tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Matti Pennanen (kaupunginjohtaja)

Matti Alpo Tapio Pennanen (s. 23. marraskuuta 1951 Utajärvi) on suomalainen diplomi-insinööri ja poliitikko, joka oli Oulun kaupunginjohtaja vuosina 2006–2017. Sitä ennen hän oli Oulun apulaiskaupunginjohtaja 2001–2006. 
Pennanen tuli ylioppilaaksi 1972 ja valmistui diplomi-insinööriksi Oulun yliopistosta 1979. Hän työskenteli eri rakennusalan ( Lapin Marmori Oy, Rova Rakennus Oy, YIT-Yhtymä Oyj, Palmer-Rakennus Oy) yhtiöissä yli 20 vuotta. Hän työskenteli ulkomailla, YIT-Yhtymän palveluksessa ulkomailla ( Norja, Irak, Kuwait ja Venäjä) yhteensä 9 vuotta. Lisäksi hän oli vuosina 1991–1996 YIT-Yhtymä Oy:n aluejohtajana Oulussa. Oulun apulaiskaupunginjohtajana hän aloitti 2001 ja kaupunginjohtajana 2007. 
Pennasen ajamia asioita oli Pohjois-Suomen, Pohjois-Ruotsin ja Pohjois-Norjan välinen yhteistyö. Lisäksi hän esitti mm kaasuputken rakentaminen Norjasta Suomen kautta Saksaan.
Kokoomuslaisen Pennasen valinta Oulun seitsemänneksi kaupunginjohtajaksi vuonna 2006 tuli selväksi jo ensimmäisellä äänestyskierroksella Oulun valtuustossa. Hän sai 35 ääntä. Hänen vastaehdokkaansa Aino-Maija Luukkonen (sd.) sai 22 ja Hannele Pokka kymmenen ääntä.
Pennanen teki kaksi uraa: rakennusliikkeiden palveluksessa lähes 25 vuotta ja Oulun kaupungin palveluksessa 16 vuotta.
Oulun Yliopisto promovoi Pennasen kasvatustieteen kunniatohtoriksi vuonna 2013.
Kaupunkineuvoksen arvonimen Pennanen sai vuonna 2017
Matti Pennanen syntyi rakennusmestari Pentti Pennasen ja Helena Peurasen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1977 on Anna Leppäsaajo, pariskunnalla on kaksi lasta.
Öljypoltin

Öljypoltin on höyry- tai lämpökattilassa käytettävä polttoöljyllä toimiva lämmityslaite. Kattilan säätötekniikka käynnistää ja pysäyttää öljypolttimen automaattisesti, jotta haluttu veden lämpötila tai höyrynpaine saavutetaan. 
Poltintyypit.
Öljypolttimet voidaan jakaa niissä poltettavan öljyn mukaan kevytöljypolttimiin ja raskasöljypolttimiin, joista ensimmäinen on useimmiten pienissä kiinteistöissä käytettävä malli. Raskasta polttoöljyä taas käytetään paljon suuremmissa laitospolttimissa, raskas polttoöljy nimittäin on niin paksua ja sitkeää että vaatii itsessään lämmitystä että sitä voidaan siirtää putkistoissa polttimelle.
Toimintaperiaate.
Öljyn virtaus.
Öljy pumpataan ensin säiliöstä suodattimen läpi polttimeen kiinteästi asennetulla pumpulla (toimintakaavio kuvassa), joka saa käyttövoimansa ratasvälitysten kautta samalta akselilta kuin polttimen puhallin. Öljyn virtaus on näin ollen vakio ja optimoitu, joten liekin optimointi tapahtuu puhaltimen ilmamäärää säätämällä.
Sytytys.
Puhallin tuo tulipesään paloilman, ja öljy johdetaan suuttimen pitimessä olevan esilämmityspatruunan läpi suuttimeen joka muuttaa öljyn suurpaineiseksi sumuksi. Öljysumu ja puhallettu ilma sekoittuvat palopään jälkeen keskenään, ja sytytysmuuntajan kautta tuleva korkeajännitteinen, yleensä useiden kilovolttien suuruinen sähkövirta johdetaan suuttimelle ja sytytyskärjelle, joiden välille muodostunut valokaari sytyttää öljysumun.
Liekin optimointi.
Liekin optimointi tapahtuu tarkastelemalla sitä palotilan kyljessä olevasta pienestä tarkastusikkunasta ja säätämällä samanaikaisesti puhaltimen ilmamäärää sopivan liekin ja ilmamäärän saavuttamiseksi. Jos ilmamäärä on liian pieni, liekki on lepattava, punahehkuinen ja tuottaa paksua noki- ja öljypitoista savua. Jos ilmamäärä taas on liian suuri, kaikki öljy ei ehdi palaa, liekki on pieni ja säkenöivä. Optimaalinen liekki taas palaa täyteläisellä, tasaisella kirkkaankeltaisella liekillä.
Öljylämmitysjärjestelmä.
Öljylämmitysjärjestelmän pääkomponentit ovat:
Ahvenanmaan keskusta

Ahvenanmaan keskusta () on Ahvenanmaalla toimiva puolue. Keskusta on Ahvenanmaan maakuntapäivien toiseksi suurin puolue kuudella edustajallaan. 
Ahvenanmaan keskusta perustettiin 13. tammikuuta 1976 pidetyssä kokouksessa, johon kokoonnuttiin hammarlandilaisen Karl-Anders Bergmanin aloitteesta. Paikalle saapuneet halusivat perustaa Ahvenanmaalle pohjoismaisten esimerkkien mukaisen keskustapuolueen. Bergmanin johdolla puolueelle laadittiin 45 kohdan ohjelma, joka hyväksyttiin 22. helmikuuta pidetyssä kokouksessa, johon otti osaa 150 henkilöä. Ohjelma opittiin myöhemmin tuntemaan kokouksen pitopaikan mukaan Hammarbo-teeseinä. Monet perustajista olivat aiemmin toimineet Landsbygdens och skärgårdens valförbund (LOS) -vaaliorganisaatiossa. Mukaan uuteen puolueeseen tuli myös Vapaamielisestä yhteistoiminnasta aiemmin irtautunut Frisinnad Samverkans framstegslista. 
Puolueella on paikallisosastoja kunnissa Brändö, Eckerö, Finström, Föglö, Geta, Hammarland, Jomala, Lemland, Lumparland, Maarianhamina, Saltvik ja Sund. Puolueen nuorisojärjestöksi perustettiin vuonna 1977 "Ungcentern" ja naisjärjestöksi 1988 "Centerkvinnorna".
Pohjoismaiden neuvostossa Ahvenanmaan keskusta kuuluu Keskiryhmään, yhdessä Ahvenanmaan liberaalien ja neljän Manner-Suomen puolueen kanssa.
Vaalit.
Keskusta osallistuu omilla listoillaan maakunta- ja kunnallisvaaleihin. Eduskuntavaaleihin puolue on osallistunut omalla listallaan 1991 ja 2003 sekä vaihtelevissa porvarillisissa liittoumissa muulloin. Vaaleissa 2007 keskusta kuului edustajapaikan saaneeseen oikeistopuolueiden Borgerlig allians -vaaliliittoon. Vuonna 2011 puolue liittoutui sosialidemokraattien ja Ahvenanmaan tulevaisuuden kanssa muodostaen Åländsk samling -yhteislistan, jolta maakunnan edustaja valittiin.
Ahvenanmaan liberaalit

