tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Marco Friedl

Marco Friedl (s. 16. maaliskuuta 1998 Kirchbichl) on itävaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Werder Bremeniä.
Friedl siirtyi Kufsteinin junioreista saksalaisseura Bayern Müncheniin kesällä 2008 ja pelasi seuran juniori- ja reservijoukkueissa. Bayernin edustusjoukkueessa hän pelasi vain yhden ottelun Mestarien liigassa ja yhden Bundesliigassa marraskuussa 2017. Hän siirtyi tammikuussa 2018 lainalle Werder Bremeniin, joka kesällä 2019 osti hänet pysyvästi. Hän on kauden 2022–2023 loppuun mennessä pelannut Werderissä 105 bundesliigaottelua ja tehnyt maalin syyskuussa 2019 vierastasapelissä Borussia Dortmundia vastaan. 2. Bundesliigassa hän on pelannut 27 ottelua ja tehnyt neljä maalia. Saksan cupissa hän teki maalin Heidenheimia vastaan Werderin voittaessa 4–1 lokakuussa 2019.
Friedl on pelannut Itävallan eri nuorisomaajoukkueissa yli 40 ottelua. Hän pelasi kaksi ottelua alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019. Hän pelasi Itävallan A-maajoukkueessa ensimmäisen pelinsä lokakuussa 2020 ystävyysottelussa Kreikkaa vastaan. Hän on elokuun 18. päivään 2023 mennessä pelannut viisi A-maaottelua, joista kolme ottelua avauskokoonpanossa.
Schweizerische Wagons- und Aufzügefabrik AG Schlieren-Zürich

Schweizerische Wagons- und Aufzügefabrik AG Schlieren-Zürich (lyhenne SWS, usein lyhyesti "Schlieren", paikallisesti "Wagi") oli sveitsiläinen junanvaunujen ja hissien valmistaja. Yritys toimi vuosina 1899–1985 Zürichin länsipuolella Schlierenissä.
Historiaa.
Yritys aloitti toimintansa vuonna 1899 nimellä "Schweizerische Wagen- und Wagonsfabrik AG". Toiminta oli jatkoa Johann Geissbergerin vuonna 1895 Schlierenissä aloittamalle junanvaunujen ja raitiovaunujen rakentamiselle. Yhtiön nimi oli vuodesta 1901 "Schweizerische Wagonsfabrik AG" in Schlieren. Se listattiin Zürichin pörssiin vuonna 1908. 
Yrityksen toiminta laajeni hissien valmistukseen vuonna 1917, jolloin se osti "Aufzüge- und Räderfabrik Seebach AG" -yhtiön hissiliiketoiminnan. SWS:n nimi muutettiin tällöin muotoon "Schweizerische Wagons- und Aufzügefabrik AG, Schlieren-Zürich". Toiseen maailmansotaan asti SWS toimitti "Schweizerische Industrie-Gesellschaft in Neuhausen am Rheinfall" -yhtiön kanssa käytännössä kaikki Sveitsin junanvaunut ja raitiovaunut. Sodan jälkeen kilpailu kiristyi ja SWS laajensi toimintaansa vientiin. Vuonna 1949 yhtiöllä oli 1 100 työntekijää ja sen liikevaihto oli 11,5 milj. Srf.
Vuonna 1960 suuri hissien valmistaja Schindler osti SWS:n, mutta se jatkoi toimintaansa nimellään vuoteen 1985 asti. Toimintansa aikana SWS valmisti yhteensä 12 577 junanvaunua tai raitiovaunua.
Tehdasalue Schlierenissä.
SWS:n tehdasalue sijaitsi Schlierenin rautatieaseman kaakkoispuolella. Alue on sittemmin kunnostettu toimisto- ja pienyritysalueeksi, josta käytetään nimitystä "Bio-Technopark Schlieren-Zürich". Alueella toimii muun muassa "Wagi-museo", jota pitää yllä "Wagi Schlieren" -yhdistys. Wagi on myös yksi Zürichin yliopiston kampuksista.
Toiminta Suomessa.
Suomalaisella Valmetilla oli yhteistyösopimus SWS:n kanssa vuodesta 1959. Yritysten merkittävin yhteishanke lienee ollut Tampereen Näsinneulan hissien toimitus vuonna 1971. Yhteistyö loppui Valmetin myytyä hissi- ja liukuporrasliiketoimintansa yhdysvaltalaiselle Otisille vuonna 1986.
Schindler perusti vuonna 1987 Suomeen tytäryhtiön, joka jatkaa edelleen toimintaansa.
Sophie Ward

Sophie Anna Ward (s. 30. joulukuuta 1964 Hammersmith, Lontoo) on brittiläinen näyttelijä. Hänen ehkäpä tunnetuin roolinsa on tohtori Helen Walker englantilaisessa draamasarjassa "Sydämen asialla". Hän näytteli sarjassa vuosina 2004–2006. Ward on näytellyt myös sarjassa "Kotirintaman naiset" ja elokuvissa "Humiseva harju", "Ihmemies MacGyver: Kadonnut Aarre" ja "Pelon pyramidi". 
Yksityiselämä.
Vuonna 1988 Ward avioitui eläinlääkäri Paul Hobsonin kanssa. Heidän ensimmäinen poikansa syntyi 1989 ja toinen poika 1993. He erosivat vuonna 1996. Ward avioitui vuonna 2014 Rena Brannanin kanssa. Ward opiskeli Open Universityssä. 
Wardin sisko Kitty on naimisissa stand up -koomikko Michael Mclntyren kanssa.
Ura.
Ward syntyi 30. joulukuuta 1964 Lontoon kaupunginosassa Hammersmithissä. Hän on Simon Wardin ja Alexandra Malcomin vanhin tytär.
Ward aloitti näyttelemisen 10-vuotiaana vuonna 1974, ja on näytellyt televisiossa, elokuvissa ja teatterissa. Vuonna 1983, kun hän oli 19-vuotias, hän näytteli Tony Scottin vampyyrielokuvassa "Verenjano", hänen roolinsa oli tyttö London Housessa. Hänen muita varhaisen uransa rooleja oli elokuvissa "Nuori Sherlock Holmes", "Full Circle" (1977), "Oz – ihmeiden maailma" (1985), "Little Dorrit" (1987) ja "A Summer Story" (1988).
Vuonna 2004 Ward alkoi näytellä tohtori Helen Walkeria draamasarjassa "Sydämen asialla". Hahmo poistui sarjasta vuonna 2006. Ward on juontanut neljä vuotta European Diversity Awardsia. Vuonna 2020 julkaistiin hänen ensimmäinen kirjansa "Love and Other Thought Experiments".
Miloš Veljković

Miloš Veljković (s. 26. syyskuuta 1995 Basel, Sveitsi) on sveitsiläis-serbialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Werder Bremeniä.
Veljković siirtyi kotikaupunkinsa Baselin junioreista englantilaisseura Tottenham Hotspuriin kesällä 2011. Hän pelasi Tottenhamin lisäksi lainalla Middlesbrough'ssa ja Charlton Athleticissa. Otteluita hänelle kertyi Valioliigassa kaksi ja mestaruussarjassa kuusi. Helmikuussa 2016 hän siirtyi saksalaisseura Werder Bremeniin, jossa hän on kauden 2023–2024 loppuun mennessä pelannut 181 bundesliigaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia. 2. Bundesliigassa hän on pelannut 26 ottelua ja tehnyt yhden maalin. Myös Saksan cupissa hän on tehnyt yhden maalin.
Veljković edusti Sveitsiä yhdessä alle 16-vuotiaiden maaottelussa mutta siirtyi sitten edustamaan Serbiaa. Hän pelasi täydet minuutit Serbian voittaessa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2013 ja alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden 2015. Serbian A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäiset ottelunsa marraskuussa 2017. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi joukkueensa viimeisen alkulohko-ottelun Brasiliaa vastaan. MM-kilpailuissa 2022 hän oli avauskokoonpanossa Serbian kaikissa kolmessa ottelussa. Kesäkuun 9. päivään 2024 mennessä hän on pelannut 30 A-maaottelua. Hän teki maalin marraskuussa 2023 EM-karsintaottelussa Bulgariaa vastaan.
Ueda

