tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hernekasvit

Hernekasvit (Fabaceae) on Fabales-lahkoon kuuluva kasviheimo. Se on yksi suurimmista kukkakasvien heimoista noin 650 suvulla ja yli 18 000 lajilla. Heimolle ominainen hedelmätyyppi on "palko", ja heimoon kuuluvia kasveja, varsinkin viljeltyjä, sanotaankin myös "palkokasveiksi". Heimon kasvien kukissa on yleensä kaksi terälehteä muita huomattavasti suurempia niin, että kukka muistuttaa ulkonäöltään hieman perhosta, mistä johtuu heimosta aikaisemmin käytetty tieteellinen nimi Papilionaceae (lat. "papilio" = perhonen).
Heimoon kuuluu useita tärkeitä viljelyskasveja. Niitä viljellään varsinkin syötävien, yleensä runsaasti proteiinia sisältävien siementensä vuoksi. Joidenkin hernekasvien palotkin ovat syötäviä. Muutamien hernekasvien, kuten soijapavun siemenistä puristetaan myös kasviöljyjä. Monia heimon kasveja viljellään myös rehuksi.
Hernekasvien juurinystyröissä on bakteereja, jotka sitovat ilmasta typpeä sellaiseen muotoon, että kasvi voi käyttää sitä hyväkseen. Sen vuoksi niiden viljelyssä ei yleensä tarvita typpilannoitteita.
Viljelyskasveja.
Tärkeitä viljelyskasveja kuuluu seuraaviin sukuihin:
Sukuja.
Suvut Suomessa.
Suomessa luonnonvaraisena esiintyvät hernekasvisuvut ovat:
Konstantinos IX

Konstantinos IX Monomakhos (n. 1000 – 11. tammikuuta 1055) oli Bysantin keisari 11. kesäkuuta 1042 – 11. tammikuuta 1055. 
Keisarinna Zoe valitsi hänet puolisokseen ja kanssahallitsijakseen vuonna 1042.
Zoe

Zoe (kreikaksi "Ζωή", n. 978 – 1050) oli Bysantin keisarinna 15. marraskuuta 1028 – 1050.
Zoen isän Konstantinos VIII:n kuoleman jälkeen Zoe hallitsi miehensä Romanos III:n kanssa. Romanoksen kuoltua vuonna 1034 Zoe meni naimisiin Mikael IV:n kanssa. Mikael kuoli vuonna 1041. Seuraava kanssahallitsija oli Zoen ottopoika Mikael V, mutta hän kuoli jo seuraavana vuonna.
Kahden kuukauden ajan vuonna 1042 Zoe hallitsi siskonsa Theodoran kanssa. Zoen kolmas ja viimeinen mies Konstantinos IX hallitsi vielä Zoen kuoleman jälkeen vuonna 1050.
Paavo Haavikko on esseessään ”Sampo, Bysantin rahamylly” Mitä-Missä-Milloin 1975 -kirjassa ja runoelmassaan "Kaksikymmentä ja yksi" (1974) esittänyt, että keisarinna Zoe olisi ollut Kalevalan Pohjan akan esikuva.
Toinen sofistiikka

Toinen sofistiikka on kirjallisuus-historiallinen termi, jolla viitataan kreikkalaisiin Roomassa ja muissa roomalaisajan keskuksissa näytösluontoisesti esiintyneisiin puhujiin, jotka jäljittelivät klassista sofismia ja retoriikkaa pitämällä kreikankielisiä puheita klassisista aiheista. Toisen sofistiikan kauden voidaan katsoa alkaneen keisari Neron tai Hadrianuksen aikana ja kestäneen noin vuoteen 230. Ilmiöstä kertoi ja sitä kehui Filostratos teoksessaan "Sofistien elämät".
Henkilöitä.
Toiseen sofistiikkaan kuuluvia kirjoittajia olivat muun muassa:
Live ?!*@ Like a Suicide

Live ?!*@ Like a Suicide on Guns N’ Rosesin ensimmäinen julkaisu. Tämä EP-levy julkaistiin 10 000 kappaleen painoksena ja on nykyään muodostunut keräilyharvinaisuudeksi. Kappaleet on äänitetty studiossa ja niihin on lisätty yleisön ääni. Äänite julkaistiin myöhemmin myös "GN’R Lies" -albumin A-puolena.
Flavia Maximiana Theodora

Flavia Maximiana Theodora oli Rooman keisari Maximianuksen tytär tai tytärpuoli. Hän meni naimisiin Constantius Chloruksen kanssa sen jälkeen kun tämä oli eronnut ensimmäisestä vaimostaan Helenasta.
Perhe.
Constantius Chloruksen kanssa Theodora sai kuusi lasta:
Antisankari

Antisankari on kirjallisuudessa ja draamassa protagonisti eli päähenkilö, jolta puuttuvat perinteiset sankarin ominaisuudet kuten ylevyys, ylivertaisuus, oikeamielisyys ja valmius uhrautua hyvien asioiden puolesta. Antisankarit ovat olleet länsimaisen romaanin huomattava piirre jo Kreikan näytelmäkirjallisuudesta lähtien, ja antisankari on usein keskeinen hahmo modernissa näytelmäkirjallisuudessa. Kuuluisia esimerkkejä ovat Cervantesin Don Quijoten ja Henry Fieldingin Tom Jonesin nimihahmot.&lt;ref name="Baldick/11"&gt;Baldick 1990, s. 11.&lt;/ref&gt; Muita esimerkkejä ovat James Joycen Ulysses-romaanin päähenkilö Leopold Bloom, Jaroslav Hašekin sotamies Švejk, Albert Camus'n romaanin Sivullinen tahdottomasti ajelehtiva päähenkilö Meursault ja Joseph Hellerin romaanin Me sotasankarit pommituslentäjä Jossarian.
Antisankarit voivat olla hyvin monenlaisia. Tyypillisesti antisankari on pyrkimyksissään epäonnistuva päähenkilö, joka esimerkiksi kömpelyytensä, tyhmyytensä, huono-onnisuutensa tai pelkuruutensa takia aiheuttaa sekaannusta ja joutuu usein naurunalaiseksi. Hän voi myös olla moraaliltaan kyseenalainen päähenkilö. Siinä missä sankari on hyveellinen, ihanteellinen ja pyyteetön, on antisankari usein pikemminkin hyötyajattelua korostava henkilöhahmo, joka saattaa tehdä hyviä asioita vääristä syistä. Antisankaria ei kuitenkaan tule sekoittaa antagonistiin, koska antisankari ei yleensä ole protagonistin päämäärien tiellä.
Keksijä

