Kirkko ja valtio -komitea

Kirkko ja valtio -komitea oli parlamentaarinen komitea, joka selvitti kirkon ja valtion välistä suhdetta. Suomen luterilainen kirkko oli toivonut komitean asettamista, ja Rafael Paasion toinen hallitus asetti komitean huhtikuussa 1972. Komitea sai työnsä valmiiksi kesäkuussa 1977. Komitea oli mietinnössään pääosin yksimielinen luterilaisen kirkon vuoden 1970 vastaavan komitean kanssa. Komitea katsoi, että kirkkojen ja valtion välinen suhde tulisi säilyttää pääpiirteissään ennallaan.
Komitean puheenjohtajana oli SDP:n poliitikko ja seurakuntatoimija Aarne Laurila sekä sihteereinä teologi Juha Seppo ja oikeustieteen lisensiaatti Lauri Tarasti. Komitean muita jäseniä olivat muun muassa tuleva arkkipiispa Mikko Juva, kansanedustaja Matti Ahde (SDP), kansanedustaja Kalevi Kivistö (SKDL), teologi Maunu Sinnemäki (SDP), kansanedustaja Raino Westerholm (SKL), pappi Juhani Simojoki (SDP) sekä asiantuntijana professori Eino Murtorinne.
Komitean ehdotukset.
Komitea käsitteli mietinnössään laajasti kirkon ja valtion suhdetta sekä uskonnonvapautta koskevaa lainsäädäntöä. Komitea ehdotti kirkon ja valtion suhteiden pysyttämistä oleellisimmilta kohdiltaan ennallaan. Seuraavia asioita se kuitenkin ehdotti muutettaviksi:
Mietinnön vastaanotto ja ehdotusten toteuttaminen.
Lausuntokierroksen jälkeen opetusministeriö asetti työryhmätasoisen valmisteluelimen tekemään käytännön toimenpide-ehdotuksia komiteanmietinnön pohjalta. Työryhmä kuitenkin ehdotti, että käytännöllisesti katsoen mitään komitean muutosehdotuksista ei tule toteuttaa. Puheenjohtaja Jaakko Nummisen lehdistölausuntojen mukaan ”yhteiskunnan asenneilmasto on tällä hetkellä sellainen, ettei muutoksille ole nyt sijaa”. 
Osa komitean ehdotuksista on toteutettu 1990-luvulla tai myöhemmin. Vuonna 1993 säädettiin uusi, entistä selvästi suppeampi kirkkolaki, joka siirsi kirkon itse "kirkkojärjestyksellä" päätettäväksi monia kirkon sisäisiä asioita, joista oli ennen säädetty lailla. Komitean ehdotuksen mukaisesti myös tuomiokapitulit siirrettiin vuoden 1997 alussa kirkon yllä­pidettäviksi. Vuonna 1995 uudistettiin hallitusmuodon perusoikeuksia koskeneet säännökset, niiden joukossa myös uskonnonvapautta koskeva kohta. Oikeusasiantuntija Pauli Nopan mukaan ennen uudistusta uskonnonvapauden periaatetta ei ilmaistu lainsäädännössä lainkaan, ellei uskonnonvapauslain nimeä katsota sellaiseksi. Vuonna 2003 säädettiin uusi uskonnonvapauslaki.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon lausunto.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokous antoi lausuntonsa Kirkko ja valtio -komitean mietinnöstä vuonna 1979. Komitean ratkaisut muistuttivat monissa kohdissa linjauksia, joita kirkon sisäinen, piispa Erkki Kansanahon johtama Kirkko–valtio-komitea oli esittänyt 1970-luvun alussa. Kirkolliskokous yhtyikin lähes kaikkiin Kirkko ja valtio -komitean keskeisistä linjaratkaisuista. Keskustelua herätti lähinnä se, tuliko tuomiokapitulit ja piispojen nimitysoikeus siirtää valtiolta kirkolle. Niukka enemmistö kirkolliskokousedustajista päätyi tuossa vaiheessa kannattamaan tuomiokapitulien säilyttämistä valtionhallinnon osana. Toisaalta pieni enemmistö asettui tukemaan piispojen nimitysoikeuden siirtämistä tasavallan presidentiltä kirkon omille elimille.
Vapaa-ajattelijain liiton lausunto.
Opetusministeriön pyynnön johdosta Vapaa-ajattelijain liitto esitti komiteamietinnöstä lausunnon. Lausunnon laativat puheenjohtaja Timo I. Vasama ja pääsihteeri Erkki Hartikainen. 
Komitean muodostaminen.
