tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ueda Akinari

Ueda Akinari (, 25. heinäkuuta 1734 Osaka – 8. elokuuta 1809 Kioto) oli japanilainen kirjailija ja runoilija, yksi 1700-luvun loppupuolen Japanin huomattavimmista kirjailijoista. Ueda oli "yomihon"-genren varhainen edustaja, joka tunnetaan etenkin yliluonnollista käsittelevistä tarinoistaan. Hänen kaksi mestariteostaan, "Ugetsu monogatari" ja "Harusame monogatari", ovat keskeisiä teoksia Japanin kirjallisuuden kaanonissa. 
Elämäkerta.
Ueda syntyi Osakassa prostituoidulle äidille ja tuntemattomalle isälle. Neljäntenä ikävuonnaan hänet adoptoi vauras kauppias, joka kasvatti hänet mukavuudessa ja antoi hänelle hyvän koulutuksen. Lapsena Ueda sairastui vakavasti isorokkoon, ja vaikka hän selviytyi, hänen sormensa molemmissa käsissä jäivät epämuodostuneiksi. Sairautensa aikana hänen vanhempansa rukoilivat Kashima Inarin pyhäkössä. Ueda tunsikin pyhäkön kamin pelastaneen hänet ja uskoi koko elämänsä ajan vahvasti yliluonnolliseen, mikä on merkittävä elementti hänen teoksissaan kuten kuuluisimmassa työssään "Ugetsu monogatarissa", kokoelmassa kummitustarinoita. 
Hän peri Uedan perheen öljy- ja paperiliikkeen, kun hänen adoptioisänsä kuoli. Hän ei kuitenkaan menestynyt liikemiehenä ja menetti kaupan tulipalossa johdettuaan sitä kymmenen vuoden ajan. Tänä aikana hän julkaisi useita humoristisia tarinoita "ukiyo-zōshi"-tyyliin, ”kelluvan maailman tyyliin”, joka oli suosittu fiktion genre 1680–1770-luvuilla. Ueda käytti tulipaloa mahdollisuutena kaupallisen maailman jättämiseen ja alkoi opiskella lääketiedettä Tsuga Teishōn alaisuudessa. Tsuga opetti hänelle myös populaaria kiinalaista kirjallisuutta. Vuonna 1776 hän aloitti lääketieteen harjoittamisen ja julkaisi "Ugetsu monogatarin", mikä teki hänestä yhdessä Takizawa Bakinin kanssa yhden tärkeimmistä kirjailijoista yomihon-genressä, joka sai aikaan dramaattisen muutoksen lukemistavoissa. Fiktion kirjoittamisen lisäksi Ueda osallistui myös "kokugaku"-tutkimukseen. 
Vaimonsa kuoleman jälkeen vuonna 1798 Ueda kärsi väliaikaisesti sokeudesta, ja vaikka näkö palautui hänen vasempaan silmäänsä, hän joutui nyt sanelemaan suuren osan kirjoituksistaan. Hän aloitti työskentelyn toisen yomihon-teoksensa kanssa ja sai valmiiksi kaksi ensimmäistä tarinaa "Harusame monogatariin" noin vuonna 1802. Täydellistä versiota teoksesta ei julkaistu ennen vuotta 1951, kun käsikirjoituksen puuttuvat osat löydettiin. Teos eroaa huomattavasti "Ugetsu monogatarista" eikä käsittele yliluonnollisia tapahtumia. 
Ueda Akinari kuoli Kiotossa vuonna 1809. Kenji Mizoguchin palkittu vuoden 1953 elokuva "Ugetsu – kalpean kuun tarinoita" perustuu hänen teokseensa "Ugetsu monogatari".
Suomuviiltopeippo

Suomuviiltopeippo ("Amadina erythrocephala") on afrikkalainen loistopeippolaji. Suomuviiltopeipon arvioitu esiintymisala on 1 600 000 km².
Suomuviiltopeippoa on havaittu Angolassa, Botswanassa, Lesothossa, Namibiassa, Etelä-Afrikassa ja Zimbabwessa.
Ulkonäkö ja pituus.
Urospuolisella suomuviiltopeipolla on kirkkaanpunainen pää, sen rinta ja vatsa on vaaleanruskea tummansävyisillä reunoilla. Kaula on harmaa vaaleilla pisteillä. Käsisulkien tyvillä on valkoisia raitoja. Naaraalla ei ole punaista päätä, sen pää on harmaa ja yleensä naarailla on tasaisemmat värisävyt. Suomuviiltopeipon yhteispituus päästä pyrstöön on 13–14 senttimetriä.
Eileen Heckart

