tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Brasilian Grand Prix 1989

Brasilian Grand Prix 1989 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 26. maaliskuuta 1989 viimeistä kertaa Jacarepaguán radalla. Kilpailu oli kauden 1989 avauskilpailu ja sen voitti kuudennesta ruudusta lähtenyt Nigel Mansell.
Kilpailu.
Ayrton Senna lähti kilpailuun tuttuun tyyliin paalupaikalta. Hän sai kuitenkin huonon startin jolloin sekä Riccardo Patrese että Gerhard Berger vilahtivat Sennan ohitse. Senna tunki kuitenkin ensimmäiseen väkisin molempien rinnalle, jolloin sekä Senna että Berger pyörähtivät radalta. Senna pääsi jatkamaan kisaa, mutta Berger joutui keskeyttämään. Patrese johti kilpailua, perässään Thierry Boutsen, Mansell, Alain Prost,Ivan Capelli, Derek Warwick, Alessandro Nannini ja Johnny Herbert. 
Mansell ohitti pian Boutsenin, jonka ohitse menivät lopulta kaikki muutkin kun Williamsin moottori hajosi. Kierroksella 15. Mansell ohitti Patresen ja siirtyi kilpailun johtoon. Renkaanvaihtojen jälkeen tilanne oli kolmen kärjen osalta sama, kunnes Patrese keskeytti. Mansell voitti kilpailun ennen Prostia ja kolmanneksi noussutta Mauricio Gugelminia.
Marko Asmer

Marko Asmer (s. 30. heinäkuuta 1984, Tallinna) on virolainen kilpa-autoilija. 
Asmer kilpaili Britannian Formula 3 -sarjassa, missä hän ajoi vuodesta 2004 vuoteen 2007. Tätä ennen hän ajoi Formula Renault -sarjassa STRS-tallissa. Kaudella 2007 Asmerilla oli sopimus myös Japanin F3-sarjaan, mutta lopulta hän päätti keskittyä täysipainoisesti Britannian sarjaan. Vuonna 2003 Asmer testasi Williamsin Formula 1 -autoa, jolloin hänestä tuli ensimmäinen virolainen F1-auton ratissa. Vuonna 2008 Asmer sai pysyvän paikan BMW:n toisena testikuljettajana. Kaudella 2008 Asmer ajoi GP2-sarjan FMS International -tallissa kauden seitsemännestä GP:stä, Ranskan GP:stä eteenpäin. Pisteitä Asmer ei kaudella onnistunut keräämään yhtäkään ja parhaaksi sijoitukseksi kilpailussa jäi 11. sija.
Antigonae

Antigonae on Carl Orffin säveltämä viisinäytöksinen ooppera. Poiketen monista muista Orffin teoksista, säveltäjä ei kirjoittanut tähän teokseen librettoa itse, vaan sen kirjoitti Friedrich Hölderlin Sofokleen tragedian pohjalta. Teos sai ensiesityksensä Salzburgissa 9. elokuuta 1949.
Synopsis.
Tapahtumapaikka ja -aika.
Kuninkaan palatsi Thebassa myyttisenä aikana
Juoni.
Kaksoset Eteokles ja Polyneikes (sekä he että siskokset Antigonae ja Ismene ovat Oidipuksen ja hänen äitinsä yhteisestä avioliitosta) asettuvat Theban piirityksessä toisiaan vastaan ja kuolevat. Kuningas Kreon julistaa Polyneikeen valtionviholliseksi, koska tämä taisteli hyökkääjien puolella Eteokleen puolustaessa Thebaa. Kreon kieltää myös valtiovihollisen hautaamisen. Antigonae rikkoo kuitenkin kuningas Kreonin määräystä ja hautaa veljensä perinteiseen tapaan. Siitä hyvästä hänet tuomitaan kuolemaan. Silloin Antigonaen kihlattu, Kreonin poika Hämön, pyytää isältään armoa. Myös selvänäkijä Tiresias varoittaa kuningasta onnettomuuksista, jos tämä ei peru langettamaansa tuomiota.
Pojan pyynnöillä ja Tiresiaan varoituksilla ei ole vaikutusta. Antigonae tekee itsemurhan, ja myös Hämön riistää hengen itseltään. Kreonin vaimo, Eurydice, ei kestä häpeää ja hänkin päättää elämänsä. Jäljelle jää vain murheellinen kuningas Kreon.
Roman Raskazov

Roman Vladimirovitš Raskazov (, s. 28. huhtikuuta 1979 Kovylkino, Mordva) on venäläinen entinen kävelijä.
Raskazov voitti 1998 Annecyn nuorten MM-kisoissa 10 000 metrin ratakävelyn mestaruuden ajalla 41.55,95. Kaksi vuotta myöhemmin hän sijoittui Sydneyn olympialaisissa 20 kilometrin kävelyssä kuudenneksi ajalla 1.20.57. Edmontonin MM-kisoissa 2001 hän voitti 20 kilometrillä MM-kultaa ajalla 1.20.31. Kaksi vuotta myöhemmin Pariisin MM-kisoissa hän voitti samalla matkalla MM-pronssia ajalla 1.18.07.
Josef Adolf

Josef Adolf (14. toukokuuta 1898 – 1951) oli tšekkoslovakialainen yhdistetyn hiihtäjä ja maastohiihtäjä, joka kilpaili 1920-luvulla. Hän sijoittui Chamonix’n olympialaisissa 1924 yhdistetyssä kuudenneksi. Seuraavana vuonna hän voitti yhdistetyssä hopeaa ja sijoittui neljänneksi sekä 18 kilometrin että 50 kilometrin hiihdossa Johannisbadin hiihdon MM-kisoissa.
Andreas Erm

Andreas Erm (s. 12. maaliskuuta 1976, Berliini) on saksalainen kävelijä.
Erm käveli 1997 kävelyn maailmancupissa kolmanneksikymmenenneksi 20 kilometrin kävelyssä ajalla 1.21.05. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän oli samalla matkalla viides ajalla 1.20.25. Vuonna 2003 hän voitti Saksan-mestaruuden 10 000 metrin ratakävelyssä sekä MM-pronssia Pariisin MM-kisoissa 50 kilometrin kävelyssä ajalla 3.37.46. Seuraavana vuonna hän voitti Saksan sisäratojen mestaruuden 5 000 metrin ratakävelyssä.
Pikes Peak

Pikes Peak on Kalliovuorilla Colorado Springsin kaupungin lähistöllä El Pason piirikunnassa Coloradon osavaltiossa sijaitseva 4 302 metrin korkuinen vuori. Vuori on nimetty amerikkalaisen sotilaan ja tutkimusmatkailijan Zebulon Piken mukaan.
Erityisesti Pikes Peak on tunnettu vuosittaisesta Pikes Peak International Hill Climb -moottoriurheilutapahtumastaan. Vuorella sijaitsee myös eräs seudun suosituimmista hiihtokeskuksista. Aikoinaan Pikes Peakin lähistöltä kaivettiin kultaa.
Vuori on hyväksytty Yhdysvaltain sisäministeriön National Historic Landmark -maamerkkien luetteloon. 
Historia.
Ensimmäiset ei-intiaanit jotka löysivät Pikes Peakin olivat Zebulon Piken johtaman sotilasretkikunnan jäseniä. Pike yritti epäonnistuneesti kiivetä vuorelle vuonna 1806. Sittemmin Pike kirjoitti, ettei kukaan voisi koskaan saavuttaa vuoren huippua.
14 vuotta Piken retkikunnan jälkeen, kesällä 1820, juuri Vermontin Middlesbury Collegesta valmistunut Edwin James liittyi kasvitieteilijöiden retkikuntaan, jonka reitti kulki vuoren lähistöllä. James yhdessä kahden muun miehen kanssa erosi retkikunnasta ja kiipesi vuoren huipulle kahdessa päivässä. Samalla hän ensimmäisenä ihmisenä kuvasi "Aquilegia caerulean", Coloradon osavaltion tunnuskukan. 
Vuonna 1858 lähistöltä löydettiin kultaa. Tämä aiheutti vuoren mukaan nimetyn kultaryntäyksen, vaikka todelliset kultaesiintymät olivat varsin kaukana itse vuoresta. Vasta vuonna 1893 löydettiin ikivanhasta tulivuoren kalderasta länsirinteeltä merkittävä kultaesiintymä, ja tästä seurasi, Alaskaa lukuun ottamatta, Yhdysvaltain viimeinen suuri kultaryntäys.
Siiseli

