Frans Mikael Franzénin patsas

Runoilijapiispa Frans Mikael Franzénin patsas Franzénin puistossa on Oulun vanhin julkinen ulkoveistos. Patsaan teki uusklassiseen tyyliin kuvanveistäjä Erland Stenberg Pariisissa talvella 1878–1879. Jalustan valmisti kuvanveistäjä Robert Stigell Helsingissä. Veistos paljastettiin juhlallisesti Kirkkotorilla Oulun tuomiokirkon vieressä 30. kesäkuuta 1881.
Patsas on pronssiin valettu rintakuva. Jalusta on mustaa graniittia, johon on kaiverrettu lyyra, sekä versaaleilla "FRANS MICHAEL FRANZÉN". Teoksen ympärille rakennettu puisto valmistui 1884, jolloin sen nimi vakiintui Franzénin puistoksi entisen Kirkkotorin sijaan.
Taideniekka Oulussa.
Vuonna 1877 "Pohjois-Suomi"-lehti uutisoi kuvanveistäjä Erland Stenbergistä, että "- - on hra Stenbergin aikomus tehdä matkustuksen Kuopioon ja Ouluun joutuakseen tilaisuuteen tutkia suomalaisia kaswonmuotoja" (Hbl).
Stenbergin Oulussa oleskelusta kerrottiin seuraavana syksynä: ”Kuwanweistäjä Stenberg on täällä ollessaan kaawaellut erään kaupunkilaisen medaljongikuwan, joka on ollut nähtäwänä kaupungin seuraklubissa ja on sangen onnistunut.”
"Pohjois-Suomi" kertoi Stenbergin tehneen medaljonkireliefin oululaisesta oopperalaulaja Emmy Achtésta: ”Kuwanweistäjä Stenberg on yksityiselle tilaajalle kaupungissa walmistanut frouwa Achtén medaljongikuwan, joka ennen lähtöänsä moniaita kertoja istui taideniekan edessä. Kuwa on itsessään erittäin kaunis katsella ja epäilemättä hywin onnistunut, waikka emme aiwan tarkkaan tunne frouwa Achtén profiilia. Hra Stenberg warmaan mielellään toimittaa tästä medaljongista otteita niille, jotka haluawat omaksensa saada tämänmuotoisen kuwan mainiosta laulajastamme."
Alkuvuodesta 1878 uutisoitiin Oulun ruotsalaisen lyseon juhlasalin taideteosten hankintasuunnitelmista otsikolla ”Kiitettäwä hanke” seuraavasti: ”Nykyään on nostettu kysymys lyseon kauniin juhlasalin warustamisesta Oulun koulun läpikäyneitten mainioitten Suomen miesten kuwamedaljongeilla. Näiden miesten joukossa owat esm. Runeberg, Snellman, Castren y.m.m. Tämän kysymyksen ei suinkaan pitäisi jättää sikseen, waan olisi hanke arwelematta toimeen pantawa. Meillähän on kaupungissa paraikaa mies, taideniekka Stenberg joka kohta woipi ryhtyä työhön.”
Skitsi ja kontrahti.
Seuraavana keväänä Stenberg teki Franzénin muistopatsaan luonnoksen, jonka mukaisen teoksen ”- - kustannus on laskettu kolmeksitoista tuhanneksi markaksi ja työ tulisi kestämään pari wuotta”.
"Pohjois-Suomi" kertoi myös, että ”täkäläinen komitea muistopatsasta warten kuuluu päättäneen lähettää piirroksen Helsinkiin arwosteltawaksi”. Edellisen vuoden lopulla oli kerätty kokoon 12,156 markkaa 53 penniä, "summa joka juuri tulisi riittämään hra Stenbergin piirroksen mukaiseen muistomerkkiin".
