tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nina Gavriljuk

Nina Gavriljuk (s. 13. huhtikuuta 1965 Leningrad) on maastohiihtäjä, joka edusti urallaan sekä Neuvostoliittoa että Venäjää.
Ura.
Gavriljuk aloitti hiihtämisen vuonna 1976. Hänen ensimmäiset arvokilpailunsa olivat vuoden 1987 MM-hiihdot Oberstdorfissa, missä hän hiihti kultaa voittaneessa Neuvostoliiton viestijoukkueessa. Viestikultaa hän voitti myös 1988 Calgaryn olympialaisissa. 1989 Lahden MM-hiihdoissa hän ei hiihtänyt viestissä ja oli kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa viides. Kolmannen arvokisaviestikultansa hän voitti 1993 Falunissa Venäjän joukkueessa. Samoissa kisoissa hän oli viidellä kilometrillä 15:s, takaa-ajossa seitsemäs ja 30 kilometrillä kahdeksas. 1994 Lillehammerin olympialaisissa hän voitti jälleen viestikultaa, saavutti lisäksi pronssia 15 kilometrillä, 5. sijan takaa-ajossa ja 11. sijan viidellä kilometrillä. 
1995 MM-kisoissa Thunder Bayssä Gavriljuk voitti jälleen viestimaailmanmestaruuden ja saavutti lisäksi hopeaa takaa-ajosta ja 5 kilometriltä. Lisäksi hän oli 15 ja 30 kilometrin kilpailuissa kuudes. Kaksi vuotta myöhemmin 1997 MM-hiihdoissa Trondheimissa hän voitti Venäjän joukkueessa jälleen viestin, ja saavutti pronssia takaa-ajosta, neljännen sijan 5 kilometriltä, viidennen sijan 15 kilometriltä ja 13. sijan 30 kilometriltä. 1998 Naganon olympialaisissa hän voitti jälleen viestistä kultaa, oli 5 kilometrillä neljäs ja takaa-ajossa seitsemäs. 1999 MM-kisoista Ramsausta hän voitti viestikultaa, tällä kertaa ankkurin roolissa, ja takaa-ajon hopeaa ja oli viidellä kilometrillä viides ja 15 kilometrillä seitsemäs. 2001 Lahden MM-kisoissa hän toi jälleen ankkurina Venäjän joukkueen viestivoittoon, oli sprintissä viides ja takaa-ajossa kahdeksas. 2002 Salt Lake Cityn olympialaisissa hän oli takaa-ajossa viides ja sprintissä 20:s, mutta muiden venäläishiihtäjien liian korkeiden hemoglobiiniarvojen vuoksi Venäjä ei päässyt osallistumaan viestiin. Viimeisimmiksi jääneissä arvokisoissaan 2003 Val di Fiemmen MM-hiihdoissa hän toi Venäjän joukkueen ankkurina viestipronssille ja saavutti lisäksi 30 kilometriltä kahdeksannen sijan ja oli takaa-ajossa 12:s. Kaikkiaan hänelle kertyi viesteistä arvokisavoittoja yhdeksän.
Maastohiihdon maailmancupissa Gavriljuk saavutti viisi osakilpailuvoittoa ja kaikkiaan 35 palkintopallisijoitusta. Parhaimmillaan hän oli maailmancupin loppupisteissä toinen, kaudella 1994–1995. Seuratasolla hän edusti Pietarin Dynamoa.
Sydän- ja rintaelinkirurgia

Sydän- ja rintaelinkirurgia on rintakehän alueen kirurgisten sairauksien erikoisala. Erikoisalana tämä sisältää sydämen, keuhkojen, ruokatorven, välikarsinan ja rintakehän alueen verisuonten sairauksien kirurgisen hoidon.
Historia.
Sydän- ja rintaelinkirurgia on kohtalaisen nuori kirurgian ala. Esteenä kehitykselle olivat leikkauksenaikaiset ja -jälkeiset komplikaatiot, jotka johtivat käytännössä aina potilaan menehtymiseen. Ensimmäiset onnistuneet leikkaukset suoritettiin 1800-luvulla, ja niihin lukeutuivat sydänpussin korjaus ja keuhkon osapoistot. Rintakehän murskavamman vuoksi ensimmäisen keuhkonpoiston suoritti Rudolph Nissen vuonna 1931. Vastaavasti syövänhoidoksi samantyyppisen leikkauksen suorittivat Evarts Graham ja Singer vuonna 1933.
Sydänkirurgia alkoi kehittyä vasta 1940-luvulla, kun 1944 Alfred Blalock ja Helen Taussig suorittivat Blalock–Taussig-shuntin Fallot’n tetralogiaa sairastavalle lapselle. Ensimmäisen varsinaisen avosydänkirurgisen toimenpiteen hypotermiassa suorittivat Walton Lillhei ja John Lewis syyskuussa 1952 synnynnäisen sydänvian vuoksi. Leikkausryhmä aloitti 1954 leikkaukset, joissa potilaan toinen vanhempi toimi ulkopuolisena sydän-keuhkokoneena. Näitä leikkauksia suoritettiin yhteensä 44 kappaletta.
Ensimmäisen sydän-keuhkokoneen kehitti John Gibbons 1953, mutta huonojen hoitotulosten takia projekti keskeytettiin. John W. Kirklin kehitti sydän-keuhkokonetta ja 1954 lopulla suoritettiin ensimmäiset avosydänkirurgiset toimenpiteet sydän-keuhkokoneen avulla. Vasta tämän jälkeen maailmanlaajuinen mielenkiinto kehittyi sydänkirurgiaan.
Argentiinalainen René Favaloro suoritti 1967 ensimmäisenä lääketieteellisissä julkaisuissa raportoidun sydämen ohitusleikkauksen käyttäen alaraajan iso safeena -laskimoa Clevelandissa, Yhdysvalloissa.
Ensimmäisen sydämensiirron suoritti Christiaan Barnard työryhmineen 1967.
Sydänleikkaukset, sydämensiirrot ja rintakehän alueen elinsiirrot Suomessa.
Suomen ensimmäisen onnistuneen avosydänleikkauksen sydän-keuhkokoneen avulla teki Sauli Viikarin johtama ryhmä Turussa 28. huhtikuuta 1960. Suomen ensimmäisen sydämensiirron suoritti 1985 Severi Mattila työryhmineen. Ari Harjula työryhmineen suoritti Suomen ensimmäisen sydämen ja keuhkojen yhteissiirron 1988 ja keuhkonsiirron 1990.
Sydän- ja rintaelinkirurgia Suomessa.
Suomessa toimii nykyään kuusi julkista sydänkirurgista yksikköä: Helsingin Meilahdessa, Turun yliopistollisessa keskussairaalassa, Tampereen yliopistollisen sairaalan sydänkeskuksessa, Oulun yliopistollisessa sairaalassa ja Kuopion yliopistollisessa sairaalassa. Lasten sydänkirurgia on keskitetty Uuteen lastensairaalaan ja elinsiirrot Meilahden sairaalaan Helsingissä. Aiemmin sydänkirurgiaa tehtiin myös Vaasan keskussairaalassa ja yksityisessä Mehiläisen sairaalassa Helsingin Töölössä.
Muuhun rintaelin- ja verisuonikirurgiaan koulutettuja lääkäreitä toimii yliopistosairaaloiden lisäksi kaikissa Suomen keskussairaaloissa.
Kroatia Eurovision laulukilpailussa

