tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Damnation

Damnation on ruotsalaisen metalliyhtye Opethin vuonna 2003 julkaistu seitsemäs studioalbumi, joka eroaa musiikillisesti suuresti yhtyeen aikaisemmasta tuotannosta. Levyllä yhtye irtaantui heille tavanomaisesta death metal -äänimaailmasta kohti 1970-luvun progressiivista rockia. Levyllä ei kuulla lainkaan aiemmilta Opethin levyiltä tuttua murinalaulua. Albumi sai hyviä arvosteluja ja kasvatti Opethin suosiota, mikä mahdollisti "Lamentations"-DVD:n julkaisun.
Albumi nauhoitettiin samaan aikaan yhtyeen edellisen albumin, "Deliverancen", kanssa. Nämä kaksi albumia olikin alun perin tarkoitus julkaista yhdessä tupla-albumina, mutta yhtye päätti julkaista albumit lopulta erikseen. Tyyliltään "Deliverance" edustaa Opethin tuotannon raskainta laitaa, kun taas "Damnation" koostuu miltei kokonaan akustisesta tunnelmoinnista.
Albumi oli ensimmäinen, joka pääsi Yhdysvaltain viralliselle albumilistalle, jossa se oli parhaimmillaan 192. sijalla. Kappaleesta ”Windowpane” tehtiin levyn single, ja siitä julkaistiin myös musiikkivideo, joka on kappaleen lyhennetty versio. Mikael Åkerfeldt omisti molemmat albumit äänitysten aikana auto-onnettomuudessa kuolleelle isoäidilleen.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Mikael Åkerfeldt, ellei toisin mainita
Róbert Švehla

Róbert Švehla (s. 2. tammikuuta 1969 Martin, Tšekkoslovakia) on slovakialainen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja.
Švehla aloitti uransa Tšekkoslovakian pääsarjassa HK Dukla Trencinissä, jossa pelasi kaudet 1989–1992. Viimeisen kautensa jälkeen hänet valittiin sarjan parhaaksi puolustajaksi sekä nimitettiin sarjan tähdistökentälliseen. Calgary Flames varasi hänet NHL:ään 1992 varaustilaisuuden neljännellä kierroksella numerolla 78. Samana vuonna hän siirtyi Ruotsiin Malmö IF Redhawksiin, josta siirtyi kaudella 1994–1995 Pohjois-Amerikkaan Florida Panthersin riveihin. Floridassa Švehla pelasi aina kevääseen 2002 saakka. Vuonna 1997 hän pääsi NHL:n tähdistöotteluun. Hän pelasi uransa viimeisen kauden 2002–2003 Toronto Maple Leafsissa.
Maajoukkueurallaan Švehla edusti Tšekkoslovakiaa 1992 talviolympialaisissa sekä 1992 MM-kisoissa, joista molemmista joukkue saavutti pronssia. Slovakian paidassa hän pelasi 1994 ja 1998 talviolympialaisissa, 1995 MM-kisojen B-sarjassa, 1996 maailmancupissa ja 2003 MM-kisoissa, joissa Slovakia ylsi pronssille. Hänet nimitettiin 1995 MM-kisojen B-sarjan tähdistökentälliseen. Pelaajauransa jälkeen Švehla on toiminut valmentajana. Hän oli vuoden 2005 MM-kisoissa Slovakian joukkueen apuvalmentajana.
Deliverance (Opethin albumi)

Deliverance on ruotsalaisen metalliyhtye Opethin vuonna 2002 julkaistu kuudes studioalbumi, joka seurasi yhtyeen menestyksekästä vuoden 2001 albumia "Blackwater Parkia".
Albumi nauhoitettiin samaan aikaan yhtyeen seuraavan albumin "Damnationin" kanssa. Nämä kaksi albumia oli alun perin tarkoitus julkaista tupla-albumina, mutta yhtye päätti julkaista albumit lopulta erikseen. Tyyliltään "Deliverance" edustaa Opethin tuotannon raskainta laitaa, kun taas "Damnation" koostuu miltei kokonaan akustisesta tunnelmoinnista.
The Black Album

The Black Album on Jay Z:n vuonna 2003 julkaisema albumi. Levyä markkinoitiin Jay Z:n viimeisenä sooloalbumina. Albumi sai kuitenkin seuraajan vuonna 2006, kun ilmestyi. 
Albumi sai hyvän vastaanoton medialta ja myi Yhdysvalloissa kolminkertaista platinaa. Levyllä on mukana myös Jay Z:n äiti, Gloria Carter. Albumista julkaistu a cappella -versio poiki monia uusia versioita levystä, kuuluisimpana DJ Danger Mousen "The Gray Album", jossa Jay Z:n sanoitukset yhdistettiin The Beatlesin "The White Album"in kappaleista tehtyihin taustoihin.
The Black Albumilta julkaistiin singleinä "Change Clothes", "Dirt Off Your Shoulder" ja "99 Problems".
Giorgio Pantano

Giorgio Pantano (s. 4. helmikuuta 1979 Padova, Italia) on italialainen kilpa-autoilija.
Ura.
Alkuvaiheet.
Pantano aloitti kilpa-ajan uransa ajamalla nuorena 1990-luvun alusta lähtien kartingia, josta hän siirtyi 1990-luvun puolivälissä kilpailemaan Formula A ja Formula C -sarjoihin. Suurempiin kilpasarjoihin Pantano siirtyi 1990-luvulla, kun hän alkoi ajaa Britannian ja Saksan Formula 3 -sarjoja. 
Formula 3000 ja testikuskin rooli.
Pantano testasi Formula 1 -autoa ensimmäisen kerran vuonna 2000 Benettonilla. Kaudella 2001 hän ajoi Formula 3000 -sarjassa ja voitti Italian osakilpailun. Samana vuonna hän testasi McLarenin F1-autoa. Vuonna 2002 Pantano testasi Williamsia ja Minardia. 
Formula 1.
Vuosien 2001–2003 ajosuoritukset (toinen sija 2002 ja kolmas sija 2003) Formula 3000 -sarjassa osoittautuivat lupaaviksi Pantanon uran kohdalla, minkä ansiosta hän nousi Formula 1 -sarjaan kaudeksi 2004 Jordan -tallin kuljettajaksi. Pantano keskeytti kauden aikana 8 kertaa eikä kerännyt yhtään pistettä. Hänet kuitenkin korvattiin kesken kauden Timo Glockilla, kun hänen rahoituksensa ehtyi.
GP2 ja IndyCar.
Kaudella 2005 Pantano ajoi kaksi kilpailua IndyCar-sarjassa. Hän ajoi neljänneksi Watkins Glenin kilpailussa. Hän kilpaili myös GP2-sarjassa Super Nova -tallissa sijoittuen kuudenneksi. Kaudella 2006 hän ajoi FMS -tallissa voittaen kolme kilpailua sijoittuen pisteissä viidenneksi. Kaudella 2007 hän ajoi samassa sarjassa Campos -tallissa ja saavutti kauden aikana kaksi voittoa sekä sijoittui sarjassa kolmanneksi. Kaudella 2008 Pantano ajoi Racing Engineering -tallissa voittaen sarjan mestaruuden. Pantano piti itsellään sarjan kuljettajien voittoennätystä, 9 voittoa, kunnes Pastor Maldonado ohitti hänet vuonna 2010. 
Siirtyminen alempiin autosarjoihin.
GP2 -mestaruudestaan huolimatta Pantano ei saanut kuljettajasopimusta Formula 1:stä kaudelle 2009, koska häntä pidettiin 28 vuoden iän ja rahoituksen puutteen vuoksi liian vanhana sarjaan. Vuodeksi 2009 hän kilpaili Superleague Formula -sarjassa voittaen yhden kilpailun. Pantanon oletettiin palaavan IndyCar-sarjaan vuonna 2010, mutta sen sijaan hän siirtyi uuteen Auto GP -sarjaan. Hän saavutti kahdeksan pistettä sijoittuen kolmanneksitoista. Vuonna 2011 Pantano kilpaili IndyCar-sarjassa tuuraten loukkaantunutta Justin Wilsonia muutaman kilpailun ajan. Vuosina 2012–2014 Pantano ajoi satunnaisesti eri sarjoissa, muun muassa Blancpain Endurance ja Blancpain Sprint Series -sarjoja McLarenin urheiluautoilla.
Almohadit

