tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Emil Rutanen

Emil Rutanen (7. helmikuuta 1895 Saarijärvi – 9. elokuuta 1939) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Erkki Rutanen ja Amanda Rasila. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Maija Amanda Toivosen kanssa. 
Opinnot.
Hän kävi kansakoulun ja seitsemännen luokan yksityisesti Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1928. Hän suoritti Haminan taistelukoulun vuonna 1918 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1929 sekä Sotakorkeakoulun yleisen osaston vuosina 1930–1932.
Jääkäriaika.
Tämä saarijärveläinen kauppa-apulainen liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 10. syyskuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Missejoella, Riianlahdella ja Aajoella (nyk. Lielupe). 
Suomen sisällissota.
Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 varavääpeliksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan vääpeliksi 3. Jääkärirykmentin 7.Jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Aittolahdessa, Lyykylässä, Mannikkalassa ja Talissa.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muuttui ensin Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja myöhemmin Uudenmaan rykmentiksi. Hän toimi joukkueenjohtajana, 2. pataljoonan adjutanttina ja 23. joulukuuta 1918 lähtien komppanianpäällikkönä eri komppanioissa. Hänet siirrettiin 30. toukokuuta 1932 1. pataljoonan komentajaksi Pohjois-Savon rykmenttiin, josta hänet komennettiin 1. heinäkuuta 1933 yleisesikuntaupseeriksi Jyväskylän sotilaspiirin esikuntaan ja edelleen 24. huhtikuuta 1934 toimistoupseeriksi Yleisesikuntaan ja 1. heinäkuuta 1934 alkaen yleisesikuntaupseeriksi Helsingin sotilaspiirin esikuntaan. 
Luottamustehtävät.
Hän toimi Uudenmaan rykmentin kunnianeuvoston jäsenenä vuonna 1929 ja varajäsenenä vuonna 1930 sekä Uudenmaan sotilasläänin kunnianeuvoston varapuheenjohtajana vuonna 1935.
Hjalmar Bredenberg

Hjalmar Vilhelm Bredenberg (30. tammikuuta 1892 Bromarv – 31. lokakuuta 1918) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat tilallinen Johan Wilhelm Bredenberg ja Edla Johanna Pettersson. 
Opinnot.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Hangon ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1915 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. 
Jääkäriaika.
Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 14. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella.
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Suomen sisällissodassa hän osallistui taisteluihin Kalevankankaalla, jossa hän haavoittui pahasti 28. maaliskuuta 1918. Hänet siirrettiin hoidettavaksi Vaasassa sijaitsevaan etappisairaalaan, mutta hänen vaikeiden vammojen johdosta hänet siirrettiin Turun lääninsairaalaan, jossa tämä ensimmäisessä maailmansodassa kunnostautunut ja rautaristillä palkittu soturi lopulta menehtyi 31. lokakuuta 1918. Hänet on haudattu Hangon hautausmaalle.
Gustaf Laaksonen

Gustaf Hjalmar Laaksonen (29. huhtikuuta 1896 Parainen – 21. tammikuuta 1975 Parainen) oli suomalainen jääkärivääpeli ja kalkinpolttaja.
Opinnot.
Laaksosen vanhemmat olivat maanviljelijä Gustaf Viktor Laaksonon ja Amanda Akander. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1945 Rauha Aleksandra Johanssonin kanssa. Hän kävi kansakoulun ja Haminan taistelukoulun vuonna 1918.
Jääkäriaika.
Tämä Paraisilta kotoisin oleva merimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 21. syyskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota.
Hän saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) varavääpeliksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi Suomen sisällissotaan 4. jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Raudussa ja rajaseudulla.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Suomen sisällissodan jälkeen hän toimi joukkueenjohtajana edellä mainitusta joukko-osastosta muodostetun Jääkäripataljoona n:o 4:än 4. komppaniassa, jonka nimi muuttui ensin Jääkiiripataljoona n:o 2:ksi, sitten Pohjolan jääkäripataljoonaksi ja vihdoin Kajaanin sissipataljoonaksi. Armeijasta hän erosi 24. heinäkuuta 1919 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen. Hän toimi Ylöjärven suojeluskunnan paikallispäällikkönä 10. maaliskuuta 1921 saakka, Jonka jälkeen hän siirtyi Länsi-Teiskon suojeluskunnan harjoituspäälliköksi. Suojeluskunnasta hän erosi 1. kesäkuuta 1921. Gustaf Laaksonen lähti suojeluskunnasta erottuaan merille ja palasi sieltä Paraisille kalkkivuori oy:n palvelukseen 1. syyskuuta 1926.
Arvid Wennerström

Arvid Johannes Wennerström (17. huhtikuuta 1891 Kuopio – 20. joulukuuta 1927) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat maanmittausinsinööri Karl Otto Edvard Wennerström ja Maria Josefina Tenlén. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Hanna Mailis Kvickin kanssa. 
Opinnot.
Hän kävi seitsemän luokkaa Savonlinnan reaalilyseota ja Suomen liikemiesten kauppaopiston. 
Jääkäriaika.
Tämä Suomen osuuskauppojen keskuskunnan pääkonttorissa Helsingissä konttoristina työskennellyt nuorimies liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavalle Pfadfinder-kurssille, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915 ja hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa. Hän suoritti Libaussa sotakoulun A-kurssin. 
Suomen sisällissota.
Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 yliluutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan komppanianpäälliköksi ensin 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hänet siirrettiin 18. maaliskuuta 1918 alkaen 4. Jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonan 4. komppanian päälliköksi ja 8. huhtikuuta 1918 hänet siirrettiin komppanioineen 6. Jääkärirykmentin 18. jääkäripataljoonaan, missä komppanian järjestysnumeroksi tuli 2. Hän otti osaa taisteluihin Suomen sisällissodassa Ilveksessä, Hotakassa ja Muolaassa sekä etenemiseen Viipurin-Pietarin rautatielle. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sisällissodan jälkeen hän palveli komppanianpäällikkönä 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, jonka nimi myöhemmin muuttui Kajaanin sissipataljoonaksi. Hänet siirrettiin 2. lokakuuta 1918 alkaen 1. komppanian päälliköksi Itä-Suomen jalkaväkirykmentti n:o 5:een, jonka nimi taas muuttui Pohjois-Savon rykmentiksi. Hänet siirrettiin 15. heinäkuuta 1919 Savon Jääkärirykmentin I pataljoonan komentajaksi. Armeijasta hän erosi 14. toukokuuta 1920 ja astui suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja toimi Mikkelin suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajana 1. kesäkuuta 1920 - 1. maaliskuuta 1921 välisen ajan. Hänet siirrettiin Savonlinnan suojeluskunnan paikallispäälliköksi ja toimi siellä 15. elokuuta 1921 - 15. elokuuta 1922 välisen ajan, josta hänet siirrettiin Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiirin 3. alueen päälliköksi ja hoiti tehtävää 15. tammikuuta - 15. huhtikuuta 1926 välisen ajan. Suojeluskuntatyönsä ohella hän toimi myös liikemiehenä Turussa vuosina 1922 - 1926. 
Luottamustehtävät.
Hän oli 3. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1920.
SamSam

