tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sami Toivonen

Sami Harri Petteri Toivonen (s. 5. huhtikuuta 1971 Helsinki) on suomalainen kuvittaja, lastenkirjailija ja sarjakuvapiirtäjä. Hänet tunnetaan muun muassa Tatu ja Patu -kirjojen tekijänä yhdessä vaimonsa Aino Havukaisen kanssa.
Toivonen aloitti sarjakuvien piirtämisen 1980-luvulla ja hänet palkittiin sarjakuvistaan Kritiikin Kannuksilla vuonna 1989. Toivonen valmistui graafiseksi suunnittelijaksi Lahden Muotoiluinstituutista 1994 ja ryhtyi freelanceriksi vuonna 1996. Sarjakuvapiirtäjänä Toivonen on tehnyt usein yhteistyötä käsikirjoittaja Pauli Kallion kanssa ja esimerkiksi "Kramppeja &amp; nyrjähdyksiä" -sarjakuvan piirtäjänä 1990-luvun jälkipuoliskolla. Toivoselta ja käsikirjoittaja Timo Varpiolta on myös julkaistu kaksi sarjakuva-albumia, "OM" (Tammi, 1991) sekä "Kuningaspolku" (Arktinen Banaani, 1995).
Toivonen on yhdessä puolisonsa kuvittaja ja lastenkirjailija Aino Havukaisen kanssa kuvittanut muun muassa Sinikka ja Tiina Nopolan kirjoittamat Risto Räppääjä -kirjat kirjaan "Risto Räppääjä saa isän" asti. Havukaisen ja Toivosen omaa tuotantoa ovat Tatu- ja Patu-pojista kertovat lastenkirjat, joista etenkin "Tatun ja Patun Suomi" (2007) nousi suosituksi ja sai Finlandia Junior -palkinnon. Tatu ja Patu -kirjoja on käännetty monille kielille.
Havukainen ja Toivonen ovat saaneet useita palkintoja. Vuonna 2001 heidät palkittiin Rudolf Koivu -palkinnolla kuvituksista kirjoissa "Veera ja menopelit" sekä "Risto Räppääjä ja Nuudelipää". Vuonna 2006 he saivat Kaarina Helakisa -palkinnon ja vuonna 2010 Suomen tietokirjailijat ry myönsi Havukaiselle ja Toivoselle Tietopöllö-palkinnon Tatu ja Patu -kirjasarjasta.
Punakurkkulurikki

Punakurkkulurikki ("Charmosyna amabilis") on Fidžillä Viti Levun, Vanua Levun, Taveunin ja Ovalaun saarilla elävä äärimmäisen uhanalainen melanesianlurikkien sukuun kuuluva kaijalaji.
Punaleukalurikki nimettiin virheellisesti erääseen lintulajien suomenkieliseen nimiluetteloon myös punakurkkulurikiksi, kunnes virhe korjattiin.
Kooltaan punakurkkulurikki on noin 18 cm. Laji on pääosin väriltään vihreä. Linnun rinnassa ja kurkussa on punainen alue ja myös koivet ovat punaiset; lisäksi rinnassa ja pyrstössä on ohut keltainen juova. Punakurkkulurikin voi sekoittaa fidžinluriin ("Phigys solitarius"), joka on kuitenkin kooltaan suurempi ja jolla on musta päälaki ja jonka rinnan punainen alue ulottuu laajemmalle kuin punakurkkulurikilla.
Punakurkkulurikin elinympäristöä ovat metsät yli 500 metrin korkeudessa. Sen elinympäristön laajuus on noin 16 600 neliökilometriä. Ovalaulla lajia on tavattu mangrovemetsistä. Punakurkkulurikki elää pienissä parvissa ja käyttää ravintonaan mettä ja siitepölyä. Linnun lisääntymisekologiaa ei tunneta. 
Punakurkkulurikkikannan kooksi arvioidaan alle 50 yksilöä. Suurimmat uhat lajille ovat elinympäristön hakkuut sekä saarelle levinneet mustarotat.
São Cristóvão (Rio de Janeiron kaupunginosa)

São Cristóvão on Rio de Janeiron pohjoisosassa sijaitseva kaupunginosa.
Kun portugalilaiset valtasivat seudun löytöretkien aikaan, sinne asettui asumaan jesuiittoja. Heidät kuitenkin karkotettiin 1700-luvulla, ja maa jaettiin maatiloiksi, joista yksi oli Quinta da Boa Vista. 1800-luvulla Portugalin kuningas Juhana VI otti Quinta da Boa Vistan haltuunsa, ja seudusta kehittyi hienoston asuinaluetta. Maan toinen keisari Pedro II asui siellä koko 50-vuotisen valtakautensa. Hänen aikanaan aluetta nykyaikaistettiin ja perustettiin teollisuuslaitoksia. Erityisesti toisen maailmansodan jälkeinen teollistuminen veti alueelle asukkaita muualta Brasiliasta.
Kaupunginosassa on historiallisia rakennuksia ja Quinta da Boa Vistan puistossa on Kansallismuseo ja sen kirjasto sekä eläintarha. Siellä on kaksi kirkkoa, "Igreja de São Cristóvão" ja "Igreja de Santa Edwiges".
São Cristóvãon kauppatori on koko Rio de Janeiron suurin.
Aino Havukainen

Aino-Maria Havukainen (s. 5. joulukuuta 1968 Rauma) on suomalainen lastenkirjailija, kuvittaja ja sarjakuvantekijä. Hänet tunnetaan muun muassa Tatu ja Patu -kirjojen tekijänä yhdessä miehensä Sami Toivosen kanssa.
Havukainen valmistui graafiseksi suunnittelijaksi Lahden Muotoiluinstituutista vuonna 1992 ja ryhtyi freelanceriksi vuonna 1996. 
Havukainen on kuvittanut Sami Toivosen kanssa muun muassa Sinikka ja Tiina Nopolan kirjoittamia Risto Räppääjä -kirjoja.
Kokonaan Havukaisen ja Toivosen omaa tuotantoa ovat Tatusta ja Patusta kertovat lastenkirjat, joista etenkin "Tatun ja Patun Suomi" (2007) nousi suosituksi ja sai Finlandia Junior -palkinnon vuonna 2007. Tatu ja Patu -kirjoja on käännetty monille kielille. Kahdeskymmenes Tatu ja Patu -kirja, nimeltään "Tatu ja Patu, elämä ja teot", ilmestyi kesällä 2018. Maailmankatsomuksellisista syistä Havukainen ja Toivonen eivät ole teettäneet hahmoistaan oheistuotteita muutamia palapelejä ja lautapelejä lukuun ottamatta. 
Havukainen ja Toivonen ovat julkaisseet myös teokset "Vauhtiässät Max &amp; Olivia" (1997), "Veera lääkärissä" (1999), "Veera ja menopelit" (2000) sekä "Veera ja maatalon eläimet" (2001). Tatu ja Patu -hahmot tekivät ensiesiintymisensä Veera-kirjoissa.
Nykyään Havukainen ja Toivonen pitävät "Veera ja maatalon eläimet" -kirjaansa vanhentuneena, koska se antaa maataloudesta aiheettoman idyllisen kuvan. 
Vuonna 2001 Havukainen ja Toivonen saivat Rudolf Koivu -palkinnon kuvituksista kirjoissa "Veera ja menopelit" sekä "Risto Räppääjä ja Nuudelipää". Vuonna 2006 he saivat Kaarina Helakisa -palkinnon. Vuonna 2010 Suomen tietokirjailijat ry myönsi Havukaiselle ja Toivoselle Tietopöllö-palkinnon Tatu ja Patu -kirjasarjasta. Havukainen ja Toivonen ovat olleet ehdolla Astrid Lindgrenin muistopalkinnon saajiksi vuosina 2009, 2010 ja 2016.
Havukainen ja Toivonen asuvat lastenkirjailija Mauri Kunnaksen lapsuudenkodissa. Heillä on kaksi tytärtä.
Dieter Hoeneß