Kroatia osallistui Eurovision laulukilpailuun ensimmäisen kerran vuonna . 
Kroatian edustaja valittiin vuosittain Dora-nimisellä popfestivaalilla. Maan paras sijoitus on vuodelta , kun Baby Lasagna sijoittui kappaleella ”Rim tim tagi dim” toiseksi.
Suurin osa Kroatian kappaleista on esitetty kroatian kielellä. Englantia Kroatia käytti vuosina 2001, 2002, 2004, 2011, 2016, 2017 ja 2018, sekä myös vuoden 1993 kappaleen nimilauseessa. Vuoden 2017 kappale oli laulettu osittain italiaksi.
Kroatian edustajat.
Kaksivaiheinen loppukilpailu.
Vuonna 2003 EBU:ssa päätettiin muuttaa laulukilpailun rakennetta. Semifinaali ja finaali käytiin kahtena eri päivänä ja laulukilpailuun voi osallistua korkeintaan 40 valtiota. Kansainvälisessä finaalissa suora finaalipaikka on edellisenä vuonna 10 parhaiten menestyneellä valtiolla sekä suurimmilla laulukilpailun rahoittajamailla Saksalla, Ranskalla, Espanjalla ja Isolla-Britannialla. Ne valtiot, jotka eivät päässeet suoraan finaaliin, kilpailevat finaalipaikasta semifinaalissa. 10 parhaiten menestynyttä valtiota semifinaalissa pääsevät finaaliin.
Kaksi semifinaalia.
Vuonna 2008 päätettiin ottaa käyttöön kahden semifinaalin järjestelmä, jossa suurimmat rahoittajamaat ja edellisen vuoden voittaja ovat automaattisesti finaalissa. Kaikki muut valtiot kilpailevat finaalipaikasta kahdessa semifinaalissa, joista jatkoon pääsee yhteensä 20 maata. Vuosina 2004–2010 Espanja, Iso-Britannia, Ranska ja Saksa pääsivät automaattisesti finaaliin. Italia palasi kisoihin vuonna 2011 ja isona rahoittajamaana on automaattisesti finaalissa. 
Uusi pisteidenlaskujärjestelmä.
Vuonna 2016 otettiin käyttöön uusi pisteidenlaskujärjestelmä, jolla halutaan pitää jännitys loppuun asti. Ennen vuotta 2016 voittaja saattoi selvitä jo hyvin varhaisessa vaiheessa pisteidenlaskua. Tämän ja usein moititun pisteiden vääristymisen takia haluttiin antaa molemmille äänestysryhmille täysin oma valta, joten pisteet jaettiin. Uudessa systeemissä jokaisen osallistujamaan raadit antavat pisteet 1–8, 10 ja 12. Sen jälkeen puhelinäänet julistetaan könttäsummina. Näin ollen voittaja selviää vasta kun eniten puhelinääniä saanut maa saa pisteet.
Kapellimestarit.
Vuosina 1956–1998 Eurovision laulukilpailussa lauluja säesti suuri viihdeorkesteri jousineen, puhaltimineen ja komppiryhmineen. Jokainen maa lähetti kilpailuun oman kapellimestarin, joka vastasi laulun sovituksesta ison orkesterin säestämänä. Kroatia osallistui myös vuoden 1993 Eurovision laulukilpailun esikarsintaan "Kvalifikacija za Millstreet", jossa Kroatian kappaletta johti Andrej Baša, kuten Millstreetissäkin. Kroatian kappale esitettiin ilman orkesterisäestystä vuoden 1997 kilpailussa.
Mehmet Shehu

Mehmet Shehu (10. tammikuuta 1913 Çorush – 17. joulukuuta 1981 Tirana) oli albanialainen kommunistipoliitikko ja maansa pääministeri vuosina 1954–1981.
Shehu syntyi eteläisessä Albaniassa ja opiskeli 1930-luvulla Napolissa. Hän soti Espanjan sisällissodassa Garibaldin kansainvälisessä prikaatissa ja vietti vuodet 1939–1942 keskitysleirillä Ranskassa. Shehu toimi Albanian pääministerinä vuodesta 1954 kuolemaansa saakka. Shehun kuolema Tiranassa joulukuussa 1981 ilmoitettiin virallisesti itsemurhaksi, mutta Enver Hoxhan huhutaan ammuttaneen hänet Shehun vastustettua Hoxhan eristäytymispolitiikkaa. Itsemurha oli kielletty Albanian rikoslaissa, jonka vuoksi Shehu julistettiin "kansakunnan viholliseksi" ja haudattiin joutomaalle lähelle Ndroqin kylää Tiranan länsipuolelle. 
Mehmet Shehu oli Ismail Kadarén "Pasardhësi"-romaanin (2003) aiheena.
Teesi

Teesi (kreik. θέσις "asettelu") on lyhyeen muotoon muotoiltu väite, väittämä tai väitöslauselma joka otetaan keskustelun tai väittelyn kohteeksi, väite, joka halutaan osoittaa todeksi. Hegeliläisessä ja marxilaisessa dialektiikassa teesi on positiivinen väite, joka toimii dialektisen kehityskulun lähtökohtana.
Antiteesi (kreik.ἀντίθεσις "vasta-asettelu") on alkuperäisen käsitteen tai väitteen (teesi) vastakohta, vastaväite. Hegeliläisessä ja marxilaisessa dialektiikassa antiteesi on väitteen kieltävä väite eli vastaväite. Antiteesejä hyödynnetään myös retoriikassa ja runoudessa. Usein antiteesit toimivat esimerkiksi runon rakenteen perustana. Antiteesien avulla voi painottaa keskeistä tematiikkaa, rytmittää runoa ja luoda yllätysmomentteja. Esimerkki antiteesien käytöstä modernissa runoudessa on T. S. Eliotin runo "The burial of the dead" (Kuolleiden hautaaminen), joka sisältyy kokoelmaan Autio maa (The Waste Land, 1922). Runossa muun muassa asetetaan kevään tulo ja uuden kasvun syntyminen vastakkain kuoleman kanssa.
Synteesi (kreik.σύνθεσις "yhdistelmä"), yhteen asettaminen, yhdistelmä; Yleisessä mielessä synteesi on analyysiin perustuva yhteenveto tai kokonaisnäkemys, joka yhdistää erilaisia aineksia. Tutkimuksen periaatteena synteesi täydentää analyysiä. Yhdessä ne muodostavat analyysin ja synteesin menetelmän. Yleisesti ottaen synteesi on erillisten asiakokonaisuuksien tai väitteiden yhteenveto, joka tavallisesti sisältää myös johtopäätöksiä. Hegelin filosofiassa synteesi merkitsee teesin ja antiteesin sovitusta uudeksi kokonaisuudeksi, ja synteesi on kolmas vaihe dialektisessa ketjussa teesi, antiteesi, synteesi.
SS America

S/S American Star (entinen S/S America) oli matkustajakäyttöön rakennettu, vuonna 1940 United States Lines -yhtiölle valmistunut höyryturbiinilaiva. Laivan suunnitteli arkkitehti William Francis Gibbs, ja sen alkuperäisen "America"-nimen jälkeen laivalla oli 54 toimintavuotensa aikana useita nimiä: USS "West Point", "Australis", "Italis", "Noga", "Alferdoss" ja "American Star". Eleanor Roosevelt kastoi laivan Newport Newsissä "Americaksi" muutamaa päivää ennen toisen maailmansodan syttymistä. Sodan aikana alus toimi joukkojenkuljetusaluksena, minkä jälkeen se kulki vuosikausia reittiliikenteessä New Yorkin ja saksalaisen Bremerhavenin välillä. Alus pystyi kuljettamaan 543 matkustajaa ensimmäisessä luokassa, 418 matkustajaa toisessa luokassa ja 241 kolmannessa luokassa, ja sillä oli 643 hengen miehistö.
Vuonna 1964 laiva myytiin D &amp; A Chandrikselle Pireukseen Kreikkaan, ja laiva sai uuden nimen "Australis". Uuden omistajan myötä aluksella tehtiin halparisteilyjä Euroopan ja Australian välillä. Vuonna 1974 "Australis" törmäsi yhteen HMAS "Melbournen" kanssa, mutta onnettomuudesta ei aiheutunut suuria vahinkoja.
Vuosina 1979–1993 laiva oli ankkuroituna Eleusiksen lahdella Pireuksen ulkopuolella toimettomana. Joulukuussa 1993 laiva lähti usean omistajan- ja nimenvaihdoksen jälkeen "American Star" -nimisenä viimeiselle matkalleen. Avomerihinaajan oli määrä viedä alus Thaimaahan, missä se olisi muutettu uivaksi hotelliksi. Tammikuussa 1994 aluksen taival päättyi kuitenkin ennenaikaisesti, kun Kanariansaariin kuuluvan Fuerteventuran edustalla puhaltaneet kovat tuulet painoivat aluksen saaren rantaa kohden, jolloin se juuttui hiekkasärkälle ja katkesi pian kahtia. Haaksirikon jälkeen alus joutui rosvouksen kohteeksi, jolloin sieltä vietiin kaikki irtonainen pois.
Aluksen jäljellä ollut osa katosi vedenpinnan alle talvena 2008–2009.
Kari Kontio

