tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gordan Jandroković

Gordan Jandroković (s. 2. elokuuta 1967, Bjelovar) on kroatialainen diplomaatti ja poliitikko. Vuosina 2008–2011 hän toimi Kroatian ulkoministerinä ja varapääministerinä.
Vuodesta 2017 hän on parlamentin puhemies.
Koulutus.
Jandroković opiskeli vuosina 1986–1991 maa- ja vesirakennusinsinööriksi ja 1989–1993 valtiotieteen kandidaatiksi Zagrebin yliopistosta. Vuonna 1996 hän opiskeli Kroatian ulkoministeriön diplomaattikoulussa. Vuonna 1995 hän suoritti maisterinopintonsa kansainvälisistä suhteista Clingendael-instituutissa Haagissa ja Rotterdamin Erasmus-yliopistossa.
Työura.
Vuodesta 1989 vuoteen 1994 Jandroković työskenteli yksityisessä rakennusyrityksessä. Vuosina 1994–2000 hän oli töissä Kroatian ulkoministeriössä. Vuonna 2000 hän palasi takaisin julkiselle sektorille ja työskenteli Zagrebilaisessa Stanić -yrityksessä. Hän vaihtoi työpaikkaa vuonna 2002 Beming-yritykseen syntymäkaupungissaan Bjelovarissa. Vuonna 2003 hän palasi politiikkaan tullessaan valituksi kansanedustajaksi. Ensimmäisellä virkakaudellaan hän toimi ensin tiede-, kehitys- ja uudelleenrakennusvaliokunnan puheenjohtajana ja vaihtoi sitten ulkoasiainvaliokuntaan. Samaan aikaan hänestä tuli Euroopan unioniin liittymiseen pyrkivän valiokunnan puheenjohtaja. Vuonna 2007 hänet valittiin uudelle kansanedustajakaudelle. Vuotta myöhemmin hänet nimettiin jo toiseen kertaan ulkoministeriehdokkaaksi, ja tuli valituksi.
Puoluetehtävät.
Jandroković on ollut puolueensa HDZ jäsen vuodesta 1992. Samasta puolueesta oli Kroatian tuolloinen presidentti, Franjo Tuđman. Vuodesta 2002 alkaen hän toimi puolueensa pieniin ja keskisuuriin yrityksiin keskittyvän toimikunnan johdossa. Vuonna 2003 hänestä tuli myös Bjelovar-Bilogoran alueeseen keskittyvän toimikunnan puheenjohtaja. Hänet valittiin puolueensa puheenjohtajaksi vuonna 2004.
Av-arkki

AV-arkki on suomalaisen mediataiteen keskus. Se on taiteilijoiden vuonna 1989 perustama voittoa tavoittelematon yhdistys, joka ajaa jäsentensä etua ja edistää mediataiteen ja -kulttuurin asemaa yleisesti. Yhdistyksen jäseninä on yli 300 suomalaista tai Suomessa asuvaa mediataiteilijaa. Yhdistyksen toiminnan tarkoituksena on levittää ja edistää suomalaista mediataidetta ja kokeellista audiovisuaalista taidetta. Lisäksi AV-arkki edistää yhteistyössä Kansallisen audiovisuaalisen instituutin kanssa mediataiteen pitkäaikaisarkistointia. Yhdistyksen puheenjohtajana toimii Elena Näsänen.
AV-arkki levittää suomalaista mediataidetta niin kansainvälisesti kuin kotimaassa. AV-arkki tarjoaa teoksia ja teoskokonaisuuksia vuosittain satojen eri puolilla maailmaa järjestettävien tapahtumien ohjelmistoon. Suomalaisen mediataiteen koko kehityskaaren kattava levitysarkisto mahdollistaa myös vanhempiin suomalaisiin mediataideteoksiin tutustumisen ja palvelee erityisesti tutkijoiden tarpeita. AV-arkki on jäsenmäärältään ja toimintansa laajuudelta suurin kotimainen ja valtakunnallinen mediataidealan järjestö.
Festivaalien, museoiden, näyttelyiden ja tapahtumien lisäksi AV-arkki levittää mediataidetta myös mediakasvatus- ja opetustarkoituksiin. AV-arkki tarjoaa tapahtumiin yksittäisten taiteilijoiden teoksia sekä kuratoituja kokonaisuuksia. AV-arkki toimii myös asiantuntijoina yhteistyöprojekteissa. AV-arkki järjestää suomalaisen ja kansainvälisen mediataiteen näyttelyitä ja näytöksiä yhteistyössä muiden toimijoiden kanssa. AV-arkin levitysarkisto on avoinna kaikille mediataiteesta kiinnostuneille. 
AV-arkki myönsi aikaisemmin vuosittain kiertopalkinnon henkilölle tai taholle suomalaisen mediataiteen edistämisestä. Palkinnon saivat Perttu Rastas (2005), Lauri Anttila (2006), Marikki Hakola (2007), Minna Tarkka (2008), Anneli Nygren (2009) ja Päivi Talasmaa (2011).
Mediataide kasvattaa! on AV-arkin ylläpitämä media- ja taideakasvatuksen oppimateriaaleja tuottava ja tarjoava verkkopalvelu.
Edge of Sanity

Edge of Sanity oli ruotsalainen death metal -yhtye, joka toimi vuosina 1989–2003. Yhtye yhdisteli ensimmäisten joukossa death metalia progressiiviseen rockiin. Yhtyeen johtohahmo oli myös muun muassa Nightingalesta ja Pan.Thy.Moniumista tunnettu Dan Swanö.
Thomas Wilhelmsson

Thomas Knut Johannes Wilhelmsson (s. 6. syyskuuta 1949 Helsinki) on suomalainen oikeustieteilijä ja Helsingin yliopiston siviili- ja kauppaoikeuden emeritusprofessori. Hän toimi Helsingin yliopiston rehtorina vuosina 2008–2013 ja kanslerina vuosina 2013–2017.
Ura.
Wilhelmsson valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1971, oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 1973 ja oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1980.
Wilhelmsson työskenteli Helsingin yliopiston assistenttina 1972–1977 ja yliassistenttina 1977–1978, Svenska handelhögskolanin virkaa tekevänä apulaisprofessorina 1975, oikeusministeriön lainsäädäntöneuvoksena 1979–1981 sekä markkinatuomioistuimen tuomarina 1980–1990. Hän on toiminut Helsingin yliopiston siviili- ja kauppaoikeuden ruotsinkielisenä professorina vuodesta 1981 alkaen. Wilhelmsson toimi Helsingin yliopistossa yksityisoikeuden laitoksen johtajana 1989–1998, vararehtorina 1998–2008, rehtorina 2008–2013 ja kanslerina 2013–2017. Hän on myös toiminut Tukholman yliopiston hallituksen varapuheenjohtajana ja Åbo Akademin hallituksen jäsenenä. Wilhelmsson jäi eläkkeelle vuonna 2017.
Wilhelmsson toimi Yleisradion hallituksen puheenjohtajana 2015–2021. Hän toimi Suomen oikeusfilosofisen yhdistyksen puheenjohtajana 1984, Oikeus- ja yhteiskuntatieteellisen yhdistyksen puheenjohtajana 1989–1990, Suomen kuluttajaoikeudellisen yhdistyksen puheenjohtajana 1997–2002 sekä International Association of Consumer Law -yhdistyksen hallituksen jäsenenä 1997–2008 ja puheenjohtajana 2007–2008.
Wilhelmsson oli aiemmin SKDL:n jäsen. Keväällä 2013 hän kehotti opiskelijoita osoittamaan mieltään hallitusta vastaan, koska hallituksen epäiltiin leikkaavan opintotukea.
Wilhelmsson on ollut Suomen Tiedesseuran jäsen vuodesta 1989 alkaen, Göteborgin kuninkaallisen tiede- ja kirjallisuusseuran jäsen vuodesta 2003 alkaen ja Kuninkaallisen insinööritieteiden akatemian jäsen vuodesta 2017 alkaen. Hän on saanut kunniatohtorin arvon Uppsalan yliopistosta vuonna 1997, Oslon yliopistosta vuonna 2000 ja Tarton yliopistosta vuonna 2002. Hän sai Knut ja Alice Wallenbergin säätiön miljoonan Ruotsin kruunun arvoisen palkinnon ansioista oikeustieteen alalla vuonna 2011 ja Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen Allan Serlachius-Särkilahti -palkinnon vuonna 2021. Hän sai Suomen Valkoisen Ruusun komentajamerkin vuonna 2014.
Hypermoderni koulukunta

