tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Antrakinoni

Antrakinoni eli 9,10-dioksoantraseeni (C14H8O2) on aromaattinen orgaaninen yhdiste, jonka rakennekaava on C6H4(CO)2C6H4. Sitä käytetään puunjalostusteollisuudessa katalyyttinä sekä punaisen väriaineen valmistamiseen. Alun perin sitä valmistettiin hapettamalla antraseeniä (C14H10) typpihapolla. Nykyään lähtöaineina käytetään bentseeniä ja ftaalianhydridiä tai indaania.
Antrakinonista käytetään myös nimityksiä "9,10-antrakinoni", "9,10-antraseenidioni" ja "difenyyliketoni".
Antrakinoni on myös fluoresoiva yhdiste eli hehkuu UV-valossa esimerkiksi sykloheksaaniin liuotettuna. 
Skyriini on kaksoisantrakinoni, jota sisältää muun muassa tatinriesa-niminen sieni.
Musiikkiluokka (albumi)

Musiikkiluokka on Leevi and the Leavings -yhtyeen seitsemäs studioalbumi, ja se ilmestyi kesällä 1989. Levyä on myyty 25 892 kappaletta, ja se palkittiin kultalevyllä vuonna 1990.
Kokoonpano.
Kappaleet on säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Gösta Sundqvist.
Antilooppi

Antilooppi on nimitys, jota käytetään monista erilaisista nautaeläinten heimoon eli onttosarvisiin (Bovidae) kuuluvista, Afrikassa ja Aasiassa elävistä sorkkaeläinlajeista.
Ayana Angel

Ayana Angel (s. 28. kesäkuuta 1975, Miami) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä ja malli. Hänellä on afroamerikkalaiset ja panamalaiset sukujuuret. 
Angel syntyi Miamissa, Floridan osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Hän muutti vuonna 2002 Kaliforniaan, jossa hän aloitti uransa pornoalalla. Hän esiintyi juhlijan roolissa rap-yhtye D4L:n kappaleen "I’m the Man" musiikkivideolla vuonna 2006.
Berliinin filharmonikot

Berliinin filharmonikot () on Saksan pääkaupungissa Berliinissä toimiva sinfoniaorkesteri. Benjamin Bilse perusti Berliinin filharmonikot vuonna 1862 nimellä "Bilsesche Kapelle". Orkesterin nykyisenä ylikapellimestarina toimii Kirill Petrenko, joka aloitti tehtävässä vuonna 2019.
Soittajisto on maailman arvostetuimpia ja 2008 Gramophone-lehti luokitteli sen sinfoniaorkestereiden kakkoseksi hollantilaisen Concertgebouw'n kokoonpanon jälkeen.
Alex Raymond

Alexander Gillespie Raymond . (2. lokakuuta 1909 New Rochelle, New York, Yhdysvallat – 6. syyskuuta 1956 Westport, Connecticut, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä.
Raymond piirsi Chic Youngin luomaa "Blondie"- eli Touhulan perhe -sarjaa 1930-luvun alussa. Sitä seurasi 1930-luvun alussa kolme menestyssarjaa: Flash Gordon, Viidakko-Jim ja Salainen agentti X-9. Toisen maailmansodan päätyttyä Alex Raymond huipensi uransa luomalla Rip Kirbyn.
Rip Kirbyn ansiosta hän sai vuonna 1949 Reuben-palkinnon Yhdysvaltojen kansalliselta sarjakuvantekijöiden järjestöltä.
Alex Raymond kuoli auto-onnettomuudessa 6. syyskuuta 1956.
Kihokit

Kihokit ("Drosera") on lihansyöjäkasvisuku, joka on levinnyt laajimmille maailmassa, joten niillä on täten hyvinkin erilaisia kasvuolosuhteita. Kihokit saalistavat lehdissä olevien karvojen päässä olevien limapisaroiden avulla. Hyönteinen lentää lehdelle ja kuvittelee todennäköisesti saavansa mettä tai kastetta, mutta jääkin siihen jumiin. Aluksi lima tukkii hyönteisen hengitystiet ja saalis kuolee. Tämän jälkeen karvat alkavat kääntyä pikkuhiljaa saalista kohti, jotta mahdollisimman moni karva pääsisi kosketukseen saaliin kanssa. Loppujen lopuksi koko lehti saattaa olla kietoutuneena saaliinsa ympärille. Lopuksi saaliista on jäljellä vain sulamattomat osat, esimerkiksi raajat ja kuoret.
Kihokkien elinympäristö on suo- ja rämealueilla. Useimmiten ne erottaa rahkasammaleen päällä näkyvästä punertavasta ruusukkeesta. Kihokit kasvavat aivan veden rajassa, ja joskus niitä löytyy jopa lähes kokonaan veden alta.
Kihokkeja myös kasvatetaan lääkkeiden raaka-aineiksi, useimmiten yskänlääkkeisiin ja muihin hengitykseen vaikuttaviin tekijöihin. Myös lihansyöjäkasviharrastajat kasvattavat monia kihokkilajeja. Tunnetuimpia lajeja harrastajien keskuudessa ovat esimerkiksi "Drosera capensis" sekä "Drosera aliciae".
Kihokkilajeja.
Suomessa kasvavat kihokkilajit ovat:
Huonekasvina viljeltyjä kihokkilajeja:
Muita kihokkilajeja:
Yökönlehdet

Yökönlehdet ("Pinguicula") ovat soilla esiintyviä lihansyöjäkasveja. Ne pyydystävät hyönteisiä lehdillään, joissa on kasvin erittämää rasvaa. Hyönteinen jää lehtiin kiinni, eikä pääse pois. Yökönlehdet saalistavat yleensä vain hyttysiä pienempiä otuksia, mutta joskus lehdistä saattaa löytyä jopa sääski tai vastaava hyönteinen.
Yökönlehtilajit.
Yökönlehtiä kasvaa monessa paikassa. Ne lajitellaan erilaisiin ryhmiin:
Suomessa kasvavat lajit ovat:
Muita lajeja:
Cyclomania

Cyclomania on Simo Halisen käsikirjoittama ja ohjaama romanttinen draamaelokuva vuodelta 2001. Elokuvan päähenkilöinä on kolme nuorta, jotka työskentelevät polkupyörälähetteinä. Kaverukset K (Lauri Nurkse) ja Eetu (Tommi Mujunen) harrastavat kilpapyöräilyä ja kumpikin tavoittelee maajoukkuepaikkaa. Kolmiodraama syntyy, kun kuvioihin mukaan tulee Oona (Elena Leeve). Elokuva voitti parhaan musiikin Jussi-palkinnon.
"Cyclomania" on esitetty televisiossa Yle TV1 -kanavalla 29. syyskuuta 2003, 11. huhtikuuta 2005, 3. elokuuta 2009, 5. elokuuta 2009, 10. syyskuuta 2012 ja Yle TV2 -kanavalla 15. heinäkuuta 2016. Elokuva on julkaistu myös videokasettina sekä DVD:nä, joka sisältää ohjaajan kommenttiraidan ja muuta taustamateriaalia.
Vastaanotto.
Film-O-Holic.com-elokuvasivuston Juha Rosenqvist piti uutuuselokuvaa tuoreeltaan hieman haparoivana, mutta pirteänä ja kesäisen lämpimänä urheiluelokuvana, joka sattumalta tuotiin ensi-iltaan suuren hiihtodopingskandaalin aikoihin maaliskuussa 2001.
Federico Consolo

Federico Consolo (1841, Ancona – 1906, Firenze) oli italialainen säveltäjä, viulisti ja musiikintutkija. Hänen isänsä oli hepreantutkija Benjamin Consolo. 
Consolo syntyi Anconassa ja opiskeli viulunsoittoa Firenzessä ja Brysselissä. Vuonna 1884 hän muutti Firenzeen ja omistautui sävellykselle. Consolon tuotantoon kuuluu San Marinon kansallislaulu ("Inno Nazionale", 1894). Lisäksi hän julkaisi muun muassa konserttoja ja liturgisia teoksia.
Winnipeg Beach