Kari Kontio (8. elokuuta 1956 Oulu – 8. heinäkuuta 2006 Helsinki) oli kirjailija, teatteriohjaaja, käsikirjoittaja, toimittaja ja juontaja.
Kontio opiskeli aatehistoriaa, filosofiaa, valtio-oppia ja teologiaa. Hän kävi Teatterikorkeakoulua Jouko Turkan aikana vuosina 1984–1988 ohjaajalinjalla. Kontio oli ristiriitainen, mutta samalla sivistynyt ja monipuolinen ihminen. Hänellä oli yhteisiä media-, kirjallisuus- ja taidehankkeita muun muassa Timo Harakan, Tuomas Nevanlinnan ja Asser Korhosen kanssa. Keskustelua herättänyt radiosarja "Radio Vapaa maailma" (1985) oli rajun poliittisen satiirin edelläkävijöitä Suomessa. 1980-luvulla Kontio oli jäsen Sturm und Drang -nimisessä yhtyeessä.
Kontio oli toimittajana vuonna 1983 "Ylioppilaslehdessä" ja myöhemmin "Voima"-lehdessä. Hän harrasti nyrkkeilyä. Vuoden 1987 eduskuntavaaleissa hän oli ehdolla Helsingin vaalipiirissä omalla Kontion listallaan "Jumalan teatteria" koskeneen keskustelun jälkimainingeissa.
Kontio hukkui uintiretkellä heinäkuussa 2006, kuukautta ennen kuin olisi täyttänyt 50 vuotta.
Martin Vučik’

Martin Vučik’ (, s. 7. elokuuta 1982 Skopje) on pohjoismakedonialainen pop-laulaja, rumpali ja lauluntekijä. Hän edusti maataan vuoden 2005 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Make My Day" ja sijoittui seitsemänneksitoista.
Vučik’ syntyi ja aloitti koulunkäyntinsä Skopjessa. Hän aloitti rumpujensoiton 3-vuotiaana. Vučik’ on julkaissut kaksi sooloalbumia.
Oopperan kummitus

Oopperan kummitus () on ranskalaisen Gaston Leroux’n kirjoittama goottilainen kauhuromaani, joka ilmestyi vuonna 1910. Kirjan ensimmäinen suomennos ilmestyi 1926 nimellä "Pariisin oopperan kummitus" ja toinen vuonna 1990 nimellä "Oopperan kummitus".
Romaanin pohjalta on tehty lukuisia sovituksia – tunnetuimpia ovat Lon Chaneyn tähdittämä mykkäelokuva "Suuren oopperan kummitus" (1925) ja Andrew Lloyd Webberin musikaali "The Phantom of the Opera" (1986) sekä siihen perustuva elokuva (2004).
Tarina.
"Oopperan kummitus" on koskettava ja opettavainen tarina pakkomielteisestä, mutta aidosta rakkaudesta ja sen menetyksestä sekä siitä, kuinka ulkoinen ja sisäinen kauneus eivät välttämättä kulje käsi kädessä. Tarinan nimikkohahmo Oopperan kummitus on kuolevainen mies nimeltään Erik, jonka kasvot ovat olleet kammottavasti epämuodostuneet jo hänen syntymästään asti. Sisimmältään kaunista Erikiä ei ole koskaan arvostettu, vaikka hän on lahjakas niin musiikissa kuin monessa muussakin taiteessa. Ihmiset, pojan oma äiti mukaan luettuna, ovat pelänneet ja inhonneet tätä. Kukaan ei ole koskaan rakastanut Erikiä (lukuun ottamatta hänen äitiään), eikä hän ole oppinut erottamaan oikeaa väärästä.
Erik asettuu elämään Pariisin oopperatalon kellareiden alapuolelle katakombeihin. Monipuolisilla taidoillaan hän saa muut ihmiset uskomaan, että oopperassa kummittelee. Myöhemmin Erik rakastuu orpotyttö Christineen, jota Erik alkaa opettaa laulamaan. Pian tyttö laulaakin ”kuin yksi Jumalan enkeleistä”. Mutta kun Christinen lapsuudenystävä ja ihastus Raoul de Chagny astuu kuvaan, hän on vaikean päätöksen edessä.
Sovitukset.
Elokuvat.
Ensimmäinen elokuvasovitus kirjasta tehtiin vuonna 1916, mutta tämä on julistettu kadonneeksi tai jopa tuhotuksi. Romaanin pohjalta on silti tehty muita lukuisia elokuvia. Muutamia niistä ovat:
Teatteri.
"Oopperan kummituksesta" on tehty lukuisia näytelmä- ja musikaaliversioita. Tunnetuimpia niistä on Andrew Lloyd Webberin musikaali "The Phantom of the Opera", joka sai ensi-iltansa 1986.
Kirjat.
Susan Kayn kirjoittama romaani "Phantom" ilmestyi vuonna 1991. Se kertoo Gaston Leroux’n tarinan uudelleen, mutta keskittyy kertomaan myös aiheista, joihin Leroux on vain viitannut. Se on tavallaan Oopperan kummituksen elämäkerta kehdosta hautaan. Kirja viittaa myös Andrew Lloyd Webberin musikaaliin ja vuoden 1925 elokuvaan. Kirjasta tuli tavattoman suosittu. Koska siitä ei otettu painoksia vuosiin, varsinkin englanninkielisistä kappaleista tuli kysyttyjä harvinaisuuksia, joista maksettiin jopa yli 300 euroa. Vuonna 2005 pieni kirjakustantamo painatti teoksesta kaksi uutta painosta.
Suomennokset.
"Oopperan kummitus" on suomennettu kaksi kertaa:
Musta Paraati (EP)

Musta Paraati on Maj Karman Kauniiden Kuvien kunnianosoitus helsinkiläiselle Musta Paraati -yhtyeelle ja se sisältääkin vain heidän kappaleitaan (kaikki kappaleet ovat Mustan Paraatin esikoispitkäsoitolta "Peilitalossa"). EP-levy ilmestyi 10. maaliskuuta 2004 Megamanian kautta. Yhtye soitti myös keikoillaan Mustan Paraatin kappaleita, ja yhdellä keikalla Mustan Paraatin kitaristi Sakari "Saku" Paasiniemi vieraili soittamassa. Levy on yhtyeen viimeinen Maj Karman Kauniit Kuvat -nimellä julkaistu. Herra Ylppö liittyi Musta Paraati -yhtyeeseen laulajaksi vuonna 2014.
EP nousi Suomen virallisen singlelistan kolmannelle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä kahdeksan viikkoa.
Polttovälin muuttaja

Polttovälin muuttajalla eli "telekonvertterilla" tai "telejatkeella" tarkoitetaan valokuvaustarviketta, joka pidentää objektiivin vaikutuksellista polttoväliä muuttajasta riippuvalla kertoimella. 
Tavallisimmat polttovälin muuttajat ovat kertoimiltaan 1,4 ja 2, ensin mainitun pidentäessä vaikutuksellista polttoväliä 1,4-kertaiseksi ja jälkimmäisen kaksinkertaiseksi siten, että esimerkiksi käytettäessä polttoväliltään 200 mm:n objektiivia, vaikutuksellinen polttoväli on 1,4-kertaisella muuttajalla 280 mm ja kaksinkertaisella muuttajalla 400 mm.
Muuttajan käyttämisen seurauksena käytetyn objektiivin valovoima laskee 1,4-kertaista muuttajaa käytettäessä yhdellä aukkoarvolla (filmille tai kennolle pääsevä valo on puolet alkuperäisestä) ja kaksinkertaista muuttajaa käytettäessä kahdella aukkoarvolla (filmille tai kennolle pääsevä valo on neljäsosa alkuperäisestä). 
Käytettävästä objektiivista ja muuttajasta riippuen, muuttajien katsotaan usein heikentävän kuvanlaatua.
Vastavalosuoja