Keksijä on henkilö, joka ideoi keksintöjä kuten esimerkiksi mekaanisia tai elektronisia laitteita, ohjelmistoja tai menetelmiä. Monet keksijät ovat luonnontieteilijöitä tai insinöörejä, jotka soveltavat tieteellisistä tutkimuksista saatuja tuloksia tai yhdistelevät olemassa olevia ideoita uusiksi kokonaisuuksiksi.
Patenttijärjestelmä kehitettiin rohkaisemaan uusien keksintöjen julkistamista. Patentti suo keksijälle keksintönsä hyödyntämiseen suojatun yksinoikeuden rajoitetuksi ajaksi.
Keksimisen historiaa ovat tutkineet esimerkiksi Jared Diamond ja Thomas P. Hughes.
Huomattavimpia keksijöitä.
Kuuluisa filmitähti Hedy Lamarr kehitti öisin keksintöjä, joihin langattomat Wi-Fi-verkot ja matkapuhelinverkkojen CDMA-tekniikka perustuvat. Toisen maailmansodan alettua hän kehitti ja patentoi muuttuvataajuuksisen radiolaitteen torpedojen ohjaamiseen ohi vihollisen radiohäirinnän. 
Suomalaisia.
A. I. Virtasen AIV-rehu on kuuluisimpia suomalaiskeksintöjä. Laajaan käyttöön Suomessa on otettu myös Maiju Gebhardin astiankuivauskaappi (1945), jossa vesi valuu astioista suoraan tiskialtaaseen, jolloin astioita ei tarvitse kuivata. 
Tuomo Suntola keksi atomikerroskasvatuksen, jossa kaasumaisia yhdisteitä suihkutetaan pinnalle, jolloin ne tarttuvat pintaan vain atomin paksuisiksi kalvoiksi. Tekniikkaa käytetään pienikokoisten puolijohteiden valmistuksessa laajalti, ja esimerkiksi matkapuhelimet eivät olisi mahdollisia ilman sitä. 
Tekniikan tohtori Liisa Viikari on huomattava biotekniikan kehittäjä ja kemian tohtori Salme Koskimies on keksinyt Neste Oy:lle synteettisen voiteluaineen. Insinööri Aino Heikkinen on kehittänyt ekobetonin. Heillä ja tohtori Marja-Liisa Siikosella on suomalaisista naiskeksijöistä eniten patentteja. 
Viihdetaiteilija Pertti "Spede" Pasanen tunnetaan näyttelijän ja koomikon lisäksi myös keksijänä. Pasanen teki lukuisia keksintöjä. Hän haki patenttia 49 keksinnölle. Hänen keksintöihinsä kuuluvat mäkihyppylinko, venesuksi ja aaltovoimala.
Autoradion keksi suomalaissyntyinen William Uno Meriheinä (1888–1976).
M4 (karbiini)

M4 on yhdysvaltalaisen M16-rynnäkkökiväärin karbiiniversio. Se kehitettiin korvaamaan Colt CAR-15- ja XM-177-karbiinit. Yhdysvaltain asevoimat otti M4:n käyttöön vuonna 1994. M4 on lukuisien eri maiden erikoisjoukkojen käytössä oleva moderni rynnäkkökivääri.
Ominaisuudet.
Aseen toiminta perustuu suorakaasusysteemiin, joka tarkoittaa sitä, ettei aseessa ole erillistä kaasumäntärakennetta, vaan kaasunpaine johdetaan piipussa olevan reiän kautta rungon sisälle johtavaan putkeen, joka taas johtaa kaasunpaineen lukonkuljettimessa olevaan, kaasuputken suun ympärille tulevaan ulokkeeseen. Tällä tavoin aseen paino on saatu supistettua minimiin, mutta toisaalta aseen sisälle johtuvat ruutikaasut lisäävät aseen puhdistustarvetta.
M4-rynnäkkökiväärin runko on valmistettu alumiinista muottiin takomalla ja tako-aihiosta koneistamalla; tällä aseen runko on saatu paitsi mahdollisimman kevyeksi, myös erittäin lujaksi. M4-kivääreissä on tyypillisesti kovakromattu piippu ja patruunapesä piipun kulutuskestävyyden lisäämiseksi. Kovakromaus vähentää rihlojen kulumista ja kosteissa olosuhteissa patruunan juuttumista kiinni patruunapesään.
M4 on varustettu lukonpidättäjällä, joka jättää aseen lukon auki lippaan tyhjentyessä, mikä nopeuttaa lippaanvaihtoa. Hyvästä ergonomiasta voidaan mainita muun muassa peukalolla käytettävä tulenvalitsin ja lippaan salvan sijoitus liipasinsormella käytettäväksi. Aseessa on neljään eri kohtaan lukittava rekyylijousen suojaputken päällä liukuva teleskooppitukki; uudemmissa aseissa neliasentoinen olkatuki on korvattu kuusiasentoisella.
Aseesta on kiinteä kantokahvaisen lisäksi ns. ”flat top” -runkoinen malli, jossa rungon päällä on Picatinny-kiinnityskisko kantokahvaa, takatähtäintä tai muuta ko. kiinnityksellä varustettua tähtäintä varten. Aseen perustaistelutähtäimet muodostuvat avotähtäimistä, jotka ovat pikasäädettävissä 100–600 metriin. Tähtäimissä on lisäksi tuulikorjauksen pikasäätö. Perustaistelutähtäimissä on "ghost ring" -tähtäin taisteluammuntaan ja pienempi diopteritähtäin tarkempaa ampumista ajatellen. Vaikka aseen tähtäimet sinällään ovatkin pitkän kehitystyön tulos, varustetaan kiväärit yleensä Aimpoint M2- tai ACOG-tähtäimillä. M4A1:een on saatavilla niin sanottu "SOPMOD M4 Kit". Tähän erikoisjoukkojen malliin voidaan asentaa lukuisia erilaisia tähtäimiä ja muita lisävarusteita. M4 onkin tunnettu hyvästä modulaarisuudestaan ja ergonomisuudestaan.
Etnomusikologia

Etnomusikologia on musiikin tutkimusta sen kulttuurisessa kontekstissa. Etnomusikologia tutkii musiikkia sekä tanssia kulttuurina ja kulttuurissa.
Perinteisesti etnomusikologia on keskittynyt ulkoeurooppalaisiin musiikkikulttuureihin ja kansanomaisen musiikin tutkimukseen ja jättää siis ulkopuolelle länsimaisen taidemusiikin, jota tutkii niin sanottu yleinen musiikkitiede. Etnomusikologia ei kuitenkaan sulje pois mitään tiettyä musiikkia tutkimuksensa piiristä. Myös länsimaista taidemusiikkia ja populaarimusiikkia on tutkittu etnomusikologisin menetelmin.
Suomessa etnomusikologiaa on voinut aiemmin opiskella etenkin Helsingin yliopistossa ja Tampereen yliopistossa. Tampereella se oli aiemmin jopa oma pääaineensa, mutta käytännössä pääaineesta luovuttiin siellä vuonna 2012.
Suomen etnomusikologinen seura ry, joka on perustettu vuonna 1974, toimii alaa kokoavana tieteellisenä seurana Suomessa. Alan tutkimusta esittelee seuran vuosittain julkaisema "Etnomusikologian vuosikirja".
Apiales

Apiales on aitokaksisirkkaisiin ja asteridien kladiin kuuluva kasvilahko. APG II -luokittelu lukee lahkoon seitsemän heimoa, joissa on 494 sukua ja 5489 lajia. Aiemmin Cronquistin järjestelmässä vain sarjakukkaiskasvit (Apiaceae) ja araliakasvit (Araliaceae) kuuluivat tähän lahkoon. 
Heimot.
Lahkossa on seitsemän heimoa. Niistä sarjakukkaiskasveja tavataan luonnonvaraisina myös Suomessa, ja araliakasveja esiintyy viljelykarkulaisina.
Lisäksi lahkoon on aiemmin liitetty seuraavat heimot:
Liperi (kasvi)

Liperi ("Levisticum officinale"), joka tunnetaan myös kansanomaisella nimellä lipstikka, on sarjakukkaisiin kuuluva maustekasvi. Se kasvaa 100–250 cm korkeaksi. Kukinta-aika on heinä- tai elokuussa keltaisin, karhunputkea muistuttavin kukinnoin.
Liperi on kotoisin Länsi-Aasiasta, mutta sitä on kasvanut Euroopassa jo antiikin ajoista lähtien. Sitä on kasvatettu myös Suomessa vanhastaan kotipuutarhoissa, ja se esiintyy edelleen satunnaisesti viljelyjäänteenä vanhan asutuksen piirissä.
Kreikkalaiset ja roomalaiset käyttivät liperiä lääkinnällisiin tarkoituksiin ja tiettävästi myös deodoranttina. Kasvin varret voi syödä vihanneksena, mutta usein sitä käytetään kuitenkin mausteena. Erityisen suosittu se on erilaisten liemien maustamisessa, koska siinä on lihainen maku. Jauhettua liperin juurta on käytetty myös pippurin korvikkeena.
Vorna