Ueda () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Kōshin’etsun alueella Naganon prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin itäosassa Chikumajoen varrella Uedan altaan keskellä. Kaupunkia ympäröivät korkeat ylänkö- ja vuoristoalueet: etelässä Utsukushigaharan ylänkö, pohjoisessa Sugadairan ylänkö ja Azumayavuori. Koillisessa kaupunki rajautuu Gunman prefektuuriin. Uedassa on 156 098 asukasta (kesäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 552,04 neliökilometriä.
Ueda kehittyi vuodesta 1583 lähtien Sanada Masayukin perustaman Uedan linnan aluskaupunkina. Myöhemmin Edo-kaudella se oli myös yksi Hokkoku-kaidō-tiereitin postiasemista. Kaupunkiin kehittyi silkin tuotantoa ja kehruuteollisuutta, myöhemmin toisen maailmansodan jälkeen elektroniikka-, kone- ja elintarviketeollisuutta. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Ueda sai vuonna 1919. Sittemmin se on kasvanut lukuisten kuntaliitosten kautta. Kaupungin alue laajeni kolminkertaiseksi vuonna 2006, kun siihen liitettiin Marukon ja Sanadan maaseutukaupungit sekä Takeshin kyläkunta. Kaupunkiin kuuluvilla maaseutualueilla viljellään riisin lisäksi hedelmiä, kasviksia ja koristekukkia. Myös turismi on merkittävä elinkeino: matkailijoita kaupunkiin houkuttelevat esimerkiksi laskettelukeskukset sekä Bessho-onsenin ja Kakeyu-onsenin kuumat lähteet. 
Uedan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Uedan linnan rauniot, Shinanon provinssin entinen provinssitemppeli eli Shinano Kokubun-ji ja Anraku-jin buddhalainen temppeli, jonka Kamakura-kaudella rakennettu pagodi on valittu Japanin kansallisaarteeksi. Koska Chikumajoen vasemmalla rannalla sijaitsee lukuisia muitakin buddhalaisia temppeleitä, joilla on yhteys Kamakura-sotilashallintoon, aluetta on nimitetty ”Shinanon Kamakuraksi”. Näitä ovat muun muassa Jōraku-ji, Zensan-ji, Chūzen-ji ja Kitamuki-kannon. Kaupungissa toimii myös useita museoita. Kaupungin pohjoisosa kuuluu Jōshin’etsun kansallispuistoon, lounaisosa vuorostaan Yatsugatake-Chūshin-kōgenin puolikansallispuistoon. Uedaa palvelevat suurnopeusjunayhteys Hokuriku Shinkansen, Shinano-rautateiden Shinano-rautatielinja ja Ueda-rautateiden Bessho-linja.
Täplämuura

Täplämuura ("Myrmoderus squamosus") on puumuuriin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Täplämuura voi kasvaa 15–16 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Täplämuurakoiraan päälaki, selkä ja siipien kärjet ovat ruskeat. Pää on musta ja siinä on valkoinen silmäkulmajuova. Linnun rinnassa on mustia ja valkoisia suomukuvioita ja vatsa on valkoinen. Mustissa siivissä on valkoisia täpliä. Täplämuuranaaraan päälaki, selkä ja siivet ovat samanlaiset kuin koiraalla, mutta naama on valkoisempi ja rinnassa on vain heikkoja mustia suomukuvioita valkoisella pohjalla.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Täplämuura elää Brasilian kaakkoisrannikolla. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja se liikkuu tyypillisesti niiden pohjakerroksissa lähellä maata.
New Yorkin rikosseuraamuslaitos

New Yorkin rikosseuraamuslaitos (, lyh. NYSDOCCS) on New Yorkin osavaltionhallinnon virasto, joka vastaa osavaltion vankila- ja ehdonalaisjärjestelmien toiminnasta, sekä entisten vankien yhteiskuntaan sopeuttamisesta. Viraston päämaja sijaitsee pääkaupunki Albanyssä. NYSDOCCS huolehtii osavaltion 54 rangaistuslaitoksesta. New Yorkissa oli noin 54 700 vankia vuonna 2020.
Korkia-Maura

Korkia-Maura on saari Inarijärven eteläosassa. Saaren pohjoispäässä sijaitsee jääluola, jonka uumenissa ainakin 500 vuotta vanhaa jäätä. Ns. ikijää on alkanut 2000-luvulla sulamaan ja tulee katoamaan lähitulevaisuudessa ilmaston lämpenemisen takia kokonaan. Jää suli vesialtaaksi kesällä 2008.
&lt;mapframe latitude="68.934711" longitude="27.656708" zoom="2" width="200" height="100" align="right" /&gt;
Saarella on veneilylaituri, tulentekopaikka sekä kuivakäymälä.
Chūō (Yamanashi)

Chūō () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Kōshin’etsun alueella Yamanashin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Kōfun altaan eteläreunalla. Kaupungin läpi virtaa Fuefukijoki, länsirajalla Kamanashijoki. Etelässä kaupungin alue ulottuu Misakavuorten reunavuorille. Chūōssa on 30 973 asukasta (kesäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 31,69 neliökilometriä.
Chūōn kaupunki perustettiin vuonna 2006 liittämällä yhteen Tamahon ja Tatomin maaseutukaupungit sekä Toyotomin kyläkunta. Kaupungin nimi merkitsee kirjaimellisesti ’keskusta’ tai ’keskellä’ ja juontuu siitä, että kaupunki sijaitsee aivan Yamanashin prefektuurin keskiosassa. Historiallisesti kaupungin alue oli tulville altis, mutta Sengoku- ja Edo-kausien laajamittaisten maanrakennustöiden ansiosta siitä tuli viljavaa riisinviljelyseutua. Riisin lisäksi siellä viljellään kasviksia ja hedelmiä, kuten maissia. Kaupunkiin on sijoittunut myös hienomekaanista teollisuutta. Se on kasvattanut väkilukuaan yhtenä läheisen Kōfun kaupungin esikaupungeista.
Kaupunkiin kuuluvilta Fuefukijoen vasemman rannan kukkulaisilta alueilta, joilla asutus on vanhaa, on löydetty useita arkeologisia kohteita. Chūōssa toimii Yamanashin yliopiston lääketieteellinen tiedekunta. Kaupunkia palvelee JR Tōkain Minobu-linja.
Pierre Louis de Lacretelle

Pierre Louis de Lacretelle eli Lacretelle vanhempi (1751–1824) oli ranskalainen kirjailija.
Lacretelle toimi ennen Ranskan suurta vallankumousta asianajajana Pariisissa. Hän oli vuosina 1789–1792 Ranskan perustuslakia säätävän kansslliskokouksen ja Ranskan lakiasäätävän Kansalliskokouksen jäsen ja vuonna 1801 lainsäätäjäkunnassa. Ranskan akatemian jäsen hän oli vuodesta 1803. Hänen kirjoituksistaan on merkittävä "Portraits et tableaux" (1817), jossa on mestarillisia kuvauksia Mirabeausta, Napoleonista ja Lafayettesta.
Laulasmaan kartano

Laulasmaan kartano (, ) oli kartano Lääne-Harju kunnan Laulasmaan kylässä Harjumaalla Virossa.
Kartano perustettiin vuonna 1787, ennen sitä se oli osa Leetsen kartanoa. Ensimmäinen omistaja Anna Barbara von Scharenberg lahjoitti sen Zilliacus -suvulle. Muut omistajat olivat von Rosen, Uexküll, ja Volkonski -aatelissuvut. Viimeinen omistaja oli virolainen taiteilija ja maalausurakoitsija Otto Arrong, joka asui kartanossa vuokralaisena vuoden 1919 maareformin jälkeen, kun kartano kansallistettiin. 
Kartanon vaatimaton päärakennus valmistui 1700-luvun lopussa. Muut rakennukset, kuten veranta, aitta ja kivinen navetta, rakennettiin 1800-luvulla. Vuonna 1967 enää oli jäljellä päärakennuksen rauniot, osa kartanon puistoa ja huonokuntoiset piharakennukset. Vuoden 2020 inventaarion aikana osoittautui, että säilyi vain kivinen aitta, jonka oli ehdotettu restauroida.
Annica Moore

