tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Byron Erickson

Byron Erickson (s. 3. helmikuuta 1951 Tucson, Arizona) on yhdysvaltalainen Disney-sarjakuvien käsikirjoittaja. Erickson ahmi lapsena sarjakuvia, erityisesti 1950-luvun Disney-sarjakuvia. Hän omisti nuoruutensa sarjakuville ja keräsi lähes 30 000 sarjakuvalehteä käsittävän kokoelman. Vuonna 1983 Erickson sai työpaikan Another Rainbow -kustannusyhtiöstä ja pääsi toimittamaan "The Carl Barks Library" -kirjasarjaa, jossa oli Carl Barksin koko Disney-tuotanto. Erickson värväsi Gladstoneen uusia taiteilijoita, muun muassa Don Rosan ja William Van Hornin.
Myös tanskalaisten ja hollantilaisten Disney-sarjakuvat pääsivät Ericksonin ansiosta amerikkalaisiin lehtiin. Kun sarjojen julkaisuoikeus siirtyi takaisin Disney-yhtiölle, muutti Erickson Chicagoon ja meni First Publishingin palvelukseen. Hän pääsi toimittamaan muita sarjakuvia. Hänellä oli kuitenkin ikävä Disney-sarjakuvia. Egmont-kustantamo tarjosi Ericksonille töitä vuonna 1991, ja hän muutti tarjouksen jälkeen Tanskaan. Ensimmäisen sarjakuvakäsikirjoituksen Erickson teki jo Gladstonella, mutta tarina jäi valmistumatta. Erickson piirrätti sen vuonna 1992 César Feriolilla.
Erickson on edelleen Egmontin palveluksessa ja vastaa yhtiön sarjakuvatuotannosta. Päätoimensa ohella hän kirjoittaa kuukausittain vähintään yhden tarinan. Ericksonin käsikirjoittamat sarjat ovat hyvin kekseliäitä.
Stafettkarnevalen

Stafettkarnevalen on Suomessa järjestettävä ruotsinkielisten koulujen välinen suuri viestijuoksukilpailu. Kilpailu järjestetään vuosittain toukokuun puolessavälissä, useimmiten Helsingin olympiastadionilla. Kilpailu on kaksipäiväinen, perjantaina ala-asteet kilpailevat ja lauantaina ala-asteet, yläasteet sekä lukiot ja ammattikoulut. Osa kilpailuista juostaan nurmikentällä ilman kenkiä. Stafettkarnevalen on Euroopan suurimpia koulu-urheilukilpailuja. Vuonna 2016 Vaasassa osallistujia oli noin 8000. 
Historia.
Stafettkarnevalenin esikuva on maailman vanhin ja suurin viestijuoksutapahtuma, Philadelphian Penn Relays, johon Stafettkarnevalenin idean isä Carl-Olaf Homén osallistui vuonna 1960 Delawaren yliopiston joukkueessa. Pian hänet valittiin "Svenska Finlands Skolidrottsförbundin" puheenjohtajaksi ja ensimmäinen "Stafettkarnevalen" järjestettiin vuonna 1961 Eläintarhan kentällä Helsingissä. Tuolloin kilpailuihin osallistui 606 koululaista. Vuonna 1964 kilpailua pidettiin ensimmäistä kertaa Olympiastadionilla. Sen jälkeen Stafettkarnevalen on pidetty Olympiastadionilla, muutamaa kertaa lukuun ottamatta. Vuonna 1971 Olympiastadionia parannettiin yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuja varten, ja silloin Stafettkarnevalen järjestettiin Kokkolassa. Vuodet 1993 ja 1994 stadionia parannettiin vuoden 1994 EM-kisoja varten ja silloin kilpailupaikkana oli Vaasa. Stafettkarnevalen pidettiin Vaasassa myös vuonna 2005, vuoden 2005 yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailujen parannustöiden takia. 
Vuonna 1961 lähtöjä oli noin 700. (Lähtömäärä on kilpailijamäärä jos kilpailijat jotka osallistuvat useampaan lajiin lasketaan eri kilpailijoina.) Seuraavana vuonna lähtömäärä oli 1 164 ja jo vuonna 1969 lähtöjä oli 2 002. Vuonna 1987 lähtöjä oli 5 004. Ensimmäisenä vuonna kilpailulajeja oli 11, ja nykyään määrä on yli kaksinkertainen. Stafettkarnevalissa on myös huutosakkikisa (hejarklack).
Stafettkarnevalen palkittiin vuoden 2008 Urheilugaalassa parhaana urheilutapahtumana.
Olympiastadionin remontin aikana (2016–2019) kisat järjestettiin vuonna 2016 Vaasassa, vuonna 2018 Turussa, sekä vuosina 2017 ja 2019 Espoossa.
Ahmasjärvi (Utajärvi)

Ahmasjärvi on rehevä järvi Ahmaksen kylässä Utajärvellä Pohjois-Pohjanmaalla, lähellä Rokuan kansallispuistoa. Järven pinta-ala on noin 424 hehtaaria, ja se laskee Oulujokeen.
Järvi on matala, osin hiekkapohjainen ja osin muta- sekä liejupohjainen vesiallas, joka kuuluu Oulujoen vesistöalueeseen. Järveä ympäröivä maasto on pääosin hiekkamaita sekä suota, ja rannat on suurimmaksi osaksi muokattu pelloiksi. Lähes koko järvi on järvikorte- sekä järviruokokasvustojen ympäröimä.
Tärkeä lintujärvi.
Järvi on myös tärkeä lintuvesi, ja siellä pesii säännöllisesti noin 30 eri lintulajia. Silkkiuikkujen kanta on runsas, keskikesällä niitä voi järvenselällä nähdä jopa kahdensadan yksilön parvena. Järvellä pesii sisämaassa harvinainen kahlaaja, punajalkaviklo. Järven kaakkoisrannalle rakennettiin vuonna 1997 viisi metriä korkea lintutorni, johon mahtuu 8–10 henkilöä kerrallaan.
Toukokuu on lintubongarin kannalta paras kuukausi Ahmasjärven äärellä. Silloin sekä pesivät että muuttomatkallaan järveä taukopaikkanaan pitävät linnut ovat saapuneet sinne. Kesäkuussa järvellä pesii satoja nauru- ja pikkulokkipareja. Moni vesilintulaji, tavallisimmin jouhisorsa, haapana, tavi ja tukkasotka, pesii lokkien tuoman suojan turvin. Järven lähistöllä pesivät kaakkurit, kalasääsket ja kuikat käyvät siellä kalassa. Satunnaisesti järvellä pesii mm. harmaasorsa sekä kultasirkku. Syksyllä Ahmasjärvi hiljenee. Lokakuussa voi järvellä tosin nähdä satoja isokoskeloita kalassa.
Kuopion hiippakunta

Kuopion hiippakunta () on yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon yhdeksästä hiippakunnasta. Hiippakunta perustettiin vuonna 1939, ja siihen kuuluu 47 seurakuntaa, jotka on jaettu viiteen rovastikuntaan. Hiippakunnan alueeseen kuuluvat Pohjois-Savo, Kainuu ja Pohjois-Karjala. Alueen suurimmat kaupungit ovat Kuopio, Joensuu ja Kajaani. Hiippakunnan pääkirkko on Kuopion tuomiokirkko.
Historiaa.
Alun perin Kuopion hiippakunta perustettiin vuonna 1851, mutta vuonna 1900 tuomiokapituli ja piispanistuin siirrettiin keisari Nikolai II:n julistuksella Kuopiosta Ouluun, ja vuonna 1923 hiippakunnan nimi muutettiin Oulun hiippakunnaksi. Nykyinen Kuopion hiippakunta perustettiin vuonna 1939 palvelemaan itäistä Suomea.
Ystävyyshiippakunnat.
Kuopion hiippakunnan ystävyyshiippakunta on Jordanian ja Pyhän Maan evankelisluterilainen kirkko.
Ossauskosken vesivoimalaitos