Siiseli eli lännensiiseli ("Spermophilus citellus") on oravien heimoon ("Sciuridae") kuuluva jyrsijä. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että lajin suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin "euroopansuslikki".
Levinneisyys ja elinympäristö.
Siiseliä tavataan Keski- ja Itä-Euroopassa, Ukrainassa ja Mustanmeren seudulla. Se on kuollut sukupuuttoon Kroatiasta ja Saksasta, mutta on palautusistutettu Puolaan. Laji viihtyy aroilla, vuoristoniityillä ja kesantomailla.
Tuntomerkit.
Siiseliurokset ovat hieman kookkaampia kuin naaraat. Täysikasvuinen siiseli painaa 200-350 grammaa ja sen hoikkarakenteisen ruumiin pituus on noin 20 cm. Siiselin häntä on 4-8 cm mittainen. Siiselin pää muistuttaa oravan päätä, mutta sen korvat ovat melko lyhyet.
Ravinto.
Siiselin ravinto koostuu lähinnä kasvikunnan tuotteista, mutta eläinperäinenkin ravinto kelpaa.
Lisääntyminen.
Siiselinaaraan tiineys kestää 25 vuorokautta, minkä jälkeen se synnyttää 6-8 poikasta. Syntyminen tapahtuu keväällä ja poikaset itsenäistyvät parin kuukauden kuluttua.
Uhanalaisuus.
Lajia pidetään erittäin uhanalaisena.
Vuoden 1101 ristiretki

Vuoden 1101 ristiretki tarkoittaa vuonna 1101 tapahtunutta ristiretkien sarjaa. 
Vaikka ensimmäinen ristiretki oli menestys, oltiin samalla huolestuneita ristiretken vaikutusten turvaamisesta. Esimerkiksi paavi Urbanus II:n seuraaja Paschalis II edusti tätä mielipidettä. Ajatus valloitusten säilyttämisestä johti siihen, että ensimmäiseen ristiretkeen aikanaan sitoutuneita, mutta myöhemmin kieltäytyneitä ylimyksiä ja alettiin painostaa lähtemään uudelle ristiretkelle. Samalla katsottiin, että jotkut ristiretkeläiset olivat palanneet sodasta liian nopeasti, jolloin heitäkin vaadittiin palaamaan Lähi-itään. 
Painostus johti siihen, että joukko huonosti organisoituja joukkoja lähti käymään sotaa Lähi-idässä. Seurauksia huonosti organisoitujen joukkojen lähettämisestä olivat useat lähes täydelliset tappiot, joita ristiretkeläiset kokivat taistellessaan Pyhällä maalla. Vuoden 1101 ristiretkeen osallistui myös hyvin organisoituja joukkoja, kuten kreivi Guillaume de Neversin johtama armeija, joka kuitenkin murskattiin väijytyksessä. Taistellessaan vuoden 1101 ristiretkeläisiä vastaan turkkilaiset käyttivät uusia taistelutyylejä, joita he tulivat hyödyntämään myös myöhempien ristiretkien aikana.
Goncourt-palkinto

Goncourt-palkinto () on ranskalainen kirjallisuuspalkinto, joka myönnetään vuoden parhaan ja omaperäisimmän proosateoksen kirjoittajalle.
Menestyvä kirjailija, kriitikko ja kustantaja Edmond de Goncourt testamenttasi koko omaisuutensa Académie Goncourt -säätiölle. Hänen veljensä ja työtoverinsa Jules Alfred Huot de Goncourtin (1830–1870) kunniaksi Académie on myöntänyt Goncourt-palkinnon joka joulukuussa vuodesta 1903. Palkinnon saajan valitsee lautakunta, joka kokoontuu "Drouant"-nimiseen ravintolaan tekemään ratkaisua. Vaikka palkinto on arvoltaan nimellinen, kymmenen euroa, se tuo mainetta ja lisää teosten myyntiä. 
Palkinto voidaan myöntää kirjailijalle vain kerran, ja näin on tapahtunut yhtä poikkeusta lukuun ottamatta. Romain Gary sai sen 1956 teoksestaan "Les racines du ciel" ja uudestaan kirjailijanimellä Émile Ajar vuonna 1975 teoksesta "La vie devant soi".
Palkittuja ovat muiden muassa Marcel Proust, Jean Fayard, Simone de Beauvoir, Georges Duhamel, Alphonse de Châteaubriant, Antonine Maillet ja Marguerite Duras.
Joskus palkintoratkaisut ovat olleet ristiriitaisia, ja tunnetuin tapaus oli palkinnon myöntäminen Marcel Proustille vuonna 1919. Päätös herätti närkästystä, sillä julkisuudessa monet esittivät, että se olisi pitänyt myöntää Roland Dorgelèsille teoksesta "Les Croix de bois", joka käsittelee ensimmäistä maailmansotaa.
Vuonna 1932 Célinen jättäminen ilman palkintoa herätti myös ristiriitaisia ajatuksia, ja äänestys oli aikanaan Eugène Saccomanon 1992 ilmestyneen teoksen "Goncourt 32" taustalla. Julien Gracq kieltäytyi vuonna 1951 vastaanottamasta palkintoa.
Vuonna 1987 perustettiin Prix Goncourt des Lycéens Académie Goncourtin, Ranskan opetusministeriön ja FNAC:n yhteistyöelimeksi.
Singaporensalmi

Singaporensalmi (, , , ) on salmi ja merkittävä laivareitti Singaporen saaren etelärannikon ja Indonesialle kuuluvien Riausaarten välissä. Salmi yhdistää Malakansalmen Etelä-Kiinan mereen. Salmi on noin 105 kilometriä pitkä ja 16 kilometriä leveä.
Emil Nolde

Emil Nolde (alkuaan "Emil Hansen", 7. elokuuta 1867 – 13. huhtikuuta 1956) oli saksalainen taidemaalari.
Nolde opiskeli puukuvanveistoa Flensburgissa vuosina 1884–1888 ja toimi sen jälkeen muun muassa piirustuksenopettajana Saint-Gallin taideteollisessa koulussa Sveitsissä. Hänen ensimmäiset maalauksensa valmistuivat vuonna 1896 ja vuonna 1902 hän alkoi käyttää sukunimeä Nolde kotikaupunkinsa mukaan.
Nolde sai taiteeseensa vaikutteita Vincent van Goghilta, ja hän kuului vuosina 1906–1907 ekspressionistiseen Die Brücke -ryhmään. Jäsenyys ryhmässä jäi lyhytaikaiseksi, sillä Nolde työskenteli mieluiten itsenäisesti. Parhaiten hän viihtyi kotiseudullaan eteläisessä Jyllannissa.
Vuodesta 1908 lähtien Nolde alkoi käyttää töissään sekoittamattomia voimakkaita värejä, joita hän levitti paksuina kerroksina kankaalle. Näin hän loi omaperäisen tyylin, joka edustaa saksalaista ekspressionismia intensiivisimmillään. Hänen aiheinaan olivat muun muassa Jyllannin niemimaan laakeat rannikkomaisemat, kukka-asetelmat ja Raamatun tapahtumat. 
Nolde oli kiinnostunut alkuperäiskansojen taiteesta ja teki vuosina 1913–1914 matkan Uuteen-Guineaan. Monissa hänen teoksissaan vallitsee primitiivisen mystinen tunnelma. Sitä tukee rehevien värien ja värivastakohtien käyttö. Yleensä Nolde maalasi suurpiirteisesti tyylitellen, mutta toisinaan hyvinkin pikkutarkasti.
Nolde liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen jo varhain vuonna 1920. Hän koki taiteensa tuovan esiin saksalaisesta alitajunnasta kumpuavia germaanisia ja kansallisia arvoja. Samoin ajatteli Joseph Goebbels, joka tuki ekspressionisteja ja toivoi tyylisuunnan mahtuvan kansallissosialistisen taiteen piiriin. Kaikkea modernismia vihaavan Adolf Hitlerin pakottamana Goebbels joutui kuitenkin vaihtamaan kantaansa. Kansallissosialistisen puolueen tultua valtaan 1933 Nolden taide leimattiin rappiotaiteeksi, mikä oli hänelle suuri pettymys. Kansallissosialistit takavarikoivat noin tuhat Nolden työtä ja tuhosivat useita. Vuonna 1941 hänet asetettiin maalauskieltoon. Nolde kuitenkin rikkoi kieltoa salaa ja maalasi satoja pieniä vesiväritöitä.
Saksan liittokansleri Angela Merkel poistatti huhtikuussa 2019 työhuoneensa seinällä olleet kaksi Nolden maalausta. Ne lähetettiin Berliinin Hamburger Bahnhof -museon näyttelyyn, jossa esitellään Nolden tuotantoa. Näyttelystä käyvät ilmi Nolden antisemitistiset näkemykset.
Caimin Douglas

