tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
American Pie (elokuva)

American Pie on Paul Weitzin ohjaama komediaelokuva vuodelta 1999. Se on ensimmäinen osa "American Pie" -elokuvasarjasta. 
Tuotanto.
Elokuva kuvattiin Kalifornian osavaltiossa muun muassa Los Angelesissa ja Long Beachilla vaikka elokuvan tapahtumat sijoittuvatkin Michiganin osavaltion kuvitteelliseen East Great Fallsin kaupunkiin. 
Juoni.
Elokuva kertoo neljästä Michiganissa sijaitsevan East Great Falls High Schoolin viimeisen vuoden oppilaasta, joiden tavoitteena on päästä neitsyydestään ennen valmistumistaan. Pojilla on suuret odotukset etenkin päättäjäisistä, joihin jokainen on saanut parin. Monien kohellusten kautta päästään lopulta lopputulokseen, joka on kaikkien mieleen.
Soundtrack.
Elokuvan soundtrack-albumi julkaistiin 29. kesäkuuta 1999. Ja se sisälti seuraavat kappaleet:
Seuraavat kappaleet soivat myös elokuvassa, mutta niitä ei julkaistu soundtrack–albumilla:
 The Ventures – ”Walk Don’t Run”
 Barenaked Ladies – ”One Week”
 The Brian Jonestown Massacre – ”Going To Hell”
 The SEX-O-RAMA Band - ”Love Muscle”
 Blink-182 – ”Going Away To College”
 Third Eye Blind – ”Semi-Charmed Life”
 Oleander – ”I Walk Alone”
 Hole – ”Celebrity Skin”
 Everclear – ”Everything to Everyone”
 Harvey Danger – ”Flagpole Sitta”
 Duke Daniels – ”Following a Star”
 Simon &amp; Garfunkel – ”Mrs. Robinson”
 Fatboy Slim – ”The Rockafeller Skank”
 Libra Presents Taylor – ”Anomaly (Calling Your Name)”
 Etta James – ”At Last”
 James – ”Laid”
 Loni Rose – ”I Never thought you would come”
 Norah Jones – ”The Long Day is Over”
 Marvin Gaye – ”How Sweet It Is (To Be Loved by You)”
 Maria Muldaur – ”Midnight at the Oasis”
Michel Tremblay

Michel Tremblay (s. 25. kesäkuuta 1942 Montreal, Kanada) C.Q., on kanadalainen romaani- ja näytelmäkirjailija.
Tremblay kasvoi Montrealin ranskankielisellä alueella, jonka työväenluokka ja tämän murre ovat merkittävästi vaikuttaneet hänen tuotantoonsa. Tremblay kirjoitti ensimmäisen näytelmänsä "Les Belles-Sœurs" vuonna 1965. Se sai ensi-iltansa Théâtre du Rideau Vertissä 28. elokuuta 1968. Näytelmän vaikutus on ollut suuri, sillä se esitteli québeciläisen työväenluokan ja tämän murteen valtayleisölle. Näytelmä synnytti kiistaa kuvaamalla työväenluokan naisten elämää ja hyökkäämällä ahdasmielistä, hyvin uskonnollista 1900-luvun puolivälin Québecin yhteiskuntaa vastaan.
Ennen 1960-luvun alun rauhallista vallankumousta Tremblay piti Québeciä köyhänä työväenluokan provinssina, jota hallitsivat englanninkielinen eliitti ja katolinen kirkko. Tremblayn tuotanto oli ennen kaikkea modernia yhteiskuntaa luomaan pyrkineen, liberaalin ja nationalistisen ajatuksen kannattajien etujoukkoa.
Monet Tremblayn tunnetuimmat näytelmät ovat keskittyneet naishahmoihin. Hänen teostensa naiset ovat yleensä vahvoja, mutta heitä hallitsevat demonit, jotka heidän täytyy kukistaa. Hänen sanotaan näkevän Québecin matriarkaalisena yhteiskuntana. Tremblay on itse avoimesti homoseksuaali, ja useissa hänen romaaneissaan esiintyykin homoseksuaalisia henkilöitä.
American Pie 2

American Pie 2 on James B. Rogersin ohjaama komediaelokuva vuodelta 2001. Se on American Pie -elokuvasarjan toinen osa.
Tarina.
Nadia on palaamasta New Yorkista Jimin luo, mutta Jim pelkää, ettei osaa käyttäytyä oikein Nadian kanssa sängyssä. Hän alkaa kysellä neuvoja Michelleltä, huilutytöltä. Jim, Kevin, Ozzy, Stifler ja Finch majoittautuvat rantataloon, jossa he järjestävät kunnon juhlat. Heidän rahansa eivät kuitenkaan riitä vuokraan, joten he hakevat kesätöitä ja löytävätkin itsensä tekemästä maalaustöitä lesboiksi luulemilleen naisille. Tyydyttäessään itseään Jim liimaa vahingossa kätensä penikseensä pikaliimalla ja joutuu sairaalaan. Nadia saapuu etuajassa, minkä takia Jim pelästyy, koska ei voi käyttää penistään ja pyytää apua Michelleltä. Michelle rupeaa esittämään Jimin uutta tyttöystävää. Lopulta juhlat lähestyvät. Jim ja Nadia kuitenkin eroavat, koska Jim pitää enemmän Michellestä.
Soundtrack.
Elokuvan soundtrack albumi julkaistiin elokuussa 2001 ja se sisältää seuraavat kappaleet:
Vapaus, veljeys ja tasa-arvo

 
Vapaus, veljeys ja tasa-arvo – alkuperäisen ranskankielisen ilmaisun "Liberté, Égalité, Fraternité" mukaisessa järjestyksessä "vapaus, tasa-arvo, veljeys" – on nykyisen Ranskan tasavallan tunnuslause. Se on perintöä suuresta vallankumouksesta ja sen ihanteista. Tunnuslauseen esitti Ranskan kansalliskokouksen hyväksyttäväksi markiisi de La Fayette vuonna 1789. Alun perin tunnuksessa oli neljäskin osa, ja se kuului: "Liberté, Égalité, Fraternité ou la mort" (”Vapaus, tasa-arvo, veljeys tai kuolema”). 
Vapaus.
Ihmis- ja kansalaisoikeuksien julistus vuodelta 1789 määrittää vapauden: ”vapaus on mahdollisuus tehdä kaikkea sitä, mikä ei vahingoita toisen oikeuksia”. ”Elää vapaana tai kuolla” oli eräs vallankumouksen keskeisiä tunnuksia.
Maximilien de Robespierren hallituksen vallassaolon aikana vapaus oli tarkoitettu vain vallassaolijoille: ”Ei vapautta vapauden vihollisille” oli terrorin aikakauden tunnuslause. Tämän periaatteen seurauksena Ranskassa on ollut tapana suhtautua erittäin vihamielisesti kaikkiin, jotka ovat suhtautuneet kielteisesti tai väheksyvästi erilaisten poliittisten vallanpitäjien tulkintaan vapaudesta.
Tasa-arvo.
Tasavallan tunnuslauseen toinen termi "tasa-arvo" tarkoittaa, että laki on kaikille sama, että syntyperään liittyvä eriarvoisuus sekä sen antamat eriarvoisen mahdollisuudet on poistettu. Jokaisen on mahdollisuuksiensa mukaisesti osallistuttava kansakunnan ja valtion menoihin. Tasa-arvo ei kuitenkaan tarkoita miesten ja naisten tasa-arvoa ainakaan yhtä suuressa mitassa kuin nykyään se tajutaan.
Veljeys.
"Veljeys", joka määritellään vuoden III (1795) perustuslain alussa sijaitsevassa kansalaisen oikeuksissa ja velvollisuuksissa: ”Älä tee toiselle sitä, mitä et haluaisi itsellesi tehtävän; tee toisille jatkuvasti hyvää, jota itse haluat osaksesi saada”.
Historia.
Vaikka sanoja ”vapaus, veljeys ja tasa-arvo” lainattiin usein suuren vallankumouksen jälkeisenä aikana, piti kuitenkin odottaa aina kolmannen tasavallan syntyyn (1880) saakka, ennen kuin niistä tuli virallisesti tasavallan tunnukset. Väliaikana tunnukset olivat olleet jopa pannassa, kuten oli itse tasavaltainen hallitusmuotokin. 
Keisarikunnan ja kuningasvallan palautuksen (restauraatio) aikana tunnukset olivat jääneet pois käytöstä. Vasta vuoden 1848 tapahtumien yhteydessä ja uuden tasavallan syntyessä kirjailija Pierre Leroux synnytti ne uudelleen, jolloin ne edustivat kansaa ja kansalliskokousta ja olivat siten osa tasavaltalaisten ajatusten uudestisyntymää.
Tunnus oli yhteydessä työläisten tasavaltaan, mutta tällöin se sai uuden sisällön ja tuli yleisen äänioikeuden tunnukseksi. Vapaus ei siis jäänytkään porvariston porttien sisäpuolelle. 
Jälleen kerran tasavaltalainen ajatusmaailma hajosi: työläisten sorto vuoden 1848 tapahtumien aikana ja keisarikunnan paluu saattoivat kyseenalaiseksi tunnusten aatteen ja niiden kolmiyhteyden. Oli siis odotettava vuoteen 1880 saakka, kunnes tunnukset ilmestyivät kaikkien julkisten laitosten ovien yläpuolelle. Nykyisin tunnukset ovat piirtyneet lopullisesti historian sivuille, kun ne on kirjoitettu Ranskassa sekä neljännen että viidennen tasavallan perustuslakeihin.
Marjayoun

