tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sveitsin vihreä liberaalipuolue

Sveitsin vihreä liberaalipuolue on sveitsiläinen puolue, joka irtautui Sveitsin vihreistä vuonna 2007. Liikehdintä alkoi Zürichissä ja sen tarkoitus oli edistää nimenomaan vihreää liberalismia, joka muilta puolueilta puuttui.. 
Puolueella on paikallistoimintaa 19 Sveitsin kantonissa, jotka ovat Aargau, Basel-Landschaft, Basel-Stadt, Bern, Fribourg,Geneve, Glarus, Graubünden, Luzern, Neuchâtel, Sankt Gallen, Schaffhausen, Schwyz, Solothurn, Ticino, Thurgau, Vaud, Zug ja Zürich.
Näkemyksiä.
Puolue kannattaa vapaita markkinoita ja Sveitsin kilpailukyvyn pitämistä mahdollisimman korkealla niin, että maasta tulisi cleantechin ykkösmaa. 
Kahdenvälisiä suhteita EU:n kanssa tulee vaalia ja syventää, ja puolue tunnustaa EU:n aikaansaaman rauhan mantereella. Puolueen kanta unioniin liittymisestä on kuitenkin vaitonainen eikä halua jäseneksi suoraan kielletä tai kannateta.. 
Loppuvuodesta 2013 puolue teki parlamentaarisen aloitteen, jossa vaadittiin samaa sukupuolta oleville avioliitto-oikeutta ja täten myös tasavertaisempaa verotusta. Vaadittavat lakimuutokset ovat kuitenkin kestäneet odotettua kauemmin, sillä niihin kuuluu mm. hedelmöityshoitojen salliminen naispareille sekä lesken eläkkeen määritteleminen, ja asiasta päästään äänestämään parlamentin ylä- ja alahuoneessa todennäköisesti talven 2020 aikana. Tämän jälkeen on tarkoitus vielä pitää kansanäänestys..
The La’s

The La’s oli vuonna 1986 Liverpoolissa perustettu brittiläinen indie pop -yhtye. Sen perustajajäsenet olivat solisti-kitaristi-laulunkirjoittaja Lee Mavers, basisti John Power, kitaristi Paul Hemmings ja rumpali John Timson. The La’sin tunnetuin hitti on ”There She Goes” vuodelta 1991. Yhtyeen ainoa studioalbumi, "The La’s", julkaistiin vuonna 1990.
Robert Gustaf Ivar Blåfield

Robert Gustaf Ivar Blåfield (23. maaliskuuta 1829 Sääksmäki – 28. joulukuuta 1889 Vaasa) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijan kenraaliluutnantti ja valtiopäivämies.
Blåfieldin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Carl Johan Blåfield ja Aurora Fredrika Johanna Ramsay ja puolisot 1860–1864 Maria Lovisa Utter ja vuodesta 1865 Nadezhda (Nadine) Ivanovna Gerasimova. Blåfield tuli Haminan kadettikouluun 1842 ja valmistui sieltä kurssinsa priimuksena. Hänet ylennettiin vänrikiksi 1848, aliluutnantiksi 1849, luutnantiksi 1852, alikapteeniksi 1854, kapteeniksi 1858, everstiluutnantiksi 1861 ja everstiksi 1863. Krimin sodassa Blåfield osallistui Suomen rannikon puolustustaisteluihin 1854–1855. Sodan jälkeen hän palveli pataljoonan ja jalkaväkirykmentin komentajana Suomeen sijoitetuissa joukko-osastoissa. Kenraalimajuriksi vuonna 1873 tultuaan Blåfield toimi kolmen eri prikaatin komentajana, osallistuen myös Turkin sotaan 1877–1878. Sodan jälkeen vuonna 1881 hänestä tuli jalkaväkidivisioonan komentaja vuoteen 1884, jolloin hänet siirrettiin armeijan jalkaväen reserviin. Kenraaliluutnantiksi toukokuussa 1883 ylennetty Blåfield erosi sotapalveluksesta lokakuussa 1884. Hän osallistui sukunsa edustajana aatelissäädyssä valtiopäiville 1885 ja toimi kesästä 1886 Vaasan läänissä 1. kutsuntapiirin sotakomissaarina, aina kuolemaansa saakka.
PFM-1

PFM-1 (ven: "ПФМ-1," lyhyt "противопехотная фугасная мина" - räjähtävä jalkaväkimiina NATO nimi: Green parrot (vihreä papukaija), joka tunnetaan myös nimellä perhosmiina) on Neuvostoliiton valmistama maamiina. Se on hyvin samanlainen kuin Yhdysvaltain armeijan Blu 43 maamiina. Molemmat ovat muodoltaan ja periaatteeltaan hyvin samankaltaisia räjähdettä lukuun ottamatta 
Rakenne ja toiminta.
Miina on muovisylinteri, joka sisältää räjähtävää nestettä. Miinassa on muovisylinterin päässä varmistussokka, joka lukitsee sylinterin sisällä olevan laukaisumännän. Kun varmistussokka on poistettu, mäntä liikkuu hitaasti jousen painamana sylinterissä eteenpäin, kunnes se koskettaa sytytintä, joka virittyy. Virittyminen kestää minuutista aina 40 minuuttiin, minä aikana miina asetetaan maastoon tai pudotetaan ilmasta. 
Miinan pehmeän muovikuoren ja -sylinterin muodonmuutos pakottaa laukaisumännän osumaan sytyttimeen aiheuttaen räjähdyksen. Koska miinan muovinen kuori sylintereineen on yksi osa, varmistamattoman miinan käsitteleminen on erittäin vaarallista. Miina räjähtää yli 5 kg painosta. Vaikutus on yleensä ei-tappava, mutta se aiheuttaa vaikeita vammoja. Miinaan astuminen tuhoaa yleensä osan jalasta. 
PFM-1: n ulkomuodon syynä on miinan kompakti rakenne. Lelumainen muoto ja kirkas väri ovat houkuttelevia lapsille. Muodon vuoksi länsimainen media väittää, että PFM-1 jalkaväkimiina on tarkoituksellisesti suunniteltu näyttämään lelulta. Tämän miinan suunnittelijat ovat aina kiistäneet. Miinan rungossa käytetään useita värejä parhaan naamioinnin saamiseksi. Kuitenkin 1980-luvun ensimmäiset Afganistanissa käytetyt PFM-1 miinat olivat Euroopasta tuotuja ja vihreitä, jotka näkyivät hyvin hiekanvärisessä maastossa.. Tämän vuoksi miinoja kutsuttiin myös vihreiksi papukaijoiksi aikaansaaden leluteorian. 
Miinaa voidaan levittää sekä ilmasta pudottamalla että käsin asettelemalla, jolloin miinat sijoitetaan halkaisijaltaan noin 15-metrisen ympyrän kehälle. 
Kun PFM-1-miina on viritetty, sitä ei voi varmistaa uudestaan tai purkaa. Virittynyt maastossa oleva miina tuhotaan pienellä räjähteellä, joka asetetaan miinan viereen. Miinan muunnoksen PFM-1S itsetuhoutuminen käynnistyy 40 tunnissa ja 85% miinoista tuhoutuu 80 tunnissa. 
Sotilaallinen käyttö.
PFM-1 henkilömiina oli käytössä pääasiassa Neuvostoliiton hyökkäyksessä Afganistaniin, mistä seurasi suuri määrä lapsiuhreja, koska lapset luulivat miinaa leluksi muotonsa ja värinsä takia. Miinan räjähtäessä se aiheutti usein tappavia käsi- ja päävammoja, mitä käytetään perusteena maamiinojen kieltämistä koskevassa kansainvälisessä kampanjassa.
Jan Hörl

