tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vesisäihky

Vesisäihky eli noidantuli tai merituli tarkoittaa kansanperinteenkin tuntemaa, veden alta tulevaa loistetta. Loiste on yleensä planktonin ja muiden itsevalaisevien eli bioluminoivien eliöiden aikaansaama. Yksi tällaisista on tulirakko. Vesisäihkyä ilmenee varsinkin valtamerissä. Tropiikissa ilmiö on yleisimmillään, mutta sitä on myös kylmissä valtamerten osissa. 
Toisinaan väitetään näkyvän vesisäihkyjä, joita ei ehkä voida selittää itsevalaisevilla eliöillä. Tällaisia ovat esimerkiksi toisinaan lentokoneista näkyvät säännöllisen muotoiset valokiekot, ”meriympyrät” (vertaa viljaympyrät). Joidenkin oletusten mukaan kyseessä ovat sukellusveneisiin kiinnitettyjen valonheittimien valokiilat tai sateenkaarta jollain tavoin vastaavat heijastukset. Joidenkin mukaan taas kyseessä voisivat sittenkin olla biologiset organismit, jotka ovat järjestäytyneet tavalla, jota ei vielä tunneta. ”Meriympyröitä” on myös selitetty vieraan älyllisen lajin aluksiksi. 
Vesisäihkyä on tavattu Ahvenanmaalla Föglön matalissa lahdissa. Valoa säteilevä panssarisiimaleviin kuuluva levälaji "Alexandrium ostenfeldii" on melko uusi tulokas Suomen rannikolla. Rannikkovesien lämpötilan ja ravinnepitoisuuden nousu saattaa voimistaa leväkukintoja. Levälaji tuottaa levämyrkkyjä, mutta siitä ei ole vaaraa ihmisille muuten kuin, että se voi aiheuttaa ihoärsytystä.
Termi ”merituli” on todennäköisesti peräisin muinaisskandinaavin sanasta "mǫrueldr". Sen vastineita ovat englannin (erityisesti shetlannin murteen) "mareel", ruotsin "mareld", tanskan "morild", norjan "mareld" ja islannin "maurildi".
Noidantuli entisaikaan saamelaisilla ja suomalaisilla.
Saamelaiset näkivät ilmiötä varsinkin Jäämeressä; he tunsivat ilmiön nimillä "gallagas" ja "gallagas-dolla". Nimitykset viitannevat vanhaan mieheen. Luulajansaamelaiset kutsuivat samantapaisella nimityksellä myös toista outoa veteen liittyvää ilmiötä, äkillisesti nousevaa sumua. On ajateltu, että nämä nimitykset voisivat olla sukua itämerensuomalaiselle Kaleva-sanalle.
Suomalaiset ovat ilmeisesti tunteneet noidantulet kansanperinteessä; nimensä mukaisesti ne selitettiin noitien aikaansaannoksiksi. Vesisäihkyä ilmenee jonkin verran Itämeressä, mutta Suomen järvissä ilmiö on hyvin harvinainen.
Karoliini

Karoliini (omakielinen nimi: "Refalúwasch") on noin 3 000 ihmisen äidinkielenään puhuma austronesialainen kieli. Sitä ei nimestään huolimatta puhuta Karoliineilla vaan Pohjois-Mariaaneilla, jossa se on virallinen kieli yhdessä tšamorron ja englannin kanssa. Kielellä on kaksi murretta: saipanin karoliini ja eteläkaroliini. Karoliinin läheisimpiä sukulaiskieliä ovat muun muassa puluwat, satawal, tobi, sonsorol ja woleai. Kielen katsotaan olevan uhanalainen.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Kaikki vokaalit voivat esiintyä sekä lyhyinä että pitkinä.
Lähde:
Brandeisin yliopisto

Brandeisin yliopisto (, [ˈbrændaɪs]) on Yhdysvaltojen kuuluisin juutalainen yliopisto. Yliopisto perustettiin toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1948 ja se sijaitsee Walthamissa, Massachusettsissa, noin 15 kilometrin päässä Bostonista. 
Yliopistoa perustamassa oli monia kuuluisia juutalaisia, muiden muassa Albert Einstein. Yliopistoa ehdotettiin nimettäväksi hänen mukaansa, mutta Einstein ei pitänyt ajatuksesta, joten yliopisto nimettiin Yhdysvaltain korkeimman oikeuden ensimmäisen juutalaisen jäsenen Louis Brandeisin mukaan.
Brandeisin nykyisiin tukijoihiin kuuluvia merkkihenkilöitä ovat esimerkiksi laulaja Barbra Streisand ja elokuvaohjaaja Steven Spielberg. Frendit-sarjan kirjoittajat olivat vanhoja Brandeisin opiskelijoita ja perustivat sarjan kokemuksiinsa yliopistossa.
Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Brandeisin yliopisto sai vuonna 2014 sijaluvun 301–400.
Mirhavoitelu

Mirhavoitelu (tai myös "mirhalla voitelu", kr. χρίσμα, ven. миропомазание) on ortodoksisen kirkon sakramentti eli mysteerio.
Mirhalla voitelu suoritetaan yleensä kasteen jälkeen. Se suoritetaan myös silloin, kun ortodoksiseen kirkkoon liittyvä on kastettu jossain muussa kristillisessä kirkkokunnassa hyväksytyllä tavalla. Silloin siis ei enää kasteta liittyvää uudelleen.
Mirhalla voitelu on kasteen mysteerion vahvistaminen ja vastaa läntisen perinteen konfirmaatiota. Voitelussa pappi tekee pienellä sudilla kastettavan otsaan, silmiin, sieraimiin, suulle, korville, rinnalle, käsille ja jaloille pienen ristin mirhalla lausuen joka kerran ristin tehdessään:
"” Pyhän Hengen lahjan sinetti. Amen.”"
Mirhavoitelu täydennetään pikkulapsilla erillisellä seurakuntaan ottamisella; aikuisena liitetyille ei ottamista yleensä toimiteta - ellei kastettu sitä erikseen pyydä. Harvinaista ja oikeastaan poikkeuksellista sellainen on.
Mirhavoitelu suoritetaan vain protestanttisista kirkoista, kristillisistä lahkoista tai kristillisyyden ulkopuolelta tuleville, roomalaiskatolisuudesta siirtyville sitä ei suoriteta , koska sakramentti on yhteinen molemmille katolisille kirkoille. 
Kreikan ortodoksinen kirkko tosin harjoittaa uudelleen kastamista ja mirhavoitelua - jopa muista ortodoksisista kirkoista tuleville, mutta kyseessä on pitkälti paikallinen omavaltaisuus.
Mirha

Mirha (, ), myös mirhami, on öljystä, viinistä ja hyväntuoksuisista yrteistä keitetty paksu neste.
Mirhaa käytetään muun muassa ortodoksisessa kirkossa mirhavoitelun sakramentissa. Ortodoksit valmistavat mirhan tietyn kaavan mukaan; se valmistetaan kunkin patriarkaatin tai muun autokefaalisen kirkon pääpaikassa erityisessä valmistamossa. Seremoniaa johtaa itse patriarkka ja valmistajana toimivat hänen alaisensa piispat. Prosessi kestää noin viikon kerrallaan; valmistusastiat ovat perinteisesti hopeaa, ja kerralla valmistetaan koko patriarkaatin tarpeisiin vuodeksi riittävä määrä.
Raamatussa on mainintoja pyhällä öljyllä voitelemisesta muun muassa 2.Moos. 29:7, 1.Sam. 10:1 sekä 2.Sam. 2:4.
Ed Hunter

Ed Hunter on heavy metal -yhtye Iron Maidenin kokoelmalevy, joka julkaistiin heinäkuussa 1999. Pelin ohessa on muun muassa kaksikymmentä Iron Maidenin kappaletta vuosilta 1980–1999. Kappaleet ovat yhtyeen ihailijoiden äänestämiä. Albumin mukana tulee Iron Maiden -teemainen samanniminen videopeli.
Videopeli.
"Ed Hunter" on Synthetic Dimensions Respectivelyn kehittämä ja EMI:n julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin Microsoft Windowsille heinäkuussa 1999. Peli kuuluu samannimiseen kokoelmalevyyn. Peli pohjautuu Eddie the Headiin, Iron Maidenin viralliseen maskottiin.
Bryan Singer

