tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
HMS Archer (D78)

HMS Archer (viirinumero D78, alun perin BAVG-1) oli Yhdysvalloissa rakennettu Long Island -luokan saattuetukialus, joka lainattiin Britannian kuninkaallinen laivastolle vuokraus- ja lainaussopimuksen nojalla toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Maritime Commission tilasi aluksen Chesteristä Sun Shipbuilding and Drydock Corporationilta, missä köli laskettiin 7. kesäkuuta 1939 nimellä "Mormacland". Alus laskettiin vesille 14. joulukuuta 1940 ja otettiin palvelukseen 17. marraskuuta. Alukseen rakennettiin etrin puinen lentokansi sekä pieni komentosilta lentokannen vasempaan reunaan. Lentokonehallit oli sijoitettu lentokannen takaosan alle ja niiden korkeus oli etriä. Alukseen sijoitetun hissin koko oli 38 jalkaa kertaa 34 jalkaa ja se kykeni nostamaan 6 tonnia. Aluksen katapultti antoi 3,5 tonnin lentokoneelle 60,8 solmun lähtönopeuden. Alus kykeni kuljettamaan 16 lentokonetta.
Aluksen propulsiojärjestelmä oli monimutkainen sisältäen neljä yksinkertaisesti toisiinsa kytkettyä moottoria. Alus kärsi propulsio-ongelmista koko palveluksensa ajan ja johti lopulta varhaiseen palveluksesta poistamiseen.
"Archer" aseistettiin kolmella 4 tuuman 50 kaliiperin yhdysvaltalaisella Mk 9 -tykillä, jotka elokuussa 1942 korvattiin QF 4" Mk V -tykeillä sekä viidellätoista 20 millimetrin Bofors-ilmatorjuntatykillä. Neljä Boforsin 40 mm tykkiä lisättiin helmikuussa 1943, jolloin myös 20 mm:n Boforseista poistettiin yksi.
Palvelus.
Propulsiojärjestelmän ongelmat siirsivät aluksen palvelukseen oton toukokuuhun 1943, mutta vain kahden tehtävän jälkeen ilmenneiden ongelmien takia se poistettiin palveluksesta. Alusta käytettiin varastona ja majoitusaluksena, kunnes se palautettiin muutostöiden jälkeen palvelukseen lentokoneiden kuljetusaluksena 3. elokuuta 1944 nimellä "HMS Empire Lagan".
Alus palautettiin Yhdysvaltain laivastolle 8. tammikuuta 1946 ja myöhemmin samana vuonna se myytiin Ruotsiin kauppalaivaksi nimellä "Anna Saelen". Sittemmin 1955 alus siirtyi Kreikkaan nimellä "Tasmania" ja edelleen vuonna 1961 Taiwaniin nimellä "Union Reliance". Alus romutettiin New Orleansissa maaliskuussa 1962.
Tiya

Tiya on kaupunki eteläisessä Etiopiassa. Se sijaitsee etelään Addis Abebasta Etelän kansojen alueella. Kaupungissa asui vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan 1 937 asukasta.
Tiya tunnetaan läheisestä arkeologisesti merkittävästä alueesta, jolla sijaitsee useita muinaista hautapaikkaa merkitseviä steeloja. Alue valittiin vuonna 1980 UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Amfoteerinen aine

Amfoteerinen aine eli amfolyytti on aine, joka voi toimia sekä happona että emäksenä. Esimerkiksi vesi ja alumiinihydroksidi ovat amfoteerisia aineita reagoiden happojen kanssa emäksisesti ja emästen kanssa happamasti.
Vesimolekyyli toimii emäksenä esimerkiksi vetykloridin (HCl) kanssa ja vastaanottaa protonin, jolloin muodostuu oksoniumioni ja kloridi-ioni:
H2O + HCl → H3O+ + Cl−
Vesimolekyyli toimii happona esimerkiksi ammoniakin kanssa ja luovuttaa protonin, jolloin muodostuu hydroksidi-ioni ja ammoniumioni:
H2O + NH3 → NH4+ + OH−
Vesimolekyyli voi myös luovuttaa toiselle vesimolekyylille protonin, jolloin toinen vesimolekyyli toimii happona ja toinen emäksenä:
2H2O → H3O+ + OH−
Kyseinen reaktio tapahtuu siis koko ajan vedessä, mutta hyvin vähäisessä määrin.
Alumiinihydroksidi (jonka rakenne voi olla monimutkaisempi kuin alumiini-ioni ja kolme hydroksidi-ionia) toimii emäksenä hapon läsnä ollessa luovuttaen hydroksidi-ionit vetykloorihapon protoneille, jolloin muodostuu suolaa eli alumiinikloridia ja vettä, kuten yleensäkin neutralointireaktioissa.
Al(OH)3 + 3HCl → AlCl3 + 3H2O
Happona alumiinihydroksidi reagoi esimerkiksi natriumhydroksidin kanssa vastaanottaen hydroksidi-ionin, jolloin syntyy tetrahydroksoaluminaatti-ioni 
(Al(OH)4−), joka puolestaan liittyy positiivisesti varautuneeseen natriumioniin. 
Al(OH)3 + NaOH → NaAl(OH)4
Tk3

Tk3, lempinimi "Pikku-Jumbo", on Valtionrautateiden käyttämä höyryveturi, tyypiltään kevyt tavarajunaveturi. Vetureita rakennettiin kaikkiaan 161 kappaletta vuosina 1927–1953. Tk3 oli valmistusmäärältään suurin höyryveturisarja Suomessa, ja kaikki sarjan veturit eivät ehtineet olla samaan aikaan käytössä. Veturit saivat alun perin sarjamerkinnän K5, joka vaihdettiin Tk3:ksi vuonna 1942.
Tk3-vetureita oli käytössä tavarajunissa höyryveturiliikenteen päättymiseen saakka vuonna 1975. Osa vetureista jouduttiin luovuttamaan Neuvostoliitolle talvisodan jälkeen, jolloin tuli tarvetta uusille vetureille. Suomalaisten Tampellan ja Lokomon veturitehtaiden rajallisesta tuotantokapasiteetista johtuen veturit 1147–1166 rakensi tanskalainen Frichs vuonna 1949.
Tk3 muistuttaa raskaampaa Tv1-tavarajunaveturia. Veturi on kaksoiskoneistoinen ja tulistajatyyppinen. 
Säilyneet Tk3-veturit.
Veturin numero 1168 omistaa Höyryraide Oy, joka kunnosti veturin liikennöintikuntoiseksi jo vuosina 1996–1999. Museoliikennöinnin Höyryraide aloitti Porvoon radalla heti veturin kunnostuksen valmistuttua kesällä 1999. Höyryveturi Tk3 1168 on ainoa Lokomon valmistama Tk3 -sarjan veturi, joka on kunnostettu museoliikenteeseen.
Nro 1136 Haapamäen museoveturiyhdistyksen hallussa.
Nro 1150, kolmas käyttökuntoinen Tk3 on Veturimuseon hallinnoima ja VR:n omistama. 
Syksyllä 2007 valmistui ajokuntoon Rovaniemelle sijoitettu Tk3 1148. Sen liikennekelpoisuustarkastus tehtiin marraskuun lopussa 2007. Sitä käytettiin brittituristeille tarkoitetussa Arctic Express -junassa. 
Näiden neljän lisäksi Englannissa, Epping-Ongar -museorautatiellä, on ajokuntoisena aiemmin Suomessa käytössä ollut Tk3 1151 (sponsorinumeroltaan 1819). Sen omistaa brittiläinen Nigel Sill, ja se laivattiin Englantiin vuonna 2005. 
Tk3-vetureita on myös useilla asemilla muistomerkkeinä sekä muun muassa Haapamäen höyryveturipuistossa.
Koeampumalaitos