Ahvenanmaan liberaalit (, lyh. Lib.) on Ahvenanmaalla toimiva liberaali puolue. Vuoden 2023 vaalien jälkeen liberaaleista tuli Ahvenanmaan maakuntapäivien suurin puolue yhdeksällä edustajallaan. Puolueen puheenjohtaja on Katrin Sjögren.
Ahvenanmaan liberaalit perustettiin vuonna 1978, kun Landsbygdens och Skärgårdens valförbund -vaalijärjestöstä (LOS) 1975 irtautunut LOS-Liberalerna ja Maarianhaminassa vuodesta 1968 toiminut Mittenliberalerna yhdistyivät uudeksi puolueeksi.
Liberaaleilla on yli 600 jäsentä ja osasto suurimmassa osassa Ahvenanmaan kunnista. Puolueen naisjärjestö on "Liberala Kvinnogruppen" ja nuorisojärjestö "Ungliberalerna". Pohjoismaiden neuvostossa Ahvenanmaan liberaalit kuuluu Keskiryhmään, yhdessä muun muassa Ahvenanmaan keskustan ja neljän manner-Suomen puolueen kanssa.
Puolueen tunnus on ruiskaunokki.
Vaalit.
Liberaalit osallistuu omilla listoillaan maakunta- ja kunnallisvaaleihin. Eduskuntavaaleihin puolue on osallistunut omalla listallaan 1995–2003 ja vuonna 2015. Muulloin se on osallistunut eduskuntavaaleihin vaihtelevissa liittoumissa. Vaaleissa 1995 ja 1999 kansanedustaja valittiin liberaalien omalta listalta. Vuosina 1987, 1991 ja 2007 liberaalit oli mukana paikan saaneissa vaaliliitoissa. Liberaalien Gunnar Jansson oli kansanedustajana ruotsalaisessa eduskuntaryhmässä vuosina 1983–2003.
Ahvenanmaan maltilliset

Ahvenanmaan maltilliset () on Ahvenanmaalla toimiva puolue. Puolueen puheenjohtaja on Annette Holmberg-Jansson.
Puolueen perustivat porvarillisista piireistä tulleet henkilöt syksyllä 1967 Maarianhaminassa. Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Klas Eklund. Vuosien 1967 ja 1971 maakuntapäivävaaleissa FS sai kolme edustajaa. Vuonna 1971 perustettiin puolueen nuorisojärjestöksi "Borgerlig Ungdom", jota johti aluksi Roger Jansson. Järjestö vaihtoi myöhemmin nimensä muotoon "Samlad Åländsk Ungdom" ja 1970-luvun lopussa siitä tuli "Frisinnad Ungdom".
1970-luvun alussa puolueesta irtautui ryhmä, joka alkoi toimia nimellä Frisinnad Samverkans framstegslista (FSF). FSF sulautui myöhemmin Ahvenanmaan keskustaan.
Puolue perustettiin nimellä Vapaamielinen yhteistoiminta (). Maaliskuussa 2011 nimeksi vaihdettiin Moderaterna på Åland.
Vaalit.
FS osallistuu omilla listoillaan maakunta- ja kunnallisvaaleihin. Eduskuntavaaleihin puolue on osallistunut vaihtelevissa porvarillisissa liittoumissa ("Borgerlig alternativ" 1987, "Lista C" 1991, "Borgerlig samlingslista" 1995 ja 1999, "FS–obundna" 2003, "Borgerlig allians" 2007, "Alliansen för Åland" 2011). Vuosina 1991, 2003 ja 2007 FS oli mukana edustajapaikan saaneessa vaaliliitossa.
Sitoutumaton kokoomus

Sitoutumaton kokoomus () on Ahvenanmaalla toimiva puolue. Viimeksi käydyissä maakuntapäivävaaleissa (2011) ObS oli viidenneksi suurin ja sillä on neljä edustajaa maakuntapäivillä. ObS:llä on oma ryhmänsä myös kahdeksassa maakunnan kunnanvaltuustossa. Puolueen puheenjohtaja on Bert Häggblom.
ObS perustettiin vuonna 1987 yhteenliittymäksi, joka ei sitoudu puolueiden tiukkoihin ideologioihin ja ohjelmiin. Puolueen politiikka koostuu konservatiivisista, liberaaleista ja radikaaleista ajatuksista ja se on mielestään perinteisen oikeisto–vasemmisto-jaon ulkopuolella. ObS sanoo arvostavansa puolue-, arvovalta- ja henkilöpolitikoinnin sijaan asiapitoista, yhteistyökykyistä ja tuloksiin perustuvaa asiainhoitoa. Pohjoismaiden neuvostossa ObS kuuluu Konservatiiviseen ryhmään.
Vaalit.
ObS osallistuu omilla listoillaan maakunta- ja kunnallisvaaleihin. Eduskuntavaaleihin ObS on osallistunut vaihtelevissa porvarillisissa liittoumissa. Vaaleissa 2003 ja 2007 ObS oli mukana edustajapaikan saaneissa vaaliliitoissa: 2003 mukana oli lisäksi Vapaamielinen yhteistoiminta (FS) ja 2007 FS, keskusta ja liberaalit (Borgerlig allians). Vuosina 1995 ja 1999 ObS osallistui eduskuntavaaleihin keskustan ja FS:n kanssa nimellä Borgerlig samlingslista. Vuonna 2011 ObS oli Åländsk samling -yhteislistalla yhdessä sosialidemokraattien, keskustan ja Ahvenanmaan tulevaisuuden kanssa. Paikan vei ObS:n Elisabeth Naucler.
Työkansan Sanomat (1988)

Työkansan Sanomat (TKS) on vuonna 1988 ilmestymisensä aloittanut Kommunistisen Työväenpuolueen (KTP) pää-äänenkannattaja. Lehden päätoimittaja on Rauno Lintunen.
Lehti kuvailee itseään "valtakunnalliseksi tilauspohjaiseksi marxilais-leniniläiseksi työväenlehtijulkaisuksi" ja perinteiseksi työväenlehdeksi, jossa kuuluu "työttömien, opiskelijoiden, eläkeläisten, pienyrittäjien sekä muiden vähävaraisten ja sorrettujen oma ääni." 
TKS:llä on avustajia Helsingissä, Uudellamaalla, Varsinais-Suomessa, Hämeessä, Keski-Suomessa, Kainuussa, Pohjois-Savossa ja Lapissa.
Eckerön posti- ja tullitalo

Eckerön posti- ja tullitalo () on kulttuurihistoriallinen arvorakennus Eckerössä Ahvenanmaalla. Se on valmistunut vuonna 1828. Rakennuksen suunnittelusta vastasivat arkkitehdit Carl Ludvig Engel sekä Charles Bassi. Rakennus edustaa arkkitehtoniselta tyylisuunnaltaan uusklassismia. Se on ollut vuodesta 1994 lähtien Ahvenanmaan maakunnan omaisuutta. Posti- ja tullitalo on avoinna vierailijoille kesäaikaan. Päärakennuksen alakerrassa sijaitsee Postimestarin konttori, joka on sisustettu tyypillisin 1800-luvun huonekaluin. Päärakennuksen yläkerrassa ovat näyttelytilat vaihtuvia näyttelyitä varten ja alakerrassa residenssitaiteilijoiden vierasasunto. Pohjoissiivessä sijaitsee Postiruotumuseo, jota ylläpitää Eckerön kotiseutuyhdistys. Pohjoissiivessä sijaitsevat myös Tsarevna Café ja Bistro sekä Mercedes Chocolaterie ja Butik Smått &amp; Gott.
Eckerön posti- ja tullitalo rakennettiin tsaarin Venäjän läntiseksi etuvartioksi ja Venäjän vallan osoitukseksi Ruotsin suuntaan. Se rakennettiin tarkoituksella suureksi ja mahtavaksi, jotta se näkyisi kauaksi merelle ja tekisi vaikutuksen lännestä saapuviin. Ruotsin puolella Grisslehamnissa oli vastaava postitalo, ja Eckerön posti rakennettiin neljä kertaa sitä suuremmaksi. Talon päätehtävä oli kuitenkin huolehtia posti- ja tullimuodollisuuksista Pietarin ja Tukholman välisellä postireitillä. Postin kululla oli tuohon aikaan suuri merkitys, ja sen varmistamiseen uhrattiin paljon vaivaa. Eckeröläiset talonpojat kuljettivat postia Ahvenanmeren yli yksinkertaisilla veneillä ympäri vuoden. Vaarallisten matkojen vaiheista kerrotaan talon Postiruotumuseossa. Rakennuksessa on myös 1850-luvun tyyliin sisustettu postimestarin konttori.
Postitalon edustalla on postiveneiden laituri, josta Victor Westerholm on maalannut tunnetun maalauksensa "Eckerön postilaituri".
Ahvenanmaan edistysryhmä

