tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Arvi A. Karisto

Arvi Aleksanteri Karisto (sukunimi vuoteen 1905 Karlsson; 31. elokuuta 1879 Hämeenlinna – 23. toukokuuta 1958 Hämeenlinna) oli suomalainen kirjankustantaja ja hämeenlinnalaisen kustannusliike Arvi A. Karisto Oy:n perustaja.
Henkilöhistoria.
Kariston vanhemmat olivat leipurimestari Karl Henrik Karlsson ja Amanda Ojala. Hän kävi kuusi luokkaa kansakoulua ja ryhtyi sitten leipurinoppilaaksi. Karisto perusti vuonna 1900 yhdessä August Bomanin kanssa "Kustannusliike Boman &amp; Karlssonin" ja toimi sen johtajana. Boman myi osuutensa 1907 ja yhtiö sai nimen "Arvi A. Kariston kustannusliike". Vuonna 1917 kustannusliikkeestä, Hämeenlinnan Uusi Kirjapaino Oy:stä sekä Kariston perustamista sitomosta ja kirjekuoritehtaasta Hämeen Sitomo ja Konttorikirjatehdas Oy:sta muodostettiin Arvi A. Karisto Oy -niminen osakeyhtiö. Karisto toimi yhtiön toimitusjohtajana kuolemaansa saakka 1958. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1929.
Kokoomuslainen Karisto oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925, 1931, 1937, 1940, 1943, 1950 ja 1956 presidentinvaaleissa. Hän oli myös Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäsen 1911–1958 ja kaupunginhallituksen jäsenenä 1930–1958.
Karisto oli Hämeen Heimoliiton perustajia ja oli liiton hallituksessa rahastonhoitajana. Hän oli Hämeenlinnan 300-vuotisjuhlien juhlatoimikunnan puheenjohtajana, Hämeen Säästöpankkiyhdistyksen puheenjohtajana sekä Hämeenlinnan Suomalaisen Säästöpankin hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1915 alkaen. Karisto toimi myös Kansallis-Osake-Pankin Hämeenlinnan konttorin valvojana. Karisto harrasti ampumaurheilua ja oli Hämeen läänin metsästysseuran johtokunnan jäsenenä ja seuran sihteerinä. Vuonna 1906 järjestettiin Kariston aloitteesta Suomen ampumaseurojen yhteinen toiminta. Hänen toimestaan järjestettiin ensimmäiset Suomen ampumamestaruuskilpailut vuonna 1907 ja hän oli silloin perustetun mestaruuskilpailujen valtuuskunnan sihteerinä ja rahastonhoitajana 1907–1912. Karisto oli myös yksi Suomen Ampujainliiton perustajista ja hän kuului Suomen Ampujainliiton hallitukseen ja johtokuntaan. 
Karisto oli pitkään Hämeenlinnan Käsityöläis- ja Tehtailijayhdistyksessä yhdistyksen varapuheenjohtajana ja rahastonhoitajana. Hän otti osaa Suomalaisen puolueen ja sitten Kansallisen kokoomuspuolueen toimintaan ja oli Etelä-Hämeen kansallisliiton piiritoimikunnan jäsenenä ja rahastonhoitajana sekä Hämeenlinnan kansalliskerhon puheenjohtajana ja kokoomuspuolueen kannatusyhdistyksen puheenjohtajana. 
Teoksia.
Nimimerkillä "A.":
Nimimerkillä "Arvi K.":
Nimimerkillä "Santeri Saarto":
Nimellä "Arvi A. Karisto":
Toimitustöitä.
Nimellä "Arvi A. Karlsson":
Nimellä "A. A. Karlsson":
Eric Stoltz

Eric Cameron Stoltz (s. 30 syyskuuta 1961 Whittier, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ohjaaja. Stoltz on Actors Studion jäsen.
Ura.
Hän opiskeli Etelä-Kalifornian yliopistossa, mutta keskeytti opintonsa. 
Hänellä on ollut merkittäviä rooleja muiden muassa elokuvissa "Kärpänen II" (1989), "Unelmien tanssi" (1992), "Killing Zoe" (1994), "Pulp Fiction – tarinoita väkivallasta" (1994), "Onni puuttuu peliin" (1995) ja "Perhosvaikutus" (2004). Stoltz myös alun perin roolitettiin näyttelemään Marty McFlyta elokuvaan "Paluu tulevaisuuteen" (1985), mutta muutaman viikon kuvausten jälkeen hänet korvattiin Michael J. Foxilla.
Palkintoehdokkuudet.
Stoltz oli vuonna 1986 ehdolla Golden Globen saajaksi sivuosastaan elokuvassa "Naamio".
Pertti Jaakkola

Pertti Juhani ”Pete” Jaakkola (30. maaliskuuta 1929 Jyväskylä – 29. maaliskuuta 2010) oli suomalainen pesäpalloilija. Jaakkola pelasi ulkopelissa kakkosvaravahtina ja kolmosvaravahtina.
Jaakkola voitti pesäpallon Suomen mestaruuden Jyväskylän Kirin joukkueessa vuosina 1953, 1956, 1957 ja 1958. Jaakkola voitti lisäksi kolme SM-hopeaa sekä kaksi SM-pronssia. Vuonna 1957 hän voitti SM-sarjan lyöjäkuninkuuden ja Pesäpalloliitto valitsi hänet vuoden pesäpalloilijaksi. Jaakkola oli Pesäpalloliiton (PPL) joukkueen vaihtopelaaja Helsingin 1952 olympialaisissa pelatussa pesäpallon näytösottelussa. 
Jaakkola valittiin viisi kertaa Itä–Länsi-otteluun, kaksi kertaa Liitto–Lehdistö-otteluun ja kolme kertaa PPL–TUL-otteluun. Jaakkola toimi Jyväskylän Kirin puheenjohtajana vuosina 1965–1967 ja Jyväskylän Tennisseuran puheenjohtajana vuosina 1965–1975.
Taisto Lehto

Taisto Lehto (s. 21. marraskuuta 1928 Hollola) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Lehto pelasi hetken ajan myös baseballia. Hän pelasi baseballin Suomen ja Yhdysvaltain ystävyysottelussa Kesäolympialaisissa 1952.
Ulkopelissa kopparina pelannut Lehto edusti urallaan Lahden Mailaveikkoja. Lehti voitti urallaan neljä SM-kultaa ja kaksi SM-hopeaa. Lehto oli Pesäpalloliiton (PPL) joukkueen koppari Helsingin 1952 olympialaisissa pelatussa pesäpallon näytösottelussa. Lehto pelasi viisi kertaa Itä–Länsi-ottelussa. Hänet tunnettiin lempinimellä ”Pesäpallokenttien vinttikoira”. Lehdon veli Tapio Lehto oli kolmiloikan Suomen mestari ja olympiaedustaja.
Lehto harrasti alun perin juoksua ja yritti päästä Suomen pikaviestijoukkueeseen vuonna 1948 Lontoon Olympialaisiin. Suomen joukkueeseen ei kuitenkaan löytynyt neljättä riittävän hyvää juoksijaa ja Lehdon unelma olympialaisista kariutui. Tämän lisäksi Lehto loukkaantui ja oli jo lopettamassa urheilemisen, mutta aloitti pesäpallo-uransa vuonna 1948.
Olga Zavjalova

Olga Viktorovna Zavjalova (s. 24. elokuuta 1972) on venäläinen maastohiihtäjä, joka voitti kaksi maailmanmestaruutta.
Zavjalova on kilpaili maailmancup-tasolla vuodesta 1993 alkaen vuoteen 2011 asti. 2003 Val di Fiemmen MM-kisoissa hän voitti kultamitalin 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa ja saavutti pronssia 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa, takaa-ajossa sekä viestissä. 2007 Sapporon MM-kisoissa hän voitti kultamitalin 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa ja hopeaa kymmenen kilometrin vapaan kilpailussa.
Maailmancupissa Zavjalova on saavuttanut yhden henkilökohtaisen osakilpailuvoiton, 12. helmikuuta 2005 Reit im Winklissä kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailusta. Henkilökohtaisia palkintokorokesijoituksia hänellä on kaikkiaan 14.
Zavjalova ei kilpaillut kaudella 2007–2008, koska odotti toista lastaan.
Zavjalova lopetti uransa maastohiihtäjänä vuonna 2011.
Kari Rissanen