Anna Eileen Heckart (29. maaliskuuta 1919 Columbus, Ohio – 31. joulukuuta 2001 Norwalk, Connecticut) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Heckart voitti parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon roolistaan elokuvassa "Vapaa kuin perhonen" (1972). Muuten hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa"Bussipysäkki" (1956), "Vaarallista kylvöä" (1956) ja "Hylättyjen vaimojen kerho" (1996). Hän voitti myös urallaan Golden Globen (1957) ja elämäntyön Tonyn (2000). Hänet tunnetaan myös televisiosarjoista "Love&amp;War", josta hän voitti Emmy-palkinnon vuonna 1994, "Mary Tyler Moore", "Backstairs at the White House", "One Live to live", "" ja hän on näytellyt myös sarjassa "The Cosby Show".
Heckartilla on myönnetty tähti Hollywood Walk of Famelle. 
Yksityiselämä.
Heckart syntyi Columbuksessa Ohiossa. Hän oli perheen ainoa lapsi. Hän oli naimisissa John Harrison Yankee Jr:n kanssa vuodesta 1942 tämän kuolemaan saakka vuoteen 1997. Heillä on kolme poikaa. Heckart kuoli syöpään kotonaan Connecticutin Norwalkissa 82-vuotiaana.
Ruth Gordon

Ruth Gordon Jones (30. lokakuuta 1896 – 28. elokuuta 1985) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja. Hän syntyi Massachusettsissa ja oli vanhempiensa ainoa lapsi.
Gordon esiintyi näytelmissä, elokuvissa ja televisiossa. Elokuvista tunnetuimpia ovat "Rosemaryn painajainen" (1968) ja "Harold ja Maude" (1971); ensin mainitusta hän sai parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon vuonna 1968.
Gordon voitti myös kaksi Golden Globea (1966, 1969) ja Emmy-palkinnon (1979). Hän oli vuoden 1956 Tony-ehdokas. Hänellä oli kaksi avioliittoa puolisoinaan vuosina 1921–1927 Gregory Kelly ja vuodesta 1942 Garson Kanin. 
Gordon kuoli 88-vuotiaana aivoverisuonisairauteen samassa osavaltiossa, jossa oli syntynyt.
Margaret Rutherford

Margaret Rutherford DBE (11. toukokuuta 1892 – 22. toukokuuta 1972) oli brittiläinen näyttelijä. Hän oli tunnettu Neiti Marplen esittäjä.
Rutherford opiskeli näyttelijäntyötä Lontoossa Old Vic Schoolissa vuodesta 1925, ja esiintyi Lontoon teattereissa 1930-luvun alusta alkaen. Hän aloitti elokuvauransa vuonna 1936, mutta hän teki tunnetuimmat roolinsa vasta varsin myöhäisellä iällä.
Hän voitti parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon roolistaan elokuvassa "Hotel International" (1963). ja Golden Globen samasta elokuvasta.
Rutherford syntyi Lontoon Balhamissa ja kuoli Alzheimerin taudista kärsittyään keuhkokuumeeseen buckinghamshirelaisessa Chalfont St Peterin kylässä pian 80-vuotispäivänsä jälkeen. 
Rutherford oli vuodesta 1945 lähtien naimisissa näyttelijä Stringer Davisin kanssa. Poliitikko Tony Benn oli hänen serkkunsa.
Anthony Asquith

Anthony Asquith (9. marraskuuta 1902 Lontoo, Englanti – 20. helmikuuta 1968 Lontoo, Englanti) oli brittiläinen elokuvaohjaaja. 
Asquith syntyi Lontoossa. Hänen isänsä oli pääministeri H. H. Asquith. Hän sairastui ollessaan valmistelemassa elokuvaa Morris West romaanista "The Shoes of the Fisherman" (suom. "Kalastajan kengät"). Hän kuoli syöpään. Elokuvan "Kalastajan kengät" ohjasi lopulta Michael Anderson.
Asquithin elokuvien joukossa ovat "Pygmalion" (1938), "Tapaus Winslow" (1948), "Miehen varjo" (1951), "Millainen sulhanen" (1952), "Hotel International" (1963) ja "Keltainen Rolls-Royce" (1964).
Asquithin ohjaus "Pygmalion" oli ehdolla Oscarin saajaksi.
Pentti Leppänen