Ahvenanmaan edistysryhmä () oli Ahvenanmaalainen puolue. Vuosien 1999 ja 2003 vaaleissa puolue sai maakuntapäiville yhden edustajan. Vuoden 2007 vaaleihin puolue ei osallistunut.
Åfg perustettiin 16. elokuuta 1999 ja merkittiin yhdistysrekisteriin heinäkuussa 2000. Edistysryhmän puheenjohtaja oli Ronald Boman, varapuheenjohtaja Pentti Timonen ja sihteeri Rolf Söderback. Vapaamielinen yhteistoiminta -puolueesta loikannut Boman oli puolueensa ainoa edustaja maakuntapäivillä (1995–2007). Hän edusti puoluettaan myös Maarianhaminan kaupunginvaltuustossa. Vuoden 1999 kunnallisvaaleissa Åfg sai yhden edustajan (Timonen) myös Finströmin valtuustoon.
Työkansan Sanomat (1945)

Työkansan Sanomat oli Helsingissä vuosina 1945–1956 ilmestynyt Suomen Kommunistisen Puolueen pää-äänenkannattaja.
Suomen Kansan Demokraattisen Liiton "Vapaan Sanan" rinnalle perustettu "Työkansan Sanomat" oli suoraan SKP:n johdon alaisuudessa toiminut puoluelehti. Sen sisällön painopiste oli uutisten sijasta politiikassa ja puolueen toiminnassa. Lehden journalistinen taso oli "Vapaaseen Sanaan" verrattuna selvästi heikompi. "Työkansan Sanomat" painettiin aluksi "Uuden Suomen" kirjapainossa, kunnes Kustannusosakeyhtiö Yhteistyö sai vuonna 1946 Yrjö Sirolan Säätiön tuella hankittua oman painokaluston.
"Työkansan Sanomat" yhdistettiin vuoden 1957 alussa "Vapaan Sanan" kanssa uudeksi "Kansan Uutiset" -lehdeksi, josta tuli molempien puolueiden yhteinen äänenkannattaja. Keskustelua kahden rinnakkaisen lehden ylläpidosta oli käyty jo vuosikymmenen alusta lähtien, eikä sitä enää nähty taloudellisesti järkeväksi.
Kuudesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 27 000 kappaletta vuonna 1948. Sen päätoimittajina työskentelivät Aili Mäkinen (1945–1946) ja Mauri Ryömä (1946–1956).
Föglön kirkko

Föglön kirkko on Ahvenanmaalla Föglössä sijaitseva keskiaikainen kivikirkko, jonka rakentaminen aloitettiin todennäköisesti jo 1320-luvulla. Kirkkoa laajennettiin 1400-luvulla. Keskiajalla kirkko on luultavimmin ollut länsitornillinen pitkäkirkko, jonka pohjoispäädyssä oli erillinen sakaristo ja sitä vastapäätä asehuone. Kirkko vihittiin luultavasti pyhän Maria Magdalenan kunniaksi. Vuosina 1859–1861 se muutettiin ristikirkoksi arkkitehti Georg Theodor von Chiewitzin johdolla. Tällöin sakaristo ja asehuone poistettiin ja tilalle rakennettiin runkohuoneen korkuiset ristisakarat ja runkohuonetta pidennettiin itään. Uusi sakaristo liitettiin kuoripäätyyn. Keskiaikaisen tornin päättää nykyisin korkeaan lyhtyyn päättyvä, barokkityyliin pullistuva katto. Kirkon sisäkatteena on tiilinen ristiholvaus. 
Vuonna 1968 kirkko peruskorjattiin Erik Kråkströmin suunnitelman mukaan, jolloin muun muassa urkulehteri purettiin ja urut siirrettiin kuoripäätyyn, kirkon keskiosassa olevan, vapaasti seisovan alttarin taakse.
Kirkossa on Kangasalan Urkutehtaan valmistamat 14-äänikertaiset, 2-sormioiset mekaaniset urut vuodelta 1970. Niiden julkisivu on peräisin edellisistä, vuonna 1864 valmistuneista uruista.
Alttarilla on peruskorjausten yhteydessä löydetty keskiaikainen kultainen krusifiksi. Entinen, R. W. Ekmanin 1861 maalaama alttaritaulu "Ehtoollinen", on sijoitettu läntisen sisäänkäynnin seinälle. Lisäksi kirkossa on vielä vanhempi, Jonas Bergmanin maalaama alttaritaulu vuodelta 1754. Kellotornissa on kaksi kelloa, joista vanhempi on 1500-luvulta ja nuorempi vuodelta 1706.
Näennäishistoria

Näennäishistoria eli pseudohistoria tarkoittaa toimintaa, jonka väitetään olevan historiantutkimusta mutta jonka tutkimusmenetelmät eroavat yleisesti käytössä olevista tieteellisistä menetelmistä. Eräiksi näennäishistorian tunnusmerkeiksi on katsottu todistusaineiston valikoiva käyttö, lähteiden irrottaminen asiayhteydestään, todistustaakan kääntäminen sekä vetoaminen salaliittoteorioihin. Esimerkiksi kansantaruja pidetään historiallisina kuvauksina. Näennäishistoriaa saatetaan käyttää poliittisiin tarkoituksiin, mistä tunnetuin esimerkki on holokaustin kieltäminen.
Kuningas Arthur.
Kuningas Arthur oli Englannin myyttinen kuningas 500-luvulla, Camelotin perustaja ja pyöreän pöydän ritareista kertovien tarujen keskushenkilö.Aiheesta väitellyt historioitsija Jaakko Tahkokallio katsoo, että kuningas Arthurin tarinamaailman kehitys lähti liikkeelle Geoffrey Monmouthlaisen 1133 laatimasta pseudohistoriasta, eikä kuningas Arthuria ole koskaan ollut olemassa. Tahkokallio toteaa, että tekijä muovasi tunnetun historian peruspalikoista kehyksen, kuten keisarien hallitusajat, ja täytti ne omilla keksinnöillään. ”Hän poimi vaikkapa hallitsijan nimen jostain tekstistä, jossa mainittiin vain nimi tai hyvin vähän muuta ja improvisoi siitä.”
Goottilainen historiankirjoitus.
Goottilainen historiankirjoitus oli uuden ajan Euroopassa harjoitettu historiantutkimuksen tapa, jonka tehtävänä oli keksiä todisteita kansan kuuluisasta menneisyydestä. Ruotsissa sen huomattavia hahmoja oli Olaus Magnus (k. 1557). Kun Kustaa Vaasa vuonna 1523 julistautui kuninkaaksi, hän otti käyttöön Olaus Magnuksen goottilaisen teorian. Sen mukaan ruotsalaiset olivat kaiken sivistyksen alkujuuri ja polveutuivat Nooan pojanpojasta Maagogista. Kustaan seuraaja Eerik sai järjestysnumerokseen 14, koska Olaus oli löytänyt hänelle 13 samannimistä edeltäjää. Goottilainen valtiomyytti oli Ruotsin suurvalta-ajan virallista historiaa. Olof Rudbeckin (k. 1702) mukaan antiikin Rooman ja Kreikan kulttuurit olivat saavutuksistaan velkaa Ruotsille. Monen muun hyvän ohella esimerkiksi kirjoitustaito oli keksitty juuri Ruotsissa. 
Johannes Messenius esitteli 1600-luvulla suomalaiset Nooan pojan Thuiskonin jälkeläisiksi, jotka muinoin hallitsivat laajaa, Saksaan saakka ulottuvaa imperiumia. Daniel Juslenius kertoo 1700-luvun väitöskirjassaan "Aboa Vetus et Nova," että vedenpaisumuksen jälkeen Maagogin johtamat Jaafetin jälkeläiset saapuivat Suomeen. Turusta tuli kuninkaiden asuinpaikka, jossa istuneita kruunupäitä olivat muun muassa Rostiofi, Atus I Otus sekä Froste. 2000-luvulla internetissä on levinnyt väite, että Suomessa on ollut suuri kuningaskunta.
Georg Theodor Chiewitz