Hypermoderni koulukunta shakissa on tyylisuuntaus, joka korostaa, että keskustaa ei tarvitse hallita sotilailla, vaan mieluummin upseerien avulla. Sen mukaan kannattaa houkutella vastustaja siirtämään sotilaitaan keskustaan, jolloin niistä tulee hyökkäyskohteita. 
Tyylisuunnan kehittäjiä ja kannattajia ovat olleet muun muassa Aron Nimzowitsch, Richard Réti, Savielly Tartakower ja Gyula Breyer.
Hypermoderneja avauksia ovat esimerkiksi Retin avaus, Aljechinin puolustus, useimmat intialaiset puolustukset, moderni puolustus, Pircin puolustus, Larsenin avaus ja joillain mittareilla myös englantilainen peli.
Scrapper Blackwell

Scrapper Blackwell (oik. Francis Hillman Blackwell; 21. helmikuuta 1903 Syracuse, Pohjois-Carolina – 7. lokakuuta 1962 Indianapolis) oli yhdysvaltalainen blueskitaristi ja laulaja. Hänet tunnetaan erityisesti suositun pianisti-laulaja Leroy Carrin säestäjänä 1920-luvulla ja 1930-luvun alussa. Scrapper teki myös joukon soololevytyksiä, joista ensimmäinen "Kokomo blues" on yksi merkittävimpiä ja sitä pidetään Robert Johnson -klassikon "Sweet Home Chicago" esikuvana. Allmusicin mukaan Blackwell oli yksi 1920- ja 1930-luvun merkittävimmistä kitaristeista, jonka soolotuotannon häikäisevän selvä-äänisestä tyylistä muodostui Chicagon 1940- ja 1950-luvun sähköinen blues.
Elämä.
Francis Hillman Blackwell syntyi 16-lapsiseen Payton ja Elizabeth Blackwellin perheeseen. Etniseltä taustaltaan Blackwell oli osittain cherokee ja hän kasvoi ja eli suurimman osan elämästään Indianapolisissa, Indianassa. Hänen isänsä soitti viulua, mutta Francis Blackwell oli itseoppinut kitaristi, joka rakensi ensimmäisen kitaransa sikarilaatikoista, puusta ja rautalangasta. Hän opetteli myös soittamaan pianoa ja soittelikin ajoittain sitä ammatikseen. Teini-iässä Blackwell oli osa-aikamuusikko ja matkusteli välillä aina Chicagoon asti. 
Etäisenä ja hankalana työkaverina tunnettu Blackwell muodosti läheisen työsuhteen pianisti Leroy Carrin kanssa. Carrin hän oli tavannut Indianapolisissa 1920-luvun puolivälissä. Carrin kanssa Blackwell äänitti duona Vocalion-levymerkille vuonna 1928 – tuloksena oli vuoden suurin blueshitti "How Long, How Long Blues".
Blackwell äänitti myös soolona Vocalionille. Ensimmäinen äänite oli "Kokomo Blues", josta Kokomo Arnold teki oman versionsa "Old Kokomo Blues" ja tästä taas muotoutui Robert Johnsonin bluesklassikko "Sweet Home Chicago" vuonna 1936. Blackwell ja Carr kiersivät vuosina 1928–1935 ympäri Yhdysvaltain keskilänttä ja levyttivät yli 100 kappaletta. Blackwell jatkoi myös soololevyjen tekemistä. Hän riitautui Carrin kanssa vuonna 1931, koska ei ollut tyytyväinen saamastaan huomiosta. Vocalionin Mayo Williamsin ansiosta yhteistyö kuitenkin jatkui ja Blackwell sai tasavertaisen huomion levytyssopimuksessa ja laulujen tekijätiedoissa. Blackwellin viimeinen levytyssessio Carrin kanssa oli helmikuussa 1935 Bluebird-merkille. Sessio päättyi kesken kaiken parin riitoihin. Kaksi kuukautta myöhemmin Carr kuoli rankan alkoholinkäytön aiheuttamaan munuaistulehdukseen. Heinäkuussa 1935 Blackwell äänitti tribuutin "My Old Pal Blues" Carrille ja vetäytyi musiikkibusineksesta.
Blackwell palasi musiikin pariin 1950-luvulla ja Colin C. Pomroy äänitti häntä kesäkuussa 1958 (äänitykset julkaistiin vuonna 1967 Collector-levymerkillä). Pian tämän jälkeen häntä äänitti Duncan P. Schiedt Doug Dobellin 77 Records -merkille ja Art Rosenbaum Prestige/Bluesville Records-merkeille. 
Blackwell oli aloittamassa bluesuraansa uudelleen kun hänet ammuttiin pahoinpitelyn yhteydessä kuoliaaksi indianapolislaisella kujalla. Vaikka rikos säilyi ratkaisemattomana, poliisi pidätti hänen naapurinsa murhan aikoihin. Blackwell on haudattu New Crownin hautausmaalle Indianapolisiin.
Berthold Englisch

Berthold Englisch (9. heinäkuuta 1851 Hotzenplotz – 19. lokakuuta 1897 Wien) oli itävaltalainen shakkimestari.
Englisch syntyi Sleesiassa juutalaiseen perheeseen. Hän ansaitsi elantonsa pörssimeklarina.
Hän voitti Leipzigin turnauksen vuonna 1879 sekä Wiesbadenin turnauksen 1880.
Englisch hävisi kaksi ottelua Vincenz Hrubylle vuonna 1882 ja Emanuel Laskerille 1890. Hän myös otteli tasan Harry Nelson Pillsburyn kanssa 1896. Kaikki ottelut hän pelasi Wienissä.
Berthold Lasker

Berthold Lasker (31. joulukuuta 1860 – 19. lokakuuta 1928 ) oli saksalainen shakkimestari.
Hänen syntymänimensä oli Jonathan Berthold Lasker ja hän oli shakin maailmanmestarin Emanuel Laskerin isoveli.
Hän vietti suurimman osan elämästään Berliinissä, pelaten paikallisissa turnauksissa. Vuonna 1881 hän jakoi turnauksen ensimmäisen sijan Siegbert Tarraschin kanssa
Laskerin paras saavutus oli ensimmäinen sija Berliinin vuoden 1890 turnauksessa.
Vuonna 1902 Lasker voitti New Yorkin osavaltion mestaruuden shakissa.
Vapaakappaleoikeus