Almohadit (arabiaksi الموحدون, "al-Muwahhidun") olivat alun perin pohjoisafrikkalaisia berbereitä, jotka muodostivat viidennen dynastian maurien valtakunnassa 1100-luvulla. He valloittivat koko Pohjois-Afrikan Egyptiin asti sekä islaminuskoisen Espanjan.
Dynastian perustaja Ibn Tumart oli kotoisin Atlasvuoristosta ja kuului masmuda-nimiseen berberiheimoon. Hän oli pieni, ruma ja köyhä. Hän teki nuorena pyhiinvaellusmatkan Mekkaan, ja vaelsi siltä Bagdadiin, missä kävi uskonnollista koulua. Hän kehitti pian oman suuntauksensa yhdistellen opettajansa puheisiin muilta kuulemiaan opinkappaleita. Johdonmukaisin ajatus hänen uskossaan oli yksijumalaisuus. Dynastian arabiankielinen nimi "al-Muwahhidun" tarkoittaakin nimenomaan yksijumalaisia.
Palattuaan Marokkoon 28-vuotiaana Ibn Tumart alkoi saarnata ja kiihottaa väkijoukkoja. Hän kävi jopa almoravidien emiirin sisaren kimppuun, koska tämä kulki berberitapaan ilman huntua kadulla. Dynastian syntymisen kannalta oli tärkeää, että Ibn Tumart löysi uskollisen seuraajan luutnantti Abd al-Mu'minista. Tämä itse asiassa salasi Ibn Tumartin saaneen surmansa, kunnes sai oman valtansa vakiinnutettua.
Almohadit Espanjassa.
Almohadit osallistuivat 1100-luvun puolivälistä Espanjan hallitsemiseen, sillä alueen islamilaiset pikkuruhtinaat tarvitsivat lisävoimia pohjoisesta hyökkäileviä kristittyjä vastaan. Almohadit noudattivat tiukempaa islamin tulkintaa sekä kristittyjen ja juutalaisten kohtelua kuin Espanjan muslimit, joten heihin suhtauduttiin Espanjassa vihamielisesti. Toinen ja kolmas kalifi olivat uskonnollisia fanaatikkoja, joiden johtamat vainot saivat monet kristityt ja juutalaiset pakenemaan Maurien valtakunnasta naapurimaihin Portugaliin, Kastiliaan ja Aragoniaan. Ankara suuntaus ei kuitenkaan tullut esille kaikkialla. Ya'qub al Mansurista kehittyi sivistynyt mies, joka kirjoitti kaunista arabiaa ja suojeli filosofi Averroësta. Oli myös mozarabeja, jotka olivat kääntyneet kristinuskoon.
Vuonna 1147 almohadit valtasivat Marrakechin mihin päättyi lopullisesti almoravidien valta. Sen sijaan almohadit saivat haltuunsa Sevillan 1172, ja sen jälkeen yhä laajempia alueita Espanjasta. Takaiskut alkoivat, kun Kastilian kuninkaan johtama kristillisten armeija sai heistä suurvoiton Etelä-Espanjan Las Navas de Tolosan taistelussa ja almohadien valtakunta hajosi islamilaisten pikkuruhtinaiden valtioiksi. Marrakech menetettiin merenideille 1269, ja siihen päättyi almohadien valtakausi.
Henri Sillanpää

Henri Sillanpää (s. 4. kesäkuuta 1979 Tornio) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Vaasan Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan maalivahti.
Pelaajaura.
Henri Sillanpää pelasi juniorivuotensa Tornion Pallossa. Vuosina 1996–1997 hän pelasi kemiläisessä Visan Pallossa. Sen jälkeen hän siirtyi Veikkausliigassa pelanneeseen Vaasan Palloseuraan neljäksi seuraavaksi kaudeksi 1999–2002.
Kaudella 2003 Sillanpää palasi synnyinseudulleen ja pelasi kauden 2003 Ykkösen TP-47:ssä. Vaikka Torniossa oli vahva nousuvaihe menossa, Sillanpää siirtyi uuteen seuraan. Vantaalainen kohuseura AC Allianssi hankki Sillanpään maaliin kahdeksi seuraavaksi kaudeksi. Sillanpäälle toinen AC Allianssi-kausi oli vaikea, koska seuran taloussotkujen vuoksi palkat jäivät maksamatta. Niinpä Sillanpääkin joutui etsimään uuden seuran. 
Kaudeksi 2006 Sillanpää siirtyi takaisin VPS:n joukkueeseen. VPS:n noustua Veikkausliigaan kauden 2005 päätteeksi, lunasti Sillanpää nopeasti asemansa yhtenä liigan parhaista maalivahdeista. Seuraavat neljä kautta Sillanpää olikin VPS:n ykkösmaalivahti ja pelasi 95 Veikkausliigaottelua.
Tammikuussa 2010 Sillanpää kertoi siirtyvänsä Allsvenskanissa pelaavaan GAIS Göteborgiin. GAIS:ssa ykkösmaalivaihdin pelipaikka ei ollut koko ajan selvä. Niinpä syksyllä 2012 Sillanpää siirtyi lainaksi Norjan Tippeligaenissa pelaavaan Tromsø IL:ään, jossa hän pelasi kaksi ottelua, mutta sopimukseen norjalaisseuran kanssa hän ei päässyt. Koska GAIS:ssa paikan saaminen oli vaikeaa, päätti hän lähteä ruotsalaisseurasta. 
Kolme vuotta VPS:stä lähdöstään Sillanpää palasi kolmannen kerran vaasalaisseuraan, joka pelasi edelleen Veikkausliigassa. Hän teki sopimuksen vuoden 2012 lopulla. Kaikkiaan Sillanpäällä on kauden 2014 alussa käynnistymässä 13. Veikkausliigakausi ja pelattuna 251 Veikkausliigaottelua. Lisäksi hän on pelannut Ruotsissa kolmen kauden aikana 32 Allsvenskanin ottelua ja Norjassa kaksi Tippeligan ottelua.
A-maajoukkueessa Sillanpää on toistaiseksi pelannut kuusi ottelua. Maaottelukokemus ei ole tullut MM- tai EM-karsintaotteluissa, vaan lähinnä valmistavissa talvikauden otteluissa. Hänellä on maaottelukokemusta myös nuorten ja poikien maajoukkueista.
Chanel No. 5

Chanel No. 5 on Chanel-tuotemerkin tunnetuimpia hajuvesiä. Sen kehitti venäläis-ranskalainen kemisti ja parfymisti Ernest Beaux vuonna 1921. 
Chanel No 5:n tuoksu on klassinen, ja se on edelleen yksi maailman myydyimmistä hajuvesistä. Tuote sai nimensä, kun ranskalainen Coco Chanel arvioi erilaisia hajuvesiehdotuksia ja hänen suosikkinsa oli näyte pullossa numero viisi – No. 5. Suuren suosionsa kyseinen tuoksu on saavuttanut muun muassa sillä, että Marilyn Monroe kertoi tarvitsevansa ”yöpuvukseen” vain pari tippaa Chanel No. 5:sta. Parfyymin mainoskampanjoissa ovat esiintyneet muun muassa näyttelijät Catherine Deneuve ja Nicole Kidman.
Chanel No. 5:n ensituoksu koostuu aldehydeistä, bergamottista, sitruunasta ja nerolista, sydäntuoksu jasmiinista, ruususta, kielosta ja orris-juuresta, ja pohjatuoksu vetivertista, santelipuusta, vaniljasta ja meripihkasta.
Chanel No. 5 -tuoksuja on nykyään useita versiota. "Eau de Parfum" on 1980-luvulla modernisoitu versio, "Parfum" taas noudattaa alkuperäistä reseptiä". Nyös Eau de Toilette" muistuttaa alkuperäistä, mutta sen tuoksupitoisuus on pienempi.
Almoravidit

