tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Edmund Barton

Edmund Barton (18. tammikuuta 1849 – 7. tammikuuta 1920) oli australialainen poliitikko ja tuomari. Hän oli myös Australian korkeimman oikeuden ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1903–1920.
Barton toimi Australian ensimmäisenä pääministerinä 1901–1903, minkä myötä hänestä tuli kansallissankari. Hänen merkittävin saavutuksensa oli Australian itsenäistymisliikkeen johtaminen 1890-luvulla. Hänet valittiinkin maan ensimmäiseksi pääministeriksi, mutta hän jätti tehtävän siirtyäkseen Australian korkeimman oikeuden tuomariksi.
Varhaisvuodet.
Barton syntyi Sydneyn esikaupungissa Glebessä. Hän oli pörssivälittäjä William Bartonin ja Mary Louise Bartonin yhdeksäs lapsi. Hän opiskeli oikeustiedettä Sydneyn yliopistossa ja valmistui erinomaisin arvosanoin. Hänestä tuli asianajaja vuonna 1871. Hän pelasi myös krikettiä ja eräällä pelimatkalla Newcastleen vuonna 1870 hän tapasi tulevan vaimonsa Jane Mason Rossin. He avioituivat vuonna 1877.
Vuonna 1879 Barton oli erotuomari Australian ja Englannin välisessä krikettiottelussa. Kiistanalaisen tuomion jälkeen katsojat ryntäsivät kentälle ja syntyi kansainvälisen kriketin ensimmäinen mellakka. Barton auttoi rauhoittamaan tilanteen ja sai runsaasti huomiota.
Aluepolitiikka.
Vuonna 1876 Barton oli Sydneyn yliopiston vaalipiirissä ehdolla Uuden Etelä-Walesin parlamentin alahuoneeseen, mutta häntä ei kuitenkaan valittu kuin vasta kolmannella kerralla vuonna 1879. Vaalipiiri kuitenkin lakkautettiin jo heti seuraavana vuonna ja Bartonista tuli Wellingtonin vaalipiirin edustaja vuosiksi 1880–1882. Itä-Sydneyn vaalipiirin edustajana hän toimi vuosina 1882–1887. Tässä vaiheessa Barton ei pitänyt tarpeellisena korostaa vapaakauppamyönteisyyttään. Vuonna 1882 hänestä tuli parlamentin puhemies ja vuonna 1887 hänet nimitettiin parlamentin ylähuoneeseen. Tammikuussa 1889 hänestä tuli George Dibbsin hallituksen oikeuskansleri.
Berkley Bedell

Berkley Warren Bedell (5. maaliskuuta 1921 – 7. joulukuuta 2019) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. 
Bedell syntyi Spirit Lakessa, Iowassa. Hän valmistui Spirit Lake High Schoolista vuonna 1939 ja opiskeli sen jälkeen Iowa State Universityssä. Hän oli toisen maailmansodan veteraani. 
Bedell istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Iowan 6. vaalipiiristä vuosina 1975–1987. Hän ei asettunut uudelleen ehdolle vuonna 1986 sairastuttuaan Lymen tautiin. Hän perusti vuonna 1998 merkittävän vaihtoehtolääkintäkeskuksen. Hän uskoi vaihtoehtolääkinnän menetelmiin ja uskoi eturauhassyövästä toipumisensa olleen sen ansiota.
Deanna Durbin

Edna Mae ”Deanna” Durbin (4. joulukuuta 1921 Winnipeg, Kanada – 17. huhtikuuta 2013 Neauphle-le-Château, Ranska) oli kanadalainen näyttelijä. Hänen vanhempansa James ja Ada olivat maahanmuuttajia Lancashirestä, Englannista. Heillä oli myös toinen lapsi, tytär Edith, josta tuli opettaja. 
Durbin sai sopimuksen Metro-Goldwyn-Mayerilta vuonna 1935. Hän tuli Hollywood-uransa aikana tunnetuksi varsinkin heleästä lauluäänestään. Hänelle myönnettiin jo vuonna 1938 Oscar-kunniapalkintoihin kuulunut niin sanottu Juvenile Award.
Durbinin tunnettuja elokuvia ovat muiden muassa "Se alkoi Eevasta" (1941), "Tuli ja tuhka" (1944) ja "En antaudu" (1945). Hän eli 1950-luvun alusta alkaen enimmäkseen poissa julkisuudesta. Muiden muassa Anne Frank ja Winston Churchill nimesivät Durbinin suosikkifilmitähdekseen.
Durbinilla on tähti Hollywood Walk of Famella. Hän oli naimisissa kolmeen otteeseen; kolmas avioliitto alkoi vuonna 1950 ja päättyi vasta puolison kuolemaan 1. maaliskuuta 1999. Deanna asui ennen kuolemaansa Sveitsissä. Hän kuoli 91-vuotiaana huhtikuussa 2013.
Sylvia Ruuska

Sylvia Eliina Ruuska (4. heinäkuuta 1942 Berkeley, Kalifornia – 7. helmikuuta 2019) oli yhdysvaltalainen uinnin olympiamitalisti. 
Ruuska voitti Melbournen olympialaisissa 1956, vain 14-vuotiaana, kaksi mitalia. Hän ui 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä hopealle ja henkilökohtaisessa 400 metrin vapaauintikilpailussa pronssille. Rooman olympialaisissa 1960 hän ui alkuerissä 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Toisella kokoonpanolla loppukilpailussa uinut Yhdysvaltain joukkue voitti kultaa. Urallaan Ruuska ui sekauinnissa useita maailmanennätyksiä. 27. kesäkuuta 1958 hän ui 400 metrin sekauinnissa ajan 5.46,6, joka oli matkan ensimmäinen virallinen maailmanennätys.
Sylvia Ruuskan isä Weikko Ruuska oli suomalaissyntyinen.
Between Fire and Ice

Between Fire and Ice on kosketinsoittaja-laulaja Jukka Gustavsonin seitsemäs soololevy ja Organ Fusion Bandin ensimmäinen levy. Organ Fusion Band soitti myös useita keikkoja levyn kokoonpanolla sekä kitaristi Pekka Nylundin kanssa, ennen levyn valmistumista nimellä Jang Vans. "Fraktaali symmetria" on omistettu basisti "Joe" Veronalle. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Jukka Gustavson.
Uusi realismi (filosofia)

Uusi realismi oli 1900-luvun alkupuolen tietoteoriaan keskittynyt filosofinen suuntaus, jonka muodostivat ennen kaikkea kuusi yhdysvaltalaista filosofia: Edward Gleason, Edwin Holt, Walter Marvin, William Montague, Ralph Barton Perry ja Walter Pitkin. Uusi realismi suuntautui idealismia ja erityisesti hegeliläisyyttä vastaan, ja pyrki erottamaan metafysiikan tietoteoriasta. Uutta realismia voidaan pitää naiivin realismin muotona.
Uudet realistit hylkäsivät tietoteoreettisen subjektivismin eli sen, että kaikki tietomme olisi fenomenologista ja koskisi maailmaa vain sellaisena kuin se näyttäytyy meille. Ryhmä katsoi, että kun ihminen on tietoinen jostain oliosta, olisi virhe sanoa, että silloin olisi olemassa kaksi tosiasiaa – tieto oliosta mielessä, ja mielen ulkopuolinen olio itsessään. Uudet realistit katsoivat, että ne esineet, joista jotakin tiedetään tai ei tiedetä, voivat olla olemassa riippumatta siitä, oltiinko niistä tietoisia tai ei. Uudet realistit uskoivat siis objektiivisen todellisuuden olemassaoloon.
Perry oli uuden realismin ensimmäisiä edustajia teoksellaan "The Ego-Centric Fredicament" (1910). Laajemmaksi filosofiseksi liikkeeksi uusi realismi muodostui edellä mainitun ryhmän julkaistua artikkelin "The Program and First Platform of Six Realists" ("The Journal of Philosophy", 1910) sekä teoksen "The New Realism" (1912). Brittiläisistä filosofeista uutta realismia kannattivat mm. Bertrand Russell, G. E. Moore, T. P. Nunn, Samuel Alexander ja George Stout, ja yhdysvaltalaisista mainittujen lisäksi mm. F. J. E. Woodbridge, G. S. Fullerton ja E. B. McGilvary.
Kriittinen realismi oli myöhempi realistinen liike, joka suuntautui muun muassa uutta realismia vastaan.
Uusi realismi