Caimin Douglas (s. 11. toukokuuta 1977) on alankomaalainen pikajuoksija.
Douglas karsiutui Sydneyn olympialaisissa 2000 100 metrin juoksun alkuerissä ajalla 10,69. Seuraavana vuonna hän karsiutui Edmontonin MM-kisoissa 200 metrin juoksun toisissa alkuerissä ajalla 20,87. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän oli mukana Alankomaiden joukkueessa, joka voitti 4 x 100 metrin viestijuoksussa MM-pronssia. Douglas voitti 2006 Alankomaiden mestaruuden 100 metrillä, mutta karsiutui Göteborgin EM-kisoissa 200 metrin toisissa alkuerissä.
Maxim

Maxim tai Maksim voi tarkoittaa seuraavia:
Elokuvateatterit.
Aikaisemmat teatterit:
William Pfaff

William Pfaff (joulukuu 1928 Council Bluffs, Iowa – 30. huhtikuuta 2015 Pariisi, Ranska) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka kirjoitti kahdeksan teosta Yhdysvaltojen ulkopolitiikasta ja nykyhistoriasta. Hän kirjoitti kolumneja The International Herald Tribune -lehteen yli neljännesvuosisadan. Pfaff oli taustaltaan saksalais-englantilais-irlantilainen ja asui Pariisissa.
Vastuuvapaus

Vastuuvapaus on Suomen yhteisölainsäädännössä määritelty päätös, jolla yhteisö luopuu mahdollisista korvausvaatimuksista hallituksen jäseniä tai muita yhtiön toimielimen jäseniä tai muita vastuullisia kohtaan. Vastuuvapaus myönnetään yleensä vuosikokouksen yhteydessä, ja ennen vastuuvapauden myöntämistä luetaan tilintarkastajien lausunto aiheesta.
Vastuuvapaus voidaan jättää myöntämättä, jos esimerkiksi joku hallituksen jäsen on toimillaan aiheuttanut suurta vahinkoa yhteisölle. Vastuuvapauden myöntämättä jättämisestä ei sinänsä seuraa vielä mitään sanktioita, mutta se antaa mahdollisuuden yhteisölle myöhemmin haastaa hallitus tai sen yksittäisiä jäseniä oikeuteen toimistaan.
Yksi yleisimmistä syistä vastuuvapauden myöntämättä jättämiselle yhdistyksissä on, että tilinpäätöstä ei ole saatu valmiiksi määräaikaan mennessä. Tällöin yleensä järjestetään myöhemmin uusi yhdistyksen kokous, jossa tilinpäätös hyväksytään ja vastuuvapaus myönnetään.
Yhteisöjä, joissa vastuuvapaus myönnetään, ovat mm. asunto-osakeyhtiöt, kunnat sekä rekisteröidyt yhdistykset.
Unna

Unna on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se sijaitsee Ruhrin alueen itälaidalla ja toimii Unnan piirikunnan hallintokaupunkina. Vuoden 2022 lopussa kaupungin asukasluku oli 60 892. Sen pinta-ala on 88,56 neliökilometriä.
Unna sijaitsee muinaisen Hellweg-suolakauppareitin varrella. Sille myönnettiin kaupunginoikeudet vuonna 1278. Kaupunki oli myös Hansaliiton jäsen. Vuonna 1597 kaupunkiin saapui rutto ja se menetti yli puolet asukkaistaan. Vuosina 1666–1947 Unna oli osa Preussia.
Unnalla on ystävyyskaupunkitoimintaa Alankomaiden Waalwijkin, Ranskan Palaiseaun, Unkarin Ajkan, Italian Pisan kanssa sekä Saksan Saksin Döbelnin ja Rheinland-Pfalzin Enkirchin kanssa. Kaupungin nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa evankelinen kaupunginkirkko, joka edustaa myöhäisgotiikkaa ja joka rakennettiin vuosina 1322–1467.
San Marinon Grand Prix 1989

San Marinon Grand Prix 1989 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 23. huhtikuuta 1989 Autodromo Enzo e Dino Ferrari -radalla. Kilpailun voitti hallitseva maailmanmestari Ayrton Senna. 
Kilpailu keskeytettiin kolmen kierroksen jälkeen Gerhard Bergerin onnettomuuden takia. Uusintalähdön jälkeen ajettiin 55 kierrosta. Lopuksi näiden kahden osion ajat laskettiin yhteen.
Alain Prostin ja Ayrton Sennan välinen sota alkoi paheta, kun Senna ohitti Prostin vaikka heillä oli sopimus, etteivät he ohittaisi toisiaan ensimmäisen mutkan jälkeen. Sennan mukaan sopimus kuitenkin kattoi vain alkuperäisen lähdön.
Adamauan massiivi

Adamauan massiivi tai Andamauan tasanko () on pohjoisessa ja keskisessä Afrikassa, pääosin Kamerunin keskiosassa sijaitseva osaksi vulkaanisten kivilajien peittämä ylänköalue. Korkeimmillaan se kohoaa 2 650 metriä merenpinnan tason yläpuolelle. Alue on noin 150–350 kilometrin levyinen ja jakaa maan kahteen osaan. Se on myös useimpien Kamerunin jokien (muun muassa Benue) alkulähde. 
Bauksiitin louhinta alueella aloitettiin 1976–1977, lisäksi on löydetty tinaesiintymiä. Tiheämetsäisten laaksojen välisillä laidunalueella elää lukuisia pääasiassa fulbeheimoon kuuluvia perheitä seebulaumoineen. Alue on nimetty Modibbo Adaman, fulbeheimon emiraatin perustajan, mukaan.
Mark Boswell

Mark Boswell (s. 28. heinäkuuta 1977 Mendeville, Jamaika) on kanadalainen korkeushyppääjä.
Boswell kasvoi Jamaikalla ja kokeili lapsuudessaan kaikkia yleisurheilulajeja. Hän voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 1996. Ateenan MM-kisoissa 1997 hän karsiutui hypättyään 223 cm, mutta voitti kaksi vuotta myöhemmin Sevillan MM-kisoissa MM-hopeaa tuloksella 235 cm. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän oli kuudes. Vuonna 2001 hän hyppäsi Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa kahdenneksitoista ja Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa kuudenneksi. Seuraavana vuonna hän voitti Kansainyhteisön kisat ja sijoittui kauden lopussa GP-finaalissa viidenneksi ja yleisurheilun maailmancupissa toiseksi.
Boswell oli Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 viides. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa MM-pronssia ja sijoittui seitsemänneksi. Seuraavana vuonna hän hyppäsi Ateenan olympialaisissa seitsemänneksi ja kolmanneksi. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän oli neljäs. Boswell voitti Melbournen kansainyhteisön kisat 2006.
Seebu