Koeampumalaitos (lyhenne KoeAL) oli Suomen maavoimiin kuuluva laitos ja puolustusvoimien ainoa raskaiden aseiden koeammuntoja varten varustettu yksikkö. Sen käytössä olivat ampumakenttä Pohjankankaan ampuma-alueella Niinisalon varuskunnassa Kankaanpäässä sekä koeammunta-asema Helsingin Katajaluodossa. Koeampumalaitoksen toiminta vanhalla nimellä loppui vuoden 2012 lopussa, jolloin laitoksesta tuli perustetun puolustusvoimien Räjähdekeskuksen Ähtärin hallintoyksikön alayksikkö.
Koeampumalaitos aloitti toimintansa Utissa vuonna 1921 nimellä Tykistön Koeampumakenttä ja perustettiin itsenäisenä lokakuussa 1939, jolloin se aloitti Niinisalossa Koeasema-nimellä. Kaasusuojelukoulu siirtyi Niinisaloon Santahaminasta 1944.
Koeampumalaitos oli osa Puolustusvoimien materiaalilaitosta vuodesta 1993 lukien ja osa Maavoimien materiaalilaitosta vuoden 2008 alusta. Laitoksella oli henkilöstöä reilut 60 henkeä.
Koeampumalaitoksen päätehtävänä olivat muun muassa koeammunnat, ampumatarvikkeiden ja aseiden testaus eri olosuhteissa sekä koeräjäytysten tekeminen. Laitoksen asiakkaina ovat myös kotimaiset yksityisen sektorin teollisuusyritykset. Esimerkiksi kaikki Suomeen maahantuodut aseet, ampumatarvikkeet ja asejärjestelmät kokeilltiin Niinisalossa ennen käyttöönottoa. 
Laitoksella oli myös kiinteä koeampuma-asema Katajaluodon koeasema ("KoeAs") Helsingin Katajaluodossa. Se suoritti myös liikkuvaa testaus- ja dokumentointitoimintaa muun muassa Rovajärven ampuma-alueella. Asema tunnettiin aikaisemmin vielä 60-luvulla nimellä Keskuskoeampuma-asema (KKoeAs/KoeAL).
Vuoden 2006 tulipalo.
Koeampumalaitoksella syttyi vakava tulipalo 7. syyskuuta 2006, jossa Pohjankankaan ampuma-alueella tuhoutui rakennus mittalaitteineen. Henkilövahingoilta vältyttiin, mutta aineelliset vahingot olivat silloisen laitoksen johtajan, everstiluutnantti Tero Luukkosen mukaan "melkoiset". 
Historia.
Laitoksen historian voidaan katsoa alkaneen Helsingin Santahaminaan vuonna 1919 perustetusta Suomen Armeijan Koeasemasta. Koeampumalaitoksen vuosipäivä on 19. marraskuuta ja kunniamarssi on Ratsuväen 30-vuotisen sodan marssi (sanat S. Topelius). Laitos tunnettiin vuoteen 1966 saakka nimellä "Koeampuma-asema" (KoeAs, joskus RtKoeAs) ja 50-luvulla nimellä "Kenttätykistön Koeampuma-asema", tätä ennen "Tykistön Koeampuma-asema".
Johtajia ja laitoksen edeltäjien nimet.
Laitoksen johdossa ovat palvelleet mm.:
Stoikiometria

Stoikiometria (aiemmin myös "stökiometria") on kemian osa-alue alkuaineiden ja kemiallisten yhdisteiden koostumuksista ja suhteista kemiallisessa reaktiossa. Stoikiometria perustuu massan säilymislakiin, joten kemiallisessa reaktiossa ei atomaarista massaa voi hävitä tai muodostua tyhjästä ja lähtöaineiden kokonaismassa on oltava yhtä suuri kuin lopputuotteiden kokonaismassa. Stoikiometrinen kemiallinen reaktioyhtälö ilmaisee lähtöaineet ja reaktiotuotteet kokonaislukusuhteissa. Stoikiometrisessa yhdisteessä, kuten H2SO4, atomit ovat sitoutuneena kokonaislukusuhteissa.
Stoikiometria sai alkunsa englantilaisen kemistin John Daltonin huomatessa, että alkuaineet reagoivat keskenään määrällisissä suhteissa.
Suuri paasto

Suuri paasto eli pääsiäispaasto, paastonaika on paastoaika ennen pääsiäistä.
Paastonajan kehitys.
Suuri paasto kestää varhaiskristilliseltä ajalta periytyvän tavan mukaan 40 vuorokautta. Esikuvana tämän pituiselle paastolle on ollut se, että Raamatun mukaan Jeesus vetäytyi ennen julkisen toimintansa aloittamista 40 päiväksi autiomaahan paastoamaan ja rukoilemaan. 300-luvulla paastonaika Roomassa oli kolme viikkoa ennen pääsiäistä. Nikean kirkolliskokous päätti vuonna 325 paaston pituudeksi 40 vuorokautta.. 
Eri kirkkokunnat kuitenkin laskevat sen alkamis- ja päättymisajan hieman eri tavalla. Läntisissä kirkoissa, varsinkin katolisen kirkon latinalaisessa riituksessa se alkaa laskiaista seuraavana keskiviikkona, tuhkakeskiviikkona ja päättyy pääsiäislauantaina, nämä päivät mukaan luettuna. Täten paastonaika kestää todellisuudessa 46 vuorokautta, joista kuitenkin vähennetään ajanjaksoon kuuluvat 6 sunnuntaita, jotka eivät ole paastopäiviä. Myös luterilaisessa kirkkovuodessa nimitetään paastonajaksi samaa aikaa vuodesta, joskin ruokapaastosta on käytännössä yleensä luovuttu. Paastonaika ja sen merkitys sävyttävät kuitenkin jumalanpalveluksia. Suomalaisiinkin almanakkoihin on merkitty 1.–5. "paastonajan sunnuntait" (kuudes on palmusunnuntai). Paastonaikaa edeltää luterilaisen kirkon kalenterissa ns. esipaasto, joka on aina samanmittainen: 3. sunnuntai ennen paastonaikaa ("septuagesima"), 2. sunnuntai ennen paastonaikaa ("sexagesima") ja laskiaissunnuntai.
Pääsiäisen edellä oleva paastonaika on pääsiäiseen valmistautumisaikaa. Siihen liittyy hiljentyminen, pyrkimys mielenmuutokseen ja tavoitteena on antaa tilaa hengellisyydelle, kuten Raamatun lukemiselle. Sen tueksi ja avuksi on muotoutunut ruokapaasto, tietyistä ruokalajeista sekä nautintoaineista kieltäytyminen. Paastoon osallistuminen on aina vapaaehtoista.
Ortodoksisessa kirkossa suuri paasto kestää 40 vuorokautta alkaen jo laskiais- eli sovintosunnuntaita seuraavana maanantaina, ja sen lasketaan päättyvän palmusunnuntaita edeltävänä perjantaina. Sunnuntaipäivät lasketaan suuren paaston päiviksi, mutta palmusunnuntaita ja sitä edeltävää Lasaruksen lauantaita ei. Suuren paaston päiviin ei ortodoksisessa kirkossa lasketa myöskään pääsiäistä edeltävää "suurta viikkoa". Ortodokseille suuri viikko on silti ankaran paaston aikaa. Sen jälkeen koittaa pääsiäinen. Suurta paastoa edeltää noin neljän viikon mittainen valmistuskausi, jota nimitetään valmistusviikoiksi. Valmistusviikoilla ortodoksit valmistautuvat ruokapaastoon muun muassa vähentämällä eri ruokalajeja vähitellen.
Paastonajan sunnuntaiden nimet ja aiheet.
Useiden läntisten kirkkojen evankeliumikirjoissa on edelleen ajanjakson päiville merkitty perinteiset latinankieliset nimet, jotka yleensä on otettu päivän psalmitekstin antifonista.
Paastonajan sunnuntait Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa.
Päivä nimi, otsikko, päivän aihe evankeliumikirjassa
Paastonajan sunnuntait ortodoksessa kirkossa.
Suuren paaston ajalle sijoittuvat seuraavat sunnuntait:
Paastonajan sunnuntait katolisessa kirkossa.
Katolisen kirkon Suomessa kirkkokalenterissa paastonaikojen sunnuntaita ja juhlapäiviä ovatː
Hallintovaliokunta