Jan Hörl (s. 16. lokakuuta 1998) on itävaltalainen mäkihyppääjä. 
Hörl saavutti nuorten MM-kilpailuissa 2018 hopeaa joukkuemäessä ja pronssia sekajoukkuemäessä. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli viides. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti hopeaa joukkuemäessä ja oli kymmenes suurmäessä. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti joukkuemäessä kultaa ja sijoittui suurmäessä yhdeksänneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti joukkuemäessä pronssia, oli normaalimäessä kahdeksas ja suurmäessä neljästoista. Kulmin lentomäen MM-kilpailuissa 2024 Hörl saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 16:nneksi. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän saavutti pronssia normaalimäessä ja sekajoukkuemäessä sekä hopeaa joukkuemäessä. Suurmäessä Hörl hyppäsi kolmanneksi, mutta nousi hopealle Marius Lindvikin hylkäyksen jälkeen.
Hörl kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Innsbruckissa tammikuussa 2019 sijoittuen 29:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Rukalla marraskuussa 2019. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Engelbergissä joulukuussa 2019. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Wisłassa joulukuussa 2021. Hän sijoittui tammikuussa 2022 kolmanneksi mäkiviikon jälkeisessä Bischofshofenin kilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs. Marraskuussa 2023 hän oli Rukalla toinen. Joulukuussa 2023 hän oli Lillehammerissa kolmas ja Engelbergin jälkimmäisessä kilpailussa toinen. Hän voitti mäkiviikolla Innsbruckin kilpailun tammikuussa 2024 ja sijoittui mäkiviikon kokonaiskilpailussa neljänneksi. Hän voitti Lahden toisen kilpailun maaliskuussa 2024. Hän sijoittui kolmanneksi Oslon toisessa kilpailussa. Hän sijoittui kolmanneksi Trondheimin normaalimäen kilpailussa ja suurmäen kilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli neljäs. Marraskuussa 2024 hän voitti Lillehammerin toisen osakilpailun. Rukalla ja Wisłassa hän sijoittui toiseksi. Joulukuussa hän saavutti Engelbergissä voiton ja kakkossijan. Mäkiviikolla hän sijoittui toiseksi Oberstdorfin, Innsbruckin ja Bischofshofenin kilpailuissa ollen toinen myös mäkiviikon kokonaistuloksissa. Hän sijoittui kolmanneksi Zakopanessa ja Willingenissä. Lake Placidin molemmissa kilpailuissa hän oli toinen. Hän oli toinen myös Sapporossa sekä Oslossa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui toiseksi. Kaudella 2025-2026 hän sijoittui Lillehammerin ensimmäisessä kilpailussa toiseksi.
Julia Kern

Julia Kern (s. 12. syyskuuta 1997) on yhdysvaltalainen maastohiihtäjä.
Kern saavutti nuorten MM-kilpailuissa pronssia 4 × 3,3 kilometrin viestissä. Perinteisen hiihtotavan sprintissä hän oli yhdeksäs. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui parhaimmillaan 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 19:nneksi ja 4 × 5 kilometrin viestissä viestissä viidenneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 18:nneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti pronssia vapaan hiihtotavan parisprintissä yhdessä Jessie Digginsin kanssa. Perinteisen hiihtotavan sprintissä hän oli kahdeksas. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä viidenneksi ja saavutti hopeaa perinteisen hiihtotavan parisprintissä yhdessä Jessie Digginsin kanssa.
Kern kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Quebecin maailmancupfinaalissa maaliskuussa 2017. Hän sai heti ensimmäiset pisteensä oltuaan vapaan hiihtotavan sprintissä 24:s. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Planican vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2019. Se oli samalla hänen ensimmäinen top 10 -sijoituksensa henkilökohtaisissa maailmancupin kilpailuissa. Hän sijoittui kolmanneksi Tallinnan vapaan hiihtotavan sprintissä maaliskuussa 2025.
Linn Svahn

Linn Svahn (s. 9. joulukuuta 1999) on ruotsalainen maastohiihtäjä.
Svahn saavutti nuorten MM-kilpailuissa 2019 pronssia 4 × 3,3 kilometrin viestissä ja sijoittui neljänneksi perinteisen hiihtotavan sprintissä. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli perinteisen hiihtotavan sprintissä yhdestoista. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui neljänneksi sekä perinteisen hiihtotavan sprintissä että 30 kilometrin perinteisen yhteislähtökilpailussa.
Svahn kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Falunissa maaliskuussa 2019 sijoittuen vapaan hiihtotavan sprintissä 21:nneksi. Hän voitti toisen maailmancupkilpailunsa, Davosin vapaan hiihtotavan sprintin 
joulukuussa 2019. Hän voitti samalla kaudella Dresdenin vapaan ja Falunin perinteisen hiihtotavan sprintit. Drammenin vapaan sprintissä hän oli kolmas. Hän voitti sprintticupin. Kaudella 2020–2021 hän voitti Rukan Nordic Opening -tapahtuman avanneen peinteisen hiihtotavan sprintin. Lisäksi hän voitti Tour de Skillä Val Müstairin vapaan hiihtotavan sprintin ja perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailun. Hän voitti myös Val di Fiemmen perinteisen hiihtotavan sprintin. Svahn voitti Falunin 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailun. Hän voitti Falunissa myös perinteisen hiihtotavan sprintin. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui seitsemänneksi ja sprintticupissa kolmanneksi. Kaudella 2023–2024 hän sijoittui kolmanneksi Östersundin perinteisen hiihtotavan sprintissä. Hän sijoittui toiseksi Trondheimin vapaan hiihtotavan sprintissä. Tour de Skillä hän voitti Toblachin vapaan hiihtotavan sprintin ja sijoittui kolmanneksi 20 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailussa. Hän voitti Davosin vapaan hiihtotavan sprintin. Hän voitti Val di Fiemmen 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailun. Tour de Skin kokonaiskilpailussa hän oli kuudes. Hän voitti Oberhofin perinteisen hiihtotavan sprintin. Hän voitti Gomsin vapaan hiihtotavan sprintin. Hän sijoittui Canmoren vapaan hiihtotavan sprintissä kolmanneksi ja voitti perinteisen hiihtotavan sprintin. Hän sijoittui toiseksi Minneapolisin vapaan hiihtotavan sprintissä. Hän sijoittui toiseksi Drammenin perinteisen hiihtotavan sprintissä. Hän sijoittui toiseksi Falunin perinteisen hiihtotavan sprintissä. Hän voitti sprintticupin ja sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa toiseksi. Kaudella 2024–2025 hän sijoittui toiseksi Tour de Ski-kiertueella Val di Fiemmen perinteisen hiihtotavan sprintissä. Hän voitti Falunin perinteisen hiihtotavan sprintin.
Lammassaari (Kuhmoinen, Myllykylä)

Lammassaari on Päijänteen saari Pirkanmaalla Kuhmoisissa.
Maantietoa.
Saari on 640 metriä pitkä, 310 metriä leveä ja sen pinta-ala on 11,5 hehtaaria . Se sijaitsee Tehinselän länsipuolella Tehinniemen ja Sarviniemen välisessä Säynätlahdessa. Lahden muita saaria ovat Hietasaari, Mäntysaari, Säynätsalo, Varpussaari ja Takko, joista Mäntysaari, Takko ja Varpusaari ovat sen lähimmät saaret. Saari on matala ja sen korkein kohta yltää noin 7 metrin korkeuteen Päijänteestä. Sille on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa, jotka sijaitsevat etelä- ja pohjoisrannassa.
Historiaa.
Kuhmoisten seudun taloudellisessa kartassa vuodelta 1939 ja peruskartassa vuodelta 1966 on saaren karttanimenä ”Latosaari”, mutta saareen ei ole merkitty asumuksia tai peltoa . Sen sijaan vuoden 1966 kartassa on saarelle merkitty metsittyviä niittyjä ja yksi suojarakennus. Ensimmäinen mökki näkyy vasta vuoden 1986 kartassa ja toinen vuoden 1996 kartassa.
Asakuchi