SamSam on lapsille tarkoitettu ranskalainen animaatiosarja. Sarja kertoo pienestä avaruuspojasta SamSamista, joka seikkailee uskollisen nallensa sekä lukuisien ystäviensä kanssa. Ohjelma perustuu Serge Blochin luomaan hahmoon. SamSam esiintyy myös sarjakuvissa ja kirjoissa. Suomessa sarjaa on esitetty Pikku Kakkosen yhteydessä.
Tarina.
SamSam on maailman nuorin ja pienin supersankari. Hän asuu avaruudessa äitinsä, isänsä sekä Nassi-nallen kanssa. Hän käy koulua ystäviensä Super-Susen ja Papusen kanssa (kirjoissa ja sarjakuvissa Superjuuli ja Pikku Pii, aluksi nimellä Super-Sandra ja Pikku Pöö). Seikkaillessansa hän tapaa Likapossun (sarjakuvissa ja kirjoissa Sottasälli, aluksi nimellä Kärseliini), marsilaiset ja heidän kuninkaansa Marselius ensimmäisen, avaruuden kauhun Hirmuparran miehistöineen sekä useita avaruushirviöitä.
Pär Zetterberg

Pär Zetterberg (s. 14. lokakuuta 1970 Falkenberg, Ruotsi) on entinen ruotsalainen jalkapalloilija. 
Zetterberg aloitti uransa kotikuntansa joukkueessa, Falkenbergs FF:ssä, mutta siirtyi vain seitsemän miesten pelin jälkeen ammattilaistasolle, belgialaiseen RSC Anderlechtiin. Hän oli seurauskollinen Anderlechtille, lukuun ottamatta visiittejä Charleroissa (1991-1993) ja Olympiakoksessa (2000-2003). Hänet on kahdesti valittu Belgian liigan vuoden pelaajaksi vuosina 1993 ja 1997 sekä Ruotsin vuoden jalkapalloilijaksi vuonna 1997. Zetterberg on myös voittanut sekä Belgian -että Kreikan liigan mestaruudet kolmasti. Uransa hän lopetti vuonna 2006.
Ruotsin maajoukkuetta Zetterberg edusti urallaan 30 kertaa ja teki 6 maalia vuosien 1993-1999 aikana.
Pelaajauransa jälkeen Zetterberg on toiminut Anderlechtissä kykyjenetsijänä.
Danny Boffin

Danny Boffin (s. 10. heinäkuuta 1965 Sint-Truiden, Belgia) on entinen belgialainen jalkapalloilija, joka oli pelipaikaltaan vasen laitalinkki. Hän edusti urallaan RFC de Liègeä, Anderlechtia, Metziä, Sint-Truidenia ja Standard Liègeä.
Belgian maajoukkuetta Boffin edusti 53 kertaa ja teki yhden maalin. Hän edusti maataan kolmissa arvokisoissa, vuosien 1994, 1998 ja 2002 MM-kilpailuissa.
Garfield Todd

Reginald Stephen Garfield Todd (13. heinäkuuta 1908 – 13. lokakuuta 2002) oli Etelä-Rhodesian (nyk. Zimbabwe) pääministeri vuosina 1953–1958. Hän syntyi Uudessa-Seelannissa ja lähti Afrikkaan protestanttisena lähetyssaarnaajana vuonna 1934.
Todd tuli valituksi siirtomaan parlamenttiin vuonna 1948. Hän tuli tunnetuksi tukemalla alueen mustan enemmistön oikeuksia muun muassa koulutuksen suhteen. Zimbabwen itsenäistyttyä hän istuikin vuosina 1980–1985 senaattorina.
Todd joutui jo siirtomaa-aikana ongelmiin vastustettuaan valkoista hallitusta. Hän tuki aluksi Mugaben hallitusta, mutta alkoikin pian kritisoida sitä ja ajautui tyttärensä Judithin kanssa epäsuosioon. Vuonna 2002 Garfield Toddilta poistettiin Zimbabwen kansalaisuus. Hän kuoli Bulawayossa 94-vuotiaana.
Pyhä sota

Pyhä sota voi viitata seuraaviin:
Uuno Aittola

Uuno Dagvard Aittola (15. heinäkuuta 1895 Helsinki – 9. huhtikuuta 1973) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat kauppias Thure Fabian Aittola ja Lovisa Koivu. Hänen puolisonsa oli Vea Jokiranta.
Hän toimi 1924 Suomen Radioamatööriliitto NVL - Finlands Radioamatörförbund NVL:n puheenjohtajana. 
Opinnot.
Uuno Dagvard Aittola kävi viisi luokkaa Helsingin suomalaista lyseota sekä kaksi vuotta taideteollisuuskoulua. Radioteknillinen opintomatkan Saksaan hän teki vuonna 1921. Suomen armeijan hyökkäysvaunukurssille hän osallistui vuonna 1923. 
Jääkäriaika.
Hän työskenteli valtionrautateillä lennätinrevisooriharjoittelijana ennen jääkärikoulutukseen hakeutumistaan. Uuno Dagvard Aittola liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 25. helmikuuta 1916. Uuno Dagvard Aittola otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella. Hän suoritti radiokurssin Libaussa 15. huhtikuuta – 15. heinäkuuta 1917, jonka jälkeen hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon..
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Uuno Dagvard Aittola saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) vänrikiksi ylennettynä 3. maaliskuuta 1918 aselaiva S/S Virgolla, jolla hän toimi sähköttäjänä. Suomen sisällissodassa hänet komennettiin liikkuvan kenttäradioaseman päälliköksi Hämeen rintamalle.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sodan päätyttyä hänet komennettiin Sortavalan radioaseman päälliköksi ja 7. heinäkuuta 1918 hänet komennettiin Radiolennätinkoulun opettajaksi. Radioasemien päällikkönä hän ehti vuonna 1919 toimimaan Kuolajärvellä, Viipurissa ja Valamossa. 
Kipinälennätinlaitoksen tekniseksi upseeriksi hänet nimitettiin 26. elokuuta 1919, josta hänet komennettiin 1. tammikuuta 1920 Radiojoukkojen teknillisen toimiston päälliköksi. Santahaminan radioaseman päällikön tehtävät hän otti vastaan 31. toukokuuta 1924. 
Ilmavoimiin hänet siirrettiin 29. elokuuta. Ilmavoimissa hän toimi esikunnan radioupseerina. 26. tammikuuta 1928 hänet komennettiin Kenttälennätinpataljoonaan insinööri- ja aseupseeriksi ja 1. elokuuta 1928 teknillisen toimiston päälliköksi. Puolustusvoimista hän erosi 31. heinäkuuta 1930. Sotilasuran jälkeen hän työskenteli toimitusjohtajana Keski-Suomen puhelin osakeyhtiössä.
Talvi- ja jatkosota.
Talvisotaan hän osallistui Jyväskylän suojeluskuntapiirin viestiosaston päällikkönä. Toimi samassa tehtävässä jatkosodan syttyessä, mutta laskettiin siviilitehtäviin vuonna 1941.
Luottamustoimet.
Hän toimi vuonna 1921 Radiojoukkojen kunnianeuvoston puheenjohtajana, vuosina 1923–1924 Teknisten joukkojen kunniatuomioistuimen jäsenenä sekä Kenttälennätinpataljoonan kunnianeuvoston puheenjohtajana vuonna 1929.
Namibian jalkapallomaajoukkue

