tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Zittau

Zittau on kaupunki Saksin osavaltiossa, itäisessä Saksassa lähellä Puolan ja Tšekin rajaa. Kaupunki kuuluu Dresdenin hallintopiiriin ja Löbau-Zittaun piirikuntaan. Zittau on piirikuntansa keskuskaupunki. Sen asukasluku vuoden 2016 lopussa oli 25 723. Kaupungin pinta-ala on 66,74 neliökilometriä.
Historia.
Ennen siirtymistään Böömin kruunun alle vuonna 1241 Zittaun alue kuului Meissenin rajakreivikuntaan. Varhaisin tunnettu maininta kaupungista on peräisin vuodelta 1238. Keskiajalla kaupunkia ympäröi kaupunginmuuri. 
Zittau kuului vuodesta 1346 kuuden ylälausitzilaisen kaupungin muodostamaan liittoon. Liittoon kuului Zittaun lisäksi Bautzen, Görlitz, Kamenz, Lauban ja Löbau. 1300-luvun toisella puoliskolla ja 1400-luvulla kaupunkia runtelivat useat tulipalot. Rutto puolestaan surmasi sen asukkaita vuonna 1555 sekä myöhemmin 1500- ja 1600-lukujen vaihteessa. Katolisen liigan ja böömiläisten yhteenoton Valkeavuoren taistelun vuonna 1620 jälkeen Zittauhun muutti huomattava joukko böömiläisiä protestantteja, joiden ansiosta kaupungissa toimi 1800-luvun keskivaiheille saakka tšekinkielinen evankelinen seurakunta.
Vuonna 1635 Zittau siirtyi Saksin vaaliruhtinaskunnan hallintaan. Seitsenvuotisessa sodassa itävaltalaiset joukot sytyttivät kaupungin tuleen 23. heinäkuuta 1757. Tulipalon myötä tuhoutui niin Johanniskirche ja raatihuone kuin noin 80 prosenttia kaupungin asuintaloistakin. Johanniskirchen jälleenrakentamistyöt käynnistettiin vuonna 1767 ja uuden raatihuoneen vuonna 1840. Zittaun kaupunginmuurit purettiin suurimmilta osin vuosien 1820 ja 1869 välillä.
Vuonna 1945 toisen maailmansodan jälkeen Potsdamissa sovittujen uusien valtiorajojen myötä Zittau menetti Neissejoen itäpuolisen kaupunginosansa Grossporitschin Puolalle.
Wabarin kraatterit

Wabarin kraatterit eli Al-Hadidan kraatterit ovat melko pieniä meteoriittikraattereita Saudi-Arabian eteläosissa erittäin kuivan Rub al Khalin aavikon itäisessä keskiosassa. Hiekan peitosta on löydetty 116, 64 ja 11 metrin läpimittaiset kraatterit, jotka synnytti ilmakehässä Maahan monina paloina satanut rautameteoriitti. Wabarin kraattereita ei saa sekoittaa vulkaaniseen Wahban kraatteriin.
Wabarin meteoriittikraatterit löysi Ubarin hylättyä kaupunkia etsinyt tutkimusmatkailija St. John Philby vuonna 1932. Philby kirjoitti väärin Ubarin Wabariksi ja kraatterien löytöpaikka nimettiin Wabariksi. Oikea Ubarin kaupunki löytyi 400 km tästä paikasta etelään vuonna 1992. Philby toi mukanaan rautameteoriitin palasen. Philby löysi 116 m:n läpimittaisen kraatterin, ja siitä noin 1 km luoteeseen 64 m leveän kraatterin, jossa lienee kaksi päällekkäistä kraatteria. Pienin, halkaisijaltaan 11 metriä oleva kraatteri löydettiin vasta vuonna 1994.
Kraatterien reunat koostuvat breksiasta. Suurimman kraatterin syvyydeksi arvioitiin 12 metriä sen löytyessä vuonna 1932, jonka jälkeen syvyys on arvioitu oikeasti pienemmäksi. Kraatterien synty on ajoitettu fissiojälkien perusteella ajalle 6400 ± 2600 v sitten, mutta arvio on todennäköisesti liian korkea.
Oppia ikä kaikki

Oppia ikä kaikki on Kaarina Kaikkosen vuonna 2018 paljastettu teos Tampereen Tesomalla Ristimäen kaupunginosassa. Tilateoksessa, jonka sisällä voi kävellä, on 12 betonista kirjaa. Niiden korkeus vaihtelee 120 senttimetristä 260 senttimetriin. Niistä jokainen sisältää yhden suomalaisen sananlaskun. Kirjojen nimet ovat Harkinta, Kateus, Kokemus, Lohtu, Maltti, Omahyväisyys, Opetus, Rauha, Syyllisyys, Uteliaisuus, Toivo ja Ystävyys.
Teoksen "Oppia ikä kaikki" hinta oli noin 60 000 euroa. Tontin rakennuttajat T2h ja Avain-yhtiöt jakoivat kustannukset keskenään.
Pariisi–Roubaix 2004

Pariisi–Roubaix 2004 oli järjestyksessään 102. Pariisi–Roubaix-pyöräilyklassikko. Se järjestettiin 261 kilometrin reitillä Compiègne'sta Roubaix'hin 11. huhtikuuta 2004.
Juuri ennen kuuluisan Arenbergin metsäosuuden alkua Rolf Aldag lisäsi vauhtia ajaen koko mukulakivisektorin ryhmän kärjessä. Arenbergin jälkeen kilpailun kärjessä oli 21 pyöräilijän ryhmä, johon kuuluivat kaikki ennakkosuosikit. Jaan Kirsipuu lähti irtiottoon 60 kilometriä ennen maalia kasvattaen eron parhaimmillaan 29 sekuntiin. "Auchy-Lez-Orchies"'n mukulakiviosuudella Johan Museeuw lisäsi vauhtia, mutta Team CSC ja Lotto-Domo eivät päästäneet häntä karkuun.
Frank Høj ja Léon Van Bon yrittivät seuraavaksi karkumatkaa, mutta heidät tavoitettiin muutama kilometri myöhemmin. Myöskään Christophe Mengin ja Fabio Baldato eivät onnistuneet irtiotossaan. Parikymmentä kilometriä ennen maalia kärkiryhmästä irtautuivat Tom Boonen, George Hincapie ja Juan Antonio Flecha saaden seurakseen myöhemmin Leif Hosten. Juuri kun heidät oltiin tavoittamassa edellisvuoden voittaja Peter Van Petegem kärsi rengasrikon pudoten ryhmästä. 
"Carrefour de l'Arbre"'n mukulakiviosuudella, 15 kilometriä ennen maalia, Museeuw teki useita irtiottoyrityksiä, joiden seurauksena muodostui ryhmä, johon kuuluivat hänen lisäkseen Magnus Bäckstedt, Fabian Cancellara, Roger Hammond, Tristan Hoffman sekä George Hincapie, joka kuitenkin putosi pian muiden vauhdista. Museeuw menetti mahdollisuutensa kärsittyään rengasrikon kuusi kilometriä ennen maalia. 
Neljä kärkimiestä ajoivat Roubaix'n velodromilla Cancellaran johdolla, kunnes Bäckstedt nousi loppukirissä voittoon ennen Hoffmania, Hammondia ja Cancellaraa. Bäckstedtistä tuli Pariisi–Roubaix'n ensimmäinen pohjoismaalainen voittaja. Ensimmäistä kertaa vuoden 1994 jälkeen kärkikolmikossa ei ollut yhtään belgialaisajajaa: kilpailun kolminkertainen voittaja Museeuw, jolle tämä oli viimeinen Pariisi–Roubaix, saapui maaliin käsi kädessä kovan kilpakumppaninsa Peter Van Petegemin kanssa 17 sekuntia kärkinelikon jälkeen.
Bushin oppi

