tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Michał Sławuta

Michał Sławuta (s. 10. helmikuuta 1977 Częstochowa, Puola) on puolalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan maalivahti.
Sławuta pelasi Veikkausliigassa kausina 2002–2007. Ensimmäisellä kaudellaan hän edusti FC Hakaa, jossa pelasi 11 liigaottelua ja voitti pronssia. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi FC Lahteen, jota ennen hän ehti käydä Tanskassa FC Midtjyllandin riveissä pelaamatta edustusjoukkueessa kuitenkaan peliäkään. Lahdessa Sławuta pelasi viisi kautta ja saavutti Liigacupin voiton vuonna 2007. Lahden kannattajat valitsivat hänet myös kauden 2007 parhaaksi pelaajaksi. Hän on pelannut yhteensä 127 Veikkausliiga-ottelua.
Kaudella 2008 Slawuta edusti Ruotsin Allsvenskanin Ljungskile SK:ta, jossa hän pelasi 15 pääsarjaottelua. Kaudeksi 2009 hän palasi Suomeen Ykkösen TPV:hen. Kotimaassaan Puolassa Sławuta on pelannut muun muassa Hetman Zamośćin ja ŁKS Łódźin riveissä. Kaudella 2011 Valkeakosken Haka sai poikkeusluvalla kutsua Sławutan kokoonpanoonsa lokakuussa, sillä joukkueen maalivahdeista kaksi oli loukkaantuneena ja yksi pelikiellon takia sivussa. Slawuta pelasi pikavisiitillään Hakan maalilla kolmessa ottelussa.
Kanadan kilpi

Kanadan kilpi on suuri kratoni koillisessa Pohjois-Amerikassa, pääosin Kanadassa ja Grönlannissa. Kilpi koostuu karusta kivestä, joka on muodostunut prekambrisella ajalla, 4 500–540 miljoonaa vuotta sitten.
Grönlannin osuutta lukuun ottamatta kilpi on lähes pyöreä, minkä vuoksi se muistuttaa soturin kilpeä ja hevosenkenkää. Kilven keskellä on Hudsoninlahti. Kilpi kattaa suuren osan Grönlannista, Labradorin, suurimman osan Québecistä, suuren osan Ontariosta, pieniä osia New Yorkia, Michigania, Wisconsinia ja Minnesotaa, suuren osan Manitobaa, pohjoisen Saskatchewanin, pienen osan koillista Albertaa, sekä arktisten alueiden itäosia eli yhteensä noin 8 miljoonan neliökilometrin laajuisen alueen. Kilpi ulottuu itse asiassa jopa lännen Kordillieereille ja idän Appalakeille, mutta muodostumat ovat yhä maanalaisia.
Alla piilevä kalliorakenne sisältää myös Hudsoninlahden, sekä Pohjois-Amerikan ja Grönlannin välisen merialueen, mutta joidenkin määritelmien mukaan ne eivät ole osa kilpeä, koska ne sijaitsevat veden alla.
Kanadan kilvellä ovat eräät maailman suurimmat malmiesiintymät. Maaperässä on huomattavia esiintymiä nikkeliä, kultaa, hopeaa ja kuparia. Ympäri aluetta on useita kaivoskaupunkeja, joissa näitä mineraaleja kaivetaan esiin. Suurin ja tunnetuin näistä on Greater Sudbury Ontariossa. Kilpeä peittävät myös laajat havumetsät, minkä vuoksi alue on tärkeä metsätalousalue.
Geologia.
Kilven nykyinen maanpinta on hyvin ohutta maaperää peruskallion päällä, joka pilkottaa monin paikoin esiin. Tämä johtuu ankarista viime jääkauden aikaisista jäätiköitymisistä, jotka peittivät kilven ja hankasivat kalliota. Jokien ja järvien suuri määrä alueella johtuu alueen nuorista vedenjakajista, jotka eivät ole vielä lajittuneet. Minnesotan osavaltiota kutsutaan 10 000 järven maaksi. Lisäksi jääkauden jälkeinen maanpinnan takaisinmuotoutuminen on yhä käynnissä. Alun perin alueella oli suuria vuoria ja paljon vulkaanista aktiivisuutta, mutta viime vuosimiljoonien kuluessa alue kului nykyiseen melko matalaan muotoonsa.
Vuorien kannat ovat syvällä, ja ne ajelehtivat tiheämmässä maankuoren vaipassa. Kun vuoret kuluvat, nousevat niiden kannat puolestaan pinnalle ja alkavat kulua. Kallio, joka tällä hetkellä muodostaa kilven pinnan, oli aikoinaan syvällä maankuoressa. Korkea paine ja lämpötila noissa syvyyksissä tarjosi sopivat olosuhteet mineralisoitumiselle.
Intelligent Systems

Intelligent Systems on japanilainen videopelejä kehittävä yritys. Intelligent Systems syntyi Gunpei Yokoin johtamasta Nintendon R&amp;D1-osastosta irtautuneista jäsenistä. Yritys on tunnettu useista luomistaan tai jatkamistaan Nintendon pelisarjoista, kuten "Metroid", "Paper Mario", "Fire Emblem", "WarioWare" ja "Nintendo Wars".
Pelit.
Nintendo 64.
Intelligent Systemsin oli tarkoitus tuottaa Nintendo 64:lle jatko-osat Metroid-, Fire Emblem - js Nintendo Wars -sarjoihin, mutta ne peruutettiin.
Kantapää

Kantapää "(calx)" on kantaluun "(os calcaneus)" ja sitä ympäröivien kudosten muodostama rakenne. Kanta-astujilla kuten ihmisellä ja karhulla se osuu joka askeleella maahan, kun taas varvasastujilla (esimerkiksi kissaeläimet) ja kärkiastujilla (esimerkiksi hevoseläimet) kantapää sijaitsee varsin ylhäällä takaraajassa ja sitä kutsutaan kintereeksi.
Anatomia.
Kantaluu sijaitsee jalkaterän takaosassa. Muodoltaan se on epäsäännöllisen kuutiomainen. Se koostuu suurelta osin huokoisesta hohkaluusta ja sen pinnassa oleva tiiviin luun kerros on suhteellisen ohut. Kantapään hyvin tuntuvaa leveähköä takaosaa kutsutaan kantakyhmyksi "(tuber calcaneus)". Siihen kiinnittyy akillesjänne "(tendo calcaneus)", joka on kolmipäisen pohjelihaksen jänne, sekä jalkapohjan kalvojänne "(aponeurosis plantaris)". Yläpinnaltaan kantaluu niveltyy ylimpään nilkkaluuhun, telaluuhun "(os talus)" muodostaen osan "(articulatio subtalaris)" alemmasta nilkkanivelestä "(articulatio talocalcaneonavicularis)", etupinnaltaan taas kuutioluuhun "(os cuboideum)".
Kantapään iho on paksua ja hyvin keratisoitunutta, mikä suojaa jalkaa kävellessä. Heti ihon alla on rasvapatja, joka koostuu sidekudoksisista väliseinistä. Sen dorsaalipuolella on edellä mainittu jalkapohjan kalvojänne, joka on paksuudeltaan jopa 2-4 mm ja jonka tehtävänä on osaltaan ylläpitää jalkaholvia. Tästä kalvojänteestä ja kantaluusta lähtee lisäksi varpaiden lyhyt koukistajalihas "(musculus flexor digitorum brevis)".
Kantapään haavat.
Kuivassa ilmassa ja hoidon puutteen takia kantapäät saattavat kuivua. Tämän seurauksena ne voivat halkeilla ja vuotaa verta. Väärin hoidettuna tämä saattaa johtaa bakteeripesäkkeiden muodostumiseen ja edelleen tulehduksiin. Myös ihon sarveiskerroksen paksuuntuminen voi johtaa kantapäiden halkeilemiseen. Perinnöllisyydellä on myös suuri vaikutus kantapäiden halkeilemiseen. Erilaiset voiteet ja jalkakylvyt ovat osa halkeilevien kantapäiden hoitoa.
Nasaretin pyhän perheen kirkko