Ossauskosken vesivoimalaitos on Kemijoessa Tervolan Peuralla ja Koivukylässä sijaitseva vesivoimalaitos, joka on toimintansa perusteella jokivoimalaitos. Se sijaitsee Tervolan kirkonkylästä 17 kilometriä seututietä 926 pohjoiseen eli Rovaniemelle päin. Voimalaitoksen omistaa Kemijoki Oy.
Pato.
Voimalaitos on rakennettu Pietinsaaren yläpuolen rantaan noin 16 kilometrin päähän Petäjäskosken voimalaitoksen alapuolelle. Saaren molemmille puolille on rakennettu pato. Vanhassa uomassa saaren itäpuolella on betoninen säännöstelypato, jossa on viisi tulva-aukkoa, ja sen molemmilla puolilla osuus maapatoa. Saaren länsipuolelle on rakennettu voimalaitoksen betonipato, jonka molemmilla puolilla on maapatoa. Patoaltaan länsirannat ovat alavaa maata ja sinne on rakennettu pitkä maapato suojelemaan asutusta. Maapatoa on yhteensä 1,875 kilometriä ja betonipatoa 160,6 metriä. Paton on korkeimmillaan 18,7 metriä korkea. Joen ylittävällä padolla kulkee maantie ja patoaltaan länsireunan maapatoa seuraa rautatie.
Voimalaitos.
Voimalaitoksessa pyörii pystyakselinsa ympäri kolme Kaplan-turbiinia, jotka tuottavat sähköenergiaa parhaimmillaan yli 41 megawatin (MW) teholla. Vesi otetaan padon takaa ja se putoaa 15 metriä alaspäin vesiturbiineihin, josta vesi ohjataan alavirtaan päin 1,8 kilometriä pitkää ja 100 metriä leveää alakanavaa pitkin. Turbiinien juoksupyörät ovat halkaisijaltaan 6,45 metriä ja ne pyörivät 88,2 kierrosta minuutissa. Voimalan rakennusvirtaama on 1 080 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), ja Kemijoen keskivirtaama on 546 m³/s. Tulvakaudella ylimääräinen vesi juokutetaan viiden portin läpi voimalaitoksen ohi. Voimalaitoksen kapasiteetti on maksimivirtaamalla 124 MW ja sen vuotuinen energiantuotanto on noin 501 gigawattituntia (GWh).
Kalanviljelylaitos.
Voimalasta 120 metriä alajuoksulle päin sijaitsee kalankasvatuslaitos, jonka kasvatettuja poikasia istutetaan Kemijokeen. Laitos käyttää Kemijoen omaa vettä. Laitos on rakennettu 1982 ja sen omistaa Kemijoki Oy ja Pohjolan Voima Oy. Kemijoen voimaloihin ollaan suunnittelemassa kalateiden rakentamista ja tavoitteena on avata vaelluskaloille mereltä esteetön pääsy Ounasjokeen.
Historiaa.
Voimalaitos rakennettiin vuosina 1961–1965, jolloin työmaalla työskenteli yhtä aikaa enimmillään 820 henkeä. Voimalaitosalueen läheisyyteen syntyi tämän takia Ossauskosken kylä. Voimalan suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy, arkkitehtina toimi Kai Blomstedt ja rakennustyömaan päällikkönä diplomi-insinööri Eino Manninen. Voimalan kolmen turbiinin kapasiteetti oli aluksi 93 MW, mutta vuosina 2007–2008 ne peruskorjattiin ja yhteiskapasiteetti kasvoi 124 megawattiin.
Kemijoen uittosääntö on lopetettu vuonna 2004 ja siitä tehdyt valitukset on kumottu vuonna 2014 Korkeimmassa hallinto-oikeudessa. Uittoränni on sen vuoksi poistettu käytöstä.
Ivalojoen Kultala

Ivalojen Kultala on Suomen valtion vuonna 1870 rakentama rakennusryhmä Ivalojoen pohjoistörmällä Kehäpään tunturista lounaaseen. Kultalaa käytettiin alkujaan kullan kaivamisen ja kaupan valvontaan. Alue on nykyään museona, ja siellä on myös majoittumismahdollisuus vaeltajille.
Ivalojoen Kultala kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin kulttuuriympäristöihin, ja se on rakennussuojelukohde.
Historiaa.
Kultalan rakentaminen ja toiminta sijoittuu kultaryntäyksen keskeisimpään aikaan. 1860-luvulla Suomen senaatti oli lähettänyt retkikunnan kartoittamaan kultaesiintymiä. Senaatin lähettämä retkikunta kartoitti Lapin kultaesiintymiä kesällä 1868. Syksyllä 1868 viimeisenä kohteena oli Ivalojoki, josta löytyi retkikunnan etsimää kultaa. Parin päivän huuhtomisen jälkeen oltiin varmoja, että Lapin merkittävin kultaesiintymä oli löytynyt. Todellinen kultaryntäys Ivalojoelle alkoi kesällä 1869, kun kaksi kokenutta kullankaivajaa, Jakob Ervast ja Nils Lepistö huuhtoi paikalta kaksi kiloa kultaa.
Kultalaa alettiin rakentaa sen jälkeen, kun keisari Aleksanteri II hyväksyi asetuksen kullanetsinnästä. Kultala valmistui kevättalvella 1870 valtion viranomaisten tukikohdaksi, jossa viranomaiset jakoivat etsintälupia, valtauskirjoja, lunastivat kultasaaliit, valvoivat kultamaiden järjestystä ja laativat tehdaspiirikarttoja. Valtion palveluksessa oli alkuvuosina 38 miestä, joiden lisäksi Kultalan lähellä oleva kapakka houkutteli niin tehdaspiirien omistajia kuin työmiehiäkin.
Kultalan toiminta hiljeni pikkuhiljaa 1880-luvulle tultaessa, jolloin päärakennus korjattiin revontulitutkimusta varten. Seuraavina vuosikymmeninä alueen kultapalstat ja rakennukset vuokrattiin yksityisille.
Fade to Black

Fade to Black on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Metallican kappale vuodelta 1984. Kappale nauhoitettiin heidän toiselle levylleen "Ride the Lightningille". 
Metallicalle kappale merkitsi uudenlaisen tyylisuunnan avautumista, sillä se on rakenteeltaan yhtyeen ensimmäinen hidas, balladimainen kappale, vaikkakin loppua kohden kappale muuttuu akustisen kitaroinnin vallinnasta voimakkaaseen ja tällöin yhtyeelle tyypillisempään raskaaseen särösoundimaailmaan. Yhtye käytti myöhemmin samanlaista kaavaa seuraavilla levyillä kappaleissa "Welcome Home (Sanitarium)", "One" ja "The Day That Never Comes". Näissä on yhteisenä piirteenä, että ne ovat albumin neljäntenä kappaleena.
Kappale on sanoituksiltaan synkkäluonteinen ja teemana on itsemurha. Kappaleen erilaisuus yhtyeen edellisen albumin "Kill ’Em All:iin" sisältämiin mullistaviin thrash metal -raitoihin herätti aluksi joidenkin fanien keskuudessa ristiriitaisia tunteita, mutta kappaleesta on tullut yksi yhtyeen hiteistä ja se kuuluu melko yleisenä osana myös Metallican konserttiohjelmistoon.
Kappaleen säveltäjiksi on merkitty koko silloisen Metallican kokoonpano, eli James Hetfield, Lars Ulrich, Cliff Burton ja Kirk Hammett.
Kari Sainio

Kari Sainio (s. 24. toukokuuta 1975 Virrat) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. 
Sainio on Killinkosken Myrskyn kasvatti. Hän edusti urallaan Sääksjärven Loisketta, Tampereen Kisatovereita, Nokian Pyryä sekä Veikkausliigassa pelannutta Tampere Unitedia, jonka riveissä hän voitti Suomen mestaruuden 2001 ja 2006. Hänellä on takanaan 159 Veikkausliiga-ottelua, joissa hän viimeisteli 6 maalia.
Sainio valmentaa tätä nykyä Ilveksen ikäkausijunioreita.
Porvoon hiippakunta