"Bushin oppi" () on sanonta, jota käytetään kuvaamaan Yhdysvaltojen presidentin George W. Bushin erilaisia toisiinsa liittyviä ulkopolitiikan periaatteita, jotka syntyivät syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen. 
Alun perin sanonnalla tarkoitettiin politiikkaa, jonka mukaan Yhdysvalloilla oli oikeus kohdella terroristeina maita, jotka suojelevat tai auttavat terroristiryhmiä, mitä käytettiin perusteena hyökkäykselle Afganistaniin. Myöhemmin siihen sisältyi muitakin aineksia, kuten konfliktien ehkäisy, mikä tarkoitti että Yhdysvaltojen on syrjäytettävä sellaiset hallinnot, jotka edustavat uhkaa Yhdysvaltojen turvallisuudelle, vaikka uhka ei olisi välitön (tällä perusteltiin hyökkäystä Irakiin), demokratian tukeminen kaikkialla maailmassa, etenkin Lähi-idässä, millä estämään terrorismin leviäminen ja edistämään Yhdysvaltojen sotilaallisia etuja yhteistyössä muiden valtioiden kanssa. Eräät näistä käytännöistä koottiin Yhdysvaltojen kansallisen turvallisuuden tekstiin, jonka otsikko oli "Yhdysvaltojen kansallinen turvallisuusstrategia" ("National Security Strategy of the United States") ja se ilmestyi 20. syyskuuta 2002.
Opin sisältö.
Opin tarkoituksena on ehkäistä konfliktien muodostuminen siten, että mahdolliset uhkatekijät ehkäistään aseellisesti jo ennen niiden muodostumista suureksi uhaksi. Tämä tarkoittaa, että esimerkiksi epädemokraattisiin ja uhaksi koettuihin valtioihin voidaan tehdä sotilaallinen isku, jotta näistä valtioista ei muodostu uhkaa Yhdysvalloille tai sen liittolaisille. Bush käytti oppiaan hyökätessään Irakiin vuonna 2003.
Bushin oppiin sisältyy myös ajatus demokratian levittämisestä maailmaan. Bushin opin mukaan demokratian levittäminen luo vakautta alueelle ja tätä käytettiinkin yhtenä syynä Yhdysvaltain aloittaessa Irakin sodan. Ajatus demokratian rauhaa ja vakautta tuovasta vaikutuksesta perustuu historialliseen havaintoon, jonka mukaan demokraattiset valtiot eivät sodi toisten demokratioiden kanssa. Bushin opin mukaan demokraattiset valtiot haluavat liittoutua sotilaallisesti vahvan ja oikeudenmukaisen Yhdysvaltain kanssa. Sotilaallisesti vahva ja aktiivinen Yhdysvallat myös pystyy painostamaan autoritaarisia valtioita muuntumaan demokratioiksi. Epädemokraattiset vihollisvaltiot taas eivät uskalla uhmata Yhdysvaltoja opin mukaan.
Bushin hallinto on esittänyt väitteitä, että Iran olisi valmistamassa ydinaseita itselleen. Suunnitelmat iskeä Iraniin perustuvat Bushin opin sisältämään ajatukseen, jonka mukaan uhat pitää tuhota ennen niiden kasvamista todellisiksi uhiksi.
Anișoara Cușmir-Stanciu

Anișoara Cușmir-Stanciu (s. 28. kesäkuuta 1962 Brăila) on romanialainen yleisurheilija, joka kilpaili pituushypyssä. Hän voitti kultaa Los Angelesin olympialaisissa 1984 tuloksella 696. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän sai hopeaa tuloksella 715. Ateenan EM-kilpailuissa 1982 hän oli niin ikään toinen hypättyään 673. Universiadeissa hän sai kultaa 1983 ja hopeaa 1981.
Cușmir-Stanciu teki 1. elokuuta 1982 Bukarestissa maailmanennätyksen 715 cm, mutta Vali Ionescu rikkoi sen vielä samassa kilpailussa. Vuonna 1983 Cușmir-Stanciu paransi maailmanennätystä Bukarestissa kolme kertaa: 15. toukokuuta lukemiin 721 ja 4. kesäkuuta kahdesti: ensin 727 ja myöhemmin samassa kilpailussa 743 cm. Ennätyksen rikkoi Heike Drechsler syyskuussa 1985. Hallissa Cușmir-Stanciu hyppäsi parhaimmillaan 694 Bukarestissa 19. helmikuuta 1983.
Carlo Silipo

Carlo Silipo (s. 10. syyskuuta 1971 Napoli) on italialainen kilpauransa päättänyt vesipalloilija ja olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari.
Silipo saavutti urallaan muun muassa Kroatian maajoukkueessa olympiakultaa Barcelonassa 1992, olympiapronssia Atlantassa 1996, maailmanmestaruuden Roomassa 1994 ja MM-hopeaa Barcelonassa 2003. Euroopan mestaruuden hän voitti vuosina 1993 ja 1995, ja lisäksi hän saavutti kaksi himmeämpää EM-mitalia. Silipo kilpaili kesäolympialaisissa myös Sydneyssä 2000 ja Ateenassa 2004.
Zsolt Varga

Zsolt Varga (s. 9. maaliskuuta 1972 Budapest) on unkarilainen vesipalloilija ja lajin olympiavoittaja.
Varga joukkueineen voitti olympiakultaa Sydneyssä 2000. Hän oli mukana jo vuonna 1992 joukkueen sijoittuessa kuudenneksi sekä 1996, jolloin joukkue hävisi pronssiottelun ja jäi neljänneksi. Hän saavutti MM-kilpailuissa hopeaa vuonna 1998. Hän voitti Euroopan-mestaruuden vuosina 1997 ja 1999.
Helena Westermarck

Helena Charlotta Westermarck (20. marraskuuta 1857 Helsinki – 6. huhtikuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, kirjailija ja naisasianainen.
Elämäkerta.
Westermark oli lähtöisin helsinkiläisestä sivistyskohdista. Hänen isänsä oli yliopistossa toimiva Nils Christian Westermark ja äitinsä professorin tytär Constance os. Blomqvist. Westermarkin veli oli antropologi Edvard Westermarck.
Helena Westermarck opiskeli Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä vuosina 1874–1877. Sen jälkeen hän opiskeli maalausta taidemaalari Adolf von Beckerin johdolla vuoteen 1880 asti. Westermarck osallistui ensimmäisen kerran Taideyhdistyksen vuosinäyttelyyn 1978. Vuonna 1880 Westermarck muutti Ranskaan Pariisiin, jossa hän opiskeli Académie Colarossissa vuosina 1880–1881 ja 1884.
Pariisissa Westermarck sairastui keuhkotautiin eikä jatkanut enää maalaamista, vaikka toipuikin taudista. Hän alkoi jo sairasaikanaan kirjoittaa esseitä ja taidearvosteluita C.G. Estlanderin toimittamaan "Finsk Tidskrift" -aikakauslehteen. Myöhemmin Westermarck kirjoitti yhä enemmän naisen asemasta yhteiskunnassa sekä naishistoriasta. Hän oli Naisasialiitto Unionin ensimmäisiä vaikuttajia, kun yhdistys perustettiin vuonna 1892.
Westermarckin kuvataide oli tyyliltään naturalistista. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluu maalaus "Silittäjättäret" (1883), joka palkittiin Dukaattipalkinnolla vuonna 1884 ja sai myös kunniamaininnan Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1889.
Pascal Richard

Pascal Richard (s. 16. maaliskuuta 1964 Vevey) on sveitsiläinen maantiepyöräilijä. Hän voitti maantieajon olympiakultaa vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa.
Richard aloitti uransa cyclo-crossin parissa ja voitti lajin maailmanmestaruuden vuonna 1996. Hän siirtyi kuitenkin maantieajajaksi ja voitti Giro di Lombardian vuonna 1993 ja Liège-Bastogne-Liège]n vuonna 1996. Etappikilpailuissa hänen merkittävin voittonsa on Italian ympäriajon parhaan mäkiajajan paidan voitto vuodelta 1994. Lisäksi hän voitti yhden etapin Ranskan ympäriajossa vuonna 1996 ja voitti vuoden 1994 Sveitsin ympäriajon kokonaiskilpailun ja Tour de Romandie -kilpailun vuosina 1993 ja 1994.
K. C. Jones