Nasaretin pyhän perheen kirkko on Oulun katolisen seurakunnan kirkko.
Nasaretin pyhän perheen seurakunta on perustettu 1992 ja siihen kuuluvat Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin maakunnat. Katolinen pappi Marino Trevisini oli aloittanut Oulussa kuitenkin jo 1986.
Kirkkorakennuksen on suunnitellut italialais-sveitsiläinen arkkitehti Gabriele Geronzi ja se sijaitsee Koskelan kaupunginosassa noin 4–5 kilometrin päässä Oulun keskustasta. Paavi Johannes Paavali II siunasi kirkon peruskiven Suomen matkallaan 1989 ja rakennuksen ensimmäinen osa valmistui 1991. Toinen osa valmistui vuonna 2000.
Hurja muodonmuutos

Hurja muodonmuutos ("Extreme Makeover") on yhdysvaltalainen tosi-tv-sarja, jota esittää Suomessa Nelonen. Sarjassa muutetaan ihmisten ulkonäköä muun muassa plastiikkakirurgien, hammaslääkärien, hius- ja meikkitaiteilijoiden sekä stylistien avustuksella.
Sarjasta on tehty myös sisarsarja Hurja remontti ("Extreme makeover: Home edition"), jossa muutoksen saa kokea talo.
Matti Rusanen

Matti Tapani Rusanen (s. 15. elokuuta 1955 Hyrynsalmi) on suomalainen pikajuoksija. 
Rusanen voitti 400 metrin juoksun Suomen mestaruuden Porissa 3. heinäkuuta 1983 ennätysajallaan 46,65. Tällä tuloksella hän on kaikkien aikojen 13:nneksi nopein suomalaisjuoksija. Saman vuoden Helsingin MM-kisoissa Rusanen selvisi 400 metrillä toiselle kierrokselle.
Matti Rusasen veljet Heikki ja Pekka sekä heidän isänsä Tauno Rusanen kilpailivat myös 400 metrillä. Veljeskolmikko vahvistettuna Risto Heikkisellä juoksi vuonna 1983 4 × 400 metrin viestissä Kuhmon Kivan joukkueessa edelleen voimassa olevan seurajoukkueiden Suomen ennätyksen 3.10,69.
Seuratasolla Rusanen edusti Oulun Pyrintöä ja Kuhmon Kivaa ja häntä valmensi Markku Kukkoaho.
Araucanía ja Patagonia

Araucanía ja Patagonia () oli ranskalaisen lakimies ja seikkailija Orelie-Antoine de Tounens'n 1800-luvun puolivälissä Etelä-Amerikan eteläosiin perustama kuningaskunta. Muodollisesti valtio on edelleen olemassa.
Tuohon aikaan paikallinen mapuche-kansa taisteli epätoivoisesti itsenäisyydestään ja itsemääräämisoikeudestaan, kun sekä Chilen että Argentiinan hallitukset himoitsivat alueen viljelysmaita. 
Vieraillessaan alueella 1860 Orelie-Antoine koki myötätuntoa mapucheja kohtaan, ja mapuchet nimesivät hänet kuninkaakseen – luultavasti ajatellen, että saisivat parempaa kohtelua, jos valtaa pitäisi eurooppalaissyntyinen kuningas. Orelie-Antoine asetti hallituksen, suunnitteli sini-valko-vihreän lipun ja lyötätti kolikoita. Hän kutsui valtiota uudeksi Ranskaksi, "Nouvelle France".
Hallitsijat.
Oralie-Antoinen pitkäaikainen vallanperijä Prinssi Felipe on tukenut mapuchejen jatkuvaa itsenäisyystaistelua antamalla luvan lyödä lisää kolikoita vuoden 1988 jälkeen. Kolikot ovat keräilijöiden himoitsemia.
Jotaarkka Pennanen

Jotaarkka Aleksis Vissarion Pennanen (s. 17. toukokuuta 1946 Helsinki) on suomalainen teatteriohjaaja. 
Elämä.
Pennanen on kirjailija Jarno Pennasen ja kirjailija Anja Vammelvuon poika. Hän toimi urallaan teatterinjohtajana muun muassa Lahdessa, Jyväskylässä, Helsingissä ja ohjaajana Turussa. Vierailevana ohjaajana muun muassa Ryhmäteatterissa, Tampereella, Hämeenlinnassa, Porissa, Vaasassa, Seinäjoella, Kuopiossa ja Moskovassa Neuvostoliiton Keskustelevisiossa. 
Keskeisiä töitä Suomen televisiossa ovat elokuvat "Käännekohta", pääroolissa Kari Frank 1969, "Orimattila 1935", pääroolissa Hannu Kahakorpi (1972), "Onnenlehti", pääroolissa Sari Mällinen (1995) ja videoelokuvat "Hamlet", nimiroolissa Hannu Kahakorpi (1970), "Maailma on vasta nuori" (1971), "Hamlet", nimiroolissa Heikki Kinnunen (1992) sekä "Elämäsi parhain aika", pääroolissa Kari Frank (1978).
Lisäksi Pennanen on ohjannut Jörn Donner Productionsille elokuvan "Mommilan veriteot 1917" (1973), joka oli tarina silloisen Suomen rikkaimman miehen Alfred Kordelinin viimeisestä päivästä.
Yksityiselämä.
Pennasen vanhemmat nimesivät poikansa Joel Lehtosen sadun mukaan. 
Pennanen oli avoliitossa kirjailija Annika Idströmin kanssa vuosina 1967–1975. Vuosina 1979–1995 hän oli naimisissa näyttelijä Kristiina Elstelän kanssa. Näyttelijä Aliisa Pulkkisen kanssa avoliitossa 1996–2000 ja naimisissa vuodesta 2000 lähtien. 
Lapsia toimittaja Tyyne Pennanen (s. 1972, äiti Annika Idström), kuvataiteilija Anna Tuori (s. 1976, äiti Katri Tuori), elokuvataiteen opiskelija Kasimir Pennanen (1980–2006, äiti Kristiina Elstelä) ja kapellimestari, säveltäjä ja viulisti Elisar Riddelin (s. 1993, äiti Aliisa Pulkkinen).
Gallona

Gallona (lyh. gal) on brittiläisen järjestelmän tilavuusmitta, jota nykyisinkin käytetään yleisesti muun muassa öljyn ja polttoaineen mittayksikkönä Yhdysvalloissa. Eri maissa gallonan tilavuus on aikojen kuluessa vaihdellut.
Kuiva gallona tarkoitti alun perin lieriötä, jonka korkeus oli 6 ja halkaisija 7 tuumaa, mutta kuningatar Annan valtakaudella, vuodesta 1706 laskentatavaksi otettiin 11 × 7 × 3 tuumaa. Tämä vastaa Yhdysvalloissa nykyisin käytössä olevaa nestegallonaa, jonka mukaan gallona on 231 kuutiotuumaa. Kuivien aineiden gallona taas on bushelia, ja 1 bushel on määritelmän mukaan 2 150,42 kuutiotuumaa.
Brittiläinen gallona sen sijaan vastaa nykyisin 10 vesipaunan tilavuutta.
Koska nykyisin on määritelty, että yksi jaardi on tarkalleen 0,9144 metriä ja yksi tuuma jaardia, ovat myös yllä ilmoitetut yhdysvaltalaisen gallonan (sekä kuivien aineiden että nesteiden) suuruudet litroina tarkkoja. 
Sana gallona tarkoittaa arkikielessä myös noin neljän litran nestesäiliötä.
Essi Wuorela