Vastavalosuojalla tarkoitetaan kameran objektiivin päähän kiinnitettävää välinettä, joka vähentää objektiiville tulevan hajavalon määrää. 
Vastavalosuojia valmistetaan kovasta muovista, kumista ja alumiinista. 
Muodoltaan vastavalosuojat vaihtelevat objektiiveittain. Kiinteäpolttovälisissä objektiiveissa vastavalosuoja on lähtökohtaisesti lieriö. Zoom-objektiiveissa vastavalosuoja voi olla "kukkamainen", jolloin vastavalosuoja ei estä tällaisen objektiivin lyhyempien polttovälien käyttöä näkymällä kuvan reunoilla. 
Tavallisesti vastavalosuojat ovat irrotettavia, joskin joissakin objektiiveissa on myös kiinteärakenteisia alumiinisia vastavalosuojia. 
Koska vastavalosuoja vähentää objektiiville kulkeutuvan hajavalon määrää, se on omiaan parantamaan kuvan kontrastia ja vähentämään linssiheijastuksia. Kuvanlaadun parantamisen lisäksi vastavalosuoja estää objektiivin naarmuuntumista ja siihen tulevia kolhuja.
Hughes H-4 Hercules

Hughes H-4 Hercules (”Spruce Goose”, ”kuusihanhi”) on Howard Hughesin Hughes Aircraft -yhtiön rakentama lentovene. Vain yksi Hercules on rakennettu. Hercules on suurin lentovene mitä koskaan on rakennettu, ja se oli valmistuessaan siipien kärkiväliltään (97,54 m) kaikkien aikojen suurin lentokone. Siipiväliltään suurempi on ollut ainoastaan vuonna 2019 ensilentonsa tehnyt Scaled Composites Stratolaunch.
Tuotanto.
Koneen suunnittelu aloitettiin vuonna 1942, mutta se valmistui vasta sodan päättymisen jälkeen vuonna 1947. 2. marraskuuta 1947 Howard Hughes lensi koneella Long Beachissa Kaliforniassa. Kone liikkui 130 km/h nopeudella noin 1,6 kilometrin matkan pysytellen 20 metrin korkeudella. Kriitikoiden mukaan kone ei todellisuudessa olisi pystynyt nousemaan saavutettua korkeutta korkeammalle, vaan kone pysyi ilmassa pelkästään matalalla lennettäessä syntyvän maavaikutuksen ansiosta. Howard otti suuren riskin lentäessään koneella joka oli vielä vuoden päässä valmistumisesta. Koneen koko hydrauliikka olisi pitänyt vaihtaa jos sillä olisi mielitty Atlantin ylityksiin joka olisi jälleen maksanut miljoonia, jotka Hughes itse olisi joutunut maksamaan. Sodan loputtua koneelle ei ollut käyttöä koska 1931 säädetty laki Yhdysvalloissa kieltää puurakenteisen koneen käytön matkustajien lennätyksessä. Laki oli käytännössä protektionismia, jolla saatiin Fokker F.VII (Fokker Trimotor) pois liikenteestä Yhdysvalloista.
Pilkkanimi Spruce Goose keksittiin lähinnä siitä väitteestä, että Hughes-yhtiö investoi Yhdysvaltain valtion rahaa tähän projektiin ja se valmistui myöhässä.
Koska toisen maailmansodan aikaan metalleja oli saatavilla rajoitetusti, lähes koko lentokone valmistettiin laminoidusta koivusta (eikä siis pilkkanimen mukaan kuusesta). Rakentamisessa käytettiin myös ajankohtaan nähden edistyksellistä ”Duramold”-komposiittiprosessia, jossa rakenteita tehtiin viiluista ja liimasta.
Nykytilanne.
Nykyisin kone on nähtävillä Evergreen Aviation Museumissa Oregonissa. Museossa on nähtävillä myös malli, jota käytettiin Hughesin elämäkertaelokuvassa "Lentäjä", joka kertoo myös H-4:n rakentamisesta ja sen lennosta.
TV Tokyo

 on japanilainen televisioasema, joka sijaitsee maan pääkaupungissa Tokiossa. Sen pääomistaja on Nihon Keizai Shimbun. 
TV Tokyo on TX Networkin eli TNX:n tärkein asema, ja se on tällä hetkellä pienin Tokion merkittävimmistä televisioverkoista. TV Tokyo tunnetaan erikoistumisestaan japanilaisiin piirrettyihin eli animeen. Asemaa kutsutaan joskus myös nimellä , mikä on sanayhdistelmä televisiota tarkoittavasta sanasta "terebi" ja kaupungin nimestä Tokio.
Aseman yhteydessä toimii myös TV Tokyo Broadband Entertainment, Inc. Se levittää tallennettavaa TV-sisältöä.
Historia.
Japan Science Promotion Foundation perusti TV Tokyon 12. huhtikuuta vuonna 1964. Neljä vuotta myöhemmin 1. heinäkuuta vuonna 1968 perustettiin Tokyo Channel 12 Production, Ltd. (株式会社東京12チャンネルプロダクション, "Kabushiki Kaisha Tōkyō 12 Channeru Purodakushon"). Lokakuussa vuonna 1973 yhtiön nimeksi vaihdettiin Tokyo Channel 12, Ltd. (株式会社東京12チャンネル, "Kabushiki Kaisha Tōkyō 12 Channeru"), ja tällöin uudelle kanavalle siirrettiin vastuu televisiolähetyksistä. 
Vuonna 1983 yhdessä TV Osakan ja TV Aichi asema loi Mega TON Network (メガTONネットワーク, "Mega TON Nettowāku") -verkon. Joulukuussa vuonna 1985 päätoimiston sijainti siirrettiin Shibakoenista Toranomoniin. 12. joulukuuta vuonna 1999 avattiin studio Tennozun saarelle. 25. kesäkuuta vuonna 2003 luovuttiin aseman englanninkielisestä nimestä Television Tokyo Channel 12, Ltd. Sen tilalle tuli uusi muoto TV TOKYO Corporation. Vuonna 2004 TV TOKYO juhlisti 40. vuosipäiväänsä.
Syväterävyysalue