Almoravidit () ovat Marokon berberi-imperiumeista ensimmäinen ja suurin. Almoravidit olivat jyrkkää islamin tulkintaa kannattavien Saharan berberiheimojen liitto. Se hallitsi Marokkoa sata vuotta suunnilleen vuodet 1050–1150 ja perusti pääkaupungikseen Marrakechin vuonna 1062. 
Liikkeen kerrotaan alkaneen Lamtuna-heimosta, jonka jäsenet olivat käyneet pyhiinvaelluksella Mekassa ja tuoneet tietoa todellisesta ja oikeasta islamista, jota erityisesti uskonoppinut Ibn Yasin levitti. Almoravidit valtasivat ensin Marokon, mistä heidän alueensa laajeni nykyiseen Mauritaniaan, Algeriaan ja isoon osaan nykyistä Senegalia ja Malia. Almoravidit ottivat haltuunsa myös islamilaisen Andalusian lukuisat taifat pysäyttäen kristittyjen etenemisen Toledosta eteenpäin. Espanjasta almoravidit alkoivat vuonna 1126 karkottaa massoittain kristittyjä "dhimmejä" Afrikkaan joko rangaistuksena tai estääkseen heitä auttamasta vihollisia. Näin saivat alkunsa Pyreneiden niemimaan uskonnolliset karkotukset, joita myöhemmin jatkettiin. 
Sadan vuoden kuluttua almoravidit menettivät Marokossa valtansa toiselle berberiliitolle, almohadeille, jotka vuonna 1147 valtasivat Marrakechin.
Nimi.
Almoravidien nimi tulee arabialaisesta sanasta "murabit", joka tulee sitomista tai kiinnittämistä tarkoittavasta juuresta. "Murabit" on Jumalaan sidottu mies, kuten kameli tolppaan. "Ribat" on linnoitettu hautamuistomerkki, ja tästä tulee myös Marokon nykyisen pääkaupungin Rabatin nimi, sillä kaupunki oli alkujaan tällainen "ribat." Sanan ranskalainen johdos "marabout" tarkoittaa islamilaista pyhää miestä. Eri muodoissaan sana "murabit" kulki läpi Marokon historian, ja almoravideista muodostui Marokon militantin islamin esikuvia sukupolvien ajaksi.
Hard trance

Hard trance on trance-musiikista kehittynyt nopeatempoisempi tyylilaji, joka syntyi Saksassa. Hard trance oli yksi trancen ensimmäisistä muodoista. Hard trance on tavallista trancea ”rankempaa” ja on saanut jonkin verran vaikutteita hardcore-musiikista, se sisältää esimerkiksi enemmän kärjistettyjä ja säröisiä ääniä, kovemman kickin (nk. bassorummun) ja tempo on nopeampi (yleensä 150-160 BPM:n välillä). Suomalaisia tunnettuja Hard Trance -artisteja/DJ:tä ovat mm. Proteus ja DJ Neon.
Hugh Grant

Hugh John Mungo Grant (s. 9. syyskuuta 1960 Lontoo) on englantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt romanttisissa komedioissa, kuten "Neljät häät ja yhdet hautajaiset" (1994), "Notting Hill" (1999), "Poika" (2002) ja "Bridget Jones – elämäni sinkkuna" (2001).
Ura.
Grant opiskeli Oxfordin yliopistossa englanninkielistä kirjallisuutta ja valmistui vuonna 1982. Hän teki ensimmäisen elokuvaroolityönsä opiskelijaelokuvassa "Privileged" (1982). Sen jälkeen hän näytteli repertuaariteatterissa ja perusti oman komediaryhmänsä nimeltä Jockeys of Norfolk.
Näyteltyään muutaman vuoden ajan televisiossa Grant teki ammattimaisen elokuvadebyyttinsä vuonna 1987 pienessä roolissa elokuvassa "Afrikan valkoinen kaunotar". Sitä seurasi suurempi rooli lordi Byronina elokuvassa "Remando al viento" (1988) sekä rooli elokuvassa "Maurice" (1987), joka toi Grantille parhaan näyttelijän palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla.
Grantin läpimurtovuosi oli 1994, jolloin hän näytteli elokuvissa "Seireenit" ja "Neljät häät ja yhdet hautajaiset". Jälkimmäisestä elokuvasta Grant sai Golden Globe -palkinnon ja Britanniassa vuoden parhaan näyttelijän tunnustuksen. Sitä seurasivat roolit elokuvissa "Yhdeksän kuukautta", "Järki ja tunteet" ja "Äärirajat". Grantin seuraava menestyselokuva oli romanttinen komedia "Notting Hill" (1999), jota seurasivat "Sinisilmä-Mickey" (1999), "Keksejä ja konnia" (2000), "Bridget Jones – elämäni sinkkuna" (2001) ja "Poika" (2002) sekä muita romanttisia komedioita. Grant näytteli myös mutta jäi pois kolmososasta. Grantin ura jatkuu 2020-luvullakin.
Yksityiselämä.
Grant seurusteli vuosina 1987–2000 malli-näyttelijä Elizabeth Hurleyn kanssa. Hän seurusteli myös kolmen vuoden ajan englantilaisen perijättären Jemima Khanin kanssa, mutta he erosivat helmikuussa 2007.
Grantilla on kaksi lasta kiinalaisen näyttelijän Tinglan Hongin kanssa. Sen jälkeen hän on saanut kolme lasta ruotsalaisen vaimonsa Anna Ebersteinin kanssa.
Grant pidätettiin vuonna 1995 hänen harrastettuaan pysäköidyssä autossa suuseksiä prostituoidun kanssa. Tapauksen pelättiin vahingoittavan Grantin uraa, mutta julkisen anteeksipyynnön jälkeen hän sai yleisön takaisin puolelleen.
Padova

Padova on kaupunki Veneton alueella Italian koillisosassa, 40 kilometriä Venetsiasta länteen. Se on Padovan maakunnan pääkaupunki. Padovassa on arviolta 210 401 asukasta (vuonna 2015) ja kaupungin pinta-ala on 92,85 neliökilometriä. 
Historia.
Padova – tuolloin nimellä Patavium – oli ennen ajanlaskun alkua veneettien vanha pääkaupunki. Tarujen mukaan Patavium oli troijalaisen Antenorin perustama. Vuodesta 41 eaa. Patavium oli Rooman municipium ja roomalaisten tärkein kaupunki ja kaupan keskus Pohjois-Italiassa. Patavium oli erityisen tunnettu villastaan. Kaupunkia ympäröivät Bacchiglione-joen monet haarat, jotka muodostivat luonnollisen vallihaudan vanhan kaupungin ympärille. Roomalaisten jälkeen kaupunkia hallitsivat hunnit Attilan johdolla, langobardit, frankit, venetsialaiset ja itävaltalaiset kunnes 1866 se liitettiin Italian kuningaskuntaan osana Venetoa.
Koulutus.
Padovan yliopisto on perustettu 1222. Siellä on maailman vanhin anatomian luentosali (vuodelta 1594). Yliopiston kasvitieteellinen puutarha on maailman toiseksi vanhin, ja se on nimetty UNESCOn maailmanperintökohteeksi. Se perustettiin vuonna 1545, eli vuotta myöhemmin kuin Pisan kasvitieteellinen puutarha. Padovan yliopiston opettajakuntaan on kuulunut muiden muassa Galileo Galilei.
Talous.
Nykyisin kaupungin pääelinkeinot liittyvät kemianteollisuuteen ja metalliteollisuuteen. 
Kulttuuri ja urheilu.
Shakespearen näytelmän "Kuinka äkäpussi kesytetään" tapahtumat sijoittuvat pääosin Padovaan. 
Padovan kaupungissa on A1-liigassa pelaava lentopallojoukkue. Joukkue on yksi liigan pitkäaikaisimmista joukkueista ja 2007–2008 kausi tulee olemaan Sempre Volley Padovalle jo 25. Italian A1-liigassa.
Padovan basilica di Sant'Antonioon on haudattu katolinen pyhimys Antonius Padovalainen. Hänen haudastaan muodostui pyhiinvaelluskohde jo vuosisatoja sitten.
Keskipaleoliittinen kausi