Dieter Hoeneß (s. 7. tammikuuta 1953 Ulm, Baden-Württemberg, Saksan ltv.) on saksalainen, maajoukkueessakin pelannut jalkapalloilija, joka myöhemmin on toiminut bundesliigaseurojen johtotehtävissä.
Ura pelaajana.
Hyökkääjänä pelannut Hoeneß pelasi Ulmin amatööriseuroista VfB:ssä ja SSV:ssä sekä alasarjajoukkue VfR Aalenissa ennen kuin teki ammattilaissopimuksen 2. Bundesliigassa pelanneen ja sittemmin pääsarjaan nousseen VfB Stuttgartin kanssa vuonna 1975. Vuonna 1979 Hoeneß siirtyi Bayern Müncheniin, missä pelasi uransa menestyksekkäimmät vuodet ja pääsi juhlimaan Saksan mestaruutta viidesti. Hän lopetti uransa vuonna 1987.
Länsi-Saksan maajoukkueessa Hoeneß pelasi urallaan kuusi ottelua, joissa hän teki neljä maalia. Hän oli mukana Meksikossa vuoden 1986 MM-kilpailuissa, joissa joukkue saavutti hopeaa.
Pelaajauran jälkeen.
Lopetettuaan pelaajauransa Hoeneß toimi markkinointipäällikkönä tietokonvalmistaja Commodoren palveluksessa, joka noihin aikoihin oli Bayern Münchenin pääsponsori. Vuosina 1990–1995 hän toimi seurajohtanaja VfB Stuttgartissa. Vuonna 1996 hänet nimettiin Hertha Berlinin varapuheenjohtajaksi ja seuraavana vuonna nykyiseen tehtäväänsä hallintopäälliköksi vastualueenaan strategia, lehdistö ja tiedotusasiat.
Dieter Hoeneßin veli Uli on myös entinen huippujalkapalloilija.
Landskronan linnoitus

Landskronan linnoitus tai Landskronan linna ( tai "Landskrona slott") on Etelä-Ruotsissa Skånen läänissä ja Landskronan kunnassa Juutinrauman itärannalla sijaitseva linna. Linnoitus on yksi Pohjoismaiden parhaiten säilyneistä 1500-luvun vesilinnoituksista, ja siinä on hyvin säilynyt vallihautajärjestelmä. Linna on toiminut myös vankilana 1800-luvulla.
Linnan rakentaminen aloitettiin 1549 ja saatiin valmiiksi 1559. Rakennuttajana toimi Tanskan kuningas Kristian III. Nykyään linnan omistaa Statens Fastighetsverk. Linnaa käytetään juhlatilaisuuksiin ja siellä järjestetään opastettuja kierroksia.
Melanesianlurikit

Melanesianlurikit ("Charmosyna") on kaijojen heimoon kuuluva lintusuku.
Melanesianlurikit elävät enimmäkseen Papua-Uusi-Guineassa ja sen lähistön saarilla. Sukuun luetaan nykyisin kuuluvaksi 15 lajia. Eräät tutkijat sijoittavat suvun polynesianlurikkeihin ("Vini"). Joillakin lajeilla on säihkyvän väriset päälaenhöyhenet. Sukupuolidimorfismia esiintyy useilla lajeilla ja nuoret yksilöt muistuttavat höyhenpuvultaan enemmän naarasta.
Valkoinen armeija, musta paroni

Valkoinen armeija, musta paroni (ven. "Белая Армия, чёрный Барон, Belaja Armija, Tšornyi Baron") on puna-armeijan marssi Venäjän sisällissodan ajalta vuodelta 1920. Sen on säveltänyt Samuil Pokrass ja sanoittanut Pavel Grigorjev.
Muut samalle sävelelle tehdyt laulut.
Suomalainen työväenlaulu Nuorison marssi on tehty samalla sävelelle. Sen sanoitus on kuitenkin aivan erilainen.
Myös saksalaisessa Die Arbeiter von Wienissä on sama sävel.
Eurytos (filosofi)

Eurytos (, ; n. 400 eaa.) oli antiikin kreikkalainen pythagoralainen filosofi. Iamblikhos sanoo eräässä kohdassa hänen olleen krotonlainen, mutta toisessa kohdassa puolestaan taraslaisia pythagoralaisia.
Eurytos oli Filolaoksen oppilas. Diogenes Laertios mainitsee hänet Platonin opettajien joukossa, vaikkakin tämän todenperäisyys on hyvin kyseenalaista. Ei tiedetä, kirjoittiko Eurytos yhtään teosta. On kuitenkin mahdollista, että Stobaioksen erään Eurytoksen kirjoittamaksi mainitsema katkelma on peräisin jostain tämän Eurytoksen teoksesta.
Aristoteles mainitsee Eurytoksen teoksessaan "Metafysiikka" käsitellessään lukuja substanssien ja olemisen syinä ja pisteitä suuruuksien rajoina. Hänen mukaansa ”Eurytos ratkaisi, mikä kunkin olion luku on (esimerkiksi tämä ihmisen ja tämä hevosen) jäljittelemällä elävien olentojen muotoja pikkukivillään — samalla tavalla kuin jotkut järjestävät luvut kolmion ja neliön muotoon”.
Oulun Etta -palkinto

Oulun Etta -palkinto on Oulu-Seuran vuosittain myöntämä tunnustus vuoden oululaiselle. Palkinnon saaja voi olla yksityinen henkilö, työryhmä, yritys tai yhteisö. Palkitun toiminnan tulee liittyä tiiviisti Ouluun ja oululaisuuteen.
Alun perin palkittavan arvonimeksi päätettiin antaa "Stiiknafuulia" Teuvo Pakkalan novellin innoittamana. Myöhemmin nimi kuitenkin muutettiin nykyiseen muotoon.
Palkitut.
Lähde
Hippon

Hippon (; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen esisokraatikkoihin lukeutuva filosofi. Hänen on kuvattu olleen joko rhegionlainen, metapontionlainen, samoslainen tai krotonlainen. Siksi on mahdollista, että tuolloin vaikutti useampi samanniminen filosofi.
Hippon harjoitti muiden esisokraatikkojen lailla ennen kaikkea luonnonfilosofiaa. Aristoteles ei kuitenkaan lukenut häntä suurten esisokraatikkojen joukkoon ”hänen ajattelunsa pinnallisuuden vuoksi”. Hippolytoksen mukaan Hippon katsoi veden ja tulen olevan ensisijaiset alkuaineet. Hän katsoi, että tuli saa alkunsa vedestä, ja näistä kahdesta puolestaan saa alkunsa koko muu kaikkeus. Myös Simplikioksen mukaan Hippon katsoi veden olevan kaiken alkuperusta. Keskiaikainen Aristofaneen "Pilvistä" tehty skolia laittaa Hipponin nimiin näkemyksen, jonka mukaan taivaat ovat kuin uunin kupu () Maan yllä.
Monet kuvaukset Hipponin ajattelusta antavat ymmärtää, että hän oli kiinnostunut biologisista asioista. Hän katsoi, että kaikissa elävissä asioissa oli sopiva määrä kosteutta, ja sairaudet saivat alkunsa siitä, että kosteuden määrä oli epätasapainossa. Sielun hän katsoi saavan alkunsa mielestä ja vedestä.
Jossain vaiheessa Hipponia syytettiin ateismista. Hänen teoksensa ovat kuitenkin kadonneet, joten syytä tähän ei tiedetä. Komediarunoilija Kratinos syytti Hipponia jumalattomuudesta teoksessaan "Kaikkinäkevät" ("Panoptai").
Sirppikeisarikala