Marjayoun on kaupunki Etelä-Libanonissa, Litani-joen eteläpuolella, lähellä Israelin ja Syyrian rajaa. Ennen sotaa siellä oli noin 12 000 asukasta, šiialaisia, druuseja ja kristittyjä. Uudempi arvio on 3000 asukasta .
Aikaisemmin se muodosti Etelä-Libanonin armeijan keskuspaikan. Israelilaiset valtasivat kaupungin 10. elokuuta 2006 aamulla puoli neljän aikoihin. Reutersin toimittajan mukaan kaksi panssarivaunua paloi noin puolen kilometrin päässä kaupungista. Hizbollahin mukaan se tuhosi seitsemän panssarivaunua.
Sardellit

Sardellit (Engraulidae) on sillikaloihin kuuluva kalaheimo. Sardellit ovat pieniä, parvina eläviä planktonia syöviä kalalajeja. Niitä esiintyy kaikissa maailman valtamerissä, ja meriveden lisäksi myös makeassa ja murtovedessä. Useimmat lajit ovat alle 15 cm pitkiä ja suurimmatkin jäävät puolimetrisiksi.
Sardellit ovat suosittuja ruoanlaitossa ja syötteinä sekä kalajauhoteollisuuden raaka-aineena. Liikakalastus on vahingoittanut niiden kantoja huomattavasti.
Euroopassa heimon tunnetuin laji on sardelli ("Engraulis encrasicolus"). Tyynenmeren perunsardelli ("Engraulis ringens") on vuotuisella saalismäärällä mitaten maailman eniten kalastettu kalalaji.
Monissa kielissä (englanti, hollanti, ruotsi) sardellien nimi muistuttaa sanaa "anjovis", joka puolestaan suomessa viittaa useimmiten sokerisuolattuun ja maustettuun kilohailiin ("Sprattus sprattus").
Michael Ondaatje

Philip Michael Ondaatje OC (s. 12. syyskuuta 1943 Colombo, Sri Lanka) on kanadalainen kirjailija ja runoilija. Hänen Booker-palkinnon saaneesta romaanistaan "Englantilainen potilas" Anthony Minghella ohjasi Oscar-palkitun samannimisen elokuvan.
Ondaatje syntyi perheeseen, jossa on alankomaalais-, tamili-, singaleesi- ja portugalilaisjuuria. Hän muutti äitinsä kanssa vuonna 1954 Englantiin ja sielä 1962 Kanadaan.
Ondaatjen tuotantoon kuuluu romaanien lisäksi muistelmateos lapsuudesta Sri Lankassa, kolmetoista runokirjaa ja kolme elokuvaa. Hän on saanut Kenraalikuvernöörin kirjallisuuspalkinnon kahdesta runokirjastaan. Hän toimi 1960-luvulta alkaen torontolaisen Coach House Books -kirjakustantajan runotoimittajana.
Ondaatjen teoksia ovat muun muassa aiemmin suomennetut "Leijonan puvussa" ("In the Skin of a Lion", 1987), "Englantilainen potilas" ("The English Patient", 1992) ja "Anilin varjo" ("Anil's Ghost", 2000). "Divisadero" ilmestyi suomeksi 2008.
Ondaatje kuuluu kahdesti vuodessa ilmestyvän kanadalaisen kirjallisuuslehden "Brickin" toimituskuntaan ja toimii Kanadan Pen-klubissa. Hän on Royal Society of Literaturen jäsen. Hän on naimisissa dekkarikirjailija Linda Spaldingin kanssa.
My Story Classical

My Story Classical on Ayumi Hamasakin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 24. maaliskuuta 2005.
"My Story Classical" sisältää orkesterisovituksia Hamasakin edellisen "My Story" -albumin kappaleista. Se oli parhaimmillaan Oriconin albumilistan neljännellä sijalla ja pysyi listalla 10 viikkoa. Albumi rikkoi Japanissa kultalevyrajan, eli sitä on myyty yli 100 000 kappaletta.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut Ayumi Hamasaki.
Tekijätiedot.
Kappaleet 1 ja 11 on säveltänyt CREA. Kappaleet 2, 3, 5, 8 ja 10 n säveltänyt Tetsuya Yukumi. Kappaleen 4 on säveltänyt Bounceback. Kappaleen 6 on säveltänyt Hal. Kappaleen 7 on säveltänyt Tomoya Kinoshita. Kappaleen 9 on säveltänyt CMJK. Kappaleen 12 on säveltänyt Tetsuya Komuro.
Kappaleen 1 on sovittanut Keiichi Oku. Kappaleet 2 ja 12 on sovittanut Toshiyuki Watanabe. Kappaleet 3 ja 10 on sovittanut Tetsuya Murayama. Kappaleen 4 on sovittanut Ken Shima. Kappaleen 5 on sovittanut Neko Saito. Kappaleen 6 on sovittanut Kazunori Miyake. Kappeleen 7 on sovittanut Yutaka Takezawa. Kappaleen 8 on sovittanut Michiru Oshima. Kappaleen 9 on sovittanut Kow Otani ja kappaleen 11 Hiroyoshi Nagayama.
Albumi on nauhoitettu osin Pariisissa, osin Japanissa. Pariisissa nauhoitetuissa kappaleissa (1, 2, 6, 8, 9, 11 ja 12) soittaa Orchestre Lamoureux, jota johtaa Yutaka Sado ().
AC HAKI