Kari Rissanen (s. 29. elokuuta 1966 Helsinki) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja tai keskuspuolustaja.
Rissanen on Espoon Palloseuran ja Helsingin Jalkapalloklubin kasvatti. Hän pelasi koko Suomen pääsarjauransa pääkaupunkiseudulla lukuun ottamatta yhtä Ilveksessä vietettyä kautta. Kovaotteisena keskikenttäpelaajana tunnetun Rissasen suurimmat saavutukset tulivat HJK:ssa, jossa hän oli seitsemän kauden aikana voittamassa neljää Suomen-mestaruutta ja yhtä SM-pronssia. Finnairin Palloilijoissa hän saavutti pronssia ja Jokereissa hopeaa. Pääsarjauransa Rissanen päätti kaudella 2003 Allianssin väreissä. Pääsarjaotteluita hän pelasi yhteensä 399.
Ulkomailla Rissanen edusti Singaporessa Geylang Internationalia, Skotlannissa Dunfermlinea sekä Tanskassa Ikastia sekä Ikastin ja Herning Fremadin fuusiona syntynyttä FC Midtjyllandia.
Rissanen on valittu HJK:n Hall of Fameen ja Veikkausliigan legendaksi.
Ariègenajokoira

Ariègenajokoira () on ranskalainen koirarotu. Vaikka se on rotuna suhteellisen uusi, on se ulkonäöltään ja toiminnaltaan ikivanhan pienigascognenajokoiran kaltainen. Vuonna 2018 se oli Ranskassa 14. suosituin paikallinen rotu - listauksessa se on 15. suosituin, mutta tämä johtuu ainoastaan siitä, että virallinen listaus laskee myös madagaskarilaisen coton de tuléarin ranskalaiseksi roduksi.
Ulkonäkö.
Ariègenajokoira on keskikokoinen, kevytrakenteinen ja tyylikäs. Kallo on hieman kaareva ja otsapenger vähäinen. Silmät ovat ruskeat. Korvat ovat riippuvat, ohuet ja kiertyneet. Kuono on kallon kanssa samanpituinen ja joko suora tai hieman kyömy, kirsu suuri ja musta. Purenta on aina leikkaava. Kaula on pitkä, kevyt, hieman kaareutunut ja melko ohut. Rintakehä on pitkä ja keskileveä. Häntä on ohutkärkinen ja sapelinmuotoinen. Karvapeite on lyhyt ja tiheä. Pääväri on valkoinen, jossa on mustia läiskiä ja joskus myös mustaa pilkutusta. Silmien yläpuolella ja poskissa on tan-merkit. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 52–58 cm ja narttujen 50–56 cm välillä.
Luonne ja käyttäytyminen.
Tämä tasainen, iloinen, rakastettava, helposti koulutettava, lasten kanssa hyvin toimeentuleva ja muihin koiriin ystävällisesti suhtautuva metsästyskoira on onnistuneesti vaihtanut roolia ajuekoirasta kodin lemmikiksi. Se on kuitenkin ensisijaisesti metsästyskoira, ja käyttää tilaisuuden tullen hienoa hajuaistiaan ja soinnikasta, kaunista haukkuaan jänisten ja muun pienriistan ajamiseen. Sen pääasiallinen riista on jänis, mutta se soveltuu myös villisian ja metsäkauriin metsästykseen sekä fasaanien ylösajamiseen. Se voi työskennellä sekä yksittäin että ajueessa.
Alkuperä.
Rodun syntypaikka on Lounais-Ranskan Ariège, joten se on tottunut elämään lämpimässä ilmastossa. Se on paikallisen jäniskoiran - joidenkin lähteiden mukaan chien d’artoisin, vaikkei se maantieteellisesti vaikutakaan kovin todennäköiseltä - ja joko isogascognenajokoiran ja/tai gascogne-saintongenajokoiran risteyttämisen tulos. Ariègenajokoira on hyväksytty Ranskassa vuonna 1912 ja FCI:ssä vuonna 1954, ja sitä tavataan harvoin Ranskan ulkopuolella.
Viljo Niemi

Viljo ”Ville” Niemi (9. lokakuuta 1928 Vimpeli – 9. marraskuuta 2016) oli suomalainen pesäpalloilija. Niemi pelasi ulkopelissa siepparina.
Vimpelin Vetoa edustanut Niemi voitti pesäpallon Suomen mestaruuden vuonna 1960. Niemi voitti urallaan lisäks kolme SM-hopeaa sekä neljä SM-pronssia. Pesäpalloliitto valitsi Niemen vuoden pesäpalloilijaksi vuonna 1954. Hän oli Pesäpalloliitton (PPL) joukkueen sieppari Helsingin 1952 olympialaisissa pelatussa pesäpallon näytösottelussa. Niemi pelasi seitsemän kertaa Itä–Länsi-ottelussa ja yhden kerran Liitto–Lehdistö-ottelussa. Niemi toimi Vimpelin vedon pelinjohtajana vuosina 1966–1968, 1970–1971.
Saavutukset.
Pelaajana.
Lähde:
Eero Vilevaara

Eero Kalevi Vilevaara (14. elokuuta 1928 Kiikala – 14. marraskuuta 2004 Hyvinkää) oli suomalainen pesäpalloilija. Vilevaara pelasi ulkopelissa polttajana.
Vilevaara pelasi pesäpallon SM-sarjassa vuosina 1950–1959, 1961 ja 1963. Hän edusti urallaan Loimaan Palloilijoita, Pallo-Tovereita, Ypäjän Yllätystä, Vimpelin Vetoa ja Hyvinkään Tahkoa. Vedon joukkueessa Vilevaara saavutti SM-pronssia vuonna 1958 ja SM-hopeaa vuonna 1959. Vilevaara oli Pesäpalloliiton (PPL) joukkueen vaihtopelaaja Helsingin 1952 olympialaisissa pelatussa pesäpallon näytösottelussa. Hän pelasi Itä–Länsi-ottelussa seitsemän kertaa.
Pesäpallouransa jälkeen Vilevaara menestyi keilaajana. Lisäksi Vilevaara pelasi curlingia, jossa hän voitti kerran Suomen mestaruuden ja toimi Suomen joukkueenjohtajana MM- ja EM-kisoissa. Vilevaara kilpaili myös golfissa ja toimi "Finnish Golf Finland" -lehden päätoimittajana. 
Muuta.
Vilevaara valmistui maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 1954. Hän toimi muun muassa Vimpelin yhteiskoulun historian opettajana ja Hyvinkään Iltalukion rehtorina. Vilevaara oli Hyvinkään kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1968–1972. Hänen veljensä Esko Vilevaara oli myös pesäpalloilija.
Eino Kuusi

Eino Akseli Kuusi (vuoteen 1905 Granfelt; 19. helmikuuta 1880 Helsinki – 26. toukokuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen sosiaalipoliitikko, professori ja ministeri.
Eino Kuusi kuului Granfelt-aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat kansanvalistaja ja raittiusmies Aksel August Granfelt sekä opettaja ja kirjailija Mandi Granfelt.
Kuusi pääsi ylioppilaaksi 1898, valmistui filosofian kandidaatiksi 1904 ja väitteli tohtoriksi 1915. Kuusen väitöskirjan aiheena oli silloin Suomessa ajankohtainen talviajan työttömyys, joka vaivasi etenkin suurten kaupunkien ulkotyöväkeä. Kuusi toimi muun muassa Tarton yliopistossa käytännön taloustieteen professorina sekä Yhteiskunnallisessa Korkeakoulussa sosiaalipolitiikan opettajana ja rehtorina. Hän toimi sosiaaliministerinä Cajanderin I hallituksessa 1922. Hän oli hallituksessa ammattiministerinä.
Eino Kuusi avioitui vuonna 1907 Hanna Bergmanin (1881–1969) kanssa, ja heille syntyi neljä lasta joista yksi oli ulkoministeriön arkistonhoitaja Reino Kuusi. Eino Kuusen veljen Aarne Kuusen poikia olivat kansanrunoudentutkija Matti Kuusi ja yhteiskuntatieteilijä Pekka Kuusi. Hänen toisen veljensä, rovasti ja kirjailija Ilmari Kuusen tytär oli taidemaalari ja graafikko Helmi Kuusi.
Konrad Kivekäs