Sirppikeisarikala ("Pomacanthus asfur") on keisarikaloihin kuuluva kala, jota pidetään joskus meriakvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö.
Sirppikeisarikala kasvaa 40 cm pitkäksi. Sen kyljessä on tummansinisellä pohjalla iso keltainen kuunsirppikuvio, myös pyrstöevä on keltainen. Poikasen väri poikkeaa aikuisen kalan värityksestä tyystin. Koirasta ja naarasta ei voi erottaa ulkonäön perusteella.
Alkuperä.
Sirppikeisarikala on kotoisin Punaiseltamereltä ja Intian valtameren länsiosista sekä Adeninlahdelta. Etelässä sen levinneisyysalue ulottuu Sansibarille asti.
Käyttäytyminen.
Sirppikeisarikala on keisarikalaksi melko arka, mutta reviiritietoisena aggressiivinen oman lajinsa yksilöitä kohtaan.
Vesiolot ja ravinto.
Sirppikeisarikala syö luonnossa sienieläimiä. Akvaariossa sille annetaan sekä kasvis- että liharuokaa ja keisarikaloille suunniteltua erityisruokaa, joka sisältää sienieläimiä. Riutta-akvaariossa voi tulla ongelmia sen kanssa, että kala alkaa usein näykkiä kivikorallien polyyppejä ja simpukoita, mutta sitä voi pitää pienipolyyppisten kivikorallien ja kitkeränmakuisten pehmytkorallien kanssa.
Alzira Vargas

Alzira Vargas do Amaral Peixoto (1914–1992) oli Brasilian diktaattorin Getúlio Vargasin tytär ja neuvonantaja. Hän oli aktiivisesti mukana politiikassa isänsä rinnalla 1930-luvulta lähtien. Isänsä itsemurhan jälkeen hän lahjoitti tämän arkistoa ja muuta aineistoa Museu da Repúblicalle.
Alzira Vargasin puoliso oli Brasilian Yhdysvaltojen-suurlähettiläs Ernani Amaral Peixoto. Heidän tyttärenäsä on Celina Vargas do Amaral Peixoto.
Bathin koulusurmat

Bathin koulusurmiksi nimitetään Bath Consolidated Schoolissa Yhdysvaltain Michiganissa 18. toukokuuta 1927 tehtyä koulusurmaa. Tekijä oli koululautakunnan jäsen Andrew Kehoe (55), joka käytti surmien välineinä räjähteitä. Kuolleita oli 45, mukaan lukien Kehoe itse, ja loukkaantuneita 58. Kyseessä on toistaiseksi eniten kuolonuhreja vaatinut koulusurma Yhdysvalloissa.
Kehoe oli ollut riidoissa koululautakunnan kanssa rahoituksesta. Hänellä oli aiempaa väkivaltataustaa ennen koulusurmia, sillä hän oli tappanut naapurinsa koiran ja hakannut yhden hevosistaan kuoliaaksi. Päivää tai paria ennen iskujensa päivämäärää hän myös surmasi vaimonsa Nellien ja asetti tämän ruumiin lojumaan kottikärryihin.
Kehoe toteutti joukkomurhan kolmella räjähdyksellä, joista ensimmäinen kohdistui hänen omaan maatilaansa. Räjähdyksen uhreja olivat Kehoen kaksi hevosta, joiden jalat hän oli sitonut estääkseen niiden pakenemisen. Toinen kello 8.45 tapahtunut isku kohdistui koulurakennuksen kolmikerroksiseen pohjoissiipeen, ja huomio kiinnittyikin Kehoen maatilan sijasta oitis sinne. Tämä räjähdys oli tuhoisin, sillä siinä kuoli 38 henkilöä, joista 36 oli lapsia. Kolmannen kerran dynamiittia räjähti Kehoen autossa hänen ammuttuaan sitä kiväärillä. Autossa oli lastina räjähteiden lisäksi myös srapnelleja. Tässä räjähdyksessä surmansa sai neljä henkilöä: ylitarkastaja Huyck, eläkkeelle jäänyt maanviljelijä Nelson McFarren, koulutyttö Cleo Clayton sekä Kehoe itse.
Viimeiset Bath Consolidated Schoolin oppilaat kaivettiin esiin rakennuksen raunioiden seasta vasta viiden tai kuuden aikaan illalla samana päivänä. Koulun kellarista löydettiin poliisin tutkimuksissa noin 500 paunaa räjähtämättä jäänyttä dynamiittia sekä kanisteri bensiiniä. On arveltu, että Kehoe olisi käyttänyt bensiiniä koulun polttamiseen, jos dynamiitti ei olisi toiminut.
Kehoe oli jättänyt maatilansa aitaan kyltin, jossa luki "Criminals are made, not born" (). Sanomalehdissä ehdoteltiin, että Kehoe olisi saanut kimmokkeen iskuunsa maatilansa lainanmaksuun liittyvien ongelmien vuoksi, tai että hänen kärsimänsä kaksi iskua pään alueelle olisivat hämärtäneet hänen ajatteluaan.
Kestokorostuminen

Kestokorostuminen (engl. "long-term potentiation, LTP") on muistiin painamiseen liittyvä ilmiö hermosoluissa. Kestokorostumisessa tietynlainen sarja hermoimpulsseja lisää pidemmäksi aikaa joidenkin hermosolujen herkkyyttä ottaa vastaan hermoimpulsseja. Vastaavasti toisenlainen sarja hermoimpulsseja voi aiheuttaa kestovaimentumisen, jolloin hermosolujen herkkyys impulssien vastaanottoon vähentyy.
Kestokorostumisen tutkimus alkoi 1960-luvun lopulla Per Andersenin laboratoriossa Oslossa työskennelleiden Terje Lømon ja Timothy Blissin havaittua sekuntien kestoisen suuritaajuuksisen sähköisen stimulaation voivan vahvistaa synapsin toimintaa kanin hippokampuksessa päivien ja jopa viikkojen ajaksi. Sittemmin kestokorostumisen tutkimus on keskittynyt erityisesti hippokampusleikkeiden tutkimiseen in vitro.
Ominaisuudet.
Yksittäinen hermoimpulssi on aina samanvoimakkuuksinen. Stimulaation voimakkuus vaikuttaa hermoimpulssien kulkuun siten, että niitä lähetetään nopeampaan tahtiin, eli ärsytyksen voimakkuuden kasvu nostaa impulssitaajuutta. Kestokorostumiselle on tyypillistä, ettei kauankaan kestävä heikko stimulaatio (matala hermoimpulssitaajuus) yksinään riitä kestokorostumiseen. Suuritaajuuksinen hermoimpulssisykäys voi sen sijaan hyvinkin lyhytaikaisena aikaansaada kestokorostumisen.
Kestokorostuminen on nimensä mukaisesti kestävä. Lyhyt, voimakas stimulaatio voi aiheuttaa joissain tapauksissa yli vuodenkin kestävän kestokorostumisen.
Synapsiyhteyden vahvistuminen edellyttää synapsia edeltävän eli presynaptisen ja sen jälkeisen eli postsynaptisen hermosolun yhtaikaisen aktivoitumisen (postsynaptisen on hermosolun depolarisoiduttava korkeintaan 100 millisekunnin kuluttua presynaptisen hermosolun depolarisaatiosta).
Kestokorostuminen on myös valikoiva synapsin suhteen. Vain aktiivinen synapsiyhteys vahvistuu, eikä kahden hermosolun välisen synapsin aktivoituminen siis aiheuta kyseisten hermosolujen muissa synapseissa kestokorostumista.
Vaikka heikko stimulaatio yksinään ei riitä kestokorostumiseen, voi heikkoa stimulaatiota vastaanottava synapsi kuitenkin kestokorostua, jos samassa solussa olevaa läheistä synapsia stimuloidaan samanaikaisesti voimakkaasti. Tätä ominaisuutta kutsutaan assosiatiivisuudeksi.
Evan Ramsey

Evan Ramsey (s. 1981) on yhdysvaltalainen rikollinen, joka hyökkäsi 19. helmikuuta 1997 aseistettuna high schooliinsa Bethelissä, Alaskassa surmaten kaksi ja haavoittaen kahta. Kuolonuhrit olivat 15-vuotias oppilas Josh Palacios ja rehtori Ron Edward. 
Ramseyn lapsuudessa isä joutui vankilaan ja äiti alkoholisoitui. Sijaiskodeissa elänyt poika joutui koulukiusaamisen ja seksuaalisen hyväksikäytön kohteeksi. Hän sai murhista pitkän vankilatuomion ja voi hakea armahdusta vasta vuonna 2066, mikäli on elossa 85-vuotiaana.
Ramsey kärsii rangaistustaan alaskalaisessa vankilassa.
Mitä otat mukaan muistoksi sivistyksestä