Porvoon hiippakunta () on yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon yhdeksästä hiippakunnasta. Siihen kuuluu 56 seurakuntaa (2018), jotka on jaettu yhdeksään rovastikuntaan (). Hiippakunnan alue on hajanainen ja siihen kuuluvat kaikki Suomen ruotsinkieliset seurakunnat sekä ne kaksikieliset seurakunnat, joissa ruotsi on enemmistökieli. Porvoon hiippakuntaan kuuluvat myös Suomen saksalainen seurakunta ja Ruotsin kirkon kirkkokäsikirjaa ja kirkollisia tapoja noudattava Olaus Petri -seurakunta. Kirkon kielisäännösten uudistamisen jälkeen 2006 hiippakunta ei ole enää ruotsinkielinen vaan kaksikielinen. 
Porvoon hiippakunnan tuomiokapituli sijaitsee Porvoossa ja sen tuomiokirkko on Porvoon tuomiokirkko.
Historia.
Kustaa Vaasa perusti Viipuriin hiippakunnan kesäkuussa 1554. Viipurin hiippakunnasta tuli Porvoon hiippakunta 30.9.1723. Muita käyttökelpoisia sijoituskohteita hiippakunnalle olisivat olleet Savonlinna tai Lappeenranta. Porvoo oli tähän aikaan sodan runtelema ja venäläiset olivat polttaneet sen vuonna 1708. Tässä palossa tuhoutui 250 yksityisasuntoa, koulu ja suomalainen kirkko. Kuninkaan päätöksellä tuomiokirkoksi nimetty Porvoon kivikirkko vaurioitui myös palossa, mutta siinä pystyttiin kuitenkin järjestämään jumalanpalveluksia rauhanteon jälkeen.
Karoliinisen kirkkolain uudistusta oltiin kaivattu kauan. Autonomian ajan alusta käynnissä ollut valmisteluprosessi päättyi, kun keisari vahvisti uuden kirkkolain joulukuussa 1869. Sen aikainen Porvoon piispa Frans Ludvig Schauman loi uuden kirkkolain ja siksi se on saanut lempinimen Schaumanin kirkkolaiksi. Laki astui voimaan heinäkuussa 1870. Lain ansiosta kirkon asema, hallinto ja tehtävät muuttuivat ratkaisevasti.
Vuonna 1923 silloisen Porvoon hiippakunnan tuomiokapituli siirrettiin Tampereelle ja hiippakunnan nimeksi tuli Tampereen hiippakunta. Tässä yhteydessä Porvooseen perustettiin nykyinen ruotsin- ja kaksikielisiä seurakuntia palveleva Porvoon hiippakunta.
Sikspäkki ja salmiakkia

Sikspäkki ja salmiakkia on ensimmäinen Viivi ja Wagner -sarjakuvastripeistä koottu albumi. Se on julkaistu vuonna 1998 ja sisältää numeroimattomia strippejä vuosilta 1996 (20 kpl), 1997 (49 kpl) ja 1998 (101 kpl) yhteensä 170 kappaletta. Strippien järjestys albumissa ei vastaa alkuperäistä julkaisujärjestystä. Albumista julkaistiin vuonna 2005 ruotsinkielinen versio "Sexpack och salmiak".
Paukaneva

Paukaneva on neva Seinäjoella, Nurmon keskustasta länteen. Se rajoittuu lounaassa Alajoen peltoaukeaan ja lännessä Seinäjoen suuosan oikaisu-uomaan. Nevan pohjoisosaa halkoo tie, niin sanottu Kiikun suora. Paukanevan kaakkoisreunalla kulkee Pohjanmaan rata. Alueella sijaitsee näkötorni ja vuonna 2000 valmistunut pitkospuureitti, joka toimii luontoretkeilyreittinä.
Nevan lajisto.
Paukanevan kasvillisuus on suon tyypille ominaisesti karua: rahka- ja lyhytkortista nevaa sekä keidasrämettä ja isovarpuista rämettä. Nevan linnusto on sangen runsasta. Paukanevalla pesii muun muassa iso- ja pikkukuoveja sekä monia lokkilajeja. Muuttoaikana neva toimii levähdyspaikkana joutsenille ja hanhille.
Historiaa.
Paukanevan ympäristön peltoaukeat, kuten Pajuneva ja koko lounaispuolen Alajokilakeus, on saatu viljelyskäyttöön kydöttämällä eli polttamalla nevoja jo 1700-luvulla. 1860-luvun nälkävuosien seurauksena koko Paukaneva pyrittiin saamaan viljeltäväksi. Kruunu avusti nevan ojittamisessa, mutta työ osoittautui mahdottomaksi suon märkyyden takia. Alueella on harjoitettu 1700- ja 1800-luvuilla myös tervanpolttoa.
1700-luvun alussa Paukanevalle rakennettiin pitkospuureitti samassa yhteydessä Nurmon saarnashuoneen kanssa. Pitkospuita pitkin seinäjokelaiset, joilla ei ollut omaa kirkkoa, pääsivät Nurmoon. Pitkospuut tuhoutuivat vuonna 1752 suuressa metsäpalossa.
Sisällissodan aikana 1918 niin sanotuissa Paukanevan teloituksissa suon laidalla ammuttiin ainakin 27 vangittua punakaartilaista. Teloitetut haudattiin nevaan, josta 20 vainajan ruumiit kaivettiin ylös vielä saman vuoden aikana. Osa teloitetuista lepäsi suohaudassaan aina vuoteen 1944, minkä jälkeen heidät siirrettiin Nurmon hautausmaalle. Paikalle on myöhemmin pystytetty muistomerkki.
Paukanevalle on EU:n avustuksella rakennettu pitkospuut, laavu sekä lintutorni.
Apua, sängyssäni on sika!

Apua, sängyssäni on sika! on toinen "Viivi ja Wagner" -sarjakuva-albumi. Albumi on julkaistu vuonna 1999 ja sisältää numeroimattomia strippejä vuosilta 1998 (74 kpl) ja 1999 (100 kpl) yhteensä 174 kappaletta. Albumista julkaistiin vuonna 2005 ruotsinkielinen versio "Hjälp, jag har en gris i sängen!".
Oi, mikä karju!

Oi, mikä karju! on neljäs Viivi ja Wagner -sarjakuva-albumi. Se on julkaistu vuonna 2001.
Stripit.
Albumi sisältää numeroidut stripit vuodelta 2000 seuraavassa järjestyksessä: 752–753, 560–561, 564–567, 570–571, 754–755, 576–577, 596–597, 580–581, 756, 757, 584–589, 591, 704, 592–595, 758–759, 598–599, 602–603, 600–601, 760–761, 608–611, 614–615, 618–621, 624–625, 632–633, 626–631, 622–623, 634–649, 654–663, 652–653, 664–699, 706–745, 748–751 ja 746–747. Strippejä on yhteensä 174 kappaletta.
Väliltä 560–761 puuttuvat stripit: 562–563, 568–569, 572–575, 578–579, 582–583, 590, 604–607, 612–613, 616–617, 650–651, 700–703 ja 705 (yhteensä 28 kpl).
Strippien järjestys albumissa ei vastaa alkuperäistä julkaisujärjestystä.
Kuumaa hiekkaa

Kuumaa hiekkaa on viides Viivi ja Wagner -sarjakuva-albumi, joka on julkaistu vuonna 2002. Siitä otettiin heti samana vuonna uusintapainos.
Stripit.
Albumi sisältää numeroidut stripit seuraavassa järjestyksessä: 762–765, 770–773, 780–783, 778, 784, 786–789, 792–803, 806–807, 812–817, 804–805, 818–823, 791, 825–835, 838–841, 844–849, 854–865, 870–871, 852–853, 872–891, 896–897, 892, 898, 902–911, 914–919, 924–927, 900, 929–939, 966–981, 1000–1007, 1012–1015, 1024, 1029, 1025–1026, 1028 ja 1027, jotka numeroon 819 asti ovat vuodelta 2000 ja numerosta 820 alkaen vuodelta 2001.
Väliltä 762–1029 puuttuvat stripit: 766–769, 774–777, 779, 785, 790, 808–811, 824, 836–837, 842–843, 850–851, 866–869, 893–895, 899, 901, 912–913, 920–923, 928, 940–965, 982–999, 1008–1011 ja 1016–1023 (yhteensä 94 kpl).
Strippien järjestys albumissa ei vastaa alkuperäistä julkaisujärjestystä.
Viriili vesipeto