Winnipeg Beach on pikkukaupunki Manitoban provinssissa Kanadassa. Kaupunki sijaitsee Winnipegjärven eteläaltaan lounaisrannalla noin 70 kilometriä pohjoiseen provinssin pääkaupungista Winnipegistä. Winnipeg Beachin perusti Canadian Pacific Railwayn presidentti Sir William Whyte vuonna 1901 ja se sai kaupunkioikeudet 20. helmikuuta 1914.
Kaupungissa kuvataan kesäaikaan kanadalaista televisiosarjaa "Falcon Beach".
Historia.
Asutus alueella sai alkunsa vuonna 1875, kun islantilaiset maahanmuuttajat perustivat "New Iceland" siirtokunnan Winnipegjärven länsirannalle. Alue käsitti noin 57,9 kilometriä pitkän kaistaleen Rivertonin lähellä sijaitsevalta Icelandic River -joelta aina Winnipeg Beachiin. Siirtokunta kuului tuolloin Luoteisterritorioihin, mutta jäi 12. maaliskuuta seuraavana vuonna perustetun Keewatinin piirin alueelle. Vuonna 1881 Manitoban provinssin aluetta laajennettiin, sisältäen siirtokunnan. Yhdyskunta oli täysin omavarainen aina vuoteen 1887 saakka ja alueelle muuttamista rajoitettiin. Ainoastaan islantilaista alkuperää olevien siirtolaisten oli mahdollista asettua siirtokunnan alueelle. Tämä rajoitus poistettiin vasta vuonna 1897.
Vuonna 1901 Canadian Pacific Railwayn johtaja Sir William Whyte hankki yhtiön omistukseen nykyisen Winnipeg Beachin alueen käsittäen noin 1,34 neliökilometrin ranta-alueen. Yhtiö suunnitteli alueesta lomanviettopaikkaa Winnipegin asukkaille. Rautatie valmistui jo seuraavana vuonna ja 1904 turistikeskus oli valmis, mukaan lukien ranta-alueet, hotellit, ravintolat, läntisen Kanadan suurimman tanssilavan (noin 1 300 m²) ja läpsiperheiden tärkeimmän kohteen, huvipuiston vuoristoratoineen. Vuosina 1910–1912 kaupunkiin saapui 12–15 junaa ja yli 40 000 vierailijaa jokaisena viikonloppuna. Nykyisin kaupunkiin ei ole enää henkilöjunaliikennettä.
1950-luvulle tultaessa Winnipeg Beachin suosio lomakohteena oli pitkälti hiipunut. Tanssihalli purettiin 1967 ja pian tämän jälkeen vuoristorata suljettiin huonokuntoisena ja lopulta purettiin. Kaupunki vietti hiljaiseloa aina 1990-luvulle saakka jolloin siitä muodostui jälleen suosittu lomailualue manitoba asukkaille. Nykyisin alueella on runsaasti kesämökkejä ja ranta on suosittu kohde auringonpalvojien keskuudessa.
Kolumbian intiaanikulttuurit

Kolumbian intiaanikulttuurit olivat varhaisia kulttuureita nykyisen Kolumbian tasavallan alueella ennen eurooppalaisten valtakauden alkua alueella.
Asutushistoria.
Mesoamerikasta tuli Kolumbiaan asukkaita kahdessa aallossa 1200 ja 500 eaa. Tältä ajalta on löytynyt esineitä, jotka liittyvät useihin erillisiin kulttuureihin. Chibchat tulivat alueelle Nicaraguan ja Hondurasin suunnasta 400–300 eaa., ja pian heidän jälkeensä arawakit tulivat etelästä. Lähellä vuotta 1000 jaa. karibit asettuivat Karibianmerelle.
Kolumbian alueella eli 1500-luvun alussa arviolta 2,5–12 miljoonaa ihmistä. Kolumbian keskuspankin verkkosivuilla julkaistun arvion mukaan Pohjois-Andien länsirinteiden väkiluku oli runsaat 2,5 miljoonaa ja itärinteiden väkiluku lähes 3,5 miljoonaa. Korkealla vuoristossa asui noin ihmistä. Muualla Kolumbiassa eläneestä väestöstä suurin osa, noin 3 miljoonaa ihmistä, asui Karibianmeren rannikolla. Eurooppalaisten saavuttua väkiluku romahti nopeasti murto-osaan aiemmasta. 
Paikallisia kulttuureja.
San Augustín.
San Augustínin alueella oli ennen maanviljelemisen alkua, noin 3300 eaa. – 600 eaa. yhteisö, joka tuotti monia kivirakennelmia.
Muisca.
Espanjalaisten saapuessa Muisca-kulttuuri oli yhtä pitkälle kehittynyt kuin tunnetummat inkat, mayat ja asteekit. Espanjalaiset kelsivät monia pakanallisina pitämiään muisca-kulttuurin muotoja, mutta siitä huolimatta ne ovat eläneet yli viidensadan vuoden ajan. Muisca-kielen puhuminen kiellettiin 1770, ja nykyisin sen puhujia on vain vähän. Siitä on kuitenkin siirtynyt lainasanoja paikalliseen espanjan kieleen. Perinneruoat ja usko henkiin on säilynyt, ja parannusrituaaleja järjestetään edelleen.
Tairona.
Tairona oli esikolumbiaaninen sivilisaatio nykyisissä Magdalenan ja La Guajiran maakunnissa. Siitä on saatu tietoja vain arkeologisista löydöistä ja satunnaisista maininnoista espanjalaisten kirjoituksissa. Työkalujen perusteella tiedetään tairona-kulttuurin harjoittaneen maanviljelyä, ja metalliesineistä voidaan päätellä kulttuurin muistuttaneen chibchojen ja inkojen kulttuuria, vaikka taironat eivät ilmeisesti olleet näille sukua. Taironien nykyjälkeläisiä ja viimeisiä esikolumbiaanisen ajan heimoista ovat kogit, jotka elävät eristyksissä Sierra Nevada de Santa Martan vuoristossa Kolumbian pohjoisosassa.
Massimo De Vita

Massimo De Vita (s. 29. toukokuuta 1941 Milano) on italialainen Disney-sarjakuvapiirtäjä, Pier Lorenzo De Vitan poika. Tunnetuinta De Vitan tuotantoa ovat olleet hänen Taikaviitta-tarinansa ja Indiana Hopo -sarjat. Hän aloitti ensin isänsä sarjojen tussaajana, mutta pääsi pari vuotta myöhemmin Topolino-lehteen töihin. Aluksi hän suunnitteli ulkomaisten sarjojen taittoa, mutta sai pian piirrettäväksi ensimmäisen tarinansa.
Ura piirtäjänä.
Massimo aloitti Disney-uransa 1960-luvun alussa, tussaamalla isänsä sarjoja. Hänen ensimmäinen tarinansa oli Paperon de Paperoni contro Mandracchio vuodelta 1962. Hän on tunnettu sarjasta Olipa kerran... Amerikka, jossa Mikki Hiiri seikkaili Yhdysvaltain historian käännekohdissa. Näyte De Vitan varhaisimmasta tyylistä on tarina "Roope setä näkee kaiken" (vuodelta 1963) taskukirjassa Rohkea rokan syö. Ensimmäinen Suomessa julkaistu De Vitan tarina on Voitto kotiin (Aku Ankan naurupommi). 
1970-luvulle tultaessa De Vita omaksui tyylin, joka oli hyvin lähellä Romano Scarpaa. 1970-luvun Scarpaa ja De Vitaa voi olla vaikea erottaa. Tärkeimmät erot ovat, että De Vitan viiva on paksumpi ja pehmeämpi ja hahmot hieman pyöreämpiä ja staattisempia kuin Scarpalla. Tällä tyylillä on piirretty suurin osa De Vitan klassisista Taikaviitoista. 
1980-luvulla De Vita omaksui tyylin, joka oli lähempänä Giorgio Cavazzanoa. "Indiana Hopo" -tarinat edustavat tätä tyyliä. De Vita on luonut muun muassa Professori Zapotekin ja Marlinin. 1990-luvulla on julkaistu paljon hänen klassisia taikaviitta tarinoita ja hän on muutenkin ollut melkein alusta saakka Aku Ankan Taskukirjan kantava voima. Yksi De Vitan arvostetuimpia tarinoita on ollut hänen itse käsikirjoittama ja piirtämä Taikamiekka-fantasiasaaga.
2000-luvulla on julkaistu paljon hänen Mikki Hiiri ja Mik de Hiir tarinoita. De Vita piirsi mielellään enemmän Mikki Hiiri -tarinoita ja viimeisen ankkatarinansa "Aikapoliisit" hän piirsi vuonna 1996.
Aikoinaan internetissä oli myös adressi, jossa vaadittiin, että De Vitan pitäisi alkaa taas piirtämään ankka-sarjoja. Tämä ei enää koskaan toteutunut ja Massimo De Vita jäi eläkkeelle vuonna 2020. De Vitan piirtämään tuotantoon kuuluu 459 tarinaa, joista Suomessa julkaisemattomia on jäljellä yli 120 tarinaa.
Ivar Aminoff (ministeri)