Hallintovaliokunta (HaV) on yksi eduskunnan valiokunnista. Sen tehtävänä on käsitellä julkisen sektorin hallintoon liittyviä asioita, esimerkiksi laatia mietintö valtioneuvoston tai kansanedustajien hallintoasioita koskevista lakiesityksistä. Valiokunnan käsittelemät aiheet kattavat julkisen sektorin hallinnon valtionhallinnosta kunta-asioihin sekä esimerkiksi poliisiasiat, rajavartiolaitosta koskevat asiat, pelastustoimen, väestöhallinnon, valtion henkilöstöpolitiikan, ulkomaalaisasiat ja kirkollisasiat.
Esimerkkejä hallintovaliokunnan käsittelemistä asioista:
Valiokunnan jäsenet.
Hallintovaliokunnassa on 17 jäsentä ja 9 varajäsentä. Valiokunta kokoontuu neljä kertaa viikossa.
Sivistysvaliokunta

Sivistysvaliokunta (SiV) on yksi eduskunnan valiokunnista. Sen tehtävänä on käsitellä kulttuuria ja taidetta, tiedettä ja tutkimusta sekä opetusta ja koulutusta koskevat asiat, esimerkiksi laatia mietintö valtioneuvoston tai kansanedustajien näitä aiheita koskevista lakiesityksistä. Valiokunnan käsittelemiin aiheisiin kuuluvat lisäksi myös nuorisotyötä, tekijänoikeuksia ja opintotukea koskevat asiat.
Esimerkkejä sivistysvaliokunnan käsittelemistä asioista:
Valiokunnan jäsenet.
Valiokunnassa on 17 jäsentä ja 9 varajäsentä. Valiokunta kokoontuu kolme kertaa viikossa.
Teatteriohjaaja

Teatteriohjaaja on teatterissa henkilö, joka on vastuussa esityksen taiteellisesta kokonaisuudesta ja jonka näkemyksen mukaan esitys toteutetaan. Ohjaajan vastuulla on viime kädessä se, millainen esityksestä eri osa-alueineen muodostuu, ja hän ohjeistaa muita työryhmän jäseniä. Ohjaaja työskentelee yhteistyössä näyttelijöiden, valosuunnittelijan, äänisuunnittelijan, puvustajan, lavastajan ja muiden mahdollisten työryhmän jäsenten kanssa.
Usein ohjaaja toimii myös esityksen dramaturgina, ja osittain ohjaajan ja dramaturgin tehtävät ovatkin päällekkäisiä; monet alalle koulutetut toimivat molemmissa ammateissa. Ohjaaja toimii myös yhteistyössä esityksen tuottajan kanssa muun muassa produktion kokonaissuunnittelun ja roolituksen saralla. Harrastajateattereissa tosin on yleistä, että ohjaaja toimii myös esityksen tuottajana.
Suomessa teatteriohjaajaksi voi opiskella Teatterikorkeakoulussa. Harrastajateatterien ohjaajista osa on itseoppineita.
Ulkoasiainvaliokunta

Ulkoasiainvaliokunta (UaV) on yksi eduskunnan valiokunnista. Sen tehtävänä on käsitellä Suomen kansainvälisiin suhteisiin liittyviä asioita, esimerkiksi valtiosopimuksia tai kansainvälisiin velvoitteisiin liittyviä lakiehdotuksia. Sen toimialaan kuuluvat myös Euroopan unionin yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevat asiat. Lisäksi valiokunta käsittelee muun muassa kansainvälisiä järjestöjä, kehitysyhteistyötä, ulkomaankauppapolitiikkaa sekä yleistä turvallisuuspolitiikkaa koskevia asioita. 
Esimerkkejä ulkoasiainvaliokunnan käsittelemistä asioista:
Valiokunnan jäsenet.
Valiokunnassa on 17 jäsentä ja 9 varajäsentä. Valiokunta kokoontuu neljä kertaa viikossa.
King Clancy Memorial Trophy

King Clancy Memorial Trophy on NHL:n vuosittain jakama palkinto. Se myönnetään pelaajalle, joka osoittaa johtajan ominaisuuksia sekä jäällä että sen ulkopuolella ja on tehnyt merkittävää humanitaarista työtä yhteisössään.
Palkinto on nimetty Francis M. ”King” Clancyn mukaan. Clancy oli pelaaja, valmentaja ja tuomari. Palkintoa on jaettu kaudesta 1987–1988 alkaen. 
King Clancy Memorial Trophy -voittajat.
Voittajat maittain: (1988–2025)
Varsinaissuomalaisten laulu

Varsinaissuomalaisten laulu on Varsinais-Suomen maakuntalaulu. Laulu syntyi Helsingin yliopiston Varsinaissuomalaisen osakunnan vuosina 1909–1910 toimeenpaneman runokilpailun tuloksena. Kilpailuun tuli 24 ehdotusta.
Laulun on sanoittanut Väinö Kolkkala (nimellä "Väinö Kulo") ja säveltänyt Toivo Nieminen (myöhemmin Louko). Se esitettiin ensimmäisen kerran Varsinais-Suomen nuorisoseurain liiton kesäjuhlilla Prunkkalassa (nykyinen Aura) 27. kesäkuuta 1915.
Laulun sanoihin on olemassa myös toinen, Viljo Mikkolan aikoinaan säveltämä kilpaileva melodia, jolla laulua ei kuitenkaan missään kuule esitettävän.
Vezina Trophy

Vezina Trophy on NHL:n vuosittain jakama palkinto, joka annetaan liigan parhaalle maalivahdille. Voittajan valitsevat NHL-joukkueiden General Managerit. General Managerit kokoontuvat runkosarjan päätteeksi äänestykseen, jossa jokainen heistä antaa kolmelle parhaalle ehdokkaalle pisteet 5-3-1. Tämän jälkeen NHL nimeää kolme eniten ääniä saanutta henkilöä ja voittaja julistetaan NHL:n palkintotilaisuudessa pudotuspelien jälkeen.
Historia.
Palkinto on nimetty Montreal Canadiensin edesmenneen maalivahdin, Georges Vézinan, mukaan. Vézinalla diagnosoitiin tuberkuloosi tämän lyyhistyttyä kesken pelin 28. marraskuuta 1925. Vézinan kuoleman jälkeen joukkueen entiset omistajat lahjoittivat palkinnon NHL:lle. Ensimmäisen kerran se annettiin kauden 1926–1927 päätteeksi.
Kauteen 1981–1982 asti palkinto annettiin maalivahdille, jonka joukkue päästi runkosarjassa vähiten maaleja. Vuosina 1965–1981 palkinto saatettiin jakaa saman joukkueen kahden ensimmäisen maalivahdin kesken. Tämä kuitenkin tarkoitti usein sitä, että voittaja oli vain hyvän joukkueen maalivahti, eikä loistava yksilö. Kaudella NHL toi uuden palkinnon William M. Jennings Trophyn, joka jatkossa annettiin maalivahdille, jonka joukkue oli päästänyt vähiten maaleja.
Useimmin palkinnon on voittanut Jacques Plante (7 kertaa). Joukkueista eniten voittoja ovat keränneet Montreal Canadiensin pelaajat (28 kertaa). Suomalaisista Miikka Kiprusoff, Tuukka Rask ja Pekka Rinne ovat voittaneet palkinnon. Niklas Bäckström oli kolmen Vezina-finalistin joukossa kaudella 2008–2009 sekä Antti Niemi kaudella 2012–2013.
Voittajat.
1947–1981.
Vuodesta 1947 alkaen palkinto on myönnetty vähiten maaleja runkosarjassa päästäneen joukkueen maalivahdille.
Voittajat (1982–).
Voittajat maittain
William M. Jennings Trophy