Uusi realismi () (myös uusrealismi, uudet realistit, Nouveau Realisme tai Nouveaux realistes) on taidesuuntaus, jonka perustivat vuonna 1960 Ranskassa taidekriitikko Pierre Restany ja taidemaalari Yves Klein. Suuntauksen jäsenet pyrkivät saattamaan elämän ja taiteen lähemmäs toisiaan. He sanoivat näkevänsä maailman kuvana, josta ottavat osia ja sijoittavat ne osaksi teoksiaan. Dadaistien ja Marcel Duchampin antitaiteen tavoin uusrealistit pyrkivät käyttämään arkisia, tosielämän esineitä taiteessaan. Assemblaasin ja valmisesineiden käyttö oli tyypillistä uusrealisteille.
Uudet realistit olivat mannereurooppalainen vastine englantilaiselle ja amerikkalaiselle pop-taiteelle, joka oli syntynyt Englannissa 1950-luvun lopulla. Ryhmässä olivat Yves Kleinin lisäksi muun muassa Arman, François Dufrêne César, Christo, Raymond Hains, Martial Raysse, Mimmo Rotella, Daniel Spoerri ja Jean Tinguely ja myöhemmin Niki de Saint Phalle. 
Suomessa.
Uusrealistien taidetta nähtiin Suomessa ainakin Ars 69 -näyttelyssä. Pierre Restany kutsuttiin esitelmöimään Helsinkiin ja Arsissa olivat esillä ryhmästä Arman ja César. Manner-Euroopan pop-taiteen virtaukset eivät kuitenkaan herättänet voimakasta vastakaikua Suomen taiteessa, vaan sikäläisinä esikuvina pidettiin pikemminkin popin amerikkalaisia suuntauksia.
Marion Barry

Marion Shepilov Barry, Jr. (6. maaliskuuta 1936 Itta Bena, Mississippi – 23. marraskuuta 2014 Washington) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko.
Syntyjään mississippiläinen Barry kasvoi Memphisissä, Tennesseessä. Hän pääsi Booker T. Washington High Schoolista vuonna 1954 ja valmistui sen jälkeen LeMoyne-Owen Collegesta vuonna 1958 sekä Fisk Universitystä vuonna 1960. Hän oli "Eagle Scout" ja muutti Washingtoniin vuonna 1965.
Kaupunginvaltuuston jäsenenä ollessaan 9. maaliskuuta 1977 hän joutui ammutuksi mutta toipui hyvin. Hän toimi vuosina 1979–1991 Washingtonin toisena pormestarina; ura katkesi tilapäisesti koko Yhdysvaltoja kuohuttaneeseen huumausaineskandaaliin, joka syntyi, kun poliisi löysi 18. tammikuuta 1990 Barryn ja hänen naisystävänsä hallusta kokaiinia. Barry sai lokakuussa 1990 kuuden kuukauden vankeustuomion mutta onnistui jatkamaan poliittista uraansa, ja hän toimi Washingtonin pormestarina toistamiseen vuosina 1995–1999.
Barry oli diabeetikko ja toipunut eturauhassyövästä. Hän kuoli washingtonilaisessa sairaalassa 78-vuotiaana 23. marraskuuta 2014.
Yli rajojen

Yli rajojen ("Beyond Borders") on vuonna 2003 valmistunut draamaelokuva. Elokuvan on ohjannut Martin Campbell. Pääosissa ovat Angelina Jolie ja Clive Owen.
Elokuvassa tuoreeseen avioliittoonsa pettynyt yhdysvaltalaisnainen ihastuu Lontoon seurapiirijuhlissa kriisialueelta toiselle sukkuloivaan komeaan mutta arroganttiin lääkäriin ja tuppautuu mukaan tämän avustusmatkalle tutustuakseen mieheen paremmin. Elokuva seuraa pariskuntaa ympäri maailmaa 15 vuoden ajan, 1980-luvun puolivälistä vuosituhannen vaihteen paikkeille.
Vastaanotto.
"Videohound's Golden Movie Retriever" -oppaassa valitetaan ettei elokuva oikein inspiroi, paitsi Angelina Jolieta itseään, joka ryhtyi sittemmin YK:n pakolaisavun hyvän tahdon lähettilääksi ja adoptoi pojan Kambodžasta.
"Keskisuomalaisessa" kriitikko moitti, että elokuva yrittää paketoida yhteen politiikan, maailmanparantamisen ja romantiikan, mutta lopputulos jää laihaksi hyvistä aikeista huolimatta: ”Elokuva rakkaustarina ei oikein vakuuta, ja melodraama ontuu vieläkin pahemmin.”
Vilho Askola

Vilho Askola (9. marraskuuta 1906 Pietari – 27. huhtikuuta 1994 Nurmijärvi) oli nurmijärveläinen taidegraafikko. Hänet muistetaan muun muassa suomalaista maisemaa kuvaavista puupiirroksistaan. Askolan kotikieli oli suomi, ja suurimman osan elämästään hän asuikin Suomessa. 
Ollessaan 20-vuotias Askola aloitti opiskelunsa Taideteollisessa keskuskoulussa Helsingissä, opiskeli siellä 1927–1929, ja sen jälkeen hän jatkoi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1929–1931.
Hänen ensimmäinen kansainvälinen näyttelynsä oli Moskovassa vuoden 1934 puolivälissä. Nurmijärvelle Askola lähti vuonna 1941, jossa asui myös hänen aviopuolisonsa Pirkko. Heillä oli yksi tytär. Vilho Askola on myös kirjoittanut kirjoja.
Vuonna 2006 tuli kuluneeksi sata vuotta Vilho Askolan syntymästä, ja Nurmijärven museo julkaisi juhlavuodesta internetsivut.
Todd Akin

Todd Akin (5. heinäkuuta 1947 New York – 3. lokakuuta 2021) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Missourin toisesta vaalipiiristä 3. tammikuuta 2001 – 3. tammikuuta 2013. 
Newyorkilaissyntyinen Todd Akin muutti myöhemmin St. Louisiin ja opiskeli John Burroughs Schoolissa. Sieltä päästyään hän valmistui Worcester Polytechnical Institutesta Massachusettsissa. Hän pääsi Missourin edustajainhuoneeseen vuonna 1988 ja tuli valituksi uudelleen viisi kertaa.
Akin sairasti useiden vuosien ajan syöpää ja kuoli lokakuussa 2021. Hän oli kesäkuusta 1975 naimisissa vaimonsa Lullin kanssa.
Akin sanoi vuonna 2012 ollessaan senaattoriehdokkaana että oikeasta raiskauksesta ei voi tulla raskaaksi, mihin presidentti Obamakin jyrähti. Republikaanit peruivat tukensa häneltä ja hän menetti 5 miljoonan dollarin rahoituksen.
Frank Borman

Frank Frederick Borman II (14. maaliskuuta 1928 Gary, Indiana – 7. marraskuuta 2023 Billings, Montana) oli yhdysvaltalainen astronautti, joka toimi komentajana Kuun ensimmäistä kertaa kiertäneellä Apollo 8 -lennolla joulukuussa 1968. Lisäksi hän osallistui Gemini 7 -lennolle 1965.
Borman toimi vuoteen 1986 Eastern Air Linesin toimitusjohtajana. Yhdysvaltain kongressi on myöntänyt hänelle vuonna 1978 "Congressional Space Medal of Honor" -kunniamerkin. Hänet on lisäksi otettu vuonna 1993 Astronaut Hall of Fameen, ja hän kuuluu myös National Aviation Hall of Fameen. Hän oli vuonna 1968 "Time"-lehden Vuoden henkilö.
Borman meni vuonna 1950 naimisiin Susan Bogbeen kanssa. Parille syntyi kaksi poikaa. Hänen omaelämäkertansa "Countdown: An Autobiography of Frank Borman" on vuodelta 1988. Hänellä on ollut eturauhassyöpä.
Andrew Young