Georg Theodor Policron Chiewitz (äännetään "tšeevits"; ) oli ruotsalaissyntyinen arkkitehti, joka teki uransa pääosin Suomessa. Hän muutti Ruotsista Turkuun vuonna 1851 ja työskenteli Turun ja Porin läänin lääninarkkitehtina vuosina 1852–1860 ja Turun kaupunginarkkitehtina vuodesta 1860 kuolemaansa 1862 asti.
Ura.
Chiewitzit olivat tulleet Ruotsiin 1600-luvulla Puola-Liettuasta. Chiewitz opiskeli tekniikkaa ja valmistui arkkitehdiksi Tukholman taideakatemiasta, minkä jälkeen hän toimi piirtäjänä ja työnvalvojana Nyköping Mekaniska Verkstadissa 1832–1833. Ruotsin laivaston mekaanikkokunnassa hän matkusti muun muassa Kreikkaan kaksi vuotta kestäneellä matkalla. Hän avusti keksijä John Ericssonia Lontoossa 1837–1838 ja tutustui siellä uuteen rautateiden ja siltojen rakennetekniikkaan. Vuonna 1839 hän työskenteli rationalistiteoreetikko ja arkeologi César Dalyn kanssa Pariisissa, mistä hän luultavasti sai vaikutteita myöhempiin rationaalisiin, koristelemattomiin sisätiloihinsa. Vuonna 1840 Chiewitz palasi Tukholmaan, jossa hän toimi rautatie- ja sillanrakentajana sekä Taideakatemian opettajana. Hän ajautui vaikeuksiin yritystoiminnassaan vuonna 1851 viedessään kiskonauloja Saksaan. Vararikon vuoksi hän muutti Suomeen. Hän työskenteli Turussa lääninarkkitehtina 1852–1860. P. J. Gylich erosi Turun kaupunginarkkitehdin virasta vuonna 1859, ja Chiewitz valittiin seuraavana vuonna hänen tilalleen.
Chiewitzin tunnetuimpia töitä on uusgotiikkaa edustava Suomen ritarihuoneen rakennus Helsingissä. Lisäksi hän muun muassa suunnitteli Porin kaupungin uuden, paloturvallisuuteen tähtäävän empireasemakaavan vuonna 1852. Myös huomattava osa Forssan tehdasalueiden vanhemmasta rakennuskannasta sekä Someron kirkko ja Loviisan kirkko ovat Chiewitzin käsialaa. Uudessakaupungissa Chiewitz suunnitteli kaupungin asemakaavan sekä uuden kirkon.
Juri Nieminen

Juri Urho Johannes Nieminen (s. 1976 Hyvinkää) on yrittäjä.
Koulutukseltaan Nieminen on hallintotieteiden maisteri ja eMBA.
Ura.
Nieminen on toiminut virkaurallaan Tuuloksen vs. kunnansihteerinä 1.2.-15.6.2001, Orimattilan va. hallintojohtajana 18.11.2002-31.3.2003, Haapaveden kaupunginsihteerinä 1.4.2003-31.5.2004, Sulkavan kunnanjohtajana 1.6.2004-19.7.2006 ja Asikkalan kunnanjohtajana 20.7.2006-6.8.2016. 7.8.2016 alkaen Nieminen on toiminut yrittäjänä. Hän oli aikanaan Suomen nuorimpia kunnanjohtajia. 
Vuoden 2016 alussa Nieminen irtisanoutui virastaan vuonna 2016. Etelä-Suomen Sanomien mukaan kunnanvaltuutetut ja viranhaltijat olisivat olleet tyytymättömiä hänen johtamistapaansa ja Nieminen olisi eronnut luottamuspulan takia.
Nieminen valittiin Asikkalan kunnanvaltuutetuksi kaudelle 2017−2021 sitoutumattoman Kotikunta-listan edustajana Asikkalan kuntavaalihistorian ennätysäänimäärällä 421 ja kunnanhallituksen puheenjohtajaksi 2017-2019. Niemiselle myönnettiin ero valtuuston jäsenyydestä paikkakunnalta pois muuton johdosta tammikuussa 2020.
Sundin kirkko

Sundin kirkko on kirkkorakennus Sundin kunnassa, Ahvenanmaalla. Tämä keskiaikainen kivikirkko on rakennettu 1200-luvun lopussa tai viimeistään ennen vuotta 1310 ja omistettu Johannes Kastajalle. Kirkon torni ja asehuone lienee rakennettu 1300-luvun lopulla, mutta sakaristo vasta 1400-luvun puolivälin tienoilla. Kirkossa ei ole tehty arkeologista tutkimusta, joten ei ole tiedossa, onko paikalla ollut aiemmin kirkkoja. Kirkkosali on säilynyt melko hyvin koskemattomana. Seinämaalaukset pyhimys Margareetasta, Katariina Aleksandrialaisesta ja anonyymistä miespyhimyksestä ovat peräisin 1300-luvun alkupuolelta. Useita Raamatun henkilöitä esittäviä veistoksia käsittävä alttarikaappi, jossa ovat keskimmäisinä Maria ja Jeesus-lapsi, on tehty 1430- tai 1440-luvulla. Sen päälle on 1660-luvulla lisätty Pyhää ehtoollista esittävä maalaus, jota reunustavat barokkityyliset kehykset. 
Paksut pystypilarit jakavat kirkkosalin ja keskikäytävän kahteen pitkittäiseen puoliskoon. Lähimpänä pääovea olevan pilarin juurella on kalkkikivinen hautaristi, joka lienee peräisin 1300-luvulta. Kirkon krusifiksi on todennäköisesti tehty Ruotsissa vuosien 1250 ja 1275 välillä.
Ulkoapäin, varsinkin länsipäädystä, katsottuna kirkko antaa jykevyydellään jopa hieman linnamaisen vaikutelman. Kirkon torni, jonka kiviosan korkeus on 22 metriä, on pohjapinta-alaltaan Suomen toiseksi suurin Turun tuomiokirkon tornin jälkeen. Tutkija Markus Hiekkanen on tulkinnut näin suuren tornin tehtävänä olleen toimia paitsi kellotornina, myös osoittaa kirkon mahtia.
Kirkon ympärille ei juuri ole syntynyt asutusta, vaan se sijaitsee melko yksinäisellä paikalla kapean, syvälle sisämaahan pistävän merenlahden rannalla, vajaan kahden kilometrin päässä Ahvenanmaan päätie 2:lta.
Kirkko vaurioitui pahoin vuosina 1672 ja 1921 sattuneissa tulipalossa. Kirkonkellot tuhoutuivat kummassakin palossa. Viimeksi mainittu palo aiheutui lämmityslaitteista. Nykyiset kirkonkellot ovat peräisin Hämeenlinnan venäläisestä varuskuntakirkosta.
Sundin kirkossa on kahdet urut. Urkuparvella olevat vanhemmat, Anders Thulén rakentamat 9-äänikertaiset urut ovat 1860-luvulta ja ne asennettiin ensimmäisten, 1700-luvulla rakennettujen urkujen tilalle. Nykyisin käytössä olevat, kirkkosalin vasemmalla sivulla sijaitsevat 21-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan Urkutehdas vuonna 1973.
Työlaitos

Työlaitos Suomessa oli julkisoikeudellinen huoltolaitos, johon voitiin määrätä huoltoapulain (116/1956), lapsen elatusavun turvaamisesta annetun lain (1965) tai irtolaislain (57/1936) nojalla. 
Työlaitoksissa asukit tekivät erilaisia töitä korvauksena esimerkiksi lapsen elatusavun laiminlyömisestä. Työlaitoksen määritelmä oli Irtolaislain 8 §:ssä. Pakkotyölaitokset olivat erillinen organisaatio vankiloiden yhteydessä.
Työlaitosten merkitys oli lähinnä "asosiaalisen aineksen" eristämisessä muusta yhteiskunnasta. Laitokseen määräämisellä oli lähinnä merkitystä pakotteena, koska ansiot jäivät niissä varsin pieniksi.
Valtion omistuksessa olivat Ilmajoen työlaitos ja Karvian erityistyölaitos. Vuonna 1964 Suomessa oli kymmenen työlaitosta. Länsi-Suomen työlaitos sijaitsi Punkalaitumella, Hämeen Lammilla ja Itä-Suomen Mäntyharjussa. Mäntyharjun, Keuruun, Kruunupyyn ja Revonlahden työlaitokset olivat kuntainliittojen ylläpitämiä. Vihdin laitoksen omisti Helsingin kaupunki.
Paikkoja oli kaikkiaan 1012. Vuonna 1962 niissä kävi kaikkiaan 2 785 huollettavaa. Niistä 1539 oli lasten elatusavun laiminlyönneitä perhepinnareita, 521 oli lasten huoltoavun korvausvastuun laiminlyönneitä, 355 oli irtolaisia, 297 päihdyttävien aineiden väärinkäyttäjiä ja 73 kunnalliskotien niskuroivia hoidokkeja "pykäläpoikia". Huollettavista 85,8 % oli miehiä ja 76 % naisia. Irtolaisista enemmistö oli miehiä.
Vuonna 1977 säädetty laki lasten elatusavun turvaamisesta (122/1977) lopetti elatusavun maksamisen laiminlyöneiden määräämisen työlaitokseen. Sen jälkeen työlaitoksiin määrättiin vain irtolaislain perusteella. Vuonna 1982 irtolaislaistakin poistettiin pykälät joiden perusteella irtolainen voitiin määrätä työlaitokseen. Tällöin viimeisetkin työlaitokset lakkautettiin. Irtolaislaki lakkautettiin vuonna 1987, jolloin se korvattiin Päihdehuoltolailla. Niiden tilalle saatettiin kuitenkin perustaa päihdyttävien aineiden väärinkäyttäjille tarkoitettuja huoltolaitoksia, joita oli perustettu jo 1960-luvulta alkaen huoltolahoitoa koskevaan lakiin (96/1961) perustuen.
Eamon