Vapaakappaleoikeus on joillekin kirjastoille lain mukaan kuuluva oikeus saada kappale jokaisesta jossakin maassa painetusta julkaisusta, kuten kirjoista sekä sanoma- ja aikakauslehdistä. Lisäksi vapaakappaleoikeuteen sisältyy oikeus hakea ja tallentaa verkkoaineistoja. Lain tarkoituksena on kulttuuriperinnön säilyttäminen sekä julkaisujen saattaminen tutkimuksen käyttöön. 
Vapaakappaleoikeus Suomessa.
Vapaakappalekirjastoja ovat Suomessa lain kulttuuriaineistojen tallettamisesta ja säilyttämisestä mukaiset kirjastot. Vapaakappalekirjastoissa 
säilytetään lain perusteella saatuja kappaleita kirjoista, lehdistä ja muista painotuotteista sekä musiikista ja muista tallenteista. Vapaakappaleina tallennetut elektroniset julkaisut kuten e-kirjat, e-lehdet, verkkomusiikki sekä suomalaiset verkkosivustot ovat myös käytettävissä vapaakappalekirjastoissa.
Suomessa täydellinen tai osittainen vapaakappaleoikeus on seuraavilla kirjastoilla:
Vapaakappaleoikeuden omaavat kirjastot saavat maksuttomat kappaleet kotimaisista painotuotteista, ääntä, kuvaa tai tekstiä sisältävistä tallenteista sekä verkkoaineistoista. Oikeus perustuu Lakiin kulttuuriaineistojen tallettamisesta ja säilyttämisestä (1433/2007), joka 1.1.2008 alkaen kumoaa aiemman Vapaakappalelain (420/1980) sekä sitä täydentäneen asetuksen (774/1980) samoin kuin Lain elokuvien arkistoinnista (576/84). Vapaakappaleiden määrä vaihtelee aineistosta riippuen kuudesta (mm. kirjat, aikakauslehdet) kahteen (mm. mainokset, luettelot ja esitteet) tai yhteen (mm. sanomalehdet ja av-aineisto).
Lain mukaan Kansalliskirjaston tehtävänä on ohjelmallisesti hakea ja tallentaa tietoverkoista yleisön saatavilla olevaa verkkoaineistoa. Haettavaan ja tallennettavaan verkkoaineistoon tulee sisällyttää edustavasti ja monipuolisesti tietoverkoissa eri aikoina yleisön saatavilla olevaa aineistoa.
Tallennetut verkkoaineistot ovat nykyisten vapaakappalekirjastojen lisäksi käytettävissä Eduskunnan kirjastossa sekä Kansallisessa audiovisuaalisessa instituutissa (KAVI).
Jeanne d’Arc (vuoden 1999 elokuva)

Jeanne d’Arc () on ranskalainen historiallinen draamaelokuva vuodelta 1999. Elokuva kertoo yksinkertaisesta, kiihkeästä maalaistytöstä, Jeanne d’Arcista. Elokuva perustuu 1400-luvulla eläneen Jeanne d’Arcin tarinaan. Elokuvan on ohjannut Luc Besson, joka teki myös käsikirjoituksen yhdessä Andrew Birkinin kanssa. Pääosaa näyttelee Milla Jovovich ja John Malkovich nähdään elokuvassa Ranskan kuninkaan Kaarle VII:n roolissa.
Tarina.
Elokuvan alussa Jeanne on lapsi, joka kuulee salaperäisiä ääniä, ja näkee näkyjä. Jeanne asuu pienessä kylässä Ranskassa. Eräänä päivänä Jeanne juoksee niitylle, jossa hän nukahtaa. Havahduttuaan unesta, hän huomaa lähellänsä miekan. Jeanne ottaa miekan, ja ryntää kylään, jonka hän kauhukseen huomaa olevan englantilaisten hyökkäyksen kohteena. Kylässä hän menee kotiinsa, jossa hänen siskonsa on hyvin huolissaan odottamassa häntä. Pian englantilaiset saapuvat taloon. Jeannen sisko työntää Jeannen piiloon, ja yrittää yksin puolustautua englantilaisia vastaan siinä kuitenkaan onnistumatta. Englantilaiset tappavat Jeannen siskon, ja raiskaavat hänet. Tämän jälkeen Jeanne vihaa englantilaisia.
Vartuttuaan muutaman vuoden ajan setänsä ja tätinsä hoivissa, Jeanne lähtee toteuttamaan unelmaansa ja matkustaa Ranskan kuninkaan Kaarlen hoviin. Siellä hänen ehdotuksensa joukko-osaston perustamisesta hänen komentoonsa teilataan heti. Jeanne on kuitenkin pohjustanut saapumistaan lähettämällä kirjeitä ennen saapumistaan ja pidemmän päälle idea alkaa kantaa hedelmää. Lopulta kuningas antaa Jeannen johdettavaksi pienen sotajoukon, jolla hän lähtee valloittamaan Orléansia takaisin. Ensimmäisen taistelun aikana Jeanne haavoittuu pahasti nuolesta eikä pysty jatkamaan taistelua. Seuraavana päivänä Jeanne pyytää englantilaisia antautumaan hänen sotilailleen. Englantilaiset eivät kuitenkaan antaudu vaan syntyy uusi taistelu, jonka ranskalaiset voittavat.
Jeanne haluaa jatkaa suoraan vapauttamaan Pariisia. Pariisissa syntyy taistelu, jonka aikana Jeanne vangitaan. Seuraa oikeudenkäynti, jonka aikana Jeannea syytetään muun muassa kerettiläisyydestä, sillä hän on käyttänyt miesten vaatteita. Myös miekan heiluttamista Pariisin valloitusyrityksen aikana pidetään syntisenä touhuna. Lopulta Jeanne vangitaan.
Näyttelijät.
Lähde:
Tulanen yliopisto

Tulanen yliopisto on yksityinen yliopisto New Orleansissa, Louisianassa. Se perustettiin vuonna 1834 ja se kasvoi kokonaiseksi yliopistoksi. Koulu yksityistettiin Paul Tulanen ja Josephine Louise Newcombin lahjoitusten seurauksena.
Tulanen yliopisto on ainoa laatuaan Yhdysvalloissa, sillä se on ainoa, joka on muuttunut julkisesta yksityiseksi.
Tulanen yliopiston MBA-koulutusohjelma A. B. Freeman School of Business oli vuosina 1993–2001 Helsingin kauppakorkeakoulun yhteistutkintokoulu, ja Suomesta pääsi vuosittain 1–3 stipendiopiskelijaa Tulaneen kaksivuotista MBA-tutkintoa opiskelemaan.
Vuonna 2005 Hurrikaani Katrina aiheutti yliopistoalueen sulkemisen neljän kuukauden ajaksi.
Gyula Makovetz

Gyula Makovetz (Makowetz, Makovets) (29. joulukuuta 1860 Arad – 8. elokuuta 1903 Budapest) oli unkarilainen shakinpelaaja ja journalisti.
Makovetz julkaisi shakkilehteä "Budapesti Sakkszemle" vuosina 1889−1894. Makovetz tuli ensimmäiseksi vuoden 1890 Grazin shakkiturnauksessa. Hän jakoi toisen sijan Moritz Porgesin kanssa Dresdenissä vuonna 1892 sekä voitti ottelun Rudolf Charousekia vastaan Budapestissä vuonna 1893.
Cambridge Springs

Cambridge Springs on kunta Pennsylvaniassa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku vuonna 2000 oli 2 363.
Cambridge Springs -puolustus on nimetty kunnan mukaan. Sitä käytettiin ensimmäisen kerran vuonna 1904 Rider Hotellissa pelatussa turnauksessa.
Victory Boogie-Woogie

Victory Boogie-Woogie on hollantilaissyntyisen abstraktin taidemaalari Piet Mondrianin viimeinen, keskeneräiseksi jäänyt maalaus. Kooltaan 127x127 cm oleva maalaus jäi kesken vuonna 1944 ja vuodesta 1998 se on kuulunut Haagissa sijaitsevan Gemeentemuseumin kokoelmiin. Se hankittiin 80 miljoonana guldenin (noin 35 miljoonan euron) hintaan yhdysvaltalaiselta keräilijältä S. Newhouselta. Maalauksen osti Stichting Nationaal Fonds Kunstbezit (Alankomaiden kansallinen taidesäätiö) Alankomaiden keskuspankilta saadun lahjoituksen turvin euron käyttöönoton juhlistamiseksi. Lahjoitus herätti keskustelua myös "Tweede Kamerissa" eli Alankomaiden alahuoneessa.
Allan Liuhala