Seuraavana kesänä tehtiin sopimus teoksen valmistamiseksi: ”Franzenin muistopatsasta warten eilen seurahuoneeseen kutsuttu kokous hywäksyi yksimielisesti hra Stenbergin tekemän skitsipiirroksen täksi muistomerkiksi, sillä wähäisellä muutoksella, jonka Suomen taideseura oli kehottanut. Kontrahissaan johtokunnan kanssa hra S. sitoutuu kahen vuoden kuluessa laittamaan patsaan rintakuwan walmiiksi kaikkiansa 8000 markasta. Työn tulee hra S. toimittamaan Pariisissa, johon hän täältä sitä warten lähtee, niin pian kuin on walmistanut täällä wielä tekeillä olewat tilauksensa.”
Samana kesänä "Kaiku" kertoi, että Stenberg on ”jättänyt paljon jälkiä” Oulussa olostaan: ”Tällä ajalla on hän walmistanut kipsiin medaljongikuwia 10:stä eri henkilöstä, niiden joukossa mainion laulajattaren rouwa Achtén, ja rintakuwia 6:sta eri henkilöstä. Tällä wiikolla on hra S. walmistanut rintakuwan, joka on erittäin hywin onnistunut, niin kuin professori Nylanderinkin, jonka sama taideniekka kewättalwella teki. Medaljongikuwa kauppaneuvos Bergbomista on niinikään näinä päiwinä joutunut walmiiksi. Sitä paitsi on hra Stenberg walmistanut profesori Nerwanderin medaljongikuwan pronssista. Täältä Englantiin asti tulee hra Stenberg matkustamaan Oululaisessa fregattilaiwassa Leonard, joka näinä päiwinä lähtee purjehtimaan."
Modelli ja fotografia.
Oulussa seurattiin patsaan valmistumista. Joulukuussa 1878 uutisoitiin, että Stenberg oli saanut valmiiksi mallin rintakuvaan. ”Pariisista kirjoitetaan Hbl:lle Helsingissä, että kuwanweistäjämme E Stenberg nykyään on saanut walmiiksi modellin (mallin) siihen piispa Franzenin rintakuwaan, jonka laittamisesta hän wiime kewännä teki kontrahdin tätä hanketta warten Oulussa olewan komitean kanssa.”
Stenberg lähetti myös ”fotografian” eli valokuvan valmistuneesta kipsiin valetusta mallista Ouluun, jossa se oli nähtävillä ”seuraklubin" salissa.
"Kaiku" raportoi ruotsalaisessa "Nya Dagligt Allehanda" -lehdessä kirjoitetun Stenbergin Franzénin rintakuvasta: 
Keväällä 1879 Stenbergillä oli valmistumassa Pariisissa myös suurempi patsas "Ilmarinen", joka oli sama aihe, jota Walter Runeberg oli käsitellyt. Stenberg aikoi myös veistää marmoriin Aleksis Kiven rintakuvan. Pronssiin valettu teos lähetettiin keväällä 1879 Pariisista rautateitse Lyypekkiin, josta se siirrettiin laivalla Ouluun.
Patsaan asema.
Teoksen sijoituspaikasta oli erimielisyyksiä Oulussa. "Kaiun" toimittaja kirjoitti: 
Kolmen viikon päästä "Kaiku" tiesi kuitenkin kertoa, että: "Franzénin kuwapatsaan pystyttämiseen Kirkkotorille on lupa nyt senatista tullut. Patsaan kohtalo aseman puolesta lienee siis auttamattomissa. Sen paljastamisen päiwä ei wielä ole tarkoin määrätty."
"Pohjois-Suomi"-lehti raportoi syksyllä, että pronssiin valettu veistos oli valmistettu yrityksessä Malz (rue Rennes) Pariisissa ja jalustan teki herra Stigell Helsingissä. Muistopatsaan perustukseen muurattiin myös pieni uurna, "johon on pantu kappale kutakin maan metallirahaa sekä vasikannahkainen pergamenttikääry jossa on (ruotsinkielinen) muistokirjoitus".
"Suomalainen Wirallinen Lehti" oli uutisoinut kesällä 1880, että "Taideniekka E. Stenberg on palannut toissa lauantaina Ouluun Pariisista, jossa hän yhteen mittaan on ollut lähes kaksi wuotta". Sama lehti raportoi myös helmikuussa 1881 Helsingistä, että "Kuwanweistäjä E Stenberg on saapunut tänne, oltuansa wiimeksi Oulussa walwomassa tekemänsä Franzen’in muistopatsaan pystyttämistä".
