tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rallicrossin SM-sarja

Rallicrossin SM-sarja on suomalainen rallicross-sarja. Sarjaan kuuluu V1600, Autokrossi, 2WD Open ja Supercar -luokat
Kilpailuviikonloppu.
Kilpailut ovat kaksipäiväisiä ja kilpailupäivä on lauantai. Perjantaina on mahdollisuus harjoitella.
Harjoitukset.
Perjantai-iltana järjestetään vapaat harjoitukset, joissa jokainen kuljettaja saa ajaa kaksi kertaa kaksi kierrosta. Autojen tulee olla katsastettuna kilpailuun ennen harjoitusta. Tulospalvelu ottaa kilpailijoille kierrosajat harjoituksessa.
Alkuerä- ja kilpailulähdöt.
Jokainen kuljettaja ajaa kolme alkuerää. Alkuerälähdöissä on kerrallaan radalla 4-6 autoa ja niissä ajetaan kolme kierrosta. Lisäksi jokaisen kuljettajan on kertaalleen kierrettävä "lisälenkki". Kustakin alkuerästä nopein kilpailija saa yhden pisteen, toinen kaksi pistettä kolmas kolme pistettä jne. Kahdesta parhaasta alkuerästään vähiten pisteitä saanut kuljettaja on alkuerien ensimmäinen, toiseksi vähiten toinen jne. Alkuerä pisteissä sijoille 1-4 sijoittuneet kilpailijat sijoitetaan A-finaaliin, sijoille 5-8 sijoittuneet B-finaaliin, sijoille 9-12 sijoittuneet C-finaaliin ja sijoille 13-18 sijoittuneet D-finaaliin. Alemman finaalin kaksi parasta kilpailijaa nousevat seuraavaan finaaliin. Finaalilähdöissä ajetaan viisi kierrosta ja jokaisen kuljettajan on kertaalleen kierrettävä "lisälenkki".
Luokat.
SuperCar.
Supercar -luokan autot ovat lajin huippukalustoa, joilla kilpaillaan myös Euroopan mestaruudesta. Ulkoisesti rallin WRC autoja muistuttavat 4-vetoiset, turbo-ahdetut autot kehittävät jopa 600 hevosvoimaa ja kiihtyvät 0-100 km/h noin 2 sekunnissa.
SRC.
SRC -luokan autot ovat ulkonäöltään vakioauton kaltaisia sarjatuotantoautoja ja vuosimalliltaan vähintään 1998 tai uudempia. Autot ovat takavetoisia tai muutettu takavetoisiksi, mikä takaa näyttävämmät ja leveämmät ajolinjat.
Moottori on vapaa, joten se voi olla erimerkkisestä autosta kuin itse auton kori. Tehoja noista yli kolmilitraisista neli- tai kuusisylinterisistä menopeleistä löytyy noin 400 hevosvoimaa.
Autokrossi.
Autokrossissa on sekä takavetoisia että etuvetoisia autoja. Auton vetotavan muuttaminen on sallittu SRC-luokan tapaan, eli etuvetoisesta voi tehdä takavetoisen auton.
Kustannuksiltaan autokrossi luokan auto on huomattavasti edullisempi verrattuna SRC-luokan autoon. Tämä luokka on hyvä aloitusluokka siirryttäessä rallicrossin pariin. Siinä saa hyvän tuntuman lajiin ja sen saloihin, eikä näiden autojen vauhtikaan ole kovin paljon hitaampi isompiin verrattuna.
Andreas Lilja

Andreas Lilja (s. 13. heinäkuuta 1975 Helsingborg, Ruotsi) on peliuransa vuonna 2014 lopettanut ruotsalainen jääkiekkopuolustaja ja nykyinen jääkiekkovalmentaja. Viimeksi hän pelasi kaudella 2013–2014 Ruotsin pääsarjassa, Rögle BK:n joukkueessa.
Hän toimii kaudella 2020–2021 SHL-joukkue Malmö Redhawksin apuvalmentajana. Kaudella 2019–2020 ex-pelaaja oli valmentajana Allsvenskanissa.
Ura.
Lilja pelasi juniorina jääkiekkoa Malmö IF:ssä. kaudella 1994–1995 hän pelasi jo neljä peliä Malmön edustusjoukkueessa, mutta vasta seuraavalla kaudella hän pelasi pysyvästi Ruotsin pääsarja Elitserienissä. Lilja pelasi joukkueessa kesään 2000 asti, jolloin Los Angeles Kings varasi hänet toisella kierroksella varausnumerolla 54.
Lilja siirtyi heti seuraavana syksynä pelaamaan Pohjois-Amerikkaan, mutta ensimmäisen kauden hän pelasi lähes kokonaan Los Angelesin farmijoukkue Lowell Lock Monstersissa. Toisella kaudellaan hän pelasi enää neljä peliä farmijoukkueessa, jonka jälkeen hän pelasi NHL:ssä, kunnes palasi pelaamaan takaisin Ruotsiin.
Seksiskandaalin aiheuttama pelikielto.
Vuonna 2005, NHL:n työsulun aikana Lilja pelasi Ruotsissa Mora IK:ssa. Lilja sekä hänen ruotsalaiset jääkiekkoilijatoverinsa Henrik Tallinder ja Kristian Huselius joutuivat raiskaus epäilyjen kohteeksi. Epäilyjen seurauksena kaikki kolme pelaajaa saivat maaliskuussa 2005 loppukaudeksi kilpailukiellon Ruotsin jääkiekkomaajoukkueeseen. Seurajoukkue Linköpings HC myös purki Huseliuksen ja Tallinderin sopimukset ja Mora IK määräsi Liljan loppukauden ajaksi pelikieltoon.
Poliisi oli alun perin lopettanut omat tutkimuksensa puuttuvien todisteiden vuoksi 11. helmikuuta 2005. Pelaajia oli kuulusteltu edellisenä päivänä sen jälkeen, kun 22-vuotias nainen oli syyttänyt kolmikkoa itsensä raiskaamisesta hotellihuoneessa 9. helmikuuta 2005. Erikoissyyttäjä ryhtyi käsittelemään tapausta uudelleen maaliskuussa, minkä seurauksena jääkiekkoilijat joutuivat pelikieltoon. Lilja ja muut epäillyt saivat kuitenkin vapauttavan päätöksen saman vuoden kesäkuussa, sillä erikoissyyttäjän mukaan ei ollut olemassa todisteita siitä, että he olisivat pakottaneet naisen harrastamaan seksiä kanssaan.
Ulrich Thomsen

Ulrich Thomsen (s. 6. joulukuuta 1963) on tanskalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa "Juhlat" (1998), "Pimeyden syli" (2002), "Arven" (2003) ja "Brødre" (2004). Vuosina 2013–2016 Thomsen näytteli Kai Proctoria yhdysvaltalaisessa draamasarjassa "Banshee". Hänellä oli myös sivurooleja televisiosarjoissa "Alias", "Fringe" ja "The Blacklist".
Thomsen on voittanut kaksi Bodil-palkintoa vuosina 1999 ja 2004. Hän on saanut useita voittoja ja palkintoehdokkuuksia ulkomaillakin.
Ghita Nørby

Ghita Nørby (s. 11. tammikuuta 1935) on tanskalainen näyttelijä. Hän syntyi Kööpenhaminassa ja aloitti uransa Tanskan kuninkaallisessa teatterissa.
Nørby alkoi esiintyä elokuvissa 1950-luvulla. Hän on voittanut vuosien varrella useita palkintoja, muiden muassa neljä Bodilia. 
Nørbylla on ollut useampia avioliittoja. Yksi puolisoista oli näyttelijä-muusikko Dario Campeotto. Vuosina 1970–1978 Nørby oli naimisissa näyttelijä Jørgen Reenbergin kanssa.
Dario Campeotto