Annica Moore s. 15. marraskuuta 1980 on suomalainen yhteiskuntavaikuttaja, puhuja sekä työelämänasiantuntija. Moore toimii Mothers in Business MiB Ry:n toiminnanjohtajana. Hän on yksi Todella Perheestä -podcastin juontajista yhdessä Anna Moringin ja Pauliina Lehtisen kanssa. 
Koulutus ja ura.
Moore on valmistunut valmistunut filosofian maisteriksi Uppsalan yliopistosta vuonna 2006 sekä yhteiskuntatieteiden maisteriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 2012. Hän on aikaisemmin työskennellyt useita vuosia opetushallituksessa asiantuntijatehtävissä. Ennen valintaa Mothers in Business ry:n toiminnanjohtajaksi hän toimi järjestön puheenjohtajana kaksi vuotta. 
Politiikka.
Moore oli Helsingin Vihreiden kuntavaaliehdokas vuonna 2021. Hän on yksi Helsingin Vihreiden 18. varavaltuutetusta.
Häräntappoase (vuoden 2021 televisiosarja)

Häräntappoase on kesäkuussa 2021 Elisa Viihde Viaplay -suoratoistopalvelussa julkaistu suomalainen kahdeksanosainen nuortensarja, joka perustuu Anna-Leena Härkösen vuonna 1984 julkaistuun samannimiseen esikoisromaaniin. Sarjan on ohjannut Petra Lumioksa ja sen ovat käsikirjoittaneet Oskari Sipola sekä Oona Haapaniemi.
Sarjan keskeisissä rooleissa näyttelevät ovat iältään 16–19-vuotiaita. Pääosissa ovat Carola Hakola, Rebekka Baer ja Noa Lange. Muissa keskeisissä rooleissa ovat Ofelia Hanttu, Sulo Laukkanen ja Tuure Taskinen. Aikuisrooleissa esiintyvät muun muassa Jaana Saarinen, Kari Väänänen, Matleena Kuusniemi ja Santeri Kinnunen, jolla oli miespääosa "Häräntappoaseesta" 80-luvulla tehdyssä versiossa.
Tuotanto.
Sarjan tekijät ovat kertoneet, että he halusivat olla mahdollisimman uskollisia alkuperäiselle teokselle, mutta sitä kuitenkin nykyaikaistettiin. Merkittävin muutos oli se, että päähenkilön sukupuoli vaihtui. Alkuperäisteoksen Alpo ”Allu” Korva vaihtui Alexandra ”Allu” Korvaksi, jonka myötä keskeiseksi tarinaksi nousi kahden teinitytön rakkaustarina. Muutoksia on myös kaupungin ja maaseudun eroissa, jotka olivat suuremmat 1980-luvulla kuin 2020-luvulla. Alkuperäisen tarinan päähenkilö oli kotoisin Vaasasta, uudessa versiossa Helsingistä. Sarjassa puhutaan kuitenkin Pohjanmaan murretta, kuten alkuperäisessä. Sarjaa varten käsikirjoittajat Sipola ja Haapaniemi tutkivat muun muassa sosiaalisen median avulla nuorten elämää kaupungissa ja maaseudulla. Alkuperäisromaanin kirjoittaja Anna-Leena Härkönen suhtautui kirjansa uudelleenfilmatisointiin aluksi epäillen, mutta innostui ajatuksesta kuultuaan tekijöiden päivitysehdotuksista.
Pääosin Tampereen seudulla kuvatun sarjan kuvaukset alkoivat kesäkuun lopussa 2020. Viimeiset kohtaukset kuvattiin elokuun 2020 alussa Helsingissä.
Häräntappoase (täsmennyssivu)

Häräntappoase voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Roscoff

 
Roscoff (bretoniksi Rosko) on kunta läntisessä Ranskassa Finistèren departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Englannin kanaalin rannikolla olevalla niemimaalle.
Historia.
Roscoff oli keskiajalla Saint-Pol-de-Léonin ulkosatama. Sen asutus alkoi kehittyä sataman ympärille, ja asukkaat hankkivat elantonsa rannikkokalastuksella ja merikaupalla. Sataman itäpuolella oleva Pointe de Bloscon linnoitettiin 1700-luvulla englantilaisten hyökkäyksiä vastaan. Vuonna 1790 Roscoff erosi Saint-Pol-de-Léonista, ja siitä tuli itsenäinen kunta. 1800-luvun alussa alkoi vaaleanpunaisten sipuleiden vienti Englantiin. Sipulikauppiaita kutsuttiin nimellä Johnnies, ja tämä yhteys Britanniaan on pysynyt yhä vahvana. Vuonna 1899 Roscoffiin avattiin Ranskan ensimmäinen thalassoterapiakeskus, missä hoidettiin reumaa merivedellä.
Liikenne.
1900-luvun jälkipuoliskolla kaupunkiin rakennettiin syvänmeren satama. Sieltä liikennöivät laivayhtiöt Irish Ferries ja Brittany Ferries Englannin Plymouthiin sekä Irlannin Corkiin ja Rosslare Harbouriin.
Roscoffin vanhasta satamasta on moottoriveneyhteys Roscoffin rannikolla olevaan Île-de-Batziin.
Roscoffiin on ollut rautatieyhteys 1800-luvun lopulta lähtien, jolloin avattiin linja Morlaix’n ja Roscoffin välille. Rautatie vaurioitui ukkosmyrskyssä 3. kesäkuuta 2018, eikä radan kunnostuksesta ole varmuutta.
Adolf L’Arronge

Adolf (Adolph) L’Arronge (1838–1908) oli saksalainen näytelmäkirjailija. Hän toimi muun muassa teatterinjohtajana Breslaussa Theodor Loben teatterissa (1874–1878) ja Berliinin Deutsches Theaterissa (1883–1894). L’Arrongen lukuisissa näytelmissä sentimentaalisuuteen yhtyy kansanomaista huumoria, mutta sommittelu on epätaiteellinen ja epärealistinen. Niistä tunnetuimmat ovat "Mein Leopold" (esitetty suomeksi "Oma toivoni"), "Doktor Klaus" (esitetty suomeksi), "Hasemanns Töchter" (esitetty suomeksi "Puutarhurin tyttäret"), "Wohlthätige Frauen" (esitetty suomeksi "Armeliaita rouvia"), "Der Kompagnon" ja "Der Weg zum Herzen".
Falukorv

Falukorv eli falumakkara on perinteinen ruotsalainen suosittu lenkkimakkara, joka sisältää lihaa, rasvaa, perunajauhoja, sipulia ja suolaa ja mausteita. 
Historiaa.
Falukorvin historia ulottuu 1600-luvulle. Tarinan mukaan kaivoksilla työskenteli saksalaisia ja he tekivät makkaraa kaivostyön näännyttämistä häristä ja hevosista. Nahoista punottiin kaivoshissien köysiä ja lihasta tehtiin makkaraa. Nimi falukorv on peräisin 1800-luvun Tukholmasta, jonne päätyi iso osa makkaratehtaiden tuotannosta. Makkarasta tuli pian tyypillistä "työläisruokaa". Nimi falukorv on nykyisin suojattu ja EU:n direktiivi sääntelee makkaran koostumusta.
Falukorvin tuotenimiä ja markkinoijia 2010-luvun keskivaiheilla olivat Garant Eko (Axfood), Norrlands Falu (Nyhléns Hugosons), Änglamark (Coop Sverige), ICA Falukorv (ICA), Lithells Falukorv (Lithells), Svensk Falukorv (HKScan), Enebacken (Lidl) ja X-tra (Coop Sverige). Tämä oli myös paremmuusjärjestys TestFaktan vuonna 2017 julkaisemassa makutestissä.
Maku ja tuoksu.
Falukorvin makua kuvasi "Helsingin Sanomien" Ilkka Malmberg vuonna 1997 Pohjois-Ruotsiin suuntautuneella juttumatkallaan:
Voimakas tuoksu löyhähtää heti kun muovi leikataan rikki. Ja sama outo maku, jota ei ole suomalaisessa makkarassa. Vastenmielinen. Loppu jää syömättä. Haju säilyy sormenpäissä pitkään ja suussa maku. Ruotsin maku.
Helsingin yliopiston asiantuntija Olavi Törmä arveli Malmbergille hajun ja maun johtuvan raa’asta sipulista, jota suomalaismakkaroissa ei ainakaan tuolloin käytetty. Falukorvin löysemmän rakenteen hän selitti johtuvan siitä, ettei Ruotsissa käytetty fosfaatteja suomalaismakkaroiden tavoin rakennetta kiinteyttämään.
Union démocratique sénégalaise