Bryan Singer (s. 17. syyskuuta 1965 New York) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja.
Singer adoptoitiin lapsena juutalaiseen perheeseen ja hän varttui New Jerseyssä. Muun muassa näyttelijä Ethan Hawke on Singerin nuoruudenystäviä, samoin kuin Singerin usein käyttämä käsikirjoittaja Christopher McQuarrie. 
Bryan Singer innostui valokuvauksesta ja kaitafilmauksesta jo 11-vuotiaana ja samastui vahvasti Steven Spielbergiin. Opiskeltuaan kaksi vuotta New Yorkin School of Visual Arts -oppilaitoksessa Singer siirtyi Etelä-Kalifornian yliopiston elokuvakouluun, josta valmistui 1989. Siellä hän tapasi myös tulevan ”hovisäveltäjänsä” John Ottmanin.
Vuonna 1994 Singer perusti Bad Hat Harry Productions -tuotantoyhtiön.
2010-luvun lopulla Singeriin kohdistuvat syytökset alaikäisten teinipoikien hyväksikäytöstä voimistuivat. Hänet erotettiin elokuvan "Bohemian Rhapsody" (2018) ohjaajan tehtävistä, ja elokuvan viimeisteli Dexter Fletcher.
Debbie Harry

Deborah Ann ”Debbie” Harry (alkuperäinen nimi: Angela Trimble) (s. 1. heinäkuuta 1945 Miami, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rockmuusikko ja näyttelijä. Hän on uuden aallon musiikin menestyneimpiin kuuluneen Blondie-yhtyeen keulahahmo. Harry nousi yhdeksi aikansa ihannoiduimmista vaihtoehtoisen rockmusiikin esittäjistä.
Elämä.
Lapsuus ja nuoruus.
Harry syntyi Miamissa Floridassa. Hänet adoptoivat lahjakaupanomistajat Catherine Harry ja Richard Smith. Hän kävi Hawthorne High Schoolia, josta hän valmistui vuonna 1963. Vuonna 1965 hän valmistui New Jerseyssä sijaitsevasta Centenary Collegesta pääaineenaan taiteet. Ennen musiikkiuraansa Harry muutti New Yorkiin ja työskenteli vuoden BBC:ssä sihteerinä. Tämän jälkeen hän työskenteli Max's Kansas Cityssä tarjoilijana, sitten tanssijana ja Playboy-pupuna.
Muusikon ura.
Muusikon uransa Harry aloitti vaisusti menestyneessä folk-yhtyeessä The Wind in the Willows. Vuonna 1974 hän oli mukana The Stilettos -yhtyeessä, jonka jäsenenä oli myös myöhemmin Blondiessa soittanut Chris Stein. Harry ja Stein erosivat yhtyeestä ja perustivat yhtyeen Angel and the Snake. Pian tämän jälkeen he kokosivat Blondien, jonka he nimesivät Harrylle osoitettujen huuteluiden mukaan. Yhtye tuli pian vakioesiintyjäksi baareissa Max's Kansas City ja CBGB's. Vuonna 1976 debyyttialbumin julkaisun jälkeen yhtyeen menestys kasvoi 1980-luvun alkuun asti, ensin Australiassa ja Euroopassa ja sitten Yhdysvalloissa.
Blondien johtohahmoina ollessaan Harry ja Stein aloittivat pitkän parisuhteen, mutta eivät menneet naimisiin. Harrylla ei ole lapsia. 1980-luvun puolivälissä Harry piti vapaata hoitaakseen vakavasta taudista parantunutta Steiniä. Pariskunta erosi 1990-luvulla mutta jatkoi yhteistyötä. Vuonna 1999 Debbie Harry valittiin sijalle 12. rockmusiikin merkittävämpien naisten listalla, ja vuonna 2002 hän oli 18. kaikkien aikojen seksikkäimpien artistien listalla.
Harryn vahva lavasäteily ja katumuodin mukainen pukeutuminen tekivät Blondiesta yhden 1970–1980-lukujen taitteen suosituimmista popyhtyeistä. Heidän tunnetuimpia hittejään olivat ”Call Me”, ”Heart of Glass”, ”Rapture” ja ”Atomic”. Vaikka Blondien kaikki jäsenet olivat taitavia soittajia, valovoimainen laulaja jätti usein muut jäsenet varjoonsa.
1980- ja 1990-luvuilla Harry julkaisi joitakin sooloalbumeita ja näytteli elokuvissa. H. R. Giger on suunnitteli Harryn ensimmäisen sooloalbumin "Koo Koon" kannen, ja Giger myös ohjasi siltä kaksi Debbie Harryn musiikkivideota vuonna 1981. Blondie teki paluun vuonna 1999 ja esiintyy edelleen.
Muuta.
Deborah Harry uskoo olleensa 1970-luvun alussa vähällä joutua autokyytiä tarjonneen sarjamurhaaja Ted Bundyn uhriksi. Hän vakuuttui asiasta luettuaan Bundyn sähkötuoliteloituksen jälkeen 1989 kuvauksen miehestä ja tämän toimintatavoista. Asian paikkansapitävyyttä ei ole varmistettu.
Harry on ajoittain maininnut haastatteluissa pitävänsä itseään biseksuaalisena. Hänet adoptoitiin nuorella iällä, eikä hän tunne biologisia vanhempiaan. Deborah on kertonut, että heidän etsimisensä olisi "loukkaus Harryja kohtaan" ja että tärkeintä on, että hän itse tietää kuka on.
Hoitava kivi

Hoitavat kivet ja kidehoidot ovat uskomuslääkintään kuuluva hoitomuoto, jossa kivillä katsotaan olevan parantavia vaikutuksia. Hoitavat kivet ovat yleensä hiottuja kiviä tai luonnonkiteitä, joita pidetään lähellä kehoa hoitovaikutuksen aikaansaamiseksi. Kiviä voidaan myös pitää juotavaksi tarkoitetussa vedessä, mutta tällöin on syytä tarkistaa, onko kivien hionnassa käytetty kemikaaleja. Kivien väitetään esimerkiksi värähtelevän jollakin tietyllä taajuudella, ja kiven kiderakenteella uskotaan myös olevan vaikutusta. Eri värisillä ja muotoisilla kivillä väitetään olevan erilainen värähtelytaajuus ja siten erilainen vaikutus. Kiviä voidaan myös ”ladata” ja ”maadoittaa”, esimerkiksi auringonvalon ja veden avulla. 
Käytännössä hoitavat kivet eivät eroa luonnosta löytyvistä kivistä millään oleellisella tavalla, vaan ne koostuvat samoista aineista kuin muutkin kivet.
Sojuz 1

Sojuz 1 oli neuvostoliittolaisen Sojuz-avaruusaluksen ensilento 23.–24. huhtikuuta 1967. 
Sen miehistönä oli yksi kosmonautti, Vladimir Komarov. Sojuz 1 kiersi maapalloa 201–224 km:n korkeudella. Sen lentonopeus oli n. 30 000 km/h eli 8 km/s ja kiertoaika maapallon ympäri kesti 88,6 minuuttia.
Vladimir Komarov oli ensimmäinen neuvostoliittolainen kosmonautti, joka osallistui toisen kerran avaruuslennolle. Hän sai surmansa laskeutuessaan maanpinnalle. Hän oli ensimmäinen lennon aikana surmansa saanut avaruuslentäjä. Syynä Komarovin kuolemaan oli sotkeutunut laskuvarjo, joka ei avautunut kunnolla eikä siten kyennyt hidastamaan riittävästi aluksen vauhtia. Taustalla oli ollut insinöörien valtava kiire saada aluksen ensilento tehtyä Neuvostoliiton 50-vuotisjuhliin mennessä. Aluksessa oli laskuvarjovian lisäksi paljon muitakin ongelmia. Aluksen suojakilpeä vahvistettiin ja siten päävarjo piti tehdä isommaksi. Sen säilytystilaa ei kuitenkaan suurennettu ja päävarjo piti puunuijien avulla sulloa sinne. Siksi se ei avautunut laskeutumisvaiheessa laukaisuvarjon vetämänä. Komarov avasi tällöin manuaalisesti varavarjon, jonka narut sekoittuivat kohtalokkain seurauksin laukaisuvarjoon.
Tupou VI