Viriili vesipeto on Viivin ja Wagnerin kuudes sarjakuva-albumi. Albumi on julkaistu vuonna 2003.
Stripit.
Albumi sisältää numeroidut stripit seuraavassa järjestyksessä: 1030-1031, 1034-1047, 1050-1053, 1104, 1133, 1103, 1073, 1054-1055, 1058-1063, 1130, 1135, 1066, 1056, 1064-1065, 1076-1087, 1090-1091, 1074-1075, 1092-1093, 1088-1089, 1094-1097, 1180, 1183, 1106-1107, 1262, 1187, 1108-1109, 1120-1123, 1140-1141, 1161, 1048, 1267, 1067, 1142-1159, 1162-1165, 1168-1179, 1184-1185, 1188-1189, 1071, 1182, 1190-1191, 1196-1215, 1218-1219, 1224-1227, 1216, 1099, 1114, 1192, 1222-1223, 1136-1137, 1228-1231, 1244-1245, 1232-1235, 1246-1247, 1252-1256 ja 1291, joista numeroon 1114 asti kuuluvat vuoteen 2001 ja numerosta 1120 alkaen vuoteen 2002.
Väliltä 1030-1249 puuttuvat stripit: 1032-1033, 1049, 1057, 1068-1070, 1072, 1098, 1100-1102, 1105, 1110-1113, 1115-1119, 1124-1129, 1131-1132, 1134, 1138-1139, 1160, 1166-1167, 1181, 1186, 1193-1194, 1217, 1220-1221, 1236-1243, ja 1248-1249, yhteensä ??? kpl.
Väliltä 1250-1291 albumi sisältää stripit: 1252-1256, 1262, 1267 ja 1291, yhteensä 8 kpl.
Strippien järjestys albumissa ei vastaa alkuperäistä julkaisujärjestystä.
Sohvaperunoiden kuningas

Sohvaperunoiden kuningas on seitsemäs Viivi ja Wagner -sarjakuva-albumi. Se on julkaistu vuonna 2004. Albumissa on muun muassa 16 stripin mittainen tarina Wagnerista kansanedustajana ja sittemmin Suomen (valtiomuotoa vaihtaneena) kuninkaana.
Stripit.
Albumi sisältää numeroidut stripit seuraavassa järjestyksessä: 1258–1259, 1264, 1268–1269, 1250, 1270, 1272, 1274, 1276–1279, 1284–1287, 1292–1293, 1296–1300, 1303, 1316–1317, 1322–1323, 1326–1327, 1329, 1332, 1334–1335, 1330, 1336–1341, 1374–1375, 1346–1347, 1352–1356, 1372, 1376–1391, 1368–1369, 1392–1393, 1396–1403, 1406–1407, 1404–1505, 1408–1409, 1412–1421, 1424–1425, 1428, 1432–1435, 1438–1445, 1448–1453, 1470–1472, 1466–1467, 1462–1463, 1394–1395, 1474–1475, 1482, 1488–1489, 1492, 1494–1495, 1294, 1499, 1508–1509, 1512–1515, 1524–1525, 1534–1541, 1530–1531, 1558–1563, 1521, 1564–1574, 1577 ja 1576, jotka numeroon 1355 asti ovat vuodelta 2002 ja numerosta 1356 alkaen vuodelta 2003.
Väliltä 1250–1577 puuttuvat stripit: 1251, 1257, 1260–1261, 1263, 1265–1266, 1271, 1273, 1275, 1280–1283, 1290, 1295, 1301–1302, 1304–1315, 1318–1321, 1324–1325, 1328, 1331, 1333, 1342–1345, 1348–1351, 1357–1367, 1370–1371, 1373, 1410–1411, 1422–1423, 1426–1427, 1429–1431, 1436–1437, 1446–1447, 1454–1461, 1464–1465, 1468–1469, 1473, 1476–1481, 1490–1491, 1493, 1496–1498, 1500–1507, 1510–1511, 1516–1520, 1522–1523, 1526–1529, 1532–1533, 1542–1557 ja 1575. Näitä strippejä ei ole julkaistu aikaisemminkaan. 
Strippien järjestys albumissa ei vastaa alkuperäistä julkaisujärjestystä.
Parisuhteellisuusteoria

Parisuhteellisuusteoria on Viivin ja Wagnerin sarjakuva-albumi. Kirja julkaistiin kesäkuussa 2006. Parisuhteellisuusteoria on tyyliltään pokkarimuotoinen. Kaikki kirjan stripit ovat aiemmin julkaistuja. Kirjassa on osioita jotka käsittelevät eri aiheita kuten ”ekotripit”, ”egotripit” ja ”romantiikka ja erotiikka”, ”kodinhoito” ja ”muoti”.
Vuonna 2006 teosta myytiin 29 300 kappaletta ja vuonna 2007 sitä myytiin 17 400 kappaletta.
Tähtiassosiaatio

Tähtiassosiaatio (tähtitieteen sisällä pelkkä assosiaatio) on joukko tähtiä, jotka liikkuvat suunnilleen samalla alueella yhtenäisellä nopeudella, mikä viittaa tähtien syntyneen yhtä aikaa. Koska tähtijoukot hajoavat yleensä nopeasti syntymänsä jälkeen, tähtien kuulumista samaan alkuperäiseen assosiaatioon on usein vaikea osoittaa. Selvimmin todennettavat assosiaatiot keskittyvät Linnunradan spiraalihaaroihin. 
Ison karhun eli Ursa Majorin tähdet lukuun ottamatta
Dubhea ja Alkaidia muodostavat liikkuvan ryhmän ja tähtivirran, joka on assosiaatio. Tunnetumpia assosiaatioita ovat OB-assosiaatiot ja T Tauri -assosiaatiot.
Assosiaatiot keksi Viktor Ambartsumjan vuonna 1947.
Oulun hiippakunta

Oulun hiippakunta () on yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon yhdeksästä hiippakunnasta. Sen tuomiokapituli sijaitsee Oulussa ja sen tuomiokirkko on Oulun tuomiokirkko. Hiippakunnan alue käsittää Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin sekä Keski-Pohjanmaan evankelis-luterilaiset seurakunnat (lukuun ottamatta Kokkolan ruotsinkielistä seurakuntaa). Se on maantieteellisesti laajin hiippakunta Suomessa. Hiippakunnan eteläisin seurakunta on Perho Keski-Pohjanmaalla, pohjoisin Utsjoen seurakunta, joka on myös koko Suomen pohjoisin. Hiippakunta rajoittuu etelässä Lapuan ja Kuopion hiippakuntiin. Hiippakunnassa on seitsemän rovastikuntaa, joissa on 60 seurakuntaa (2025).
Oulun hiippakunnan piispa on Jukka Keskitalo 1. marraskuuta 2018 alkaen.
Historiaa.
Hiippakunta perustettiin alun perin "Kuopion hiippakunnaksi" vuonna 1851 ja piispain istuinkin oli Kuopiossa. Tuomiokapituli ja piispanistuin siirrettiin keisari Nikolai II:n julistuksella Kuopiosta Ouluun 1. kesäkuuta 1900 lähtien. Hiippakunnan nimenä kuitenkin säilyi siirrosta huolimatta "Kuopion hiippakunta" 17. heinäkuuta 1923 asti, jolloin nimi muutettiin asetuksella "Oulun hiippakunnaksi". Niinpä alla olevan luettelon kolmen ensimmäisen piispan toimipaikka oli Kuopiossa eikä Oulussa. Ensimmäinen Oulussa vaikuttanut piispa oli Juho Koskimies.
Ystävyyshiippakunnat.
Oulun hiippakunnan ystävyyshiippakunta on:
Tatsumi Kimishima