Seebu eli ryhähärkä ("Bos taurus indicus") on pääasiassa Etelä-Aasiassa sekä Itä- ja Etelä-Afrikassa kotieläimenä kasvatettava naudan alalaji.
Muiden nautojen ("taurus") tapaan seebu on kesytetty alkuhärästä. Seebu on toisaalta mahdollisesti kesytetty erikseen alkuhärän intialaisesta alalajista, kun taas esimerkiksi eurooppalainen nauta on peräisin eurooppalaisesta alalajista. Seebu itsessään voidaan jakaa useisiin eri rotuihin.
Seebu voi risteytyä muiden nautojen ("Bos"), kuten jakkien, bantengien ja gaurien kanssa. Sen sijaan risteytyminen kaukaisempien nautojen ("Bovinae") kuten vesipuhvelien kanssa ei onnistu.
Tyypillinen täysikasvuinen seebu painaa 150–200 kg ja on säkäkorkeudeltaan 86–106 cm. Se on kooltaan siis pienempi kuin monet muut "taurus"-naudat. Urokset ovat hieman naaraita kookkaampia. Yksi seebulle tyypillinen piirre on kyttyrä hartioiden yläpuolella. Kyttyrä on joskus suurempi uroksilla kuin naarailla. Muita yleisiä piirteitä ovat hieman roikkuvat korvat, suurehko helluvainen ja kapea häntä. Uroksilla ja naarailla on sarvet, joskin jotkut seebutyypit ovat kokonaan sarvettomia.
Seebut eivät lisäänny aivan yhtä usein kuin jotkin muut naudat. Tiineys kestää verrattain pitkään, noin 295 päivää, ja vasikoita on kerrallaan yksi. Sukukypsyys saavutetaan 6–24 kuukauden iässä naarailla ja 16–17 kuukauden iässä uroksilla. Lehmä tuottaa joihinkin nautoihin verrattuna vähemmän maitoa.
Hinduille seebu on pyhä lehmä.
Ruandan isänmaallinen rintama

Ruandan isänmaallinen rintama () on ruandalainen puolue ja entinen kapinallisryhmä. Sen nykyinen johtaja on Paul Kagame. RPF kukisti Ruandan kansanmurhaan päättyneessä sisällissodassa presidentti Juvénal Habyarimanan MRND-puolueen hallituksen ja nousi maan johtoon vuonna 1994.
FPR:n perustivat Ugandassa vuonna 1987 sinne pakolaisina paenneet tutsit.
Keisaritulikärki

Keisaritulikärki ("Campephilus imperialis") on tikkoihin kuuluva äärimmäisen uhanalainen, mahdollisesti jo sukupuuttoon kuollut lintu.
Koko ja ulkonäkö.
Pituudeltaan kuusikymmensenttinen keisaritulikärki on ollut suurin elossa oleva tikkalaji. Sen höyhenpeite on huomiota herättävän mustavalkokuvioinen, nokka vaalea ja päälaella punainen harja.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Keisaritulikärkiä tavattiin melko yleisenä 1950-luvulle asti Yhdysvaltojen ja Meksikon rajamailla vuoristometsissä yleensä kahden kilometrin yläpuolella. Ne liikkuivat parvissa vaeltaen metsän tuhohyönteisten parveilukausien mukaan.
Elinympäristön hävitys ja metsästys ovat ajaneet lajin rämetulikärjen tavoin sukupuuton partaalle. Laji on voinut jopa jo kuolla sukupuuttoon, vaikka havaintoja yksittäisistä linnuista on tehty pitkin 1990-lukua.
Bristol Beaufighter

Bristol Type 156 Beaufighter oli Bristol Aeroplane Companyn valmistama raskas hävittäjä toisessa maailmansodassa. Se oli muunnos Bristol Beaufort -torpedopommittajasta. Beaufighter oli noin 100 km/h edeltäjäänsä nopeampi. Koneen omasuoja-aseistuksena oli neljä 20 mm Hispano-tykkiä rungossa ja joissakin versioissa lisäksi tutkaoperaattorilla/tähystäjällä konekivääri. Lisäksi se voitiin varustaa torpedolla, pommein ja raketein. Raskaan aseistuksensa sekä pitkän toimintamatkansa (2 400 km) vuoksi Beaufighter oli erinomainen yöhävittäjä- ja rynnäkkökone.
Beaufighteria käyttivät Britannian lisäksi Australia, Kanada, Dominikaaninen tasavalta, Israel, Uusi-Seelanti, Puola, Portugali, Etelä-Afrikka, Turkki ja Yhdysvallat.
Beaufighterin eri malleja valmistettiin Britanniassa 5 564 kappaletta ja Australiassa Mk 21 -mallia 365 kappaletta.
Beaufighterin tehokkaimmaksi aseeksi muodostuivat lopulta raketit. Niitä käytettäessä ammuttiin konetykeillä kohti maalia, kunnes laukaukset osuivat haluttuun kohtaan, johon raketit piti saada: tällä hetkellä laukaistut raketit osuivat aina. Menetelmän kehitti uusiseelantilainen majuri E. W. Tacon, josta tulikin tämän erikoistehtävän mestari aivan kuten edeltäjästään, majuri Gibbsistä, oli tullut torpedoekspertti.
Eniten ilmavoittoja (29 kpl) Beaufighterillä saavutti Bob Braham. Myös yöhävittäjä-ässät John "Cat's Eyes" Cunningham ja Branse Burbridge saavuttivat voittoja Mosquiton ohella Beaufighterillä.
Sepe

Sepe on Oulun seudulla toimiva maayksikön tukema lääkintä- ja pelastushelikopteripalvelu. Sepe on lyhenne sanoista "sammuttaa, etsii, pelastaa ja ensihoitaa". Lääkintäryhmä päivystää kaikkina vuorokaudenaikoina ja helikopteri on lähtövalmis viiden minuutin sisällä hälytysilmoituksesta. Pelastushelikopteritoiminnasta vastasi 31.12.2011 asti Sepen tuki ry, jonka jälkeen toiminnasta on vastannut sairaanhoitopiirien omistama FinnHEMS Oy. Sepen ensihoitotoiminnasta vastaa Oulun yliopistollisen sairaalan ensihoidon vastuuyksikkö.
Sepe-pelastushelikopteritoimintaa Oulussa ja Oulun seudulla järjestettiin kokeiluna vuosina 1993 ja 1994. Ympärivuorokautinen toiminta aloitettiin vuonna 1995, ja juhannuksena 1999 toimintaan liitettiin myös maayksikkö. Vuodesta 2006 lääkintätoiminta siirtyi OYS:n ensihoidon vastuuyksikölle.
Sepen helikopteritoiminnan alueen keskipiste on OYS:n helikopterikenttä. Toiminta-alue ulottuu pohjois-eteläsuunnassa Pellosta Viitasaarelle ja itä-länsisuunnassa valtakunnan itärajalta Ruotsin itärannikolle. 30 minuutissa helikopteri saavuttaa Tornion, Ranuan, Pudasjärven, Puolangan, Nivalan, Ylivieskan ja Kalajoen kuntakeskusten muodostaman ympyrän sisäpuolelle jäävät kohteet.
Kalusto ja henkilöstö.
Helikopteri.
Lääkintähelikopteri on kaksimoottorinen Airbus Helicoptersin valmistama EC 145 P2 -tyyppinen helikopteri. Ensihoitovarustuksessa helikopterin matkanopeus on noin 270 km/h, toiminta-aika 2 h 30 min ja toimintamatka on noin 680 kilometriä. Helikopterin miehistöön kuuluvat lentäjä, lentoavustaja ja lääkäri. Lentoavustaja toimii myös ensihoitajana. Nykyinen helikopteri on otettu käyttöön 2015.
Lääkäriyksikkö.
Lääkäriyksikkö O 690 on pääasiassa Oulun kaupungin alueella toimiva helikopteripalvelua tukeva maayksikkö, joka suorittaa pääasiassa niitä tehtäviä, joissa helikopterin käyttö on vaikeaa tai mahdotonta muun muassa lentoesteiden vuoksi. Yksikkö on varustettu potilaiden tehostettuun hoitoon tarvittavalla välineistöllä. Ajoneuvo on Volvon XC90 D5 AWD Kinetic.
Tankkausyksikkö.
Tankkausyksikkö on vapaaehtoisen koulutetun päivystyshenkilökunnan operoima yksikkö, joka huolehtii Sepe-helikopterin tankkaustoiminnasta sekä toimii johto- ja viestikeskuksena, tukikohtana ja taukotilana. Yksikön varustukseen kuuluvat tuhat litraa lentokerosiinia, aggregaatti, raivaus- ja huoltovarustus, valaistuslaitteisto, viestintä- ja liikenteenohjausvälineet sekä sammutussäkki. Ajoneuvo on Mercedes-Benzin valmistama.
Monacon Grand Prix 1989