Tupou VI (s. 12. heinäkuuta 1959) on Tongan nykyinen kuningas ja maan entinen pääministeri 3. tammikuuta 2000 – 11. helmikuuta 2006. Hänen isänsä oli Taufa’ahau Tupou IV. Tupou VI:n ristimänimi on ʻAhoʻeitu ʻUnuakiʻotonga Tukuʻaho Tupou, mutta prinssinä hänet tunnettiin nimillä Lavaka Ata ʻUlukālala.
Varhainen elämä.
Syntyessään hän sai perinteiden mukaan kolme erilaista päällikkötitteliä.
‘Aho‘eitu on opiskellut muun muassa Yhdysvalloissa ja Australiassa. Vuonna 1980 prinssi valmistui Itä-Anglian yliopistosta pääaineenaan kehitystutkimus. Hän palasi Tongalle vuonna 1982 suorittamaan asepalvelusta Tongan laivastossa, jossa hän palveli seuraavat viisi vuotta kotiutuen komentajaluutnanttina.
Ministeri ja diplomaatti.
Sotilasuransa jälkeen ‘Aho‘eitu siirtyi valtionhallinnon palvelukseen ja hänet nimitettiin Tongan puolustus- ja ulkoministeriksi vuoteen 2004 asti. Pääministeriksi hän nousi tammikuussa 2000. Neljä vuotta myöhemmin useat parlamentin edustajat boikotoivat parlamentin avajaisia ja vaativat ‘Aho‘eitun eroa. Näiden joukossa oli Feleti Sevele, jonka mukaan ‘Aho‘eitun kaudella lakkautettu kansallinen lentoyhtiö oli todiste siitä, ettei prinssi pysty johtamaan maata.
‘Aho‘eitu erosi pääministerin virasta 11. helmikuuta 2006. Poliittinen ilmapiiri Tongalla oli tuolloin kireä ja siihen liittyi demokratiaa vaativia mielenosoituksia, jotka johtivat myöhemmin samana vuonna Nuku‘alofan mellakoiksi, joissa vaadittiin myös poliittisia uudistuksia ja kuningashuoneen valtaoikeuksien kaventamista maan hallituksessa. ‘Aho‘eitu jälkeen uudeksi pääministeriksi nousi Sevele, joka oli ensimmäinen vaaleilla valittu Tongan pääministeri.
Vuonna 2008 ‘Aho‘eitu lähetettiin komennukselle Australiaan, kun hänet nimitettiin Tongan Canberran-suurlähettilääksi. Hän toimi virassa aina valtaannousuunsa saakka.
Kuninkaana.
Tupou VI kruunattiin kesällä 2015 ja hän sai arvonimen Tu'i Kanokupolu. Uuden kuninkaan kruunasi australialainen pappi D'Arcy Wood, millä kierrettiin perinteistä tongalaista tabua, jonka mukaan tavalliset tongalaiset eivät saa koskettaa ylempiarvoisempien tongalaisten päitä. Kruunajaiset päättivät 11 päivää kestäneet juhlat, joihin osallistui arviolta 15 000 henkilöä. Merkittäviä ulkomaalaisia kutsuvieraita olivat muun muassa Japanin kruununprinssi Naruhito.
Avioliitto ja perhe.
‘Aho‘eitu meni naimisiin Nanasipau‘u Vaean kanssa 11. joulukuuta 1982. Parilla on kolme lasta:
Kunnianosoituksia.
Tongalaiset.
Lähde:
Ulkomaalaiset.
Lähde:
Novellisto

Novellisto oli kustantamo Arvi A. Kariston julkaisema kausijulkaisu vuosina 1930–1936. Painopaikka oli Hämeenlinna.
Päätoimittajana oli Erkki Wallenius. Väinö Hämeen-Anttila oli lehden toimituksessa 1930 ja 1931–1932. Kariston Piloja ja pilakuvia -lehteä Hämeen-Anttila toimitti kuuluisalla nimimerkillä "Mikko Vilkastus". Hämeen-Anttilan osaavan kekseliäisyyden ansiosta Kariston lehdet ja kirjat menestyivät hyvin sen aikaisilla kustannusmarkkinoilla.
Novellisto sisälsi nimensä mukaisesti novelleja. Ne käsittelivät yleensä jännittäviä, joskus jopa fantastisia elementtejä sisältäviä aiheita. 
Esimerkiksi numeroon 7 (kts. kuva) kirjoittivat: C. S. Montanye, Will Scott, Louis Kaye, Albert-Jean, Ethel Lina White, Ethel Mannin, Thomas Moly ja Owen Oliver. Suurin osa näistä kirjailijoista tunnetaan pulp-kirjailijoina tai romanttisten jännityskertomuksien luojina.
Kirjailija Tatu Vaaskivi julkaisi salanimellä Toivo Vaalamo Novellistossa (n:o 11/1931) kertomuksen "Saiksen huntu". Vaaskivi käytti joskus samaa salanimeä myös muissa lehtinovelleissaan.
Muita suomalaiskirjailijoita Novellistossa olivat Helvi Vänni, Helvi Eriksson, Kaarlo Hänninen, M. Pajari, Marketta Kara ja Anton Pinnari.
Sax Rohmerin "Oravain ystävä" julkaistiin numerossa 1/1934 ja "Atlantiksen valo" (Light of Atlantis) numerossa 2/1935.
Aromaterapia

Aromaterapia on eteeristen kasviöljyjen ja -uutteiden käyttöä sairauksien hoitoon sekä terveyden tukemiseen ja hyvinvoinnin ylläpitämiseen. Aromiterapia on luontaislääkintää, ja sitä käytetään etupäässä kokonaisvaltaisena hoitomuotona, ei vain yksittäisten vaivojen hoitoon. Aromaterapiaa käytetään myös joidenkin muiden hoitomuotojen tukihoitona.
Käyttö.
Aromaattisia öljyjä saadaan kukista, lehdistä, hedelmistä, kuorista, pihkasta ja juurista. Erilaisia tuoksuja ja tuoksuyhdistelmiä käytetään aromaterapiassa eri tarkoituksiin. Eteerisillä öljyillä aktivoidaan aromaterapiassa ihmisen kehon ja tunne-elämän tasapainoa ja harmoniaa.
Hoitavassa aromaterapiassa öljyjä käytetään ulkoisesti: hierontaan, kylpyihin, höyryhengitykseen ja hauteisiin. Öljyjä voidaan myös haihduttaa tuoksulampulla tai -lähteellä. Yksilöllinen öljyvalinta tehdään asiakkaan kanssa yhteistyössä, ja öljyn tuoksun täytyy miellyttää asiakasta. Lääkinnällisessä aromaterapiassa potilaat nauttivat öljykapseleita sisäisesti.
Aromaterapiahieronnassa eteeriset öljyt laimennetaan ensin johonkin perusöljyyn, kuten oliiviöljyyn tai jojobaan. Laimennussuhde on 2–3 %. Hieronnassa käytettävien, ihon läpi imeytyvien öljyjen uskotaan esimerkiksi vaimentavan kipuhermopäätteiden toimintaa, rauhoittavan liikehermoja ja vähentävän hermoston ylitoimintaa. Niillä uskotaan olevan myös monenlaisia muita hyödyllisiä vaikutuksia esimerkiksi ihmisen verenkiertoon, aineenvaihduntaan ja suojamekanismeihin.
Aromaterapeuttisia tuoksuja käytetään esimerkiksi rauhoittamiseen, rentouttamiseen, masennuksen poistamiseen ja ahdistuksen lieventämiseen, mutta myös virkistämiseen, aktivoimiseen ja erotisoimiseen.
Tutkimusnäyttö.
Aromaterapian miellyttävät tuoksut voivat olla rentouttavia. Tutkimukseen perustuvaa näyttöä vaikutuksista on kuitenkin hyvin vähän, eikä hyvätasoisia tutkimuksia aromaterapian parantavista ominaisuuksista juuri ole.
Vaikka aromaterapialla voi olla positiivisia vaikutuksia mielialaan, sen fysiologista terveyttä edistävistä vaikutuksista ei ole juuri saatu näyttöä. Esimerkiksi vuonna 2008 Ohion osavaltionyliopistossa julkaistussa tutkimuksessa, jossa vertailtiin piristävänä käytetyn sitruunaöljyn ja rauhoittavana pidetyn laventeliöljyn sekä veden vaikutuksia koehenkilöihin, havaittiin etteivät sitruuna ja laventeli edistä haavojen paranemista, lievitä kipua tai tehosta immuunijärjestelmää sen paremmin kuin vesikään. Sitruuna vaikutti mielialaa kohottavasti, mutta laventelilla ei esiintynyt siihen liitettyä rauhoittavaa vaikutusta.
Patriots of Micronesia