K. C. Jones (25. toukokuuta 1932 Taylor, Texas – 25. joulukuuta 2020 Connecticut) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja. Jones on yksi harvoista koripalloilijoista, jotka ovat voittaneet niin NCAA:n yliopistomestaruuden, NBA-mestaruuden kuin olympiakullankin. Hänet nimettiin Basketball Hall of Fameen vuonna 1989.
Ura.
Jones pelasi ennen ammattilaisuraansa San Franciscon yliopiston joukkueessa, joka voitti NCAA-koripallon I-divisioonan mestaruuden vuosina 1955 ja 1956; jälkimmäisenä vuonna Jones pelasi tosin vain runkosarjassa. Lisäksi hän kuului Melbournessa 1956 olympiakultaa voittaneeseen Yhdysvaltain maajoukkueeseen.
Jones varattiin NBA:han vuonna 1956, mutta peliuran etenemiseen toi pienen viivästyksen asepalvelu. Lopulta hän kuitenkin oli Boston Celticsin vakituisena pelaajana aina vuoteen 1967 ja voitti kahdeksan NBA-mestaruutta vuosina 1959–1966. Useampaan mestaruuteen on yltänyt vain kaksi pelaajaa, molemmat samasta Celticsin ryhmästä. Celtics on jäädyttänyt hänen pelinumeronsa, numeron 25.
Jones toimi sittemmin useiden seurojen päävalmentajana – myös Boston Celticsin (1983–1988). Hän valmensi Celticsin NBA:n mestariksi kausina 1983–1984 ja 1985–1986. Hän oli voittamassa mestaruutta myös apuvalmentajana, kerran Celticsissä ja kerran Los Angeles Lakersissä. Hänet nimettiin Basketball Hall of Fameen vuonna 1989.
Alexi Grewal

Alexi S. Grewal (s. 8. syyskuuta 1960 Aspen, Colorado) on entinen yhdysvaltalainen maantiepyöräilijä. Grewal voitti olympiakultaa maantieajossa vuoden 1984 kesäolympialaisissa ja oli ensimmäinen pyöräilyssä olympiakultaa voittanut yhdysvaltalainen urheilija.
Olympialaisten jälkeen Grewal ryhtyi ammattilaiseksi ja liittyi Panasonic-joukkueeseen ja myöhemmin 7-Eleven -talliin. Hänet kuitenkin erotettiin tallista kun hän oli kilpailussa sylkäissyt mielestään liian lähelle tulleen tv-kuvaajan päälle.
Pyöräily-uran jälkeen Grewal muutti perheensä kanssa Coloradoon ja ryhtyi valmistamaan käsintehtyjä huonekaluja paikallisesta kovapuusta.
3. huhtikuuta 2008 yhdysvaltalainen pyöräilylehti VeloNews julkaisi Grewalin kirjoittaman esseen, jossa hän kuvasi omaa (ja pyöräilyssä yleistä) doping-aineiden käyttöä uransa aikana sekä amatöörinä, että ammattilaisena.
Veikkausliigan kausi 2008

Veikkausliigan kausi 2008 oli liigan 19. kausi. Liigaan osallistui 14 joukkuetta. 27. huhtikuuta alkaneeseen kauteen puolustavana mestarina lähti Tampere United. Ykkösestä liigaan olivat nousseet KuPS ja RoPS. 
Liiga oli yllätyksellinen, sillä ennakkosuosikit TPS, Tampere United sekä HJK jäivät kärkikolmikon ulkopuolelle. Mestaruuden vei FC Inter, hopeaa FC Honka ja pronssia FC Lahti. Kärkikolmikolle mitalit olivat niiden Veikkausliiga-historian ensimmäisiä. Veikkausliigasta putosi FC KooTeePee ja liigaan nousi JJK. Liigakarsintaan päätyivät KuPS ja FC Viikingit. KuPS säilytti paikkansa Veikkausliigassa voittamalla FC Viikingit liigakarsinnassa yhteismaalein 2-1 (1-2,0-0).
Maalikuninkuus jaettiin Veikkausliigan historiassa ensimmäistä kertaa. Sen voittivat Hongan Aleksandr Kokko ja Tampere Unitedin Henri Myntti. Kauden avausmaalin teki TPS:n Arístides Pertot.
Ottelutaulukko.
Karsintaottelu.
Kuopion Palloseura säilyi liigassa yhteismaalein 2-1.
Joukkueet eurokentillä.
"Mestarien liiga:"
"UEFA Cup:"
"Intertoto Cup:"
Palkinnot.
Kauden parhaat.
Valioerotuomarikerhon vuoden 2008 herrasmiesvalinnat ovat seuraavat:
Natalja Guseva

Natalja Vladimirovna Guseva (, s. 12. syyskuuta 1982 Tihvinä, Leningradin alue) on venäläinen ampumahiihtäjä, sprintin MM-mitalisti.
Guseva saavutti sprintin MM-pronssia Anterselvassa 2007. Yhden sakon pystypaikalta ampunut Guseva hävisi kilpailun voittaneelle kaksi sakkokierrosta ampuneelle Magdalena Neunerille 19,6 sekuntia. Toiseksi sijoittunut 2,3 sekuntia Neunerille jäänyt Anna Carin Olofsson ampui niin ikään kaksi sakkokierrosta. Samoissa kisoissa hän sijoittui takaa-ajossa ja yhteislähdössä neljänneksi ja hiihti ankkuriosuuden Venäjän seitsemänneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa. Oberhofin MM-kilpailuissa 2004 hän oli yhteislähtökilpailussa seitsemäs. Olympialaisissa Guseva on parhaimmillaan sijoittunut yhteislähdön 24:nneksi Torinossa 2006.
Maailmancupissa Guseva on voittanut yhden osakilpailun; Anterselvan sprintin kaudella 2003–2004. Hän sijoittui samalla kaudella toiseksi Anterselvan yhteislähdössä. Kolmanneksi hän on sijoittunut Hochfilzenin normaalimatkalla kaudella 2005–2006 ja Anterselvan sprintissä kaudella 2006–2007. Kokonaiskilpailussa Gusevan paras sijoitus on 21. kaudelta 2005–2006.
Carl Pursell

Carl Duane Pursell (19. joulukuuta 1932 – 11. kesäkuuta 2009) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Michiganin toisesta vaalipiiristä vuosina 1977–1993. Edeltäjä oli Marvin L. Esch ja seuraaja Pete Hoekstra. 
Pursell, syntyperäinen michiganilainen, istui jo ennen uraansa liittovaltiollisessa kongressissa Michiganin senaatissa vuodesta 1971.
Roubaix

