Cut Above the Rest

Cut Above the Rest on brittiläisen Sweet-yhtyeen lokakuussa 1979 julkaistu seitsemäs studioalbumi. Se on myös ensimmäinen, jolla alkuperäislaulaja Brian Connolly, ei ole mukana. Hän oli eronnut yhtyeestä vuoden 1979 helmikuussa.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/67"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.67.&lt;/ref&gt; Yhtyeeseen ei suunnitelmista huolimatta pestattu uutta laulajaa, joten Sweet jatkoi triona; Andy Scott (kitara, laulu), Steve Priest (basso, laulu), Mick Tucker (rummut, laulu).&lt;ref name="Väistö, Perttunen/68"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.68.&lt;/ref&gt;
Tyylillisesti "Cut Above the Rest" jatkaa edellisalbumi "Level Headedin" AOR-tyylistä linjaa ollen kuitenkin rock-voittoisampi sisältäen jopa progressiivisia elementtejä.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/70"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.70.&lt;/ref&gt;&lt;ref name="Väistö, Perttunen/71"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.71.&lt;/ref&gt; Singleinä julkaistiin kappaleet ”Call Me” ja ”Big Apple Waltz” sekä yksin Yhdysvalloissa ”Mother Earth”.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/140"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.140.&lt;/ref&gt;
Albumi jäi yhtyeen viimeiseksi Yhdysvaltain albumilistalle yltäneeksi julkaisuksi.
Taustaa.
Sweet oli siirtynyt edellisalbumi "Level Headedilla" (1978) raskaasta rockista lähemmäs kaupallisempaa, AOR-tyylistä ilmaisua.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/63"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.63.&lt;/ref&gt;&lt;ref name="Väistö, Perttunen/68"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.68.&lt;/ref&gt; Solisti Brian Connollylla oli ongelmia alkoholinkäyttönsä kanssa levyn julkaisua seuranneella Yhdysvaltain-kiertueella, mikä alkoi aiheuttaa riitoja hänen ja yhtyeen muiden jäsenten välille.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/67"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.67.&lt;/ref&gt; Ennen konsertteja juominen oli ollut jo pitkään ujon ja heikon itsetunnon omanneen Connollyn tapa hoitaa esiintymiskammoaan.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/30"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.30.&lt;/ref&gt;
Työstö.
Kiertueelta palattuaan Sweet työsti lauluja Clearwellin linnassa, missä "Level Headed" -albumi oli äänitetty. Brian Connollyn alkoholinkulutus kasvoi entisestään, mikä aiheutti muun muassa sen, ettei hän pystynyt enää laulamaan korkealta. Kappaleet jouduttiin transponoimaan, mutta tämäkään ei auttanut toivotulla tavalla. Yhtyeen muut jäsenet antoivat Connollylle muutaman viikon aikaa saattaa itsensä kuntoon, mihin tämä ei kuitenkaan pystynyt.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/67"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.67.&lt;/ref&gt; 
Sweetin manageri David Walker ilmoitti tiedotteessaan 23. helmikuuta 1979, että Brian Connolly on siirtynyt soolouralle ”lähinnä musiikillisten erimielisyyksien vuoksi”. Syitä eroon oli todellisuudessa useita. Connolly oli suunnitellut soolouraa jo vuodesta 1975 ja halusi esittää myös country-musiikkia. Toinen, salattu syy, oli hänen terveytensä, jonka vuoksi hän ei enää pystynyt työskentelemään kunnolla – esimerkiksi hänen äänensä oli tullut heikoksi ja väriseväksi. Connollya ei varsinaisesti erotettu, mutta kehotus työkyvyn kohentamiseen ei yrityksistä huolimatta onnistunut.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/68"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.68.&lt;/ref&gt; Walker väitti vuonna 1996, että yhtyeen muut jäsenet halusivat Connollyn niin kovasti yhtyeestä ulos, että he levyttivät koko albumin tarkoituksella sellaiseen sävellajiin, josta Connolly ei pystyisi laulamaan sitä. Walkerin mukaan se oli parhaiten toteutettua ”luovaa sabotaasia”, jota hän on koskaan nähnyt. 