 
AC HAKI on vantaalainen vuonna 1989 toimintansa aloittanut salibandyseura. Seura oli vuonna 1978 perustetun Hakunilan Kisan salibandyjaosto, ja sillä oli varhaisina vuosinaan salibandyn lisäksi myös jalkapallo-, lentopallo-, pesäpallo- ja yleisurheilutoimintaa. Seuran toiminta lopetettiin keväällä 2020 kun sen toiminta sulautettiin yhteen helsinkiläisen Hawksin kanssa. Yhdistymisen ja toiminnan loppumisen syynä oli hallivuorojen puute Itä-Vantaalla. Vuonna 2024 joukko vanhan seuran toimihenkilöitä käynnisti AC HAKIn seuratoiminnan uudelleen, ja seura palasi takaisin Salibandyliiton sarjatoimintaan kaudelle 2025–2026. AC HAKIn miesten edustusjoukkue pelaa 4. divisioonaa.
Historia.
Hakunilan Kisa ry liittyi Suomen Salibandyliiton jäseneksi vain kolme vuotta liiton perustamisen jälkeen vuonna 1989. Seuran miesten edustusjoukkue nousi Salibandyliigaan ensimmäisen kerran vuonna 2000 ja jatkoi siellä kauden 2004–2005 loppuun. Kaudella 2005–2006 miehet pelasivat I-divisioonassa, jonka päätteeksi AC HaKi nousi takaisin Salibandyliigaan vuosille 2006–2011. Keväällä 2011 joukkue putosi Salibandyliigasta eikä tulevan kauden I-divisioonan joukkuetta saatu kasaan. AC HaKi luopui sarjapaikasta ja uudeksi edustusjoukkueeksi tuli 4. divisioonan joukkue, jonka pohjalta alkoi uusi nouseminen. Kaudella 2012–2013 AC HaKin miesten edustusjoukkue nousi 3. divisioonaan ja kaudella 2013–2014 toteutui nousu 2. divisioonaan. Alkuperäisen seuran toiminta päättyi kauteen 2019–2020, jolloin seuran miesten ja naisten edustusjoukkueet pelasivat kummatkin 2. divisioonassa.
Seuran toiminta päättyi keväällä 2020, kun Vantaan riittämättömien hallivuorojen takia seuralle ei riittänyt enää harjoitusvuoroja. Sen myötä seura yhdistyi itähelsinkiläiseen Hawksiin. Miesten edustusjoukkueen toiminta ja sarjapaikka 2. divisioonassa sen sijaan siirtyivät HIFK:n alaisuuteen.
AC HaKissa on pelaajauransa aloittanut ja pelannut moni Suomen salibandyn kirkkaimmista tähdistä kuten maalivahtilegenda Henri Toivoniemi , jonka saavutuksiin kuuluu mm. 3 MM-kultaa, 3 MM-hopea ja MM-pronssi.
AC HAKIn joukkueet harjoittelevat vanhan seuran tapaan Campo Centerissä ja sen vieressä sijaitsevassa Rajakylän tenniskeskuksessa.
Frans Wilhelm Lüchow

Frans Fredrik Wilhelm Lüchow (myös Lüchou, 27. toukokuuta 1837 Kristiinankaupunki – 6. tammikuuta 1884 Oulu) oli suomalainen arkkitehti. Lüchow valmistui arkkitehdiksi Tukholman taideakatemiasta vuonna 1856. Vuosina 1858–1863 hän toimi Turun lääninarkkitehdin G. T. Chiewitzin apulaisena, kunnes nimitettiin vt. lääninarkkitehdiksi Chiewitzin kuoltua. Vuonna 1870 Lüchow siirtyi Turusta Yleisten rakennusten ylihallitukseen ns. kolmanneksi arkkitehdiksi, mutta sai nimityksen Oulun lääninarkkitehdiksi jo samana vuonna. Lüchow kuoli Oulussa loppiaisena 1884 ja hänet on haudattu Oulun hautausmaalle.
Pirjo Hassinen

Pirjo Annikki Hassinen (o.s. "Kinnunen", s. 14. marraskuuta 1957 Kuopio) on suomalainen kirjailija.
Elämä ja ura.
Hassinen syntyi ja varttui Kuopiossa. Hän valmistui ylioppilaaksi Kuopion tyttölyseosta vuonna 1977, minkä jälkeen hän opiskeli valtio-oppia ja filosofiaa Jyväskylän yliopistossa.
Vuonna 1991 ilmestyi Hassisen ensimmäinen romaani "Joel". Tämän jälkeen hän on julkaissut omalla nimellään 15 muuta romaania. Ennen esikoisromaaniaan hän julkaisi kolme historiallista rakkausromaania nimellä Birgitta Hurme. Romaanien lisäksi Hassinen on kirjoittanut kaksi Radioteatterin tuottamaa kuunnelmaa.
Hassinen on saanut kirjallisuuden valtionpalkinnon vuonna 2001 ja Savonia-palkinnon vuosina 1995 ja 2013. Finlandia-palkintoehdokkaana hän on ollut neljästi (1996, 2002, 2004, 2012).
Hassiselle myönnettiin vuoden 2023 alusta taiteilijaeläke, 1 515,94 euroa kuukaudessa.
Hassinen asuu Jyväskylän Kuokkalassa, ja hänellä on yksi tytär aviomiehensä Pekka Hassisen kanssa.
Keuhkoputkentulehdus

Keuhkoputkentulehdus eli bronkiitti on henkitorven ja keuhkoputkien ("bronchi") tulehdus. Useimmiten nimityksellä tarkoitetaan äkillistä (akuuttia) keuhkoputkentulehdusta, joka on infektiosairaus. Keuhkoputkentulehdus voi olla myös pitkäaikainen (krooninen), mikä liittyy yleensä tupakointiin ja katsotaan osaksi keuhkoahtaumatautia.
Aikuisen akuutti keuhkoputkentulehdus.
Akuutista keuhkoputkentulehduksesta puhutaan yleensä silloin, kun oireet ovat kestäneet alle 3 viikkoa (joidenkin määritelmien mukaan jopa 6 viikkoa); yskän lisäksi ilmenee ysköksiä, hengenahdistusta, hengityksen vinkumista tai rintakipua; eivätkä oireet johdu keuhkokuumeesta, ylähengitysteiden tulehduksesta tai pitkäaikaisesta keuhkosairaudesta kuten astmasta. Se on yleinen sairaus ja vuodessa sen sairastanee noin joka kymmenes ihminen.
Äkillisen keuhkoputkentulehduksen keskeinen aiheuttaja lienee yli 90 %:ssa taudeista jokin ”flunssaviruksista” (esim. rinovirus, koronavirus, adenovirus tai RSV) tai influenssavirus; viitteitä bakteeri-infektiosta kuten mykoplasmasta, keuhkoklamydiasta tai hinkuyskästä löytyy 1–10 %:lta potilaista. Bakteerien merkitys sairauden synnyssä on kuitenkin jäänyt epäselväksi, sillä koepaloissa niiden ei ole todettu tunkeutuvan limakalvoon eivätkä antibiootitkaan yleensä auta. Suuren osan tapauksista ajatellaan olevan useamman mikrobin aiheuttamia sekainfektioita.
Akuutin keuhkoputkentulehduksen hoito.
Kuten flunssaan, myöskään äkilliseen keuhkoputkentulehdukseen ei ole keksitty tehokasta hoitoa. Antibioottia ja lumelääkettä vertaavissa tutkimuksissa antibiootit eivät ole osoittautuneet yleensä terveiden aikuisten keuhkoputkentulehduksissa hyödyllisiksi, eikä niiden käyttöä puolleta suomalaisissa tai kansainvälisissä hoitosuosituksissa. Käytännössä lääkäri määrää silti antibioottia Euroopassa alueesta riippuen noin 20–90 %:lle potilaista. Yskänlääkkeiden lumelääkettä paremmasta tehosta ei juuri ole näyttöä. Astmalääkkeet saattavat auttaa osaa niistä, joilla ilmenee hengityksen vinkumista, mutta yleisesti ottaen niiden ei ole näytetty keuhkoputkentulehduksessa auttavan; toisaalta toistuvien keuhkoputkioireiden syy on usein nimenomaan toteamatta jäänyt astma tai muu krooninen keuhkosairaus.
Äkillinen keuhkoputkentulehdus paranee lähes aina omia aikojaan, ellei vastustuskyky ole sairauden tai lääkehoidon heikentämä. Harvoin tauti etenee keuhkokuumeeksi, joka vaatii antibioottihoitoa. Tyypillinen yskän kesto aikuisen akuutissa hengitystieinfektiossa on noin 2–3 viikkoa, mutta neljänneksellä yskä voi kestää yli kuukauden.
Puuseppä