Vorna on karjalaisten kansantarinoiden sankari, taidokas jousenkäyttäjä, joka taisteli niin suomalaisia kuin venäläisiäkin vastaan. Länsisuomalaisissa kertomuksissa hän on vastustaja, hurja vainolainen, jopa jättiläinen. Vorna oli pitkä ja tummahiuksinen, hopeavyöhön ja panssaripaitaan puettu. Hänellä oli erityisen iso jousipyssy, jota ei joka mies olisi jaksanut käyttää. Isosta koostaan ja hurjasta maineestaan huolimatta kerrottiin kuitenkin, että Vorna ei ollut pelottavan näköinen.
Vorna oli ilmeisesti oikea 1600-luvulla elänyt henkilö, tai jopa kaksi henkilöä, isä ja poika, joista kertovat tarinat ovat sekoittuneet toisiinsa. Sissipäällikkö Vorna on Pohjois-Pohjanmaalta tallennetussa kansantarinoissa nimetty Vornasten suvun esi-isäksi.
Eino Leino on tehnyt Vornasta runon.
Kertomuksia.
Vorna sauvoi ylös monet voimakkaat kosket, mitä pidettiin suurena urotekona. Silti "ei ole Vuoksen voittanutta, yli käynyttä Imatran", kuten yleinen sanonta kuului. Vorna myös kävi hävittämässä Suomea. Hän ryösti neidon tai kaksikin, mutta nämä pakenivat.
Vorna tunnettiin lähes voittamattomana. Tarinoiden mukaan suomalaiset saivat kuitenkin hänet lopulta hengiltä. Vorna oli ollut ryöstelemässä Suomessa. Suomalaiset olivat lähteneet takaa-ajoon. Vorna ei uskonut varoituksia, ja meni saunaan peseytymään "ruotsin verestä", kerskuen, ettei vihollisia jäänyt eloon. Hänen peseytyessään suomalaiset saartoivat saunan. Vorna tuli ulos, huitoi housunlahkeistaan tuhkaa vihollistensa silmiin, ja ryntäsi kohti tupaa, jonne oli jättänyt aseensa. Tuhka ei kuitenkaan sokaissut yhtä suomalaista, joka oli odotellut nurkan luona. Tämä keskenkasvuinen poika ampui nuolen jättiläismäisen miehen kantapäähän. Vorna kaatui maahan, ja anoi poikaa lopettamaan kärsimyksensä. Poika tappoi hänet nopeasti. Kerrotaan, että jos Vorna ei olisi ollut alasti, olisi nuoli vain kimmonnut hänen rautalevyistään. Vornan tavattoman isot luut olivat paikalla vielä kauan tapahtuman jälkeen, sillä ei ollut enää ketään niitä hautaamassa. Väitettiin, että Vornan kuoleman ansiosta suomalaiset pääsivät hävittämään Karjalaa.
"Jos tuli surma syyttömille, niin se tuli Vornallekin tuhoretkensä perästä", kuului sen jälkeen suomalainen sanonta.
Kertomus muistuttaa hieman kreikkalaista kertomusta Akilleuksen kuolemasta.
Kurjenpolvikasvit

Kurjenpolvikasvit (Geraniaceae) on kaksisirkkaisten kasvien heimo, johon kuuluu tulkinnasta riippuen 7–14 sukua ja noin 730 lajia. Useimmat lajit ovat ruohoja tai puolipensaita, ja niitä esiintyy erityisesti lauhkeilla ja lämpimänlauhkeilla seuduilla, kuten eteläisessä Afrikassa. Varret ovat suurikokoisilla lajeilla puumaiset; useimmilla ne ovat karvapeitteiset. Kukat ovat kaksineuvoisia, niissä on viisi terälehteä ja ne ovat väriltään tyypillisesti karmiinin- tai lilanpunaisia.
Merkittävimmät suvut ovat kurjenpolvet (noin 300 lajia) ja pelargonit (noin 280 lajia). Suomessa esiintyy luonnonvaraisena 14 kurjenpolvilajia ja kaksi kurjennokkalajia. Pelargonit ovat hyvin suosittuja koristekasveja.
Tuntomerkit.
Kurjenpolvikasvit ovat tanniinipitoisia ruohoja, joiden varret ovat nivelikkäitä. Lehdet ovat tavallisesti kierteisesti, harvoin vastakkaisesti, korvakkeellisia ja kourasuonisia tai sormiliuskaisia tai parilehdykkäisiä. Kukinto on viuhkomainen, usein valesarja, ja kukan osat emiötä lukuun ottamatta ovat erilehtisiä. Verholehdet ovat sukasellisia. Terälehdet ovat nuppuasennossa kiertyviä eli kontortteja. Mesirauhaset sijaitsevat kohdakkain verholehtien kanssa. Heteet sijaitsevat kahtena kiehkurana. Emilehdet ovat tavallisesti nokkamaisia, ja sikiäimessä on muutama siemenaihe kutakin emilehteä kohden. Siemenaiheet ovat usein luokkimaisesti käyristyneitä (kampylotrooppisia). Hedelmä on verhiöllinen.
Luokittelu.
Kurjenpolvikasveihin kuuluu kuusi sukua ja 805 lajia, jotka jakautuvat kahteen ryhmään; ensimmäisessä on vain yksi suku ("Hypseocharis"), toisessa loput viisi (alaheimo Geranioideae).
"Hypseocharis" käsittää yhden, kaksi tai kolme monivuotista ja enemmän tai vähemmän varretonta ruoholajia, jotka kasvavat Andeilla Etelä-Amerikan lounaisosassa. Kasvit ovat mukulallisia tai niillä on paksu pääjuuri. Lehdet ovat korvakkeettomat. Kukassa on viisi tai 15 hedettä ja sikiäimessä noin 12 siemenaihetta emilehdessään. Vartalo on rihmamainen, luotti pallomainen. Hedelmä on rakokota, jonka päässä vartalon jäänteet jäljellä.
Geranioideae-alaheimon 865 lajia kasvaa maapallon lauhkeissa ja lämpimissä osissa, erityisesti Etelä-Afrikassa. Ne ovat pääasiassa ruohoja, eräät varsisukkulentteja, geofyyttejä tai pensaita. Karvat ovat rauhasmaisia ja varret usein nivelikkäät. Lehtien korvakkeet ovat usein hyvin kehittyneet. Kukassa on sukaspäiset verholehdet, laakea teriö ja tyvestään vaihtelevissa määrin yhteen kasvaneet heteet. Sikiäin koostuu tavallisesti ja enintään viidestä emilehdestä, joskus vain kahdesta, ja vartalo on lyhyt, tukeva ja ontto, luotti liuskainen. Kärki-istukallisia ja kampylotrooppisia siemenaiheita on yksi tai kaksi kussakin emilehdessä. Sikiäimen yläosa kehittyy hedelmän nokkamaiseksi osaksi, ja hedelmä on liiteluomainen kota, jonka liuskat kihartuvat ylöspäin ja irtaantuvat keskuspylväästä. Siemenestä puuttuu ravintovarasto (endospermi), ja alkio on ainakin kurjenpolvilla vihreä ja käyrä.
Geranioideae-ryhmän suurimmat suvut ovat kurjenpolvet ("Geranium", 430 lajia), pelargonit ("Pelargonium", 280 lajia), kurjennokat ("Erodium", 80 lajia) ja mehigeraanit ("Monsonia", 40 lajia "Sarcocaulon" mukaan lukien).
Geraniales