Union démocratique sénégalaise eli UDS oli Senegalissa vuosina 1948–1957 toiminut radikaali vasemmistopuolue.
Doudou Guèye perusti UDS:n Rassemblement démocratique africain (RDA) -puolueen senegalilaiseksi jäsenjärjestöksi heinä-elokuun vaihteessa 1948. Sen tärkein kilpailija oli Lamine Guèyen Senegalissa johtama sosialistipuolue SFIO, josta eronnut Léopold Sédar Senghor perusti lokakuussa 1948 uuden puolueen Bloc démocratique sénégalaisin (BDS).
Puolueen tavoitteita olivat Afrikan poliittinen, taloudellinen, kulttuurinen ja yhteiskunnallinen vapautuminen, kaikkien afrikkalaisten yhdistäminen kolonialismin vastaiseen taisteluun sekä liittoutuminen demokraattisten ja edistyksellisten voimien kanssa. Sen johtajat kuten pääsihteeri Doudou Guèye ja apulaissihteeri Joseph Correa yrittivät houkutella mukaan BDS:n kannattajia, mutta onnistuivat saamaan puolelleen vain pienen osan kaupunkien sivistyneistöstä, virkailijoista ja kauppiaista sekä ranskalaisista kommunistien kannattajista. Propagandaa tehtiin erityisesti Dakarissa ja Senegaljoen laaksossa. Jonkin verran menestystä saavutettiin Dakarin–Nigerin rautatien lakkolaisten parissa vuonna 1948 ja myöhemmin opiskelijoiden keskuudessa. UDS:n vaalikannatus oli lähes olematon.
Ranskan Länsi-Afrikan viranomaiset pyrkivät estämään Ranskan kommunistisen puolueen kanssa liittoutuneen RDA:n toiminnan 1950-luvun vaihteessa. Doudou Guèye pidätettiin ja UDS:ää avustaneet ranskalaiset karkotettiin Senegalista. Myös puolueen viikkolehti "Le Réveil" lakkasi.
RDA irtautui kommunisteista 1950-luvun alussa puolueen puheenjohtajan Félix Houphouët-Boignyn ja siirtomaaministeri François Mitterrandin sopimuksen perusteella. Suhteiden katkaisemista vastustaneella RDA:n entisellä pääsihteerillä Gabriel d’Arboussierilla oli Senegalissa paljon vaikutusvaltaa, ja UDS:n johtohenkilöt kuten Joseph Correa, Abdoulaye Guèye ja Latyr Camara asettuivat hänen tuekseen. Puolue erotettiin RDA:sta vuonna 1955 ja Doudou Guèye sai tehtäväkseen perustaa uuden jäsenjärjestön Mouvement populaire sénégalaisin.
RDA:sta erotetun UDS:n johtajana toimi Abdoulaye Guèye apunaan Latyr Camara ja Benoit James. Sen ehdokkaat Guèye ja Thierno Ba saivat vain puolentoista prosentin kannatuksen Ranskan kansalliskokousvaaleissa vuonna 1956. UDS sulautui vuonna 1957 BDS:n, Casamancen autonomialiikkeen ja eräiden muiden ryhmien kanssa uudeksi puolueeksi Bloc populaire sénégalais, jonka johdossa olivat Senghor ja Mamadou Dia. UDS:n marxilaiset liittyivät Majhemout Diopin johtamaan Parti africain de l’indépendance -puolueeseen.
Paul Lacroix

Paul Lacroix, salanimiä: P.-L. Jacob ja Jacob, Le Bibliophile, Pierre Dufour, (1806–1884) oli ranskalainen prosaisti, bibliografi ja kulttuurihistorioitsija. Hän oli vuodesta 1855 Bibliothèque de l’Arsenalin konservaattorina.
Lacroix julkaisi ensin useita lähinnä historiallisia romaaneja, esimerkiksi "Les deux fous", "L’homme au masque de fer", "La folle d’Orléans", "Un divorce". Arvokkaita ovat useat hänen kulttuurihistoriallisista teoksistaan, kuten "Histoire du XVI:e siècle en France" (1834–1835), "Le moyen âge et la renaissance" (1847–1852), "Histoire de la prostitution chez tous les peuples du monde" (1851–1854, salanimellä Pierre Dufour), joka takavarikoitiin; "Costumes historiques de la France" (1852), "Dix-huitième siècle. Institutions, usages et costumes. France 1700–1789" (1874); "Dix-huitième siècle. Lettres sciences et arts. France 1700–1789" (1878); samanlaiset esitykset 1600-luvusta (1880, 1882); "Directoire, consulat et empire. Moeurs et usages etc. France 1795–1815" (1884). Lacroix’n kulttuurihistorialliset teokset ovat hienoilla kuvilla varustettuja loistoteoksia. Muita teoksia ovat "Histoire politique. anecdotique et populaire de Napoléon III" (1853–1854) ja "Histoire de la vie et du règne de Nicolas I" (1864–1875).
Johnnies

Johnnies (bretoniksi "Johnniged" tai "Joniged", englanniksi "Onion Johnny", kymriksi "Sioni Winwns") oli kutsumanimi bretonilaisille sipulikauppiaille, jotka myivät sipuleita Britteinsaarilla.
Makea vaaleanpunainen sipuli on alun perin kotoisin Portugalista. 1600-luvulla kapusiini-munkit toivat sen Ranskan Bretagnen satamakaupunki Roscoffin seudulle, missä sitä ruvettiin myös viljelemään. Roscoffista käytiin kauppaa yli Englannin kanaalin, ja myös sipuleita alettiin viedä Britteinsaarille 1800-luvun alussa.
Sipulit punottiin 3 tai 4 kilon punoksiin, jotka ripustettiin olkapäällä kannettavaan sauvaan. Myyjät olivat usein nuoria poikia, jotka sitten myivät sipuleita ovelta ovelle. Englantilaiset alkoivat kutsua heitä nimellä Johnny. 1900-luvun alussa sipuleiden myynti peitti koko Ison-Britannian Walesia ja Skotlantia myöten. Suurimmillaan kauppa oli vuosina 1920-1931. Vuonna 1929 Johnnies-myyjien määrä oli korkeimmillaan, jolloin heitä oli noin 1 400. Myynti kehittyi, ja 1930-luvulla myyjät saivat apuvälineekseen polkupyörän. Toisen maailmansodan jälkeen britit rajoittivat sipulien tuontia ja pakottivat Johnnies-myyjät perustamaan kaupallisia yrityksiä.
Toukkabarbi

Toukkabarbi ("Paedocypris progenetica") maailman pienimpiä tunnettuja kalalajeja. Se on yksi kolmesta toukkabarbien heimon (Paedocyprididae) lajista, jotka elävät Kaakkois-Aasian trooppisissa sisävesissä.
Pienin mitattu sukukuypsä toukkabarbinaaras on ollut 7,9 millimetrin pituinen ja suurin 10,3 mm. Levinneisyysalue on Indonesiassa Sumatralla ja Bintansaarella. Tunnettuja esiintymispaikkoja on toistakymmentä, mutta elinympäristö on kapenemassa ja laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Charles