Puuseppä on käsityöläinen, joka tekee puusta erilaisia esineitä. Työ on tyypillisesti huonekalujen, koriste- ja käyttöesineiden rakentamista, korjaamista, muokkaamista tai entisöintiä.
Nykyaikaisen puusepän työnkuva.
Teollistumisen myötä puuseppien on yhä tärkeämpää hallita myyntiin, markkinointiin ja tuotteistamiseen liittyviä taitoja. Useat puusepät ovatkin erikoistuneet joihinkin tiettyihin tuotteisiin tai tuotetyyppeihin. Kohonneiden työvoimakustannuksien vuoksi yhä suurempi osuus puusepän työstä on koneistettua. 
Puusepät voidaan edelleen jakaa useamman alan taitajiksi:
Työkaluja.
Puusepän työssään tarvitsemia käsityökaluja ovat esimerkiksi erilaiset höylät, taltat, sahat ja porat. Käsityövälineillä työstettäessä tuote kiinnitetään höyläpenkkiin. Koneellistumisen myötä puusepän työ tehdään entistä enemmän tiettyä vaihetta varten valmistettuja koneita hyödyntäen. Käsityövälineitä tarvitaan edelleen yksityiskohtien tekemiseen, mutta suuremmat työvaiheet tehdään nykyisin koneellisesti. 
Kulttuurihistoria.
Puuseppä on vanha ammatti, jota on useimmiten arvostettu sen yhteiskunnallisen tärkeyden takia. Joosefia (Neitsyt Marian, Jeesuksen äidin aviomiestä) ja Jeesusta itseään pidetään usein puuseppinä.
Suomalaiset ovat vanhastaan taitavia puun käsittelijöitä. Vanhimmat Suomesta löydetyt puusta veistetyt ajoneuvojen jäännökset ovat muinaisia kivikirveellä veistettyjä "muinaisjalaksia". Ne ovat voineet olla poron tai hevosen vetämistä, jalaksen tai jalasten varassa laahatusta ajoneuvosta. Vanhin kivikirveellä veistetty puuvenekin on löydetty Suomesta. 
Jo ennen 1500-lukua, pohjanlahden rannikon talonpojat olivat taitavia puuseppiä ja veneen sekä laivojen veistäjiä. Suomen puukirkot ovat todellinen taidonnäyte puuseppien ja kirvesmiesten osaamisesta. Erityisen arvokkaaksi ne tekee kansanrakentajien korkea ammattitaito. On myös oletettu että rannikon veneveistämöistä saatiin oppi, joka siirtyi osaamisena ja kokemuksena kirkonrakentajien kädentaitoihin.
Philip Roth

Philip Milton Roth (19. maaliskuuta 1933 Newark, New Jersey, Yhdysvallat – 22. toukokuuta 2018 New York, New York, Yhdysvallat) oli tunnetuimpia ja palkituimpia yhdysvaltalaisia aikansa kirjailijoita. Rothin vuonna 1959 julkaistu esikoisteos "Hyvästi, Columbus" sai National Book Awardin.
Elämä ja teokset.
Rothin isän vanhemmat olivat juutalaisia maahanmuuttajia Galitsiasta. Roth vietti lapsuutensa Weequahicin alueella Newarkissa. Hän opiskeli Bucknellin ja Chicagon yliopistoissa englannin kieltä ja kirjallisuutta. Kirjailijanuransa ohessa hän toimi vuoteen 1992 opettajana Iowan, Princetonin ja Pennsylvanian yliopistoissa.
Rothin kirjailijanuran alku ajoittuu samaan aikaan 1960-lukulaisen yleisen amerikanjuutalaisen kirjallisuuden nousun kanssa. Hän muodosti Saul Bellowin ja Bernard Malamudin kanssa juutalaiskirjailijoiden troikan, jota kutsuttiin New Yorkissa toimivan vaatturiliikkeen mukaan nimellä Har, Schaffner &amp; Marx.
Roth kuvasi teoksissaan juutalaisten elämää sodanjälkeisessä Amerikassa, ja tapahtumapaikkana on usein Newarkin juutalaisyhteisön asuinseudut. Ensimmäisestä kirjastaan, novellikokoelmasta "Hyvästi, Columbus" ("Goodbye, Columbus", 1959), hän sai National Book Awardin. 
Rothin tunnetuin romaani on 1969 ilmestynyt "Portnoyn tauti". Monissa hänen teoksissaan on kertojana ja päähenkilönä hänen vain kevyesti verhottu "alter ego" Nathan Zuckerman.. Haastattelussa vuonna 2007 Roth sanoo, että "Haamu poistuu" on viimeinen kirja, jossa Nathan Zuckerman esiintyy. Ensimmäisen kerran Roth käytti Zuckermania vuonna 1979 ilmestyneessä kirjassa "Haamukirjoittaja".
"Nemeses"-sarjaan kuuluu neljä teosta, "Jokamies" (2006), "Tuohtumus" (2008), "Nöyryytys" (2009) ja "Nemesis" (2010).
Rothia pidettiin yhtenä 2000-luvun suurimmista suosikeista Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi, mutta häntä ei palkittu. Hän arveli itse "Helsingin Sanomien" haastattelussa 2009, että hän ei ole ehkä riittävän vasemmistolainen Ruotsin akatemialle.
Syksyllä 2012 haastattelussa ranskalaiselle "Les Inrocks" -lehdelle Roth kertoi päätöksestään lopettaa kirjoittaminen. Roth kuoli sydämen vajaatoimintaan toukokuussa 2018.
Kunnianosoituksia.
Roth on saanut useita yhdysvaltalaisia ja eurooppalaisia kirjallisuuspalkintoja, muun muassa vuonna 1997 Pulitzer-palkinnon romaanista "Amerikkalainen pastoraali" sekä kahdesti National Book Awardin (1960 "Hyvästi, Columbus" ja 1995 "Sabbath’s Theater"). Hänelle on myönnetty vuonna 1998 "National Medal of Arts", ja hän on ollut vuodesta 1970 American Academy of Arts and Lettersin jäsen. Roth oli kolmas yhdysvaltalainen kirjailija, jonka teokset Library of America on julkaissut täydellisenä laitoksena tämän elinaikana. Vuonna 2011 hänelle myönnettiin neljännen kerran jaettu kansainvälinen Booker-palkinto.
Sovitukset.
Rothin kirjallisesta tuotannosta on tehty useita elokuvia. 
Teokset.
Suomennetut teokset.
"Nemeses"-sarja:
I Hired a Contract Killer

I Hired a Contract Killer on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut Aki Kaurismäen ohjaama, tuottama ja käsikirjoittama suomalais-ruotsalainen elokuva. Elokuvan pääosissa ovat Jean-Pierre Léaud, Margi Clarke ja Kenneth Colley. Kaurismäki näyttelee myös itse pienessä roolissa aurinkolasien myyjänä. Timo Salminen sai elokuvasta kuvaus-Jussin. 1990 Love Kirjat julkaisi elokuvan käsikirjoituksen sekä suomeksi että englanniksi. Mukana kirjassa on Kaurismäen teksti "Huomioita käsikirjoittajan itsesäälistä". 1997 elokuvan pohjalta tehtiin teatteriesitys Hannoverissa.
Soul Calibur III

Soul Calibur III on japanilaisen Namcon kehittämä ja julkaisema tappelupeli pelikonsoleille. Peli kuuluu Soul Calibur -pelisarjaan. 
Peli julkaistiin 18. marraskuuta vuonna 2005 ainoastaan PlayStation 2 -pelikonsolille. 
Pelaaminen.
Soul Calibur 3 on tyypillinen mätkintäpeli: Kaksi aseilla varustettua hahmoa taistelevat keskenään areenalla. Pelaajat yrittävät yksinkertaisesti hakata toisensa tainnoksiin ja voittaja on se, joka ensimmäisenä sen tekee. Soul Caliburin vahvuuksina pidetään hahmojen hyvää tasapainoa keskenään, kontrolleja sekä sitä, että taktisella taistelulla pääsee huomattavasti pidemmälle kuin summittaisella nappien hakkaamisella.
Soul-sarjan ainutlaatuinen ominaisuus eli hahmojen aseiden vaihtaminen mielensä mukaan on mukana myös tässä pelissä. Varustamalla hahmon paremmalla aseella hahmo saa uusia ominaisuuksia, esimerkiksi energiaviiva kasvaa itsestään vähitellen tai lyönnit vaurioittavat vastustajaa vaikka tämä suojaisi.
Soul Calibur 3:ssa on 3 täysin uutta hahmoa (Zasalamel, Setsuka ja Tira). Mukana ovat myös lähes kaikki edellisissä osissa esiintyneet hahmot. 
Nyt mukana on ensimmäistä kertaa varsinainen tarinamoodi (Tales of Souls), joka seuraa jokaisen pelin taistelijan tarinaa. Taistelujen lataustauoilla voi lukea hahmojen edesottamuksista ja päättää välillä mihin suuntaan seikkailu jatkuu.
Ennennäkemätön pelimuoto tappelupeleissä on Chronicles of the Sword. Peli on strategiapeli, jossa hahmoja liikutellaan kartalla. Taistelut käydään kuitenkin tuttuun tapaan normaalisti. Hahmot saavat taisteluista kokemusta ja siten kehittyvät vahvemmiksi. Tässä pelimuodossa ei pysty pelaamaan pelin alkuperäisillä hahmoilla, vaan pelimuotoa varten täytyy tehdä hahmoeditorilla oma hahmo, josta tulee sitten tarinan päähenkilö.
Hahmoeditori on myös harvinainen ilmestys mätkintäpeleissä. Sillä pelaaja voi rakentaa mieleisensä hahmon ja valita sille taistelutyylin ja aseistuksen.
Vastaanotto.
Sivustoja jotka arvostelivat pelin:
Tauno Angervo

