tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Yoshiaki Onishi

 on säveltäjä ja kapellimestari. Hän on saanut useita kansainvälisiä palkintoja ja kunniakirjoja. Hän on asunut Yhdysvalloissa vuodesta 1997.
Koulutus.
Yoshiaki aloitti vuonna 2000 musiikkiopinnot Kaliforniassa Tyynenmeren yliopiston konservatoriolla pääaineinaan sävellys ja klarinetti. Hän valmistui vuonna 2004. Vuosina 2005–2008 hän suoritti sävellyksen ylemmän korkeakoulututkintonsa Yalen yliopistossa. Helmikuussa 2015 hän väitteli tohtoriksi Columbian yliopistosta, missä häntä ovat opettaneet Fabien Lévy, Tristan Murail and Fred Lerdahl.
Onishi on saanut vuonna 2011 Gaudeamus-säätiön kansainvälisten säveltäjien palkinnon, vuonna 2012 Civitella Ranieri -säätiön stipendin sekä vuonna 2018 stipendin.
Yoshiaki Onishi säveltäjänä.
Onishin musiikkia osaltaan leimaa sointivärien arkkitehtoninen käyttö. Vuonna 2009 säveltämässään jousikvartetossa "Culs-de-sac (en passacaille)" Onishi esittelee monipuolisesti jousisointinten laajennettuja tekniikoita. New York Times -lehden Anthony Tommasini kommentoi teosta: “Kuka kaipaa elektronisia soittimia silloin, kun säveltäjällä on taito maalata näin kirjavia, aavemaisen vietteleviä ääniä vanhoista kunnon jousisoittimista?”
Onishin töitä ovat tilanneet monet esiintyjät ja organisaatiot, muiden muassa Mayumi Miyata, Pacific Music Festival sekä Norfolk Festival ja Lucerne Festival. Vuonna 2010 tilasi häneltä sävellyksen "Départ dans…", joka myös voitti vuoden 2011 Gaudeamus-palkinnon säveltäjäsarjassa.
Useat yhtyeet, kuten JACK Quartet, Yarn/Wire, ja Ensemble Intercontemporain, ovat esittäneet Onishin teoksia.
Vuodesta 2014 lähtien Onishin teoksia on julkaissut Edition Gravis Verlag.
Teoksia.
Teosluettelo on osittainen.
Onishi kapellimestarina.
Onishi toimi apulaiskapellimestarina Columbian yliopiston orkesterissa vuoteen 2013 asti. Hän johtaa nykyään New Yorkissa toimivan Iktus Percussion -lyömäsoitinyhtyeen Iktus+-haaraa. Hän on myös toiminut vierailevana kapellimestarina useissa yhtyeissä kuten Wet Ink Ensemblessa.
Lidija Veselitskaja

Lidija Ivanovna Veselitskaja (ven. Ли́дия Ива́новна Весели́тская; 5. maaliskuuta 1857 Jegorjevsk, Venäjän keisarikunta – 23. maaliskuuta 1936 Tsarskoje Selossa, Neuvostoliitto) oli venäläinen kirjailija ja kääntäjä. Hän on paremmin tunnettu taiteilijanimillä V. Mikulitš (ven. В. Микулич) sekä L. Tšernavina (ven. Л. Чернавина), ja tuli kuuluisaksi ”Mimotska”-trilogiastaan.
Veselitskaja syntyi vuonna 1857 Jegorjevskissa. Vuonna 1874 hän valmistui Pavlovskin naisinstituutissa opettajaksi ja vuonna 1876 suoritti korkeamman asteen opettajakurssit Pietarissa, mutta pian kieltäytyi kyseisestä urasta ja ryhtyi kirjailijaksi. Hän julkaisi satuja ja novelleja erilaisissa lastenlehdissä.
Varsinaisen kirjailijan uran Veselitskaja aloitti vuonna 1883 julkaistuaan muun muassa ensimmäisen osan ”Mimotska”-trilogiastaan ”Vestnik Evropy” -lehdessä. Suuri menestys oli trilogian toinen osa, joka ilmestyi samassa lehdessä vuonna 1891. Tuolloin kaksi julkaistua trilogian osaa olivat käännetty saksaksi, ranskaksi, englanniksi, puolaksi, ruotsiksi ja tanskaksi. Vuonna 1893 julkaistu trilogian kolmas osa oli sen sijaan paljon vähemmän suosittu ja jäi melko huomaamattomaksi. ”Mimotska”-trilogiansa lisäksi Veselitskaja kirjoitti paljon etuoikeutettujen luokkien elämästä sekä vähävaraisen väestön ja työväen ongelmista.
Veselitskaja on myös tunnettu kääntäjä. Hän käänsi venäjäksi Alphonse Daudet’n, Victor Hugon, Charles Nodierin, Adam Mickiewiczin ja Friedrich Schillerin teoksia. Käännöksistään hän loppujen lopuksi teki kokoelmateoksen vuonna 1899.
Elämänsä loppupuolella Veselitskaja asui köyhyydessä Tsarskoje Selossa, missä toimi musiikinopettajana lastenkodissa.
Pauliina Suominen

Pauliina Suominen (s. 1991) on suomalainen näyttelijä, joka näytteli Siirin roolissa televisiosarjassa "#lovemilla" ja siitä tehdyssä elokuvassa "Lovemilla".
Suominen on opiskellut viestintää Helsingin yliopistossa ja hän on toiminut Ylioppilaslehti Ainon päätoimittajana.
Suominen on vieraillut Turun Kaupunginteatterissa vuosina 2011 ja 2016.
Kissing Strangers

Kissing Strangers on yhdysvaltalaisyhtye DNCEn kappale, jolla vierailee myös yhdysvaltalaisräppäri Nicki Minaj. Sen julkaisi Republic Records yhtyeen omaa nimeä kantavan studioalbumin "Jumbo Edition" painokselta 14. huhtikuuta 2017. Kappaleen ovat sanoittaneet Minaj, Justin Tranter, Robin Fredriksson sekä Mattias Larsson, joista kaksi viimeisintä myös tuotti sen.
Kappaleelle on toteutettu myös Marc Klasfeldin ohjaama musiikkivideo, joka julkaistiin DNCEn YouTube-kanavalla 12. toukokuuta 2017. Videolla nähdään DNCEn jäsenet järjestämässä kotibileet, joihin liittyy videon aikana mukaan myös Minaj. Kappale ei ole menestynyt kaupallisesti kovin hyvin, sen päästyä singlelistan viidenkymmenen parhaan joukkoon vain Argentiinassa, Italiassa ja Venezuelassa.
"Kissing Strangers" on esitetty ensimmäisen kerran livenä New Yorkissa 8. toukokuuta 2017 järjestetyssä GLAAD Media Awardsissa. Sen jälkeen se on esitetty muun muassa Yhdysvaltain The Voicessa 16. toukokuuta 2017.
Thief of Thieves

Thief of Thieves: Season One on suomalaisen Rival Gamesin kehittämä ja vuonna 2018 julkaisema seikkailu-hiiviskelypeli. Se pohjautuu Robert Kirkmanin samannimiseen sarjakuvaan. Peli julkistettiin kesällä 2017 ja julkaistiin 16. heinäkuuta 2018.
Vastaanotto.
Peli sai kriitikoilta ristiriitaisen vastaanoton. "Rock, Paper, Shotgun" -lehden Alec Meer kuvasi peliä ulkoasultaan ja tyyliltään kauniiksi mutta pelattavuudeltaan surkeaksi. "Mikrobitti"-lehden Mia Meri kuvasi peliä tunnelmalliseksi ja potentiaaliseksi mutta keskeneräiseksi ja epäloogiseksi.
DNCE