Asakuchi () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Okayaman prefektuurissa. Se sijaitsee Seton sisämeren Mizushimanmeren rannikolla prefektuurin lounaisosassa. Pohjoisessa kaupungin alue kohoaa noin 400 metriä korkealle Yōshōvuorelle, etelän rannikkoseuduilla on matalampaa vuoristoa. Näiden vuoristoseutujen väliin jää Satomijoen tasankoalue. Asakuchissa on 34 220 asukasta (lokakuussa 2019) ja sen pinta-ala on 66,46 neliökilometriä.
Asakuchi on kaupunkina suhteellisen uusi: se perustettiin vuonna 2005 liittämällä yhteen Kamogatan, Konkōn ja Yorishiman maaseutukaupungit. Niistä Kamogata kasvoi Edo-kaudella Okayamasta Kasaokaan johtaneen tien varrelle. Siellä sijaitsi myös "bakumatsun" aikaan lyhytikäisen Kamogatan daimiokunnan hallinnollinen keskus ("jin’ya"). Konkō on vuorostaan vuonna 1859 perustetun, šintolaisuuteen pohjautuvan Konkōkyō-uususkonnon pääpaikka. Siellä järjestetään suuri uskonnollinen festivaali keväisin ja syksyisin. Merkittäviä elinkeinoja ovat maatalous, joka tuottaa muun muassa persikoita, viinirypäleitä ja omenapäärynöitä, sekä rannikkoseudun Yorishimassa kalastus ja osterien vesiviljely. Paikallinen tuote ovat käsintehdyt "sōmen"-nuudelit ("tenobe-sōmen").
Asakuchin pohjoisosassa sijaitsee Japanin kansallisen observatorion Okayaman astrofysikaalinen observatorio. Kaupungin rannikkoalue kuuluu Seton sisämeren kansallispuistoon. Kaupunkia palvelee JR Nishi-Nihonin San’yō-päälinja.
Täpläkauluskäki

Täpläkauluskäki ("Dromococcyx phasianellus") on käkiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan laajalta alueelta Keski- ja Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Täpläkauluskäki voi kasvaa 33–41 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Ruumiinrakenteeltaan lintu on pienipäinen ja pitkäpyrstöinen. Täpläkauluskäen päälaki ja töyhtö ovat väriltään punaruskeat. Naama on harmaa ja silmäkulmajuova valkoinen. Lajin selkä, siivet ja hyvin pitkä viuhkamainen pyrstö ovat tumman ruskeat. Täpläkauluskäen rinnan väri on valkoinen ja siinä on ruskeita täpliä. Vatsa on valkoinen.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Täpläkauluskäen levinneisyysalue ulottuu Meksikosta Panamaan ja Etelä-Amerikassa Kolumbiasta ja Venezuelasta sekä Amazonin altaan alueella Perusta Brasiliaan ja Argentiinaan. Lajin elinympäristöä ovat trooppiset metsät ja se elää piileskelevää elämää metsien keskikerroksissa. Täpläkauluskäki syö suuria hyönteisiä ja pieniä liskoja. Se on pesäloinen, joka munii suonapsujen ja muiden tyrannien pesiin.
Viisverkkonen

Viisverkkonen on Päijänteen saari Pirkanmaalla Kuhmoisissa.
Maantietoa.
Saari on 490 metriä pitkä, 240 metriä leveä ja sen pinta-ala on 4,8 hehtaaria . Se sijaitsee Tehinselän lounaisosassa Virmailansaaren edustalla Lehtisten saariryhmässä. Saariryhmässa on kymmeniä saaria ja sen luoteisosan suurin saari on Lehtinen. Viisverkkosen lähiympäristössäkin on 12 pientä saarta, joiden yhteiset rantavedet ovat matalat ja kivikkoiset. Saari on matala ja sen korkein kohta kohoaa noin viisi metriä Päijänteen pinnasta. Saaressa on yksi rakennus metsäisen saaren sisäosissa.Padasjoen ja Kuhmoisten kuntaraja kulkee Lehtisten keskellä Lehtisen ja Iso-Ohjon välistä.
Historiaa.
Kuhmoisten seudun taloudellisessa kartassa vuodelta 1939 saareen on piirretty niittyjä tai peltomaata, jota on myös naapurisaaressakin. Saaria kutsutaan kartassa yhteisellä nimellä ”Viisverkkosaaret”. Saarien asuinrakennukset on merkitty toiselle saarelle . Vuoden 1965 peruskartassa on saari autio eikä sille ole merkitty enää niittyjäkään. Saaren karttanimi on nyt ”Viisverkkonen”. Saari on ollut autio vielä vuoden 1985 kartassa, mutta sen jälkeen sille on rakennettu yksi rakennus.
Firma (romaani)

Firma () on vuonna 1991 julkaistu John Grishamin kirjoittama jännitysromaani. "Firma" on Grishamin toinen romaani ja hänen läpimurtoteoksensa. Kirja on käännetty lukuisille kielille ja alkuteosta on myyty yli seitsemän miljoonaa kappaletta. Se oli muun muassa "New York Timesin" bestsellerlistan kärjessä 47 viikkoa. Kirjasta on tehty samanniminen elokuva 1993. Vuonna 2012 kirjasta tehtiin myös televisiosarja.
Juoni.
Kirjan päähenkilö Mitch McDeere valmistuu Harvardista vuosikurssinsa parhaana ja hänet palkataan Memphisissä sijaitsevaan verotukseen erikoistuneeseen lakitoimistoon. Pian Mitchille selviää että firma on mafian omistuksessa ja sen työntekijöitä on kuollut epäilyttävissä olosuhteissa. FBI haluaa hänen auttavan saadakseen firman syytteisiin.
Wyomingin kuvernööri

Wyomingin kuvernööri on Wyomingin osavaltionhallinnon korkein johtaja.. Nykyisenä kuvernöörinä toimii Mark Gordon, joka aloitti virassaan 7. tammikuuta 2019.
Valtaoikeudet.
Kuvernöörillä on velvollisuus valvoa osavaltion lakeja ja valta vahvistaa uudet lait. Lisäksi kuvernöörillä on veto-oikeus osavaltion uusiin lakiesityksiin. Lisäksi kuvernööri toimii osavaltion kansalliskaartin ylipäällikkönä, ellei Yhdysvaltain presidentti ole erikseen ottanut sitä komentoonsa.
Valinta ja pätevyysvaatimukset.
Osavaltion perustuslain mukaan kuvernööriksi valittavan henkilön tulee täyttää seuraavat ehdot:
Virkakauden pituus on neljä vuotta. Virkakausien määrä on rajattu kahteen peräkkäiseen, minkä jälkeen henkilön tulee odottaa neljä vuotta ennen kuin hänet voidaan taas valita kuvernööriksi.
Palkka ja etuudet.
Vuonna 2022 kuvernöörin vuosipalkka oli 105 000 dollaria.
Kuvernöörin virka-asunto sijaitsee Cheyennessa.
Verilöylykomitea