Ivar (Iwar) Aminoff (2. joulukuuta 1868 Turku – 15. elokuuta 1931 Lemu) oli suomalainen puolustusministeri, lakimies ja poliitikko. 
Ura.
Aminoff valmistui ylioppilaaksi Turun Svenska klassiska lyceum i Åbosta vuonna 1880. Hän sai oikeustieteen tutkinnon Helsingin yliopistosta vuonna 1892. Aminoff astui Turun hovioikeuden palvelukseen auskultantin virkaan vuonna 1893 ja hänelle myönnettiin varatuomarin arvon vuonna 1896. Hän työskenteli asianajajana Turussa vuosina 1892–1916. Aminoff omisti Tenholan kartanon Lemussa vuodesta 1900.
Aminoff toimi virkaa tekevänä lääninsihteerinä 1905–1906 Turun ja Porin läänissä ja oli virkaa tekevä maaherra vuonna 1918. Aminoff oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1904–1912 ja sen varapuheenjohtaja 1908. Hän oli Lemun kunnanvaltuutettuna 1919–1931.
Hän oli puolustusministerinä Aimo Cajanderin II hallituksessa 82 päivän ajan keväällä 1924, 11.3.1924–31.5.1924. Hänet valittiin hallitukseen ammattiministerinä, eli hän oli sitoutumaton. Huhtikuussa sadat puolustuslaitoksen nuoret upseerit jättivät eroanomuksensa tasavallan presidentti K. J. Ståhlbergille, mikä johtui kiistasta tsaarinupseerien kanssa. Samassa yhteydessä Aminoffkin jätti eroanomuksensa, mutta presidentti ei eroanomuksia hyväksynyt.
Perhe.
Ivar Aminoffin vanhemmat olivat eversti Gregorius Aminoff ja Sara Adelaide Constance Sofia "(Sally)" Ithimæus. Savon prikaatin komentaja, kenraalimajuri Adolf Aminoff oli hänen isoisoisä. 
Aiheesta muualla.
Atahualpa

Atahualpa, myös Atahuallpa, Ataw Wallpa tai Atabalipa (noin 1502 – 29. elokuuta 1533 Cajamarca) oli Perun inkavaltakunnan viimeinen hallitsija. 
Atahualpa oli inkahallitsija Huayna Capacin nuorempi poika. Hänen äitinsä oli prinsessa, mutta ei Huayna Capacin virallinen vaimo, joten Atahualpa ei ollut maan perinteiden mukaan laillinen perijä, mutta ilmeisesti hän oli isänsä suosikki. Atahualpan äidin henkilöllisyydestä ei ole täyttä varmuutta, mutta mahdollisiksi ehdokkaiksi mainitaan usein Tocto Ocllo Coca, Paccha Duchicela ja Túpac Palla. Huayna Capacin kuoltua 1527 tai 1528 inkavaltakunta jaettiin kahtia. Atahualpan velipuoli Huascar hallitsi Cuzcon aluetta ja Atahualpa pohjoisia osia Quitosta. He joutuivat kuitenkin pian sotaan keskenään. Atahualpa voitti ja tapatti veljensä vuonna 1532. 
Samana vuonna perjantaina 15. marraskuuta Atahualpa jäi Francisco Pizarron johtamien espanjalaisten konkistadorien vangiksi. Atahualpa maksoi vapauttamisekseen tyrmän täydeltä aarteita, mutta espanjalaiset nostivat häntä vastaan Pizarron-vastaisen salaliittosyytöksen, josta hänet tuomittiin poltettavaksi. Kun Atahualpa suostui ottamaan kasteen, tuomio muutettiin kuristamiseksi. Atahualpa haudattiin kristillisin menoin Cajamarcassa, mutta kertoman mukaan hänen hautansa avattiin myöhemmin ja hänen ruumiinsa muumioitiin.
Huone, jonka on arvioitu olevan Atahualpan vankila, ja jonka hän vapautuakseen täytti kullalla ja hopealla, on nykyään osa Cajamarcan vanhaa kaupunkia. Vanha kaupunki on itsessään Unescon maailmanperintökohde ja paikallinen matkailukohde. Guinessin ennätysten kirjan mukaan Atahualpasta maksetut lunnaat ovat nykyrahassa 1,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria, eli historian suurimmat.
Place Vendôme

Place Vendôme on aukio Pariisissa, Ranskassa. Se sijaitsee Tuileries'n pohjoispuolella ja Église de la Madeleinen itäpuolella. Se on myös Rue de la Paix'n alkupiste. 
Place Vendôme muodostettiin alun perin aurinkokuningas Ludvig XIV:n voitokkaiden armeijoiden kunniaksi, ja sen ensimmäinen nimi oli "Place des Conquêtes". Nimi kuitenkin vaihdettiin muotoon "Place Louis le Grand", kun joukkojen voitokkuus osoittautuikin varsin vaihtelevaksi. Aukiolla olevan Colonne Vendôme -pylvään pystytti Napoleon Austerlitzin taistelun muistoksi.
Ludvig XIV antoi aukion suunnittelun vuonna 1686 arkkitehti Jules Hardouin-Mansartin tehtäväksi. Kuningas joutui vetäytymään hankkeesta rahanpuutteen vuoksi, mutta yksityiset rahoittajat mahdollistivat rakentamisen jatkamisen. Hardouin-Mansartin suunnittelema aukiota kiertävä rakennus valmistui vuonna 1725.
Aukion laidalla sijaitsee maailmankuulu luksushotelli Hôtel Ritz Paris ja lukuisia johtavien muotitalojen myymälöitä.
Eckerö Line

Eckerö Line on suomalainen Eckerö-konserniin kuuluva vuonna 1994 perustettu yhtiö. Varustamo liikennöi pitkään yhdellä aluksella Helsingin ja Tallinnan välistä reittiä. Keväällä 2019 yhtiö ilmoitti uudesta kesäkuussa 2019 avattavasta reitistä Helsingin Vuosaaresta Tallinnaan.
M/S "Finlandia" oli pitkään ainoa Suomen lipun alla Tallinnaan liikennöivä matkustajalaiva, kunnes Viking Line liputti M/S "Viking XPRS":n Suomen lipun alle. M/S Finbo Cargo on ainoa Tallinnaan liikennöivä ro-ro-alus Suomen lipun alla.
Taustaa.
Rederiaktiebolaget Eckerö perustettiin vuonna 1961 hoitamaan Ruotsin, Suomen ja Ahvenanmaan välistä autolauttaliikennettä. Nykyään yritys toimii emoyhtiönä Eckerö-konsernissa, johon kuuluu yhteensä viisi yritystä: varustamot Eckerö Line, Eckerö Linjen, Birka Cruises ja Eckerö Shipping sekä linja-autoyhtiö Williams Buss. Ålandsresor on Eckerö Linjenin matkatoimiston nimi.
Historia.
Eckerö Linenä tunnetun laivayhtiön historia alkaa vuodesta 1994. Tuolloin ahvenanmaalaiset Rederiaktiebolaget Eckerö ja Birka Line perustivat yhteisen yhtiön liikennöimään Helsingin ja Tallinnan välille nimellä Eestin Linjat. Syyskuussa 1994 linjalle bareboat-rahdattiin M/S "Alandia", ja myöhemmin toukokuussa 1995 linjalle tuotiin myös M/S "Apollo".
Vuoden 1998 alussa Oy Eestin Linjat Ab Ltd vaihtoi nimensä Oy Eckerö Line Ab Ltd:ksi. Rederiaktiebolaget Eckerö osti Birka Linen osakkeet yhteistyöyrityksestä. Linjalla liikennöi M/S "Alandia" siihen asti, kunnes uusi Gotlandslinjeniltä ostettu "Nord Gotlandia" telakoitiin ja muutettiin M/S "Nordlandiaksi". 10. helmikuuta 1998 uusi "Nordlandia" aloitti liikenteen Helsinki–Tallinna-linjalla.
2. helmikuuta 2004 Rederi Ab Eckerö osti M/S "Transparadenin" Rederi Ab Engshipiltä. Alus sai nimekseen M/S "Translandia" ja aloitti toukokuussa 2004 liikennöimään M/S "Nordlandian" parina palvellen lähinnä rahtiasiakkaita. Maaliskuusta 2009 alkaen rahtialus M/S "Translandia" liikennöi uudesta Vuosaaren satamasta Tallinnaan. Yhtiön matkustaja-alus "Nordlandia" jatkoi liikennöintiä Länsisatamasta Tallinnan A-terminaaliin.
Helmikuussa 2012 varustamo ilmoitti ostaneensa Italiasta M/S "Moby Freedom" -nimisen laivan asettaakseen sen uudelleen nimettynä Helsinki–Tallinna-reitille. Alukselle järjestettiin nimikilpailu, jossa sen nimeksi valittiin M/S "Finlandia". Se korvasi M/S "Nordlandian" joulukuussa 2012.
Finlandian tultua liikenteeseen Eckerö Line ilmoitti myyneensä M/S "Translandian" ja asettavansa M/S "Nordlandian" rahtiliikenteeseen Vuosaaresta Tallinnaan. Kesäkuussa 2013 varustamo ilmoitti myyneensä M/S "Nordlandian" Belizeen Isabella Cruise Companylle.
Laivat.
Entiset laivat.
Vihreällä korostusvärillä on merkattu yhä liikennöiviä aluksia.
José Carioca