Tatsumi Kimishima (, s. 21. huhtikuuta 1950) on Nintendon entinen toimitusjohtaja. Hän toimi "Nintendo of American" toimitusjohtajana 2002–2006. Hän tuli entisen toimitusjohtajan Minoru Arakawan paikalle tämän siirryttyä eläkkeelle. Kimihiman paikalle tuli Reggie Fils-Aime. Ennen Nintendolle töihin tuloa vuonna 2000 hän oli työskennellyt 27 vuotta Sanwa Bank of Japanissa. Syyskuussa 2015 hänet nimitettiin Nintendon toimitusjohtajaksi Satoru Iwatan paikalle tämän kuoltua. Kesäkuussa 2018 hän jätti paikkansa Nintendon toimitusjohtajana ja hänen tilalleen nimitettiin Shuntaro Furukawa.
Howard Philips

Howard Philips oli yksi "Nintendo of American" varhaisimmista työntekijöistä. Työskennellessään alkuperäisellä Tukwilan varastolla liukuhihnalla, hänet havaittiin potentiaaliseksi yritysedustajaksi. Hän oli luomassa Nintendo Power -lehteä ja oli sen ensimmäinen toimittaja. Philips oli myös virallinen "Game Master" ja yksi kolmesta johtohenkilöstä, jotka olivat vastuussa Pohjois-Amerikan pelikehityksestä. Philips esiintyi hahmona "Howard &amp; Nester" -sarjakuvassa, jonka päähahmon Nesterin hän oli luonut.
Vuonna 1991 kykyjenmetsästäjät onnistuivat hankkimaan Philipsin pois Nintendon leivistä, ja hän pääsi Lucas Ranchille kehittämään pelejä kehittyvälle LucasArtsille. Hän jätti tämän aseman puolessa vuodessa ja siirtyi THQ:lle jossa hän tuotti useita pelejä. Tällä hetkellä hän työskentelee Microsoftin Game Studiosille tuottajana.
Mikkelin hiippakunta

Mikkelin hiippakunta () on yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon yhdeksästä hiippakunnasta. Sen tuomiokapituli sijaitsee Mikkelissä, ja sen tuomiokirkko on Mikkelin tuomiokirkko. Hiippakunta perustettiin 1897 Savonlinnan hiippakuntana tuomiokirkkonaan Savonlinnan tuomiokirkko. Hiippakunnan keskus siirrettiin Viipuriin 1924. Viipurin tuomiokirkko menetettiin sodissa 1944 Neuvostoliitolle, jolloin piispanistuin siirtyi Mikkeliin. Hiippakunta muodostettiin pääasiallisesti Viipurin hiippakunnan seurakunnista seuraavana vuonna.
Hiippakuntaan kuuluu 36 seurakuntaa, jotka muodostavat neljä rovastikuntaa. Yksi seurakunnista, Pyhtään seurakunta, on kaksikielinen enemmistön kielenään suomi.
Hiippakunnan piispana aloitti syyskuussa 2023 Imatran kirkkoherrana toiminut Mari Parkkinen.
Ystävyyshiippakunnat.
Mikkelin hiippakunnan ystävyyshiippakunta on:
Meänteis

Meänteis tai Määnteinen, oik. Reijo Savinainen (27. heinäkuuta 1936 Sortavala – marraskuu 2023 Taivalkoski) oli 1950- ja 1960-luvulla Saariselän Lankojärvellä turvekammissa asunut erakko. Nimi tarkoitti saamelaisen mytologian "metsänhaltijaa". Hän kuuluu Lapin legendaarisiksi henkilöiksi päätyneiden joukkoon, vaikkei ole niin tunnettu kuin esimerkiksi Mosku, Raja-Jooseppi tai Nätti-Jussi.
Muiden vastaavien henkilöiden tavoin tarinat hänestä ovat muokkautuneet eri muotoihin riippuen kulloisestakin kertojasta. Hän tuli hyvin tutuksi monelle 1950-luvulla Saariselän alueella vaeltaneelle. Kerrotaan kämppien jääneen hänen käyntinsä jälkeen erityisen siistiin kuntoon ja joskus vieraskirjaan oli jäänyt häneltä viesti.
Kirjailija Kullervo Kemppinen kertoo hänestä kirjoissaan. Kemppisen mukaan Meänteis pihisti retkeilijöiden eväitä ja muutenkin välillä hätyytteli, syyksi on sanottu halua karkottaa ihmiset pois erämaasta. Tästä hän joutui myös käräjille. Meänteis oli rakentanut Lankojärvelle kammin lisäksi niliaitan ja yhdestä puusta veistetyn ruuhen. Virkavalta ei antanut miehen elää erakkona pitkään, vaan Meänteis joutui lähtemään Lankojärveltä. Sittemmin Saariselän alueelle perustetun Urho Kekkosen kansallispuiston vuoksi asuinkenttä hävitettiin. Joitain merkkejä asuinkentästä on silti vielä nähtävillä Lankojärvellä. Meänteis meni naimisiin ja muutti myöhemmin Koillismaalle, Taivalkoskelle.
Yrjö Teeriahon kirjassa "Pitkin poikin Saariselkää ja muita Lapin takamaita" (Ykin Kartat Oy, 2005 ) Meänteis kertoo oman tarinansa ja oikaisee samalla Kemppisen kirjoissa hänestä kerrottuja tietoja. "Lapin Kansa" -lehdessä julkaistiin myös silloin 69-vuotiaan Meänteisin haastattelu 1. lokakuuta 2005.
Stewartin lause

Geometriassa Stewartin lause kuuluu seuraavasti: Olkoon "ABC" kolmio jolle "AB=c", "AC=b" ja "BC=a". Olkoon lisäksi "X" piste kolmion sivulla "BC" jolle "BX=x" ja "XC=y". Jos "p" on janan "AX" pituus, on voimassa 
formula_1.
Stewartin lause voidaan todistaa kosinilauseen avulla: Olkoon formula_2 kulma "AXB". Soveltamalla kosinilausetta kolmioon "AXB" saadaan
formula_3 eli
formula_4
Koska formula_5, soveltamalla kosinilausetta kolmioon "AXC" saadaan 
formula_6. 
Siten 
formula_7
Jakamalla lauseke puolittain "2p":llä ja järjestelemällä termejä saadaan 
formula_8
eli
formula_9. 
Koska formula_10, saadaan 
formula_11
Apolloniuksen lause on Stewartin lauseen erikoistapaus.
Giovanni Battista Viotti

Giovanni Battista Viotti (12. toukokuuta 1755 – 3. maaliskuuta 1824) oli italialainen viulisti ja säveltäjä. 
Viotti syntyi Valzarettossa (nykyisin Vercellin provinssia), joka oli osa Sardinian kuningaskuntaa. Hän oli Gaetano Pugnanin oppilas ja palveli Torinon hovissa ja kiersi solistina aluksi Pugnanin kanssa. Vuosina 1780–1781 he tekivät konserttimatkan Sveitsiin, Saksaan, Puolaan ja Venäjälle. Sen jälkeen hän matkasi yksin Pariisiin. Hän oli siellä erityisen suosittu, ja palveli jonkin aikaa Versailles’n hovissa kunnes perusti uuden oopperatalon, Théâtre de Monsieurin, vuonna 1788. Hän siirtyi Lontooseen, koska Ranskan vallankumous teki oopperaproduktiot mahdottomiksi. Hän palasi myöhemmin Pariisiin, mutta luopui konsertoinnista toimiakseen viinialalla. Se ei osoittautunut kuitenkaan tuotteliaaksi, ja hän Pariisin oopperan johtajuusvuosien jälkeen (1819–1822) hän siirtyi Lontooseen 1823, jossa hänen oli rahapulan vuoksi jälleen aloitettava konsertointi. Hän kuoli Lontoossa.
Viotti oli hyvin merkittävä muusikko ja viulunsoiton kehittäjä. Hän oli muun muassa Pierre Roden, Pierre Baillot’n ja August Duranowskin opettaja ja toimi tärkeänä vaikuttajana Rodolphe Kreutzerille. Häntä pidetään 1800-luvun ranskalaisen viulukoulun perustajahahmona. 
Viottin huomattavimpiin sävellyksiin kuuluu 29 viulukonserttoa, jotka tekivät muun muassa Ludwig van Beethoveniin vaikutuksen. A-mollikonsertto nro 22 on yleisimmin soitettu. Hänen tuotannossaan viululla on soitinäänenäkin hallitseva osuus: jousikvartetoissa Viotti antoi ensiviululle hyvinkin solistisia rooleja (toisin kuin esimerkiksi Haydnin balansoidummat soitinosuudet). Viotti omisti Stradivarius-viulun, joka tuli myöhemmin tunnetuksi juuri omistajansa nimellä.
Jade (kirjasarja)