Lausunnossaan liitto sanoo, että määritellessään komitean tehtäväkenttää valtioneuvosto ei ole ottanut huomioon, että uskonnonvapaus ja YK:n asiakirjat edellyttävät kirkon ja valtion suhteiden tarkastelua ajatuksenvapauden ja muiden ihmisoikeuksien toteutumisen kannalta.
Nimittäessään komitean jäseniä, pysyviä asiantuntijoita ja sihteeristöä valtioneuvosto ei ole ottanut mukaan yhtään uskonnottomien oikeusturvakysymysten asiantuntijaa. Komitean kokoonpano on täysin evankelisluterilainen. Komiteatyö on muodostunut pelkästään kirkollisten näkökohtien puolustamiseksi. Liiton mukaan voidaan kysyä, oliko tällaisen tavallaan kirkon sisäisen komitean nimittäminen tarpeellista, koska kirkko on jo laatinut omia mietintöjä samoista asioista. Julkisten varojen käyttämistä tämän laatuiseen komiteatyöhön voidaan liiton mielestä pitää ajatuksenvapauden loukkauksena.
Liitto huomautti, että mietintö ei käsittele Vapaa-ajattelijain liiton tutkimusta Raportti uskonnonvapaudesta I. Mietintö sisältää vain kirkon omia tilastoja uskonnonopetuksen eri muotojen kannatuksesta. Liitto toteaa, että Suomen Gallupin mukaan Vapaa-ajattelijain liiton haastattelukysymykset olivat paremmin muotoiltuja kuin kirkon vastaavien tutkimusten. Komitea ei ole edes selvitellessään asioista käytyä keskustelua ottanut huomioon vapaa-ajattelijain esittämiä näkemyksiä ja julkilausumia. Komitea ei ehdota kirkon ja valtion eroa, joka liiton mukaan on uskonnonvapauden toteutumisen perusedellytys.
Historiallinen katsaus.
Liiton mukaan komitea on historiallista katsausta rajatessaan halunnut antaa käsityksen, että historiallisista syistä nykyinen tilanne on säilytettävä. Katsaus ei sisällä juuri mitään tietoja maista, joista kirkko on erotettu valtiosta ja koulu kirkosta. Myös käyttäessään valtion virallisia asiakirjoja kuten valtiopäivien pöytäkirjoja komitea on ollut ”törkeällä tavalla valikoiva kirkon eduksi”. Julius Ailion ja Hannes Ryömän kaltaisten kirkon vastustajien esittämät puheenvuorot uskonnonvapauslaista on liiton mukaan sivuutettu. 
Uskonnonvapaus perusoikeutena.
Liiton mukaan komitea tulkitsee YK:n ihmisoikeuksien julistuksen 18 artiklaa täysin väärin väittäessään, että se sisältää samat asiat kuin Suomen hallitusmuodon 8 §. Eduskunnan oikeusasiamies totesi päätöksessään n:o 1992/1977, ettei Suomen hallitusmuoto määrittele eikä turvaa uskonnonvapautta. Ihmisoikeuksien julistuksen 18 artikla asettaa uskonnon ja uskonnottoman vakaumuksen samaan asemaan.
Liitto huomautti, että mietinnössä ei oteta huomioon oikeutta kieltäytyä uskonnollisista menoista. Hartikainen toimi peruskoulun matematiikan opettajana, ja lausunnon antamisen aikana hän oli tekemässä valitusta siitä kuinka hänet pakotetaan Vapaa-ajattelijain liiton sihteerinä jatkuvasti virkansa vuoksi osallistumaan hartaustilaisuuksiin. Liiton mukaan ”komitea antaa täysin valheellisen kuvan Suomen uskonnonvapaudesta väittäessään, että Suomen lainsäädäntö täyttää moitteettomasti kansainväliset vaatimukset. Vapaa-ajattelijain liitolla on laaja todistusaineisto siitä, että uskonnottomien ihmisoikeuksia rikotaan Suomessa törkeästi ja että tämä johtuu puutteellisesta lainsäädännöstä”.
Komitean esittämä käsitys, jonka mukaan uskonnonvapautta koskevia säädöksiä ei tule laajentaa koskemaan ei-uskonnollisia vakaumuksia on liiton mukaan ”pöyristyttävä loukkaus vapaa-ajattelijain ihmisoikeuksia vastaan”. Liiton mukaan komitea ”menee uskonnonvapauden vastaisuudessaan jopa niin pitkälle, että se vastustaa uskonnonvapauden lähempää määrittelyä hallitusmuodossa”. Liiton mielestä hallitusmuodon säädökset on korjattava pääpiirteissään siten kuin Pauli Noppa esitti 1973 valtiosääntökomitealle tutkielmassaan "Uskonnonvapaus ja valtion suhde kirkkoon valtiosääntöä uudistettaessa".