Patriots of Micronesia tai Across All Micronesia on Mikronesian liittovaltion kansallislaulu. Sitä on käytetty kansallislauluna vuodesta 1991 lähtien. Laulun musiikki on otettu saksalaisesta laulusta "Ich hab mich ergeben". Kansallislaulun alkuperäissanoitukset ovat englanninkieliset. Sen sanoittaja ei ole tiedossa.
 This here we are pledging,
 with heart and with hands,
 Full measure of devotion
 to thee, our native land,
 Full measure of devotion
 to thee, our native land.
 Now all join the chorus,
 let union abide.
 Across all Micronesia
 join hands on every side,
 Across all Micronesia
 join hands on every side.
 We all work together,
 with hearts, voice and hand,
 Till we have made these islands
 another promised land,
 Till we have made these islands
 another promised land.
Faimalaga Luka

Faimalaga Luka (1940 − 19. elokuuta 2005) oli tuvalulainen poliitikko. Hän toimi Tuvalun terveysministerinä vuosina 1994–1996. Hänet valittiin Tuvalun pääministeriksi helmikuussa 2001. Syyskuussa 2003 Luka nimitettiin kenraalikuvernööriksi. Hän jäi eläkkeelle täytettyään 65 vuotta huhtikuussa 2005. Radio Tuvalu kertoi Lukan kuolleen 19. elokuuta 2005 fidžiläisessä sairaalassa.
Aaro Jalkanen

Aaro Johannes Jalkanen (8. lokakuuta 1875 Rautalampi – 14. huhtikuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen varatuomari ja kulttuurivaikuttaja. Hän toimi muun muassa pääkonsulina Pietarissa sekä diplomaattina Yhdysvalloissa. Musiikin historiaan hän on jäänyt ”Kallavesj”-laulun sanoittajana.
Elämä.
Jalkasen vanhemmat olivat tilanomistaja Petter Juho Jalkanen ja Fredrika Varis. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion yksityislyseosta 1896 ja hän suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1908. Jalkanen sai varatuomarin arvon 1911. Tämän jälkeen hän toimi asianajajana Kuopiossa. Jalkanen työskenteli myös Raumalla ilmestyneen "Länsi-Suomen" ensimmäisenä päätoimittajana.
Kuopiossa juristi Jalkanen säilytti 1900-luvun alussa toimistossaan osaa maahantuodusta aktivistien aselastista. Santarmit saivat kuitenkin kuulla asiasta ja hän joutui pakenemaan 1914 Yhdysvaltoihin. Siellä hän opiskeli kielitaitoisena sekä Harvardin yliopistossa että Minnesotassa ja hankki myös pappisvihkimyksen. Jalkasesta tuli lähetystöneuvos 1930 ja hän toimi Suomen pääkonsulina Montrealissa 1932–1939.
Vuonna 1916 Yhdysvalloissa asuessaan Jalkanen kuuli suomalaisten siirtolaisten juhlissa virolaisen kuorolaulun "Vieraalla maalla" (Yksinäin täytyy pois mun rientämäin), joka oli hänelle ennestään tuntematon. Kyseessä oli Johannes Kappelin sävellys Ado Grenzsteinin runoon ”Võõrsil” (Üksinda pean võõrsil rändama), joka oli suomennettu vuonna 1884 Jyväskylässä vietettyjen Suomen ensimmäisten laulujuhlien ohjelmaan. Jalkanen oli harrastanut ennenkin laulujen sanoittamista muiden säveliin ja päätti aloittaa sanoitustyön. Koti-ikävä kanavoitui lauluun ”Kallavesj”, josta tuli suosittu sekä Amerikassa että Suomessa.
Aaro Jalkaselle on pystytetty vuonna 1980 arkkitehti Kaj Michaelin suunnittelema muistokivi Kuopion Puijonsarventien näköalapaikalle.
Tuotanto.
Myös tietokirjallisuutta, julkaisemattomia runoja, pakinoita.
Kirjallisuutta.
Niskanen, Markku: "Kallaveden sepittäjä: Aaro J. Jalkasen elämäkerta." Talousviestintä, 2016. .
Berklee College of Music

Berklee College of Music on Bostonissa, Massachusettsissa sijaitseva vuonna 1945 perustettu yksityinen musiikkiopisto. Koulussa on noin 4 100 oppilasta ja 520 henkilökuntaan kuuluvaa. Koulun lukukausimaksu on noin 20 000 dollaria vuodessa. Koulun tutkinnot kestävät neljä vuotta. Neljäsosa oppilaista on ulkomaalaisia ja samoin neljäsosa naisia.
Berkleen perusti Lawrence Berk nimellä Schillinger House of Music. Vuonna 1954 Berk muutti nimen Berklee School of Musiciksi poikansa Lee Berkin mukaan. Koulu sai college-oikeudet vuonna 1973 ja muutti samalla nimensä Berklee College of Musiciksi. Koulun perustamisen aikaan käytännössä kaikki muut musiikkiopistot tarjosivat ainoastaan klassisen musiikin koulutusta. Berklee päätti alusta asti keskittyä pop- ja rockmusiikin sekä jazzin opetukseen.
Sonsorol

Sonsorol on yksi Palaun saarivaltion 16 osavaltiosta. Siihen kuuluvat Sonsorolin saaren lisäksi Fannan, Pulo Annan ja Meririn saaret. Osavaltion pinta-ala on 3 neliökilometriä ja siellä on 34 asukasta (vuonna 2015). Sen asukasluku on vaihdellut: vuonna 2005 siellä oli 100 asukasta.
Asukkaat puhuvat paikallista austronesialaista sonsorolin kieltä, mutta myös palaun kieltä ja englantia käytetään.
Sonsorolin kieli

Sonsorol on mikronesialaisiin kieliin kuuluva kieli, jota puhutaan Palaussa ja Pohjois-Mariaaneilla, Tyynellä valtamerellä. Sonsorol on virallinen kieli Sonsorolin osavaltiossa Palaussa. Kieltä puhuu äidinkielenään noin 600 ihmistä.
Kielen katsotaan olevan uhanalainen ja sillä lasketaan olevan kaksi murretta.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin.
Ralf Örn