Dario Campeotto (1. helmikuuta 1939 – 1. huhtikuuta 2023) oli tanskanitalialainen laulaja ja näyttelijä. Hän edusti Tanskaa vuoden 1961 euroviisuissa kappaleella "Angelique", joka ylsi viidennelle sijalle. Suomessa kappale nousi Sauvo Puhtilan suomentamana (nimimerkillä Veikko Vallas) ja urallaan uuteen nousuun päässeen Olavi Virran tulkitsemana levymyyntitilaston toiselle sijalle samana vuonna. 
Campeotto oli aiemmin naimisissa näyttelijä Ghita Nørbyn kanssa.
Branded Women

Branded Women on suomalainen yhtye, joka on perustettu vuonna 1999. Yhtyeen musiikki on elokuvamaista tunnelmointia.
Yhtye oli ehdolla Emma-gaalassa vuoden tulokas -palkinnon saajaksi vuonna 2005 ja voitti Femmagaalan vuoden tulokas -palkinnon samana vuonna. ”Something to Hold On” -kappaleen video oli ehdolla Muuvi-palkinnon saajaksi.
Joséphine Berry

Joséphine Berry (s. 29. tammikuuta 1992) on ranskalainen näyttelijä. Hänellä on ollut roolit elokuvissa "L'Art (délicat) de la séduction" (2001), "Moi César, 10 ans ½, 1m39" (2002) ja "La Boîte noire" (2005). 
Näyttelijäperheeseen kuuluva Berry syntyi Pariisissa Richard Berryn ja Jessica Forden tyttärenä.
Raija Riikkala

Raija Mirjami Riikkala (o.s. Hankipohja, 2. syyskuuta 1926 Jaakkima – 20. tammikuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen voimistelunopettaja ja suomalaisen modernin tanssin uranuurtaja. Hän teki kymmenien vuosien mittaisen uran koreografina ja valmentajana ja oli perustamassa 1961 Suomen ensimmäistä modernin tanssin tanssiryhmää "Praesensiä" yhdessä Ritva Arvelon kanssa. Hänen tunnetuimpia ohjelmiaan on "Suomen suvi", joka esitettiin ensimmäisen kerran SVUL:n suurkisoissa Tampereella 1980.
Tiedän mitä teit viime kesänä

Tiedän mitä teit viime kesänä () on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen slasher-elokuva, jonka on ohjannut Jim Gillespie. Elokuvan on käsikirjoittanut Kevin Williamson Lois Duncanin samannimisen romaanin pohjalta. Elokuvan pääosissa ovat Jennifer Love Hewitt, Sarah Michelle Gellar, Ryan Phillippe ja Freddie Prinze Jr.
Elokuvalle on tehty jatko-osat "Tiedän yhä mitä teit viime kesänä" (1998) ja "Tiedän mitä teit viime kesänä 3" (2006). Alkuperäiselokuvan pohjalta suoratoistopalvelu Amazon on tehnyt uuden, nykypäivään sijoittuvan televisiosarjan yhteistyössä Sony Pictures TV:n kanssa. 
Juoni.
Julie James, Helen Shivers, Barry William Cox ja Ray Bronson lähtevät autolla juhlista, joissa Helen on voittanut missikisan. He ajavat tiellä vahingossa miehen ylitse luullen sitä aluksi eläimeksi. Nelikko menee paniikkiin saadessaan selville sen olleen ihminen. Ystävät päättävät heittää kuolleen miehen mereen, sillä he pelkäävät riskeeraavansa tulevaisuutensa jos he soittaisivat poliisille, sillä kyseessä on kuolemantuottamus. 
Kun onnettomuudesta on kulunut vuosi, nelikko saa kirjeen jossa lukee "Tiedän mitä teit viime kesänä". He alkavat selvittämään, kuka tietää murhasta mutta siitä ei seuraa mitään hyvää.
Irma Kukkasjärvi

Irma Anneli Kukkasjärvi (o.s. "Hilska", 8. helmikuuta 1941 Helsinki – 8. lokakuuta 2011 Helsinki) oli yksi arvostetuimmista suomalaisista tekstiilitaiteilijoista.
Kukkasjärvi valmistui Taideteollisessa oppilaitoksesta vuonna 1968. Hän oli siellä myöhemmin tuntiopettajana ja tekstiilitaiteen professorina (1995–1997). Taideteollisuusliitto Ornamo valitsi hänet Vuoden tekstiilitaiteilijaksi 1984. 
Kukkasjärven suunnittelemia ovat muun muassa Kajaanin seurakunnan Linnantauksen seurakuntakeskuksen kirkon alttariteos (1998), Lahden kaupunginteatterin (1983) tekstiilit, Seinäjoen kaupunginteatteriin (1987) seinäryijy sekä teos "Tiimalasi" (1991) Taipalsaaren siunauskappelissa. Hän suunnitteli myös arkkipiispan kullanvärisen matkakaavun ja arkkipiispankaavun (1991).
1980-luvun alussa Kukkasjärvi suunnitteli Turun Maarian kirkon kirkkotekstiilit, jotka siirrettiin vuonna 2006 muiden yksiköiden käyttöön. Kukkasjärvi kutsuttiin suunnittelemaan monien Suomen kansallisten arvorakennusten, kuten Mäntyniemen ja Eduskuntatalon käyttö- ja taidetekstiilejä. Eduskuntatalon lisärakennuksen lähetystöjen vastaanottotilassa sijaitsee Kukkasjärven kolmiosainen "Ryijyreliefi" (1982). Oulun musiikkikeskuksessa on esillä Kukkasjärven "Simpukka"-ryijy. Kukkasjärven töitä on näytteillä myös museoissa, muun muassa Oulun taidemuseossa.
Kukkasjärven puoliso oli elokuvatuottaja Kullervo Kukkasjärvi (k. 1983).
Palkintoja ja tunnustuksia.
Lähde
Harmon Jones

Harmon Jones (3. kesäkuuta 1911 – 10. heinäkuuta 1972) oli kanadalaissyntyinen elokuvien leikkaaja sekä TV- ja elokuvaohjaaja. Hän leikkasi muun muassa "Hiljaisen sopimuksen" (1947), josta hän sai Oscar-ehdokkuuden. Hän kuoli Los Angelesissa, Kaliforniassa. 
Jonesin ohjaustöiden joukossa ovat "Niilin prinsessa" (1954) ja "Tukikohta ei vastaa" (1955).
Neil Ross

Neil Ross (s. 31. joulukuuta 1944 Lontoo, Englanti) on englantilais-yhdysvaltalainen ääninäyttelijä ja entinen DJ, joka muun muassa toimi Vihreän Menninkäisen äänenä animaatiosarjassa "Spider-Man and His Amazing Friends" ja myöhemmin myös 1990-luvun "Hämähäkkimies"-animaatiosarjassa, sekä vuonna 1986 John Rambon äänenä samannimisessä animaatiosarjassa.
Elämäkerta.
Ross syntyi Lontoossa, Englannissa, josta hän muutti hyvin nuorena Montrealiin, Kanadaan. Ollessaan 12-vuotias Rossin perhe muutti tällä kertaa Yhdysvaltoihin Long Beachiin, Kaliforniaan. Perhe muutti vielä San Diegoon, jossa Ross alkoi kuuntelemaan KFWB radiokanavaa ja halusi tämän seurauksena tulla vanhempana DJ:ksi.
Opiskelunsa päätyttyä hän alkoi työskentelemään radion parissa, joista ensimmäinen oli Salt Lake Cityssä, Utahissa, KMUR-niminen radioasema. Tämän jälkeen Ross siirtyi työskentelemään Honoluluun KORL-, KGMB- ja KKUA-radioasemille ennen palaamistaan takaisin San Diegoon vuonna 1969 työskennelläkseen KCBQ:lle. Hän teki myös DJ:n työtä San Franciscossa ja Los Angelesissa aina vuoteen 1985 asti.
Ross asuu Los Angelesissa vaimonsa ja tyttärensä kanssa. Hän harrastaa myös sukeltamista.
Ääninäyttelijänä.
Ääninäyttelemisen pariin Ross päätyi 1970-luvun lopulla muutettuaan Los Angelesiin. Hän teki ensimmäisen ääniroolinsa animaatiosarjaan "Richie Rich" vuonna 1980, jossa Ross toimi myyntimiehen äänenä. Hänellä on myös kyky puhua lähes millä tahansa aksentilla. Ross teki uransa alkuvaiheessa muutamia äänirooleja Hanna-Barberan tuottamiin sarjoihin, kuten "Smurffeihin" ja "Pac-Maniin". Hän oli mukana myös 1980-luvun suosituissa animaatiosarjoissa "The Transformers" ja "Action Force". Lisäksi Ross oli vuonna 1989 "X-Men: Pryde of the X-Men" -televisiospeliaalissa Wolverinen äänenä. 1990-luvulla Ross muistetaan parhaiten Hämähäkkimies-animaatiosarjasta Vihreän Menninkäisen äänenä. Sarja oli samalla hänen kolmas Hämähäkkimies-aiheinen animaatiosarja. Ross muun muassa toimi aikaisemmin Norman Osbornin äänenä 1980-luvun Hämähäkkimies-animaatiosarjassa.
Ross on tehnyt myös äänityötä radion ja televisiomainosten parissa ollen muun muassa Wal-Martin, AT&amp;T:n, Volkswagenin, Coca-Colan, Mattelin, Goodyearin, Lexusin, Disneyn mainoksissa mainosäänenä. Lisäksi hänen ääntään on kuultu CBS:n, NBC:n, ABC:n, TBS:n ja Fox Kidsin kertojaäänenä.
Cornelius Johnson