Keskipaleoliittinen kausi eli keskinen kivikausi oli noin 300 000 – 30 000 vuotta sitten. Ajan työkalut olivat melko alkeellisia, majoja osattiin tehdä ja tuli tunnettiin. Tehtiin kivestä nyrkki-iskureita. Tyypillinen ihmislaji oli neandertalinihminen, joka oli nykyihmistä "luolamiesmäisempi" ja oli levittäytynyt Afrikkaan, Eurooppaan ja Aasiaan. Neandertalinihmiset elivät pääasiassa metsästämällä. He maalasivat okravärillä ja tekivät alkeellista kivitaidetta. 
Neandertalinihmisen kulttuuria kutsutaan Moustierin kulttuuriksi ranskalaisen löytöpaikan mukaan. Nykyihminen kehittyi keskipaleoliittisella kaudella Afrikassa noin 150 000 – 90 000 vuotta sitten.
Keskipaleoliittinen työkaluperinne oli yhtenäinen, vaikka ihmiset asuivat erilaisissa ympäristöissä. Noin 100 000 vuotta sitten ihmiset levittäytyivät pohjoiseen melko kylminäkin ajanjaksoina. Elinkeinoina olivat edelleen metsästys sekä marjojen, hedelmien ja muu keräily. Vainajat haudattiin, luultavasti ilman runsaita hautalahjoja. Eräällä hauta-alueella La Ferrassiessa Lounais-Ranskassa kivessä on kuppimaisia syvennyksiä sekä kumpuja ja kiviaita. Tienšanin ylängöllä hautojen äärellä on poltettu tulta. Vainajia on ehkä maalattu okralla. 
Väkimäärä oli ehkä kasvanut varhaispaleoliittiselta kaudelta. Luolissa asuminen yleistyi, mikä säilytti esineitä, jotka olisivat hävinneet leiripaikoilta avomaastossa. Pohjoisemmassa asuttiin jokilaaksoissa, joita ympäröivillä tundra-alueilla oli rehevää kasvillisuutta ja riistaa. Lämpiminä kausina ihminen ehkä karttoi tiheämetsäistä Välimeren aluetta, mutta kylminä se pysytteli Euroopassa Pyreneiden, Alppien ja Karpaattien eteläpuolella.
Kivityökalut viimeisteltiin jonkin verran aikaisempaa enemmän. Nykyajan ihmisen kivityökaluista päätellen työkalujen kädensija tehtiin luusta tai nahasta. Kaavinta, eskimoiden "naisten veistä", käytettiin samalla tavalla kuin satulaseppä käyttää puolikuuveistä.
NAC Breda

NAC Breda on jalkapalloseura Bredasta, Alankomaista. Se pelaa Alankomaiden pääsarjassa Eredivisiessä. 
Se perustettiin 19. syyskuuta vuonna 1912, kun "Nooit Opgeven Altijd Doorgaan" ja "Aangenaam Door Vermaak En Nuttig Door Ontspanning" -nimiset seurat yhdistyivät. Tästä syntyi eräs maailman pisimmista jalkapalloseuran nimistä.
Vuonna 1921 NAC voitti Alankomaiden mestaruuden ja vuonna 1973 Alankomaiden Cupin. Vuonna 1996 seura muutti pois vanhalta "Aan de Beatrixstraat" -stadionilta 17 000 -paikkaiselle "Rat Verlegh Stadionille". Vuonna 2010 stadionin katsojakapasiteetti nostettiin 19 000 paikkaan.
Vuonna 2003 seura muutti nimensä NAC Bredaksi, kun Bredan kaupunki osti talousvaikeuksista kärsineen seuran stadionin. Samana vuonna joukkue pelasi myös UEFA Cupissa.
Addisonin tauti

Addisonin tauti on harvinainen tauti, jonka aiheuttaa lisämunuaisen kuorikerroksen erittämien glukokortikoidien määrän vähentyminen. Syynä glukokortikoidien määrän vähentymiseen veressä voi olla lisämunuaisen vajaatoiminta, joka puolestaan voi johtua monista syistä. Kehitysmaissa se on usein joko tuberkuloosin jälkitauti tai AIDSiin liittyvä oire. Teollisuusmaissa muut syyt saavat aikaan häiriöitä aivolisäkkeen ACTH:n tuotannossa, mistä seuraa Addisonin tauti. Addisonin tautiin sairastuu 4–6 ihmistä 100 000 asukasta kohti vuosittain.
Etiologia.
Autoimmuuniadrenaliitti.
Autoimmuuniadrenaliitti on yleisin syy Addisonin tautiin teollisuusmaissa. Siinä nähdään steroideja tuottavien solujen tuhoutumista ja vasta-aineiden muodostumista monia steroidogeenisia entsyymejä vastaan. 
Infektiot.
Varsinkin tuberkuloosi ja sieni-infektiot voivat aiheuttaa lisämunuaiskuoren vajaatoimintaa. Antituberkuloottisen terapian kehittymisen vuoksi tuberkuloosi Addisonin taudin syynä on vähentynyt teollisuusmaissa mutta on kehitysmaissa yleistä. Tuberkuloosin aiheuttamia muutoksia voidaan usein nähdä samanaikaisesti myös muualla elimistössä, kuten keuhkoissa ja virtsaelimistössä. Sienistä erityisesti "Histoplasma capsulatum" ja "Coccidioides immitis" aiheuttavat kroonista lisämunuaiskuoren vajaatoimintaa. AIDSia sairastavat potilaat voivat kehittää vajaatoiminnan esimerkiksi sytomegaloviruksen ja "Mycobacterium avium-intracellularen" pohjalta.
Syövän etäpesäkkeet.
Syöpien, etenkin keuhko- ja rintasyövän, etäpesäkkeet voivat aiheuttaa Addisonin taudin. Tällöin etäpesäkkeiden kasvu lisämunuaiskuoressa aiheuttaa sen toiminnan heikentymisen tuhoamalla lisämunuaiskudosta. 
Oireet.
Addisonin taudin oireita ovat väsymys ja voimattomuus, laihtuminen, ihon tummuminen, hypotensio, hyponatremia, hyperkalemia sekä oireet ruoansulatuskanavassa. 
Tavallisesti Addisonin taudin oireet ja löydökset kehittyvät kuukausien tai vuosien kuluessa. Äkillisiä hengenvaarallisia vaiheita eli "Addisonin taudin kriisejä" voi kuitenkin esiintyä. Laukaisevana tekijänä on yleensä kuumeinen tulehdustauti, vamma tai muu stressi. Kriisi seuraa siitä, että lisämunuaiset eivät kykene lisäämään kortisolin ja aldosteronin tuotantoa, mikä on välttämätöntä elimistön selviytymiselle stressin aikana. Addisonin taudin kriisin tavallisimpia oireita ovat matala verenpaine, lihasheikkous, kuivuminen, vatsakivut ja oksentelu, sekavuus ja tajunnan tason lasku sekä ihon pigmentaatio eli ihon tummuminen.
Addisonin tauti sai nimensä brittiläiseltä lääkäri Thomas Addisonilta, joka kuvasi sairauden vuonna 1855 julkaisussaan "On the Constitutional and Local Effects of Disease of the Suprarenal Capsules".
Addisonin tautia tavataan myös koirilla, ja siihen liittyvä perinnöllinen alttius on havaittu yli 30 koirarodulla.
Blackwater Park