Tauno Pietari Angervo (25. toukokuuta 1908 Naantali – 2. tammikuuta 2001) oli suomalainen pankki- ja vakuutusalan toimija. Hän oli Postisäästöpankin toimitusjohtajana 1940–1943, Vakuutusyhtiöiden keskusliiton toimitusjohtajana 1943–1945 sekä Pohjola-yhtiöissä johtajana 1945–1949 ja toimitusjohtajana 1949–1973. Hän toimi myös Kansallis-Osake-Pankin hallintoneuvostossa 1953–1977 sekä useiden teollisuusyritysten johtoelimissä. Angervo oli koulutukseltaan lakitieteen lisensiaatti.
Miikka Ilo

Miikka Ilo (s. 9. toukokuuta 1982 Turku) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Ilo pelasi vuonna 2000 Pargas IF:n riveissä ennen siirtymistään kaudella 2001 Ykkösessä pelanneeseen Salon Palloilijoihin. Syksyllä 2001 Ilo siirtyi Hollannin toiseksi ylimmälle sarjatasolle SC Telstariin, jota hän edusti kahden kauden aikana ennen siirtymistään saman sarjatason SC Cambuuriin. Peliaika jäi kuitenkin molemmissa hollantilaisseuroissa melko vähiin. 
Ilo siirtyikin takaisin Suomeen ja FC Inter Turkuun kaudeksi 2005. Debyyttikaudellaan Veikkausliigassa Ilo tekikin verraten hyvin maaleja, seitsemän osumaa, kamerunilaispelaaja Serge N'Galin rinnalla hyökkäyksessä. Kausi 2006 oli pettymys, sillä Ilo osui liigassa vain kahdesti. Kevään 2007 Liigacupissa Ilo onnistui hyvin tehden neljä maalia, mutta Veikkausliiga-kaudella hän ei tehnyt maaliakaan pelaamissaan 13 ottelussa.
Kaudeksi 2008 Ilo siirtyi Interistä KuPSiin, jota hän vuonna 2013 edustaa jo kuudetta kautta. Kaikkiaan Ilo on Veikkausliigassa vuoden 2014 loppuun mennessä pelannut 245 ottelua ja tehnyt niissä 38 maalia.
Antti Pohja

Antti Heikki Pohja (s. 11. tammikuuta 1977 Lahti) on suomalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen kommentaattori ja asiantuntija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä tai hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Ura.
Pohja edusti viimeksi Veikkausliigassa pelaavaa Tampere Unitedia, jonka riveihin hän siirtyi jälleen kaudeksi 2007. Unitedissa hän pelasi aiemmin vuosina 2000–2001 ja 2004. Pohja edusti liigassa aiemmin myös Kuusysiä, MyPaa, FinnPaa, Jokereita, TPV:tä, VPS:ää ja Helsingin Jalkapalloklubia. 
Pohja voitti Tampere Unitedin riveissä Suomen mestaruuden kausilla 2001 ja 2007 sekä Veikkausliigan maalikuninkuuden kaudella 2004 tehden 16 maalia. Samalla hänet valittiin Vuoden liigapelaajaksi.
Ulkomailla Pohja on edustanut ruotsalaista Hammarby IF:iä vuosina 2002–2003 ja Sveitsin sarjoissa pelaavaa liechtensteinilaista FC Vaduzia vuosina 2005–2006. Hän on pelannut Suomen A-maajoukkueessa 23 ottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Pohja ilmoitti syyskuussa 2010 kuluvan kauden jäävän hänen peliuransa viimeiseksi.
Muuta.
Koulutukseltaan Pohja on filosofian maisteri Tampereen yliopistosta. Hän työskenteli Aamulehden urheilutoimituksessa vuonna 2004. Hän on myös kirjoittanut Tampere Unitedin verkkosivuille blogia Pohjalliset. Pohja oli YLE:n kotimaan studion asiantuntijana jalkapallon vuoden 2014 MM-kilpailuissa. Nykyään Pohja työskentelee Yleisradion jalkapalloasiantuntijana.
Joni Aho

Joni Aho (12. huhtikuuta 1986 Kaarina) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja tai keskuspuolustaja.
Aho on FC Inter Turun kasvatti ja teki ensiesiintymisensä Veikkausliigassa seuran edustusjoukkueessa kaudella 2006. Hän vakiinnutti nopeasti paikkansa joukkueessa pelaten oikeana laitapuolustajana. Ensimmäisellä kaudellaan Aho pelasi 16 Veikkausliiga-ottelua ja teki niissä yhden maalin Kuopion Palloseuraa vastaan. Kauden 2013 Aho pelasi FC Lahden joukkueessa, mutta palasi kaudeksi 2014 FC Interiin.
Aho on pelannut Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa muun muassa kesäkuussa 2009 Ruotsissa pelatussa EM-lopputurnauksessa. Ensiesiintymisensä A-maajoukkueessa hän teki 4. helmikuuta 2009 ystävyysottelussa Japania vastaan.
Comairin lento 5191

Comairin lento 191 (OH191), joka tunnetaan myös nimellä Delta Air Linesin lento 5191 (DL5191), oli 27. elokuuta 2006 aloitettu Comairin reittilento Delta Connection -nimellä Lexingtonista Kentuckystä Blue Grass -lentoasemalta Atlantan Hartsfield-Jackson Atlantan kansainväliselle lentoasemalle. Noin klo 10.19 (UTC) reittilennolla ollut suihkukone syöksyi maahan hieman nousunsa jälkeen Lexingtonissa.
Lentokone.
Onnettomuuskone oli malliltaan Bombardier CRJ100, rekisteritunnukseltaan N431CA ja valmistenumeroltaan 7472. Se oli valmistunut tammikuussa 2001 ja toimitettu Comairille uutena. Sillä oli lennetty onnettomuuspäivään mennessä 14 536 tuntia yhteensä 12 048 lennolla. Lentokone oli varustettu kahdella General Electricin CF34-3A1-suihkuturbiinimoottorilla.
Miehistö.
Lennon kapteenina toimi 35-vuotias Jeffrey Clay. Hän oli liittynyt lentoyhtiölle marraskuussa 1999, ja hänet ylennettiin kapteeniksi tammikuussa 2004. Hänellä oli 4 710 tunnin lentokokemus. Perämiehenä toimi 44-vuotias James Polehinke. Hän oli lentänyt lentoyhtiölle maaliskuusta 2002, ja hänellä oli 6 564 tunnin lentokokemus.
Molemmilla lentäjilla oli voimassaoleva liikennelentäjät lupakirja, ja heidän tuli terveystarkastustensa perusteella käyttää näköä korjaavia linssejä lentämisen aikana.
Onnettomuuden syy.
Turman syy on se, että lentokone lähti väärältä, lyhyemmältä kiitotieltä, jota ei ollut tarkoitettu kaupallisen lentoliikenteen käyttöön. Tämän vuoksi lentokone ei saanut tarpeeksi vauhtia noustakseen ilmaan, vaan se jatkoi nousukiitoa kiitotien päätyttyäkin ja osui mm. piikkilanka-aitoihin ja puihin.
Väärälle kiitotielle lentokone päätyi, koska lentäjät ja miehistö eivät kiinnittäneet tarpeeksi huomiota ympäristöönsä.
CMOS-kenno

