tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Etruskin aakkoset

Etruskin aakkoset ("etruskilainen kirjaimisto") olivat pääsääntöisesti etruskin kielessä käytössä ollut aakkoskirjoitus. Sitä käytettiin noin 700 eaa.–100 jaa. välisenä aikana. Etruskin aakkoset toimivat pohjana latinalaiselle kirjaimistolle, joka sittemmin korvasi edeltäjänsä etruskin kirjoittamisessa.
Kirjoitusjärjestelmä perustui kreikkalaiseen kirjaimistoon, jonka etruskit omaksuivat kreikkalaisilta, ja joka perustui puolestaan foinikialaiseen kirjaimistoon. Muiden samaan aikaan käytettyjen kirjoitusjärjestelmien tavoin myös etruskin aakkosia kirjoitettiin yleensä oikealta vasemmalle, toisinaan kuitenkin myös siten, että joka toinen rivi kirjoitettiin oikealta vasemmalle, joka toinen vasemmalta oikealle ("bustrofedon").
Alkujaan kirjoituksessa ei käytetty sanavälejä, mutta sittemmin sanojen erottamiseen alettiin käyttää pistettä tai kaksoispistettä.
Etruskin aakkosilla kirjoitettua kieliainesta (= korpus) on löydetty noin 10 000 erilaista kirjoitusta. Näistä suurin osa on joko epitafeissa ja omistuskirjoituksissa. Esimerkki tällaisista omistuskirjoituksista ovat vaasit ja muut käyttöesineet.
Kirjaimisto.
Etruskin aakkosista erotetaan yleensä kaksi vaihetta: arkaainen vaihe ja uusetruski.
Marge Champion

Marjorie Celeste Champion (s. Belcher; 2. syyskuuta 1919 – 21. lokakuuta 2020) oli yhdysvaltalainen tanssija, koreografi ja näyttelijä. 
14-vuotiaana Walt Disney Studios palkkasi Championin Lumikin malliksi elokuvaan "Lumikki ja seitsemän kääpiötä" (1937). Tämän jälkeen hän toimi myös "Pinokkion" (1940) Sinisen haltiattaren mallina, jonka lisäksi elokuvan "Dumbon" (1942) virtahevon liikkeet on mallinnettu Championin liikkeillä. Aikuisempana hän loi uran elokuvamusikaaleissa, niistä yksi tunnetuimmista oli yksi pääosissa elokuvassa "Kahteen rakastunut" (1955). Koreografiastaan hän sai Emmy-palkinnon vuonna 1975. Hän loi myös uran Broadwaylla sekä esiintyjänä että koreografina.
The Alan Parsons Project That Never Was

Eric Woolfson sings The Alan Parsons Project That Never Was on brittiläisen rock-muusikko Eric Woolfsonin albumi vuodelta 2009. Se sisältää Woolfsonin The Alan Parsons Projectille säveltämää ja sanoittamaa materiaalia, joka aikanaan jäi syystä tai toisesta julkaisematta.
Woolfson oli The Alan Parsons Projectin pääasiallinen lauluntekijä. Yhtye oli 1970- ja 1980-luvuilla varsin suosittu. 2000-luvun alussa Woolfson kävi yhtyeen vanhoja nauhoituksia läpi etsiessään uusintapainoksille sopivaa bonusmateriaalia. Hän löysi joukon kappaleita, jotka olivat aikanaan jääneet yhtyeen albumeilta pois, ja päätti viimeistellä ne. "The Alan Parsons Project That Never Was" ilmestyi tammikuussa 2009 ja jäi viimeiseksi musiikkiprojektiksi, jonka parissa Woolfson työskenteli ennen kuolemaansa joulukuussa 2009.
"AllMusicin" Stephen Thomas Erlewinen mukaan Woolfson pysyttelee The Alan Parsons Projectin menestyskappaleiden soft rock -tyylissä, ja albumi kuulostaakin samalta kuin The Alan Parsons Projectin voisi olettaa kuulostaneen, jos Woolfson olisi ollut yhtyeen johdossa. Albumin tyyli muistuttaa erityisesti kappaleita ”Eye in the Sky” ja ”Don't Answer Me”. Erlewinen mukaan levy ”painottaa konseptin sijaan melodiaa, – – tämä on suloista, silkkistä, pehmeää rockia, jollaista ei ole kuultu sitten Woolfsonin The Alan Parsons Projectille 1980-luvun alussa laulamien hittien”. Erlewine antaa albumille arvosanaksi kolme ja puoli tähteä viidestä mahdollisesta.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on merkitty Eric Woolfsonin säveltämiksi ja sanoittamiksi.
Apteekkarinruusu

Apteekkarinruusu eli puna-apteekkarinruusu ("Rosa" 'Officinalis') on "Rosa" Gallica-ryhmään eli ranskanruusuihin kuuluva ruusulajike, jolle tunnusomaista ovat punaiset, karmiinin ja purppuran sävyiset kukat ja klassinen ruusuntuoksu. Ruususta valmistettua ruusuvettä ja öljyä on vuosisatojen ajan käytetty lääkinnällisiin tarkoituksiin ja hajusteissa.
Alkuperä.
Apteekkarinruusu, kuten muutkin ranskanruusut, ovat keski- ja eteläeurooppalaisen gallianruusun ("Rosa gallica") risteymälajikkeita. Gallianruusu oli yksi varhaisimmista viljellyistä ruusulajeista Euroopassa. Kreikkalaiset ja roomalaiset ottivat sen ensin käyttöön ja sittemmin sitä kasvatettiin keskiaikaisissa puutarhoissa. Ensimmäiset tiedot apteekkarinruusun olemassaolosta ovat Britanniasta 1400-luvulta. Arvellaan, että ruusu, jonka lancasterilaiset valitsivat tunnuksekseen Ruususodissa (1455–1485) oli "Rosa gallica" officinalis. Britanniassa ruusun yhtenä nimenä on nykyäänkin Red Rose of Lancaster. Ruusun muita englanninkielisiä nimiä ovat apothecary's rose, old red damask, official rose ja crimson damask rose. Apteekkarinruusun alkuperä on tuntematon. Legendan mukaan ristiretkeltä palannut Thibault IV toi sen Englantiin vuonna 1250. On myös väitetty, että se oli Kaarle Suuren hovissa jo 8. vuosisadalla.
Apteekkarinruusua on viljelty vuosisatojen ajan käytettäväksi lääkinnällisiin tarkoituksiin ja hajusteissa. Nimen apteekkarinruusu se sai 1800-luvulla Ranskan Provinsin kaupungissa, jossa apteekkareilla oli tämä ruusu kasvamassa sisäänkäynnillään. Ruususta tuli apteekkien symboli. Provinsin kaupunki tuli tunnetuksi asiantuntemuksestaan valmistaa erittäin arvostettuja ruusutuotteita, kuten kuivattuja terälehtiä, ruusuvettä ja ruusuöljyä. Officinalista viljeltiin Provins'ssä 1900-luvun alkuun asti. Apteekkarinruusun ranskankielinen nimi on Rose des apothicaires. Ruotsinkielinen nimi on apotekarros.
Kuvaus.
Apteekkarinruusu kasvaa 80–120 cm korkeaksi pystyksi, tuuheaksi pensaaksi. Versoissa on piikkejä. Lehdet ovat tummanvihreät, nahkamaiset, himmeäpintaiset. Ruusu kukkii Suomessa heinäkuussa kolmisen viikkoa. Kukat ovat halkaisijaltaan noin 8 cm, puolikerrannaisia, aluksi karmiinin-, myöhemmin purppuranpunaisia. Terälehtiä on parikymmentä kolmessa kerroksessa. Keltaiset heteet näkyvät selvästi terälehtien keskellä. Kukinnoissa on 2 – 6 kukkaa. Kukan tuoksu on voimakas, klassinen ruusuntuoksu. Kukinnan jälkeen muodostuu pyöreitä kiulukoita. Kasvaa parhaiten aurinkoisessa paikassa, hedelmällisessä, humusrikkaisessa maaperässä, mutta sietää myös varjoa ja niukkaravinteista maaperää. Apteekkarinruusu menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I – III.
Torinon hevonen