DNCE on yhdysvaltalainen tanssirock-yhtye. Sen jäseniin kuuluvat laulaja Joe Jonas, rumpali Jack Lawless, basisti-kosketinsoittaja Cole Whittle sekä kitaristi JinJoo Lee. Yhtyeellä on levytyssopimus Republic Recordsin kanssa, joka julkaisi yhtyeen ensisinglen ”Cake by the Ocean” syyskuussa 2015. Kappale pääsi lukuisten singlelistojen kymmenen parhaan joukkoon, mukaan lukien Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla, jossa sen paras sijoitus oli sija 9. htyeen ensimmäinen EP-levy Swaay julkaistiin noin kuukausi ensisinglen julkaisun jälkeen. Yhtyeen nimeä kantava ensimmäinen studioalbumi julkaistiin marraskuussa 2016.
Yhtye on ollut ehdolla muun muassa vuoden 2016 Kid’s Choice Awardsissa kategoriassa ”Paras uusi artisti” sekä vuoden 2016 Radio Disney Music Awardsissa kategorioissa ”Paras karaokelaulu” ja ”Paras hymni”. Lisäksi he ovat voittaneet muun muassa MTV Video Music Awardin kategoriassa "Paras uusi artisti". DNCE on esiintynyt kiertueiden lisäksi muun muassa vuoden 2017 Fashion Meets Music Festivalilla. Yhtye jäi tauolle vuonna 2019 kun Joe Jonas sekä muut Jonas Brothers-yhtyeen jäsenet palasivat yhteen.
Diskografia.
Albumit.
Uudelleenjulkaisut
Singlet.
Pääartistina
Vierailevana artistina
Promosinglet
Marta Brunet

Marta Brunet (9. elokuuta 1897 Chillán, Chile – 27. lokakuuta 1967 Montevideo, Uruguay) oli chileläinen diplomaatti, toimittaja ja kirjailija. Hänen kerrontansa panosta pidetään merkittävänä chileläiselle lehtikulttuurille.
Elämä.
Marta Brunetin elämän ensimmäiset vuodet kuluivat Chilen eteläosissa olevassa Pailahueque de Victoriassa. Hän oli varakkaan perheen tytär, joten hänelle tarjoutui mahdollisuus saada yksityisopetusta. 
Asuessaan eteläisessä Chilessä hän alkoi myös omaksua ympäristön tarjoamia monia vaikutteita sekä sai runsaasti inspiraatiota, jota hän hyödynsi myöhemmin kirjailijan urallaan. Hän käytti näitä muistojaan mm. luodessaan hahmoja, maailmoja, ympäristöjä sekä paljon muuta mitä hänen teoksissaan esiintyy. Nämä yksityiset kokemukset noilta ajoilta mahdollistivat sen, että hänen kirjansa ovat edelleen hyvin värikkäitä ja viihdyttäviä.
Vuonna 1911 ollessaan 14-vuotias hän jätti opiskelunsa kesken Chilessä ja matkusti Eurooppaan vanhempiensa kanssa. Siellä ollessaan Brunet kiinnostui joistain eurooppalaisista kirjailijoista, mm. Proustista ja Ortegasta. Ensimmäisen maailmansodan alkaminen vuonna 1914 pakotti perheen palaamaan Chileen. 
Hänen uransa politiikassa liittyi voimakkaasti Chilen presidentin Pedro Aguierre Cerdan nimitykseen, jossa Burnet nimitettiin maan konsuliksi vuonna 1939. Myöhemmin vuonna 1948 hän toimi Buenos Airesin lähetystön sihteerinä. Lisäksi hän toimi samaan aikaan Montevideon kulttuurillisena edustajana ja konsulina.
Ura kirjoittajana.
Brunet julkaisi ensimmäisen teoksensa vuonna 1923, jota ennen hän ja hänen perheensä olivat radikalisoituneet Chillánissa. Montaña adentro -teos sai aikaan lievän skandaalin alueen yläluokan keskuudessa siinä esiintyvien teemojen vuoksi. Seuraavan vuonna hänen isänsä kuoli ja Brunet muutti pääkaupunki Santiagoon, jossa hän aloitti työt paikallisen lehden toimituksessa. Tänä aikana hän onnistui lähettämään myös omia kirjoituksiaan mm. Concepcióniin ja Buenos Airesiin.
Brunet on saanut neljä kirjallisuuden palkintoa työstään kirjallisuuden parissa. Nämä palkinnot ovat El Mercurio -lehden järjestämän kirjoituskilpailun ensimmäinen palkinto (1929), Chilen kirjoittajain yhdistyksen palkinto (1933), Chilen kirjallisuuden kansallispalkinto (1961) ja kuolemansa jälkeen hänelle myönnettiin jäsennyys Academia de Letras -akatemiaan (1967). 
Teokset.
Brunetin teoksia ei ole käännetty suomeksi ainuttakaan.
Chained to the Rhythm

Chained to the Rhythm on yhdysvaltalaisartisti Katy Perryn kappale, jolla vierailee myös jamaikalaislaulaja Skip Marley. Sen julkaisi Capitol Records Perryn viidennen, Witness-studioalbumin johdantosinglenä 10. helmikuuta 2017. Kappaleen ovat sanoittaneet Perry, Marley, Sia, Max Martin ja Ali Payami, joista kaksi viimeisintä myös tuottivat sen. "Chained to the Rhythm" on lajityypiltään pop, disko ja dancehall-kappale, jonka sanat kertovat yhteiskunnallisesta tietoisuudesta.
Kappaleesta tuli kansainvälinen menestys, sen päästyä singlelistan kärkeen Latviassa ja Unkarissa sekä viiden parhaan joukkoon Australiassa, Britanniassa, Kanadassa, Ranskassa ja Yhdysvalloissa.
Kappaleelle on toteutettu myös Matthew Cullenin ohjaama musiikkivideo, joka julkaistiin 21. helmikuuta 2017. Videolla nähdään Perry huvipuistossa nimeltään "Oblivia" ja se kuvattiin pääosin Six Flags Magic Mountainin huvipuistossa Santa Claritan Valenciassa Kaliforniassa. Video oli ehdolla kolmessa kategoriassa vuoden 2017 MTV Video Music Awardsissa. Perry ja Marley ovat esittäneet kappaleen livenä esimerkiksi vuoden 2017 Grammy-palkintogaalassa, vuoden 2017 Brit Awardsissa sekä saman vuoden iHeart Radio Music Awardsissa.
Milka Suonpää

Milka Suonpää on suomalainen näyttelijä, joka näytteli Millan roolissa televisiosarjassa "#lovemilla" ja siitä tehdyssä elokuvassa "Lovemilla".
Nishio

Nishio () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Tyynenmeren Mikawanlahden rannikolla. Kaupungin länsirajalla mereen laskee Yahagijoki, itäosat ovat vuoristoisia. Kaupunkiin kuuluu myös Mikawanlahden suurin saari Sakushima. Nishiossa on 172 114 asukasta (huhtikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 161,22 neliökilometriä.
Nishio kehittyi Edo-kaudella linnanaluskaupunkina Matsudaira-klaanin hallinnassa. Se tunnettiin yhtenä ”Mikawan kolmesta pääkaupungista” () yhdessä Okazakin ja Toyohashin kanssa. Heisakan alueelle syntyi Nishion vilkas ulkosatama. Tärkeitä elinkeinoja olivat aiemmin metallinvalu, puuvillan tuotanto ja siitä Meiji-kaudella syntynyt tekstiiliteollisuus. Nykyisin kaupungissa on autonosien valmistusta. Kaupungin pohjoisosissa viljellään teetä, josta tehdään "matchaa"; sen tuotantomäärät kuuluvat maan suurimpiin. Eteläosissa viljellään puuntaimia, rannikolla harjoitetaan vesiviljelyä. Japanin kunnallishallinnon perustamisen yhteydessä vuonna 1889 Nishiosta tehtiin maaseutukaupunki. Kaupunkioikeudet Nishiolle myönnettiin vuonna 1953. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2011, kun siihen liitettiin Hazun, Isshikin ja Kiran maaseutukaupungit.
Nishion rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Kumaku-jinjan šintolainen pyhäkkö ja Konren-jin buddhalainen temppeli, jonka Mida-halli on valittu yhdeksi Japanin kansallisaarteista. Matkailijoita kaupunkiin houkuttelevat Mikawanlahden uimarannat ja Kira-onsenin kuuma lähde. Osa kaupungin rannikkoalueesta kuuluu Mikawanlahden puolikansallispuistoon. Nishiota palvelevat Nagoya-rautateiden Nishio-linja ja Gamagōri-linja.
Paljikit