Mitä otat mukaan muistoksi sivistyksestä on Keuhkojen vuonna 1996 levyttämä albumi, jonka julkaisi Bad Vugum. Albumi julkaistiin sekä CD että LP-muodossa. Yhtyeen ainoa jäsen Kake Puhuu äänitti albumin kappaleet kotonaan neliraitanauhurilla ja Islannissa. CD-versio sisältää myös aikaisemmin Keuhkojen EP-levyillä "Lihaa y-akselilla olen oikeassa" (1991) ja "Latistaa totuudenetsinnän sanahelinäksi" (1993) julkaistut kappaleet.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Kake Puhuu.
Ilmar Raag

Ilmar Raag (s. 21. toukokuuta 1968) on virolainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan kansainvälisesti koulukiusaamista ja kouluammuskelun taustoja pohtivasta elokuvastaan "Klass" (2007). Hän on myös toiminut Viron television johdossa ja kirjoittanut kolumneja maan johtaviin lehtiin. 
Kuressaaressa syntynyt Raag opiskeli Virossa, Ranskassa ja Yhdysvalloissa.
Bookends

Bookends on Simon &amp; Garfunkelin vuonna 1968 julkaistu studioalbumi. Se pysyi Yhdysvaltojen albumilistan sijalla 1 seitsemän viikkoa. Tuottajina olivat Paul Simon, Art Garfunkel ja Roy Halee.
Hongkongin jalkapallomaajoukkue

Hongkongin jalkapallomaajoukkue on joukkue, joka edustaa Hongkongia jalkapallon maaotteluissa. Joukkuetta hallinnoi Hongkongin jalkapalloliitto. 
Hongkong ei ole koskaan selviytynyt MM-kisojen lopputurnaukseen. Oman maanosansa mestaruuskisoihin se on selviytynyt kolmesti, parhaana saavutuksena pronssi vuoden 1956 kisoissa. Maajoukkueiden FIFA-rankingissa Hongkong on syyskuussa 2008 sijalla 122. Parhaimmillaan se on ollut sijalla 90 helmikuussa 1996.
Historia.
Hongkongin jalkapalloliitto perustettiin vuonna 1914, mutta FIFA:n jäseneksi se tuli vasta vuonna 1954. Samana vuonna Hongkong pelasi ensimmäisen virallisen maaottelunsa, jonka se hävisi Etelä-Korealle maalein 2-5.
Hongkong kuuluu Aasian jalkapalloilun edelläkävijämaihin ja lukeutui maanosan parhaisiin joukkueisiin 1950- ja 1960-luvuilla. Kautta aikain ensimmäisissä Aasian-mestaruusturnauksessa vuonna 1956 se saavutti pronssia. Hongkong selviytyi vielä Aasian mestaruuskilpailuihin 1964 (4. sija), ja 1968, missä sijoittui viidenneksi, mutta tämän jälkeen se on jäänyt joka kerta lopputurnauksen ulkopuolelle.&lt;ref name="fifa.com/team"&gt;Hongkongin esittely FIFA:n sivuilla &lt;/ref&gt;
MM-karsintoihin Hongkong osallistui ensi kerran 1974 kisojen karsinnoista lähtien, mutta ei ole koskaan selviytynyt lopputurnaukseen. 1960-luvun huippuvuosien jälkeen joukkue onkin lähinnä satunnaisesti kyennyt yksittäisissä otteluissa kiusaamaan isompiaan. Ikimuistettavimpia hetkiä ovat vuonna 1968 saavutetti 2-1-voitto emämaasta Kiinasta 1986 Meksikon MM-kisojen karsinnoissa, mikä vei joukkueen jatkokarsintoihin, ja 2-1-voitto Thaimaasta 2004 Aasian mestaruusturnauksen karsinnoissa.
Aki Seppälä

Aki ”Aksu” Seppälä (s. 14. toukokuuta 1979) on suomalainen salibandyn pelaaja, joka edustaa 3. divisioonan Joutsenon Katajaa. Suomen korkeimmalla sarjatasolla Salibandyliigassa nopeajalkaisena ja kovaa laukovana puolustajana tunnettu Seppälä on edustanut NST:tä ja Josbaa. Hän on pelannut myös Suomen maajoukkueessa.
Ura.
Seppälä on Joutsenon Katajan kasvatti. B-juniorina hän siirtyi Ruokolahden Rajuun, jonka kanssa hän saavutti ikäluokan SM-pronssia kaudella 1996–1997. Samalla kaudella hän teki ensiesiintymisensä miesten tasolla Rajun 1. divisioonajoukkueessa.
Rajun pudottua 2. divisioonaan Seppälä siirtyi samaan aikaan 1. divisioonaan nousseen lappeenrantalaisen NST:n riveihin, ja oli kaudella 1997–1998 joukkueen runkopelaajia sen noustessa Salibandyliigaan ensimmäistä kertaa historiassaan. NST pelasi ensimmäisen liigaottelunsa 5. lokakuuta 1998 Helsingin NMKY:tä vastaan, ja Seppälä vastasi joukkueen ensimmäisestä liigamaalista. NST:ssä Seppälä pelasi liigaa kaksi kautta ennen joukkueen putoamista 1. divisioonaan keväällä 2000. Hän pelasi samaan aikaan vielä myös A-junioreissa ja saavutti ikäluokan SM-hopeaa.
Vuonna 2000 Seppälä muutti opiskeluiden vuoksi Joensuuhun, jossa hän jatkoi liigapelejä paikallisen Josban joukkueessa. Seuraavan viiden kauden aikana joukkue ylsi mitalipeleihin neljästi ja saavutti SM-hopeaa kausilla 2001–2002, 2002–2003 ja 2003–2004 sekä -pronssia kaudella 2000–2001. Lisäksi joukkue voitti Suomen cupin kaudella 2002–2003 sekä sijoittui cupin toiseksi kausilla 2001–2002 ja 2003–2004. Josba-vuosinaan Seppälä sai myös ensimmäisen kutsunsa Suomen maajoukkueeseen, jossa hän on sittemmin pelannut 25 ottelua ja tehnyt pisteet 5 + 3 = 8.
Vuonna 2005 Seppälä palasi kotiseudulleen ja NST:n takaisin liigaan nousseeseen joukkueeseen. Hän on pelannut liigan runkosarjassa 276 ottelua pistein 89 + 120 = 209 ja pudotuspeleissä 50 ottelua pistein 11 + 14 = 25. Hän on NST:n ensimmäinen yli 100 liigaottelua pelannut pelaaja. Hänet valittiin liigan kuukauden pelaajaksi marraskuussa 2002 ja helmikuussa 2008. Seppälän toistaiseksi viimeinen liigakausi oli 2008–2009, jonka jälkeen hän siirtyi kasvattajaseuransa Joutsenon Katajan 3. divisioonajoukkueeseen.
Seppälä on pelannut myös jalkapalloa Kultsun ja NaKan divisioonajoukkueissa. Päälajistaan poiketen hän pelaa jalkapallossa hyökkääjänä.
Ruotanen (Pyhäjärvi)

Ruotanen on kylä Pyhäjärvellä. Se sijaitsee noin 5 kilometriä keskustaajamasta Pyhäsalmelta itään valtatie 27:n varressa. Kylällä sijaitsee muun muassa koulu sekä Pyhäsalmen kaivos. Ruotasen postinumero on 86900 Pyhäkumpu.
Miki Falls