Eamon Doyle (parhaiten tunnettu nimellä Eamon, s. 6. toukokuuta 1984, Staten Island, New York) on yhdysvaltalainen pop/R&amp;B-laulaja ja lauluntekijä. Hän on parhaiten tunnettu hitistään "Fuck It (I Don't Want You Back)" vuodelta 2003.
Ålands lyceum

Ålands lyceum on yleissivistävä lukio Maarianhaminassa Ahvenanmaalla. Koulun opetuskieli on ruotsi. Ålands lyceum on verrattain suuri lukio; Opetushallinnon vuoden 2018 tilaston mukaan siellä opiskeli 432 lukiolaista. Kyseessä on Ahvenanmaan maakunnan ainoa lukio.
Yleissivistävässä Ålands lyceumissa voi valita erilaisia painotuksia lukio-opinnoissaan: esteettisen, humanistis-yhteiskuntatieteellisen, luonnontieteellisen tai terveys- ja urheilulinjan.
Ålands lyceumin koulurakennuksen vanhimman osan on suunnitellut arkkitehti J. Ahrenberg, ja se valmistui vuonna 1903. Vuonna 1930 valmistui Torsten Montellin suunnittelema lisärakennus. 
On huomattava, että Ahvenanmaalla voi lukio-opinnot suorittaa muuallakin, sillä Ahvenanmaan toisen asteen koulutuksen katto-organisaation "Ålands gymnasiumin" alaisuudessa toimii kaksi erilaista lukiokoulutusta tarjoavaa oppilaitosta. Nämä ovat yleislukio (Ålands lyceum) ja Ahvenanmaan ammattikoulu (), josta valmistuvat suorittavat tyypillisesti kaksoistutkinnon.
Pentti Lasanen

Pentti Kalevi Lasanen (17. syyskuuta 1936 Kotka – 13. maaliskuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, sovittaja ja jazzmuusikko, jonka soittimia olivat saksofonit, klarinetti, huilu ja trumpetti. Hän oli PSO-levy-yhtiön johtotehtävissä perustaessaan vuonna 1958 Four Cats -lauluyhtyettä. 
Jazzmusiikki oli Lasaselle erittäin läheistä. Vuonna 1965 hän osallistui Eurovision laulukilpailujen Suomen karsintaan kappaleella ”Vanha kunnon Dixieland”, jonka sävellyksestä ja sanoituksesta vastasi Åke Granholm. Vuonna 1966 Lasanen palkittiin Jussi-palkinnolla elokuvista "Onnelliset leikit", "Käyntikorttini..." sekä "Vaaksa vaaraa" ja televisiosarjasta "Jörn Donner kertoo Helsingistä". Vuoden 1971 Syksyn säveltä varten muodostettiin kvartetti "Lasaset", jossa Pentti Lasasen ohella esiintyivät Martti Metsäketo, Irma Tapio ja Monica Aspelund. Kilpailukappaleena oli ”Kumpaa tietä kuljet”, jonka sävelsi Erik Lindström ja sanoitti Saukki. Lasanen voitti vuoden 1985 Syksyn Sävelen kappaleella ”Luoksesi jään”.
Pentti Lasanen soitti muun muassa Ronnie Kranckin yhtyeessä, Radion tanssiorkesterissa ja Rauno Lehtisen yhtyeessä. Jazzmusiikin parissa hän työskenteli Antti Sarpilan kanssa ja johtamalla Finnair Pilots' Big Bandia.
Lasanen sovitti vuosien varrella useita Toivo Kärjen levytyskappaleita, ensimmäisenä "Pikku rahastaja" (Marion Rung 1962). Vuonna 2003 hän oli yhtenä sovittajana sekä klarinetti- ja alttosaksofonisolistina Ewa Kaarelan albumilla "Things happen that way."
Vuonna 1992 Lasanen sai perinteisen jazzmusiikin edistämisestä Louis Armstrong -palkinnon, vuonna 1996 taiteilijaeläkkeen ja vuonna 2002 Pro Finlandia -mitalin.
Brian Mikkelsen

Brian Arthur Mikkelsen (s. 31. tammikuuta 1966) on tanskalainen poliitikko. Hän on konservatiivisen kansanpuolueen jäsen ja valittiin Tanskan parlamenttiin (Folketinget) Länsi-Själlannin vaalipiiristä 21. syyskuuta 1994. Hän oli parlamentissa kesäkuuhun 2018. 
Mikkelsen toimi 2001–2008 Tanskan kulttuuriministerinä Anders Fogh Rasmussenin ensimmäisessä ja toisessa hallituksessa. Mikkelsen on ollut yksi keskeinen henkilö Rasmussenin hallituksen käynnistämässä "porvarillisessa kulttuuritaistossa" (tanskaksi "borgerlig kulturkamp" ). Mikkelsenin ministeriaikana kulttuuriministeriö loi maahan Tanskan kulttuurikaanonin, johon valittiin 108 kohdetta (kirjaa, sävellystä, rakennusta ja niin edelleen) yhdeksältä eri kulttuurin ja taiteen alueelta.
Sen jälkeen hän oli oikeusministeri 2008-2010 ja valtiovarainministeri 2010-2011.
Mikkelsen on ollut vuodesta 2002 lähtien Maailman antidopingtoimiston WADAn jäsen, sen varapuhemies 2004–2006 sekä WADAn työvaliokunnan jäsen vuodesta 2007. Hän on ollut mukana kirjoittamassa useita poliittisia julkaisuja. 
Mikkelsen valmistui Kööpenhaminan yliopistosta vuonna 1994 yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi. Mikkelsen on naimisissa Eliane Wexøe Mikkelsenin kanssa.
Työväen Arkisto