Verilöylykomitea (), virallisesti "Commissione parlamentare d'inchiesta sul terrorismo in Italia e sulle cause della mancata individuazione dei responsabili delle stragi", oli Italiassa vuosina 1988–2001 toiminut parlamentaarinen komitea, jonka tehtävänä oli selvittää ns. lyijyvuosien terrorismiin liittyviä, epäselväksi jääneitä asioita. Kuten jo komitean virallisesta nimestä ilmenee, sen tarkoituksena oli erityisesti selvittää, miksi noiden vuosien monien pommi-iskujen tekijöitä ja näiden toimeksiantajia ei ollut kyetty tunnistamaan ja tuomitsemaan teoistaan.
Komitean tehtävä ja kokoonpano.
Komitean tehtävät ja valtuudet määriteltiin 17. toukokuuta 1988 säädetyllä lailla. Aikaa komitealle viedä työnsä loppuun annettiin alkuaan 18 kuukautta, mutta tutkimusten laajetessa aikarajaa siirrettiin eteenpäin useita kertoja.
Tehtävään kuului yleisimmällä tasolla maan sisäisen terrorismin vastaisen taistelun tulosten ja ajankohtaisen tilanteen selvittäminen. Lisäksi komitean tulisi muun muassa selvittää, mitkä tekijät olivat estäneet verilöylyistä vastuussa olevien henkilöiden tunnistamisen. Komitean tulisi myös laajentaa sitä kuvaa tapahtumista, jonka aikaisemmin toimineen ns. ensimmäisen Morokomitean keräämät tiedot olivat antaneet.
Komitean kokoonpanoksi määrättiin 20 kansanedustajaa parlamentista ja 20 senaatista, ja lisäksi puheenjohtaja, jonka valitsivat yhdessä parlamentin tai senaatin jäsenten joukosta näiden puhemiehet.
Toiminta ja tulokset.
Komitean kuultavaksi kutsuttiin suuri määrä henkilöitä alkaen ministeritasolta ja toisessa päässä aina tuomittuihin terroristeihin asti. Myös poliiseja, oikeuslaitoksen tuomareita ja salaisen palvelun virkamiehiä kuultiin näiden vuosien aikana. Komitean työn tärkeimmäksi tulokseksi jäivätkin näiden kuulustelujen pöytäkirjat, joita on käytetty useiden lyijyvuosien tapahtumia käsittelevien teosten lähteinä. Verilöylykomitean toiminta päättyi huhtikuussa 2001. Mitään lopullista mietintöä komitea ei koskaan julkaissut.
Hesperomeles

Hesperomeles on eteläamerikkalainen ruusukasvien heimoon kuuluva kasvisuku, jonka lajit ovat ikivihreitä puita. Suvulla ei ole suomenkielistä nimeä.
Luokittelu.
Suku "Hesperomeles" on joskus sisällytetty yhdessä tulimarjojen ("Pyracantha") kanssa sukuun "Osteomeles". "Osteomeles"-suvun lajeilla on kuitenkin merkittäviä eroja "Hesperomeles"iin; näihin kuuluvat mm. "Osteomeles"ien kerrannaiset lehdet. Uusimmat molekyylibiologiset tutkimukset viittaavat siihen, että "Hesperomeles" onkin vain kaukaista sukua "Osteomeles"ille ollen sen sijaan Crataegus–Mespilus - kladin sisarkladi.
Lajeja.
Catalogue of Lifen mukaan suku sisältää seuraavat lajit:
Hesperomeles ferruginea

Hesperomeles ferruginea on ruusukasvien heimoon kuuluva kasvilaji. Se kasvaa luonnonvaraisena Andien vuoristossa Perussa, Ecuadorissa, Boliviassa, Kolumbiassa sekä Venezuelassa. Lajilla ei ole suomenkielistä nimeä.
Ulkonäkö ja koko.
"Hesperomeles ferruginea" on 12 metrin korkuiseksi kasvava ainavihanta pensas tai puu, jonka rinnankorkeusläpimitta on 50 senttimetriä. Kasvin kaarna on harmaata; pienet oksat ovat ruosteenvärisiä. Hammaslaitaiset lehdet ovat soikeita tai elliptisiä, 5–7 senttimetriä pitkiä; niiden alapinnassa on ruosteenvärisiä karvoja.
Valkoiset kukat sijaitsevat viuhkamaisissa kukinnoissa, jotka ovat enintään 10 senttimetriä pitkiä. Ohuen karvan peittämät valkoiset terälehdet ovat noin senttimetrin pituisia. Kukasta kypsyvä hedelmä on pieni, punainen, jopa 2 senttimetrin levyinen omenantapainen epähedelmä, joka on maultaan kitkeränmakea.
Levinneisyys ja elinympäristö.
"Hesperomeles ferruginea" kasvaa luonnonvaraisena Andeilla 1900–4000 metrin korkeudessa vuoristometsissä ja paramo-ruohotasangoilla.
Käyttö.
"Hesperomeles ferruginea" tuottaa korkealaatuista puuainesta, joka on sopivaa sisätilojen puusepäntöihin. Puuaines on väriltään valkoista, suorasyistä ja keskikovaa.
Hesperomeles obtusifolia

Hesperomeles obtusifolia on ruusukasvien heimoon ja "Hesperomeles"-sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Etelä-Amerikassa. Sitä viljellään koristekasvina. Kasvin hedelmät ovat syömäkelpoisia; ne voi syödä heti puusta poimimisen jälkeen.
Lajin kuvaili ensimmäisenä Christian Hendrik Persoon; nykyisen nimensä se sai John Lindleyltä. Nimimuunnoksen lisäksi lajilla on myös muunnos "Hesperomeles obtusifolia" var. "microphylla". Kasvilla ei ole suomenkielistä nimeä.
Viron saaret

Viron saaret sijaitsevat pääasiassa Itämeren rannikolla, vaikka sisämaan järvissä ja joissakin on saaria. Vuonna 2012 Viron maa-ametin suorittaman laskennan mukaan Virolla on 2 355 saarta tai luotoa aiemmin tiedetyn 1 535 sijaan. Sisävesistä löydettiin 133 saarta. Vain 318 saaren pinta-ala ylittää hehtaarin. Suurimmat saaret ovat Saarenmaa ja Hiidenmaa.
Viron valtionvarainministeriön tietojen mukaan 22 asutulla saarella asui toukokuussa 2018 yhteensä 39 499 asukasta eli noin 3 % Viron asukkaista. Heistä 75 % asui Saarenmaalla, 21 % Hiidenmaalla ja 4 % Muhun saarella. Loput 1 721 asukasta eli neljä prosenttia asuivat muilla 19 asutulla saarella. Yhdellä asutulla saarella (Muhulla) on tieyhteys toiselle asutulle saarelle (Saarenmaalle). Yllä olevat luvut eivät kerro tarkaa lukua saariston asukkaista, sillä asukkaat on tilastoitu kunnittain.
Falkki

Falkki () on kylä Salon kaupungin Särkisalossa. Kylä sijaitsee mantereen puolella entisen kunnanrajan tuntumassa.
Falkki sijaitsee meren ja Makarlanjärven välisellä maa-alueella Germundsvidjan ja Finnarin välissä. Kylä on muodostunut Falkbergin tilan ympärille, jonka lisäksi kylässä on vain pari muuta asuintaloa ja vesien rannoilla kesäasutusta. Kylään kuuluu myös Svartholman saari kyläalueen eteläpuolelta.
Kylän eteläosassa kohoavalta Kleivinmäeltä on löytynyt hiidenkiuas. Falkki mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1540 maakirjassa. Fackelberg, sittemmin Falkberg, on ollut pitkään aatelisomistuksessa. Tilan empiretyylinen päärakennus on 1820-luvulta ja Museoviraston suojelema.
Osteomeles