Roubaix [ʁu'bɛ] on vanha teollisuuskaupunki Pohjois-Ranskassa lähellä Lilleä ja Tourcoingia Belgian rajan läheisyydessä. Sen väkiluvuksi arvioitiin vuonna 2013 ja se on etnisesti ja kulttuurisesti monimuotoinen. Yhdessä Lillen, Tourcoingin ja Villeneuve-d’Ascqin kaupunkien kanssa Roubaix muodostaa suurkaupunkialueen. Kaupunki sijaitsee 1,2 miljoonan asukkaan kokoisen Lillen metropolialueen koilliseen laskevaan rinteen sydämessä.
Historia.
Roubaix on kuulu tekstiiliteollisuudestaan, jonka juuret ulottuvat ainakin 1400-luvulle. Silti Roubaix oli vielä 1800-luvun alkupuolella väljästi rakennettu maalaiskylä. Teollisen vallankumouksen aikana 1800-luvulla tekstiiliteollisuus sysäsi koko kaupungin räjähdysmäiseen kasvuun. Se on ollut villa- ja tekstiiliteollisuuden tärkeä keskuspaikka, jota kutsutaan "Tuhannen savupiipun kaupungiksi" tai "Ranskan Manchesteriksi".
Ensimmäinen kirjallinen maininta Roubaix’sta on vuodelta 863. Sen väkiluku kasvoi huimasti vuoden 1800 teollisen vallankumouksen ansiosta asukkaasta vuoden 1896 yli asukkaaseen. 1970-luvun jälkipuoliskon taloudellinen taantuma on koetellut kaupungin tekstiiliteollisuutta.
Nähtävyydet.
Kaupungin maamerkki on raatihuone, joka vihittiin käyttöön vuonna 1911. Roubaix, jossa on yli 40 historiallista muistomerkkiä, on Pohjois-Ranskan huomattava rakennus- ja teollisuusperintöalue. Ranskan kulttuuriministeriö myönsi kaupungille vuonna 2000 kunniamerkin "Ville d'art et d'histoire" (). Kaupungissa on myös yksi suuri viheralue: "Parc Barbieux". Sen pinta-ala on 34 hehtaaria ja se sijaitsee alueen eteläosassa.
Roubaix’ssa on merkittävä taiteen ja teollisuuden museo "Musée d'art et d'industrie André-Diligent" tai "La Piscine", joka sijaitsee vanhassa art decotyylisessä uimalassa. Kaupungissa on myös toinen merkittävä museo, tekstiilimuseo "La Manufacture".
Urheilu.
Roubaix on yhden maailman vanhimman pyöräilykilpailun Pariisi–Roubaix’n maalipaikka. Kaupungissa on kaksi pyöräilystadionia: vuonna 1936 perustettu velodromi André-Pétrieux, jossa Pariisi-Roubaix-kilpailu ratkeaa, ja vuonna 2012 perustettu puusta rakennettu velodromi Jean-Stablinski.
Yksi maailman pisimmistä kävelykilpailuista järjestetään Roubaix’ssä vuosittain. Vuodesta 1953 järjestettyyn kilpailuun osallistuu useita kestävyysurheilijoita tavoitteenaan kävellä mahdollisimman pitkä matka 28 tunnin aikana. Kilpailun ennätys on 255 kilometriä, ja vuosittain useat osanottajat ylittävät 200 kilometrin rajan.
Marvin L. Esch

Marvin Leonel Esch (4. elokuuta 1927 Flinton, Pennsylvania – 19. kesäkuuta 2010 Ann Arbor, Michigan) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän syntyi Pennsylvanian osavaltiossa, mutta valmistui lopulta Michiganin yliopistosta.
Esch istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Michiganin toisesta vaalipiiristä vuosina 1967–1977. Häntä seurasi Carl Pursell.
Esch oli jo ennen uraansa liittovaltion kongressissa istunut Michiganin edustajainhuoneessa. Hän oli epäonnistuneesti ehdolla Yhdysvaltain senaattiin.
Mirva Saukkola

Mirva Saukkola (s. 1. syyskuuta 1970 Masku) on filosorian tohtori, suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän työskentelee "Antiikki &amp; Design" -lehden päätoimittajana ja toimii myös Tapaseuran puheenjohtajana.
Vuosina 2008–2013 Saukkola työskenteli päätoimittajana suomenkielisessä "Elle"-naistenlehdessä, jonka hän myös lanseerasi Suomeen. Hän on koulutukseltaan filosofian tohtori, ja hän on väitellyt 2001 lastenkirjallisuudesta.
Ura.
Saukkola on ollut aiemmin toimittajana "Gloriassa" sekä toimituspäällikkönä "Kotiliedessä" ja suomenkielisessä "Cosmopolitanissa". Hän tekee median kanssa paljon yhteistyötä liittyen tapakasvatukseen ja -koulutukseen. Saukkola on kommentoinut myös vuosittain linnanjuhlaväen tyylejä. Hän on pitänyt mm. kansanedustajille tyylikoulua. 
Saukkola on luennoinut paljon tapatyyleistä, muodista ja sen historiasta monissa museoissa, kuten Ateneumissa ja Sinebrychoffin taidemuseossa sekä Tampereen Vapriikissa. Hän on toiminut myös pukeutumisen asiantuntijana MTV-uutisissa ja kirjoittaa kolumneja sekä artikkeleita pukeutumisen ja tyylien aikakausista.
Teokset.
Mirva Saukkola on kirjoittanut useita kirjoja, joissa käsitellään muun muassa muodin ja naistenlehtien maailmaa jännitysromaanin keinoin. Lisäksi hän on kirjoittanut tietokirjoja muun muassa etiketistä, tapakulttuurista ja pukeutumisesta. Hän on kirjoittanut kirjan myös parfyymeistä.
Vuoden kristillinen kirja

Vuoden kristillinen kirja on suomalainen kirjallisuuspalkinto. Se myönnetään vuosittain järjestettävän kilpailun perusteella. Kilpailu on avoin kaikille kustantajille. Voittajan valitsee vuosittain yksi julkisuuden henkilö, esimerkiksi vuonna 2008 valitsija oli puoluejohtaja Timo Soini, vuonna 2007 europarlamentaarikko Eija-Riitta Korhola ja vuonna 2006 oopperalaulaja Esa Ruuttunen. Vuoden kristillinen kirja -kilpailun voittaja on viime vuosina valittu Helsingin kirjamessujen yhteydessä. Vuonna 2020 kilpailua ei järjestetty koronaviruspandemian takia.
Vuoden 2021 voittajan, teologian tohtori Anni Pesosen kirjan "Credo – Tieni mystiikkaan", valitsi Turun arkkihiippakunnan piispa Mari Leppänen kuuden esiraadin valitseman kirjan joukosta.
Vuoden kristillinen kirja -kilpailun järjestää Kristilliset kustantajat ry.
Paoletta Magoni

 
Paoletta Magoni (s. 14. syyskuuta 1964 Selvino, Italia) on italialainen alppihiihtäjä. Hän voitti olympiakultaa pujottelussa Sarajevossa vuonna 1984. Hän saavutti pronssia MM-kisoissa Bormiossa vuonna 1985. Magoni voitti urallaan yhden maailmancupin osakilpailun, Pfrontenin pujottelun vuonna 1985.
Kankare (Halikko)

Kankare, myös Kankari, on kylä Halikossa. Se sijaitsee Kuninkaantien pohjoispuolella Piintilän ja Ammakon välissä. Kylän alueen pohjoisosassa kulkee E18-moottoritie, jonka toiselle puolelle jää kylässä sijaitseva Halikon ainoa järvi, Kankareenjärvi. Myös rantarata kulkee kylän eteläosien halki.
Kylän maisema vaihtelee etelän peltomaisemasta pohjoisen metsäisiin ja kallioisiin mäkiin, sekä edelleen Kankareenjärveen ja sen pohjoispuolella olevaan rämeikköön, joista Purilanjoki saa alkunsa.
Kankare on halikkolaisittain varsin nuori kylä. Se on perustettu ruotsalaisen uudisasutuksen aikaan 1300-luvun jälkeen. Kankareen kyläalue on edelleen samalla mäennyppylällä ja säilyttänyt isojakoa edeltäneen tiheän kaavan. Kankareen talot kuuluivat hallinnollisesti Paimioon ennen Halikon kunnan perustamista vuonna 1865.
Myöhemmin kylän asutus on kasvanut ja etenkin Kuninkaantien varrelle on rakennettu lukuisia asuntoja. Vanha 1900-luvulta peräisin oleva ratavahdin asunto sijaitsee myös tien varrella. Kankareenjärven ympäristössä on lukuisia kesämökkejä.
DreamHack

DreamHack on Ruotsissa järjestettävä demokompojen ja pelikilpailujen lähiverkkotapahtuma. Dreamhack järjestetään kahdesti vuodessa Elmian messukeskuksessa Jönköpingissa sekä kahdesti vuodessa Expolaris-kongressikeskuksessa Skellefteåssa. Tapahtuma on Guinnessin ennätysten kirjan ja Twin Galaxiesin mukaan lajinsa suurin.
Dreamhackin perustajat saivat vuonna 2007 kunniakirjan Jönköpingin kunnalta ollessaan tärkeä vaikuttaja alueen elinkeinolle, opetukselle ja yhteisöille.
Historiaa.
DreamHack-tapahtuma sai alkunsa vuonna 1995 Malungissa Ruotsissa. Ensimmäisessä tapahtumassa oli vain 30 osanottajaa, mutta vuosien saatossa osanottajien määrä on kasvanut liki 14 000 kävijään. Dreamhackin kävijäennätys rikottiin Dreamhack Winter 2010:ssä: Paikalla oli 12 754 tietokonetta ja 13 608 kävijää. Aikaisempi ennätys oli Dreamhack Winter 2007:stä, jolloin paikalla oli 10 544 tietokonetta ja 11 060 kävijää.
Nykyään.
Dreamhackin ohessa järjestetään DreamHack expo, jossa esitellään hienoimmat uutuudet tietokoneiden maailmasta. Osallistujien ikäjakauma jakaantuu alakouluikäisistä eläkeläisiin, ja 10 prosenttia kävijöistä on naisia. Kävijöitä saapuu kaikkialta maailmasta, jopa Amerikasta ja Yhdistyneistä arabiemiirikunnista.
GRB 080319B