Työväen Arkisto (TyArk) on vuonna 1909 perustettu Suomen vanhin työväenliikkeeseen liittyvä arkisto ja samalla maan vanhin kansanliikearkisto. Työväen arkisto sijaitsee Helsingissä Sörnäisten rantatiellä. 
Historia.
Työväen Arkisto perustettiin SDP:n puoluekokouksessa Kotkassa vuonna 1909 puolueen ja ammattiyhdistysliikkeen toiminnasta kertovaksi arkistoksi. Ruotsissa vastaavanalainen arkisto perustettiin jo vuonna 1902. Ensimmäinen arkistonhoitaja oli SDP:n entinen puoluesihteeri Yrjö Sirola. Sirolan paettua velkojiaan Yhdysvaltoihin tehtävän peri Karl Harald Wiik, joka puolisonsa Annan kanssa antoi merkittävän panoksen arkiston toiminnan käynnistämiseen.
Arkiston tarkoituksena ei ollut pelkästään tallentaa historiaa, vaan toimia poliittisen työn tukena. Osa työväenliikkeen asiakirjoista takavarikoitiin Suomen sisällissodan tapahtumien johdosta 1918, koska asiakirjoja pyrittiin käyttämään todisteena kapinaan nousseita suomalaisia, punaisia vastaan valtiorikosoikeuksissa. Tämä osa työväenliikkeen arkistoiduista asiakirjoista on Kansallisarkistossa.
Monia työväenjärjestöjä lakkautettiin kommunistisina 1920-luvulla. Tällöin Etsivä keskuspoliisi takavarikoi järjestöjen asiakirjat, mutta toimitti ne 1930-luvulla Työväen Arkistoon. Tämän ansiosta ammattiyhdistysliikkeen vanhin asiakirja-aines on hyvin tallennettu. Arkistoaineistoa tuhoutui Neuvostoliiton miehittämässä Karjalan osassa talvisodassa 1939–1940 ja sodan, kuten jatkosodankin 1941–1944 pommituksissa.
Sotien jälkeen Työväen Arkiston hallinnointi siirtyi SDP:n puoluetoimistolta uudelle Työväen Arkiston Säätiölle, mutta arkiston rahoituksesta vastasi edelleen SDP. 1950-luvuon puolivälissä Työväen Arkisto sai käyttöönsä uudet tilat Paasivuorenkatu 5:stä.
Epävakaan taloudellisen tilanteen korjaamiseksi pyrittiin 1960-luvun alusta lähtien saamaan arkiston valtionavun piiriin. Laki yksityisluontoisten arkistojen valtionavusta säädettiinkin vuonna 1974. Tämä antoi myös Työväen Arkistolle edellytykset kehittyä tieteellisesti hoidetuksi muistiorganisaatioksi.
Sekä Suomessa että muualla Euroopassa 1980-luvulla heräsi yleinen kiinnostus työväenperinteeseen. Tämä pani alulle prosesseja, jotka toteutuivat, kun perustettiin Työväenliikkeen kirjasto vuonna 1987 ja Työväen Keskusmuseo vuonna 1993. Työväen Arkiston painettu aineisto siirrettiin Työväenliikkeen kirjastoon ja museoesineet Työväen Keskusmuseoon. Tämä vapautti Työväen Arkiston resursseja sen perustehtävään, arkistotoimintaan.
Jokaisessa muussa Pohjolan maassa toimii yksi työväenarkisto ja -kirjasto eikä Suomen kaltaista eriytymistä tapahtunut. Työväen Arkiston aineistoa on julkaistu mm. sisällissotaa koskevana kuva-aineistona monissa kirjoissa. Arkiston käytetyin materiaali on mikrofilmattu. Arkisto järjestää tilauksesta arkistonhoitokursseja.
Aon Center

Aon Center on Chicagossa, Illinois’n osavaltiossa, Yhdysvalloissa sijaitseva pilvenpiirtäjä. Sen suunnittelusta on vastannut arkkitehti Edward Durell Stone. Rakennuksen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1970, ja se valmistui vuonna 1972. Toimistokäytössä oleva, 83-kerroksinen pilvenpiirtäjä kohoaa 346,3 metrin korkeuteen. 
Valmistuttuaan vuonna 1972 Aon Center oli maailman korkein marmorilla päällystetty rakennus. Chicagon vaihteleva ilmasto ei kuitenkaan sopinut Carraran marmorille, ja se alkoikin lohkeilla vaarallisesti. Vuosina 1990–1992 pilvenpiirtäjän koko päällyste korvattiin valkoisella graniitilla. Uudelleenpäällystämistyöt maksoivat puolet siitä, mitä koko rakennuksen rakentaminen aikoinaan maksoi.
Aon Centerin aikaisempia nimiä ovat olleet "Standard Oil Building" ja "Amoco Building".
Pressbyrån

Pressbyrån on ruotsalainen elintarvikekioskiketju, jolla on noin 320 myymälää eri puolilla maata. 
Alun perin "Svenska Telegrambyrånina" tunnettu yhtiö perustettiin 1899 myymään sanomalehtiä Ruotsin rautatieasemilla. Yhtiön ensimmäinen kohde avattiin 1903 Helsingborgin keskusaseman liepeille. Nimi muuttui Pressbyråniksi vuonna 1906. Nykyisin Pressbyrånin omistaa Reitan Convenience.
Ruskorahkasammal

Ruskorahkasammal ("Sphagnum fuscum") on Suomessa yleinen rahkasammallaji. 
Ulkonäkö.
Ruskorahkasammal on pieni (5-10 cm) ja hento. Yleensä se on likaisen ruskea ja ruskeavartinen, joskus varjossa se on ruskeanvihreä. Se kasvaa tiheinä mättäinä. Verson kärki on tiivis, eivätkä sivuhaaraat ole kovin selvissä riveissä. Sillä on kaksi ulospäistä ja yksi tai kaksi alaspäistä haaraa. 
Levinneisyys.
Rahkasammalta tavataan viileillä alueilla sirkumboreaalisesti eli sekä Kanadassa, Aasiassa että Euroopassa. Suomessa sitä tavataan koko maassa.
Elinympäristö.
Ruskorahkasammal kasvaa kosteissa, mutta ei litimärissä paikoissa: se kuolee jos se jää pitkäksi aikaa veden alle, ja muodostaa usein ympäristöään vähän korkeampia keitaita tai mättäitä märän suon keskelle. Se kestää köyhempää ja happamampaa kasvualustaa, mutta huonommin tulvimista kuin muut sammalet.
Che (elokuva)

Che on Steven Soderberghin ohjaama vuonna 2008 julkaistu kaksiosainen elokuva, joka kertoo sissijohtaja Che Guevarasta. Guevaran roolin näyttelee puertoricolaissyntyinen Benicio del Toro. Guevara tunnetaan erityisesti Fidel Castron johtamasta 26. heinäkuuta -liikkeestä, joka vuonna 1959 otti vallan Kuuban silloiselta presidentiltä Fulgencio Batistalta. Vallankumouksen jälkeen Che Guevarasta tuli valtahierarkiassa toinen heti Castron jälkeen Kuuban uudessa hallinnossa. Guevara yritti tämän jälkeen käynnistää vallankumouksia useissa eri maissa, mutta ei onnistunut ja jäi lopulta Boliviassa Bolivian armeijan yksikön vangiksi 8. lokakuuta 1967. Bolivialaiset teloittivat Guevaran seuraavana päivänä.
Elokuvan ensimmäinen osa ("The Argentine", ) keskittyy Kuuban vallankumoukseen ja toinen osa ("Guerrilla", ) alkaa vuonna 1964 New Yorkissa pidetystä Yhdistyneiden kansakuntien kokouksesta päättyen Guevaran kuolemaan Boliviassa. "Che"-elokuvan molempia osia kuvattiin samanaikaisesti ja niitä on myös esitetty yhtenä pitkänä elokuvana, kuten esimerkiksi Cannesin elokuvajuhlilla, jossa se oli ehdolla parhaaksi elokuvaksi. Samassa tapahtumassa Benicio Ddel Toro sai roolistaan parhaan näyttelijän palkinnon. Soderbergh on elokuvien ohella kuvannut samalla dokumenttiaineistoa, muun muassa haastatellut monia Chen kanssa Kuubassa ja Boliviassa sotineita.
Osa 1: "Che – Sankari".
Juoni.
Ernesto ”Che” Guevara ja Fidel Castro kohtaavat Meksikossa vuonna 1955. 26. marraskuuta 1956 Fidel Castro purjehtii Kuubaan kahdeksan kapinallisen kanssa, joista yksi on argentiinalainen lääkäri Che, joka haluaa Castron tavoin syöstä korruptoituneen diktaattorin Fulgencio Batistan vallasta. Kansan virratessa kapinallisten rivehin, Che siirtyy sissien lääkäristä aktiivitaistelijan rooliin ja lopulta komentajaksi. Che osoittautuu korvaamattomaksi taistelijaksi, joka sisäistää nopeasti sissisodan otteet. Kamppailulle omistautunut Che nouseekin taistelutoveriensa ja kuubalaisten suosioon. Hänen useimmat repliikkinsä ja puheensa sivuavat vallankumouksen teoriaa ja käytäntöä. Kuuluisimman puheensa hän pitää YK:ssa vuonna 1964.
Kuvaus.
Soderbergh hyödynsi uutta digitaalista red-elokuvakameraa.
Spin Doctors