William M. Jennings Trophy on yksi NHL:n vuosittain jakamista palkinnoista. Palkinto myönnetään sen joukkueen maalivahdille, tai kahdelle ensimmäiselle maalivahdille, joka on päästänyt runkosarjassa vähiten maaleja. Maalivahdin pitää olla pelannut kauden aikana vähintään 25 ottelua.
Palkinto on nimetty New York Rangersin pitkäaikaisen presidentin ja Yhdysvaltojen jääkiekon kehittäjän William M. Jenningsin kunniaksi. William M. Jennings Trophy annettiin ensimmäisen kerran kauden 1981–1982 jälkeen.
Useimmin William M. Jennings Trophyn ovat voittaneet Martin Brodeur ja Patrick Roy (5), joiden jälkeen tulevat Ed Belfour (4) ja Brian Hayward (3).
Historia.
Kauteen 1980–1981 asti William M. Jennings Trophyn kriteereillä jaettiin Vezina Trophy -nimistä palkintoa. Tässä palkinnossa oli kuitenkin ongelmana se, että sen voitti usein vain parhaassa joukkueessa pelannut maalivahti, ei itse paras. Niinpä kaudeksi 1982–1983 Vezina Trophyn rinnalle perustettiin nykyinen William M. Jennings Trophy, ja Vezina Trophya ryhdyttiin jakamaan sille maalivahdille, jonka NHL-seurojen toiminnanjohtajat ("general managers") olivat äänestäneet parhaaksi.
William M. Jennings Trophy -voittajat.
"Huom.: Ennen vuotta 1982 samoilla kriteereillä jaettiin Vezina Trophyä."
Voittajat maittain: (1982-2025)
Iași

Iași ([], ) on noin 290 000 asukkaallaan yksi Romanian suurimmista kaupungeista ja samannimisen piirikunnan pääkaupunki. Se sijaitsee noin 500 kilometriä Bukarestista pohjoiseen lähellä Moldovan rajaa. Kaupungin halki virtaa Tonavan sivujoki Prut. Iași oli historiallisen Moldavian ruhtinaskunnan pääkaupunki sekä Moldavian ja Valakian yhdistyneen kuningaskunnan toinen keskus Bukarestin ohella.
Kaupunki tunnettiin aiemmin nimellä Jassy. Nimen arvellaan mahdollisesti periytyvän sarmaatteihin lukeutuvalta jazygien paimentolaisheimolta.
Historiaa.
Kaupungin mainitsee ensimmäisen kerran voivodiruhtinas Alexandru cel Bun (Aleksanteri Hyvä) vuonna 1408. Moldavian ruhtinas Alexandru Lăpușneanu siirsi pääkaupunkinsa Suceavasta Iașiin vuoden 1564 paikkeilla. Iașin ovat polttaneet tataarit 1513, turkkilaiset 1538 ja venäläiset 1686. Vuonna 1734 kaupungissa riehui rutto.
Vuoden 1562 paikkeilla kreikkalainen seikkailija Jacob Basilicus perusti kaupunkiin kreikankielisen koulun ja luterilaisen kirkon. Paikallista kieltä alettiin käyttää opetuskielenä albanialaissyntyisen ruhtinas Vasile Lupun määräyksestä vuonna 1640. Alexandru Ioan Cuza perusti koko Romanian ensimmäisen yliopiston Iașiin vuonna 1860.
Iași toimi Romanian pääkaupunkina ensimmäisen maailmansodan aikana 1916–1918 Bukarestin ollessa saksalaisten miehittämänä. 
Alueen pääasiallinen uskonto on tätä nykyä Konstantinopoliin suuntautuva ortodoksisuus (92,5 %), roomalaiskatolilaisten ollessa toisella sijalla (4,9 %).
Vielä 1800-luvun puoliväliin asti kaupungin väestöstä oli jopa kolmannes juutalaisia. Kaupungissa ilmestyi peräti jiddišinkielinen sanomalehti ja toimi jiddišinkielinen ammattilaisteatteri. Iașin pogromissa 29. kesäkuuta – 6. heinäkuuta 1941 tai sen jälkeen surmattiin puolet juutalaisista ja loput kuljettiin pois.
Nähtävyyksiä.
Posliinista tunnetun kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa kulttuuripalatsi, Golian luostari, Kolmen hierarkin kirkko ja luostari Vasile Lupun ajoilta. Lisäksi siellä on Euroopan mahtavimpiin kuuluva kasvitieteellinen puutarha, jolla on pinta-alaa sata hehtaaria.
Suomen maakuntalaulut

Maakuntalauluilla tarkoitetaan Suomessa Suomen historiallisten ja nykyisten maakuntien kunniaksi sävellettyjä tai tuohon tarkoitukseen myöhemmin valittuja lauluja. Näiden ohella maakunnilla on myös muita maakuntatunnuksia. Muista maista maakunnilla on omia maakuntalaulujaan ainakin Ruotsissa. Suomen tunnetuimpia maakuntalauluja ovat Etelä-Karjalan ja Pohjois-Karjalan
"Karjalaisten laulu" sekä Kainuun "Nälkämaan laulu".
Historia.
Vanhin Suomen maakuntalauluista on "Savolaisen laulu", joka esitettiin ensi kerran Savokarjalaisen osakunnan eroamisjuhlassa 9. joulukuuta 1852. Laulun säveltäjä Karl Collan ja sanoittaja August Ahlqvist olivat osakunnan vanhoja jäseniä. Se oli alun perin tarkoitettu mieskvartetin laulettavaksi. "Savolaisen laulusta" tuli suosittu koko maassa (muualla laulettaessa "Savonmaa" saatettiin korvata "Suomenmaalla"), ja se antoi mallin muille maakuntalauluille: ensin on ihannoiva alueen luonnon kuvaus, sitten kansan kohtaamat hankaluudet ja taistelutahto sekä maakunnan väen ja erityisesti naisten ylistys.
Laulut tulivat tunnetuiksi kansakoulujen, yhdistysten iltamatoiminnan ja 1890-luvun laulujuhlien kautta. Aina ei helposti löydetty yksimielisyyttä maakunnan soivan symbolin valinnasta, sillä esimerkiksi Hämeen maakuntalauluksi oli 60 vuoden aikana lähes 20 ehdokasta. Vuoden 1934 ja "Kymenlaakson laulun" jälkeen kukin maakunta oli saanut laulunsa.
Riku Suokas

Riku Suokas (s. 29. joulukuuta 1971 Tampere) on suomalainen teatterinjohtaja, käsikirjoittaja, ohjaaja, näyttelijä ja stand up -koomikko.
Elämä ja ura.
Suokas valmistui teatteritaiteen maisteriksi Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta vuonna 1995. Myöhemmin hän opiskeli myös elokuvaohjaajaksi (Master of Arts in Film Directing) Met Film Schoolissa, University of West Londonissa ja valmistui 2016.
Suokas toimi näyttelijänä Hämeenlinnassa, kunnes hänet valittiin 25-vuotiaana vuonna 1997 Suomen kaikkien aikojen nuorimpana teatterinjohtajaksi Hämeenlinnan kaupunginteatteriin. Hämeenlinnassa ollessaan Suokas osallistui suosittuihin tuotantoihin kuten "Autiotalo" (Dingon musiikkiin perustuva musikaalisovitus William Shakespearen näytelmästä "Romeo ja Julia") ja "Täällä Pohjantähden alla" (musikaalidramatisointi Väinö Linnan romaanista). Vuonna 1996 Suokas perusti Hämeenlinnassa Club Act!one:n, joka oli ensimmäinen vakituinen stand up -klubi Suomessa.
Suokas juonsi vuosina 1996–1997 lasten "ÄlyÄlyä"-kilpailuohjelma Olli Monosen kanssa ja esitti ohjelmasta tutuksi tullutta yksityisetsivä Ensio Ripattia. Suokas esitti myös nukke Terho Piippoa lasten kilpailuohjelmassa "Hetkinen". Lisäksi hän näytteli Matti Menninkäistä lastenohjelmassa "Hui hai hiisi".
Vuoden 2002 alussa Suokas siirtyi Helsingin Kaupunginteatterin apulaisjohtajaksi ja Teatteristudio Pasilan johtoon. Tampereen Työväen Teatteriin apulaisjohtajaksi hän siirtyi elokuussa 2004 ja johtajaksi vuonna 2006. Hän jätti tehtävän elokuussa 2013 keskittyäkseen omaan taiteelliseen työhönsä.
Suokas on kirjoittanut Heikki Syrjän kanssa Manserock-musikaalin "Vuonna 85." He ovat suunnitelleet myös samannimisen lautapelin ("Vuonna 85", 2008). Vuonna 2014 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa "Kummeli V" Suokas näyttelee partiojohtaja Peter Granfeltia.
Vuonna 2008 Riku Suokas näytteli Blakea animaatioelokuvassa "Bolt". Vuonna 2019 esitettiin Suokkaan yhdessä Heli Sutelan ja Heikki Syrjän kanssa käsikirjoittama sekä Petri Kotwican ja Kimmo Taavilan kanssa ohjaama draamakomediasarja "Melkein totta". Sarjassa Suokkaalla on myös rooli teatterin hallituksen puheenjohtajana.
Suokas on ollut vuodesta 2021 Koskinen-tv-sarjan pääkäsikirjoittaja ja sarjan toinen ohjaaja.
Yksityiselämä.
Suokas on avoliitossa stand up -koomikko Johanna Tohnin kanssa.
Tunnustuksia.
Esiintyvät Taiteilijat ry valitsi Suokkaan Vuoden viihdetaiteilijaksi 2004.
Pihlajavesi (Saimaa)