Jade on Taru Mäkisen kirjoittama, vuosina 1992–1997 julkaistu seitsenosainen nuortenkirjasarja.
Kirjojen päähenkilö on 14-vuotias Janni Garcia. Hänen isänsä on chileläinen, minkä takia Janniin ja hänen perheeseensä kohdistuu ennakkoluuloja. Jannilla on toinenkin persoona, Jade. Jannin äiti on poliisi, joten Janni tahtomattaankin kuulee rikoksista. Janni lähtee tutkimaan johtolankoja Jade-pojaksi pukeutuneena. Hän on niin hyvä näyttelijä, etteivät edes äiti ja ystävät tunnista häntä Janniksi. 
Jade-kirjat.
Kaikki sarjan osat ovat Tammen kustantamia.
Kritiikin Kannukset

Kritiikin Kannukset () on Suomen arvostelijain liiton vuosittain jakama palkinto. Se myönnetään suomalaiselle luovalle tai esittävälle taiteilijalle tai ryhmälle ansiokkaasta suorituksesta jollakin taiteen alalla. Palkinto annetaan tunnustuksena parhaasta vuoden aikana tapahtuneesta taiteellisesta läpimurrosta tai siihen verrattavasta suorituksesta lähinnä nuorille taiteilijoille.
Palkinnon saajan määrää liiton nimeämä lautakunta, jossa tulee olla edustettuna eri taiteenalojen asiantuntemus ja jonka tulee pyrkiä valtakunnalliseen edustavuuteen.
Suomen arvostelijain liitto

Suomen arvostelijain liitto SARV on eri taiteenalojen kriitikoiden ammatillinen yhteenliittymä. Sen tavoitteena on jäsenten ammatillisen toiminnan edistäminen ja ammattitaidon kohottaminen. Liitto toimii jäsentensä taloudellisen, sosiaalisen ja oikeudellisen aseman parantamiseksi. Marraskuussa 2021 liiton syyskokous valitsi kirjallisuuskriitikko Vesa Rantaman puheenjohtajaksi kaksivuotiskaudelle 2022–2023. Hänet valittiin kaksivuotiselle jatkokaudelle marraskuussa 2023. Rantamaa edelsi tehtävässä tanssi- ja teatterikriitikko Maria Säkö 2016–2021.
Historia.
SARV perustettiin vuonna 1950 ja siinä on noin 800 arvostelijajäsentä. Liitto järjestää koulutusta, myöntää apurahoja, valvoo arvostelijoiden ammatillisia etuja lehdistössä ja sähköisissä viestimissä sekä välittää tietoa arvostelijoiden työn olosuhteista ja sisällöstä.
Liitto perusti vuonna 1961 vuosittain jaettavan Kritiikin Kannukset -palkinnon. Se jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1962. SARV on julksissut vuodesta 1969 alkaen aikakauslehteä "Kritiikin Uutiset," joka muuttui verkkojulkaisuksi vuoden 2017 alusta. Vuosina 2008–2011 SARV, Suomen Kulttuurirahasto ja sanomalehdet toteuttivat Kritiikkiportti-yhteishankkeen.
Liitossa on viisi taiteenalakohtaista jaosta: elokuvajaos, kirjallisuusjaos, kuvataidejaos, musiikkijaos ja tanssi- ja teatterijaos. Jaokset hoitavat yhteyksiä oman alansa kansainvälisiin järjestöihin. Esimerkiksi kuvataidejaos on samalla Kansainvälisen kuvataidearvostelijain yhdistyksen AICAn Suomen organisaatio AICA Finland.
SARV:n jäsenyyttä voivat hakea yli vuoden ajan tiedotusvälineissä arvosteluja ja/tai kriittisiä kulttuuriesseitä julkaisseet henkilöt. Arvostelijan työn ei tarvitse olla päätoimi, mutta sen tulee olla jatkuvaa.
Kritiikin eettiset ohjeet.
SARV julkaisi syksyllä 2020 Kritiikin eettiset ohjeet. Liitto toteaa, että kritiikkiä esiintyy eri lajeissa ja medioissa: päivälehtikritiikkinä, esseinä, katalogitekstinä, radiokritiikkinä, videomuotoisena ja erilaisille erikoisalustoille kuten sosiaaliseen mediaan muokattuna kritiikkinä. Eettiset ohjeet koskevat erityisesti mediakenttään sijoittuvaa kritiikkiä. Sitä ohjaavat lisäksi Julkisen sanan neuvoston kannatusyhdistyksen laatimat Journalistin ohjeet.
Liiton mukaan kritiikki muodostaa erityistapauksen journalismissa. Kritiikki on suhteellisen subjektiivinen tekstilaji objektiivisuuteen pyrkivän journalismin rinnalla. Eettiset ohjeet on laadittu kritiikin itsesääntelyohjeiksi.
Dionne Warwick

Dionne Warwick (oik. Marie Dionne Warrick, s. 12. joulukuuta 1940 East Orange, New Jersey Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja. Hän aloitti laulamisen gospel-musiikin merkeissä perheensä kanssa, ja 1960-luvulla valmistuttuaan Hartfordin yliopistosta hän siirtyi soolouralle, jonka aikana hän on tehtaillut kymmeniä albumeita, joita on myyty yhteensä yli 100 miljoonaa kappaletta sekä saanut soittolistoille yli 60 menestyskappaletta kuten "Alfie" (1967), "I Say a Little Prayer" (1967), "Do You Know the Way to San Jose?" (1968) ja joista kaksi "Then Came You" (1974) ja "Heartbreaker" (1982) on saavuttanut Yhdysvaltain singlelistan ensimmäisen sijan. Warwickin uran parhaat vuodet ajoittuvat 1960-luvulle ja 1970-luvun alkuun, jolloin hän levytti Burt Bacharachin säveltämiä ja Hal Davidin sanoittamia kappaleita.
Hänen taiteilijanimensä Dionne Warwick juontaa siitä, että hänen ensimmäisessä, vuonna 1963 julkaistussa singlessä, hänen sukunimensä Warrick oli kirjoitettu väärin, "Warwick". Laulamisen ohella Warwick on myös näytellyt muutamissa elokuvissa. Hän on toisen kuuluisan laulajattaren, Whitney Houstonin serkku sekä Dee Dee Warwickin (25. syyskuuta 1942–18. elokuuta 2008) isosisko.
Vuonna 1991 Warwick lauloi Dieter Bohlenin kanssa dueton kappaleella "It's All Over", joka päätyi samana vuonna Blue Systemin albumille "Déjà Vu".
Katso myös.
Dionne Warwickin albumit
4X