Cornelius Johnson (21. elokuuta 1913 Los Angeles – 15. helmikuuta 1946) oli yhdysvaltalainen korkeushyppääjä. Hän voitti olympiakultaa vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä. Jo neljä vuotta aiemmin Los Angelesin olympialaisissa hän sijoittui 18-vuotiaana neljänneksi. Kilpailu päättyi tasatulokseen ja tuolloin voimassa olleiden tulosten mukaan Johnson jäi neljänneksi. Nykyisin voimassa olevien sääntöjen mukaan hän olisi voittanut hopeaa. 
Johnson oli yksi 19 afroamerikkalaisesta urheilijasta, jotka osallistuivat Berliinin olympialaisiin. Hänen voittotuloksensa 203 cm oli uusi olympiaennätys. Kilpailuja seurannut Adolf Hitler oli Johnsonin kultamitalipäivänä onnitellut kahta päivän aiempaa voittajaa, joista toinen oli saksalainen ja toinen suomalainen. Hitler kuitenkin poistui paikalta juuri ennen kuin vuorossa olisivat olleet Johnson ja toinen afroamerikkalainen, hopeamitalin voittanut Dave Albritton.
Vuosina 1933–1936 Johnson hyppäsi vain kerran huonomman tuloksen kuin kilpailun voittaja: tämä tapahtui Millrosen hallikilpailuissa New Yorkissa vuonna 1936 (kisan voitti Al Threadgill). Muut tappiot Johnson kärsi uusinnoissa oltuaan kärjessä tasatuloksella yhden tai useamman kilpailijan kanssa. Yhdysvaltain lopullisissa olympiakarsinnoissa 1936 Johnson ja Albritton hyppäsivät maailmanennätyksen 207 cm; ennätys säilyi heidän hallussaan seuraavaan vuoteen, jolloin Melvin Walker ylitti 209 cm. Johnson voitti kahdeksan Yhdysvaltain mestaruutta (viisi ulkoradoilla ja kolme sisäradoilla). 
Urheilu-uransa jälkeen Johnson työskenteli Los Angelesissa postinkantajana, ja vuonna 1945 hän liittyi Yhdysvaltain kauppalaivastoon. Hän kuitenkin sairastui keuhkokuumeeseen ja kuoli matkalla laivasta sairaalaan.
Sofia Helin

Sofia Margareta Götschenhjelm Helin (s. 25. huhtikuuta 1972 Örebro) on ruotsalainen näyttelijä. Hän valmistui vuonna 2001 Tukholman teatterikorkeakoulusta. 
Helin oli vuonna 2005 ehdolla parhaan naispääosan Guldbagge-palkinnon saajaksi roolistaan elokuvassa "Takaisin maalle – Masjävlar" (2004). Hänellä on ollut muita rooleja esimerkiksi elokuvassa "Arn – Temppeliritari" (2007) ja sen jatko-osassa "Arn – Pohjoinen valtakunta" (2008), joissa hän esitti elokuvien päähenkilön Arn Magnussonin rakastettua Cecilia Algotsdotteria.
Vuonna 2011 alkaneessa ruotsalais-tanskalaisessa televisiosarjassa "Silta" ("Bron/Broen") Helin esittää toista pääosaa, rikospoliisi Saga Norénia. Menestynyt, moneen maahan myyty sarja teki Helinistä kansainvälisesti tunnetun. Vuonna 2021 esitetyssä sarjassa "Atlantic Crossing" hän esittää Norjan kruununprinsessa Märthaa.
Helinin puoliso on Daniel Götschenhjelm, jonka kanssa hän näytteli komediassa "Nina Frisk" (2007). Pariskunnalla on kaksi lasta.
Maria Blom

Maria Margareta Blom (s. 28. helmikuuta 1971) on ruotsalainen näytelmäkirjailija, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän syntyi Täbyssä, Tukholman läänissä.
Blomin elokuvatuotantoon kuuluvat "Takaisin maalle – Masjävlar" (2004) ja "Nina Frisk" (2007). Molemmissa esiintyy pääosassa Sofia Helin.
Blom voitti "Masjävlarista" vuonna 2005 parhaan käsikirjoituksen Guldbaggen ja oli ehdolla myös parhaan ohjauksen voittajaksi. 
"Masjävlar" oli alun perin näytelmä, jota on esitetty Suomenkin teattereissa nimellä "Takaisin maalle".
Kajsa Ernst

Anna-Karin Linnéa ”Kajsa” Ernst (s. 4. elokuuta 1962) on ruotsalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt niin teatterissa kuin elokuvissa ja televisiosarjoissakin. Kahden viimeksi mainitun joukossa ovat "Takaisin maalle – Masjävlar" (2004) ja "Medicinmannen" (2005).
Rooli "Masjävlarissa" toi Ernstille parhaan naissivuosan Guldbagge-palkinnon.
Nina Gunke

Anna Katarina "Nina" Gunke (s. 12. heinäkuuta 1955 Lidingö) on ruotsalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjassa "Medicinmannen" (2005), mutta hän on näytellyt myös teatterissa ja elokuvissa. 
Gunke syntyi Lidingössä, Tukholman läänissä. Hän oli 1980-luvun alussa naimisissa näyttelijä-ohjaaja Göran Stangertzin kanssa; tytär Niki Gunke Stangertz on näyttelijä.
Eurydike (nymfi)

Eurydike (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa dryadi eli puun nymfi, joka tuli tunnetuksi suhteestaan Orfeukseen. Orfeuksen palattua argonauttien retkeltä hän rakastui Eurydikeen palavasti. Pian häiden jälkeen Eurydike kuitenkin astui käärmeen päälle kedolla ja kuoli sen puremaan – eräiden versioiden mukaan hän oli pakenemassa Aristaiosta, joka yritti raiskata hänet.
Surun murtamana Orfeus päätti hakea puolisonsa haadeesta. Hänen onnistui lyyransa soitolla saada Kharon viemään hänet Styksin yli ja päästä Kerberoksen ohi. Kerrotaan, että hänen soittonsa oli niin kaunista, että jopa ikuisesti kirotut – Iksion, Tityos, Sisyfos, Tantalos ja danaidit – unohtuivat hetkeksi lepäämään rangaistuksistaan ja että erinykset puhkesivat kyyneliin. Myös Persefone liikuttui soitosta niin, ettei voinut kieltää Orfeuksen pyyntöä. Kun Eurydike tuotiin miehensä luo, Haades asetti ehdoksi sen, ettei Orfeus saisi katsoa taakseen vaimoaan, ennen kuin he olisivat takaisin maan pinnalla. Juuri ennen kuin he olivat kiivenneet ylös pinnalle, Orfeus pelkäsi menettävänsä vaimonsa ja kääntyi katsomaan tätä. Tämän seurauksena Eurydike liukui takaisin haadekseen, ja Orfeus menetti puolisonsa toisen kerran – tällä kertaa lopullisesti.
Mikael Persbrandt