Torinon hevonen () on Béla Tarrin ja hänen puolisonsa Ágnes Hranitzkyn ohjaama vuonna 2011 ilmestynyt unkarilainen elokuva. Tarinan mukaan Friedrich Nietzsche romahti henkisesti, kun näki hevosta piestävän Torinon kadulla. Elokuva kertoo hevosen omistavan miehen ja hänen tyttärensä lohduttomasta kamppailusta maatilallaan. Tarr ilmoitti pian elokuvan valmistumisen jälkeen, että "Torinon hevonen" olisi hänen viimeinen elokuvansa. 
Tuotanto.
"Torinon hevosen" ohjasivat yhdessä Béla Tarr ja hänen elokuvaleikkaajapuolisonsa Ágnes Hranitzky. Myös muut keskeiset tekijät olivat Tarrin pitkäaikaisia työtovereita. Tarr kirjoitti elokuvan käsikirjoituksen yhdessä László Krasznahorkain kanssa ja elokuvan kuvasi Fred Kelemen. Mihaly Vig sävelsi elokuvan minimalistisen musiikin. "Torinon hevonen" oli unkarilaisten, sveitsiläisten, saksalaisten ja ranskalaisten taustavoimien yhteistuotanto, jota johti unkarilainen TT Filmmûhely-tuotantoyhtiö. 
Minimalistiseen kerrontaan perustuva mustavalkoinen elokuva on kuvattu vain kolmellakymmenellä pitkällä otolla. Elokuva sisältää vain vähän dialogia lukuun ottamatta kohtia, jolloin maatilalle tulee vieraita. Nimestään huolimatta elokuva ei seuraa hevosta, vaan kuvaa niitä olosuhteita, jotka johtivat hevosen huonoon kohteluun. Barrin maailman ihmiset elävät yhtä koruttomassa ja julmassa maailmassa kuin eläimensä. Maatalon päivittäiset tapahtumat ovat koruttomia toistuvia rituaaleja. Sodankylän elokuvajuhlilla 2012 vieraillut ohjaaja kertoi yleisötilaisuudessa, että oli elokuvissaan aina pyrkinyt ”puhtaaseen, primitiiviseen elokuvaan, jossa "Torinon hevonen" on luonnollinen päätepiste.” 
Juoni.
"Torinon hevonen" ei ole perinteinen juonellinen elokuva. Elokuva alkaa tarinalla, jonka mukaan filosofi Friedrich Nietzsche romahti henkisesti nähtyään, miten hevosajaja pieksi vastustelevaa hevostaan Torinon kadulla vuonna 1889. Sen jälkeen näemme viiteen päivän mittaiseen episodiin jaetun kertomuksen, joka kuvaa hevosen omistavan miehen ja hänen tyttärensä synkkää ja päivittäistä kamppailua epäinhimillisissä olosuhteissa tuulen jatkuvasti pieksämällä maatilalla. Maatilalla käy kahteen kertaan vieraita. Hevonen kieltäytyy ensin liikkumasta, sitten myös syömästä. Kaivosta uhkaa loppua vesi. 
Vastaanotto.
Elokuva sai ensi-iltansa Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 2011, jossa se palkittiin hopeisella karhulla eli juryn Grand Prix -palkinnolla. Kriitikoiden mukaan Tarrin elokuva on mestariteos, jonka synkkä maailma ja vähäeleinen kerronta voivat olla kuitenkin nykyajan viihteelliseen kerrontaan tottuneille elokuvakatsojille myös turruttava ja uuvuttava kokemus. Kun Tarr kommentoi kriittisesti Viktor Orbánin hallinnon kulttuuripolitiikkaa elokuvan alkuperäinen julkaisu Unkarissa peruttiin. Elokuva valittiin Unkarin ehdokkaaksi parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi. Elokuva on valittu BBC:n ”100 parasta 2000-luvun elokuvaa” -listalle.
Jai Hindley

Jai Hindley (s. 5. toukokuuta 1996 Perth) on australialainen maantiepyöräilijä, joka on parhaimmillaan etappikilpailuissa. Hän on Italian ympäriajon voittaja.
Hindley edusti Attaque Team Gusto -joukkuetta 2016, Mitchelton-Scottia 2017, Team Sunweb / Team DSM -joukkuetta 2018–2021 ja vuodesta 2022 alkaen Bora-Hansgrohe / Red Bull–Bora–Hansgrohea.
Hindley sijoittui toiseksi Puolan ympäriajossa 2019 kaksi sekuntia Pavel Sivakoville hävinneenä. Seuraavan vuoden Italian ympäriajossa hän sijoittui niin ikään toiseksi. Hän voitti Laghi di Cancanoon päättyneen 18. etapin. Hän siirtyi kokonaiskilpailun johtoon toiseksi viimeisen etapin jälkeen alle sekunnin erolla Tao Geoghegan Hartiin, mutta hävisi hänelle kilpailun päättäneessä aika-ajossa 39 sekuntia. Hän voitti Italian ynpäriajon 2022. Hän ratkaisi voiton toiseksi viimeisellä etapilla pudotettuaan Richard Carapazin kyydistään viimeisessä nousussa. Hän voitti kokonaiskilpailun lopulta minuutin ja 18 sekunnin erolla Carapaziin.
Saavutukset.
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Maantieajon "noviisien" Australian-mestaruus
Nuorten Osaeanian-mestaruuskilpailut, maantieajossa hopeaa
Nuorten Osaeanian-mestaruuskilpailut, maantieajossa pronssia
Nuorten Oseanian kisat, maantieajossa pronssia
GP Capodarco, voitto
Herald Sun Tour, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun voitto
Osaeanian-mestaruuskilpailut, maantieajossa pronssia
Toscana Terra di Ciclismo Eroica U23, kokonais- ja mäkikirikilpailun voitto
Giro Ciclistico d'Italia, 7. etapin voitto
Tour of Fuzhou, kokonaiskilpailun ja 4. etapin voitto
Puolan ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen
Herald SUn Tour, kokonais- ja mäkikirikilpailun sekä 2. ja 4. etapin voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa ja nuorten kilpailussa toinen, 18. etapin voitto, 20. etapilla toinen, 15. etapilla kolmas
Tirreno–Adriatico, kokonaiskilpailussa viides
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailun voitto, 9. etapin voitto, 14. etapilla toinen, 16. etapilla kolmas
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kymmenes
Critérium du Dauphiné, kokonaiskilpailussa neljäs
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa seitsemäs, 5. etapin voitto
Tirreno–Adriatico, kokonaiskilpailussa kolmas
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 18:s
Tirreno–Adriatico, kokonaiskilpailussa viides
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs, 13., 17. ja 20. etapilla kolmas
Keats