Pihlajavesi on Vuoksen vesistöön kuuluva ja Suur-Saimaaseen luettava järvi Savonlinnan, Sulkavan ja Puumalan alueella Etelä-Savossa. Sen pinta-ala on 712 km², ja pinnankorkeus 75,7 metriä merenpinnan yläpuolella. Pihlajavesi on osa Saimaata, ja se saa vetensä pohjoisesta Haukivedestä mm. Kyrönsalmen kautta sekä Puruvedestä Punkasalmen ja Tuunaansalmen kautta. Pihlajaveden vedet virtaavat lounaassa Puumalansalmen sekä Käyhkään kanavan kautta Etelä-Saimaaseen.
Pihlajavesi on tuhansien saarien, niemien ja lahtien pirstoma, jopa labyrinttimainen vesialue. Saaria on järvialtaan alueella 4 159 kappaletta, joiden yhteenlaskettu pinta-ala on yli 600 km². Saarista suurimmat ovat läntiset, hyvin rikkonaiset Partalansaari ja Viljakansaari sekä idempänä sijaitsevat Ahvionsaari, Kesamonsaari, Kokonsaari, Kongonsaari, Laukansaari, Pellossalo, Pesinki, Saukonsaari ja Tuohisaari. Suuria järvenselkiä on lukuisia: niistä mainittakoon pohjoiset Pihlajavedenselkä, Kotaselkä ja Moinselkä sekä itäiset Utrasselkä, Väistönselkä, Porkalanselkä ja Särkilahdenselkä. Läntisiä vesialueita ovat Haapaselkä, Enonvesi, Kukkeistenselkä, Ummistonvesi, Pyysaarenselkä, Muikunselkä, Katosselkä, Tolvanselkä, Lepistönselkä ja Siikavesi. Pihlajaveden rannalla sijaitsevia asutuskeskuksia ovat Savonlinnan kaupunki sekä Sulkavan, Puumalan ja Punkaharjun kirkonkylät. Pihlajavesi on suomalaiseksi järveksi varsin syvä: keskisyvyys on 11,3 metriä ja suurin mitattu syvyys 72 metriä. Sokkeloisella järvialueella on rantaviivaa yli 3 600 kilometriä, ja se on tärkeimpiä elinympäristöjä uhanalaiselle saimaannorpalle. Lappeenrannasta ja eteläiseltä Saimaalta Kuopioon ja Joensuuhun suuntautuvat syväväylät kulkevat Pihlajaveden kautta.
Pihlajaveden vedenlaatu on yleisen käyttökelpoisuusluokituksen mukaan erinomainen. Sen vesi on sekoitus Puruveden kirkasta vähäravinteista vettä ja Haukiveden tummempaa ja ravinteikkaampaa vettä.
Koitere

Koitere on Ilomantsin kunnassa sijaitseva Vuoksen vesistöön kuuluva erämaajärvi. Järven rantoja reunustavat hiekkarannat ja aikoinaan ikimetsät. Rannat on hakattu kahteen kertaan, kun Koitereen vedenpintaa oli tarkoitus nostaa jopa kolme metriä. Vesioikeuskäsittely säännöstelyrajoista kesti niin kauan, että rannat jouduttiin hakkaamaan uudelleen. Lopulliseksi säännöstelyrajaksi tuli puolitoista metriä, joka sekin metrisen jään kanssa aiheuttaa kahden ja puolen metrin vaihtelun talviaikaiseen sulan veden määrään. Järven vedet laskevat Hiiskosken alapuolella Koitajokeen.
Pinta-alaltaan Koitere on 167 neliökilometriä. Järvelle on rakennettu veneilyreitistö pohjautuen uiton aikoinaan merkitsemälle väylälle. Järven keskisyvyys on 6 metriä ja syvin kohta 46,5 metriä Hiienselällä. Koitere toimii Pamilon voimalaitoksen säännöstelyaltaana.
Koitereen kalastoon kuuluvat muun muassa kuha, ahven, hauki, made, lahna, järvitaimen, järvilohi ja muikku. Ennen kuin kuha vieraslajina istutettiin Koitereen, tärkein saaliskala oli muikku. Viime vuosina kuha on noussut järven tärkeimmäksi saaliskalaksi niin verkkokalastajien kuin vetouistelijoidenkin keskuudessa. Koitere on nykyisellään Suomen saalisvarmimpia kuhajärviä.
Koitere ja Haapajoki, niin kuin monet muutkin Koitereseen laskevat joet olivat 1900-luvun alussa hyvinkin tärkeitä puunuittoväyliä aina 1960-luvun loppuun saakka. 1800–1900-luvun vaihteessa uitto tapahtui niin sanottuna irtouittona, jolloin hukkutukkien ja myrskyjen hajottamien lauttojen myötä hävikki saattoi olla suurtakin. Ketjulenkkejä puomien yhteen liittämiseen ei ollut, vaan puomit sidottiin toisiinsa näreistä kiertämällä taivutetuilla lenkeillä, jolloin usein puomit pettivät myrskyssä. Puomein varustetut lautat hinattiin hevosten pyörittämillä ponttonilautoilla hevoskierron avulla Lutista Surinkiveen, missä ne taas vapautettiin uitettavaksi. 1930-luvulla tulivat uiton avuksi höyrykoneella varustetut hinaajat, jotka hinasivat avolauttoja. Niiden höyrykoneet muutettiin 1940-luvulta alkaen polttoöljykäyttöisiksi. 1960-luvulla Koiterelle tuli niputuskoneita. Nippu-uitto lopetti puiden hukkumisen ja hajonneista lautoista johtuneet ”rannan kerruut”.
Koiteretta nimitetään Karjalan helmeksi ja Satasaariseksi. Elias Lönnrot tapasi runonlaulaja Mateli Kuivalattaren runonkeruumatkallaan 1838 Kontiovaarassa Koitereen rannalla.
Koitereen matkailuyrityksiä ovat Koitereen Helmi Kivilahdessa ja Käenkosken Erämatkailukeskus.
Koitere lauluissa ja nimenä.
”Koitere Karjalan helmi” on Toivo Kärjen säveltämä ja Pasi Kauniston levyttämä iskelmä (1972). Koitereen mukaan on nimetty muun muassa Saturnuksen suurimman kuun Titanin yksi metaanijärvi ja Merikatu 3:n asuinkerrostalo Helsingin Ullanlinnassa. Koitereen Helmi on Koitereen rannalla oleva lomakylä ja leirintäalue.
Yahya Jammeh