Geraniales on aitokaksisirkkaisten rosidien ryhmään kuuluva kasvilahko. Ylivoimaisesti merkittävin heimo on kurjenpolvikasvit (Geraniaceae), jossa on noin 800 lajia. Muut lahkon kasvit on aiemmin jaettu useaan pieneen heimoon, jotka APG:n luokittelussa on yhdistetty samaan heimoon Francoaceae.
Tieteellinen luokittelu.
Nykyinen APG-luokittelu jakaa lahkon seuraaviin heimoihin:
Cronquistin jo vanhentunut järjestelmä käsittää lahkoon kuuluviksi nykyisistä heimoista vain kurjenpolvikasvit ja lisäksi seuraavat heimot:
Maahinen

Maahiset eli maanväki ovat pieniä, ihmisenmuotoisia olentoja, joista on paljon suomalaisia kansantarinoita. 
Maahiset asuvat maan alla omassa maailmassaan. Usein maahisten maailma koetaan todellisen maailman peilikuvaksi, joka voi olla jopa ylösalaisin. Maahiset voivat olla ilkikurisia. Joskus metsässä kulkija saattaa joutua maahisten lumoihin ja eksyä nurinkuriseen maailmaan, jota metsänpeitoksikin on kutsuttu. Maan väki voidaan käsittää myös taikavoimaksi, jota on maassa. Maanpäällisessä maailmassa maahiset ovat yleensä näkymättömiä; toisaalta tarustossa on joskus kerrottu maahisten saattavan näyttäytyä ihmisille muurahaisen muodossa. 
Maahiset saattoivat toisinaan nousta maasta ”ihmisten ilmoille”. Joissain tarinoissa maahiset ovat vaihtaneet ihmislapsen tilalle oman lapsensa. Maahisen lapsesta eli vaihdokkaasta on sitten voinut kasvaa rampa, vähäjärkinen tai sairas; toisinaan näitä vaihdokaslapsia on kuvattu syrjäytyneiksi, rumiksi ja hiljaisiksi. Samaan tapaan skandinaavit kertovat peikon voivan vaihtaa toisinaan oman lapsensa ihmislapsen tilalle. Omissa oloissaan maahisten sanottiin olevan rauhaa rakastavia, järjestelmällisiä, siistejä ja sopuisia.
Maanväki voi myös sairastuttaa ihmisen. Maahan kaatuva saattoi loukata maan väkeä, jolloin maanväki tartutti häneen sairauden, maan vihan. Sairautta voitiin nimittää myös sen aiheuttaneiden olentojen tai taikavoimien mukaan maahiseksi tai maanväeksi. Vaarallisena pidettiin myös kuuman veden kaatamista maahisten asuinsijoille tai tarpeiden tekemistä sinne. 
Maahiset eroavat eräästä toisesta kansantarustossamme yleisesti esiintyvästä olentotyypistä vetehisestä siinä, että niiden ei tavallisesti kuvattu koskaan olleen oikeita ihmisiä; vetehisten sen sijaan sanottiin olevan hukkumalla kuolleita vainajia. 
Maahisten kerrotaan myös lumoavan ihmisiä jäämään luokseen, jos ottaa vastaan heidän tarjoamiaan lahjoja, ruokaa tai juomaa.
Para (henkiolento)

Para () on länsisuomalaisessa ja ruotsalaisessa kansanperinteessä tunnettu maatilan tai talon haltija, eräänlainen tonttu, ja myös omistajansa apuolento. Para on kuitenkin nykyajan tarinoiden herttaisista tontuista poiketen kuvattu usein pelottavan näköiseksi ja voimalliseksi olennoksi. Paraa kuvataan tyypillisesti pyöreäksi kuin lankakerä tai tuohirullan näköiseksi, mutta lisäksi para saattoi olla myös kissan, linnun tai sammakon muodossa. Pallomainen muoto oli tavallisempi ruotsalaisessa perinteessä ja eläimen hahmo suomalaisessa. Paran tehtävä oli talon ja omistajansa auttaminen ja varallisuuden kasvattaminen. Parat kävivät usein varastamassa muiden ihmisten tai perheiden omaisuutta tai maitoa heidän lehmistään ja toivat sen emännälleen tai isännälleen. Para ja sen omistaja olivat yhteydessä toisiinsa niin, että jos paraa vahingoitti, myös sen lähettäjä loukkaantui.
Paran ominaisuuksia.
Paran saattoi omistaa varsinkin noita. Noitavainoissa ihmisiä on syytetty paran omistamisesta. Kirkkojen seiniin on Pohjois-Euroopassa ja Suomessakin toisinaan kuvattu noita kirnuamassa paran tai muun vastaavanlaisen apuolennon varastamaa maitoa, apuolento vierellään. Tällainen kohtaus on myös Lohjan kirkon seinässä, johon kuvatut parat ovat yksisarvisia, isokorvaisia pirua muistuttavia olentoja.
Para saapuu kutsuttaessa talon väen tai emäntänsä avuksi, mutta myös vaatii palveluksia, kunnioitusta ja ruokaa. Paran saattoi kutsua avuksi, jos esimerkiksi osasi oikean loitsun. Eräässä tarinassa tällainen loitsu kuului: 
Toinen versio:
Juhannusyönä saatettiin vilja-aitan avaimenreiästä kuunnella, kuuluisiko viljan laskemisen ääntä. Jos kuuluisi, niin siellä olisi para laskemassa viljaa, ja silloin tulisi hyvä sato. Jos taas rahakirstu kilisisi itsekseen, niin para olisi rahoja laskemassa, ja toimeentulo olisi turvattu.
Seiskarissa ja Lavansaaressa para tunnettiin voi-, maito- ja kananmunavarkaana, joka oli ruskeampi kuin orava.
Paranvoiksi nimetty limasienen epäiltiin kansanperinteessä olevan peräisin siitä, että para häirittynä oksentaisi ulos osan kähveltämästään voista. Tämän vuoksi paranvoita on kutsuttu myös paranpaskaksi tai -oksennukseksi.
Paraa ei voinut vahingoittaa luodeilla, mutta jos sen pystyi tappamaan, siitä seurasi myös sen omistajan kuolema. Jäljelle parasta jäi vain kolme palanutta tikkua.
Paran alkuperä.
Šamanistiset kulttuurit kaikkialla maailmassa tuntevat paraa muistuttavia haltijoita sekä apuolentoja, ja ilmeisesti tällaisia on tunnettu Suomessa jo kauan sitten. Paran katsottiin olevan hahmottunut noidan sielusta ja olevan sen sielueläin. Noita (eli tietäjä, parantaja) siis itse vaelsi paran hahmossa. Siitä, oliko noita tällöin tietoinen itsestään, eivät kirjoitukset anna selvyyttä.
Ruotsissa kerrottiin noitien saavan paransa Saatanalta käydessään Blåkullassa. Suomessa katsottiin, että para oli jollain tavalla valmistettu, esimerkiksi asettamalla lankakerän tai värttinän sydämeksi ehtoollisleipä. Liikkuessaan valmis para otti eläimen hahmon.
Betonimylly

Betonimylly on betonin, laastin, ym. sekoittamiseen käytetty säiliömäinen työkalu.
Sekoitus perustuu usein säiliön pyörimiseen ja sen sisälaidoissa sijaitsevien kiinteiden lapojen sekoittavaan vaikutukseen, mutta käytössä on myös myllyjä, joissa säiliö pysyy paikallaan ja lavat pyörivät. Pienissä myllyissä valmiin laastin tai betonin voi kaataa kuljetettavaksi säiliötä kallistamalla, mutta esimerkiksi betoniautossa betoni saadaan ulos pyörittämällä säiliötä sekoitussuuntaan nähden vastakkaiseen suuntaan, jolloin säiliön ulkoseinämään kiinnitetty spiraali nostaa betonia säiliön suuaukkoa kohti.
Aikaisemmin pienet, vetoisuudeltaan kottikärryn kokoiset myllyt olivat kammella käsin pyöritettäviä, mutta nykyään tämän työn hoitaa toisinaan sähkömoottori. Hieman suurempia myllyjä, kuten traktorin nostolaitteisiin liitetty mylly tai betoniauton säiliö, pyöritetään esimerkiksi polttomoottorin avulla vaihteiston välityksellä tai hydraulisesti. Samantapaisia ovat kuorma-autoihin yhdistetyt autobetonipumput. Tällainen betonipumppu on itse asiassa paitsi betonin sekoitin, myös säiliö. Tällöin kuorma-auto on varustettu jakelupuomilla.
Gilberto Simoni