Paljikit ("Gymnocarpos") on kohokkikasvien (Caryophyllaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun kuuluu 11 lajia.
Floyd Cardoz

Floyd Cardoz (2. lokakuuta 1960 Mumbai, Intia – 25. maaliskuuta 2020 Montclair, New Jersey, Yhdysvallat) oli intialaissyntyinen yhdysvaltalainen keittiömestari. Hän tuli tunnetuksi "Top Chef Masters" -ohjelmasta, jonka hän voitti vuonna 2011. Cardoz kuoli covid-19-tautiin maaliskuussa 2020.
Alan Merrill

Alan Merrill (synt. Allan Preston Sachs) (19. helmikuuta 1951 Bronx, New York, Yhdysvallat – 29. maaliskuuta 2020 Manhattan, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen muusikko ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan parhaiten "I Love Rock’n’Roll" -hitistään. Merrill oli "The Arrows" -yhtyeen laulaja ja basisti, minkä lisäksi hänet tunnettiin lauluntekijänä, kitaristina, mallina ja näyttelijänä. Merrill kuoli covid-19-tautiin maaliskuussa 2020.
Merzig-Wadernin piirikunta

Merzig-Wadernin piirikunta () on Saksan Saarlandin osavaltion läntisin piirikunta. Piirikunnan pinta-ala on 555,17 neliökilometriä ja väkiluku 103 366 asukasta. Täten se on osavaltionsa laajin alue, mutta sen väestötiheys on alhaisin. Tämä johtuu ennen kaikkea piirikunnan suuresta metsäpinta-alasta; Merzig-Wadern tunnetaankin Saksassa "vihreänä piirikuntana". Piirikunta on peräisin vuonna 1816 perustetusta Preussin Reinin provinssin Merzigin piiristä. Piirikunnan pääkaupunki on Merzig.
Epäröimättä hetkeekään

Epäröimättä hetkeekään on Elastisen ja Jenni Vartiaisen kappale, joka julkaistiin 31. tammikuuta 2020. Se nousi listaykköseksi Suomen virallisella singlelistalla. Kappale kertoo siitä, kuinka maailmassa asioiden jakaminen tekee niistä suurempia ja arvokkaampia.
Kaupallisten radioiden kattojärjestö RadioMedia palkitsi kappaleen maaliskuun 2020 Kuukauden radiobiisi -palkinnolla, sillä se tavoitti suomalaisten radioiden kautta maaliskuussa 33,1 miljoonaa ihmistä. Kappale sai myös huhtikuun palkinnon, sillä se tavoitti huhtikuun aikana 36,8 miljoonaa ihmistä radiokanavien kautta, mikä oli ennätysmäärä yleisöä yhdelle biisille kuukaudessa siitä lähtien, kun Kuukauden radiobiisi -palkinto lanseerattiin vuoden 2019 alussa.
Elastinen ja Vartiainen esittivät kappaleen ensimmäisen kerran livenä yhdessä Emma-gaalassa 2021, jossa se oli ehdolla myös vuoden biisiksi.
Apofyytti

Apofyytti on kasvilaji, joka on siirtynyt alkuperäiseltä luonnonkasvupaikalta ihmisten muokkaamalle kasvupaikalle saman maantieteellisen alueen sisällä. Niinpä riippuukin tarkasteltavasta maantieteellisestä alueesta, kuinka kauaksi laji on alkuperäiseltä kasvupaikaltaan levinnyt. Mikäli tämä siirtymä on pitkä, voidaan kyseinen laji mieltää uudella kasvupaikallaan ennemminkin tulokaslajiksi tai vieraslajiksi kuin apofyytiksi.
Suomessa monet apofyytteinä esiintyvät kasvilajit ovat kasvaneet alun perin kallioilla, lähteillä ja merenrannoilla, joilta kasvit ovat siirtyneet sitten ihmistoiminnan muokkaamille kasvupaikoille, kuten pihoille, tienvierille, ojanvarsille, pelloille, niityille ja laidunmaille. Useat apofyyttilajit ovat myös hemerofiilejä eli ihmistoiminnasta hyötyviä lajeja. Suomessa apofyytteinä esiintyviä kasveja ovat esimerkiksi koiranputki ("Anthriscus sylvestris"), pölkkyruoho ("Arabis glabra"), röyhyvihvilä ("Juncus effusus") ja mäkiarho ("Arenaria serpyllifolia").
Ken Shimura

Ken Shimura (synt. Yasunori Shimura) (20. helmikuuta 1950 Higashimurayama, Tokio, Japani – 29. maaliskuuta 2020 Shinjuku, Tokio, Japani) oli japanilainen koomikko. Shimura oli tunnettu yliammuttuihin sattumuksiin perustuvasta slapstick-komiikastaan. Shimuraa oli kaavailtu ennen Tokion olympialaisten siirtämistä soihdunkantajaksi edustamaan synnyinkaupunkiaan Higashimurayamaa. Shimura menehtyi COVID-19:ään maaliskuussa 2020.
Hilary Dwyer

Hilary Dwyer (tunnettu myös nimellä Hilary Heath) (6. toukokuuta 1945 Liverpool, Englanti – 30. maaliskuuta 2020) oli englantilainen näyttelijä. Hän aloitti uransa näyttelemällä teatterissa, televisiosarjoissa ja elokuvissa 1960- ja 70-luvulla. Hänet muistetaan esimerkiksi elokuvista "Humiseva harju" ja "Noidantappajat". Dwyer menehtyi COVID-19:ään maaliskuussa 2020.
Nisshin (Aichi)

Nisshin () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa aivan Nagoyan itäpuolella. Kaupungin alue kuuluu Owarin kukkuloihin. Nisshinissä on 91 652 asukasta (huhtikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 34,91 neliökilometriä.
Nisshin oli pitkään maatalousvaltaista aluetta, jossa harjoitettiin riisin, vihannesten ja silkin viljelyä. Vettä alueelle tuo Aichin kastelukanava. Nisshinin kyläkunta perustettiin vuonna 1906. Toisen maailmansodan jälkeen se on kasvanut voimakkaasti Nagoyan esikaupunkina. Maaseutukaupunki Nisshinistä tehtiin vuonna 1958, ja kaupunkioikeudet sille myönnettiin vuonna 1994.
Nisshinissä sijaitsi Iwasakin linna, jolla oli merkittävä rooli Toyotomi Hideyoshin ja Tokugawa Ieyasun välillä käydyssä Komakin ja Nagakuten taistelussa. Linna on rakennettu osin uudelleen vuonna 1987 ja toimii museona. Kaupungissa toimii useita yliopistoja, kuten Aichi gakuin -yliopisto. Nisshiniä palvelevat Nagoya-rautateiden Toyota-linja ja Nagoyan metron Tsurumai-linja, joilla harjoitetaan vastavuoroista läpiajoliikennettä.
Jay Benedict