 Essi Wuorela (s. 31. maaliskuuta 1971 Helsinki) on suomalainen laulaja, äänialaltaan sopraano. Wuorela on tullut tunnetuksi laulajana niin sooloartistina kuin lauluyhtye Rajattoman riveissä. Hän on opiskellut musiikkia Sibelius-lukiossa ja Pop &amp; Jazz Konservatoriossa, josta hän on valmistunut musiikinopettajaksi vuonna 1999. Ennen laulajanuraansa hänet tunnettiin television lastenohjelman Harlekiini-klubin juontajana, ”Super-Essinä”. Vuosina 2000–2001 hän juonsi Hotelli Sointu -musiikkiohjelmaa yhdessä Arto Nybergin kanssa. Sooloalbumeilleen Wuorela on levyttänyt sekä lainakappaleita että hänelle tehtyjä lauluja.
Wuorela on laulanut taustalaulua esimerkiksi CMX-yhtyeen kappaleessa ”Veden ääri” (albumilta "Rautakantele" 1995). 
Viimeksi Essi Wuorela on vieraillut suomalaisen progressiivisen Open Eye Band -yhtyeen elokuussa 2008 julkaistulla "Screaming Baby" -debyyttialbumilla (Accords/Presence Records) kappaleissa ”My Island”, ”So long ago”, ”My Island, part two” ja ”End of The Party”.
Rakkauden planeetta

Rakkauden planeetta on Leevi and the Leavingsin 11. studioalbumi, joka julkaistiin marraskuussa 1995. Albumi oli tarkoitus julkaista jo kevättalvella 1995, mutta julkaisua siirrettiin saman vuoden juhannukseen. Albumi ilmestyi CD-levynä ja C-kasettina Pyramid-levymerkillä. Saman vuoden joulukuussa levystä julkaistiin 5 000 kappaleen CD-erikoispainos, joka sisältää uuden kappaleen ”Jouluaattona kännissä” sekä viisi remix-versiota albumin kappaleista. Toukokuussa 2018 Svart Records julkaisi albumin ensimmäistä kertaa vinyylilevynä oranssina ja tavallisena, mustana vinyylinä.
Taustaa ja tuotanto.
Leevi and the Leavings oli saavuttanut suurta suosiota 1990-luvun alkupuolella, mistä kertoo muun muassa vuonna 1992 julkaistun kokoelma-albumin "Menestyksen salaisuus" kultalevyrajan ylitys vuonna 1995. 
Yhtyeen johtohahmolla Gösta Sundqvistilla oli alun perin ideana tehdä 37 kappaleen pituinen tupla-cd:nä julkaistava albumi, mutta lähes utopistisesta ideasta luovuttiin miltei välittömästi.
Albumia tehdessä yhteistyö kansitaiteilija Mikko Kurenniemen kanssa oli päättynyt ja kansikuvasta vastasi tällä kertaa Petri Artturi Asikainen yhdessä Sundqvistin perustaman Kumpi Kolmesta Oy:n kanssa. Kansikuvassa suomalainen mies istuu männyn latvassa polttaen tupakkaa.
Vastaanotto ja palkinnot.
Albumi oli parhaimmillaan Suomen levylistojen kolmannella sijalla ja pysyi listalla yhteensä 24 viikon ajan. Albumi ylitti alle kuukaudessa kultalevyrajan (25 000 kpl) ja pari vuotta myöhemmin vuonna 1997 platinalevyrajan (40 000). Albumia on myyty yhteensä 41 218 kappaletta ja on täten yhtyeen kolmanneksi myydyin studioalbumi, heti "Häntä koipien välissä"- (1988) ja "Kerran elämässä" (1998) -albumien jälkeen.
"Helsingin Sanomien" kulttuuritoimitus otti albumin mukaan vuoden 1995 parhaiden äänilevyjen listalleen.
Albumin kappaleesta "Rakkauden työkalu" tehtiin myös musiikkivideo, jonka ohjasi Hannu Puttonen. Video julkaistiin vuotta ennen albumia ja se voitti vuonna 1994 Hopeinen muuvi -palkinnon. Yhtye sai myös Emma-palkinnon vuoden 1995 gaalassa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Gösta Sundqvist, ellei toisin mainita.
Luettelo helikoptereista

Helikopterit luetteloituna valmistajan mukaan.
SUD Aviation.
Sud-Ouest
SNCASE
Ambomaa

Ambomaa on maakunta Namibian pohjoisosassa. Apartheid-hallinto nimesi sen ovambojen kotimaaksi 1968. Tämä asema purettiin 1989 Namibian itsenäistymisprosessin yhteydessä.
Ambomaan pääosa on hiekkaista tasankoa, jota halkovat itä–länsisuuntaiset oshanoiksi kutsutut matalat, sadekautena täyttyvät joet ja vesiuomat. Ambomaan pohjoisosissa on rehevää subtrooppista kasvillisuutta. Siellä vuotuinen sademäärä, noin 450 mm, tulee sadekauden aikana, jolloin oshanat tulvivat ja ne voivat peittää 60 % Ambomaan alueesta. Siksi ovambot perinteisesti muuttavat alueelta toiselle vuodenajan mukaan.
Ambomaan perinteisiä elinkeinoja ovat karjanhoito, kalastus oshanoissa ja maanviljely. Yleisimmät viljelyskasvit ovat hirssi ja durra. Ovambojen perinteisiä käsitöitä, koreja, puutöitä, nuolia ja norsunluunappeja, myydään muillekin kansoille.
Ambomaan pääuskonto on luterilaisuus. Suomalaiset lähetyssaarnaajat, kuten Martti Rautanen (joka kehitti myös paikallisen kirjakielen) ja myöhemmin muun muassa Heikki Saari ovat työskennelleet alueella 1870-luvulta asti. Suomalaisten lähettien työn tuloksena syntyi Ovambo-Kawangon evankelisluterilainen kirkko vuonna 1954 (vuodesta 1984 Namibian evankelisluterilainen kirkko). Heidän jäljiltään paikallisessa nimistössä on paljon suomalaisperäisiä nimiä, kuten Martta, Toivo, Onni, Helmi ja Martti. 1920-luvulla oli jopa olemassa suomalaisen yliopistoväen suunnittelema hanke teettää Ambomaasta Suomelle ensimmäinen siirtomaa, mutta tämä jäi toteutumatta.
Ruusujen aika

Ruusujen aika on Risto Jarvan ohjaama ja tuottama tieteiselokuva vuodelta 1969.
Taustaa.
Elokuvan käsikirjoitus on Risto Jarvan ja Jaakko Pakkasvirran. Alun pitäen ideana oli kertoa kuolleen ihmisen menneisyydestä jälkeenjääneen aineiston pohjalta, mutta näkökulma kääntyi tulevaisuuteen ja materiaaliksi otettiin senhetkistä aineistoa. Kuvat museosta kuuluvat elokuvan alkuperäiseen materiaaliin. Tulevaisuus hahmotettiin ennusteiden pohjalta, hyödynnettiin muun muassa Herman Kahnin teosta "The Year 2000". Myös Michael Youngin satiiria meritokratiasta käytettiin hyväksi, joskaan ei suoraan. Yksi elokuvan lähtökohta oli vastustaa vallalla olevaa kliseetä, tulevaisuuden näkemistä pelottavana, totalitaarisena. Silti elokuvan yhteiskunnasta tuli meritokratia.
Elokuvan budjetti vuonna 1969 oli 320 000 markkaa. Summa vastasi ostovoimaltaan 429 664:ää euroa vuonna 2008.
Juoni.
Elokuva sijoittuu tulevaisuuteen, vuoteen 2012, jolloin meritokraattinen yhteiskuntajärjestys on voimassa ja luokkaerot ovat kadonneet. Elokuvan päähenkilö tekee historiallista tutkimusta 1970-luvulla tapaturmaisesti kuolleesta naisesta. Vaikka teknologia on näennäisesti parantanut ihmisen elämää, kytee pinnan alla edelleen 1960-luvun henkinen luokkataistelu, joka elokuvan sivujuonessa kulminoituu ydinvoimalassa tapahtuvaan lakkokenraalin surmaan.
Roolitus.
Elokuvan päärooleissa ovat Arto Tuominen, Ritva Vepsä, Kalle Holmberg ja Tarja Markus. Sivuosissa nähdään muun muassa Eila Pehkonen, Unto Salminen sekä Paavo Jännes ja Matti Lehtelä uransa viimeisissä elokuvarooleissa. Niin ikään Unto Salmiselle "Ruusujen aika" oli viimeinen elokuvatyö. Elokuvassa nähdään pienessä roolissa myös myöhemmin suomirockin kulkuun merkittävästi vaikuttanut muusikko Pekka Streng.
Jarva on kertonut rooleihin valitun tietoisesti tuolloin vähemmän tunnettua näyttelijöitä, joita ei kovin selvästi tunnista kuvausajan ihmisiksi, mikä helpotti tulevaisuusilluusion luomista. Esimerkiksi Tarja Markusta ja Ritva Vepsää muutettiin voimakkaasti myös ulkonäöllisesti.
Saatavuus.
Finnkino julkaisi elokuvan DVD-levyllä vuonna 2005. Levy sisältää 92 minuuttia lisämateriaaleja.
Yhdysvaltalainen Deaf Crocodile -yhtiö on julkaissut elokuvan Blu-raylla.
Labrador