Namibian jalkapallomaajoukkue on kansainvälisissä jalkapallo-otteluissa Namibiaa edustava maajoukkue. Sitä hallinnoi Namibian jalkapalloliitto. Joukkueen päävalmentaja on vuodesta 2022 ollut entinen maajoukkuepelaaja Collin Benjamin.
Namibian jalkapallomaajoukkue ei ole päässyt mukaan maailmanmestaruusturnaukseen. Afrikan-mestaruuskilpailuihin joukkue on osallistunut neljästi. Vuosina 1998, 2008 ja 2019 jäi alkulohkoon, mutta vuonna 2023 se ylsi neljännesvälieriin. 
Joukkueen kotistadion on Independence Stadium maan pääkaupunki Windhoekissa.
Simão Mate Junior

Simão Mate Junior (s. 23. heinäkuuta 1988) on mosambikilainen jalkapallopuolustaja. Pelattuaan vuosina 2003–2007 Clube Ferroviário de Maputossa hän siirtyi Kreikkaan Ateenan Panathinaikos FC:iin. 
Kansainvälisissä otteluissa Simão Mate Junior on pelannut Mosambikin jalkapallomaajoukkueen jäsenenä.
Karl Enquist

Karl Bruno Enquist (14. joulukuuta 1890 Rantsila – 21. huhtikuuta 1934) oli suomalainen jääkärikapteeni ja nimismies. Hänen vanhempansa olivat apteekkari Karl Emil Enquist ja Hilda Vilhelmina Holmström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1913 Alba Elsa Lindellin kanssa, josta hän erosi vuonna 1916 ja toisen kerran hän avioitui vuonna 1931 Nadeschda Kuffschinoffin kanssa.
Opinnot.
Enquist kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta reaalilyseosta vuonna 1911 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1911–1914 ja 1927–1928. Diplomaattitutkinnon hän suoritti Leipzigin korkeakoulussa vuonna 1923 ja alemman oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa hän suoritti vuonna 1928. 
Jääkäriaika.
Ennen jääkärioppiin hakeutumistaan Enquist toimi kruununnimismiehenä Lohjan, Nummen ja Pusulan sekä Siuntion piireissä vuosina 1911–1914. Hän liittyi yhtenä vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 23. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin 1. syyskuuta 1915 hänet sijoitettiin Kuninkaallisen Preussin Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppaniaan ja edelleen 8. marraskuuta 1915 3. komppaniaan sekä 21. joulukuuta 1915 lopulta pataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. 
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Enquist saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan 5. jääkäripataljoonaan adjutantiksi ja myöhemmin komppanianpäälliköksi 10. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, joka siirrettiin 3. Täydennyspataljoonaan ja hiukan myöhemmin 6. Jääkärirykmentin 16. jääkäripataljoonaan, jossa hän toimi 1. komppanian päällikkönä. Hän osallistui taisteluihin Säiniöllä ja Viipurissa. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Enquist oli komennettuna 26. kesäkuuta – 9. marraskuuta 1918 sotilasjäsenenä Valtiorikosoikeuden 64. osastolla, josta hänet siirrettiin 25. syyskuuta 1918 Jalkaväkirykmentti n:o 4.ään, josta myöhemmin muodostettiin Tampereen rykmentti, ja hänet määrättiin 9. marraskuuta 1918 ja sen 1. pataljoonan komentajaksi. Hän johti 6. – 29. maaliskuuta 1920 Porajärven puolustusta. Hän erosi armeijasta 26. toukokuuta 1920 ja liittyi suojeluskuntaan ja määrättiin 5. lokakuuta 1920 Uudenmaan pohjoisen suojeluskuntapiirin päälliköksi. Suojeluskunnasta hän erosi 31. tammikuuta 1921. Sotilasuransa jälkeen hän palveli virkailijana Helsingin tullikamarissa 3. toukokuuta – 15. syyskuuta 1928 ja notaarina tullihallituksessa 15. syyskuuta 1928 – 31. joulukuuta 1929. Taivassalon piirin kruununnimismiehenä hän toimi 1. huhtikuuta 1931. Hänet on haudattu Lohjalle.
Sandra Minnert

Sandra Minnert (s. 7. huhtikuuta 1973) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on voittanut vuosina 2003 ja 2007 maailmanmestaruuden Saksan naisten jalkapallomaajoukkueen pelaajana. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa vuonna 1992 ja on pelaamissaan 147 maaottelussa tehnyt 16 maalia.
Minnert on kuulunut myös olympiapronssia vuosina 2000 ja 2004 saaneisiin joukkueisiin. Seurajoukkuetasolla hän pelaa tällä hetkellä SC 07 Bad Neuenahrissa. Minnert on myös voittanut naisten UEFA Cupin 1. FFC Frankfurtin riveissä kaudella 2001–2002.
Martina Müller (jalkapalloilija)

Martina Müller (s. 18. huhtikuuta 1980 Kassel) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hänen nykyinen seuransa on VfL Wolfsburg.
Müller pelasi Saksan maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa heinäkuussa 2000. Hän on ollut kahdesti mukana voittamassa Saksalle maailmanmestaruutta: Yhdysvalloissa 2003 loppuottelussa kaatui Ruotsi luvuin 2-1 ja Kiinassa 2007 Brasilia luvuin 2-0. Lisäksi hän oli voittamassa Euroopan-mestaruutta vuosina 2001 ja 2009 sekä saavuttamassa olympiapronssia Ateenassa 2004. Kaikkiaan hän on pelannut maajoukkueessa 101 ottelua ja tehnyt niissä 37 maalia.
Johannes Alaranta