GRB 080319B on suurin tähän mennessä havaittu gammapurkaus. Sen havaitsi Swift-teleskooppi klo 6.12 UTC 19. maaliskuuta 2008. Purkauksen kykeni näkemään paljain silmin sen kirkkauden huipun ollessa 5,8 magnitudia. Samalla siitä hetkeksi aikaa kaukaisin paljain silmin nähtävissä oleva kohde, sillä etäisyyttä purkauksella oli 7,5 miljardia valovuotta. Vertailun vuoksi tällä hetkellä kaukaisin paljain silmin nähtävä kohde on Kolmion galaksi 2,9 miljoonan valovuoden päässä.
Purkaus oli 2,5 miljoonaa kertaa kirkkaampi kuin aikaisempi ennätyksen haltija SN 2005ap. Eräiden tutkijoiden mukaan räjähtäneen tähden kirkkaus vastasi hetkellisesti 10 miljoonaa galaksia .
Purkautuneen tähden massaksi on arvioitu peräti 50 auringon massaa.
Kankareenjärvi

Kankareenjärvi on pieni 11 hehtaarin järvi Kankareen kylässä entisen Halikon kunnan länsiosassa. Järvi on Halikon ainoa.
Rannat.
Järven rannat vaihtelevat karusta kangas- ja kalliomänniköstä märkään nevaan. Osa männikköisistä ja kallioisista rannoista järven länsipäässä on mökki- tai uimarantakäytössä. Järvellä on suultaan soinen laskuoja luoteeseen, ja siihen laskee lounaasta, pohjoisesta ja koillisesta eri kokoisia ojitettuja suopainanteita, joiden korkeus rannassa on lähellä järven pintaa.
Valuma-alue.
Järven luusuassa luoteessa sekä järven luonaiskulmassa, jossa on järveen laskeva suopainanne, on rämeitä, joiden nevareunukset ovat luhtaisia ja rahkasammalta kasvavia.
Kolmas alava, rannassa nevasta ja sisemmällä puustoisesta suosta muodostuva suopainanne on järven koilliskulmassa. Siihen laskee idästä kallioselänteiden välisestä noin kilometrin pituisesta ja parisataa metriä leveästä painanteesta ojitettu Isossuo, jonka keskiosassa vielä on hiukan mäntyrämettä.
Pohjoisesta järveen laskee lisäksi korkeudeltaan lähellä järven pintaa oleva erillinen pieni avosuo, jota yhdistää järveen alava puustoinen suopainanne.
Vesistösuhteet.
Järven laskuojasta muodostuu Kankareenjärven laskujoki Purilanjoki. Se on pienen rannikkovesistön muodostava joki, joka laskee Halikonlahteen hiukan Halikonjoen ja Uskelanjoen suitten länsipuolella.
Historia.
Paleobotanisten tutkimusten mukaan Kankareenjärveä on käytetty vuosisatojen ajan pellavan liotuspaikkana.
Länsirintamalta ei mitään uutta

Länsirintamalta ei mitään uutta () on Erich Maria Remarquen kirjoittama ensimmäiseen maailmansotaan sijoittuva romaani. Kirja ilmestyi Saksassa vuonna 1929 Ullstein Verlagin julkaisemana. Se oli hyvin suosittu, ja sitä myytiin ensimmäisen puolentoista vuoden aikana 2,5 miljoonaa kappaletta 25 eri kielellä. Aikojen kuluessa kirja on käännetty 32 kielelle, ja sitä on myyty yli kahdeksan miljoonaa kappaletta. Remarque muutti 1931, jo ennen kansallissosialistien valtaannousua, ensin Sveitsiin ja sitten Ranskaan ja myöhemmin vielä Yhdysvaltoihin, ja menetti myös Saksan kansalaisuuden 1938. Kansallissosialistit eivät hyväksyneet pasifistiseksi katsomaansa teosta, vaan teos päätyi 1933 kirjaroviolle, koska se oli ”kirjallinen petos suursodassa sotineita kohtaan”.
Kirja perustuu osittain Remarquen omiin kokemuksiin, kun hän osallistui sodan viimeisiin vuosiin Saksan armeijassa. Kirjan päähenkilöitä ovat 18-vuotiaina sotaan joutuneet Paul Bäumer, Leer, Albert, Müller, Kemmerich, Haie ja Tjaden, joiden vanhempi isähahmo on suutari Katczinsky. Kirjassa kuvataan tarkoituksettomia hyökkäyksiä ja rintamaelämän kurjaa arkea. Aluksi kuvataan koulutusvaihetta, jossa heitä kouluttaa simputtava korpraali. Kirjassa kritisoidaan myös poikien keskikouluopettajaa, joka innostaa sotaan tietämättä kuitenkaan, mitä se on, ja sitä kautta tuomitaan epäsuorasti myös kulttuuriin sisältyvät sotaisat asenteet. Teoksen paatoksellinen loppupuoli kumpuaa rintamalla haavoittuneen Remarquen vakaumuksesta, ettei sota anna ihmiselle mitään, mutta voi viedä häneltä kaiken.
Teos toimi vastavetona Ernst Jüngerin sotaa ihannoivalle teokselle "Teräsmyrskyssä" (1920), joka puolestaan oli ollut Henri Barbussen sotaromaanin "Tuli" (1916) antiteesi.
Sanonta ”länsirintamalta ei mitään uutta” sai alkunsa ensimmäisen maailmansodan aikana. Lausahdusta käytettiin ilmaisemaan Saksan ja Ranskan rintamalinjojen muuttumattomuuta. Kumpikin rintamalinja pysyi paikoillaan, vaikkakin järjettömiä hyökkäyksiä riitti. Uudet aseet, etenkin konekiväärit tuhosivat hyökkääjän joukot tehokkaasti, mikä esti etenemisen mihinkään suuntaan.
Armas Hämäläisen suomennos ilmestyi Kustannusosakeyhtiö Kirjan kustantamana vuonna 1930.
Kirjasta on tehty kolme elokuvaa: Lewis Milestone ohjasi Oscar-palkitun version vuonna 1930; Delbert Mann ohjasi televisioelokuvan vuonna 1979; ja Edward Berger ohjasi elokuvan vuonna 2022.
Dean Koontz

Dean Ray Koontz (s. 1945 Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kauhukirjailija. Dean Koontzin kirjoja on julkaistu 38 eri kielellä ja myyty yli 200 miljoonaa kappaletta. 
Koontz on käyttänyt useita salanimiä, muun muassa David Axton, Brian Coffey, Deanne Dwyer, K. R. Dwyer, John Hill, Leigh Nichols, Anthony North, Richard Paige, Owen West ja Aaron Wolfe. Osa nimellä Brian Coffey julkaistuista kirjoista on suomennettu myös Koontzin omalla nimellä. Koontzin kirjoja on julkaissut Suomessa Book Studio ja yhtiön sulautumisen jälkeen Gummerus.
Shanghain pörssi