Gilberto "Gibo" Simoni (s. 25. elokuuta 1971 Palù di Giovo, Trenton maakunta) on entinen italialainen ammattipyöräilijä. Loistavana mäkiajajana hän oli vahvimmillaan vuoristo-osuuksilla. Simoni oli uransa aikana myös tunnettu itsevarmuudestaan ja suorapuheisuudestaan, hän ei pelännyt tulla tavoitteineen julkisuuteen eikä uhota voittavansa milloin mitäkin etappia tai kilpailua.
Ura.
Simoni edusti kausilla 1994–2010 kestäneellä ammattilaisurallaan seuraavia joukkueita: Jolly Camponobili 1994, AKI 1995-1996, MG Technogym 1997, Cantina Tollo 1998, Ballan 1999, Lampre 2000-2001, Saeco 2002-2004, Lampre 2005, Saunier Duval-Prodir 2006-2007, Serramenti PVC Diquigiovanni 2008-2009 ja Lampre 2010.
Buru

Buru on saari Indonesiassa. Se kuuluu Molukkien saariryhmään ja sijaitsee Ambonin ja Seramin saarista hieman länteen. Burun suurin kaupunki on Namlea, joka sijaitsee saaren koillisella rannikolla.
Burun pinta-ala on 9 505 neliökilometriä, mikä tekee siitä Molukkien kolmanneksi suurimman saaren. Saaren keskiosat ovat vuoristoisia ja 80 prosenttia burulaisista elää rannikolla. 
Burussa on yhteensä noin 160 000 asukasta. Suurin osa heistä on muslimeja. Asukkaat puhuvat muun muassa burun kieltä.
Hooverin pato

Hooverin pato () on Yhdysvaltain kuuluisin pato ja se on saanut nimensä presidentti Herbert Hooverin mukaan. Se sijaitsee Arizonan ja Nevadan rajalla Coloradojoessa. 
Se rakennettiin ennen presidentti Franklin Delano Rooseveltin New Deal -ohjelmaa. Presidentti Hoover oli kautensa loppupuolella aloittanut joitakin elvyttäviä valtiollisia rakennushankkeita vuoden 1929 pörssiromahduksen aloittaman talouslaman lopettamiseksi.
Padon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1931. Art deco -tyyliä edustava pato oli valmistuessaan vuonna 1936 ensimmäinen suuri kokonaan betonista rakennettu pato Yhdysvalloissa. Pato on 221 metriä korkea ja 379 metriä leveä. Sen paksuus juuresta on 201 metriä ja harjalta 14 metriä. Betonia kului 3,4 miljoonaa kuutiometriä. 
Padon juurella olevassa voimalaitoksessa on 17 Francis-turbiinia, joiden yhteenlaskettu maksimiteho on 2 080 megawattia. Yli puolet energiasta menee Etelä-Kaliforniaan, loput jaetaan Nevadan ja Arizonan kesken.
Säärihaava

Säärihaava aiheutuu yleensä huonontuneesta verenkierrosta, jonka syynä on tavallisesti syystä tai toisesta johtuva liikunnan puute, diabetes tai verisuonivaurio (esimerkiksi joskus kauankin aikaa sitten ollut suonitukos eli ns. veritulppa, joka on vioittanut verisuonien läppiä joillakin osuuksilla). Kaikissa paikoissa iho ei tällöin saa veren mukana tarpeeksi happea, jolloin ihoon tulee helposti märkivä haava, jonka paraneminen estyy tai hidastuu huomattavasti. Ikääntyminen lisää säärihaavan riskiä ja säärihaavan hoidossa olisikin tarpeellista keskittyä edistämään riittävä verenkierto alaraajoissa läpi elämän. 
Oleellista on saada verenkierto paranemaan, jolloin hoitotapa riippuu sitä, mikä verenkierron huonontumisen on aiheuttanut. Hoidon kulmakivi on oikein toteutettu kompressiohoito, esimerkiksi yksilöllisellesti valmistetulla tukisukalla tai -sukkahousilla. Joka tapauksessa liikuntaa on pyrittävä heti lisäämään, sillä pohjelihaksen pumppaus on olennainen osa veren takaisin virtausta. Vähäiset verisuonivauriot voidaan nykyisin hoitaa vaivattomasti pienillä kirurgisilla operaatioilla. Viimeisenä mahdollisuutena, jos haava ei muilla toimenpiteillä parane, on ihonsiirto.
Edellä mainittujen, haavan syntymiseen ja sen huonoon paranemiseen vaikuttaneiden syiden hoitamista ja hoidon vaikutusta odottaessa haava pyritään kuivaamaan kokonaan tai lähes kokonaan tähän tarkoitukseen valmistetulla geelillä ja hoitamaan sen jälkeen mahdollisimman hyvään kuntoon säärihaavoihin tarkoitetulla haavavoiteella. Lyhyt antibioottikuuri on usein paikallaan heti säärihaavan ilmaannuttua. Haavan ympärillä oleva iho ei välttämättä kestä kalvoja tai liimasiteitä, joten sidostapaa on syytä yrittää keventää tarpeen mukaan vaikka käyttäen sukkaa jatkuvasti kevyen sidoksen päällä.
Äänne

Äänne voi merkitä ainakin kahta asiaa:
Yleensä vain kontekstista selviää, kumpaa tarkoitetaan, ja myös foonin ja foneemin välillä oleva merkitys on mahdollinen: ’puhevirran segmenttien luokka’ ottamatta kantaa siihen, erottaako se kielessä merkityksiä vai ei. 
Äänteet määritellään foneettisten ominaisuuksiensa perusteella. Ilmeisesti universaali (kaikkia kieliä koskeva) pääjako on vokaaleihin tai konsonantteihin, joskin aina ajoittain kielitieteelliseen keskusteluun nousevat kielet, joissa ei olisi vokaaleja lainkaan (esim. ). 
Ihmisen puhetta transkriboitaessa äänteet merkitään hakasulkeiden väliin silloin, kun ei oteta kantaa siihen, ovatko ne annetussa kielessä foneemeja vai eivät tai haluttaessa erityisesti korostaa äänneasua fonologisen tulkinnan sijaan. Esimerkiksi suomen kielen sanan "äänne" voi – puhujan ja transkribointijärjestelmän (tässä Kansainvälinen foneettinen aakkosto, IPA) mukaisesti – transkriboida .
Silloinkin kun äänteestä puhutaan ’foonin’ merkityksessä, se on abstrakti kuvausyksikkö, jossa ei oteta huomioon sellaisia yksilötason piirteitä kuten puhujan sukupuolta tai terveydentilaa. Lisäksi äänteet ovat vain näennäisesti diskreettejä eli jatkumollisesta äänivirrasta erillistettyjä yksiköitä, joista on poistettu konkreettisessa ääntämisessä tyypillinen siirtymäinformaatio. Todellisuudessa puhevirtaa ei voi jäännöksettömästi segmentoida fooneiksi. Sama äänne voi realisoitua rajattomana määränä toisistaan poikkeavia äännöksiä, mutta äännökset on metodologisesti tarkoituksenmukaista kuvata samaksi äänteeksi. Foonitkin ovat siis äännösjoukkoja kuten foneemit: ne on vain määritelty yksittäisistä kielijärjestelmistä riippumattomalla tavalla, foneemit taas kielikohtaisesti. 
Konsonantteja kuvattaessa annetaan yleensä kolme ominaisuutta:
Näiden kolmen ominaisuuden perusteella voidaan esimerkiksi sanoa suomen "t":n olevan "soinniton alveolaarinen klusiili".
Neljäntenä ominaisuutena käytetään tarpeen vaatiessa toissijaista eli sekundaarista ääntymäpaikkaa: esimerkiksi suomen savolaismurteissa yleiskielen sana "veli" voi ääntyä niin, että loppu-"i":stä on jäljellä vain sitä edeltävän konsonantin liudentuminen, "vel’" [ʋelʲ]. Tällöin loppu-"l":n voi kuvata "palataalistuneeksi soinnilliseksi alveolaariseksi lateraaliksi". Sekundaarista ääntymäpaikkaa kuvaava sana on tyypillisesti NUT-partisiippi, koska se kuvaa ikään kuin dynaamisesti äänteeseen lisättyä ominaisuutta.
Vokaalit puolestaan määritellään kolmen muun ominaisuuden perusteella:
Näin esimerkiksi suomen "e" on "lavea välinen etuvokaali".
Insuliinikynä