Andrew Jackson Young, Jr. (s. 12. maaliskuuta 1932) on yhdysvaltalainen ihmisoikeusaktivisti ja demokraattipoliitikko. 
Young syntyi afroamerikkalaiseen perheeseen New Orleansissa, Louisianassa. Hän aloitti opintonsa Dillard Universityssä, mutta siirtyi sitten Howardiin, josta hän valmistui vuonna 1951. Young istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Georgian viidennestä vaalipiiristä vuosina 1973–1977.
Young toimi vuosina 1977–1979 Yhdysvaltain ensimmäisenä mustana YK-suurlähettiläänä, ja vuosina 1982–1990 hän toimi Atlantan pormestarina. Hän on tunnettu mustien oikeuksien puolustaja ja julkaisi vuonna 1996 teoksen "An Easy Burden: The Civil Rights Movement and the Transformation of America".
Youngille on myönnetty ihmisoikeuksien eteen tehdystä työstä Presidential Medal of Freedom. Hän voitti vuonna 1978 myös Spingarn Medalin. Hän sairastui syksyllä 1999 eturauhassyöpään, joka onnistuttiin havaitsemaan jo taudin varhaisessa vaiheessa.
Aryeh Eldad

Aryeh Eldad (‎, s. 1. toukokuuta 1950) on israelilainen plastiikkakirurgi ja poliitikko. Hän edustaa knessetissä Kansallista uskontopuoluetta.
Eldad on väitellyt lääketieteen tohtoriksi Tel Avivin yliopistosta. Hän oli Israelin puolustusvoimien ylilääkäri vuosina 1997–2000.
Black Country derby

Black Country Derby on englantilainen jalkapallon paikallisottelu, joka pelataan West Bromwich Albionin ja Wolverhampton Wanderersin kesken. Ottelusarja on alallaan yksi maailman vanhimmista ja eniten vihamielisiä tunteita herättävä paikalliskamppailu.
Historia.
Ensimmäinen Black Country Derby pelattiin 2. tammikuuta 1886, kun joukkueet kohtasivat FA Cupissa West Bromwichin silloisella kotikentällä Stoney Lanella. Albion voitti kamppailun numeroin 3–1 ja on koko ottelusarjan yli 120-vuotisen historian ollut niskanpäällä cupotteluissa, sillä 11 joukkueiden kesken pelatusta FA Cupin ottelusta Wolves on pystynyt vain kerran kukistamaan verivihollisensa kahden ottelun päättyessä tasan. Liigaotteluissa joukkueet ovat sitä vastoin olleet erittäin tasaväkisiä, sillä 140 liigakohtaamisesta molemmat joukkueet ovat voittaneet 51 ottelua ja 38 kertaa on päädytty pistejakoon.
Yksi Black Country Derbyn erityispiirteitä on ollut joukkueiden samankaltainen historia ja tasavahva menestys. Molemmat joukkueet perustettiin 1870-luvun lopussa ja ovat vuonna 1888 aloitetun Englannin Liigan perustajajäseniä. Englannin pääsarjassa Albion on pelannut 71 kautta ja Wolves 60 kautta. Liigamestaruuksia Wolvesilla on kolme Albionin yhtä vastaan. FA Cup mestaruudet ovat 5–4 Albionin hyväksi ja Liigacupin voittoa Wolverhamptonissa on juhlittu kahdesti, West Bromwichissa kerran.
West Bromwich ja Wolverhampton eivät ole naapurikaupunkeja, vaan niiden välissä sijaitsee Walsall, josta myös tulee perinteikäs liigajoukkue, Walsall FC. Walsall FC:n menestys on kuitenkin ollut vuosien saatossa sen verran vaatimattomampaa, että sille ei ole kehittynyt yhtä merkittävää paikalliskilpailijan statusta.
Akvaariorakkaus

Akvaariorakkaus on vuonna 1993 valmistunut Claes Olssonin ohjaama suomalainen elokuva. Se perustuu Anna-Leena Härkösen romaaniin "Akvaariorakkautta".
Juoni.
Elokuva kertoo tarjoilijasta Saarasta, joka on seksuaalisuudestaan tietoinen ja sillä miehiä härnäävä. Saara tapaa toimittajan nimeltään Joni, jonka luokse hän muuttaa asumaan.
Palkinnot ja tunnustukset.
Elokuva on saanut seuraavat Jussit:
Seven Seals

Seven Seals on Primal Fearin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 21. lokakuuta 2005.
Panu Pekkanen

Panu Pekkanen (28. kesäkuuta 1932 Kotka – 16. heinäkuuta 1986) oli suomalainen suomentaja. Hänen suomennostyönsä vaihtelevat aikuisten romaaneista runoihin ja lastenkirjoihin. Kenties parhaiten hänet tunnetaan useiden J. R. R. Tolkienin teosten runojen suomentajana.
Pekkanen syntyi Kotkassa, mutta perhe muutti ilmeisesti jo hänen lapsuudessaan Helsinkiin, missä hän kävi koulunsa. Hänen vanhempansa olivat luennoitsija August Pekkanen ja Sylvi Kaplas. Pekkanen valmistui 1958 Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi, ja vuodesta 1961 lähtien hän toimi WSOY:llä kielentarkastajana. Hän oli naimisissa Pirkko Laitisen kanssa vuosina 1957–1973. Pekkanen kuoli 54 vuoden ikäisenä vuonna 1986. Hänen 1950-luvun lopulla alkanut uransa suomentajana ehti kestää hiukan yli neljännesvuosisadan. Myös Pekkasen nuorempi sisar Hilkka Pekkanen toimii suomentajana.
Pekkasen loppuelämän kestänyt työ J. R. R. Tolkienin teosten parissa sai alkunsa 1970-luvulla, kun hän liittyi Kersti Juvan ja Eila Pennasen avuksi kääntämään Tarun sormusten herrasta (1973–1975) runoja. Sen jälkeen hän suomensi runot ja säkeet myös "Silmarillionista" (1979), "Hobitista" (1985) ja "Keskeneräisten tarujen kirjasta" (1986). Lisäksi hän käänsi kokonaisuudessaan Tolkienin lyhyistä satukirjoista "Maamiehen ja lohikäärmeen" (1978), "Sepän ja Satumaan" (1983) sekä "Herra Blissin" (1983). Juvan kanssa suomennosyhteistyö jatkui myös Richard Adamsin "Ruohometsän kansassa" (1975) ja useissa A. A. Milnen Nalle Puh -tarinoissa, joihin Pekkanen käänsi säemuotoiset osuudet. 
Pekkasen kokonaan omia suomennoksia ovat muun muassa George Orwellin "Eläinten vallankumous" (1969), Wil Huygenin ja Rien Poortvlietin "Suuri tonttukirja" (1978) sekä Tove Janssonin "Outo vieras Muumitalossa" (1980). Pekkanen suomensi 1970-luvulla myös Charles M. Schulzin "Tenavat"-sarjakuvaa.
Mihail Devjatjarov

Mihail Talgatovitš Devjatjarov (, s. 25. helmikuuta 1959 Tšusovoi, Permin aluepiiri, Neuvostoliitto) on Neuvostoliittoa edustanut venäläinen maastohiihdon olympiavoittaja.
Devjatjarov voitti 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan olympiakultaa Calgaryssa 1988 ennen Pål Gunnar Mikkelsplassia. Hän kuului samoissa kisoissa myös Neuvostoliiton hopeajoukkueeseen 4 × 10 kilometrin viestissä. 
Oberstdorfin MM-kilpailuissa 1987 Devjatjarov saavutti pronssia 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa Marco Albarellon ja Thomas Wassbergin jälkeen sekä hopeaa Neuvostoliiton viestijoukkueen jäsenenä.
Devjatjarov voitti urallaan kaksi maailmancupin kilpailua: olympiakilpailun Calgaryssa sekä 15 kilometrin kilpailun Murmanskissa vuonna 1984.
Elsa Nyström