Shanghain pörssi (SSE) () on markkina-arvolla mitattuna manner-Kiinan suurin ja maailman viidenneksi suurin pörssi. Tammikuussa 2016 pörssissä listattujen yhtiöiden markkina-arvo oli 3 490 miljardia USD. Sitä suurempia olivat tuolloin New Yorkin pörssi, Nasdaq Inc., Lontoon pörssi ja Japanin pörssi. Shanghain pörssi on voittoa tavoittelematon organisaatio ja valtionyhtiö, jonka johtajan Kiinan hallitus nimittää. Ulkomaalaiset yritykset eivät pääse listautumaan Shanghain pörssiin, vaikka Hongkongin pörssiin niillä on pääsy.
Pörssi uudelleenavattiin 26. marraskuuta 1990 sen oltua suljettuna vuodesta 1949 lähtien, jolloin se suljettiin Kiinan kommunistisen vallankumouksen yhteydessä.
Kiinassa on Shanghain pörssin lisäksi pienempi Shenzhenin pörssi sekä Hongkongin pörssi, joka sijaitsee Hongkongin erityishallintoalueella, jota ei lueta manner-Kiinaan kuuluvaksi.
SSE 50 -indeksi on Shanghain pörssin viidenkymmenen suurimman, vilkkaasti vaihdetun ja edustavan yrityksen osakkeiden kehitystä kuvaava osakeindeksi.
SSE:n kymmenen suurinta yritystä.
Osaksi samat kiinalaiset yritykset sijoittuivat korkealle myös useampaa muuttujaa tarkastelevassa Forbes Global 2000 -listauksessa (2015). Tämän maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten listauksessa kärjessä olivat ICBC (maailman 1. sija), China Construction Bank (2.), Agricultural Bank of China (3.), Bank of China (4.), PetroChina (8.), China Mobile (20.), Sinopec (24.), Ping An Insurance Group (32.), China Life Insurance (37.) ja Bank of Communications (38.). Vertailu oli tehty vuoden 2015 Kiinan pörssihuuman aikaan.
Satyyrinäytelmä

Satyyrinäytelmä () oli yksi antiikin kreikkalaisen teatterin näytelmälajeista. Se oli klassisella kaudella kiinteä osa Ateenan Dionysia-näytelmäjuhlia. Jokainen näytelmäkirjailija teki juhlia varten kolmen tragedian trilogian ja sitä seuranneen satyyrinäytelmän.
Satyyrinäytelmälle tunnusomaista oli satyyreistä koostuva kuoro, ilakoiva, joskus rietaskin sisältö ja onnellinen loppu. Näistä ominaisuuksista huolimatta satyyrinäytelmä oli tyyliltään ja kieleltään lähempänä tragediaa kuin komediaa. Näytelmien aiheet otettiin mytologiasta ja joskus ne saattoivat liittyä edeltävään trilogiaan.
Ensimmäisen satyyrinäytelmäkirjailijan sanotaan olleen Pratinas (500/400-lukujen eaa. vaihde). Kuten koko kreikkalaisen draaman, satyyrinäytelmän juuret ovat Dionysoksen kultissa. Satyyrit olivat tämän jumalan seuralaisia. Aristoteleen mukaan tragedia sai alkunsa "satyrikonista" eli jostakin satyyrinäytelmää muistuttavasta, ja arvellaan, että varsinainen satyyrinäytelmä lisättiin näytelmäjuhliin reaktiona sille, että tragediat olivat ajan mittaan siirtyneet yhä enemmän pois dionyysisistä aiheista.
Vain yksi satyyrinäytelmä on säilynyt nykyaikoihin kokonaisena, Euripideen "Kyklooppi" ("Kyklops"). Lisäksi tunnetaan mm. papyruslöydöistä katkelmia muista satyyrinäytelmistä, esimerkiksi noin puolet Sofokleen satyyrinäytelmästä "Vainukoirat" ("Ikhneutai") sekä osia tuntemattoman kirjailijan satyyrinäytelmästä "Sisyfos". Vaasimaalauksissa on myös säilynyt kuvallisia esityksiä satyyrinäytelmistä, esimerkiksi kuuluisassa Pronomos-vaasissa on esitetty kokonaisen näytelmän juoni.
Satyyrinäytelmä menetti merkityksensä näytelmäjuhlien ohjelmistossa 300-luvun eaa. puoliväliin mennessä, mutta sitä tiedetään esitetyn vielä 100-luvulla jaa. Sen vaikutus moderniin teatteriin ei ole ollut suuri, vaan se jäi kreikkalaisen tragedian ja komedian varjoon.
John Kimmel

John J. Kimmel (myös "John J. Kimmble", 1866 Brooklyn, New York, Yhdysvallat – 1942) oli yhdysvaltalainen harmonikansoittaja, joka teki ensimmäiset kaupalliset yhdysvaltalaiset harmonikkalevytykset 1900-luvun alussa.
Kimmel syntyi saksalaislähtöiseen perheeseen Brooklynissa. Hän oli syntyperästään huolimatta taitava esittämään irlantilaisia tansseja, ja hän sai ystäviltään lisänimen "The Irish Dutchman".
Kimmel teki ensimmäiset kaupalliset harmonikkalevytykset Yhdysvalloissa, aloittaen levytysuransa Zonophone-yhtiölle 1904. Hänen vakituisena säestäjänään toimi pianisti Joe Linder. Kimmel tunnettiin vaudeville-näyttämöillä siitä, että hän kykeni soittamaan kornettia, saksofonia, ksylofonia ja lopulta huipensi esityksensä harmonikkasooloihin. Hän toimi myös ravintoloitsijana, mutta hänen viimeinen saluunansa "The Accordion" jouduttiin lopettamaan kieltolain myötä.
Levytyksiä.
Kimmel teki useita harmonikkalevytyksiä 1900-luvun alussa, erityisesti Edison-, Indestructible Record ja Victor -levymerkeille.
Aiheesta muualla.
Kimmelin levyttämä "American cake walk" vuodelta 1906 mp3-muodossa
Urmas Sisask

Urmas Sisask (9. syyskuuta 1960 Rapla – 17. joulukuuta 2022) oli virolainen säveltäjä, muusikko ja tähtitieteen harrastaja.
Elämä.
Urmas Sisask aloitti pianonsoiton opinnot vuonna 1969. Hän opiskeli vuoteen 1985 asti säveltämistä René Eesperen johdolla Viron musiikkiakatemiassa Tallinnassa. Hän keskittyi erityisesti gregoriaaniseen kirkkolauluun ja barokkimusiikkiin. Nykyään Sisask on yksi Viron tunnetuimmista säveltäjistä. Hän muutti vuonna 2012 Laitilaan. Hän asui 2013–2018 Turussa, ja sen jälkeen Virossa, Tallinnassa ja Jänedalla. Virolainen laulaja ja poliitikko Siiri Sisask (s. 1968) on hänen nuorempi sisarensa.
Ura.
Sisaskin tyyliä kuvaillaan eklektiseksi. Suurin osa hänen inspiraatiostaan kumpuaa astronomiasta. Säveltäessään hän käytti usein itse kehittämäänsä sävelasteikkoa, jota hän kutsui "kosmiseksi harmoniaksi". Hänen ateljeensa sijaitsee vuonna 1994 kunnostetussa musiikkitähtitornissa Jänedan linnassa. Jänedan musiikkitähtitornin uudelleenavajaisia vietettiin elokuussa 2018.
Sisask oli arvostettu kuoronjohtaja, ja suurin osa hänen töistään on sekakuorosävellyksiä. Tunnetuimpia niistä on Gloria Patri, 24 hymnin sarja sekakuorolle. Kuoroteosten lisäksi Sisask on säveltänyt muun muassa orkesterille, pianolle ja klarinetille. Huomattava osa Sisaskin teoksista on hengellistä musiikkia, usein katoliseen perinteeseen viittaavaa, vaikka hän itse ei kuulunut mihinkään kirkkokuntaan. Suomessa asuminen innoitti säveltäjää esimerkiksi naiskuorosarjaan "Laulame Soome linnadest". Turun tuomiokirkolle omistettu Oratorio Dom (opus 159) sai kantaesityksensä Turussa 24. marraskuuta 2018.
Viimeisinä vuosina Sisaskin teoksia kantaesitettiin Suomen ja Viron lisäksi Saksassa ja Japanissa.
Tähtitieteen harrastus.
Sisask oli myös tähtitieteen harrastaja. Hän järjesti vuosittain elokuun puolivälissä järjestettäville Viron tähtipäiville aina konsertin. Esimerkiksi 15. elokuuta 2009 päivillä oli Urmas Sisaskin tähtikonsertti, jota esitti Virumaan 20-henkinen kamariorkesteri. He esittivät Sisaskin viulukonserton "Perseiidid" sekä tallinnalaisen tähtitieteilijän Peep Kalvin muistolle sävelletyn teoksen "RX Cassiopeiae".
Cobra (sarjakuva)