__EISISLUETT__
Charles on miehen etunimi. Se on germaanisen Karl-nimen englantilainen ja ranskalainen vastine. Nimi pohjautuu muinaisyläsaksan sanaan "charal", jonka merkitys on ’vapaa talonpoikaismies’.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Charles on tammikuuhun 2025 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä 2 042 miehellä.
Nimipäivä.
Charlesilla ei ole suomalaista, suomenruotsalaista eikä ortodoksista nimipäivää.
Ruotsin almanakassa Charlesilla oli vuosina 1986–1992 nimipäivä 19. heinäkuuta.
Tunnettuja Charleseja.
Kuninkaallisia.
Euroopan historiasta tunnetaan useita Charles-nimisiä monarkkeja. Suomessa näistä hallitsijoista on ollut tapana käyttää nimeä Kaarle, eikä heitä siksi luetella tässä yhteydessä. Suomen kielen lautakunnan vuonna 2002 tekemän linjauksen mukaan uusien hallitsijoiden nimiä ei enää suomalaisteta, joten vuonna 2022 kuninkaaksi noussut Charles III on suomenkielisissäkin yhteyksissä "Charles" eikä "Kaarle".
Charles-nimisiä kuninkaallisia
Kuninkaita, joiden alkuperäinen nimi on ollut Charles
Patrick Kaukovalta

Patrick Kaukovalta (s. 1. joulukuuta 1998 Turku) on suomalainen tennispelaaja. Hän edustaa HVS-Tennis-seuraa. Hän opiskeli urheilupsykologiaa Yhdysvalloissa Alabaman yliopistossa ja valmistui 2022 keväällä psykologian kandidaatiksi.
Kaukovalta voitti tenniksen ulkokenttien Suomen mestaruuden Helsingin Talissa kesäkuussa 2020. Kaukovalta kukisti loppuottelussa Santtu Leskisen kahdessa erässä 6–4, 6–2. Mestaruus oli Kaukovallan ensimmäinen kaksinpelissä. Hän voitti samoissa kisoissa myös nelinpelimestaruuden yhdessä parinsa Eero Vasan kanssa voittamalla parin Ilari Vesanen/Mikko Rouvala lukemin 4–6, 6–2 ja 10–7. Kaukovalta voitti ulkokenttien kaksinpelin Suomen mestaruuden myös 2021 sekä 2023.
Kaukovalta siirtyi ammattilaiseksi kesäkuussa 2023. Hän pelasi Davis Cupissa ensimmäisen kerran syyskuussa 2023, kun Suomi kohtasi Yhdysvallat. Suomi oli jo varmistanut maaotteluvoiton, mutta nelinpelissä Kaukovalta Harri Heliövaaran parina voitti nelinpelin maailmanlistan ykkösen Rajeev Ramin ja hiljattain Yhdysvaltain avoimet voittaneen Austin Krajicekin.
Hyporthodus

Hyporthodus on meriahventen heimoon (Epinephelidae) kuuluva kalasuku. Sen tyyppilaji on "Hyporthodus niveatus". "Hyporthodus"-sukuun kuuluvat seuraavat 13 lajia:
Fuefuki

Fuefuki () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Kōshin’etsun alueella Yamanashin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keski- ja Kōfun altaan itäosassa. Kaupungin läpi virtaa Fuefukijoki, jolta se on saanut nimensä. Kaakossa kaupungin alue ulottuu Misakavuorille. Fuefukissa on 68 833 asukasta (toukokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 201,92 neliökilometriä.
Fuefuki on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2004 liittämällä yhteen Ichinomiyan, Isawan, Kasugain, Misakan ja Yatsushiron maaseutukaupungit sekä Sakaigawan kyläkunta. Siihen yhdistettiin vielä Ashigawan kyläkunta vuonna 2006. Asutus alueella on kuitenkin vanhaa, ja se toimi Nara-kaudelta lähtien Kain provinssin keskuksena, jossa sijaitsivat Kain provinssitemppeli eli Kai Kokubun-ji ja provinssin hallintokeskus ("kokufu"). Siellä oli myös Takeda-klaanin tukikohta siihen saakka, kunnes klaani siirtyi vuonna 1519 Tsutsujigasakiin nykyisen Kōfun kaupungin alueelle. Sittemmin Edo-kaudella Isawa kehittyi liikenteen solmukohtana ja paikallisena hallintokeskuksena. Nykyisin tärkeä elinkeino on hedelmien, kuten kakien, viinirypäleiden ja persikoiden viljely: persikoita ja viinirypäleitä Fuefuki tuottaakin eniten Japanissa.
Fuefukin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat Kain provinssitemppelin jäänteiden lisäksi Ichinomiya Asama-jinjan ja Yamanashioka-jinjan šintolaiset pyhäköt sekä Jigen-jin buddhalainen temppeli, joka kukoisti aikoinaan Takeda-klaanin suojeluksessa. Matkailijoita kaupunkiin houkuttelevat Isawa-onsenin ja Kasugai-onsenin kuumat lähteet. Fuefukia palvelee JR Higashi-Nihonin Chūō-päälinja.
Larry Peninsula

Larry Peninsula, oikealta nimeltään Lauri Niemimaa, on suomalainen muusikko ja laulaja-lauluntekijä.
Peninsula on harrastanut musiikkia lukioikäisestä ja on soittanut eri soittimia eri yhtyeissä. Hän aloitti säveltämisen ja laulamisen vuonna 2008.
”Vagabond”-demolla (2012) Peninsula soitti kaikki instrumentit itse. Peninsula sävelsi ja sanoitti vuonna 2018 ilmestyneen debyyttialbumin "Country Music Only" kaikki kappaleet. Albumin nimikappale sijoittui Country Music Life -blogin Top New Country Music -listalla ykköseksi ja Saving Country Music Top 25 -listalle Yhdysvalloissa. Albumi sai myönteiset arvostelut Saving Country Music -listan ylläpitäjältä Kyle Coroneosilta ja "Riffi"-lehden Ari Vanha-Majamaalta.
Congolapia

Congolapia on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu kolme lajia, joita tavataan Afrikasta:
Lippukääpiöahven

Lippukääpiöahven ("Apistogramma megaptera") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva murtovesissä ja makeissa vesissä elävä kalalaji. Se voi kasvaa korkeintaan 5,9 senttimetrin mittaiseksi. Lajia tavataan ainoastaan Kolumbiasta. Se elää noin 26–28 asteen lämpöisissä vesissä.
Islanninimukala

Islanninimukala ("Careproctus micropus") on imukalojen (Liparidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji. Sitä tavataan Koillis-Atlantilta Färsaarilta, Islannista ja Grönlannista. Islanninimukala elää noin 100–1 800 metrin syvyydessä.
Colter Wall

Colter Wall (s. 1996 Swift Current) on kanadalainen laulaja-lauluntekijä.
Wall aloitti kitaransoiton 12-vuotiaana. Hän oli kiinnostunut rockmusiikista, kuten AC/DC, Black Sabbath ja Led Zeppelin, ja soitti paikallisissa rockyhtyeissä. Myöhemmin hän kiinnostui bluesartisteista ja folkmusiikista. Wall on kertonut olevansa folklaulaja ja tarkemmin westernmusiikin esittäjä.
EP-levy "Imaginary Appalachia" (2015) sai hyvän vastaanoton sekä Kanadassa että Yhdysvalloissa. Kappale ”Sleeping on the Blacktop” otettiin vuonna 2016 valmistuneeseen elokuvaan "Hell or High Water".
Esikoisalbumi "Colter Wall" (2017) koostuu Wallin omista sävellyksistä ja kahdesta cover-kappaleesta: Townes Van Zandtin ”Snake Mountain Blues” (1969) ja Lawton Williamsin ”Fraulein” (1957), jonka Wall esittää duettona Tyler Childersin kanssa.
Albumi "Songs of the Plains" (2018) koostuu omista sävellyksistä ja cover-kappaleista. Albumi sai hyvät arvostelut.
SS Hilda