Elsa Maria Nyström (27. tammikuuta 1890 Helsinki – 22. tammikuuta 1979 Espoo) oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli Svenska Teaternissa 1922–1958.
Nyström esitti yhdessä Toivo Niskasen kanssa ensi kerran Suomessa tangoa julkisesti 2. marraskuuta 1913 Apollo-teatterissa Helsingissä.
Nyströmille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1955.
Holly Johnson

William Holly Johnson (s. 9. helmikuuta 1960) on brittiläinen popmuusikko ja kuvataiteilija. Hän nousi kuuluisuuteen Frankie Goes to Hollywood -kokoonpanon jäsenenä 1980-luvulla.
Johnson syntyi Liverpoolissa, Englannissa, vaikka joidenkin lähteiden mukaan syntymäpaikka olisi ollut Khartum; kyseessä on ilmeisesti Johnsonin itse haastattelun välityksellä levittämä vitsi. Hän jätti Frankie Goes to Hollywoodin vuonna 1987 ja halusi siirtyä tekemään soolomateriaalia. Yhtyeen ja levy-yhtiön välinen sopimus ei sitä sallinut, joten Holly päätti viedä asian oikeuteen. Pitkän oikeusprosessin jälkeen Holly pääsi irti levytyssopimuksesta, mutta samalla tuli antaneeksi kaikki FGTH:n julkaisuoikeudet levy-yhtiölle. 
Johnsonin ensimmäinen sooloalbumi "Blast" (1989) julkaistiin MCA Recordsin kautta, ja se oli huomattava menestys. Listaykköseksi nousseelta ja platinaa myyneeltä albumilta nousivat hitit "Love Train", "Americanos", "Atomic City" ja "Heaven's Here". Huhtikuussa 1993 hän ilmoitti julkisuuteen kärsineensä jo jonkin aikaa HIV-tartunnasta.
Johnsonin omaelämäkerta "A Bone In My Flute" on vuodelta 1994. 1990-luvun loppua kohden hän menestyi taidemaalarina, jonka teoksia on ollut esillä muun muassa Tate Liverpoolissa ja Royal Academyssä.
Edmund White

Edmund Valentine White III (13. tammikuuta 1940 – 3. kesäkuuta 2025) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän oli Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäsen vuodesta 1996.
White syntyi Cincinnatissa, Ohiossa ja kasvoi suurilta osin Chicagossa. Cranbrook Schoolin käytyään hän opiskeli Michiganin yliopistossa ja työskenteli sitten toimittajana New Yorkissa. Hän asui vuosina 1983–1990 Ranskassa. 
Whiten tunnetuin romaani lienee oman seksuaalisuuden etsimistä käsittelevä "A Boy's Own Story" (1982). White itse oli avoimesti homoseksuaali, ja monet hänen kirjoistaan sivusivat kyseistä aihetta. Hän kertoi lisäksi olevansa HIV-positiivinen.
White on ranskalaisen Ordre des Arts et des Lettres’n "Officier" ja American Academy of Arts and Sciencesin jäsen. Hänen tuotantonsa ei rajoitu proosaan, vaan häneltä on lisäksi ilmestynyt muun muassa näytelmä "Terre Haute" (2006). Hänelle on myönnetty homokirjallisuuden arvostettu Lambda-palkinto.
Nikolai Bažukov

Nikolai Serafimoviš Bažukov (, s. 23. heinäkuuta 1953 Troitsko-Petšorsk, Komin tasavalta, Neuvostoliitto) on Neuvostoliittoa edustanut entinen venäläinen maastohiihtäjä, olympiavoittaja. Etniseltä taustaltaan hän on komi.
Bažukov saavutti 15 kilometrin olympiakultaa Innsbruckissa 1976 voitettuaan toiseksi tulleen maanmiehensä Jevgeni Beljajevin vajaalla kolmella sekunnilla. Samoissa kisoissa hän kuului lisäksi Neuvostoliiton pronssijoukkueeseen 4 x 10 kilometrin viestissä sekä sijoittui 30 kilometrillä viidenneksi.
Lahden MM-kilpailuissa 1978 Bažukov sijoittui yhdeksänneksi sekä 15:llä että 50 kilometrillä. Lake Placidin olympialaisissa 1980 hän hiihti toisen osuuden kultaa voittaneessa Neuvostoliiton viestijoukkueessa, jonka muut jäsenet olivat Vasili Rotšev, Jevgeni Beljajev ja Nikolai Zimjatov.
Hullu juttu

Hullu juttu on vuodesta 2007 esitetty suomalainen asiaohjelma. Ohjelma on Tarinatalon tuottama ja Yle TV2 -kanavan esittämä. Sarjassa käsitellään viikoittain vaihtelevia ajankohtaisia aiheita, usein tutkivan journalismin keinoin. Ohjelmaa juontaa ja tuottaa Esko Naskali sekä toimittaa Marjut Tervola ja Ina Mikkola.
Syksyllä 2013 ohjelma uudistui siten, että sen keskiössä on viikoittain "Hullun jutun matsi", kahden eri näkökulman tarkastelu erilaisissa nuorten aikuisten elämän valintatilanteissa.
Erik Enroth

Erik Sigfrid Enroth (11. joulukuuta 1917 Helsinki – 16. huhtikuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.
Enroth opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa 1938–1945, Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa Tukholma 1945–1947, Académie de la Grande Chaumièressa ja Académie André Lhotessa Pariisissa Ranskassa 1955–1956 sekä Accademia di belle arti di Firenzessä Italiassa 1957.
Enroth oli opettajana Taideteollisessa oppilaitoksessa 1951 ja Suomen Taideakatemian koulussa 1965–1968.
Kuvasto on perustanut Erik Enrothin muistopalkinnon, sillä hänen ansiostaan tekijänoikeuslakiin saatiin kuvataiteilijan luoksepääsyoikeus.
Enrothin isä oli tuntematon Donin kasakka, hänen äitinsä oli sairaskuntouttaja Signe Wahlborg Enroth. Enrothin ensimmäinen puoliso vuosina 1949–1962 oli Sara Hildén. Enrothin toinen puoliso oli Sinikka Sanelma Enroth o.s. Summanen.
Enrothin ja Hildénin välistä avioliittoa käsitellään Pia Andellin vuonna 2013 ohjaamassa Hildénin elämästä kertovassa dokumenttielokuvassa Mesenaatti.
Alvar-Aalto-Kulturhaus

Alvar-Aalto-Kulturhaus on kulttuuritalo saksalaisessa Wolfsburgin kaupungissa Ala-Saksin osavaltiossa. Talon on suunnitellut suomalainen arkkitehti Alvar Aalto. Aalto voitti rakennuksesta järjestetyn suunnittelukilpailun ehdotuksellaan "123451" vuonna 1958 ja rakennus vihittiin käyttöön vuonna 1962. 
Kulttuuritalo on kokonaistaideteos, jossa niin ovenkahvat kuin huonekalutkin ovat Aallon suunnittelemia. Rakennuksen alkuperäinen tarkoitus oli toimia kaupunginkirjastona, kansankorkeakouluna ja nuorisokeskuksena. Näistä kaupunginkirjasto sijaitsee edelleen rakennuksessa. Sen lisäksi siellä toimii kaupungin kulttuurivirasto, kaupungin kulttuuri- ja koulutustoimipiste, italialainen bistro ja kukkakauppa.
Ivan Garanin