Blackwater Park on ruotsalaisen metalliyhtye Opethin vuonna 2001 julkaistu viides studioalbumi. Tyylillisesti albumi on jatkoa aikaisemmalle "Still Life" -albumille laajentaen yhtyeelle ominaista death metalin ja progressiivisen rockin yhdistelyä. Sitä pidetään yhtenä Opethin suurista mestariteoksista ja yhtenä koko progressiivisen metallin tärkeimmistä ja legendaarisimmista albumeista.
Albumin tekemiseen osallistui myös huomattavan paljon sen tuottanut Steven Wilson. Hän soitti albumilla myös kitaraa, koskettimia ja mellotronia taustalaulujen lisäksi. Myös Åkerfeldt on kirjoittanut, että Wilson vaikutti todella paljon albumiin ja sitä myötä Opethin tulevaan suuntaan. Se sai heti julkaistaessaan kansalta hyvän vastaanoton, ja myös jälkeenpäin monet lehden ja internetin sivustot ovat sijoittanneet albumin kaikkien aikojen tärkeimpiin ja hienoimpiin metallialbumeihin.
Albumista julkaistiin myöhemmin erikoisversio, jossa on toisella levyllä kaksi ylimääräistä kappaletta, jotka myös julkaistiin erikseen, sekä lisäksi musiikkivideo kappaleesta ”Harvest”. Bonuskappaleet muodostuvat ainoastaan akustisesta kitarasta ja Åkerfeldtin laulusta, jotka hän nauhoitti kotistudiossaan. Maaliskuussa 2009 "Blackwater Parkista" julkaistiin ”Legacy Edition”, jossa on bonusmateriaalina liveversio kappaleesta ”The Leper Affinity” sekä DVD.
Freedom fries

Freedom fries eli ”vapausperunat” oli lyhytaikainen yhdysvaltalainen nimi ranskalaisille perunoille (). Ranska vastusti Irakin sotaa YK:ssa, mikä ei ollut suosittua Yhdysvalloissa ja johti ranskalaisten tuotteiden boikottiin ja Ranskan nimen poistamiseen tuotteista.
Vuonna 2003 ranskalaisten perunoiden nimi vaihdettiin ”vapausperunoiksi” Yhdysvaltain edustajainhuoneen ravintolassa kongressin edustajien Robert W. Neyn ja Walter B. Jones Jr:n aloitteesta. Jonesin mukaan hän oli saanut idean eräältä omassa vaalipiirissään Pohjois-Carolinassa sijainneelta ravintolalta. Muu edustajainhuone ei osallistunut päätöksentekoon, sillä Ney johti komiteaa, joka vastasi edustajainhuoneen ravintoloista. Samalla myös köyhien ritareiden () nimi vaihdettiin ravintolassa muotoon "freedom toast".
Vuonna 2005 Jones, joka nyt oli tullut johtopäätökseen, että sota oli ollut aiheeton, sanoi katuvansa päätöstä muuttaa nimi ja toivovansa, ettei sitä olisi koskaan tapahtunut.
Boikotti katsottiin päättyneeksi, kun George W. Bush kertoi Euroopan vierailullaan nauttineensa lentokoneessa nimenomaisesti ranskalaisia perunoita.
Nimenmuutos ei ollut ensimmäinen laatuaan, sillä saksalaisvastaisuuden vuoksi ensimmäisen maailmansodan aikana hapankaalista () käytettiin Yhdysvalloissa nimeä "Liberty Cabbage", ”Vapauskaali” ja hampurilaisesta nimeä "Liberty Sandwich".
2. elokuuta 2006 talon kahvilan ruokalistat muutettiin takaisin ilman ilmoitusta. Muutoksen teki edustajainhuoneen hallintokomitean uusi puheenjohtaja Vern Ehlers, joka korvasi Neyn hänen erottuaan skandaalin vuoksi. Kun häneltä kysyttiin päätöksestään, Ehlers vastasi: "Se ei ole iso juttu... Se ei ole uutinen." Kun Walter B. Jonesilta kysyttiin vuonna 2005 hänen mielipidettään "vapausperunat" -jaksosta, hän vastasi: "Toivon, ettei sitä olisi koskaan tapahtunut.".
Still Life (Opethin albumi)

Still Life on vuonna 1999 julkaistu ruotsalaisen metalliyhtye Opethin neljäs studioalbumi. Ennen yhtyeen seuraavan albumin, "Blackwater Parkin", julkaisua vuonna 2001, "Still Life" oli yhtyeen kaupallisesti menestyksekkäin albumi. Kuten suurin osa muustakin Opethin tuotannosta, "Still Life" on tyyliltään erikoinen death metalin ja progressiivisen rockin yhdistelmä. Albumi sisältää pääjehu Mikael Åkerfeldtin matalaa murinaa ja myös kaunista ja herkkää tunnelmointia. Jokainen kappale sisältää monta dynaamista muutosta kappalerakenteiden osalta. Albumilta löytyy myös yksi täysin akustinen balladi ja se lähes jokaisessa kappaleessa on rauhallisiakin osuuksia. Albumi oli ensimmäinen, jossa uusi basisti, Martín Méndez, oli mukana.
Kuten yhtyeen edellinen albumi, "My Arms, Your Hearse", on "Still Life" konseptialbumi. Albumin tarina kertoo miehestä, joka palaa kotikyläänsä vuosien karkotuksen jälkeen etsimään rakastettuaan Melindaa. Melinda rakastaa miestä edelleen, mutta hän joutuu naimaan toisen miehen perheen painostuksen vuoksi. Mies suostuttelee Melindaa lähtemään pois hänen kanssaan, edes yhdeksi yöksi. Yön jälkeen kylän valtaapitävät tahot löytävät heidät ja tappavat Melindan, mistä seuraa miehen verinen kosto kyläläisiä kohtaan. Lopussa hänet saadaan kiinni ja hirtetään. Peaceville Records julkaisi levystä erikoispainoksen 2008. Se sisältää lisäksi DVD:n, jolla on surround-miksattu albumi ja "Face of Melinda" -kappaleen live-esitys vuodelta 2006.
Mikael Åkerfeldt nimesi tyttärensä Melindan albumin henkilön mukaan.
Acheulin kulttuuri

Acheulin kulttuuri oli varhainen kivikautinen kulttuuri, joka vallitsi 1,5 miljoonaa – 200 000 vuotta sitten.
Kulttuuriin liittyvät painavat, pisaran tai päärynän muotoiset käsikirveet, joihin oli lohkottu useita teräviä särmiä. Alkuaikojen hyvin karkeasti valmistetut kivityökalut kehittyivät aikaa myöten hieman paremmiksi. Kömpelöimpien varhaisten työkalujen valmistajia Euroopassa kutsutaan joskus erillisellä nimellä Abbevillen kulttuuri.
Acheulin tyyppisiä työkaluja käyttivät "Homo erectus", Heidelbergin ihminen ja myöhempi esi-sapiens. Niitä on löydetty Afrikasta, Etelä- ja Länsi-Euroopasta sekä Aasian lounaisosista.
Acheulin kirves vaati erään arvion mukaan 2 työvaihetta ja 65 iskua.
Olduvain kulttuuri

Olduvain kulttuuri oli alkeellinen kivikautinen kulttuuri, johon kuului työkalujen tekeminen lohkomalla kiviin teräviä reunoja. Näin lohkotuilla kivillä voitiin leikata lihaa, mistä jäi eläinten luihin naarmuja. Ensimmäiset tällaiset iskurit löytyivät Tansaniasta Olduvain rotkosta, joten kulttuuria on sanottu Olduvain kulttuuriksi. Vanhimpiin löytyneisiin iskureihin kuuluvat Etiopiasta Godan alueelta löytyneet työkalut Kulttuuri sijoittuu aikaan noin 2,5 - 1,2 miljoonaa vuotta sitten.
Työkalujen käyttäjä ei ole voinut olla nykyihmisen edeltäjä, koska ensimmäisetkin "Homo"-lajit kehittyivät liian myöhään. Nykyiset löydöt viittaavat siihen, että jo varhainen etelänapina "Australopithecus garhi" teki näitä työkaluja. Myös "Homo habilis" teki samanlaisia työkaluja.
Clactonin kulttuuri

Clactonin kulttuuri oli varhainen kivikautinen kulttuuri noin 540 – 230 000 vuotta sitten Englannissa. Clactonin työkalut olivat homo erectusin tekemiä, eivät modernin ihmisen.
Kulttuuri on nimitetty Essexissä sijaitsevan Clacton-on-Sea -kaupungin mukaan, missä Samuel Hazzledean Warren vuonna 1911 teki 300 000 vuotta vanhoja löytöjä, muun muassa piikivestä tehtyjä työkaluja. Samanlaisia löytöjä on tehty muun muassa Kentissa ja Suffolkissa; niitä muistuttavia löytöjä on tehty eri puolilla Pohjois-Eurooppaa.
Temporaalinen distributiivi