Labrador on alue Atlantin rannikolla Kanadassa. Se muodostaa yhdessä Newfoundlandin kanssa provinssin Newfoundland ja Labrador. Alue on osa suurempaa Labradorinniemeä.
Labradorin rannikkoalue on ollut asuttua pitkään, L'Anse Amourin hautapaikan löydästen perusteella ainakin 7000 vuoden ajan. Labrador saattoi olla viikinkisaagoissa mainittu "Markland".
Alueen nimi on yksi Kanadan vanhimpia eurooppalaisperäisiä nimiä. Nimi tulee luultavasti johdoksena portugalilaiselta merenkävijältä João Fernandesilta, joka oli "labrador" eli maanomistaja ("landowner") Azoreilta. Hän havaitsi Labradorin ensimmäisenä eurooppalaisena yhdessä Pedro de Barcelosin kanssa vuonna 1492.
Labradorin väkiluku oli vuoden 2001 väestönlaskennassa 27 860, joista noin 30 % on alkuasukkaita, kuten inuiteja, innuja ja métisejä. Alueen pinta-ala on 294 330 km².
Ambrapuut

Ambrapuut ("Liquidambar") on neljä tai 15 kasvilajia sisältävä suku, joka kuuluu heimoon Altingiaceae. Laajempi lajimäärä tulee kyseeseen, jos saman heimon toinen suku rasamalat ("Altingia") yhdistetään ambrapuihin.
Kaikki ambrapuut ovat suurikokoisia lehtipuita, joiden lehti muistuttaa muodoltaan vaahteranlehteä ja asettuu kierteisesti oksaan. Ne kasvavat 25–40 m korkeiksi. Parisenttiset kukinnot roikkuvat 3–7 cm kukkavarressa. Hedelmä on piikikäs, puumainen pallo, jonka sisällä on paljon siemeniä. Suvun tieteellinen nimi tarkoittaa nestemäistä meripihkaa, ja viittaa kasvin silmuja peittävään tahmeaan, pihkamaiseen aineeseen.
Levinneisyys.
Nykyisin ambrapuita kasvaa villeinä Kiinassa, Turkissa ja Pohjois-Amerikassa. Ambrapuita kasvatetaan lämpimällä vyöhykkeellä koristepuina – niissä on erityisen hieno syysväri. Ennen jääkautta ambrapuut olivat levinneet paljon laajemmalle muun muassa Euroopassa.
Ambrapuut olivat vuonna 2006 huomion kohteena, koska puun maitiaisnesteestä etsittiin lääkettä lintuinfluenssaan. Puun hedelmät sisältävät lääkkeen raaka-ainetta paljon pienempinä pitoisuuksina kuin siihen yleensä käytetty tähtianis, mutta näitä puita kasvaa paljon etenkin Yhdysvalloissa.
Herra Heinämäen Lato-orkesteri

Herra Heinämäen Lato-orkesteri on "Pikku Kakkosessa" esitetty sarja, joka pohjautuu Heikki Salon ja Janne Louhivuoren vuonna 1999 julkaistuun "Omskista"-lastenmusiikkilevyyn. Sarjaa tekemässä oli muiden muassa myös "Kummeli"-sketsisarjasta tunnettuja näyttelijöitä, ja Matti Grönberg on toiminut molempien sarjojen ohjaajana. 
Herra Heinämäki on stressaantunut maanviljelijä, jonka tilalla riittää töitä. Kylän lapsien huvituksena on seurata Heinämäen töiden tekemistä. Herra Heinämäen päivien pelastuksena on hänen ladossaan asustava Lato-orkesteri, jonka musiikki laukaisee stressin. 
Televisiosarjan tekemisen jälkeen julkaistiin Herra Heinämäen Lato-orkesterin levy "Ilosofiaa!" (2004). Levyllä soittaa sarjassa esiintyvien muusikoiden lisäksi Mikko Löytty. Marraskuun alussa 2007 ilmestyi orkesterin toinen albumi "Nyree näkkäri" ja vuonna 2010 albumi "Äiti venyy".
Heinäkuussa 2008 Herra Heinämäen Lato-orkesteri kuvasi "Pikku Kakkoselle" uusia musiikkivideoita, joita alettiin esittää keväällä 2009. Mukana olivat myös Heikki Hela ja Timo Kahilainen ja ohjauksesta vastasi Matti Grönberg. 
Huhtikuussa 2018 Yle siirsi ohjelman jaksot Yle Areenasta Ylen Elävään arkistoon, ja samalla ilmoitettiin, ettei sitä enää esitetä Pikku Kakkosessa. Yle kertoi tehneensä päätöksen, koska ei halua lastenohjelmissaan vahvistaa aikansa eläneitä stereotypioita. Taustalla oli Suomen Saamelaisnuoret ry:n puheenjohtaja Petra Laitin tekemä huomautus Twitterissä orkesterin sivuhahmosta, joka esiintyy intiaanipäähineessä. Tämän jälkeisen katsojapalautteen jälkeen Yle poisti ohjelman jaksot. Oulussa asuvan mohawktaustaisen henkilön mukaan päähine on pyhä, ja se puetaan ylle vain erityistapauksissa, kuten seremonioissa ja heimoa edustettaessa.
Heikki Salon mukaan Yleisradio hätiköi päätöksessään, koska se ei neuvotellut ohjelmaa tekevän työryhmän kanssa. Hän pitää itsekin hahmoa ongelmallisena, ja kertoi, että sen muuttamista on suunniteltu jo vuoden ajan. Hahmon yhtäkkisestä poistamisesta esityksistä ei olisi Salon mukaan kenellekään hyötyä, eikä hän usko hahmon vaikuttaneen poliittisesti paljoakaan alkuperäiskansojen asiaan. Punanata on yhtyeen ainoa jäsen, joka osaa lukea.
Herra Heinämäki palasi Pikku Kakkoseen kesällä 2021 uudella 5. tuotantokaudella nimellä "Herra Heinämäki ja Lato-orkesteri". Herra Heinämäki ja Lato-orkesterin hahmot toilailevat tavalliseen tapaansa kesäisissä Heinis-maisemissa. Basisti Mikko Löytyllä on uusi hahmo Taikuri Sir. Punataika.
Herra Heinämäen joulu.
Herra Heinämäen joulu on Heikki Salon kehittämä, Herra Heinämäen lato-orkesterin oma jouluohjelma vuodelta 2012. Ohjelma sisältää monia lauluja albumilta "Jouluraketti", sekä monia tuttuja joululauluja.
Ohjelmassa Herra Heinämäki odottaa kärsimättömänä joulupukin tuloa. Lato-orkesteri on muuttanut talveksi Heinämäen taloon kylmästä ladosta. Samalla Heinämäen luokse saapuu vieraita, Naapurin Erkistä Jäärä Julleen. 
Muusikot.
Jouko Mäki-Lohiluoma, Mikko Löytty, Janne Louhivuori, Timo Kahilainen, Samuli Rask ja Lucjan Czaplicki.
Vancouverinsaari