Jay Benedict (11. huhtikuuta 1951 Burbank, Kalifornia, Yhdysvallat – 4. huhtikuuta 2020 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli yhdysvaltalais-englantilainen näyttelijä. Benedict muistetaan elokuvista "Aliens" ja "Yön ritarin paluu". Hän esiintyi myös saippuasarjassa "Emmerdale". Benedict kuoli covid-19-tautiin huhtikuussa 2020.
Lee Fierro

Elizabeth Lee Fierro (13. helmikuuta 1929 – 5. huhtikuuta 2020 Aurora, Ohio, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten elokuvasta "Tappajahai", jossa hän esitti Mrs. Kintneriä. Hänet nähtiin myös elokuvassa "Tappajahain kosto", mutta hän teki pääasiallisen uransa draamanopettajana. Fierro oli alun perin kotoisin Cape Codin eteläpuolella sijaitsevalta Martha’s Vineyardin saarelta, jossa Tappajahai kuvattiin. Fierro menehtyi COVID-19:ään huhtikuussa 2020.
Luettelo Hämeenlinnan muistolaatoista

Luettelo Hämeenlinnan muistolaatoista sisältää Hämeenlinnan muistolaatat. Luettelossa mainitaan vain pelkät julkiset muistolaatat. Jos muistolaatta on muistokiven, muistomerkin, muistopuun, reliefin tai vastaavan yhteydessä, se on artikkelissa patsasta ja musitomerkeistä. Myös kuva-aihetta sisältävät muistolaatat ovat muistomerkkiartikkelissa.
Alueessa on aluksi pitäjä ennen 2009 kuntaliitoksia: Hämeenlinna, Hauho, Kalvola, Lammi, Renko tai Tuulos.
Ann Sullivan

Ann Sullivan (10. huhtikuuta 1929 Fargo, Pohjois-Dakota, Yhdysvallat – 13. huhtikuuta 2020 Woodland Hills, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen animaattori. Sullivan osallistui muun muassa Leijonakuninkaan, Pienen merenneidon ja Lilo ja Stitchin tekemiseen. Hän piirsi sekä käsin että tietokoneella. Sullivan kuoli covid-19-tautiin huhtikuussa 2020.
Matthew Seligman

Matthew Seligman (14. heinäkuuta 1955 Pentageia, Kypros – 17. huhtikuuta 2020 Wimbledon, Lontoo, Englanti) oli englantilainen basisti. Seligman soitti urallaan brittiyhtyeissä "Thompson Twins", "The Soft Boys" ja "The Dolphin Brothers". Hän teki yhteistyötä muun muassa Morrisseyn ja Sinéad O’Connorin kanssa ja soitti David Bowien taustayhtyeessä Live Aid -konsertissa vuonna 1985. Seligman opiskeli 1990-luvulla juristiksi ja työskenteli viimeisinä vuosinaan ihmisoikeusjuristina Lontoossa. Seligman kuoli covid-19-tautiin huhtikuussa 2020.
Greg Daniels

Greg Daniels (s. 1963) on yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja ja -tuottaja, joka on ollut tekemässä ja luomassa useita suosittuja komediasarjoja.
Daniels aloitti uransa käsikirjoittamalla sketsejä televisiosarjoihin "Not Necessarily the News" ja "Saturday Night Live". Hän oli käsikirjoittajana animaatiosarja "Simpsoneissa" sen 5.–7. tuotantokausilla vuosina 1993–1996 ja kirjoitti sarjaan useita jaksoja, joista jakso ”Lisan häät” voitti parhaan animaatiosarjan Emmy-palkinnon vuonna 1995. Vuonna 1997 Daniels kehitti animoidun tilannekomediasarjan "Kukkulan kuningas" yhdessä Mike Judgen kanssa ja työskenteli sen parissa kunnes sarja lopetettiin vuonna 2009.
Daniels loi vuonna 2005 tilannekomediasarjan "Konttori", joka on yhdysvaltalainen versio samannimisestä brittisarjasta. Hän sekä käsikirjoitti että ohjasi useita sarjan jaksoja. Tämä sarja voitti vuonna 2006 parhaan komediasarjan Emmyn, minkä lisäksi Daniels sai vuonna 2007 henkilökohtaisen parhaan komediasarjan käsikirjoittajan Emmyn yhdestä sen jaksosta. Daniels loi sen jälkeen vuonna 2009 tilannekomediasarjan "Puisto-osasto" yhdessä Michael Schurin kanssa. Sen jälkeen Daniels on ollut tuottajana muissa sarjoissa.
Kusmiku Street Food &amp; Bar

Kusmiku Street Food &amp; Bar on Heinolassa sijaitseva katuruokaa tarjoileva ravintola, jonka ovat perustaneet yrittäjät Miku ja Jenita Leppälä. Ravintola aloitti toimintansa vuonna 2016 ruokarekan muodossa ja laajentui seuraavan vuoden kesäkuussa kivijalkatiloihin Heinolan keskustassa. Leppälöjen ravintola-alan yritys laajensi toimintaansa kevät-kesällä 2019 avaamalla Lahdessa Apulandian kAhvilan ja ottamalla käyttöön toisen ruokarekan.
Kusmikun Apulanta-hampurilainen valittiin toiseksi parhaaksi vegaanihampurilaiseksi Helsingissä kesäkuussa 2019 järjestetyillä Burger Lovers -festivaaleilla, joilla kilpaili 12 ravintolaa.
Carl Arvid Mauritz Standertskjöld

Carl Arvid Mauritz Standertskjöld (7. tammikuuta 1826 Heinola – 13. toukokuuta 1901 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri ja vapaaherra.
Standertskjöldin vanhemmat olivat kapteeni Carl August Standertskjöld ja Maria Charlotta Kalmberg ja puoliso vuodesta 1860 Catarina Paulina von Bodisco. Heidän pojastaan Alexander Robert Unosta tuli kenraalimajuri. Myös Carl Arvid Mauritz Standertskjöldin veljet Carl August Standertskjöld ja Edvard Eberhard Standertskjöld olivat kenraaleita.
Carl Arvid Mauritz Standertskjöld tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun vuonna 1838. Sieltä vuonna 1846 valmistuttuaan hänet määrättiin vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen 3. krenatööritykistöprikaatiin. Standertskjöld ylennettiin aliluutnantiksi 1849 ja siirrettiin Henkivartioväen 3. krenatööritykistöprikaatin 5. raskaaseen patteriin 1851. Vuonna 1853 hänet komennettiin palvelukseen Tulan asetehtaalle, ylennettiin luutnantiksi seuraavana vuonna ja määrättiin Henkivartioväen 2. tykistöprikaatiin vuonna 1856. Alikapteeniksi 1858 ylennettynä hänet komennettiin Iževskin asetehtaan johtajan apulaiseksi. Kapteeniksi Standertsjköld yleni 1860 ja everstiksi 1863. Vuonna 1864 hänet siirrettiin Tulan asetehtaan johtajan apulaiseksi ja 1867 takaisin Iževskin asetehtaan johtajan apulaiseksi. Eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina syyskuussa 1872. Reserviin siirryttyään Standertskjöld hankki vuonna 1873 Leppäkosken rälssisäterin Janakkalasta ja hoiti sitä kuolemaansa saakka.
Luis Vélez de Guevara

Luis Vélez de Guevara y Dueñas (1570–1646) oli espanjalainen kirjailija, jota Filip IV suosi. Filip kehotti häntä kirjoittamaan huvinäytelmiä sekä korjailutti hänellä omiaan. Guevara kirjoitti yli 400 näytelmää, joille on ominaista hyvä luonteenerittely, vilkas mielikuvitus, sukkeluus ja pirteästi pulppuileva komiikka. Erityisesti merkittäviä ovat näytelmät "Más pesa el rey que la sangre", joka ylistää vasalliuskollisuutta, sekä "Reinar después morir", joka käsittelee Inês de Castron elämäntarinaa. Näitä kuuluisampi on Guevaran henkevä satiirinen romaani "El diablo Cojuelo" (1641), joka on ollut Alain-René Lesagen romaanin "Ontuva paholainen" esikuva.
Näytteitä Guevaran tuotannosta on antologiassa "Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultainen kirja" (WSOY 1954).
Miina Penttinen

