tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
KWrite

KWrite on KDE-työpöytäympäristöön kuuluva kevyt tekstieditori.
KParts-teknologia.
KDE 2.x:ssä KWrite ei käyttänyt KParts-teknologiaa, jonka avulla sovelluksia voidaan upottaa toisiinsa. KWrite kirjoitettiin uudelleen tälle teknologialle, joten käyttäjä voi käyttää esimerkiksi Vim-editoria KWriteen upotettuna. Muita vaihtoehtoja ovat "Qt Designer -pohjainen tekstieditori" sekä "KDE:n kehittynyt tekstieditori (KATE)". Jälkimmäinen on oletusvaihtoehto, joka käyttää Kate-tekstieditoria. 
KWriten sijainti.
KWrite kuuluu KDE:n "kdebase"-pakettiin. KWrite on yhdistetty Kate-tekstieditoriin, ja sen lähdekoodi on "kate/"-hakemistossa.
KPDF

KPDF on Xpdf:ään perustuva ilmainen PDF-tiedostojen lukuohjelma KDE työpöytäympäristölle. Vuonna 2008 Okular korvasi KPDF:n "KDE Software Compilation 4" tuoteperheen PDF-lukijana.
KPDF:n tärkeimmät ominaisuudet ovat:
La Llorona

La Llorona, "Itkevä nainen", on meksikolaisten kansantarinoiden kummitus, joka näyttäytyy jokien ja vesistöjen varrella itkemässä lapsiaan, jotka hän oli hukuttanut. Kummituksen nimestä ja alkuperästä on useita tarinoita. 
Kansanperinteen mukaan La Llorona oli oikealta nimeltään Rosa, "ruusu". Hän oli kaunis, nuori palvelijanainen, joka rakastuu paikalliseen mieheen, vuosien varrella he saavat useita lapsia. Mies jättää hänet, joissain versioissa toisen naisen takia tai halutessaan pysyä erossa vaimosta ja lapsistaan. Tarinan mukaan La Llorona murhaa lapsensa hukuttamalla heidät, joko säästääkseen heidät köyhyydeltä, vapauttaakseen itsensä etsimään uutta miestä tai kostona aviomiehensä lähtemiselle. Esimerkiksi New Mexicossa suositun version mukaan La Llorona hukuttaa lapsensa Rio Grandeen, koska ei pysty enää elättämään heitä, ja täydenkuun aikaan naisen aaveen voi kuulla itkemässä joen rannalla.
Transatlantic

Transatlantic on yhdysvaltalainen progressiivista rockia soittava superyhtye, jonka muodostivat vuonna 1999 laulaja/kosketinsoittaja Neal Morse (silloinen Spock's Beardin jäsen), rumpali Mike Portnoy (Dream Theater), kitaristi Roine Stolt (The Flower Kings) sekä basisti Pete Trewavas (Marillion). Yhtye on vuoteen 2010 mennessä julkaissut kolme studioalbumia, kaksi livealbumia sekä kolme demo/uudelleenmiksattua albumia. Transatlantic lopetti toimintansa Neal Morsen päätettyä jättää yhtye vuonna 2003. Tämä päätös ei kuitenkaan ollut lopullinen ja monien yllätykseksi bändi kasasi uudelleen rivinsä vuonna 2009, jolloin se kirjoitti sekä äänitti uuden studioalbumin, "The Whirlwindin", joka julkaistiin syksyllä 2009. Transatlantic on ilmoittanut julkaisevansa uuden albumin vuonna 2014.
Yhtyeen nimi "Transatlantic" tulee siitä, että siinä soittavat muusikot ovat kotoisin Atlantin valtameren molemmilta puolilta. Neal Morse ja Mike Portnoy ovat molemmat Yhdysvalloista, kun taas basisti Pete Trewavas on englantilainen ja kitaristi Roine Stolt ruotsalainen.
Pro-ana

Pro-ana (oikeammin , joskus myös pro-ano, "anoreksian puolesta") on nimitys ihmisille, jotka pitävät anoreksiaa sairauden sijaan elämäntapana ja haluttavana tilana. Pro-anat useimmiten joko sairastavat anoreksiaa tai haluavat "saavuttaa" anoreksiatilan.
Asiantuntijoiden mukaan pro-ana on vain yksi anoreksian ilmenemismuoto, mutta itse pro-anorektikot kieltävät tämän usein, koska heidän mielestään monet heistä eivät ole sairaita. Jotkut pitävät anoreksiaa puhtaasti elämäntapana, johon lääkäreiden ja läheisten ei tulisi puuttua.
Pro-anat tekevät usein samanhenkisille suunnattuja kotisivuja, jotka sisältävät neuvoja laihduttamiseen ja keskustelupalstoja. Usein tällaiset sivustot sisältävät myös kuvia äärilaihoista ihmisistä: ne on tarkoitettu "laihdutusinspiraatioksi" ("thinspiration"). Tarkoituksena on, että kuvat kannustavat laihtumaan yhä enemmän.
Useat kotisivutilaa tarjoavat palveluntarjoajat pyrkivät poistamaan pro-anoreksia-sivustot palvelimiltaan, koska niiden koetaan yllyttävän ihmisiä laihtumaan sairaalloisen laihoiksi ja jopa kuolemaan tällä tavoin. Monilla sivustoilla on myös periaatteesa 18 vuoden ikäraja, mutta sen valvonta on vaikeaa. Kotisivujen sijasta pro-anorektikot kokoontuvat usein myös suljetuilla keskustelufoorumeilla, joissa on harvemmin ulkopuolisia häiriötekijöitä.
Bai Baoshan

Bai Baoshan () syntyi Kiinassa Pekingin suurkaupungin lähialueella vuonna 1958. Bain uskotaan murhanneen 14 ihmistä kostoksi yhteiskunnalle kärsimästään 13 vuoden vankeustuomiosta murhasta ja ryöstöstä. Bai surmasi uhrinsa Pekingin ja lounaisen Xianjingin alueella.
Maaliskuussa 1996 Bai hyökkäsi vartiopoliisin kimppuun Pekingissä ja varasti tämän aseen surmaten sillä yhden ja haavoittaen kuutta. Myöhemmin samana vuonna ryöstön yhteydessä tapahtuneesta tupakkakauppiaan murhasta epäillään myös Baita. Viranomaiset uskovat Baoshanin matkustaneen pohjoiseen Hebein maakuntaan ja hyökänneen jälleen poliisin kimppuun paeten tämän aseen kera. Xinjiangissa hän tappoi 10 ihmistä, mm. poliiseja, vartiomiehiä ja siviilejä ja varasti noin 200 000 Yhdysvaltain dollarin arvosta rahaa. Bain tiedetään myös tappaneen rikoskumppaninsa.
Bai teloitettiin toukokuussa 1998 Xianjingin maakunnan alueella.
Jussi Saukkonen

Jussi Jaakko Saukkonen (vuoteen 1948 Johan Jaakoppi, 17. helmikuuta 1905 Oulu – 6. huhtikuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi Kansallisen Kokoomuksen puheenjohtajana kymmenen vuoden ajan vuosina 1955–1965 ja opetusministerinä Virolaisen hallituksessa 1964–1966. Hän oli eduskunnan toisena varapuhemiehenä 1962–1964. Hänet valittiin vuonna 1965 kokoomuksen kaikkien aikojen ensimmäiseksi kunniapuheenjohtajaksi.
Saukkonen opiskeli Helsingin yliopistossa Pohjoismaiden historiaa ja suomen kieltä. Opiskeluaikanaan hän kuului Akateemiseen Karjala-Seuraan, jonka yleissihteerinä hän toimi 1930–1931. Saukkonen valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1930 ja maisteriksi vuonna 1933. Valmistuttuaan hän toimi Karkkilan yhteiskoulun suomen kielen ja historian lehtorina sekä rehtorina vuosina 1931–1944. Saukkonen oli myös Karkkilan työväenopiston johtaja vuosina 1931–1942.
Ennen eduskuntaan nousemista Saukkonen oli toiminut Munkkiniemen yhteiskoulun historian lehtorina 1945–1949. Hän nousi eduskuntaan varasijalta, kun Arvi Oksala kuoli vuonna 1949. Saukkonen nimitettiin samana vuonna Munkkiniemen yhteiskoulun rehtoriksi, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1972 saakka.
Saviniemi (Hamina)