Monacon Grand Prix 1989 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 7. toukokuuta 1989 Monacon katuradalla. Kilpailun voitti paalupaikalta lähtenyt Ayrton Senna.
Kilpailun alusta lähtien Sennan autossa esiintyi teknisiä vikoja. Kilpailua edeltäneen lämmittelyn aikana vara-auton uusi vaihdelaatikko ei pitänyt öljyjä moottorin sisällä, koska vaihdelaatikon sinetit oli asennettu väärin. Teknisen vian lisäksi Sennan kilpailua hankaloitti myös taistelu tallikaveriaan Alain Prostia vastaan, joka helpottui hetkeksi Prostin jäädessä kierroksella ohitettavan Rene Arnoux’n taakse.
Andrea de Cesariksen ja Nelson Piquet’n välisen kaksintaistelun ja siitä aiheutuneen Loewsin neulansilmämutkan kolarin seurauksena Prost joutui odottamaan, kunnes ratavirkailijat olivat selvittäneet tilanteen. Sennalla puolestaan vaihdelaatikon ensimmäinen ja toinen vaihde hajosivat kilpailun puolivälissä, mutta Prostin kisavauhdin vuoksi hän ei ilmoittanut tilanteestaan tallille, vaan ajoi rikkinäisellä autolla maaliin asti.
Theo Morell

Theodor ”Theo” Gilbert Morell (22. heinäkuuta 1886, Traysa, Hessen, Saksan keisarikunta – 26. toukokuuta 1948, Tegernsee, Baijeri, Miehitetty Saksa) oli Adolf Hitlerin henkilökohtainen lääkäri.
Morell opiskeli lääketiedettä Gießenissä, Heidelbergissä ja Pariisissa. Aluksi hän toimi apulaislääkärinä muun muassa Münchenissä ja pian lääkärinä linjalaivoilla. Vuonna 1915 hän toimi kirurgina sotasairaaloissa ja rintamilla, vaikka ei ollut kirurgiksi pätevöitynyt. Samoin sodan jälkeen hän oli Berliinissä elektroterapian ja urologian erikoislääkärinä ilman erikoiskoulutusta.
1930-luvun puoliväliin tultaessa Morell oli saanut mainetta lääkärinä, joka hoiti julkisuuden henkilöitä. Hän oli myös liittynyt kansallissosialistiseen puolueeseen 1933 vallanvaihdokseen jälkeen. Hitlerille Morellia suositteli Hitlerin ystävä valokuvaaja Heinrich Hoffman 1936. Morell saavutti Hitlerin luottamuksen nopeasti ja Hitler piti häntä henkilääkärinään loppuun asti. Morell oli yksi Führerbunkerin asukkaista natsi-Saksan viimeisinä päivänä.
Theo Morellin lääkärintaidot on usein kyseenalaistettu ja hänen määräämänsä lääkityksen katsotaan olleen osasyy Hitlerin terveyden luhistumiseen toisen maailmansodan aikana.
Ein Sommernachtstraum

Ein Sommernachtstraum (suom. "Kesäyön unelma") on Carl Orffin säveltämä näyttämöteos.
Orff alkoi sävelsi "Ein Sommernachtstraumin" vuonna 1939, mutta teos sai ensiesityksensä vasta 1952. Sen lopullinen versio kuitenkin valmistui vasta vuonna 1962. Teoksen sävellystyö oli kuitenkin alkanut jo vuonna 1917. "Ein Sommernachtstraum" on yksi Orffin "unohdetuista oopperoista".
Metonin jakso (albumi)

Metonin jakso on oululaisen metalliyhtye Murenan debyyttilevy. Se julkaistiin 22. elokuuta 2007.
Levyn piti alkuperäisten suunnitelmien mukaan ilmestyä jo vuoden 2007 huhtikuussa, mutta nauhoitusten venyminen ja kappaleiden viilailu aiheutti aikatauluun viivästyminen, jonka johdosta yhtye yhdessä levy-yhtiön kanssa päätti siirtää julkaisun keväästä syksyyn. Levy sijoittui julkaisuviikollaan Suomen listoilla sijalle 37.
Albumin nimi.
Albumin nimi "Metonin jakso", johtuu muun muassa juutalaisessa kalenterissa käytetystä 19 vuoden pituisesta ajanjaksosta, jota myös kutsutaan nimellä "Metonin jakso". Ajatus lähti liikkeelle kun albumille mietittiin nimeä ja yhtyeen keskusteluissa tuli esiin termi "13. kuukausi". Tätä nimeä yhtye ei kuitenkaan halunnut käyttää albuminsa nimenä, koska Mokoma-yhtyeellä oli samaan suuntaan oleva, Viides vuodenaika -niminen EP. Murena kuitenkin lähti hakemaan tietoa 13. kuukaudesta ja esiin nousi albumin nykyinen nimi.
Teekulttuuri

Teekulttuuri on teen valmistukseen ja nauttimiseen liittyviä tapoja, jotka vaihtelevat usein maittain.
Aasia.
Japani.
Japanissa tee on saavuttanut kulttuurisesti tärkeän aseman erityisesti teeseremonian muodossa. Tee tuli Japaniin Kiinasta noin vuonna 700. 1100-luvulla "matcha" eli vihreä teejauhe alkoi olla suosittua. Vihreä tee on suosituin teelaji Japanissa. 
Kiina.
Kiinassa on juotu teetä tuhansia vuosia. Teetä alettiin juoda tang-dynastian aikana. Kerrotaan, että tee havaittiin hyväksi juomaksi muutaman teenlehden pudottua sattumalta veteen. Teestä tuli jo tuolloin arvostettu juoma, jota vain keisarit ja heidän perheensä joivat. Kiinassa on syntynyt kiinalainen teeseremonia, jonka on hyvin arvostettu. Vihreä tee on Kiinan yleisempiä teelaleja. Pohjois-Kiinassa taas suosittua on jasmiinitee.
Taiwan.
Kuplatee (kiin. 珍珠奶茶) on suosittua Taiwanissa, mutta se on levinnyt myös muualle Aasiaan, Yhdysvaltoihin ja Eurooppaan. Se syntyi 1980-luvulla.
Indonesia.
Indonesiassa juodaan paljon vihreää teetä. Teen käyttö sai alkunsa Indonesiassa 1700-luvulla, kun hollantilaiset uudisasukkaat alkoivat istuttaa teepensaita.
Thaimaa.
Thaimaalainen tee, "thaitee", on suosittu juoma Thaimaassa. Muita suosittuja teelajeja ovat muun muassa punainen tee ja kuplatee.
Venäjä.
Tee (ven. чай) on suosittua Venäjällä. Tee valmistetaan usein samovaarilla ja juodaan laseista kuppien sijasta.
Iran.
Iranilaiset juovat mustaa teetä, ja sen nauttimiseen on rakennettu teehuoneita. Nämä huoneet ovat tärkeitä sosiaalisissa tilanteissa. Iranilaiset laittavat sokeripalan suuhunsa ennen teen juomista.
Eurooppa.
Britannia.
Tee saapui Kiinasta Englantiin ja alkoi yleistyä 1700-luvulla, ja siitä tuli suosittua. Kello viiden tee on muodostanut oman instituutionsa, joskin perheiden ja ystävien yhteiset teehetket ovat Britanniassa käyneet melko harvinaisiksi. Yleisempiä teelajeja ovat Earl Grey ja English Breakfast -tee, jota nautitaan maidon ja sokerin kera. Ks. myös Cream tea.
Saksa.
Itä-Friisiassa Saksan luoteisrannikolla on oma teeperinne ("Ostfriesentee").
Suomi.
Suomeen tee on tullut idästä päin, Venäjältä. Tämän voi nähdä mm. vanhemmista teeastiastoista, joissa on usein kaksi teekannua: isompi kuumalle vedelle ja pienempi vahvalle, laimennettavalle teelle. Myös teelaseja on käytetty jonkin verran kuppien sijasta. Suomessa teen nauttiminen ei ole läheskään niin yleistä kuin kahvin. Musta tee on ollut suosituinta; teelaadut ja tuotemerkit ovat olleet pitkälti kansainvälisesti tunnettuja merkkejä kuten Lipton ja Twinings. Sergejeff on Suomen vanhin teetalo (1873)
Katja Kannonlahti