Konrad Fredrik Kivekäs (vuoteen 1876 Stenbäck; 12. toukokuuta 1847 Alavus – 20. helmikuuta 1918 Oulu) oli suomalainen toimittaja ja suomenmielinen vaikuttaja.
Elämä.
Kivekkään vanhemmat olivat kirkkoherra Karl Fredrik Stenbäck ja Emilia Ottilia Christina von Essen. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1867, valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1873 ja pedagogian kandidaatiksi 1877.
Kivekäs toimi vuosina 1876–1882 Oulun suomalaisessa yksityislyseossa historian, suomen ja ruotsin kielten opettajana. Varsinaisen elämäntyönsä Kivekäs kuitenkin teki sanomalehtialalla. Jo vuodesta 1874 hän oli ollut pari vuotta aputoimittajana "Uusi Suometar"-lehdessä. Oulussa hän oli ensin "Oulun Wiikko-Sanomia" -lehden toimittajana, mutta perusti vuonna 1877 oman sanomalehden "Kaiun." Kivekäs oli Kaiun toimittajana ja kustantajana vuoteen 1905 asti. Hän oli hyvin suomenmielinen, ja Kaiku-lehteä pidettiin liian radikaalina. Kivekäs saikin painokanteen ja vankeustuomion ja joutui lopulta luopumaan lehdestään ensimmäisen sortokauden aikaisen painostuksen takia. 
Kaiusta luopumisen jälkeen Kivekäs sekä suomensi teoksia että kirjoitti itsekin muun muassa elämäkerrat George Washingtonista ja Oliver Cromwellista. 
Kivekäs oli toiminut Oulun kaupungin köyhäinhoitolautakunnan esimiehenä vuosina 1894–1901, jolloin hän otti ensimmäisenä Suomessa käyttöön niin sanotun Eberfeldin eli kaitsijajärjestelmän. 
Perhe.
Kivekkään puoliso vuodesta 1877 oli Erika Herminia Durchman (k. 1925). Hänen veljiään olivat asianajaja Lauri Kivekäs ja arkkitehti Josef Stenbäck.
Eero Vuorio (pesäpalloilija)

Eero Alpo Aleksanteri Vuorio (9. heinäkuuta 1925 Vehkalahti – 29. syyskuuta 2006 Hamina) oli suomalainen pesäpalloilija. Vuorio pelasi ulkopelissa kakkosvahtina.
Vuorio voitti pesäpallon Suomen mestaruuden Haminan Palloilijoiden joukkueessa neljä kertaa vuosina 1947, 1948, 1954 ja 1955. Hän saavutti urallaan lisäksi kaksi SM-hopeaa, vuosina 1946, 1950, sekä yhden SM-pronssin vuonna 1953. Vuorio oli Pesäpalloliiton (PPL) joukkueen kakkosvaravahti Helsingin 1952 olympialaisissa pelatussa pesäpallon näytösottelussa. Vuorio pelasi kolme kertaa Itä–Länsi-ottelussa ja kaksi kertaa PPL–TUL-ottelussa.
Saavutukset.
Pelaajana.
Lähde:
Erik Johnsen

Erik Johnsen (s. 4. heinäkuuta 1965) on entinen norjalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1987–1991.
Johnsen saavutti Matti Nykäsen jälkeen hopeaa suurmäen kilpailussa Calgaryn olympialaisissa 1988. Hän kuului samoissa kisoissa myös Norjan joukkueeseen, joka sai Suomen ja Jugoslavian jälkeen pronssia joukkuemäen kilpailussa. Joukkueessa hyppäsivät hänen lisäkseen Ole Christian Eidhammer, Jon Inge Kjørum ja Ole Gunnar Fidjestøl. Normaalimäen kilpailussa sijoitus 41.
Johnsen sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemänneksi kaudella 1987–1988. Hän voitti Meldalin ja Oslon suurmäen kilpailut, oli toinen St. Moritzin normaalimäessä sekä kolmas Lahdessa niin normaali- kuin suurmäessäkin.
Johnsen sijoittui viimeisen kerran maailmancup-kisan kärkikolmikkoon oltuaan toinen Thunder Bayn suurmäessä joulukuussa 1988. Lahden MM-kilpailuissa 1989 hän oli suurmäessä kymmenes ja normaalimäessä 37.
Earl Bellamy

Earl Davis Bellamy (11. maaliskuuta 1917 – 30. marraskuuta 2003) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. 
Minneapolisissa, Minnesotassa syntyneellä Bellamylla on isänsä puolelta skotlantilaisia ja äitinsä puolelta walesilaisia sukujuuria. Hän kuoli sydäninfarktiin Albuquerquessa 86-vuotiaana.
Bellamyn elokuvien joukossa ovat "Väkivallan laki" (1975) ja "Hurja takaa-ajo" (1978). Hän teki huomattavaa työtä myös televisiossa muiden muassa sarjoissa "The Lone Ranger", "Me hirviöt" ja "V". 
Ohjaaja meni vuonna 1977 naimisiin Gail Bellamyn kanssa. Parille syntyi kolme lasta.
Somebody’s Me

Somebody´s Me on toinen Enrique Iglesiaksen Insomniac-nimiseltä albumilta Yhdysvalloissa julkaistu single. Kappaleen alkuperäisen musiikkivideon katsottiin olevan sopimaton, ja musiikkivideosta julkaistiin sensuroitu versio. Kappaleesta on tehty englannin- ja espanjankieliset versiot. Espanjankielinen kappale on nimeltään "Alguien Soy Yo". Espanjankielisen kappaleen korkein listasijoitus Hot Latin tracks -listalla oli neljäs.
Martin Brest

Martin Brest (s. 8. elokuuta 1951) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänen töidensä joukossa ovat "Beverly Hills kyttä" (1984), "Keskiyön pako" (1988), "Naisen tuoksu" (1992), "" (1998) ja "Gigli – rajua rakkautta" (2003). 
Brest syntyi Bronxissa, New Yorkissa, ja oli vuonna 1993 ehdolla kahden Oscar-palkinnon saajaksi.
Amerikansaksalaiset

Amerikansaksalaiset (, ) ovat yhdysvaltalaisia, joilla on saksalaiset sukujuuret. Vuonna 2019 noin 43 miljoonaa yhdysvaltalaista ilmoitti Yhdysvaltain väestönlaskentaviraston tutkimuksessa olevansa ainakin osittain saksalaista alkuperää, mikä tekee Saksasta yleisimmän alkuperämaan kaikista etnisistä ryhmistä. Suurimmat amerikansaksalaiset väestöt löytyvät Kalifornian ja Pennsylvanian osavaltioista.
Adrienne Bailon

Adrienne Eliza Bailon (s. 24. lokakuuta 1983 New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on lauluryhmä 3LW:n (3 Little Women) jäsen. Bailon on tullut tutuksi Disney Channelin elokuvasta "The Cheetah Girls". Hänen äitinsä on kotoisin Puerto Ricosta ja isä Ecuadorista. Hän seurusteli Kim Kardashianin veljen Rob Kardashianin kanssa.
Pauli Kilpiä