Sweetin uusi albumi oli puoliksi valmis ja yhtye lähes hajonnut. Aluksi kaavailtiin uuden laulajan hankkimista, ja kitaristi Andy Scottin mukaan Rainbow-yhtyeestä lähtenyt Ronnie James Dio olisi ollut lähellä liittymistä Sweetiin. Sen sijaan basisti Steve Priest, joka tunsi Dion vaimon, on kertonut, ettei hän olisi ollut siihen kovinkaan halukas. Yhtye päätti jatkaa kolmimiehisenä ja suunnitteli muuttavansa yhtyeen nimeksi S.T.P. (sukunimien alkukirjaimet), mutta lopulta tehtiin päätös jatkamisesta Sweet-nimellä yhdessä kosketinsoittajien Gary Moberleyn ja Geoff Westleyn avustuksella.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/68-69"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.68-69.&lt;/ref&gt; Uusi albumi äänitettiin Lontoon The Town House -studiolla.
Musiikki.
"Cut Above the Rest" on musiikillisesti edellislevy "Level Headedin" tavoin hyvin monipuolinen albumi, mutta rock-voittoisampi.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/127"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.127.&lt;/ref&gt;&lt;ref name="Väistö, Perttunen/71"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.71.&lt;/ref&gt; Se sisältää muun muassa AOR:ää eli aikuisrockia, progressiivista rockia&lt;ref name="Väistö, Perttunen/70"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.70.&lt;/ref&gt; sekä country rock -vivahteita.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/69"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.69.&lt;/ref&gt; Vaikutteita saatiin muun muassa Electric Light Orchestra- ja 10cc-yhtyeiltä. Allmusic-sivuston arvostelija Donald A. Guarisco on kuvannut levyn tyyliä yhdistelmäksi Sweetin kulta-aikojen popahtavaa hard rockia, progressiivisia elementtejä ja soft rock -tyylisiä balladeja. Pitkään studiossa käytetyn ajan on katsottu tehneen levyn soundista hiotumman, ja Clearwellin linnan, jossa laulut työstettiin, on sanottu vaikuttaneen luovuuteen innostavalla tavalla.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/70"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.70.&lt;/ref&gt;
Brian Connollyn eron myötä laulusta vastasivat ensisijaisesti kitaristi Andy Scott sekä basisti Steve Priest.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/68-69"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.68-69.&lt;/ref&gt; Myös rumpali Mick Tucker lauloi tällä levyllä kaksi kappaletta – aiemmin hän oli osallistunut pääasiassa taustalauluun.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/71-72"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.71-72.&lt;/ref&gt;
Yleistä kappaleista.
Avausraita ”Call Me” on kitaristi Andy Scottin säveltämä kappale, joka oli samalla "Cut Above the Restin" ensimmäinen singlejulkaisu. Laulusolistina toimii basisti Steve Priest, vaikka alkuperäisen ”Give Me Your Love” -työnimisen version lauloi Scott itse.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/69"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.69.&lt;/ref&gt; ”Play All Night” on tarttuvaksi sanotun kertosäkeen omaava rock, joka on kirjoitettu konserttien yhteislaulutilanteita varten ja sisältää Queen-vaikutteiset lauluharmoniat.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/71"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.71.&lt;/ref&gt; Kappaleen demoversio jäi viimeiseksi Sweet-äänitteeksi, jossa laulajana toimi alkuperäisvokalisti Brian Connolly.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/71"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.71.&lt;/ref&gt; Levyn kolmas raita, country rock -tyylinen ”Big Apple Waltz”, julkaistiin toisena singlenä. Kappaleen ovat kirjoittaneet yhteistyössä Andy Scott ja Steve Priest, joista jälkimmäinen laulaa sen.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/69"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.69.&lt;/ref&gt; Albumin raskaanpaa suuntaa edustava ”Dorian Gray” oli alun perin pelkkä taustaraita, kunnes yhtye lopulta kehitti siihen sanat. Laulusolistina toimii rumpali Mick Tucker. A-puolen päättää ”Discophony (Dis-Kof-O-Ne)”, joka on diskokulttuuria vastustava ja vanhaa rockia ihannoiva kappale. Tähän viittaa myös sen nimi, joka on yhdistelmä sanoista ”disco” ja ”cacophony” (). Kappaleen on tehnyt koko yhtye Gary Moberleyn avustuksella, ja siinä on myös Santana-vivahteinen instrumentaaliosuus.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/71-72"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.71-72.&lt;/ref&gt;