Katja Kannonlahti (s.1971 Jalasjärvi) on Tampereen kaupungin viestintäjohtaja. Hän työskennellyt televisiojuontajana ja toimittajana eri viestintävälineissä, kuten MTV3:ssa. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri.
Ura.
Lukion jälkeen Kannonlahti opiskeli Jyväskylässä puheviestintää, suomen kieltä ja aikuiskasvatusta. Sieltä hän siirtyi Vaasaan syventämään viestinnän opintojaan. Syyslukukauden 1993 hän opiskeli San Franciscossa Kaliforniassa yritysviestintää. Kannonlahti suoritti opintoja myös Saksassa.
Valmistuttuaan Kannonlahti sai toimitusharjoittelijan paikan Torontosta Kanadasta suomalaisten siirtolaisten lehdestä. Puoli vuotta kestäneen jakson jälkeen hän työskenteli toimittajana helsinkiläisessä Radio Alexissa. Myöhemmin hän oli MTV Oy:n palveluksessa, muun muassa yhtiön Radio Nova -kanavalla. Vuodesta 1998 hän työskenteli MTV3:n Huomenta Suomi -ohjelmassa. Vuonna 2007 hän ankkuroi saman kanavan iltauutisia. Hän toimi "45 minuuttia" -ohjelman juontajana keväällä 2010.
Muuta.
Kannonlahti kilpaili "Tanssii tähtien kanssa" -ohjelmassa vuonna 2006.
Major domus

Major domus tai major palatii oli frankkien valtakunnan kuningaskunnissa käskynhaltijan arvonimi, joka oli käytössä 600–700-luvuilla. Nimitys on latinaa ja tarkoittaa suunnilleen ”huoneen korkea-arvoisin”. Virka muistutti Pohjolan jaarlien asemaa.
Frankkien valtakunnan merovingisukuiset kuninkaat olivat omaksuneet Rooman valtakunnan suurmaanomistajien tavan palkata laajojen ja usein hajallaan sijainneiden tilustensa valvojaksi tilanhoitajan tai ylitarkastajan, major domuksen. Alun perin major domus oli hovin hallintovirkamies, mutta vähitellen virka muuttui vastaamaan varakuninkaan asemaa. Major domukset olivat virallisesti kuninkaan alaisia, mutta lukuisten lapsikuninkaiden aikana major domusten valta kasvoi ja heistä tuli käytännössä frankkien valtakunnan todellisia hallitsijoita.
Karolingien suku piti 600-luvun alkupuolesta lähtien hallussaan Austrasian kuningaskunnan major domuksen virkaa. Kun Austrasian major domus Pipin Heristalilainen oli lyönyt Neustrian Tertryn taistelussa vuonna 687, frankkien kolme kuningaskuntaa, Austrasia, Neustria ja Burgundi yhdistyivät käytännössä yhden major domuksen alaisuuteen. Pipin Heristalilaisen pojanpoika, major domus Pipin Pieni syrjäytti lopulta viimeisen merovingikuninkaan Kilderik III:n, huudatti itsensä kuninkaaksi ja perusti karolingien kuningashuoneen.
Marko Terva-aho

Marko Terva-aho (s. 26. marraskuuta 1972 Outokumpu) on suomalainen televisiojuontaja, toimittaja ja selostaja. Hän esiintyy muun muassa MTV3:n Teknavi-tv-ohjelmassa. Terva-aho oli myös vuosina 2018–2019 esitetyn Yle TV1:n viihdeohjelman "Hyvät katsojat" idean takana. 
Vuonna 1997 Terva-aho työskenteli Yle Radio Suomen urheilutoimituksessa ja vuosina 1997–2008 Ylen Urheiluruudussa. Hän työskenteli myös "Ruutulippu"-moottoriurheiluohjelmassa ja MM-rallistudiossa. Terva-aho on selostanut ja toiminut studioisäntänä monissa Yleisradion televisioimissa urheilutapahtumissa, kuten neljissä olympialaisissa. Hän toimitti myös dokumentin "Vuosikymmenen juoksija" etiopialaisesta kestävyysjuoksijasta Haile Gebrselassiesta vuonna 1998. Vuosina 2017–2022 Terva-aho selosti ratamoottoripyöräilyn MotoGP MM-sarjaa MTV:n C More -kanaville ja Discoverylle. Vuonna 2022 hän juonsi ja tuotti Pekingin talviolympialaisia TV5-kanavalle.
Vuosina 2008–2010 Terva-aho toimi televisiotuotantoyhtiö Blue Media Oy:n tuottajana/toimittajana ja työsti muun muassa ohjelmia "Mikkosten maailma", "Päivän työ", "Laulu lapsesta, runo rakkaimmasta", "Riki Sorsa ja Muuttohaukka" sekä "Topi Sorsakoski, elämäni laulut". Terva-aho ohjasi ja suunnitteli Ylelle Pekka Vähäsöyringistä kertovan dokumentin "Intohimosta hiihtoon". Myöhemmin tulivat henkilökuvadokumentit selostajista "Sinivalkoinen ääni – Paavo Noponen", "Täyttä Höyryä - äänessä Raimo Häyrinen", "Juha Jokinen - kasvo ja ääni", "Urheiluruudun takaa - Seppo Kannas", Anssi Kukkonen, kultamitaliselostaja sekä "Rooman perilliset".
Terva-aho on esiintynyt myös laulusolistina ja mm. vierailevana laulajana Pekka Myllykosken "Viimeinen boheemi" -albumilla. Vuonna 2022 Terva-aho juonsi televisioidun Mikko Alatalon 70-vuotisjuhlakonsertin Tampere-talossa. Hän on esittänyt myös tangojuontajaa Jari Tervon kirjoittamassa televisiosarjassa "Mogadishu Avenue" sekä uutisankkuria televisiosarjassa "Moska".
Vuonna 2006 Terva-aho valittiin vuoden positiivisimmaksi keskiuusimaalaiseksi. Valinnan tekivät Tuusulan, Keravan ja Järvenpään seudun nuorkauppakamarit.
Héctor Rial