Ivan Ivanoviš Garanin (, s. 1. elokuuta 1945) on Neuvostoliittoa edustanut entinen kazakstanilainen maastohiihtäjä, joka harjoitteli Qostanayn alueella Kazakstanissa.
Garanin hiihti avausosuuden hopeaa voittaneessa Neuvostoliiton 4 x 10 kilometrin viestijoukkueessa Falunin MM-kisoissa 1974. Hän sijoittui lisäksi neljänneksi 30 kilometrillä.
Innsbruckin olympiakisoissa 1976 Garanin saavutti pronssia 30 kilometrillä Sergei Saveljevin ja Bill Kochin jälkeen sekä hiihti ankkuriosuuden pronssia voittaneessa Neuvostoliiton viestijoukkueessa, jonka muut jäsenet olivat Jevgeni Beljajev, Nikolai Bažukov ja Sergei Saveljev. Garanin sijoittui lisäksi neljänneksi niin 15 kuin 50 kilometrilläkin.
Vuonna 1977 Garanin voitti Vasaloppetin.
Sosialistinen työväenpuolue

Sosialistinen työväenpuolue voi tarkoittaa seuraavia puolueita:
Sosialistinen työväenpuolue voi tarkoittaa myös seuraavia puolueita, joiden nimen osa termi on:
Aiemmin nimellä Sosialistinen työväenpuolue tunnettiin seuraavat puolueet:
Markkinasosialismi

Markkinasosialismi on eräänlainen talousjärjestelmä, jossa tuotantovälineet ovat yhteiskunnallisesti omistettuja markkinatalouden puitteissa. Tällaista järjestelmää varten on olemassa erilaisia ​​malleja, joihin yleensä osallistuvat osuuskunnat ja joskus yhdistelmä, johon kuuluu julkisia tai yksityisiä yrityksiä.
Kiinaa, Vietnamia sekä muita on kutsuttu markkinasosialistisiksi maiksi, mutta niitä voidaan pitää valtiokapitalistisina talouksina, joita hallitsevat kommunistiset puolueet. Jugoslaviaa pidettiin pitkään esimerkkinä markkinasosialismista, mutta kommunistinen puolue puuttui voimakkaasti sen talouden toimintaan, eikä esimerkiksi osavaltojen välistä kilpailua sallittu. Lisäksi Jugoslavian talouteen sisältyi markkinoille vieraita ominaisuuksia, kuten työläisten itsehallinto, joka lainasi oppejaan pikemminkin anarkismista kuin markkinoiden soveltamisesta sosialistiseen talouteen.
Varsinaisesti markkinasosialismin isä on Oscar Lange, joka yhdessä kapitalististen vastapuoltensa kanssa kävi väittelyn markkinamekanismien käytöstä sosialismissa 1930-luvulla.
Tästä onkin ottanut esimerkin markkinasosialismin ehkä tärkein edustaja John E. Roemer, joka kirjassaan "A Future For Socialism" kuvaa markkinoiden hallitsemaa tasa-arvoista yhteiskuntaa nykyaikaisen kansantaloustieteen keinoin.
Markkinasosialismia on haukuttu sekasikiöksi ja toisaalta vain askeleen päässä kapitalismista olevaksi järjestelmäksi. Se muistuttaakin paljon esimerkiksi Pierre-Joseph Proudhonin ajatusta kansanpankista, jota vastaan Karl Marx suuntasi ajatuksensa.
Jari-Pekka Keurulainen

Jari-Pekka Keurulainen (s. 7. huhtikuuta 1956 Helsinki) on suomalainen jalkapallovalmentaja. Hän on kuulunut Suomen maajoukkueen valmennusjohtoon sekä Antti Muurisen että Roy Hodgsonin päävalmentajakausilla.
Aikaisemmin Keurulainen on valmentanut Veikkausliigassa Helsingin Jalkapalloklubia (1992–1994, 1996), Tampereen Pallo-Veikkoja (1995) ja Finnairin Palloilijoita (1997–1998). HJK:ssa hän saavutti Suomen mestaruuden vuonna 1992 ja Suomen Cupin vuosina 1993 ja 1996.
Suomen Jalkapallovalmentajat ry valitsi Keurulaisen vuoden valmentajaksi vuonna 1992. Koulutukseltaan hän on fysioterapeutti.
2019 Keurulainen palkittiin Palloliiton gaalassa Captain's Ballilla.
Fredrik Stenman

Fredrik Stenman (s. 2. kesäkuuta 1983 Munktorp, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Aiemmin hän on edustanut kotimaassaan Västeråsia, Elfsborgia ja Djurgårdenia sekä Saksassa Leverkusenia.
Stenman on pelannut myös Ruotsin maajoukkueessa. Hän kuului Ruotsin joukkueeseen vuoden 2006 MM-kisoissa.
Pahan perimä

Pahan perimä (WSOY, ) on Ilkka Remeksen kirjoittama jännitysromaani, joka julkaistiin vuonna 2007 ja oli vuoden 2007 Suomen myydyin kaunokirja 133 100 kappaleellaan. Kirjan kansikuvassa on suomalainen astronautti ja hakaristilippu Kuun pinnalla. Kansikuvan pohjamateriaalina on Neil Armstrongin 21. heinäkuuta 1969 ottama kuva Edwin ”Buzz” Aldrinista. 
Juoni.
Rolf Narva katoaa Saksassa. Hänen poikansa Erik lähtee etsimään isäänsä, mutta yllätyksekseen hän huomaa vanhempiensa historian olevan täynnä salaisuuksia: Erikin äiti, Ingrid Stormare työskenteli toisen maailmansodan aikana rodunjalostuksen parissa, ja isä Rolf Narva Adolf Hitlerin atomipommiprojektissa. Erikille vanhemmat ovat valehdelleet olleensa koko sodan ajan Yhdysvalloissa, vaikka siirtyivätkin sinne vasta operaatio Paperclipissä. Saksassa ei ole kateissa pelkästään Rolf, vaan myös noin 160 grammaa fissiokelpoista uraania.
Kirjan sivujuonessa suomalaisteekkareiden rakentama ja laukaisema ohjus osuu Pietarissa olevaan puistoon. Kirjan loppupuolella CIA tekee pahan virheen, ja Lontoossa räjähtää likainen pommi.
Jevgeni Beljajev

Jevgeni Prokopjevitš Beljajev (, 20. maaliskuuta 1954 – 15. maaliskuuta 2003) oli Neuvostoliittoa edustanut venäläinen maastohiihtäjä, viestin olympiavoittaja.
Beljajev saavutti Innsbruckin olympialaisissa 1976 hopeaa 15 kilometrillä hävittyään vajaat kolme sekuntia Nikolai Bažukoville. Lisäksi hän hiihti avausosuuden pronssia voittaneessa Neuvostoliiton viestijoukkueessa.
Lahden MM-kilpailuissa 1978 Beljajev sai 15 kilometrillä hopeaa hävittyään runsaat kaksi sekuntia Józef Łuszczekille. Hän saavutti hopeaa myös 50 kilometrillä Sven-Åke Lundbäckin jälkeen ja oli viides 30 kilometrillä.
Lake Placidin olympialaisissa 1980 Beljajev hiihti kolmannen osuuden kultaa voittaneessa Neuvostoliiton viestijoukkueessa, jonka muut jäsenet olivat Vasili Rotšev, Nikolai Bažukov ja Nikolai Zimjatov. Beljajev oli lisäksi viides 15 kilometrillä ja kuudes 50 kilometrillä.
Pakarinen

Pakarinen on suomenkielinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Myös seuraavien henkilöiden alkuperäinen sukunimi oli Pakarinen:
Füllner