Spin Doctors on yhdysvaltalainen vaihtoehtorock-yhtye. Se perustettiin New Yorkissa vuonna 1988. Yhtye on parhaiten tunnettu vuoden 1992 hiteistään "Two Princes" ja "Little Miss Can't Be Wrong".
Yhtyeen nykyiset jäsenet ovat Chris Barron (päävokalisti), Eric Schenkman (kitara ja laulu), Aaron Comess (rummut) ja Mark White (basso).
George Yeo

George Yeo Yong-Boon (; s. 13. syyskuuta 1954) on singaporelainen poliitikko ja liikemies. Hän on hoitanut useaan otteeseen eri ministerien virkoja ja toimi Singaporen ulkoasiainministerinä 2004–2011.
Etniseltä taustaltaan kiinalainen Yeo opiskeli Saint Patrick's Schoolissa ja Saint Joseph's Institutionissa Singaporessa. Hän on avioliitossa Jennifer Leongin kanssa, ja heillä on kolme poikaa ja yksi tytär. 
Yeo on suorittanut MBA-tutkinnon Harvardissa 1985 ja BA-tutkinnon Cambridgen ylioopistossa 1976. Hän sai Hongkongin teknillisen yliopiston kunniatohtorin arvon 2012.
Yeo on toiminut monissa ministerintehtävissä, kuten talousministerinä 1988–1990, kulttuuriministeri 1991–1999, apulaisulkoministeri 1991–1994 ja terveysministerinä 1994–1997. Hän oli kauppa- ja teollisuusminsiteri 1999–2004. Ulkoministeriksi hän nousi Shunmugam Jayakumarin seuraajana 12. elokuuta 2004 ja toimi tehtävässä vuoteen 2011.
Poliittisen uransa jälkeen hän on johtanut Kerry Logistics Network Limited -nimisen hongkongilaisen yrityksen hallitusta.
Ak Bars Kazan

Ak Bars Kazan () on venäläinen KHL-sarjassa pelaava jääkiekkoseura Tatarstanin pääkaupungista Kazanista. Joukkue pelasi aiemmin Venäjän jääkiekon superliigassa ja siirtyi KHL:ään vuonna 2008. Joukkue pelaa KHL:n Harlamov-divisioonassa. "Aq Bars" on tataarinkielinen lumileopardia tarkoittava sana.
Ak Bars Kazan voitti Gagarin Cupin KHL:n kahtena ensimmäisenä sarjakautena 2008–2009 ja 2009–2010. Kolmannen mestaruutensa se voitti kaudella 2017–2018.
Historiaa ja saavutuksia.
Seura on perustettu vuonna 1956 aluksi nimellä "Mašstroi", mutta alettuaan pelata valtakunnallisia sarjoja sen nimeksi tuli "SK Uritskogo", jota se käytti 1958–1990. Vuosina 1990–1995 nimenä oli "Itil" Volga-joen mukaan, minkä jälkeen nimeksi on sovittu Ak Bars. Venäjän Federaation mestaruus, niin sanottu alempien sarjojen Venäjän mestaruus joukkueella on vuosilta 1962 ja 1976. 
Joukkue pelaa kotiottelunsa TatNeft Arenalla, Kazanin kaupungissa. Bars on voittanut superliigan kaksi kertaa (1998 ja 2006). Kazanista tuli KHL:n ensimmäinen mestarijoukkue vuonna 2009 sen kukistettua finaalissa Lokomotiv Jaroslavlin. Joukkue on voittanut myös European Champions Cupin vuonna 2007, loppuottelussa vastustajana oli suomalainen HPK, jonka Ak Bars voitti puhtaasti 6–0. Hopeaa Ak Bars on saavuttanut Superliigassa vuosina 2000, 2002 sekä 2007.
Kazanissa pelasi aikoinaan neljä suomalaista. Keskushyökkääjä Niko Kapanen siirtyi kesäkuussa 2008 NHL:stä Phoenix Coyoteista Kazaniin. Kesäkuussa 2009 JYPin entinen keskushyökkääjä Jarkko Immonen teki kaksivuotisen sopimuksen seuran kanssa.. Marraskuussa 2009 SM-liigan sen hetken paras maalivahti, Petri Vehanen, siirtyi sarjaa johtavasta Rauman Lukosta Kazaniin. Lukon ja Kazanin välisessä vaihtokaupassa Kazanin alkukauden maalivahti Mikael Tellqvist siirrettiin raumalaisten kokoonpanoon. Hyökkääjä Antti Miettinen siirtyi Kazaniin kesällä 2011 NHL:n Minnesota Wildista.
Joukkue kaudella 2025–2026.
Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Kuuno Honkonen

Kuuno Ola Honkonen (1. maaliskuuta 1922 Pietarsaari – 9. heinäkuuta 1985 Tampere) oli suomalainen suurlähettiläs, korkeushyppääjä, voimistelunopettaja ja kansanedustaja (1958–1979). Hän toimi kymmenen vuotta eduskunnan sivistysvaliokunnan puheenjohtajana. Honkonen edusti Suomen kansan demokraattista liittoa (SKDL). Suomen kommunistisen puolueen jäseneksi hän liittyi vuonna 1950 ja oli aktiivinen toimija SKP:n Tampereen piirijärjestössä.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1942. Honkonen sijoittui korkeushypyssä pronssille maailman nuorisofestivaaleilla Itä-Berliinissä 1951. Kalevan kisoista hänellä on kultaa 1947 ja pronssia 1948. Honkonen osallistui Lontoon olympialaisiin 1948 ja sijoittui korkeushypyssä 17:nneksi tuloksella 180 cm. Yleisurheilu-urallaan Honkonen edusti Pietarsaaren Intoa.
Honkonen valittiin eduskuntaan Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä vaaleissa 1958. Honkonen oli vuodesta 1958 lähtien kuolemaansa saakka naimisissa Päivikki Jutilan kanssa.
Hän kuului n hallitukseen ja oli vuosina 1962, 1968 ja 1978 yksi presidentin valitsijamiehistä. Honkonen toimi vuodesta 1979 Suomen Itä-Saksan-suurlähettiläänä.
Lisäksi Honkosella oli vuonna 1965 rooli elokuvassa "Täällä alkaa seikkailu".
Djadon ylänkö

Djadon ylänkö on Saharassa, Nigerin koillisosissa sijaitseva ylätasanko, joka sijaitsee noin 1120 metrin korkeudella merenpinnasta. Se on tunnettu kalliopiirroksistaan, jotka esittävät enimmäkseen kauan sitten alueella asuneita suuria nisäkkäitä. Nykyisin alue on asumatonta erämaata. Ylängön länsireunalla sijaitsee Djadon keidasalue.
Marjut Tynkkynen

Marjut Hannele Tynkkynen (s. 17. tammikuuta 1961 Mikkeli) on suomalainen harmonikkataiteilija.
Koulutus.
Tynkkynen on opiskellut konserttiharmonikansoittoa muun muassa Matti Rantasen johdolla Sibelius-Akatemiassa sekä Mogens Ellegaardin oppilaana. Hän on suorittanut Sibelius-Akatemian diplomin vuonna 1984.
Ura.
Kilpailuvoittoja Tynkkynen on saanut muun muassa Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa sekä Klingenthalin harmonikkakilpailuissa. Hänet valittiin Finland Festivalsin vuoden nuoreksi taiteilijaksi vuonna 1991. Konserttitoimintaa ja esiintymisiä on ollut useissa Euroopan maissa. Hän on myös soittanut kantaesityksiä muun muassa Kalevi Ahon ja Jouni Kaipaisen teoksista. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2020.
Neorealismi

Neorealismi tarkoittaa 1940- ja 1950-luvuilla vallinnutta italialaisen elokuvataiteen ja kirjallisuuden suuntausta. 
Neorealistinen elokuva.
Neorealismin elokuvat olivat yhteiskuntakriittisiä, ja niiden aihepiiri liikkui sodassa ja ihmisen arjessa. Merkittävimpiä suuntauksen ohjaajia olivat Luchino Visconti, Roberto Rossellini ja Vittorio de Sica. Käsikirjoittajista merkittävin oli Cesare Zavattini. Sanaa ”neorealismi” on käyttänyt jo vuonna 1928 Umberto Barbaro neuvostoliittolaisen elokuvan ja kirjallisuuden luonnehdinnassa. Italiassa ensimmäinen neorealistisena pidettävä elokuva oli Viscontin "Ossessione" (1943, "Riivaajat"), joka sai Benito Mussolinin hermostumaan. Fasistit tuhosivat sen negatiivit, mutta Viscontilla oli kopio.
Neorealistinen kirjallisuus.
Kirjallisuudessa Italian neorealismi sai vaikutteita yhdysvaltalaisesta kirjallisuudesta. Sen näkyvimpiä edustajia ovat Italo Calvino uransa alussa, Alberto Moravia, Cesare Pavese, Elio Vittorini ja Vasco Pratolini.
Amina Lawal

