti maailmanmestaruuden 69,69 metriä kantaneella heitollaan. 2004 Ateenan olympialaisissa Alekna oli kiekonheiton lopputuloksissa aluksi toinen ja palkittiin hopeamitalilla, mutta sai myöhemmin uransa toisen olympiakullan, kun alkuperäinen kultamitalisti Robert Fazekas yritti väärentää virtsanäytettään. Alekna voitti kultaa myös 2005 Helsingin MM-kisoista kisaennätyksellä 70,17, jonka hän heitti viimeisellään oltuaan pitkään virolaisen Gerd Kanterin takana. Vuotta myöhemmin Göteborgin EM-kisoissa Alekna heitti jo ensimmäisellä kierroksella 68,67 metriä, mikä riitti kultamitaliin. Hopealle sijoittunut Kanter pääsi 64 senttimetrin päähän.
Alekna jäi Osakassa 2007 ilman mitaleita, kun oli Gerd Kanterin voittoon päättyneessä kilpailussa täpärästi neljäs. Pekingissä 2008 Alekna pääsi takaisin mitalikantaan. Hän ei kuitenkaan pystynyt puolustamaan kaksinkertaista olympiavoittoaan, vaan jäi pronssille. Kanter voitti jälleen kultaa ja Puolan Piotr Małachowski oli toinen kolme senttimetriä Aleknan edellä. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui neljänneksi, Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 viidenneksi ja Daegun MM-kilpailuissa 2011 kuudenneksi. Lontoon olympialaisissa 2012 hän oli neljäs. Hän karsiutui loppukilpailusta Moskovan MM-kilpailuissa 2013. Hän sijoittui 12:nneksi Zürichin EM-kilpailuissa 2014.
Alekna on voittanut maailmancupin 1998 ja 2006, GP-finaalin 2001 sekä n , , ja .
Alekna on 2 metriä pitkä, painaa 130 kilogrammaa ja hänen sylivälinsä on 2,22 metriä. Hänen ennätyksensä on 3. elokuuta 2000 Kaunasissa heitetty 73,88. Tulos jäi 20 senttimetriä silloisesta Jürgen Schultin maailmanennätyksestä. Vielä huhtikuussa 2025 Aleknan ennätys oli kaikkien aikojen tilaston seitsemänneksi pisin heitto. Kuulaa Alekna on työntänyt 19,99 metriä. Alekna alkoi työskennellä Liettuan presidentin henkivartijana vuonna 1995.
Aleknan poika on kiekonheittäjä Mykolas Alekna, joka rikkoi Jürgen Schultin maailmanennätyksen huhtikuussa 2024.
Hellekypärä

Hellekypärä on kevyt, korkista tai sola-kasvin huokoisesta ytimestä valmistettu, kankaalla päällystetty, auringolta suojaava hattu. Ennen hellekypärää käyttivät länsimaalaiset tropiikissa, mutta nykyään sitä käytetään yleisimmin Vietnamissa.
Hellekypärän esimuotoja on käytetty jo 1840-luvulla, mutta suuren suosion se saavutti vuoden 1870 paikkeilla, kun eurooppalaiset sotilaat ottivat sen käyttöön trooppisissa siirtomaissa. Hellekypärän muotoiluun vaikutti suuresti vuoden 1870 Ranskan–Preussin sodan kuuluisaksi tekemä saksalainen piikkikypärä, "Pickelhaube". Hellekypärän runko oli kevyttä, huokoista ydinainetta, sen reunassa oli terävät ulokkeet eteen- ja taaksepäin ja se päällystettiin valkoisella kankaalla (myöhemmin käyttöön otettiin myös paremmin maastoutuvia värejä). Kuvussa oli tuuletusreikiä. Etupuolelle kiinnitettiin kokardi tai muu tunnus, ja usein lakea koristi nuppi tai messinkinen piikki. Leuan alle tuli joko nahkaremmi tai messinkiketju. Hellekypärä yhdistettiin erityisesti viktoriaaniseen Britanniaan, mutta sitä käyttivät tropiikissa kaikkien eurooppalaisten valtojen ja myös Yhdysvaltain sotilaat.
1800-luvun lopulta alkaen hellekypärästä tuli suosittu päähine tropiikissa oleskelevien länsimaisten siviilien keskuudessa. Siviilimallinen hellekypärä oli sotilasmallia käytännöllisempi, koruttomampi ja matalampi, ja siinä oli koko ympärysmitaltaan leveä lieri. Hellekypärää käyttivät naiset ja miehet, nuoret ja vanhat sekä muodollisissa että epämuodollisissa tilaisuuksissa aina toiseen maailmansotaan asti.
Toisen maailmansodan aikana Saksan Afrika Korpsin univormuun kuului alkujaan myös hellekypärä, myös Italian Afrikan-joukot käyttivät hellekypäriä. 
Toisen maailmansodan jälkeen Vietnamissa vapautusliike Viet Minh omaksui ranskalaisten siirtomaaisäntien käyttämän hellekypärän tunnuksekseen, ja se on yhä Vietnamissa suosittu päähine sekä sotilailla että siviileillä. Malli on sama kuin sotaa edeltäneen ajan siviilimalli, mutta kangaspäällinen on vihreä, ja edessä tai takana on joskus metallinen tunnusmerkki.
Vietnamin lisäksi hellekypärää käyttävät Britannian ja Thaimaan armeijat seremoniallisissa tilaisuuksissa sekä joskus Yhdysvaltain merijalkaväen kouluttajat.
Suomessa eräs tunnetuimpia hellekypärää käyttäviä fiktiivisiä henkilöitä lienee mainoshahmo Kari Grandi. Myös Muumipappa käyttää hellekypärää yhdessä "Muumilaakson tarinoiden" jaksossa.
Yhtenäinen osoitusperiaate