Insuliinikynää käytetään insuliinin annostamiseen varsinkin ykköstyypin diabeteksen hoidossa. Kynässä voi olla pidike kuten tavallisissa kuulakärki- ja lyijytäytekynissä, jolloin sitä voi helposti pitää mukana povitaskussa. Insuliinikyniä on kahdenlaisia: esitäytettyjä sekä vaihtoampullilla täytettäviä.
Esitäytetyt insuliinikynät.
Esitäytetyissä insuliinikynissä on valmiiksi täytetty insuliinisäiliö, josta insuliini annostellaan kääntämällä tai kiertämällä kynän päässä olevaa vipua tai nuppia. Kynästä näkee montako yksikköä insuliinia kulloinkin on säiliöstä lähdössä.
Toisessa päässä insuliinikynää on vaihdettava neula, joka työnnetään useimmiten vatsan tai reiden rasvakudokseen. Tämän jälkeen kynän yläpäässä olevaa nappia painamalla työnnetään insuliini neulan kautta kehoon.
Esitäytettyjä Insuliinikyniä säilytetään jääkaapissa. Käytössä olevaa kynää voi pitää huoneenlämmössä.
Vaihtoampullilla täytettävät insuliinikynät.
Vaihtoampullilla täytettävät insuliinikynät eroavat esitäytetyistä siten että insuliinit ovat pienissä lasiampulleissa, jotka vain kiinnitetään kynään ja näin samaa kynää voi käyttää pidempään, koska ampullin saa vaihdettua. Tällaisissa insuliinikynissä on usein myös muistitoiminto jonka avulla saa katsottua viimeisimmän pistoksen yksikkömäärän, sekä siitä kuluneen ajan. Muistitoiminto palvelee käytetystä paristosta johtuen vain rajoitetun ajan, yleensä useita vuosia.
Jälkikaiunta-aika

Jälkikaiunta-aika (tunnus "T60" tai "T") on aika, jona äänenvoimakkuus laskee 60 dB äänilähteen sulkemisesta. Käytännössä jälkikaiunta-aika on se aika, kuinka kauan huonetilassa kaiku on kuultavissa esimerkiksi voimakkaan käsien yhteen paukautuksen jälkeen.
Tilojen tavoiteltu jälkikaiunta-aika riippuu niiden käyttötarkoituksesta. Tiloissa, joissa puheviestinnän sujuvuus on tärkeää, suositeltava jälkikaiunta-aika on noin 0,5 sekuntia. Tällaisia tiloja ovat muun muassa koulut, päiväkodit, toimistotilat ja terveydenhuollon rakennukset. Pitkä jälkikaiunta-aika tällaisissa tiloissa heikentää puheen erotettavuutta ja myös vähentää viihtyvyyttä. Toisaalta tila, joka on vaimennettu liian hyvin, kuulostaa tukkoiselta ja siellä joutuu käyttämään ääntään enemmän. Tiloissa, jotka on tarkoitettu musiikin soittamiseen ja kuunteluun (konserttisali, kirkot), jälkikaiunta-ajan tavoitearvo on noin 1,5-2,0 sekuntia.
Tilojen jälkikaiunta-aikaan vaikuttavat niiden koko ja muoto sekä pinta- ja sisustusmateriaalien äänenvaimennuskerroin. Hyvin vaimentavat materiaalit (esimerkiksi mineraalivillapohjaiset levyt ja erilaiset reikälevyt) lyhentävät jälkikaiunta-aikaa. Kovat tasaiset pinnat (betoni, lasi, rakennuslevyt) puolestaan pidentävät jälkikaiunta-aikaa.
Jälkikaiunta-aika voidaan laskea Sabinen kaavalla formula_1, missä formula_2 on huoneen tilavuus, formula_3 absorptioala, formula_4 pinta-ala ja formula_5 pinnan absorptiokerroin. Sabinen kaava ei päde tilanteessa, jossa on yhdensuuntaisia vastakkaisia pintoja, joiden absorptiokerroin poikkeaa muista pinnoista.
Avoin kaupunki

Avoin kaupunki tarkoittaa sodankäyntiin liittyvänä käsitteenä, että kaupunkia hallinnoivan maan viranomaiset ilmoittavat, ettei kaupunkia tulla puolustamaan, kun se on jäämässä vihollisen haltuun. Tällöin vastapuolen tulisi kunnioittaa tätä ilmoitusta eikä kohdistaa kaupunkiin sotatoimia. Tällä pyritään suojelemaan kaupungin asukkaita ja rakennuskantaa sodan tuhoilta.
Ehkä kuuluisin avoin kaupunki oli Pariisi toisessa maailmansodassa vuonna 1940, kun Ranskan hallitus julisti sen avoimeksi kaupungiksi saksalaisten hyökkääjien lähestyessä kaupunkia.
Avoimia kaupunkeja toisessa maailmansodassa.
Hyökkäävät joukot eivät aina kunnioita julistusta. Puolustavat joukot voivat käyttää sitä poliittisena vetona.
Anatoli Perminov

Anatoli Nikolajevitš Perminov (, s. 16. kesäkuuta 1945) johti Venäjän avaruusjärjestöä maaliskuusta 2004 huhtikuuhun 2011.
Tausta.
Perminov on syntynyt 1945 Kirovin alueella. Hän valmistui Permin sotateknisestä koulusta vuonna 1967. Neuvostoliiton asevoimissa hän yleni kenraaliksi asti strategisissa ohjusjoukoissa (RVSN). Vuonna 1976 Perminov suoritti ylemmän korkeakoulututkinnon F. Dzeržinskin sotilasakatemiassa Moskovassa. Hän alkoi sotilasuransa ohjusrykmentin varapäällikkönä ja 1989 hänestä tuli ensimmäinen varakomentaja rakettiarmeijassa.
Avaruustoiminta.
Vuonna 1991 hän valmistui Asevoimien päämajan sotilasakatemiasta ja hänet nimitettiin asevoimien alaisen Plesetskin kosmodromin johtajaksi. Hänen kautenaan sieltä laukaistiin yli sata rakettia. Elokuusta 1993 Perminov palveli strategisten ohjusvoimien päämajassa. Vuonna 1994 hänet nimitettiin avaruusaseistuksen ja puolustusteknologian osaston johtoon.
Syyskuuhun 1997 asti hän toimi Venäjän ilmavoimien ensimmäisenä varapäällikkönä. Seuraavat neljä vuotta hän oli esikuntapäällikkö ilmavoimissa. 28. maaliskuuta 2001 hänet nimitettiin avaruusjoukkojen päälliköksi. 11. maaliskuuta kenraalieversti (3 tähden kenraali) Perminov nimitettiin Venäjän avaruusjärjestön johtoon. 29. huhtikuuta 2011 Vladimir Popovkin korvasi Perminovin avaruusjärjestön johdossa. 65-vuotias Perminov oli jo eläkeiässä ja häntä oli kritisoitu joulukuussa 2010 tapahtuneesta kolmen GLONASS-paikannussatelliitin epäonnistuneesta laukaisusta.
Anatoli Perminov on naimisissa. Hänen vaimonsa on opettaja ja poikansa upseeri.
Ämy