Pauli Olavi Kilpiä (28. joulukuuta 1930 Kuusankoski – 16. lokakuuta 2025 Kouvola) oli suomalainen pesäpalloilija.
Kuusankosken Puhtia edustanut Kilpiä voitti TUL:n mestaruuden vuosina 1950 ja 1957. Hän oli TUL:n joukkueen kakkosvaravahti Helsingin 1952 olympialaisissa pelatussa pesäpallon näytösottelussa. Vuonna 1971 hän voitti kontioiden eli ikämiesten Suomen mestaruuden.
Jääkiekkoa ”Paaru” Kilpiä pelasi suomensarjassa.
Helsingin olympialaisissa pelanneita pesäpalloilijoita muistettiin 29.7.2012 superpesisottelussa Vimpeli–Joensuu. Paikan päällä ottelua seurasivat kutsuvieraina Pesäpalloliiton joukkueessa pelanneet Antti Elomaa (Lahden Mailaveikot), Toivo Ilola (Pallo-Toverit, Helsinki), Eino Kaakkolahti (Jyväskylän Kiri) ja Viljo Niemi (Vimpelin Veto) sekä TUL:n puolella pelanneet Kuusankosken Puhdin Pauli Kilpiä ja Pauli Lahtinen. Ansioituneet pelaajat huomioitiin juhlavasti ottelun alussa.
Tatun ja Patun Suomi

Tatun ja Patun Suomi on Aino Havukaisen ja Sami Toivosen kirjoittama ja kuvittama lastenkirja. Teos on Otavan kustantama. "Tatun ja Patun Suomi" oli Suomen vuonna 2007 myydyin lasten ja nuortenkirja 112 900 kappaleellaan. "Tatun ja Patun Suomi" on voittanut vuonna 2007 Finlandia Junior -palkinnon.
Vuonna 2017 julkaistiin "Tatun ja Patun päivitetty Suomi". Kirjassa tiedot on päivitetty.
Juoni.
Alussa kaverukset esittelevät tyypillisen suomalaisen ja näyttävät, kuinka Suomi valmistetaan. Sen jälkeen tutustutaan Suomen hurjaan luontoon. Kirjassa tutustutaan myös ensimmäisiin suomalaisiin sekä Suomen kansalliseepokseen Kalevalaan. Myös Suomen historia ja kieli saavat omat lukunsa. 
Kirja sisältää myös kolme TatuPatu-testiä, joissa tutustutaan suomalaisiin erikoisuuksiin: saunaan, ruisleipään ja juhannukseen mökillä.
Tatu ja Patu toimivat myös Suomi-uutisankkureina, vierailevat Virtasilla, esittelevät suomalaisia keksintöjä sekä suurmiehiä ja -naisia. Mukana on myös kertomus Tatun kampanjasta Joulupukin virkaan.
Marja Tyrkkö

Hilja Marja Helinä Tyrkkö (26. syyskuuta 1922 Ylöjärvi – 2. heinäkuuta 2000 Tampere) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.
Tyrkkö opiskeli Tampereen musiikkiopistossa, Sibelius-Akatemiassa ja Itävallassa Wienissä. Hän esiintyi nuorempana Helsingin Kansanteatterissa. Hän oli kiinnitettynä Suomen Kansallisoopperaan vuosina 1953–1975. Hän esiintyi myös Keski-Euroopassa ja Neuvostoliitossa.
Tyrkön ensimmäinen suuri oopperarooli oli Modest Musorgskin "Boris Godunovin" Marina. Muita merkittäviä rooleja olivat "Elektran" Khrysothemis, Richard Wagnerin "Tannhäuserin" Elisabeth ja "Valkyyrian" Sieglinde sekä nimiroolit "Fideliossa", "Toscassa", "Aidassa" ja "Katerina Izmailovassa". Itselleen mieluisimpana hän piti Richard Straussin "Ruusuritarin" marsalkattaren roolia.
Tyrkölle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1967.
Marja Tyrkön puoliso oli näyttelijä Heikki Heino. Tyrkön veljet olivat kirjailija Martti Tyrkkö ja SS-sotilas, toimittaja Jukka Tyrkkö.
Tyrkkö on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle Tampereelle.
Sef Vergoossen

Sef Vergoossen (s. 8. toukokuuta 1947) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja.
Ura.
Vergoossen aloitti uransa VVV-Venlon apuvalmentajana 1978. Hän teki seuran organisaatiossa pitkän rupeaman työskennellen päävalmentajana 1981–1986 ja juniorijoukkueen valmentajana 1986–1989. 
1989 hän siirtyi maastrichtilaisen MVV Maastrichtin manageriksi ja 1995 samaisen seuran tekniseksi johtajaksi. 1998 hän jätti MVV:n siirtyen Rodan päävalmentajaksi. Vergoossen luotsasi seuran KNVB Cupin voittoon 2000 toista kertaa seuran historiassa.
2001 Vergoossen siirtyi belgialaisseura KRC Genkin päävalmentajaksi luotsaten sen mestariksi ensimmäisellä kaudellaan. Seuraavilla kausilla menestys kiersi Genkiä ja 2004 Vergoossen jätti tehtävänsä siirtyen Arabiemiraatteihin Al Jazeera Clubin päävalmentajaksi. 
Pesti jäi yhteen kauteen ja 2006 Vergoossen jatkoi uraansa japanilaisen Nagoya Grampusin päävalmentajana. Tammikuussa 2008 Vergoossen palasi kotimaahansa siirtyen PSV Eindhovenin päävalmentajaksi kauden loppuun saakka.
Vergoossenin johdolla PSV nappasi neljännen perättäisen mestaruutensa Eredivisiessä. Eroa toiseksi tulleeseen AFC Ajaxiin kertyi lopulta kolme pistettä.
Jon Inge Kjørum

Jon Inge Kjørum (s. 23. toukokuuta 1965) on entinen norjalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1986–1992.
Kjørum kuului Norjan joukkueeseen, joka saavutti joukkuemäen pronssia Calgaryn olympialaisissa 1988 Suomen ja Jugoslavian jälkeen. Joukkueen muut jäsenet olivat Ole Christian Eidhammer, Ole Gunnar Fidjestøl ja Erik Johnsen. 
Lahden MM-kilpailuissa 1989 Norja sijoittui joukkuemäessä toiseksi Suomen viedessä jälleen voiton. Norjan joukkueessa hyppäsivät Kjørumin lisäksi Magne Johansen, Clas Brede Bråten ja Ole Gunnar Fidjestøl. Kjørum oli samoissa kisoissa lisäksi viides normaalimäessä ja viidestoista suurmäessä. 
Kjørum sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kuudenneksi kaudella 1988–1989. Hän saavutti tuolloin uransa kaikki palkintokorokesijoitukset: hän voitti Liberecin suurmäen kilpailun, oli toinen Oslon suurmäessä ja kolmas Oberhofin normaalimäessä. Samalla kaudella Kjørum sijoittui mäkiviikon yhteispisteissä kuudenneksi. 
Kjørum oli kahdestoista lentomäen MM-kilpailuissa Vikersundissa 1990.
M/S Stena Foreteller