Yahya Abdul-Aziz Jemus Junkung Jammeh (s. 25. toukokuuta 1965 Kanilai) on Gambian entinen presidentti. Hänet valittiin virkaan vuonna 1996, ja hänet on valittu uudelleen vuosina 2001, 2006 ja 2011. Hän on Gambian toinen presidentti. Hän nousi valtaan sotilasvallankaappauksella heinäkuussa 1994 ja valittiin kaksi vuotta myöhemmin presidentiksi vaaleilla, joiden rehellisyyttä on epäilty. Vuoden 2001 yleisesti rehellisinä pidetyissä vaaleissa hänet valittiin uudelleen. 
Vuoden 2006 maaliskuussa ryhmä armeijan upseereita yritti sotilasvallankaappauksen avulla syöstä Jammeh’n vallasta. Pian tämän jälkeen Jammeh valittiin kolmannelle kaudelleen 67,3 % kannatuksella 22. syyskuuta 2006. Koska sotilasvallankaappausyritys oli vain joitain kuukausia ennen presidentinvaaleja, tätä on yleisesti pidetty nykyisen hallinnon yrityksenä poistaa poliittiset kilpailijat maan korkeimmasta johdosta.
Yahya Jammeh’n aikana toimittajien ilmaisunvapautta on rajoitettu merkittävästi, ja vuonna 2004 Jammeh’n hallitus valmisteli uuden lain, joka antoi hallitukselle oikeuden tuomita toimittajia vankilaan kunnianloukkauksesta. 16. joulukuuta 2004 Deyda Hydara, Gambian sitoutumattoman uutislehden "The Pointin" päätoimittaja, murhattiin vain joitain päiviä sen jälkeen, kun hän oli ottanut julkisesti kantaa uutta lakia vastaan.
Joulukuussa 2008 kaksi brittiläistä lähetyssaarnaajaa tuomittiin vuodeksi pakkotyöhön, kun he olivat lähettäneet ystävilleen Britanniaan sähköposteja, joissa presidenttiä nimitettiin mielipuoleksi.
Jammeh uskoo itsellään olevan mystisiä voimia ja hän uskoo pystyvänsä parantamaan ihmisiä. Kyky on kuitenkin rajoitettu, ja hän pysyy parantamaan vain kymmenen AIDS-potilasta joka maanantai ja torstai ja sata astmapotilasta lauantaina tai perjantaina. AIDS-hoitomenetelmä perustui yrtteihin ja Koraanin säkeisiin.
Jammeh on myös tunnettu pitkään homokammoisena. 15. toukokuuta 2008 Jammeh uhkasi poliittisessa kokoontumisessa mestata kaikki homot, jotka jäävät kiinni Gambiassa. Hän perusteli vihamielistä asennettaan uskonnolla; hän väitti homoseksuaalisuutta syntiseksi ja moraalittomaksi. "Daily Observer" -lehti julkaisi presidentin näkemystä myötäilleen pääkirjoituksen, joka korosti homoseksuaalisuuden tuomitsemista sekä Raamatussa että Koraanissa.
Jammeh on ollut huolissaan maansa noidista ja antanut pidättää useita noituudesta epäiltyjä.
Joulukuun alussa vuonna 2016 pidetyissä presidentinvaaleissa Jammeh yllättäen hävisi ja valituksi tuli opposition Adama Barrow. Jammeh tunnusti alkuun häviönsä, mutta sitten hän pian kielsi vaalituloksen. Kuitenkin alueen maiden sotilaallisen intervention uhka pakotti lopulta Jammehin hyväksymään tappionsa ja hän lähti tammikuussa 2017 Gambiasta.
Yahya Jammeh asuu maanpaossa Päiväntasaajan Guineassa, missä hänet on nähty yhdessä uudenvuoden juhlatilaisuudessa vuonna 2019 maan diktaattorin Teodoro Obiang Nguema Mbasogon kanssa.
Zwickau

Zwickau on kaupunki Saksin osavaltiossa Saksassa. Zwickau sijaitsee Erzgebirge-vuorten juurella, Zwickauer Mulde -joen länsirannalla. Kaupungissa on muun muassa säveltäjä Robert Schumannille ja autonvalmistaja August Horchille omistetut museot. Zwickau on kivihiilen tuotantoalueen keskus. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2016 lopussa.
Kaupungin alkuvaiheet.
Slaavit asuttivat nykyisen Zwickaun alueen jo 600-luvulla. Germaaniset asukkaat saapuivat 900-luvulla tuoden alueelle kristinuskon. Nimi Zcwickaw, joka juontuu sorbinkielisestä muodosta "Świkawa", mainittiin ensimmäistä kertaa asiakirjoissa kauppapaikkana vuonna 1118. Zwickau sai kaupungin oikeudet vuonna 1212. Kaupunkiin perustettiin fransiskaanien luostari ja luostarikoulu vuonna 1232 ja sisterssiläisten maatila vuonna 1240. Zwickau oli keisarillinen vapaakaupunki vuodesta 1290 vuoteen 1323, jolloin se annettiin läänitykseksi Meissenin rajakreiville. Vaikka kaivostoiminta alueella alkoi jo vuonna 1316, se laajeni vasta, kun läheisestä Schneebergistä löytyi hopeaa vuonna 1470. Seuraavalla vuosisadalla kaupunki oli uskonpuhdistuksen tärkeä tukialue.
Zwickau kuului Itä-Saksaan vuosina 1949–1990.
Autoteollisuus.
Zwickaussa on valmistettu Horch- ja Audi-merkkisiä autoja ennen toista maailmansotaa ja Trabanteja sodan jälkeen. Nykyään Zwickaussa autoja valmistaa Volkswagen. Vuonna 1897 perustetussa Westsächsische Hochschule Zwickau (FH) -ammattikorkeakoulussa on noin .
Teollisuusmies August Horch perusti vuonna 1899 Horch-nimisen yrityksen. Kun hän myöhemmin pyrki perustamaan Horch-merkkisiä autoja valmistavan yrityksen, hänen entiset liikekumppaninsa riitauttivat nimen. Yhtiölle oli keksittävä uusi nimi, jota mietittiin Horchin liikekumppanin kotona. Tämän poika teki juuri latinan läksyjään ja ehdotti kirjasta löytämäänsä sanaa Audi, joka latinaksi tarkoittaa "kuuntele". Vuodesta 2000 on entisessä Audin tehtaassa toiminut August Horch -museo, joka esittelee Zwickaussa valmistettuja kulkuneuvoja ja autonvalmistuksen kehittymistä. Museo kuuluu Euroopan teollisen perinteen reittiin.
Tunnettuja zwickaulaisia.
Säveltäjä Robert Schumann syntyi Zwickaussa vuonna 1810, ja hänen synnyinkotinsa on edelleen kaupungin torin laidalla. Zwickaussa ovat syntyneet muun muassa jalkapallovalmentaja Christoph Daum ja kiekonheittäjä Lars Riedel.
Abdoulaye Wade

Abdoulaye Wade (s. 29. toukokuuta 1926) on senegalilainen poliitikko, joka toimi maansa kolmantena presidenttinä vuosina 2000–2012. Hänet valittiin virkaan 1. huhtikuuta 2000. Toiselle kaudelle hän pääsi 1. maaliskuuta 2007 noin 56 prosentin ääniosuudella.
Wade perusti Senegalin demokraattipuolueen vuonna 1974 ja on johtanut sitä siitä lähtien. Puolue liittyi Liberal Internationalin jäseneksi 1980.
Wade valittiin parlamenttiin 1978, ja samana vuonna hän oli ensimmäisen kerran presidenttiehdokkaana Léopold Senghoria vastaan.
Hän toimi hallitsevan sosialistipuolueen hallituksessa 1991–1992 ja 1995–1998.
Wade oli presidenttiehdokkaana vielä kolme kertaa ennen valintaansa vuonna 2000.
Hän on tukenut näkyvästi pääkaupunkiin Dakariin rakennettavaa afrikkalaisen renessanssin muistomerkkiä, jota on kritisoitu suuruudenhulluuden ilmentymänä köyhyydestä kärsivässä maassa.
Tammikuun lopussa 2012 korkein oikeus päätti, että Wadella on oikeus pyrkiä kolmannelle kaudelle. Kaudet on rajoitettu vuoden 2001 perustuslain muutoksessa kahteen viisivuotiskauteen, mutta muutos tehtiin vasta Waden valinnan jälkeen, eikä sen katsottu olevan takautuva. Maassa puhkesi päätöksen jälkeen väkivaltaisia mielenosoituksia. Presidentinvaalin ensimmäinen kierros järjestettiin helmikuussa ja toinen kierros maaliskuussa 2012. Wade hävisi vaalin toisella kierroksella entiselle pääministerille Macky Sallille.
Serekunda