Ralf Örn on suomalainen tuottaja. Örn oli aktiivisesti mukana 1970-luvun lopulla helsinkiläisissä musiikkipiireissä punkin ja uuden aallon saapuessa Suomeen. Hän sanoitti ja sävelsi muun muassa Maukka Perusjätkän hittikappaleet (”Sotaa apatiaa vastaan”, ”Vaatteet (on mun aatteet)”, ”Herneenpalot”, ”Säpinää” ym.). Ralf Örn suunnitteli Mauri Airtalle Maukka Perusjätkä -brandin ja tuotti, sävelsi sekä sanoitti Maukka Perusjätkä -albumit "Säpinää" (1979), "Ennen kolmatta maailmansotaa" (1980) ja "Koiranpennut" (1981). Örn lauloi myös jokaisella levyllä muutaman kappaleen. 1970-luvulla Ralf Örn perusti ja pyöritti underground rockklubia Freak Outia.
Örn oli mukana myös Hanoi Rocksin alkutaipaleella. Yhtyeen kappaleista ”Kill City Kills” on Andy McCoyn ja Örnin yhteistyön tulosta. McCoy myös soitti uransa alkuvaiheessa Ralf Örn Pop -yhtyeessä. 
Ralf Örn tuotti One Inch Rock -levy-yhtiön julkaisut vuosina 1986–1992; mm. Melrosen, Cliftersin, Aki ja Turon ja Frederikin levyjä, joista useimmat osoittautuivat myös kaupallisiksi menestyksiksi.
Sojuz 6

Sojuz 6 (11.–16. lokakuuta 1969), Sojuz 7 (12.–17. lokakuuta 1969) ja Sojuz 8 (13.–18. lokakuuta 1969) laukaistiin avaruuteen vuorokauden välein, myös paluu tapahtui vuorokauden välein. 
Kaikki kolme avaruusalusta olivat miehitettyjä. Sojuz 6:ssa oli kaksi kosmonauttia Georgi Šonin ja Valeri Kubasov. Lännessä on arveltu, että avaruusalusten oli tarkoitus telakoitua, mutta näin ei tapahtunut. Sojuz 6:ssa tehtiin hitsauskokeita tyhjiötilassa, joka oli lennon logon teema, toisin kuin edellisillä Sojuz-lennoilla, joissa telakoituminen oli logon teemana.
Sojuz 8

Sojuz 8 (13.–18. lokakuuta 1969), Sojuz 6 (11.–16. lokakuuta 1969) ja Sojuz 7 (12.–17. lokakuuta 1969) avaruusalukset laukaistiin avaruuteen vuorokauden välein ja myös paluu tapahtui vuorokauden välein.
Kaikki kolme Neuvostoliiton avaruusalusta olivat miehitettyjä. Sojuz 8:ssa oli kaksi kosmonauttia, Vladimir Šatalov ja Aleksei Jelisejev. 
Ilmeisesti avaruusalusten oli tarkoitus telakoitua, koska Sojuz 8 -lennon logossa on viite siihen. Näin ei tapahtunut. Avaruusalustroikan aikana oli avaruudessa yhteensä seitsemän kosmonauttia, Sojuz 6:ssa kaksi, Sojuz 7:ssa kolme ja Sojuz 8:ssa kaksi kosmonauttia.
Saljut

Saljut () oli neuvostoliittolainen avaruusasemaohjelma 1970- ja 1980-luvuilla. 
Saljut 1-, 2- ja 3-asemat olivat lyhytaikaisia kokeiluja varten. Saljut 4 oli ensimmäinen avaruusasema, jota käytettiin useamman kuin yhden lennon ajan. Saljut 6 ja 7 oli varustettu kahdella telakointiportilla, joten ensimmäistä kertaa tuli mahdolliseksi pitkäaikainen oleskelu asemalla. Kun miehistökapseli (Sojuz) oli telakoituneena asemaan, saattoi miehittämätön huoltoalus Progress telakoitua toiseen telakointiporttiin. 
Saljut-asemista kolme (2, 3 ja 5) oli sotilaallisia Almaz-asemia. Asevoimien mielenkiinto lakkasi kuitenkin pian. Asemat olivat liian kalliita suhteessa niistä saatuun hyötyyn. Nämä asemat olivat aseistettuja, joten periaatteessa ne kykenivät puolustautumaan avaruudessa tapahtuvia hyökkäyksiä vastaan.
Saljut-ohjelman lähestyessä loppuaan aloitti Neuvostoliitto Mir-ohjelman. Avaruusasema Mir oli ensimmäinen avaruusasema, joka oli pysyvästi miehitetty miltei koko avaruudessa oloaikansa. 
Muuta.
6.7.1984-5.8.1984 Espoon Dipolissa järjestettiin "Avaruus 2000 "-näyttely, jossa esiteltiin Neuvostoliiton avaruusteknologisia saavutuksia. Esitteillä oli mm. täyskokoisia malleja eri satelliiteista ja avaruusluotaimista. Näyttelyn suurin kohde oli täysikokoinen kopio Saljut(7)–Sojuz-avaruusalus–Progress-yhdistelmästä
Sojuz 9

Sojuz 9 oli Neuvostoliiton Sojuz-ohjelman lento. Se toteutettiin 1.–19. kesäkuuta 1970. Lento oli sen ajan pisin, 17 vuorokautta, 16 tuntia ja 59 minuuttia.
Lennon tarkoituksena oli tutkia ihmisen kestokykyä pitkäaikaisilla avaruuslennoilla. Sojuz 9:n kaksi kosmonauttia, Andrijan Nikolajev ja Vitali Sevastjanov toteuttivat lennon aikana kuntoharjoitusohjelmaa. Fyysisen kunnon säilyttämisen lisäksi he suorittivat säätilan tarkkailua ja valokuvausta.
Setrit

Setrit eli seetrit ("Cedrus") on havupuusuku mäntykasvien ("Pinaceae") heimossa. Lajit kasvavat luonnonvaraisina vuoristoalueilla Himalajan länsiosista Välimeren alueelle. Himalajalla puut kasvavat 1 500–3 200 metrin korkeudessa ja Välimerellä 1 000–2 200 metrissä.
Setrit kasvavat hitaasti, ne kukkivat vasta 30-vuotiaina ja voivat elää tuhatvuotiaiksi.
Lajit.
Setrit jaetaan kasvitieteilijästä riippuen 2–4 lajiin.
Kaleva (vakuutusyhtiö)

Keskinäinen Vakuutusyhtiö Kaleva on vuonna 1874 perustettu Suomen vanhin henkivakuutusyhtiö. Kaleva täyttää 150 vuotta vuonna 2024. Yhtiö rekisteröitiin 8. maaliskuuta 1897 nimellä Försäkringsaktiebolaget Kaleva; nykyisen yhtiömuotonsa ja nimensä yhtiö otti käyttöön 16. lokakuuta 1923. Keskinäinen Vakuutusyhtiö Kalevaa kutsutaan myös epävirallisella nimellä Henkivakuutusyhtiö Kaleva. 
Kaleva tekee tiivistä yhteistyötä Sampo-konserniin kuuluvan If Vahinkovakuutus Oyj:n Suomen sivuliikkeen sekä Mandatum Oyj Suomen kanssa. Mandatum hoitaa Kalevan ennen vuotta 1997 otettujen yksilöllisten riski- ja säästöhenkivakuutusten asiakas- ja korvauspalvelun. Keskinäisenä yhtiönä Kaleva ei kuulu Sampo-konserniin.
Keskinäisen Vakuutusyhtiön Kalevan omistajia ovat asiakkaat ja takuupääoman omistajat, jotka yhdessä käyttävät päätösvaltaa Kalevan yhtiökokouksessa. Vuonna 2016 Keskinäinen työeläkevakuutusyhtiö Varma omisti 50 prosenttia Kalevan vakuutuspääomasta ja 30 prosenttia osakkeista.. Asiakkaiden vaalilla valitsemia luottamushenkilöitä on yhteensä 30. Kalevan vaalit järjestetään neljän vuoden välein. Kalevan toimitusjohtajana toimii Timo Laitinen. 
Kalevalla on urheiluyhteistyö Suomen Urheiluliiton kanssa. Kalevan henkilöstö lahjoitti omilla rahoillaan hankitun hopeisen Kalevan maljan Urheiluliitolle ikuisesti kiertäväksi kiertopalkinnoksi jo vuonna 1909. Maljan mukaan on nimetty Suomen tärkein yleisurheilutapahtuma Kalevan Kisat.
Kalevan maljaan on vuonna 1909 kaiverrettu teksti ”Ruumiillinen ja taloudellinen hyvinvointi päämäärämme.” Teksti on yhä Kalevan toiminnan ohjenuorana. Kaleva sanoo päätehtäväkseen huolehtia suomalaisten taloudellisesta turvallisuudesta ja siihen varautumisesta.
Kaleva (nimi)