Johannes Alaranta (14. marraskuuta 1895 Alahärmä – 15. tammikuuta 1979) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Alaranta ja Sanna Rjörkholm. Hänen puolisonsa oli Suoma Römpötti. 
Opinnot.
Hän kävi kansakoulun. Taistelukoulun kanta-aliupseerikurssin jalkaväkilinjan hän suoritti vuonna 1929. 
Jääkärikausi.
Tämä Alahärmäläinen maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 11. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 23. syyskuuta 1917 4. komppaniaan. Johannes Alaranta otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella, Schmardenissa ja Aa-joella. 
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Johannes Alaranta saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) aliupseeriksi ylennettynä jääkärien etujoukon mukana 18. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin Vähänkyrön–Kauhajoen suojeluskuntakomppaniaan vähäkyröläisten joukkueenjohtajaksi. Sisällissodassa hän osallistui Ikaalisten taisteluun, jossa hän haavoittui Kilvakkalan kylässä 10. maaliskuuta 1918. Hänen haavojaan hoidettiin Vaasan sotilassairaalassa ja parannuttuaan hänet komennettiin 2. jääkärirykmentin täydennyspataljoonan 1. komppaniaan koulutusaliupseeriksi. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Hänet siirrettiin 8. heinäkuuta 1918 Pioneerikoulutuspataljoonan 1. komppaniaan. 29. marraskuuta 1918 hänet siirrettiin Panssarijuna n:o 1:een, josta hänet siirrettiin 25. huhtikuuta 1919 Pioneeripataljoona 1:een, Rautatiepataljoonaan hänet komennettiin 1. marraskuuta 1923 ja Tampereen rykmenttiin 8. syyskuuta 1927, missä hänet määrättiin ensin 8. komppaniaan ja 1. marraskuuta 1928 aliupseerikouluun koulutusaliupseeriksi.
Talvi- ja jatkosota.
Talvisodassa hän toimi joukkueenjohtajana Talouskoulussa, osallistuen Taipaleen taisteluun. sotien välisen ajan hän toimi komppanianvääpelinä 7. prikaatin 2. pataljoonassa. Jatkosodassa hän toimi Jalkaväkirykmentti 28:ssa joukkueenjohtajana ja osallistui Tyrjän ja Ristilahden taisteluihin. Hän haavoittui Kojolanjärvellä 24. helmikuuta 1942. Haavoista parannuttuaan hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi jalkaväenkoulutuskeskus 19:ään. Koulutuskeskuksesta hänet siirrettiin työleirin päälliköksi Sotavankileiri 6:een, jossa hän toimi vuodet 1942–1944. Sotavankileiri 1:n päällikkönä hän toimi vuonna 1944. 
Sotien jälkeinen aika.
Hän jäi eläkkeelle armeijasta vuonna 1945. Eläkkeellä ollessaan hän osallistui miinanraivaukseen, jossa tehtävässä haavoittui 8. heinäkuuta 1946. Haavoistaan toivuttuaan hän työskenteli Helsingissä Soinne ja K:ni Oy:n palveluksessa vuosina 1949–1967.
Viljo Cantell

Viljo Ilmari Cantell (1. joulukuuta 1897 Sortavala – 2. huhtikuuta 1930 Viipuri) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat asemapäällikkö John Gabriel Cantell ja Gustaava Karoliina Mykrä. 
Opinnot.
Cantell kävi Sortavalan Lyseota viisi luokkaa. Haminan taistelukoulun hän suoritti vuonna 1918, upseerien pioneerikurssin hän suoritti Haminassa vuonna 1921, taktiikan soveltamiskursseille hän osallistui vuonna 1925, Suojeluskuntain päällystökoulussa hän suoritti konekiväärikomppanianpäällikkökurssin vuonna 1929.
Jääkäriaika.
Cantell opiskeli Sortavalan lyseossa, mutta erosi sen kuudennelta luokalta 20. joulukuuta 1915 liittyäkseen vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 13. tammikuuta 1916. Matkalla Saksaan Cantell palellutti pahoin molemmat jalkansa ylittäessään Pohjanlahden hiihtämällä. Sen johdosta hän joutui Saksaan päästyään suoraan sairaalaan. Sairaalahoidon jälkeen Cantell sijoitettiin 16. maaliskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet siirrettiin 4. komppaniaan 6. lokakuuta 1916 ja 2. konekiväärikomppaniaan 22. marraskuuta 1917. Hän otti osaa ensimmäisen maailmansodan taisteluihin Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Hän täydensi jääkärikoulutustaan Libaussa käymällä sotakoulun B-kurssin vuonna 1917.
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
25. helmikuuta 1918 Cantell saapui Vaasaan jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä. Hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi Suomen sisällissotaan 4. Jääkarirykmentin 8. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan ja hän otti osaa Raudan ja rajaseudun taisteluihin. Hän haavoittui lievästi Raudussa 3. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Suomen sisällissodan jälkeen hän palveli joukkueenjohtajana ja asealiupseerina 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 4:ssä, jolla myöhemmin on ollut nimet Jääkaripataljoona n:o 2, Pohjolan jääkäripataljoona ja Kajaanin sissipataljoona. Armeijasta hän erosi sairautensa johdosta 19. elokuuta 1920 ja liittyi Haminan suojeluskuntaa ja toimi siellä paikallispäällikkönä 31. elokuuta 1920 alkaen. Takaisin armeijaan hän astui palvelukseen 31. elokuuta 1921 ja hänet sijoitettiin Viipurin rykmenttiin, samalla hän hoiti myös Haminan suojeluskunnan paikallispäällikön tehtäviä 15. maaliskuuta 1924 saakka, jolloin erosi suojeluskunnasta (eropäivä 16. huhtikuuta 1924). Takaisin suojeluskuntajärjestöön hän liittyi 16. maaliskuuta ja sijoitettiin Kotkan paikallispäälliköksi, jossa tehtävässä oli 28. helmikuuta 1925 saakka. Kymenlaakson 3. alueen aluepäällikön tehtäviin hän siirtyi 1. maaliskuuta 1925 ja oli tehtävässä 31. tammikuuta 1926 asti. Nurmeksen suojeluskunnan paikallispäällikkönä hän toimi 1. marraskuuta 1927 – 1. tammikuuta 1929 välisen ajan ja Viipurin suojeluskuntapiirin 14. (Valkjärven) alueen päällikkönä hän toimi 1. tammikuuta 1929 – 2. huhtikuuta 1930 välisen ajan. Cantell kuoli keuhkokuumeeseen Viipurissa Yksityissairaalassa. Hänet on haudattu Sortavalaan.
Luottamustoimet.
VR:n sotaoikeuden jäsenenä hän toimi vuonna 1922.
Venäjä olympialaisissa