Temporaalinen distributiivi on nimitys, jota Panu Mäkinen on käyttänyt suomen kielen "sin"-päätteisistä, mm. (toistuvaa) ajankohtaa tai alkuperää ilmaisevista adverbimuodoista ("maanantaisin, arkisin, kesäisin, öisin; syntyisin, lähtöisin; väkisin, jalkaisin, sekaisin, takaisin)." Jussi Ylikoski, joka on tutkinut tällaisia adverbien muotoryhmiä ns. kääpiösijoina (adverbityyppeinä, joissa on sijamaisia piirteitä), käyttää "sin"-päätteisistä muodoista nimitystä temporaali. Normaalisti suomen kieliopeissa näitä muotoja ei kuvata sijana vaan adverbijohdoksina.
Unkarin kielen kieliopissa vastaavaa nimitystä distributiivi-temporaali käytetään sijamuodosta, jonka pääte on "-onta/-anta/-ente". Se esiintyy vain muutamien aikaa ilmaisevien sanojen yhteydessä (esim. "naponta" ’päivittäin’, "nyaranta" ’kesäisin’, "reggelente" ’aamuisin, joka aamu’), ja sen asema sijamuotona on unkarilaisessakin kielioppiperinteessä kiistanalainen.
El Grande

El Grande on Wolfgang Kramerin ja Richard Ulrichin suunnittelema lautapeli. El Grande julkaistiin vuonna 1995 Saksassa ja Englannissa ja vuonna 1999 Hollannissa. Peli sijoittuu teemaltaan keskiajan Espanjaan ja siinä tarvitaan kykyä suunnitella omia toimiaan tulevina siirtoina, arvioiden samalla muiden pelaajien toimia. El Grande palkittiin vuonna 1996 Spiel des Jahres -palkinnolla.
Tarina.
Espanjan keskiaika tarjoaa puitteet ruhtinaiden keskinäiseen mittelöön vallasta ja kuninkaan suosiosta. Komentaen "caballeroja", ratsumiehiä Espanjan lääneistä toiseen pelaajien on pyrittävä saamaan suurin mahdollinen vaikutusvalta itselleen ja mitätöimään toisten ruhtinaiden suunnitelmat. 
Pelin kulku.
Pelissä pelataan yhdeksän kierrosta ja kolme pisteytyskierrosta. Jokaisella pisteytyskierroksella lasketaan kussakin läänissä olevien ratsumiesten määrä. Pelaaja, jolla on eniten ratsumiehiä läänissä saa alueesta parhaat pisteet. Ratsumiehet seuraavat "El Grandea" (kuningasta), joka liikkuu läänistä toiseen.
Jokainen vuoro alkaa huutokaupalla, jossa voittanut pelaaja saa valita ensimmäisenä viidestä vuoron alussa näkyville asetetusta toimintakortista haluamansa. Toimintakorttien mukaisesti ratsumiehiä voi siirtää omaan hoviin ja hovista lääneihin sekä suorittaa kortissa mainitun tehtävän, joka voi olla kuninkaan siirtäminen tai toisen pelaajan häiritseminen tai jokin muu toiminne.
Kolmen kierroksen välein tapahtuva pisteytys alkaa erikoislääninä toimivan Castillon tyhjentämisellä, josta pelaajat voivat siirtää ratsumiehensä yhteen ennalta valittuun lääniin ja järjestää kanssapelaajalle ikävän yllätyksen.
Pelissä tarvittavat taidot.
Sattuman osuus El Grandessa rajoituu toimintakorttien arpomiseen. Arvonta tapahtuu avoimesti ja pelaaja voi aina valita viidestä toiminteesta, mikäli voittaa huutokaupan. Päätöksenteko onkin El Granden hienoin ominaisuus. Jokaisessa pelin vaiheessa on mietittävä tarkoin omaa peliä ja samalla yrittää päästä selville muiden pelaajien aikomuksista. Toisinaan on kannattavampaa pilata toisen pisteytys kuin yrittää saada maksimipisteet itselleen.
Lisäosat.
Peliin tuotetut lisäosat on koottu yhdeksi paketiksi nimeltä The El Grande Expansions. Paketti sisältää muiden lisäelementtien ohessa kolme uutta tapaa pelata peliä. Lisäosa tekee aiemminkin mutkikkaasta pelistä entistä monimutkaisemman. Lisäosat soveltuvat loistavasti pelistä aiemmin pitäville, mutta ne saattavat tuntua liian vaikeilta aloittelijalle.
Australopithecus

Australopithecus eli etelänapina on ihmisapinoiden suku, joka eli 4,4–1,7 miljoonaa vuotta sitten. Monien tutkijoiden mielestä jotkut "Australopithecuksen" lajit olivat ihmisten esi-isiä.
Luokittelu.
"Australopithecuksen" edeltäjä oli "Ardipithecus". Sen lähisuku on "Paranthropus", "roteva apinaihminen".
"Australopithecusten" sukuun luettuja lajeja ovat:
Lajeista viimeisin, malapanapinaihminen, eli vielä samaan aikaan kuin vanhimmat "Homo"-sukuun luetut ihmiset, alle kaksi miljoonaa vuotta sitten.
Jotkut tutkijat ovat arvelleet joidenkin "Australopithecusten" saattaneen olla ihmisen esivanhempia. Ne ovat kuitenkin saattaneet olla vain jonkinlainen rinnakkaismuoto varhaisten ihmisten edeltäjille "Kenyanthropuksille".
Piirteet.
"Australopithecukset" olivat aivotilavuudeltaan lähellä nykyisiä apinoita, niiden aivotilavuus oli noin 450–500 cm³ tai niinkin alhainen kuin 350 cm³, mikä on suunnilleen samaa luokkaa kuin gorillalla tai simpanssilla. Simpanssin aivotilavuus on noin 380 cm³, gorillan noin 540 cm³.
Fossiilijäänteiden mukaan suku edelsi mahdollisesti monia sitä seuranneita hominideja, kuten "Paranthropuksia" ja tiettävästi myös sukua "Homo". Kuitenkin todennäköisesti niiden älykkyys vastasi vain nykyisten apinoiden älykkyyttä. Avaintekijäksi kuitenkin muodostuu niiden kahta raajaa eli jalkoja käyttävä liikkumistyyli, joka erosi edeltävien kädellisten käyttämästä neljällä raajalla tapahtuneesta liikkumisesta. Täysin selvää ei kuitenkaan ole, miten kaksiraajainen kävelytyyli kehittyi miljoonia vuosia sitten ja oliko sillä jotain tekemistä kasvaneen aivotilavuuden kanssa. Kaksiraajaisuuden huomattavana etuna kuitenkin oli se, että yläraajat vapautuivat käsittelemään esineitä ja pää vapautui tarkkailemaan mahdollisia uhkaavia tekijöitä, kuten Afrikan savanneilla vaanivia lihansyöjäpetoja. Pystyasentoinen liikkumistyyli myös mahdollisesti näkemisen pidemmälle ja ruoan hankinta helpottui. Laji oli kuitenkin aikansa hitaimmin liikkuvia kädellisiä.
Tiettävästi lajit tai ainakaan varhaisimmat niistä eivät käyttäneet yhtään sen edistyneempiä työkaluja, kuin mitä nykyiset apinalajit käyttävät (kuten avaavat kivillä hedelmiä ja pähkinöitä sekä kaivavat kepeillä termiittipesiä). "Australopithecus garhi" näyttäisi olleen edistynein suvun laji, joka jo käytti erittäin alkeellisia työkaluja ja teurasti riistaa, kuten "Homo habilis". Tämä johti siihen, että monet tutkijat arvelevat juuri sen olleen ihmissuvun mahdollinen edeltäjä tai ainakin läheinen sukulainen.
My Arms, Your Hearse