M/S Stena Foreteller () on Stena RoRo Ab:n omistama ro-ro-rahtialus. Se on rakennettu vuonna 2002 Dalian Shipyardin telakalla Dalianissa, Kiinassa. Kuollutta painoa aluksella on 12 300 tonnia. "Stena Foreteller" on rekisteröity Ruotsin lipun alle ja sen kotisatama on Göteborg. Nykyisin Stena Foreteller kuljettaa Stora Enson tuotteita reitillä Kotka–Göteborg. 
Stena Foretellerin sisaraluksia ovat M/S Stena Forerunner ja M/S Stena Forecaster.
Käyttöhistoria.
15. marraskuuta 2001 alus laskettiin vesille ja kastettiin. 7. toukokuuta 2002 alus luovutettiin Stena Sailor Ltd:n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Bermudan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Hamilton. Samana päivänä Stena RoRo osti aluksen ja rekisteröi sen Ruotsin lipun alle. Kotisatamaksi tuli Göteborg. 22. toukokuuta ranskalainen Cetam vuokrasi aluksen Marseillen ja Tunisin väliseen liikenteeseensä nimellä "Cetam Massilia". 10. marraskuuta vuokrasopimus päättyi ja alus nimettiin jälleen Stena Foretelleriksi. Joulukuussa 2003 alus meni tarkastettavaksi A&amp;P Tynen telakalle Hepburniin, Englantiin. 19. helmikuuta 2004 Stena Foreteller aloitti liikennöinnin Travemünden ja Göteborgin välillä. Myöhemmin samana vuonna alus aikarahdattiin kanadalaisen Oceanexin liikenteeseen, reitille Halifax–St Johns–Corner Brook / Montréal–St Johns. 8.– 22. joulukuuta 2004 välisen ajan laiva oli aikarahdattuna Transfennican liikenteeseen, linjalle Lyypekki–Hanko–Paldiski. Myöhemmin joulukuussa reitti vaihtui kaksi kertaa: ensin Hamina–Antwerpen ja myöhemmin jälleen Lyypekki–Hanko–Paldiski.
17. toukokuuta ja 31. toukokuuta 2006 välisen ajan Stena Foreteller oli aikarahdattuna sotilasliitto Natolle. Nato teki aluksella yhden matkan Zeebruggen ja Kap Verden välillä. Kesäkuussa 2006 alus aikarahdattiin Stora Enson kuljetuksia varten reitille Kemi–Göteborg. Vuonna 2007 alus siirtyi reitille Kotka–Göteborg.
Antonio (Portugali)

Antonio (; 1531 Lissabon, Portugalin kuningaskunta – 26. elokuuta 1595 Pariisi, Ranskan kuningaskunta) oli Portugalin kuningas, joka hallitsi jonkin aikaa kesken Portugalin vallanperismyssodan vuonna 1580. Hänen hävittyään valtataistelun Portugali päätyi 60 vuodeksi Espanjan kuninkaiden alaisuuteen.
Suku.
Antonio oli kuningas Juhana III:n veljen Bejan herttua Luísin (1506–1555) ja Violante Gomesin avioton poika. Hänen isoisänsä oli kuningas Emanuel I.
Antoniosta tuli Portugalin Pyhän Johanneksen ritarikunnan päällikkö, ja hänelle lahjoitettiin vuonna 1555 varakas Craton luostari. Hän seurasi Juhana III:n pojanpoikaa, kuningas Sebastiania Pohjois-Afrikkaan Marokkoon. Vuoden 1578 Ksar el-Kebirin taistelussa Sebastian kaatui ja Antonio vangittiin. Antonio pyrki valtaan jo tuolloin, mutta kruunun sai hänen setäpuolensa, Juhana III:n viimeinen elossa ollut veli Henrik I. Antonion palattua Portugaliin Henrik I hylkäsi hänen vaatimuksensa valtaistuimesta. Myöhemmin sen hylkäsi myös neuvosto, joka hallitsi Portugalia muutaman kuukauden ajan Henrikin kuoleman jälkeen tammikuussa 1580.
Kruununtavoittelija.
Henrikin kuoltua lapsettomana vallantavoittelijoita oli useita. Antonio julistautui kuninkaaksi Santarémissä 24. heinäkuuta 1580, mutta Espanjan Filip II kiisti hänen vaateensa Portugalin kruunuun. Antonio joutui väistymään manner-Portugalista jo 25. elokuuta hävittyään taistelun Alban herttua Fernando Álvarez de Toledon johtamille espanjalaisille Lissabonin ulkopuolella.
Ranskan avustuksella Antonio lähetti vuosina 1582 ja 1583 kaksi meriretkikuntaa Azoreille, joissa hänet tunnustettiin edelleen kuninkaaksi, ja yritti hallita Portugalia sieltä käsin. Espanjalaisten laivueet kukistivat hänen molemmat joukkonsa. Seuraavaksi hän matkusti Englantiin, jossa hän värväsi kuningatar Elisabet I:n avukseen. Englannin laivasto Sir Francis Draken ja Sir John Norrisin johdolla teki Antonion tukemiseksi maihinnousun lähelle Lissabonia vuonna 1589, mutta retkikunta osoittautui kalliiksi epäonnistumiseksi. Köyhänä ja sairaana António palasi Pariisiin, missä hän suunnitteli uusia tutkimusmatkoja kuolemaansa asti.
Tom Hilde

Tom Hilde (s. 22. syyskuuta 1987 Bærum) on norjalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä. Hän on oli ammattilaisena vuodesta 2005 vuoteen 2018 asti ja on hypännyt maailmancupissa vuodesta 2006 alkaen vuoteen 2018 asti. Hilde edusti kansallisella tasolla Asker Skiklubbia. 
Hilde oli mukana Norjan maajoukkueessa Sapporon maailmanmestaruuskisoissa 2007 voittaen joukkuekilpailussa hopeaa sekä sijoittuen henkilökohtaisessa suurmäessä 12:nneksi ja normaalimäessä 21:nneksi. Toisen arvokisamitalinsa hän saavutti Oberstdorfin lentomäen MM-kilpailuissa 2008 Norjan sijoittuessa joukkuekilpailussa pronssille. Henkilökohtaisessa kilpailussa Hilde oli yhdestoista. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 Hilde oli jälleen mukana Norjan hopeaa saavuttaneessa joukkueessa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli suurmäessä yhdestoista, normaalimäessä kahdestoista ja joukkuekilpailussa pronssilla. Oslon MM-kilpailuissa 2011 Hilde oli normaalimäessä viides, suurmäessä kymmenes ja Norjan joukkueen mukana sekä normaalimäen että suurmäen joukkuekilpailussa hopealla. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli normaalimäessä kymmenes ja suurmäessä 14:s.
Maailmancupissa Hilde oli kaudella 2007–2008 kolmas Kuusamossa, Trondheimissä ja Engelbergissä ennen kuin saavutti ensimmäisen voittonsa yhden kierroksen kilpailussa Val di Fiemmessä 12. tammikuuta 2008. Toisen voittonsa hän otti heti seuraavana päivänä samassa mäessä. Oltuaan vielä toinen Harrachovin lentomäessä, kolmas Kuopion ja toinen Oslon kilpailussa hän sijoittui maailmancupin loppupisteissä neljänneksi. Kahden vaisumman kauden jälkeen Hilde voitti maailmancupkaudella 2010–2011 Bischofshofenin osakilpailun. Samalla kaudella hän oli toinen Zakopanen kolmannessa osakilpailussa sekä Oberstdorfin lentomäessä ja kolmas Lillehammerin ensimmäisessä kilpailussa, Innsbruckissa ja Zakopanen toisessa osakilpailussa sekä mäkiviikon lopputuloksissa. Maailmancupin kokonaispisteissä hän oli viides.
Kaudella 2011–2012 Hilde kaatui Oberstdorfin kilpailussa ja loukkasi selkäänsä. Hän palasi maailmancupin kilpailuihin helmikuussa Klingenthalissa. Kaudella 2012–2013 hän sijoittui mäkiviikolla kolmanneksi ja Sapporon suurmäen kilpailussa toiseksi.
Hilde lopetti uransa mäkihyppääjänä keväällä 2018.
Hilde asuu tällä hetkellä Lillehammerissa.
Sinikka Kuula

Sinikka Kuula-Marttinen (4. huhtikuuta 1917 Helsinki – 18. elokuuta 1981) oli suomalainen pianotaiteilija.
Kuula opiskeli Helsingin Konservatoriossa, ohjaajinaan muiden muassa Elli Rängman-Björlin, France Ellegaard ja Timo Mikkilä. Diplomin hän suoritti 1943.
Kuulan vanhemmat olivat säveltäjä Toivo Kuula ja laulaja Alma Silventoinen (1884–1941). Vuonna 1942 hänet vihittiin avioliittoon Lassi Marttisen (1913–1999) kanssa. Avioliitosta syntyi kaksi lasta. Kuula julkaisi vuonna 1968 äitinsä Alman päiväkirjamerkinnöistä valikoiman nimellä "Virta venhettä vie : päiväkirja vuosilta 1901–1919". 
Kuulalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1968.
Magne Johansen