José Carioca ("carioca", Río de Janeiron syntyperäisistä asukkaista käytetty nimitys) on Disneyn sarjakuvissa ja animaatioissa esiintyvä brasilialainen papukaija, jonka ensiesiintyminen oli vuonna 1942 elokuvassa "Oppitunti." Seuraavan kerran hän esiintyi elokuvassa "Kolme caballeroa" vuonna 1944. "Aku Ankka" -lehdessä on ollut myös saman niminen sarjakuva. 
José Cariocan ystäviä ovat Panchito, Aku Ankka, Nestor ja Pedro. Hän syö mielellään yltäkylläisesti ravintoloissa maksamatta kuitenkaan laskuaan: näin käy esimerkiksi tarinassa "Vettä, leipää ja lasku". José on myös useasti joutunut vankilaan.
Brasiliassa José Carioca on hyvin suosittu sarjakuvahahmo ja hänet tunnetaan tavallisesti nimellä "Zé Carioca". Hän myös esiintyy siellä Vihreä Lepakko -nimisenä supersankarina. Vuonna 1989 julkaistu Aku Ankan taskukirjan erikoisnumero "José Carioca" on omistettu José Carioca -sarjakuville. 
José Cariocan suomenkielisinä ääninä ovat toimineet Seppo Pääkkönen ("Akun tehdas"), Petrus Kähkönen "(Mikki Hiiri", "Mikki ja ralliryhmä", "DuckTales") ja Arttu Kapulainen ("Kolmen caballeron legenda").
Iso-Syrtti

Iso-Syrtti (arabiaksi: خليج السدرة, "Khalij as-Sidra"; italiaksi: "Golfo di Sidra") eli Syrtinlahti (arabiaksi: خليج سرت, "Khalij Surt"; italiaksi: "Golfo della Sirte") on lahti Välimeressä Libyan pohjoisrannikolla. Lahden rannalla sijaitsevat muun muassa Bengasi ja Sirte. Ison-Syrtin vesi on koko Välimeren lämpimintä.
Tonnikalan kalastus on tärkeä elinkeino lahden seudulla asuville.
Tauno Viiri

Tauno Johannes Viiri (16. joulukuuta 1908 Ylitornio – 22. lokakuuta 2002 Vancouver, Kanada) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 35. Sotilasarvoltaan hän oli majuri.
Viiri toimi suojeluskunnassa ja kirjoitti ylioppilaaksi Tornion yhteislyseosta vuonna 1927. Hän oli akateeminen maailmanmestari kiekonheitossa ja kuulantyönnössä vuonna 1929. Hän kunnostautui talvisodassa 3. Prikaatin komppanianpäällikkönä. Viiri nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 13. marraskuuta 1941, nimityshetkellä hän oli sotilasarvoltaan kapteeni. Nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa Timoskalan saarrostustaistelussa Räisälässä suoritettu rohkea saarrostus. Viiri johti sodan jälkeen Suur-Saimaan suojeluskuntapiirin asekätkentää. Hän oli pidätettynä 23 kuukautta kuulusteluja varten vuosina 1945–1947. Viiri muutti asekätkentäjutun takia Ruotsiin vuonna 1948 ja sieltä edelleen Kanadaan vuonna 1952, jossa hän asettui asumaan Vancouveriin. Viiri työskenteli paikallisen puhelinyhtiön palveluksessa. 
Tauno Viiri kuoli 22. lokakuuta 2002 Vancouverissa, Kanadassa. Hänet on haudattu Ylitornioon Kaupinmäen hautausmaalle.
M/S Almariya

M/S Almariya () on Transmediterranean omistama matkustaja-autolautta. Almariya on rakennettu Saksassa, Bremerhavenissa vuonna 1981 alun perin M/S "Olau Hollandia" -nimisenä. Alus liikennöi vuosina 1998–2012 Helsingin Länsisataman ja Tallinnan sataman A-terminaalin välillä ja vuonna 2013 Helsingin Vuosaaren ja Tallinnan D-terminaalin välillä rahtiliikenteessä. M/S "Nordlandia" oli viime vaiheessa ainoa Suomen lipun alla liikennöivä alus Tallinnaan, mistä se sai markkinointisloganin "Ainoa suomalainen laiva Tallinnaan." Myös "Nordlandian" korvannut M/S "Finlandia" liikennöi Suomen lipun alla.
"Almariyan" sisaralus on M/S "Moby Zaza" (alk. M/S "Olau Britannia")
Aluksella kuvattiin vuonna 2012 televisio-ohjelmaa "Laiva".
Kansikuvaus.
Tiedot Eckerö Linen ajoilta.
Käyttöhistoria.
"Olau Hollandia" luovutettiin AG Weser Seebeckswerft -telakalta Olau Linelle maaliskuussa 1981, sisaralus "Olau Britannia" (nyk. M/S "Moby Zaza") taas vuonna 1982. Olau Line aloitti aluksella liikennöinnin Britannian Sheernessin ja Alankomaiden Vlissingenin välillä. Elokuussa 1989 Olau Line myi laivat ruotsalaiselle Nordström &amp; Thulin AB:lle, sillä yhtiö itse hankki uudet alukset reitille. 
Alus kävi Tukholmassa telakalla ja näyttäytymässä matkustajille. Vuoden 1990 alusta "Nord Gotlandiaksi" ristitty alus aloitti liikenteen Gotlandslinjen-brändin alaisuudessa Gotlannin saarelle, reitillä Nynäshamn/Oskarshamn–Visby. Joulukuussa 1997 alus myytiin Rederiaktiebolaget Eckerölle. 
Tammikuun alussa 1998 laiva sai "Nordlandia"-nimensä ja aloitti 10. helmikuuta 1998 liikennöidä Helsinki–Tallinna-reitillä, jolla se risteili päivittäin vuoron Helsingistä Tallinnaan sekä takaisin. Helsinki–Tallinna-matka kesti kolme tuntia ja Tallinna–Helsinki kolme ja puoli tuntia. M/S "Nordlandia" muodosti osan Eurooppatie 67:ää, Via Balticaa, joka alkaa Suomessa Helsingistä ja jonka maantieosuus päättyy Suomessa Helsingin Länsisatamaan. Matkustajaliikenne päättyi vuoden 2012 lopussa, jolloin aluksen korvasi M/S "Finlandia".
"Nordlandia" liikennöi vuoden 2013 alussa rahtiliikenteessä Helsingin Vuosaaren satamasta Tallinnaan.
11. kesäkuuta 2013 Rederiaktiebolaget Eckerö ilmoitti, että "Nordlandia" on myyty Isabella Cruise Companylle Belizeen. Laivan uudeksi nimeksi tuli M/S "Isabella I" ja sen kotisatamaksi Belize City.
Nykyisin laiva liikennöi Välimerellä, ja sen kotisatama on Kyproksella, Limassolissa. Sen uudeksi nimeksi tuli M/S "Almariya".
Ongelmia.
Laiva törmäsi Tallinnan satamarakenteisiin 28. lokakuuta 2006, minkä seurauksena se joutui telakalle neljäksi päiväksi. "Helsingin Sanomien" mukaan parituhatta suomalaista viikonloppumatkailijaa joutui jäämään Tallinnaan yöksi.
30. huhtikuuta 2003 alus sai ruorivian ja joutui palaamaan Helsinkiin. "Nordlandia" kävi sen jälkeen korjaustelakalla Naantalissa.
Lomalla