Venäjä osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran II olympiadin kisoissa 1900 Pariisissa. Venäjän olympiakomitea kuitenkin purkautui bolsevikkivallankaappauksen myötä 1917. Vuodesta 1922 maa oli osa Neuvostoliittoa, jonka olympiakomitea perustettiin ja tunnustettiin 1951. Neuvostoliitto osallistui ensi kerran olympiakisoihin XV olympiadin kisoissa 1952 Helsingissä, pääkaupunki Moskova isännöi XXII olympiadin kisat 1980 ja valtion hajottua 1991 sen olympiakomitean urheilijat kuuluivat vuoden 1992 olympialaisissa "yhdistettyyn joukkueeseen" koostuen talvikisoissa Itsenäisten valtioiden yhteisön 6 maan sekä kesäkisoissa yhteisön kaikkien 11 maan ja Georgian urheilijoista.
Venäjän olympiakomitea perustettiin uudelleen 1989 ja tunnustettiin 1993, minkä jälkeen maa on ollut mukana XVII talviolympiakisoista 1994, joissa maa oli mitalitilaston ensimmäinen ja on sen jälkeenkin kuulunut kärkipään menestyjiin. XXII talviolympiakisat 2014 järjestettiin Venäjän Sotšissa.
Venäjä on olympiakisojen kaikkien aikojen mitalitilastossa kymmenes ja sen olympiamenestys on ollut laaja-alaista. Nykyisin olympiaohjelmaan kuuluvista urheilumuodoista se on jäänyt ilman mitaleja vain ratsastuksessa ja triathlonissa sekä useissa palloilulajeissa, joissa mitaleja on hyvin vähän jaossa. Eniten kultamitaleja sillä on yleisurheilusta, painista ja voimistelusta. Maan ensimmäinen olympiavoittaja oli taitoluistelun erikoiskilpailun IV olympiadin kisoissa 1908 Lontoossa voittanut Nikolai Panin. Menestyneimmät urheilijat ovat neljä kultaa voittaneet maastohiihtäjä Larisa Lazutina (lisäksi yksi kulta yhdistetyssä joukkueessa), telinevoimistelija Aleksei Nemov sekä taitouimarit Anastasija Davydova ja Anastasija Jermakova. Kolme kultamitalia Venäjälle ovat voittaneet maastohiihtäjät Ljubov Jegorova (lisäksi kolme kultaa yhdistetyssä joukkueessa) ja Julija Tšepalova, miekkailija Stanislav Pozdnjakov (lisäksi yksi kulta yhdistetyssä joukkueessa), vapaapainija Buvaisar Saitijev, taitouimarit Olga Brusnikina ja Marija Kiseljova sekä kaukalopikaluistelija Viktor An (lisäksi kolme kultaa Etelä-Korean joukkueessa).
Mitalit.
Venäjän mitalit kesäolympialaisissa
Venäjän mitalit talviolympialaisissa
Venäjän kokonaismenestys olympiakisoissa
Venäjän olympiamitalit urheilumuodoittain
Juho Aula

Juho Lauri Aula (30. kesäkuuta 1897 Uusikirkko Tl – 11. kesäkuuta 1958) oli suomalainen jääkäriyliluutnantti ja isännöitsijä. Hänen vanhempansa olivat urkuri Juho Henrik Veranen ja Aleksandra Sofia Aula. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1932 Sylvi Vilhelmiina Virtasen kanssa.
Opinnot.
Aula oli käynyt kansakoulun ja sahateollisuuskoulun, jonka hän suoritti vuosina 1923–1924.
Jääkäriaika.
Aula liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 29. helmikuuta 1916. Myöhemmin hänet komennettiin pataljoonan ratsuosastoon. Aula otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella.
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Aula saapui Vaasaan jääkäreiden pääjoukon mukana vääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan varavahtimestariksi ja joukkueenjohtajaksi Karjalan ratsujääkärirykmenttiin 2. eskadroonaan. Eskadroonan mukana hän osallistui taisteluihin Suomen sisällissodassa Viipurin seudun taisteluihin, haavoittuen Kuolemajärvellä 24. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sisällissodan jälkeen Aula palveli samassa joukko-osastossa, josta sodan jälkeen muodostettiin Hämeen ratsujääkärirykmentti. Hänet komennettiin 16. joulukuuta 1918 – 3. maaliskuuta 1919 väliseksi ajaksi Nurmekseen rajavartiopalvelukseen. Armeijasta hän erosi 15. maaliskuuta 1919 ja siirtyi Huittisten suojeluskuntajärjestön palvelukseen ratsuosaston päälliköksi 7. huhtikuuta 1919, josta tehtävästä hän siirtyi samana vuonna, 1. elokuuta Pirkkalan suojeluskunnan paikallispäälliköksi. Metsäalalle hän siirtyi 1. elokuuta 1921, toimien eri yrityksissä työnjohtajana ja piiripäällikkönä. Vuoden 1931 kesällä hän osallistui Loviisan kalastus Oy:n Islannin vesille kohdistuneelle kalastusretkikuntaan. Myöhemmin hän toimi Helsingissä liikemiehenä.
Talvi- ja jatkosota.
Aula osallistui talvisotaan koulutusupseerina Hämeenlinnan panssarintorjuntakoulutuskeskuksessa ja jatkosodan alussa hän oli samassa tehtävässä, mutta myöhemmin hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi Jääkärirykmentti 4:n 1. erilliseen panssarintorjuntakomppaniaan, jossa hän osallistui taisteluihin Karjalankannaksella. Vuonna 1941 hänet komennettiin hankintapäälliköksi Itä-Karjalan sotilashallinnon Aunuksen Rakennuspiiriin.
Luottamustoimet.
Jääkäriliiton johtokunnan jäsenenä hän oli vuosina 1939–1955 ja sihteerinä vuosina 1955–1958, Jääkärisuojeluskunnan esikunnan jäsen ja viimeinen paikallispäällikkö. Hän toimi myös Hallan säätiön hallituksen jäsenenä vuosina 1952–1958. Hän oli myös mukana Marsalkan ratsastajapatsasvaltuuskunnassa.
Ebbe Sand