SS Hilda oli Skotlannin Glasgowissa olevalla Aitkin &amp; Manselin telakalla rakennettu rahtilaiva. 
Haaksirikko.
17. marraskuuta 1905 klo 22.00 laiva lähti viimeiseksi jääneelle matkalleen Southamptonista kohti Ranskan Bretagnessa olevaa St. Maloa. Laivassa oli 28 hengen miehistö sekä 103 matkustajaa. Sää oli sumuinen ja laiva joutui ankkuroitumaan Isle of Wightin saarelle. Seuraavana aamuna 18. marraskuuta klo 6.00 laiva jatkoi matkaansa. Matka joutui suotuisassa säässä nopeasti aina Alderney Racen salmelle saakka. Sen jälkeen alkoi itätuuli voimistua ja ohitettuaan Jerseyn tuuli yhä voimistui ja ilma alkoi kylmetä. Klo 18.00 kapteeni ohjasi laivan Grand Jardinin majakkan avulla St. Malon lähestymisreitille. Oli pimeää ja kaupungin valot näkyivät. Silloin alkoi kuitenkin uusi lumimyräkkä, joka esti kaiken näkyvyyden. Laiva lähti merelle odottamaan että näkyväisyys palaisi. Viiden tunnin ajelehtimisen jälkeen laiva ajautui riuttaan Cézembre saarella, lähellä Grand Jardinin majakkaa. Laiva katkesi kahtia ja se upposi. Vain viisi matkustajaa ja yksi miehistön jäsen selvisivät haaksirikosta. Kuolleista matkustajista 70 oli kotiinsa palaavia bretonilaisia sipulikauppiaita, joita kutsuttiin nimellä Johnnies. Laskuveden aikana hylky oli onnettomuuden jälkeen selvästi nähtävissä.
Acaronia

Acaronia on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu kaksi lajia, joita tavataan Etelä-Amerikasta:
Ollywood

Ollywood tarkoittaa orijankielistä elokuvateollisuutta, joka keskittyy Odishan osavaltioon. Nimitys on sulautuma, joka muodostuu sanoista "Odia" ja "Hollywood". 
Ensimmäinen orijankielinen elokuva oli nimeltään "Sita Bibaha" (), joka julkaistiin vuonna 1936 Purin kaupungissa. Elokuvan ohjasi odishalainen runoilija Mohan Sundar Deb Goswami. Vuonna 1976 perustettiin Odisha Film Development Corporation (OFDC), jonka tehtävänä on muun muassa avustaa yksityisiä toimijoita ja koordinoida paikallisia elokuvafestivaaleja.
Ollywood on verrattain pieni markkina-alue Intiassa, sillä vuosittain elokuvia tuotetaan alle 30.
Valikoima Ollywoodin tunnetuimpia näyttelijöitä.
Vuonna 2016 Ollywoodin parhaiten palkatut näyttelijät olivat seuraavat henkilöt. Anubhav Mohantylle maksettiin 3 000 000 rupiaa elokuvasta "Gapa Hele bi Sata" (2015)
Myös Bijay Mohantya (1950–2020) pidetään yhtenä kaikkien aikojen merkittävimmistä Ollywood-näyttelijöistä.
Serranus

Serranus on saha-ahventen heimoon (Serranidae) kuuluva ahvenkalojen suku, jossa on 32 lajia:
Yasar Elbeller

Yasar Elbeller (s. 31. lokakuuta 1995) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa Futsal Mad Maxia kaudella 2021-2022. Pelipaikaltaan Elbeller on laitapelaaja.
Ihme (televisiosarja)

Ihme ("Il Miracolo") on italialainen mystinen draamasarja, jonka on luonut Niccolò Ammaniti. Sarja sai ensiesityksensä Sky Atlanticilla maaliskuussa 2018. Päärooleissa ovat Guido Caprino, Elena Lietti, Tommaso Ragno, Alba Rohrwacher ja Sergio Albelli.
Juoni.
Sarjan tapahtumat sijoittuvat lähitulevaisuuteen. Italia on valmistautumassa pääministeri Fabrizio Pietromarchin (Guido Gaprino) johdolla EU-kansanäänestykseen. Politiikan ulkopuolella katolinen pappi, Marcello (Tommaso Ragno), on päästänyt perversionsa valloilleen. Samaan aikaan löytyy verta itkevä Madonna-patsas.
Szumsko-Kolonia

Szumsko-Kolonia on kylä Rakówin kunnassa Puolassa. Kylän väkiluku oli 169 vuoden 2011 väestönlaskennassa. Asukkaista 45 prosenttia oli naispuolisia ja 55 miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 12,4 prosenttia kylän väestöstä, työikäiset 67,5 prosenttia ja eläkeläiset 20,1 prosenttia. Rakówin kunnan asukkaista 2,9 prosenttia asuu Szumsko-Koloniassa.
Mode Gakuen Cocoon Tower

Mode Gakuen Cocoon Tower () on torni Nishi-Shinjukun kaupunginosassa Shinjukun erillisalueella Tokiossa, Japanissa. Tornin korkeus on 204 metriä. Sen rakenteminen aloitettiin vuonna 2006 ja se valmistui 2008.
Heinrich Laube

Heinrich Laube (18. syyskuuta 1806 Sprottau – 1. elokuuta 1884 Wien) oli saksalainen kirjailija ja etevä teatterinjohtaja. Hän toimi vuodesta 1832 kirjailijana Leipzigissa ja oli Nuoren Saksan johtajia ja 1848–1849 Frankfurtin parlamentin jäsen. Vuosina 1849–1867 hän oli Wienin Burg-teatterin taiteellinen johtaja, 1869–1871 Leipzigin ja 1872–1879 Wienin kaupunginteatterin johtaja. Teatterinjohtajana Laube oli tarmokas ja piti aina silmällä taiteellisia päämääriä.
Lauben näytelmistä on pidetty parhaana tragediaa "Graf Essex" (1856). Laube on lisäksi kirjoittanut romaaneja, novelleja ja teokset "Das Burgtheater" (1868), "Das norddeutsche Theater" (1872) ja "Das Wiener Stadttheater" (1875), jotka ovat merkittäviä dramaturgisia tutkielmia. Kootut teokset ilmestyivät 1875–1881.
Tuderna oja