Lomalla on Aleksi Mäkelän vuonna 2000 valmistunut suomalainen romanttinen komedia, hänen neljäs pitkän elokuvan ohjaustyönsä. Outi Mäenpää sai suorituksestaan parhaan naispääosan Jussi-palkinnon. Elokuvaa kuvattiin Mallorcalla Espanjassa.
Beniamino Cesi

Beniamino Cesi (1845–1907) oli italialainen pianisti ja pedagogi. Hän oli alun perin kotoisin Napolista ja opiskeli S. Thalbergin johdolla. 
Cesi julkaisi useita pianonsoiton oppikirjoja. Hän toimi myös pianonsoiton opettajana. Hänen oppilaisiinsa kuului muun muassa säveltäjä Ruggero Leoncavallo.
Hôtel Ritz Paris

Hôtel Ritz Paris on luksushotelli Place Vendômella Pariisissa Ranskassa. Sveitsiläinen César Ritz avasi hotellin 1. kesäkuuta vuonna 1898. Sen julkisivun on suunnitellut arkkitehti Jules Hardouin Mansart. Hotelli oli 2010-luvun alussa suljettuna restauroinnin vuoksi ja avattiin jälleen vuonna 2014.
Hotellista on muodostunut useiden varakkaiden ja kuuluisten ihmisten suosikkihotelli. Esimerkiksi Greta Garbo, Ernest Hemingway, kuningas Edvard VIII, Marcel Proust ja Charlie Chaplin ihastuivat siihen. Ranskalainen muotikuningatar Coco Chanel taas asui hotellissa jopa yli 30 vuoden ajan, ja hänen muistokseen yksi hotellin sviiteistä on nimetty hänen mukaansa. Nimikkosviitin ovat Chanelin lisäksi saaneet Ernest Hemingway, F. Scott Fitzgerald sekä Elton John.
Vuonna 1979 hotelli myytiin egyptiläiselle liikemiehelle Mohamed Al-Fayedille. Hotelli oli myös se paikka, josta Walesin prinsessa Diana ja hänen miesystävänsä Dodi Al-Fayed, hotellin omistajan poika, lähtivät autonkuljettaja Henri Paulin johdolla automatkalle, joka päättyi pariskunnan kuolemaan.
Medenine

Medenine () on suurehko kaakkoistunisialainen kaupunki, joka sijaitsee Gabèsin keidaskaupungista ja Djerban saaresta noin 77 km etelään, Libyaan johtavan päätien varrella. Medenine on myös Medeninen Kuvernoraatin pääkaupunki.
Ranskalaisten valtaan joutumista edeltävinä aikoina Medenine oli Tunisian seudun eteläosan tärkein kauppapaikka. Se houkutteli kauppiaita eri puolilta Pohjois-Afrikkaa ja jopa Bornusta Saharan eteläpuolelta. Medeninen ksarit eli linnoitetut vilja-aitat olivat eri Berber -heimojen käytössä.
Alueella tapahtui toisen maailmansodan aikaan maaliskuussa 1943 kenraali Erwin Rommelin epäonninen vastahyökkäys kohti Brittiläistä 8. armeijaa osana operaatio Capria. Operaatio Capri oli viimeinen Rommelin taistelu Afrikassa ennen kuin Afrikakorpsin johtajaksi nimitettiin Hans-Jürgen von Arnim.
Medeninen ksareissa on kuvattu kohtauksia elokuvaan "".
William Windom

William Windom (28. syyskuuta 1923 New York – 16. elokuuta 2012 Woodacre, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt televisiosarjassa "Murhasta tuli totta" päähenkilön Jessica Fletcherin ystävää Seth Hazlittiä. Sen lisäksi hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Raising Dead", "Pahin rikos", "Joulu Manhattanilla" ja "Space Rage".
Eckerö-konserni

Eckerö-konserni perustettiin vuonna 1961 vastaamaan Ahvenanmaan matkustusliikenteestä. Konsernin pääkonttori sijaitsee Maarianhaminassa. Ahvenanmaalainen laivayhtiö Viking Line omistaa 20 prosenttia Eckerö-konsernista.
Eino Uusitalo

Eino Oskari Uusitalo (1. joulukuuta 1924 Soini – 19. maaliskuuta 2015 Ähtäri) oli suomalainen keskustalainen poliitikko, koulutukseltaan agrologi. Hän toimi pääministerin sijaisena Urho Kekkosen sairastuttua ja pääministeri Mauno Koiviston hoitaessa presidentin tehtäviä 1981–1982.
Nuoruus.
Uusitalo syntyi maanviljelijäperheen lapsena Soinissa, jossa hän kävi kansakoulun. Uusitalo osallistui jatkosotaan Karjalankannaksella. Sodan jälkeen hän kävi maamieskoulun ja pienviljelysneuvojaopiston ja valmistui agrologiksi 1949. Ennen eduskuntaan valitsemistaan hän toimi maanviljelijänä ja Etelä-Pohjanmaan maanviljelysseuran maatalousneuvojana Lehtimäen, Soinin ja Töysän kunnissa.
Poliittinen ura.
Eino Uusitalo oli Maalaisliiton (vuodesta 1965 Keskustapuolueen) kansanedustajana Vaasan vaalipiiristä 1955–1983. Hän toimi sisäasiainministerinä 1971 (Karjalainen II) sekä vuosina 1976–1982 (Miettunen III, Sorsa II, Koivisto II).
Koiviston II hallituksessa 1979–1982 hän oli myös pääministerin sijainen. Presidentti Urho Kekkosen jäätyä sairauslomalle syksyllä 1981 pääministeri Mauno Koivisto tuli hoitamaan presidentin tehtäviä ja Eino Uusitalo toimi pääministerin sijaisena helmikuuhun 1982. Tässä asemassa Uusitalo isännöi Finlandia-talossa järjestettyä vuoden 1981 itsenäisyyspäivän vastaanottoa.
Uusitalo oli presidentin valitsijamiehenä viisi kertaa (1956, 1962, 1968, 1978, 1982).
Vuoden 1982 presidentinvaalissa Uusitalo toimi pääministerin tehtäviä hoitavana puheenjohtajana eduskunnan suuressa salissa pidetyssä varsinaisessa vaalitoimituksessa, joskin äänten julkilukijana toimi ääntenlaskijoina toimineiden puolueiden puheenjohtajien keskuudestaan valitsema kokoomuksen puheenjohtaja Ilkka Suominen.
Presidentin astuttua toimeensa Uusitalo palasi rivikansanedustajaksi. Seuraavissa vaaleissa keväällä 1983 hän ei enää asettunut ehdolle.
Ollessaan Keskustapuolueen eduskuntaryhmän puheenjohtaja Uusitalo esitti vuonna 1974 Suomelle toista itsenäisyyspäivää jatkosodan päättäneen Moskovan välirauhan päivämäärälle 19. syyskuuta. Myöhemmin hän perusteli esitystään sillä, että halusi tällä korostaa rauhanomaisen rinnakkainelon merkitystä. Hän osallistui itsekin jatkosotaan 1942–1944 Kannaksen Metsäpirtissä.
Yksityiselämä.
Uusitalo syntyi Soinissa, mutta asui ja vaikutti sittemmin pitkään Lehtimäellä muun muassa kunnanhallituksen pitkäaikaisena puheenjohtajana. Lehtimäeltä Soiniin johtava seututie 697, jonka varrella hänen kotinsakin sijaitsi, on hänen kunniakseen nimetty Eino Uusitalontieksi.
Uusitalo oli naimisissa Irma Helena Lehtolan kanssa vuodesta 1947. Pariskunnalla oli neljä lasta.
John Treleaven