Ebbe Sand (s. 19. heinäkuuta 1972 Hadsund, Tanska) on entinen tanskalainen jalkapalloilija, jonka pelipaikka oli hyökkääjä. Vuodesta 2006 lähtien hän on toiminut kykyjenetsijänä Silkeborg IF:ssä
Ura.
Varhainen ura.
Sand aloitti jalkapalloilun kotikaupunkinsa Hadsund BK:ssa yhdessä veljensä Peterin kanssa. Kun Sandit lähtivät opiskelemaan insinööreiksi Kööpenhaminaan, he päättivät käydä Brøndby IF:n pelaajakatsastuksissa. Ebbe pääsikin pelaamaan Brøndbyhyn, Peter puolestaan ei mahtunut joukkueeseen. 
Läpimurto Tanskassa.
Läpimurtokaudellaan 1995–1996 Sand teki 12 maalia 30 ottelussa, ja Brøndby voitti Tanskan mestaruuden. Joukkue uusi mestaruuden myös vuosina 1997 ja 1998, jolloin hän oli Tanskan pääsarjan paras maalintekijä 33 maalillaan. Sand esiintyi maajoukkueessa 22. huhtikuuta 1998 ottelussa Norjaa vastaan. 
Maailmanmestaruuskilpailuissa 1998 hän pelasi kaikissa viidessä ottelussa ja teki ensimmäisen maajoukkuemaalinsa ottelussa Nigeriaa vastaan. Erikoisen tästä maalista teki se, että se on nopein vaihdosta kentälle saapuneen pelaajan tekemä maali maailmanmestaruuskilpailuissa. Sandilta meni tultuaan kentälle vain 16 sekuntia tehdä tämä maali. Vuonna 1998 hänet valittiin vuoden parhaaksi tanskalaiseksi jalkapalloilijaksi. Hänellä todettiin samana vuonna kivessyöpä, jonka takia hän joutui leikkaukseen josta toipumiseen meni vain muutama viikko.
Schalke.
Brøndbyssä Sand pelasi vielä kauden 1998–1999, jonka aikana hän teki 19 maalia. Kauden jälkeen hänet myytiin saksalaiseen Schalkeen 10 miljoonalla Saksan markalla, joka oli silloin suurin tanskalaisseuran saama siirtokorvaus. Hänen ensimmäinen kautensa Saksassa oli menestyksekäs, sillä hän teki 14 maalia, vaikka Schalke sijoittui vasta sijalle 13. Hän esiintyi Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2000 kahdessa ottelussa. 
Kausi 2000-2001 oli vielä menestyksekkäämpi kausi Sandille. Schalke sijoittui sarjassa toiseksi, voitti Saksan cupin99 ja Sand oli Bundesliigan paras maalintekijä 22 maalillaan yhdessä Sergej Barbarezin kanssa sekä hänet valittiin jälleen kotimaansa vuoden jalkapalloilijaksi. Vuonna 2002 Schalke voitti jälleen cupin ja sijoittui sarjassa viidenneksi. Sand teki kauden aikana yhteensä 11 maalia. Vuoden 2002 maailmanmestaruuskilpailujen karsinnoissa hän teki kymmenessä ottelussa peräti yhdeksän maalia ja lopputurnauksessa hän pelasi kolme ottelua.
Seuraavat kaudet Schalkessa olivat vähemmän menestyksekkäitä Sandille, sillä hän teki kaudella 2002-2003 vain kuusi ja seuraavalla kahdeksan maalia. Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2004 hän joutui jättämään Tanskan viimeisen ottelun väliin ja päätti lopettaa maajoukkueuransa kisojen jälkeen. Hän tosin olisi osallistunut vielä seuraaviin maailmanmestaruuskilpailuihin, jos Tanska olisi niihin selvinnyt ja hän olisi ollut kunnossa. Hän pelasi Schalkessa vielä kaksi kautta ja lopetti uransa keväällä 2006. Hänen viimeiseksi ottelukseen jäi ottelu VfB Stuttgartia vastaan 13. toukokuuta, jolloin hän teki Schalken 3-2 voittomaalin.
Metaneira

Metaneira () oli kreikkalaisessa mytologiassa Eleusiin kuningatar ja Keleoksen, Attikan kuninkaan, puoliso. Demeterin etsiessä tytärtään Persefonea vanhan naisen hahmossa Keleos otti hänet vastaan vieraanvaraisesti. Vastapalvelukseksi kuningas, joka ei tunnistanut jumalaista vierastaan, pyysi Demeteriä hoitamaan kahta poikaansa, Demofonia ja Triptolemosta.
Kiitokseksi vieraanvaraisuudesta Demeter päätti tehdä Demofonista kuolemattoman polttamalla tämän kuolevaisen sielun pois perheen tulisijalla joka yö. Metaneira kuitenkin yllätti jumalattaren eräänä yönä pitämässä poikaansa tulessa ja keskeytti rituaalin huutamalla kauhusta, jolloin hänen poikansa paloi tuhkaksi. Demeter paljasti tällöin itsensä, ja opetti Triptolemokselle maanviljelyn taidon.
Oerlikon 20 mm

Oerlikon 20 mm -tyyppimerkintä käsittää useita Oerlikon Contraves -yhtiön valmistamia ilmatorjuntakanuunoita, jotka perustuvat alkuperäiseen Reinhold Beckerin suunnittelemaan malliin vuodelta 1914. Useita sen versioita käytettiin toisessa maailmansodassa ja yhä nykyäänkin.
Reinhold Becker kehitti 20 mm automaattikanuunan ensimmäisen maailmansodan aikana, jossa sitä käytettiin vähäisessä määrin lentokoneissa ja ilmatorjunta-aseena sodan loppuun. Aseen patentti myytiin 1919 Seebach Machinenbau Aktien Gesellschaft -yhtiölle Sveitsiin. Hyvin pian Werkzeug Maschinenfabrik Oerlikon osti edellä mainitun yhtiön itselleen.
Juho Alanko

Juho Iivari Alanko (28. syyskuuta 1892 Ilmajoki – 21. maaliskuuta 1943) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Alanko ja Elisabeth Korpi-Kahma. Hänen puolisonsa oli Ida Olivia Kaukonen. 
Opinnot.
Juho Iivari Alanko kävi kansakoulun, kauppa-apulaiskurssin ja yhden luokan Vaasan kauppakoulua. 
Jääkärikausi.
Tämä Ylistarossa ja Vaasassa työskennellyt liikeapulainen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 24. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 12. joulukuuta 1916 haupitsipatteriin ja 18. huhtikuuta 1917 uudelleen 1. komppaniaan. Juho Iivari Alanko otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella. 
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Hän saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) varavääpeliksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin vääpeliksi 9. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa Viipurin valloitukseen. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Juho Iivari Alanko palveli sodan jälkeen vääpelinä ja joukkueenjohtajana Kajanin sissipataljoonassa, sekä lyhyen ajan myös pataljoonan aseupseerina. Enne eroaan puolustusvoimista hän toimi pataljoonan rahastonhoitajana. Puolustusvoimista eroamisensa jälkeen syksyllä 1919 hän toimi liikemiehenä Tampereella, hoitaen samalla Tampereen suojeluskunnan Pyynikin pataljoonan komentajan tehtäviä. Vuonna 1922 hän muutti Vaasaan, jossa hän työskenteli Rautakauppa oy Teräksen palveluksessa. Suojeluskuntatyötä hän ei Vaasassakaan unohtanut, vaan hoiti Vaasan suojeluskunnan paikallispäällikön tehtäviä vuosina 1923 – 1924. Liikkeenharjoittajana hän toimi vuodet 1928 - 1932, Kuolemajärven jääkärikodissa hän oli vuodet 1934 - 1939. 
Talvi- ja jatkosota.
Talvisotaan hän osallistui Uudenkaarlepyyn koulutuskeskuksessa ja jatkosotaan jalkaväenkoulutuskeskus 18:ssa sekä Huoltoupseerina Äänislinnan aluemetsätoimistossa. Juho Iivari Alanko on haudattu Vaasaan.
Kerstin Stegemann