Mikael Åke Persbrandt (s. 25. syyskuuta 1963 Järfälla, Tukholman lääni) on ruotsalainen näyttelijä, joka aloitti uransa Teater Galeasenissa ja on tehnyt lukuisia rooleja Ruotsin Kuninkaallisessa draamateatterissa.
Ura.
Persbrandt näytteli rikospoliisi Gunvald Larssonin roolia vuosina 1997–2016 Sjöwallin ja Wahlöön rikoskirjallisuuteen perustuvassa television "Beck"-sarjassa. Lisäksi hän on näytellyt muun muassa minisarjassa "Medicinmannen" (2005) ja elokuvissa "Kautokeinon kapina" ja "Ikuistetut hetket". Hän esittää "Hobitti"-elokuvissa Beornia. Beornin hahmo esiintyy elokuvissa "Hobitti – Smaugin autioittama maa" ja "Hobitti – Viiden armeijan taistelu".
Persbrandt ei maaliskuussa 2015 julkaistujen tietojen mukaan ole enää mukana neljässä uudessa Beck-filmissä muun muassa siksi, että hän on saanut Svean hovioikeudessa tuomion huumeiden hallussapidosta.
Yksityiselämä.
Persbrandtilla on suomalaiset sukujuuret, sillä hänen äidinisänsä on Ahvenanmaan Brändöstä. Persbrandtin pitkäaikainen kumppani oli näyttelijä Maria Bonnevie. Hänen nykyinen puolisonsa on toimittaja Sanna Lundell, ja heillä on kolme lasta.
Persbrandtilla on todettu kaksisuuntainen mielialahäiriö, jota hän ei kuitenkaan omien sanojensa mukaan lääkitse tai hoida esimerkiksi käymällä terapiassa. Persbrandt sai heinäkuussa 2014 tuomion huumeiden hallussapidosta: kaksi kuukautta ehdollista vankeutta ja 75 tuntia yhdyskuntapalvelua. Vuonna 2018 suomeksi ilmestyneessä omaelämäkerrassaan "Muistini mukaan" Persbrandt kertoo olleensa yli 20 vuotta riippuvainen kokaiinista ja alkoholista.
Mikael Persbrandt on maalannut vuodesta 2016 lähtien, ja hänellä on ollut taidenäyttely Hanasaaren galleriassa vuodenvaihteessa 2018–2019 sekä Ahvenanmaan taidemuseossa syksyllä 2024.
Peter Haber

Peter Alexander Haber (s. 12. joulukuuta 1952 Tukholma) on ruotsalainen näyttelijä. 
Haber on luonnenäyttelijä, joka on esiintynyt useissa ruotsalaisissa elokuvissa aina 1980-luvun lopulta asti. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli Colin Nutleyn elokuvassa "Yhdeksäs komppania" (1987). Tämän lisäksi Haber on näytellyt muun muassa Kjell Sundvallin elokuvissa "Joulupukki vieraissa" (1999) ja "Uhka" (2004) sekä osittain Suomessa kuvatussa Mats Arehnin elokuvassa "Valkoisia valheita" (1995).
Suomessa Haber on tullut tunnetuksi erityisesti komisario Martin Beckinä, jota hän on esittänyt Sjöwallin ja Wahlöön poliisiromaaneihin perustuvissa "Beck-elokuvissa" vuodesta 1997 lähtien.
Sohagin kuvernementti

Sohagin kuvernementti (myös Suhadž, ) on yksi Egyptin 26 kuvernementeista. Se sijaitsee etelässä Ylä-Egyptistä Niilin laaksossa. Sen pääkaupunki on Sohag. Kuvernementissa asui 3 747 289 ihmistä vuonna 2006 ja sen pinta-ala on 11 218 km².
Jim Pattison

James Allen "Jim" Pattison C.M., OBC (s. 1. lokakuuta 1928) on kanadalainen liikemies. Hän oli "Forbesin" mukaan vuonna 2008 maailman 178. rikkain ihminen. Lisäksi "Canadian Business" on maininnut hänet Kanadan kuudenneksi rikkaimmaksi ihmiseksi.
Pattison perusti vuonna 1961 Vancouverissa Jim Pattison Groupin, jota hän on johtanut siitä pitäen.
Gudrun Pausewang

Gudrun Pausewang (3. maaliskuuta 1928 – 23. tammikuuta 2020) oli saksalainen kirjailija, jonka töitä on käännetty lukuisille vieraille kielille. Hän voitti teoksillaan useita palkintoja, kuten Saksan science fiction -palkinnon ja Saksan nuorisokirjallisuuspalkinnon (molemmat 1988). 
Koulutukseltaan ja varsinaiselta ammatiltaan Pausewang oli opettaja. Hänelle myönnettiin vuonna 1999 Bundesverdienstkreuz-kunniamerkki. 
Pausewangin romaanien joukossa ovat "Die letzten Kinder von Schewenborn" (1983) ja "Die Wolke" (1987).
Friedrich Wetter

Friedrich Wetter (s. 20. helmikuuta 1928) on saksalainen katolinen pappi. Hänet nimitettiin 25. toukokuuta 1985 yhdeksi katolisen kirkon kardinaaleista.
Wetter toimi Speyerin piispana 1968–1982 sekä Münchenin ja Freisingin arkkipiispana 1982–2007. Hän osallistui uuden paavin valintaan vuoden 2005 konklaavissa. 
Wetter syntyi Landaussa ja sai pappisvihkimyksensä 10. lokakuuta 1953.
Ben Kweller

Ben Kweller (s. 16. kesäkuuta 1981) on yhdysvaltalainen rockmuusikko.
Ura.
Alkuvuodet.
Ben Kweller aloitti uransa vuosina 1993-1998 vaikuttaneen grunge-yhtyeen Radishin nokkamiehenä, toimien laulajakitaristina. Radishin musiikkia on verrattu sekä Nirvanaan että Rolling Stone Magazineen ja Ben Kweller oli 15-vuotias, kun levy-yhtiö Mercury Records tarjosi heille levytyssopimusta. Radishiin kuuluivat Ben Kwellerin lisäksi rumpali John Kent ja basisti Bryan Blur. Albumeita bändille kertyi tasan kaksi, Dizzy vuonna 1995 ja Restraining Bolt vuonna 1997.
Sooloura.
Kweller siirtyi Radishin jälkeen soolouralle. Kaikki alkoi hänen muutettuaan 19 vuotta täytettyään New Yorkiin tyttöystävänsä Liz Smithin kanssa. Kweller keikkaili akustisesti ja julkaisi yhteensä neljä EP:tä. Vuonna 2001 hän sai levytyssopimuksen ATO Recordsilta ja julkaisi EP Phone Homen, viidennen EP:nsä. 
Marraskuussa vuonna 2002 hänen ensimmäinen studioalbuminsa Sha Sha julkaistiin. Kyseiseltä levyltä ilmestyi yhteensä kolme singleä, joista eniten Kwellerin uraa on edistänyt niistä ensimmäinen, Wasted &amp; Ready. Syynä siihen oli kappaleen saama valtava radiosoitto.
Muut projektit.
The Bens on Ben Kwellerin, Ben Foldsin ja Ben Leen yhteisen projektin nimi. He keikkailivat yhtenä ryhmänä vuonna 2003 The Bens Rock Over Australia -kiertueella ja levyttivät neljä kappaletta sisältävän EP:n. Näistä kappaleista suurimman suosion on saanut Just Pretend, joka ylsi levyn ilmestymisvuonna jopa listalle Triple J Hottest 100. Enempää musiikkia he eivät ole sen jälkeen tehneet saatikka keikkailleet yhdessä, vaikka huhuja näiden asioiden suhteen on ollut liikkeellä.
Diskografia.
Albumit
Ep:t
Singlet
Franciszek Pieczka