John Treleaven (s. 1950 Cornwall, Englanti) on oopperalaulaja, äänialaltaan tenori ja erikoistunut Wagner-tulkintoihin.
Treleaven on opiskellut laulua Lontoossa muun muassa William LLoyd Webberin johdolla sekä Napolissa. Treleavenin ensiesiintyminen solistina tapahtui vuonna 1979 Covent Gardenissa. Hän kiersi kaikki merkittävimmät Britannian oopperalavat kunnes lähti Saksaan. Siellä hän debytoi Saksan kansallisteatterissa Mannheimissa. Hän on ollut myös Bambergin sinfoniaorkesterin solistina. Hän on esiintynyt myös Australiassa ja Yhdysvalloissa. 
Kaudella 2004-2005 Treleaven lauloi Suomen kansallisoopperassa Siegfriedin Wagnerin Nibelungin Sormuksella. 2006 Treleaven Lauloi Suomen kansallisoopperassa Richard Straussin oopperassa Nainen ilman varjoa Keisarin osan.
Treleaven on esiintynyt 1998 lähtien myös yli kymmenessä elokuvassa.
Aiheesta muualla.
Virallinen kotisivu
Eckerö Linjen

Eckerö Linjen on ahvenanmaalainen Eckerön ja Grisslehamnin välisen laivaliikenteen harjoittaja, joka liikennöi tuota väliä M/S Eckeröllä. Noin 45 kilometrin pituisen reitin alus taittaa kahdessa tunnissa. Nimi Eckerö Linjen otettiin käyttöön jo 1960-luvun lopussa. Yhtiö on osa Eckerö-konsernia.
Historia.
Eckerö Linjenin historia alkaa vuodesta 1960, jolloin Rederi AB Grisslehamn-Åland aloitti liikenteen Ruotsin Åmålissa vamistuneella, 250 matkustajaa ja 25 autoa ottavalla "M/S Rospiggenilla". Seuraavana vuonna hankittiin myös "M/S Alpha" (myöh. "Alandia") sekä "M/S Rospiggen II". Liikenne väheni vuonna 1962 Rospiggenilla, ja vuonna 1963 myös Rospiggen II-aluksesta luovuttiin.
Vuonna 1970 liikenteeseen saatiin "M/S Roslagen", entinen Norjassa rakennettu "Spervik I", ja se liikennöikin vuoteen 1988 asti. Vuonna 1975 Eckerö Linjen osti "Fleur Des Iles"-aluksen ja nimesi sen jälleen "Rospiggeniksi", mutta luopui siitä jo seuraavana vuonna. 1978 Rederi Ab Eckerö osti "Bastø IV":n Norjasta, mutta sen työ "Rospiggen"-nimisenä kesti vain kaksi kautta. 1983 alus myytiin Kalmarilaiselle Rederi Ab Ölandsundille.
Vuonna 1982 Eckerö Linjen hankki itselleen "Svea Scarlett" -aluksen, ja nimesi sen M/S Eckeröksi. Sen työ kesti vuoteen 1991 asti, kunnes P&amp;O Ferries osti aluksen ja antoi sille uuden nimen "St Ola".
Vuonna 1988 varustamo oli ostanut itselleen jo Vaasanlaivat-Vasabåtarnalta M/S Wasa Expressin. M/S Roslageniksi kastettu alus aloitti liikenteen Grisslehamnin ja Eckerön välillä maaliskuussa 1989.
Rederi Ab Eckerö osti vuonna 1992 jälleen Merenkurkusta, Vaasanlaivoilta M/S Botnia Expressin, joka sai nimekseen "Alandia". Alandialla oli erilaisia työtehtäviä, suurimmaksi osaksi kuitenkin liikennöintiä Grisslehamn-Eckerö-linjalla, sekä silloin tällöin myös Eckerö-konserniin kuuluvalla Eckerö Linellä / Eestin Linjoilla. Palasipa Alandia jopa Merenkurkkuun vuoden 2004 lopulla, kun RG Linen M/S Casino Express ajoi karille ja oli poissa liikenteestä. Alandiallekin tosin kävi epäonnekkaasti, ja sekin karautti karille ennen kuin työtehtävä edes ehti alkaa.
Bornholms Trafikkenilta tarjoutui ostettavaksi Jens Kofoed -alus loppuvuodesta 2004. Eckerö Linjenin käyttämän Berghamnin sataman ongelma Eckerössä on sen pienuus, nimittäin sinne ei voi liikennöidä nykyistä Eckeröä suuremmalla aluksella. Rederi Ab Eckerö osti aluksen Eckerö Linjenin liikenteeseen Grisslehamn - Eckerö-linjalle. Helmikuussa 2006 Eckerö saatiin vihdoin liikenteeseen. Suuremman aluksen oston myötä Alandia myytiin Punaisellemerelle "Jamaa II"-nimiseksi. 
Tuolloin Eckerö Linjenillä oli jäljellä enää Roslagen. Roslagenia käytettiin kesä- ja varalauttana Eckerö Linjenillä vielä seuraavan kesän 2007, jolloin myös siitä luovuttiin. Roslagen myytiin Agoudimos Linesille, Kreikkaan, ja sai nimekseen "Ionian Spirit". Samalla päättyi 37-vuotinen Papenburgin sisarien aikakausi Itämerellä.
Solovei

Solovei (, kirjaimellisesti "Satakieli-rosvo"), myös Solovei Odihmantevitš (Соловей Одихмантьевич), on rosvo Kiovan Rusjin ajoista kertovan venäläisen kansanperinteen bylina-runoissa eli kansaneepoksissa. Tarinan mukaan Solovei elää metsässä lähellä Brjanskia, istuu puussa Kiovaan johtavan tien varrella ja surmaa matkalaisia viheltämällä. Kansanperinteen mukaan legendaarinen sankari Ilja Muromets kukisti Satakieli-rosvon.
Tarina Iljasta ja Soloveista.
Ilja Murometsin ja Solovein kohtaamisesta kertoo bylina "Ilja Muromets ja Solovei-ryöväri" (Илья Муромец и Соловей-Разбойник). Äänisniemeltä kotoisin olleelta runonlaulaja Trofim Rjabininilta taltioidun version mukaan tapahtumat etenevät seuraavasti: Muromista Kiovaan matkalla oleva Ilja pelastaa aluksi Tšernihivin (Tšernigov) kaupungin tuhoamalla sitä piirittävän sotajoukon. Tšernigovilaiset tarjoavat Iljalle kaupunkinsa päällikkyyttä, mutta Ilja kieltäytyy ja kysyy tietä Kiovaan. Kaupungin miehet varoittavat Iljaa suorimman tien varrella vaanivasta Solovei-ryöväristä, joka istuu tammessa:
"ja Solovei viheltää satakielen lailla," 
"se rosvo ryöväri kiljuu pedon lailla." 
"Ja sen satakielen vihellyksestä," 
"kaikki ruohot-korret yhteen punoutuvat," 
"kaikki siniset kukat pois varisevat," 
"synkät metsät kaikki maahan taipuvat," 
"ja kaikki siellä olleet ihmiset kuolleina makaavat."
Ilja ei varoituksista pelästy, vaan ratsastaa kelpo ratsullaan Brjanskin metsään. Siellä odottava Solovei alkaakin Iljan nähdessään viheltää ja kiljua, ja Iljan ratsu kompuroi. Ilja ottaa kuitenkin jousensa ja ampuu ryöväriä survaisten häneltä irti oikean silmän ja ohimon. Sitten hän kiinnittää rosvon jalustimeensa ja jatkaa matkaa Kiovaan. Solovein tyttäret huomaavat isänsä ahdingon, mutta Ilja ei suostu heidän miestensä lahjatarjouksiin vaan suuntaa kohti Kiovaa. Siellä ruhtinas Vladimir on juuri aikeissa ryhtyä päivällistä syömään, kun Ilja saapuu pihaan. Ilja kertoo hoviväelle saaneensa kiinni Solovei-ryövärin, jolloin Vladimir pyytää Soloveita viheltämään. Solovei ilmoittaa, ettei tottele muita kuin Iljaa. Kun Ilja pyytää häntä viheltämään, tarvitsee Solovei vielä viiniä veristen huultensa avaamiseksi. Viinin saatuaan Solovei viheltää ja kiljuu niin, että linnan kupolit vääntyvät, ikkunat särkyvät, ihmiset kuolevat ja Vladimir kätkeytyy näätäturkkinsa sisään. Silloin Ilja vie Solovein ulos kaupungista ja hakkaa tältä pään irti.
M/S Ionian Spirit