Osteomeles on ruusukasvien heimoon, "Spiraeoideae"-alaheimoon, "Pyreae"-tribukseen ja "Pyrinae"-alatribukseen kuuluva kasvisuku, jonka vain 3–5 lajia kasvavat luonnonvaraisina Itä-Aasiassa ja Polynesiassa. Suvulla ei ole suomenkielistä nimeä.
Ulkonäkö ja koko.
Suvun lajit ovat ikivihreitä tai kesävihantia pensaita, joiden pienillä silmuilla on lukuisia kapeita silmusuomuja. Oksille vuorottain järjestäytyneet lehdet ovat lyhytvartisia. Lehtilavat ovat parittomasti sulkamaisia. Lehdykät ovat järjestäytyneet vastakkain kapean lehtiruodin kummallekin puolelle. Varrettomat tai lyhytvartiset pienet lehdykät ovat sileäreunaisia. Korvakkeet ovat muodoltaan lineaalisia tai suippoja.
Lukuisat valkoiset kukat sijaitsevat versojen kärkiin kasvavissa sateenvarjomaisissa tertuissa tai huiskiloissa. Suojuslehdet putoavat aikaisin pois. Kaksineuvoiset, säteittäissymmetriset kukat ovat viisiteräisiä; verholehtiä on samoin viisi. Kehä on kaksinkertainen, kukkapohjus on kellon muotoinen. Heteitä on noin 20, kehänalaisia emejä puolestaan viisi; kussakin emissä on vain yksi siemenaihe. Viisi vartaloa ovat irtonaisia. Kuten muillakin "Pyrinae"-alatribukseen kuuluvilla suvuilla, hedelmä on pieni, omenantapainen epähedelmä, joka sisältää vain yhden pystysuoran siemenen. Viisi sitkeää verholehteä jäävät kiinni hedelmän tyvelle. Alkiossa on kaksi tasokuperaa sirkkalehteä.
Luokittelu ja levinneisyys.
Suvun "Osteomeles" kuvasi ensimmäisenä John Lindley vuonna 1821 julkaisussa "Transactions of the Linnean Society of London", osassa 13 (1), sivuilla 96 ja 98–99, taulussa 8. Suvun tyyppilaji on "Osteomeles anthyllidifolia". Nimi "Osteomeles" on peräisin muinaiskreikan sanoista "ostéon", luu, ja "melon", omena; nimitys viittaa omenamaisen hedelmän kovaan endokarppiin.
Sukuun kuuluu vain kolmesta viiteen lajia, jotka kasvavat luonnonvaraisina itäisessä Aasiassa ja yksi myös Polynesiassa. Suvun lajit levinneisyysalueineen:
Aiemmin sukuun nimellä "Osteomeles obtusifolia" luokiteltu eteläamerikkalainen kasvilaji kuuluu nykyisin neotrooppiseen sukuun "Hesperomeles" nimellä "Hesperomeles obtusifolia" .
Käyttö.
"Osteomeles"-suvun lajien ihmiskäytöstä on hyvin vähän tietoja. "Osteomeles schwerinae"n hedelmät ovat halkaisijaltaan noin 8 millimetriä ja niitä voi syödä raakoina tai kypsennettyinä. Myös lajin "Osteomeles subrotunda" hedelmät ovat syömäkelpoisia.
Osteomeles anthyllidifolia

Osteomeles anthyllidifolia (, , ei suomenkielistä nimeä) on ruusukasvien heimoon kuuluva kukkakasvilaji, joka on kotoisin Havaijilta (kaikki saaret paitsi Kahoolawe ja Niihau), Cookinsaarilta, Tongalta, Pitcairnilta ja Rapalta sekä Taiwanilta ja Japanin Riukiusaarilta.
Ulkonäkö ja koko.
"Osteomeles anthyllidifolia" kasvaa joko pystynä kolmimetrisenä tai matalana lamoavana pensaana. Moniosaiset lehdet ovat järjestäytyneet vuorottain oksille ja jakautuvat 15–25 lehdykkään. Pienet, pitkulaiset lehdykät ovat 1,5 senttimetriä pitkiä ja 0,7 senttimetriä leveitä.
Valkoiset kukat sijaitsevat 3–6 kukan terttumaisissa kukinnoissa oksien päissä; niissä on viisi 7–11 millimetrin mittaista terälehteä. Hedelmä on kypsänä valkoinen, halkaisijaltaan senttimetrin mittainen, omenantapainen epähedelmä, joka sisältää 1,5 millimetrin mittaisia keltaisia siemeniä.
Elinympäristö.
"Osteomeles anthyllidifolia" kasvaa kuivissa tai tuoreissa metsissä, pensaikoissa, rannoilla ja laavakentillä 2000–2320 metrin korkeudella merenpinnasta. Kasvi on ruderaattilaji, joka kykenee tehokkaasti kilpailemaan häiriintyneen elinympäristön muiden kasvien kanssa.
Käyttö.
Lääkekäyttö.
"Osteomeles anthyllidifolia"n lehtiä ja juuren kuorta käytetään syvissä leikkauksissa, siemeniä ja silmuja puolestaan lasten ulostuslääkkeenä.
Muu käyttö.
"Osteomeles anthyllidifolia"n vanhojen oksien puuaines on erittäin vahvaa, ja havaijilaiset valmistavat siitä harppuunoita (), joilla he pyydystävät mustekaloja ("heʻe"). Kasvin puuaineksesta valmistetaan myös heittokeihäitä ("ihe paheʻe"), tavallisia keihäitä ("ihe"), kaivuutikkuja ("ʻōʻō"), pyöreitä "kapa"-kurikoita ("hohoa"), suorakulmaisia "kapa"-kurikoita ("iʻe kūkū"), soittojousia ("ʻūkēkē") ja kantokeppejä ("ʻauamo"). Nuorista, taipuisista "Osteomeles anthyllidifolia"n oksista puolestaan muotoillaan "ʻaʻei"’n vanteita. ʻaʻei on 7,6 metriä pitkä kalaverkko, jota käytetään yhdessä taarosyötin kanssa opeluparvien ("Decapterus macarellus") pyydystämiseen. Kasvin syömäkelpoista hedelmää on käytetty laventelivärin valmistukseen.
Osteomeles schwerinae

Osteomeles schwerinae on ruusukasvien heimoon ja "Osteomeles"-sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Kiinassa. Lajilla ei ole suomenkielistä nimeä.
Ulkonäkö ja koko.
Kasvin kukat ovat valkoisia ja muistuttavat orapihlajien kukkia. Kukista kypsyy pieniä sinimustia marjoja, jotka ovat itse asiassa omenan tapaisia epähedelmiä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
"Osteomeles schwerinae" kasvaa luonnonvaraisena 1000-3000 metrin korkeudella Manner-Kiinan Gansun, Guizhoun, Shaanxin, Sichuanin, Tiibetin ja Yunnanin maakunnissa sekä Taiwanilla. Lajia esiintyy pensaikoissa, rinteillä, pelloilla, tienvarsilla ja sekametsissä.
Luokittelu.
"Osteomeles schwerinae" kuuluu ruusukasvien heimoon ja sukuun "Osteomeles". Sen kuvaili ensimmäisenä Camillo Karl Schneider vuonna 1906. Lajilla on kaksi alalajia:
Käyttö.
"Osteomeles schwerinae"n marjat ovat syömäkelpoisia; ne ovat makeita ja niitä voidaan syödä raakoina tai käyttää hyytelöiden ja hillojen valmistukseen. Kasvia viljellään myös puutarhoissa koristekasvina ja bonsaina.
Huawei Watch

Huawei Watch on Huawein valmistama älykello, joka on osa Android Wear -sarjaa. Se julkaistiin IFA-tapahtumassa Berliinissä 2. syyskuuta 2015. Älykellossa on 1,4 tuuman AMOLED-näyttö, jonka tarkkuus on 400 × 400 pikseliä.
Osteomeles subrotunda