Miki Falls on yhdysvaltalaisen Mark Crilleyn tuottama neliosainen manga-sarjakuva. Tarinan päähenkilö on Miki, joka rakastuu salaiseen ryhmään kuuluvaan Hiroon. Sarjaan kuuluvat Miki Falls: Spring, Miki Falls: Summer, Miki Falls: Autumn ja Miki Falls: Winter. Crilley on myös tehnyt monia muita manga-tyylisiä sarjakuvia, muun muassa sarjan "Akiko".
Vice Vukov

Vice Vukov () oli kroatialainen laulaja ja poliitikko. Hän edusti Jugoslaviaa Eurovision laulukilpailuissa vuosina 1963 ja 1965. Hän joutui 1970–1980-luvuilla hallituksen epäsuosioon poliittisena toisinajattelijana, ja hänen muusikonuransa keskeytyi. Hän oli kroatialaisen patriotismin symboli.
Šibenikissä syntynyt Vukov opiskeli Zagrebissa ja Pariisissa.
Kroatian itsenäistyttyä Vukov liittyi sosiaalidemokraatteihin. Hän pääsi parlamentin jäseneksi vuonna 2003. Kaaduttuaan portaissa 17. marraskuuta 2005 Vukov sai vaikean päähän kohdistuneen vamman eikä koskaan toipunut. Hän kuoli Zagrebissa vajaat kolme vuotta myöhemmin.
Araset

Araset ("Nannopsittaca") on papukaijojen heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu nykyään 2 lajia. Sinilakkiaranen tunnustettiin suomenkielisessä lajiluettelossa omana lajinaan vasta vuonna 2006.
Myös viherarasia ("Forpus") kutsutan arasiksi, ainakin lemmikkiharrastuksessa.
Brasilianarat

Brasilianarat ("Primolius") on papukaijojen heimoon kuuluva lintusuku. Lajit kuuluivat aiemmin "Ara"-sukuun, mutta ne erotettiin suomenkielisessä lajiluettelossa omaksi suvukseen vuonna 2006.
Brasilianarat ovat keskikokoisia aroja, jotka ovat pääasiassa vihreitä väritykseltään. Niiden pituus on noin 38-43 cm nokasta pitkän pyrstön kärkeen ja ne painavat noin 207-265 grammaa.
Kaikkia kolmea lajia tavataan myös lemmikkinä Suomessakin.
Kildebert I

Kildebert I (noin 497 – 23. joulukuuta 558) oli merovingien kuningashuoneeseen kuulunut frankkien kuningas ja yksi Klodvigin neljästä pojasta. Muut olivat Klotar I, Klodomir ja Teoderik I. Kildebert I osallistui burgundien kuningaskunnan hävitykseen vuonna 534.
Klodvigin kuoltua vuonna 511 frankkien valtakunta jaettiin neljään osaan Klodvigin poikien kesken. Kildebert sai pääkaupungikseen Pariisin, ja hän hallitsi alueita, jotka ulottuivat lännessä Englannin kanaaliin ja pohjoisessa Somme-joelle.
Kildebertin valtakausi oli sotaisaa aikaa. Hän osallistui vuonna 523 frankkien burgundien kuningaskuntaa vastaan suunnatulle sotaretkelle. Seuraavana vuonna Klodomir kaatui Vezeroncen taistelussa ja Klodomirin lapset murhautettiin. Sen jälkeen Kildebert otti haltuunsa Chartresin ja Orléansin. Kildebert osallistui myös vuosina 532 ja 534 uusiin sotaretkiin burgundeja vastaan ja liitti osan burgundien alueesta omaan kuningaskuntaansa.
Vuonna 531 Kildebert hyökkäsi sisarensa Chrotildan pyynnöstä visigoottien kuningasta Amalarikia vastaan. Amalarik joutui vetäytymään Barcelonaan, jossa hänet murhattiin. Kildebert marssi Espanjaan veljensä Klotar I:n kanssa uudestaan vuonna 542 ja sai tällä retkellä sotasaaliiksi Pyhän Vincentin tunikan. Hän vei pyhäinjäännöksen Pariisiin ja perusti Saint-Germain-des-Prés’n luostarin, jossa tunikaa säilytetään.
Kildebert kuoli vuonna 558, ja hänet haudattiin perustamaansa luostariin. Kildebert ei jättänyt miespuolisia perijöitä, ja Klotar otti Kildebertin maat haltuunsa.
Richard Galliano

Richard Galliano (s. 12. joulukuuta 1950 Cannes, Ranska) on ranskalais-italialainen harmonikkataiteilija.
Tausta.
Galliano syntyi Cannesissa, Ranskassa. Hänen italialaista sukujuurta oleva isänsä oli itsekin pianisti ja harmonikansoittaja, joka opetti kyseisissä soittimissa Richardia 14-vuotiaaksi saakka. Tämän jälkeen isä ilmoitti Richardin Nizzan konservatorioon, jossa tämä opiskeli kontrapunktia, harmoniaa ja pasuunaa. Samalla Richard osallistui menestyksekkäästi moniin kansainvälisiin harmonikkakilpailuihin soittaen monipuolista ohjelmistoa Tšaikovskista Gershwiniin. Hän valmistui konservatoriosta vuonna 1969 erinomaisin arvosanoin.
Ura.
Gallianon uraan on antanut paljon vaikutteita yhdysvaltalainen jazz-trumpetisti Clifford Brown. Galliano huomasi harmonikan olevan lähes unohdettu instrumentti jazz-musiikissa ja hän omistautui omalta osaltaan tilanteen muuttamiseen.
1970-luvulla Galliano vaikutti enimmäkseen Pariisissa, jossa hän saavutti maineen erinomaisena säestäjänä. Hän esiintyi muun muassa Charles Aznavourin, Juliet Grecon, George Moustakiin ja Allain Leprestin kanssa. Hän levytti yhdessä Leprestin kanssa albumin "Voce A Mano", joka voitti "Grand Priz tu Disque" -palkinnon ja loi pohjaa Gallianon laajemmalle suosiolle Ranskassa.
1980-luvulle tultaessa Galliano oli jo vakiinnuttanut asemansa Ranskan viihdemusiikin kentässä. Nyt hän saattoi omistautua harmonikan esiintuomiseen sooloinstrumenttina etenkin jazz-musiikissa. Hän osallistui myös kansainvälisille kiertueille muun muassa Chet Bakerin, Joe Zawinulin ja Ron Carterin kanssa.
1990-luvulla Galliano elvytti musette-musiikkia, kutsuen musiikkiaan ”uudeksi musetteksi”. Hänen yhtyeessään vierailivat muun muassa Toots Thielemans sekä Eddy Louiss. 2000-luvulla Galliano on jatkanut aktiivisesti levyttämistä sekä kiertueita, sekoittaen useita musiikkityylejä melodisen jazz-tulkintansa perustalle. Hänen Tangaria Quartet -yhtyeessään ovat soittaneet viulisti Alexis Cardenas, basisti Philippe Aerts sekä perkussionisti Rafael Mejia.
Kilperik II

Kilperik II ("Chilperic", noin 672–721) oli Neustrian kuningas vuodesta 715 ja kaikkien frankkien kuningas vuodesta 719 kuolemaansa asti. Hän oli viimeinen Merovingien kuningassuvun jäsenistä, jolla oli omaa todellista valtaa. Aluksi hän oli lähinnä Neustrian ("Länsivaltakunnan") major domuksen Ragenfridin ohjailema nukkehallitsija, mutta osoittautui urheaksi soturiksi ja taisteli joukkojensa edessä, kun Ragenfrid ja Kilperik hyökkäsivät yhdessä Austrasiaan ("Itävaltakuntaan"). Sotaonni kuitenkin kääntyi, ja Austrasian major domuksesta Kaarle Martelista tuli 720 koko Frankkien valtakunnan major domus ja tosiasiallinen hallitsija.
Kilperik vietti nuoruutensa luostarissa ja käytti munkkinimeä Daniel, mutta muutti nimensä noustessaan Neustrian kuninkaaksi.
Kenttätyräkki