M/S St. Damian on alun perin Rederi Ab Sallylle vuonna 1972 nimellä M/S Viking 3 luovutettu autolautta. Sen käytössä laiva liikennöi pääsääntöisesti välillä Naantali–Maarianhamina–Kapellskär. Myöhemmin laiva oli Vaasanlaivojen käytössä reiteillä Vaasa–Uumaja/Örnsköldsvik/Sundsvall sekä Eckerö Linjenin käytössä reittillä Eckerö–Grisslehamn vuodesta 1988 lähtien 19. elokuuta 2007 saakka. Alus kuuluu niin sanottuihin Papenburgin sisariin, saksalaisen Meyer Werft -telakan alussarjaan. Viimeksi alus on liikennöinyt välillä Igoumenitsa–Brindisi, kunnes se sai konerikon joulukuussa 2008.
Historia.
Alus valmistui Papenburgin telakalta kolmantena kaikkiaan kuuden sisaraluksen sarjasta vuonna 1970. Alus liikennöi Viking Linen punavalkoisissa väreissä M/S Viking 3 -nimisenä reitillä Naantali–Maarianhamina–Kapellskär vuodesta 1970 vuoteen 1976. Vuonna 1976 alus myytiin Vaasanlaivoille ja se sai tällöin nimekseen Wasa Express. Alus liikennöi Merenkurkussa Vaasasta Sundsvalliin ja Uumajaan vuosina 1976–1983. Vaasanlaivat myytiin kokonaisuudessan Sally-varustamolle vuonna 1982 ja vuosiksi 1983 ja 1984 alus palasi Viking Linen väreihin ja liikennöi Viking 3 -nimellä Englannin kanaalissa Ranskan Dunkerquen ja Englannin Ramsgaten välillä. Tämän jälkeen alus palasi takaisin Merenkurkkuun ja liikennöi Wasa Express nimellä aina vuoteen 1988 asti. Sillä välin kun alus oli Kanaali-reitillä, Merenkurkussa liikennöi Wasa Express (3) -nimellä sen sisaralus M/S Viking 1.
Alus myytiin vuonna 1988 ahvenanmaalaiselle Eckerö Linjenille ja nimettiin uudelleen Roslageniksi. Alus liikennöi Eckerön ja Grisslehamnin välillä aina vuoteen 2002 asti.
Aluksen nimi muuttui "Ionian Spirit" nimiseksi 17.6.2008 ja lippuvaltioksi muodostui Saint Vincent ja Grenadiinit.
Alus muuttui "X" nimiseksi 7.2.2017 ja lippuvaltioksi tuli panama.
Nimi vaihtui St. Damian:iksi 16.9.2017
Viking 3 oli järjestyksessään toinen matkustajalaiva, joka myöhemmin tunnettiin nimellä Wasa Express. Alkuperäinen Wasa Express, eli alkujaan M/S Prinsessan Margaretha, liikennöi Merenkurkussa vuosina 1964–1975 ja sen jälkeen muutaman kuukauden Pietarsaari–Skellefteå reitillä, kunnes se myytiin Egyptiin.
Arabikumi

Arabikumi on lähes väritön ja hajuton kasvikumi. Sitä saadaan kahden piikikkään akasialajin eli kumiakaasian ("Acacia senegal") ja sudaninakaasian ("Acacia seyal") maitiaisnesteestä, joka tihkuu puihin tehdyistä haavoista. Ilmassa kovettuva arabikumi on vesiliukoista ja se koostuu mono- ja polysakkarideista sekä glykoproteiineista.
Arabikumia käytetään esimerkiksi liimana, lääkkeiden ja väriaineiden sideaineena sekä elintarvikkeiden lisäaineena (E414) sakeuttamiseen.
Arabikumi sopii hyvin pureskeltavaksi, koska se ei tartu hampaisiin, se on hyvin liukenevaa ja sopii käytettäväksi lähes sellaisenaan. Aine tarvitsee vain puhdistaa ja murskata rakeiksi tai jauheeksi. Typpeä sitovan akasiapuun kasvamiseen riittää 300 millimetrin vuotuinen sademäärä.
Sitä kutsutaan myös Acacia-kumiksi (englanniksi "gum acacia"). Toinen nimi keksittiin pian World Trade Centerin iskujen jälkeen, koska sanalla "arabi" oli huono kaiku Yhdysvalloissa. Lisäksi kulki urbaanilegenda, että Osama bin Laden omistaisi osakkeita arabikumintuottajayhtiöissä Sudanissa, ja boikottejakin viriteltiin. 
Käyttö.
Arabikumi soveltuu kiinnike- ja sidosaineeksi. Arabikumia käytetään muun muassa makeisten ja lääketablettien valmistamisessa. Esimerkiksi Sisu-pastillissa on lähes puolet arabikumia. Se vähentää nesteiden pintajännitystä, mikä saa virvoitusjuomat kuplimaan villisti, jos niihin pudotetaan kovia makeisia. 
Arabikumia käytetään myös kengänkiillokkeissa ja liimana savukepapereissa. Taidetarvikkeena arabikumia käytetään muun muassa akvarellivärien sideaineena ja litografiassa. Luonnonkosmetiikassa arabikumia käytetään esimerkiksi hiuslakassa ja hiusten muotoilutuotteissa synteettisten PVA/PVC kumien sijasta antamaan kampaukselle ryhtiä ja pitoa.
Täysin kasviperäisen arabikumin vaihtoehto elintarvikkeissa on naudan luista valmistettava liivate.
Arabikumin kasvatus.
Arabikumia kasvatetaan myyntiin ennen kaikkea Sahelin alueella Senegalista Sudaniin. Sudanin keskiosissa tuotetaan noin 80 prosenttia maailman arabikumista. Neljän vuoden ikäisistä "Acacia senegal" ja "Acacia seyal" akasiapuista voidaan alkaa juoksuttaa arabikumia ja kerätä näitä pihkaa muistuttavia, punertavia möykkyjä puiden oksilta. Paljon työvoimaa tarvitseva kerääminen tapahtuu puiden lepokauden aikana marras-helmikuussa, kuivan kauden aikana, jolloin ihmisilläkin on vähän muita toimeentulolähteitä.
The Tiger Lillies

The Tiger Lillies on vuonna 1989 perustettu brittiläinen trio, jonka absurdi, niin kabareeta, oopperaa kuin mustalaismusiikkiakin yhdistelevä tyyli on herättänyt ihmisissä sekä pahennusta että ihastusta. Suurelle yleisölle yhtye tuli tutuksi klassisia Jörö-Jukka-tarinoita hyödyntäneestä Shockheaded Peter -musikaalista (1998), jota The Tiger Lillies kävi esittämässä Suomessakin. Musikaali oli maailmanlaajuisesti sekä yleisö- että arvostelumenestys. Brittitrio on esiintynyt Suomessa 17. marraskuuta 2009 Helsingin Korjaamolla sekä keväällä 2011 Savoy-teatterissa. 
The Tiger Lilliesin instrumentaatio käsittää rummut, kontrabasson, haitarin ja ajoittain pianon. Tähän yhdistettynä oopperalaulajaksi kouluttautuneen vokalisti Martyn Jacquesin leveän brittiläinen falsettilaulu luo yhtyeen tunnusmerkiksi muodostuneen epätavallisen musiikillisen tyylin. Jacquesin sanoitukset käsittelevät laulajan omien sanojensa mukaan "ihmisiä elämän syrjäkujilla" - prostituutiosta, huumeista, väkivallasta, uskonnosta ja jopa eläimiin sekaantumisesta kertovat kappaleet eivät luonnollisestikaan ole tarkoitettu niittämään laajamittaista suosiota, mutta vankan kulttimaineen yhtyeen makaaberit, mutta sydäntä särkevän kauniit sävelmät ovat tuoneet.
Musiikki.
Shockheaded Peterin ohella Tiger Lillies on äänittänyt myös muita teemalevyjä: "2 Penny Opera" on versio Bertolt Brechtin ja Kurt Weillin Die Dreigroschenoper -musikaalista, ja "The Gorey End" perustuu Edward Goreyn viimeisiin kertomuksiin. "The Sea" ja "Circus Songs" ovat nimiensä mukaisesti meri- ja sirkusaiheisia levyjä, ja hieman kyseenalaista mainetta niittänyt "Farmyard Filth" sisältää tiettävästi äänitehistorian suurimman kokoelman eläinseksiaiheisia sävellyksiä.
Musiikillisen materiaalin sävyt vaihtelevat yhtyeellä akustisesta tarinankerronnasta itsetarkoituksellisen makaaberiin, absurdiin ja ajoittain ihmisiä loukanneeseenkin huumoriin.
M/S Rahal