Ämy ry on Hämeenlinnan elävän musiikin yhdistys, joka järjestää erilaisia musiikkitapahtumia Hämeenlinnassa. Yhdistys rekisteröitiin vuonna 1978. Tunnetuin Ämyn järjestämä tapahtuma on Kaupunginpuistossa järjestettävä Ämyrock, joka on vuodesta 1974 alkaen järjestetty Suomen vanhin ilmaisrockfestivaali. Yli 40 vuoden aikana lavalla on nähty sekä paikallisia että valtakunnallisesti tunnettuja esiintyjiä. Kari Peitsamo on ollut esiintymässä Ämyssä ennätykselliset 31 kertaa. Peitsamoa edeltävää ennätystä piti hallussaan Valkoinen Pilvi-yhtye, joka esiintyi Ämyssä yhteensä viitenä vuotena. Peitsamo on tehnyt Ämyrockista kaksi laulua, "Ämy-rock" Skootteri-yhtyeensä kanssa levylle Rankat ankat sekä "Ämy 25 v." Retkibanaani-yhtyeen levylle Blitzkrieg Boogie – Highway 61 Revisited. 
Yhdistyksen tavoitteena on tarjota virikkeitä luonnonläheisempien elämänarvojen toteuttamiseen ja lisätä epäkaupallisen kulttuurin tarjoamia mahdollisuuksia.
Ämytapahtumien järjestäjät ovat mukana talkoohengellä. Kaikki tuotto käytetään toiminnasta aiheutuviin kuluihin eikä yhdistys tavoittele taloudellista voittoa. Yhdistyksen nykyisenä puheenjohtajana toimii Heidi Vehmas. 
Yhdistys ilmoitti että vuoden 2018 maaliskuussa että Ämyrock joudutaan perumaan siltä vuodelta järjestäjien puutteen ja taloudellisen tilanteen vuoksi.
Ämyrock järjestettiin 50-vuotisjuhlan kunniaksi viiden vuoden tauon jälkeen jälleen kesällä 2024.
Djet

Djet oli muinaista Egyptiä 1. dynastian aikaan vuoden 2980 eaa. tienoilla hallinnut faarao.
Djet on haudattu Abydokseen melko pieneen hautaan lähelle edeltäjänsä Djerin hautapaikkaa. Hauta oli löydettäessä lähes kokonaan tuhoutunut ja ainoat sieltä löytyneet esineet olivat hiiltyneitä puunkappaleita, jotka saattoivat olla osa puista lattiaa. Djetin hauta on ilmeisesti ryöstetty ja joutunut tuhopolton kohteeksi jo pian valmistumisensa jälkeen. Ensimmäisen dynastian viimeinen faarao, Qaa, entisöi hautaa, mutta se on sittemmin tuhottu toistamiseen. Haudan läheisyydessä on 174 oheishautaa.
Sakkarassa oleva suuri mastaba yhdistetaan usein myös Djetin hallituskauteen. Mastaba on koristeltu neljälläsadalla härän päätä esittävällä veistoksella, joilla kaikilla on oikeat härän sarvet. Monumentin tarkkaa tarkoitusta ei tiedetä, mutta sitä ei ilmeisesti ole tarkoitettu kuninkaan hautapaikaksi.
Den

Den oli muinaista Egyptiä 1. dynastian aikaan vuoden 2950 eaa. tienoilla hallinnut faarao.
Den nousi valtaan oletettavasti jo hyvin nuorena, koska hänen äitinsä Merneith toimi hänen kanssahallitsijanaan tai jopa itsenäisenä hallitsijana ennen Deniä. Manethon mukaan Den hallitsi vain 20 vuotta, mutta nykyään hallituskauden katsotaan olleen huomattavasti pidempi.
Den oli ensimmäinen faarao, joka otti käyttöön Nebty-nimen. Hän oli myös ensimmäinen, joka kuvattiin pitämässä Ylä- ja Ala-Egyptin kaksoiskruunua. Den oli myös ensimmäisen tunnetun Egyptiläisen väestönlaskennan alullepanija määrätessään kaikki ”pohjoisen, lännen ja idän” egyptiläiset laskettavaksi. 
Denin hallituskaudella rakennettiin enemmän suuria hautoja kuin yhdenkään edellisen hallitsijan aikana. Tämä osoittaa, että Egyptin talous oli hyvää vauhtia kohentumassa.
Denin hauta Abydoksessa on myös edellisistä kuninkaista poikkeava, sillä siinä on (ensimmäistä kertaa) hautakammioon johtavat portaat. Hauta on ympäröity tiilimuurilla ja sen lähistöllä on 174 oheishautaa.
Kylmä pisara

Kylmä pisara (esp. "la gota fría;" "la DANA", Depresión Aislada en Niveles Altos) on ylemmässä troposfäärissä oleva kylmän ilman pyöreämuotoinen alue, jonka halkaisija on tyypillisesti satoja kilometrejä. Siihen liittyy kuurosateita varsinkin kesällä. Talvella kylmä pisara ei aiheuta olennaisia säänmuutoksia.
Kylmä pisara syntyy, kun alemman ilmakehän eli troposfäärin yläosiin kuroutuu joskus kylmästä ilmamassasta saarekkeita, jotka saattavat vaeltaa kauaskin etelään. Niiden liike on yleensä hidasta. Kylmää pisaraa sanotaan monesti myös ylämatalaksi, sillä siihen liittyvä matalapaine näkyy ylemmän ilmakehän ilmanpainekartassa muttei normaalissa sääkartassa eikä ilmapuntarissa. Koska kylmä pisara viilentää ilmaa korkealla, se jyrkentää pystysuuntaista lämpötilajakaumaa (troposfäärin lämpötilagradienttia) ja luo siten epävakautta ilmakehään. Monesti kylmä pisara näkyy kuurosadealueena, johon liittyy kesällä usein ukkosta. Kylmää pisaraa kiertää ylhäällä ilmakehässä suihkuvirtaus. Jos pinnalla havaitaan matalapaine, rengasmaiseen suihkuvirtaukseen liittyvä sääjärjestelmä on kuroutumismatala.
Linssi (kasvi)