CMOS-kenno on digitaalikameroissa käytettävän valoherkän kennon tyyppi. 
CMOS-kennot tulivat markkinoille 1998 CCD-kennojen vaihtoehdoksi, 
ja CMOS-kennojen käyttö on sen jälkeen pikkuhiljaa lisääntynyt ja syönyt markkinoita CCD-kennoilta sekä markkinoiden ala- että yläpäästä (kännykkäkamerat sekä digitaaliset järjestelmäkamerat).
Perinteinen CCD-kenno oli yksinkertainen laite, jossa jokainen pikseli vain reagoi valoon ja talletti valon siihen aiheuttaman varauksen, ja varaus siirretään piirillä eteenpäin käsittelyä ja lukemista varten, ja mm. AD-muunnos tehdään erillisellä piirillä. Varauksen siirto pikseliltä eteenpäin kuluttaa verrattain paljon sähköä.
CMOS-kennossa sen sijaan jokaisessa pikselissä itsessään tehdään muunnos varauksesta jännitteeksi sekä signaalin vahvistus, jolloin varausta ei tarvitse siirtää kennopiirillä mihinkään, mistä johtuen CMOS-kennoilla päästään yleensä pienempään virrankulutukseen kuin CCD-kennoilla. Lisäksi mm. AD-muunnos tehdään CMOS-kennoilla yleensä itse kennopiirillä, jolloin CMOS-kennon kanssa tarvitaan kameraan vähemmän muita piirejä.
Normaali CMOS-kenno lukee kuvan pikseli kerrallaan vasemmalta oikealle ja ylhäältä alas. Tämä aiheuttaa vääristymää kuviin, joissa on nopeaa toimintaa. Tätä nimitetään rolling shutter -toiminnaksi. Ns. global shutter -sensori tallentaa jokaisen pikselin arvon aluksi analogiseen muistiin, joka siirretään digitaalisesti käsiteltäväksi.
Tutkimustyö alkoi 1963 (RCA Sarnoff Labs). Nykyisin käytettävä kuvasensorityyppi kehitettiin 1990-luvun loppupuolella. CMOS-kennot ovat nopeampia ja halvempia kuin CCD-kennot. Ne kuluttavat virtaa vain noin 10–30 % CCD-kennon virrankulutuksesta.
Liukuvoide

Liukuvoiteella eli liukasteella vähennetään ihon aiheuttamaa kitkaa yhdynnän aikana, masturboitaessa, lääkärin suorittaman operaation aikana tai sitä käytetään kireän esinahan löysäämiseen. Liukuvoidetta voidaan käyttää niin emätinyhdynnässä kuin anaaliyhdynnässäkin.
Liukuvoiteita on monia erilaisia, löytyy vesi-, silikoni- ja öljypohjaisia. Öljypohjaiset eivät sovellu käytettäväksi lateksista valmistetun kondomin kanssa, koska ne saattavat heikentää kondomin rakennetta ja johtaa sen puhkeamiseen. Pakkauksessa on lähes poikkeuksetta maininta onko kyseessä oleva tuote kondomiturvallinen. Kaikki vesipohjaiset liukuvoiteet ovat kondomiturvallisia.
Useimmat tavaratalot ja apteekit myyvät laadukkaita liukuvoiteita, apteekeissa valikoima on hieman parempi. Suurin valikoima erilaisia liukuvoiteita löytyy luonnollisesti seksikaupasta. Liukuvoiteiden hinnat liikkuvat muutamasta eurosta kymmeniin euroihin.
Liukuvoiteita on myös eri makuisia, lämmittäviä, viilentäviä, värillisiä ja erityisesti anaaliyhdyntään tarkoitettuja.
Liukuvoidetta voidaan käyttää myös esimerkiksi tamponin asettamisen helpottamiseksi.
NX-bitti

NX-bitti ("no execute") tarkoittaa tietokoneen muistin tilabittiä, joka määrittää saako sivulta suorittaa ohjelmakoodia vai ei.
Eri suoritinarkkitehtuurit ovat tukeneet toimintoa pitkään. x86-arkkitehtuuriin se tuli AMD:n lisättyä tuen 64-bittisiin suorittimiinsa (AMD64).
Toimintoa on kutsuttu myös termeillä "Enhanced virus protection", "Execute disable" ("XD-bit") ja "Data execution prevention" (DEP).
ARM-suorittimissa käytetään vastaavalle ominaisuudelle termiä XN ("execute never").
Ratkaisu rajoittaa ohjelmissa esiintyvien puskurin ylivuotovirhe -tietoturva-aukkojen hyödyntämistä hyökkäyksiin estämällä tietokoneohjelman suorittamisen tietyiltä alueilta. Haittaohjelmat pyrkivät hyödyntämään haavoittuvuuksia ylikirjoittamalla pinon sen omalla koodilla ja sitten suorittamaan sen. NX-bitillä yritys suorittaa ohjelmakoodia suojatusta paikasta havaitaan ja voidaan pysäyttää. NX ei kuitenkaan pysäytä haittaohjelmia, jotka eivät riipu sen mukana tulevasta koodista: haittaohjelma voi edelleen ohjata ohjelman suorituksen toiseen paikkaan joka avaa sen hyökkäykselle. ROP-hyökkäystä ("Return Oriented Programming") vastaan on kehitetty ASLR-tekniikka.
Salibandy Club Classic

Salibandy Club Classic (myös SC Classic) on Tampereen seudulla toimiva salibandyn erikoisseura, joka on perustettu 3. joulukuuta 1990. Seura on lisenssipelaajien määrällä mitattuna Suomen seitsemänneksi suurin salibandyseura. Sekä miesten että naisten edustusjoukkueet pelaavat Suomen korkeimmalla sarjatasolla F-liigassa. Lisäksi seuralla aikuisten tasolla useita miesten ja naisten joukkueita sekä poikien ja tyttöjen joukkueita junioritasolla. Classicin sisarseura on Tampereen Tennisseura.
Historia.
SC Classic on virallisesti perustettu 3. joulukuuta 1990. Seuran sivujen mukaan idean salibandyseuran perustamiselle sai Pasi Peltola Veli Paloheimon polttareissa lokakuussa 1990. Seuran nimen on keksinyt Marko Ruponen, jolle nimi tuli mieleen Mika Niemen villapaidan tekstistä. Miesten edustusjoukkue aloitti pelinsä III-divisioonasta ja nousi heti ensimmäisen kauden jälkeen puhtaalla pelillä II-divisioonaan. Seuraavalla kaudella Classic ylsi I-divisioonan karsintoihin, mutta monien poissaolojen takia nousu jäi saavuttamatta.
Seuraavien kausien aikana menestys ei ollut ensimmäisten vuosien tasoa, ja Classic olikin kaudella 1994–1995 lähellä putoamista takaisin III-divisioonaan. Samalla kaudella naiset pelasivat ensi kertaa II-divisioonassa. Seuraavaksi kaudeksi Classicin ideologiaa muutettiin ja seuraa alettiin kehittää urheilullisempaan suuntaan. Naisten puolella naapuriseura Manse Heartbreakers sulautui Classiciin. Kausi 1995–1996 olikin menestys, ja sekä miesten että naisten edustusjoukkueet nousivat I-divisioonaan.
Kautta myöhemmin naiset nousivat SM-liigaan. Myös junioritoiminta käynnistyi seurassa 1990-luvun lopussa ja miestenkin onnistui vuosituhannen päättäneellä kaudella nousta ylimmälle sarjaportaalle. Menestystä alkoi naisten puolella tulla jo heti 2000-luvun alussa, kun naiset saivat hopeaa kaudella 2000–2001 ja onnistuivat muutamaa vuotta myöhemmin kaudella 2002–2003 voittamaan ensimmäisen suomenmestaruutensa. Miesten puolella suomenmestaruus on ollut tarjolla kahdesti kausilla 2006–2007 ja 2007–2008, mutta molemmilla kerroilla SSV on ollut parempi ja Classicin on ollut tyytyminen hopeaan. Keväällä 2016 Classic saavutti viimein ensimmäisen miesten suomenmestaruudensa voittamalla Esport Oilersin Salibandyliigan ensimmäisessä Superfinaalissa lukemin 8–2. Seura saavutti mestaruuden myös keväällä 2017 voittamalla EräViikingit 9–6 ja 2018 voittamalla Happeen 6–2. Keväällä 2019 seura voitti miesten suomenmestaruuden jo neljättä kertaa peräkkäin. Superfinaalin lopettamisen jälkeen loppuottelusarjassa Classic kukisti TPS:n otteluvoitoin 4–1.
Keväällä 2022 Classic voitti jo kuudennen mestaruutensa peräkkäin kukistamalla Nokian KrP:n otteluvoitoin 4–2.
Organisaatio.
Classicin toiminnasta vastaa Salibandy Club Classic ry.
Miehet.
Miesten edustusjoukkue kaudella 2020–2021.
Maalivahdit:
Kenttäpelaajat:
Toimihenkilöt:
Naiset.
Naisten edustusjoukkue kaudella 2024–2025:.
Pelaajat:
Toimihenkilöt:
Valmennus:
Maalivahtivalmennus:
Fysiikkavalmennus:
Joukkueenjohto:
Huoltaja:
Viestintä ja markkinointi:
Manageri:
Hironakan lause