Syväterävyysalueella tarkoitetaan valokuvauksessa syvyyssuuntaista aluetta, jossa kohteet ovat kunnolla tarkentuneita. Valokuvaaja voi valita aukon arvolla kuinka suureksi syväterävyysalue muodostuu: syväterävyysalue on sitä lyhempi mitä suurempaa aukkoarvoa käytetään. Vastaavasti pientä aukkoarvoa käytettäessä syväterävyysalue voi ulottua kuvan etualalta äärettömään.
Varsinkin "pokkareilla" ( = taskukameroilla) terävyyteen alkaa pienillä aukoilla vaikuttaa valon hajoamisen vaikutus ja pistekoko, joiden yleinen nimitys on optisesti diffraktio. Ts.: määrättyä aukkoa pienemmällä ei syvyysterävyys kasvakaan vaan valon hajoaminen heikentää "terävyyttä".
Aukon arvon lisäksi syväterävyysalueeseen vaikuttaa kuitenkin myös objektiivin todellinen polttoväli ja toisaalta kohteen etäisyys kuvaajasta:
mitä lähempänä olevaa kohdetta kuvataan, sitä lyhyemmäksi syväterävyysalue muodostuu. Erityisen merkittävää tämä on makrokuvauksessa: kuvattaessa vain muutaman senttimetrin päässä olevaa kohdetta suurella aukkoarvolla syväterävyysalue saattaa rajoittua muutamaan millimetriin. Jos taas kuvataan vaikkapa maisemaa lyhytpolttovälisellä laajakulmaobjektiivilla, on suhteellisen helppoa saada syväterävyysalue ulottumaan kuvan etualalta äärettömään.
Objektiivin polttovälin vaikutus taas ilmenee siinä, että mitä pidempi objektiivin todellinen polttoväli on, sitä lyhyemmäksi syväterävyysalue jää. Objektiivin polttovälistä riippumatta terävyysalue on sama, jos kuvan suurennussuhde pysyy muuttumattomana.
Syväterävyysalueen hallinta on yksi valokuvauksen ilmaisukeinoja. Lyhyt syväterävyysalue kohdentaa huomion kuvan varsinaiseen kohteeseen irrottamalla sen mahdollisesti häiritsevästä taustasta tai etualasta. Toisaalta esimerkiksi maisemakuvauksessa syväterävyysalueen usein odotetaan ulottuvan kuvan etualalta äärettömään siten, että kaikki kuvassa näkyvä on kunnolla tarkentunutta.
Syvyysterävyysalueeseen vaikuttaa ensisijaisesti objektiivin (optisen) suuaukon absoluuttinen koko (esim. senttimetreissä mitattuna). Pienissä objektiiveissa, esimerkiksi taskukokoisissa kameroissa ja älypuhelimissa, objektiivin suuaukko on erittäin pieni (vähänkään kauempana olevien kohteiden kannalta pistemäinen), ja siksi syvyysterävyysalue on hyvin suuri. Kaikille järjestelmäkameroille on saatavilla suuriaukkoisia objektiiveja, joilla pystytään saavuttamaan kapea syvyysterävyysalue. Kameran kennokoko sinänsä ei vaikuta objektiivien suuaukon absoluuttiseen kokoon, mutta yleisesti on niin, että suurempikennoisille kameroille on saatavilla suurempia objektiiveja, joiden suuaukko on suuri.
Lakritsirousku

Lakritsirousku ("Lactarius helvus", aikaisemmin "lakritsarousku") on havu- ja sekametsissä kasvava, lievästi myrkyllinen rouskulaji. Lakritsirousku on männyn ja koivujen mykorritsasieni.
Koko ja ulkonäkö.
Lakritsirouskun lakki on väriltään keltaruskea tai harmahtavan vaaleanruskea ja halkaisijaltaan noin 5–15 cm. Lakki on aluksi kupera ja reunoiltaan sisäänpäin kääntynyt, vanhemmiten lakki muuttuu laakeaksi ja halkeilee kuivuessaan. Toisinaan lakissa on nipukka, joka vajoaa sienen kasvaessa. Pinta on samettimainen, kiilloton ja hieman karhea, eikä märkänäkään limainen. Heltat ovat rouskuille tyypillisen vaaleat. Sienen rikkoutuessa niistä tihkuu kirkasta nestettä, tosin kuivista tai vanhoista sienistä nestettä ei tule välttämättä ollenkaan. Lakritsirouskun jalka on tasapaksu, ja se on usein vaaleampi kuin lakki. Erityisesti kuivana ja kuivuessaan sieni tuoksuu lakritsille. 
Samankaltaiset lajit.
Lakritsirouskun voi sekoittaa kangasrouskuun ("Lactarius rufus"), jonka maitiaisneste on valkoista, kun taas lakritsirouskulla se on kirkasta. Myös lakritsirouskun lakki on vaaleampi kuin kangasrouskulla.
Kasvuaika ja -paikka.
Lakritsirouskuja voi löytää heinäkuusta lokakuuhun, vaikkakin se on yleisimmillään elo–syyskuussa. Se on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa, ja sitä esiintyy paikoin myös Pohjois-Suomessa. Lakritsirousku esiintyy usein isoina ryhminä, toisinaan samoilla paikoilla kangasrouskun kanssa; karuilla kalliomänniköillä ja niiden soistumilla, lampien rahkamättäillä ja suo-ojien reunoilla.
Käyttö ravinnoksi.
Lakritsirouskua ei suositella ruokasieneksi. Se on lievästi myrkyllinen ja suurina määrinä nautittuna se voi aiheuttaa vatsanväänteitä, oksentelua ja ripulia. Tosin lakritsirouskuja on useinkin kerätty kangasrouskuina, eikä sen tiedetä aiheuttaneen myrkytystapauksia. Keskieurooppalaisissa sienikirjoissa, joissa esimerkiksi haapa- ja kangasrouskua pidetään syömäkelvottomana, neuvotaan käyttämään lakritsirouskua mausteena.
Milan Horvat

Milan Horvat (28. heinäkuuta 1919 Pakrac, Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta – 1. tammikuuta 2014 Innsbruck, Itävalta) oli kroatialainen kapellimestari. Hän aloitti uransa Zagrebin radion sinfoniaorkesterin johtajana vuonna 1946.
Horvat toimi vuosina 1969–1975 Wienin radion sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina. Sen jälkeen hän johti Zagrebin oopperaa ja esiintyi muun muassa Lontoossa, Berliinissä, Pietarissa, Pariisissa, Moskovassa, Milanossa ja Zürichissä. 
Horvatin levytyksiä ovat julkaisseet Decca, Philips ja Deutsche Grammophon.
Seralji

Seralji on itämainen palatsi, tai palatsin osa, jossa asuvat vaimot ja jalkavaimot. 
Sana tulee italiankielisestä haaremia tarkoittavasta tai erityisesti Istanbulin Topkapın palatsiin viittaavasta "seraglio"-sanasta, joka puolestaan tulee turkinkielen palatsia, tai hovia tarkoittavasta sanasta "saray". Se on johdos persiankielen sanasta "saraʾi" (سرای‎), jonka merkityksenä on palatsi, tai talli. Italiankielinen sana heijastelee luultavasti myös italian "serraglio"-sanan (muuri, suoja, häkki) etymologiaa, joka on johdettu keskiajan latinan sanasta "serraculum".
Sonia Evans

Sonia Evans (s. 13. helmikuuta 1971 Liverpool, Englanti), paremmin tunnettu nimellä Sonia, on englantilainen laulaja, joka oli suosituimmillaan 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa.
Lapsuus ja nuoruus.
Evans kasvoi Liverpoolissa työväenluokkaisessa musiikkiperheessä, sillä hänen vanhempansa olivat laulajia bändissä. Hänen vanhempansa, Jack ja Jean, olivat tehdastyöläsiä, ja Evans varttui kahden veljensä, Adrianin ja Darrenin, kanssa. Evans oli luonnollinen esiintyjä jo nuorena ja rakasti laulaa ja tanssia. Vanhemmat tukivat hänen lahjakkuuttaan, ja hän aloitti tanssitunnit kolmen vuoden iässä. Hän aloitti laulamisen jo nuorena ja esiintyi paikallisissa talenttikilpailuissa.
Uran alku.
Evansin ura sai vauhtia, kun hän oli vasta 18-vuotias. Hän osallistui BBC:n "The One and Only" -talenttikilpailuun ja sai paikan esittää ohjelmassa. Hänen esityksensä herätti levytuottajien huomion, ja hänen laulajauransa käynnistyi tuottajatrio "Stock Aitken Watermanin" avulla vuonna 1989. Hänellä oli lukuisia hittejä Britannian singlelistalla mukaan lukien listan kärkeen noussut hitti ”You’ll Never Stop Me Loving You”. Evansista tuli nuorin naisartisti Britannian singlelistan ykkösenä sitten Mary Hopkinin 20 vuotta aikaisemmin julkaistun ”Those were the days” -hitin.
Vaikutus 1990-luvun popmusiikkiin.
Evans oli yksi 1990-luvun popmusiikin suurimmista tähdistä ja vaikutti merkittävästi genreen. Hänen musiikkinsa oli energistä ja tarttuvaa, ja se vetosi laajaan yleisöön. Hänen menestyksensä avasi tietä muille naispuolisille poptähtille, kuten Kylie Minoguelle ja Britney Spearsille, jotka hallitsisivat listoja seuraavina vuosina. Evans oli myös edelläkävijä LGBTQ+-edustuksessa popmusiikissa, sillä hän oli avoimesti homoseksuaalinen taiteilija aikana, jolloin LGBTQ+-edustus valtavirrassa oli harvinaista.
Vuonna 1989 Evans oli myös osallisena Band Aid II -hyväntekeväisyyssinglen tekemisessä. Hän osallistui brittien edustajana vuoden 1993 Eurovision laulukilpailuihin sijoittuen toiseksi.
Yksityiselämä ja haasteet.
Evans on puhunut avoimesti elämänsä vaikeuksista ja toiminut esikuvana monille. Hän on kertonut kärsineensä masennuksesta ja ahdistuksesta jo teini-ikäisestä lähtien, ja saanut apua terapian ja lääkityksen avulla. Evans varttui yksinhuoltajaperheessä menetettyään nuorena isänsä, mutta on säilyttänyt tiiviin suhteen perheeseensä ja ollut tukena äidilleen ja sisaruksilleen. Hänen yksityiselämänsä on ollut haastavaa myös ihmissuhteiden osalta: hän on ollut kahdesti naimisissa, mutta molemmat liitot päättyivät eroon, ja hän on kohdannut yksinhuoltajuuden tuomat vaikeudet.
Diskografia.
Albumit
Singlet (suluissa julkaisupäivä Britanniassa)
Boke