Amina Lawal Kurami (s. 1973) on nigerialainen yksinhuoltajaäiti. Hän sai kansainvälistä huomiota maaliskuussa 2002, kun islamilainen šariaoikeus Pohjois-Nigeriassa tuomitsi hänet kuolemaan kivittämällä. Tuomio luettiin huorinteosta, kun Lawal oli saanut avioliiton ulkopuolisen lapsen. Hän oli tullut raskaaksi jouduttuaan raiskatuksi. Raiskaaja sen sijaan ei saanut syytettä. Raiskaaja oli Lawalin oma aviomies, josta tämä oli tapahtuneen jälkeen eronnut. 
Tapaus sattui pohjoisessa Katsinan osavaltiossa, jossa šarialakia on sovellettu vuodesta 2000.
Tapauksen johdosta Miss World -kilpailu, joka oli tarkoitus pitää Nigeriassa samana vuonna, siirrettiin protestina Lontooseen. Muitakin protesteja ilmeni. "The Oprah Winfrey Show'ssa" esitettiin tapauksesta erityisraportti, jossa kehotettiin ihmisiä lähettämään tuomiosta valitus Nigerian suurlähettiläälle Yhdysvaltoihin. Yli 1,2 miljoonaa viestiä lähetettiin.
Maailmanlaajuisen painostuksen jälkeen Lawalin tuomio kumottiin 25. syyskuuta 2003. Hän selvisi rangaistuksetta ja on tällä hetkellä vapaa. CNN pani merkille myös sen, että Lawal tuli raskaaksi ennen kuin šarialaki oli otettu käyttöön. Nigerialta saatiin vuonna 2003 virallinen vastaus, jossa tapausta epäiltiin keksityksi. Sanottiin, että Nigerian korkein oikeus ei ollut kuullutkaan siitä.
Pirkko Törnqvist-Paakkanen

Pirkko Törnqvist-Paakkanen (s. 29. heinäkuuta 1956 Helsinki) on suomalainen sopraanolaulaja.
Törnqvist-Paakkanen suoritti vuonna 1982 Sibelius-Akatemian lauludiplomin ja sijoittui 1980-luvun alkuvuosina finalistiksi Lappeenrannan laulukilpailuissa, Timo Mustakallio -laulukilpailussa ja Belvedere-kilpailussa Wienissä, jossa hän harjoitti myös jatko-opintoja.
Törnqvist-Paakkanen on esittänyt Suomen Kansallisoopperassa Amelian roolia Verdin "Naamiohuveissa" 1989–1990, nimiosaa Puccinin "Toscassa" 1991–1992 ja 1995–1998, Maijan roolia Madetojan "Pohjalaisissa" 1992, kreivitär Almavivaa Mozartin "Figaron häissä" 1993, "Lohengrinin" Elsaa 1995 ja "Madama Butterflyn" nimiroolia 1999. Heinäkuussa 1997 hän vieraili "Toscana" Pekingin oopperan tuotannossa, jonka kapellimestarina oli Muhai Tang.
Dromornis

Dromornis on sukupuuttoon kuollut lintusuku. Se kuuluu sorsalintujen lahkoon. Ne elivät mioseenikaudesta plioseenikauteen. "Dromornis"-suvun lajit olivat suuria lentokyvyttömiä lintuja, jotka kasvoivat jopa kolmimetrisiksi ja painoivat 500 kiloa.
Christopher Judge

Douglas Christopher Judge (s. 13. lokakuuta 1964 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainennäyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Teal'cin roolissa televisiosarjassa "Tähtiportti".
Judge on afrikkalaista ja Cherokee-intiaanialkuperää. Hän opiskeli nuorena Oregonin yliopistossa jalkapallostipendillä mutta haaveili näyttelijän urasta. Hänen ensimmäisiä pieniä roolejaan oli televisiosarjassa "Ihmemies MacGyver", jonka päänäyttelijän Richard Dean Andersonin kanssa hän näytteli myöhemmin "Tähtiportissa". Judge on tehnyt äänirooleja animaatiosarjoissa ja tietokonepeleissä. 
Judge sai roolin "Tähtiportti"-sarjassa vuonna 1997 ja oli siitä lähtien sen vakituinen näyttelijä. Hän on ollut mukana useammassa sarjan jaksossa kuin kukaan muu sarjan näyttelijä. Hän oli kokonaan pois vain yhdestä jaksosta sarjan kymmenvuotisen historian aikana.
Judge on kihloissa malli-näyttelijä Gianna Pattonin kanssa, ja heidän ensimmäinen lapsensa Chloe syntyi vuonna 2005. Judgella on kolme lasta edellisestä suhteestaan.
Judge on Kratos-hahmon ääninäyttelijä vuonna 2018 julkaistussa pelissä "God of War".
Dartmouth Time Sharing System

Dartmouth Time Sharing System (DTSS), oli ensimmäinen laajemmalle levinnyt, myös ei-teknisten käyttäjien käyttöön tarkoitettu tietokoneiden osituskäyttöjärjestelmä. Sen suunnittelivat matemaatikot John George Kemeny ja Thomas E. Kurtz Dartmouth Collegessa Yhdysvalloissa. Samalla suunniteltiin myös BASIC-ohjelmointikieli. 
Järjestelmää käytettiin General Electricin GE-235 tietokoneella sekä GE-635-suurtietokoneella. Ensimmäinen versio otettiin käyttöön vuonna 1964.
1970-luvun lopulla järjestelmää ajettiin Honeywell 66/40 -tietokoneilla.
Irma Urrila

Irma Rauha Kristiina Urrila-Andersson (o.s. Urrila; s. 29. tammikuuta 1943 Helsinki) on suomalainen laulaja (sopraano). Hän voitti Yleisradion järjestämän laulukilpailun 18-vuotiaana keväällä 1961. Ensikonserttinsa hän antoi Helsingin Konservatoriossa 26. marraskuuta 1962 Pentti Koskimiehen säestämänä. Urrila aloitti lauluopinnot tätinsä Aino Eleniuksen johdolla ja jatkoi niitä Sibelius-Akatemiassa Jolanda di Maria Petrisin opissa sekä myöhemmin Milanossa Carla Castellanin ja Tomaso Jappellin johdolla. 
Urrila voitti Lonigon laulukilpailun 1965 ja tuli toiseksi Parman Verdi-kilpailussa 1966. Suomen Kansallisoopperassa Urrilalla oli solistikiinnitys syksystä 1965 kevääseen 1967, jonka jälkeen hän siirtyi Tukholman kuninkaalliseen oopperaan.
Urrila avioitui Norjaan ja siirtyi vuonna 1970 Oslon oopperaan. Urrilan laulajanura kesti yli 30 vuotta ja käsitti yli 40 oopperaroolia, joista mainittakoon Pamina ("Taikahuilu"), Zerlina ("Don Giovanni"), Kreivitär ("Figaron häät"), Mimì ("La Bohème"), Liù ("Turandot"), Lauretta ("Gianni Schicchi"), Tatjana ("Jevgeni Onegin"), Sophie ("Ruusuritari") sekä Giacomo Puccinin "Madame Butterflyn" ja Richard Straussin "Arabellan" nimiosat. Oopperatyönsä ohella Irma Urrila on konsertoinut ahkerasti ja esiintynyt usein oratoriosolistina. Suomen, Ruotsin ja Norjan lisäksi hän on esiintynyt Tanskassa, Saksassa, Ranskassa, Brasiliassa ja Kreikassa. Laajempaan kansainväliseen tietoisuuteen Irma Urrila nousi Ingmar Bergmanin ohjaaman "Taikahuilun" elokuvaversion (1975) Paminana.
Veijo Murtomäki arvioi, että Urrila kuuluu Suomen sopraanohistorian ”yhden käden sormilla laskettaviin suuruuksiin”.