Vancouverinsaari on Tyynellämerellä aivan Kanadan länsirannikon edustalla sijaitseva saari, joka kuuluu Brittiläisen Kolumbian provinssiin. Saari on 460 kilometriä pitkä ja 50–120 kilometriä leveä. Vancouverinsaari on pinta-alaltaan 31 284 neliökilometriä ollen näin Amerikkojen länsirannikon edustan saarista suurin, Kanadan 11. suurin saari sekä maailman 43. suurin saari. Saari on nimetty George Vancouverin mukaan.
Vuonna 2002 Vancouverinsaaren arvioitu väkiluku oli 750 000. Hieman alle puolet asukkaista (326 000) asuu Victoriassa. Muita suurimpia kaupunkeja ovat muun muassa Nanaimo, Campbell River, Port Alberni ja Parksville.
Saaren korkeimmat kohdat ovat Golden Hinde (2200 m), Elkhorn Mountain (2195 m) ja Mount Colonel Foster (2135 m). Saarella on useita järviä.
Vancouverinsaaren erottavat manner-Kanadasta Georgiansalmi ja Kuningatar Charlotten salmi sekä Washingtonista Juan de Fucan salmi.
Jari Niemelä (pikajuoksija)

Jari Juhani Niemelä (s. 14. elokuuta 1960 Karkkila) on suomalainen pikajuoksija. 
Niemelä voitti 400 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1986, 1987 ja 1989. Pronssia tuli vuosina 1982, 1983 ja 1992. Kuopion SM-kisoissa 15. elokuuta 1987 juostu 46,47 oli hänen ennätyksensä, jolla hän on matkan yhdeksänneksi nopein suomalaisjuoksija . Hallissa Niemelä juoksi Kuortaneella 7. helmikuuta 1987 Suomen ennätyksen 47,45.
Seuratasolla Niemelä edusti Turun Tovereita.
Teatteri Jurkka

Teatteri Jurkka on ammattihuoneteatteri Vironkadulla Helsingin Kruununhaassa.
Teatteri on perustettu 1953, ja toiminut nykyisissä tiloissa vuodesta 1954. Istumapaikkoja on 51. Teatteri Jurkan johtajana toimii Tuomas Parkkinen. 
Teatteri Jurkka on Suomen Teatterit ry:n jäsen. Esitystoiminnan lisäksi Teatteri Jurkka tekee yleisötyötä erilaisten kurssien ja hankkeiden avulla.
Historia.
Huoneteatteri Jurkka on toiminut Helsingin Kruununhaassa Vironkadulla vuodesta 1954. Emmi ja Vappu Jurkka olivat perustaneet teatterin syksyllä 1953, kun joukko kutsuvieraita kokoontui seuraamaan ensimmäistä suomenkielistä huoneteatteriesitystä Neiti Julieta kirjailija Kyllikki Hämäläisen olohuoneeseen. Emmi Jurkka toimi teatterinjohtajana perustamisesta vuoteen 1974 sekä uudelleen vuosina 1976–1981. Sakari Jurkka toimi johtajana vuosina 1974–1976 ja Vappu Jurkka vuosina 1981–1993. Vuosina 1994–1995 johtajana toimi Atro Kahiluoto ja vuosina 1997–1998 Petteri Sallinen. 
Operatiivisesta toiminnasta vastaa teatterinjohtaja. Tehtävään valittiin vuonna 2020 Tuomas Parkkinen. Taiteellinen henkilökunta palkataan tuotantokohtaisesti. Teatteri Jurkan toimintaa ylläpitää Huoneteatteri Jurkan Kannatusyhdistys r.y. 
Omien tuotantojen lisäksi Teatteri Jurkka tekee yhteistuotantoja. Teatterilla on vuosien varrella nähty myös useita vierailuesityksiä.
Teatteri Jurkka on nykyisessä muodossaan Suomen ainoa ammattihuoneteatteri, jonka ohjelmistossa korostuu teatteritilan intiimiys. Teatteri Jurkassa on tuotettu erityisesti merkittäviä kotimaisia kantaesityksiä, mutta myös klassikkotulkintoja muun muassa Jotunin, Strindbergin ja Shakespearen teksteistä. Kotimaisia menestyksiä ovat olleet muun muassa Heini Junkkaalan, Rosa Liksomin, Pasi Lampelan, Juha Jokelan ja Laura Ruohosen nykynäytelmät. 
Teatteri Jurkan historiasta on koottu vuonna 2003 ilmestynyt kirja "Jurkka – teatteri huoneessa" (Like), jonka on toimittanut Kaarina Kytömaa.
Rannikkovuoret

Rannikkovuoret () on Pohjois-Amerikan läntisellä rannikolla sijaitseva vuorijono, joka peittää suurimman osan Kanadassa sijaitsevan Brittiläisen Kolumbian provinssin rannikkoa. Etelässä sitä rajaa Fraserjoki ja pohjoisessa Yhdysvaltojen Alaskan osavaltio sekä Kanadan Yukonin territorio. Vuoristo on noin 1 600 kilometriä pitkä sekä keskimäärin 300 kilometriä leveä. Vuorijono luokitellaan osaksi Tyynenmeren rannikon vuoristoja (Pacific Mountain System).
Rannikkovuorten vanhin kallioperä on yli 100 miljoonaa vuotta vanhaa. Korkein huippu vuoristossa ja samalla koko Brittiläisessä Kolumbiassa on jäätikön peittämä Mount Waddington, joka kohoaa 4 016 metrin korkeuteen. Monet muut huiput ovat myös kohtalaisen korkeita ja ylittävät 3 400 metrin rajan.
Olga Palei

Olga Valerianovna Palei, os. Karnovitš, ent. von Pistolkors (); (2. joulukuuta 1866 Pietari, Venäjän keisarikunta – 2. helmikuuta 1929 Pariisi, Ranska) oli venäläinen aatelinen ja suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitš Romanovin toinen puoliso. Suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitš oli keisari Aleksanteri II:n ja keisarinna Maria Aleksandrovnan nuorin poika.
Elämäkerta.
Olga syntyi Olga Valerianovna Karnovitšinä Pietarissa. Hänen solmi ensimmäisen avioliittonsa Erik Augustinovitš von Pistolkorsin kanssa ja sai kolme lasta, Aleksanderin, Olgan ja Mariannan.
Hänestä tuli suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitšin rakastajatar jo tämän ensimmäisen vaimon suuriruhtinatar Aleksandra Georgijevnan, Kreikan kuninkaan Yrjö I ja suuriruhtinatar Olga Konstantinovan tyttären eläessä. 
Toisten tietojen mukaan suhde alkoi seitsemän vuotta aviovaimon kuoleman jälkeen vuonna 1898. Aleksandra Georgijevna kuoli toisen lapsensa syntymään jo 21-vuotiaana vuonna 1891. 
Olgan ja Pavel Aleksandrovitšin suhde jatkui ja johti heidän yhteisen lapsensa syntymään vuonna 1897, Olgan avioeroon entisestä miehestään ja suureen hoviskandaaliin. Rakastajatar käytti kuolleen aviovaimon perintökoruja julkisesti, mikä aiheutti suurta kohua. Keisari Nikolai II kieltäytyi myöntämästä suuriruhtinas Pavelille lupaa epäsäätyiseen eli morganaattiseen avioliittoon. Pariskunta lähti maapakoon, suuriruhtinas Pavelilta riistettiin kaikki hänen arvonimensä, tittelinsä ja etuoikeutensa sekä heille annettiin maahantulokielto Venäjälle.
Vuonna 1902 pariskunta avioitui Livornossa ja asettui asumaan palatsiin Boulogne-sur-Seine'een lähellä Pariisia. Olga jäi vaille venäläistä arvonimeä, mutta Baijerin prinssi Luitpold Wittelsbach myönsi hänelle Hohenfelsenin kreivittären arvon vuonna 1904. 
Olga ja Pavel saivat yhteensä kolme lasta:
Ensimmäisestä avioliitostaan Aleksandra Georgijevnan kanssa suuriruhtinaalla oli kaksi lasta, suuriruhtinatar Maria Pavlovna Romanova ja suuriruhtinas Dmitri Pavlovitš Romanov. Vuonna 1915 perheen sallittiin palata Venäjälle ja he asettuivat Tsarskoje Seloon. Keisari palautti Pavelin aseman ja myönsi Olgalle sekä hänen tyttärilleen ruhtinattaren arvonimen. 
Vallankumous ja sen jälkeinen aika.
Venäjän vallankumouksen yhteydessä Olgan ja Pavelin poika Vladimir Palei pidätettiin ja vietiin ensin Kiroviin ja myöhemmin Jekaterinburgiin ja Alapajevskiin, jossa hänet teloitettiin heinäkuussa 1918 useiden muiden keisariperheen sukulaisten kanssa.
Suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitš pidätettiin Pietarissa elokuussa 1918, ja tammikuussa 1919 hänet vietiin Pietari-Paavalin linnoitukseen ja ammuttiin yhdessä serkkujensa Dimitri Konstantinovitš Romanovin, Georgi Mihailovitš Romanovin ja Nikolai Mihailovitš Romanovin kanssa. Hänet haudattiin joukkohautaan eikä ruumista koskaan löydetty.
Olga Valerianovna Palei itse sekä hänen tyttärensä Irina ja Natalia pakenivat Venäjältä vuonna 1920 Suomeen. Olga kuoli Pariisissa yhdeksän vuotta Venäjältä lähdön jälkeen.
Osmo