Franciszek Maksymilian Pieczka (18. tammikuuta 1928 – 23. syyskuuta 2022) oli puolalainen näyttelijä. Hän sai mainetta niin teatterissa kuin televisiossa ja elokuvissakin.
Pieczka nousi 1960-luvun loppupuolella Puolan tunnetuimpien näyttelijöiden pariin, sillä hän näytteli suositussa televisiosarjassa "Panssaripartio" (1966–1970). 1970-luvulla hän näytteli monissa arvostetuissa puolalaiselokuvissa. Pieczka esiintyi muun muassa Kazimierz Kutzin elokuvassa "Helmi kruunussa", kahdessa Andrzej Wajdan elokuvassa, Jerzy Hoffmanin "Vedenpaisumuksessa" ja Krzysztof Kieślowskin "Arvessa". Puolalaistuotantojen lisäksi Pieczka näytteli esimerkiksi Kjell Greden ruotsalaisessa elokuvassa "Hyvää iltaa, herra Wallenberg" (1990). 
Pieczka voitti Puolan elokuvajuhlilla parhaan miespääosanäyttelijän palkinnon kahdesti (1976 ja 1993). Ensimmäinen tuli "Arvesta" ja toinen elokuvasta "Jancio Wodnik". Lisäksi hän voitti Chicagon kansainvälisillä elokuvajuhlilla hopea-Hugon vuonna 1968 ja oli ehdolla Tšekin leijonan saajaksi vuonna 1995.
Jerzy Hoffman

Jerzy Julian Hoffman (s. 15. maaliskuuta 1932 Krakova) on puolalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hänen töidensä joukossa on "Vedenpaisumus" ("Potop", 1974), joka oli Oscar-gaalassa ehdolla parhaaksi vieraskieliseksi elokuvaksi, sekä "Tulella ja miekalla".
Kjell Grede

Kjell Birger Grede (12. elokuuta 1936 – 15. joulukuuta 2017) oli ruotsalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hänen töidensä joukossa ovat "Hugo ja Josefin" (1967), "Hyvää iltaa, herra Wallenberg" (1990) ja "Kehystetty rakkaus" (2003).
Grede sai neljä Guldbaggea ja oli ehdolla Cannesin Kultaisen palmun sekä Berliinin Kultaisen karhun saajaksi. Hänet palkittiin myös Venetsian elokuvajuhlilla.
Grede oli naimisissa näyttelijä Bibi Anderssonin kanssa 1960–1973.
Mulamit

Mulamit (, pinyin: Mùlǎozú) ovat Kiinassa asuva etninen kansa, jotka kuuluvat Kiinan etnisiin ryhmiin. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan heitä oli yhteensä 216 257. Mulamit asuvat pääasiassa Guangxin autonomisella alueella ja siellä erityisesti Luochengin mulamien autonomisessa piirikunnassa. Heitä löytyy myös tätä piirikuntaa ympäröivistä Yishanin, Liuchengin, Du’anin, Xinchengin, Hechin ja Huanjiangin piirikunnista.
Mulamin kielen piirteistä päätellen mulamien on arveltu olevan läheistä sukua dongeille ja maonaneille. Heidän kulttuurissaan on myös yhtäläisyyksiä zhuangien kanssa. Kielelle ei ole kehitetty kirjoitusjärjestelmää ja lukutaitoistet mulamit osaavat yleensä kirjoittaa ja lukea mandariinikiinaa. Kiinan kielen paikalliset murteet toimivat myös puhekielenä mulamin ohella.
Han-kiinalaiset ulottivat valtansa mulamien alueille 1200-luvulla. Vuodesta 1271 eteenpäin mulamit velvoitettiin tuottamaan vuosittain tietty määrä viljaa tuolloin hallinneen Qing-dynastian hallinnolle. Vaikka tarkempi tapa hallita paikallista väestöä on sittemmin muuttunut, on han-kiinalaisilla edelleen hallitseva alue alueen taloudessa.
Suurin osa mulameista harjoittaa elinkeinonaan maanviljelystä ja he kasvattavat esimerkiksi riisiä, maissia, perunaa, puuvillaa ja vihanneksia. Mulamikylät on rakennettu tavallisesti laaksoihin tai loiville kukkuloille. Talot ovat yksikerroksisia ja niissä asuu usein kaksi sukupolvea. Song-dynastian aikana mulamien keskuuteen levisivät buddhalaisuus ja taolaisuus. Myös tätä edeltänyt perinteinen animistinen uskonto on säilynyt näihin päiviin saakka.
William Friese-Greene

William Friese-Greene (7. syyskuuta 1855 Bristol – 5. toukokuuta 1921 Lontoo) oli brittiläinen valokuvaaja ja keksijä. Hän on kiistelty hahmo elokuvan varhaisessa historiassa.
Honda Zoomer

Honda Zoomer NPS50 on Honda Motor Companyn valmistama skootteri, joka esiteltiin Japanissa 1. kesäkuuta 2001. Mopediluokkaan sijoittuva Zoomer on osa Hondan N-projektia ("New Project"), jonka piiriin on kerätty nuoria ennakkoluulottomia suunnittelijoita. Sama ryhmä suunnitteli Honda Apen.
Yhdysvalloissa ja Kanadassa Zoomeria markkinoidaan nimellä "Ruckus". 2005−2006 oli tuotannossa eri rungolle rakennettu isompi rinnakkaismalli, 250 cm³ "Big Ruckus".
Mallin kehitys.
Zoomerin alusta ja moottori ovat yhteisiä Hondan Crea Scoopy -skootterin kanssa (Metropolitan). Minimalistinen ulkoinen olemus on pysynyt mallin esittelystä lähtien muuttumattomana, mutta väritys on vaihdellut vuosittain, ja moottoritekniikkaan on tehty uudistuksia. 2001–2005 tuotetuissa malleissa oli moottorin kampikammion suunnittelussa ominaisuus, joka johti öljyn kontaminoitumiseen ja mahdollisesti ennenaikaiseen laakerivikaan. Oire esiintyi myös samaa GET 2 -moottoria käyttävässä Metropolitanissa. Vuonna 2006 kampikammion tuuletusta parannettiin. Japanin ja Euroopan markkinoilla myytävät Zoomerit on varustettu polttoaineen suihkutuksella, mutta Pohjois-Amerikan malleissa käytetään kaasutinta. Euroopan malleissa on vuodesta 2005 alkaen ollut neliventtiilikansi.
Ominaisuudet.
Teräsputkesta ja alumiinista koottu runko on koteloimaton ja avoin. Off-road -tyyppiset renkaat ovat huomiota herättävän pulleat. Neste- ja puhallinjäähdytteinen nelitahtimoottori edustaa tekniikkaa, jossa huomiota on kiinnitetty päästöihin ja kulutukseen. 
Moottorissa on Hondan patentoitu PGM-FI -polttoaineensuihkutus, mutta jarruissa on tyydytty vanhahtaviin rumpuihin. Kiihtyvyys ja huippunopeus ovat vaatimattomat verrokkiryhmäänkin suhteutettuina. Skootterissa on kirkkaat kahdennetut ajovalot ja jalkatilan lattiaan sijoitettu polttoainesäiliö, jonka vetoisuus on viisi litraa. Käyttösäde on yhdellä tankkauksella noin 200 kilometriä. Matala painopiste ja istuinkorkeus helpottavat käsittelyä. Käynnistyksestä vastaa vaihtovirtalaturi (ACG), joka korvaa perinteisen starttimoottorin. Äänettömästi toimivaa ACG:tä täydentää variaattorikoppaan kiinnitetty poljin. Kompakti moottoripaketti sisältää integroidun jäähdyttimen.
Zoomerissa ei ole vakiona lainkaan lukittavaa säilytystilaa, mutta istuimen alla on paikka, jonne voi työntää pehmeän laukun tai repun ajon ajaksi. Lisävarustevalikoima ja kustomointimahdollisuudet ovat laajat. Hondalta on saatavilla peräteline, selkänoja ja tavaralokero.
Tekniset tiedot (2008).
Moottori
Renkaat ja jarrut
Mitat ja paino
Piero Palermini