Serekunda eli Serrekunda on Gambian suurin taajama. Se sijaitsee pääkaupunki Banjulista lounaaseen. Tämä markkinapaikka koostuu useista yhteenkasvaneista kylistä, eikä ole hallinnollinen yksikkö. Varsinaisen Serekundan väkiluku vuoden 2013 laskennassa oli vajaat 20 000. Siihen kiinni kasvaneita kyliä ovat Kanifing, Latrikunda, Sukuta ja London Corner.
Hifikepunye Pohamba

Hifikepunye Lucas Pohamba (s. 18. elokuuta 1935) on namibialainen poliitikko, joka on toiminut maansa toisena presidenttinä. Hänet valittiin 21. maaliskuuta 2005 Sam Nujoman seuraajaksi ja joulukuussa 2009 toiselle kaudelle. Perustuslaki sallii presidentille vain kaksi kautta, ja marraskuussa 2014 Pohamban seuraajaksi valittiin Hage Geingob, joka astui virkaan huhtikuussa 2015.
Hifikepunye Pohamba nousi SWAPO:n johtoon marraskuussa 2007. Hänelle myönnettiin Mo Ibrahim -palkinto maaliskuussa 2015.
Levy Mwanawasa

Levy Patrick Mwanawasa (3. syyskuuta 1948 – 19. elokuuta 2008) oli Sambian kolmas presidentti. Hän toimi virassa vuodesta 2002 kuolemaansa asti.
Mwanawasa syntyi Mufulirassa ja hän oli toiseksi vanhin perheen kymmenestä lapsesta. Koulutukseltaan Mwanawasa oli juristi ja hän pyöritti omaa asianajotoimistoa ennen politiikkaan ryhtymistään. Mwanawasa loukkaantui auto-onnettomuudessa 8. joulukuuta 1991, mutta hän pääsi Johannesburgiin sairaalaan ja selvisi. Mwanawasalla oli kuusi lasta. 
Mwanawasa edusti uuden sukupolven afrikkalaisjohtajia, jotka eivät joutuneet taistelemaan maansa itsenäisyyden puolesta, vaan koki suurimmaksi uhkaksi korruption. Hän arvosteli kitkerästi aikalaistaan Zimbabwen Robert Mugabea.
Levy Mwanawasa valittiin toiselle kaudelleen Sambian presidentiksi vuonna 2006. Hänen kuolemastaan uutisoitiin 3. heinäkuuta 2008, mutta varapresidentti Rupiah Banda kiisti asian. Hänen kuitenkin sanottiin joutuneen 29. kesäkuuta sattuneen aivohalvauksen seurauksena pariisilaiseen Hôpital d'instruction des armées Percy -sairaalaan.
Kick (albumi)

Kick on australialaisen rock-yhtyeen INXSin vuonna 1987 julkaistu albumi, joka on bändin myydyin. Se on pelkästään Yhdysvalloissa myynyt yli 10 miljoonaa. Albumi sisältää hitit "Devil Inside", "Need You Tonight", "New Sensation" ja "Never Tear Us Apart". Se on julkaistu uudelleen vuonna 2004, joka sisältää albumin lisäksi toisen levyn, joka sisältää single-, remix-, demo- ja liveversioita albumin kappaleista sekä albumilta poistettuja kappaleita.
Kappaleet.
2004 Deluxe Edition kappalelista.
CD1:
CD2:
Requiescat in pace

Requiescat in pace, tai monikossa requiescant in pace, on latinankielinen lentävä lause, joka tarkoittaa suomeksi ”levätköön [hän] rauhassa”.
Ilmaisun lähtökohtana on Raamatun psalmi 4:9, "”in pace simul requiescam et dormiam”" (). Lausetta tai sen lyhennettä (RIP tai R.I.P.) käytetään usein hautakivissä viimeisenä toivotuksena vainajalle. Se esiintyy myös katolisessa rukoushetkessä kuolleiden puolesta luettavassa rukouksessa: "”""Requiem aeternam dona ei (eis), Domine," 
"et lux perpetua luceat ei (eis)." 
"Requiescat (-ant) in pace." 
"Amen.”"
Wilson Pickett

Wilson Pickett (18. maaliskuuta 1941 Prattville, Alabama – 19. tammikuuta 2006 Reston, Virginia) oli yhdysvaltalainen rhythm and blues- ja soul-laulaja ja lauluntekijä. Pickett oli erityisesti tunnettu voimakkaista tulkinnoistaan ja oli soulmusiikin suuria hahmoja. Hänet valittiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1991.
Wilsonin musiikillinen ura alkoi jo lapsuudessa esiintymisillä hänen kotikaupunkinsa baptistikirkkojen kuoroissa. Muutettuaan Detroitiin hän perusti gospel-yhtyeen nimeltä "The Violinaires", jonka kanssa hän esiintyi kirkoissa eri puolilla Yhdysvaltoja. Ystäviensä Sam Cooken ja Aretha Franklinin esikuvaa noudattaen Pickett alkoi pian esittää myös maallista musiikkia. Pickettin ensimmäinen suuri menestys oli hänen oma sävellyksensä "It's Too Late", joka nousi listoille 27. heinäkuuta 1963 ja nousi korkeimmillaan seitsemännelle sijalle. Suurimman menestyksensä Pickett saavutti memphisläiselle Stax Records levy-yhtiölle äänittämillään singleillä, joista tunnetuimpia lienee "In the Midnight Hour" vuodelta 1965, "634-5789" ja "Ninety-Nine and One-Half (Won't Do)". Viimeinen suuri menestyskappale oli "Fire and Water" vuodelta 1972.
Pickett toimi uransa aikana myös lauluntekijänä, ja hänen kappaleitaan ovat levyttäneet muun muassa Led Zeppelin, Van Halen, Grateful Dead, Genesis ja Rolling Stones.
Musiikkiuransa ulkopuolella Pickett joutui hankaluuksiin viranomaisten kanssa, ja vuonna 1993 hänet tuomittiin vuodeksi vankilaan rattijuopumuksen vuoksi. Vapauduttuaan hän palasi levytysstudioon, ja vuonna 1999 julkaistu albumi "It's Harder Now" nimettiin Grammy-ehdokkaaksi. Hän kuoli sydänkohtaukseen 19. tammikuuta 2006 kärsittyään parin vuoden ajan erittäin heikosta terveydestä.
Kivarinjärvi (järvi)

Kivarinjärvi on järvi Puolangan kunnassa noin neljän kilometriä kuntakeskuksesta luoteeseen. Kivarinjärven kylä sijaitsee järven etelärannalla.
Järvi on itä–-länsisuunnassa neljä kilometriä pitkä ja enimmillään 1,2 kilometriä leveä. Siitä työntyy itään 400 metriä leveä Nurkkalahti. Järven pinta-ala on 2,62 neliökilometriä, ja sen rantaviivan pituus on 13,8 kilometriä. Järven tilavuudeksi on laskettu 10,7 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0107 kuutiokilometriä. Keskisyvyys on 4,09 metriä ja syvin kohta 11 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven länsiosassa. Järvellä on kaksi saarta: Jokelansaari ja Pikkusaari. Jokelansaari on niistä suurin ja sijaitsee järven keskiosassa.
Kivarinjärvi sijaitsee Kiiminkijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 60) Puolankajärven valuma-alueella (60.05), jonka Kivarinjärven alueeseen (60.051) se kuuluu. Vedenpinnan korkeus on 137,5 mpy.
Järvi on Kiiminkijoen alkulähde. Joki alkaa järven pohjoispäästä. Järven eteläpäähän laskee Keskijoki, joka tuo vettä Isosta Puutiojärvestä ja edelleen muun muassa Puolankajärvestä.
Järven rannoilla on peltoja, taloja ja vapaa-ajan asuntoja. Kantatie 78 kulkee järven koillispuolelta ja seututie 837 eteläpuolelta. Länsipään Lehtolanlahdella on veneenlaskupaikka ja kota.
Rock and Roll Hall of Fame