Hironakan lause on algebrallisen geometrian tulos, joka kuuluu seuraavasti. Olkoon "V" kvasiprojektiivinen varisto. Tällöin on olemassa sileä kvasiprojektiivinen varisto X ja projektiivinen birationaalinen morfismi formula_1, joka rajoittuu varistoisomorfismiksi tiheisiin osajoukkoihin formula_2 Siten jokainen kvasiprojektiivinen varisto "V" voidaan silottaa.
Todistuksesta: Lauseen yleinen todistus voidaan tehdä algebrallisella menettelyllä nimeltä normalisointi. Samuel Zariski keksi 1930-luvulla puhtaasti algebrallisen todistuksen singulariteetin poistolle, kun karaskteristika on nolla. Scheeram Shankar Abhyankar selvitti yleisen karakteristikan tapauksen. Lauseen yleinen todistus on varsin syvällinen ja Hironaka sai todistuksestaan Fieldsin mitalin. Hironakan todistus on algoritminen, mutta sen pohjalta on miltei mahdotonta konstruoida annetun variston singulariteetin poistoa. Edward Bierstone ja Pierre Milman ovat keksineen lauseelle yksinkertaisemman todistuksen ja eksplisiittisen algoritmin annetun variston singulariteetin poistolle. Joseph Lipman on kirjoittanut katsauksen Hironakan lauseesta. A. J. Dongin ideoiden pohjalta Hironakan lauseelle on keksitty lyhyt todistus.
MegaFon

MegaFon () on koko Venäjän laajuinen matkapuhelinoperaattori. Yhtiön oman ilmoituksen mukaan sillä on toimilupa myös Tadžikistanissa sekä kiistanalaisissa Abhasiassa ja Etelä-Ossetiassa.
Yhtiön osake noteerataan Moskovan (MCX) ja Lontoon pörssissä (). Elokuussa 2014 julkaistun lehdistötiedotteen mukaan Megafonin suurimmat osakkeenomistajat olivat tällöin oligarkki Ališer Usmanovin holdingyhtiö USM Holdings (tämän hallitsema "Garsdale"-yhtiö) (50,01 %, 50 % +100 osaketta) ja TeliaSonera (25,17 %). Muita osakkeenomistajia ovat yhtiön toimitusjohtaja Ivan Tavrin (2,54 %) ja yhtiön täysin omistama tytäryhtiö (7,57 %, jolta toimitusjohtaja voi lunastaa enintään 2,5 % osakesalkun vuoteen 2017 mennessä). Yleisessä vaihdossa on noin 14,71 % osakekannasta. 
Elokuussa 2014 kerrottiin Megafonin pääomistajan omistusrakenteen muutoksista, 10 % osuus pääomistaja UMS Holdingsin osakkeista oli siirtymässä UMS Holdingsin toimivan johdon hallintaan. Tällöin aiemman enemmistö-omistajan Ališer Usmanovin omistus UMS Holdingista putoaisi alle puoleen.
Megafonilla oli 2013 lopussa noin 33 000 työntekijää ja 70 miljoonaa tilaaja-asiakasta Venäjällä. RIAraitingin sadan venäläisen suuryritysten vuoden 2014 vertailussa yhtymä sijoittui markkina-arvoltaan 12. suurimmaksi. Yhtiön arvoksi arvioitiin 682,480 miljardia ruplaa vuoden 2013 lopussa (+52,3 % edellisvuoteen).
MegaFonin tärkeimmät kilpailijat ovat MTS ja Beeline.
MegaFonin taustalla on kesäkuussa 1993 perustettu yhtiö Luoteinen GSM. Nimi Megafon otettiin käyttöön toukokuussa 2002 Luoteisen GSM:n, Moskovan Sonic Duon, Mobicom-Centren, Mobicom-Kavkazin, Mobicom-Novosibirskin, Mobicom-Habarovskin, Mobicom-Kirovin, MSS-Povolžijen, Volžki GSM:n ja Uralski GSM:n yhdistyessä yhden brändin alle.
Lokakuussa 2017 Telia ilmoitti myyvänsä 19 prosentin osuutensa MegaFonista lähes miljardin euron kauppahintaan Venäjän kolmanneksi suurimmalle pankille Gazprombankille.
Hurrikaani Ernesto

Hurrikaani Ernesto oli vuoden 2006 Atlantin hurrikaanikauden viides nimetty trooppinen myrsky ja ensimmäinen hurrikaani. Jamaikaa ja Caymansaaria lähestynyt myrsky ei ollut aluksi vaarallinen, mutta siitä kehittyi Atlantin myrskykauden ensimmäinen hurrikaani. Ernesto oli vahvimmillaan kuitenkin vain heikoimman eli 1. luokan hurrikaani Saffir–Simpsonin viisiportaisella asteikolla.
27. elokuuta 2006 Ernesto lähestyi Jamaikaa ja Caymansaaria. Seuraavana päivänä se ohitti Haitin saaren heiketen hurrikaanista trooppiseksi myrskyksi ja ylitti Kuuban, minkä jälkeen se eteni Yhdysvaltain Floridaan. Myrsky heikkeni Floridan maaperällä trooppiseksi matalapaineeksi, joka jatkoi matkaansa koilliseen. Myrskyvaroitus lykkäsi avaruussukkula Atlantiksen lentoa STS-115 useilla päivillä.
30. elokuuta Ernesto pääsi meren ylle Floridan koillispuolella ja vahvistui uudelleen trooppiseksi myrskyksi. Seuraavana päivänä se siirtyi taas mantereelle Yhdysvaltain itärannikon osavaltioissa, ja aiheutettuaan lyhytaikaisen myrskyn se heikkeni matalapaineeksi edetessään pohjoiseen.
Ernesto aiheutti voimakkaita rankkasateita Haitissa sekä Yhdysvaltain itärannikon keskisissä osavaltioissa. Sen lasketaan aiheuttaneen näillä kahdella alueella suoraan tai epäsuorasti kahdeksan kuolemantapausta. Myrskyn tuottamat vahingot lienevät olleen useita satoja miljoonia euroja.
Riihimäen Teatteri