Keats oli vuosina 1983–1984 toiminut lyhytikäinen brittiläinen pop rock -yhtye, joka koostui The Alan Parsons Projectin ja Camelin jäsenistä. Yhtye julkaisi yhden albumin vuonna 1984 ja hajosi pian tämän jälkeen.
Keatsin jäsenistä laulaja Colin Blunstone, kitaristi Ian Bairnson ja rumpali Stuart Elliott olivat The Alan Parsons Projectin sessiomuusikoita ja kosketinsoittaja Peter Bardens Camelin jäsen. Basisti David Paton soitti 1980-luvun alussa molemmissa yhtyeissä.
Yhtye julkaisi vuonna 1984 ainoan albuminsa "Keats". Sen tuotti Alan Parsons, mutta kappaleet olivat Keatsin jäsenten itse tekemiä. "AllMusic"-sivuston arvostelussa Keatsia kuvaillaan The Alan Parsons Projectin ”sivuprojektiksi” ("offshoot") ja yhtyeen musiikkia äärimmäisen hiotuksi ja helpoksi kuunneltavaksi. "Keats"-albumi saa arvosanaksi neljä tähteä viidestä mahdollisesta.
Christoph August Tiedge

Christoph August Tiedge (1752 Gardelegen – 1841 Dresden) oli saksalainen runoilija.
Tiedge opiskeli alkujaan juridiikkaa Hallen yliopistossa. Hän oli pitkään Elisa von der Recken seuralainen ja uskottu ja matkusteli tämän kanssa Euroopassa. Hän asettui 1819 Dresdeniin ja Recken kuoltua eli tältä perimillään varoilla.
Tiedge sai vaikutteita Friedrich von Schilleriltä filosofiseen opetusrunoelmaan "Urania" (1801), jossa hän lämpimin äänensävyin puolustaa Jumalan, kuolemattomuuden, vapauden ja hyveen ideaa rationalistisesta lähtökohdasta. Runo oli aikanaan hyvin suosittu. Monissa lauluissaan Tiedge muistuttaa Johann Wilhelm Ludwig Gleimia ja elegioissaan Friedrich von Matthissonia. Esitystapa muuttuu usein vuoroin retoriikaksi, vuoroin hämäräksi haaveiluksi. Tiedgen teokset julkaistiin kahdeksanosaisena 1823–1829, jälkeenjääneet runot neliosaisena 1841.
Tiedgen mukaan nimetty säätiö Tiedge-Stiftung perustettiin 1841 Dresdeniin runoilijoiden ja taiteilijoiden tukemiseksi.
Ludwig van Beethoven on säveltänyt muutamia Tiedgen runoja, muun muassa kokoelmasta "Urania" runon "An die Hoffnung" (op. 32 ja 94).
An die Hoffnung.
&lt;poem&gt;Ob ein Gott sei? Ob er einst erfülle,
Was die Sehnsucht weinend sich verspricht?
Ob, vor irgendeinem Weltgericht,
Sich dies rätselhafte Sein enthülle?
Hoffen soll der Mensch! Er frage nicht!&lt;/poem&gt;
Vaaranmerkintärikkomus

Vaaranmerkintärikkomuksessa tekijä, joka suorittaa esim. rakennustyötä tai maansiirtotyötä tahallaan tai törkeästä tuottamuksesta jättää merkitsemättä vaaratilanteen. Myös jos oikeudettomasti poistaa edellä tarkoitetun merkin syyllistyy vaaranmerkintärikkomukseen. Rangaistusasteikko on sakko tai vankeutta enintään kolme kuukautta.
Aiheesta muualla.
https://www.laki24.fi/riri-rikokset-terveytta_turvallisuutta_vaarantavat_rikokset-vaaranmerkintarikkomus/
Tietosanakirja-osakeyhtiö

Tietosanakirja-osakeyhtiö oli suomalainen kirjankustannusliike, jonka Kustannus-o.-y. Otava ja Werner Söderström o.-y. perustivat 1906 "Tietosanakirjan" julkaisemista varten. Osakepääoma oli 50 000 markkaa, tasaväkisinä pääosakkaina mainitut kustantajat. Osakepääomaa lisättiin sittemmin, ja vuonna 1917 se oli 150 000 mk. Yhtiön sääntöihin tehtiin 1910 sellainen muutos, että ohjelmaan tuli kuulumaan, paitsi "Tietosanakirjan" sekä sen yhteydessä olevien erikoisjulkaisujen, myös poikkeustapauksissa muunkin kirjallisuuden kustantaminen. Vuonna 1912 alkoi ilmestyä "Maailmanhistoria", joka oli "Tietosanakirjan" rinnalla huomattavin yhtiön suurista kustannustuotteista. Yhtiön kotipaikka oli Helsinki. Toimitusjohtajana perustamisesta kevääseen 1916 oli Alvar Renqvist, hänen jälkeensä O. E. Lampén, joka oli vuodesta 1908 alkaen ollut mukana yhtiön hoidossa. Yritykseen liitettiin 1920 Kansanvalistusseuran kustannustoiminta.
Yritys toimi vuoteen 1924 ja hajosi henkilöerimielisyyksiin.
Tulikulmatangara

Tulikulmatangara ("Heterospingus xanthopygius") on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Tulikulmatangara voi kasvaa 17–18 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Tulikulmatangarakoiras on väritykseltään suurimmilta osin musta. Sen silmäkulmajuova on etuosastaan valkoinen ja muuttuu taaempana punaiseksi tupsuksi. Koiraan siipien olkapäät ovat valkoiset ja perä on keltainen. Lajin naaras on kauttaaltaan harmaa lukuun ottamatta keltaista perää. Tulikulmatangaran nokka on pitkä ja tukevahko.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Tulikulmatangaraa tavataan Panamasta Ecuadoriin. Lajin elinympäristöä ovat kosteat alankometsät ja niiden reunamaat. Lintu liikkuu tyypillisesti pareittain tai pieninä ryhminä puiden latvuskerroksissa. Tulikulmatangara voi myös liittyä sekaparviin.
Thomas Oppermann

Thomas Oppermann (27. huhtikuuta 1954, Freckenhorst – 25. lokakuuta 2020, Göttingen) oli saksalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko. 
Oppermann opiskeli oikeustiedettä Göttingenissä ja suoritti asessoritutkinnon vuonna 1986. Hän kuului sosiaalidemokraattiseen puolueeseen vuodesta 1980 ja pääsi vuonna 1989 puolueensa Göttingenin-haaran puheenjohtajaksi. Hän istui vuosina 1990–2005 Ala-Saksin maapäivillä ja toimi Ala-Saksin tiede- ja kulttuuriministerinä 1998–2003. Oppermann valittiin ensimmäisen kerran Saksan liittopäivien jäseneksi vuonna 2005. Hän toimi puolueensa parlamenttiryhmän johtajana vuosina 2013–2017 ja vuodesta 2017 yhtenä liittopäivien viidestä varapuheenjohtajasta. Elokuussa 2020 Oppermann ilmoitti, ettei asettuisi enää ehdokkaaksi vuoden 2021 liittopäivävaaleissa. Hän oli lyyhistynyt ennen aiottua televisioesiintymistä 25. lokakuuta ja kuljetettu sairaalahoitoon. Hän kuoli samana päivänä.
Oppermannilla oli neljä lasta.
Kilohailivoileipä