Magne Johansen (s. 18. tammikuuta 1965) on entinen norjalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1987–1993.
Johansen kuului Norjan joukkueeseen, joka sijoittui Lahden MM-kisojen 1989 joukkuemäen kilpailussa toiseksi Suomen jälkeen. Joukkueessa hyppäsivät hänen lisäkseen Clas Brede Bråthen, Ole Gunnar Fidjestøl ja Jon Inge Kjørum. 
Johansen oli Albertvillen olympialaisten 1992 suurmäen kilpailussa kahdeksastoista. Myöhemmin samalla kaudella hän sijoittui kolmanneksitoista lentomäen MM-kisoissa Harrachovissa. 
Johanssen oli maailmancupissa parhaimmillaan neljäs St. Moritzin normaalimäessä tammikuussa 1992.
Sandra Bernhard

Sandra Bernhard (s. 6. kesäkuuta 1955 Flint, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen koomikko, näyttelijä ja laulaja. Hän on esiintynyt useissa suosituissa televisio-ohjelmissa, mutta myös teatterissa ja elokuvissa, kuten Martin Scorsesen "Koomikkojen kuninkaassa" (1983).
Bernhard syntyi Michiganin Flintissä juutalaiseen perheeseen. He muuttivat myöhemmin Arizonaan asumaan. Hänen isänsä on lääkäri ja äiti taiteilija. Hänellä on kolme vanhempaa veljeä.
Bernhardin ensimmäinen levytys "I’m Your Woman" julkaistiin vuonna 1985. Hän esiintyi 1990-luvulla lukuisissa "Roseanne"-sarjan jaksoissa.
Bernhard on lisäksi luonut uran kirjailijana; häneltä on ilmestynyt muun muassa teos "Confessions of a Pretty Lady" (1988).
Clas Brede Bråthen

Clas Brede Bråthen (s. 28. marraskuuta 1968) on entinen norjalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1986–1994.
Bråthen kuului Norjan joukkueeseen, joka sijoittui Lahden MM-kisojen 1989 joukkuemäen kilpailussa toiseksi Suomen jälkeen. Joukkueessa hyppäsivät hänen lisäkseen Magne Johansen, Ole Gunnar Fidjestøl ja Jon Inge Kjørum. Bråthen oli samoissa kisoissa lisäksi yhdestoista suurmäessä ja viidestoista normaalimäessä.
Bråthen saavutti pronssimitalin nuorten MM-kilpailujen suurmäen kisassa Lake Placidissa helmikuussa 1986. Maailmancupissa hän oli parhaimmillaan kolmas Sapporon normaalimäessä joulukuussa 1988.
Roy Emerson

Roy Stanley Emerson (s. 3. marraskuuta 1936) on australialainen tennispelaaja, joka voitti uransa aikana 12 kaksinpelimestaruutta ja 16 nelinpelimestaruutta Grand Slam -turnauksissa. Hänet valittiin International Tennis Hall of Fameen vuonna 1982.
Roy Emerson on yksi seitsemästä miespelaajasta, jotka ovat voittaneet uransa aikana kaksinpelimestaruuden kaikissa neljässä Grand Slam -turnauksessa. Vain Roger Federer, Pete Sampras ja Rafael Nadal ovat voittaneet Grand Slam -turnauksissa kaksinpelimestaruuden useammin kuin Emerson, mutta kun mukaan lasketaan nelinpelimestaruudet, on Emersonin 28 voiton saalis edelleenkin miespelaajien ennätys. Davis Cupia Emerson on pelaajana ollut voittamassa kahdeksan kertaa, ja sekin on kaikkien aikojen ennätys.
Emerson voitti kaksinpelimestaruutensa vuosina 1961–1967, jolloin tärkeimmät turnaukset eivät vielä olleet avoimia ammattilaisille. Viimeisen nelinpelimestaruutensa hän voitti Wimbledonissa vuonna 1971.
Jim Beauchamp

James Edward ”Jim” Beauchamp (21. elokuuta 1939 – 25. joulukuuta 2007) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän pelasi ensimmäisen MLB-ottelunsa 22. syyskuuta 1963 ja viimeisensä 20. syyskuuta 1973. 
Beauchamp vaikutti uransa aikana lukuisissa joukkueissa, muiden muassa St. Louis Cardinalsissa vuosina 1963 ja 1970–1971.
Beauchamp kuoli leukemiaan 68-vuotiaana. Myös hänen poikansa Kash Beauchamp on tullut tunnetuksi baseballista.
Aisne (joki)

Aisne [ɛːn] on Oisejoen sivujoki Pohjois-Ranskassa. Se laskee Oisejokeen Compiègnessa. Joki on antanut nimensä Aisnen departementille.
Alueella käytiin ensimmäisessä maailmansodassa kolme suurta taistelua, Aisnen ensimmäinen taistelu syksyllä 1914, Aisnen toinen taistelu keväällä 1917 ja Aisnen kolmas taistelu kevätkesällä 1918. Lisäksi Aisnen alkulähteillä tapahtui sodan loppuvaiheessa 1918 Meusen-Argonnen taistelu.
Peggy Pope

Florence Margaret "Peggy" Pope (15. toukokuuta 1929 Montclair, New Jersey – 27. toukokuuta 2020 Fort Collins, Colorado) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi muun muassa elokuvassa "Yhdeksästä viiteen" (1980), mutta tuli tunnetuksi myös useista televisiosarjoista.
Pope syntyi vuonna 1929 Montclairissa New Jerseyssä. Hän opiskeli Smith Collegessa josta valmistui sieltä vuonna 1951 pääaineenaan teatteri. Hän oli vuonna 1959 ensimmäisen kerran esiintymässä Broodwaylla näytelmässä "Moonbirds". Vuonna 1968 hän voitti Obie-palkinnon seksityöntekijän roolistaan John Guaren näytelmässä "Muzeeka".
Henrik I (Portugali)

Henrik I Kardinaali (; 31. tammikuuta 1512 – 31. tammikuuta 1580) oli Portugalin 16. kuningas, joka hallitsi kahden vuoden ajan vuosina 1578–1580.
Suku.
Henrik oli Emanuel I:n ja Maria Aragonialaisen viides poika, joka hakeutui pappisuralle samaan aikaan kuin vanhimmasta veljestä Juhana III:sta tuli kuningas. Kaikki Juhana III:n lapset kuolivat ennen isäänsä. Juhanan pojalle, prinssi João Manuelille (1537–1554) ja Johanna Itävaltalaiselle (1535–1573), joka oli Juhanan sisaren keisarinna (1503–1539) ja keisari Kaarle V:n tytär, syntyi 18-vuotiaan isän kuoleman jälkeen poika, josta tuli seuraava kuningas Sebastian I. Kun Sebastian kuoli taistelussa 24-vuotiaana ja lapsettomana, valta siirtyi isosetä Henrikille.
Henrik eteni pappisurallaan kardinaaliksi asti. Hän pyrki vähentämään Espanjan valtaa katolisessa kirkossa. Henrik oli myös vahvasti osallisena jesuiittojen osuudessa Portugalin maailmanvalloituksiin. Kun Henrik siirtyi maalliselle uralle kuninkaaksi, hän olisi halunnut luopua selibaattivalastaan ja mennä naimisiin saadakseen kruununperijän, mutta paavi Gregorius XIII ei suostunut tähän.
Perintö.
Henrikin kuoltua kruununperimyksestä kiisteltiin kovasti, ja lopulta vallan sai Habsburg-sukuun kuulunut Espanjan kuningas Filip II, Portugalin kuninkaana Filip I.
Colin Higgins