Tuderna oja (myös Umbjärve oja, Haankasõ oja) on Viron Võrumaalla Võrun kunnassa sijaitseva 18 kilometriä pitkä Piusa jõen sivu-uoma.
Uoman kulku.
Tuderna ojan uoma saa alkunsa 800 metriä Lepassaren kylän kaakkoispuolella erään niityn kaivettuna ojana. Se virtaa aluksi pääasiassa kohti pohjoista ja se alittaa heti alussa peltoaukealla sijaitsevan Pihkova–Riika-rautatien. Tasaisella Toolkapäälnen peltoaukealla Umbjärve ojanakin tunnettu Tuderna oja on johdettu virtaamaan kohti luodetta, jonka matkalla siihen yhtyy lännestä päin kartassa nimeämätön oja. Suuremetsan jälkeen oja saavuttaa soistuneen notkon. Oja kääntyy itään päin seuraten notkoa Umbjärve soolle, jonka jälkeen se kääntyy mutkittelevaksi ja koilliseen päin suuntaavaksi uomaksi. Matkalla koilliseen uomaan yhtyy lounaasta tuleva Haniorgin pohjalla virtaava puro. Lähes kolmen kilometrin päässä oja saavuttaa Hanikasen kylän, jossa siihen yhtyy lounaasta tuleva Suuremetsa oja. Tuderna ojaa kutsutaan täällä myös Haankasõ ojaksi ja se tejee nyt laajan kaarroksen ja suuntautuu sen jälkeen kohti etelää. Siihen yhtyy idästä virtaava Partsoja. Uoma alittaa täällä toistamiseen saman tien, jonka se alitti ennen Hanikasen kylää. Oja alkaa pudota syvälle uurtamaansa kanjoniin, jossa uoma jatkuu metsäisenllä taipaleella sen yhtymäkohtaan asti. Kanjonin länsipuolelta siihen yhtyy laakso Liinamäe org, jonka pohjalla virtaa Linnamäe oja. Yli puoli kilometriä Piusa jõesta pohjoiseen kulkee edellä mainittu rautatie, jonka Tuderna oja alittaa ennen Tudernan kylään saapumistaan. Kylässä oja alittaa myös Piusa jõen pohjoispuolta seuraavan tien.
Valuma-alue, sivu-uomia ja järviä.
Valuma-alue.
Tuderna oja tekee lähes nelikulmiomaisen kiertolenkin virratessaan latva-alueeltaan alas Piusa jõgeen. Sen koko on 6 km × 5 km. Ojan valuma-alue on kuitenkin 38,2 neliökilometriä ja se sijaitsee kokonaan Võrun kunnassa.
Sivu-uomia.
Ojalla on pieniä sivu-uomia, joista oheinen taulukko sisältää ne tärkeimmät.
Järviä.
Tuderna ojan valuma-alueella esiinty enää yksi luonnollinen järvi (Suuremetsan länsipuolella). Sen sijaan monet taloudet ovat patoamalla muodostaneet pieniä lampia (paisjärv). Esimerkiksi Suuremetsa ojan valuma-alueella niitä on kymmenen, Hanikasen kylässä 12 lisää, Linnamäe ojan valuma-alueella kymmenen ja muualla viisi. Niiden vesimäärä on varsin pieni.
Luontoarvoja.
Joessa elää Piusa jõesta nousevina taimen ja harjus.
Tuplova jõgi

Tupolova jõgi (myös Tuplevo jõgi, Kiiova oja, Puh'aoja) on Viron Võrumaalla Setomaan kunnassa sijaitseva 9 kilometriä pitkä Piusa jõen sivu-uoma. Joki virtaa lyhyen matkaa Venäjän vastaisella raja-alueella.
Uoman kulku.
Lyhyt joki, joka uoma sijaitsee Haanjan ylängön pohjoisrinteellä, saa alkunsa Tiirhannan kylän peltoaukealla noin 700 metriä Venäjän vastaiselta rajalta. Se on laakson pohjalle kaivettu kuivatusoja, joka suuntautuu aluksi suorana kohti koillista ja kääntyy pian Ulanuvan soolla luoteeseen päin. Uoman nimi on aluksi Puh'aoja. Kun oja vielä suoraksi kaivettuna toimii 400 metrin matkalla valtakunnan rajana, saapuu se pian toiselle, Vetetinän kylälle kuuluvalle, peltoaukealle, jossa sen uoma vajoaa uurtamaansa jokilaaksoon. Täällä siihen yhtyy kaakosta virtaava oja, jonka uoma toimii idän suunnalla valtioiden välisenä rajana. Laakso syvenee ennen Seretsüvän kylää Tori orgin kanjoniksi, jonka nimi vaihtuu pian Tsänguorgiksi. Tupolova jõen uomaa kutsutaan täällä myös Kiiova ojaksi sen joensuuhun asti. Joki alittaa Obitsasta tulevan tien ja sitten se sukeltaa Polovinan kylässä metsäalueelle samalla, kun siihen yhtyy oikealta puolelta Matsisuu kraav ja Polovina oja, ja vasemmalta puolelta siihen yhtyy näitäkin lyhyempi Edeoro kraav. Joki virtaa loppumatkan nopeasti syvenevässä ja metsäisessä kanjonissa. Metsätaipaleella siihen yhtyy oikealta Kiräsemõtsa kraav ja alempana Tonds'aorgissä virtaava oja. Kanjonin eri puolilla sijaitsevat muutaman talon kylät Kiiova ja Tuplova. Alajuoksullaan Tuplova oja kääntyy Savimägin takia Piusa jõen suuntaa vastaiseksi, mutta kääntyy lopuksi Piusa jõgea päin juuri ennen yhtymistään siihen. Yhtymisjohta sijaitsee vain 1,2 kilometriä alempana kuin Tuhkvitsa oja.
Valuma-alue, sivu-uomia ja järviä.
Valuma-alue.
Joen alku- ja loppupään etäisyys on 6 kilometriä ja kun valuma-alueen pinta-alan 9,1 neliökilometriä jakaa etäisyydellä, saadaan alueen keskileveydeksi 1,6 kilometriä. Valuma-alue on siten varsin kapea, mutta siitä huolimatta siitä jää Venäjän Petserin piirin puolelle pieniä osia.
Sivu-uomia.
Ojalla on joitakin sivu-uomia, joista oheinen taulukko sisältää ne tärkeimmät.
Järviä.
Tupolova ojan valuma-alueella ei esiinny merkittäviä järviä. Joen pääuomassa on Veretinän kylässä kaksi lampea. Samoin on Polovina ojassa ja Seretsüvän kylän laskuojassa. Kauempana pääuomasta sijaitsee korkeintaan kymmenen pikkulampea.
Mariano José de Larra

Mariano José de Larra (1809–1837) oli espanjalainen kirjailija. Synkkämielisenä ja perheolojen painamana hän ampui itsensä 28-vuotiaana.
Larran teoksista ovat mainittavia huvinäytelmä "No más mostrador" (1831) ja murhenäytelmä "Macias" (1834) sekä romaani "El doncel de Don Enrique el Doliente" (1834). Aikansa poliittis-uskonnolliseen liikkeeseen hän osallistui sekä toimittajana että myös itsenäisellä teoksella "De 1830 à 1825, ó la España desde Fernando VII hasta Mendizabal" (1836). Varsinkin Larran poliittisissa kirjoitelmissa ja teoksissa ilmenee ajatusten voimaa, huomiokyvyn terävyyttä ja jalo tyyli.
Miriam Attias

Miriam Attias (s. 4. helmikuuta 1980) on suomalainen naapuruus- ja yhteisösovittelun asiantuntija sekä tietokirjailija . Attias on yksi yhteisösovittelun uranuurtajista Suomessa ja palkitun Forssan mallin kehittäjistä. 
Koulutus ja ura.
Attias on koulutukseltaan kasvatustieteiden ja yhteiskuntatieteiden maisteri. Attias toimii johtajana Koneen säätiön Depolarize.fi-hankkeessa. Hän myös mukana Sitran Erätauko-metodin kehittäjäryhmässä. Attias Suomen edustaja European Forum for Restorative Justice-järjestön "Restorative Justice and Violent Extremism"-asiantuntijaryhmässä. Attias työskenteli aikaisemmin Suomen pakolaisavussa, jossa oli keskeisenä henkilönä kehittämässä naapuruussovittelu-toimintaa sekä perustamassa Naapuruussovittelun keskusta. Attias myös toimi keskuksen päällikkönä vuoteen 2018. 
Forssan malli.
Forssan malli on sovittelun muoto, jossa väestöryhmien välisiä konflikteja puretaan yhteisösovittelun keinoin. Toisin kuin rikos-ja riita-asioiden sovittelu on yhteisösovittelu vapaaehtoista. Forssan malli sai alkunsa nimensä mukaisesti Forssasta, jossa tapahtui lukuisia väkivaltaisia yhteenottoja paikallisten nuorten ja vastaanottokeskuksen asukkaiden välillä syksyllä 2016. Tilanteen rauhoittamiseksi Forssan kaupunki perusti moniammatillisen verkoston, jonka tehtävänä oli ylläpitää tilannekuvaa, huolehtia tiedon kulusta toimijoiden välillä ja etsiä ratkaisuja. Oikeusministeriössä meneillään ollut Trust-hanke mahdollisti sovittelijoiden työskentelyn.
Sovittelu tuotti tulosta: väkivalta loppui ja tilanne rauhoittui. Forssan malli oli enemmän kuin sovittelua, siinä lähdettiin liikkeelle yhteisösovittelun prosessista, jonka kuvaus löytyy Rikoksentorjuntaneuvoston tuella tuotetusta Naapuruussovittelun käsikirjasta. Ensimmäinen versio Forssan mallista kirjattiin oikeusministeriön julkaisuun kooste vastaanottokeskuksista hyvien väestösuhteiden edistäjinä TRUST-hankkeen ensimmäisen vaiheen tuloksia ja havaintoja. Mallin mukaista sovittelutyötä on tehty Forssan jälkeen vastaavissa konflikteissa eri paikkakunnilla. 
Forssan malli palkittiin vuonna 2018 ensin Suomen kansallisessa rikoksentorjuntakilpailussa ja sen jälkeen pääpalkinnolla Eurooppalaisessa rikoksentorjuntakilpailussa (ECPA), joiden teemana oli poliisiin laaja-alainen yhteistyö. Kilpailuraadit totesivat, että Forssan malli on toistamiseen ja todistettavasti onnistunut vähentämään rikoksia sekä rikosten pelkoa. Forssan mallin keskeiset toimijat ovat depolarize.fi- hankkeen sovittelijat Miriam Attias ja Hanna Vuorinen sekä Hämeen poliisilaitoksen vanhempi rikoskonstaapeli Jukka Kastikainen.
Barthélémy Durand Valantin