4X on Taru Mäkisen kirjoittama nuortenkirjasarja. Kirjojen tapahtumat sijoittuvat Hämeenlinnaan. Päähenkilöinä on neljä nuorta, sisarukset Soila ja Oula sekä heidän serkkunsa Minna ja Pirkka. He ovat noin 11–12-vuotiaita. Ryhmälle on antanut 4X-nimen heidän mummonsa, joka koristeli täytekakun kirjoittamalla nimien sijasta 4X. Sarjassa nuoret tutkivat johtolankoja ja ratkaisevat rikoksia.
Henkilöt.
Soila ja Oula ovat maalaisperheen lapsia. Soila on pohdiskelija ja melko hiljainen. Oulalle hiukan naureskellaan, koska hän haluaa aina pukeutua tyylikkäästi.
Sisarukset Minna ja Pirkka asuvat Helsingissä, missä heidän isänsä työskentelee pankinjohtajana. Minna on hyvin käytännöllinen. Pirkka on kiinnostunut historiasta ja kirjoissa kerrotaan Hämeenlinnan historiaa Pirkan kirjoittamilla rinnakkaiskertomuksilla. 
Serkusten mummo on ennen eläkeikäänsä työskennellyt vankilassa opettajana. Hän toimii lastenlastensa apuna ja mummon työhistorian takia nuoret ovat joutuneet pohtimaan rikollisten taustoja. 
4X-kirjat.
Kaikki sarjan osat ovat Kariston kustantamia.
Chaka Khan

Chaka Khan (oik. Yvette Marie Stevens, s. 23. maaliskuuta 1953 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen laulaja. Hän on saanut muun muassa 18 Grammy-ehdokkuutta ja kymmenen Grammy-palkintoa. Lisäksi hän on saanut neljä American Music Awardia.
Khan aloitti laulajan uransa sisarensa Yvonnen kanssa The Crystalettes -yhtyeessä vuonna 1964, mutta nousi musiikkimaailman tietoisuuteen funkyhtye Rufusin myötä, johon hän liittyi vuonna 1971 ollessaan vasta 20-vuotias. Varsinaiseen kuuluisuuteen hän ponnahti kuitenkin vasta soolourallaan. Hänen ensimmäinen albuminsa oli "Chaka". Sen jälkeen hän on julkaissut lukuisia menestysalbumeita. Chaka Khanin tunnetuimpia hittejä ovat muun muassa ”I’m Every Woman” ja ”I Feel For You”. Hän osoitti laulajankykynsä kuorosolistina vuoden 1980 elokuvassa "The Blues Brothers".
Khan on saavuttanut levymyynnin perusteella 3 kultasingleä, 3 kultalevyä ja yhden platinalevyn ("I Feel for You").
Vuosina 1993, 2002 ja 2017 Khan esiintyi Suomessa Pori Jazz -festivaaleilla.
Uudet-Hebridit

Uudet-Hebridit, virallisesti Uusien-Hebridien yhteishallintoalue (, ), oli nykyisin Vanuatuna tunnetun saariryhmän siirtomaa-aikainen nimi. Uudet-Hebridit saivat nimensä Skotlannissa sijaitsevilta Hebrideiltä. Alkuperäisasukkaat olivat asuttaneet saaria kolmen tuhannen vuoden ajan ennen portugalilaisen Pedro Fernández de Quirósin johtamien eurooppalaisten saapumista vuonna 1606. Sekä Yhdistynyt kuningaskunta että Ranska perustivat saarille siirtomaan pian James Cookin vierailun jälkeen. 
Brittien perustettua siirokunta Fidžille ja ranskalaisten Uudelle-Kaledonialle näiden väliin jäävät Uudet-Hebridit muuttuivat kiistanalaiseksi alueeksi. Molemmat halusivat suojella omia siirtolaisiaan, britit lähinnä lähetyssaarnaajia ja ranskalaiset plantaasinomistajia, ja perustivat siksi yhteishallintoalueen saarille Brittiläis-ranskalaisen laivastokomitean muodossa 1887. Itse yhteishallintoalue perustettiin vasta vuonna 1906. 
Uusilla-Hebrideillä oli samaan aikaan käytössä brittiläiset ja ranskalaiset mittayksiköt, postimerkit, valuutat, poliisijoukot ja lakijärjestelmät. Paikalliset suhtautuivat tähän vaihtelevasti ja hyödyntäneen kahta eri järjestelmää mahdollisuuksiensa mukaan. Länsimaalaiset muodostivat vähemmistön Uusien-Hebridien väestöstä (n. 5 %), eikä saarten alkuperäisille asukkaille myönnetty kummankaan yhteishallintoalueesta vastaavan maan kansalaisuutta. 
Sekä briteillä että ranskalaisilla oli omat hallintonsa yhteishallintoalueella. Lisäksi vuonna 1975 perustettiin alkuperäisväestön oma hallintoelin. Paikalliset alkoivat vaatia itsenäisyyttä jo 1960-luvun puolessa välissä YK:lta. Britit olivat tässä vaiheessa myötämielisempiä asian suhteen kuin ranskalaiset. 1970-luvun loppua kohden oli kuitenkin selvää, että enemmistö saarten asukkaista kannattaa itsenäisyyttä ja vuonna 1979 siirtomaaisännät hyväksyivät ehdotuksen itsenäisen valtion perustuslaista. Yhteishallinto lakkautettiin 30. heinäkuuta 1980, jolloin Uudet-Hebridit itsenäistyivät ja niistä tuli Vanuatun tasavalta.
Yhteishallintoalueen vuoksi Vanuatun viralliset kielet ovat edelleen englanti ja ranska. Lisäksi englantiin perustuva kreolikieli, bislama, on virallinen kieli.
Mountain Village

Mountain Village on kaupunki Alaskassa Yukonjoen pohjoisrannalla noin 32 kilometriä länteen St. Mary's:n kaupungista. Mountain Village sijaitsee 158 metriä korkean (517 jalkaa) Azachorok-kukkulan juurella.
Vuoden väestönlaskennassa Mountain Villagen asukukasluku oli 755, joista 90,46 % oli Amerikan alkuperäiskansoihin kuuluvia. Siellä on liittovaltion tunnustama jupik-eskimoiden heimoyhteisö Asa'carsarmiut Tribal Council.
Historiaa.
Mountain Village oli lähinnä kesäaikaan käytetty kalastusleiri, kunnes sinne avattiin sekatavarakauppa vuonna 1908 ja myöhemmin samana vuonna lähetysaseman koulu. Se sai Liberty Landingin ja Johnny's Placen asukkaat muuttamaan paikalle. Postitoimisto avattiin vuonna 1923, lohisuolaamo 1956 ja kalanpakkaamo 1964. Sittemmin kaikki kolme ovat lopettaneet toimintansa. Kaupunkioikeudet Mountain Village sai vuonna 1967.
TV4 (Ruotsi)