Kilohailivoileipä (), myös kilohailileipä () ja kiluvoileipä on Viron ja virolaisen keittiön perinteinen pikkupurtava tai välipala, jossa ruisleipäviipaleen päälle levitetään voita ja sen jälkeen lisätään kilohailifileetä. Kilohailivoileipä on sormisyötävä avopintainen ja suolainen maustekalaleipä eli tumma leipä, jonka päällä on voin ja kalan lisäksi viipaloitua, hienonnettua tai hienoksi raastettua keitettyä kananmunaa ja erilaisia höysteitä mm. sipulisilppua, ruohosipulia tai hakattua tilliä jokaisen maun tai paikan mukaan.
 Se on kansallisherkku, jossa leipäviipaleen päälle laitetaan anjovismaista kalasäilykettä, usein maustesuolattua, savustettua, marinoitua tai paistettua kilohailia, joten se muistuttaa vappuista sillivoileipää. Kilohailivoileipä on helpolla ohjeella valmistettava herkullinen merellinen alku-, ilta- tai vaikka yöpala.
Voileivästä saa erilaisia muunnelmia käyttämällä leivänpäällisenä täytteenä viiriäisenmunaa, munavoita, purjoa, marinoitua punasipulia, toisinaan uppo- tai paistettua munaa tai tumman sijasta vaaleaa paahtoleipää. Leivälle voi ensin levittää huoneenlämpöisestä tuorejuustosta ja keitetyistä kananmunista sauvasekoittimella vatkatun, majoneesilla, suolalla ja sitruunamehulla hieman maustetun kerman. Voileivästä saa myös lämpimän välipalan paistamalla se öljytyllä paistinpannulla tai paahtamalla se täytteineen kuumassa uunissa. Leipä voi olla klassisessa muodossaan tai voi nähdä hieman vaivaa ja leikata kuoret ruisleipäviipaleista ja käyttämällä piparkakkumuotteja voi antaa sille pyöreän tai muun, esimerkiksi yhdellä haukkauksella eli kerralla suuhun pantavan muotoilun. Vielä uudemman ajan kilohailileivät tarjotaan hapankerma-, kermaviili- tai smetanahyytelön, hapankurkkusiivujen, tillimajoneesin ja mustaleipäkrutonkien, tai jopa viipaloidun kurpitsan kera.
Kilohailivoileipä osa Viron ruokakulttuuria ja sitä syödään yleisesti kaikkialla maassa. Sitä voidaan syödä mihin aikaan tahansa päivästä ja sitä tarjoillaan usein juhlissa. Kilohailileipä on tyypillinen itsenäisyyspäivän eväs, josta myös joka vuosi jonkinlainen muunnos on tarjolla presidentin vastaanotolla.
Sanomalehtien "Postimees" ja "Õhtuleht" tiedotuksien mukaan 15. toukokuuta 2014 Raatihuoneentorilla valmistettiin maailman pisin kilohailileipä osana Tallinnan vuotispäivän avajaistapahtumaa. Ennätyspitkän voileivän raaka-aineeksi valittiin kilohaili, koska Tallinnaa on pitkään kutsuttu kilohailikaupungiksi (). Kilohailileipää valmistivat kokit lähes 20 ravintolasta ja kahvilasta. Paikan päällä torilla esivalmistetut pienemmät voileivät yhdistettiin ja koristeltiin, jonka jälkeen kokonaisuus välittömästi leikattiin palasiksi ja jaettiin ihmisille muun muassa pormestari Edgar Savisaaren toimesta. Voileipä oli hieman yli 20 metriä pitkä ja 30 senttimetriä leveä ja sitä tuki kymmenen pöytää. Maailman pisimmän kilohailileivän valmistamisen järjesti kantakaupungin hallitus ja sponsorina toimi kalanjalostusta ja -tuotteiden markkinointia harjoittava yritys Viru Rand OÜ.
Ruben Guerreiro

Rúben António Almeida Guerreiro (s. 6. heinäkuuta 1994 Pegões, Montijo) on portugalilainen maantiepyöräilijä.
Guerreiro aloitti ammattilaisuransa yhdysvaltalaisessa Axeon-joukkueessa vuosina 2015–2016. Hän edusti Trek-Segafredoa 2017–2018, Katjuša-Alpecinia 2019, EF Pro Cycling / EF Education -tallia 2020–2022 ja on vuodesta 2023 ajanut Movistar Teamissa.
Guerreiro voitti Roccarasoon päättyneen yhdeksännen etapin Italian ympäriajossa 2020. Hän voitti myös mäkikirikilpailun ollen ensimmäinen portugalilainen arvopaidan voittaja Italian ympäriajon historiassa.
Saavutuksia.
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Maantieajon nuorten Portugalin-mestaruus
Volta a Portugal do Futuro, kokonaiskilpailun, nuorten kilpailun ja 3. etapin voitto
Grande Prémio Liberty Seguros, kokonaiskilpailun, nuorten kilpailun ja 2. etapin voitto
GP Palio del Recioto, voitto
Maantieajon alle 23-v. Portugalin-mestaruus
Maantieajon Portugalin-mestaruus
Bretagne Classic Ouest-France, kuudes
Bretagne Classic Ouest-France, viides
Presidential Cycling Tour of Turkey, kokonaiskilpailussa kuudes
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 17:s, 15. etapilla toinen
Italian ympäriajo, mäkikirikilpailun ja 9. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 18:s
Mont Ventoux Dénivelé Challenge, voitto
Vuelta a Burgos, pistekilpailun voitto
Saksan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas
Saudi Tour, kokonaiskilpailun ja 4. etapin voitto
Musta kuningatar (minisarja)

Musta kuningatar ("The Queen’s Gambit") on yhdysvaltalainen minisarja, joka perustuu Walter Tevisin samannimiseen romaaniin vuodelta 1983. Sarjan tarina seuraa kuvitteellista huippulahjakasta shakkipelaajaa, Beth Harmonia, tämän lapsuudesta nuoreen aikuisuuteen saakka. Sarja julkaistiin Netflix-suoratoistopalveluun 23. lokakuuta 2020.
Pińczówin piirikunta

Pińczówin piirikunta () on yksi Świętokrzyskien voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 38 926. Piirikunta on jaettu viiteen maalaiskuntaan, jotka ovat Działoszyce, Kije, Michałów, Pińczów, Złota ja niissä on kylien lisäksi kaksi kaupunkia; Działoszyce ja hallintokeskus Pińczów.
Pińczówin piirikunnan pinta-alasta arviolta 18 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Pińczówin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 6,3 prosenttia.
Vuoden 2019 lopussa Pińczówin piirikunnassa arvioitiin olevan 38 926 asukasta, joista 50,7 prosenttia naispuolisia ja 49,3 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 41 311 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 29 563 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 15,6 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 59,6 prosenttia ja eläkeikäisten 24,9 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43,9 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 318 lasta.
Inter Miami CF

Club Internacional de Fútbol Miami eli Inter Miami CF tai vain Inter Miami on yhdysvaltalainen jalkapalloseura Miamista, Floridasta. Inter Miami on pelannut vuodesta 2020 lähtien Major League Soccerissa (MLS). Toimitusjohtajana joukkueessa toimii entinen jalkapalloilija David Beckham.
Inter Miami voitti MLS:n runkosarjan kaudella 2024, minkä Fifa katsoi riittävän myös seurajoukkueiden MM-kilpailuihin pääsyyn. Inter menestyi MLS-joukkueista parhaiten kisoissa yltäen neljännesvälieriin.
Joukkue.
Kokoonpano.
"Päivitetty: 22. joulukuuta 2023."
Stadion.
Inter Miami pelaa kotiottelunsa Fort Lauderdalessa sijaitsevalla 21 000 -paikkaisella Chase Stadiumilla. Stadion valmistui kesällä 2020 joukkueen väliaikaistadioniksi ja sen on tarkoitus toimia joukkueen kotikenttänä Miamiin rakennettavan Miami Freedom Park -stadionin valmistumiseen saakka. Uuden stadionin katsojakapasiteetti tulee olemaan 25 000 ja sen on määrä valmistua 2025.
Vaimo on viisaampi kuin mies