M/S Rahal oli alun perin Viking Linen osakasvarustamo Slitelle nimellä M/S "Diana" vuonna 1972 valmistunut autolautta. Myöhemmin se liikennöi Vaasanlaivojen ja Eckerö Linen omistuksessa. Suomen vesillä se liikennöi viimeksi reitillä Eckerö–Grisslehamn.
Alus myytiin Punaisellemerelle vuonna 2006 ja romutettiin Intiassa vuonna 2021.
Historia.
"Diana" valmistui 1972, ja se asetettiin Naantali–Maarianhamina–Kapellskär-reitille.
Valmistuttuaan alus oli Viking Linen ruotsalaisen osakasvarustamon – järjestyksessään toinen niin sanottuihin Papenburgin sisaruksiin kuuluva alus. Aluksen valmistusnumero oli 566. Ennen "Dianaa" myös Viking Linen toinen suomalaisvarustamo eli Rederi AB Sally oli saanut vuonna 1970 samaan sarjaan kuuluvan M/S "Viking 1" -aluksensa. Näin ollen "Diana" oli jo kolmas saksalaisen Meyer Werft -telakan lähes samoin piirustuksin ja tilauserittelyin valmistettu autolautta.
Tämän jälkeen sitä käytettiin muun muassa Turku–Maarianhamina–Tukholma-reitillä. Myöhemmin se palveli vielä kummallakin edellä mainituista reiteistä. "Diana" palveli Viking Lineä aina vuoteen 1979 asti, jonka jälkeen se siirtyi Oy Vaasa–Umeån omistukseen ja asetettiin Vaasanlaivojen liikenteeseen "Botnia Express" -nimisenä.
Eckerö Linjen osti "Botnia Expressin" vuonna 1992 ja asetti sen liikenteeseen Ahvenanmerelle M/S "Alandia" -nimellä. Vuonna 1994 alus aloitti varustamon liikenteen Helsingin ja Tallinnan välillä.
Vuosien varrella alus koki joitakin teknisiä sekä sisustuksellisia uudistuksia. Ulkoisesti niistä selvimmin on havaittavissa ravintolalaajennus 5. kannen perässä vuonna 1980 sekä peräsponsonien rakentaminen vuonna 2001.
Kioa

Kioa on saari Fidžillä. Sitä asuttavat Tuvalulta vuosina 1947–1983 tulleet siirtolaiset.
Ensimmäiset tuvalulaiset saapuivat saarelle Vaitupun atollilta vuonna 1947, jolloin he ostivat saaren toisessa maailmansodassa tienatuilla armeijan päivärahoilla.
Tuvalun hallitus harkitsee myös muiden tuvalulaisten siirtämistä saarelle heidän merenpinnan nousun uhkaamasta kotimaastaan. Kioan asukkaat saivat Fidžin kansalaisuuden vuonna 2005.
Mercosur

Mercosur tai Mercosul (, , , Etelän yhteismarkkina on 26. maaliskuuta 1991 perustettu kauppavyöhyke Argentiinan, Bolivian, Brasilian, Paraguayn ja Uruguayn välillä. Vuonna 2006 Venezuela liittyi järjestöön, mutta se erotettiin vuonna 2017. Vuonna 1991 solmittua Asunciónin sopimusta paranneltiin ja päivitettiin vuonna 1994 Ouro Preton sopimuksella. Sopimuksen tarkoitus on edistää vapaakauppaa ja valuutan, ihmisten sekä hyödykkeiden vapaata liikkumista.
Chilellä, Ecuadorilla, Guyanalla, Kolumbialla, Perulla ja Surinamella on Mercosurissa liitännäisjäsenen yhteistyökumppanuuden asema.
Mercosurin alueella asuu yli 295 miljoonaa ihmistä ja yhteensä alueen valtioiden bruttokansantuote ylittää vuodessa biljoona Yhdysvaltain dollaria.
Kaks’ tavallista Lahtista

Kaks’ tavallista Lahtista on Ville Salmisen ohjaama ja Reino Helismaan käsikirjoittama elokuva vuodelta 1960.
Elokuvan tuottaja oli T. J. Särkkä ja tuotantoyhtiö Suomen Filmiteollisuus. Elokuva on musiikkipitoinen komedia, johon Helismaa on rakentanut kevyen kolmiodraaman. Mukana on myös sen ajan stand up -koomikko Eemeli (Esko Toivonen) ja aikansa lapsitähti Vesa Enne. Kriitikoiden suhtautuminen elokuvaan oli jo valmiiksi ennakkoluuloista, sillä Helismaata pidettiin edelleen kriitikoiden piireissä vain rillumarei-kynäilijänä.
Elokuva jäi Masa Niemen viimeiseksi elokuvaksi, sillä hän kuoli toukokuussa 1960. Elokuva tehtiin aikakauteensa nähden harvinaisena laajakangasversiona. Se edusti Suomea Berliinin elokuvajuhlilla, mutta sai huonon vastaanoton. Kotimaiset kriitikot pitivät sitä omassa lajissaan keskivertoa parempana. Sivuosissa näyttelivät muun muassa Toivo Mäkelä, Leo Jokela, Oiva Luhtala, Aili Montonen, Pentti Irjala, Esko Salminen, Anton Soini, Hannes Veivo, Kaarlo Wilska, Keijo Komppa ja Eero Maijala.
Juoni.
Usko ja Toivo (Tommi Rinne ja Leif Wager) ovat kaveruksia ja sukunimikaimoja. Yhteistä heille on myös sama osoite ja sama työpaikka vaatetusliikkeessä. Kuvioon ilmaantuu myös rakkaus, kun he eräänä päivänä saavat lisää yhteistä, sillä he ihastuvat samaan naiseen, Maija Karhin esittämään Irma Virtaseen. Asia on vähällä myös erottaa kaverukset toisistaan. Irmaan he tutustuivat tämän loukattua jalkansa talonsa edustalla ja kaverusten auttaessa hänet kotiinsa. Seurauksena on kolmiodraama, joka johtaa jopa pieneen nahinointiin. Molempien jouduttua pois töistä he yrittävät monenlaista saadakseen Irman. Onneksi kaverusten tielle osuu kaksi muutakin naista, Pirkko Mannolan esittämä Pirkko ja Leni Katajakosken esittämä Eeva.
Arvioita.
Helsingin Sanomien Arto Pajukallion (2010) mukaan elokuvan laulut edustavat tekijöiden latteampaa tusinatuotantoa.
Aiheesta muualla.
Aljoša Popovitš

Aljoša Popovitš () on yksi kolmesta venäläisen kansanperinteen kuuluisimmasta bogatyrista, legendaarisesta sankarista.
Venäläisen kansanperinteen eeppisissä runoissa eli bylinoissa Aljoša kuvataan voimakkaaksi ja ovelaksi. Hän voittaa vihollisensa usein viekkauden avulla ja huijaamalla pikemmin kuin raa'alla voimalla. Hän on myös melkoinen naistennaurattaja eikä vastaa yhtä hyvin käsitystä perinteisestä uljaasta sankarista kuin virkaveljensä Ilja Muromets ja Dobrynja Nikititš.