Kerstin Stegemann (s. 29. syyskuuta 1977) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Saksan maajoukkueessa 191 ottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia. 
Stegemann esiintyi ensimmäisen kerran Saksan maajoukkueessa 17-vuotiaana huhtikuussa 1995. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2003 ja 2007 sekä Euroopan-mestaruuden vuosina 1997, 2001, 2005 ja 2009. Hän saavutti olympiapronssia vuosina 2000, 2004 ja 2008.
Seuratasolla Stegemann edustaa FSV Gütersloh 2009:ää. Vuonna 2000 hän voitti Saksan mestaruuden FCR 2001 Duisburgin joukkueessa.
Ferrari 166

Ferrari 166 on italialaisen autovalmistaja Ferrarin vuosina 1948–1953 valmistama automalli.
Usko Nyström

Sakris Usko Nyström (6. syyskuuta 1861 Virrat – 6. tammikuuta 1925 Kotka) oli suomalainen arkkitehti ja arkkitehtuurin opettaja.
Nyströmin vanhemmat olivat kruununvouti Johan Abraham Nyström ja Clara Charlotta Vikman. Hänen veljensä oli valokuvaaja, kirjailija ja toimittaja I. K. Inha. Nyström kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta 1880 ja aloitti ensin matematiikan ja sitten humanististen aineiden opinnot Helsingin yliopistossa 1880, mutta siirtyi vuonna 1885 yliopistosta Polyteknillisen opiston (sittemmin vuodesta 1908 Teknillinen korkeakoulu) arkkitehtilinjalle, josta valmistui arkkitehdiksi 1888. Opiskeluaikanaan Nyström työskenteli sekä Josef Stenbäckin että Gustaf Nyströmin arkkitehtitoimistoissa. Valmistumisensa jälkeen hän jatkoi valtion apurahan turvin opintojaan Pariisin École des Beaux-Artsissa vuosina 1890–1891 ja teki matkan Ranskaan, Etelä-Saksaan, Pohjois-Italiaan ja Itävaltaan. Myöhemmin hän teki matkoja muun muassa Italiaan, Kreikkaan, Unkariin ja Englantiin. Hän toimi Polyteknillisessä opistossa ensin piirustuksen ja sitten arkkitehtuurin apuopettajana 1892–1908 ja Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuurin lehtorina vuodesta 1908. Taideteollisuuskeskuskoulussa hän toimi tyyliopin ja ornamentiikan opettajana 1893–1902. Häntä pidettiin erittäin innostavana opettajana ja taitavana piirtäjänä. Professorin arvonimi Nyströmille myönnettiin 1922.
Nyströmillä oli toimisto yhdessä arkkitehtien Albert Petreliuksen ja Vilho Penttilän kanssa vuosina 1895–1907. Toimisto suunnitteli ympäri Suomen jugendtyylisiä taloja, joissa oli vielä vaikutteita vuosisadan lopun kertaustyyleistä.
Nyström kuoli naimattomana 63-vuotiaana loppiaispäivänä 1925 Kotkan kunnallissairaalassa. Hänen oppilaansa Alvar Aalto suunnitteli hänelle vuonna 1930 Hietaniemen hautausmaalla Helsingissä paljastetun hautamuistomerkin. Suomen Arkkitehtiliitto oli julistanut 1928 kilpailun muistomerkistä. Voittanut työ on valkoista marmoria ja esittää tyyliteltyä arkkitehtiliiton tunnusta, akantusornamenttia. Siinä on teksti "Bene latuit", filosofi René Descartesin mietelmästä "Bene vixit qui bene latuit" ”itseään korostamaton on elänyt hyvin”.
Linda Bresonik

Linda Bresonik (s. 7. joulukuuta 1983 Essen) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut naisten maajoukkueessa 84 maaottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2003 ja 2007 sekä Euroopan-mestaruuden vuosina 2001 ja 2009. Pekingin 2008 olympialaisissa hän saavutti pronssia.
Bresonikin ammattilaisseurana oli vuoteen 2005 FCR 2001 Duisburg. Sen jälkeen hän on pelannut SC 07 Bad Neuenahrissa ja SG Essen-Schönebeckissä mutta palasi vuonna 2008 Duisburgiin. Vuodesta 2012 lähtien hän on edustanut ranskalaista Paris Saint-Germainia.
Gustaf von Essen

Gustaf Robert von Essen (3. marraskuuta 1882 Jepua – 10. tammikuuta 1957) oli suomalainen jääkäriluutnantti ja apulaisjohtaja. Hänen vanhempansa olivat tehtailija Carl Jonathan von Essen ja Aina Johanna von Essen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1940 Eva Meta Helena Strömin kanssa.
Opinnot.
Essen kävi kahdeksan luokkaa Vaasan suomalaista reaalilyseota ja yhden vuoden Helsingin kauppaopistoa. Hän toimi liikemiehenä ja harjoitti kieliopintojaan Hampurissa vuosina 1907–1909 ja Ranskassa aina vuoteen 1915 saakka. 
Jääkäriaika.
Essen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 1. syyskuuta 1916, josta hänet siirrettiin 29. toukokuuta 1917 pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan ja 10. heinäkuuta 1917 edelleen 2. konekiväärikomppaniaan. Hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon.
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Essen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi aluksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan ja 8. maaliskuuta 1918 alkaen 4. jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Viipurissa. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sisällissodan jälkeen Essen palveli 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 4:ssä, jolla sittemmin on ollut nimet Jääkäripataljoona n:o 2, Pohjolan jääkäripataljoona ja Kajaanin sissipataljoona, jonka konekiväärikomppaniassa hän toimi joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä. Hän erosi armeijasta 9. syyskuuta 1919 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja toimi 20. syyskuuta 1919 – 1. tammikuuta 1920 piiriesikunnan kansliapäällikkönä Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiirissä ja 1. tammikuuta 1920 – 15. helmikuuta 1921 piiripäällikkönä. Suojeluskuntajärjestöstä lähtönsä jälkeen hän toimi Jepuan villakehruutehdas oy:n konttoripäällikkönä ja apulaisjohtajana vuosina 1928–1932 sekä myöhemmin yksityisenä liikemiehenä. Hänet on haudattu Jepualle.
Kynttilänjalka

Kynttilänjalka tai kynttelikkö on kynttilöille tarkoitettu alusta. Sen tarkoitus on pitää kynttilä pystysuorassa. Kynttilänjalan toinen tehtävä on estää sulaneen steariinin leviäminen tai tippuminen kynttilän ympärille alustaan.
Kynttilänjalkaan asetetaan kynttilä tai kynttilöitä. Kynttilä voi olla asetettu jalustassa olevan vastikeosan sisään. Lukkomekanismilla toimiviakin esiintyy. Oma keksintönsä on kynttilänjalka, johon voidaan liittää minkä hyvänsä tapainen pystykynttilä, sen vyötärömitasta riippumatta. On olemassa myös turvakynttilöitä, jotka sammuvat itsestään, kun ovat palamassa vaarallisen lyhyiksi, mikä saattaa suojella sekä palovaaralta että myös pintaa, jolle kynttilänjalka on asetettu, saamasta epätoivottuja vaurioita lämmöstä.
Kynttilänjaloissa on usein koristeita.
Juutalaisuuden yksi symboli on seitsenhaarainen kynttelikkö eli menorah.
Marsha Ivins