Vaimo on viisaampi kuin mies (teatterilevitysnimi: Pekka Puupään perintö) on Ola Fogelbergin ohjaama lyhyt mykkä animaatioelokuva vuodelta 1927. Siinä esiintyvät Fogelbergin luomat sarjakuvahahmot Pekka Puupää ja Justiina, jotka yrittävät suojella saamiaan perintörahoja. "Vaimo on viisaampi kuin mies" oli ensimmäinen Pekka Puupää -elokuva ja eräs varhaisimmista suomalaisista animaatioelokuvista. Se on sittemmin kadonnut.
Filmin pituus oli 240 metriä, joten elokuva lienee kestänyt noin 13 minuuttia. Pahvihahmoihin perustuneessa animaatiossa käytettiin varhaista trikkikuvausta. Fogelberg vei sen samana vuonna esiteltäväksi Yhdysvaltoihin. Animaatiosta on säilynyt käsikirjoitus ja arvosteluita, mutta yhtään filmikopiota ei ole löydetty. Fogelbergin tytär Toto Fogelberg-Kaila on muistellut ainoan kopion tuhoutuneen Elannon varaston tulipalossa.
Pekka Puupää -elokuvia tehtiin myöhemmin Suomen Filmiteollisuuden tuottama 13-osainen sarja 1950- ja 1960-luvuilla sekä 1980-luvulla kaksi Visa Mäkisen ohjaamaa elokuvaa: "Pekka &amp; Pätkä ja tuplajättipotti" (1985) ja "Pekka Puupää poliisina" (1986) sekä tv-sarja "Pekka ja Pätkä" (1986).
Pello Bilbao

Pello Bilbao López de Armentia (s. 25. helmikuuta 1990 Guernica, Baskimaa) on espanjalainen maantiepyöräilijä, joka on parhaimmillaan mäkisessä maastossa ja etappikilpailuissa.
Bilbao aloitti ammattilaisuransa Orbea-tallissa, jota edusti kaksi kuukautta vuoden 2011 alusta. Tämän jälkeen hän ajoi Euskaltel-Euskadissa vuoden 2013 loppuun, Caja Rural–Seguros RGA -joukkueessa kaudet 2014–2016 ja Astana Teamissa vuosina 2017–2019. Kaudesta 2020 alkaen hän on edustanut Bahrain-McLaren / Team Bahrain Victoriousta.
Bilbao voitti L'Aquilaan päättyneen seitsemännen etapin ja Monte Avenaan ajetun 20. etapin Italian ympäriajossa 2019. Hän voitti aika-ajon Espanjan-mestaruuden 2020. Hän voitti Issoireen päättyneen kymmenennen etapin Ranskan ympäriajossa 2023.
Saavutuksia.
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Tour de Vendée, toinen
Klasika Primavera, voitto
Vuelta a Andalucía, mäkikirikilpailun voitto
Vuelta a Castilla y Leon, pistekilpailun ja 1. etapin voitto
Presidential Cycling Tour of Turkey, 6. etapin voitto
Tour de Beauce, kokonaiskilpailun voitto
Espanjan ympäriajo, 8. etapilla toinen
Vuelta a Castilla y Leon, kokonaiskilpailussa toinen
Presidential Cycling Tour of Turkey, 2. etapin voitto
Tour of the Alps, 1. etapin voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes
Critérium du Dauphiné, 6. etapin voitto
Volta a la Comunitat Valenciana, kokonaiskilpailussa kolmas
Vuelta Murcia, kokonaiskilpailussa kolmas, 1. etapin voitto
Italian ympäriajo, 7. ja 20. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, 12. etapilla toinen
Aika-ajon Espanjan-mestaruus
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 16:s
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides, 18. etapilla kolmas
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes
Tour of the Alps, kokonaiskilpailussa toinen, 4. etapin voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 13:s
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa yhdeksäs
UAE Tour, kokonaiskilpailussa kolmas
Strade Bianche, viides
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides, 3. etapin voitto
Tour of the Alps, 2. etapin voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides, 1. etapilla kolmas
Puolan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas
Saksan ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, pistekilpailun ja 4. etapin voitto
Tour Down Under, kokonaiskilpailussa kolmas, 3. etapin voitto
UAE Tour, kokonaiskilpailussa neljäs
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes, 10. etapin voitto, 17. etapilla toinen
Clásica de San Sebastián, toinen
UAE Tour, kokonaiskilpailussa kolmas
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes
Slovenian ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, 4. etapin voitto
Grand Prix Cycliste de Montréal, toinen
Volta a la Comunitat Valenciana, kokonaiskilpailussa kolmas
UAE Tour, kokonaiskilpailussa kolmas
Strade Bianche, viides
Kari Joutsamo

Kari Juhani Joutsamo (28. marraskuuta 1946 Ruokolahti – 17. tammikuuta 2001 Kaarina) oli suomalainen juristi ja Helsingin yliopiston eurooppaoikeuden professori. Hän oli Suomen ensimmäinen eurooppaoikeuden tutkija ja opettaja.
Kari Joutsamo väitteli oikeustieteen tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 1979. Hänen integraatiojuridiikkaa käsitellyt väitöskirjansa "The role of preliminary rulings in the European communities" oli ensimmäinen alallaan Suomessa. Joutsamo toimi Turun yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa assistenttina 1978–1981, dosenttina 1979–1983 ja apulaisprofessorina vuodesta 1983 alkaen. Hän julkaisi jo 1980-luvun alussa Euroopan integraation juridiikkaa käsitelleitä artikkeleita Lakimies-lehdessä. Hän kirjoitti myös Eurooppa-Instituutin julkaisusarjaan ja Eurooppa-Instituutti Bulletiniin. Vuonna 1995 Joutsamo nimitettiin Helsingin yliopiston eurooppaoikeuden professoriksi viisivuotiskaudeksi.
Enkelten valtiattaren kirkko

Enkelten valtiattaren kirkko () eli Mikrí Panagiá (Μικρή Παναγιά, ”Pieni Neitsyt Maria”) on ortodoksinen kirkko Réthymnon kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa.
Kirkko on rakennettu Kreetan venetsialaisvallan lopulla 1500-luvulla. Se oli alun perin dominikaanien käytössä ja omistettu Magdalan Marialle. Osmanivallan aikana kirkko muutettiin moskeijaksi ja siihen liitettiin minareetti. Rakennus palautettiin kirkoksi vuonna 1917. Nykyisin kirkko on omistettu Neitsyt Marialle ”enkelten valtiattarelle”. Sen toinen nimi ”Pieni Neitsyt Maria” viittaa ”Suureen Neitsyt Mariaan” eli Réthymnon katedraaliin.
Kirkko sijaitsee Réthymnon vanhankaupungin keskiosissa. Kirkkorakennus on pohjakaavaltaan ristinmuotoinen ja kolmilaivainen ja edustaa venetsialaista tyyliä.
Heptapyrgion