Boke (, "sumeus") on valokuvaustermi, jolla tarkoitetaan valokuvan syväterävyysalueen ulkopuolisten alueiden subjektiivisia esteettisiä ominaisuuksia. 
Muotokuvia otettaessa kuvan varsinainen kohde pyritään usein erottamaan taustastaan käyttämällä lyhyttä syväterävyysaluetta. Tällöin osa kuva-alasta jää tarkoituksella epätarkaksi. Syväterävyysalueen ulkopuolisten osien esteettiset ominaisuudet vaikuttavat kuvan kokonaisvaikutelmaan. 
Syväterävyysalueen ulkopuolisten alueiden piirtyminen riippuu objektiivista ja sen himmentimen rakenteesta. Miellyttävän boken luodakseen objektiivien valmistajat saattavat lisätä himmentimen lehtien lukumäärää ja pyöristää lehtiä.
Objektiivissa on erilaisia himmentimen muotoja, jotka voivat tehdä epätarkasta valopisteestä (kts. esim. kuva) soikean, pyöreän, tähtimäisen, nelikulmion tms., riippuen millainen objektiivin verho himmentimessä on. Ilmentymää voi tietenkin muuttaa suotimilla, jota ilmiöta taas ei voi välttämättä erottaa sanasta Boke (jos tarkoitetaan lopullisen kuvan ilmentymää).
Martin Havlát

Martin Havlát (s. 19. huhtikuuta 1981 Mladá Boleslav, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Havlátilla on tilillään harvinainen saavutus: hän voitti vuonna 2000 sekä nuorten että aikuisten MM-kultaa. Samaan on pystynyt myös suomalainen Kaapo Kakko.
Ura.
Havlát aloitti jääkiekkoilun viisivuotiaana ja kehittyi nopeasti nopeaksi luistelijaksi. Vuonna 1998 hän siirtyi Tšekin Extraligaan ja vuonna 2000 NHL:ään. Hän pelasi kaudesta 2000–2001 alkaen NHL:n Ottawa Senatorsissa, joka varasi hänet ensimmäisellä kierroksella numerolla 26, yhteensä viisi kautta. Hyvien peliesityksiensä lisäksi hän on herättänyt huomiota ajoittaisella epäurheilijamaisella käytöksellään; kaudella 2003–2004 Havlát potkaisi Eric Cairnsia ja löi kaulaan Mark Recchiä.
Kesällä 2006 Havlát oli osana kolmen joukkueen kauppaa, jossa hänen lisäkseen hyökkääjä Bryan Smolinski siirtyi Ottawasta Chicago Blackhawksiin. Ottawaan muuttivat entiset San Jose Sharks -pelaajat Tom Preissing ja Josh Hennessy sekä Chicagon Michal Barinka. Chicagosta San Joseen siirtyi hyökkääjä Mark Bell.
2. heinäkuuta 2009 Minnesota Wild hankki Havlátin vain pari tuntia sen jälkeen, kun joukkueen slovakialainen huippulaituri Marián Gáborík oli jättänyt seuran siirtyessään New York Rangersiin. Havlát teki kuuden vuoden mittaisen ja peräti 30 miljoonan taalan arvoisen sopimuksen. Minnesotassa hän pelasi lopulta vain kaksi kautta. Kaudella 2010–2011 hän oli joukkueen paras pistemies, mutta Wild jäi ulos pudotuspeleistä kolmatta kertaa peräkkäin. Kauden jälkeen Havlát siirtyi San Jose Sharksiin pelaajakaupassa jossa Wild sai Dany Heatleyn.
Sopimus Sharksin kanssa oli nelivuotinen ja kokonaisarvoltaan 20 miljoonaa dollaria. Havlátin kaudet Sharksissa olivat työsulkukautta lukuun ottamatta rikkonaisia, loukkaantumisten takia. Kausi 2013–2014 päättyi suureen pettymykseen, kun Sharks hävisi Los Angeles Kingsille puolivälieräsarjan, jota se johti jo 3–0. Kauden jälkeen Havlátin sopimus ostettiin ulos ja hän siirtyi New Jersey Devilsiin yhden vuoden ja 1,5 miljoonan dollarin sopimuksella.
Limingan Taidekoulu

Limingan Taidekoulu on Suomen vanhimpia suomenkielisiä kansanopistoja. Se perustettiin vuonna 1892 Liminkaan. Virallinen nimi on Limingan Kansanopisto, ja tarkennukseksi lisätään Taidekoulu, jotta oppilaitoksen erityisluonne tulisi esiin. 
Alkuun yleissivistävä oppilaitos perustettiin parantamaan Oulun ulkopuolella asuvien pohjoispohjalaisten sivistystasoa ja lukutaitoa. Limingan kansanopistossa on sen historian aikana ollut monenlaisia opetusohjelmia. Kansanopisto alkoi muotoutua taidekouluksi Rolf Siilasvuon aikana 1960-luvulla. 
Nykyään se on kuvataiteen, sarjakuvan, ja teatteritaiteen opetuspaikka. Kouluun pääsee vapaasti, ja se toimii esimerkiksi valmistautumispaikkana taidekoulujen pääsykokeisiin. Koulussa on lukukausimaksu, joka sisältää majoituksen, opetuksen ja ruoan.
Koulua ylläpitää Limingan Kansanopiston Kannattajayhdistys ry. Rehtorina toimii on Petri Kulju.
Hello! Morning

 oli japanilaisen TV Tokyo -kanavan viikoittainen televisiosarja, jossa esiintyi Hello! Projectin pääryhmä Morning Musume. Ohjelman nimi lyhennetään usein muotoon .
Ohjelman kuudetta alkavaa vuotta juhlistettiin kahden erikoisjakson verran 16. huhtikuuta 2006 ja 23. huhtikuuta 2006. Ohjelmajaksot nauhoitettiin Tokion Tokio DisneylandWalt Disney Worldissa.
Sarjan korvasi samantapainen sarja "HaroMoni@" 1. huhtikuuta 2007.
Esitysajat TXN TV-asemilla.
Ajat Japanin normaaliaikaa (JST):
Sisältö.
Ohjelma sisältää vaihtelevan määrän haastatteluja, komiikkaa, kilpailuja ja esityksiä.
Murat Zjazikov