Marsha Sue Ivins (s. 15. huhtikuuta 1951 Baltimore, Maryland, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen NASAn astronautti, siviiliammatiltaan insinööri.
Ivins valmistui Coloradon yliopistosta vuonna 1973 ja aloitti työt NASA:lla Lyndon B. Johnson Space Centerissä. Hän on ollut mukana viidellä avaruussukkulalennolla ja viettänyt avaruudessa yhteensä 55 päivää, 21 tuntia ja 48 minuuttia.
Puerto de Mogán

Puerto de Mogán on kylä Gran Canarian saarella. Hallinnollisesti se kuuluu Mogánin kuntaan. Kylää kutsutaan 'Pieneksi Venetsiaksi'. Kylä on suosittu turistikohde ja siellä on useita hotelleja. Kylässä on pieni satama huviveneille ja lautoille. Satamasta on säännöllinen laivayhteys Puerto Ricoon ja Arguineguín'iin. Kylässä on useita ravintoloita ja baareja rannan ja pienvenesataman alueilla, sekä perjantaisin markkinat, jotka tuovat myös paikallista väkeä koko saaren alueelta kylään. Gran Canarian saaren eteläreunaa myötäilevä moottoritie GC-1 ulottuu Puerto de Mogániin saakka.
Attila Ábrahám

Attila Ábrahám (s. 29. huhtikuuta 1967) on unkarilainen meloja ja olympiavoittaja. Hän voitti yhden olympiamitalin jokaista väriä: Soulin olympialaisissa 1988 hän oli mukana Unkarin joukkueessa sekä nelosten 1 000 metrin että kaksikkojen 500 metrin kilpailuissa ja voitti näistä lajeista kultaa ja pronssia. Neljä vuotta myöhemmin Barcelonassa Ábrahám oli vielä voittamassa hopeaa nelosten 1 000 metrin kilpailussa. 
MM-kilpailuissa Ábrahám voitti viisi kultamitalia ja sai viisi muuta mitalia kaksikoissa ja nelosissa. Plovdivissa 1989 hän voitti kultaa kaksikkojen 10 000 metrillä ja nelosten 1 000 metrillä. Poznańissa 1990 hän voitti kultaa nelosten 1 000 metrillä ja sai pronssia nelosten 500 metrillä. Pariisissa 1991 hän voitti kolmannen kerran kultaa nelosten 1 000 metrillä ja sai hopeaa nelosten 500 metrillä. Kööpenhaminassa 1993 kaksikkojen 10 000 metriltä tuli kultaa, nelosten 1 000 metriltä hopeaa ja nelosten 500 metriltä pronssia. Duisburgissa 1995 hän meloi vielä hopealle nelosten 1 000 metrillä.
Louis Dutens

Louis Dutens (15. tammikuuta 1730 – 23. toukokuuta 1812 Lontoo) oli ranskalainen kirjailija. Hän syntyi Toursissa protestanttiseen perheeseen.
Dutens muutti Lontooseen, jossa hänen setänsäkin asui. Siellä hän pääsi tuutoriksi erääseen perheeseen. Dutens oppi kreikkaa, italiaa, espanjaa sekä muutamaa muuta kieltä ja matematiikkaa. Hän pääsi kappalaiseksi ja sihteeriksi Torinon oikeuteen syksyllä 1758.
Vuonna 1775 Dutensista tuli Ranskan kaiverrusakatemian jäsen.
Dutens oli kolmesti Torinon asiainhoitaja.
Marek Sapara

Marek Sapara (s. 31. heinäkuuta 1982 Košice, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Sapara edustaa turkkilaista Gaziantepsporia.
Sapara on edustanut uransa aikana myös VSS Košicea, Krásna nad Hornádomia (2000), MFK Košicea (2000–2002) ja Ružomberokia (2002–2006). Rosenborgiin hän siirtyi vuonna 2006 ja voitti Norjan mestaruuden samana vuonna.
Slovakian maajoukkueessa Sapara teki ensiesiintymisensä vuonna 2005. Hän on pelannut 14 A-maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Arne Ilander

Arne Alver Bruno Ilander (28. tammikuuta 1888 Inkoo – 21. joulukuuta 1967) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat kauppias Johan Mauritz Ilander ja Amanda Aurora Damén. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Thais Garoffin kanssa. 
Opinnot.
Hän kävi viisi luokkaa Helsingin ruotsalaista reaalilyseota ja opiskeli musiikkia Weimarissa vuosina 1911–1914 ja toimi sen jälkeen muusikkona Helsingissä. 
Jääkärikausi.
Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 7. joulukuuta 1915, jossa hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan 23. syyskuuta 1917. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hän loukkaantui Tilsitissä sattuneessa junaonnettomuudessa 18. tammikuuta 1918. Hän kuului myös pataljoona soittokuntaan ja orkesteriin. 
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Hän saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) varavääpeliksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin vääpeliksi 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodassa taisteluihin Tampereella jossa hän haavoittui vaikeasti Kalevankankaalla 28. maaliskuuta 1918 ja oli sen jälkeen hoidettavana Vaasan sotilassairaalassa. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sairauslomalta palattuaan hän palveli 3. lokakuuta 1918 alkaen Itämeren 1. jalkaväkirykmentti n:o 1:n yhdeksännessä komppanian vääpelinä, josta hänet siirrettiin 12. joulukuuta 1918 rykmentin esikuntavääpeliksi. Armeijasta hän erosi 11. helmikuuta 1919 ja liittyi suojeluskuntajärjestöön 15. helmikuuta 1919 ja sijoitettiin paikallispäälliköksi Degerbyn suojeluskuntaa jossa hän palveli 15. lokakuuta 1919 saakka. Hän astui uudelleen armeijan palvelukseen 15. lokakuuta 1919 ja sijoitettiin Autojoukkoihin (myöh. nimi Autopataljoona), missä hän toimi adjutanttina ja komppanianpäällikkönä. Uudelleen hän erosi armeijasta 24. toukokuuta 1922 ja liittyi suojeluskuntajärjestöön 1. marraskuuta 1922 ja sijoitettiin päälliköksi Vaasan suojeluskuntapiirin 4. alueelle, missä tehtävässä palveli 11. marraskuuta 1923 saakka, jonka jälkeen hän toimi eri autoliikkeitten palveluksessa Helsingissä. 
Talvi- ja jatkosota.
Talvisotaan hän osallistui Ryhmä Talvelan esikunnassa ja osallistui taisteluihin Värtsilässä. Jatkosotaan hän osallistui yhdysupseerina 36. Armeijakunnan esikunnassa ja osallistui taisteluihin Sallassa. Esikuntatehtävistä hän siirtyi myöhemmin kotirintamalle väestönsuojelutehtäviin. Hänet on haudattu Helsingin Kaartin hautausmaahan.