Miina Penttinen (s. 1994) on suomalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi Gootti-Gitan roolista televisiosarjassa "#lovemilla" ja siitä tehdyssä elokuvassa "Lovemilla".
Edvard Eberhard Standertskjöld

Edvard Eberhard Standertskjöld (30. syyskuuta 1823 Heinola – 8. toukokuuta 1878 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri ja vapaaherra.
Standertskjöldin vanhemmat olivat kapteeni Carl August Standertskjöld ja Maria Charlotta Kalmberg. Myös hänen veljensä Carl August Standertskjöld ja Carl Arvid Mauritz Standertskjöld olivat kenraaleita. Edvard Eberhard Standertskjöld tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1836 ja määrättiin sieltä 1844 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen rakuunarykmenttiin Pietariin. Hän suoritti 1844–1846 Pietarin tykistökoulun upseeriluokat, jonka jälkeen hänet ylennettiin luutnantiksi. Seuraavana vuonna Standertskjöld määrättiin opetusupseeriksi Aatelisrykmenttiin Pietariin. Alikapteeniksi hän yleni 1848 ja kapteeniksi 1852. Vuonna 1855 hänet määrättiin luokantarkastajan apulaiseksi Konstantinin kadettikouluun Pietariin. Vuonna 1858 Standertskjöld ylennettiin everstiksi ja nimitettiin luokantarkastajaksi Konstantinin kadettikoulussa. Vuonna 1865 hänet siirrettiin erityistehtäviin Venäjän sotilasopetuslaitosten ylihallitukseen, eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina kesäkuussa 1867.
Alexander Stewen-Steinheil

Alexander Stewen-Steinheil (4. syyskuuta 1783 Hamina – 19. maaliskuuta 1842 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti ja kreivi.
Stewen-Steinheilin vanhemmat olivat kollegineuvos Christian Daniel Stewen ja Anna Christina Wulffert ja puoliso vuodesta 1819 kreivitär Helena Alexandra Steinheil, jalkaväenkenraali, kenraalikuvernööri, kreivi Fabian Steinheilin tytär. Alexander Stewen valmistui 1. kadettikoulusta Pietarista 1798 ja ylennettiin valmistuttuaan aliluutnantiksi. Luutnantiksi hän yleni 1804. Vuonna 1806 Stewen määrättiin palvelukseen H.M. Keisarin miliisipataljoonaan. Hän osallistui Ranskan vastaiseen sotaan 1807, kapteeniksi hänet ylennettiin joulukuussa 1807 ja everstiksi 1810. Ranskan vastaisessa sodassa 1812–1813 hän osallistui useisiin eri taisteluihin. Vuonna 1816 Stewen nimitettiin Turun kaupungin komendantiksi ja ylennettiin kenraalimajuriksi, Helsingin kaupungin komendantiksi hänet siirrettiin 1819.
Stewenin appi Fabian Steinheil adoptoi Stewenin elokuussa 1824 kreivilliseen sukuunsa. Seuraavana vuonna hänet merkittiin Suomen ritarihuoneen kreivilliseen sukuun numero 7 nimellä Stewen-Steinheil. Vuonna 1826 Stewen-Steinheil määrättiin Suomeen sijoitetun sotaväen suomenmaalaisen divisioonan komentajaksi. Kenraaliluutnantiksi hänet ylennettiin 1829. Vuonna 1830 Stewen-Steinheil määrättiin Suomeen sijoitetun 23. jalkaväkidivisioonan va. komentajaksi. Samana vuonna hänet nimitettiin Suomen Keisarillisen Aleksanterin Yliopiston varakansleriksi ja sensuuriylihallituksen päälliköksi. Näistä tehtävistään hän sai eron toukokuussa 1831 ja sotapalveluksesta saman vuoden lokakuussa. Vuonna 1831 Stewen-Steinheil myös peri apeltaan Saarelan kartanon Viipurin pitäjässä. Stewen-Steinheilin kuoltua kartano siirtyi hänen leskelleen, kreivitär Helena Alexandra Steinheilille.
Kasvitieteilijä Christian von Steven oli Alexander Stewen-Steinheilin veli ja virkamies, kuvernööri Fredrik Stewen hänen velipuolensa.
Zaman Šah

Zaman Šah Dorrani (myös muoto "Durrani", 1770–1844) oli Afganistanin Dorrani-valtakunnan hallitsija vuosina 1793–1801, ja sen perustaja Ahmad Šah Dorranin pojanpoika. Zaman nousi maan hallitsijaksi vuonna 1793, kun hänen isänsä Timur Šah kuoli. Timur Šahin pojat ajautuivat heti sisällissotiin, ja Zaman Šahin veli Mahmud Šah Dorrani syrjäytti hänet 1801.
Zaman Šahin isällä, edellisellä hallitsijalla Timur Šahilla oli useita poikia, joista Zaman oli viidenneksi vanhin. Hän sai jo nuorena arvostetun Kabulin kuvernöörin viran. Kaksi veljeä Kandaharin ja Heratin kuvernööreinä olivat myös mahdollisia kruununtavoittelijoita. Pääkaupungin kuvernöörinä ja isänsä lähimmän visiirin Barakzai-klaaniin kuuluneen Painda Khanin tuella Zaman ehti vaatia kruunun itselleen nopeasti, ja saman tien hän alkoi eliminoida kilpailijoitaan. Hänen sanotaan vanginneen veljistään kaikki paitsi kaksi vallankaappausyrityksistä syytettyinä. Hallitsijasuvun sisäiset kiistat heikensivät Afganistania valtiona.
Zamanilla oli ongelmia kapinoivien sikhien kanssa, ja hän yritti ratkaista tilannetta nimittämällä Randžit Singh-nimisen sikhin Panžabin kuvernööriksi. Hyvittelevän nukkehallitsijan sijaan hän tuli luoneeksi arvostetun kapinallisjohtajan. Isoisä Ahmad Šah Dorrani oli yrittänyt pitää paštujen keskinäiset välit hyvinä nostamalla valtaneuvostoon eri klaanien edustajia. Zaman korvasi heidät oman klaaninsa jäsenillä. Syrjäytetyt klaanit hautoivat kostoa, ja kapinoivat Zamanin entisen tukijan Painda Khanin johdolla. Zaman teloitutti kapinallisjohtajat. Painda Khanin poika Fath Khan liittoutui Zamanin vanhemman veljen Mahmud Šah Dorranin kanssa, he marssivat pääkaupunkiin ja syrjäyttivät Zamanin.
Zaman sokaistiin ja vangittiin.
Mahmud Šah Dorrani