Osteomeles subrotunda on ruusukasvien heimoon kuuluva kasvilaji, jolla ei ole suomenkielistä nimeä.
Ulkonäkö ja koko.
"Osteomeles subrotunda" on noin kaksi metriä korkea, ainavihanta ja tiheä pensas, jonka lehdissä on 7–15 paria lehdyköitä. Sen kukat ovat noin yhden senttimetrin levyisiä. Heinäkuun ja syyskuun välillä kypsyvät sinimustat marjat ovat halkaisijaltaan 6–12 millimetriä.
Levinneisyys.
"Osteomeles subrotunda" esiintyy luonnonvaraisena ainoastaan Kiinassa Guangdongin pohjoisosissa Renhua Xianissa sekä Japanissa Kyūshūn eteläosassa, Yakushimalla ja Riukiusaarilla.
Elinympäristö.
"Osteomeles subrotunda" kasvaa sekametsissä, vuortenhuippujen pensaikoissa ja tienvarsilla 200–500 metrin korkeudella.
Luokittelu.
"Osteomeles subrotunda"n kuvaili ensimmäisenä Karl Heinrich Koch vuonna 1864. Lajilla on kaksi alalajia:
Käyttö.
Samoin kuin läheisellä sukulaisellaan "Osteomeles schwerinae"lla, kasvilla on makeat, syömäkelpoiset hedelmät. Lajia kasvatetaan myös koristekasvina ja bonsaina.
Fabrice Fourment

Fabrice Fourment-Makoff on ranskalainen karateka. Hän saavutti Kyokushinin superraskaansarjan EM-pronssia 2000 ja on nelinkertainen Ranskan mestari. Fourment on vyöarvoltaan 8. dan WIBK-liitossa ja 3. dan IKO-liitossa.
Kilpaura.
Fourment aloitti kilpauransa ranskalaisessa ACBB-seurassa, jossa hän saavutti ensimmäisen kerran menestystä 1997 tultuaan kolmanneksi Ranskan cupissa. Hän oli mukana myös EM-kisoissa Puolassa. Seuraavat vuodet 1998–1999 Fourment saavutti pientä menestystä voitettuaan Scandinavian International Openin ja oltuaan muun muassa Flanders International Openissa toinen, sekä kilpailtuaan EM-kisoissa Espanjassa ja Ukrainassa.
2000-luvulla Fourment saavutti parempaa menestystä voitettuaan heti 2000 Ranskan mestaruuden ja EM-pronssia Portugalissa. Hän uusi Ranskan mestaruuden vielä kolmesti vuosina 2002, 2003 ja 2005.
Kilpauran jälkeen.
Kilpauran jälkeen Fourment keskittyi enemmän valmentamiseen ja eri kamppailulajien opettamiseen. Hän muun muassa työskenteli Ranskan karate maajoukkueen valmentajana ja Sveitsin Kyokushin karate maajoukkueen teknisenäjohtajana. Fourment opettaa myös Krav Maga ja Kombat-Russea.
Karl Koch (kasvitieteilijä)

Karl Heinrich Emil Koch (6. kesäkuuta 1809 Ettersburg lähellä Weimaria – 25. toukokuuta 1879 Berliini) oli saksalainen kasvitieteilijä, joka tunnetaan parhaiten kasvitieteellisistä tutkimusmatkoistaan Kaukasuksella ja Koillis-Turkissa. Nykypäivänä suurin osa hänen kokoelmistaan on kadonnut. Koch tunnetaan myös Saksan ensimmäisenä ammattimaisena puutarha-alan virkamiehenä.
Elämäkerta.
Karl Koch syntyi 6. kesäkuuta 1809 Ettersburgissa lähellä Weimaria, joka oli tuolloin osa Saksi-Weimarin herttuakuntaa. Hän opiskeli Jenan ja Würzburgin yliopistoissa ja opetti edellisessä yksityisopettajana vuodesta 1834. Vuonna 1836 hänestä tuli apulaisprofessori. Koch teki tutkimusmatkan Etelä-Venäjälle vuosina 1836-38 ja toisen 1843-44. Toisen matkan, jolla hän vieraili myös Vähässä-Aasiassa, Armeniassa, Kaspianmerellä ja Kaukasuksen vuoristossa, tulos oli vuonna 1846 julkaistu teos "Wanderungen im Oriente, während der Jahre 1843 und 1844".
Toisen matkansa jälkeen Koch siirtyi Berliinin yliopistoon vuonna 1847, missä hänet myöhemmin nimitettiin apulaisprofessoriksi. Vuoden 1849 alussa hän siirtyi Berliinin kasvitieteelliseen puutarhaan. Samana vuonna hänestä tuli Berliinin puutarhanhoitoyhdistyksen ("Verein zur Beförderung des Gartenbau", Preussin valtion laitos) pääsihteeri, jossa virassa hän toimi vuoteen 1872. Hän julkaisi vuosina 1858–1872 yhdistyksen aikakauslehteä nimeltä "Wochenschrift für Gärtnerei und Pflanzenkunde". Vuonna 1859 hänet nimitettiin Berliinin maatalousakatemian professoriksi. Koch kuoli Berliinissä 25. toukokuuta 1879.
Kochin virallista auktorilyhennettä käytetään henkilöstä kasvitieteellisen nimen yhteydessä.
Teokset.
Jo mainittujen matkakertomusten lisäksi Koch kirjoitti mm. kirjat ""Reise durch Russland nach dem kaukasischen Isthmus" (Matka Venäjän ja Kaukasian kannaksen läpi, Stuttgart, 1842–43), "Fährtenabdrücke im bunten Sandstein" (yhdessä Ernst Erhard Schmidin kanssa, 1841), "Hortus dendrologicus" (Berliini, 1853–54), "Dendrologie"" (Erlangen, 1869–72) ja monia muita. "Dendrologie" oli kaksiosainen tutkimusretkien tuloksena syntynyt tutkielma puulajeista; teoksen todettiin kuitenkin myöhemmin kärsivän puutteista niin yleisessä jaottelussa kuin tiettyjen lajien erottelussakin.
Finnari

Finnari () on kylä Salon kaupungin Särkisalossa. Kylä sijaitsee Särkisalon mantereen puoleisessa osassa.
Finnari sijaitsee Finnarinselän rannalla Falkin ja Aisbölen välissä. Kylä rajoittuu pohjoisessa Makarlanjärveen. Kylän alue on varsin mäkistä ja lähinnä metsää.
Finnarissa on kaksi hiidenkiuasta. Ensimmäinen maininta Finnarin kylästä on vasta vuodelta 1540. Finnari on päätynyt 1800-luvun aikana pitkälti Falkin isännän omistukseen, joka jakoi kylän kaksi kantatilaa pienemmiksi tiloiksi yhdistäen osan pelloista omiin maihinsa. Nykyisin valtaosa Finnarin pelloista on muutettu metsiksi ja kylän rannat rakennettu täyteen kesämökkejä.
Taivainen

Taivainen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Törmä (tanssilava)