Osmo on suomalainen miehen etunimi. Osmo kuuluu kansallisromanttisen kauden nimiin. Kalevalassa se tarkoittaa 'nuorta miestä', rinnakkaismuoto "Osma" tarkoitti kansanmurteissa 'ahmaa' tai vanhoissa häärunoissa sulhasta.
Nuoreen mieheen viittaava Osma, Osmo tai Osmoinen tunnetaan kansanrunoissa sulhasen kunnioittavana nimityksenä. Vastaavasti sulhasen kotia kutsutaan Osmalaksi. Osmola on myös Kalevalan rinnakkaisnimi. Osmansolmu tai osmonsolmu on rautakaudelta saakka tunnettu onnenmerkki.
Nimi tunnetaan myös Virossa, jossa Osmo oli almanakassa 1849 ja rinnakkaismuoto "Osmu" 1882.
Osmo tuli käyttöön 1880-luvulla ja esiintyi Kansanvalistusseuran almanakassa vuonna 1883. Suomen almanakkaan se tuli 1908 ja vuosina 1929–1949 se oli 30. toukokuuta. Vuodesta 1950 se on ollut nykyisellä päivällään, 11. toukokuuta. 
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Osmo-nimen on saanut 12 908 miestä sekä ainakin yksi nainen.
Mikael Söderman

Mikael Söderman (s. 5. marraskuuta 1965) on suomalainen entinen pika- ja keskimatkojen juoksija. Hän menestyi aluksi 400 metrin juoksijana 1990-luvun alussa, mutta siirtyi myöhemmin 800 metrille jota matkaa hallitsi Suomessa 1990-luvun puolivälissä.
Söderman voitti 400 metrin juoksussa Suomen mestaruuden vuonna 1992 ja 800 metrillä vuosina 1994 ja 1995. 400 metrillä hän saavutti hopeaa 1990 ja 1991 sekä 800 metrillä 1993.
Söderman juoksi Helsingin Maailmankisoissa 27. kesäkuuta 1991 400 metriä aikaan 45,86, ja hän on toistaiseksi viimeisin 46 sekuntia alittanut suomalaisjuoksija. Kaikkien aikojen suomalaistilastossa hän on kolmantena. 800 metrillä Söderman juoksi 1.45,20 Lappeenrannan eliittikisoissa 26. heinäkuuta 1994. Ajalla hän on matkan kaikkien aikojen neljänneksi nopein suomalainen. 
Helsingin EM-kisoissa 1994 Söderman osallistui 800 metrille, jolla selvisi toiselle kierrokselle. Seuratasolla Söderman edusti IF Drottia.
Karen Blixen

Karen Christence von Blixen-Finecke (o.s. Dinesen; ) oli tanskalainen kirjailija, joka kirjoitti teoksia sekä tanskaksi että englanniksi. Erityisesti englanninkielisessä maailmassa hänet tunnetaan hyvin myös kirjailijanimellä Isak Dinesen.
Ennen Afrikkaan lähtöä Blixen opiskeli maalausta Kööpenhaminassa ja Pariisissa. Blixen avioitui vuonna 1914 ruotsalaisen paroni Bror von Blixen-Finecken kanssa ja viljeli kahvia plantaasilla Brittiläisessä Itä-Afrikassa (nykyinen Kenia) Nairobissa. Siellä asuessaan hän sai mieheltään kuppataudin, josta ei parantunut koskaan. Blixen erosi miehestään vuonna 1925. Hän asui Afrikassa vuoteen 1931 saakka, jolloin plantaasi jouduttiin myymään taloudellisista syistä ja hän palasi Tanskaan. Hän ei palannut Afrikkaan enää koskaan, vaan asui loppuelämänsä Kööpenhaminassa sukutilalla.
Blixen oli julkaissut novelleja salanimellä Osceola tanskalaisissa aikakauslehdissä jo vuodesta 1905, ja palattuaan Tanskaan hän alkoi kirjoittaa romaaneja. Saadakseen ne varmemmin läpi kustantajalta hän otti käyttöön miehisen salanimen Isak Dinesen. Hän kirjoitti nimellä Isak Dinesen yhdeksän teosta, joista tunnetuin on vuonna 1937 julkaistu "Eurooppalaisena Afrikassa".
Blixen tunnetaan erityisesti novellituotannostaan. Hänen loistavat tarinankertojankykynsä käyvät ilmi jo varhaisessa novellikokoelmassa "Seitsemän salaperäistä tarinaa" (1934). Blixen ei saanut milloinkaan Nobelin kirjallisuuspalkintoa, mutta Ernest Hemingway totesi eräässä haastattelussa oman palkintonsa vuonna 1954 saatuaan, että esimerkiksi Blixen olisi ansainnut sen häntä paremmin.
Museo.
Blixenin kahviplantaasin päärakennus on Kenian kansallismuseon omistama museo. Tanskan hallitus osti sen 1950-luvulla ja lahjoitti sen Kenialle maan itsenäistyttyä vuonna 1963. Rakennus muutettiin museoksi sen jälkeen, kun Blixenin muistelmiin perustuva vuoden 1985 elokuva "Minun Afrikkani" palautti hänen tarinansa ihmisten mieliin. Elokuvan ulkokohtaukset on kuvattu museon puutarhassa, mutta sisäkohtaukset muualla. Museossa on jäljellä vain muutamia alkuperäisiä huonekaluja, koska kirjailija myi ja lahjoitti pois irtaimiston Afrikasta lähtiessään, mutta joitakin muita hänelle kuuluneita esineitä on saatu myöhemmin takaisin. Suurin osa nykyisistä huonekaluista on elokuvan tuottajien lahjoittamia. Museossa vierailee kuukausittain –. Myös Blixenin koti Tanskassa toimii nykyään museona.
Kirjailijan vaikutus nykyään.
Blixenin tuotantoa on elokuvattu melko vähän, etupäässä televisiolle. Kaksi tunnetuinta laajakangaselokuvaa ovat kumpikin 1980-luvulta. Sydney Pollackin elämäkertaelokuva "Minun Afrikkani" (1985) perustuu Blixenin muistelmateoksiin ja kirjeenvaihtoon sekä hänestä kirjoitettuihin elämäkertoihin. Se keskittyy kirjailijan Afrikan-vuosiin. Gabriel Axelin elokuva "Ranskalainen illallinen" (1987) pohjautuu Blixenin vuodelta 1950 peräisin olevaan novelliin ”Babetten pidot”, joka on ilmestynyt kokoelmassa "Kohtalotarinoita".
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Blixenin kuvan yhden Boeing 787-9 -koneen ja yhden Boeing 737-800 -koneen pyrstöön.
Nairobissa on kirjailijan mukaan nimetty kaupunginosa, katuja, ravintoloita ja vuosittainen maratonkilpailu.
Natalie Paley