Kenttätyräkki ("Euphorbia esula") on monivuotinen, juurakollinen, ruohovartinen tyräkkikasvi. Laji on myrkyllinen kuten muutkin tyräkit.
Ulkonäkö.
Juurakosta nousee pystyjä, joskus haarovia varsia. Suomessa varret ovat yleensä korkeintaan puolen metrin korkuisia. Varressa on runsaasti ruodittomia, pitkänomaisia, alle senttimetrin levyisiä, ehytlaitaisia lehtiä. Varret ja lehdet ovat kellanvihreitä ja kaljuja. Varren latvaan muodostuu sarjamainen kukinto, jossa on kuudesta yhdeksään haaraa. Latvakukinnon lisäksi alemmas varteen kasvaa usein pienempiä kukintohaaroja. Kukintohaarojen tyvellä on varsilehtiä leveämpiä ja keltaisempia, tyveltään herttamaisia tukilehtiä. Kukintohaarojen kärkeen muodostuu tyräkeille ominainen valekukka ("cyathium"). Siinä on alinna kaksi leveää, lähes puoliympyrän muotoista, kellertävää ylälehteä, niiden keskellä neljä mesiäislevyä, useita hyvin pieniä, kehättömiä, yksiheteisiä hedekukkia ja keskimmäisenä vihreä emikukka. Kenttätyräkillä mesiäislevyt ovat puolikuun muotoiset, ja niiden kärjissä on ulospäin suuntautuvat sarvimaiset ulokkeet. Mesiäislevyt ovat aluksi kellanvihreät, mutta muuttuvat vähitellen ruskeiksi. Emikukka sisältää vain kukkaperän päässä nuokkuvan emiön, jonka pallomaisesta sikiäimestä muodostuu pyöreähkö, kolmilohkoinen kotahedelmä. Kukinnan edistyessä jokaisen valekukan tyveltä kasvaa yleensä kaksi sivuhaaraa, joihin muodostuu samanlaiset valekukat. Kenttätyräkki voi risteytyä tarhatyräkin ("Euphorbia cyparissias") kanssa.
Levinneisyys.
Kenttätyräkin alkuperäinen esiintymisalue on ehkä sijainnut alueella, joka ulottuu itäisestä Keski-Euroopasta Kaspianmeren pohjoispuolitse Altaille. Siellä se esiintyy luontaisesti pensaikkoisilla aroilla ja joen rantojen hietikkojen kuivemmissa osissa. Nykyisin se on levinnyt lähes koko Eurooppaan, mutta on harvinaisempi kylmimmillä alueilla pohjoisessa, mereisimmillä rannikkoseuduilla lännessä ja välimerenkasvillisuuden alueella etelässä. Levinneisyysalue ulottuu hajanaisena läpi Siperian Koreaan ja Japaniin asti. Pohjois-Amerikassa kenttätyräkki on levinnyt 1800-luvun alun jälkeen läpi koko mantereen Yhdysvaltain pohjoisosassa ja Kanadan eteläosassa. Voimakkaan leviämisensä takia laji on luokiteltu yhdeksi sadasta haitallisimmasta vieraslajista.
Suomessa kenttätyräkki on vakiintunut, mutta ei kovin yleinen uustulokas. Ensimmäiset havainnot siitä eri puolilla Etelä-Suomea ovat 1800-luvun jälkipuoliskolta. Se kasvaa yleensä hiekkaperäisillä paikoilla ja melko avoimessa ympäristössä kuten ahoilla, pientareilla ja ratapenkereillä. Yleisin se on kaakossa, Savossa ja Karjalassa, ja harvinaisin Suomenselän länsipuolella. Pohjanmaalla esiintyminen painottuu satamakaupunkien ympäristöön. Pohjoisimmat havainnot ovat Rovaniemellä ja Kainuussa. Itä-Suomeen se on ilmeisesti levinnyt Venäjältä tuodun huonosti puhdistetun siemenviljan mukana, ja toisaalta kaskiviljely loi siellä sille sopivia kasvupaikkoja vielä 1800-luvulla. Muuten sen varhainen leviäminen Suomessa näyttää liittyneen rautateihin ja satamiin.
Viisisädetyräkki

Viisisädetyräkki ("Euphorbia helioscopia") on yksivuotinen, pysty- ja tanakkavartinen tyräkkikasvi, joka kasvaa rikkakasvina pelloilla ja puutarhoissa. Laji on myrkyllinen kuten muutkin tyräkit.
Ulkonäkö.
Viisisädetyräkin varsi on 15–40 cm korkea. Tyvellä saattaa olla haaroja. Varsilehdet ovat ruodittomia, vastapuikeita ja tylppä- tai lanttokärkisiä. Lehtien kärkipuoli on sahalaitainen. Kasvi on kalju ja väriltään kellanvihreä. Varren latvaan muodostuu sarjamainen kukinto, jossa on lajin nimen mukaisesti viisi haaraa. Kukinnon tyvellä on kiehkurana viisi varsilehtien kaltaista tukilehteä. Kukintohaarojen kärkeen muodostuu tyräkeille ominainen valekukka ("cyathium"). Siinä on alinna kaksi varsilehtien kaltaista, mutta kellertävämpää ylälehteä. Niiden keskellä on neljä pyöreähköä, vaaleanvihreää mesiäislevyä. Näiden välissä ovat valekukkaan kuuluvat varsinaiset kukat: useita hyvin pieniä, kehättömiä, yksiheteisiä hedekukkia ja keskimmäisenä vihreä emikukka. Emikukka sisältää vain kukkaperän päässä olevan emiön, jonka pallomaisesta sikiäimestä muodostuu pyöreähkö, kolmelohkoinen kotahedelmä. Kodan kasvaessa emikukka alkaa nuokkua ja painuu mesiäislevyjen kehän ulkopuolelle. Kukinnan edistyessä jokaisen valekukan tyveltä kasvaa yleensä kolme sivuhaaraa, joihin muodostuu samanlaiset valekukat. Kukinnon haaroittuminen saattaa jatkua samalla tavoin näistä uusista valekukista.
Levinneisyys.
Lähes koko Eurooppa kuuluu viisisädetyräkin levinneisyysalueeseen. Se puuttuu kuitenkin Islannista, Färsaarilta ja Huippuvuorilta. Fennoskandian keski- ja pohjoisosissakin se on harvinainen. Kaakkois-Euroopasta levinneisyysalue jatkuu hajanaisena läpi Aasian lauhkeiden osien Japaniin saakka. Viisisädetyräkin alkuperäinen luontainen esiintymisalue ei ole varmasti tunnettu, sillä nykyisin se esiintyy kaikkialla nimenomaan peltorikkaruohona. Edellä mainittujen alueiden ulkopuolella eli Afrikassa, Australiassa ja Uudessa Seelannissa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikassa se on kuitenkin uusi tulokas.
Suomessa viisisädetyräkkiä tavataan runsaammin lounaassa Etelä-Satakuntaan, Etelä-Hämeeseen ja Uudellemaalle asti. Yleinen se on kuitenkin vain Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa ja Uudellamaalla. Näillä vanhoilla viljelysseuduilla se on ilmeisesti muinaistulokas. Enemmän tai vähemmän vakiintuneena uustulokkaana viisisädetyräkkiä on esiintynyt Savossa ja Karjalassa sekä Pohjanmaan rannikolla.
Kuubanamatsoni