TV4 on Ruotsin katsotuin kaupallinen televisiokanava. Kanava aloitti lähetyksensä vuonna 1990 satelliitin välityksellä. Vuonna 1992 kanava alkoi näkyä myös maanpäällisen verkon kautta. Kanavan omistaa TV4 Media.
Heinäkuussa 2018 Telia osti Bonnierilta Bonnier Broadcasting -yksikön, jolle kuuluvat ruotsalainen TV4, C More ja suomalainen MTV3-kanava. Kauppahinta oli 9,2 miljardia kruunua (888 miljoonaa euroa) käteisellä.
Kaupan jälkeen Ruotsin valtio hallitsi yleisradioyhtiö SVT:n lisäksi maan suurinta yksityistä kanavaa. Maan poliitikot pitivät median keskittymistä valtion käsiin ongelmallisena. Marraskuussa 2019 kauppa sai hyväksynnän Euroopan komissiolta, minkä jälkeen TV4 siirtyi Telian omistukseen 2. joulukuuta 2019. Telia ilmoitti helmikuussa 2025 myyvänsä yhtiön edelleen norjalaiselle Schibsted Medialle. Kauppa toteutui 1. heinäkuuta 2025.
TV4:n ohjelmisto on lähinnä viihdettä, mutta asiaohjelmiakin on ohjelmistossa mukana, mm. dokumenttisarja "Kalla fakta", uutislähetys "Nyheterna", aamuohjelma "Nyhetsmorgon", matkailuohjelma "När &amp; fjärran" ja sisustusohjelma "Äntligen hemma". TV4:n ohjelmistossa on runsaasti amerikkalaisia sarjoja.
TV4 lähettää alueellisia uutisia ohjelman "Nyhetsmorgon" yhteydessä sekä illalla ennen valtakunnallisia uutisia.
Vuoden 2026 alussa TV4 lakkaa näkymästä maanpäällisessä antenniverkossa. Samalla siitä tulee kokonaan maksullinen. TV4 Play -palvelussa ohjelmia voi jatkossakin katsoa jälkikäteen ilmaiseksi mainosten kanssa.
Mainoskatkot.
Vuoteen 2002 mainoskatkot olivat Ruotsin laissa kiellettyjä. Mainoksia sai esittää vain ennen ohjelmia tai niiden jälkeen. Jotta TV4 saisi mainoskatkoja ohjelmiensa väliin, se kiersi lakia hajottamalla ohjelmat kahteen osaan ja sijoittamalla niiden väliin pikkuohjelmia, kuten "Inför Bingolotto", "Inför Äntligen hemma", "Inför Fångarna på fortet", "Dagens namn" ja "Om en bok". Pikkuohjelmien aiheuttamat tauot venyivät usein kymmenen minuuttien mittaisiksi. Vuonna 2002 astui voimaan laki, joka sallii mainoskatkot. Nykyään TV4:n mainoskatkot ovat keskimäärin viiden tai kuuden minuutin mittaisia.
Näkyvyys.
TV4 näkyy koko Ruotsissa antenni- ja kaapeliverkoissa sekä satelliitin välityksellä. Suomessa TV4 näkyy kaapeliverkossa ja IPTV:n välityksellä (kuten Maxivision, Elisa Viihde). Ahvenanmaalla, Pohjanmaalla, Länsi-Lapissa ja Meri-Lapissa kanava myös näkyy maanpäällisen verkon välityksellä digitaalisesti.
Luettelo PlayStation 3 -peleistä

Tämä on luettelo PlayStation 3 -peleistä, jotka on julkaistu blu-ray-levyinä. Jotkin PlayStation 3:lla pelattavista peleistä ovat ostettavissa vain PlayStation Storesta.
Ensijulkaisun perässä olevat lyhenteet ovat NA (Pohjois-Amerikka), EU (Eurooppa), JP (Japani), AUS (Australia) sekä WW (maailmanlaajuinen). Palsta "yksinoikeus" tarkoittaa, onko peliä julkaistu muille konsoleille. Tähän eivät kuulu käsikonsolit ja mobiililaitteet, joiden pelit ovat hyvin erilaisia, vaikka kulkevat samalla nimellä kuin peli. Mikäli palstassa lukee "konsoli", peli ei ole saatavana muulle pelikonsollille, mutta on ostettavissa tietokonepelinä.
Free-to-play.
Ilmaispelit:
Severus Konkola

Severus Juhonpoika Konkola, (9. syyskuuta 1832 Vesanka, Jyväskylän pitäjä – 26. marraskuuta 1898 Jämsä) oli jämsäläinen talonpoika, liikemies ja patruuna. 
Konkolan vanhemmat Johannes Halinen ja Eeva-Stiina Koljonen omistivat Halilan talon Jyväskylän Vesangassa. Severuksella oli veli, Kalle Halinen, mutta hän itse otti sukunimensä Konkolan talon mukaan, jonka hän osti vuonna 1856 Jämsän Juokslahdelta.
Konkola loi vaatimattomista lähtökohdista merkittävän omaisuuden harjoittamalla elintarviketukkukauppaa ja erityisesti puukauppaa Krimin sodan jälkeen. Aluksi hän välitti Keski-Suomen elintarvikkeita rannikkokaupunkeihin ja Pietariin ja myöhemmin puutavaraa Etelä-Suomen sahoille. Konkola hankki omistukseensa useita maatiloja, lopulta niitä oli kolmattakymmentä. Hän harjoitti puutavaran sahausta ensin Korpilahden Saakoskella ja Jämsänkoskella sekä vuodesta 1888 Jämsän kirkolle perustamallaan sahalla, jonka yhteydessä toimivat myös mylly ja meijeri. 
Historiaan Konkola jää myös Päijänteen säännöllisen höyrylaivaliikenteen aloittajana. Hänen omistamansa "Jämsä"-niminen laiva kulki vuodesta 1877 alkaen pitkään Vesijärvi-Jyväskylä-reitillä. Hänellä oli myös viisi hinaajaa.
Konkolan pienikokoinen raskastekoinen kansanmiehen olemus ja räväkät liiketoimet ovat jääneet elämään kansanperinteessä muun muassa Jämsän äijän hahmossa ja lukuisissa kaskuissa. Konkolan motto oli: "Mittään ei voi voittaa, jos ei mittään uskalla." Vaikka hän oli itse vain heikosti kirjoitustaitoinen, hän muun muassa rakennutti Jämsän kirkolle kansakoulun ja rahoitti Suomalaisen teatterin vierailun Jämsään vuonna 1876.
Perhe.
Konkolan puoliso oli vuodesta 1857 Gustava Hägglin (k. 1916), heillä oli yhdeksän lasta. Lapsista liikemiehen lahjoja osoittivat vanhin poika Severus Konkola nuorempi, josta tuli myös valtiopäivämies, sekä Anton Konkola, joka teki aloitteen Kansallis-Osake-Pankin konttorin perustamisesta Jämsään.
Severus Konkola nuorempi

Severus Konkola nuorempi (2. joulukuuta 1857 Jämsä – 10. kesäkuuta 1898 Jämsä) oli suomalainen tilanomistaja, liike- ja valtiopäivämies, kunnallinen vaikuttaja ja kulttuurin suosija
Konkolan vanhemmat olivat Severus Konkola vanhempi ja Susanna Gustava Hägglin. Konkola oli vuodesta 1880 naimisissa Hilma Olivia Hinkkalan (k. 1914) kanssa. Heidän poikansa Severus Konkola oli tunnettu jääkäri ja oopperalaulaja. Severus Konkolasta tuli jo nuorena Vitikkalan säterirusthollitilan isäntä. Yhdessä isänsä kanssa hän perusti vuonna 1888 Vitikkalan Höyrysahan. Konkola jatkoi isänsä aloittamaa Päijänteen höyrylaivaliikennettä ja hankki tätä silmällä pitäen Rapalan kartanon vuonna 1898. 25-vuotiaana Konkolasta tuli kunnallislautakunnan jäsen ja vuonna 1885 hänet valittiin kuntakokouksen esimieheksi, jota virkaa hän hoiti aina kuolemaansa saakka. Hän perusti Jämsään raittiusseuran ja laulukuoroja, joita itse johti. Valtiopäiville 1891 ja 1894 Konkola valittiin Jämsän tuomiokunnan edustajana talonpoikaissäädyssä. Valtiopäivillä hän mm. teki rautatieasioita, kansanvalistusta ja väkijuomien kieltoa koskevia aloitteita yksin tai muiden kanssa. 
Myös Konkolan veli Anton Konkola oli liikemies. Hän perusti Jämsään Kansallis-Osake-Pankin konttorin. Anton Konkolan lanko, paperin myyntiagentti Rudolf Walden, avioitui Severus Konkola nuoremman tyttären Annin kanssa.
Yhdeksänkulmioluku

Yhdeksänkulmioluku on positiivinen kokonaisluku, joka on muotoa formula_1, jossa n on positiivinen kokonaisluku. Esimerkiksi 24 on yhdeksänkulmioluku, koska formula_2.
Yhdeksänkulmioluku saa nimensä siitä, että sen osoittamasta määrästä pisteitä voidaan muodostaa yhdeksänkulmion muotoinen kuvio. Yhdeksänkulmioluku on yksi monikulmioluvuista.
Kymmenen ensimmäistä yhdeksänkulmiolukua ovat 1, 9, 24, 46, 75, 111, 154, 204, 261 ja 325.
Jos "t" on yhdeksänkulmioluku, formula_3 on kolmioluku.