Murat Magometovitš Zjazikov (, s. 10. syyskuuta 1957) on entinen Venäjän federaatioon kuuluvan Ingušian tasavallan presidentti. Zjazikov syntyi 10. syyskuuta 1957 Kirgisian SNT:ssa. Kansallisuudeltaan hän on inguuši.
Zjazikov kuului 1980-luvulla KGB:hen ja sittemmin FSB:hen. Vuonna 2002, juuri ennen presidenttiehdokkuuttaan hän sai kenraalin arvon.
Zjazikovista tuli Ingušian turvallisuusneuvoston jäsen 1990-luvulla ja 23. toukokuuta 2002 hänet valittiin Ingušian presidentiksi.
Venäjän presidentin Vladimir Putin tuki Zjazikovia, koska edeltävä kuvernööri Ruslan Aušev oli läheisissä väleissä rauhattoman Tšetšenian Aslan Mashadovin kanssa.
Zjazikov jäi vaalien ensimmäisellä kierroksella Auševin väen tukeman duuman jäsenen Alihan Amirhanovin taakse, mutta voitti toisella, jonka jälkeen vastustajat syyttivät häntä vaalivilpistä ja Amirhanovin väitti joutuneensa Moskovan ja liittovaltiopiirin presidentin edustajan painostamaksi.
Syksyllä 2004 tasavallan turvallisuustilanne alkoi rapautua. Poliisien ja viranomaisten murhista tuli jatkuvia.
Zjazikov loukkaantui lievästi hänen autosaattuettaan vastaan tehdyssä autopommi-iskussa päätiellä Nazranin kaupungin lähellä 6. huhtikuuta 2004. Hyökkäyksestä syytettiin tšetšeenikapinallisia.
Merkittävin terrori-isku tapahtui 21. kesäkuuta 2004. jolloin kapinalliset surmasivat 79.
Zjazikovia arvosteltiin hänen käyttäytymisestään syyskuun 2004 Beslanin panttivankikriisin yhteydessä. Koulun kaapanneet terroristit halusivat hänet paikalle, mutta Zjazikov kieltäytyi menemästä Beslaniin. Tutkinnan mukaan terroristien leiri oli Ingušiassa.
Zjazikovin appi Magomed Tšahkijev kaapattiin helmikuussa 2006 Nazranissa ja hänestä vaadittiin lunnaita. Hänet vapautettiin toukokuun alussa 2006. Maaliskuussa 2007 Zjazikovin setä Urushan Zjazikov kaapattiin Barsukissa. Hänet vapautettiin vahingoittumattomana puolentoista vuoden vankeuden jälkeen. Kaappaus johti tasavallan sisäministerin erottamiseen.
Ingušetian hallinnon vastustajat syyttivät Zjazikovia kyvyttömyydestä hallita poliittista epävakautta ja korruptiosta. Zjazikov erotti hallituksensa maaliskuussa 2008.
Opposition pääkanavaksi muodostui Ingushetiya.Ru-verkkosivusto, joka suljettiin oikeuden päätöksellä. Sivustolla kerättiin mm. listaa niistä, jotka sanoivat etteivät äänestäneet vuoden 2007 vaaleissa, jossa tasavallan äänestysprosentiksi saatiin 98 % ja Yhtenäistä Venäjää tuki 98,72 %. Poliisi ampui sivuston omistaja Magomed Jevlojevin 31. elokuuta 2008.
Tämän jälkeen 10. syyskuuta Zjazikovin serkku Bekhan Zjazikov salamurhattiin. 26. syyskuuta toinen hänen sukulaisensa, varatalousministeri Arsamak Zjazikov haavoittui autopommista.
Presidentti Dmitri Medvedev vapautti Zjazikovin tehtävästään 30. lokakuuta 2008.
Joseph Edamaraku

Joseph Edamaruku (7. marraskuuta 1934, Kerala – 29. kesäkuuta 2006, New Delhi) oli intialainen journalisti ja rationalistijohtaja. Hän on Sanal Edamarukun, Intian rationalistiyhdistyksen ja Rationalist Internationalin johtajan, isä. Edamaraku kirjoitti 173 kirjaa ja yli 2 000 malayalaminkielistä artikkelia. 
Joseph Edamaruku syntyi Keralassa Intian eteläosassa vuonna 1934. Edamarukun kasvatti kristitty perhe, jonka useista kasvateista tuli piispoja ja pappeja. Läheinen kosketus kirkkoon ja raamatun tutkimukseen teki hänestä rationalistin jo teini-ikäisenä. Hänestä tuli rationalistiaktivisti. Hän meni naimisiin hinduperheestä lähtöisin olevan Soleyn kanssa uhmaten kastiavioliittoja. Hän vietti kaksi ajanjaksoa vankilassa vuosina 1970 ja 1975 kansallisen poikkeustilan aikana. 
Vuodesta 1977 asti Edamaraku asui New Delhissä ja toimi Kerala Sabdam -ryhmän sanomalehtien johtajana. Edamaruku toimitti sanomalehtiä ja aikakauslehtiä, julkaisi rationalistilehtiä, osallistui useisiin kongresseihin ja vaikutti Keralassa kokonaisen sukupolven ajatteluun. Edamaruku kampanjoi uskontoa ja taikauskoa vastaan. Edamaraku toimi Intian rationalistiyhdistyksen johtajana 1995-2005. Vuonna 1979 American Atheists -järjestö myönsi hänelle kansainvälisen ateistipalkinnon. Hänen omaelämäkertansa voitti parhaan malayaminkielisen omaelämäkerran palkinnon Keralan kirjallisuusakatemialta. 
Edamarakun keskeisiä teoksia ovat "Cultural History of Kerala" (1977), "Christ and Krishna never lived" (1981), "Quran – a Critical Study" (1982), "Bhagavad Gita – a Critical Study" (1982), "Rationalist State" (1983) ja "Upanishads – a critical Study" (2004) sekä 36 kirjan sarja maailman uskonnoista (1984–1987).
Kuollessaan 29. kesäkuuta 2006 Edamaruku oli 73-vuotias. Hänen ruumistaan säilytettiin Kerala-talossa New Delhissä, missä tuhannet ihmiset kävivät osoittamassa hänelle kunnioitustaan. Hänen toiveidensa mukaisesti hänen silmänsä lahjoitettiin lääketieteen käyttöön.
Oni (Japani)

Oni () on kirjaimellisesti demonisia piirteitä omaava yōkai japanilaisessa mytologiassa. Yleensä onit ovat väriltään punaisia, mutta niiden väri voi olla suunnilleen mikä hyvänsä. Oni pukeutuu tyypillisesti tiikerin tai yleensäkin eläimen taljaan ja kohottaa rautaisen nuijan valmiina lyöntiin.
Onit on mukautettu sekä shintolaiseen että buddhalaiseen kulttuuriperintöön.
Artur Rodziński

Artur Rodziński (1. tammikuuta 1892 Split – 27. marraskuuta 1958 Boston) oli puolalainen kapellimestari. 
Rodziński syntyi Splitissä, joka nykyään sijaitsee Kroatian alueella. Hänen vanhempansa olivat puolalaisia. Hän opiskeli lakia Lvivin yliopistossa. Vuonna 1914 hän siirtyi Wieniin, jossa hän jatkoi lain lukemista ja kirjoittautui myös musiikkiakatemiaan. Hän sai tohtorinarvon 1916. 
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Rodziński palasi Lviviin, jossa hän debytoi johtamalla Giuseppe Verdin oopperan "Ernani". Vuodesta 1920 alkaen hän työskenteli Varsovan Teatr Wielki -oopperatalossa. Myöhemmin hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän johti vuosina 1929-1933 Los Angelesin filharmonikkoja, vuosina 1933-1943 hän johti Clevelandin orkesteria, vuosina 1943-1947 New Yorkin filharmonikkoja ja vuosina 1947-1948 Chicagon sinfoniaorkesteria.
Kuola