Linssi eli rokkalinssi eli kylvövirvilä ("Lens culinaris", syn. "Vicia lens") on herne­kasveihin kuuluva viljelyskasvi, jota käytetään sekä ihmis­ravinnoksi että rehuksi. Se muistuttaa paljon virnoja ("Vicia") ja nätkelmiä ("Lathyrus"). Kasvi on yksivuotinen. Se on rentovartinen. Lehdet ovat parijakoiset, ja päissä on kärhiä. Sen tertussa on harvassa kaksi tai kolme sinisensävyistä kukkaa. Kukka muodostaa palkohedelmän, jossa on yleensä vain yksi tai kaksi siementä.
Linssi on peräisin Lähi-idästä. Nykyään sen tärkeimpiä viljely­alueita ovat Intia, Turkki ja Kanada. Euroopassa sitä on viljelty etupäässä karjanrehuna, Suomessa vaatimattomalla menestyksellä.
Kylvövirvilän siemen eli linssi on yleinen raaka-aine itämaisessa ruuassa ja erinomainen kasvisperäinen proteiinin ja ravinto­kuidun lähde. Roomalaiset laivasivat linssejä Eurooppaan Egyptistä. Välimeren alueella linsseistä on tehty löydöksiä, jotka on kyetty ajoittamaan 11 000 eaa. Linssistä tunnetuimmat ovat vihreät ja punaiset.
Kasvin nimi.
Linssin nimi on vanha. Monissa kielissä sama sana, esimerkiksi latinan "lens", ranskan "lentille", saksan "Linse" ja suomen "linssi", tarkoittaa sekä kasvia että optista linssiä. Alun perin nämä sanat tarkoittavat kasvia. Kun optisia linssejä alettiin valmistaa, niistä ryhdyttiin käyttämään samaa nimeä, koska kupera linssi muistuttaa muodoltaan linssi­n siementä. Englannissa kuitenkin "lens" tarkoittaa vain optista linssiä, kun taas kasvin nimi on "lentil".
Käyttö.
Linssi on erittäin hyvä kasvisproteiinin lähde ja onkin siksi kasvissyöjien ruokavalion yksi kulmakivistä. Siinä on noin 25 prosenttia proteiinia. Intiassa, jossa linssejä käytetään päivittäin, valmistetaan niistä dal-nimellä tunnettu linssikeitto, jota tarjoillaan riisin ja kasvisten kera.
Linssit kannattaa huuhtoa hyvin ennen keittämistä, mieluiten väljässä vedessä. Linssejä ei tarvitse liottaa, joskin liotettuina ne kypsyvät nopeammin. Vihreiden linssien keittoaika on noin puoli tuntia. Punaiset linssit kypsyvät 10–20 minuutissa. Linsseistä keitetään usein linssikeittoa, jota on parempi käyttää kastikkeen tapaan kuin syödä yksistään, sillä runsaat määrät linssejä tai muita palkokasveja sulavat heikosti ja tuottavat helposti ilmavaivoja.
Mikael V

Mikael V Kalafates (kreikaksi "Μιχαήλ Καλαφάτης", 1015 – 24. elokuuta 1042) oli Bysantin keisari lyhyen ajan vuosina 1041–1042. Hän oli keisari Mikael IV:n sisarenpoika.
Kun Mikael IV kuoli vuonna 1041, Mikael V:stä tuli Zoen uusi kanssahallitsija. Mikaelin valtaistuimelle nousun takana oli hänen setänsä Johannes, jonka Mikael kuitenkin pian karkotti luostariin. 18. huhtikuuta ja 19. huhtikuuta välisenä yönä hän määräsi myös Zoen karkotettavaksi. Kuullessaan tästä Konstantinopolin kansalaiset vihastuivat ja syrjäyttivät Mikaelin. Hänet sokeutettiin ja lähetettiin luostariin, missä hän kuoli 24. elokuuta 1042.
Romanos III

Romanos III Argyros (, 968–1034) oli Bysantin keisari 1028–1034. Hänen sukunsa nimi "Argyros" tarkoittaa hopeaa.
Ennen kuolemaansa keisari Konstantinos VIII halusi että Romanos menisi naimisiin hänen tyttärensä Zoen kanssa ja että Romanoksesta tulisi hänen seuraajaansa. Tultuaan hallitsijaksi Konstantinoksen kuoltua Romanos käytti suuria summia erilaisiin rakennussuunnitelmiin. Hän sekoitti myös valtakunnan raha-asiat yrittäessään vähentää verotusta.
Vuonna 1030 Romanos päätti kostaa muslimeille jotka olivat hyökkäilleet valtakunnan itärajan yli. Hän johti itse armeijaa Aleppoa kohti, mutta hänet yllätettiin matkalla ja hän kärsi tappion Antiokian lähistöllä. Tappio ei ollut tosin niin vakava koska kenraali Georgios Maniakes sai vallattua Edessan ja vihollisen laivasto saatiin tuhottua. 
Epäsuosittu Romanus kuoli vuonna 1034, ehkä vaimonsa Zoen myrkyttämänä.
Konstantinos VIII

Konstantinos VIII Porfyrogennitos (kreikaksi "Κωνσταντίνος", 960 – 15. marraskuuta 1028) oli Bysantin keisari 15. joulukuuta 1025 – 15. marraskuuta 1028. Hän oli keisari Romanos II:n ja keisarinna Theofanon poika sekä maineikkaan Basileios II:n veli. Teoriassa Konstantinos oli Basileioksen kanssahallitsija vuodesta 962, mutta todellisuudessa Konstantinoksella oli hyvin vähän tekemistä valtakunnan hallinnan kanssa niiden 49 vuoden aikana, jona Basileios hallitsi. Konstantinoksen sanotaan eläneen elämänsä ylellisyydessä ja ilman vastuuta, joka kuitenkin lienee olevan liioittelua. Konstantinos sai kolme tytärtä vaimona Helenan kanssa, joista vanhin oli Eudokia, keskimmäinen Zoë ja nuorin Theodora. 
Kun Basileios kuoli 15. joulukuuta 1025, Konstantinoksesta tuli viimein yksinhallitsija. Hän suhtautui valtion asioihin melko välinpitämättömästi ja keisarin arvovalta heikkeni. Suurtilalliset, pääkaupungin virkamiehistö ja maakuntien sotilasaateli kamppailivat vallasta. Mikael Psellos kuvaili Konstantinosta heikkoluonteiseksi, mutta tunteelliseksi ja ymmärtäväiseksi henkilöksi. Hän jätti hallitsemisen pitkälti muiden virkamiesten huomaan. 
Konstantinoksen terveys alkoi heiketä vuonna 1028 ja koska hänellä ei ollut suoraa miespuolista seuraajaa, hän halusi aluksi naittaa tyttärensä Zoen Antiokian ruhtinaalle Konstantinos Dalassenokselle, mutta muutti mielensä ja päättikin naittaa Zoen eräälle Romanokselle, josta tuli Konstantinuksen kuoltua keisari Romanos III Argyros. Konstantinos kuoli pian häiden jälkeen. Hallitsija alkoi tällöin suosia suurtilallisia pientilallisten kustannuksella, mikä kiihdytti valtakunnan hajaannusta.
Mikael VI

Mikael VI Stratiotikos hallitsi Bysantin keisarina 1056–1057. Ennen kuolemaansa keisarinna Theodora valitsi seuraajakseen Mikaelin. Aateliset eivät pitäneet Mikaelista ja yhdessä erään upseerin, Isaak Komnenoksen, kanssa he aloittivat kapinan. Mikael lyötiin Fryygiassa käydyssä taistelussa ja hänet syrjäytettiin vuonna 1057. Mikael vietti loput elämästään luostarissa.
Isaak I Komnenos

Isaak I Komnenos (1007—1061) oli Bysantin keisari 1057–1059. Hän oli ensimmäinen Komnenos-suvun keisareista. Hänen isänsä oli Manuel Komnenos, joka oli ollut upseerina keisari Basileios II:n armeijassa. Ennen kuolemaansa isä oli jättänyt Isaakin ja tämän veljen Johanneksen keisarin huostaan. Basileios huolehti poikien kasvatuksesta, ja heidät nimitettiin korkeisiin sotilasvirkoihin. Basilieoksen kuoleman jälkeen seuranneiden heikkojen keisareiden aikana Isaak pääsi armeijan ja aateliston suosioon. Kun aatelisto kapinoi vuonna 1057, Isaak valittiin uudeksi keisariksi.
Isaakin tärkein tavoite oli valtakunnan raha-asioiden järjestely. Isaak sairastui sotaretkellä unkarilaisia ja petsenegejä vastaan vuonna 1059. Hän nimitti veljensä Johanneksen sijaan seuraajakseen Konstantinos Dukaksen. Isaak parani mutta ei pyrkinyt takaisin valtaan vaan vietti loppuelämänsä luostarissa.
Saarnet

Saarnet ("Fraxinus") ovat oliivipuukasveihin (Oleaceae) kuuluvia puita. Saarnien puuaines on vahvaa ja elastista ja sen käyttökohteena ovat mm. huippubaseballmailat ja sähkökitarat.