José Héctor Rial Laguía (14. lokakuuta 1928 Pergamino, Buenos Airesin maakunta, Argentiina – 24. helmikuuta 1991 Madrid, Madridin maakunta, Espanja) oli argentiinalaissyntyinen jalkapalloilija, joka pelasi urallaan ammattilaisena Argentiinassa, Kolumbiassa, Uruguayssa, Espanjassa, Ranskassa ja Chilessä. Hän pelasi myös viisi ottelua Espanjan maajoukkueessa.
Rial aloitti ammattilaisuransa vuonna 1947 kotimaansa San Lorenzo de Almagrossa. Myöhemmin 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa hän edusti kolumbialaista Independiente Santa Fetä ja uruguaylaista Nacionalia, jossa hän voitti vuonna 1952 Uruguayn pääsasarjamestaruuden.
Vuonna 1954 Rial muutti vanhempiensa synnyinmaahan Espanjaan ja liittyi Real Madridin riveihin, jossa hän muodosti 1950-luvun lopulla tehokkaan hyökkäysviisikon Di Stéfanon, Puskásin, Genton ja Kopan kanssa. Hän edusti Real Madridia seitsemän kauden ajan ja voitti muun muassa Euroopan cupin viidesti (1956, 1957, 1958, 1959, 1960) ja Espanjan pääsarjamestaruuden neljästi (1955, 1957, 1958, 1961). Real Madridin jälkeen Rial pelasi vielä Espanyolissa, ranskalaisessa Marseillessa ja chileläisessä Unión Españolassa.
Pelaajauransa jälkeen Rial siirtyi Pontevedran valmentajaksi ja valmensi myöhemmin myös Mallorcaa, Zaragozaa, Las Palmasia, Espanjan olympiajoukkuetta, Guadalajaraa, Argentiinan maajoukkuetta (Vladislao Capin apuvalmentajana vuoden 1974 MM-kilpailuissa), Saudi-Arabian maajoukkuetta, Deportivoa, Estudiantesia ja El Salvadorin maajoukkuetta.
Rial menehtyi syöpään Madridissa vuonna 1991.
Nils Idman

Nils Bernhard Idman (23. syyskuuta 1858 Messukylä – 6. maaliskuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja, joka tunnetaan parhaiten Suomen taloushistorian suurimpiin kuuluvasta kavalluksesta, niin sanotusta Idmanin kavallusjutusta. Vuonna 1912 paljastui, että Suomen Yhdyspankin Tampereen-konttorin johtajana vuosia toiminut Idman oli kavaltanut pankilta valtavan rahasumman.
Idman oli Hatanpään kartanon omistajan, senaatin kamarikirjuri Karl Gustaf Idmanin ja Beata Sofia Gustava Mellinin neljänneksi vanhin lapsi. Hänen veljensä oli lääkintöneuvos Gustaf Rudolf Idman. Toinen veli Gösta Idman oli lääkäri ja hammaslääkäri. Nils Idman kirjoitti ylioppilaaksi 1876. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1880, maisteriksi 1882 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1884. Suomen Yhdyspankin Tampereen-konttorin alijohtajaksi Idman siirtyi 1885, ja konttorinjohtajaksi hän yleni 1890. Idman oli naimisissa vuodesta 1887 Anna Sidonia Alfthanin kanssa.
Nils Idman jäi kiinni talousrikoksista 1912. Hän oli kavaltanut Suomen Yhdyspankilta noin 8,6 miljoonaa markkaa, vuoden 2007 rahanarvolla noin 30 miljoonaa euroa. Se vastasi lähes kymmentä prosenttia Suomen suuriruhtinaskunnan silloisesta budjetista. Oikeudenkäynnissä Idmanille vaadittiin rangaistusta peräti 72 eri syytekohdan perusteella. Rangaistuksena oli aluksi 10 vuotta kuritushuonetta, mutta Turun hovioikeus ja senaatin oikeusosasto pidensivät sitä 15 vuoteen. Idman joutui kuitenkin viettämään vankilassa lopulta vain noin seitsemän vuotta, sillä rangaistus lyheni Romanovien 300-vuotisen vallassaolon kunniaksi annetun keisarillisen julistuksen ja joukkoarmahduksen ansiosta.
Idman kulutti rahat esimerkiksi rakennuttamalla Hatanpään kartanoon uusgoottilaisen Idmanin huvilan, jonka kerrotaan maksaneen puolet Tampereen tuomiokirkon hinnasta. Teko vaikutti muihinkin pankinjohtajiin, esimerkiksi Pohjoismaiden Osakepankin (POP) pääjohtaja erosi ja sen Tampereen konttorin johtaja Albert Snellman teki itsemurhan.
Idmanin tytär oli tanssija Herta Idman.
Tähtikaaren taa

Tähtikaaren taa on popyhtye Aikakoneen esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 1995 levymerkillä BMG Finland.
Albumilta löytyvät muun muassa yhtyeen esikoissinglen "Tähtikaaren taa" sekä yhtyeen tunnetuimpien kappaleiden joukkoon lukeutuvat "Odota" ja "Alla vaahterapuun".
Albumi pysyi Suomen virallisella albumilistalla syyskuun 1995 ja huhtikuun 1996 välillä 32 viikkoa, parhain sijoitus oli ensimmäinen sija viikolla 5/96.
"Helsingin Sanomien" kulttuuritoimitus otti albumin mukaan vuoden 1995 parhaiden äänilevyjen listalleen.
Toiseen maailmaan

Toiseen maailmaan on popyhtye Aikakoneen toinen studioalbumi. Se julkaistiin 12. lokakuuta 1996 levymerkillä BMG Finland.
Albumilta löytyvät muun muassa yhtyeen kappaleet "Neiti Groove", vuoden 1996 Eurovision laulukilpailun karsintoihin osallistunut "Ihan hiljaa", "Opettelen salaa" sekä kesähittinäkin tunnettu "Keltainen".
Albumi pysyi Suomen virallisella albumilistalla lokakuun 1996 ja maaliskuun 1997 välillä 19 viikkoa, joista parhain sijoitus oli viikolla 43/1996.
Nils Idman (täsmennyssivu)

Nils Idman tarkoittaa ainakin seuraavia suomalaisia henkilöitä:
Suuri salaisuus

Suuri salaisuus on Taikapeili-duon debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1994.
Levyltä löytyy muun muassa yhtyeen tunnetuin kappale "Jos sulla on toinen", josta tuli suuri radiohitti. Albumi on ylittänyt tuplaplatinalevyn rajan. Albumia on myyty yli 95 000 kappaletta.
Albumista on julkaistiin myös erikoispainos, joka sisälsi alkuperäisen albumin kappaleiden lisäksi muutamia remixversioita sekä Mamba-yhtyeen coverin "Mitä yhdestä särkyneestä sydämestä".
Stand by for...

Stand by for... on ruotsalaislaulaja Måns Zelmerlöwin debyyttialbumi, joka julkaistiin 23. toukokuuta 2007.
Ensimmäinen singlejulkaisu albumilta oli 5. maaliskuuta julkaistu "Cara Mia", jolla Zelmerlöw oli helmikuussa osallistunut Ruotsin euroviisukarsintoihin, joissa hän sijoittui kolmanneksi. Toisena singlenä julkaistiin "Work of Art (Da Vinci)".
Jay R. Ferguson

Jay Rowland Ferguson Jr. (s. 25. heinäkuuta 1974 Dallas, Texas, Yhdysvallat on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Stan Rizzon roolissa sarjassa "Mad Men".
Cara Mia (Måns Zelmerlöwin kappale)

Cara Mia on ruotsalaisen laulaja Måns Zelmerlöwin debyyttisingle, joka julkaistiin 5. maaliskuuta 2007.
Zelmerlöw osallistui kappaleella Ruotsin euroviisukarsintaan, jossa hän sijoittui lopulta kolmanneksi.
Pecorino

Pecorinojuustot ovat italialaisia lampaan täysmaidosta valmistettuja juustoja. Juuston nimi tulee italian kielen sanasta "pecora", joka tarkoittaa lammasta.
Pecorinojuustoja valmistetaan eri puolilla Italiaa. Kahdeksan pecorinojuustoa on rekisteröity Euroopan unionin nimisuojajärjestelmään merkinnällä suojattu alkuperänimitys (SAN, , ):
Myös muita pecorinoja valmistetaan:
St. Markuskirche

St. Markuskirche on evankelinen kirkko saksalaisessa Chemnitzin kaupungissa Sonnenbergin kaupunginosassa. Se on rakennettu vuosina 1893–1895 berliiniläisen arkkitehtitoimiston Abesser &amp; Krögerin suunnitelmien mukaisesti. Se edustaa pohjoissaksalaista tiiligotiikkaa. Kirkko on kaupunginosansa tärkeimpiä maamerkkejä; sen kaksoistorni yltää 84 metrin korkeuteen. Kirkon urut on tehnyt dresdeniläinen urkurakentamo Jemlich Orgelbau.
Chemnitzin oopperatalo