Yhtenäinen osoitusperiaate (, "UAP") on tietotekniikassa ohjelmointiin liittyvä käsite, jonka esitti Bertrand Meyer. Sen yksinkertaistetun version mukaan olioiden tarjoamien palveluiden tulisi noudattaa yhdenmukaista notaatiota riippumatta siitä, onko palvelu metodikutsu vai viittaus oliomuuttujiin.
Periaatteen käyttö ei ole itsestäänselvää, vaan voi myös aiheuttaa merkittävää haittaa tahattomasti.
Esimerkiksi C++ -kielessä periaate toteutuu sikäli, että kun on annettu muuttuja:
 int i;
sen arvo voidaan asettaa sanomalla joko:
 i(42);
tai vaihtoehtoisesti (yleisempi tapa):
 i = 42;
Kaikki ohjelmointikielet eivät tue metodikutsuissa sulkeiden puuttumista:
 obj.set_area(width, height)
sen sijaan, että voisi myös sanoa:
 obj.set_area = width, height
Eräät ohjelmointikielet kuten Ruby tukevat tapaa:
 class MyOwnUAPClass
 attr_reader :num
 def initialize(num)
 @num = num
 end
 def squared
 return @num*@num
 end
 end
 obj = MyOwnUAPClass(42)
 puts obj.num # tulostaa 42
 puts obj.squared # tulostaa 1764
Myös Python tukee vastaavaa tapaa.
Romas Ubartas

Romas Ubartas (s. 26. toukokuuta 1960 Panevėžys) on liettualainen, olympia- ja EM-kultaa voittanut kiekonheittäjä, joka aikaisemmin urallaan edusti myös Neuvostoliittoa.
Olympialaisista Ubartas saavutti hopeaa 1988 Soulista tuloksella 67,48 ja kultaa 1992 Barcelonasta tuloksella 65,12. EM-kultaa Ubartas voitti 1986 Stuttgartista tuloksella 67,08. Hän oli EM-kilpailuissa lisäksi viides Splitissä 1990 ja yhdeksäs Budapestissa 1998. MM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi Roomassa 1987 sekä karsiutui loppukilpailusta Sevillassa 1999 ja Edmontonissa 2001. Hän voitti kultaa Hyvän tahdon kisoissa 1986 ja 1990. Hän edusti maataan vielä 2000 Sydneyn olympialaisissa ja heitti karsinnassa tuloksen 60,50, millä ei selviytynyt loppukilpailuun.
Ubartas jäi kiinni dopingin käytöstä vuoden 1993 MM-kilpailussa.
Ubartasin ennätys on 70,06, minkä hän heitti 8. toukokuuta 1988. Hän on 2,02 metriä pitkä ja painaa 123 kilogrammaa.
Imrich Bugár