Heptapyrgion (, ; , ) on bysanttilais- ja osmaniaikainen linna Thessalonikin kaupungissa Kreikassa. Sen sekä kreikan- että turkinkielinen nimi tarkoittavat ”Seitsemää tornia”.
Historia.
Heptapyrgionin vanhimmat osat ovat peräisin Theodosius I:n ajalta vuosilta 379–395. Näihin kuuluvat linnan pohjoissivun viisi tornia ja niiden väliset kurtiinimuurit, jotka rakennettiin samaan aikaan kuin Thessalonikin kaupunginmuurit, joiden osaa ne ovat. Linnan eteläsivun viisi tornia ajoitetaan 1100-luvulle. Linnaa on kunnostettu ja rakennettu osittain uudelleen 1300-luvulla.
Heptapyrgion, samoin kuin muu Thessaloniki, tulivat osmanien haltuun vuonna 1430. Tämän jälkeen linna toimi kaupungin osmanijoukkojen päätukikohtana. Linnaan tehtiin muutoksia myös osmanivallan ajalla. Kauden lopulla 1890-luvulla linna muutettiin vankilaksi. Tässä yhteydessä linnan sisällä olleet rakennukset purettiin ja siihen tehtiin vankilakäytön vaatimia muutoksia ja lisärakennuksia. Linna jatkoi vankilana senkin jälkeen, kun Thessalonikista tuli osa Kreikkaa. Se toimi vankilana edelleen 1930-luvun oikeistodiktatuurin aikana sekä Kreikan sotilasjuntan kaudella 1967–1974, jolloin siellä myös kidutettiin ja teloitettiin ihmisiä. Tämän vuoksi sen nimellä on kaupungissa jossain määrin huono kaiku.
Vankila suljettiin vuonna 1989. Tämän jälkeen linnaa on kunnostettu ja paikalla on suoritettu arkeologisia tutkimuksia.
Rakennus.
Linnoitus sijaitsee Áno Pólissa eli Thessalonikin vanhassakaupungissa kaupungin korkeimmalla kohdalla, antiikin ja keskiaikaisen akropoliin eli linnavuoren koillisosassa ja kaupunginmuureilla ympäröidyn alueen koilliskulmassa. Rakennuskokonaisuus koostuu kahdesta osasta, varsinaisesta keskiaikaisesta linnasta sekä sen ympärillä ja sisäpuolella olevista myöhemmistä rakennuksista, jotka ovat peräisin ajalta jolloin rakennus toimi vankilana.
Linnan seitsemään torniin viittaavasta nimestä huolimatta siinä on kymmenen tornia, viisi pohjoissivulla ja viisi eteläsivulla. Eteläsivun suuri porttitorni rakennettiin osmanivallan aikana. Vankilavaiheessa miesvankila toimi ydinlinnan sisäpuolelle lisätyissä rakennuksissa. Vankilaa varten linnanpiha on jaettu muureilla viiteen osaan, ja keskellä on vartiotorni. Linnanpihalla on myös muun muassa kirkko, joka toimi vankilan kirkkona. Ydinlinnan ulkopuolelle linnan eteläsivulle lisätyissä rakennuksissa toimivat muun muassa vankilan hallinto, sotilasvankila sekä naisvankila.
Neitsyt Marian ilmestyksen katedraali

Neitsyt Marian ilmestyksen katedraali voi viitata seuraaviin:
Kreikassa.
Kreikassa "Neitsyt Marian ilmestyksen katedraali" () voi viitata:
Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen katedraali (Neápoli)

Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen katedraali () eli Megáli Panagía (Μεγάλη Παναγία, ”Suuri Neitsyt Maria”) on ortodoksinen kirkko Neápolin kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se on Kreetan kirkon Pétran ja Cherrónisoksen hiippakunnan katedraali eli piispanistuin. Katedraali on omistettu Neitsyn Marian kuolonuneen nukkumiselle.
Katedraali on rakennettu aikaisemman Suuren Neitsyt Marian luostarin ("Moní Megális Panagías") paikalle. Luostari oli olemassa viimeistään 1600-luvulla ja tuhoutui 1800-luvulla. Tämän jälkeen osmaniviranomaiset antoivat luvan uuden kirkon rakentamiseen. Niin vuonna 1819 rakennettiin pieni Neitsyt Maria Fermalínan ("Panagía Fermalína") kirkko, joka sijaitsee heti katedraalin pohjoispuolella. Katedraalin itsensä rakentaminen alkoi vuonna 1889 ja se valmistui taloudellisten ongelmien vuoksi vasta vuonna 1927. Se vihittiin käyttöön 27. syyskuuta kyseisenä vuonna.
Katedraali on itäisen Kreetan suurin kirkko ja hallitsee Neápolin kaupunkikuvaa. Kirkkorakennus on pohjakaavaltaan ristinmuotoinen. Siinä on kupoli ja länsipäässä kaksi tornia. Sisällä kirkossa on puukaiverruksin koristeltu ikonostaasi sekä seinämaalauksia, jotka ovat vuosilta 1962–1965.
Neitsyt Marian temppeliintuomisen katedraali

Neitsyt Marian temppeliintuomisen katedraali voi viitata seuraaviin:
Kreikassa.
Kreikassa "Neitsyt Marian temppeliintuomisen katedraali" () voi viitata:
Neljän marttyyrin kirkko

Neljän marttyyrin kirkko () on ortodoksinen kirkko Réthymnon kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se on omistettu Kreetan uusmarttyyreille, jotka olivat Angelis, Manuel, Georgios ja Nikolas.
Kreetan uusmarttyyrit teloitettiin Réthymnossa Suuren portin eli Guoran portin lähellä 28. lokakuuta 1824. Nykyisin heitä pidetään kaupungin suojeluspyhinä. Kirkko on rakennettu surmapaikalle, ja sijaitsee nykyisen Neljän marttyyrin aukion ("Plateía Tessáron Martýron") laidalla heti Réthymnon vanhankaupungin eteläpuolella. Sen paikalla on ollut aiemmin varhaisempia neljälle marttyyrille omistettuja kirkkoja. Niistä ensimmäisen rakentaminen alkoi vuonna 1905, ja se purettiin vielä keskeneräisenä vuonna 1947. Tämän jälkeen paikalle rakennettiin pienempi kirkko, joka purettiin vuonna 1972. Tämän jälkeen paikalle rakennettiin nykyinen kirkko, joka vihittiin käyttöön 28. joulukuuta 1975.
Kirkkorakennus on kolmilaivainen ja varustettu kupolilla. Sen julkisivussa on kaksi tornia. Kirkko on koristeltu sisältä bysanttilaistyylisillä seinä- ja kattomaalauksilla. Alttarin yhteydessä säilytetään marttyyrien pyhäinjäännöksiä. Kirkon alakerroksessa on pyhittäjä Sabbakselle ("Ósios Sávvas") omistettu kappeli.
Pyhän Georgioksen katedraali (Náfplio)

Pyhän Georgioksen katedraali () on ortodoksinen kirkko Náfplion kaupungissa Kreikassa. Se on Kreikan kirkon Argoliin hiippakunnan katedraali eli piispanistuin. Katedraali on omistettu pyhälle suurmarttyyri Georgios Voittajalle (Pyhä Yrjö).
Kirkko on rakennettu arviolta 1500-luvun alussa kaupungin ensimmäisen venetsialaisvallan aikana. Turkkilaisten vallattua kaupungin vuonna 1540 se muutettiin moskeijaksi. Rakennus palautettiin kirkoksi vuonna 1686 alkaneella toisella venetsialaiskaudella ja muutettiin moskeijaksi uudelleen toisella osmanikaudella. Kaupungin vapauttamisen vuonna 1822 jälkeen se muutettiin ortodoksiseksi kirkoksi. Kirkossa toimitettiin muun muassa monien Kreikan vapaussodassa kaatuneiden merkkihenkilöiden hautajaiset, mukaan lukien arkkipiispa Germanos (1824) sekä sotapäällikkö Dimítrios Ypsilántis (1832), joka on myös haudattu kirkkoon. Siellä pidettiin myös Ioánnis Kapodístriaksen hautajaiset vuonna 1831. Kirkosta tuli Náfplion katedraali vuonna 1834.
Kirkko on muodoltaan kupolilla varustettu basilika. Sen kellotorni ja nartheks lisättiin vuonna 1834. Kirkon seinä- ja kattomaalaukset on tehty läntisellä tyylillä. Viimeistä ehtoollista esittävä maalaus jäljittelee Leonardo da Vincin tunnettua maalausta.
Pyhän Georgioksen katedraali