Paljastusjuhlan tilaisuudet.
Patsaan paljastamisen juhlatilaisuudet 30.6.1881 jakautuivat kolmeen osaan. Varsinainen paljastustilaisuus pidettiin keskipäivällä Kirkkotorilla. Iltapäivällä alkoi juhlapäivällinen Seurahuoneen suuressa salissa. Illalla järjestettiin ”kansanhuwit” Raatinsaarella.
Paljastus.
"Pohjois-Suomi"-lehti kertoi, että muistopatsaan ympärillä oli kasviköynnöksillä vyötettyjä, toisiinsa yhdistettyjä salkoja, joiden huipussa liehui 5–6 lippua. Salkojen viereen ja väleihin oli istutettu vuorotellen nuoria kuusia ja koivupuita. Piirin sisäpuolella oli koristettu puhujanlava ja sen vastapäätä lehteri soittoa ja lausuntaa varten. Kahden puolen patsasta oli katselijalehterit, lännenpuoleinen kutsuttuja naisia varten, idänpuoleinen virka- ja yhdyskuntia varten. Päivän kunniaksi liehui lippuja myös useissa kaupungin yksityistaloissa.
Toimituksen piti alkaa klo 12.00, mutta jo useita tunteja aikaisemmin torin laidoilla ja läheisillä kaduilla oli suuret joukot juhlavaatteisiin puettua kansaa. Muutamia minuutteja ennen tilaisuuden alkamista saapui paikalle juhlasaatto. Sen etupäässä kulkivat kaupungista löytyvät ylioppilaat, kadetit ja koulunuoriso lippuineen. Sitten seurasi kaupungin kahden lipun jäljessä kaupunginvaltuusmiehet ja rahatoimikamarin jäsenet, maistraatin ja raastuvanoikeuden jäsenet, papit, koulujen opettajat ja toimittajat, kutsutut matkustavaiset, lääninhallituksen virkamiehet, paikkakunnan upseerit ja muut siviilivirkamiehet, kauppaseuran jäsenet, merikapteenit sekä käsityön ja teollisuuden harjoittajat.
Juhlasaaton lähestyessä soittokunta alkoi soittaa 30-vuotisen sodan marssia. ”Waimonpuolten” lehteri oli jo täynnä juhlavieraita ja soittolehterin eteen oli järjestetty wapaaehtoinen palokunta. Siellä täällä seisoivat "juhlamarsalkat" sinisenvalkoiset leveät vyöt hartioillaan ja juhlapaikkaa ympäröivä tori oli täynnä väkeä.
Juhlapuhuja oli professori Leo Mechelin Helsingistä. Ruotsinkielisessä puheessaan puhuja selitti Franzénin työn merkitystä. Puheen lopuksi puhuja luki Z. Topeliuksen tilaisuutta varten sepittämän runoelman, jonka viimeiset sanat kuuluivat: "”Tag åter, fosterbygd, ditt dyra lån, Tag mot Franz Michael Franzen – din son.”"
Patsasta peittävän vaatteen laskeutuessa kantautui hurraa-huuto tuhansien läsnä olevien huulilta. ”Maamme” sekä soitettiin että laulettiin ja rannalta kuului tykkien pauke.
Rehtori Dahlströmin suomenkielisen puheen jälkeen laulettiin ja soitettiin ”Savolaisten laulu”. Muistopatsaan komitean esimies laamanni Hilden selvitti komitean lähes kymmenvuotiset toimet patsaan aikaansaamiseksi ja luovutti valmistuneen muistomerkin Oulun kaupungille. Kaupunginvaltuuston puheenjohtaja kauppaneuvos L. Sandelin vastasi puheeseen ja lupasi sitä varjella kuin silmäteräänsä. Lopuksi soitettiin vielä ”Eläköön armias” ja ”Stå starkt du ljusets riddarwakt”.