Imrich Bugár (s. 14. huhtikuuta 1955 Dunajská Streda, Tšekkoslovakia) on entinen kiekonheittäjä, joka edusti suurimman osan urastaan Tšekkoslovakiaa ja viimeisinä aktiivivuosinaan Tšekkiä.
1978 Prahan EM-kisoista Bugár saavutti pronssia tuloksella 64,66 ja 1980 Moskovan olympialaisista hopeaa tuloksella 66,38. 1982 Ateenan EM-kisoista hän voitti kultaa tuloksella 66,64. Kautta aikain ensimmäisissä yleisurheilun MM-kilpailuissa 1983 Helsingissä hän voitti myös kultaa, tuloksella 67,72. 
Bugár sijoittui kahdeksanneksi Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986, seitsemänneksi Rooman MM-kilpailuissa 1987, 12:nneksi Soulin olympialaisissa 1988 ja seitsemänneksi Splitin EM-kilpailuissa 1990. Hän karsiutui loppukilpailusta Barcelonan olympialaisissa 1992 ja Helsingin EM-kilpailuissa 1994. 
Imrich Bugárin ennätys kiekonheitossa on 71,26 metriä, minkä hän heitti San Joséssa, Kaliforniassa 25. toukokuuta 1985. Bugár on 196 senttimetriä pitkä ja painoi aktiiviaikoinaan 120 kilogrammaa.
Joe Wirkkunen

Viljo ”Joe” Wirkkunen (27. kesäkuuta 1928 Port Arthur, Kanada – 13. heinäkuuta 1986 Thunder Bay, Kanada) oli kanadansuomalainen jääkiekkovalmentaja. Hänen molemmat vanhempansa olivat lähtöisin Suomesta. Wirkkunen oli Suomen maajoukkueen ensimmäinen päävalmentaja, jolla ei ollut Suomen kansalaisuutta. Wirkkusen merkitys suomalaiselle jääkiekkokulttuurille on suuri. 
Wirkkunen palkattiin Risto Lindroosin apuvalmentajaksi kaudeksi 1951–1952, jolloin hän lähinnä kierteli maata ja jakoi jääkiekkotietoutta. A-maajoukkueen valmentajana hän toimi kausina 1959–1960 ja 1961–1966. Wirkkunen valmensi aikoinaan myös Sveitsin maajoukkuetta.
Wirkkunen valmensi Suomea päävalmentajana neljä kertaa maailmanmestaruuskilpailuissa ja kaksi kertaa olympialaisissa. Wirkkunen toi suomalaiseen jääkiekkoon kanadalaista perusosaamista ja oli näin auttamassa Suomen jääkiekkokulttuuria kehittymään.
Suomen Jääkiekkomuseo valitsi Wirkkusen Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 25 vuonna 1985.
Joe Wirkkunen nimettiin syyskuussa 2008 The Northwestern Ontario Sports Hall of Fameen.
Mike Powell

Michael Anthony ”Mike” Powell (s. 10. marraskuuta 1963 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen pituushyppääjä. Hän pitää hallussaan pituushypyn maailmanennätystä 895 cm.
1988 Soulin olympialaisista Powell saavutti hopeaa Carl Lewisin takana tuloksella 849 cm. 1991 Tokion MM-kisojen finaalissa Powell paransi Bob Beamonin tuolloin 23 vuoden ikäistä maailmanennätystä viidellä sentillä, lukemiin 895 cm, ja voitti MM-kultaa. 1992 Barcelonassa hän saavutti jälleen olympiahopeaa voiton mentyä Lewisille. Powellin tulos 864 cm jäi vain kolme senttimetriä Lewisin parhaasta. 1993 Stuttgartin MM-kisoissa Powell voitti toisen MM-kultansa tuloksella 859 cm. 1995 Göteborgin MM-kisoista hän saavutti pronssia. Atlantan olympialaisissa 1996 hän sijoittui viidenneksi tuloksella 817 cm.
Powell lopetti uransa 1996 Atlantan olympialaisten jälkeen, mutta teki paluun vuonna 2001 tavoitteenaan 2004 Ateenan olympialaiset. Loukkaantumisen takia hän ei kuitenkaan voinut osallistua Yhdysvaltain olympiakarsintoihin. Hän on 188 senttimetriä pitkä ja painoi aktiivivuosinaan 77 kilogrammaa.
Esko Niemi