Piero Palermini (18. syyskuuta 1925 – 28. tammikuuta 1996) oli italialainen näyttelijä. Hän syntyi Roomassa ja esiintyi elokuvissa 1940-luvun alusta saakka. Näiden varhaisten elokuvien joukossa ovat "Un pilota ritorna" (1942) ja "Inviati speciali" (1943). Palermini jatkoi uraansa tulevina vuosikymmeninä; hänellä oli rooleja muiden muassa historiallisissa elokuvissa.
Siniset sarvet

Siniset sarvet () oli ryhmä georgialaisia symbolistisia runoilijoita ja proosakirjailijoita, jotka hallitsivat Georgian kirjallisuutta 1920-luvulla. Ryhmä perustettiin nuorten ja lahjakkaiden kirjailijoiden piiriksi Kutaisin kaupungissa vuonna 1915, ja se joutui neuvostohallinnon sortamaksi 1930-luvun alussa.
Ryhmä sai alkunsa Kutaisissa Länsi-Georgiassa (silloisessa Venäjän keisarikunnassa), joka toimi silloin Georgian avantgarden keskuksena. Sen jäseniin kuuluivat ryhmän perustaja ja oppi-isä Grigol Robakidze, Titsian Tabidze, Paolo Iašvili, Valerian Gaprindašvili, Kolau Nadiradze, Šalva Apkhaidze, Nikolo Mitsišvili, Ražden Gvetadze, Levan Meunargia, Ali Arsenišvili, Sandro Tsirekidze, Giorgi Leonidze, Sergo Kldiašvili ja Šalva Karmeli. Myös Georgian suurin 1900-luvulla elänyt runoilija Galaktion Tabidze kuului ryhmään, mutta erosi siitä pian. Myös ajan johtava georgialainen taidemaalari Lado Gudiašvili oli tiiviissä yhteydessä ryhmään ja kuvitti usein heidän julkaisujaan.
Sinisten sarvien liike oli reaktio Georgian kirjallisuuden realismiin. Se teki debyyttinsä muodikkaiden symbolismin ja dekadenssin liikkeiden ajamana vuonna 1916, kun kirjallisuuslehti "Tsisperi qantsebi" ( "Siniset sarvet") ilmestyi ensimmäisen kerran. Ryhmä sai nopeasti suosiota yrittäessään onnistuneesti uudistaa ja länsimaistaa georgialaista runoutta. Vaikka Siniset sarvet alkuvuosinaan hyökkäsivätkin pahamaineisesti Georgian kirjallisuuden klassikoita vastaan, heidän runoutensa säilyi nationalistisena, joskin ranskalaisvaikutteisena. Heidän radikaalit kokeilunsa kukoistivat Georgian itsenäisyyden aikana vuosina 1918–1921. Vaikka johtavat Sinisten sarvien kirjailijat yrittivätkin myöhemmin puolivillaisesti sopeutua uuteen hallintoon, ryhmää kohtaan esitettiin kritiikkiä ja sitä painostettiin kun Georgiaan oli perustettu neuvostohallitus vuonna 1921. Ryhmä erosi Georgian kirjailijaliitosta lokakuussa 1921 muodostaakseen vaihtoehtoisen yhdistyksen, mutta se hajotettiin vuosina 1931–1932. Monet ryhmän jäsenistä tekivät sovinnon neuvostoviranomaisten kanssa, ja heitä ylistettiin "itsensä vapauttamisesta dekadenssista" ja "merkittävästä roolistaan Georgian neuvostokirjallisuuden kehityksessä". Kuitenkin johtavien Sinisten sarvien jäsenten kohtalo oli traaginen: Šalva Karmeli kuoli tuberkuloosiin 24-vuotiaana vuonna 1923, ja hänen hautansa Kutaisissa joutui pian bolševikkien tuhoamaksi. Titsian Tabidze ja Nikolo Mitsišvili teloitettiin ja Paolo Iašvili ampui itsensä suuren puhdistuksen aikana vuonna 1937; Sergo Kldiašvili ja Kolau Nadiradze pelastuivat vain sattumalta, kun heidän kuulustelijansa pidätettiin ja heitä koskevat tiedot hukattiin. Grigol Robakidze oli aiemmin paennut Saksaan lähestyvää pidätystään. Vainot ja pakotettu konformismi syöksivät Galaktion Tabidzen masennukseen ja alkoholismiin, ja seurauksena oli itsemurha vuonna 1959.
John Mackey (piispa)

John Mackey (11. tammikuuta 1918 Bray, Irlanti – 20. tammikuuta 2014 Auckland, Uusi-Seelanti) oli katolinen kirkonmies. Hän syntyi Irlannissa, mutta opiskeli Uudessa-Seelannissa, jossa loi myös uransa.
Mackey sai pappisvihkimyksensä 23. marraskuuta 1941 ja toimi Aucklandin hiippakunnan piispana vuosina 1974–1983.
Mackey julkaisi kirjat "Reflections on Church History", "The Making of a State System" ja "Looking at Ourselves (The Church moving towards the third millennium)".
Perälän rautatieasema

Perälän rautatieasema () on lakkautettu rautatieasema Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosuudella Seinäjoki–Kaskinen. Siellä radasta haarautui aikaisemmin myös Kristiinankaupunkiin johtanut rata, joka on nykyisin purettu. Thure Hellströmin suunnittelema jugendtyylinen asema sijaitsee Teuvan Perälän kylässä. Ensimmäinen juna saapui Perälään syksyllä 1911 ja väliaikainen liikenne Seinäjoki–Perälä aloitettiin 15. marraskuuta 1911. 
Henkilöliikenne välillä Seinäjoki–Kristiinankaupunki lakkautettiin 25. toukokuuta 1968.
Joshua LeBar

Joshua LeBar (s. 27. syyskuuta 1979 Cincinnati, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi vierailevastaroolistaan Entouragessa. Hän myös vierraillut televisiosarjoissa Seitsemäs taivas, Käytäväpeliä ja . LeBar on lisäksi Flash Thompsonin äänenä vuoden 2008 animaatiosarjassa Hämmästyttävä Hämähäkkimies.
LeBar opiskeli Stand up -komiikkaa Middlesex yliopistossa.
Frida

Frida on ruotsalaisperäinen naisen etunimi. Nimi on lyhentymä germaanisista nimistä, joiden alkuosa "frid" (nykyruotsiksi "fred", saksaksi "Fried") tarkoittaa rauhaa. Fridan nimipäivää vietetään suomenruotsalaisen almanakan mukaan 29. joulukuuta. Suomenkielisessä almanakassa samalla päivällä on nimi Rauha.
Suomessa nimi Frida on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu huhtikuuhun 2025 mennessä 3 284 naiselle ja muutamalle miehelle.
Verenjano

Verenjano ("The Hunger") on vuonna 1983 ensi-iltansa saanut englanninkielinen kauhuelokuva. Sen on ohjannut Tony Scott, ja pääosissa ovat Susan Sarandon, Catherine Deneuve ja David Bowie.
Ohjaaja Tony Scottia kiinnostavien elokuvaprojektien joukossa oli filmatisointi Anne Ricen romaanista "Veren vangit" ("Interview with the Vampire"). MGM-elokuvayhtiö halusi kuitenkin tehdä toisen vampyyrielokuvan, "Verenjanon" ("The Hunger", 1983), eikä Scott saanut yhtiötä vakuutettua "Veren vangit" -elokuvan kannattavuudesta. Niinpä hän suostui ohjaamaan "Verenjanon". Scott päätti laittaa tähän kaikki ne visuaaliset ideansa, joita hän oli kehitellyt "Veren vangit" -elokuvaa varten. Vuonna 1982 alkoivat "Verenjanon" kuvaukset.
Elokuvan pääosissa ovat David Bowie ja Catherine Deneuve manhattanilaisina rikkaina vampyyreina, jotka etsivät parannusta Bowien hahmon nopealle ikääntymiselle. Elokuvaa pidettiin visuaalisesti upeana, mutta kriitikot tyrmäsivät sen ja katsojaluvut olivat huonot. "Verenjano" on sittemmin saavuttanut kulttisuosiota. Tony Scott sai seuraavan ohjaustyönsä vasta kaksi ja puoli vuotta myöhemmin.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen kutsuu elokuvaa ylenpalttisten irtokuvien sarjaksi, jossa tarina jää taustalle. Hän antaa "Verenjanolle" kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" sanoo elokuvan muistuttavan unissakävelyä ja antaa sille kaksi tähteä neljästä.
Kyypakkaus