Füllner Werke AG eli Heinrich Füllner Maschinenfabrik oli muun muassa paperikoneita valmistanut konepajayritys Bad Warmbrunnissa Saksassa (nykyisin Puolassa). Yritys on toiminut myös nimillä Fampa ja Beloit Poland. Yritys on nykyään osa suomalaista Valmet-konsernia.
Historia.
Vuonna 1854 Heinrich Füllner perusti korjauspajan paperinvalmistuslaitteita varten Bad Warmbrunniin. Kymmenen vuotta myöhemmin yritys rakensi ensimmäisen kokonaisen paperikoneen. Koneet tulivat tunnetuksi etenkin Saksassa. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa johtoon tuli Eugen Füllner ja yrityksen paperikoneista tuli kansainvälisesti tunnettuja. Asiakkaita oli monista Euroopan maista, mutta myös Amerikoista ja Aasiasta.
Toisen maailmansodan aikana Füllnerin paperikonetehdas käytti työvoimaa useista Itä-Euroopan maista. Työolosuhteet olivat kyseenalaiset ja myös vankityövoimaa käytettiin. 1945 neuvostoarmeija takavarikoi kaikki tehtaan koneet ja laitteet. Puolalaiset viranomaiset ottivat tyhjän tehtaan haltuunsa ja löysivät dokumentteja paperikoneiden rakentamisesta. Niiden avulla tehtiin päätös rakentaa tehdas uudelleen. Kysyntää oli, koska monet Puolan paperitehtaista olivat vaurioituneet sodassa pahoin.
Tehdas nimettiin uudelleen Fampa-nimiseksi ja ensimmäinen uusi paperikone valmistui vuonna 1950. Fampasta muodostui tärkeä paperikonevalmistaja Puolassa ja Varsovan liiton maissa. Vuonna 1964 Fampa osti lisenssin amerikkalais-brittiläisiin Beloit-Walmsley-paperikoneisiin, jotka edustivat alan huipputeknologiaa. Lisenssillä valmistettuja koneita asennettiin muun muassa seuraaville puolalaisille paperitehtaille: Kostrzyn, Swiecie, Myszków ja Kwidzyn. Myös useat muut kommunistisen itäblokin maiden paperitehtaat hankkivat Fampan länsiteknologiaa edustavia koneita.
Vuonna 1991 Itä-Euroopan kommunistisen järjestelmän romahdettua amerikkalainen Beloit osti yrityksen enemmistön. Beloitin mentyä konkurssiin vuonna 2000 yritys on kuulunut puolalais-amerikkalaiseen PMPoland-konserniin. Yrityksellä on toimintoja Puolan lisäksi myös Yhdysvalloissa, Kiinassa, Saksassa ja Tšekissä. PMPoland on keskittynyt paperikoneiden ja muiden paperiteollisuuden laitteiden valmistukseen ja uudenaikaistamiseen. Yritys on kuitenkin pieni valmistaja alalla, jonka markkinajohtajia ovat suomalainen Valmet ja saksalainen Voith Paper. 
Vuonna 2020 Valmet ilmoitti ostavansa PMPolandin.
Füllnerin paperi- ja kartonkikoneet Suomessa.
Füllner toimitti Suomeen useita paperi- ja kartonkikoneita 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa aina 1930-luvun loppuun asti. Ennen ensimmäistä maailmansotaa (1914) Füllner toimitti 8 kartonkikonetta Suomeen.
Leo Golowin

Leonid (Leo) Golowin (25. helmikuuta 1903 Pietari, Venäjä – 23. toukokuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Henkilöhistoria.
Leo Golowinin vanhemmat olivat kenraalimajuri Alexander Golowin ja Elin Weckström ja toinen puoliso vuodesta 1942 Maggie Furuhjelm. Ylioppilaaksi Golowin tuli 1921 ja teki useita teatterialan opintomatkoja Keski-Eurooppaan 1920- ja 1930-luvulla. Näyttelijäntyönsä hän aloitti 1925, näyttelijänä ja ohjaajana hän työskenteli 1931–1937. Golowin oli Åbo Svenska Teaternin johtaja 1937–1945 ja Helsingin Svenska Teaternin johtaja 1945–1952. Hänet palkittiin vuonna 1957 Pro Finlandia -mitalilla.
Paul Valéry

Paul Valéry (30. lokakuuta 1871 Sète Ranska − 20. heinäkuuta 1945 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija, runoilija, filosofi ja Ranskan akatemian jäsen.
Tausta.
Valéry syntyi perheeseen, jonka isä oli alkuperältään korsikalainen ja äiti yhdistyneen Italian Genovasta. Perusopetuksensa Paul Valéry sai dominikaanien veljien opetuksessa Sètessä ja kävi lyseon Montpellier’ssa. Siellä hän myös aloitti oikeustieteen opintonsa vuonna 1889. Samoihin aikoihin hän julkaisi ensimmäiset runonsa "Revue maritime de Marseille" -lehdessä. Nuo ensimmäiset kirjalliset saavutukset voidaan luokitella symbolistiseen kirjallisuuden suuntaukseen. Vaikka teos sai hyvän vastaanoton, Valéry vaikeni kaunokirjailijana vuoteen 1917. 
Vuonna 1900 Paul Valéry avioitui Jeannie Gobillardin kanssa, ja heillä oli avioliitostaan kolme lasta.
Runoilijana ja esseistinä.
Vuonna 1894 runoilija muutti Pariisiin, ja tällöin hänen runotuotantonsa jäi taka-alalle ja hän keskittyi siviilivirkoihinsa sekä itsensä ja maailman tuntemiseen.
Vasta vuonna 1917 ja varsinkin André Giden vaikutuksesta hän palasi takaisin runouden pariin ja julkaisi Gallimardin kustantamana teoksen "La Jeune Parque". Heti sen jälkeen vuonna 1920 seurasi ”Le Cimetière marin”, joka on ehkä runoilijan tunnetuin runo. Vuonna 1922 tuli julkisuuteen runokokoelma "Charmes". 
Esseistinä Valéryn kirjoitukset kertovat siitä huolesta, mitä hän tunsi länsimaisen sivilisaation ja oikeudenmukaisuuden hengen säilymisestä sekä kirjallisuuden roolista kasvatuksessa, ihmisyksilön taantuvassa kehityksessä.
Siviiliura.
Pariisiin muutettuaan Valéry toimi sotaministeriön virkamiehenä ja uutistoimisto Havasin johtajan Lebeyn sihteerinä. Vuonna 1924 hänestä tuli Ranskan Pen-klubin puheenjohtaja, mutta jo seuraavan vuonna hänet äänestettiin Ranskan akatemiaan edesmenneen Anatole Francen jälkeen tyhjäksi jääneelle paikalle.
Ensimmäisen maailmansodan päättymisen jälkeen ja runotuotannon alettua uudelleen Valérysta tuli eräänlainen valtakunnan virallinen runoilija. Hän oli erittäin tunnettu, ja hänelle annettiin runsaasti erilaisia kunnianosoituksia. Avajaispuheessaan vuonna 1927 puhui kunnioittavasti edesmenneestä edeltäjästään mainitsematta kertaakaan hänen nimeään.
Vuonna 1932 hänet valittiin jäseneksi Ranskan kansalliseen museoneuvostoon, vuonna 1933 hänet nimitettiin Nizzan yliopiston kansleriksi. Vuonna 1936 oli vuorossa nimitys maailmannäyttelyn kulttuuriyhteistyön puheenjohtajuus, vuonna 1937 hän sai perustaa oman runouden oppituolinsa maineikkaaseen Collège de Franceen ja vuonna 1939 hänestä tuli Ranskan kirjailijoiden, säveltäjien ja kustantajien yhdistyksen kunniapuheenjohtaja.
Saksan miehityksen aika.
Saksalaismiehityksen aikana Valéry kieltäytyi järjestelmällisesti yhteistyöstä miehittäjän kanssa. Siksi hän menetti Nizzan yliopiston kanslerin viran, mutta säilytti akateemikon arvon ja aseman.
Valéry kuoli vain muutama viikko toisen maailmansodan päättymisen jälkeen vuonna 1945. Hänelle järjestettiin kenraali Charles de Gaullen pyynnöstä valtiolliset hautajaiset. Hänet haudattiin syntymäkaupunkiinsa Sèteen, sen merelliselle hautausmaalle, josta hän oli kirjoittanut juuri tunnetuimman runonsa.
Löyly-Viihde

Löyly-Viihde on kahden rap-artistin, Voittajafiiliksen Mängin (Jukka Lariola) ja Skandaalin (Joonas Palmgren), vuonna 2006 perustama levy-yhtiö, joka toimii Helsingissä.
Löyly-Viihteen tunnetuimpia artisteja ovat olleet mm. Aste sekä Herrasmiesliiga, josta Brädi on nykyään Sony Musicin artisteja.
Löyly-Viihde on tuottanut myös äänentoisto- ja videopalveluita.
Valdemar I