Kuubanamatsoni ("Amazona leucocephala") on amatsonien sukuun kuuluva papukaija.
Koko ja ulkonäkö.
Kuubanamatsoni on keskikokoinen papukaija, pituudeltaan 28–33 cm. Sen pääasiallinen väri on vihreä, jota löytyy niskasta, selästä, vatsasta, pyrstöstä ja osittain siivistä. Siivissä on myös sinistä. Kaula ja posket ovat punaiset, otsa ja silmien ympäristö taas valkoista. Nokka on vaaleanruskeahko.
Levinneisyys.
Kuubanamatsoneja tavataan luonnonvaraisena Kuuban saarella, Isla de la Juventudilla, Bahamassa ja Caymansaarilla Karibialla. Populaation kooksi on laskettu Kuuban saarella noin 10 000 yksilöä, Isla de la Juventudilla 1 100–1 320 yksilöä, Caymansaarilla Crand Caymanilla 3 402 yksilöä, Cayman Bracrella 400–500 yksilöä ja Bahamalla Abacon saarella 3 550 yksilöä sekä Inaguan saarella 6 350 yksilöä vuonna 2006. IUCN:n luokituksen mukaan kuubanamatsoni on silmälläpidettävä laji.
Alalajit.
Kuubanamatsonilla on neljä alalajia:
Lemmikkinä.
Suomessa kuubanamatsoni on harvinainen lemmikki, mutta sitä kuitenkin tavataan ajoittain.
Kuubanamatsonin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.
Laji kuuluu CITES I/A-liitteeseen, jonka vuoksi kaikessa siihen liittyvässä kaupankäynnissä myös Suomen sisällä linnulle vaaditaan alkuperätodistus, pysyvä tunnistemerkintä (siru tai umpirengas) sekä Suomen ympäristökeskuksen myöntämä EU-lupanumero. Ilman näitä myös lajin pesittäminen eli poikasten tuottaminen on kiellettyä.
Guizzo

Guizzo on historiallinen italialainen skootterimerkki. Toiminimi "Palmieri &amp; Gulinelli" valmisti Guizzo-merkkisiä skoottereita ja mopoja Bolognassa 1955–1964 . Guizzossa oli 149 cm³ kaksitahtimoottori, joka oli astinlaudan alla vaakatasossa. Jalkatilassa oli pieni luukku ja avattava kansi, josta huoltokohteisiin päästiin käsiksi. Neliportaisen vaihdelaatikon pykäliä siirrettiin jalkavivulla. Voimansiirto takapyörään tapahtui ketjulla. Renkaat olivat 12-tuumaiset.
Neutraalipunainen

Neutraalipunainen eli toluyleenipunainen (C15H17ClN4) on eurhodiiniväriaine, jota käytetään pH-indikaattorina ja soluja tutkittaessa. Neutraalipunainen vaihtaa väriään punaisesta keltaiseksi pH:n ollessa alueella 6,8–8,0. Aine myydään usein hydrokloridisuolana.
Neutraalipunaisen on todettu olevan mutageeninen
Ruskea aikakirja

Ruskea aikakirja on Keuhkojen vuonna 1998 levyttämä albumi, jonka julkaisi Bad Vugum. Kala Einolle omistetulla levyllä on 13 kappaletta ja se sisältää myös CD-ROM-ohjelman.
Kappaleet.
Albumin kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Kake Puhuu.
Carl Honoré

Carl Honoré (s. 1967 Skotlanti) on kanadalainen toimittaja, joka luopui urastaan ja ryhtyi hitausliikkeen esitaistelijaksi.
Honoré suoritti tutkinnon Edinburghin yliopistossa aineinaan historia ja italian kieli. Hän on toiminut katulasten parissa Brasiliassa ja sai työstään virikkeen ryhtyä toimittajaksi. Hän on ollut vapaana toimittajana eri puolilla maailmaa, ja hänen artikkeleitaan on ilmestynyt muun muassa lehdissä The Economist ja Observer.
Honoré asuu Lontoossa vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa. Hän pitää kotikaupunkinaan Kanadan Edmontonia, jossa hän vietti lapsuutensa.
Hindustan Ambassador

Hindustan Ambassador on vuodelta 1957 peräisin olevan englantilaisen Morris Oxfordin intialainen muunnos. Automallia valmisti Intiassa vuonna 1942 perustettu Hindustan Motors vain vähäisin muutoksin vuodesta 1958 vuoteen 2014.
Hindustan Ambassador oli kotimaassaan hyvässä maineessa virkamiesten ja poliitikkojen autona ja taksina. Valkoisena se oli Jawaharlal Nehrusta alkaen kaikkien Intian pääministereiden virka-autona. Valkoista autoa eivät saaneet ulkomaalaiset, ja niinpä Saksan Delhin-suurlähettiläs piti omana lippuautonaan kirkkaanpunaista Ambassadoria. Mallinimi tarkoittaakin suomeksi suurlähettilästä. Hindustan on puolestaan Intiasta joissakin yhteyksissä käytetty nimi.
Automallin tuotanto oli suurimmillaan 1980-luvulla, jolloin sitä syntyi jopa 24 000 kappaletta vuodessa. Maan talouden avautuessa 1990-luvulla ja japanilaisautojen maahantulon myötä kysyntä kuitenkin hiipui niin, että vuonna 2000 Ambassadoria valmistettiin enää 5 000 ja loppuaikoina 2014 vain muutama päivässä.
Ranskalainen autojätti Groupe PSA, vuodesta 2021 Stellantis, kaavailee Hindustan Ambassador -mallinimen paluuta Intian markkinoille modernina sähkötoimisena kaupunkimaasturina vuonna 2022. PSA perusti vuonna 2017 Intiaan yhteisyrityksen Hindustan Motorsin kanssa.
Läntinen Pornokatu 25 B 13

Läntinen Pornokatu 25 B 13 on Liimanarinan vuonna 1992 levyttämä EP, jonka julkaisi Bad Vugum. EP:llä on kuusi kappaletta ja se on levytetty Tampereella ja Helvetissä joskus vuoden 1991 aikana.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet ovat Olli "fuck-everyone-else" Paukkeen säveltämiä ja sanoittamia.
Toivo Halonen

Toivo Juhana Halonen (7. heinäkuuta 1893 Sääminki – 29. lokakuuta 1984 Savonlinna) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1922–1945.
Elämä.
Säämingin Saunasaaressa syntyneen Toivo Halosen vanhemmat olivat torppari Matti Halonen ja Maria Lovisa Forss. Vuonna 1900 perhe häädettiin isän rakentamasta torpasta ja he muuttivat Saukonsaareen. Kymmenvuotiaasta lähtien Halonen joutui äitinsä kanssa huolehtimaan perheen elatuksesta, kun isä sairastui vakavasti. Kansakoulun jälkeen hän työskenteli talvet metsätyömiehenä ja kesäisin laivamiehenä Saimaalla. 
Halonen liittyi sosialidemokraattiseen puolueeseen vuonna 1916. Hän toimi muun muassa sosialidemokraattisen nuorisoliiton Savonlinnan piirijärjestön sihteerinä ja sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön puheenjohtajana. Halosen kunnalliset luottamustoimet alkoivat syksyllä 1917, jolloin hänet valittiin Säämingin taksoituslautakuntaan. Sisällissodan aikana valkoiset vangitsivat Halosen väärän ilmiannon vuoksi ja hän oli neljä kuukautta Savonlinnan vankileirillä. Vapauduttuaan Halonen työskenteli sosialidemokraattisen nuorisoliiton Savonlinnan piirin puhujana 1919-1920 ja Säämingin kunnallisena ammattientarkastajana 1920-1922. Vuodesta 1924 lähtien Halonen viljeli Säämingin Hannolanpellosta ostamaansa Toivolan tilaa.
Halonen valittiin Säämingin kunnanvaltuustoon tammikuun 1919 kunnallisvaaleissa. Halonen oli kunnanvaltuuston jäsenenä 47 vuotta ja puheenjohtajana vuodesta 1922 lähtien parinkymmenen vuoden ajan. Vuoden 1922 eduskuntavaaleissa Halonen valittiin kansanedustajaksi. Halonen istui eduskunnassa yhtäjaksoisesti vuoteen 1945, jolloin hän ei enää lähtenyt ehdolle. Halonen oli myös presidentin valitsijamiehenä vuosina 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943. Halonen oli aktiivisesti mukana Suomen Pienviljelijäin Liiton toiminnassa kuuluen järjestön liittovaltuustoon. Lisäksi Halonen oli SDP:n puolueneuvoston ja Mikkelin piiritoimikunnan jäsen, Osuuskassojen Keskuksen ja Osuuskassojen Keskusliiton hallintoneuvostojen jäsen sekä Itä-Savon Osuusliikkeen hallintoneuvoston puheenjohtaja. Vuonna 1953 hänelle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi.
Perhe.
Toivo Halosen oli Jenny Lydia Luukkanen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1920.
Taiteilijaeläke