Kaarlo Allan Liuhala (12. maaliskuuta 1925 Keikyä – 14. heinäkuuta 2014 Hämeenlinna) oli "Hämeen Sanomien" päätoimittaja ja journalistinen vaikuttaja.
Liuhala vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Vammalassa, jossa hän myös kävi koulunsa. Osallistuttuaan jatkosotaan ja Lapin sotaan hän tuli ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta vuonna 1945. Hän valmistui 1950 Helsingin yliopistosta valtiotieteen kandidaatiksi. Hän aloitti samana vuonna "Aamulehden" vakituisena toimittajana ja nimitettiin myöhemmin ensin toimitussihteeriksi, sitten toimituspäälliköksi. "Helsingin Sanomien" toimituspäällikkönä Liuhala toimi 1970–1971. "Hämeen Sanomien" päätoimittajana Liuhala työskenteli vuodet 1971–1990, eläkkeelle jäämiseensä asti.
Liuhala kuului Julkisen sanan neuvoston perustajajäseniin ja toimi sen varapuheenjohtajana vuosina 1969–1970. Hän julkaisi tiedotusopin oppikirjan "Tiedota!" (1974) ja osallistui "Suomen sanomalehdistö – yhteiskunnan kuvastin" -kirjan kirjoittamiseen (1971). Työnsä ohella ja eläkkeellä ollessaan hän kirjoitti myös pakinoita.
EuroSpeedway Lausitz

EuroSpeedway Lausitz on moottorirata, joka sijaitsee Klettwitzin kaupungissa lähellä Puolan ja Tšekin rajaa Itä-Saksassa. Aluksi rata tunnettiin nimellä Lausitzring, mutta se muutettiin nykymuotoon kansainvälisemmäksi.
Radalla on myös ovaalirata, jolla ajettiin kahdesti Champ Car -sarjan kilpailu vuosina 2001 ja 2003.
Entinen Formula 1 -kuljettaja Michele Alboreto kuoli radalla vuonna 2001, kun hän testasi Audi R8 -merkkistä Le Mans Prototype -autoa.
MT9

MT9 on äänitiedostomuoto, jonka on kehittänyt Electronics and Telecommunications Research Institute (ETRI) tavoiteena korvata MP3-tiedostomuoto. MT9:n etuja ovat kuusi eri kanavaa, joiden kaikkien äänentasoa voi vaihdella, mikä tarkoittaa, että kuulijan on mahdollista vaimentaa eri kanavia ja kuunnella esimerkiksi vain kitaraa.
Audizen on julkaissut Music 2.0 -nimisen soittimen, joka tukee MT9-tiedostomuotoa. MT9:ää aiotaan yleiseksi standardiksi, jonka jälkeen muotoa tukisi jokainen uusi digitaalinen musiikkisoitin. LG Groupin ja Samsungin uudet puhelinmallit vuoden 2009 lopussa tai alkuvuodesta 2010 tulevat tukemaan MT9-tiedostomuotoa.
Yhdystie 7041

Yhdystie 7041 on Nurmosta Lapualle kulkeva tie.
Reitti.
Tie saa alkunsa valtatieltä 19. Se kulkee Nurmon keskustan, Jaskarinkylän, Kellojan ja Alanurmon kautta Lapuan keskustaan, jossa se päättyy Kirkkokadun risteykseen. Tie kulkee koko matkan Nurmonjoen länsipuolta, mistä johtuen Seinäjoen kaupungin puolella tien nimenä on Länsitie ja Lapuan kaupungin alueella Länsipuolentie. Kellojantien risteyksessä tien nimeksi vaihtuu Alanurmontie. Tietä pitkin kulkee yhä muutama kaukoliikenteen linja-autovuoro Lapualta Seinäjoelle ja takaisin.
Barakoni

Barakonin jumalansynnyttäjän kirkko (), joka tunnetaan yleisesti nimellä Barakoni (), on ortodoksinen kirkko Georgiassa. Se sijaitsee Länsi-Georgian vuoristoisella Ratšan alueella, joka kuuluu Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svanetin hallintoalueeseen.
Kirkko sijaitsee lähellä Ambrolaurin kaupunkia. Sen tilasi vuonna 1753 Ratšan paikallinen herra (eristavi) Rostom arkkitehti Avtandil Šulavrelilta, jota muistetaan kirkon itäisen julkisivun kaiverruksessa. Barakoni on ristikirkko, jossa on kupoli. Se on yksi viimeisistä merkittävistä keskiaikaisen georgialaisen arkkitehtuuriperinteen muistomerkeistä. Kirkko on rakennettu siististi leikatusta, tasaisesta hiekkakivestä ja koristeltu rikkaasti. Se suljettiin ja häpäistiin neuvostokaudella, ja se kärsi lisävahinkoja, joskaan ei vakavia, Ratšan maanjäristyksessä vuonna 1991, mutta se korjattiin nopeasti.
Janakkalan vaakuna

Janakkalan kunnanvaakuna on saanut aiheensa kunnan sijainnista. Ilves, Kanta-Hämeen maakuntaeläin, kuvaa Janakkalan sijaintia Hämeen sydämessä. Sakarakoro on viittaus Hakoisten linnavuoreen, ja sen yläpuolinen kahden nuolen saartama risti, kristinuskon symboli, kuvaa ristiretkien taisteluita.
Vaakunan on suunnitellut Onni Oja, ja se vahvistettiin käyttöön 23. helmikuuta 1952. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä edestäpäin kultainen ilveksenpää, jonka kieli sininen ja korvatöyhdöt mustat; yläpuolella sakarakoroinen kultalakio, jossa Mantovan risti ja sen molemmin puolin sitä kohti suuntautuva nuolenkärki; kaikki mustia.”.
Valko-Venäjä yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Valko-Venäjä on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1993 alkaen. Ennen maan itsenäistymistä sen urheilijat edustivat MM-kilpailuissa Neuvostoliittoa. Valko-Venäjä on saavuttanut yhteensä 33 mitalia, joista kymmenen on kultaisia. Kaikki kultamitalit yhtä lukuun ottamatta ja noin puolet muista mitaleista on saavutettu heittolajeista. Yksittäisten kisojen mitalitilastossa maa on sijoittunut parhaimmillaan toiseksi Göteborgissa 1995. Ilman mitaleja se on jäänyt Sevillassa 1999, Berliinissä 2009, Moskovassa 2013, Lontoossa 2017 ja Dohassa 2019. Vuosien 2022 ja 2023 kisoihin Valko-Venäjä ei saanut osallistua sen tukiessa Venäjän hyökkäystä Ukrainaan.
Valko-Venäjän menestynein urheilija yleisurheilun MM-kilpailuissa on kiekonheittäjä Ellina Zvereva, joka voitti maailmanmestaruuden Göteborgissa 1995 ja Edmontonissa 2001 sekä saavutti MM-hopeaa Ateenassa 1997. Moukarinheittäjä Ivan Tsih’an voitti kultaa Pariisissa 2003 ja Osakassa 2007, minkä lisäksi hän oli alun perin ykkönen Helsingissä 2005, mutta tämän mestaruuden hän menetti dopingrikkomuksen seurauksena maanmiehelleen Vadzim Dzevjatouskille. Yhden mestaruuden ovat Dzevjatouskin lisäksi voittaneet keihäänheittäjä Natallja Šikalenka vuonna 1995, kuulantyöntäjä Janina Karoltšyk vuonna 2001, kuulantyöntäjä Andrei Mih’nevitš ja kiekonheittäjä Iryna Jattšanka vuonna 2003 sekä 800 metrin juoksija Maryna Arzamasava vuonna 2015. Kuulantyöntäjä Nadzeja Astaptšuk menetti vuoden 2005 maailmanmestaruutensa ja vuosien 2007 ja 2011 hopeansa dopingrikkomuksen seurauksena. Heittolajien ulkopuolella menestyneimmät valkovenäläiset Arzamasavan lisäksi ovat kaksi hopeaa saavuttanut ja myöhemmin Suomea edustanut kymmenottelija Eduard Hämäläinen, yhden hopean ja kaksi pronssia saavuttanut kävelijä Valjantsina Tsybulskaja sekä yhden hopean ja yhden pronssin saavuttanut seitsenottelija Natallja Sazanovitš. Valko-Venäjän jäädessä ilman mitaleja parhaiten menestyi Sevillassa 1999 neljänneksi sijoittunut kuulantyöntäjä Janina Karoltšyk, Berliinissä 2009 kahdeksanneksi sijoittunut moukarinheittäjä Pavel Kryvitski, Moskovassa 2013 neljänneksi sijoittunut pituushyppääjä Volha Sudarava, Lontoossa 2017 kuudenneksi sijoittuneet aitajuoksija Alina Talai ja keihäänheittäjä Tatsjana Haladovitš sekä Dohassa 2019 neljänneksi sijoittunut korkeushyppääjä Maksim Nedasekau.
Sienna West