Saviniemi on noin puoli kilometriä Haminan keskustasta sijaitseva kaupunginosa, joka sijaitsee pääosin meren rannalla. Saviniemessä sijaitsevat vesitornit ja terveyskeskus. Alueella sijaitsee rivi-, pari- ja omakotitaloja. Saviniemestä löytyy leikkikenttä, nurmikenttä ja uimapaikka. Saviniemi on Haminan toiseksi suurin kaupunginosa heti Tallinmäen jälkeen. Saviniemessä on myös oma asukasyhdistys, joka ajaa asukkaiden asioita, pitää siivoustalkoita, järjestää Saviniemi-päivän, jäsenretkiä ynnä muita tapahtumia kuten juhannuskokon.
Historia.
Saviniemi on Haminan vanhimpia esikaupunkialueita yhdessä keskustan itäpuolella sijaitsevan Alakaupungin kanssa. Haminan länsipuolella oli mahdollisesti pienimuotoista asutusta 1740-luvulla Hattujen sodan aikana. 1750-luvulla asutus siirtyi nykyiselle paikalleen Savilahden pohjoisrannalle. Aikojen saatossa alueen nimitys on vaihdellut, kuten venäjän kielen esikaupunkia tarkoittavasta sloboda-sanasta johdettu "lopotti" tai "Laivurilopotti" ja "Lappeenrannan esikaupunki" Lappeenrantaan johtaneen tien mukaan. Nykyinen nimi perustuu alueen saviseen maaperään. 
Saviniemen läpi kulkeva Mannerheimintie, aiemmalta nimeltään Aleksanterinkatu, on osa historiallista Suurta Rantatietä eli Kuninkaantietä. Monet alueen kaduista ovat saaneet nimensä alueen asukkaiden elinkeinojen mukaan, esimerkiksi Laivurinkatu, Puusepänkatu ja Lautatarhankatu.
Suomen leijona (majakka)

Suomen leijona on majakka Itämerellä, 46 kilometriä Utöstä lounaaseen. Väritykseltään sinivalkoinen majakka sijaitsee kuutisen kilometriä Suomen aluevesirajan ulkopuolella mutta Suomen talousvyöhykkeellä. Majakka on Suomen eteläisin rakennelma.
Suomen leijona on niin kutsuttu "pohjamajakka" eli "kasuunimajakka", joka on perustettu merenpohjaan 10 metrin matalikolle keskelle avomerta. Sen rakennustyöt aloitettiin 1980-luvun alkupuolella, ja käyttöön majakka otettiin vuonna 1987. Tarvitsemansa energian majakka saa tuuligeneraattorista. Majakan valovoima on 23 000 kandelaa, ja sen valotunnus on valkoinen vilkku 12 sekunnin välein.
Alueella on mitattu Itämeren korkeimmat aallot, liki 13 metriä. Rakenteessa sovellettiin uutta kevyttä rakennetta, jonka teoriassa piti antaa luonnonvoimille pienempi pinta-ala hyökättäväksi ja myös joustaa hiukan. Kasuunin halkaisija on vesirajassa vain metrin, mutta silti koko rakennelma alkoi kallistua vuoden 1992 lopulla. Lopulta koko yläosa katkesi ja putosi mereen helikopteritasoineen. Lisäämällä kiviainesta ja betonia saatiin kasuunia stabiloitua, ja vinolle tyngälle hitsattiin uusi suora osa, joka on vähän matalampi, noin 12 m. Tuulivoimala korvattiin aurinkokennoilla ja valovoimaa vähennettiin: kantomatka on nykyään noin 8 mpk. Turvallisuutta parantavat iso passiivinen tutkaheijastin ja AIS-lähetin.
Arvo Salminen

Arvo Ilmari Salminen (5. elokuuta 1896 Pori – 26. heinäkuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja hallitusneuvos. Hänellä oli loppututkinto sekä teologisesta että lainopillisesta tiedekunnasta. Salminen toimi Kansallisen Kokoomuksen puheenjohtajana vuosina 1946–1955. Puheenjohtajuuden lisäksi hän toimi 1945–1948 ja 1951–1958 kansanedustajana sekä opetusministerinä Sakari Tuomiojan johtamassa puolipoliittisessa virkamieshallituksessa 1953–1954.
Salminen pääsi ylioppilaaksi vuonna 1915. Hän suoritti vuonna 1921 teologian erotutkinnon ja sai myös pappisvihkimyksen. Hän suoritti pastoraalitutkinnon vuonna 1923. Myöhemmin Salminen suoritti myös ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1933 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1936.
K. F. Lehtonen

Kustaa Fredrik (K. F.) Lehtonen (alkuaan Gustaf Fredrik Skytt, 20. lokakuuta 1883 Hämeenlinna – 6. elokuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi lyhyen aikaa kokoomuksen puheenjohtajana 1945–1946.
Kustaa Lehtonen kirjoitti ylioppilaaksi Tampereella vuonna 1903 ja valmistui agronomiksi Mustialassa vuonna 1908. Lehtonen oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1937, 1940 ja 1943 vaaleissa. Lehtonen aloitti poliittisen uransa Kajaanin maalaiskunnan kunnanvaltuustossa, jossa hän oli valtuutettuna vuosina 1931–1945. Lehtonen toimi kokoomuksen kansanedustajana ensin vuosina 1933–1936. Hän nousi takaisin eduskuntaan Väinö Kokon kuoltua joulukuussa 1943 ja toimi kansanedustajana vaalikauden loppuun huhtikuuhun 1945 asti.
Lehtonen oli kokoomuksen puoluevaltuuston jäsen vuosina 1934–1948. Puolueen varapuheenjohtajana toiminut Lehtonen valittiin eroamaan joutuneen puheenjohtajan Edwin Linkomiehen seuraajaksi 1945. Valinta ei ollut suunniteltu vaan johtui lähinnä yllättävästä tilanteesta, jossa varapuheenjohtaja Lehtosen valinta oli helppo ratkaisu. Lehtosen jälkeen kokoomuksen puheenjohtajaksi tuli Arvo Salminen seuraavana vuonna 1946.
Lehtonen teki pääosan työurastaan Kajaani Oy:n palveluksessa. Hän aloitti Kajaanin Puutavara Osakeyhtiön maatalousosaston päällikkönä ja sosiaalisen työn johtajana Kajaanissa vuonna 1919 ja jäi tehtävästä eläkkeelle vuonna 1952. Lehtosen kirjoittama Kajaanin Puutavara Osakeyhtiön (myöh. Kajaani Oy) 25-vuotishistoriikki ilmestyi 1932.
Tunnustukset.
Lehtoselle myönnettiin vuonna 1944 maanviljelysneuvoksen arvonimi. Arvonimen myöntämisen perusteena oli Lehtosen työ Kainuun maatalousneuvonnan perustan rakentamisessa ja yleisemmin toiminta maakunnan taloudellisten ja yhteiskunnallisten olojen kehittämisen hyväksi.
Kajaanin maanviljelysseura nimesi vuonna 1952 Lehtosen kunniajäsenekseen. Nimitys oli tunnustus hänen kolmekymmentävuotisesta työstään maa- ja karjatalouden neuvontajärjestön johtokunnassa. Myöhemmin Kajaanin maanviljelysseura perusti K. F. Lehtosen nimeä kantavan rahaston.
Pekka Pennanen

Pekka Pennanen (24. helmikuuta 1872 Kesälahti – 18. heinäkuuta 1960 Kesälahti) oli suomalainen poliitikko, joka toimi Kansallisen Kokoomuspuolueen puheenjohtajana vuosina 1936–1943. Pennanen oli kansanedustaja vuosina 1907–1919 ja myöhemmin 1922–1945. Hän toimi Ingmanin toisen hallituksen toisena maatalousministerinä 1924–1925.
Poliittinen ura.
Pennanen oli talonpoikaissäädyssä Kiteen tuomiokunnan edustajana säätyvaltiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Hänet valittiin ensimmäiseen eduskuntaan 1907 Nuorsuomalaisen puolueen edustajana. Pennanen toimi kansanedustajana vuoteen 1914 asti. Uudelleen Pennanen valittiin eduskuntaan, niin ikään Nuorsuomalaisten edustajana vuosiksi 1917–1918. Kolmannen kerran Pennanen nousi eduskuntaan vuonna 1922, tuolloin kokoomuksen edustajana. Tätä edustajakautta jatkui aina vuoteen 1944 asti. Pennanen istui 42 valtiopäivillä. Hän oli pitkään kokoomuksen pitkäaikaisin kansanedustaja kunnes Ilkka Kanerva ja Ben Zyskowicz ohittivat hänet valtiopäivien määrässä.
Pennanen toimi useasti kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtajana. Häntä ei pidetty kovin karismaattisena poliitikkona, mutta hän oli hyvä kompromissiehdokas. Pennanen nimitettiin toiseksi maatalousministeriksi Ingmanin toiseen hallitukseen Maalaisliiton erottua hallituksesta.
Kokoomuksen ja Isänmaallisen Kansanliikkeen (IKL) yhteistyön syventyessä Pennanen erosi protestiksi kokoomuksen puoluehallituksesta vuoden 1932 lopulla. Pennanen oli vastustanut aiemmin jyrkästi Lapuan liikkeen harjoittamaa väkivaltaa ja nuorsuomalaisen perinteen mukaisesti painottanut laillisuutta. Kokoomus kärsi kovan vaalitappion vuoden 1933 eduskuntavaaleissa ja IKL erosi kokoomuksesta omaksi ryhmäkseen. Tämän jälkeen kokoomuksen puheenjohtajana toiminut J. K. Paasikivi alkoi puhdistaa puoluetta IKL:stä, mikä mahdollisti myös Pennasen paluun. Pennanen valittiinkin Paasikiven seuraajaksi kokoomuksen puheenjohtajana syksyllä 1936.
Puheenjohtajana Pennanen oli Paasikiven linjalla. Hän ei ollut maltillisen siiven ensimmäinen vaihtoehto Paasikiven seuraajaksi, mutta Pennasta pidettiin sopivana. Hän ei ärsyttänyt puolueen radikaalia siipeä ja kykeni kokoamaan puolueen rivejä.
Eduskuntatyönsä lisäksi Pennanen oli presidentin valitsijamiehenä kuusi kertaa vuosina 1925, 1931, 1937, 1940, 1943 ja 1950. Lisäksi Pennanen toimi Kesälahden kunnallislautakunnan esimiehenä sekä kirkolliskokouksen jäsenenä.
Yksityiselämä.
Pennasen vanhemmat olivat maanviljelijä Pekka Pennanen ja Walpuri Berg. Hän meni naimisiin vuonna 1910 Emma Hirvosen kanssa. Heille syntyi kaksi lasta: tytär Selma vuonna 1911 ja poika Heikki vuonna 1913. Pennasen poika Heikki kaatui talvisodassa.
Goljatsammakko

Goljatsammakko, myös goljatinsammakko ("Conraua goliath"), on myrkyllinen verraten pienellä alueella Länsi-Afrikassa Kamerunissa ja Päiväntasaajan Guineassa, mahdollisesti edelleen myös Gabonissa elävä sammakkolaji, joka voi kasvaa jopa 30 cm:n pituiseksi ja kolmen kilogramman painoiseksi. Pehmeä ja liukas iho on päältä siniharmaa tai vihertävä, vatsapuolelta kellanoranssi. Sammakko tunnetaan erityisesti huimista loikistaan: se voi loikata kerralla jopa kolmen metrin matkan, vaikkakin se ei yleensä jaksa tehdä näitä loikkia peräkkäin kolmea useampaa. Goljatsammakko syö ravinnokseen hyönteisiä.
Tämä maailman suurin sammakkolaji elää suurimman osan ajastaan viidakkopuroissa, missä se on taitava uimaan ja sukeltamaan vahvojen takaraajojensa ansiosta. Harvoin noustessaan maalle goljatsammakko hyppää häirittäessä välittömästi takaisin veteen. Koiras on suurempi kuin naaras, mikä on harvinaista sammakoilla. Sen lisääntymisestä ei tiedetä paljoa, mutta munat lasketaan sadekauden aikana. Goljatsammakko on yöaktiivinen.
Goljatsammakosta on tullut uhanalainen, koska sitä pyydystetään sekä ravinnoksi että myytäväksi sammakkokilpailuihin ja eläintarhoihin. Myös elinympäristön tuhoutuminen on ollut sille haitaksi.
Kyösti Haataja

Kyösti Haataja (19. helmikuuta 1881 Oulu – 10. elokuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja Maanmittaushallituksen pääjohtaja vuosina 1917–1929. Haataja toimi Helsingin yliopiston talousoikeuden dosenttina 1926–1929 ja professorina vuosina 1930–1948.
Haataja valmistui ylioppilaaksi 1899 ja lakitieteen kandidaatiksi 1910. Hän toimi aluksi maanmittausalalla. Haataja perehtyi erityisesti maanvuokra-oloihin ja -lainsäädäntöön ja tuli maanvuokra-asioiden esittelijäksi senaatin oikeustoimituskuntaan 1910, esittelijäsihteeriksi 1917 ja maanmittaushallituksen ylitirehtööriksi 1917. Hän oli eduskunnan jäsen 1917–1919.
Haataja oli puheenjohtajana komiteassa, joka laati ehdotukset hallinnollisiksi asetuksiksi ja toimenpiteiksi vuokra-alueiden lunastustoimia varten eli torpparilaiksi. Niin sanottu torpparilaki oli siten pitkälti Haatajan käsialaa. Laki astui voimaan lokakuussa 1918. Lunastettavaan torppaan sai kuulua 20 hehtaaria viljelysmaata ja saman verran metsää. Mäkitupa-alue soveltui lunastettavaksi, kun siihen kuului korkeintaan kaksi hehtaaria maata. Vapaaehtoisin kaupoin muodostettavat tilat saivat olla suurempiakin. Myöhemmin lakia laajennettiin koskemaan myös lampuotitiloja.
Haataja toimi Kansallisen Kokoomuspuolueen puheenjohtajana vuosina 1926–1932. Eduskunnassa hän istui vuosina 1917–1918 vanhasuomalaisten sekä 1918–1919 ja 1929–1930 kokoomuksen edustajana. 
Haatajan poika oli hammaslääketieteen professori Johannes Haataja.
Pekka Gronow

Pekka Heikki Tapani Gronow (s. 1. marraskuuta 1943 Helsinki) on suomalainen musiikkitieteilijä ja Helsingin yliopiston etnomusikologian dosentti. Hän työskenteli Yleisradion äänitearkiston päällikkönä 1989–2006 ja arkistoasiantuntijana 2007–2008. Gronow tuli tunnetuksi 1960-luvulla radiossa toimittamistaan blues- ja jazz-musiikkiohjelmista. Hän on kirjoittanut useita kirjoja äänilevyteollisuudesta ja populaarimusiikista. 1960-puolivälissä hän perusti yhdessä M. A. Nummisen kanssa Eteenpäin!-levy-yhtiön, joka julkaisi Nummisen tuotannon lisäksi muutakin underground-musiikkia.
Gronow sai Suomen tietokirjailijat ry:n Tietokirjailijapalkinnon vuonna 2001 ja Association for Recorded Sound Collections -järjestön tunnustuspalkinnon (Lifetime Achievement Award) vuonna 2002.
Sosiologi Jukka Gronow on Pekka Gronowin veli.
Hugo Suolahti

Viktor Hugo Suolahti (vuoteen 1906 Palander; 7. lokakuuta 1874 Hämeenlinna – 23. helmikuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, filologi ja Helsingin yliopiston rehtori.
Koulutus.
Suolahden vanhemmat olivat lehtori Edvard Wilhelm Palander ja Aurora Ottilia Kockström. Suolahti kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1892 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1896. Tämän jälkeen hän teki useaan otteeseen tutkimuksia Saksassa ja väitteli filosofian tohtoriksi 1900. Väitöskirjan aiheena oli "Die althochdeutschen Tiernamen I".
Yliopistoura.
Suolahti toimi ruotsin ja saksan kielten opettajana Helsingissä 1899–1912. Vuonna 1901 hänet valittiin Helsingin yliopiston germaanisen filologian dosentiksi. Kun yliopiston romaanisen ja germaanisen filologian professuuri jaettiin kahtia 1911, Suolahdesta tuli germaanisen filologian professori. Tätä virkaa hän hoiti yli neljäkymmentä vuotta, aina vuoteen 1941 asti. Tiedemaailmassa Suolahden keskeisin erikoisala oli sanahistoria. Hänen sanastotutkimuksensa vaikuttivat merkittävästi suomalaiseen germaanisen filologian tutkimukseen.
Suolahti oli myös huomattava yliopistollinen hallintomies. Hän toimi ensin Helsingin yliopiston vararehtorina vuosina 1917–1923, sitten rehtorina 1923–1926 ja lopulta kanslerina 1926–1944. Suolahti toimi myös Hämäläis-Osakunnan inspehtorina. Vuodesta 1921 hän toimi myös ylioppilastutkintolautakunnan puheenjohtajana, oltuaan sen jäsen jo vuodesta 1900. Suolahti oli myös alansa julkaisujen toimittaja sekä useiden eri yhdistysten, lautakuntien ja säätiöiden hallitusten jäsen, samoin kuin Suomen kulttuurirahaston kunniaesimies ja Kansallispankin hallintoneuvoston varapuheenjohtaja.
Poliittinen ura.
Politiikassa Suolahti toimi Kansallisen Kokoomuspuolueen ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 1918–1920 ja uudelleen valittuna vuosina 1925–1926, jolloin hän oli myös puolueen asettama ehdokas presidentinvaalissa. Kansanedustajana Suolahti oli Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä valittuna vuosina 1919–1922.
Suolahden puoliso vuodesta 1905 oli Greta Maria von Fieandt (1877–1950). Heille syntyi neljä lasta. Pentti Linkola oli Suolahden tyttärenpoika. Suolahden veljiä olivat lääketieteen tohtori, kenraali Eino Suolahti ja historiantutkija Gunnar Suolahti.
Miss Sixty

Miss Sixty on italialaisen Sixty srl:n nuorille ja nuorekkaille aikuisille naisille suunnattu vaatemerkki, joka syntyi vuonna 1991. Merkin alla myydään paitoja, farkkuja, takkeja, hameita, käsilaukkuja, kenkiä ja hajuvesiä. Nimi Miss Sixty viittaa vaatemerkin 1960-luku-henkisyyteen.
Jiří Holeček

Jiří Holeček (s. 18. maaliskuuta 1944 Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkoslovakialainen jääkiekkomaalivahti. Hän oli maailman parhaimpia maalivahteja 1960- ja 1970-luvulla.
Holeček muistetaan armottomana taistelijana ja hänen torjuntatyylinsä oli omaperäinen. Hän torjui paljon jään pinnassa. Hän pelasi Tšekkoslovakian maajoukkueen maalivahtina MM-kisoissa vuodesta 1966 aina 1970-luvun lopulle saakka ja oli voittamassa kolmea maailmanmestaruutta vuosina 1972, 1976 ja 1977 sekä olympiahopeaa Innsbruckista 1976 ja -pronssia Sapporosta 1972. Holeček valittiin kotimaansa parhaaksi maalivahdiksi viisi kertaa vuosina 1971, 1973, 1975, 1976, 1978 ja hän sai myös Tšekkoslovakian kultaisen mailan vuonna 1974.
Seuraura.
Holeček voitti Tšekkoslovakian liigamestaruuden vuosina 1967, 1969–1972 ja 1974. Hän pelasi 488 liigaottelua.
Saavutukset.
Holeček pelasi 164 maaottelua Tšekkoslovakian maajoukkueessa.
Teinititaanit

Teinititaanit () on sarjakuvia julkaisevan DC Comicsin supersankariryhmä, jonka loivat Bob Haney ja Bruno Premiani. Ryhmä seikkaili ensi kerran "The Brave and the Bold" -sarjakuvan numerossa 54 vuonna 1964. Teinititaanit seikkailee Yhdysvalloissa oman "Teen Titans" -sarjakuvalehtensä sivuilla. Teinititaanien jäsenet ovat valtaosin supersankarien (kuten Batmanin, Ihmenaisen ja Salaman) tausta-apureita. Ryhmä on toiminut myös nimillä "Uudet Teinititaanit" (The New Teen Titans, The New Titans) ja "Titaanit" (The Titans). 
Teinititaanit-sarjakuvaa on usein kutsuttu ”teini-ikäisille suunnatuksi saippuasarjaksi”; Teinititaanit keskittyykin usein enemmän hahmojen välisiin ihmissuhteisiin kuin itse toimintaan. Sen kaikki jäsenet ovat hyviä ystäviä keskenään (jäsenet tuntevat toistensa salaiset henkilöllisyydet), mikä tekee Teinititaaneista DC-universumin yhtenäisimmän ryhmän.
Teinititaanit ovat esiintyneet myös useissa televisiosarjoissa. Yhdysvaltojen kaapelikanavilla esitettiin Warner Brosin tuottamaa "Teen Titans" nimistä animaatiosarjaa joka kesti viisi kautta. Vuonna 2018 alkoi "Titans" -niminen televisiosarja, jota esitettiin neljä kautta vuoteen 2023 saakka. Vuodesta 2013 eteenpäin Yhdysvaltain televisiossa on esitetty nuorille suunnattua humoristista "Teen Titans Go!" -nimistä animaatiosarjaa, joka keskittyy nuorten Teinititaanien jäsenten Robinin, Kyborgin, Tähtitulen, Ravenin ja Petopojan elämään. Animaatiosarjojen pohjalta on tehty myös animaatioelokuvat "Teen Titans Go! To the Movies", "‎Teen Titans Go! vs. Teen Titans" ja ' sekä ', "Justice League vs. Teen Titans" ja "".
Uusien Titaanien esiintuomisesta vastasivat Marv Wolfman sekä piirtäjä George Peréz, ja ryhmä esiintyi ensimmäisen kerran lehdessä "DC Comics presents #26" (lokakuu 1980). 
Ryhmän jäsenet.
Teinititaaneilla on ollut historiansa aikana kokoonpanossaan useita eri jäseniä, joista ohessa merkittävimmät:
Hanna-Leena Hemming

Katri Hanna-Leena Hemming (o.s. "Hietanen", s. 2. kesäkuuta 1961 Helsinki) on suomalainen poliitikko. Hän oli kokoomuksen kansanedustaja kaksi kautta vuosina 2003–2011. Hemming oli Espoon kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 2001–2012.
Elämä ja ura.
Hemming valmistui ylioppilaaksi vuonna 1981 Lahden yhteiskoulusta ja filosofian maisteriksi vuonna 1990 Tampereen yliopistosta. Opettajankoulutuksen hän suoritti vuonna 1992 Suomen Liikemiesten Kauppaopistossa. Vuonna 2000 Hemming suoritti englantilaisen filologian syventävät opinnot Helsingin yliopistossa ja vuonna 2009 MBA-tutkinnon Helsingin kauppakorkeakoulussa.
Ennen eduskuntaa Hemming työskenteli muun muassa lukion englannin ja saksan kielen opettajana Espoossa (1991–1994), hallintoassistenttina Hemming Marine Oy:ssä (1994–2003), koulutusalan yrittäjänä (1996–2000) ja englannin ja saksan lehtorina Heliassa.
Politiikasta Hemming kiinnostui varsin myöhään. Hän liittyi kokoomuksen jäseneksi vuonna 1999 ja hänet valittiin vuoden 2000 kunnallisvaaleissa Espoon valtuustoon. Hemming toimi Uudenmaan liiton maakuntavaltuuston ja -hallituksen jäsenenä vuosina 2001–2009.
Kansanedustajaksi Hemming valittiin ensimmäisen kerran vuoden 2003 vaaleissa ja jatkokaudelle vuoden 2007 vaaleissa. Toukokuussa 2010 Hemming ilmoitti jättävänsä eduskunnan toisen kautensa jälkeen ja keskittyvänsä elinkeinoelämään. Hän on sittemmin toiminut yhteiskuntasuhdekonsulttina. Marraskuussa 2014 Hemming aloitti Suomen Ekonomien toiminnanjohtajana, mitä ennen hän työskenteli lääkeyhtiö AbbVie Oy:n yhteiskuntasuhteista vastaavana johtajana. Hemming on väittänyt poliittisen uran vaikeuttaneen työnhakuaan.
Luottamustehtävät.
Hemming oli Tapiolan lukion johtokunnan puheenjohtajana vuosina 2005–2008. Hän on toiminut Espoon taidemuseosäätiön hallituksen puheenjohtajana ja vuosina 2010–2013 Suomen Kansallisoopperan säätiön hallituksessa. Hän on istunut Suomi-yhtiön edustajistossa vuodesta 2003.
Yksityiselämä.
Vuonna 2007 Hanna-Leena Hemming erosi miehestään Laurista. Heillä on viisi tytärtä. Hemmingin isä oli taidemaalari Reino Hietanen.
Ben Sherman

Ben Sherman (ent. Arthur Benjamin Sugarman, 3. lokakuuta 1925 Brighton, Englanti – 1987) oli brittiläinen muotisuunnittelija ja merkittävän brittiläisen vaatetusalayhtiö Ben Sherman Companyn perustaja. Brandiin liitetään yleisesti Mod-henkisyys, huomaamaton tyylikkyys, linjakkuus ja räätälöity olemus. Myös Target / RAF The Roundel ja Union Jackia pidetään Ben Shermanin tunnusmerkkeinä.
Historiaa.
Brightonissa syntynyt Sugarman muutti Yhdysvaltoihin heti toisen maailmansaodan jälkeen. Hän muutti nimensä Shermaniksi ja oppi tekstiiliteollisuutta vaimonsa isältä. Myöhemmin hän palasi Brightoniin. Ben Sherman aloitti paitojen valmistuksen 1950-luvulla pienessä tehtaassa Brightonissa, Englannissa. Merkki tuli tunnetuksi 1960-luvulla erityisesti Mod-nuorison suosimana. Näiden nuorten kautta se siirtyi myös skinheadeille. 
Kysynnän kasvaessa menestyksenjanoinen Sherman laajensi toimintaansa ja perusti Ben Sherman Companyn 1963. Yhtiön tuotteiden suosio jatkoi kasvamistaan 1960-luvulla ja myyntiä kasvatettiin Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin. 1968 Ben Sherman Company muutti Brightonista Carnaby Streetille Lontooseen. Samoihin aikoihin yhtiön kuuluisasta "Oxford"-kauluspaidasta tuli statussymboli. Vuonna 1969 ylikuormitetun Brightonin tehtaan ohelle perustettiin Pohjois-Irlantiin uusia tehtaita. Samana vuonna kehiteltiin myös tuotantoyksiköitä modernimmiksi. 1970-luku sujui yhtiöltä vaihtelevasti. Neljästi naimisissa ollut ja kovana juhlijana tunnettu yhtiön perustaja Ben Sherman kuoli vuonna 1987. Nykyään Ben Sherman on tunnettu tuotemerkki ja yksi Ison-Britannian suurimmista vaatetusalan yhtiöistä.
Likud

Likud (, yhtenäisyys, liitto tai kokoomus) on vuonna 1973 perustettu keskusta-oikeistolainen puolue Israelissa. Sen muodostivat Vapaa keskusta, Laam ja Gahal saman vuoden vaaleja varten. Sen puheenjohtaja on Benjamin Netanjahu. Likud tunnetaan tiukasta linjastaan Palestiinan- ja Lähi-idän kysymyksissä.
Vuonna 1984 Likud muodosti kansallisen yhtenäisyyden hallituksen työväenpuolueen kanssa. Herut ja liberaalipuolue liittyivät Likudiin 1988. Viime vuosina puolueen tunnetuin henkilö oli puolueen johdossa ja vuoden 2006 alkuun saakka pääministerinä toiminut sittemmin koomaan vaipunut Ariel Sharon.
21. marraskuuta 2005 Ariel Sharon jätti Likudin ja perusti uuden Kadima-puolueen. Lähdön motivaationa olivat suuret erimielisyydet puolueen sisällä Ariel Sharonin hallituksen harjoittamasta politiikasta, joka sisälsi muun muassa vetäytymisen Gazan kaistalta ja eräistä Länsirannan siirtokunnista. Suuri osa Likudin jäsenistä knessetissä ja Israelin hallituksessa siirtyi heti tai seuraavien viikkojen aikana Kadimaan. Jäljelle jääneet valitsivat puolueen johtajaksi sen oikean siiven johtohahmon Benjamin Netanjahun.
Vuoden 2009 vaaleissa Likud sai 27 paikkaa knessetiin tullen toiseksi Kadiman jälkeen.
2013 vaaleissa Likud piti yhteislistaa Jisrael Beiteinun kanssa. Lista sai 31 paikkaa, joista 20 oli likudilaisia. Neuvottelujen jälkeen muodostettiin Netanjahun III hallitus. Hallituskoalitioon kuuluivat Likudin ja Jisrael Beiteinun lisäksi Yesh Atid, Juutalainen koti ja Hatnua.
Vuoden 2015 parlamenttivaaleissa Likud säilytti paikkansa suurimpana puolueena 30 paikalla. 
Likud-puoluetta vuodesta 2005 johtanut Benjamin Netanjahu on toiminut Israelin pääministerinä yhtäjaksoisesti vuodesta 2009 lähtien. Israel on ajautunut vuonna 2019 sisäpoliittiseen umpikujaan ja maassa järjestetään vuonna 2020 jo kolmannet parlamenttivaalit vuoden sisällä, sillä vaalit johtivat toistuvasti lähes tasatulokseen Likudin ja Benny Gantzin johtaman Sininen ja valkoinen -liittouman välille.
Yhteiskuntapolitiikka

Yhteiskuntapolitiikka () tarkoittaa toimia, joilla pyritään järjestämään yhteiskunnallisia oloja sekä tieteenalaa. Yhteiskuntapolitiikka voidaan ymmärtää yhteiskuntaa tuottavaksi, sääteleväksi ja kuvailevaksi politiikaksi. Suomalaiseen sanastoon termi tuli 1900-luvun alussa alan saksalaisesta kirjallisuudesta.
Yhteiskuntapolitiikka toimintana.
Yhteiskuntapolitiikalla tarkoitetaan toimia, joiden tarkoituksena on järjestää yhteiskunnan olot tarkoituksenmukaisella ja oikealla tavalla ottaen huomioon tehokkuuden sekä oikeudenmukaisuuden asettamat vaatimukset. Julkinen valta vaikuttaa keskeisesti kunkin maan yhteiskuntapolitiikkaan, mutta myös kansalaisjärjestöt, yritykset, tiedotusvälineet sekä tavalliset kuluttajat ja kansalaiset harjoittavat yhteiskuntapolitiikkaa.
Yhteiskuntapolitiikka tieteenalana.
Yhteiskuntapolitiikka kuuluu tieteenalana yhteiskuntatieteisiin. Yhteiskuntapolitiikan tutkimuksen kohteena ovat yhteiskunnan tila, kehitys ja muutos sekä keinot edistää hyvinvointia ja lievittää sosiaalisia ongelmia. Yhteiskuntapolitiikan tieteenalan tehtävänä on tuottaa teoreettisesti perusteltua tietoa yhteiskunnasta. Yhteiskuntapolitiikka pitää luonteensa vuoksi sisällään yhteiskuntafilosofisia kysymyksiä ja on näin lähellä yhteiskuntatieteiden filosofiaa. 
Yhteiskuntapolitiikan oppiaineen suuntautumisvaihtoehtoja ovat muun muassa talouspolitiikka, ympäristöpolitiikka, innovaatiopolitiikka, työpolitiikka, kulttuuripolitiikka ja sosiaalipolitiikka. Yhteiskuntapoliittisen tutkimuksen painopisteitä ovat muun muassa köyhyys ja eriarvoisuus, kestävä hyvinvointi, työttömyys ja työllistymisen esteet, terveyserot, vanheneminen, digitalisaatio ja digitaalisten julkisten palveluiden käyttö, yhteiskuntatieteellinen vammaistutkimus sekä vertaileva ja kansainvälisen sosiaalipolitiikan tutkimus. Suomessa yhteiskuntapolitiikkaa voi opiskella pääaineena Itä-Suomen, Jyväskylän ja Helsingin yliopistoissa. Yhteiskuntapolitiikan pääaineopiskelijat valmistuvat yhteiskuntatieteiden tai valtiotieteiden maisteriksi tai kandidaatiksi. 
Sosiaali- ja/tai yhteiskuntapolitiikan oppiaineesta valmistuvat työllistyvät hyvin monenlaisiin tehtäviin. Perinteisesti työtehtävät ovat sijoittuneet julkisen sektorin organisaatioihin strategisiin ja johtaviin tehtäviin (valtiolle ja kunnille) ja vastaaviin tehtäviin kolmannelle sektorille (järjestöihin). Nykyisin myös yksityinen sektori työllistää kasvavissa määrin. Tehtävät ovat usein yhteiskunnallisia asiantuntija- ja tiedotustehtäviä. Koulutuksesta valmistuneet toimivat erityisasiantuntijoina monilla eri sosiaalipolitiikan aloilla, kuten esimerkiksi Kelassa, TE-palveluissa, Eläketurvakeskuksessa, Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksella, ministeriöissä, järjestöissä ja yksityisissä eläkevakuutusyhtiöissä. Lisäksi koulutus antaa hyvän pohjan poliittiseen vaikuttamiseen esimerkiksi politiikan asiantuntija- ja johtotehtäviin.
Jeremia

Jeremia (, ’Jahve kohottaa’) oli Hilkian poika, Vanhan testamentin profeetta. Hänen kirjoittaminaan pidetään Jeremian kirjaa sekä Valitusvirsiä; lisäksi hänen katsotaan kirjoittaneen myös 1. Kuninkaiden ja 2. Kuninkaiden kirjan, joissa käsitellään molempien valtakuntien (Juudan ja Israelin) historiaa siitä lähtien, mihin Samuelin kirjat päättyvät (ts. Daavidin koko Israelia koskeneen hallituskauden jälkipuoliskolta), molempien valtakuntien loppuun saakka.
Elämä Raamatun mukaan.
Jeremia oli pappissukua, kotoisin Anatotista, Benjaminin heimon alueelta. Hänen isänsä oli pappi Hilkia. Jeremian isä oli hyvin todennäköisesti Itamarin sukuhaaraa ja mahdollisesti Abjatarin jälkeläinen, papin jonka kuningas Salomo poisti pappispalveluksesta. Herran sana tuli hänelle Juudan kuninkaan Josian, Amonin pojan, kolmenatoista hallitusvuotena.
Herra puhui hänelle vielä kuningas Jojakimin, Josian pojan, aikana ja sen jälkeen aina kuningas Sidkian, Josian pojan yhdenteentoista hallitusvuoteen saakka, jonka viidentenä kuukautena Jerusalemin asukkaat ja Juudan kansa vietiin pakkosiirtolaisuuteen Babyloniaan.
Jeremia korosti kansansa kanaanilaistuneen kultin merkitsevän luopumista Jahvesta, ja Karkemiin taistelun jälkeen vuonna 605 eaa. hän ja Hesekiel pitivät Nebukadressar II:ta Jahven lähettämänä luopiokansan rankaisijana. Osoituksena tästä Jeremia piti myös Jerusalemin valloitusta vuonna 598 eaa. ja kansan viemistä pakkosiirtolaisuuteen.
Dramaattisia kuvauksia.
Jeremia esitti useita pienoisnäytelmiä, jotka kuvasivat Jerusalemin tilaa ja sitä kohtaavaa onnettomuutta. Niitä olivat hänen käyntinsä savenvalajan talossa ja se, että hänen hankkimansa vyö turmeltui. Jeremiaa kiellettiin menemästä naimisiin, mikä toimi varoituksena siitä, että lapset, jotka noina Jerusalemin viimeisinä päivinä syntyisivät, "kuolisivat sairauksiin". Hän murskasi pullon Jerusalemin vanhinten edessä vertauskuvaksi kaupunkia uhkaavasta hävityksestä. Hän lunasti setänsä pojalta Hanamelilta pellon kuvatakseen 70 vuoden pakkosiirtolaisuuden jälkeen tapahtuvaa paluuta, jolloin Juudassa jälleen ostettaisiin peltoja. Tahpanhesissa Egyptissä hän kätki suuria kiviä tiilipenkereeseen faaraon talon luona ja profetoi, että Nebukadnessar asettaisi valtaistuimensa juuri siihen paikkaan.
Kun Nebukadressarin asettama uusi kuningas Sidkia alkoi kapinoida, Jeremia korosti alistumisen velvoitusta Baabelin ikeen alaiseksi ja taisteli vääriä profeettoja vastaan, jotka lupasivat menestyksen seuraavan kapinointia. Jeremia varoitti useita kertoja Sidkiaa kapinoinnista, mutta tämä vangitutti hänet. Nebukadressarin määräyksestä Jeremia vapautettiin Jerusalemin toisen valloituksen yhteydessä vuonna 586 eaa. Perimätiedon mukaan Jeremia seurasi juutalaisia Egyptiin, missä nämä kivittivät hänet.
Julistuksessaan Jeremia käyttää usein kuvakieltä. Hän ylistää Jahvea ainoana Luojana ja korostaa kuinka kiittämättömyyden täytyy saada rangaistuksensa valitun kansan keskuudessa, mikä kuitenkin lopulta johtaa kansan parannukseen. Jerusalemin hän ennusti muuttuvan käryävän polttouunin kaltaiseksi.
Snapsilasi

Snapsilasi on vetoisuudeltaan pienin, vain noin neljän senttilitran lasi. Erona shottilasiin on hieman ohuempi pohja sekä tasaleveys. Snapsilaseja näkee yleensä pohjamalliltaan pyöreinä tai neliskanttisina, mutta periaatteessa kaikki pohjamuodot, kuten tähti tai kolmio, ovat mahdollisia.
Honey B and the T-Bones

Honey B &amp; T-Bones on 1980-alussa syntynyt suomalainen rock-trio. Yhtye aloitti uransa blues- ja rhythm &amp; blues -yhtyeenä, mutta bluesvaikutteet vähenivät yhtyeen musiikissa 1990-luvun puolivälin jälkeen. Yhtyeen keulakuva on basisti-laulaja Aija Puurtinen. Kitaristina toimii hänen aviomiehensä, myös toimittajana tunnettu Esa Kuloniemi. Vuosina 2007–2010 Puurtinen ja Kuloniemi soittivat Tuomari Nurmion kanssa nimellä Tuomari Nurmio ja Hunajaluut. Kokoonpanossa soitti rumpuja ensin Jaska Lukkarinen ja sitten Make Hillilä. Yhtye on ollut vuodesta 2012 saakka kvartettimuotoinen.
Projekti 971

Projekti 971 Štšuka-B ( , ) on Venäjän laivaston 14 ydinsukellusveneen muodostama alusluokka, joka usein sekoitetaan Neuvostoliiton laivaston Akula-luokan sukellusveneisiin ().
Suunnittelu.
Malahkitin suunnittelutoimisto kehitti luokan, joka otettiin käyttöön vuosina 1986–1992. Veneiden pituus on tyypillisesti 110,3 metriä, suurin nopeus 33 solmua ja suurin sukellussyvyys 600 metriä. Aseistuksena on neljä 533 millimetrin ja neljä 650 mm:n torpedoputkea, joihin aluksilla on tilat 40 ohjukselle tai torpedolle. Ohjuksina voivat olla esimerkiksi RPK-2 Vjuga () ja RPK-7 Vorobei ().
Alukset.
Akula I -sarjan veneitä rakennettiin seitsemän. Niistä kolmen uskotaan olevan vielä käytössä. Parannettua Akula I -mallia rakennettiin viisi. Ensimmäinen Akula II -vene "Vepr" otettiin käyttöön 25. marraskuuta 1996 ja seuraava "Gepard" otettiin käyttöön 5. joulukuuta 2001.
Käyttö.
Syyskuussa 1998 yhdellä Venäjän pohjoisen laivaston Akulalla tapahtui välikohtaus, jossa 19-vuotias varusmies Aleksandr Kuzminyh ampui lopulta kahdeksan palvelustoveriaan ja linnoittautui alukseen, uhaten räjäyttää sen torpedovaraston. Paikalle tilannetta selvittämään saapuivat muun muassa turvallisuuspalvelu FSB:n erikoisyksikkö ja nuoren merisotilaan äiti. Miestä suostuteltiin antautumaan, mutta hän ampui lopulta itsensä.
APL Nerpa.
Intian laivasto on vuokrannut kymmeneksi vuodeksi vuonna 2008 valmistuneen Akula II -veneen "Nerpa" (nimellä "INS Chakra") 650 000 000 dollarilla. Sen rakennustyöt aloitettiin alun perin 1994. Veneen kokeet aloitettiin Tyynellämerellä lokakuussa 2008 ja 8. marraskuuta 2008 sillä sattui Japaninmerellä sammutusjärjestelmän lauetessa onnettomuus, jossa kuoli 17 sukellusveneen rakentaneen telakan asiantuntijaa ja kolme merisotilasta. Lisäksi loukkaantui kaksikymmentäyksi 208-henkisen miehistön jäsentä. Onnettomuuden arvellaan johtuneen tukehtumisesta, siitä, että sammuttava freoni olisi vienyt hapen ilmasta.
Anita Hirvonen

Anita Hirvonen (oik. Anita Riitta Helena Lindgren, s. 7. helmikuuta 1946 Äänekoski) on suomalainen iskelmälaulaja. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat ”Ei itketä lauantaina”, ”Maitolavan prinsessa”, ”Ranta-reggae”, ”Et usko kuinka koskeekaan”, ”Ans kattoo ny”, ”Ovi sydämeen auki on” ja "De va kukku de".
Ura.
Anita Hirvosen ensimmäinen single '”Kaks kanaa / Älä! Älä!” ilmestyi vuonna 1966. Laulaja tuli tunnetuksi uransa alkuaikoina rohkealla julkikuvallaan ja railakkaalla ohjelmistollaan Jorma Weneskosken orkesterin solistina. Ensimmäiset hitit olivat ”Itke vaan, jos helpottaa” (1967) ja ”Anitan parempi polkka” (1968).
Hiljaisen 1970-luvun alkupuolen jälkeen Anita Hirvonen levytti seuraavan hittinsä ”Sydän rakastaa” vuonna 1977.
1980-luvulla syntyi useita menestyskappaleita, kuten muun muassa ”Rantareggae”, '”Et usko kuinka koskeekaan”, ”Ans kattoo ny”, ”De va kukku de” ja ”Ovi sydämeen auki”. Vuosina 1981–1983 ilmestyneistä albumeista kolme saavutti myynnissä kultalevyrajan.
1990-luvulla Hirvonen juonsi MTV3-kanavan viihdeohjelmia: "Ei itketä lauantaina" (yhdessä Petri Kaivannon kanssa) 1993–1995, "Maitolaituri soi" ja "Hecumania" (yhdessä Pertti Salovaaran kanssa). Vuonna 1994 ilmestyi pitkäsoitto "Maitolavan prinsessa", jonka singlenä julkaistu nimikappale oli Anita Hirvosen oma sanoitus. 1990-luvulla Hirvonen juonsi televisiossa muutamia viihdeohjelmia ja laulajasta tehtiin vuonna 1996 televisioon 50-vuotisdokumentti, joka palkittiin Venlalla.
Vuonna 2004 julkaistun "Älä tule myöhään" -albumin nimikappale soi runsaasti radiossa, samoin kuin ”XL-nainen”. Anita Hirvosen elämästä kertovan "Anita-musikaalin" ensi-ilta oli vuonna 2007 laulajan nykyisessä kotikaupungissa Riihimäellä Riihimäen Teatterissa. 
Yksityiselämä.
Hirvonen joutui asumaan jokusen vuoden lastenkodissa sen jälkeen, kun hänen äitinsä kuoli hänen ollessaan vähän yli vuoden ikäinen. Hirvosen isä oli silloin vankilassa. Nelivuotiaasta lähtien Hirvonen asui isoäitinsä luona Äänekoskella. Hirvonen aloitti julkiset esiintymisensä jo viisivuotiaana. Hän lauloi kirkoissa, maatalousnäyttelyissä ja erilaisissa juhlissa. Kuusivuotiaana Hirvonen lauloi Äänekosken kirkossa tilaisuudessa, joka taltioitiin. Nuoruusvuosina hän asui Sveitsissä ja teki laulukeikkoja. 1970-luvun alussa Anita Hirvonen oli naimisissa nyrkkeilijä Harri Piitulaisen kanssa.
Boussinesq-approksimaatio (noste)