B-puolen aloittava Mick Tuckerin laulama ”Eye Games” on rauhallinen akustinen kappale, joka kertoo flirttailusta kapakoissa ja yökerhoissa.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/72"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.72.&lt;/ref&gt; Sitä seuraa Andy Scottin laulama progressiivista rockia ja AOR:ää yhdistelevä ”Mother Earth”, joka oli ilmestynyt ennen albumia singlenä Yhdysvalloissa huomattavasti lyhennettynä versiona.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/72"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.72.&lt;/ref&gt;&lt;ref name="Väistö, Perttunen/70"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.70.&lt;/ref&gt; Allmusicin arvostelija Donald A. Guarisco kuvasi kappaletta Electric Light Orchestran ja Mannfred Mann's Earth Bandin sekoitukseksi. Scott laulaa myös väliosia sisältävän kappaleen ”Hold Me”, joka on yli kuusiminuuttisena levyn pisin raita. "Cut Above the Restin" päättää Steve Priestin laulama ”Stay with Me”, joka oli Andy Scottin mukaan yksi levyn hiotuimmista kappaleista. Se tunnettiin varhaisvaiheessa nimillä ”Log One” ja ”That Girl”, ja lopullinen versio erosi huomattavasti alkuperäisestä.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/72"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.72.&lt;/ref&gt;
Moni albumin kappaleen varhaisversio on myöhemmin julkaistu Sweet-harvinaisuuksia sisältävällä "Platinum Rare" -kokoelma-albumilla. Levyllä on muun muassa Brian Connollyn laulama ”Stay with Me”.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/72"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.72.&lt;/ref&gt;
Julkaisu ja vastaanotto.
Ennen itse albumia, maaliskuussa 1979, ilmestyi single ”Call Me”. Se jäi samalla Sweetin viimeiseksi listoja hätyytelleeksi kappaleeksi. Saman vuoden elokuussa ilmestyi toinen single, balladi ”Big Apple Waltz”, joka väitetystä hittipotentiaalistaan huolimatta jäi vähälle huomiolle.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/69"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.69.&lt;/ref&gt;
Sweetin seitsemäs studioalbumi "Cut Above the Rest" ilmestyi lopulta lokakuussa 1979. Britanniassa ja muualla Euroopassa sen julkaisi Polydor Records, Yhdysvalloissa Capitol Records.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/145-146"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.145-146.&lt;/ref&gt; Kaupallinen menestys jäi edellisalbumi "Level Headediin" verrattuna heikoksi; esimerkiksi Yhdysvaltain Billboard 200 -listalla "Cut Above the Restin" sijoitus oli 151, eli lähes sata pykälää heikompi kuin "Level Headedin" vastaava. Toisen tunnetun sijoituksensa albumi saavutti Länsi-Saksassa, missä se pääsi sijalle 49. Molemmissa maissa "Cut Above the Rest" oli yhtyeen viimeinen listalle yltänyt studioalbumi. Myös Australiassa albumi saavutti pientä menestystä ja ylsi siellä sijalle 87. Yhtyeen kotimaassa Britanniassa levy ei yltänyt listalle, kuten ei yksikään muu Sweetin studioalbumi "Sweet Fanny Adamsia" (1974) lukuun ottamatta.
Allmusic-sivuston kriitikko Donald A. Guarisco antoi arvostelussaan levylle 2,5 tähteä viidestä mahdollisesta. Hän kehuu erityisesti kappaleita ”Mother Earth” ja ”Eye Games”, mutta vastaavasti hänen mielestään albumia heikentää yhtyeen ”onneton mieltymys” melodramaattisiin balladeihin. Hän kuvailee esimerkiksi laulua ”Hold Me” teeskenteleväksi sekä tahattomasti hauskaksi. Loppuun hän kiteyttää "Cut Above the Restin" olevan liian epätasainen satunnaiselle kuuntelijalle, mutta Sweet-fanien löytävän siltä paljon nautittavaa. Rateyourmusic.com-sivuston käyttäjien yhteensä 80 arvostelusta levyn saama keskiarvo on 3,05 tähteä viidestä. Se yltää vuonna 1979 julkaistujen albumien joukossa sijalle 988.
Albumin Britannian- ja Yhdysvaltain-painosten kansikuvassa on kuvattuna kelanauhuri, jossa kiertää nuottipaperi, jota leikkaa terä. Lisäksi sisäpussissa oli kuva yhtyeestä studiossa. Manner-Euroopan-painoksessa on kasvokuvat yhtyeen jäsenistä kaiverrettuna puuhun. Kyseisen teoksen teki Norman Goodman.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/71"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.71.&lt;/ref&gt;
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Kokoonpano.
Muusikot.
Sweet
Vierailijat