Sienna West (s. 6. marraskuuta 1977 Orangen piirikunta, Kalifornia) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hän on toiminut myös "Penthousen" mallina.
Ura.
West syntyi Floridan piirikunnassa, Uruguayssa marraskuussa 1977. Ollessaan 10-vuotias hän muutti Miamiin, Floridaan, jossa West ryhtyi 19-vuotiaana eroottiseksi tanssijaksi. Pian hän muutti takaisin Kaliforniaan, jossa West jatkoi tanssimista Los Angelesissa. Samalla hän sai luotua yhteyksiä pornoteollisuuden tuottajiin ja päätyi 29-vuotiaana tekemään ensimmäisen elokuvansa. Hänet palkittiin "Adam Film World Awardilla" luokassa ”vuoden MILF” vuonna 2008.
Vapaa-ajallaan West harrastaa lentopalloa ja kuntosalilla käymistä.
Itä-Flanderi

Itä-Flanderi () on provinssi Belgian Flanderissa. Sen pääkaupunki on Gent. Provinssissa on arviolta 1 486 722 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 2 982,2 neliökilometriä. Itä-Flanderi on Euroopan tiheimmin asuttuja alueita.
Provinssi jakautuu kuuteen arrondissementtiin ja nämä yhteensä 65 kuntaan. Suurimpia kuntia ovat Gentin lisäksi Aalst, Sint-Niklaas, Beveren, Dendermonde ja Lokeren.
Eero Balk

Eero Balk (s. 8. toukokuuta 1955 Kuopio) on suomentaja ja kirjailija, jonka erikoisalaa ovat Itä-Euroopan slaavikielet. Hän hallitsee slaavilaisista kielistä muiden muassa venäjän, ukrainan, tšekin, slovakin, ylä- ja alasorbin sekä näiden lisäksi englannin, saksan ja italian. Balk on kääntänyt yli 30 kirjaa ja lisäksi muun muassa näytelmiä ja tv-ohjelmia. Hän on suorittanut maisterin tutkinnon Kiovan yliopistossa vuonna 1981.
Ansioistaan kääntäjänä Balk on saanut lukuisia palkintoja kuten kirjallisuuden valtionpalkinnon 1992. Hänet valittiin vuonna 2008 kansainvälisen Jaroslav Hašek -seuran kunniajäseneksi.
Balk on kirjoittanut myös Prahan matkaoppaita kuten kirjan "Sankarimatkailijan Praha" (Like Kustannus, 1997, ) sekä lehtikolumneja.
Vuonna 2019 Eero Balkille myönnettiin taiteilijaeläke.
Länsi-Flanderi

Länsi-Flanderi () on provinssi Flanderissa, Belgiassa. Provinssin pääkaupunki on Brugge. Länsi-Flanderissa on arviolta 1 181 828 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 3 144,3 neliökilometriä. Provinssi jakautuu kahdeksaan arrondissementtiin ja edelleen 64 kuntaan, joista suurimpia ovat Bruggen lisäksi Kortrijk, Oostende, Roeselare, Waregem ja Ieper.
Koko Belgian Pohjanmeren rannikko, Westhoek, kuuluu Länsi-Flanderin provinssiin. Se on tärkeää turistialuetta, joka houkuttelee niin koti- kuin ulkomaalaisia turisteja.
Ukraina yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Ukraina on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1993 alkaen. Ennen maan itsenäistymistä sen urheilijat edustivat MM-kilpailuissa Neuvostoliittoa. Ukraina on saavuttanut yhteensä 43 mitalia, joista 12 on kultaisia. Kultamitaleista yhdeksän on saavutettu hyppylajeissa, kaksi pikajuoksuissa sekä yksi seitsenottelussa. Yksittäisistä kisoista maa on menestynyt parhaiten Ateenassa 1997, jossa se oli maitten mitalitilastossa viides. 
Ukrainan menestynein urheilija yleisurheilun MM-kilpailuissa on seiväshyppääjä Serhi Bubka, joka voitti jo Neuvostoliittoa edustaessaan kolme kultaa vuosina 1983, 1987 ja 1991 sekä vielä Ukrainan väreissä toiset kolme vuosina 1993, 1995 ja 1997. Žanna Pintusevitš-Block voitti kultaa 200 metrin juoksussa vuonna 1997 ja 100 metrin juoksussa vuonna 2001. Muut ukrainalaiset maailmanmestarit ovat kolmiloikan vuonna 1995 voittanut Inesa Kravets, korkeushypyn vuonna 1999 voittanut Inha Babakova, korkeushypyn vuonna 2005 voittanut Juri Krymarenko, kolmiloikassa vuonna 2011 kultaa voittanut Olha Saladuh’a, vuoden 2013 maailmanmestarit, korkeushyppääjä Bohdan Bondarenko ja seitsenottelija Hanna Melnytšenko sekä korkeushypyn vuonna 2023 voittanut Jaroslava Mahutših’.
Juke Boy Bonner

Juke Boy Bonner (oik. Weldon H. Philip Bonner, s. 22. maaliskuuta 1932, Bellville, Texas – k. 29. kesäkuuta 1978, Houston, Texas) oli yhdysvaltalainen blueslaulaja, huuliharpisti ja kitaristi. Yhden miehen yhtyeenä esiintynyt Bonner kuvasi mustien kaupunkilaiselämää kappaleissaan kuten "Life is a Nightmare", "Struggle Here in Houston" ja "Going Back to the Country".
Bonner syntyi Bellvillessä yhtenä yhdeksästä lapsesta. Hänen vanhempansa kuolivat hänen ollessaan hyvin nuori ja naapuriperhe kasvatti hänet. Bonner muutti asumaan yhdessä isosiskonsa kanssa vuonna 1945. 12-vuotiaana hän opetteli kitaransoiton. Hän sai lempinimensä "Juke Boy" nuoruudessaan, jolloin hänellä oli tapana laulaa baareissa jukeboxien säestyksellä. Vuonna 1948 Bonner voitti paikallisen kykykilpailun, jonka ansiosta hän sai 15 minuutin radio-ohjelman KLEE-asemalla Houstonissa. 
Bonnerin ensimmäinen single oli oaklandilaiselle Irma-levymerkille vuonna 1957 julkaistu "Well Baby"/"Rock With Me Baby". Levytysura jatkui vuonna 1960 Goldband Recordsille. Ura ei lähtenyt ihmeemmin nousuun ja hän joutui sairaalaan pahan vatsahaavan vuoksi. Leikkauksesa häneltä poistettiin lähes puolet vatsalaukusta. Toipumisaikanaan hän alkoi kirjoittaa runoja, joista osa julkaistiin "Forward Times" -lehdessä. 
Vuonna 1967 Bonner levytti ensimmäisen albuminsa "The One Man Trio" Flyright-levymerkille. Tätä seurasivat Chris Strachwitzin Arhoolie-merkille tehdyt "I'm Going Back to The Country" (1968) ja "The Struggle" (1969). Bonner esiintyi Ann Arbor Blues Festivalilla, American Folk Blues Festivalilla ja Montreux Blues and Rock Festivalilla. Vuonna 1972 hän julkaisi LP:n Sonet Recordsille ja vuonna 1975 toisen houstonilaiselle Home Cooking Recordsille. Bonner ei kuitenkaan kyennyt elättämään itseään musiikillaan ja työskenteli kananjalostustehtaalla Houstonissa. Hän kuoli maksakirroosiin vuonna 1978.
Peeter Oja