Riihimäen Teatteri on Riihimäellä toimiva ammattiteatteri joka saa kunnallista ja valtiollista tukea. Riihimäen Teatteri on perustettu vuonna 1946 ja on näin ollen yksi Suomen vanhimmista ammattiteattereista omassa kokoluokassaan. Ohjelmistossa on suomalaisia ja ulkomaisia näytelmiä, nykykirjailijoiden uutuuksia ja klassikoita. Omia tuotantoja on vuosittain pari, ja lisäksi on vierailuja ja yhteistuotantoja. Teatterissa työskentelee kymmenen vakituista työntekijää.
Riihimäen Teatteri on valittu vuoden 2017 teatteriksi.
Historia.
Riihimäen Teatterin juuret juontavat 1800-luvun lopulle, vaikka ammattiteatteri perustettiin paikkakunnalle huomattavasti myöhemmin. Näytteleminen on ollut suosituimpia harrastuksia Riihimäellä jo 1800-luvun lopulla.
Teatteri perustettiin elokuussa vuonna 1946, jolloin se toimi Riihimäen Näyttämön nimellä. Vuonna 1955 nimi muutettiin Riihimäen Teatteriksi. Kohtalokas tulipalo tammikuussa 1976 tuhosi teatteritalon täysin. Mukana paloi myös lähes koko arkisto ja muu irtaimisto. Yksi arvokkaimmista menetyksistä oli noin 1 500 asukokonaisuutta käsittänyt puvusto.
Nykyään teatteri toimii jälleen samalla paikalla, missä se aikoinaan avasi ovensa.
Vuoden 2012 alusta Riihimäen Teatteri muuttui säätiöstä osakeyhtiöksi. Teatterin toimintaa johtaa toimitusjohtaja, jonka kanssa taiteellisia valintoja tekee taiteellinen johtaja.
Riihimäen kaupunginjohtaja Sami Sulkon budjettiesityksessä vuodelle 2018 kaupungin avustus putosi 500 000 eurosta 200 000 euroon. Valtion tuki oli ollut 500 000 euroa. Jos Sulkon budjettisuunnitelma olisi toteutunut uhkasi teatterin toiminta lakata. Sulkko kumosi kuitenkin leikkausesityksensä ja avustus ehdotettiin pysyvän samana.
Kaupunki myi teatterin joulukuussa 2018 Bulevardin teatteriyhdistykselle. Yhdistys vastaa Aleksanterin teatterin taiteellisesta ja vierailuteatteritoiminnasta.
Fusako Sano

Fusako Sano (佐野房子, toisinaan myös salanimellä Sachiko Yamada) on japanilainen tyttö, jonka Nobuyuki Satō (佐藤宣行) kidnappasi tämän ollessa kymmenvuotias. Fusakoa pidettiin vankina yli yhdeksän vuoden ajan (13. marraskuuta 1990 – 28. tammikuuta 2000).
Sieppaus.
Neljännellä luokalla opiskellut Fusako Sano katosi 13. marraskuuta 1990 oltuaan katsomassa baseball-ottelua Sanjōssa. Poliisin mittavista etsintäoperaatioista huolimatta tyttöä ei löytynyt. Arveltiin jopa, että hänet olisi kaapattu Pohjois-Koreaan.
Hänen kaappaajakseen osoittautui Nobuyuki Satō, joka tekohetkellä oli 28-vuotias. Hän pakotti Sanon autoonsa ja piti häntä kotinsa yläkertaan vangittuna 9 vuoden ja 2 kuukauden ajan. Talo sijaitsi Kashiwazakissa, alle 200 metrin päässä lähimmästä poliisiasemasta. Sieppauspaikalle oli matkaa 55 kilometriä.
Poliisin virheet.
Japanin poliisi joutui ankaran arvostelun kohteeksi Sanon löydyttyä. Poliisi tiesi Satōn olleen aikaisemmin väkivaltainen toiselle tytölle 13. kesäkuuta 1989, ja hänet oli 19. syyskuuta 1989 myös tuomittu teosta. Hänen rikosrekisterimerkintänsä kuitenkin katosi jotenkin, eikä häntä pidetty koskaan epäiltynä Sanon tapauksessa. Tämän ja muiden poliisin tekemien virheiden vuoksi, Niigatan prefektuurin poliisin pääjohtaja Kobayashi Kōji erosi 26. helmikuuta 2000.
Jukka Kuronen

Jukka Kuronen (s. 1978) on suomalainen drag-artisti. Riihimäellä asuva Kuronen voitti Miss Drag Queen -kilpailun vuonna 2001. Hän toimi keikkatyönsä ohessa vuosina 2005–2007 ohjelmatoimisto Tuotantoyhtiö Hihhihhii Oy:n toimitusjohtajana. Kurosella on myös 20 vuoden teatteritausta ja hän on myös kunnostautunut erilaisten teatteriproduktioiden tuottajana. Hänellä on oma yritys, joka tuottaa hänen show'nsa sekä muita show- ja teatterituotantoja. Hän on tehnyt töitä suomalaisten viihdetaiteilijoiden, kuten Laura Voutilaisen ja Krisse Salmisen, kanssa. Jukka Kuronen on esiintynyt myös Duudsoneissa.
Tonfa

Tonfa on okinawalaisessa "kobujutsussa" (aseellinen taistelu) käytettävä ase. Tonfa on noin 51–61 cm pitkä keppi, jossa on poikittainen kahva noin 1/4–1/3 kepin pituudesta kohdalla. Tonfaa käytetään yleensä pareittain, kummassakin kädessä yksi. Tonfan valmistusmateriaali on useimmiten puu.
Tonfalla isketään joko lyhyellä osalla käden edessä, tai pyöräyttämälla tonfa ympäri kädessä niin että kepin pidempi osa lyö vihollista. Taistelutyylejä on kahdenlaisia: kahvasta kiinni pitävä (aseellisia vastustajia vastaan) tai pidemmästa keppiosasta kiinni pitävä (aseettomia vastustajia vastaan). 
Tyyliä voi muuttaa kesken taistelun, mutta koska tonfa putoaa helposti kädestä nopeassa vaihdossa, vaihto ei ole suositeltava tyyli.
Tonfan on sanottu olleen alun perin myllykivien kampi.
Vuonna 1970 otettiin Yhdysvalloissa poliisikäyttöön tonfan tyyppinen kahvallinen patukka nimellä PR 24 (numero viittaa varren pituuteen tuumina).
Suomessakin tonfia nähtiin jonkin verran poliisi- ja vartijakäytössä; niillä pyrittiin jonkin aikaa korvaamaan patukka.
Sai

Sai on vanha okinawalainen ninjutsussa ja kobudossa käytetty pistoase. Saita käytettiin usein parina. Sain syntyperä on kiistanalainen. Jotkin lähteet sanovat sen olevan alun perin riisinistutuskeppi, toiset sanovat sain alkuperän olevan japanilaisen feodaaliajan poliisin ase, "jutte". 
Sai on metallia. Perinteisesti sain keskiosa on pyöreäreunainen terävä piikki, ei terä. Joissain malleissa keskipiikki on kuusikulmainen. Leveät ja kaarelle taivutetut sivupiikit ovat tavallisesti symmetrisesti, mutta esimerkiksi japanilaisen karate ja kobujutsu opettaja Taira Shinkenin käyttämässä versiossa sivupiikit osoittivat eri suuntiin. 
Joskus sain sivupiikitkin teroitettiin tai sain keskipiikki litistettiin ja teroitettiin viiltäväksi teräksi. Sain sivupiikit voivat olla kaikki eteenpäin, tai toinen piikeistä voi osoittaa taakse käden suuntaan. Jos Saista otetaan toinen sivupiikeistä pois, tulee siitä jo edellä mainittu Jutte.
Sai on pistoase, mutta sen tylppää kahvanpäätä käytettiin myös lyömiseen sekä torjumaan teräaseita ja sen piikeillä pystyttiin lukitsemaan miekan terä kääntämällä saita pituusakselinsa ympäri. Sama tekniikka sopii myös vastustajan käden sidontaan esimerkiksi ranteen kohdalta vääntämällä. Tekniikka tuntuu ensikuulemalta ehkä oudolta, mutta samaan menetelmään soveltuvat miekan väistimet löytyvät yhtä lailla eurooppalaisista taistelumiekoista. Miekan torjuminen sailla sivulta voimakkaasti lyömällä saattoi kuitenkin olla tavallisempi ja turvallisempi tapa torjua isku. Sai voitiin myös heittää vastustajaa kohti.
Monia karaten aseettomia tekniikoita voidaan soveltaa suoritettavaksi sailla. Saille tarkoitettuja katoja ovat mm:
Muuta.
Populaarikulttuurissa saita ovat käyttäneet muun muassa: