tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kardinaalitetra

Kardinaalitetra ("Paracheirodon axelrodi") on amerikantetrojen heimoon kuuluva kala.
Akvaariokalana kardinaalitetra vaatii pehmeää ja hapanta vettä, jonka pH-arvo 6–7. Se viihtyy lämpimämmissä (noin 25–30-asteisissa) vesissä kuin sukulaisensa neontetra, eikä näitä kahta lajia tulisi yhdistää erilaisten lämpötilavaatimustensa takia samaan akvaarioon.
Koko ja ulkonäkö.
Kala on täysikasvuisena noin 4–5 cm pitkä ja hoikkavartaloinen. Se elää noin 5–10 vuotta. Se on saanut nimensä punaisesta (kardinaalien tunnusväri) raidasta kyljessä. Ylempänä on sinertävä raita, leveämpi ja kirkkaampi kuin neontetralla, ja lisäksi raita on suorempi kuin neontetran. Muuten vartalon väri on harmahtava.
Alkuperä.
Kardinaalitetra elää luonnossa Etelä-Amerikan joissa. Sitä on vaikea saada lisääntymään vankeudessa, joten suurin osa kaupan kardinaalitetroista on luonnosta pyydystettyjä.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Kardinaalitetra on parvikala; luonnossa yhdessä parvessa voi olla tuhansia yksilöitä.
Ravinto.
Kardinaalitetra on hyönteissyöjä.
Kesäkeitto

Kesäkeitto on vihanneksista tehty keitto. Tyypillisesti kesäkeittoon laitetaan porkkanaa, perunaa, kukkakaalia, herneitä (usein sokeriherneitä palkoineen silputtuina) ja tilliä. Liemessä on maitoa ja voita sekä vehnäjauhosuurustus tai sulatejuustoa.
Historiaa.
Kesäkeitto oli suosittu kotiruoka 1940-luvulla. Pula-aikana moni elintarvike oli vaikeasti saatavilla, mutta kesäkeiton sai valmistettua helposti oman puutarhan vihanneksista ja mahdollisesti myös oman lehmän maidosta. Ruotsinkielinen nimi kesäkeitolle onkin "snålsoppa", kitsas keitto.
Toivo Jäntti

Toivo August Jäntti (7. huhtikuuta 1900 Helsinki – 8. toukokuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka yhdessä Yrjö Lindegrenin kanssa voitti Helsingin Olympiastadionista järjestetyn suunnittelukilpailun 1. ja 3. palkinnon. Hän suunnitteli lisäksi Kellokosken sairaala-alueen rakennuksia, Helsingin suojeluskuntatalon ja jatkoi stadionin muutosten ja laajennusten suunnittelua koko loppuikänsä.
Jäntin vanhemmat olivat rakennusmestari August Jäntti ja Anna Matilda Tuominen. Toivo Jäntti kirjoitti ylioppilaaksi Suomalaisessa normaalilyseossa 1919 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosastolta 1928. Lisäksi hän teki opintomatkoja Euroopan eri maihin. Vuodet 1928–1930 hän työskenteli eri arkkitehtitoimistoissa ja toimi itsenäisenä arkkitehtina 1930–1955. Vuosina 1943-1954 hän työskenteli Puutalo Oy:n palveluksessa. Oma arkkitehtitoimisto hänellä oli vuodesta 1955 alkaen.
Teepensas

Teepensas ("Camellia sinensis") on kamelioiden sukuun kuuluva teekasvien (Theaceae) heimon puu. Sen kuivatuista lehdistä valmistetaan uuttamalla teetä. Teepensas kasvaa luonnostaan 6–30 metriä korkeaksi, mutta sadonkorjuun helpottamiseksi teeviljelmien pensaita pidetään leikkaamalla 1–2 metrin korkuisina.
Teepensas jalostettiin luonnonpuusta hyötypensaaksi noin 5 000 vuotta sitten Kiinassa. Tavallisesti kasvin löytöhistoriaan liitetään myyttinen kertomus lukuisten kiinalaisen yrttien löytäjäksi väitetystä keisari Shen Nongista (eli Shennong). Tämän legendan mukaan vuonna 2737 eaa. Shennong istahti teepuun juurelle väsyneenä. Vettä laitettiin kiehumaan sen puhdistamiseksi. Veden kuumentuessa hän nukahti. Herättyään hän huomasi joitain lehtiä pudonneen kuuman veden joukkoon. Uteliaana hän maistoi juomaa ja tajusi, että huolimatta juoman kitkerästä mausta, sillä oli sekä puhdistava että piristävä vaikutus. 
Ensimmäisen teepensaan kasvitieteellisen luokittelun teki Hollannin Itä-Intian komppaniaan kuulunut tohtori Kaempfer. Hän antoi kasville vuonna 1712 nimen "Thea japonense". Ruotsalainen Carl von Linné uudelleennimesi kasvin nimelle "Thea sinesis". Koska hän ei ollut nähnyt kasvia luonnossa eikä tuntenut mustan teen valmistusprosessia, hän luuli mustan ja vihreän teen olevan kaksi eri kasvilajia: "Camellia japonica" ja "Camellia sassanqua". Vielä tuolloin kasville käytettiin vaihtelevasti "Thea"- tai "Camellia"-nimiä. Vuonna 1881 kasvitieteilijä O. Kuntze yhtenäisti teepensaan erilaiset nimitykset, josta syystä kasvin tieteellisen nimen näkee toisinaan muodossa "Camellia sinensis (L.) O.Kuntze".
Muunnokset.
Teepensaat voidaan jakaa (esimerkiksi) kolmeen eri muunnokseen:
Joissain paikallisissa kiinalaisjaotteluissa erotetaan kiinan- ja assaminteen ohella Kiinassa esiintyväksi myös muita muotoja, kuten "C. sinensis" var. "waldenae" ja "Camellia sinensis" var. "pubilimba".
"Camellia taliensis".
Maailman vanhimpana, teepuiden kuninkaaksi kutsuttuna teepuuna pidetään yhä kasvavaa, jo yli 2 700-vuotiasta villiä, viljeltävän teepensaan kanssa samaan teekasvien heimoon (Theaceae) kuuluvaa 25,6 metriä korkeaa lähisukulaispuun ("Camellia taliensis") yksilöä Kiinan eteläisen Yunnanin maakunnan Pu’erin prefektuuritason kaupungin Ailao-vuorella (Ailao Shan), noin 2 450 metrin korkeudella.
Käsin kerättyjä "Camellia taliensis" -lajin villipuiden lehtiä käytetään nykyäänkin pu’er-teen raaka-aineena, ja näiden teelehtien hinta on markkinoilla 10–100 kertaa kasvatetun teepensaan lehtiä arvokkaampaa. Tästä syystä vanhojen "Camellia taliensis" -villipuiden kantoja on alettu pitää uhanalaisena.
PCI

PCI () on tietokoneväylä, jonka avulla liitetään lisälaitteita tietokoneeseen. Alkujaan PCI-väylä on tullut käyttöön IBM PC -yhteensopivissa tietokoneissa, mutta sen käyttö on levinnyt myös muunlaisiin tietokoneisiin.
Historia.
Intel aloitti PCI:n kehityksen noin vuonna 1990. 22. kesäkuuta 1992 julkaistiin PCI 1.0. PCI 2.0, jonka myötä määriteltiin emolevyyn tuleva PCI-liitin, julkaistiin 30. huhtikuuta 1993. PCI alkoi menestyä nopeasti huippuluokan palvelimissa, mutta tavallisissa PC-tietokoneissa VLB:n syrjäyttäminen oli hitaampaa. PCI korvasi myös MCA ja EISA-väylät.
PCI:n seuraajaksi tarkoitettu PCI Express julkaistiin vuonna 2004 ja on saavuttanut merkittävän suosion uusien laajennuskorttien keskuudessa, jonka takia vanhat PCI-kortit ovat vähentyneet. Maaliskuussa 2014 joistakin uusimmista emolevyistä oli jätetty pois PCI-liitännät niiden harvinaisuuden takia.
Ratsia (yhtye)

Ratsia oli vuonna 1977 perustettu, Pihtiputaalta kotoisin oleva punk-yhtye. Sen alkuperäisen kokoonpanon muodostivat laulaja, lauluntekijä ja kitaristi Jyri Honkavaara, basisti Seppo Hämäläinen ja rumpali Pasi Kuusjärvi. Ennen vuotta 1977 yhtye tunnettiin nimellä "Oplanora". Toisen kokoonpanon syksyllä 1978 muodostivat Honkavaaran lisäksi kitaristi Juha Aunola, basisti Ari "Rudi" Lukkarinen ja rumpali Jukka Viro, joka käytti muun muassa alaikäisyytensä vuoksi muiden yhtyeen jäsenten keksimää taiteilijanimeä "PopKorni". Tämä kokoonpano julkaisi keräilyharvinaisuudeksi nousseen omakustannekasetin "Kloonattu Sukupolvi". Vuonna 1979 rumpaliksi palasi takaisin Pasi Kuusjärvi, jolloin muodostui Ratsian tunnetuin, vuoteen 1981 toiminut kokoonpano. 
Ratsian tunnetuin kappale on ”Lontoon skidit”, joka oli myös Johanna-levy-yhtiön kautta vuonna 1979 julkaistun ensimmäisen singlen nimi. Single äänitettiin 11. toukokuuta 1979 MSL-Studiolla ja sen tuottajana toimi Pantse Syrjä.
Ratsia voitti vuoden 1979 rockin SM-kisojen uuden aallon sarjan ja keikkaili ajoittain hyvinkin aktiivisesti. Yhtyeen ensimmäistä LP-levyä "Ratsia" pidetään yhtenä suomalaisen punkin klassikkolevyistä. Myöhemmin yhtyeen tyylisuunta vaihteli ska- ja reggae-vaikutteisesta punkista powerpoppiin ja siitä vielä synkempään äänimaisemaan, jota yhtyeen kolmas albumi "Jäljet" edusti. Kosketinsoittajaksi yhtyeeseen tuolloin tuli Shadowplay-yhtyeestä myöhemmin tunnetuksi tullut Brandi Ruokonen. Hän oli vieraillut jo Ratsian toisella, Kari Hipposen vuonna 1980 tuottamalla lp:llä "Elämän syke" sen singlejulkaisulla ”Täältä tulee yö” ja kappaleella ”Kun sä tanssit”. Basistiksi vaihtui "Elämän syke" -levyn jälkeen alkujaan Xtaasi-yhtyeessä soittanut Kari Starck. Ratsia lopetti toimintansa loppuvuodesta 1982.
Aunola, Lukkarinen ja Kuusjärvi perustivat myöhemmin Jussi Ketun kanssa Rudi-yhtyeen, jonka tunnetuin kappale oli ”Taivas saa odottaa”. Jyri Honkavaara teki yhden soolosinglen ennen liittymistään Hefty Load -yhtyeeseen. Myöhemmin Ratsian musiikkia on tehnyt tunnetuksi erityisesti Yö-yhtye soittamalla keikoillaan kappaletta ”Täältä tulee yö”. ”Lontoon skidit” on esitetty 2000-luvulla myös televisiosarjassa "Karjalan kunnailla", jossa sen lauloi Heikki Hela.
Mikko Niskasen elokuvassa "Ajolähtö" vuodelta 1982 on kohtaus, jossa elokuvan päähenkilöt ovat juuri päässeet armeijasta ja menevät juhlimaan sitä tanssilavalle. Lavalla soittaa Ratsia, ja päähenkilöt huutavat Ratsian kappaleen mukana ”armoo, armoo!”
Petronas Towers

Petronas Towers eli Petronas Twin Towers () ovat vuonna 1999 valmistuneet 452 metrin korkuiset pilvenpiirtäjät Kuala Lumpurissa Malesiassa. Ne olivat maailman korkeimmat rakennukset vuodet 1999–2004, kunnes Taipei 101 valmistui.
Ne ovat yhä maailman korkeimmat kaksoistornit ja korkeimmat 1900-luvulla valmistuneet rakennukset. Tornit ovat saaneet nimensä malesialaisen öljy- ja kaasuyhtiön Petronasin mukaan.
Tekniset tiedot ja arkkitehtuuri.
Molemmat tornit ovat korkeudeltaan 451,9 metriä, ja niiden korkein kerros sijaitsee 375 metrin korkeudella. Rakennusten kattotasolla on 74 metrin korkuinen piikkimäinen torni. Molemmissa rakennuksissa on 88 kerrosta. Tornit maksoivat kokonaisuudessaan noin 1,6 miljardia dollaria, ja niiden lattiapinta-ala on noin 395 000 neliömetriä.
Tornit suunnitteli arkkitehti César Pelli. Ne on rakennettu pääosin betonista ja lasista, koska Malesialla ei ollut mahdollisuutta valmistaa tarvittavaa määrää terästä torneihin. Niiden ulkonäkö on suunniteltu islamilaiset perinteet huomioon ottaen, vaikka perusrakenne on peräisin Chicagoon suunnitellusta, rakentamatta jääneestä tornista.
Käyttö ja asema.
Tornit tarjoavat 1 300 – 2 000 neliömetriä toimistotilaa yhtä kerrosta kohti. Rakennusten välissä 41. kerroksen korkeudella sijaitsee käytävä, jota pitkin tuhannet ihmiset kulkevat päivittäin. Lisäksi torneissa on konserttisali ja ostoskeskus.
Kaksoistornit olivat maailman korkeimmat rakennukset vuodet 1999–2004, kunnes Taipei 101 valmistui. Ne ovat nykyään maailman korkeimmat kaksoistornit.
Populaarikulttuurissa.
”Hämähäkkimiehenä” tunnettu ranskalainen Alain Robert kiipesi onnistuneesti toiseen torneista vuonna 2009, yritettyään sitä aikaisemmin vuosina 2007 ja 1998. 
Tornit ovat merkittävässä osassa myös Sean Conneryn ja Catherine Zeta-Jonesin tähdittämässä elokuvassa "Ansa viritetty" sekä tietokonepeleissä "Hitman 2" ja "Just Cause 2". Ne näkyvät myös televisiosarjan "24" ensimmäisessä jaksossa sekä elokuvissa "Fair Game" ja "".
Ahveniston moottorirata

Ahveniston moottorirata on moottorirata Hämeenlinnassa, Pullerinmäen kaupunginosassa. Rata valmistui 15. heinäkuuta 1967. Asfalttiradan pituus on 2 840 metriä. Radalla on kilpailtu monissa kansainvälisissä luokissa, esimerkiksi Formula 2 -lähtö 5. syyskuuta 1967, jolloin 1. Ahveniston ajoissa (tämä oli toinen kilpailu radalla) oli mukana monia sen ajan F1-huippuja, muun muassa Jim Clark, Graham Hill, Jack Brabham ja Niki Lauda. Myös moottoripyöräilyn tähdet vierailivat radalla useasti esimerkiksi vuosina 1973–1975 MM-Road Racingin 750cc-luokassa. 
Varikon ympäri kulkee rallicross/JM-rata, jolla on vuosien saatossa järjestetty kilpailuja niin EM- kuin SM-tasollakin. Yleisöennätys on vuodelta 1985, jolloin järjestetty "Tähtien kisat"-kilpailu keräsi Ahveniston rinteille jopa 40 000 katsojaa. Myös EM-rallicross ja Ahveniston vauhtipäivät keräsivät lähes poikkeuksetta kummatkin yli 20 000 katsojaa.
Radalla on kuvattu yksi "Top Gearin" jakso, jossa oli mukana Mika Häkkinen. Radalla kuvattiin myös Virittäjien kaksi ensimmäistä tuotantokautta.
Radan sijainti keskustan lähellä ja luonnonsuojelualueen vieressä on aiheuttanut keskustelua radan puolesta ja vastaan.
Alastaron moottorirata

Alastaron moottorirata on moottorirata Virttaan kylässä Loimaan kaupungissa, entisen Alastaron kunnan alueella. Radan pituus on 2 970 metriä. Moottoriradan lisäksi alueella on jokamiesluokan rata sekä kiihdytysrata. Radalla ajetaan niin kansallisia kuin kansainvälisiäkin kilpailuja. Radalla kuvataan myös suomalaista "Virittäjät"-sarjaa.
Historia.
1980-luvulla Robert Lappalainen aloitti hankkeen uudesta moottoriradasta, joka rakennettiin Virttaalle. Rata pakkohuutokaupattiin vuonna 1999 yksityishenkilölle.
Loppuvuodesta 2022 kerrottiin, että asfaltoitu rata saa 1,7 kilometriä lisää pituutta ja käyttökiellossa ollut motocross-rata palaa käyttöön sähkökäyttöisille laitteille. Asfaltoidun laajennuksen myötä on mahdollista ajaa vanhalla kolmen kilometrin radalla, uudella 1,7 kilometrin radalla tai näiden yhdistelmällä.
Olkahinen

Olkahinen on noin 2 000 asukkaan kaupunginosa Näsijärven rannalla Koillis-Tampereella. Alue sijaitsee noin 12 kilometrin päässä Tampereen keskustasta ja noin viiden kilometrin päässä Koilliskeskuksesta. Olkahisen asuntokanta koostuu rivi- ja omakotitaloista. Alueen pohjoispuolitse kulkee valtatie 9. 
Olkahisessa sijaitsee vuonna 2001 valmistunut Aitolahden uusi kirkko. Suomen aluelennonjohto (entinen Etelä-Suomen lennonvarmistuskeskus) sijaitsi Aitovuoressa ennen siirtymistään Vantaalle. Olkahisen naapuritilastoalueita ovat Tasanne, Ojala, Nurmi, Niihama sekä Kangasalan kunnan puolella Ruutana.
Olkahinen kuului Aitolahden kuntaan vuoteen 1966 asti, jolloin kunta liitettiin Tampereeseen. Olkahisen (Olkaisen) torppa mainittiin Hatanpään kartanon omistajan Idmanin kirjeessä vuodelta 1837. Olkahisen tila liitettiin myöhemmin Ketaran tilaan. Alueen ensimmäinen asemakaava vahvistettiin vuonna 1976. Kadunnimi Olkahittenperä on kansanomainen nimitys Olkahisenlahden perukalle, jota katu reunustaa. Lassinlinnankadun nimi viittaa Lassi-nimiseen mieheen, joka tarinan mukaan piileskeli vihollisia Lassinlinnan saaressa Näsijärven Niihamanselällä Suomen sodan aikana.
Olkahisen tilastoalueeseen liittyvän Maurinkylän asuntoalueen syntyyn vaikutti kenkätehtailija Väinö Hyppönen, joka omisti Ketaran tilan. Hyppönen luovutti tilan maista alueen siirtoväen ja rintamamiesten asutettavaksi ehdolla, että se nimettäisiin Maurinkyläksi hänen sodassa kaatuneen poikansa Maurin (1909–1944) mukaan.
Olkahiseen rakennettiin vuonna 2022 uusi koulurakennus, jossa opiskelevat luokka-asteet 1–6.
Darvinismi

Darvinismi tai darwinismi on Charles Darwinin kehittämä biologisen kehityksen eli evoluution selitys, joka painottaa eliöiden muuntelua, voimakasta lisääntymistä ja taistelua olemassaolosta. Darvinismin mukaan evoluutiota ohjaa etupäässä luonnonvalinta.
Darvinismin keskeiset kohdat:
Darwin aloitti työnsä teoriansa kehittämisessä vuonna 1837. Darwinin teoriasta on uudemman tiedon pohjalta kehittynyt uusdarvinismi, josta on poistettu Darwinilla mukana ollut lamarckistinen teoria hankittujen ominaisuuksien periytymisestä.
Darvinismiin pohjautuu sosiaalidarvinismi, katsomus, jonka mukaan ihmisyhteiskuntien kehitys perustuu myös eräänlaiseen luonnonvalintaan.
Lempo

Lempo on suomalaisessa muinaisuskossa uskomusolento tai jumala, jonka kristinusko samaisti paholaiseen. Lempo voi olla nimien samankaltaisuuden perusteella alun perin sama kuin olento, josta tunnetaan muun muassa nimet Lemmas ja Lemmes. Lempo on usein naispuolinen, mutta tästä ei ole aina varmuutta.
Yleensä Lempo on kansantarinoissa paha olento. Jotkut tutkijat kuitenkin arvelevat Lemmon olleen aiemmin rakkauden eli lemmen henkilöitymä. Lemmen henkilöitymänäkin Lempo saattoi olla paha, sillä ennen uuden ajan romanttista käsitystä rakkaudesta lempeä pidettiin usein arvaamattomana ja vieraana, jopa vaarallisena voimana, joka hallitsi ihmistä, saattoi viedä järjen ja johtaa rappioon.
Erään tiedon mukaan, kun vaimo teki aviorikoksen, karkotettiin lempi, joka oli nyt muuttunut Lemmoksi . Lievä kirous ”Lempo soikoon!” on ollut alun perin vetoamista Lempoon; ehkä rakkausasioissa tai ehkä aivan muissa asioissa. Lempo esiintyy toisinaan lemmennostatussanoissa:
Lempoa on kuvailtu joissakin kansanrunoissa lentäväksi:
MS-DOS-koodisivu 866

MS-DOS-koodisivu 866 on Microsoftin MS-DOS-käyttöjärjestelmän käyttämä kyrillinen merkistö. Se on tarkoitettu ukrainan, valkovenäjän ja venäjän kirjoittamiseen, joskin siitä puuttuu valkovenäjässä ja ukrainassa käytettävä kirjain ґ.
Merkit B0–DF ovat graafisia erikoismerkkejä.
Luumu

Luumu eli luumupuu tai tarhaluumupuu ("Prunus domestica") on tuomien ("Prunus") sukuun kuuluva puu. Sen hedelmä on luumarja.
Piirteet.
Luumupuu kasvaa 12 metriä korkeaksi ja 10 metriä leveäksi.
Valkoiset kukat kukkivat toukokuussa. Hedelmät voivat olla sinisiä, punaisia, keltaisia, sinipunaisia tai vihreitä.
Historia.
Luumupuun on ajateltu syntyneen kirsikkaluumun ("Prunus cerasifera") ja oratuomen ("Prunus spinosa") risteymästä, tai sitten se olisi suoraan syntynyt kirsikkaluumusta, jonka kromosomiluku olisi kolmentunut. Kirsikkaluumua käytetään nykyisin luumun perusrunkona. Ensimmäinen tunnettu viljelty luumulaji oli japaninluumu ("Prunus salicina"), jota kiinalaiset viljelivät yli 4 000 vuotta sitten. Varsinainen luumu ("Prunus domestica") saapui läntiseen Eurooppaan ristiretkeläisten mukana. Keskiajan luostareissa oli usein suuria luumuviljelmiä. Ranskalaiset viljelivät luumua innokkaasti 1500-luvulla, jolloin he kehittivät monia uusia lajikkeita. Suomeen luumu tuli 1600-luvulla, ja Suomessakin on monia paikallisia lajikkeita, kuten "sinikka", "yleinen punaluumu" ja "yleinen keltaluumu". "Väskynäksi" kutsutaan tavallisesti luumun sokeripitoisia tummia lajikkeita.
Kasvatus.
Parhaita luumun kasvupaikkoja ovat lämpimät, loivasti viettävät hiekka- tai moreenipitoiset rinteet. Kasvu onnistuu paremmin kostealla kuin kuivalla maalla. Luumupuut voivat helposti paleltua kovina pakkastalvina, mutta ne pystyvät kehittymään uudelleen satokuntoisiksi muutamassa vuodessa vesomisen avulla. Kumivuoto voi aiheuttaa kumimaisen eritteen pursuamista rungosta ja oksista, joka kovettuu. Sairaat kohdat tulisi leikata pois. Tauti on yleensä merkkinä siitä, että kasvupaikka ei ole paras mahdollinen.
Tuholaiset.
Luumun ja myös kriikunan tuholaisina Suomessa esiintyy luumukirvaa ("Hyalopterus pruni") ja luumunäkämäpunkkia ("Eriophyes similis").
Hedelmä.
Luumupuun hedelmä eli luumu syödään useimmiten tuoreena. Tummissa luumuissa on runsaasti antioksidantteja. Jotkin lajikkeet soveltuvat hyvin kuivatettaviksi, ja joistain lajikkeista tehdään hilloja, mehuja, säilykkeitä tai alkoholijuomia.
IrcII

IrcII on IRC-asiakasohjelma, jonka julkaisi Michael Sandrof (nimimerkki "BigCheese") vuonna 1989.
Monet tekstipohjaiset IRC-asiakasohjelmat perustuvat IrcII:n koodiin, esimerkkinä ircII-EPIC. IrcII:lle voi tehdä myös skriptejä, joista yksi on BitchX.
Ohjelma käynnistettiin yleensä unix-komentoriviltä komennolla "irc", ja se oli myös Freenet-palvelun käyttämä IRC-asiakasohjelma.
Freenet Finland

Freenet Finland oli koululaisille, heidän vanhemmilleen ja opettajille tarkoitettu Internetin maksuton sähköposti- ja sisältöpalvelu, joka perustettiin vuonna 1993. Sen toteutti Teknillinen korkeakoulu, ja rahoituksesta vastasivat Suomen itsenäisyyden juhlarahasto Sitra sekä opetusministeriö. Projektipäällikkönä oli "Jarmo Hallikas".
Freenet oli alkujaan tekstipohjainen hieman BBS:ien kaltainen valikkopohjainen järjestelmä, johon sai yhteyden paitsi ilmaiseksi Internetistä telnet-protokollalla, myös minuuttitaksaisella modeemiyhteydellä TeleSammon tai InfoTelin kautta. Yleisin taksa oli 19 penniä/minuutti ja paikallispuhelumaksu. Koska Freenetin osoite oli teknillisen korkeakoulun osoiteavaruudessa, sai sinne yhteyden myös useiden yliopistojen dial-up-palveluiden kautta paikallispuhelun hinnalla. Ohjelmistona oli helppokäyttöisenä pidetty "Freeport", johon oli kytketty myös ulkoisia ohjelmia mm. sähköpostin, uutisryhmien, gopherin, WWW:n ja IRC:n käyttöä varten. Päivittäinen käyttöaikarajoitus oli aluksi 60 minuuttia.
Järjestelmä oli suosittu koululaisten keskuudessa, ja monen ensimmäiset Internet-käyttökokemukset ovatkin sen piiristä. Freenet oli suosittu myös BBS-harrastajien keskuudessa, koska kyseessä oli yksi ensimmäisistä suomalaisista Internet-yhteyden tarjoavista palveluista, joihin sai käyttäjätunnuksen suhteellisen helposti. Freenetiin sai myös helposti yhteyden, kun harrastelijoiden ylläpitämiä Internet-palveluita tarjoavien purkkeihin päästäkseen joutui usein jonottamaan modeemilinjojen vapautumista jopa tuntikausia.
Freenet toimi Suomessa vuoteen 2001 asti, joskin loppuvaiheessa sen toiminta perustui pääasiassa WWW-sivuihin. Maksulliset Internet-palveluntarjoajat olivat syrjäyttäneet Freenetin Internet-yhteyskäytössä jo vuosia aiemmin.
Freenet

Freenet on vertaisverkkotekniikkaa käyttävä keskuspalvelimeton hajautettu tietovarasto, jonka tarkoituksena on tarjota sähköinen sananvapaus vahvan anonymiteetin avulla. 
Freenet käyttää verkoston jäsentietokoneiden kaistaa ja tilaa tietovarastonaan, ja sen käyttäjät voivat julkaista ja pyytää materiaalia anonyymisti. Pyydetyn datan yksilöintiin ja paikallistamiseen Freenet käyttää avainpohjaista reititystä ja hajautettuja tiivisteitä. Freenetissä ei ole sisäänrakennettua hakutoimintoa, mutta jotkin "freesaitit" (Freenetin sivustoista projektissa käytetty nimitys) keräävät linkkilistoja tunnetuista freesaiteista.
Freenetin versiota 1.0 ei vielä ole julkaistu. Perinteen mukaisesti versionumerointi heijastelee sitä, ettei Freenetiä vielä pidetä valmiina, vaan se on yhä kehitteillä. Freenetiä ei vielä voi käyttää esimerkiksi dynaamisen sisällön julkaisemiseen. Tekijöiden mukaan tämä ja muut vastaavat puutteet johtuvat siitä, että helppokäyttöisyys ja suorituskyky eivät ole Freenet-projektin ensisijaisia tavoitteita.
Discharge

Discharge on vuonna 1977 perustettu englantilainen hardcore punk -yhtye. Yhtyeen alkuperäisjäsenet olivat Terry ”Tez” Roberts (laulu), Tony ”Bones” Roberts (kitara), Roy ”Rainy” Wainwright (kitara), Nigel Bamford (basso) ja Akko (rummut). Vuonna 1979 Kelvin Morris liittyi yhtyeeseen laulajaksi ja Roberts siirtyi rumpuihin.
Yhtye oli merkityksellinen etenkin 1980-luvun alussa. Se edusti punkin siirtymistä poliittisempaan suuntaan. Dischargea pidetään yleisesti yhtenä ensimmäisistä hardcore punk- ja d-beat-yhtyeistä. Yhtyeen kitarapohjainen soundi ja antimelodiset, huutavat lauluosat toivat punkille kuulijoita metallisemman musiikin puolelta. Metallica on levyttänyt omat versionsa kahdesta Dischargen kappaleesta. Dischargen musiikki on vaikuttanut suuresti grindcore- ja death metal -tyylilajien syntyyn.
Valeteloitus

Valeteloituksien käyttö oli yleisintä Etelä-Amerikan sisällissotien ja kapinoiden aikaan 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa. Uhrit pakotettiin katsomaan yhtä tai useampaa teloitusta ampumalla, jonka jälkeen heidät vietiin muka teloitettavaksi. Kiväärit tähdättiin uhrin ohitse tai ne ladattiin paukkupatruunoin. Menetelmä oli toisinaan liiankin tehokas: monet uhrit kuolivat sydänkohtaukseen.
Menetelmää on kutsuttu erääksi julmimmaksi kidutuskeinoiksi, sillä ensimmäisen valeteloituksen jälkeen uhri on jatkuvasti epävarma kohtalostaan. Valeteloituksen katsotaan murentavan ihmisen persoonallisuuden. Keinoa käytetään usein vain rankaisemiseen, ei niinkään tunnustuksen aikaansaamiseksi.
Valeteloitukseen verrattavaa menetelmää lukea armahdus vasta juuri ennen kuolemaantuomion täytäntöönpanoa on käytetty ainakin Isossa-Britanniassa ja keisarillisella Venäjällä. Kuuluisin tällaisen tapahtuman kuvaus lienee Pierre Bezuhovin armahdus Leo Tolstoin "Sodassa ja rauhassa". Kuvaus perustui todelliseen keisari Nikolai I:stä vastaan kapinoineiden dekabristien kuolemantuomioiden muuntoon, joka kuitenkin tehtiin useita päiviä ennen suunniteltua teloitusta. Myös kirjailija Fjodor Dostojevski koki valeteloituksen, jonka on arveltu vaikuttaneen syvästi hänen tuotantoonsa. Kirjassaan "Idiootti" Dostojevski kuvaa järkyttävästi kuolemaantuomitun viimeisiä ajatuksia.
Kriikuna

Kriikuna ("Prunus domestica" subsp. "insititia") on luumun alalaji.
Kriikunalla on hienoinen nukka sinisen hedelmän pinnassa. Hedelmäliha on kellanvihreää ja sitä on luumuun verrattuna vähän. Kriikuna on luumua pienempi, ja sen kivi on pyöreähkö, kun taas luumun kivi on soikea ja siinä on terävä pää. Kriikunat pysyvät syksyllä pitkään happamina ja muuttuvat makeiksi yleensä vasta ensimmäisen kunnon pakkasyön jälkeen. Jos pakkasta ei tule, niin viimeistäänkin kypsät, maahan pudonneet kriikunat ovat melko makeita. Siksi sitä käytetäänkin yleensä keitettynä hilloissa ja hyytelöissä. Mehumaijassa voi valmistaa kriikunoista mehua.
Hyvin kylminä talvina kriikunapuut saattavat paleltua ja kuivua. Juuristossa on kuitenkin syksyllä varastoituja ravinteita, ja tavallisesti ne toipuvat keväällä ja muutamassa vuodessa kasvavat entiselleen tuottaen taas hyvän sadon.
Linnut eivät erityisemmin piittaa kriikunoista, mutta ainakin supikoirat ja mäyrät syövät niitä.
Uskotaan, että kriikunoita on viljelty jo antiikin ajan Damaskoksessa. On pystytty todistamaan, että roomalaiset toivat sen mukanaan Englantiin, sillä sieltä on löydetty arkeologisissa kaivauksissa kriikunoiden jäännöksiä. Englantilaiset puolestaan veivät kasvin Amerikkaan. Kriikunaa on viljelty Suomessa jo 1700-luvulta lähtien..
Kriikunan ja myös luumun tuholaisina Suomessa esiintyy luumukirvaa ("Hyalopterus pruni") ja luumunäkämäpunkkia ("Eriophyes similis").
Perkele

Perkele on suomen kielen yleensä paholaista tarkoittava kirosana. Se on lainaa balttilaisesta ukkosenjumalan nimestä, joka liettuassa on Perkūnas, latviassa Perkons ja muinaispreussin kielessä Percunis. Toisaalta sanan on arveltu olevan lainaa germaanisista kielistä.
Perkelettä on väitetty suomalaisen Ukko-jumalan alkuperäiseksi nimeksi ja vanhaa miestä tarkoittavaa Ukkoa kiertoilmaukseksi. Ukkosenjumala on tosin saattanut olla nimeltään myös Ilmarinen, tai vaikkapa jotain sellaista kuin virolaisten Taara. Ukkosenjumala Perkelettä kristityt pitivät epäjumalana, ja leimasivat sen siksi kristinuskon jumalan vastustajan eli Paholaisen ilmentymäksi. 
Sanan alkuperä.
Perkele-sana on yleisimmän käsityksen mukaan lainaa balttilaisista kielistä. Sitä vastaavat latvian kielen "perkons" ja liettuan kielen "perkūnas", jotka tarkoittavat ukkosenjumalaa. Myös slaavilaisessa mytologiassa oli ylijumala, jonka nimi on samaa kantaa, Perun. Samaan ukkosenjumalien joukkoon kuuluivat teutonien Toran, walesilaisten Tarann, joiden mukaan roomalaiset aikoinaan kutsuivat kelttiläisten taivaanjumalaa nimellä Taranis, sekä skandinaavien Thor.
"Perkons" ja "perkūnas" palautuvat 'lyöntiä' tai 'iskua' tarkoittavaan indoeurooppalaiseen sanaan (*"perku", *"pergo" tms.), johon on lisätty jumalan nimeä osoittava *"no"-pääte. Balttien ja slaavien muinaisen ukkosenjumalan nimi oli luultavasti Perkunos. 
Jotkut uuspakanat ovat ottaneet nimen Perkele käyttöön puhuessaan Ukko ylijumalasta, mutta lähinnä omassa piirissään, sillä se voidaan edelleen helposti ymmärtää saatanaksi.
Fenno-ugristiikan professori Ulla-Maija Forsbergin mukaan suomessa ja sen lähisukukielissä ei ainakaan enää näy minkäänlaista viittausta siihen, että nimet ’perkele’ tai ’perkuna’ liittyisivät itämerensuomalaiseen pakanalliseen uskontotermiin eikä liioin ukkoseen. Forsbergin mukaan on siis mahdollista, että perkuna-sanalla on jo muinaisessa balttilaisessa kielimuodossa ollut uskonnollisen merkityksen myötä syntynyttä voimasanakäyttöä, ja se on voinut alun perinkin tulla lainatuksi kantasuomeen nimenomaan voimasanana. Forsbergin mukaan suomen perkele-sanaa vastaavat muun muassa viron "põrgu" eli ’helvetti’, vatjan "põrku" eli ’helvetti’, ’manala’, karjalan "perkeleh" eli ’paha henki’.
Myös arkeologi ja emeritusprofessori Unto Salon mukaan perkele-sanue viittaa itämerensuomalaisissa kielissä nimenomaan ”helvettiin” ja jopa myöhempään kristilliseen ”sielunvihollisen” käsitteeseen.
Perkele Raamatussa.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Raamatun käännöksessä käännökseen 1933/38 saakka perkele esiintyy kreikan "diabolos"-sanan ja Martti Lutherin "Teufel"-sanan suomalaisena versiona. Vuodesta 1992 on käännöksessä luovuttu sanasta ”perkele” ja se on korvattu sanalla ”paholainen” (kreikan "satanas" on yhä käännettynä sanalla ”saatana”).
Maupiti

Maupiti on yksi Suojanpuoleisista saarista Ranskan Polynesiassa. Se sijaitsee 40 kilometrin päässä hieman suuremmasta Bora Boran saaresta ja joidenkin satojen kilometrien päässä Tahitista. Maupitin pinta-ala on ainoastaan noin 13,5 neliökilometriä, ja siellä on noin 1 200 asukasta. Saarella on lentoasema, jonka kautta kulki vuonna 2014 noin 22 500 matkustajaa.
Bora Bora

Bora Bora on saari Ranskan Polynesiassa, Tyynellämerellä. Se sijaitsee Tahitin saaresta noin 275 kilometriä luoteeseen. Tärkein asutuskeskus on saaren länsiosissa sijaitseva Vaitape. 
Vuonna 2012 saaren asukasluku oli 9 598.
Maantiede.
Bora Bora sijaitsee Tyynellämerellä noin 270 kilometriä Tahitista luoteeseen. Saarta ympäröi laguuni ja riutta. Bora Boran ja sitä ympäröivän riutan pienten saarten yhteenlaskettu pinta-ala on 29,3 neliökilometriä. Pääsaari on noin yhdeksän kilometriä pitkä ja neljä kilometriä leveä, ja sitä ympäröivään laguuniin on vain yksi sisääntuloväylä.
Vaikka Bora Bora ei olekaan kovin suuri saari, se on huomattavan vuoristoinen. Sen keskellä kohoavat vuoret hallitsevatkin saaren maisemia. Korkein huippu on 727 metrin korkuinen Mont Otemanu. Bora Boraa ympäröivät pienet saaret ovat pääosin matalia hiekkasärkkiä, poikkeuksena vain mäkinen Motu Toopua. 
Eläimistö.
Koska saari on syntynyt tuliperäisen toiminnan takia keskelle Tyyntämerta, ei siellä ole juurikaan maaeläimiä. Ainoat maaeläimet ovat ihmisten mukanaan tuomia koti- ja lemmikkieläimiä. Käärmeitä tai muita vaarallisia eläimiä saarella ei ole. Saarella on rapujen tekemiä isoja koloja ja rannoilta löytyy erakkorapuja.
Historia.
Nimi Bora Bora juontaa juurensa pitkälle historiaan. Ennen eurooppalaisten saapumista saarta kutsuttiin nimellä "Vavau tai Mai Te Pora", eli pimeydestä noussut tai jumalien luoma, koska legendan mukaan saari oli alueen ensimmäinen, joka nousi merestä. Ensimmäiset asukkaat saapuivat saarelle 800-luvulla ja James Cook ankkuroi laivansa saaren edustalle vuonna 1769. Vuonna 1842 Ranska otti saaren haltuunsa. Bora Bora oli Yhdysvaltain tukikohtana toisen maailmansodan aikana, Pearl Harborin pommitusten jälkeen. Suuri osa saaren teistä ja vesijohtoverkosta on yhdysvaltalaisten sotilaiden rakentamia. Saaren silloiset asukkaat ottivat sotilaslaivaston lämpimästi vastaan kanooteillaan ja lannevaatteissaan. Ensimmäinen hotelli saarelle rakennettiin 1967. 
Talous.
Saari on nykyään riippuvainen matkailusta. Vaikka ranska on Ranskan Polynesian virallinen kieli, englannista on tulossa saarella puhutumpi. Valuutta on paikallinen frangi, joskin Yhdysvaltain dollari on käypää valuuttaa joka paikassa. Hinnat ilmoitetaan monessa paikassa myös euroissa, mutta niillä ei voi maksaa, vaan eurot tulee vaihtaa paikalliseen valuuttaan (kiinteä suhde 1 000 XPF = 8,38 €).
Matkailijoita ja saarelaisia palvelee saaren lentoasema.
Niuen kieli

Niue (omakielinen nimi: "Vagahau Niuē") on austronesialainen kieli, jota puhutaan Niuella. Sen lähin sukulaiskieli on tonga. Niuea puhuu äidinkielenään 7 767 ihmistä. Heistä noin 2 030 asuu Niuen saarella. Loput puhujat elävät muun muassa Tongalla, Uudessa-Seelannissa ja Cookinsaarilla. Suurin osa Niuella asuvista niuen puhujista puhuu toisena kielenään englantia.
Äännerakenne.
Konsonantit.
 ja ääntyvät dentaalisina, kun taas ja ääntyvät alveolaarisina. Vokaalien välissä ääntyy usein frikatiivina, esimerkiksi ' ; kaikissa sanoissa tätä ei kuitenkaan esiinny, esimerkiksi ' . on foneemin allofoni vokaalien edellä, ja se esiintyy myös eräissä lainasanoissa. Ennen vokaaleja esiintyy vaihtelua :n ja :n välillä. Joillakin puhujilla esiintyy englannista lainatuissa lainasanoissa approksimantti .
Vokaalit.
Vokaalifoneemeja on viisi, ja ne voivat esiintyä lyhyinä tai pitkinä. Lyhyt on muita lyhyitä vokaaleja pidempi, samoin pitkä muita pitkiä vokaaleja pidempi.
Prosodia.
Sanapaino on toiseksi viimeisellä moralla.
Murteet.
Niue jakautuu kahteen murteeseen. Ne ovat motu ja tafiti. Motu on vanhempi murre ja sitä puhutaan Pohjois-Niuella. Tafitia puhutaan Etelä-Niuella. Murteiden suurimmat erot ovat sanastossa.
Historia ja status.
Samoalta tulleet lähetyssaarnaajat toivat kirjoituksen Niuelle 1900-luvun alussa. Ensimmäiset yritykset luoda oikeinkirjoitusstandardit perustuivat samoan kieleen.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Raamattu käännettiin niueksi vuonna 2003.
Niue lasketaan erittäin uhanalaiseksi kieleksi.
Uudessa-Seelannissa asui vuoden 2013 väestölaskennan mukaan 18 555 etnistä niuelaista eli suurin osa ei puhu niuen kieltä, ja varsinkin lapset eivät enää opi sitä kotikielenä ollenkaan. Tämä puolestaan on johtanut siihen, että Uuden-Seelannin hallitusta on vaadittu tukemaan niuen kielen opetusta. Suurin osa (75 %) Uuden-Seelannin niuelaisista asuu Aucklandissa. Vuosittain vietetään myös "Niuen kielen viikkoa", jonka tarkoituksena on tuoda esille kieltä positiivisessa valossa ja kannustaa ihmisiä puhumaan tai opiskelemaan kieltä. Vuonna 2021 viikkoa juhlittiin 17.–23. lokakuuta.
Kielioppi ja sanasto.
Niuen sanajärjestys on VSO (verbi-subjekti-objekti), kuten sen lähimmässä sukulaiskielessä tongassa.
Niuen lainatessa sanoja englannista ne sopeutetaan niuen äännerakenteeseen. Esimerkiksi radio on "letio", koska niuessa ei ole r-äännettä. Linja-auto on "pasi" (&lt; bus) ja tynnyri "talam" (&lt; drum).
Niuen sanoja: magafaoa (perhe), to feleveia (tervehdys), faiaoga (opettaja), matua taane (isä), palia (kukkula), moana (meri).
Lukusanat 1–10 niueksi:
Persoonapronominit niueksi:
Michael Quarshie

Michael Quarshie (s. 13. marraskuuta 1979 Erlangen, Länsi-Saksa) on yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä suomalaisista amerikkalaisen jalkapallon pelaajista.
Pelaajaura.
Quarshie aloitti uransa Vantaan TAFTissa. Sen jälkeen hän voitti Suomen mestaruudet Helsinki Roostersin riveissä 1997 ja 2000.
Quarshie lähti Yhdysvaltoihin vuonna 2000. Hän edusti ensin St. Peter’s Collegea New Jerseyssä, mutta vaihtoi sitten Columbian yliopistoon ja pelasi yliopistojoukkueen riveissä. Quarshie oli ehdolla Yhdysvaltain vuoden 2004 opiskelijaurheilijaksi. Kun NFL-ammattilaisliigan varausta ei tullut, Quarshie jatkoi vuoden 2005 uraansa NFL-Eurooppa-liigan Frankfurt Galaxyssä.
Quarshie teki International Practice Development Squad -sopimuksen NFL-seura Oakland Raidersin kanssa ja oli sen organisaatiossa 2005–2007. Kesällä 2006 harjoitusleirillä saadun polvivamman vuoksi Raiders kuitenkin siirsi Quarshien niin sanottuun injured reserve -ryhmään (IR), mikä toisaalta koko kauden pelaamattomuutta mutta pysymistä Oakland Raidersin organisaatiossa.
Kauden 2007 lopussa Quarshie tuli toipumaan loukkaantumisistaan Suomeen ja Porvoon Butchersin riveihin. Butchersissa hän voitti Suomen mestaruuden kesällä 2007. Kesäksi 2008 Quarshie teki sopimuksen Kanadan ammattilaisliigaan, Toronto Argonauts -joukkueeseen. Perhesyiden takia hän kuitenkin vain käväisi Kanadassa ja palasi pian Suomeen ja Helsinki Wolverinesin riveihin.
Yksityiselämä.
Quarshie suoritti Yhdysvalloissa Columbian yliopistossa valtiotieteiden kandidaattia vastaavan tutkinnon ja työskenteli opiskeluaikana Wall Streetillä investointipankeissa. Hän asuu nykyisin Suomessa ja on Yhdysvalloissa tapaamansa Nicolas Wuorenheimon kanssa perustanut ravitsemusalan yrityksen Wellnes Foundry. Hän on ollut mukana perustamassa Walter-yhdistystä, joka auttaa monikulttuurisia lapsia sopeutumaan Suomeen, ja on sen vt. toiminnanjohtaja.
Saksassa syntyneen Quarshien isä on ghanalainen, äiti suomalainen, ja hän on molempien maiden kansalainen. Hän on asunut Suomessa vuodesta 1985 ja laulanut Cantores Minores -kuorossa. Suomalaisen vaimonsa kanssa hänellä on kaksi tytärtä.
Appetite for Destruction

Appetite for Destruction on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Guns N’ Rosesin esikoisalbumi. Albumin julkaisi levy-yhtiö Geffen Records 21. heinäkuuta 1987, ja se nousi vuonna 1988 Yhdysvalloissa Billboard 200 -albumilistan ykköseksi neljän viikon ajaksi. Se on yksi Yhdysvaltain myydyimmistä albumeista, sillä se on myynyt pelkästään Yhdysvalloissa 18-kertaisen platinalevyn myyntimäärän. Albumi on myös eräs maailman myydyimmistä albumeista noin 30 miljoonan kappaleen myynnillään, mikä tekee siitä myös kaikkien aikojen kaupallisesti menestyneimmän esikoisalbumin. 
Musiikilliselta tyyliltään "Appetite for Destruction" on lähinnä hard rockia, ja sen on tuottanut Mike Clink. Albumin kappalemateriaali on raskaampaa kuin yhtyeen myöhemmillä levytyksillä, eikä se sisällä yhtäkään kovin rauhallista kappaletta. Alun perin albumi sai kriitikoiden keskuudessa ristiriitaisen vastaanoton, mutta myöhemmin se on kerännyt ylistäviä arvioita ja sitä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaimmista albumeista esimerkiksi Classic Rock -lehden, Lars Ulrichin ja Ozzy Osbournen tekemissä listauksissa. "Appetite for Destructionilla" soittaa laulaja Axl Rosen, soolokitaristi Slashin, rytmikitaristi Izzy Stradlinin, basisti Duff McKaganin ja rumpali Steven Adlerin, kokoonpano.
Albumin tunnetuimpia kappaleitaovat mm. ”Welcome to the Jungle”, ”Sweet Child O’ Mine” sekä ”Paradise City”, jotka julkaistiin myös singleinä. Kolmen edellä mainitun kappaleen lisäksi "Appetite for Destructionin" kappaleista myös ”It’s So Easy” ja ”Nightrain” julkaistiin singleinä. 
Kappaleet.
Kaikkien kappaleiden tekijöiksi on merkitty Steven Adler, Duff McKagan, Axl Rose, Slash sekä Izzy Stradlin, paitsi ”It's So Easy” myös West Arkeen ja ”Anything Goes” myös Chris Weber. Kappaleiden todelliset tekijät alla.
Papeete

Papeete () on Ranskan Polynesian pääkaupunki. Se sijaitsee Tahitin saaren luoteisrannikolla. Papeeten asukasluku vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan 26 654. Pinta-alaa kaupungilla on 17,4 km2.
Nimi ja historia.
Kaupungin nimi tulee tahitin kielen sanoista "pape ()" ja "‘etē ()". Vanhempaa, saman merkityksen omaavaa, nimeä Vai‘etē käytetään vielä esim. Marquesassaarilla. Syy nimen vaihtamiseen oli se, että sanasta "vai" tuli tabu ja se korvattiin sanalla "pape".
Ensimmäinen Papeeteen tullut eurooppalainen oli brittiläinen lähetyssaarnaaja vuonna 1818. Kaupungista tuli 1830-luvulla valaanpyytäjien suosima satama. Kun Tahitin kuningaskunta liitettiin Ranskaan, Papeetesta tuli siirtomaahallinnon pääkaupunki, ja 25. toukokuuta 1890 siitä tuli virallisesti kunta presidentti Sadi Carnot'n määräyksellä. Ranskalaisvallan aikana Herman Melville oli Papeetessa vankina ja Paul Gauguin asui siellä vuodesta 1891 alkaen. Vuonna 1884 Papeete vaurioitui tulipalossa, ja trooppinen sykloni vaurioitti kaupunkia vakavasti vuonna 1906. 
Vuonna 1962 Papeetessa avattiin Faa'an kansainvälinen lentoasema. Ranskalaiset tekivät ydinkokeita 1960-luvulta 1990-luvulle 1400 kilometrin päässä Tahitista, ja käyttivät Papeeten lentokenttää ja satamaa. 1990-luvulta alkaen Papeete, ja sen ympäryskunnat, ovat kasvaneet nopeasti muualta Ranskan Polynesiasta tulleiden muuttajien takia. Lisäksi kaupungin väestöön kuuluvat näkyvät kiinalais- ja europpalaisvähemmistöt.
Nykyään.
Kaupunginvaltuusto koostuu 35 valtuutetusta. Pormestarina toimii Michel Buillard. Hänet valittiin tehtävään ensimmäisen kerran vuonna 1995 ja hän toiminut pormestarina siitä asti. 
Hallinnollisesti Papeete on jaettu 11 kaupunginosaan (): Patutoa, Taunoa, Fāri‘ipiti, Titioro, Tepapa, Faiere, Pic Rouge, Tīpaeru‘i, Paofai ja Mamaʻo.
Toisen asteen koulutusta kuapungissa tarjoaa Lycée Paul-Gauguin.
Ulan-Ude

Ulan-Ude (, ) on Burjatian tasavallan pääkaupunki Itä-Siperiassa Venäjällä, noin 75 km Baikaljärvestä kaakkoon Selengan ja sen lisäjoen Udan yhtymäkohdassa. 
Historia.
Ulan-Uden perustivat venäläiset kasakat vuonna 1666, jolloin paikalle rakennettiin Udinsk-niminen linnake. Venäjän ja Kiinan välisellä kauppareitillä sijainneesta linnakkeesta kasvoi nopeasti ja kaupungiksi paikkakunta muutettiin vuonna 1775. Vuonna 1783 nimeksi vaihtui Verhneudinsk () ja siitä tuli paikallishallinnon keskus. 1800-luvun aikana kaupunkiin perustettiin naisten koulu, kaupunginvaltuusto, kirjasto, kaksi nahkatehdasta ja vodkan tislaamo. Vuonna 1899 kaupunkiin tuli katuvalaistus ja samana vuonna ensimmäinen juna saapui kaupunkiin Siperian rataa pitkin. Vuonna 1916 kaupungissa asui jo 16 000 asukasta. 
Bolševikit ottivat Verkhneudinskin haltuunsa Venäjän sisällissodassa 23. tammikuuta 1918, mutta japanilaiset miehitysjoukot tulivat kaupunkiin jo saman vuoden elokuussa. Puna-armeija tuli takaisin maaliskuussa 1920. Kaupunki toimi jonkin aikaa Kaukoidän tasavallan pääkaupunkina, kunnes pääkaupunki siirrettiin Tšitaan. Vuoden 1923 toukokuussa kaupungista tuli Burjaatti-Mongolien autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan pääkaupunki.
Kaupunki sai nykyisen nimensä Ulan-Ude vuonna 1934 ja vuoteen 1939 mennessä kaupungin asukasluku oli kasvanut 125 000 henkeen. Kaupunkiin oli perustettu useita suuria tehtaita ja näiden työläiset tulivat pääosin Euroopan puoleiselta Venäjältä. Heidän myötään kaupunkiin muodostui kokonaan venäläisiä kaupunginosia. Työläisiä tuli vielä lisää kun kaupunkiin rakennettiin lentokonetehdas toisen maailmansodan aikana. Vuonna 1959 kaupungissa oli 175 000 asukasta ja väkiluku kasvoi lisää Ulan-Uden kehittyessä merkittäväksi teollisuuskeskukseksi.
Talous.
Kaupungin tärkeimmät teollisuudenalat ovat kone- (vetureita ja junanvaunuja), tekstiili-, puu-, elintarvike- ja sähkötekninenteollisuus. 
Liikenne.
Ulan-Ude sijaitsee Siperian radan varrella. Sieltä on rautatieyhteydet Irkutskiin, Mongolian Ulan-Batoriin ja Tšitaan, joiden kautta liikennöidään edelleen suoraan Moskovaan, Kiinaan ja Vladivostokiin. Kaupungissa on jokisatama ja lentokenttä. 
Kulttuuri.
Kaupungissa on kansallismuseo. Lisäksi lähellä joen rantaa olevassa vanhassa kaupungissa on säilynyt monia kauniita rakennuksia. 
Koulutus.
Ulan-Udessa on teknologia-, maatalous-, kasvatustieteiden- ja kulttuuri-instituutti sekä muita korkeakouluja ja ammattikouluja.
Uda (Burjatia)

Uda () on Selengaan laskeva joki Burjatiassa Itä-Siperiassa Venäjällä. Uda on 476 kilometriä pitkä ja se yhtyy Selengaan Burjatian pääkaupungin Ulan Uden luona.
Tolomako

Tolomako on austronesialainen kieli. Sitä puhutaan Vanuatussa sijaitsevalla Santon saarella. Sen sukulaiskieliä ovat mm. nokuku ja piamatsina. Kieli on mahdollisesti uhanalainen ja sitä puhuu äidinkielenään enää ainoastaan noin 900 ihmistä (2001). Tolomako kuuluu malaijilaispolynesialaisten kielten ryhmään.
Tolomakossa on 10 konsonanttia:
Vokaaleja kielessä on viisi /a e i u o/.
Selenga

Selenga (, ) on joki Keski-Aasiassa Mongolian ja Venäjän federaatioon kuuluvan Burjatian alueilla. Selenga on 1 205 kilometriä pitkä, josta Mongolian puolella on 835 kilometriä. Joen alajuoksu soveltuu laivaliikenteelle, mitä kuitenkin haittaa noin puoli vuotta kestävä jääpeite.
Selengan lähdehaarat Ider, Delgermörön, ja Bügsiin Gol saavat alkunsa Mongolian puolelta Hangaivuoristosta. Sieltä se virtaa itäkoilliseen, sitten pohjoiseen ja lopulta länteen. Selenga laskee Burjatiassa Baikaljärveen 30 kilometriä leveänä viuhkamaisena suistona. Baikal laskee edelleen Angaran ja Jenisein kautta Jäämereen.
Selengan merkittäviä sivujokia ovat Orhon ja Uda oikealta sekä Hövsgöljärven laskujoki Egin-Gol vasemmalta. Selengan valuma-alue on 1,2 miljoonaa km².
Nokia 5510

Nokia 5510 oli ensimmäisiä vaakamallisia matkapuhelimia, jossa oli QWERTY-näppäimistö. Vuonna 2001 julkaistulla puhelimella oli mainoslauseenaan "näyttää kummalta, kuulostaa hyvältä". Laitteessa on FM-radio, mahdollisuus kuunnella musiikkia ja myös nauhoittaa sitä radiosta ja MP3-soitin. Teknisesti aikanaan edistyksellinen puhelin menestyi kuitenkin varsin huonosti. Tässä suhteessa se muistutti N-Gagea, joka niin ikään hyvästä teknisestä toteutuksestaan huolimatta ei mennyt kaupaksi.
Puhelimessa on 950 milliampeeritunnin akku ja 260 tuntia valmiusaikaa.
Terek

Terek ( ja avaariksi Те́рек, , ja ) on joki Pohjois-Kaukasiassa Georgian ja Venäjän federaatioon kuuluvien Pohjois-Ossetian, Kabardino-Balkarian, Tšetšenian ja Dagestanin alueilla. Terek on 623 km pitkä ja sen vesistöalue on noin 60 000 km².
Terek saa alkunsa Georgian puolelta Kaukasusvuoristosta Kazbekin lounaisrinteeltä. Sieltä se virtaa ensin pohjoiseen ja puhkaisee Kaukasuksen pohjoisharjanteen Darielin solassa. Tämän jälkeen se virtaa halki Pohjois-Ossetian, jonka alueella se muuttuu vuoristojoesta tasankojoeksi. Pohjois-Ossetiasta joki virtaa Kabardian tasangon halki Kabardino-Balkarian koillisosassa, kääntyy itään ja virtaa sitten Pohjois-Ossetian, Tšetšenian ja Dagestanin pohjoisosien halki Kaspianmereen, jossa se muodostaa 100 km pitkän suiston. Suiston halki virtaavien suuhaarojen nimet ovat Novyi Terek, Staryi Terek ja Tatovka. Terekin merkittävämmät sivujoet ovat Ardon, Uruh, Malka, Sunža ja Fiagdon.
Joessa on voimalaitoksia. Merkittävimmät kaupungit joen varrella ovat Vladikavkaz, Beslan, Maiski, Mozdok, Novr-Ġala/Naurskaja ja Kizljar.
Historia.
Toisen maailmansodan aikana suomalainen Waffen SS:n pataljoona Nordost eteni divisioonassaan Terekjoelle saakka.
Terekin oblasti

Terekin oblasti eli Terekin alue () oli Venäjän keisarikunnan hallintoalue Pohjois-Kaukasian itäosassa ja Terek- ja Kumajokien alajuoksulla Kaspianmeren rannalla. Se käsitti muun muassa nykyisten Tšetšenian, Pohjois-Ossetian, Ingušian ja Kabardi-Balkarian alueet sekä osan Stavropolin aluepiiristä ja Dagestanista. Alueen hallintokeskus oli Vladikavkaz.
Terekin oblasti perustettiin vuonna 1860 keisari Aleksanteri II:n ukaasilla Terekin kasakka-armeijan maalle. Vuonna 1917 alue jaettiin Terekin kuvernementiksi ja osaksi Pohjois-Kaukasuksen vuoristotasavaltaa, jota puolestaan seurasi Vuoriston neuvostotasavalta (1921–1924).
Suurimmat väestöryhmät vuonna 1897 olivat venäläiset (29 %), tšetšeenit (24 %), osseetit (10 %) ja kabardit (9 %).
Amor

Amor tai myös Cupido on roomalaisessa mytologiassa rakkauden jumala, Venuksen poika. Amor on usein kuvattu pieneksi, siivekkääksi pojaksi, joka kantaa jousta ja nuolia. Amorin kreikkalainen vastine on Eros.
Amorin nuolet saavat osuessaan ihmisen rakastumaan seuraavaan näkemäänsä henkilöön.
Eros

Eros (, rakkaus) on kreikkalaisessa mytologiassa rakkauden jumala. Hänet kuvataan usein nuolia ja jousta kantavaksi, siivekkääksi pikkupojaksi tai nuoreksi mieheksi. Arkaaisen kauden taiteessa hän oli pääsääntöisesti nuori mies, mutta hänestä tehtiin myöhemmin koko ajan nuorempi. Hellenistisessä taiteessa hän oli jo pikkulapsi.
Kreikkalaiset liittivät Eroksen ennen kaikkea hedelmällisyyteen, haluun ja seksuaaliseen rakkauteen. Hänet nähtiin ovelana kujeilijana, joka saattoi olla leikkisä ja harmittoman ilkikurinen mutta toisinaan uhrillaan leikittelevä julmuri, jonka yllätyshyökkäykset aiheuttivat vain holtitonta intohimoa ja sekaannusta. Häntä pidettiin lisäksi homoseksuaalisen rakkauden suojelijana.
Eros ampui jousipyssyllään nuolia, jotka saivat ihmiset, sankarit ja jumalat rakastumaan. Eroksen tunnetuimpia uhreja oli Apollon, joka rakastui Dafne-nymfiin. Eros sai myös Medeian rakastumaan Iasoniin. Eros itse rakastui Psykheen äitinsä vastustuksesta huolimatta.
Tausta.
Yleisimmin Eros kuvattiin rakkauden, kauneuden ja halun jumalattaren Afroditen apurina. Joskus Eros kuvattiin Afroditen ja sodanjumalan Areen poikana, jonka veljiä olivat Deimos, Fobos ja Harmonia. Joskus Eroksella oli pikkuveli Anteros.
Hesiodoksen mukaan Eros oli yksi alkujumalista ja yhdessä Khaoksen ja Gaian kanssa vastuussa luomisesta. Joissain kertomusperinteissä Eroksen kerrottiin olevan munasta syntynyt hermafrodiitti, jonka Khronos sijoitti Khaosin kohtuun. Aristofaneen mukaan Eros syntyi Nyksin ja Aitherin munimasta hopeisesta munasta. Eroksen äidiksi on mainittu myös esimerkiksi Eileithyia, Penia ja Iris.
Palvonta.
Eroksen tärkein kulttikeskus oli Boiotian Thespiaissa. Hänellä oli myös yhteinen pyhäkkö, Afroditen ja Eroksen pyhäkkö, Afroditen kanssa Ateenan Akropoliin pohjoisrinteessä. Hänet yhdistettiin läheisesti moneen Afroditen kulttiin koko kreikkalaisessa maailmassa. Erosta palvottiin lisäksi Megarassa, Filadelfeiassa, Leuktrassa, Eleassa ja Parionissa.
Kuvaukset.
Eros kuvattiin kreikkalaisessa taiteessa yleensä nuorukaisena, jolla on siivet ja voitonseppele. Hän saattoi pidellä lyyraa, jänistä tai ruoskaa. 300-luvulta eaa. alkaen hänet kuvattiin joskus myös jousi kädessään. Kreikkalaisessa keramiikassa Eros esiintyy usein häätilaisuuksissa ja muissa romanttisissa kohtauksissa osanottajien yläpuolella leijaillen. Joskus Eros esiintyi kahtena tai kolmena, jolloin hän edusti rakkauden eri muotoja nimeltään Eros, Himeros (halu) ja Pothos (kaipaus). Hellenistisessä taiteessa Eros kuvattiin useimmiten Psykhen seurassa.
Eros oli kuvattuna yhteen maailman seitsemästä ihmeestä, Zeuksen patsaan valtaistuimeen Olympiassa. Hän esiintyy myös Parthenonin itäisessä friisissä.
Roomassa.
Eros tunnetaan roomalaisessa mytologiassa nimillä Amor ja Cupido.