Peeter Oja (s. 2. heinäkuuta 1960 Tallinna) on virolainen näyttelijä. Hän on muun muassa näytellyt elokuvissa "Tallinnan pimeys", "Tappev Tartu", "Lepatriinude jõulud" ja "Vanad ja kobedad saavad jalad alla". Hän oli myös ääninäyttelijänä animaatioelokuvassa "Keksijäkylän Lotta" vuonna 2006. Vuodesta 1993 lähtien Oja on kuulunut Kreisiraadio-nimiseen huumoriryhmään. Syksyllä 2017 Oja nähdään ohjelmassa Suur Komöödiaõhtu, joka perustuu suomalaiseen Putous-formaattiin.
Oja juontaa myös Mart Juuren kanssa televisio-ohjelmaa nimeltä "Ärapanija", jossa viikon tapahtumia arvioidaan satiirisesti.
Hannes Võrno

Hannes Võrno (s. 1. toukokuuta 1969 Rakvere, Viro) on virolainen muotitaiteilija, televisiojuontaja ja parlamentaarikko. Hän on juontanut "Kes tahab saada miljonäriks?" -ohjelmaa ja on Viroa vuoden 2008 Eurovision laulukilpailussa edustaneen huumoriryhmä Kreisiraadion jäsen.
Võrno istui Viron parlamentissa Riigikogussa vuosina 2003–2007 Res Publica -puolueen edustajana.
Kansainvälinen humanitaarinen oikeus

Kansainvälinen humanitaarinen oikeus (ennen sodan oikeussäännöt) on yksi kansainvälisen oikeuden osa-alue, joka säätelee sodankäyntiä. Se säätelee sodassa tapahtuvaa voimankäyttöä ja sen rajoja, menetelmiä ja kohteita. Kansainvälisen humanitaarisen oikeuden ulkopuolelle jää voimankäytön oikeutus ja voimankäyttöön ryhtymistä rajoittavat oikeussäännöt. Se siis säätelee vain jo alkanutta sodankäyntiä, ei sodankäynnin aloittamista. Pelkistäen se käsittelee valtioiden välisiä sotia ja vain vähäisessä määrin valtioiden sisäisiä sisällissotia tai näitä alempitasoisia väkivaltaisuuksia.
Kansainvälinen humanitaarinen oikeus jaetaan kahteen osaan: valtioiden välisten sotien oikeussäännöt ja valtion sisäisen sodan oikeussäännöt. On ehdotettu, että jaottelusta luovuttaisiin ja siirryttäisiin vain yhteen oikeussäännöstöön, mutta toistaiseksi tämä ei ole mahdollista kansainvälispoliittisista syistä. Kansainvälinen humanitaarinen oikeus määrittelee sodan oikeudellisessa mielessä, ja oikeudellisessa mielessä on olemassa vain yksi sodan muoto ja taso.
Humanitaarisen oikeuden perusedellytys on ollut vastapuolen tunnustaminen ihmisyhteisöksi. Sotaa ja konflikteja on pyritty säätelemään tuhansia vuosia muun muassa lainsäädännön, moraaliohjeiden, uskonnollisten määräysten ja ritarillisten käsitysten kautta. Oikeuden muotoutumiseen ovat vaikuttaneet myös esimerkiksi taloudelliset syyt, jolloin sodan vahingot ovat säilyneet vähäisempinä.
Suomen Punaisen Ristin alaisuudessa kokoontuu humanitaarisen oikeuden vapaaehtoistoiminnan ryhmiä useilla paikkakunnilla Suomessa.
Humanitaarisen oikeuden käsite.
Humanitaarisen oikeussäätelyn "säännösryhmät":
Humanitaarisen oikeuden lisäksi konflikteihin vaikutetaan seuraavilla kansainvälisen oikeuden sopimuksilla: 
Oikeuskäytäntö.
Oikeuskäytäntöä suorittavat valtioiden omat tuomioistuimet, kansainvälisen oikeuden elimet, kansainvälinen rikostuomioistuin sekä YK:n turvallisuusneuvoston perustamat ad hoc -kansainväliset rikostuomioistuimet (esimerkiksi Jugoslavian ja Ruandan sotarikostuomioistuimet).
Yleiset oikeusperiaatteet.
Oikeusperiaatteina
Oikeuslähderyhmät.
Ensisijaiset oikeuslähteet:
Toissijaiset oikeuslähteet:
Muita kansainvälisiä sopimuksia, jotka eivät yleensä ole oikeudellisesti sitovia. Asiakirjat sitovat sopijapuolia kuitenkin poliittisesti silloin, kun nämä ovat aktiivisesti osallistuneet niiden laadintaan.
Neuvostoliitto yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Neuvostoliitto osallistui yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 1983, 1987 ja 1991. Lisäksi se oli mukana olympiaohjelmaan kuulumattoman 50 kilometrin kävelyn MM-kilpailussa vuonna 1976. Maa saavutti MM-historiansa aikana yhteensä 78 mitalia, joista 23 oli kultaisia. Se oli aikansa kolmen menestyneimmän maan joukossa yhdessä Yhdysvaltain ja Saksan demokraattisen tasavallan kanssa. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen sen urheilijat ovat yhä menestyneet Venäjän, Valko-Venäjän, Ukrainan ynnä muiden maiden edustajina.
Neuvostoliiton edustajina MM-kilpailuissa parhaiten menestyivät kolme maailmanmestaruutta voittaneet keskimatkojen juoksija Tatjana Samolenko-Dorovskih ja seiväshyppääjä Serhi Bubka. Bubka jatkoi uraansa Ukrainan edustajana ja voitti lopulta yhteensä kuusi maailmanmestaruutta, mihin kukaan muu ei ole yhdessä henkilökohtaisessa lajissa pystynyt.
Emma Puikkonen

Emma Puikkonen (s. 1974 Hämeenlinna) on suomalainen kirjailija. Hän myös opettaa sanataidetta ja teatteria. Hänen teoksensa "Eurooppalaiset unet" (2016) oli ehdolla Finlandia-palkinnon ja Tulenkantaja-palkinnon saajaksi.
Puikkonen opiskeli Kallion ilmaisutaiteen lukiossa ja sen jälkeen vuoden Oriveden Opiston sanataidelinjalla. Hän valmistui teatteri-ilmaisun ohjaajaksi Turun taideakatemiasta 2000. Puikkonen on opiskellut myös kirjallisuustiedettä Helsingin yliopistossa. Hän oli mukana perustamassa Turussa Manilla-kulttuuritehdaskiinteistössä toimivaa TEHDAS teatteri -ammattiteatteritilaa sekä turkulaisen esittävän taiteen Iholla-ryhmää. Puikkonen toimi Varsinais-Suomen läänin kirjallisuuden ja teatterin läänintaiteilijana 2000-luvulla.
Puikkosen esikoisromaani "Turkulainen näytelmä" ilmestyi vuonna 2001 ja oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokas. Teos on Puikkosen tulkinta Josef Julius Wecksellin vuonna 1862 ilmestyneestä Daniel Hjort -näytelmästä, ja sai alkunsa Juha Hurmeen Turun taideakatemiassa vetämässä käsikirjoitustyöpajassa.
Kirjailija Arja Puikkonen on Emma Puikkosen äiti. Heidän yhteinen teoksensa "Äänihäkki" oli Topelius-palkintoehdokkaana 2017. Puikkosen teos "Musta peili" oli vuoden 2022 Runeberg-palkintoehdokas. Se valittiin vuonna 2023 myös yhdeksi Suomen Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkintoehdokkaista.
Puikkonen asuu Helsingissä.
Roy Book Binder

Roy Book Binder (s. 5. lokakuuta 1941 New York) on yhdysvaltalainen blues- ja folkkitaristi ja laulaja. 
Laivastossa soittamisen aloittanut Book Binder keikkaili itärannikon kahviloissa 1960-luvun alussa. Hän tutustui Reverend Gary Davisiin, josta tuli hänen mentorinsa ja Book Binderista sokean muusikon autonkuljettaja. Book Binder aloitti levytysuransa hiljalleen äänittämällä muutamia singlejä Kicking Mule ja Blue Goose -merkeille vuonna 1968. Vuonna 1969 hän kiersi Englantia yhdessä Arthur "Big Boy" Crudupin ja Homesick Jamesin kanssa ja julkaisi seuraavana vuonna ensimmäisen albuminsa "Travelin' Man" Adelphi-merkillä. 
Book Binder aloitti yhteistyön viulisti Fats Kaplinin kanssa vuonna 1973 ja he levyttivät albumin "Git Fiddle Shuffle" samana vuonna. Duo soitti yhdessä kolmisen vuotta, kakkosalbumi "Ragtime Millionare" ilmestyi vuonna 1976. Tämän jälkeen Book Binder osti vakituiseksi asunnokseen asuntoauton, jolla alkoi kiertää Yhdysvaltoja ja keikkailla. 
Book Binder on julkaissut kaikkiaan seitsemän albumia ja opettaa usein kitaransoittoa Fur Peace Ranchilla yhdessä muun muassa Jorma Kaukosen kanssa.
Jan Thore Grefstad