Valtion taiteilijaeläke eli valtion ylimääräinen taiteilijaeläke voidaan myöntää tunnustukseksi ansiokkaasta toiminnasta luovana tai esittävänä taiteilijana taiteilijalle, joka asuu tai on asunut pysyvästi Suomessa. Vuoden 2013 lopussa elinikäistä taiteilijaeläkettä sai 1 056 taiteilijaa.
Myös arvostelijat on otettu jo vuosikymmenien ajan huomioon päätöksissä ylimääräisistä taiteilijaeläkkeistä. Alasta käytetään nimeä taidejournalismi.
Eläkettä ei ilman erityistä syytä myönnetä 60 vuotta nuoremmalle henkilölle. Taiteilijaeläke voidaan myöntää valtion talousarvioon tarkoitusta varten otetusta määrärahasta. Eläke on veronalaista tuloa, ja se voidaan myöntää täytenä eläkkeenä tai osaeläkkeenä. Eläkkeen suuruus on 1.1.2024 alkaen 1 601,92 euroa kuukaudessa ja osaeläke siitä puolet. Eläkettä myönnettäessä otetaan huomioon hakijan varallisuus sekä hänen toimeentulomahdollisuutensa.
Eläkettä ei myönnetä hakijalle, jonka eläketulot kansaneläketuloa lukuun ottamatta ovat korkeammat kuin kaksi kertaa täysi taiteilijaeläke. Enintään osaeläkettä on myönnetty hakijalle, jonka eläketulot kansaneläketuloa lukuun ottamatta ylittävät täyden taiteilijaeläkkeen tason. Eläkkeiden jakaminen perustuu vertaisarviointiin, jossa valtion taidetoimikuntien jäsenet arvioivat hakijoiden taiteellista toimintaa. Eläkkeistä päättää Taiteen edistämiskeskus. 
Vuonna 2024 Taiteen edistämiskeskus ei julkaissut ylimääräisten taiteilijaeläkkeiden saajien nimiä tietosuojan johdosta.
Taiteilijaeläkkeen historia.
Taiteilijaeläkkeitä jaettiin Suomessa ensimmäisen kerran jo 1830-luvulla, kun alettiin maksaa eläkettä kansallisesti merkittäville taiteilijoille. Silloin taiteilijaeläkkeet muistuttivat nykyisiä taiteilija-apurahoja, eivätkä ikä tai varallisuus vaikuttaneet eläkkeen saantiin. Ensimmäisiä saajia olivat muun muassa kirjailija J. L. Runeberg sekä taidemaalari Magnus von Wright.
Taiteilijaeläkkeiden apurahaluonne säilyi Suomen itsenäisyyden alkuvuosikymmeniin saakka. Vuonna 1923 Suomen taiteilijaseura teki esityksen valtion ylimääräisten eläkkeiden saamiseksi taiteilijoille. Kuudesta anotusta eläkkeestä taiteilijaeläke myönnettiin taidemaalari Maria Wiikille. 
Eläkettä nauttivat 1920–1940-luvulla monet kansallisesti merkittävät taiteilijat, kuten kirjailija Toivo Pekkanen ja kuvataiteilija Tyko Sallinen. 
Nykyisin voimassa oleva apurahajärjestelmä luotiin pääosin niin sanotun Ahon komitean eli Valtion taidekomitean mietinnön ehdotusten perusteella vuonna 1965. Silloin muutettiin taiteilijaeläkejärjestelmääkin siten, että myönnettävissä olevien eläkkeiden eläkeluonteisuus korostui.
Ennen vuotta 1984 myönnetyt taiteilijaeläkkeet olivat verottomia, sen jälkeen myönnetyt kohdellaan verotuksessa muiden eläketulojen tavoin.
Mihin taiteilijaeläke perustuu?
Taiteilijaeläkkeet perustuvat säädöksiin:
Alastonsuomi.com

Alastonsuomi.com on suomalainen Toyb Oy:n ylläpitämä sosiaalisen median alusta ja internet-kuvagalleria, johon internetin käyttäjät voivat lisätä valokuvia ja tietoja itsestään. Sivusto tunnetaan erityisesti siitä, että käyttäjät voivat lisätä itsestään seksuaalisuuteen liittyviä valokuvia, jotka ovat monissa muissa gallerioissa kiellettyjä. Sivusto on perustettu vuonna 2007 eräänlaisena vastineena IRC-Gallerian sisältörajoituksille. Alle 18-vuotiaat eivät saa rekisteröityä sivun käyttäjiksi eivätkä käyttää sivuston palveluja.
Rekisteröityneitä käyttäjiä on yli 100 000 ja lisättyjä kuvia sivustolla yli miljoona kappaletta. Sivusto ilmoittaa, että sivuilla vieraillaan yli 2 302 000 kertaa kuukaudessa ja sivulatauksia kertyy yli 118 000 000 kappaletta kuukaudessa.
Historia.
Alastonsuomi.com perustettiin alun perin vuonna 2007 pienen kaveriporukan sisäpiirin vitsinä aikana, jolloin sosiaalisen median alustat olivat vasta kehittymässä. Perustajaryhmään kuulunut Hermanni Jokinen oli sivuston toinen rekisteröitynyt käyttäjä. Useat perustajaryhmän jäsenistä toimivat aikuisviihteen parissa, mikä vaikutti sivuston alkuperäiseen konseptiin. Sivuston suosio kasvoi kuitenkin nopeasti odotettua suuremmaksi. Facebook ei ollut vielä yleistynyt Suomessa, eikä Instagramia ollut olemassa. Sivuston alkuaikojen ilmapiiriä on kuvailtu kepeäksi ja yhteisölliseksi, jossa käyttäjät jakoivat monipuolisesti kuvia alastomista kehoistaan.
2010-luvulla sivusto sai mediahuomiota, mikä johti käyttäjämäärän kasvuun. Vuosikymmenen lopulla tapahtui merkittävä muutos, kun sivuston ylläpito poisti markkinointikiellon, mahdollistaen esimerkiksi pornografisen sisällön myymisen alustalla. Mediahuomion seurauksena sivustolle liittyi paljon uusia käyttäjiä, jotka etsivät yksinomaan seksiseuraa.
Toiminta ja käyttö.
Alastonsuomi.com toimii myös blogialustana, jossa käyttäjät voivat kirjoittaa seksuaalisuudesta ja muista aiheista. Sivustolla on myös chat-keskusteluja ja suljettuja ryhmiä eli klubeja, joissa käyttäjät voivat keskustella erityisaiheista.
Sivusto edellyttää käyttäjiltään täysi-ikäisyyttä, ja alaikäisten rekisteröityminen ja palvelujen käyttö on kielletty. Käyttäjät voivat esiintyä joko anonyymisti tai omilla kasvoillaan. Sivusto kieltää suoran kaupallisen toiminnan, mutta sallii OnlyFans-profiilien linkittämisen käyttäjäprofiileihin "sponsoroitu"-merkinnällä. Tämä käytäntö on otettu käyttöön erityisesti 2020-luvulla OnlyFansin yleistyttyä.
Sivusto on toiminut merkittävänä kohtaamispaikkana erityisesti fetissi- ja kinky-yhteisöille sekä seksuaalivähemmistöille. Se on tarjonnut anonyymin ympäristön samanhenkisten ihmisten kohtaamiselle ja itseilmaisulle.
Yhteiskunnallinen merkitys.
Sexpon vastaavan seksuaalineuvojan Maria Vihlmanin mukaan Alaston Suomi voidaan määritellä sekä pornosivustoksi että anonyymiksi sosiaaliseksi mediaksi. Sivusto on tarjonnut käyttäjilleen paikan, jossa seksuaalisuus ja alastomuus ovat sallittuja osana sosiaalista kanssakäymistä.