Colin Higgins (28. heinäkuuta 1941 – 5. elokuuta 1988) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Hän syntyi Uuden-Kaledonian pääkaupungissa Nouméassa australialaiselle äidille ja yhdysvaltalaiselle isälle.
Higgins jätti opintonsa Stanfordin yliopistossa alun perin kesken, mutta palasi myöhemmin ja valmistui vuonna 1967. Hän jatkoi Kalifornian yliopistoon Los Angelesiin. Hän oli vuonna 1979 ehdolla Golden Globen ja vuonna 1987 Emmy-palkinnon saajaksi.
Higgins tunnetaan muun muassa elokuvista "Harold ja Maude" (käsikirjoitus, 1971) ja "Yhdeksästä viiteen" (ohjaus, 1980). Hän kuoli AIDS:in komplikaatioihin 47-vuotiaana Beverly Hillsissä, Kaliforniassa.
Ludolph van Ceulen

Ludolph van Ceulen (28. tammikuuta 1540 – 31. joulukuuta 1610) oli saksalainen matemaatikko. Hänet tunnetaan parhaiten piin arvon laskemisesta 35 desimaalin tarkkuudella. Saksassa piitä kutsuttiin pitkään Ludolphin numeroksi.
Elämäkerta.
Ludolph van Ceulen syntyi lähes varmasti saksalaisessa Hildesheimin kaupungissa vuonna 1540. Tämä vuosiluku on kirjoitettu hänen hautaansa, mutta John Meursius kirjoittaa "Athenae Batavae" -teoksessa (1625) van Ceulenin syntyneen vuotta aiemmin. Meursius kuitenkin mainitsee myös teoksessaansa van Ceulenin kuolleen vuonna 1610 lähes 71-vuotiaana. Tämä ei sovi vuoteen 1639, joten Mersiuksen uskotaan tehneen laskuvirheen.
Van Ceulen ei saanut minkäänlaista yliopisto-opetusta, sillä hänen vanhemapnsa olivat niin köyhiä, etteivät kyenneet maksamaan poikansa opintoja. Van Ceulenin elämästä ennen vuotta 1578 ei tiedetä paljoakaan. Hän kuitenkin opetti Delftissä miekkailua ja matematiikkaa. Vuonna 1594 hän perusti Leideniin miekkailukoulun. Kuusi vuotta myöhemmin hän sai viran Prince Mauritsin perustamasta insinöörikoulusta. Viimeiset kymmenen elinvuottaansa hän opetti artimetiikkaa.
Van Ceulen tunnetaan piin likiarvon laskemisesta. Aluksi hän laski piin 20, myöhemmin 32 ja lopuksi 35 ensimmäistä desimaalia. Van Ceulenin hautaan on kaiverrettu hänen löytämät desimaalit.
Irja Hagfors

Irja Margareta Hagfors-Virtanen (4. marraskuuta 1905 Helsinki – 28. helmikuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen tanssitaiteilija, koreografi ja tanssinopettaja.
Ura.
Hagfors opiskeli tanssia aluksi Suomessa Gripenberg-koulussa Maggie Gripenbergin, Alexander Saxelinin ja George Gén johdolla sekä Salminen–Naparstok-koulussa. Vuonna 1926 hän aloitti opinnot Hellerau–Laxemburg-tanssikoulussa Itävallan Laxenburgissa lähellä Wieniä ja sai sieltä tanssidiplomin vuonna 1928. Hän palasi Suomeen ja sai vuoden 1928 syksyllä tanssinopettajan toimen Helvi Salmisen tanssikoulussa. Saman vuoden marraskuussa oli hänen ensimmäinen julkinen tanssiesityksensä Suomessa. Jo seuraavana vuonna Hagfors lähti jälleen Suomesta ja työskenteli seuraavien vuosien ajan monissa eri teattereissa ja tanssiryhmissä Keski-Euroopassa, muun muassa Berliinissä ja Zürichissä. Hän kuului myös Harald Kreutzbergin ja Trudi Schoopin tunnettuihin tanssiryhmiin. Toisen maailmansodan puhjetessa hän palasi jälleen Suomeen ja toimi sen jälkeen koreografina, tanssinopettajana ja tanssikriitikkona.
Hagfors oli yksi modernin tanssin pioneereista ja merkittävimmistä puolustajista Suomessa. Hän osallistui aktiivisesti uuden tanssin tulkintaa koskevaan julkiseen väittelyyn, näkyvimmin Tulenkantajat-lehden numeroissa 5–10 vuonna 1929, yhdessä Antti Halosen ja Raoul af Hällströmin kanssa. Hagfors tunnusti auliisti, että uutta tanssia (vapaa tanssi, ilmaisutanssi) ei voida sovittaa klassisen baletin muotteihin sen paremmin teknisesti kuin taiteellisestikaan. Mutta toisin kuin vastustajansa, hän kykeni selvästi näkemään uuden tanssin mahdollisuudet klassista balettia syvällisempään ja monipuolisempaan ilmaisuun. Tulenkantajat-lehden toimitus totesi väittelyn päätöspuheenvuorossaan ihailevasti, että Hagfors oli omassa työssään itse osoittanut esittämänsä väitteet päteviksi, joten häntä voitiin pitää tämän merkittävän kulttuuriväittelyn selkeänä voittajana.
Hagfors perehtyi Keski-Euroopan vuosinaan myös Rudolf von Labanin liikeanalyysiin ja Saksassa syntyneeseen tanssiteatteriin, joka tuli Suomessa laajempaan tietoisuuteen vasta paljon myöhemmin, 1960- ja 1970-luvulla, pääosin Marjo Kuuselan työn tuloksena. Hagfors teki merkittävän kulttuuriteon suomentamalla Bertolt Brechtin "Teatteriteorian" (1954).
Suku.
Hagforsin isä oli Helsingissä toiminut opettaja ja kääntäjä, tohtori Edwin Hagfors, ja hänen äitinsä oli tunnettuun ruotsalaissukuun kuulunut Ulla Charlotta Marchander. Perheessä oli myös toinen tytär, Aino Elisabet Hagfors, Irja Hagforsin isosisko. Irja Hagforsin puoliso oli kirjailija ja kansanedustaja Atos Wirtanen vuodesta 1954 Wirtasen kuolemaan 1979.
Hagforsille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1969.
Air Koryo

Air Koryo (, aiemmin "Chosŏn Minhang", ) on Pohjois-Korean valtion omistama lentoyhtiö. Sen pääkonttori sijaitsee Pjongjangissa. Yhtiö on perustettu 1954 nimellä Chosonminhang Korean Airways, ja se aloitti lennot 21. syyskuuta 1955.
Air Koryon suunnitelmissa on aloittaa lennot Teheraniin, ja tähtäimessä on myös laajarunkoisen Iljušin Il-96 -koneen hankinta. Yhtiöllä on lisäksi lentoja Shanghaihin sekä ympärivuotiset lennot Kuala Lumpuriin Malesiaan ja Kuwaitiin. Tammikuussa 2013 yhtiö ilmoitti saavansa laivastoonsa ensimmäisen Antonov An-148 -koneen, toinen vastaava kone toimitettiin huhtikuussa 2013. Lisäksi yhtiöllä on tilauksessa kolmas Tupolev Tu-204. Uusien konehankintojen jälkeen yhtiön laivaston keski-ikä on noin kymmenen vuotta.
Air Koryo oli Euroopan unionissa toimintakiellossa turvallisuuspuutteidensa takia, mutta rajoituksia lievennettiin uusien Tupolev-koneiden myötä. Laivaston uusimisen myötä yhtiö aikoo mahdollisesti avata reitin Berliiniin uudestaan.
Kohteet.
Yhtiön kohteet 2019.
Laivasto.
Air Koryo operoi seuraavalla laivastolla 2019. Laivaston keski-ikä on 12 vuotta.
Lisäksi Air Koryo Cargon laivastoon kuuluu 3 kappaletta Iljušin Il-76TD -konetta.
Sanna-Leena Perunka