Kuola tarkoittaa seuraavia asioita:
Erisnimen osa.
"kuola-" on erisnimen osana saamelaiskielten "kalaa" tarkoittavasta sanasta (esimerkiksi ) suomenkielisiin paikannimiin lainautunut nimenosa. 
Muihin kieliin saamelaiskielistä lainautuneena se esiintyy ainakin kaupungin nimessä Kuola () ja siitä johdetuissa nimissä Kuolan niemimaa, Kuolan piiri ja Kuolanvuono. 
Suomessa ja lähialueilla suomenkielisiä paikannimiä, joissa nimenosa esiintyy ovat:
Catherine Oxenberg

Catherine Oxenberg (s. 22. syyskuuta 1961 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on syntynyt New Yorkissa mutta varttunut Lontoossa. Oxenbergin äiti on Jugoslavian prinsessa Jelisaveta Karađorđević, joka on Walesin prinssi Charlesin pikkuserkku. 
Oxenberg esitti perhetuttuaan prinsessa Dianaa vuonna 1982 valmistuneessa televisioelokuvassa "The Royal Romance of Charles and Diana". Sittemmin hän on näytellyt saippuasarjassa "Dynastia" Amanda Carringtonia. Tuottaja Aaron Spelling irtisanoi Oxenbergin vuonna 1986, minkä jälkeen Amandan rooliin palkattiin uusi näyttelijä Karen Cellini. 
Vuonna 2005 Oxenberg esiintyi tositelevisiosarjassa "Vaimoni on prinsessa", jossa kuvattiin hänen ja näyttelijä Casper Van Dienin uusperhettä. Pari oli naimisissa vuosina 1999–2015. Heillä on kaksi yhteistä lasta: Maya (s. 2001) ja Celeste (s. 2003). Oxenbergilla on lisäksi tytär India (s. 1991).
Oxenbergin ensimmäinen aviopuoliso oli elokuvatuottaja Robert Evans, mutta heidän liittonsa kesti vain 9 päivää. Oxenberg oli julkisuudessa yksi NXIVM-kulttitapauksen paljastajista. Suomalainen Aurora Karamzin on eräs Oxenbergin esivanhemmista.
Zagrebin yliopisto

Zagrebin yliopisto () Kroatiassa on entisen Jugoslavian alueen vanhin yliopisto. Sen nykyinen opiskelijamäärä on yli 50 000. 
Zagrebin yliopisto perusti 23. syyskuuta 1669 keisari Leopold I. Sitä ylläpitivät jesuiitat vuoteen 1773 saakka. Yliopisto koostuu nykyisellään kolmestakymmenestä tiedekunnasta ja kolmesta akatemiasta. THE-yliopistorankingissa 2017 yliopisto ei sijoittunut 800 parhaan yliopiston joukkoon.
Zagrebin yliopiston tämänhetkisenä rehtorina toimii professori Aleksa Bjeliš.
Vuodesta 1874 lähtien Zagrebin yliopistosta on valmistunut 200 000 kandidaattia, 18 000 maisteria ja 8 000 tohtoria. Yliopiston voidaan sanoa keskittyvän vahvasti akateemiseen perusopetukseen.
Floquet de Neu

Floquet de Neu (katalaaniksi) tai Copito de Nieve (espanjaksi) (1964 Espanjan Guinea – 2003 Barcelona, Katalonia) oli maailman ainoa tunnettu albiino gorilla.
Fang heimoon kuuluva maanviljelijä Benito Mañé vangitsi albinogorillan Río Munin alueella Espanjan Guineassa 1. lokakuuta 1966. Mañé oli tappanut loput gorillaryhmän jäsenistä jotka eivät olleet albinoita. Mañé piti albinogorillaa kotonaan neljä päivää ennen kuin kuljetti sen Bataan, mistä lääkäri Jordi Sabater Pi osti sen häneltä.Mañé antoi albinogorillalle nimen "Nfumu Ngui" joka on fangkielellä "valkoinen gorilla". Sabater Pi antoi albinogorillalle nimen "Floquet de Neu" joka on katalaaniksi ”"pieni lumihiutale"”.
Marraskuussa 1966 Barcelonan silloinen pormestari Josep Maria de Porcioles otti albinogorillan virallisesti vastaan Barcelonan eläintarhassa ja nimesi albinogorillan "Blancanieve"siksi (”"Lumikki"”) "Tele/Exprés"-sanomalehdessä. Sabaterin antama nimi yleistyi kun "National Geographic" esitteli gorillan lehden kannessa maaliskuussa 1967. Sabater itse kutsui gorillaa nimellä "Copi" tai "Floquet" ja myöhempinä vuosina "Nfumu".
Floquet de Neu kuoli eläintarhassa vuonna 2003 ja oli kuollessaan liki 40-vuotias. Se on niin tunnettu eläin maailmalla, että vielä nykyäänkin Barcelonan korttikioskeissa myydään sen kuvalla varustettuja postikortteja. Floquet de Neu onkin Koko-gorillan ja Cheeta-simpanssin ohella yksi maailman tunnetuimmista apinoista. Lisäksi Barcelonan eläintarhassa asuu nykyäänkin Floquet de Neun lapsenlapsia.
Vassijauren rautatieasema

Vassijauren rautatieasema (, ) on rautatieasema Kiirunan kunnassa Ruotsin rataverkolla rataosalla , eli niin kutsutulla "Malmbanan"-radalla. Rautatieasema sijaitsee 1535,1 ratakilometrin päässä Tukholman keskusrautatieasemalta ja 6,8 kilometrin päässä Norjan rajalta. Vassijauren asemalta on matkaa Kiirunan asemalle 122,4 kilometriä. Vassijaure on Ruotsin rataverkon korkeimmalla sijaitseva rautatieasema sekä rataverkon pohjoisin liikennepaikka.
Vassijauren liikennepaikalla pysähtyvät kaikki rataosan henkilöjunat. Aseman lämmin odotustila on avoinna ympäri vuorokauden.
Asemarakennus.
Vassijauren asemarakennus on samassa suuressa tiilirakennuksessa kuin alkuperäinen sähköradan muuttaja-asema, joka rakennettiin radan sähköistyksen myötä vuonna 1915. Muuttajalaitteistolla muutettiin valtakunnan sähköverkosta saatavan sähkön 50 hertsin taajuus sähkövetureille sopivaksi 162/3 hertsin taajuudelle. Nykyisin asemarakennuksessa on myös rautatietekninen sähkömuseo.
Ruslan Aušev

Ruslan Sultanovitš Aušev (, s. 29. lokakuuta 1954 Volodarskoje, Kazahstanin SNT, Neuvostoliitto) on ingušialainen poliitikko. Hän toimi Ingušian presidenttinä 1993–2001.
Aušev sai Neuvostoliiton sankarin kultaisen tähden vuonna 1982. Käytyään kolme vuotta Frunzen sotilasakatemiaa hän lähti Afganistaniin johtamaan taistelurykmenttiä. Siellä ollessaan hän haavoittui 16. lokakuuta 1986. Sittemmin hän työskenteli neuvostoparlamentissa sotilasasiain komiteassa. Marraskuussa 1992 hänet nimitettiin johtamaan Ingušian väliaikaishallintoa. Kaksi kuukautta myöhemmin Aušev erosi tehtävästä osallistuakseen Ingušian presidentinvaaliin, jonka ainoa ehdokas hän oli. Aušev valittiin Ingušian ensimmäiseksi presidentiksi 28. helmikuuta 1993 pidetyssä suorassa kansanvaalissa, jossa hän sai 99,99 prosenttia annetuista äänistä. Seuraavissa presidentinvaaleissa, jotka pidettiin 1. maaliskuuta 1998, Aušev valittiin toiselle kaudelle 60 prosentin ääniosuudella. Aušev erosi presidentin virasta 28. helmikuuta 2001.
Aušev oli myös Venäjän federaation neuvoston jäsen joulukuusta 1993 huhtikuuhun 2003 asti, jolloin hän erosi. Aušev toimi neuvottelijana Beslanin koulukaappauksen toisena päivänä ja sai kaapparit vapauttamaan 26 naista ja heidän imetysikäiset vauvansa.