Pyhän Georgioksen katedraali tai Pyhän Yrjön katedraali voi viitata seuraaviin kirkkoihin:
Kreikassa.
Kreikassa "Pyhän Georgioksen katedraali" () voi viitata:
Gabriel Wilhelm Cadenius

Gabriel Wilhelm (Vilhelm) Cadenius (30. heinäkuuta 1850 Helsinki – 10. lokakuuta 1903 Kotka) oli suomalainen yrittäjä, yritysjohtaja, konsuli ja valtiopäivämies. 
Cadeniuksen vanhemmat olivat raatimies ja kauppias Karl Wilhelm Cadenius ja Albertina Henriette Bergholm ja puoliso vuodesta 1879 Jenny Wilhelmina Dromberg (k. 1898). Cadenius suoritti ylioppilastutkinnon ja opiskeli hetken yliopistossa, mutta siirtyi liikealalle. Hän toimi ensin pari vuotta konttoristina, mutta perusti sitten huolinta- ja kauppaliike Cadenius &amp; Grahnin, jonka johtajana Kotkassa hän työskenteli. Cadenius oli vuodesta 1896 Kotkan kirjapaino -osakeyhtiön toimitusjohtaja ja toimi myös Etelä-Suomen sukellus -osakeyhtiön johtajana. Hän oli Tanskan varakonsuli ja Ranskan konsuliasiamies Kotkassa. Hän oli myös Kotkan kaupunginvaltuutettu kaksitoista vuotta ja toimi Kotkan kaupunginvaltuuston varapuheenjohtajana. Cadenius oli Kotkan edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1900. 
Gabriel Wilhelm Cadeniuksen kuoleman jälkeen huolinta- ja kauppaliike Cadenius &amp; Grahnia johti hänen poikansa Johan Wilhelm Cadenius (1880-1939).
Pyhän Theraponin kirkko

Pyhän Theraponin kirkko () on kirkko Mytilínin kaupungissa Lesboksen saarella Kreikassa.
Kirkon rakentaminen alkoi 1850-luvulla ja se valmistui vuonna 1935. Sen suunnitteli paikallinen arkkitehti Argýris Adalís, joka oli Ernst Zillerin oppilas ja avustaja tämän rakennusprojekteissa Ateenassa. Kirkko on omistettu Pyhälle Theraponille.
Kirkko on saaren suurin. Se on ristinmuotoinen ja siinä on suurikokoinen kupoli. Kirkkorakennus on tyyliltään omalaatuinen, ja sen arkkitehtuuri yhdistelee bysanttilaista tyyliä sekä gotiikkaa, barokkia, rokokoota ja uusklassismia. Kirkossa on Pyhän Theraponin ikoni vuodelta 1651. Puisen ikonostaasin on kaivertanut Dimítrios Kóvalas.
Pyhän Tituksen kirkko

Pyhän Tituksen kirkko voi viitata seuraaviin kirkkoihin:
Pyhän Tituksen kirkko (Iraklion)

Pyhän Tituksen kirkko () on ortodoksinen kirkko Iraklionin kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se on omistettu Kreetan ensimmäisenä piispana pidetylle apostoli Titukselle.
Kirkko sijaitsee Iraklionin vanhassakaupungissa Ágios Títoksen aukion laidalla lähellä venetsialaisaikaista Loggiaa. Paikalla alun perin ollut Pyhälle Titukselle omistettu kirkko oli kolmilaivainen basilika. Se rakennettiin Kreetan toisella bysanttilaisella kaudella, jolloin saaren keskus siirrettiin Gortynistä Iraklioniin eli tuolloiseen Khandakakseen. Näin kirkko peri Gortynin Pyhän Tituksen kirkon aseman toimien Kreetan kirkollisena keskuksena, ja sinne siirrettiin kyseisestä kirkosta pyhäinjäännöksiä ja muuta esineistöä.
Venetsialaisvallan aikana kirkko toimi Kreetan katolisen arkkihiippakunnan katedraalina. Osmanivallan aikana kirkko muutettiin moskeijaksi. Se tuhoutui vuoden 1856 maanjäristyksessä. Tämän jälkeen rakennettiin uusi moskeija eli nykyinen kirkko. Sen arkkitehti oli Athanásios Moúsis, joka suunnitteli myös Pyhän Menaksen katedraalin. Moskeija valmistui käyttöön vuonna 1871. Moskeijan minareetti purettiin Kreikan ja Turkin väestönvaihdon aikaan 1920-luvulla. Rakennus muutettiin kirkoksi vuonna 1925.
Kirkkorakennus edustaa eklektistä tyyliä. Se on pohjakaavaltaan suorakulmion muotoinen, ja siinä on nartheks ja neljän pylvään tukema kupoli. Kirkon julkisivu on koristeltu kivikaiverruksin.
Hilding Nyström

Olof Hilding Waldemar Nyström (26. marraskuuta 1921 Hanko – 1. kesäkuuta 2018 Hanko) oli suomalainen pankkimies ja ruotsin kielellä kirjoittanut muistelmakirjailija.
Hilding Nyström valmistui valtiotieteen lisensiaatiksi 1954. Hän oli Ab Pojoviks Klädesfabrikin sosiaalipäällikkönä 1949–1952 ja toimi sitten Pohjoismaiden Yhdyspankin palveluksessa osasto-, arkisto- ja museopäällikkönä 1952–1986. Nyström on julkaissut päiväkirjoihinsa perustuvia muistelmateoksia jatkosodan vuosilta JR 61:ssä sekä muistelmia työstään pankkimaailmassa ja elämästä sodanjälkeisessä Helsingissä ("Gräsrot bland toppar"). Hän on kirjoittanut myös yhden tositapahtumiin perustuvan romaanin "Tyst som muren: rysk militärbas svarar inte".
Hilding Nyströmin veli oli biologi ja kuvittaja Viking Nyström. Viking Nyström on kuvittanut veljensä julkaisemia kirjoja.
Sandomierzin piirikunta

Sandomierzin piirikunta () on yksi Świętokrzyskien voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 77 017. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Sandomierz. Yhdeksän maalaiskuntaa ovat Dwikozy, Klimontów, Koprzywnica, Łoniów, Obrazów, Samborzec, Wilczyce sekä Zawichost ja niissä on kylien lisäksi kolme kaupunkia; Klimontów, Koprzywnica ja Zawichost.
Sandomierzin piirikunnan pinta-alasta arviolta seitsemän prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Sandomierzin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 6,9 prosenttia.
Vuoden 2019 lopussa Sandomierzin piirikunnassa arvioitiin olevan 77 017 asukasta, joista 51,3 prosenttia naispuolisia ja 48,7 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 81 192 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 56 224 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 15,9 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 60,2 prosenttia ja eläkeikäisten 23,9 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43,4 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 600 lasta.
Claude Tillier

Claude Tillier (11. huhtikuuta 1801 Clamecy, Nivernais, Ranska – 18. lokakuuta 1844 Nevers, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, toimittaja ja pamfletisti. Tillier oli ensin opettaja mutta ryhtyi sitten toimittajaksi. Hän kirjoitti satiirisia kuvauksia kotiseutunsa talonpojista, aatelisista ja työläisistä. Hän oli Ranskassa ensimmäisiä talonpoikaisromaanien kirjoittajia. Hänen kirjansa "Mon oncle Benjamin" (1842, kuvitettu laitos 1915) on humoristinen kuvaus maalaislääkärin elämästä talonpoikien keskuudessa. Hän kohdistaa siinä kovaa kielenkäyttöä myös pappeihin, tuomareihin ja maalaisaateliin. "Œuvres complètes" julkaistiin 1846. Kirjan "Mon oncle Benjamin" pohjalta on tehty elokuvia ja televisiosarjoja.
Jutta Annala