Chemnitzin oopperatalo () on oopperatalo saksalaisessa Chemnitzin kaupungissa, Theaterplatzin laidalla. Se on rakennettu vuosien 1906 ja 1909 välillä arkkitehti Ferdinand Richard Möbiuksen suunnitelmien pohjalta. 
Oopperatalo tuhoutui toisessa maailmansodassa, ja se jälleenrakennettiin vuosina 1947–1951. Vuosina 1988–1992 rakennus restauroitiin alkuperäiseen muotoonsa täydellisesti.
Naxit

Naxit (, pinyin: Nàxī Zú) ovat Kiinassa asuva etninen ryhmä. Naxit puhuvat naxin kieltä ja heitä oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan yhteensä 326 295.
Asuinalue.
Suurin osa naxeista asuu Yunnanin maakunnan Lijiangin autonomisessa prefektuurissa maakunnan luoteisosassa lähellä Burman vastaista rajaa. Heitä asuu myös Weixin, Zhongdianin ja Ninglangin piirikunnissa. Pienempiä naxien yhteisöjä on myös Sichuanin maakunnassa. Naxit pitävät Lijiangia kulttuurillisena pääkaupunkinaan. Naxien asuttama alue on vuoristoista.
Historia.
Antropologien mukaan naxien edeltäjät asuttivat alueita Itä-Tiibetissä ja Länsi-Sichuanissa, tai Qinghain maakunnassa noin 1 000 vuotta sitten. Osa tutkijoista pitää heidän esi-isiään samoina qiangien kanssa. 500-luvulta 1100-luvulle naxit olivat osa Nanzhaon ja Dalin kuningaskuntaa, jotka hallitsivat alueita Yunnanissa, Sichuanissa, pohjoisessa Burmassa ja Tiibetissä. Mongolit valloittivat Kublai-kaanin johdolla naxien alueet vuonna 1252. Sittemmin Kiinaa hallinneet han-kiinalaiset dynastiat hallitsivat naxeja paikallisten päälliköiden kautta. Vuorovaikutus kiinalaisten kanssa johti pitkälle edenneeseen kiinalaistumiseen tapojen omaksumisen kautta.
Mao Zedongin johtamien kommunistien voitto Kiinan sisällissodassa muutti voimakkaasti naxien elämäntapoja. Keskushallinto siirsi vähemmistöjen vaikutusvallan vähentämiseksi Yunnaniin ja Sichuaniin suuria joukkoja han-kiinalaisia siirtolaisia. 1950-luvulla naxien alueelle perustettiin kolhoositiloja, jotka lakkautettiin vasta 1980-luvulla.
Kulttuuri.
Sosiaalisten järjestelmien erot jakavat naxit kahteen eri alaryhmään. Lijiangin naxit jakautuvat isälinjaisiin sukuihin ja perheet järjestävät usein lastensa avioliitot serkusten kesken. Yongninigin naxit noudattavat puolestaan äitilinjaisia jakoja. Suuri osa naxeista harjoittaa edelleen maanviljelystä. Viljellyt kasvit vaihtelevat alueen korkeuden mukaan. Matalammilla alueilla kasvatetaan esimerkiksi riisiä, sitrushedelmiä ja kasviksia. Korkeammilla alueilla kasvatetaan maissia, omenoita ja päärynöitä. Naxeja asuu myös viljelykseen kelpaamattomilla vuoristoalueilla, joilla elinkeinona toimii vuohien, lampaiden ja jakkien kasvatus. Lijiangin kaupungissa asuvat naxit elävät muiden nykyajan kaupunkilaisten tapaan.
Naxien uskonnossa sekoittuu perinteinen animistinen uskonto, buddhalaisuus ja taolaisuus. Lamalainen buddhalaisuuden gelugpa-koulukunta on erityisen vahva Yongningin naxien keskuudessa heidän käännyttyään siihen kolme vuosisataa sitten. Perinteiseen uskoon kuuluvat monet erilaiset henget, joita on kasveilla, eläimillä ja maamerkeillä. Henkiin voivat vaikuttaa šamaanit. Perinteinen usko on kuitenkin katoamassa ja esimerkiksi uusia šamaaneja ei ole koulutettu vuoden 1949 jälkeen.
Live Music from the Twilight Zone

Live Music from the Twilight Zone on suomalaisen Wigwam-yhtyeen vuonna 1975 julkaistu järjestyksessään viides albumi, ja ensimmäinen livelevy. Levyllä on mukana koko Wigwamin ns. toinen kokoonpano (Österberg-Pembroke-Gustavson-Pohjola), mutta myös kitaristi Pekka Rechardt oli jo liittynyt yhtyeeseen ja soittaa levyllä. Sekä Gustavson että Pohjola olivat ilmoittaneet eroavansa yhtyeestä tulevaisuudessa, joten yhtye halusi tallentaa kokoonpanon livetunnelman levylle vielä tällä kokoonpanolla, etenkin kun koko yhtyeen tulevaisuus oli vielä epävarmalla pohjalla.
Yhtyeen ensimmäisten kokoonpanojen live-esiintymisille tyypilliseen tapaan levyllä ei ole lainkaan yhtyeen aiemmilla albumeilla julkaistuja kappaleita, vaan mukana on nauhoitusajankohtana julkaisemattomia kappaleita, jäsenten soolotuotantoa sekä reilusti pidennettyjä ja improvisointiosuuksin höystettyjä lainakappaleita.
Kappaleet.
LP 1.
A-puoli
B-puoli
LP 2.
C-puoli
D-puoli
Orenstein &amp; Koppel

Orenstein &amp; Koppel on saksalainen metallitehdas.
Yhtiö valmisti aikoinaan runsaasti kapearaiteisia höyryvetureita; sen kalustoa tuli Suomeen runsaasti, koska helsinkiläinen monialayhtiö Ivar Lindfors Ab sai jo varhain yhtiön Suomen-edustuksen. 
Vetureista on säilynyt useita; Minkiön kapearaidemuseossa on kolme: Loviisan-Vesijärven rautatien veturi numero 7, Äänekoski-Suolahden rautatien veturi numero 3 sekä Åminneforsin teollisuusradan veturi numero 2. 
Kovjoen museorautatiellä on Ojakkalan–Olkkalan rautatien veturi numero 3. 
Yhtiö valmisti myös sähkövetureita: Forssan sähköradan ykkösveturi on museoitu lasikaappiin Forssan kaupunginkirjaston pihaan.
Höyryaikakauden päättyessä Orenstein &amp; Koppel siirtyi muihin metallituotteisiin; Kone Oy osti sen osake-enemmistön. Nykyisin näkee liukuportaissa Orenstein &amp; Koppelin vetureista tutun logon eli vinoneliöön sijoitetun kirjainyhdistemän "O &amp; K". O &amp; K tuli tunnetuksi myös maansiirtokoneiden ja etenkin suurten kaivoskoneiden tekijänä.
Steffen Wesemann

Steffen Wesemann (s. 11. maaliskuuta 1971 Wolmirstedt, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalaissyntyinen entinen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 1993–2008. Hän on asunut pitkään Küttigenin kunnassa Sveitsissä, ja sai maan kansalaisuuden 19. syyskuuta 2005.
Wesemann edusti pitkään T-Mobile Teamia, joka ennen vuotta 2004 tunnettiin nimellä Team Telekom. Toimittuaan vuonna 2007 Team Wiesenhof-Feltin kapteenina hän siirtyi vuodeksi 2008 Cycle Collstrop -joukkueeseen.
Wesemann voitti vuonna 2004 Flanderin ympäriajon. Hän on myös viisinkertainen Rauhanajon voittaja. Hän saavutti vuonna 2002 toisen ja vuonna 2007 kolmannen sijan Pariisi–Roubaix-ajossa.