Valdemar I Suuri (); (14. tammikuuta 1131 – 12. toukokuuta 1182) oli Tanskan kuningas vuosina 1154–1182. 
Suku.
Hänen isänsä oli kuningas Eerik I Ejegodin poika Knut Lavard, joka murhattiin ennen Valdemarin syntymää. Valdemarin äiti oli Kiovan ruhtinas Mstislav I Suuren ja Ruotsin prinsessa Kristina Ingesdotterin (kuningas Inge vanhemman ja kuningatar Helenan tytär) tytär Ingeborg Mstislavna Kieviläinen.
Valdemar asui nuorena Asser Rigin luona. Asserin pojista Absalonista ja Esbern Snaresta tuli myöhemmin Valdemarin läheisimpiä ystäviä ja poliittisia liittolaisia. Valdemarin ollessa 16-vuotias kuningas Eerik III Lam luopui kruunusta. Syttyi sisällissota Eerik II Emunen pojan Sven Grathen, Niilo Sveninpojan lapsenlapsen Knuut Maununpojan ja Valdemarin välillä. Valdemar hallitsi tuolloin Jyllantia. Sisällissota jatkui vuoteen 1157, jolloin Sven murhasi Knuutin. Valdemar kukisti tämän jälkeen Svenin Grathe Heden taistelussa. Tämän jälkeen Valdemar oli Tanskan kiistaton hallitsija.
Kuningas.
Vuonna 1158 Absalonista tuli Roskilden piispa. Valdemar aloitti Absalonin painostuksesta sodan vendejä vastaan. Vuonna 1168 Valdemar valtasi Arkonan Rügenin saarella. Vendit kääntyivät kristinuskoon, ja Tanskan valta levittäytyi aina Pommeriin asti. 
Hallituskautensa alussa Valdemar nojautui suurelta osin saksalaisiin ja jopa Absalonin neuvoja vastaan ​​tunnustaessaan keisari Fredrik I Barbarossan yliherruuden Dôlen valtiopäivillä vuonna 1162. Hyvin erilainen oli Valdemarin toinen konferenssi Barbarossan kanssa, kun he vuonna 1182 tapasivat Eiderjoen rannoilla armeijoidensa läsnäollessa, ja kaksinkertainen avioliitto järjestettiin kahden Valdemarin tyttären ja kahden keisarin pojan välillä. Ainoa vakava sisäinen ongelma Valdemarin hallituskaudella oli Skånen maiden kapina, joka vastusti vahvan monarkian perustamista, joka oli vastoin paikallisia vaatimuksia ja levottomuuksia, ja erityisesti raskaita veroja ja kymmenyksiä, joita tarvitaan uuden lain ja järjestyksen hallinnon tukemiseen. Lopulta Absalon tukahdutti nousun Dysian taistelussa vuonna 1181. Seuraavana vuonna kuningas Valdemar kuoli. 
Perintö.
Hänen palveluksiaan maansa hyväksi kuvataan osuvasti hänen Ringstedin kirkossa sijaitsevan muistomerkissä, jossa häntä kuvataan "Sclavorum dominatorina, patriae liberator et pacis conservatorina". Hänen mainettaan on hieman hämärtänyt hänen loistavan ministerinsä Absalonin maine, jota heidän yhteinen kronikoitsijansa Saxo jatkuvasti suurensi herransa kustannuksella. Valdemarin pahimmat virheet olivat tietty syrjäänvetäytyvyys ja vähäpuheisuus. Hän on ainoa Saxon sankareista, jonka suuhun kronikoitsija ei koskaan laita mitään sanottavaa. Mutta hänen pitkää hallituskauttaan ei tahraa yksikään häpeällinen teko, ja hän omistautui sydämestään ja sielustaan ​​Tanskan aineellisen ja henkisen hyvinvoinnin edistämiseen.
Avioliitto ja lapset.
Valdemar avioitui vuonna 1157 Minskin ruhtinas Volodarin ja Rikissa Puolalaisen tyttären Sofia Minskiläisen (n. 1141–1198) kanssa. Hän oli kuningas Knuut Maununpojan sisarpuoli. 
Heille syntyivät lapset:
John Berryman

John Allyn Berryman (25. lokakuuta 1914 McAlester, Oklahoma, Yhdysvallat – 7. tammikuuta 1972 Minneapolis, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen runoilija.
Berryman valmistui Columbian yliopistosta vuonna 1936. Opiskeluaikoina hän sai vaikutteita erityisesti opettajaltansa Mark Van Dorenilta. Berryman oli Minnesotan yliopiston professori vuodesta 1955.
Berryman piti esikuvanaan William Butler Yeatsia ja sai vaikutteita myös W. H. Audenilta ja Ezra Poundilta. Berrymanin julkaisi ensimmäisiä runojansa 1930-luvun lopulla pienilevikkisissä aikakauslehdissä, ja vuonna 1940 kokoelmassa "Five Young American Poets" oli 20 hänen runojansa. Hänen ensimmäinen kokoelmansa "Poems" on vuodelta 1942. Berrymanin ensimmäisenä merkittävänä kokoelmana pidetään vuonna 1948 ilmestynyttä teosta "The Dispossessed" (1948).
Berryman kirjoitti vuonna 1950 kirjailija Stephen Cranen elämäkerran ja vuonna 1956 kirjanmittaisen dialogimuotoisen teoksen "Homage to Mistress Bradstreet", missä käytiin keskusteluja 1600-luvulla eläneen runoilija Anne Bradstreetin kanssa. "77 Dream Songs" ilmestyi vuonna 1964 ja toi kirjoittajalleen Pulitzer-palkinnon. "77 Dream Songs" ja sen ”jatko-osa” "His Toy, His Dream, His Rest" koottiin vuonna 1969 yhdeksi kokoelmaksi, joka julkaistiin nimellä "Dream Songs".
Omaelämäkerrallisessa teoksessa "Recovery" (1973) Berryman kertoo taistelustaan alkoholismia vastaan. Runoilija kärsi nuoresta aikuisiästään saakka alkoholismista ja oli lisäksi kliinisesti masentunut ja epileptikko. Hän teki 57-vuotiaana itsemurhan hyppäämällä Minneapolisin Washington Avenue Bridgeltä.
Rick Allen

Richard John Cyril ”Rick” Allen (s. 1. marraskuuta 1963 Derbyshire) on englantilainen rockrumpali. Hän on kuulunut vuodesta 1978 lähtien Def Leppardin kokoonpanoon ja oli mukana jo yhtyeen esikoisalbumilla "On Through the Night" (1980).
31. joulukuuta 1984 Allen loukkaantui auto-onnettomuudessa ja hänen vasen kätensä jouduttiin amputoimaan. Hän jatkoi kuitenkin rumpalina opetellen käyttämään vasenta jalkaansa korvaamaan vasemman kätensä aiemmin soittamia ääniä. Allen käyttää erikoisvalmisteista rumpusettiä, joka koostui aikanaan kokonaan sähkörummuista ja pedaaleista. Nykyään hänen settinsä on sekoitus akustisia ja elektronisia rumpuja sekä pedaaleilla soitettavia samplattuja ääniä.
Allen on ollut lokakuusta 2003 lähtien naimisissa Lauren Monroen kanssa, jonka kanssa hänellä on vuonna 2010 syntynyt tytär. Lisäksi hänellä on vuonna 1997 syntynyt tytär edellisestä avioliitostaan.
Yrjö Ikonen