Kaleva on suomalainen miehen nimi. Kalevan nimipäivä on 10. syyskuuta. Nimi oli suomalaisessa kalenterissa 1908–1928 ja uudelleen se on ollut vuodesta 1950 alkaen. Vuonna 1929 harvinaiseksi jäänyt Kaleva korvattiin paljon yleisemmällä muunnelmallaan Kalevi, mutta 1950 se palautui kalenteriin vanhalle paikalleen, mistä lähtien 10. syyskuuta on ollut sekä Kalevan että Kalevin nimipäivä.
Ensimmäisen kerran Kalevaa ehdotettiin ristimänimeksi vuonna 1865. H. A. Reinholmilla oli Kaleva ehdolla 1879 Väinön ja Ilmarin seurassa. Pietarin suomalaisessa kalenterissa Kalewa oli jo 1872.
Kaleva on kansallisromanttisen kauden nimiä. Muinaisrunoissa esiintyy Kalevanpoika-nimitys Kullervosta.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Kaleva on 1900-luvun alusta syyskuuhun 2025 mennessä annettu 3 035 miehelle ja noin kymmenelle naiselle.
Väinö

Väinö on suomalainen miehen etunimi. Nimipäivää Väinö on viettänyt 17. helmikuuta vuodesta 1908 alkaen.
Väinö ja sen rinnalla huomattavasti harvinaisempi Väinämö ovat kansallisromanttisen kauden nimiä. Ne ovat Kalevalan pääsankarin, Väinämöisen nimen lyhentymiä. Sana "väinä" tarkoittaa joessa olevaa tyventä kohtaa.
Väinön kutsumanimenä arkikielessä esiintyy usein "Väiski".
Nimiehdokkaana Väinö oli jo vuosina 1856 ja 1865, ja Kansanvalistusseuran kalenterissa se oli vuosina 1882–1883. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Väinö on annettu 56 099 miehelle sekä muutamalle naisellekin. Lisäksi nimi on annettu noin 460 henkilölle kirjoituasussa "Wäinö"
Väinö oli Suomessa suosittu nimi 1900-luvun alkukymmeninä. Vuosisadan loppupuolen Suomessa nimen suosio oli melko vähäinen, mutta uudella vuosituhannella Väinö on palannut suomalaisten nimisuosikkien joukkoon. Yhteensä 1960–1990-luvulla sen sai vain 2 614 henkilöä, mutta pelkästään 2010-luvulla 4 861. Nimi on äänne- ja kirjoitusasultaan nykyään Suomessa suosituksi etunimeksi poikkeuksellinen, sillä etunimiä valittaessa Suomessa nykyisin yleensä vältetään ä:tä ja ö:tä sisältäviä nimiä.
Lähteet.
[[Luokka:Etunimet]]
Ilmari

Ilmari on miehen nimi, ja nimipäivä on suomalaisessa kalenterissa 16. tammikuuta, vuodesta 1908 alkaen.
Ilmari on kansallisromanttisen kauden nimiä, ja on ollut Kansanvalistusseuran kalenterissa 1882. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Ilmari on annettu 120 893 henkilölle.
Seppo Ilmarinen on Kalevalan pääsankareita, taitava seppä, luonteeltaan rauhallinen, vakava, rehellinen ja uskollinen. Nimi on ikivanha suomalainen, "ri"-johtimella "ilma"-sanasta muodostettu.
Nimi Ilmo on mahdollisesti lyhentymä Ilmarista, mutta voi perustua myös karjalaisissa murteissa esiintyvään ihmistä tarkoittavaan sanaan "ilminen".
Metellus Scipio

Quintus Caecilius Metellus Pius Cornelianus Scipio Nasica (kuoli 6. helmikuuta 46 eaa.) oli roomalainen poliitikko ja sotilas. Hän oli Quintus Caecilius Metellus Piuksen ottopoika ja oli tämän mukana Hispaniassa sotimassa Sertoriusta vastaan. Hän oli konsulina vuonna 52 eaa. Hänestä tuli Pompeiuksen appi kun hänen tyttärensä Cornelia Metella meni tämän kanssa naimisiin.
Metellus Scipio johti senaatin joukkoja Julius Caesaria vastaan Thapsuksen taistelussa, joka käytiin 6. helmikuuta 46 eaa. Hävittyään taistelun Metellus ja hänen joukkonsa halusivat antautua, mutta Caesarin joukot tappoivat heidät viimeiseen mieheen.
Jamie Oliver

James Trevor Oliver (s. 27. toukokuuta 1975 Clavering, Essex) on brittiläinen ruokaohjelmistaan laajalti tunnettu kokki, tv-persoona ja ravintoloitsija.
Oliver tuli alun perin tunnetuksi omien ohjelmasarjojen tekijänä, mm. tv-dokumentista "Christmas at the River Café" 1997, jossa hän esiintyi töissä lontoolaisessa River Caféssa. 
Ura.
Vuosina 2000–2011 Jamie Oliver toimi Sainsbury’s-päivittäistavarakauppaketjun mainoskasvona arviolta vähintään miljoonan euron vuosipalkkioita vastaan. 
Jamie Oliver kertoo yritystensä työllistäneen 13 vuoden aikana yli 20 000 ihmistä liikevaihdon oltua samana aikana yli miljardi puntaa. Oliver lanseerasi Jamie's Italian -ravintolaketjun vuonna 2008. Vuonna 2017 ketju kuitenkin ajautui vaikeuksiin. Syyksi on mainittu muun muassa koventunut kilpailu ravintola-alalla, raaka-aineiden hintojen nousu ja Brexit. 2018 Oliverin yhtiö sulki 11 Jamie's Italian -ravintolaa Britanniassa ja sanoi irti 600 työntekijää osana ravintolaryppään pelastustoimia. Vuonna 2019 ketjun velat kasvoivat 80 miljoonan euroon. 21. toukokuuta 2019 ketju ajautui konkurssiin ja 22 kahdestakymmenestäviidestä Jamie Oliver -ravintolasta Britanniassa suljettiin. Konkurssiin haetut ravintolat olivat Britannian Jamie's Italian ravintoloita sekä Lontoon Barbecoa-pihviravintola ja cocktail-baari Fifteen. Yli 1000 työntekijää menetti työpaikkansa. Velkasaneeraus ei koskenut Jamie Oliver's Diner -ravintolaa Gatwickin lentokentällä eikä Britannian ulkopuolella toimivaa seitsemääkymmentä Jamie Oliverin franchise-ravintolaa. Yksi niistä sijaitsee Helsinki-Vantaan lentoasemalla.
Marraskuussa 2019 uutisoitiin, että Jamie Oliver -ketju aikoo perustaa 21 uutta franchise-ravintolaa Britannian ulkopuolella, 2 vuoden 2019 lopussa ja 19 vuoden 2020 aikana. 
Alaston kokki ("The Naked Chef") 1999
"Return of the Naked Chef", 2000
"Happy Days with the Naked Chef", 2001
Yksityiselämä.
Oliverin puoliso on Juliette Norton. Heillä on kolme tytärtä ja kaksi poikaa.
Sormustin

Sormustin (fingerpori, ) on sormen päällä ommeltaessa käytettävä suojus.
Sormustimia voidaan valmistaa esimerkiksi metallista, nahasta, kumista, puusta, lasista tai posliinista. Varhaiset sormustimet oli usein tehty luusta.
Sormustinta käytetään yleisimmin suojaamaan sormea työnnettäessä neulaa kankaan tai nahan läpi. Nykyään perinteisen pikarinmuotoisen sormustimen lisäksi on olemassa myös muunlaisia ompelussa käytettäviä sormisuojuksia, esimerkiksi vain etupuolen sormesta peittäviä tai jopa sormeen kiinnitettäviä nahkatarroja.
Nyppyläpintaista kumisormustinta käytetään keskisormessa parantamaan kitkaa ja suojaamaan sormea selattaessa suuria paperiarkkimääriä, kuten laskettaessa setelirahoja käsin.
Sormustimia käytettiin 1800-luvulla myös viinamittoina, mistä lienee peräisin ruotsin kielestä tullut ilmaus ”fingerporillinen”.
Käyttöesineiksi tarkoitettujen sormustinten lisäksi on olemassa erilaisia koristeellisia keräilyyn tarkoitettuja sormustimia.
Pienoiskokoinen sormustin on myös yksi "Monopoly"-lautapelin nappuloista.
Kimmo (lehti)