Mahmud Šah Dorrani (myös muoto "Durrani", 1769–1829) oli Afganistanin Dorrani-valtakunnan hallitsija vuosina 1801–1803 ja 1809–1818 ja sen perustaja Ahmad Šah Dorranin pojanpoika. Hänen isänsä Timur Šah kuoli 1793, jolloin tämän pojat ajautuivat sisällissotiin. Ensimmäisenä valtaan nousi Mahmudin nuorempi veli Zaman Šah, jonka Mahmud syrjäytti vuonna 1801.
Mahmud Šahin isällä, edellisellä hallitsijalla Timur Šahilla oli useita poikia, joista kolme hän asetti kuvernööreiksi: vanhin Mahmud oli Kandaharissa, Zaman Kabulissa ja kolmas velipuoli Šudža' Heratissa.
Isoisä Ahmad Šah Dorrani oli yrittänyt pitää paštujen keskinäiset välit hyvinä nostamalla valtaneuvostoon eri klaanien edustajia. Zaman Šah korvasi heidät oman klaaninsa jäsenillä. Syrjäytetyt klaanit hautoivat kostoa ja kapinoivat Barakzai-klaaniin kuuluneen Painda Khanin johdolla. Zaman teloitutti kapinallisjohtajat. Painda Khanin poika Fath Khan liittoutui Mahmudin kanssa. He marssivat pääkaupunkiin ja syrjäyttivät Zamanin.
Mahmud jätti käytännön hallitsemisen Fath Khanin käsiin. Tyytymättömät paštujen klaanipäälliköt liittoutuivat nyt kolmannen veljen, Šudža' Šah Dorranin kanssa ja syrjäyttivät Mahmudin. Šudža' Šah oli avioliiton kautta lujittanut siteitään Barakzai-klaaniin ja solmi liittouman myös brittien kanssa. 
Vuonna 1809 Mahmud, jälleen liittoutuneena Fath Khanin kanssa, syrjäytti vuorostaan Šudža' Šahin. Hän nimesi valtion uudelle nimelle Afganistaniksi. Jälkimmäisellä valtakaudellaan Mahmud Šah ajautui välirikkoon Fath Khanin kanssa ja surmautti tämän. Teko oli kuitenkin Mahmud Šahille kohtalokas virhearvio, sillä valtakunta lipesi hänen otteestaan, ja Barakzait valtasivat Kabulin. Mahmud pakeni Heratiin, missä hän hallitsi kuolemaansa asti, vuoteen 1829. Barakzait asettivat uudeksi kuninkaaksi Timurin kaksi muuta poikaa, jotka olivat käytännössä Barakzai-klaanin nukkehallitsijoita. Vuosina 1818–1819 valtakunnan nimellinen hallitsija oli Sultan Ali Šah ja tämän jälkeen vuoteen 1823 asti Aijub Šah.
Eero Tuomola

Eero Mikael Tuomola (28. syyskuuta 1900 − 27. elokuuta 1992) oli suomalainen Mellilässä asunut kansantarinoiden kerääjä ja kirjailija. Hän käytti myös salanimeä "Eero Sotanuotio". Tuomola alkoi jo nuorena merkitä muistiin kuulemiaan kansantarinoita. Hän toimitti niistä kokoelmat Loimaan ja Mellilän kirjastoihin ja Loimaa-Seura julkaisi 189 tarinan kokoelman nimellä "Isoisän tarinoita 1−2". 
Teoksia.
Nimellä "Eero Sotanuotio":
Otto Emil von Sticht

Otto Emil von Sticht (9. huhtikuuta 1840 Iitti – 29. tammikuuta 1919 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Otto Emil von Stichtin vanhemmat olivat aliluutnantti, tilanomistaja Carl Erik Gustaf von Sticht ja Emilia Conradina Lindeqvist ja puolisot vuodesta 1874 Sofia Alexandra Huber (k. 1907) ja vuodesta 1908 Olga Felschau. Von Sticht tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1851 ja määrättiin sieltä valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen 7. Kinburnin, H.K.K. Suuriruhtinas Mihail Nikolajevitšin rakuunarykmenttiin elokuussa 1861. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1868 ja alikapteeniksi 1871. Vuosina 1871–1872 von Sticht oli komennettuna ratsuväkiupseereiden jatkokurssille Upseeriratsuväkikoulun mallieskadroonaan Pietariin. Hänet ylennettiin kapteeniksi 1872 ja majuriksi 1876. Von Sticht osallistui Turkin sotaan 1877–1878. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1883 ja määrättiin 1889 5. kaaderikuormastopataljoonan komentajaksi. Everstiksi von Sticht yleni 1890, eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina maaliskuussa 1900.
Rihmasara

Rihmasara ("Carex eburnea") on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon, sarojen ("Carex") sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa metsissä ja pensastomailla.
Rihmasara kasvaa noin 30 cm korkeaksi. Sen varret kasvavat mättäinä maan alla suikertavasta juurakosta. Mättäät muodostuvat varsien lisäksi kuolleista, edellisvuotisista lehdistä sekä lehtien tyvitupista. Lehdet kasvavat varren tyveltä tai alaosista ja ovat rihmamaisia. Rihmasaran kukintona on kolmesta tai neljästä tähkästä koostuva tähkistö. Ylin tähkä koostuu hedekukista ja voi jäädä piiloon alempien, emikukista koostuvien tähkien varjoon. Emitähkät ovat vaaleita tai kalvaanruskeita. Kussakin emitähkässä on kahdesta kuuteen pullakkoa. Pullakot ovat vaaleanvihreitä, mutta muuttuvat kasvukauden kuluessa tummanruskeiksi. Emikukat ovat kolmiluottisia.
Fetch the Bolt Cutters

Fetch the Bolt Cutters on yhdysvaltalaislaulaja Fiona Applen viides studioalbumi, joka julkaistiin Epic Recordsin kautta 17. huhtikuuta 2020. Se on Applen ensimmäinen albumi kahdeksan vuotta aiemmin julkaistun "The Idler Wheel..." -albumin jälkeen. Levyarvioita kokoavan Metacritic-sivuston mukaan "Fetch the Bolt Cutters" sai kriitikoilta ”yleistä ylistystä”. Sivuston keräämissä arvosteluissa albumin keskimääräinen arvosana oli täysi sata 21. huhtikuuta 2020, mikä teki siitä kaikkien aikojen parhaiten arvioidun albumin. Albumi palkittiin parhaan vaihtoehtoalbumin Grammy-palkinnolla.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säv. ja san. Fiona Apple, ellei toisin mainita.
Hans Stiglund

Hans Bertil Stiglund (s. 8. heinäkuuta 1955 Haaparanta, Ruotsi) on ruotsalainen Luulajan hiippakunnan emerituspiispa.
Stiglund on kasvanut Ruotsin ja Suomen rajaseudulla ja on siten monikielinen, hän puhuu myös suomea ja meänkieltä. Stiglund opiskeli teologia Upsalan yliopistossa 1974-1980 ja vihittiin papiksi Göteborgin hiippakuntaan 1980, jossa hän toimi pappina Forshällan pastoraatissa vuoteen 1987. Sen jälkeen on oli pappina Ruotsin Ylitorniolla, Pajalan seurakunnan kirkkoherrana 1987-1991 ja Haaparannan kirkkoherrana vuoteen 2002 jolloin hänet valittiin Luulajan hiippakunnan piispaksi. Hänen edeltäjänsä piispanvirassa oli Rune Backlund ja hänen seuraajansa Åsa Nyström. Hän jäi eläkkeelle toukokuussa 2018.
Stiglundin piispanvaakunan tunnuslause oli Jesajan kirjan sanat "Gud är med oss", "Jumala meidän kanssamme".
Hän on kirjoittanut kirjan "Gränslandet" 2013, joka ilmestyi ensimmäisenä kirjasarjassa ”Ärkebiskopens fastebok”.
John Habberton

John Habberton (24. helmikuuta 1842 Brooklyn, New York, Yhdysvallat – 25. helmikuuta 1921 Clinton, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija, toimittaja, kustantaja ja kirjapainon omistaja. Hän saavutti kertomuksellaan "Helen’s babies" (1876, suom. "Helenan pienokaiset") tavatonta menestystä. Hänen muista kertomuksistaan mainittavia ovat "The Barton experiment", "Other people’s children" ja "Mrs. Mayburn’s twins".
Zoonoosivirologia