Cobra () on japanilainen, Buichi Terasawan luoma science fiction -sarjakuva, jonka pohjalta on tehty myös piirrosanimaatioita ja videopelejä.
Tarina.
Sarjakuva kertoo miehestä nimeltä Cobra, joka on pyyhkinyt muistinsa. Yllättäen hänen muistinsa kuitenkin palautuu ja hän muistaa olevansa kuuluisa avaruusrosvo, jonka galaksin voimakkain rikollisjärjestö, avaruusrosvojen kilta, haluaa tappaa. Miestä ei vain ole pystytty tunnistamaan, koska ennen muistinsa pyyhintää Cobra oli käynyt perusteellisessa kasvoleikkauksessa. Kilta luuleekin Cobran kuolleen, mutta muistin palauduttua Cobra päätyy nopeasti törmäyskurssille killan kanssa ja samalla moninaisiin seikkailuihin. Cobran tunnusmerkkinä on hänen vasemman kätensä tilalla oleva "psychogun", galaksin tehokkain käsiase.
TV-sarja.
"Cobra"-piirrossarjaa () esitettiin vuosina 1982–1983 ja sitä tehtiin 31 jaksoa. Ensimmäinen jakso näytettiin 7. lokakuuta 1983 Fuji terebi -verkon kanavilla. Vuonna 2008 tehtiin toinen, 13-osainen televisiosarja "Cobra the Animation".
Elokuva.
Piranha 3D -elokuvan ohjaaja Alexandre Aja työstää huhujen mukaan parhaillaan yli 100 miljoonan dollarin filmatisointia Space Cobra -sarjakuvasta. Elokuvan nimi on ”Cobra: The Space Pirate”. imdb Dome.fi
Daddy DJ

Daddy DJ on ranskalainen DJ-kokoonpano johon kuuluvat David Le Roy, Jean-Chrisophe Berval ja Charly. Nimisingle ”Daddy DJ” päätyi hetkessä Ranskan listoille. Saksassa se ylsi listan sijalle 7 ja Australiassa sijalle 8. Muita singlejä ovat ”Girl in Red” (2001) ja ”Over You” (2002) ja uusin ”Everyday” (2008). Esimerkiksi Ruotsissa ja Norjassa single Daddy DJ -hitti ovat päätyneet jopa listaykkösiksi. 2008 Daddy DJ teki paluun ja julkaisi albuminsa "Rock Machinen".
Basshunter on käyttänyt Daddy DJ:n kappaleen ”Daddy DJ” melodiaa kahdesti, kappaleissaan ”Vi sitter i Ventrilo och spelar DotA” ja ”All I Ever Wanted”.
Wilhelm Schauman

Berndt Wilhelm Schauman (8. marraskuuta 1857 Pietarsaari – 14. marraskuuta 1911 Berliini, Saksa) oli suomalainen teollisuusmies jonka perustamien yritysten toimintaa jatkoi hänen kuolemansa jälkeen perustettu Oy Wilhelm Schauman Ab. 
Tausta.
Pietarsaarelaisen apteekkari Victor L. Schaumanin poikana ja myös aatelismiehenä syntynyt Wilhelm Schauman valmistui insinööriksi 1879 ja työskenteli aluksi eräässä metallitehtaassa Pietarissa. Vuonna 1883 hän palasi vaimonsa kanssa Suomeen ja asettui kotikaupunkiinsa Pietarsaareen. Schaumanille oli alun perin luvattu teknillisen johtajan paikkaa G. A. Serlachiuksen Mäntän tehtailta mutta tämä hanke kuitenkin kariutui.
Sikurin valmistajaksi.
Schauman oli tutustunut sikurin valmistukseen Saksassa sekä Venäjällä ja niinpä hän perusti 1883 sikuritehtaan Pietarsaareen Thodénin leipomon ulkorakennukseen. Tehtaassa oli työssä 6-7 henkilöä. Sikuritehdas menestyi hyvin ja Schauman perusti 1884 toisen tuotantolaitoksen Pietarsaaren ulkopuolelle. Muutaman vuoden kuluessa hänestä tuli Suomen merkittävin sikurinvalmistaja. Schaumanin toinen tehdas paloi 1892 ja hän rakensi uuden, vuonna 1893 valmistuneen tehtaan Alholmaan lähelle Pietarsaaren satamaa. Tässä tehdaskiinteistössä sijaitsee nykyisin sikurimuseo. Myös tehtaan alkuperäiset koneet ovat säilyneet.
Schaumanin valmistama sikuri oli hyvälaatuista ja edullista. Hän kiinnitti myös huomiota markkinointiin ja hän suunnitteli myyntipakkaukset asiakkaita houkutteleviksi. Schauman matkusti itse ympäri Suomea jakaen kauppiaille tuotenäytteitä. Schaumanin sikurinvalmistus saavutti huippunsa 1903 jolloin hän tuotti vuodessa lähes 1 400 tonnia paahdettua ja jauhettua sikuria 60 työntekijän voimin. Sikurin raaka-aine tuli aluksi Saksasta ja myöhemmin Belgiasta, Venäjältä, Virosta ja Puolasta. Sikurin valmistus jatkui kannattavana mutta sotavuosia lukuun ottamatta pienimuotoisena aina vuoteen 1960 saakka, ja viimeinen sikurierä myytiin varastosta syyskuussa 1964.
Liiketoimet laajenevat.
1890-luvun puolivälistä alkaen Schauman alkoi laajentaa liiketoimiaan myös muille aloille. Hän alkoi myydä puutavaraa ja hän omisti Alholmaan 1896 perustetun sahalaitoksen sekä satamahinaajan. Schauman perusti lisäksi sokeritehtaan Alholmenin niemelle lähelle Pietarsaarta. Schauman valittiin 1889 pietarsaarelaisen Strengbergin tupakkatehtaan johtokuntaan ja hänestä vuonna 1896 tehtaan johtokunnan puheenjohtaja ja toimitusjohtaja. Strengberg oli tuohon aikaan Pohjoismaiden suurin savukkeiden valmistaja.
Vuonna 1910 Schauman osti Kokkolan Ykspihlajassa sijainneen höyrysahan ja hän perusti Suomen ensimmäisen kooltaan merkittävän vaneritehtaan Jyväskylään. Tämä "Faneritehdas Osakeyhtiön" omistama tehdas aloitti toimintansa Schaumanin kuoleman jälkeen 1912. Suomen ensimmäinen Wiikarin Oy:n perustama vaneritehdas toimi vuosina 1893–1899 Karkun Kiuralassa.
Schauman kuoli äkillisesti 54-vuotiaana ollessaan marraskuussa 1911 liikematkalla Berliinissä. Hänen omaisuutensa oli tällöin noin 2 miljoonan markan arvoinen. Schaumanin testamentin ehtojen mukaisesti hänen omistamansa yritykset siirrettiin uuden "Oy Wilhelm Schauman Ab" nimisen osakeyhtiön hallintaan.
Lähteet.
Viitteet.
Emil Genetz