Barthélémy Durand Valantin (5. joulukuuta 1806 Saint-Louis – 30. heinäkuuta 1864 Saint-Louis) oli Senegalin ensimmäinen edustaja Ranskan kansalliskokouksessa.
Durand Valantinin isä Barthélémy Valantin oli ranskalainen kauppias Marseillesta. Hän saapui Senegaliin 1780-luvulla, kun Ranska sai jälleen haltuunsa Saint-Louisin. Barthélémy Valantin nai afrikkalaisen naisen, joka synnytti kolmetoista lasta.
Durand Valantin opiskeli Marseillessa ja palasi Senegaliin notaarina. Hän toimi veljiensä tavoin arabikumiin erikoistuneena tukkukauppiaana ja perusti kauppahuoneen Saint-Louisiin. Senegalin kuvernööri nimitti Durand Valantinin neuvonantajakseen ja Saint-Louisin pormestariksi. Hän oli myös Senegalin ensimmäisen vapaamuurariloosin jäsen.
Saint-Louisin ja Goréen sekä myöhemmin Rufisquen ja Dakarin asukkaat olivat Ranskan kansalaisia. Helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1848 he saivat oikeuden valita edustajansa Ranskan kansalliskokoukseen. Durand Valantin valittiin perustuslakia säätävän kansalliskokouksen edustajaksi 1 080 äänellä lokakuussa 1848 ja lainsäädäntökokouksen edustajaksi 1 319 äänellä elokuussa 1849. Hän kuului kansalliskokouksessa konservatiivisiin monarkisteihin.
Mathilda Langlet

Klara Mat(h)ilda Ulrika Klementina Langlet [laŋlé] (8. marraskuuta 1832 Dalarö – 7. elokuuta 1904 Lerbo) oli ruotsalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut satuja lapsille sekä erinäisiä kasvatusta ja muita yleisiä asioita käsitteleviä kirjasia, joiden lämminhenkisyys ja koruton esitystapa hankki niille aikoinaan kiitollisia lukijoita monissa kodeissa.
Matilda Langlet oli naimisissa ruotsalaissyntyisen, Norjassa vaikuttaneen arkkitehdin Emil Victor Langlet’n kanssa. Heidän poikansa oli toimittaja ja kirjailija Valdemar Langlet.
École polytechnique fédérale de Lausanne

École polytechnique fédérale de Lausanne, EPFL (, ) on Sveitsin valtiollinen teknillinen korkeakoulu Lausannen lähellä Ecublensissa. Korkeakoulu on perustettu vuonna 1969. Sen opetus tapahtuu seitsemässä tiedekunnassa, pääosin ranskaksi. Opiskelijoita on runsaat 11 000. EPFL:n pääkampus on Ecublensissa, joka on myös yksi Lausannen yliopiston kampuksista. Toimintaa on myös muualla ranskankielisessä Sveitsissä: Fribourgissa, Genevessä, Neuchâtelissa ja Sionissa.
Historiaa.
Korkeakoulun juuret juontavat vuoteen 1853, jolloin Lausanneen perustettiin "Ecole spéciale de Lausanne", yksityinen insinöörioppilaitos. Siitä tuli vuonna 1869 osa Vaud’n akatemiaa nimellä "Ecole polytechnique de l'Université de Lausanne" (EPUL). EPUL siirtyi vuonna 1969 liittovaltion vastuulle, ja siitä tuli Sveitsin toinen valtiollinen teknillinen korkeakoulu vuonna 1855 perustetun saksankielisen ETH Zürichin lisäksi.
Tiedekunnat ja kampukset.
EPFL:llä on seitsemän tiedekuntaa:
Opiskelijoille on tarjolla 13 kandidaattiohjelmaa ja 25 maisteriohjelmaa teknisten tieteiden ja luonnontieteiden alueilla.
EPFL:llä on Fribourgissa vuonna 2015 perustettu tulevaisuuden asumisen laboratorio "Smart Living Lab". Genevessä EPFL:llä on Geneven yliopiston kanssa yhteinen kampus, "Campus Biotech", jossa toimii useita biotekniikkaan liittyviä laboratorioita. Myös Neuchâtelissa EPFL:llä on yhteinen kampus paikallisen yliopiston kanssa. Toiminta on keskittynyt mikroteknologiaan. Sionin 400 hengen kampus Valais’ssa on keskittynyt energia-, ympäristö- ja terveysteemoihin.
Opiskelijat ja henkilökunta.
Vuonna 2019 korkeakoulussa oli 11 449 opiskelijaa. Suurin osa heistä opiskeli perustutkintoja, joko kandidaatin tutkintoa (5 700) tai maisterin tutkintoa (3 300). Tohtori- ja muita jatko-opiskelijoita oli yhteensä 2 400. Kaikista opiskelijoista oli miespuolisia 71 prosenttia. Sveitsiläisiä opiskelijoita oli 41 prosenttia ja ranskalaisia 31 prosenttia. Suomalaisia opiskelijoita oli vuonna 2019 yhteensä 10.
Henkilökuntaa EPFL:llä oli vuonna 2019 yhteensä 6 134, täysaikaisiksi muutettuna 5 701 henkilötyövuotta. Professoreita oli täysaikaiseksi muutettuna 315.
Taloustietoja.
Vuonna 2018 korkeakoulun kulut olivat 966 milj. Sfr. Päärahoittaja oli liittovaltio (854 milj. Sfr. eli 88 %). Loput tuloista (113 milj. Sfr.) tuli muualta, esimerkiksi tilaustöistä ja palvelumyynnistä.
Vertailua.
EPFL on maailmanlaajuisissa vertailuissa 2010-luvulla luokiteltu varsin vaihtelevasti sijoille 12–150.
Tina(IV)bromidi

Tina(IV)bromidi (SnBr4) on tinan ja bromin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää metallurgiassa. 
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa tina(IV)bromidi on valkoista tai väritöntä ja hyvin hygroskooppista kiteistä ainetta. Sen alkeiskoppi on monokliininen. Yhdiste liukenee veteen, mutta myös hydrolysoituu helposti. Tina(IV)bromidi liukenee myös etanoliin ja tetrakloorimetaaniin. Tina(IV)bromidi reagoi bromidi-ionien kanssa muodostaen kompleksisen heksabromostannaatti(IV)ionin ([SnBr6]2-).
Tina(IV)bromidia valmistetaan tinan ja bromin välisellä reaktiolla.
Sn + 2 Br2 → SnBr4
Tina(IV)bromidia käytetään reagenssina erotettaessa mineraaleja.