Zoonoosivirologia on virustautiopin alue, joka keskittyy eläimistä ihmisiin tai ihmisistä eläimiin siirtyvien virusten eli zoonoosivirusten tutkimiseen. Tutkimuksen kohteena ovat virusten rakenne, esiintyvyys ja evoluutio sekä niihin liittyvien tautien määrittäminen ja syntymekanismi.
Zoonoosivirusten ilmaantuvuus maailmassa on lisääntynyt viimeisen parinkymmenen vuoden aikana. Myös Euroopassa on 1980-luvun puolivälistä alkaen havaittu sekä uusia eläimistä siirtyneitä viruksia että uudelleen kiertäviä viruksia. Ilmiön pääsyynä ovat sellaiset ympäristössä ja ihmisten toiminnassa tapahtuvat muutokset, jotka luovat uusia, joskus ennalta arvaamattomia kohtaamisia ihmisten ja eläinten välille. 
2000-luvun epidemiat ovat aiheutuneet nisäkkäiltä saaduista koronaviruksista. Vuosien 2003–2004 SARS ja vuonna 2012 tunnistetun MERS-viruksen aiheuttamat epidemiat olivat sellaisia, kuten myös WHO:n maaliskuussa 2020 pandemiaksi julistama covid-19-tauti.
Suomessa zoonoosivirologiaa opettaa ja tutkii Helsingin yliopisto, jonka tutkimuskohteita ovat olleet jyrsijöiden ja niveljalkaisten levittämät virukset, kuten hanta- ja flavivirukset. Keväällä 2020 painopisteeksi tuli aikaisemmin tuntematon koronavirus SARS-CoV-2, jonka perimän tutkijat koettavat selvittää entistä tarkemmin.
Matti Savolainen (kirjallisuustieteilijä)

Matti Savolainen (15. huhtikuuta 1949 Savitaipale − 30. kesäkuuta 2012 Tampere) oli suomalainen kirjallisuuden- ja kulttuurintutkija.
Savolainen valmistui 1987 Tampereen yliopistosta yleisen kirjallisuustieteen tohtoriksi, väitöskirja "The Element of Stasis in William Faulkner" käsitteli amerikkalaista kirjailijaa William Faulkneria. Hän opiskeli ja teki tutkimustyötä myös Harvardin ja Columbian yliopistoissa Yhdysvalloissa.
Savolainen toimi 1970-luvun puolivälistä lähtien Tampereen ja Oulun yliopistoissa kirjallisuustieteen ja englantilaisen filologian yliassistenttina, lehtorina ja professorina. Hän palasi Oulusta Tampereelle vuonna 2003. Savolainen oli Pohjois-Amerikan kirjallisuuden tuntija ja hän oli mukana perustamassa Suomen Amerikan tutkimuksen seuraa. Opettajana hän piti kirjallisuustieteen kursseja kauhuromaanista, tieteiskirjallisuudesta ja vähemmistöjen kirjallisuuksista. 
Matti Savolainen menehtyi ALS-tautiin Tampereella kesäkuun lopulla 2012.
Juolat

Juolat eli lujajuolat ("Elytrigia") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva kasvisuku, joka yhdistetään toisinaan vehniöiden ("Elymus") suvun kanssa yhdeksi villivehnien suvuksi. Juolien sukuun sijoitettavien lajien lukumäärä riippuu tarkasteltavasta lähteestä, sillä eri lähteissä on eroja sekä lajien että sukujen rajauksissa. Lisäksi monet juola- ja vehniölajit voivat muodostaa keskenään erilaisia risteymiä.
Juolat ovat monivuotisia heiniä, joilla on pitkä, maan alla suikertava juurakko. Varret ovat kasvutavaltaan pystyjä. Lehdet ovat hienokarvaisia ja yläpinnoiltaan jokseenkin karheita, mutta alapinnoiltaan sileitä. Kieleke on lyhyt ja kalvomainen. Juolien kukintoina on kaksirivinen kerrannaistähkä, jonka tähkylät ovat perättömiä ja monikukkaisia. Tähkylät ovat asettuneet leveämpi sivu kukintorankaa vasten. Tähkylöiden kaleet ovat keskenään yhtä suuria, monisuonisia, leveänsoikeita, kalvolaitaisia ja tähkylää lyhyempiä. Ulkohelpeet ovat vihneettömiä tai lyhytvihneisiä. Vihneet ovat kuitenkin ulkohelpeitä lyhyempiä. Heteiden ponnet ovat noin 5 mm pitkiä.
Klaas Hanzen Heeroma

Klaas Hanzen Heeroma / Muus Jacobse (13. lokakuuta 1909 Hoorn, Terschelling, Friisinmaa, Hollanti – 21. marraskuuta 1972 Groningen, Hollanti) oli alankomaalainen runoilija ja kielitieteilijä. Hän käytti kirjailijana pseudonyymiä Muus Jacobse, jonka hän oli ottanut äitinsä puoleisen esi-isänsä mukaan, joka oli ollut kalastaja Markeninsaarella.
Heeroma syntyi Terschellingin saarella. Vuonna 1928 hän alkoi opiskella Leidenissä Hän toimi opettajana Wassenaarissa ja Leidenissä, kunnes nimitettiin vuonna 1936 hollannin kielen kielen sanakirjantyön avustajaksi Leidenissä. 1948 hänet nimettiin hollannin kielen ja kirjallisuuden professoriksi Jakartan yliopistoon Indonesiassa ja 1953 hänet alasaksan kielen ja kirjallisuuden professoriksi Groningenin yliopistoon Vuonna 1952/1953 hänet kutsuttiin mukaan kirjoittamaan uusia säkeistömuotoisia virsiä. Työn tuloksena syntyi paljon uusia sekä käännettyjä virsiä, jotka julkaistiin 1973 ilmestyneessä virsikirjassa "Liedboek voor de Kerken". Kirjaa käyttivät useat hollantilaiset protestanttiset kirkot ja uskonnolliset yhteisöt. Heeroma oli Huub Oosterhuisin ohella yksin kirjan merkittävimpiä runoilijoita, hän oli kääntänyt kokoelmaan virsiä tanskasta ja saksasta sekä kirjoittanut itse 29 virttä. 
Heeroma oli Hollannin kirjallisuusyhdistyksen puheenjohtaja, Alankomaiden kuninkaallisen taiteen ja tieteen akatemian (KNAW) kirjallisuusosaston jäsen ja Flanderin kuninkaallisen akatemian ulkomainen kunniajäsen 
Yksi Heeroman virsi on myös suomeksi. Se on virsi "Midden in de tood" vuodelta 1961. Virsi on kirjoitettu kiirastorstain jumalanpalvelusta varten, joten se on niin ehtollisvirsi kuin kärsimysvirsi, ja sitä sävyttää kirjoitusajan ydinvarusten ja epäoikeudenmukainen pelon ilmapiiri. Se on Anders Frostensonin ruotsintamana Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa virsi 598 "I en värld av död" ja Anna-Maija Raittilan suomentamana Ruotsin kirkon virsikirjassa alkusanoin "Maassa kuoleman elää uskallamme". Virren sävelmä on säveltäjä Tera de Marez Oyensin sävelmä.
Anja Andersen

Anja Andersen (s. 15. helmikuuta 1969 Odense) on tanskalainen käsipallovalmentaja ja entinen pelaaja, joka voitti olympiakultaa vuonna 1996 Atlantassa. IHF valitsi hänet vuonna 1997 vuoden käsipalloilijaksi. Peliurallaan Andersen edusti norjalaista Baekkelagets Osloa.
Ōbu