Esko Ilmari Niemi (11. kesäkuuta 1934 Tampere – 8. marraskuuta 2013 Tampere) oli suomalainen jääkiekkomaalivahti ja -valmentaja sekä jalkapallomaalivahti. "Niekku" voitti pelaajana jääkiekossa kolme Suomen-mestaruutta TBK:n riveissä. Hän edusti Suomea maajoukkueessa ja torjui MM-otteluissa sekä yksissä olympialaisissa. Niemi palkittiin kahdesti parhaana maalivahtina ja kerran vuoden parhaana jääkiekkoilijana. Valmentajana hän saavutti Kooveen mestaruuden vuonna 1968. Niemi on jääkiekkoleijona.
Elämä ja urheilu-ura.
Niemi oli kotoisin Amurista. Hän oli lahjakas maalivahti ja 1950- ja 1960-luvuilla usean tamperelaispojan suuri idoli. Tarinan mukaan Koulukadulla käydyssä ottelussa hän menetti pelin tiimellyksessä räpylänsä. Samaan aikaan tuli laukaus siniviivalta kohti maalin yläkulmaa. Tällöin Niemi nappasi lippalakin päästään ja otti laukauksen kiinni.
Niemi edusti peliurallaan TP-V:tä, TBK:ta, Tapparaa ja Turun Palloseuraa. Hän pelasi SM-sarjassa 12 kauden aikana 146 ottelussa. Mestaruuksia Niemi voitti kolme. Lisäksi Niemi valmensi KooVeen kertaalleen Suomen mestariksi.
Niemi tunnettiin rohkeana maalivahtina joka torjui tarpeen tullen koko kehollaan - jopa päällään. Hän usein lateli tiukkoja käskyjä joukkueensa puolustajille. Niemi palkittiin kahdesti Lynces Academicin parhaan maalivahdin patsaalla sekä kerran Suomen vuoden parhaana jääkiekkoilijana. Esko Niemi on aateloitu Tappara Hall of Fame -kunniagalleriaan numerolla 11. Hän on myös jääkiekkoleijona.
Maajoukkue.
Niemi pelasi Suomen maajoukkueessa yhteensä 73 ottelua ja edusti Suomea viisi kertaa MM-tasolla ja kerran olympialaisissa: Squaw Valleyssa 1960 Suomi sijoittui seitsemänneksi.
Jalkapallo.
Jääkiekon lisäksi Niemi pelasi jalkapalloa. Hän saavutti TPS:n joukkueessa SM-hopeaa kaudella 1960. Jalkapalloilijanuransa hän aloitti TP-V:ssä ja pelasi korkeimmalla sarjatasolla TPS:n lisäksi tamperelaisessa Ilves-Kissoissa.
Heinrich Mark

Heinrich Mark (1. lokakuuta 1911 Krootuse – 2. elokuuta 2004 Tukholma) oli virolainen poliitikko, joka toimi Viron pakolaishallituksen väliaikaisena presidenttinä vuosina 1990–1992. Viron itsenäistyttyä Neuvostoliitosta Mark luovutti valtuutensa Viron tasavallan johtajana Lennart Merelle riigikogussa 6. lokakuuta 1992 pitämässään puheessa.
Matti Lampainen

Matti Veikko Lampainen (s. 16. tammikuuta 1932 Kanneljärvi) on suomalainen jääkiekkopuolustaja ja -valmentaja. Hän voitti Suomen mestaruuden pelaajana kolmessa eri tamperelaisseurassa ja valmentajana kahdessa eri seurassa (RU-38 ja Jokerit). Hänet valittiin Suomen Jääkiekkoleijonaksi #27 vuonna 1985.
Lampainen oli levittämässä jääkiekon suosiota Poriin, Helsinkiin ja Lahteen. Hän aloitti uransa Tampereella TBK:ssa ja Tapparassa ennen siirtymistään Ilvekseen. Lampainen ehti voittaa viisi Suomen mestaruutta Tampereella ennen siirtymistään Porin Karhuihin ja sieltä toiseen porilaisjoukkueeseen RU-38:aan.
Lampainen aiheutti hämmennystä tamperelaisjoukkueissa värväämällä RU:hun omistajan Rosenlewin rahoilla pelaajia Tampereelta. Hän toimi valmentajana, kun hänen joukkueensa RU-38 voitti Suomen mestaruuden 1967. Lampainen oli jo aiemmin ollut joukkueen pelaajavalmentajana, mutta mestaruuskausi oli ensimmäinen, jolloin hän keskittyi vain valmentamiseen.
Toisen Suomen mestaruutensa Lampainen otti valmentajana Jokereissa, kun hän johdatti helsinkiläisseuran historiansa ensimmäiseen mestaruuteen 1973. Lampainen rakensi Jokereissa pitkälle viritetyn pelityylin, joka perustui taitokiekkoon, HIFK:n rymistelypelin vastapainoksi. Lahden Kiekkoreipasta Lampainen valmensi SM-liigassa kaudet 1976–1978.
Maajoukkuetta Lampainen edusti pelaajaurallaan 103 kertaa. Mukaan mahtuivat seitsemät MM-kisat ja yhdet olympiakisat.
Lampainen kilpaili myös pyöräilyssä. Hän voitti SM-kultaa 4 km:n joukkueajossa Pyörä-Poikien joukkueessa vuonna 1955.
Malajalam