Natalie Paley, alkujaan ruhtinatar Natalia Pavlovna Paley (); (5. joulukuuta 1905 Pariisi, Ranska – 27. joulukuuta 1981 New York, Yhdysvallat) oli venäläinen aatelinen, malli ja elokuvanäyttelijä.
Natalia Paleyn vanhemmat olivat Olga Paley (alunp. Olga Valerianovna Karnovitš-von Pistolkors) ja suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitš Romanov, joka oli keisari Aleksanteri II:n ja keisarinna Maria Aleksandrovnan nuorin lapsi. Natalialla oli kaksi sisarusta: ruhtinas Vladimir Pavlovitš Paley (1897–1918) ja ruhtinatar Irina Pavlovna Paley (1903–1990) ja kaksi sisaruspuolta: Maria Pavlovna Romanova nuorempi (1890–1950) ja Dimitri Pavlovitš Romanov (1891–1941). Vuonna 1915 aiemmin keisarin epäsuosiossa ollut perhe muutti takaisin vanhempien kotimaahan Venäjälle.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Natalia Paley pakeni äitinsä ja sisarensa Irinan kanssa vuonna 1920 Suomeen. Bolševikit olivat murhanneet hänen isänsä Pavel Aleksandrovitšin Pietari-Paavalin linnoituksessa vuonna 1919 ja veljensä Vladimirin Alapajevskissa vuonna 1918. Suomesta Natalia, Irina ja Olga muuttivat Ranskaan, jossa Olga kuoli vuonna 1929.
Vuonna 1927 Natalia Paley meni naimisiin Lucien-Camille Lelongin, kuuluisan ranskalaisen muotisuunnittelijan kanssa. Paley oli Lelongin muotitalossa parfyymimyyjänä ja mallina ja esiintyi useaan kertaan muotilehti Voguessa. Hän ryhtyi myös näyttelijättäreksi. Hänet tunnetaan yleisimmin taiteilijanimellä Natalie Paley. Hän esiintyi monissa eurooppalaisissa elokuvissa, kuten Marcel L'Herbierin "L'Épervierissä" (1933) ja Alexander Kordan "Don Juanin yksityiselämässä" (1934). Ranskasta hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän jatkoi näyttelemistä. Hänestä tuli Katharine Hepburnin pitkäaikainen ystävä.
Vuonna 1936/1937 Natalie Paley erosi Lucien Lelongista ja meni naimisiin samana vuonna teatteriohjaaja John Chapman Wilsonin kanssa. Pariskunta asettui Manhattanille, jossa Natalie työskenteli muotisuunnittelija Mainbocherin liikkeessä. Natalie Paley kuoli vuonna 1981 New Yorkissa.
Nunatak

Nunatak (kalaallisut: nunataq) on vuorenhuippu, joka ei ole mannerjään peitossa, vaan työntyy esiin ympäröivästä jäätiköstä. Nunatakin eläimistö ja kasvisto voi olla jäätikön eristämää, kuten saaren kasvisto ja eläimistö voi olla valtameren eristämää. Nunatakit ovat yleensä särmikkäitä rapautumisesta johtuen, vastakohtana jään kuluttamalle pehmeämmän pinnanmuodon maastolle.
Sana "nunatak" tulee inuktitutista. Sitä on käytetty länsieurooppalaisissa kielissä ainakin 1880-luvulta lähtien.
Petri Pohjonen

Petri Hannu Tapani Pohjonen (s. 24. toukokuuta 1975 Lappeenranta) on suomalainen pikajuoksija.
Pohjonen voitti 400 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1997, 1998 ja 1999. Hopealla hän oli 1995 ja 1996. Matkan hallimestaruus tuli vuosina 1996, 1998, 2000 ja 2002. 200 metrillä Pohjonen on parhaimmillaan ollut SM-kisoissa neljäs (1998). 
Ruotsi-maaottelussa Tukholmassa 29. elokuuta 1997 Pohjonen juoksi ennätyksensä 46,62. Aika oli 22-vuotiaiden Suomen ennätys. Seuraava häntä nopeammin matkan juossut suomalainen oli Viljami Kaasalainen (46,54) vuonna 2022.
Pohjosen valmentajana toimi Tapani Torvi.
Panu (nimi)

Panu on suomalainen miehen etunimi.
Panu kuuluu kansallisromanttisen kauden nimiin ja se on kansanomainen muoto "Urbanus"-nimestä, joka merkitsee 'kaupunkilaista', 'hienosti sivistynyttä'. Toisaalta vanhoissa loitsuissa "panu" merkitsee 'tulta', 'liekkiä' ja mahdollisesti 'tulenhaltijaa'. Kalevalassa sekä virolaisten vastaavassa teoksessa "Panu" mainitaan nimenomaan tulen henkenä: "tuli tuiski kirvehestä, Panu tammehen pakeni".
Nimenä Panua alettiin käyttää vasta 1900-luvun alussa. Sen käyttöä edisti Juhani Ahon vuonna 1897 ilmestynyt romaani "Panu" samannimisine päähenkilöineen, joka on mahtava tietäjä. Suosituimmillaan nimi oli kuitenkin vasta 1900-luvun jälkipuoliskolla.
Almanakkaan nimi Panu otettiin vuonna 1929. Nimipäivä oli aluksi 26. toukokuuta, mutta vuonna 1950 se siirrettiin toukokuun 24. päivälle ja vuonna 1973 nykyiselle paikalleen 11. marraskuuta.
Marraskuuhun 2025 mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan noin 2 790 miestä on saanut nimekseen Panu.
Patrologia Latina

Patrologia Latina (joskus myös Patrologia Cursus Completus, Series Latina) on jättimäinen latinaksi kirjoittaneiden kirkkoisien, kirkonopettajien ja muiden merkittävien kirkonmiesten koottujen teosten laitos, jonka julkaisi Jacques-Paul Migne vuosina 1844–1855. Teos on edelleen kirkkoisien teosten auktoritatiivinen laitos ja merkittävä keskiajan tutkijoiden lähde.
"Patrologia Latina" sisältää latinankielisiä teoksia tuhannen vuoden ajalta Tertullianuksesta paavi Innocentius III:een. Teoksessa on 217 osaa: osat 1–73 Tertullianuksesta Gregorius Toursilaiseen julkaistiin vuosina 1844–1849, ja osat 74–217 paavi Gregorius I:stä paavi Innocentius III:een julkaistiin vuosina 1849–1855. Vaikka kokoelma päättyy vuoteen 1216 Innocentius III:n kuoleman jälkeen, Mignen alkuperäinen tarkoitus oli ottaa mukaan dokumentteja uskonpuhdistukseen saakka. Tämä tehtävä osoittautui kuitenkin liian työlääksi, mutta mukaan otettiin joitakin myöhempiä aikaisempiin teoksiin liittyviä kommentaareja ja muita dokumentteja. Kaikki dokumentit olivat uusintapainoksia jo aiemmin julkaistuista teoksista. 
"Patrologia Latina" on osa teoksesta "Patrologiae Cursus Completus", jonka toinen osa on "Patrologia Graeco-Latina", joka koostuu kreikaksi kirjoittaneiden kirkkoisien ja keskiajan kirjoittajien teosten latinankielisistä käännöksistä.
Merkittäviä kirjoittajia "Patrologiassa".
Alla on luettelo merkittävimmistä "Patrologiaan" kuuluvista kirjoittajista. Luetteloon on merkitty, mistä osasta teokset löytyvät. Suurin osa teoksista on luonteeltaan kirkollisia, mutta joukkoon kuuluu myös kirjallisuustieteellisesti, historiallisesti ja kielitieteellisesti mielenkiintoisia teoksia, kuten gootinkielinen Raamattu osassa 18.
Gaspén niemimaa

