Meštšera

Meštšera eli meštšeralaiset () ovat Keski-Venäjällä Okan keskijuoksulla asunut suomalais-ugrilaista meštšeran kieltä puhunut muinainen kansanryhmä. Heidän asuinaluettaan kutsutaan Meštšoran alangoksi. Meštšora on myös paikallisesta venäläisryhmästä käytetty nimitys. Heimon suomalais-ugrilainen tausta on yleisesti hyväksytty teoria, mutta sitä on myös väitetty mahdollisesti turkkilaiseksi. Heimo yhdistetään usein nykyisiin mišääritataareihin, joista puolestaan suomentataarit polveutuvat.
Historia.
Meštšera mainitaan 1200-luvulla laaditussa muinaisvenäläisessä raamatunselitysteoksessa sekä venäläisissä kronikoissa muun muassa Iivana Julman Kazaniin tekemän sotaretken yhteydessä. 100–1100-luvuilta peräisin olevien arkeologisten löytöjen perusteella meštšeralaisten ja muinaisten mordvalaisten kulttuurit ovat lähellä toisiaan. Meštšeralaisten venäläistymisen ajankohdasta on eri versioita. Joidenkin mukaan se tapahtui 1500-luvulle tultaessa kun taas toisten 1600 alussa. Myös paljon aikaisempaa ajankohtaa on esitetty. Itäisten-meštšeralaisten sanotaan tataarilaistuneen Kazanin- ja Kasimovin kaanikunnissa 1400–1500-luvuilla. 
Historijoitsija Alimžan Orlov on tuonut esiin vaihtoehtoisen hypoteesin meštšerasta; hän esittää heidät alun perin kiptšak-turkkilaiseksi (Polovtsi) -heimoksi, joka ilmestyi 400–700 aikana Kaakkois-Euroopassa ja asettui ensiksi Meštšeran alueen läntiselle puolelle ja myös osittain Keski-Volgan alueelle. Orlov esittää, että tämä perustuu viimeaikaisiin arkeologisiin löydöksiin, ja toivoo niiden muuttavan hyväksytyn historian. Orlov tarkentaa, että Kultaisen ordan aikaan se jakaantui kahdeksi Meštšeraksi; toinen venäläiseksi ja toinen meštšera-tataarilaiseksi. Hänen mukaansa jälkimmäiset olisivat olleet turkkilaisia Donin kasakoita eli lopulta samalla nykyisten mišäärien jälkeläisiä. Orlov toteaa, että "vääristynyt ajatus" suomalais-ugrilaisesta alkuperästä alkoi Iivana Julman vuoksi, jonka seurauksena turkkilaisten sijasta heitä kuvailtiin tšermisseiksi eli mareiksi. Viitaten teoriaan, jonka mukaan niin sanotusti turkkilaistettu suomalais-ugrilainen meštšera-heimo muodostaisi tataarien esi-isät, tutkijat kuten G. Ahmarov ja M. Zekiyev toteavat, että muinaiset mordvankieliset mokšalaisten ja ersäläisten esivanhemmat eivät olisi voineet omaksua tataarin kieltä.
Etymologia.
J. J. Mikkolan mukaan nimitys "meštšera" perustuu rekonstruoituun mordvalaiseen sanaan "*ḿeškär" ’mehiläistenhoitaja’. Nimi yhdistetään myös proto-unkarilaiseen heimoon madjaareihin. Misääritataarien historia on yhdistetty meštšera-heimoon.
Meštšora.
Nykyään "meštšoraksi" kutsutaan Okan takana Rjazanin ja Tambovin alueiden pohjoisosissa asuvaa venäläisryhmää, johon suomalais-ugrilaisen alkuperäisväestön uskotaan sulautuneen. Heidän perinteinen vaatetuksensa, asumuksensa ja murre poikkeavat jonkin verran muista venäläisistä. 1600–1700-luvuilla osa venäläisestä meštšorasta muutti nykyisille Penzan ja Saratovin alueille, joilla he muodostavat pieniä saarekkeita.
Muinainen Meštšera.
Historiallisena alueena "Meštšera" mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1298, kun Kultaisen ordan hallitsija Bahmet Huseinov valtasi sen. Orda luopui siitä vuonna 1392 Moskovan suuriuhtinaan hyväksi. Ajan myötä käsitys Meštšerasta alueena on muuttunut, mutta edellä mainittuna vuosina se tiettävästi oli jo Okajoen alueella. Kultaisen ordan jälkeen Kasimin kaanikunta kuului alueeseen, ja sen keskus tunnettiin nimellä Gorodets-Meštšorski (tataariksi "Mişär yortı," nykyisin Kasimov).
Meštšera-heimon nimestä tulee myös Meštšoran alangoksi kutsuttu alue.
Varmuutta ei ole siitä, että tuleeko heimon nimi historiallisesta Meštšeran alueesta, vai toisin päin.