Malajalam eli malayalam on pääasiassa Intiassa puhuttava dravidakieli. Sillä on lähes 36 miljoonaa puhujaa ja kansallisen kielen asema Intiassa. Malajalam on virallinen kieli Keralan osavaltion lisäksi Lakkadiiveillä ja Pondicherryssä. 
Sekä malajalamin kieli että sen kirjoitusjärjestelmä ovat läheistä sukua tamilille. 
Vuonna 1772 julkaistu "Alphabetum grandonico-malabaricum sive samscrudonicum" oli ensimmäinen eurooppalainen malajalamia käsittelevä kirja. Vuonna 1997 malajalamilla oli Intiassa 35 351 000 puhujaa. Kaikkiaan puhujia oli 35 757 100. Malajalamia kirjoitetaan malajalamilaisilla kirjaimilla.
Malajalaminkielinen elokuvateollisuus tunnetaan nimellä mollywood. 
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Aleksander Warma

Aleksander Warma (Varma) (22. kesäkuuta 1890 Kuusalu – 23. joulukuuta 1970 Tukholma) toimi Viron pakolaishallituksen väliaikaisena presidenttinä 30. maaliskuuta 1963 – 23. joulukuuta 1970. Hänen seuraajakseen tuli Tõnis Kint.
Aleksander Warma oli ensimmäisiä Kabbölen virolaisia, joka muutti Suomen Pernajaan isänsä Johannes Warman perheen mukana vuonna 1906. Vuosina 1939–1940 hän oli itsenäisen Viron lähettiläänä Helsingissä. Warma jätti Helsingin lähetystötalon 6. elokuuta 1940, jolloin Neuvostoliitto julisti Viron osaksi aluettaan. Jatkosodan aikana Warma toimi yhä Suomessa ja yritti saada talon takaisin, mikä kuitenkin estyi Saksan vastustuksesta.
Warman muistelmateos "Diplomaadi kroonika" on julkaistu suomeksi nimellä "Lähettiläänä Suomessa 1939–44" (Otava 1973).
Hatanpään lukio

Hatanpään lukio on lukio Tampereella. Lukio sijaitsee Rantaperkiössä lähellä Hatanpään arboretumia ja Pyhäjärven rantaa. Lukuvuoteen 2015–2016 asti lukion rehtorina toimi Raimo Meriluoto. Syksystä 2016 eteenpäin lukion rehtorina toimii Ville Vuorisalmi. Koulun nimi vaihtuu elokuussa 2025 Pyynikin lukioksi, ja se muuttaa lukuvuoden 2025-2026 mittaan Haapakujalta Pyynikintielle.
Historia.
Lukio perustettiin vuonna 1957 Pirkanmaan yhteiskoulun nimellä. Peruskoulu-uudistus tuli Tampereelle vuonna 1976, jolloin yhteiskoulu jaettiin Hatanpään yläasteeksi ja lukioksi. Hatanpään lukio siirtyi vuoden 2009 syksyllä arkkitehti Bertel Strömmerin suunnittelemaan ja funktionalistista arkkitehtuuria edustavaan entisen Rantaperkiön koulun kiinteistöön.
Lukio.
Hatanpään lukiossa on noin 400 opiskelijaa. Opetushenkilökuntaa on noin 30. Vuonna 2024 Hatanpään lukion sisäänpääsyn vaadittu keskiarvo oli 8.00. Sisäänottoa kasvatetaan syksyllä 2025, ja uudessa Pyynikin lukiossa tulee olemaan noin 750 opiskelijapaikkaa. Pyynikin lukiossa aloittaa syksyllä 2025 myös uusi suomen- ja englanninkielinen lukiolinja.
Musiikki- ja musiikkiteatterilinja.
Hatanpään lukiossa on musiikin (musiikki ja musiikkiteatteri) erityistehtävä. Erityistehtäväopiskelijaksi haetaan peruskoulun päättötodistuksella ja erillisellä näyttökokeella. Hatanpään lukio tarjoaa lukuisia musiikin ja musiikkiteatterin soveltavia kursseja, joilla keskitytään esimerkiksi yhtyelauluun, bändisoittoon, studiotekniikkaan, äänentoistoon, kuorolaulamiseen, musiikin teoriaan ja teatteri-ilmaisuun. Lukiossa on myös äänitysstudio. Lukiossa tehdään vuosittain musiikin ja teatterin yhteistyöproduktio, kuten musiikkiteatteriesitys. Tämän lisäksi opiskelijat tuottavat ohjelmaa muun muassa Tampereen joulutorille ja tekevät yhteistyötä Tampereen Työväen Teatterin, Tampereen Teatterin sekä Ahaa Teatterin kanssa. Vuonna 2024 ensi-iltansa sai Hullu prinssi  2.4. -musikaali, joka tehtiin yhteistyössä useiden toisen asteen oppilaitosten sekä Tampereen Työväen Teatterin kanssa TTT:n Suurelle näyttämölle. Musikaalin ohjasi Mikko Bredenberg.
TUVA.
Hatanpään lukiossa järjestettävän tutkintoon valmistavan koulutuksen (TUVA) tarkoituksena on parantaa opiskelijoiden valmiuksia hakeutua lukioon. Opinnoissa painotetaan suomen kielen taitojen ja lukio-opinnoissa tarvittavien opiskelutekniikoiden ja -taitojen vahvistamista perustaitojen ohella. Hatanpään lukion TUVA-koulutus järjestetään yhteistyössä Tampereen seudun ammattiopisto Tredun kanssa.
Jorma Nortimo