Gaspén niemimaa eli Gaspesia (, ) on Kanadassa, Quebecin provinssissa sijaitseva niemimaa. Se levittäytyy St. Lawrencen lahdelle ja sitä rajaa etelässä New Brunswickin provinssi. Sen maaperä on epätasaista, sillä se sijaitsee Appalakkien vuoriston alueella. 
Niemimaan itäisintä kolkkaa kutsutaan nimellä "Cap Gaspé". Sana "gaspé" johtaa luultavasti alkunsa alkuperäiskansa micmacien sanasta "gespeg", joka tarkoittaa maan loppua.
Patrologia Graeca

Patrologia Graeca (, joskus myös Patrologia Cursus Completus, Series Graeca) on kreikan kielellä kirjoittaneiden kirkkoisien koottujen teosten laitos, jonka Jacques-Paul Migne julkaisi vuosina 1857–1866. Teos on edelleen merkittävä varhaiskristillisyyden tutkijoiden lähde, ja auktoritatiivinen tilanteissa, joissa uudempaa tieteellistä editiota ei ole tuotettu.
"Patrologia Graeca" sisältää 161 osaa. Teos sisältää sekä itäisen kirkon kirkkoisien että läntisen kirkon kreikaksi ennen latinan nousua vallitsevaksi kieleksi kirjoittaneiden kirkkoisien kirjoituksia. Tekstien ohella on yleensä synoptinen latinankielinen käännös.
Hung Up

Hung Up on yhdysvaltalaisen pop-laulaja Madonnan kappale, joka julkaistiin ensimmäisenä singlenä hänen kymmenenneltä studioalbumiltaan Confessions on a Dance Floor marraskuussa 2005. Madonnan lisäksi kappaletta oli tekemässä Stuart Price, ja kappale sisältää sampleja Abban kappaleesta "Gimme Gimme Gimme (A Man After Midnight)" vuodelta 1979. Kappale sai erinomaisen vastaanoton ja nousi listaykköseksi muun muassa Suomessa, Isossa-Britanniassa, Australiassa, Ranskassa, Ruotsissa ja Kanadassa. Yhdysvalloissa se ylsi Billboardin "Hot Dance Music" -listan ykköseksi ja "Billboard Hot 100" -listalla parhaimmillaan sijalle seitsemän. Kappale oli yksi vuoden 2005 soitetuimmista maailman radiokanavilla.
Musiikkivideo.
Kappaleen musiikkivideon on ohjannut Johan Renck 7.-9. lokakuuta 2005 ja se on kuvattu Lontoon metrossa, Chinatownissa ja Trocadero Centressä. Videolla Madonna tanssii ja jumppaa vaaleanpunaisessa voimisteluasussa ennen lähtöään diskoon. Ennen videon kuvauksia Madonna oli joutunut ratsastusonnettomuuteen ja joutui sen takia tanssimaan videolla vahvojen kipulääkkeiden alaisena. Koreografian videolle suunnitteli Jamie King, joka myös ohjasi Madonnan Re-Invention-kiertueen. 
Kappaleen säkeistö "Time goes by so slowly for those who wait / No time to hesitate / Those who run seem to have all the fun / I'm caught up / I don't know what to do" esiintyy myös Madonnan ja Princen duetossa "Love Song", joka on Madonnan vuonna 1989 ilmestyneellä albumilla Like a Prayer.
Jeremias

Jeremias on miehen etunimi.
Jeremias on kreikkalainen muoto heprealaisesta nimestä "Jeremia", joka tarkoittaa 'Jahve kohottaa'.
Nimi on ollut Suomen almanakassa 1662–1928 ja uudelleen vuodesta 1953.
Kesäkuuhun 2025 mennessä Suomessa Digi- ja väestötietoviraston mukaan 4 562 miestä ja muutama nainen on saanut nimekseen Jeremias.
Luettelo luokittelujärjestelmistä

Luokittelujärjestelmiä ja luokitteluja ryhmiteltynä aloittain :n mukaan.
02 . . Informatiikka. ()
07 
12 
14 
15 Rajatieto (Tämä YKL:n luokka on . Katso .)
16 
30 Yleinen 
32 Valtio-oppi. Politiikka.
39 
40 
52 
53 
54 
55 Fyysinen maantiede. .
55.5 . 
56 
57 
59 
61 . . Säätö- ja systeemitekniikka. ()
62 Metalliteollisuus. Konetekniikka. . Sähkötekniikka
63 Kaivannaisteollisuus. Kemianteollisuus.
67 - ja . 
69 Liiketalous. Markkinointi. Kauppa. 
78 
87
Ursula

Ursula on naisen etunimi. Se on hellittelymuoto latinan sanasta "ursa", joka tarkoittaa naaraskarhua.
Nimi on yleinen Keski-Euroopan maissa. Katolilaisilla on Ursula-niminen pyhimys, jonka muistopäivää on vietetty 800-luvulta lähtien 21. lokakuuta. Suomessa Ursula-nimi oli suosituimmillaan 1960- ja 1970-luvuilla.
Ensimmäisen kerran Ursula oli Suomen almanakassa vuosina 1705–1907 ja se otettiin uudelleen kalenteriin 1950.
Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan vuoden 2019 loppuun mennessä 1 810 naista saanut nimekseen Ursula.
Ron Carter

Ron Carter (s. 4. toukokuuta 1937 Ferndale, Michigan) on yhdysvaltalainen jazzbasisti. Carter on yksi eniten levyttäneistä basisteista jazzin historiassa yli 2 500 levyllään.
Carter tuli yleisön tietoisuuteen soittaessaan kuuluisassa Miles Davisin 1960-luvun kvintetissä, jossa soittivat myös Herbie Hancock, Wayne Shorter ja Tony Williams. Hän esiintyi monissa Hancockin ja Shorterin sooloprojekteissa. Hän on esiintynyt ja levyttänyt muun muassa Antônio Carlos Jobimin, Eric Dolphyn, McCoy Tynerin, Stanley Turrentinen, Freddie Hubbardin, Stan Getzin, Coleman Hawkinsin, Joe Hendersonin, Horace Silverin, Kenny Burrellin ja Milt Jacksonin kanssa ja on julkaissut yli 20 levyä yhtyeen johtajana.
Carter on valmistunut maineekkaasta Eastman School of Music -koulusta.
Carter toimii musiikkiosaston emeritusprofessorina City College of New Yorkissa opetettuaan siellä kahdeksantoista vuotta, ja vuonna 2004 hän sai kunniatohtorin arvon tunnetusta Berklee College of Musicista.
Matti Myllykoski

Arto Matti Tuomas Myllykoski (s. 9. lokakuuta 1958 Karhula) on teologian tohtori ja Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan Uuden testamentin eksegetiikan dosentti sekä yliopiston kirjaston johtava tietoasiantuntija. Hän on lisäksi yksi Vartija-lehden päätoimittajista 
Myllykosken vuonna 1994 julkaisema "Jeesuksen viimeiset päivät", joka on kansantajuistettu lyhennelmä saksankielisestä tutkimuksesta "Die letzten Tage Jesu I-II", herätti tulkinnoillaan runsaasti keskustelua ja julkisuutta. Myllykosken mukaan Jeesus olisi luultavimmin heitetty joukkohautaan mätänemään, eikä kalliohautaan. Tästä syntyneestä väärinkäsityksestä syntyi usko Jeesuksen ylösnousemukseen. Myllykosken ajatukset herättivät paljon kritiikkiä ja pahennusta varsinkin kirkon Raamattua korostavissa piireissä. Väitöskirjansa jälkeen hän on kirjoittanut runsaasti eksegetiikkaa kansantajuistavaa kirjallisuutta. 
Myllykoski on profiloitunut liberaaliteologisena pappina, jonka mielestä kirkon opetusta tulisi pystyä uudistamaan nykytiedon valossa. Toisaalta hän on toivonut myös kirkon konservatiivisille ryhmille, kuten naispappeuden vastustajille, oikeutta toimia kirkossa omien lähtökohtiensa edellyttämällä tavalla.
Matti Myllykosken veli oli muusikko Pekka Myllykoski.