The Beatles (albumi)

The Beatles on The Beatlesin vuonna 1968 julkaistu kaksoisalbumi, joka on yhtyeen menestyneimpiä ja arvostetuimpia. Albumi tunnetaan epävirallisesti myös nimellä The White Album ("Valkoinen albumi") tai The White Double ("Valkoinen tupla"), koska sille ei annettu mitään varsinaista nimeä, ja sen etukansi on täysin valkoinen lukuun ottamatta pientä ”The Beatles” -tekstiä. Vanhoissa LP:issä ja varhaisissa CD-painoksissa oli lisäksi painosnumero.
Albumille on enemmän kuin millekään muulle The Beatlesin albumille ominaista musiikillisten tyylilajien suuri vaihtelevuus. Kappaleiden tyylit vaihtelevat raskaista rockmelodioista akustisiin balladeihin, kantrimusiikista bluesiin ja jazzpastisseista kokeelliseen avantgardeen. Albumia on myös kritisoitu neljän muusikon sooloalbumiksi.
Albumi sisältää useita Beatles-klassikoita, kuten ”Back in the U.S.S.R.”, ”Dear Prudence”, ”Helter Skelter”, ”While My Guitar Gently Weeps”, ”Birthday”, ”Happiness Is a Warm Gun” ja ”Blackbird”. George Harrisonin säveltämä ”While My Guitar Gently Weeps” on tunnettu myös siitä, että kappaleen kitarasoolot soitti Harrisonin pyynnöstä Eric Clapton.
Historia.
Beatlesin tuottaja George Martin ei pitänyt tupla-albumikonseptista, vaan olisi toivonut yhtyeen tekevän tiiviin "Revolver"-levyn kaltaisen albumin. Anthology-dokumenttisarjassa Ringo Starr kertoi olevansa samaa mieltä, ja että hänen mielestään kappaleet olisi pitänyt julkaista kahdella erillisellä albumilla. Albumi julkaistiin kuitenkin tuplana, ja syynä tähän lienee yhtyeen aikaisemmin vuonna 1968 Intiassa viettämä kevät, jonka aikana uutta materiaalia syntyi runsaasti. George Harrisonilta mukana on neljä kappaletta, joka on Harrisonin suurin määrä yhdellä julkaisulla. Levyllä on myös yksi Ringo Starrin sävellys ”Don’t Pass Me By”, joka on ensimmäinen kahdesta Beatles-levyllä koskaan julkaistusta Ringo Starrin sävellyksistä (toinen on "Abbey Road" -albumin kappale ”Octopus’s Garden”).
Albumin levytyssessioiden aikana jäsenten väliset jännitteet kärjistyivät, eikä John Lennonin uuden naisystävän Yoko Onon jatkuva läsnäolo helpottanut tilannetta. Albumilla on huomattava määrä raitoja, joihin koko yhtye ei osallistu. Esimerkiksi kappaleet ”Wild Honey Pie”, ”Martha My Dear”, ”Blackbird” ja ”Mother Nature’s Son” Paul McCartney levytti yksin ilman kenenkään muun yhtyeen jäsenen apua. John Lennon toimi vastaavalla tavalla kappaleessa ”Julia”. Ringo puolestaan jätti yhtyeen kesken sessioiden kyllästyttyään ilmapiirin kireyteen. Tänä aikana yhtye levytti kappaleet ”Back in the U.S.S.R.” ja ”Dear Prudence”. Rummutuksesta vastasi Paul McCartney. Ringo palasi kahden viikon tauon jälkeen studioon löytäen rumpusettinsä tervetulotoivotuksella ja kukilla koristeltuna. Albumin päätösraidan ”Good Night”, jonka John Lennon sävelsi pojalleen Julianille hyvänyöntoivotukseksi, lauloi Ringo ilman muita, säestyksestä vastasi George Martinin johtama viihdeorkesteri.
Albumin sessioiden lomassa nauhoitettiin myös muita kappaleita, jotka jätettiin pois albumilta. Osa niistä, kuten Lennonin ”What’s the New Mary Jane” tai Harrisonin ”Not Guilty” julkaistiin myöhemmin "Anthology"-sarjan osina. Beatlesin kaikkien aikojen menestynein single ”Hey Jude/Revolution” (raskaampi ja nopeatempoisempi versio albumin kappaleesta ”Revolution 1”) levytettiin "White Albumin" tekemisen lomassa. ”Hey Judea” ei kuitenkaan missään vaiheessa suunniteltu "White Albumille".
Albumi on kerännyt myös negatiivista julkisuutta kulttijohtaja Charles Mansonin väitettyä saaneensa levystä inspiraatiota.
Kappaleet.
Kaikkien kappaleiden tekijät ovat Lennon/McCartney, ellei toisin mainittu.