Jorma Kustaa Olavi Nortimo (alk. Nieminen, 20. tammikuuta 1906 Helsinki – 2. heinäkuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen elokuvaohjaaja, näyttelijä ja käsikirjoittaja. Nortimo toimi jo 1930-luvulla Ylioppilasteatterin johtajana ja sittemmin vastaperustetun Turun kaupunginteatterin johtajana sekä SF:ssä ja Suomi-Filmissä näyttelijänä, ohjaajana ja käsikirjoittajana. 
Nortimo aloitti elokuvauransa näyttelijänä 1936 Suomen Filmiteollisuudessa. Parhaat ohjauksensa Nortimo teki 1930- ja 1940-lukujen taitteessa, muun muassa "Syyllisiäkö?" (1938), "Halveksittu" (1939), "Lapseni on minun" (1940) ja "Synnin puumerkki" (1942), jotka kaikki perustuivat kaunokirjallisiin teoksiin. Nortimo ohjasi 1950-luvun alussa ensimmäiset rillumarei-elokuvat "Rovaniemen markkinoilla", "Lännen lokarin veli" ja "Muhoksen Mimmi". Hänen viimeiseksi ohjaustyökseen jäi Mika Waltarin jo sota-aikana kirjoittama "Pikku Ilona ja hänen karitsansa" (1957). Nortimo näytteli yli 30 elokuvassa.
Nortimon sisarentytär oli näyttelijä Tuire Orri.
Lakupaavi

Lakupaavi on suomalaisen Moonsorrow-yhtyeen jäsenten sivuprojekti, joka soittaa hardcore punkia. 
Lakupaavi lähti liikkeelle vitsistä: kun Moonsorrow oli työstämässä "Verisäkeet"-albumiaan, se julkaisi kotisivuillaan uutisen, jonka mukaan levyn nimeksi tulee ”Raah Raah Blääh” ja se sisältää muun muassa kappaleet ”Kuolema taidehomoille... ja muille!”, ”Puutarhurin painajainen” ja ”Se hyvä biisi”. Vaikka kyse oli huumorista, monet tahot ottivat uutisen tosissaan ja uskoivat yhtyeen muuttaneen tyyliään. Hieman myöhemmin Moonsorrow todella äänitti kappaleen ”Kuolema taidehomoille... ja muille!”, joka sai sittemmin jatkoa kokonaisen "Raah Raah Blääh" -levyn muodossa. Levyä ei kuitenkaan tehty Moonsorrow-nimellä, vaan sivuprojekti sai nimekseen Lakupaavi. Lakupaavissa soittavat kaikki Moonsorrowin jäsenet Lord Eurenia lukuun ottamatta. Lakupaavissa vaikuttaa myös Rytmihäiriö-yhtyeen jäsenistö. Esimerkiksi Rytmihäiriön Ande esiintyy joillakin Lakupaavin kappaleilla.
Luvian kirkko