Boussinesq-approksimaatio on virtausdynamiikan approksimaatio, jonka mukaan kokoonpuristumattoman fluidivirtauksen tiheysmuutokset ovat niin pieniä, että ne voidaan jättää huomiotta. 
Todellisuudessa pieniä tiheysvaihteluita saattaa advektion seurauksena esiintyä. Tiheyden muutokset huomioidaan vain painekentän konstruoinnissa eli termeissä, joissa tiheys on kerrottu painovoimakiihtyvyydellä "g". Muissa termeissä tiheys esiintyy vain nimittäjässä, ja asetetaan
formula_1,
missä formula_2 on jokin sopiva referenssitiheys. Keskeinen ajatus on, että kahden tiheydeltään erilaisen fluidin hitauserot ovat pieniä, mutta painovoima on tarpeeksi suuri tehdäkseen painoeron merkittäväksi.
Boussinesq-virtaukset ovat yleisiä luonnossa (ilmakehän ja valtamerten virtauksissa), teollisuudessa ja kaupunkiympäristössä (ilmastointi, keskuslämmitys). Monille virtauksille approksimaatio on erittäin tarkka ja yksinkertaistaa huomattavasti ilmiön kuvauksen matematiikkaa ja fysiikkaa.
Boussinesq-virtausten eräs piirre on, että ne näyttävät samoilta ylösalaisin tarkasteltuina, edellyttäen että fluidien ominaisuudet vaihdetaan päinvastaisiksi. Tarkastellaan esimerkkinä avointa ikkunaa tilanteessa, jossa huoneen sisällä on lämpimämpää kuin ulkopuolella. Sisäilma on ulkoilmaa kevyempää, joten ulkoa sisälle huoneeseen virtaava ilma painuu kohti lattiaa. Päinvastaisessa tilanteessa (kylmä huone ja lämmin ulkoilma) sisään virtaava ilma kohoaa kohti kattoa. Jos virtaus on Boussinesq-virtaus (ja huone symmetrinen), voidaan huone kääntää ylösalaisin ja tilanne säilyy samana kuin lämpimän huoneen tapauksessa.
Esimerkki virtauksesta, joka ei ole Boussinesq-virtaus on vedessä nousevien kuplien virta. Tämä virtaus ei ole lainkaan symmetrinen ilmassa putoavan veden kanssa: nousevat kuplat pyrkivät yhdistymään suuremmiksi, kun taas putoava vesi hajoaa pisaroiksi. Pienessä mittakaavassa pintajännitys tulee kuvaan mukaan ja sotkee approksimaation.
Pepe Ahlqvist

Pertti ”Pepe” Kalevi Ahlqvist (s. 4. heinäkuuta 1956 Nastola) on suomalainen muusikko ja blueslaulaja-lauluntekijä. Hän on 1960-luvun lopulla alkaneella urallaan soittanut useissa suomalaisissa blueskokoonpanoissa sekä monissa omissa yhtyeissään.
1970-luvulla Ahlqvist soitti Chicago Overcoatissa. Hänen omista yhtyeistään tunnetuin on ollut Pepe Ahlqvist H.A.R.P. 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa. Vuonna 2002 perustettiin SF-Blues (Suomi-Finland Blues), jossa soitti Ahlqvistin lisäksi Heikki Silvennoinen. 
Vuonna 2010 Ahlqvistille myönnettiin Pirkanmaan bluesyhdistys – Blues Lovers ry:n vuosittain jakama blues &amp; roots -musiikin erityispalkinto Jemma laaja-alaisista muusikontaidoistaan, blues &amp; roots -työpajojen järjestämisistä ja monesta muusta aiheeseen liittyvästä toiminnasta.
Ahlqvist on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2017.
Pepe Ahlqvist H.A.R.P.

Pepe Ahlqvist H.A.R.P. oli vuosina 1988–1995 toiminut blues- ja rhythm and blues-yhtye. Sen laulajana ja keulahahmona oli tunnettu bluesmuusikko Pepe Ahlqvist. Yhtyeen suurin hitti oli "Back to the River" -single, jonka musiikkivideota kuvattiin New Orleansissa asti. Pitkäsoittoalbumeista kaupallisesti menestynein oli yhtyeen toinen albumi "On the Ground" (1990). H.A.R.P.:n levyjä julkaistiin Suomen lisäksi myös muissa Pohjoismaissa sekä Itävallassa, Saksassa ja Sveitsissä. Saksassa, Itävallassa, Hollannissa ja Belgiassa yhtye teki myös keikkoja.
Yhtye ei virallisesti hajonnut, vaikka se piti keikkataukoa 13 vuotta. Ahlqvist kertoi Selvis-numerossa 4/2004, että H.A.R.P. "saattaisi tehdä tulevaisuudessa keikkoja tai jopa rundin". Tammikuussa 2009 nyt pelkästään nimellä H.A.R.P. esiintyvä yhtye palasi konserttilavoille. Mukana olivat perustajajäsenet Timo Pratskin ja Jarmo Nikku. 
Alkuperäinen Pepe Ahlqvist H.A.R.P. teki paluun kesällä 2016. Sillä oli keikkoja muun muassa Järvenpään Puistobluesissa ja Pieksämäen Savonsolmu Beach &amp; Blues Partyssa.
Onni Gideon

Onni Gideon Tervonen (7. huhtikuuta 1921 Balašov, Neuvosto-Venäjä – 25. heinäkuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen muusikko, säveltäjä ja viihdyttäjä.
Gideon syntyi Venäjällä, ja hänen perheensä muutti Suomeen vuonna 1921. Hänet tunnetaan erityisesti steel- eli havaijinkitaran soittajana. Hänen muita soittimiaan olivat kontrabasso ja viulu. Hänen ensimmäinen havaijimusiikkia soittanut yhtyeensä oli vuonna 1941 perustettu Oahu Trio. Myöhemmin yhtye levytti ja esiintyi nimellä Aloha Hawaiji. Onni Gideonin alkuvuonna 1957 julkaistu ”Hawaiian rock” lienee ensimmäinen täysin suomalainen rock-levytys (äänitetty 1956). Hänen tunnetuin kappaleensa on ”Tiikerihai” (alun perin Peter Hodkinsonin ”Tiger Shark”).
1950-luvulla Onni Gideonin yhtye säesti levyillä muun muassa Olavi Virtaa ja Annikki Tähteä. ”Kuningaskobra”, alun perin Teddy Powellin sävellys ”Snake Charmer”, levytettiin Onni Gideonin yhtyeen kanssa.
Onni Gideonin kvintetti kokoonpano vaikutti 1950-luvun puolivälissä, ja siihen kuuluivat:
1960-luvulla Onni Gideon tuli television myötä kaiken kansan tutuksi Sirkus Papukaijan isohousuisena Onni-klovnina. Onni Gideon Productions -ohjelmatoimisto käynnisti 1960-luvulla musiikkiviihteen Silja Linen aluksilla. Silloinen Effoa kasvoi ja sitä mukaa tarve viihdyttäjistä. Muun muassa uudenvuoden- ja jouluristeilyllä Gideon itse juonsi, soitti viulua ja havaijikitaraa sekä esiintyi Onni-klovnina. Gideon oli myös Yleisradion palveluksessa vuoteen 1976. 
Hän esitti musiikkikaupan pitäjää Juha Tapanisen ohjaamassa elokuvassa "Iskelmäprinssi" (1991). Hän myös soittaa elokuvassa kahdeksankielistä havaijikitaraa, ja elokuvan lopussa rata-ajojen taustamusiikkina on ”Hawaiian Rock”.
Onni Gideonin poika on laulaja Kai Gideon.
Vanha Isäntä

Vanha Isäntä oli Espoossa vuonna 1973 perustettu suomalainen kantrirock-yhtye.
Yhtye aloitti suomenkielisenä, mutta siirtyi pian pääsääntöisesti englannin kieleen. Myös ohjelmisto muuttui alkuaikojen irlantilaisesta kansanmusiikista countryyn ja bluegrassiin. Yhtye voitti pop-yhtyeiden SM-kisat vuonna 1973 (ks. Rockin Suomen mestaruus). Marraskuussa 1977 yhtye säesti Tuomari Nurmiota Bob Dylan -teemakonsertissa Helsingin laulufestivaalilla.
Yhtye lopetti toimintansa 1980-luvulle tultaessa. Vanha Isäntä julkaisi albumit "Vanha Isäntä, Fire on the Mountain, III" ja "Red Necks, Blue Falls".
Yhtyeen ensimmäisessä kokoonpanossa soittivat Timo "Tiibo" Vakkilainen, Olli Haavisto, Juhani Somersalo, Seppo Kling ja Matti Everhall. Myöhempiä jäseniä eri aikoina olivat muun muassa Markku Luukkanen, Ari Vakkilainen, Ahti Marja-aho, Seppo Sillanpää, Teuvo Lampinen ja Juha Tikka.