Rock and Roll Hall of Fame on Clevelandissä, Ohiossa sijaitseva museo ja kunniagalleria, jonka tarkoituksena on kerätä ja säilyttää rock-musiikkiin merkittävästi vaikuttaneiden artistien ja tuottajien historiaa.
Museo.
Museon perustamisesta vastanneen Rock and Roll Hall of Fame -säätiön perusti vuonna 1983 joukko musiikkiteollisuuden johtohahmoja. Heihin kuuluivat muun muassa Atlantic Recordsin perustaja Ahmet Ertegün ja "Rolling Stone" -lehden julkaisija Jann Wenner. Miesten tarkoituksena oli perustaa pysyvä pyhäkkö rockmusiikille.
Museorakennuksen sijoituspaikaksi suunniteltiin aluksi Manhattania New Yorkissa, jossa se olisi lähellä levytysteollisuuden keskusta. Sijoituspaikasta lähti kilpailemaan myös Cleveland ja moni muu rockin kannalta tärkeä kaupunki, kuten New Orleans, Memphis, Chicago ja San Francisco. Säätiö valitsi vuonna 1986 museon sijoituspaikaksi Clevelandin. Valintaan vaikutti se, että 1950-luvulla tunnettu clevelandilainen radio-DJ Alan Freed oli se, joka teki ”rock and roll” -nimityksestä tunnetun. Cleveland oli myös saanut kerättyä julkista ja yksityistä rahoitusta museon kehittämiseen.
Museorakennuksen suunnitteli arkkitehti I. M. Pei. Lasinen ja kulmikas rakennus on lattiapinta-alaltaan 14 000 neliömetriä. Museo rakennettiin Eriejärven rannalle ja avattiin yleisölle vuonna 1995. Museossa sijaitsee rockin kunniagalleria ja erilaisia vaihtuvia näyttelyitä, joissa esitellään rockiin ja sen historiaan ja merkitykseen liittyviä esineitä. Niihin kuuluu muun muassa tunnettujen artistien käyttämiä soittimia ja vaatteita, sanoitusten luonnoksia, kirjeitä, alkuperäistä albumikansitaidetta ja valokuvia. Museossa on myös laaja tutkimuskirjasto ja arkisto, ja siellä järjestetään konferensseja ja symposiumeja.
Kunniagalleria.
Rock and Roll Hall of Fame -kunniagalleriaan on mahdollista päästä 25 vuotta ensimmäisen levyn julkaisemisen jälkeen ja ehdokkailta odotetaan merkittävää, osoitettavissa olevaa vaikuttamista rockin historiaan. Kunniagalleriassa on neljä kategoriaa: esiintyjät, ei-esiintyjät, varhaiset vaikuttajat ja vuodesta 2000 eteenpäin ”tukijoukot” ("sidemen") eli sessio- ja konserttimuusikot.
Kunniagalleriaan otetaan vuosittain muutamia uusia jäseniä näyttävässä seremoniassa. Se järjestettiin ensimmäisinä vuosina New Yorkin Waldorf Astoria -hotellissa, myöhemmin Clevelandissa ja Los Angelesissa, ja vuonna 2014 se pidettiin New Yorkin Brooklynin Barclays Centerissä. 
Ensimmäisinä kunniagallerian jäseniksi pääsivät tammikuussa 1986 Chuck Berry, James Brown, Ray Charles, Sam Cooke, Fats Domino, The Everly Brothers, Buddy Holly, Jerry Lee Lewis, Little Richard, ja Elvis Presley. Ainoa pohjoismaalainen listalle päässyt on ruotsalainen pop-yhtye ABBA.
Uusien jäsenten valintaprosessi on herättänyt keskustelua ja erityisesti progressiivisen rockin ja heavy metalin edustajat ovat katsoneet joutuneensa tarkoitushakuisesti syrjäytetyiksi. Toisten mielestä puolestaan uusia jäseniä otetaan vuosittain liikaa ja jäsenyyden arvo on kokenut inflaation.
Double Platinum

Double Platinum on hard rock -yhtye KISSin vuonna 1978 ilmestynyt kokoelmalevy, joka sisältää kappaleita vuosilta 1974–1978. Albumi pääsi Billboardin listoilla 22. sijalle ja platinarajan yli. Tämän kunniaksi levyn oheen päätettiin lisätä faniekstraksi pahvinen ”Platinum award” -levy.
Kappaleet.
Levy 1.
A-puoli
B-puoli
Levy 2.
C-puoli
D-puoli
SS Lady Elgin

SS Lady Elgin oli Pohjois-Amerikan Suurilla järvillä liikennöinyt puurunkoinen siipiratashöyrylaiva, joka haaksirikkoutui Michiganjärvellä Chicagon edustalla 8. syyskuuta 1860. Turmassa arvellaan menehtyneen jopa 400 ihmistä.
Haaksirikko.
Illalla 7. syyskuuta 1860 "Lady Elgin" lähti Chicagosta kohti Wisconsinin osavaltion Milwaukeeta mukanaan postia, rahtia ja matkustajia sekä milwaukeelaisia Pohjoisvaltioiden sotilaita, jotka olivat viettäneet päivän Chicagossa kuulemassa Stephen A. Douglasin kampanjapuhetta. Paluumatkan aikana Michiganjärvellä riehui voimakas tuuli, joka puuskissa nousi myrskylukemiin. Illan jo pimettyä kuunari "Augusta" törmäsi "Lady Elginin" paapuurin puoleiseen kylkeen siipirattaan taakse. Törmäyksessä kaikki "Lady Elginin" valot sammuivat.
"Augusta" juuttui kiinni "Lady Elginin" kylkeen, mutta se irtosi jonkin ajan kuluttua. Kuunarin päällikkö Darius Malott totesi höyrylaivan etääntyvän nopeasti, ja hän päätti itse purjehtia Chicagon satamaan tarkastamaan vauriot sen sijaan, että olisi jäänyt tarkastamaan tilanteen.
"Lady Elgin" oli vaurioitunut törmäyksessä pahoin, ja miehistö ryhtyi keventämään alusta heittämällä rahtia ja ajamalla karjaa veteen ja yritti saada runkoon tulleen aukon vedenpinnan yläpuolelle. Pelastusvene laskettiin, mutta se ajelehti pois ennen kuin kukaan ehti nousta siihen. Vain vajaata 20 minuuttia myöhemmin "Lady Elgin" alkoi hajota, ja se katkesi kahteen osaan.
Päivän valjetessa vielä 350—500 henkeä kamppaili aallokossa henkensä puolesta tarrautuen kaikkeen kelluvaan. Osa heistä onnistui pääsemään rantaan, mutta arveluiden mukaan yli 300 matkustaja menehtyi onnettomuudessa. Pelastuneiden määräksi laskettiin myöhemmin 160.
Haaksirikon jälkeen laivan omistaja Gurdon Saltonstall Hubbard sai vakuutusyhtiöltä 12 000 dollarin korvauksen, mutta enempää Huddard kuin vakuutusyhtiökään eivät suostuneet laivan hylkäämiseen. "Lady Elginin" hylkyä ei kuitenkaan koskaan nostettu.
Sukeltaja Harry Zych löysi "Lady Elginin" hylyn Highland Parkin kaupungin edustalta vuonna 1989 ja vaati itselleen omistusoikeutta hylkyyn ja sen esineistöön. Kymmenen vuoden oikeustaistelun jälkeen hylyn hallinta ja omistus siirtyi Zychille.