Luvian kirkko Eurajoen Luvialla on rakennettu vuosina 1908–1910. Josef Stenbäckin suunnitteleman kirkon materiaalina on käytetty punaista hiekkakiveä, jota saatiin Luvian Knapernummelta. Se rakennettiin nykyisen kappelin paikalla sijainneen vuonna 1748 valmistuneen puukirkon tilalle.
Luvian ristikirkko edustaa tyyliltään kansallisromantiikkaa, mutta siinä on myös jugendin piirteitä. Sisätilojen alkuperäinen ilme tuhottiin 1960-luvulla peittämällä koristeelliset maalaukset valkoisella maalilla korjausten yhteydessä.
Historia.
Luvian kappeliseurakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1558. Luvialla on ollut jonkinlainen kappelin tai kirkko jo ainakin 1600-luvulla, mutta tämän ensimmäisen kirkon paikkaa ei enää nykyisin tunneta. Nykyistä kirkkoa edeltänyt puukirkko rakennettiin vuosina 1745–1748 ja sen suunnitteli porilainen rakennusmestari Tuomas Ravonius (1705–1784). Itsenäinen seurakunta Luviasta tuli vuonna 1901, jolloin se itsenäistyi Eurajoen emäseurakunnasta.
Kirkon esineistö.
Luvian kirkon ensimmäiset urut valmisti Kangasalan urkutehdas vuonna 1912 ja niitä laajennettiin 1957. Nykyiset urut ovat saman tehtaan vuonna 1968 valmistamat ja ne siirrettiin Luvialle Vantaalta Korson kirkosta vuonna 2000. Alttaritaulu on Ilmari Launiksen 1912 maalaama "Jeesus ilmestyy opetuslapsille Genesaretjärven rannalla". Kelloja on kaksi kappaletta, joista vanhempi on valmistettu Tukholmassa vuonna 1754. Uudempi puolestaan on hankittu haljenneen kellon tilalle Hollannista vuonna 1991. Kirkon muuhun esineistöön kuuluvat muun muassa luovutetun Karjalan Hiitolan kirkosta tuotu vuonna 1774 valmistettu 12-haarainen kattokruunu sekä edellisessä kirkossa ollut 24-haarainen kattokruunu.
Kirkon arvokkaimmat taideteokset ovat neljä keskiaikaista puuveistosta. Luviamadonna on goottilaista tyyliä edustava puuveistos, joka esittää Neitsyt Mariaa ja Jeesus-lasta. Sen on arveltu olevan noin vuodelta 1420. Kansanperinteen mukaan se on alun perin ollut Porissa sijainneessa Kappeliluodon merikappelissa. Toinen veistos on Pyhää Annaa esittävä pohjoismainen puuveistos 1440–1450-luvuilta. Kolmas veistos on Kristus - tuskien mies, joka on lyypekkiläinen puuveistos noin 1500-luvulta. Neljäs veistos esittää Pyhää Olavi ja se on pohjoismainen, mahdollisesti suomalainen, noin 1300-luvun lopulta Kirkossa on paikallisen taiteilijan Tuomo Salosen vuonna 1999 veistämä vaivaisukko. 
Kappeli.
Hautausmaalla sijaitsee myös erillinen puurakenteinen kappeli, joka on valmistunut vuonna 1912. Sen rakentamisessa on käytetty vanhasta kirkkorakennuksesta saatuja materiaaleja. Alun perin kappeli toimi vain siunauskappelina, mutta nykyään siellä järjestetään myös muita kirkollisia toimituksia sekä hartaushetkiä.
Kappelin esineistöön kuuluu muun muassa 1838 valettu rippikello, jonka on tehnyt tunnettu paikallinen kellonvalaja Mikal Rostedt. Lisäksi kappelissa purjelaivan pienoismalli eli ns. votiivilaiva. Sen ovat seurakunnalle lahjoittaneet luvialaiset sotilaat vuonna 1803.
Sankarihautausmaan muistomerkin on suunnitellut arkkitehti Mikael Nordenswan vuonna 1954
Kolmonen (jalkapallo)

Kolmonen () on miesten jalkapallon viidenneksi korkein sarjataso Suomessa. Kolmosta pelataan Palloliiton piirien järjestämissä sarjoissa. Kaudella 2024 Kolmosessa on kymmenen lohkoa (kolme Uudenmaan piiristä), joiden voittajat karsivat nousuoikeudesta Kakkoseen. 
Sarjanousijat - Lohkovoittajat.
1936–1972 Maakuntasarja, 3. korkein sarjataso
Hattulan uusi kirkko

Hattulan kirkko on Hattulassa sijaitseva rappaamattomasta tiilestä rakennettu kirkko. Sen on suunnitellut arkkitehti E. B. Lohrmann. Kirkko rakennettiin vuosina 1852–1857, ja muodoltaan se on etutornillinen pitkäkirkko. Tornin yläosassa on kahdeksan kulmaa. Kirkossa on 800 istumapaikkaa. Tyylisuunnaltaan kirkko edustaa uusgotiikkaa ja on itse asiassa Suomen ensimmäisiä uusgoottilaisia tiilikirkkoja.
Urut olivat alun perin J. A. Zachariassenin vuonna 1877 valmistamat 15-äänikertaiset urut, mutta Kangasalan urkutehdas uudisti ne vuonna 1927 21+1-äänikertaisiksi ja myöhemmin vielä 27-äänikertaisiksi. Kolme kelloa ovat vuosilta 1734, 1738 ja 1782. Kirkossa on kolmiosainen R. W. Ekmanin vuonna 1864 maalaama alttaritaulu, jonka osat ovat "Jeesus Getsemanessa", "Jeesus ristillä" ja "Jeesus ylösnousseena".
Kirkon sankarihautojen muistomerkki on arkkitehti Veikko Larkkaan työ vuodelta 1947.
Dnestr

Dnestr (, , , , ) on joki Itä-Euroopassa. Se saa alkunsa Karpaateilta Ukrainan länsiosista Puolan rajan tuntumasta ja laskee Mustaanmereen. Ukrainassa Dnestr virtaa ensin koilliseen, mutta kääntyy sitten kaakkoon ja muodostaa lyhyellä matkalla Ukrainan ja Moldovan rajan. Tämän jälkeen se virtaa pitkään Moldovan alueella, kunnes aivan lähellä merta se taas toimii rajajokena ja lopuksi palaa Ukrainaan. Dnestrin estuaari erottuu Mustastamerestä pitkänä ja kapeana laguunina Odessan länsipuolella. Dnestrin pituus on 1 352 km ja sen valuma-alue Ukrainan ja Moldovan alueella noin 69 000 km².
Dnestr rajalinjana.
Moldovan sisälläkin Dnestr on rajalinja, sillä sen itäranta on itsenäiseksi julistautuneen Transnistrian aluetta. Vaikkei mikään valtio ole tunnustanut Transnistriaa, ei Moldovalla käytännössä ole mitään määräysvaltaa Dnestrin itäpuolella. Historiallisesti Dnestr-joki on ollut rajana romaniankielisten moldaavien ja slaavilaisten ukrainalaisten välillä. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Romanian ja Neuvostoliiton raja kulkikin Dnestriä pitkin. Toisessa maailmansodassa Stalin vei Romanialta nimellä Bessarabia tunnetun Dnestr- ja Prut-jokien välisen alueen, eli vanhan Moldavian itäosan. Osa Bessarabiaa liitettiin Ukrainaan, osa erotettiin Moldovan neuvostotasavallaksi, jolle annettiin vastineeksi osa Dnestr-joen itärannasta. Neuvostoliiton hajottua Moldova itsenäistyi ja Transnistria on ollut "de facto" itsenäinen valtio.
Samuli Haataja

Samuli Haataja (s. 1. huhtikuuta 1976) on suomalainen muusikko ja toinen The Crash -yhtyeen perustajista. Haataja ja toinen perustajajäsen, laulaja-kitaristi Teemu Brunila tapasivat vuonna 1991 rippileirillä. He perustivat yhtyeen ja päättivät hakea samaan lukioon. Haataja soitti yhtyeessä bassoa ja lauloi taustoja.
Koulutukseltaan Samuli Haataja on biologian opettaja ja jatko-opiskelija Turun yliopiston biodiversiteettitutkimuksen osastossa, mutta nykyään hän opettaa Nousiaisissa, Henrikin yhtenäiskoulussa.
Marraskesi

Marraskesi on ihon orvaskeden uloin kerros. 
Ihmisen iho rakentuu kolmesta kerroksesta, joista uloin on orvaskesi. Orvaskeden ulointa kerrosta sanotaan marraskedeksi. Marraskesi koostuu kuolleista sarveisainetta sisältävistä soluista. Sen tehtävä ihon suojaamisessa on tärkeä, sillä se estää vieraiden aineiden tunkeutumisen elimistöön ja liiallisen veden haihtumisen elimistöstä.