Jan Thore Grefstad (s. 30. tammikuuta 1978 Tromssa) on norjalainen heavy metal -laulaja. Tällä hetkellä hän laulaa yhtyeissä Saint Deamon ja Wild Willy's Gang. Hän on toiminut myös Frostmoonin ja Highland Gloryn laulajana.
Veikko Karumo

Veikko Sakari Karumo (vuoteen 1933 Kronholm, 12. toukokuuta 1913 Nokia – 8. marraskuuta 1994 Pori) oli suomalainen päätoimittaja ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä "Naula". Karumo aloitti kirjoitusharrastuksensa jo lapsuudessa ja teki sittemmin pitkän uran journalismin parissa. Hän toimi vuodesta 1932 lähtien ainakin seitsemän eri aikakausilehden päätoimittajana ja perusti useita sarjakuvalehtiä. Yksi niistä oli vuonna 1949 ensimmäisen kerran ilmestynyt "Sarjakuvalehti."
Karumo julkaisi 1944 satiirisen tieteisromaanin "Olenko minä nyt kuussa?"
Merikalojen valkopilkkutauti

Merikalojen valkopilkkutauti on "Cryptocaryon irritans" -loisen aiheuttama sairaus, joka iskee merikaloihin, myös ja varsinkin akvaario-olosuhteissa. Sairaus iskee useimmiten silloin, kun kalan olosuhteet muuttuvat: lämpötila heilahtelee, ammoniumpitoisuus kasvaa, nitraatin tai nitriitin pitoisuus nousee, happipitoisuus laskee tai liikakansoitus uhkaa. On arveltu, että valkopilkkutauti on luonnossa elävillä kaloilla harvinainen ja vielä harvemmin tappava.
Valkopilkkutautiin sairastunut kala saa sairauden nimen mukaisesti pieniä (kirjaan painetun pisteen kokoisia), valkoisia pilkkuja iholle ja eviin; myöhemmin tauti leviää silmiin. Kala hankaa itseään kiviä ja koralleja vasten. Pian kalan kunto alkaa heiketä, se haukkoo henkeä, värit haalistuvat, evät mätänevät, ruokahalu katoaa ja kala kutistuu. 
Sairastuvuus riippuu kalalajista: palettivälskäri on erityisen herkkä taudille, kun taas ankeriaat sairastuvat tuskin koskaan.
Loisella on nelivaiheinen elinkierto, ja sillä ei ole väli-isäntää. Trofosoiittivaiheen () aktiiviset loiset elävät kalassa 3-7 päivää, jolloin kalan ihoon muodostuu pilkkuja. Aikuistuneet parveiluvaiheen loiset ("protomont") irrottautuvat kalasta ja uivat vapaasti noin 18 tunnin ajan. Sen jälkeen alkaa kalan ulkoinen lisääntymisvaihe ("tomont"), joka kestää 3-28 päivää. Tästä syntyy planktisia, infektoimiskykyisiä poikasia ("theront"), jotka uivat vapaasti 24-48 tuntia ja etsivät aktiivisesti isäntäkalaa.
Hoidot.
Tautiin on kokeiltu monia hoitoja. Mikään ei ole ollut jymymenestys. Terry Bartelmen mukaan kolme parasta ovat kupari, suolapitoisuuden vaihtelu ja eristys. Kupari on siitä paha, että se on myrkyllistä selkärangattomille. Suolahoidossa kala siirretään joko melko vähäsuolaiseen veteen kolmeksi viikoksi tai erittäin vähäsuolaiseen veteen 3 tunniksi joka päivä 3 päivän ajan. Eristysmenetelmässä kalaa siirretään edestakaisin kahden altaan välillä niin kauan, että vapaasti uivat muodot loisten kehityskierrossa jäävät jälkeen. Kaikista menetelmistä on alan lehdissä tarkkoja ohjeita, jotta loinen kuolisi mutta kala jäisi henkiin.
Steven Pro listaa näiden lisäksi kiniinipohjaiset lääkkeet, joukon muita lääkkeitä sekä otsonilla ja ultraviolettivalolla sterilisoimisen, loisia syövät puhdistajaeläimet, valkosipulin, inkiväärin ja joukon muita ihmelääkkeitä mutta toteaa ne melko tehottomiksi ja joskus jopa haitallisiksi.
Slovakia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Slovakia on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1993 alkaen. Ennen maan itsenäistymistä sen urheilijat edustivat MM-kilpailuissa Tšekkoslovakiaa. Slovakia on saavuttanut MM-kilpailuissa yhteensä neljä mitalia, yhden kullan ja kolme pronssia.
Stuttgartin 1993, Göteborgin 1995 ja Sevillan 1999 MM-kilpailuissa ainoa pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon yltänyt slovakialaisurheilija oli Igor Kollár, joka sijoittui 20 kilometrin kävelyssä kahdella ensin mainitulla kerralla kahdeksanneksi ja Sevillassa kuudenneksi. Ateenassa 1997 Slovakia saavutti ensimmäisen MM-mitalinsa, kun Igor Kovác sijoittui 110 metrin aitajuoksussa pronssille. Vuosina 2001 ja 2003 ei yksikään slovakialaisurheilija yltänyt pistesijoille. Helsingissä 2005 moukarinheittäjä Libor Charfreitag sijoittui kahdeksanneksi ja Osakassa 2007 Charfreitag saavutti pronssia. Berliinissä 2009 moukarinheittäjä Martina Hrašnová saavutti pronssia ja kolmiloikkaaja Dana Velďáková sijoittui seitsemänneksi ja 20 kilometrin kävelyssä Matej Tóth kahdeksanneksi. Moskovassa 2013 pistesijoille ylsivät Matej Tóth 50 kilometrin kävelyssä neljänneksi ja Marcel Lomnický moukarinheitossa seitsemänneksi. Pekingissä 2015 Matej Tóth voitti kultaa 50 kilometrin kävelyssä ja Marcel Lomnický sijoittui moukarinheitossa seitsemänneksi. Lontoossa 2017, Dohassa 2019, Eugenessa 2022 ja Budapestissä 2023 yksikään slovakialaisurheilija ei sijoittunut kahdeksan parhaan joukkoon.
Aimo Karvonen

Aimo Jaakko Karvonen (13. kesäkuuta 1928 Saloinen – 11. joulukuuta 2016 Pudasjärvi) oli suomalainen opettaja ja nuortenkirjailija. Hän julkaisi vuonna 1963 nimellä Sauli Kare tieteisromaanin "Taistelu avaruusraketista" Valistus-kustantamon Seikkailusarjassa.
Karvonen tuli ylioppilaaksi Raahen yhteislyseosta 1949 ja valmistui opettajaksi Oulun opettajakorkeakoulusta 1954 suorittaen erikoistumisen äidinkieleen ja historiaan Helsingin yliopistossa 1969–1970. Karvonen teki työuransa kansakoulunopettajana Pudasjärven Livon kylän koululla 1954–1988. Karvonen arvosti opettajuutta ja vaati, että hänen omassa kuolinilmoituksessaan mainitaan opettaja. 
Karvonen oli aktiivisesti mukana politiikassa ja tuki entisen Livon koulun oppilaansa Eino Siuruaisen pääsyä eduskuntaan ja maaherraksi. Karvonen oli Pudasjärven kunnanvaltuustossa ja vaikutti siellä uuden koulun ja sillan rakentamiseen Livoon. Aimon aukio Livolla on nimetty hänen mukaansa. Karvonen myötävaikutti postin perustamiseen Iso–Syötteen matkailualueelle.
Karvosen vanhemmat olivat maanviljelijä Viktor Ferdinand Karvonen ja Aino Helena (o.s. Tervaluoto). Aimo Karvonen oli seitsenlapsisen perheen nuorin. Hänen puolisonsa oli Taimi (o.s. Illikainen; s. 1936). Vanhin Aimo Karvosen lapsista Ari Karvonen on Limingan Taidekoulun rehtori.
Lasse Sakara