Ōbu () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin länsiosassa Chitan niemimaan juuressa. Kaupungin alue kuuluu Owarin kukkuloihin. Lännessä se rajautuu Sakaijokeen. Ōbussa on 92 670 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 33,66 neliökilometriä.
Ōbu oli pitkään maatalousvaltaista aluetta, jolla viljeltiin hedelmiä ja vihanneksia sekä pidettiin maitokarjaa. Viljelyolosuhteet paranivat toisen maailmansodan jälkeen Aichin kastelukanavan valmistuttua, ja alueelle kehittyi muun muassa viinirypäleiden viljelyyn liittyvää matkailua. Sittemmin Ōbu on kasvanut voimakkaasti Nagoyan esikaupunkina, ja sinne on sijoittunut autoteollisuuden liitännäisteollisuutta, tekstiiliteollisuutta ja elintarviketeollisuutta. Kaupunkioikeudet Ōbulle myönnettiin vuonna 1970.
Ōbun rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Enmei-jin ja Entsū-jin buddhalaiset temppelit sekä Nagakusa Tenjin-shan šintolainen pyhäkkö, joka tunnetaan "doburoku"-sakefestivaalistaan. Momoyaman puisto on suosittu kirsikankukkien katselupaikka. Ōbua palvelevat JR Tōkain Tōkaidō-päälinja ja Taketoyo-linja.
Tera de Marez Oyens

Woltera Gerharda 'Tera' Wansink (Tera de Marez Oyens), (5. elokuuta 1932 Velsen, Hollanti – 29. elokuuta 1996 Hilversum) oli hollantilainen säveltäjä.
De Marez Oyens opiskeli Amsterdamin musiikkikonservatoriossa pianonsoittoa, viulunsoittoa ja orkesterinjohtamista. Sen lisäksi hän soitti nokkakuilua ja gambaa. Opiskeluaikanaan hän kiinnostui myös säveltämisestä. Hän toimi joitain vuosia kirkkomuusikkona ja hänen varhaiset sävellyksensä ovatkin kirkkomusiikkia. Myöhemmin, kun hän sai tehtäväkseen kirjoittaa säestyssatseja virsisävelmiinsä "Liedboek voor de Kerkeä" varten (1973), hänen mielestään hänen omat sävelmänsä tuntuivat vierailta. Hän on kirjoittanut sävelmiä useisiin Muus Jacobsen virsiteksteihin. Vuosina 1977-88 hän opetti Zwollen konservatoriossa ja esiintyi pianistina ja orkesterinjohtajana.
Hänen sävellyksensä edustavat useita eri tyylejä ja hän on säveltänyt myös elektronimusiikkia. Hän on säveltänyt myös oopperoita lapsille ja musiikkia amatööriyhtyeille. Ydinsodan uhka ja epäoikeudenmukaisuus ovat usein esillä hänen sävellyksissään kuten L"itany of the Victims of Wa"r (1985) ja "Sinfonia Testimonia"l (1987), jonka tekstit ovat meksikolaisten ja chileläisten poliittisten vankien kirjoittamia tekstejä. Vuonna 1995 hän sävelsi teoksen "Uniso"n YK:n tilauksesta järjestön 50-vuotisjuhlaan.)
Taiteilijanimensä hän on valinnut ensimmäisen aviomiehensä, Gerrit de Marez Oyens, mukaan.
Yksi hänen säveltämänsä virsi on myös suomeksi. Se on Muus Jacobsen virsi "Midden in de tood", vuodelta 1961. Se on Anders Frostensonin ruotsintamana Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa virsi 598 "I en värld av död" ja Anna-Maija Raittilan suomentamana Ruotsin kirkon virsikirjassa alkusanoin "Maassa kuoleman".
Aiheesta muualla.
"Tera de Marez Oyens-säätiön" kotisvuː http://www.terademarezoyens.nl/en/
Gunnar Hansen

Gunnar Milton Hansen (4. maaliskuuta 1947 Reykjavik – 7. marraskuuta 2015 Northeast Harbor, Maine) oli islantilaissyntyinen yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten roolistaan Leatherfacena elokuvassa "Texasin moottorisahamurhat" (1974). Hansen teki myös cameoroolin elokuvassa "Texas Chainsaw 3D" (2013), joka jäi hänen viimeiseksi roolikseen.
Ovako Metals

Ovako Metals Oy Ab on suomalainen, Ovako-konserniin kuuluva terästuotteiden jakeluyhtiö. Sen juuret ulottuvat vuoteen 1965. Ovakon toiminta metallien jalostajana Imatralla alkoi kuitenkin jo vuonna 1915. Ovako Metals toimi lähes 20 vuotta Tibnor Oy:n nimellä, kunnes Ovako hankki keväällä 2015 omistukseensa silloisen Tibnor Oy:n Suomen jakelutoiminnot ja yrityksen nimeksi tuli Ovako Metals Oy Ab. Ovako Metals toimittaa koneenrakennusteräksiä, ruostumattomia teräksiä sekä kuparia ja messinkiä Suomessa ja Baltiassa. Ovako Metals huolehtii myös kaikkien Ovakon tehtaiden tuotteiden myynnistä ja suorista toimituksista Suomeen ja Baltian maihin. Ovakon kaikki tehtaat käyttävät raaka-aineena kierrätysterästä, jolloin energiaa ja luonnonvaroja säästyy ja kasvihuonekaasujen päästöt ovat pienet.
Terästuotteiden varastointi, esikäsittely ja jakelu on keskitetty logistiikkakeskukseen Tampereen Lahdesjärvelle. Yrityksen myyntikonttorit sijaitsevat Helsingissä, Tampereella ja Turussa. Ovako Metalsin toimitusjohtajana on 1.9.2022 lähtien toiminut Ari Anonen yhtiön edellisen johtajan, Heikki Nyholmin jäätyä eläkkeelle. Nykyiseen tehtäväänsä Anonen siirtyi Ovako Imatran kaupallisen johtajan paikalta.
Bon Appétit (kappale)

Bon Appétit on yhdysvaltalaisartisti Katy Perryn kappale, jolla vierailee myös yhdysvaltalainen hip hop-kolmikko Migos. Sen julkaisi Capitol Records Perryn viidennen, Witness-studioalbumin toisena singlenä 28. huhtikuuta 2017. "Bon Appétit" on lajityypiltään dance-pop ja trap-pop kappale, jonka sanat kertovat ruokaan liittyvästä kaksimielisestä suuseksistä. Kappaleen ovat sanoittaneet Perry, Quavious Marshall, Kirsnick Ball, Kiari Cephus, Max Martin, Karl Schuster, Oscar Holter ja Ferras Alqaisi. Kappaleen tuotannosta vastasivat puolestaan Martin, Schuster ja Holter.
Kappaleelle on toteutettu myös Dent De Cuirin ohjaama musiikkivideo, joka julkaistiin 12. toukokuuta 2017. Videolla nähdään kun Perryä valmistetaan "ruuaksi" ja tarjoillaan ateriana. "Bon Appétit" on ollut kaupallisesti kohtalainen menestys, sen päästyä singlelistan viiden parhaan joukkoon Bulgariassa ja Israelissa sekä kahdenkymmenen parhaan joukkoon Belgiassa, Kanadassa ja Panamassa.
Owari-Asahi

Owari-Asahi () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin länsiosassa aivan Nagoyan koillispuolella. Kaupungin läpi virtaa Yadajoki. Owari-Asahissa on 83 797 asukasta (huhtikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 21,03 neliökilometriä.
Paikkakunnan nimi oli alun perin Asahi. Se oli pitkään maatalousvaltaista aluetta, jossa tuotettiin vihanneksia ja hedelmiä. Taishō-kaudella sinne alkoi sijoittua keramiikan tuotantoa, ja toisen maailmansodan jälkeen se on kasvanut voimakkaasti Nagoyan esikaupunkina. Kaupunkioikeudet Asahille myönnettiin vuonna 1970, ja samalla se muutti nimensä Owari-Asahiksi. Kaupungissa on kone- ja elektroniikkateollisuutta. 
Owari-Asahin nähtävyyksiin kuuluu Nagoyan puolelle ulottuva, laaja Aichin prefektuurin metsäpuisto. Sinne on rakennettu muun muassa golfkenttiä ja muita vapaa-ajanviettoalueita. Owari-Asahia palvelee Nagoya-rautateiden Seto-linja.