Yrjö Ikonen (18. toukokuuta 1902 Turku – 24. marraskuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan basso. Lisäksi hän on esiintynyt suomalaisissa elokuvissa pienehköissä sivurooleissa.
Ura.
Yrjö Ikonen valmistui aluksi voimistelunopettajaksi ja toimi opettajana Helsingin eri kouluissa vuosina 1928–1943. Hän opiskeli laulua kotimaassa Väinö Lehtisen johdolla sekä Keski-Euroopassa ja Italiassa. Ikonen piti ensikonserttinsa vuonna 1930 ja sai vuonna 1934 kiinnityksen Suomalaiseen Oopperaan, jossa hän esiintyi vuoteen 1961 saakka. Hänellä oli huomattavia bassorooleja mm. W. A. Mozartin, Gioacchino Rossinin ja Richard Wagnerin oopperoissa, ja kaikkiaan hän esiintyi yli sadassa oopperassa ja operetissa. Hän teki konserttimatkoja Skandinavian maihin ja Neuvostoliittoon.
Ikonen palkittiin vuonna 1952 Pro Finlandia -mitalilla.
Perhe.
Yrjö Ikonen oli naimisissa voimistelunopettaja Märtha Ikosen o.s. Ryselin kanssa, ja heidän lapsensa olivat Jussi ja Liisa (Uusitalo). Yrjö Ikosen vanhemmat olivat asemapäällikkö Georg Johannes Ikonen ja Selma Bergman.
Yrjö Ikonen oli näyttelijä Kim Ikosen isoisä. Lisäksi hän oli näyttelijän ja operettilaulajan Gerda Ryselinin lanko. Yrjö Ikosen lapsenlapsenlapsi on näyttelijä-tanssija-laulaja Diana Anttila.
Ikonen on haudattu Maunulan uurnalehtoon Helsinkiin.
Hovinsaaren paperitehdas

Hovinsaaren paperitehdas (Walkisoft Oy, Kotkan paperitehdas) oli toinen Kotkan paperitehtaista. Tehdas sijaitsi Kotkan Hovinsaaressa Runeberginkatu 25:ssä. Se toimi sellutehtaana vuosina 1907–1941 ja paperitehtaana vuoteen 1999 saakka.
Historia.
Tehtaan perusti norjalainen insinööri Ole Nerdrum "Kotkan Selluloosa Oy:n" nimellä vuonna 1907. Nerdrum oli kolme vuotta aiemmin suunnitellut sellutehdasta Hallaan. Vuodesta 1920 alkaen tehdas toimi Leppäkoski Fabrikers Aktiebolagetin omistuksessa "Kotkan Sulfaattiselluloosa Oy:n" nimellä. Vuosina 1922 ja 1925 tehtaalla tehtiin mittavia muutoksia. Vuonna 1927 tehdas siirtyi Lojo Cellulosafabriks Ab:lle. Rafael Haarla osti yhtiön osake-enemmistön ja yhtiön nimi muuttui "Lohja-Kotka Oy:ksi" vuonna 1929. Vuosina 1935–1976 tehdas kuului Haarla-yhtiöön.
Vuonna 1935 Kotkan tehtaalle valmistui ensimmäinen sellun valkaisimo Suomessa. Selluloosan valmistus lopetettiin kuitenkin vuonna 1941. Jo hieman aiemmin tehtaassa oli aloitettu hienopaperin, selluloosavanun ja paperijalosteiden valmistus. Yhtyneet Paperitehtaat Oy osti Haarlan tehtaat vuonna 1976 ja tehdasalueelle rakennettiin kuivapaperitehdas 1980-luvulla. Tehtaan nimeksi tuli Walkisoft Oy Kotkan tehdas.
UPM-Kymmene myi Walkisoft-yksikkönsä liiketoiminnan vuonna 1999 yhdysvaltalaiselle Buckeye Technologies -yritykselle. Hovinsaaren paperitehdas jätettiin kaupan ulkopuolelle, koska UPM:n mukaan tehtaan laitteisto oli vanhentunut eikä tehdas ollut pienen kokonsa vuoksi kilpailukykyinen. Tehtaan 33 työntekijän kanssa aloitettiin yt-neuvottelut elokuussa 1999. Tehdas lopetti toimintansa samana vuonna.
Kotkassa on toiminut myös kolme muuta sellutehdasta; Kotkan sellutehdas (Kotkamills Oy), Sunila sekä lakkautettu Hallan sellutehdas.
Rakennukset.
Selluloosatehtaan vuosina 1906–1907 rakennetut tuotantotilat ovat tynnyrikattoisia, pitkiä halleja. Teräsbetoniset tynnyrikatot kattotuoleineen ja tukijänteineen kuuluvat varhaisempiin Suomessa rakennettuihin. Tehdas käsittää keitto-, pesu-, sihti- ja kuivausosastot sekä valkaisimon. Valkaisimo on käyttämättömänä. Tehtaan tiilistä savupiippua lyhennettiin 2000-luvulla.
Tehtaan paperikoneet.
Tehtaan ensimmäinen paperikone oli 1930-luvun alussa ostettu käytetty paperikone, joka varastoitiin, mutta ei asennettu paikoilleen.
Toinen koneista oli ns. märkäkreppikone, jolla valmistettiin käsipyyhepaperia. Tehtaassa valmistettiin myös wc-paperia vuosina 1948–1968.
Richard Biggs

Richard James Biggs II (18. maaliskuuta 1960 – 22. toukokuuta 2004) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Biggs syntyi Columbuksessa Ohiossa ja opiskeli UCLA:ssa. Ennen tähteyttään hän työskenteli jonkin aikaa opettajana losangelesilaisessa high schoolissa. Hänellä todettiin 13-vuotiaana kuulovamma. Hänen toinen korvansa oli kuuro, ja toisessa oli huomattava kuulonalenema.
Biggsillä oli vuosina 1987–1992 tri Marcus Hunterin rooli sarjassa "Päivien viemää". Toinen keskeinen rooli oli tri Stephen Franklinin osa "Babylon 5:ssä" vuosina 1994–1998. Hän oli vuodesta 1998 naimisissa Lori Gerberin kanssa, ja heillä oli kaksi poikaa.
Biggs tuli uransa aikana tunnetuksi myös näyttämöltä. Hän kuoli 44-vuotiaana aortan repeämään.
Dan Rostenkowski

Daniel David ”Dan” Rostenkowski (2. tammikuuta 1928 Chicago, Illinois, Yhdysvallat – 11. elokuuta 2010) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko.
Rostenkowski opiskeli Loyola University Chicagossa. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Illinoisista vuosina 1959–1995, vuoteen 1993 kahdeksannesta ja sen jälkeen viidennestä vaalipiiristä. Kaikkiaan kongressivuosia kertyi 36.
Rostenkowskin pitkä poliittinen ura katkesi vuonna 1994, kun häntä epäiltiin korruptioon liittyvistä rikoksista. Hän sai vuonna 1996 sakon ja 17 kuukauden vankeustuomion, josta hän istui 15 kuukautta. Hän sai joulukuussa 2000 virallisesti Bill Clintonin presidentillisen armahduksen.
Santiago Cabrera

Santiago Cabrera (s. 5. toukokuuta 1978 Caracas, Venezuela) on chileläinen näyttelijä. 
Cabrera syntyi isänsä diplomaatintyön vuoksi Caracasissa Venezuelassa. Hän kasvoi Torontossa, Lontoossa, Madridissa ja Romaniassa ennen perheen paluuta Chileen pojan ollessa 15-vuotias.
Cabrera on näytellyt paitsi elokuvissa, myös esimerkiksi Isaac Mendezin roolissa yhdysvaltalaisessa menestyssarjassa "Heroes" ja Lancelotina televisiosarjassa "Merlin". Hän näyttelee Aramista vuonna 2014 alkaneessa televisiosarjassa "The Musketeers". Hän oli mukana kahdella ensimmäisellä kaudella ja jatkoi roolissa myös kolmannella kaudella, joka ilmestyi vuonna 2016. Cabrera näyteli pääosaa vuonna 2017 alkaneessa scifi-trillerisarjassa "Salvation".
Cabrerea on naimisissa teatteriohjaaja Anna Marcean kanssa. Heillä vuonna 2016 syntynyt poika.
Philippe Léonard

Philippe Léonard (s. 14. helmikuuta 1974 Liège, Belgia) on belgialainen entinen jalkapalloilija.
"Leo" edusti seuratasolla Standard de Liège, AS Monaco, OGC Nice ja Feyenoord Rotterdam.
Belgian maajoukkueessa Léonard pelasi 26 ottelua. Hän edusti Belgiaa Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2000.