Karl Emil Moritz Genetz (24. lokakuuta 1852 Impilahti – 1. toukokuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen kansallisromanttisen taidemusiikin säveltäjä, laulaja ja opettaja. Emil Genetz oli runoilija Arvid Genetzin veli.
Elämä.
Nuoruus.
Emil Genetzin vanhemmat olivat kruununvouti Karl Johan Gabriel Genetz ja Laura Charlotta Johanna Ferrin. Hän syntyi Impilahdella vuonna 1852 ja kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta vuonna 1870. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa lakia ja kemiaa vuoteen 1874 saakka, jolloin hän pääsi laulajaksi Suomalaiseen Oopperaan. 1870-luvulla Genetz soitti viulua Ylioppilaskunnan Soittajissa. Valtion stipendin avulla hän opiskeli musiikkia ja näyttämötaidetta Dresdenin konservatoriossa 1875–1877.
Opettajana.
Genetz työskenteli saksan, ranskan ja venäjän opettajana Hämeenlinnan normaalilyseossa 1880–1887, Helsingin normaalilyseossa 1887–1889 ja Haminan kadettikoulussa 1889–1903 tämän koulun lakkauttamiseen saakka. Samaan aikaan hän oli myös mukana perustamassa Haminan suomalaista yhteiskoulua ja toimi sen rehtorina 1894–1896. Vuonna 1904 hän muutti Helsinkiin ja toimi Helsingin yliopistossa lausunnanopettajana ja Kansallisteatterin oppilaskoulun johtajana. Genetz oli Kansallisteatterin johtokunnan jäsenenä ja varapuheenjohtajana vuosikymmenen ajan.
Musiikki.
Vokaalisäveltäjä.
Emil Genetzin musiikki on kansallismielistä ja -romanttista. Hän on säveltänyt noin 50 vokaalisävellystä, lähinnä kuoromusiikkia, useimmat mieskuorolle. Monet Genetzin teoksista kuten "Terve, Suomeni maa!", "Karjala" ja "Herää Suomi!" kuuluvat mieskuorojen perusohjelmistoon. Sanoittajana on usein toiminut veli Arvid Genetz, kirjailijanimeltään Arvi Jännes.
"Herää Suomi!" kilpaili 1880-luvulla Maamme-laulun kanssa asemasta Suomen kansallislauluna.
Genetz sävelsi vuoden 1898 Kymenlaakson maakuntajuhlille ensimmäisen "Kymenlaakson laulun", jota käytettiin maakuntalauluna vuoteen 1903 asti.
YL:n sävellyskilpailu.
Genetz otti osaa Ylioppilaskunnan Laulajien vuonna 1894 järjestettyyn sävellyskilpailuun liedertafeltyylisellä "Hakkapeliitat"-marssilla. Kilpailuun otti osaa myös Genetzin entinen oppilas Jean Sibelius nykyisellä mieskuoroklassikolla "Rakastava". Genetz voitti kilpailun, ja Sibelius jäi toiseksi. Genetz oli Ylioppilaskunnan Laulajien ja Suomen Laulun kunniajäsen.
Folkhälsan

Folkhälsan (suom. kirjaimellisesti 'Kansanterveys', täydelliseltä nimeltään "Samfundet Folkhälsan i Svenska Finland r.f.") on vuonna 1921 perustettu sosiaali- ja terveysalan palveluja tuottava ja tutkimusta harjoittava yleishyödyllinen yhteisö.
Folkhälsanin edeltäjä oli yksityinen Florinin komitea (Florinska Kommissionen), jonka nimi muutettiin vuonna 1921 muotoon "Samfundet Folkhälsan i Svenska Finland". 
Toiminta.
Folkhälsan pyrkii edistämään ihmisten terveyttä ja elämänlaatua Suomen ruotsinkielisillä alueilla, mutta sillä on myös monikulttuurillinen integrointi, esimerkiksi mentorointiohjelmaa Helsingissä. Folkhälsan on toisaalta kansalaisjärjestö, toisaalta se on kohderyhmälleen merkittävä sosiaali- ja terveyspalvelujen tuottaja muun muassa lastensuojelun, lasten päivähoidon, nuorisotyön, palveluasumisen ja kuntoutuksen saralla. Folkhälsan on Vapaaehtoisen pelastuspalvelun valmiusjärjestö. 
Folkhälsan saa rahoitusta muun muassa Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus STEAlta.
Historia.
Vuonna 1921 lääkäri Julius Ossian Schauman (1862–1922) perusti Samfundet Folkhälsan i Svenska Finland -järjestön, jolle hän testamenttasi omaisuutensa.
Folkhälsanin kasvuun ja yhtenäistymiseen vaikutti merkittävästi järjestön pitkäaikainen johtaja Jarl Brommels 1950-luvun alusta aina 1980-luvun alkuun, ensin toiminnanjohtajana 1950–1968 ja sitten toimitusjohtajana 1968–1981.
Järjestön rakenne.
Palveluja tuottaa kolme Samfundet Folkhälsanin omistamaa palveluyritystä (Folkhälsan Välfärd Ab, Folkhälsan Utbildning Ab ja Folkhälsans Allaktivitetshus på Åland Ab). Folkhälsanin palveluksessa on yli 1 400 työntekijää. 
Kansalaisjärjestöllä on neljä piirijärjestöä ja 98 paikallisyhdistystä, joissa on noin 19 000 jäsentä.
Tutkimustyö.
Folkhälsanilla on tutkimuskeskus, joka sijaitsee Helsingin Biomedicumissa. Se tekee perustutkimusta tauti- ja väestögenetiikan, kansantautien (esimerkiksi diabetes ja siihen liittyvät sydän- ja verisuonisairaudet), ravinto- ja syöpätutkimuksen, terveyden edistämisen sekä sosiaali- ja terveydenhuollon hallinnon alalla.
Demokraattinen vasemmistopuolue

Demokraattinen vasemmistopuolue (ital. "Partito Democratico della Sinistra") oli italialainen vuosina 1991–1998 toiminut puolue. Puolue oli Italian kommunistisen puolueen (PCI) jatkaja. Sen perusti PCI:n viimeinen pääsihteeri Achille Occhetto. Puolue käytti vielä sirppi ja vasara -tunnusta.
Puolue keräsi viimeisissä vaaleissaan vuonna 1996 21,1 % äänistä ja sai 26 paikkaa. Sen tulokset paranivat perustamisesta lähtien, vaikka jäsenmäärä laski 900 000:sta 600 000:een.
Puolue yhdistyi vuonna 1998 toisen johtajansa Massimo D'Aleman johdolla Democratici di Sinistraksi eräiden muiden vasemmistopuolueiden kanssa.
Vasemmistodemokraatit

Vasemmistodemokraatit () (DS) oli italialainen vuosina 1998–2007 toiminut vasemmistopuolue. DS oli jäsenenä sosialistisessa internationaalissa, PES:issa ja Oliivipuukoalitiossa. Puolueen kannatus vaaleissa vaihteli 17–22 % välillä.
Puolue perustettiin 1998 lukuisten vasemmistopuolueiden yhdistyessä. Näistä merkittävin oli Massimo D'Aleman johtama Partito Democratico della Sinistra, joka sai perustamiskonferenssissa 73 % edustajainpaikoista.
Muut yhdistyneet puolueet olivat:
Puoluetta johti Massimo D'Alema, jonka tullessa 1998 varapääministeriksi hänet korvasi kansallisena sihteerinä Walter Veltroni ja 2001 Piero Fassino. D'Alema oli loppuun asti puheenjohtajana.
Puolue yhdistyi syksyllä 2007 lukuisten muiden puolueiden kanssa Partito Democraticoksi. Puolueen vasemmisto muodosti oman ryhmänsä Sinistra Democratica. Per il Socialismo Europeo.
Kahtamoinen

Kahtamoinen eli kaksoisristikirkko on pääasiassa Itä-Suomen kirkkoarkkitehtuurissa 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa esiintynyt puukirkkotyyppi, jossa pohjakaavaltaan kreikkalaisen ristin muotoisen kirkon sakaroiden väliin on rakennettu tilan laajentamiseksi kulmaulokkeet. 
Monet savitaipalelaisen kirkonrakentajan Juhana Salosen tekemät kirkot ovat tyypiltään kahtamoisia. Kerimäen kirkko edustaa kooltaan suurta kahtamoista.
Useimmat Suomen kahtamoisista sijaitsevat Itä-Suomessa, ja läntisen Suomen ainoa kaksoisristikirkko on Lohtajan kirkko vuodelta 1768. Kirkkotyypin yhtenä mahdollisena esikuvana on pidetty vuonna 1695 rakennettua Tukholman Katariinan kirkkoa.
Lähteet.