Jutta Annala (s. 1975 Tornio) on suomalainen laulaja, lauluntekijä, säveltäjä, sanoittaja, laulupedagogi, tietokirjailija ja ääninäyttelijä. 
"Kotimainen poplaulaja ja ennakkoluuloton lauluntekijä, joka on viimeisen parin vuosikymmenen ajan laulanut taustoja kotimaisen kentän raskassarjalaisille."
Lokakuussa 2020 Hunch &amp; Boogie julkaisi Annalan kappaleen Traumantaju, jota Mika Roth kuvaa arviossaan muun muassa näin: "Traumantaju yhdistää kauniista kauneimman draamankaaren, laulumelodian hyväillessä korvia ja sanojen kolhiessa sielua. Vastavoimia, vastapainoja ja sopivasti vastakarvaan. Kummallinen pop-biisi, jonka melankolia purskahtelee silmille, lähes hypnoottisen poljennon viedessä samalla mukanaan. Biisi on syntynyt kuuleman mukaan romahduksen jälkeisestä oivalluksesta, että tärkeintä on se kuinka olet, ei se mitä omistat. Ilman pelkoa ei ole kahleita, ja ilman kahleita olet vapaa – jopa itsestäsi. Tässä on kiistatta jotain tylerdurdenmaista, mutta eikö meistä jokainen tahtoisi joskus vain antaa palaa, sulkea silmät, painua synkimpään korpeen ja jättää turvavyöt kytkemättä." 
Syksyllä 2019 Annala julkaisi ensimmäisen EP:n Taajuus Vol. 1 sisältäen kappaleet: "Hävyttömän hyvä elämä", "Repriisi", "Liikaa", "Sinivalaat" ja "Tämä meni nyt näin."
Vuonna 2007 Annala on kirjoittanut kirjan Pop-laulajan arkipäivä. Kirja sisältää myös äänitteen teoksen ääniharjoitteille.
Verkkoviiva-ahven

Verkkoviiva-ahven ("Mesonauta guyanae") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva makeissa vesissä elävä kalalaji. Se voi kasvaa korkeintaan kymmenen senttimetrin mittaiseksi. Lajia tavataan Brasiliasta ja Guyanasta. Laji elää noin 24–28 asteen lämpöisissä vesissä.
Patrick Konrad

Patrick Konrad (s. 13. lokakuuta 1991 Mödling, Ala-Itävalta) on itävaltalainen maantiepyöräilijä.
Konrad aloitti ammattilaisuransa Tyrol–Teamissa, jota edusti vuodet 2010–2011. Seuraavan vuoden hän ajoi Team Vorarlbergissa, 2013 Etixx-iHNed-joukkueessa ja kauden 2014 alkupuolen Team Gourmetfein Simplon Wels -tallissa. Hän aloitti Team NetApp–Endurassa harjoittelijana syksyllä 2014. Seuraavina kahtena vuonna talli tunnettiin nimellä Bora-Argon 18 ja vuodesta 2017 lähtien Bora-Hansgrohe. Hän siirtyi Lidl-Trekiin 2024. 
Konrad voitti 16. etapin Ranskan ympäriajossa 2021.
Int. Oberösterreich Juniorenradrundfahrt, 2. etapin voitto
Ratapyöräilyn takaa-ajon Itävallan-mestaruus
Tour de l'Avenir, kokonaiskilpailussa kolmas
Int. Oberösterreich Juniorenradrundfahrt, 2b. etapin voitto
Oberösterreichrundfahrt, kokonaiskilpailun voitto
Itävallan ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
Ratapyöräilyn takaa-ajon Itävallan-mestaruus
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 16:s
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa seitsemäs
Puolan ympäriajo, mäkikirikilpailun voitto
Grand Prix Cycliste de Québec, viides
Sveitsin ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas
Maantieajon Itävallan-mestaruus
Clásica de San Sebastián, kuudes
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kahdeksas
Aika-ajon Itävallan-mestaruus
Ranskan ympäriajo, 16. etapin voitto, 14. etapilla toinen
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa viidestoista
BEMER Cyclassics, viides
Liège–Bastogne–Liège, kahdeksas
Eschborn–Frankfurt, toinen
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 20:s
Positions

Positions on Ariana Granden kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 30. lokakuuta 2020. Grande ryhtyi nauhoittamaan uutta albumia vuoden 2020 huhtikuussa. Albumin nimikkosingle julkaistiin 23. lokakuuta 2020. Samana päivänä Grande vahvisti Twitterissään, että albumi julkaistaan 30. lokakuuta.
Vapahtajan temppeliintuomisen katedraali

Vapahtajan temppeliintuomisen katedraali voi viitata seuraaviin kirkkoihin:
Shinjō

Shinjō () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Yamagatan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin koillisosassa Shinjōn allaslaaksossa. Kaupungin alue ulottuu Mogamijoen varrelta koilliseen Ōuvuoriin kuuluvalle Kamurovuorelle. Shinjōssa on 35 465 asukasta (huhtikuussa 2019) ja sen pinta-ala on 222,85 neliökilometriä.
Shinjōn historia alkaa Hino-klaanin 1500-luvulla perustamasta Numatan linnasta, jota kutsuttiin aiempaan Shimizun linnaan verrattuna uudeksi linnaksi (新城, "shinjō"). Edo-kaudella 1600-luvulla linnaa laajennettiin, ja Shinjōsta tuli Tozawa-klaanin hallitsema linnanaluskaupunki. Meiji-restauraation jälkeen Shinjō toimi lyhytikäisen Shinjōn prefektuurin pääkaupunkina. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Shinjō sai vuonna 1949. Se on paikallinen talous- ja kulttuurikeskus, jossa on muun muassa elektroniikka-, kone- ja huonekaluteollisuutta. Kaupunkiin kuuluvilla maaseutualueilla viljellään riisiä ja vihanneksia.
Shinjōn nähtävyyksiin kuuluu vaunuistaan ("yatai") tunnettu, elokuisin järjestettävä festivaali Shinjō-matsuri. Se on otettu Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Torigoe Hachiman-jinjan šintolainen pyhäkkö ja entinen Yahagi-suvun asuintalo edustavat Edo-kauden arkkitehtuuria. Osa kaupungin ruokakulttuuria on keväisin syötävä paistettu silli ("kadoyaki"). Koillisosan vuoristoalueet kuuluvat Kurikoman puolikansallispuistoon. Shinjōta palvelevat JR Higashi-Nihonin Ōu-päälinja, jota pitkin kulkee suurnopeusjunayhteys Yamagata Shinkansen, Rikuu-länsilinja ja Rikuu-itälinja.
Skarżyskon piirikunta

Skarżyskon piirikunta () on yksi Świętokrzyskien voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 73 991. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Skarżysko-Kamienna. Neljä maalaiskuntaa ovat Bliżyn, Łączna, Skarżysko Kościelne sekä Suchedniów ja niissä on kylien lisäksi yksi kaupunki; Suchedniów.
Skarżyskon piirikunnalla on yhteistä rajaa Szydłowiecin, Starachowicen, Kielcen ja Końskien piirikuntien kanssa. Sen pinta-alasta arviolta 58,8 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Skarżyskon piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 14,5 prosenttia. Luku on huomattavan suuri koko Puolan työttömyysasteeseen verrattuna.
Vuoden 2019 lopussa Skarżyskon piirikunnassa arvioitiin olevan 73 991 asukasta, joista 51,8 prosenttia naispuolisia ja 48,2 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 79 470 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 49 285 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 14,6 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 58,6 prosenttia ja eläkeikäisten 26,8 prosenttia väestön keski-iän ollessa 45,1 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 521 lasta.