Kyypakkaus on hydrokortisonia sisältävä tabletti, joka voi auttaa joillakin ihmisillä käärmeenpuremiin sekä ampiaisen tai mehiläisen piston kivun lievittämiseen. Tabletti auttaa myös allergisiin reaktioihin. Kyypakkauksen tehokkuutta kyynpuremiin ei kuitenkaan ole tieteellisesti todistettu, minkä vuoksi pakkauksen nimi on saanut osakseen kritiikkiä. Syynä tähän ovat pieni kortikosteroidimäärä ja hidas imeytyminen mahasuolikanavasta. 
Yhdessä pakkauksessa on kolme 50 mg:n tablettia, ja aikuisen kerta-annostelu on kolme tablettia kerralla.
Kyynpureman yhteydessä tulee aina hakeutua lääkärin hoitoon. Silloin tabletin sisältämää kortisonimäärää voidaan pitää vain alustavana hoidon kannalta. Kyypakkaus ei korvaa lääkärissä annettavan vastamyrkyn tarvetta. Ampiaisen tai mehiläisen pistoksen jälkeen kyypakkausta voi myös käyttää. Mikäli pistos aiheuttaa voimakkaan reaktion tai on kaulan alueella, tarvitaan lääkärin hoitoa. Samoin huomattavan allergisille henkilöille suositellaan adrenaliinipakkauksen mukanapitoa ja välitöntä käyttöä ja nopeaa lääkärinhoitoa.
Kyypakkaus ei auta koiraa kyyn purressa.
Kyypakkaus säilyy 5 vuotta.
Atef Salem

Atef Salem (23. heinäkuuta 1927 Kordofan, Sudan– 30. heinäkuuta 2002 Kairo, Egypti) oli egyptiläinen elokuvaohjaaja. Hän syntyi Sudanissa, jossa hänen isänsä palveli Egyptin armeijan upseerina.
Kairon yliopistosta valmistunut Salem aloitti uransa 1940-luvulla. Häet perehdytti elokuvantekoon Ahmed Galal, jonka apulaisena Salem aloitti - vuonna 1944, toisen lähteen mukaan 1948. Sittemmin Salem työskenteli Ahmed Badrakhanin kanssa. Ohjaustyön ohella Salem esiintyi näyttelijänä monissa elokuvissa. Hänen tunnetuimmat elokuvansa pohjautuivat kirjailija Naguib Mahfouzin käsikirjoituksiin. 
Salemin ensimmäisen ohjaus - elokuva "Al-Hirman" (Deprivation) - valmistui vuonna 1953. Runsaasti - noin 70 prosenttia - elokuvan kestosta oli kuvattu ulkoilmassa, mikä poikkesi tuonajan tavanomaisesta egyptiläisestä elokuvatuotannosta. Kaikkiaan hän ohjasi noin 54 elokuvaa.
Monien hänen elokuviensa tarina pohjautui egyptiläisten sanomalehtien rikoskolumneihin; hänen suosikkinsa elokuvagendreistä oli sosio-draama. 
Kolme hänen elokuvistaan pohjautui kirjailija Naguib Mahfouzin käsikirjoitukseen: "Ga'luni mugrim" (1954), "Al-Namrud", ja "Ihna al-talamza" (1959). Elokuva "Ga'luni mugrim" (tai "Ga'aluni Mugriman"; , 1954), jonka mies- ja naispääosissa olivat Farid Shawqi ja Huda Sultan, aiheutti runsaasti keskustelua ja johti Egyptin rikoslain muuttamiseen niin, että rikosrekisteristä poistettiin ensikertalaisen rikokset. Elokuvassa nuorisorangaistusksesta vapautuneen nuoren miehen (Farid Shawqi) setä lavastaa nuorukaisen syylliseksi rikokseen, jota hän ei tehnyt. Salem voitti elokuvalla muun muassa sosiaaliministeriön valtionpalkinnon. Elokuva "Ihna al-talamza" (tai "Ihna Al-Talamdha", We Are The Students, 1959) kertoo kolmesta nuoresta miehestä, jotka elämän kolhimana ajautuvat rikoksiin ja tuodaan oikeuteen tuomittavaksi. Kahdesta murhasta syytettyjä nuorukaisia puolustava asianajaja tuo oikeussalin kuultavaksi nuorten olosuhteet ja heidän vanhempiensa teot, jotka osaltaan ajoivat nuoria rikoksiin. Suuren suosion saavuttaneella elokuvalle myönnettiin valtionpalkinto (State award of Merit). 
Useita Salemin muistakin teoksista pidetään tätä nykyä egyptiläisen elokuvataiteen klassikoina. Tähän joukkoon kuuluvat elokuvat "Sira' Fil-Nil" (Struggle on the Nile), "Ayyamna Al-Hilwa" (Our Happy Days), "Ayna Aqli" (Where is My Mind?), "Yawm Min Umri" (A Day of My Life), "Wa Mada Qitar Al-Umr" (And Life Went By), "Wa Da' Al-Umr Ya Waladi" (And Life Was Lost My Son), "Al-Hafid" (The Grandson), ja "Al-Nimr Al-Aswad" (Black Tiger). Hänen ohjaamiin historiallisiin draamoihin kuuluivat "Al-Mamalik" (The Mamlukes) ja "Khan Al-Khalili". 
Salem saattoi viimeisen elokuvansa "Fares dahr al-Khaylin" (2001) päätökseen, vaikka hän päätyi aivoverenkiertohäiriön seurauksena pyörätuoliin tuotannon ollessa vielä kesken. Hän kuoli 75-vuotiaana.
Armazi (jumala)

Armazi () oli keskiaikaisten georgialaisten kronikoiden mukaan Kartlin (klassisten lähteiden Iberian) muinaisten georgialaisten esikristillisen pantheonin pääjumala. 
Georgian kirjallisessa perinteessä Kartlin ensimmäisen kuninkaan Parnavaz I:n (jonka sanotaan hallinneen noin vuosina 299–234 eaa.) kerrotaan kohottaneen Armazin jumalankuvan vuorelle pääkaupungissaan ja rakentaneen samannimisen linnoituksen. 800- ja 900-lukujen hagiografinen teos "Ninon elämä" kuvaa Armazin patsasta "pronssiseksi mieheksi; hänen vartaloonsa oli kiinnitetty kultainen ketjuhaarniska, hänen päässään oli vahva kypärä; silmiksi hänelle oli laitettu smaragdit ja beryllit, käsissään hän piteli salaman tavoin kiiltävää sapelia, ja se kääntyi hänen käsissään". Saman kertomuksen mukaan sen kohde, 300-luvun georgialaisten kastaja Pyhä Nino, todisti patsaan vihkimiseksi pidettyä suurta juhlaa, ja kun hän alkoi rukoilla, salama poltti idolin Jeesuksen armosta.
Georgialaisia keskiaikaisia aikakirjoja ja paikannimeä Armazi lukuun ottamatta aikalaislähteitä esikristillisistä georgialaisista jumalista ei ole. Nimellä "Armazi" voi kuitenkin olla yhteys Iranin ja/tai Anatolian kulttuureihin. Nykyiset tutkijat eivät ole yksimielisiä Armazin alkuperästä. Se saattoi olla yhteydessä zarathustralaisuuden pääjumalaan Ahura Mazdaan, ja arkeologiset todisteet viittaavatkin zarathustralaisuuden levinneen muinaiseen Georgiaan. Toisaalta georgialainen historioitsija Giorgi Melikišvili on ehdottanut vakuuttavaa teoriaa, jonka mukaan Armazi oli heettiläisen mytologian Kuun jumalan Arman paikallinen variantti. Akateemikko Ivane Džavakhišvili on aiemmin osoittanut, että varhaiset georgialaiset kunnioittivat Kuuta pääjumalanaan, ja Kuun kultti myöhemmin yhdistyi kristityn Pyhän Yrjön kultin kanssa. Pyhää Yrjöä on pidetty Georgian suojeluspyhimyksenä keskiajalta saakka. Niinpä Armazi saattoi olla synkreettinen jumala, joka edusti paikallisten georgialaisten, iranilaisten ja anatolialaisten elementtien yhdistelmää.
Merry Christmas, Mr. Lawrence