Lasse Tapio Sakara (s. 1980) on suomalainen kitaristi.
Sakara aloitti kitaransoiton 10-vuotiaana. Hän on opiskellut kitaransoittoa muun muassa Keravan musiikkiopistossa ja Helsingin ammattikorkeakoulu Stadian Pop/Jazz-musiikin pedagogiikkalinjalla. 
Hän on soittanut monissa kokoonpanoissa (muun muassa Oddarrang, Black Market, Samuli Edelmann). 
Sakara on myös tehnyt paljon studio-, tv- (esimerkiksi Idols) ja teatterikeikkoja (muun muassa Kutsumattomat vieraat). Häntä voi kuulla esimerkiksi levyillä: Oddarrang: Music Illustrated (jazz-Emma 2006), Jippu: Salaisuuksia, joita yksinäiset huutaa unissaan, Samuli Edelmann: Virret, Mikko Leppilampi: Mikko Leppilampi, Lasse Mårtenson Remix: Kaikki paitsi Mårtenson on turhaa, Juha Tapio: Ohikiitävää, Husky Rescue: Country Falls, Essi Wuorela: (Valo).
Sakara on alun perin Keravalta kotoisin.
Sam Chatmon

Sam Chatmon (s. 10. tammikuuta 1897 Bolton, Mississippi – 2. helmikuuta 1983 Hollandale, Mississippi) oli yhdysvaltalainen delta blues -muusikko, kitaristi ja laulaja. Hän oli Mississippi Sheiks -yhtyeen jäsen ja Charlie Pattonin velipuoli.
Chatmon syntyi Boltonissa musikaaliseen perheeseen ja hän oli nuorena perheen kielisoitinyhtyeen jäsen. Chatmonien yhtye soitti ragtimea, balladeja ja suosittuja tanssikappaleita. Kaksi Samin veljistä, viulisti Lonnie Chatmon ja kitaristi Bo Carter esiintyivät yhdessä kitaristi Walter Vinsonin kanssa Mississippi Sheiks-yhtyeenä.
Sam Chatmon soitti banjoa, mandoliinia ja huuliharppua kitaran ohella. Hän esiintyi juhlissa ja kadunkulmissa pienellä palkalla ja juomarahoilla. 1930-luvulla hän levytti sekä Mississippi Sheiksin että Lonnie Chatmanin kanssa (nimellä Chatman Brothers).
Chatmon muutti Hollandaleen 1940-luvun alkupuolella ja työskenteli kasvimailla Hollandalessa. Chatmon löydettiin 1960-luvulla bluesin uudelleentulemisen myötä ja vuonna 1960 hän teki levytyssopimuksen Arhoolie-levymerkin kanssa. 1960- ja 1970-luvuilla hän levytti eri merkeille, soitti klubeilla ja festivaaleilla ympäri Yhdysvaltoja aina kuolemaansa asti.
Tšekki yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Tšekki on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1993 alkaen. Ennen maan eroamista Slovakiasta sen urheilijat edustivat MM-kilpailuissa Tšekkoslovakiaa. Tšekki on saavuttanut MM-kilpailuissa yhteensä 26 mitalia, joista viisitoista on kultaisia. Ilman mitalia se jäi Dohassa 2019 ja ilman kultamitalia Pariisissa 2003, Helsingissä 2005, Berliinissä 2009 ja Eugenessa 2022.
Kolminkertaisia maailmanmestareita ovat keihäänheittäjä Jan Železný, joka oli lajinsa ykkönen vuosina 1993, 1995 ja 2001 ja saavutti lisäksi MM-pronssia Tšekin edustajana 1999 ja Tšekkoslovakian edustajana vuonna 1987, ja Tomáš Dvořák, joka voitti kymmenottelun kultaa Ateenassa 1997, Sevillassa 1999 ja Edmontonissa 2001, ja keihäänheiton vuosina 2007, 2011 ja 2017 voittanut Barbora Špotáková, jolla on myös yksi hopeamitali. Špotákován vuoden 2011 kultamitali tuli jälkikäteen kun Marija Abakumova hylättiin dopingin takia. Kahteen maailmanmestaruuteen on yltänyt 400 metrin aitajuoksun vuosina 2013 ja 2015 voittanut Zuzana Hejnová. Kymmenottelijoista Roman Šebrle voitti kahden hopeamitalin jatkoksi kultaa Osakassa 2007. Vuonna 2013 keihäänheiton voitti Jan Železnýn valmentama Vítězslav Veselý. Hejnovan ja Špotákován lisäksi muista naisista maailmanmestareiksi ovat nousseet kolmiloikan vuonna 1997 voittanut Šárka Kašpárková ja 800 metrin juoksun vuonna 1999 voittanut Ludmila Formanová.
Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1935

Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1935 viidennen kerran. Kilpailut käytiin Sveitsin Mürrenissä 22.–25. helmikuuta. Kilpailulajeina olivat miesten ja naisten syöksylasku, pujottelu ja alppiyhdistetty.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Antónios Nikopolídis

Antónios ”Antónis” Nikopolídis (, s. 14. tammikuuta 1971 Árta, Kreikka) on kreikkalainen jalkapallovalmentaja ja entinen maalivahti. Hän toimii Olympiakosin valmentajana.
Nikopolídis oli vuonna 2004 voittamassa Euroopan mestaruutta Kreikan joukkueessa. Hän ilmoitti lopettavansa maajoukkueessa 2008 EM-kisojen jälkeen.
Thersites

Thersites () oli kreikkalaisessa mytologiassa Agrioksen poika ja rivisotilas kreikkalaisten armeijassa Troijan sodan aikana.
Thersites esiintyy lyhyesti Homeroksen Iliaassa. Hänet kuvataan vääräsääriseksi ja rammaksi sekä hartioiltaan sisäänpäin lysähtäneeksi, jonka päässä oli vain tukko harmaita hiuksia. Hän oli hidasälyinen ja kieleltään karkea ja rivo. Agamemnonin kootessa joukkonsa yhteen Thersites käytti puheenvuoron sotilaiden edessä, jossa hän arvosteli sekä Agamemnonia että Akhilleusta. Odysseus kuitenkin vaiensi hänet iskemällä häntä valtikalla selkään.
Thersites sai surmansa Akhilleuksen kädestä pilkattuaan tätä Penthesileiaan syttyneestä rakkaudesta sen jälkeen kun Akhilleus oli ensin surmannut tämän.
Nadežda Babkina

Nadežda Georgijevna Babkina (; s. 19. maaliskuuta 1950) on venäläinen laulaja. Hän syntyi Astrahanin alueella, Etelä-Venäjällä.
Babkina lähti opiskelemaan musiikkialaa ja kehittyi maansa kansanmusiikin asiantuntijaksi. Hän perusti Russkaja Pesnja -yhtyeen, jota hän on johtanut vuodesta 1974 lähtien.
Babkina on Venäjän kansantaiteilija. Valko-Venäjän presidentti Aleksandr Lukašenko kiitteli häntä onnittelujensa yhteydessä laulajan 45-vuotispäivänä.
Theodore Isaac Rubin

M.D. Theodore Isaac Rubin (11. huhtikuuta 1923 – 16. helmikuuta 2019) oli yhdysvaltalainen psykoanalyytikko, kirjailija ja kolumnisti. Hänen julkaistuun tuotantoonsa kuuluu niin tieto- kuin kaunokirjallisuuttakin. Jälkimmäiseen lukeutuu romaani "David ja Lisa", joka toimi pohjana Frank Perryn samannimiselle elokuvalle.