Törmä eli Karelian Kasino eli Huvitörmä oli vuonna 1968 valmistunut tanssilava Joensuussa Onttolassa Höytiäisen kanavan varrella. Törmän sijainniksi on määritelty myös Marjala. Sen toiminta päättyi vuonna 2013. Tilaa oli 2 500 tanssijalle. 
Historia.
Joensuun Ampujat ja Joensuun Kiekko-Pojat perustivat lavaa ylläpitämään Onttola-säätiön ja tanssilava valmistui vuonna 1968. 1980-luvulla säätiö myi lavan Joensuun Ampujille. Kolmas omistaja Reijo Ikonen rakennutti ravintolan ja muutti nimeksi Karelian Kasino. Törmä oli parhaimmillaan yksi Itä-Suomen suosituimmista tanssipaikoista ja siellä esiintyi monia tunnettuja artisteja. Esimerkiksi Katri Helenaa tuli eräänä iltana kuuntelemaan 2800 ihmistä. Tanssien lisäksi Törmällä järjestettiin konsertteja ja muita tilaisuuksia, kuten häitä. 
1980-luvulla lava sai uuden omistajan ja se sai nimekseen Karelian Kasino, mutta nimi vaihtui takaisin HuviTörmäksi 1990-luvun lopussa. 1990-luvulla lavalla esiintyivät Children of Bodomin ja Nightwishin kaltaiset aloittelevat suurtähdet. 2000-luvulla lavan elämä kuitenkin hiljalleen hiipui. Tilaisuuksien kirjo laajeni muun muassa Elämä- ja erotiikka- messuihin. Vuonna 2013 lavalla järjestettiin viimeiset tanssit. Kylmillään olosta ja ilkivallasta kärsinyt rakennus päätettiin vuonna 2018 purkaa. Purkutöihin ei kuitenkaan ehditty ryhtyä ennen rakennuksen tuhoutumista tuhopolton seurauksena. 
Tuhopoltto.
Tanssilava sytytettiin palamaan uudenvuodenyönä 31.12.2019–1.1.2020, ja tyhjillään ollut lava tuhoutui kokonaan. Tuhopolttajat tuomittiin myöhemmin törkeästä vahingonteosta ehdolliseen vankeuteen ja merkittäviin vahingonkorvauksiin.
Culex albipes

Culex albipes on kaksisiipisten (Diptera) lahkoon ja hyttysten (Culicidae) heimoon kuuluva hyönteislaji. Lajin kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Lutz vuonna 1904. Lajia tavataan Brasiliasta. Sillä ei ole alalajeja.
Culex albiventris

Culex albiventris on kaksisiipisten (Diptera) lahkoon ja hyttysten (Culicidae) heimoon kuuluva hyönteislaji. Lajin kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Edwards vuonna 1922. Lajia tavataan laajalla alueella Afrikassa. Sillä ei ole alalajeja.
Diabaté

Diabaté on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Culex alcocki

Culex alcocki on kaksisiipisten (Diptera) lahkoon ja hyttysten (Culicidae) heimoon kuuluva hyönteislaji. Laji kuvattiin tieteelle ensimmäisen kerran vuonna 1919. Lajia tavataan Surinamesta ja Ranskan Guyanasta. Sillä ei ole alalajeja.
Hayashi (täsmennyssivu)

Hayashi voi tarkoittaa seuraavia:
Morishima

Morishima on muun massa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Saitō

Saitō on muun muassa seuraavien henkilöiden nimi:
Saito on Japanin kaupunki ja 2615 Saito päävyöhykkeen asteroidi.
Karl Oskar Wasastjerna

Karl Oskar Wasastjerna (11. lokakuuta 1853 Helsinki – 13. huhtikuuta 1923 Helsinki) oli suomalainen kaartinkapteeni, ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija ja moninkertainen valtiopäivämies.
Henkilöhistoria.
Karl Oskar Wasastjernan vanhemmat olivat alikapteeni, tullinhoitaja Jakob Frans Oskar Wasastjerna ja Johanna Beata Nordenborg. Hän kävi Haminan kadettikoulun ja hänestä tuli 1877 Henkivartioväen 3. suomalaisen tarkk´ampujapataljoonan vänrikki, 1880 aliluutnantti, 1881 pataljoonan majoitusmestari, 1882 luutnantti sekä 1887 esikuntakapteeni ja pataljoonankomentaja. Wasastjerna erosi armeijan palveluksesta 1897 kaartinkapteenina. 
Wasastjerna oli Suomen maalaisten paloapuyhtiön (Finska brandstodsbolaget för landet) kamreerina 1895–1911 ja Helsingfors Utskänkningsaktiebolagin toimitusjohtajana vuodesta 1911 alkaen. Hän toimi vuodesta 1891 alkaen Ritarihuoneen sukututkijana ja vastasi ruotsinkielisen Aateliskalenterin julkaisusta vuosina 1900, 1906, 1912, 1917 ja 1923. Hän oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Wasastjerna oli naimisissa vuodesta 1884 Alvina Valborg Elisabet Malmgrenin (s. 1865) kanssa, jonka isä oli Oulun läänin kuvernööri Anders Johan Malmgren.
Ruotsin saaret

Ruotsin saaret sijaitsevat pääasiassa sisävesistöissä (62 %), kun merenrannoikoilla on vain 38 % saarista. Ruotsissa on laskettu olevan 267 570, kun mukaan otetaan yli 9 neliömetrin saaret. Niiden yhteispinta-ala on 12 112 neliökilometriä, joka on 3 % Ruotsin maapinta-alasta. Saarten yhteenlaskettu rantaviivan pituus on 67 251 kilometriä.
Saarten koko.
Ruotsin tilastokeskuksen (SCB) mukaan useimmat saaret ovat Ruotsissa pieniä, sillä alle hehtaarin kokoisia saaria on otettu tilastoon 247 010 saarta (92%), 1–10 hehtaarin saaria on 16 769, 10–100 hehtaaria 3 173, 100–1 000 hehtaarin 530 ja yli 1 000 hehtaarin eli 10 neliökilometrin saaria 88.
Noin kolmasosa saarista sijaitsee Norrbottenin, Tukholman- ja Länsi-Götanmaan läänissä. Gotlannin saari on Ruotsin suurin saari ja se muodostaa noin neljäsosan Ruotsin saarten yhteispinta-alasta. Luettelon Ruotsin suurimmista saarista löytyy artikkelein loppuosasta.
Saarten asutus.
Ruotsin tilastokeskuksen (SCB) mukaan noin puolet ruotsalaisista asuu korkeintaan parin kilometrin päässä merenrannikosta. Siksi on helppo ymmärtää, että 16 % ruotsalaisista eli 1,6 miljoonaa ihmistä asuu saaristossa. Ruotsin tilastokeksuksen vuoden 2013 tilastojen mukaan 8 093 saarella oli rakennuskantaa, joka muodostui 905268 rakennuksesta ja josta 414 277 olivat huoneistoja. Rakennetuista saarista noin 6 921 oli asuinhuoneistoja. Yhteensä 984 saarella oli kiinteää asutusta, mutta niistä 574 saarella ei ole kiinteää tieyhteyttä mantereelle. Asuttuja saaria on vain 0,4 % kaikista saarista. Eniten asukkaita on Gotlannin, Bohuslänin, Länsi-Götanmaan, Tukholman ja Roslagenin alueiden saarilla. Saarilla asuminen on vähentynyt tasaisesti. Asutettujen määrä on erään selvityksen mukaan laskenut 6 % vuodesta 2005 vuoteen 2012.
Takahashi

Takahashi voi tarkoittaa:
Henkilöt.
Takahashi on muun muassa seuraavien japanilaisten henkilöiden sukunimi:
Rohmutokko