Merry Christmas, Mr. Lawrence () on Nagisa Ōshiman ohjaama elokuva vuodelta 1983. Sen pääosissa näyttelevät David Bowie, Tom Conti, Ryūichi Sakamoto ja Takeshi Kitano. 
Nagisa Ōshima ja Paul Mayersberg tekivät elokuvan käsikirjoituksen Laurens van der Postin omiin kokemuksiin sotavankeudesta perustuvien romaanien "The Seed and the Sower" (1963) ja "The Night of the New Moon" (1970) pohjalta.
Arvioita.
"Uuden Suomen" ja "Iltalehden" yhteisessä videoliitteessä keväällä 1984 Veli-Matti Poutanen luonnehti elokuvaa monikansalliseksi tuotannoksi harvinaisen eheäksi elokuvaksi, jossa nuorisoidolit Bowie ja Sakamoto selviytyvät rooleistaan erinomaisesti. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen piti elokuvaa melodramaattisia sävyjä tavoittelevaksi kertomukseksi kulttuurien kohtaamisesta homoeroottisine jännitteineen. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä.
Zaden

Zaden () oli keskiaikaisten georgialaisten kronikoiden mukaan hedelmällisyyden jumala Kartlin (antiikin lähteiden Iberian) muinaisten georgialaisten esikristillisessä pantheonissa. Iberian kuninkaan Parnadžomin (109–90 eaa.) kerrotaan rakentaneen linnoituksen Zedazeni-vuorelle säilyttämään Zadenin kolossia, jonka sanotaan tuhoutuneen muiden esikristillisten jumalankuvien kanssa Pyhän Ninon, georgialaisten 300-luvun kristinuskoon kastajan, rukouksien kautta. 
Keskiaikaisia vuosikirjoja ja nykyistä Zedazenin paikannimeä (sanoista "Zeda Zadeni" eli "Ylempi Zaden") lukuun ottamatta aikalaislähteitä tai arkeologista todistusaineistoa Zadenin kultista ei kuitenkaan ole. Useat nykytutkijat ovat arvelleet Zadenin olleen georgialainen versio luuvien Santas-jumalasta tai heettiläisten Sandon-jumalasta, mutta myös yhteyttä zarathustralaisuuden Yazataan on ehdotettu.
Munuaiskotelo

Munuaiskotelo () on munuaista ympäröivä tiiviistä sidekudoksesta muodostunut kalvo, joka on kiinnittynyt tiiviisti sisäpuolellaan sijaitsevaan munuaisen kuorikerrokseen. Munuaiskotelon ulkopuolella on munuaista suojaavaa rasvakudoksesta muodostunut kotelo, joka sulkee sisäänsä myös lisämunuaisen. Munuaisportin kohdalla munuaiskotelo kääntyy ja yhtyy sidekudokseen, joka peittää munuaisallasta ja munuaispikareita.
Munuaiskotelon rakenne.
Munuaiskotelo muodostuu histologisesti kahdesta kerroksesta. Ulompi kerros on muodostunut fibroblasteista ja kollageenisyistä. Sisempi kerros on muodostunut myofibroblasteista.
Vic Zhou

Vic Zhou (; s. 9. kesäkuuta 1981) on taiwanilainen näyttelijä, laulaja, malli ja valokuvaaja. Hän on poikabändi JVKV:n (F4) jäsen, mutta luonut myös soolouran. 
Zhou on esiintynyt esimerkiksi sarjoissa "Meteor Garden" (2001), "Meteor Garden II" (2002) ja "Mars" (2004). Hän on työskennellyt mallina muun muassa tupakoinnin vastaisen kampanjan yhteydessä.
Zhou julkaisi ensimmäisen albuminsa lokakuussa 2002.
HK Liepājas Metalurgs

HK Liepājas Metalurgs oli latvialainen jääkiekkoseura, joka oli toiminnassa vuosina 1998–2013. Seuran kotipaikka oli Liepāja ja kotijäähalli Olimpiskā ledus halle. Metalurgs on edelleen seitsemällä mestaruudellaan menestynein jääkiekkoseura kotimaansa sarjassa. Seura osallistui myös Itä-Euroopan jääkiekkoliigaan ja sen mentyä nurin Valko-Venäjän pääsarjaan Ekstraligaan. Hetken aikaa Metalurgsin juniorit pelasivat Venäjän nuorten jääkiekon B-sarjassa.
HK Liepājas Metalurgs voitti Latvian mestaruuden vuosina 2000, 2002, 2003, 2008, 2009, 2011 ja 2012. Vuonna 2002 mestaruus tuli myös Itä-Euroopan jääkiekkoliigassa.
Barbie Hsu

Barbie Hsu Hsi Yuan (; 6. lokakuuta 1976 – 2025) oli taiwanilainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan esimerkiksi sarjoista "Meteor Garden" (2001), "Meteor Garden II" (2002) ja "Mars" (2004).
Hsu esiintyi muusikkona duossa siskonsa Dee Hsun kanssa.
Eisensteinin kokonaisluku

Matematiikassa Eisensteinin luvut ovat Gotthold Eisensteinin mukaan nimetyt kompleksiluvut, jotka ovat muotoa
formula_1
missä "a" ja "b" ovat kokonaislukuja ja
formula_2
on ykkösen kuutiojuuri. Eisensteinin luvut muodostavat kompleksitasoon kolmiohilan toisin kuin Gaussin kokonaisluvut, jotka muodostavat neliöhilan.
Ominaisuuksia.
Eisensteinin kokonaisluvut muostavat algebrallisen lukukunnan kommutatiivisen renkaan Q(ω). Eisensteinin kokonaisluvut ovat algebrallisia kokonaislukuja, sillä "z" = "a" + "b"ω on pääpolynomin
formula_3
juuri. Erityisesti ω toteuttaa yhtälön
formula_4
Eisensteinin kokonaisluvun normi on sen itseisarvon neliö, eli
formula_5
Siten Eisensteinin kokonaisluvun normi on kokonaisluku. Koska
formula_6 
on nollasta poikkeavan Eisensteinin kokonaisluvun normi positiivinen.
Eisensteinin kokonaislukujen muodostaman renkaan yksikköryhmä on syklinen ja sen virittää ykkösen kuudesjuuri. Ryhmä on muotoa
{±1, ±ω, ±ω2}
Nämä ovat ne Eisensteinin kokonaisluvut, joiden normi on 1.
Gatsi ja Gaim

Gatsi () ja Gaim (, tai Ga, გა) olivat keskiaikaisten georgialaisten kronikoiden mukaan jumalia Kartlin (antiikin lähteiden Iberian) muinaisten georgialaisten esikristillisessä pantheonissa. Georgialainen hagiografinen teos "Ninon elämä" kertoo, että kun Pyhä Nino, 300-luvun georgialaisten kastaja kristinuskoon, saapui Mtskhetan kaupunkiin hän näki, että Armazin pääjumalakuvan oikealla puolella "seisoi toinen, kullasta tehty kuva, jolla oli miehen kasvot. Sen nimi oli Gatsi, ja sen vasemmalla puolella oli hopeainen, ihmiskasvoinen jumalakuva, jonka nimi oli Gaim". Toisessa keskiaikaisen kronikan kohdassa kerrotaan, että Gatsin ja Ga(imi)n uskottiin hallinneen "kaikkia mysteereitä". 
Keskiaikaisia georgialaisia kronikoita lukuun ottamatta arkeologisia todisteita tai aikalaiskertomuksia jumalista ei kuitenkaan ole. Molemmat jumalat, jotka puolimyyttisen hallitsijan Azon kerrotaan tuoneen alkuperäisestä kotimaastaan Arian-Kartlista, saattoivat olla versio anatolialaisista jumalista Attis ja Kybele.