Tilaisuutta suosi mitä lämpimin ja ihanin kesäilma.
Juhlapäivälliset.
Päivän kunniaksi valmistetut juhlapäivälliset alkoivat kello 15.30 seurahuoneen suuressa salissa. Runsaasti koristellulla juhlapaikalla oli noin 150 kutsuvierasta.
"Pohjois-Suomen" mukaan "päiwällisissä, joita kesti klo 8-9:ään wallitsi erittäin riemastunut mieli-ala".
"Morgonbladetin" kirjeenvaihtaja kertoi, että kaikki maljat juotiin samppanjassa, jota tyhjennettiin noin 140 pulloa.
Kansanhuwit.
”Kansanhuwit Raatinsaarella, jota wapaa-ehtoinen palokunta johti, alkoiwat klo 8. Howi-oikeuden auskultantti Alb. Luoma selitti siellä pitemmässä esitelmässä päiwän merkitystä. Sitte seurasi erinäisiä leikkejä: kilpajuoksua, kilpasountua y.m. Palokunta marssi takaisin kaupunkiin klo 11, wähitellen muutki siirtyiwät kuki kotiinsa, ja tämä merkillinen, kauon muistissa säilywä päiwä oli näin loppunut.”
Väärinkäsitykset.
Teoksen syntyyn liittyy useita väärinkäsityksiä.
Ajatus Franzénin patsaasta syntyi vietettäessä runoilijapiispan syntymän satavuotisjuhlia Oulussa helmikuussa 1872. Asialle omistautuneet kaupunkilaiset alkoivat kerätä pääomaa muistomerkkiä varten, ja sitä oli kertynyt vuoteen 1874 mennessä 10 000 markkaa. Sopimus teoksen tilaamisesta patsaskomitean ja taiteilijan välillä tehtiin 21.6.1878. Siinä sovittiin teoksen hinnaksi 8 000 markkaa. Loput kerätystä rahasummasta menivät ilmeisesti perustaan ja jalustaan. Patsaan piti olla valmis kahden vuoden kuluessa. Stenberg raportoi teoksen valmistumisesta patsaskomitealle muun muassa lähettämällä valokuvan kipsivaloksesta Ouluun joulukuussa 1878.
Teoksen kipsimallin valmistumisen jälkeen se valettiin pronssiin. Alun perin pronssivaluun suunniteltu yhtiö vaihdettiin toiseksi, mutta tämä lienee yleistä, koska Pariisissa oli useita valimoita ja luultavasti työstä oli mahdollista tehdä tarjouksia.
Pronssivalos, joka oli osa teosta, valmistui keväällä 1879, jonka jälkeen se lähetettiin ensin junalla Pariisista Lyypekkiin ja sieltä laivalla Ouluun. Keväällä Stenbergillä oli tekeillä Pariisissa myös suurikokoinen "Ilmarinen" ja Aleksis Kiven rintakuva. Stenberg tuli Ouluun kesällä 1880 valvomaan perustan ja jalustan tekoa. Jalusta, jonka teki herra Stigell mustaan graniittiin Helsingissä, pystytettiin syksyllä 1880, mitä taiteilija oli myös valvomassa. Seuraavana kesänä pidetyn paljastamisen jälkeen rakennettiin teoksen ympärille puisto, joka valmistui vuonna 1884.
Paljastustilaisuutta on arvosteltu siitä, että kuvanveistäjää ei kutsuttu paikalle ja että tekijän nimeä ei mainittu. "Morgonbladet" mainitsi artikkelissaan kuitenkin erityisesti, että juhlasta lähetettiin sähke Stenbergille, jossa Herra Albert Snellman ja juhlapäivälliselle kokoontuneet kaupunkilaiset ja vieraat nostivat maljan herra Stenbergille ja pidettiin kiitospuhe hänen ”kauniille teokselleen, joka on voittanut yleisen ihailun”.
Muuta.
Oulun yliopiston Humanistinen Kilta lakittaa patsaan vappuisin.
Patsas mainitaan V. A. Koskenniemen runossa ”Koulutie”.