Nuorten lehti Kimmo ilmestyi kerran kuukaudessa 1945–1952 (kaksoisnumeroiden takia 8 numeroa vuodessa). Sitä julkaisi Lehtiyhtymä. Se sisälsi seikkailukertomuksia, humoristisia juttuja ja tehtäviä. Päätoimittajia olivat muun muassa Lasse Marttinen ja Armand Lohikoski.
Kimmossa oli myös paljon sarjakuvia. Lehden nimikkoterrieri Kimmo seikkaili aina pääkirjoitussivulla sarjakuvan muodossa, piirtäjänä Martti Viitala, jolta ilmestyi lehdessä myös jatkuvajuoninen sarjakuva ”Vaaroja päin”. 
Myös Ami Hauhio kuvitti lehteä ja piirsi siihen sarjakuvia.
Suurkäräjät

Suurkäräjät () on Norjan parlamentti. Suurkäräjät perustettiin vuonna 1814, ja se on ollut Norjan ylin poliittinen elin vuodesta 1884. 
Suurkäräjät käyttää lainsäädäntö- ja budjettivaltaa. Suurkäräjien tehtäviin kuuluu lakien hyväksyminen, määrärahojen myöntäminen ja maan hallituksen toiminnan valvominen. Suurkäräjien jäsenet valitaan neljän vuoden välein järjestettävissä vaaleissa, joissa kaikilla 18 vuotta täyttäneillä norjalaisilla on äänioikeus.
Historia.
Miehet saivat yleisen äänioikeuden vuonna 1898, naiset vuonna 1913. Suurkäräjillä on 169 edustajaa, jotka tulevat kaikista Norjan 19 läänistä.
Vuoteen 2007 saakka suurkäräjät oli lainsäädäntöasioiden kannalta kaksikamarinen niin, että Lagtingetiin (ylähuone) kuului neljäsosa ja Odelstingetiin (alahuone) loput edustajista. Valtion budjetti ja perustuslain muutokset käsiteltiin kuitenkin yksikamarisessa täysistunnossa. Vuoden 2009 alussa voimaan astuneiden perustuslainmuutosten jälkeen lainsäädäntötyö tapahtuu yksikamarisesti. Jako Odelstingetiin ja Lagtingetiin lakkasi vuoden 2009 alussa voimaan astuneiden perustuslakimuutosten myötä.
Edustajat.
Puhemiestä lukuun ottamatta kaikki edustajat istuvat ainakin yhdessä valiokunnassa, jotka käyvät läpi lakiesitykset ennen kuin ne viedään koko parlamentin istunnon eteen. Suurin osa valiokuntien työstä lähetetään suorana lähetyksenä ja arkistoidaan tämän jälkeen.. Nykyään valiokuntia on 12.
Parlamentissa on säännöt edustajien kielenkäytölle, jolla rajoitetaan edustajien kielenkäyttö parlamentarismiin sopivaksi. Kiellettyjä ilmauksia ovat mm. "kuin piru lukisi Raamattua", "luoja varjelkoon" ja toisen edustajan syyttäminen valehtelusta.
Viimeisimmät vaalit.
Viimeisimmät vaalit pidettiin 8. syyskuuta 2025.
César Cui

César Cui (, 18. tammikuuta 1835 Vilna, Venäjän keisarikunta – 13. maaliskuuta 1918 Pietari, Venäjän neuvostotasavalta) oli venäläinen säveltäjä ja musiikkikriitikko. Hän kuului Mili Balakirevin johtamaan kansallismieliseen Viiden ryhmään.
Cui oli syntyperältään ranskalais-liettualainen. Hän syntyi Vilnassa, nykyisessä Liettuan pääkaupungissa, sai lapsena opetusta musiikissa ja aloitti sotilasuran Pietarissa. Hänestä tuli linnoitusten asiantuntija. Vuonna 1857 Cui tapasi Balakirevin ja alkoi vakavammin kirjoittaa ja arvostella musiikkia vapaa-ajallaan. Cui osoittautuikin hyvin tuotteliaaksi säveltäjäksi: lukuisten piano- ja kamarimusiikkiteosten lisäksi hän sävelsi viisitoista oopperaa, useita kuoro- ja orkesteriteoksia sekä satoja lauluja.
Musiikki.
Cuin oopperoista ensimmäisenä esitettiin julkisesti "William Ratcliff", joka perustuu Heinrich Heinen tragediaan. Tämä tapahtui vuonna 1869, mutta teos ei saanut kovin hyvää vastaanottoa osaksi Cuin oman kritiikin purevuuden vuoksi. Jean Richepinin näytelmään perustuvat "Le Flibustier" ensiesitettiin Pariisin Opera-Comiquessa vuonna 1894, mutta jäi vallalla olleen Wagner-huuman jalkoihin. Cuin menestyksekkäämpiä näyttämöteoksia olivat yksinäytöksinen ooppera "Mandariinipoika", kolminäytöksinen Aleksandr Puškinin tekstiin perustuva "Kaukasuksen vanki" sekä "Mademoiselle Fifi" (1903), jossa esikuvana oli Guy de Maupassantin novelli.
Cuin teokset eivät ole yhtä kansallishenkisiä kuin muiden Viiden ryhmän jäsenten. Puškinia lukuun ottamatta hänen oopperansa eivät ole venäläisperäisiä, lauluista ja kuoroteoksista sen sijaan useampi. Hänen sävellystyyliään on verrattu enemmänkin ranskalaisiin säveltäjiin ja Robert Schumanniin kuin venäläisiin aikalaisiinsa. 
Cuin sävellyksessä pianopreludi op. 64 nro 2 e-molli on kuultu yhtäläisyyksiä Fredin säveltämään kappaleeseen "Katson sineen taivaan", jonka Katri Helena lauloi Jerusalemin Eurovision laulukilpailuissa 1979.
Kirjoitukset.
Cuin asema Venäjän armeijassa pakotti hänet julkaisemaan ensimmäiset kriitikonuransa artikkelit salanimellä. Salanimi koostui kolmesta asteriskista (***), mutta Pietarin musiikkipiireissä oli yleisesti tiedossa, kuka oli tekstien takana. Cui peräänkuulutti musiikissa omaperäisyyttä. Hänen sarkastinen tyylinsä sekä Beethovenia varhaisemman musiikin syrjintä antoivat hänelle lisänimen "musiikkinihilisti". 
Cui kirjoitti miltei 800 artikkelia useisiin Venäjän ja Euroopan lehtiin vuosien 1864 ja 1918 välisenä aikana. Näistä huomattava osa (noin 300) käsitteli oopperoita. Myöhemmällä iällään Cui kääntyi uusia ”modernisteja”, kuten Richard Straussia, vastaan, ja hänen viimeiset julkaistut artikkelinsa olivat säälimättömiä parodioita (esimerkiksi "Гимн футуризму" (”Hymni futurismille”) ja "Краткая инструкция, как, не будучи музыкантом, сделаться гениальным модерн-композитором" (”Lyhyt ohje kuinka tulla nerokkaaksi moderniksi säveltäjäksi olematta muusikko”). Varsinaisen ammattinsa nimissä Cui julkaisi myös useita linnoituksia käsitteleviä kirjoja ja artikkeleita.
Roger Borsa