My Arms, Your Hearse on ruotsalaisen metalliyhtye Opethin vuonna 1998 julkaistu kolmas studioalbumi. Albumi on Opethin ensimmäinen konseptialbumi, ja sen tyyli on edelliseen albumiin "Morningriseen" verrattuna raskaampi ja sisältää vähemmän rauhallisia akustisia osuuksia sekä kitaraharmonioita. Albumi oli myös ensimmäinen Opethin levy, joka julkaistiin samaan aikaan niin Euroopassa kuin Pohjois-Amerikassa. 
"My Arms, Your Hearse" sisältää myös yhteensä kokonaista neljä kappaletta ilman kitaristi-laulaja Mikael Åkerfeldtin death metal -örinää. Näistä ”Prologue”, ”Madrigal” ja ”Epilogue” ovat instrumentaaleja ja ”Credence” puhtaalla laululla laulettu.
Albumin konsepti kertoo eräänlaisen kummitustarinan miehestä, joka kuolee ja muuttuu aaveeksi.
Albumin konsepti sen raitojen mukaisesti:
"Prologue", tarina alkaa miehen hautajaisilla, jossa hänen vaimonsa ja muut lähimmäisensä surevat hänen kuolemaansa. "April Ethereal", mies on muuttunut aaveeksi ja katselee hänen surevaa vaimoaan kuitenkaan tavoittamatta häntä. "When", aave huomaa, että hänen vaimonsa on lopettanut hänen kuoleman suremisen, joka saa aaveen ajattelemaan, että hänen vaimonsa rakkaus häntä kohtaan on hiipumaisillaan. "Madrigal", aave harkitsee vaimonsa murhaamista, jotta he voisivat olla yhdessä uudelleen. "The Amen Corner", aave menee vielä katselemaan vaimoaan, joka ei enää sure miehensä kuolemaa. "Demon of the Fall", raivostunut aave yrittää vielä tappaa vaimonsa onnistumatta. "Credence", aave tajuaa millaiseksi hän on tullut ja tuntee häpeän sekä surun tunteita. "Karma", aave huomaa, että hänellä ei ole enää mitään tehtävissä ja lähtee pois vaimonsa luota. "Epilogue", aave viettää viimeiset hetkensä maan päällä, ennen kuin hän siirtyy tuonpuoleiseen.
Toisaalta albumin konsepti kuvastaa vuodenaikoja ensimmäisen kappaleen alkaessa keväästä ja viimeisen kappaleen päättyessä talveen.
Albumin jokaisen kappaleen sanoitus loppuu seuraavan kappaleen nimeen, ja viimeisen kappaleen, ”Epiloguen”, lopussa on ensimmäisen kappaleen nimi päättäen ympyrän.
"My Arms, Your Hearse" on ensimmäinen Opeth-albumi, jolla eivät soita yhtyeen entiset jäsenet, basisti Johan DeFarfalla sekä rumpali Anders Nordin. DeFarfallan tilalle yhtyeen basistiksi palkattiin Martín Méndez. Mendez ei kuitenkaan soita albumilla bassoa, koska ei ehtinyt opetella albumin bassokuvioita ennen sen nauhoittamista, ja tästä syystä Mikael Åkerfeldt soitti albumin bassokuviot. Rumpalina albumilla toimii Martin Lopez, joka jätti yhtyeen vuonna 2006. 
”Demon of the Fall” on edelleen yhtyeen suosituimpia keikkakappaleita, jonka yhtye soittaa yleensä encorena.
Kappaleet.
Vuoden 2000 uudelleenjulkaisu
Kansitaide.
Albumin kansitaiteen kuva on yhtyeen silloisen kitaristin Peter Lindgrenin ottama. Kuvassa esiintyvää figuuria esittää Lindgrenin naisystävä.
Kokoonpano.
Muut
Epäeuklidinen geometria

Epäeuklidinen geometria viittaa sellaisiin euklidisen geometrian tyyppisiin geometrioihin, joissa euklidisen geometrian viides aksiooma, paralleeliaksiooma, ei ole voimassa. Epäeuklidisia geometrioita ovat muun muassa hyperbolinen ja elliptinen geometria.
Olennainen ero euklidisen ja epäeuklidisen geometrian välillä on yhdensuuntaiset suorat. Euklidisessa geometriassa annetun suoran "l" ulkopuolella olevan pisteen "a" kautta voidaan piirtää vain yksi "l":n kanssa yhdensuuntainen suora, toisin sanoen suora, joka on samassa tasossa kuin "l" eikä leikkaa suoraa "l". Hyperbolisessa geometriassa "A":n kautta voidaan piirtää äärettömän monta "A":n tällaista suoraa. Elliptisessä geometriassa yhdensuuntaisia suoria ei ole, vaan kaikki samassa tasossa olevat suorat leikkaavat toisensa.
Toinen tapa kuvailla näiden kolmen geometrian eroja on seuraava: tarkastellaan kahta suoraa, jotka ovat kohtisuorassa kolmatta suoraa vastaan. Euklidisessa ja hyperbolisessa geometriassa nämä kaksi suoraa ovat yhdensuuntaiset. Euklidisessa geometriassa suorat ovat yhtä kaukana toisistaan, mutta hyperbolisessa geometriassa ne "kaartuvat toisistaan poispäin", jolloin käyrien pisteiden välinen etäisyys kasvaa. Elliptisessä geometriassa suorat kaartuvat lähemmäksi toisiaan ja viimein leikkaavat toisensa. Siten elliptisessä geometriassa ei ole yhdensuuntaisia suoria.
Homo antecessor

Homo antecessor eli euroopanihminen on sukupuuttoon kuollut ihmislaji, joka eli noin 1,0–0,8 miljoonaa vuotta sitten Etelä-Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa. Lajilla oli suhteellisen modernit kasvot. Se harjoitti mahdollisesti monimutkaisia hautausrituaaleja.
Laji tunnetaan Pohjois-Espanjan Atapuercasta vuonna 1994 löydetyistä fossiileista, jotka on ajoitettu 857 000–780 000 vuoden taakse. Vuonna 2005 lajista löytyi uusi alaleuan kappale. Myös Pohjois-Algerian Tighennifistä, Etiopian Bourimuodostumasta, Eritrean Buiasta ja Kenian Olorgesailiesta löytyneet 1,0–0,75 miljoonaa vuotta vanhat fossiilit saattavat olla euroopanihmisestä.
Euroopanihmisen sijainti ihmisen sukupuussa on epävarma. Sen on arveltu saattavan olla nykyihmisen esi-isä. Jotkut tutkijat pitävät sitä varhaisena heidelberginihmisenä, josta nykyihminen kehittyi, toiset afrikanpystyihmisen ja heidelberginihmisen välisenä siirtymämuotona, ja jotkut erillään kehittyneenä afrikanihmisen muotona.
Tiedot euroopanihmisen piirteistä perustuvat Espanjasta löytyneisiin 14 kallon palaseen ja kahteen osittain säilyneeseen alaleukaan. Nämä fossiilit ovat peräisin 8–14 eri yksilöstä, joiden ikähaarukka oli 3–18 vuotta. Euroopanihmisen kasvojen keskiosa oli ihmismäinen, sen silmäkuoppien yläpuolella oli yhtenäisestä luuharjanteesta muodostuneet kaaret, aivojen tilavuus oli yli 1000 cm3, leuka oli ohuempiluinen kuin afrikanihmisellä, alaetu- ja kulmahampaat olivat kapeat ja niiden muoto oli erilainen kuin afrikanihmisellä, välihampaat olivat leveät ja alavälihampaat kaksijuuriset. Sen pituus oli noin 167–183 cm, ja mies painoi noin 90 kg. 
Euroopanihminen osasi käyttää kivityökaluja, sillä sen löytöpaikasta löytyneissä eläinten jäännöksissä on merkkejä niiden käytöstä. Myös joissain ihmisjäännöksissä oli samanlaisia jälkiä, mikä viittaa kannibalismiin.
Ivan Capelli