Rohmutokko ("Perccottus glenii") on rohmutokkojen (Odontobutidae) heimoon kuuluva kalalaji. Se on sukunsa Perccottus ainoa laji. Rohmutokko on haitallinen vieraslaji koko Euroopan unionin alueella ja kuuluu Suomen maa- ja metsätalousministeriön kansalliseen vieraslajistrategiaan. Se on tehokas saalistaja ja vähentää lammikkojen alkuperäisiä sammakkoeläimiä ja muita pohjaeläimiä.
Ulkonäkö ja koko.
Rohmutokon pituus on tavallisesti 10–20 senttimetriä ja enimmillään 25 senttimetriä. Se voi painaa parhaimmillaan 350 grammaa. Rohmutokolla on pyrstön tyvestä selkäevään 17–22 suomua. Selkäevä on kaksiosainen; piikikkäässä osassa on 6–8 ruotoa ja pehmeämmässä osassa 9–11 ruotoa.
Levinneisyys.
Rohmutokkoa tavataan luonnonvaraisena Venäjällä, Kiinan koillisosissa ja Korean niemimaan pohjoisosissa. Sitä tuotiin 1900-luvulla Moskovaan ja Pietariin akvaarioharrastusta ja tieteellisiä tarkoitusperiä varten. Rohmutokko alkoi lisääntyä Pietarissa ja levisi sieltä pikku hiljaa Suomenlahdelle. Moskvajoen kautta se levisi myös Volgaan. Rohmutokkoja on myös päästetty akvaarioista luontoon ja ihmisen toiminnan seurauksena sitä tavataan nykyisin Keski-Euroopassa asti. Virosta laji havaittiin ensi kerran vuonna 2005, Suomessa ensimmäiset havainnot tehtiin Varsinais-Suomessa elokuussa 2022.
Ravinto ja elintavat.
Rohmutokon ravintoa ovat hyönteiset ja niiden toukat, pienet äyriäiset ja suurempana kalanpoikaset. Rohmutokko saavuttaa sukukypsyyden 4–6 senttimetrin mittaisena ja voi saavuttaa 5–8 vuoden iän. Se kutee kesäaikaan, kun veden lämpötila on 15–20 celsiusastetta. Lähes 4 millimetrin mittaiset ja 1,3 millimetrin levyiset mätimunat asetetaan esimerkiksi vesikasvin päälle ja koiras vartioi niitä.
Suomen saaret

Suomen saaret muodostuvat vuonna 2018 julkaistun saariselvityksen mukaan 224 661 saaresta. Saarien kokoero on suuri, sillä yli aarin eli 100 neliömetrin kokoisia saaria on 185 759 ja alle puolen hehtaarin eli 5 000 neliömetrin kokoisia saaria on yli 100 000. Vain 76 saarta on suurempia kuin 10 neliökilometriä. 
Koska Suomi on ”tuhansien järvien maa”, on järvissä yli puolet (55%) lasketuista saarista. Järvien saaria on 98 050 ja niiden kokonaispinta-ala on 7 200 neliökilometriä. Merien saarten pinta-ala on yhteensä 5 800 neliökilometriä. Kaikkien saarten osuus Suomen kokonaispinta-alasta 3,8 %. Manner-Suomen merialueilla ja sisämaan järvissä on 590 ympärivuotisesti asuttua saarta, joissa ei ole kiinteää tieyhteyttä. Näillä saarilla on yhteensä noin 7 500 asukasta. Lähes puolet Manner-Suomen saaristoasukkaista elää Varsinais-Suomessa. Ahvenanmaan maakunnassa näitä saaria on 80 ja niillä asuu pysyvästi 28 919 asukasta. Ilman tieyhteyttä olevien osa-aikaisesti asuttujen saarten määrä on noin 19 500.
Alla on taulukko Suomen saarista maakunnittain. Mukaan on otettu yli 0,5 hehtaarin saaret, vakituisesti asutut saaret ja osa-aikaisesti asutut saaret .
Airi Viertokangas

Airi Sinikka Seikkala-Viertokangas (4. heinäkuuta 1908 – 7. joulukuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen Suomessa ja Ruotsissa työskennellyt arkkitehti. Hän työskenteli 1940-luvulla Ruotsissa HSB (Hyresgästernas sparkasse - och byggnadsförening)-asunto-osuuskunnan palveluksessa ja Suomessa Kulutusosuuskuntien keskusliiton asunto-osastolla. Hän oli naisarkkitehtien yhdistys Architectan perustajajäsen.
Catching Rays On Giant

Catching Rays on Giant on Alphaville-yhtyeen kuudes albumi, joka julkaistiin 19. marraskuuta 2010.
Pohjantie (Espoo)

Pohjantie () on etelä–pohjoissuuntainen liikenneväylä kaakkoisessa Espoossa. Se sijaitsee kokonaisuudessaan Tapiolan kaupunginosassa. Pohjantie alkaa Merituulentien risteyksestä, tien pituus on noin kilometri, ja se päättyy Kalevalantien risteykseen. Tapiolan keskus metroasemineen sijaitsee välittömästi Pohjantien kaakkoispuolella. Merituulentien risteyksestä etelään Pohjantien linja jatkuu Etelätuulentienä, ja edelleen Etelätuulensiltana, joka päättyy Westendin pientaloalueen katuverkkoon. Pohjantieltä on yhteys Länsiväylälle Etelätuulensillan kautta.
Pohjantien länsipuolella sijaitsee muun muassa WeeGee-talo, itäpuolella sijaitsee muun muassa Tapiolan keskukseen kuuluva Heikintori ja Tapiolan ortodoksinen kirkko.
Vajubhai Vala

Vajubhai Vala (s. 23. tammikuuta 1937) on intialainen poliitikko, joka on toimi vuosina 2014–2021 Karnatakan kuvernöörinä.
Vala liittyi opiskeluaikoinaan hindunationalistiseen Rashtriya Swayamsevak Sangh -vapaaehtoisjärjestöön. Hän aloitti poliittisen uransa Gujaratin Rajkotissa vuonna 1970-luvulla liittymällä Bharatiya Jana Sangh -puolueen jäseneksi. Saman vuosikymmenen lopussa hänet valittiin Rajkotin kaupunginvaltuustoon. Vuonna 1983 hänestä tuli Rajkotin pormestari, kunnes hän kahden vuoden päästä siirtyi Gujaratin osavaltioparlamenttiin lainsäätäjäksi. Useissa Intian kansanpuolueen osavaltiohallituksissa hänet valittiin talousministeriksi. Hän toimi ministerinä Gujaratissa pois lukien vuodet 1990–1996 ja 1998–2012. Ministerikautensa päätyttyä hän toimi Gujaratin osavaltioparlamentin puhemiehenä vuoteen 2014. Intian kansanpuolueen johtajana Gujaratissa hän toimi kahdesti vuosina 1996–1998 ja 2005–2006. 
Vala valittiin Karnatakan kuvernööriksi vuonna 2014 parlamenttivaalien jälkeen. Karnatakan vuoden 2018 osavaltiovaaleissa yksikään puolue ei saanut enemmistöä parlamenttiin. Hän päätti kutsua vaalien suurimmaksi nousseen Intian kansanpuolueen yrittämään hallituksen muodostamista ensiksi vaikka kongressipuolueen ja JD(S):n vaalien jälkeen muodostamalla liitolla oli enemmän paikkoja. Tapaus herätti laajaa keskustelua Intian lakiasiantuntijoiden keskuudessa siitä oliko kuvernöörin menettelytapa sallittu. Vuonna 2019 hän joutui sairaalaan sydänleikkausta varten, mutta palasi sieltä lääkärin todettua hänen terveydentilansa vakaaksi.
Alexis Lafrenière

Alexis Lafrenière (s. 11. lokakuuta 2001 Saint-Eustache, Quebec) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hänet valittiin ensimmäisenä New York Rangersiin. Lafrenière on kanadanranskalainen.
Lafrenière teki kolmivuotisen tulokassopimuksen New York Rangersin kanssa lokakuussa 2020.
Elokuussa 2023 Lafrenière solmi Rangersin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 4,65 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. 
Lokakuussa 2024 Lafrenière solmi Rangersin kanssa seitsemänvuotisen ja yhteensä 52,15 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Kertamuovi

Kertamuovi on muovia, jota voi muovata vain yhden kerran, sillä uudelleen muovattaessa sen kemiallinen rakenne hajoaa. Kertamuovista valmistettu tuote koostuu yhdestä kolmiulotteisesta jättimolekyylistä.
Kertamuovit ovat lujempia kuin uudelleen muovattavat kestomuovit, ja ne myös kestävät kuumentamista paremmin.
Kertamuoveja ovat esimerkiksi bakeliitti, polyuretaani ja tyydyttymätön polyesteri.