Roger Borsa (1060/1061–1111) oli Apulian herttua vuosina 1085–1111 ja Salernon ruhtinas vuosina 1090–1111.
Suku.
Hän oli Robert Guiscardin ja tämän toisen puolison Sikelgaitan vanhin poika. 
Herttua.
Isänsä kuoleman jälkeen vuonna 1085 hän peri Apulian herttuakunnan ja äitinsä kuoleman jälkeen vuonna 1090 myös Salernon ruhtinaskunnan.
Roger Borsa oli urhoollinen ritari ja sotapäällikkö, mutta ei perinyt isänsä ja äitinsä valtiomiestaitoja ja tarmokkuutta, vaan hänen hallintokauttaan leimasivat feodaaliaatelin sisäiset sodat. Lempinimensä "borsa" (rahakukkaro) hän sai kiinnostuksestaan talousasioihin.
Avioliitto.
Hänen puolisonsa vuodesta 1092 lähtien oli Adela Flanderilainen (1064 tai 1067–1115), joka oli Flanderin kreivi Robert I:n ja Saksin prinsessa, Hollannin kreivitär Gertrud von Sachsenin vanhin tytär.
Heille syntyi:
Perintö.
Rogerin kuoleman jälkeen vuonna 1111 häntä seurasi Apulian herttuana poika Guglielmo (Vilhelm) II de Hauteville, joka kuoli lapsettomana. Tämän jälkeen Apulian herttuakunta joutui hänen serkulleen Roger de Hautevillelle, joka yhdisti kaikki Italian ja Sisilian normannimaat ja hallitsi kuninkaana nimellä Roger II.
Triklosaani

Triklosaani ("5-kloori-2-(2,4-dikloorifenoksi)fenoli") on bakteereita ja sienikasvustoja tuhoava aine.
Kemia.
Triklosaani on huoneenlämpötilassa valkoisena jauheena esiintyvä orgaaninen yhdiste, jonka sulamispiste on noin 55–57 celsiusastetta. Sillä on lievä aromaattinen, fenolin kaltainen tuoksu. Triklosaani on kloorattu aromaattinen yhdiste, jolla on sekä eetterin että fenolin funktionaaliset ryhmät. Kemiallinen kaava on C12H7Cl3O2 ja moolimassa 289,9 g/mol. Triklosaanin CAS-numero on 3380-34-5.
Triklosaani on heikosti veteen liukenevaa, mutta liukenee etanoliin, dietyylieetteriin ja vahvoihin emäsliuoksiin kuten 1-mooliseen natriumhydroksidiin useiden muiden fenolien tavoin.
Käyttö.
Triklosaania käytetään laajalti saippuoissa, deodoranteissa ja hammastahnoissa, ja enenevässä määrin sitä lisätään käyttötavaroihin kuten ruokailuvälineisiin, leluihin, vuodevaatteisiin, sukkiin ja jätesäkkeihin.
Euroopan unionissa triklosaanin elintarvikekäyttö on kielletty vuonna 2010.
Huolet bakteeriresistenssistä ja haitallisista vesistövaikutuksista.
Vuonna 1998 Nature-lehden elokuun 6. päivän numerossa oli mm. tohtori Stuart Levyn kirjoittama artikkeli, jossa varoiteltiin liiallisen triklosaanin käytön johtavan mahdollisesti bakteerien vastustuskyvyn lisääntymiseen. WWF:n mukaan tieteelliset tutkimukset ovat osoittaneet triklosaanin aiheuttavan haitallisia vaikutuksia vesistöissä. Metyylitriklosaania (C13H9Cl3O2, CAS-numero 4640-01-1) muodostuu, kun triklosaani hajoaa biologisesti jätevesiä käsiteltäessä. Tämä triklosaanin hajoamistuote on paljon pysyvämpi ja kertyy helpommin eliöihin kuin itse triklosaani. Triklosaania on havaittu Yhdysvalloissa puroissa ja joissa, jätevesissä ja sellaisten järvien kaloissa, joihin lasketaan kotitalouksien jätevesiä. Sen on osoitettu myös olevan myrkyllistä leville. Saippuoissa ja astianpesuaineissa käytetyn triklosaanin on osoitettu reagoivan klooratun vesijohtoveden kanssa ja synnyttävän näin kloroformia (CHCl3). Auringonvalo puolestaan voi muuttaa jätevesipäästöjen triklosaanin dioksiineiksi. Dioksiinit ovat hyvin myrkyllisiä kemikaaleja, jotka häiritsevät hormonitoimintaa ja voivat aiheuttaa syöpää. Triklosaani on osoitettu mitokondriotoksiseksi yhdisteeksi ja se on myös lisääntymisterveysriski, sillä se pysäyttää ihmisen siittiöiden liikkeen ja häiriköi sukupuolihormoneista riippuvia toimintoja.
Thapsuksen taistelu

Thapsuksen taistelu käytiin 6. huhtikuuta 46 eaa. Rooman senaatin kannattajien ja Julius Caesarin välillä. Taistelu käytiin lähellä Thapsuksen kaupunkia (nykyinen Ras Dimas Tunisiassa). Senaatin joukkoja johtivat Marcus Porcius Cato nuorempi ja Quintus Caecillius Metellus Scipio. Caesarin joukot voittivat taistelun ja Caesar sai näin kukistettua häntä vastustavat joukot Afrikassa.
Tausta.
Caesar aloitti sisällissodan vuonna 49 eaa. ylittäessään Rubikon-joen, vaikka senaatti oli määrännyt hänet luopumaan armeijastaan. Caesarin vastustajat pakenivat Roomasta Pompeiuksen johdolla Kreikkaan. Caesar kukisti vastustajansa Farsaloksen taistelussa vuonna 48 eaa. Pompeiuksen kuoleman jälkeen Caesarin vastustajat pakenivat African provinsseihin, missä he jatkoivat vastarintaa Cato nuoremman ja Metellus Scipion johdolla. Muita tärkeitä Caesarin vastustajia Afrikassa olivat Titus Labienus, Publius Attius Varus, Lucius Afranius, Marcus Petreius sekä Pompeiuksen pojat Sextus Pompeius ja Gnaeus Pompeius. Heidän liittolaisenaan oli myös Numidian kuningas Juba I. 
Caesar palasi Roomaan sen jälkeen kun oli rauhoittanut itäiset provinssit. Hän saapui Afrikkaan 28. joulukuuta 47 eaa. Aluksi kummatkin osapuolet välttelivät taistelua, mutta kun Caesar alkoi piirittää Thapsuksen kaupunkia hänen vastustajiensa oli pakko toimia.
Taistelu.
Caesar johti omien joukkojensa oikeaa siipeä ja oli asettanut ratsuväkensä ja jousimiehensä sivustoille. Jousimiehet suuntasivat nuolensa vihollisen sotanorsuja kohti, jotka saatiin pillastumaan ja tallaamaan maahan oman puolensa sotilaita. Osa norsuista iski Caesarin keskustaan, jossa Legio V Alaudae otti vastaan hyökkäyksen niin urhoollisesti, että jatkossa se kantoi elefantin kuvaa legioonansa symbolina. Metelluksen menetettyä norsunsa tilanne kääntyi häntä vastaan. Caesarin ratsuväki pääsi kiertämään vihollisen selustaan ja tuhosi sen linnoitetun leirin. Tämän jälkeen Juban liittolaisjoukot pakenivat ja taistelu oli käytännössä loppu.
Metellus yritti antautua noin 10 000 sotilaan kanssa, mutta Caesarin joukot tappoivat heidät. Tämä oli erikoistapaus, koska Caesar oli tunnettu armeliaisuudestaan. Eräiden lähteiden mukaan Caesar sai epileptisen kohtauksen taistelun aikana eikä siksi ollut tajuissaan taistelun loppuhetkillä. 
Lopputulos.
Taistelun jälkeen Caesar jatkoi Thapsuksen piirittämistä ja kaupunki vallattiinkin pian. Tämän jälkeen hän jatkoi Uticaan, missä Cato nuorempi oli joukkoineen. Kuultuaan kumppaneidensa kuolleen Cato teki itsemurhan. Saatuaan Afrikan rauhoitettua Caesar palasi Roomaan 25. heinäkuuta. Kansalaissota päättyi lopullisesti vasta Mundan taistelun jälkeen vuonna 45 eaa.