Ivan Franco Capelli (s. 24. toukokuuta 1963 Milano, Italia) on entinen italialainen autourheilija. 
Kilpailu-ura.
Uran alkuvaiheet.
Ivan Capelli nousi vuonna 1982 19-vuotiaana kartingista Italian Formula 3 -sarjaan. Capelli näytti heti nopeutensa, ja vuonna 1984 hän nousi jo astetta korkeammalle, Euroopan Formula 3 -mestaruussarjaan. Nopeutensa ansiosta Capelli nousi jo seuraavana vuonna Formula 3000 -sarjaan ja ajoi Formula 3000:n ohella kaksi Formula 1 -kilpailua.
F1-ura.
Ensimmäiset askeleet Formula 1 -sarjassa Capelli otti vuonna Euroopan GP:ssä Tyrrellin autolla. Toisessa kilpailussaan, Australian Grand Prix'ssa, hän sijoittui neljänneksi. Kaudella hän ajoi AGS:n autolla Italian ja Portugalin Grand Prix't, joista molemmista oli tuloksena keskeytys. Ensimmäisen kokonaisen kauden hän sai ajaa Leyton House March -tallin autolla ja osoitti kykynsä hankkimalla kauden neljännessä kilpailussa Monacon kapeilla kaduilla pisteen, joka kuitenkin lopulta jäi hänen ainoakseen sinä vuonna. Seuraavana vuonna Capelli ajoi uransa parhaan kauden. Hän keräsi 17 pistettä ja sijoittui lopulta MM-sarjan sijalle 7. Seuraavat kolme vuotta Leyton Houseksi nimensä vaihtaneessa tallissa menivät huonommin, mutta vuonna 1992 Capelli sai oikean unelmatilaisuuden näyttää osaamistaan, kun Ferrari pestasi hänet yhdeksi kaudeksi ajamaan kotimaansa punaisissa väreissä. Capelli hankki kuitenkin vain kolme pistettä eli yhtä paljon kuin hän oli hankkinut uransa ensimmäisellä kaudella, jolloin hän ajoi vain kaksi kilpailua. Capelli oli lopulta vasta 13. MM-sarjassa. Vuonna 1993 hän ajoi enää kaksi kilpailua Jordanin väreissä, muttei hankkinut yhtään MM-pistettä.
F1:n jälkeinen ura.
Formulauran jälkeen Capelli siirtyi Saksan Super Tourenwagen Cup -sarjaan. Vuonna 1994 hän sijoittui Nissanillaan 11. lopullisissa pisteissä. Capelli ajoi sarjassa kausina 1994–1996 ja siirtyi kaudeksi 1997 FIA GT Championshipiin, Konrad-Porschen leipiin. Sen jälkeen hän piti kaksi kautta taukoa, vain palatakseen vuonna 2000 jälleen FIA GT:n pariin, tällä kertaa Ferrarin leipiin. Kauden 2001 hän ajoi Sportscar World Championship -urheiluautosarjassa. Sen jälkeen hän on ajanut muutaman kilpailun kaudessa eri urheiluautoluokissa, ja toiminut italialaisen Rai Uno -televisiokanavan F1-kommentaattorina.
Columbia (joki)

Columbia (, ) on Tyyneenmereen laskeva joki Pohjois-Amerikassa. Columbiajoen löysi tutkimusmatkailija Robert Gray 11. toukokuuta 1792. Hän antoi sille nimen laivansa mukaan.
Maantiede.
Columbia saa alkunsa Kanadan puolelta, Kalliovuorten läntisiltä rinteiltä Brittiläisestä Kolumbiasta. Se virtaa sieltä Yhdysvaltojen puolelle Washingtonin osavaltioon, missä se laskee Tyyneenmereen. Columbiajoen pituus on 2 044 kilometriä ja sen kokonaisvirtaama on 7 400 m³/s. Joen valuma-alueen pinta-ala on 155 000 km².
Joen varrella sijaitsevia kaupunkeja ovat muun muassa Castlegar ja Trail Brittiläisessä Kolumbiassa, Vancouver Washingtonissa ja Portland Oregonissa.
Vesivoima.
Columbia on Pohjois-Amerikan suurin vesivoiman tuotantoon valjastettu joki. Sivujokineen se vastaa kolmasosaa Yhdysvaltojen vesivoimapotentiaalista. Koko joen Yhdysvaltojen alueella virtaava osuus on täysin vesivoimatuotannossa. Joen varrella sijaitsee useita suuria vesivoimaloita, joista suurin on Grand Couleen pato.
Grand Couleen ja Bonnevillen patojen rakentaminen oli tärkeää Yhdysvaltojen menestyksele toisessa maailmansodassa, sillä lentokoneisiin käytetyn alumiinin tuottamiseen tarvittiin runsaasti sähköä.
Sivujoet.
Aakkosjärjestyksessä:
Hugo Weaving

Hugo Wallace Weaving (s. 4. huhtikuuta 1960 Ibadan, Nigerian siirtomaa ja protektoraatti) on brittiläinen, Australiassa asuva näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa rooleistaan "Matrix"-elokuvien agentti Smithinä sekä "Taru sormusten herrasta" -trilogian Elrondina.
Elämä ja ura.
Weaving syntyi vuonna 1960 Nigeriassa brittiläisille vanhemmille. Perhe muutti pian Australiaan, missä Weavingin isä työskenteli monikansallisessa öljy-yhtiössä. Sen jälkeen perhe muutti ensin Etelä-Afrikkaan, sitten Isoon-Britanniaan, ja vuonna 1976 pysyvästi takaisin Australiaan.
Weaving valmistui National Institute of Dramatic Art -teatterikoulusta vuonna 1981. Edellisenä vuonna hän oli näytellyt ensimmäisessä elokuvassaan "Nyt tai ei koskaan". Valmistumisensa jälkeen Weaving näytteli teatterissa ja sai pääosan elokuvassa "The City’s Edge" (1983). Sitä seurasi sarja isoja rooleja australialaisessa elokuvassa ja televisiossa. Pääosastaan elokuvassa "Sokeat todisteet" (1991) hän sai Australian elokuvainstituutin palkinnon parhaasta miespääosasta.
Weavingin kansainvälinen läpimurto tapahtui drag queenin roolissa australialaisessa elokuvassa "Priscilla, aavikon kuningatar" (1994). Hän antoi äänensä lammaskoira Rexille elokuvassa "Babe – urhea possu" (1995) ja voitti toisen AFI-palkintonsa pääosastaan elokuvassa "Kaltereiden takana" (1998).
"Taru sormusten herrasta" -trilogiassa Weaving esittää Elrondia, ja "Matrix"-trilogiassa agentti Smithiä. Weaving palasi Elrondin rooliin "Hobitti"-trilogiassa. Weavingin muita elokuvia 2010-luvulla ovat esimerkiksi "Strangerland" (2015), "The Dressmaker" (2016) ja "Hacksaw Ridge – aseeton sotilas" (2016).
Weaving meni vuonna 1984 naimisiin taiteilija Katrina Greenwoodin kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Homo rhodesiensis

Rhodesianihminen ("Homo rhodesiensis") oli mahdollinen ihmislaji, jonka kallo löydettiin Pohjois-Rhodesiassa (nykyisin Sambia) sijaitsevasta rauta- ja sinkkikaivoksesta. Löydön teki 1921 sveitsiläinen kaivostyöntekijä Tom Zwiglaar. Kallon lisäksi löydettiin toisen yksilön yläleuka, sääriluu, ristiluu ja paloja reisiluusta.
Rhodesianihminen eli 125 000–400 000 vuotta sitten. Laji oli heidelberginihmisen tapainen nykyihmisen edeltäjä, jonka kallo muistutti neandertalinihmisen kalloa ja aivokoppa oli nykyihmisen ja neandertalinihmisen välimaastosta. Rhodesianihmisen aivotilavuus oli 1 300 cm3. Rhodesianihmistä on joskus virheellisesti väitetty hyvin vanhaksi, jopa 1,75–2,5 miljoonan vuoden ikäiseksi.
Useimmat nykyiset tutkijat uskovat rhodesianihmisen kuuluneen heidelberginihmisten ryhmään, mutta on myös ajateltu sen kuuluvan arkaaiseen "Homo sapiens" -ryhmään ja ehdotettu nimeä "Homo sapiens rhodesiensis".