Sanna-Leena Perunka (s. 23. syyskuuta 1976 Rovaniemi) on kilpauransa lopettanut suomalainen ampumahiihtäjä. Hän kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1995–2005. Perunka toimi vuosina 2014–2020 Ylen Urheilun ampumahiihtokommentaattorina.
Urheilu-ura.
Ampumahiihtoharrastuksen vuonna 1988 aloittanut Perunka osallistui yhdeksän kertaa MM-kilpailuihin ja kerran olympialaisiin. Hochfilzenin MM-kisoissa 1998 hän saavutti pronssia joukkuekilpailussa yhdessä Mari Lampisen, Tiina Mikkolan ja Katja Holannin kanssa. Ensimmäisissä MM-kisoissaan Ruhpoldingissa 1996 Perunka oli Suomen viestijoukkueen mukana kahdeksas ja Oslossa 2000 seitsemäs. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hänen paras sijoituksensa oli takaa-ajokilpailun (7,5 + 10 km) 20. tila.
Hanti-Mansijskin MM-kisoissa 2003 Perunka oli sprintissä (7,5 km) kahdeksas, yhteislähtökilpailussa (12,5 km) kymmenes, normaalimatkalla (15 km) kahdestoista ja takaa-ajossa kahdeskymmenes; lisäksi hän kuului kuudenneksi sijoittuneeseen Suomen viestijoukkueeseen. Seuraavana talvena hän sijoittui 19:nneksi Oberhofin MM-kisojen sprinttikilpailussa.
Kaudella 2002–2003 Perunka sijoittui kolmanneksi maailmancupin takaa-ajokilpailussa Östersundissa. Samalla kaudella hän oli cupin loppupisteissä viidestoista. Uransa aikana hän sijoittui maailmancupin osakilpailuissa kuudesti kymmenen parhaan joukkoon.
Urheilu-uran jälkeen.
Kaudella 2009–2010 Perunka toimi valmentajana Suomen ampumahiihtomaajoukkueessa. Aikaisemmin hän työskenteli nuorten MM-ryhmän valmentajana. Perunka toimi Yle Urheilun ampumahiihdon asiantuntijana syksystä 2014 vuoteen 2020. Yhteistyö Ylen kanssa loppui Peurungan aloitettua syksyllä 2020 Liike Nytin viestintävastaavana. Peurunka toimii hiihtäjä Iivo Niskasen media- ja yhteistyöorganisaattorina.
Perunka opiskeli kasvatustieteitä Lapin yliopistossa ja valmistui luokanopettajaksi vuonna 2010 ja urheilutoimittajaksi Laajasalon opistosta.
Britannian avoin golfturnaus

Britannian avoin golfturnaus (The Open Championship, British Open) on vuosittain Britanniassa pelattava miesten golf-turnaus. Se on vanhin neljästä miesten golfin major-turnauksesta. Ensimmäisen kerran se pelattiin vuonna 1860.
Historiaa.
Ensimmäinen Britannian avoin golfturnaus pelattiin 17. lokakuuta 1860 Prestwick Golf Clubilla, Skotlannissa. Kisan voitti Willie Park Sr., joka ylsi voittajaksi vielä myöhemmin kolme kertaa. Ensimmäiset vuosikymmenet pelattiin Skotlannissa, kunnes vuonna 1894 pelattiin ensimmäisen kerran Englannin puolella, Royal St. George’sin kentällä, Sandwichissa, Kentissä.
Kisan ensimmäinen ulkomaalainen voittaja oli ranskalainen Arnaud Massy vuonna 1907. Yhdysvaltalaiset hallitsivat kisaa ensimmäisen kerran 1920-luvulla: ensimmäinen amerikkalainen voittaja oli Britanniassa syntynyt Jock Hutchison vuonna 1921 ja ensimmäinen Yhdysvalloissa syntynyt voittaja Walter Hagen vuonna 1922. Ensimmäinen afrikkalainen voittaja oli vuoden 1949 ykkönen, eteläafrikkalainen Bobby Locke, ensimmäinen oseanialainen voittaja Australian Peter Thomson vuonna 1954 ja ensimmäinen eteläamerikkalainen voittaja Argentiinan Roberto DeVicenzo vuonna 1967.
Eniten voittoja, kuusi kappaletta, on kerännyt Harry Vardon vuosina 1896–1914. Viiteen voittoon ovat yltäneet James Braid (1901–1910), John H. Taylor (1894–1913), Peter Thomson (1954–1965) ja Tom Watson (1975–1983).
Suurin voittomarginaali on kolmannesta Openista vuodelta 1862, jolloin Vanha Tom Morris voitti 13 lyönnillä. Vuodesta 1900 alkaen pelatuissa turnauksissa suurin voittomarginaali on ollut 8 lyöntiä, jonka ovat saavuttaneet J.H. Taylor (1900, 1913), James Braid (1908) ja Tiger Woods (2000).
Kilpailun parhaan lyöntituloksen 264 pelasi Henrik Stenson Royal Troon Golf Clubin kentällä vuonna 2016. Häntä ennen ennätystä piti hallussaan Greg Norman 267 lyönnillä vuodelta 1993. Stensonin voittotulos on myös paras tulos suhteutettuna pariin (-20). Vuonna 2000 Tiger Woodsin tulos oli -19. Paras kierrostulos on 62, jonka eteläafrikkalainen Branden Grace teki kolmannella kierroksella vuonna 2017. Aiemman ennätyksen, 63 lyöntiä, oli tehnyt kymmenen pelaajaa, viimeksi Henrik Stenson ja Phil Mickelson vuonna 2016; Mickelson sekä Rory McIlroy vuonna 2010 ovat ainoat, jotka ovat tehneet tämän tuloksen avauskierroksella, ja neljännellä kierroksella tuloksen 63 ovat pelanneet Jodie Mudd vuonna 1991, Payne Stewart vuonna 1993 ja Stenson vuonna 2016.
Kilpailun vanhin voittaja on Vanha Tom Morris joka oli 46 vuoden ikäinen voittaessaan Openin neljännen kerran vuonna 1867. Vastaavasti nuorin voittaja on hänen poikansa Nuori Tom Morris, joka oli 17 vuoden ikäinen voittaessaan ensimmäisen Openinsa vuonna 1868. Useimmin turnauksessa on pelannut Gary Player, 46 kertaa.
Voittajat vuodesta 1970.
PO = Voitto uusintarei'illä&lt;br&gt;
Sirkka Kokkonen

Sirkka Kyllikki Kokkonen (26. joulukuuta 1912 Kemijärvi – 25. kesäkuuta 1981) oli suomalainen näyttelijä.
Kokkonen näytteli muun muassa Turun Kesäteatterissa 1955 Ilmari Kiannon teokseen pohjautuvassa näytelmässä "Ryysyrannan Jooseppi", 1954 Joel Lehtosen "Putkinotkossa" ja Kuopion kaupunginteatterissa.
Kokkoselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1969.
Karl Ansas

Karl Arthur Ansas (4. helmikuuta 1894 Helsinki – 3. huhtikuuta 1918 Tampere) oli mekaanikko ja jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat vanhempi verhoilija Karl Gerhard Ansas ja Ida Sofia Nyholm.
Karl Arthur Ansas kävi kansakoulun ja hankki autoasentajan koulutuksen, jossa tehtävässä hän toimikin Helsingissä.
Karl Arthur Ansas liittyi vapaaehtoisena saksassa jääkärikoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:ään 26. heinäkuuta 1916. Tullessaan Saksaan hän liittyi pataljoonan täydennysjoukkoon ja myöhemmin 6. lokakuuta 1916 hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Saksan itärintamalla taistellen Riianlahdella ja Aa-joella. Suomeen (Vaasaan) hän palasi pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Ansas kaatui Tampereen valtauksessa valkoisen armeijan 2. jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 1. komppaniassa, jossa hän menehtyi sydämeensä kohdistuneeseen vihollisen laukaukseen. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Helsingin eteläisessä ruotsalaisessa seurakunnassa. Hänet on haudattu Malmin hautausmaahan.