Pentti Armas Leppänen (s. 30. heinäkuuta 1946 Helsinki) on Oulun yliopiston tietoliikennetekniikan professori. 
Henkilöhistoria.
Leppäsen vanhemmat olivat sääteknikko Urho Leppänen ja tutkimusapulainen Lempi Hokkanen. Hän valmistui ylioppilaaksi Sodankylän lukiosta 1965, Oulun yliopistosta diplomi-insinööriksi vuonna 1971 ja tekniikan lisensiaatiksi vuonna 1980. 
Leppänen on sotilasarvoltaan reservin alikersantti vuodelta 2003.
Ura.
Leppänen toimi Oulun yliopiston sähkötekniikan osastolla projektitehtävissä 1971–1974, sen jälkeen va. apulaisprofessorina, vs. yliassistenttina, vs. ja ts. laboratorioinsinöörinä, vt. apulaisprofessorina ja vt. professorina 1974–1985. Tämän jälkeen hän oli vuoteen 1988 Oulun teknillisen oppilaitoksen tietoliikennetekniikan yliopettaja mutta palasi takaisin yliopistolle, jossa on vuodesta 1992 alkaen toiminut tietoliikennetekniikan apulaisprofessorina ja sittemmin professorina. 
Leppänen oli yksi Oulun yliopiston Center for Wireless Communications (CWC) -tutkimusinstituutin perustajista ja johtoryhmän jäsenistä vuodesta 1995 alkaen. Instituutin perustamisen ja toiminnan taustalla oli yhtäältä Leppäsen merkittävä hajaspektritekniikan tutkimustyö, toisaalta kehitys kohti niin sanottuja neljännen sukupolven langattomia järjestelmiä, joihin liittyy myös niin sanotun ohjelmistoradion tutkimus- ja kehitystyö.
Leppänen on toiminut useissa tutkimus- ja kehityshankkeissa, tieteellisten konferenssien järjestelytoimikunnissa sekä asiantuntija- ja luottamustehtävissä, kuten Maanpuolustuksen tieteellisen neuvottelukunnan jaostojen jäsenenä ja puheenjohtajana. Hän on julkaissut tutkimuksiaan sekä konferensseissa, tieteellisissä ja ammatillisissa lehdissä että kirjoissa. 
Huomionosoitukset.
Leppäselle on myönnetty Viestiristi, Sotilasansiomitali ja ilmavoimien Karhumäki-palkinto vuonna 1996 ansioista puolustusvoimien tarvitsemien tietoliikennetekniikoiden tutkimus- ja kehitystyössä. Vuonna 2007 hän sai Suomen Marsalkka Mannerheimin sotatieteellisen rahaston palkinnon, joka luovutettiin rahaston 70-vuotisjuhlien yhteydessä.
Manhattan Community District 10

Manhattan Community District 10 on New Yorkin Manhattanin saaren hallinnollinen osa-alue (Community District), johon kuuluu Harlemin keskeinen osa. Alue tunnetaan mustien kaupunginosana: Vuoden 2000 väestönlaskennassa 77,3 prosenttia asukkaista laskettiin mustiin tai afroamerikkalaisiin, ja vain kaksi prosenttia valkoisiin ei-latinalaisamerikkalaisiin.
Vuonna 2000 alueella asui 107 109 henkeä. Sen väkiluku oli kasvanut kymmenessä vuodessa 7,6 prosenttia. Ulkomailla syntyneitä oli 17,8 %, heistä 40 % oli syntynyt Latinalaisessa Amerikassa, 23,2 % Afrikassa. Yleisin syntymäpaikka ulkomaalaisilla oli Dominikaaninen tasavalta.
Carry-le-Rouet

Carry-le-Rouet on kaupunki Ranskassa, Bouches-du-Rhônen departementissa, Provence-Alpit-Rivierassa, 30 kilometriä Marseillesta länteen, valtateiden A55 ja D5 tuntumassa. Siellä on 6 358 asukasta ja sen asukastiheys on 629,5 henkilöä neliökilometrillä (2006).
Carry-le-Rouet oli näyttelijä Fernandelin (1903–1971) kotikaupunkina. Myös amerikkalainen jazz-, blues- ja soul-laulaja, lauluntekijä ja pianisti Nina Simone (1933–2003) vietti kaupungissa viimeiset elinvuotensa.
Ryan Whitney

Ryan Whitney (s. 19. helmikuuta 1983 Scituate, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Whitney pelasi urallaan yhdeksän kautta NHL-liigassa ja kaudet Venäjän KHL- ja Ruotsin SHL-liigoissa. Hän saavutti Yhdysvaltain maajoukkueessa olympiahopeaa vuonna 2010.
Ura.
Pittsburgh Penguins.
Pittsburgh Penguins varasi Whitneyn NHL:ään koko tilaisuuden viidentenä varauksena.
Ammattilaiseksi Whitney siirtyi keväällä 2004, jolloin hän pelasi AHL:n pudotuspeleissä Pittsburghin farmiseurassa Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa. Seuraavan kauden hän pelasi kokonaan AHL:ssa. Hyvän kauden jälkeen hän nousi Pittsburghiin kaudeksi 2005–2006. NHL:n tulokaskaudellaan Whitney teki 38 pistettä 68 ottelussa. NHL:n runkosarjan jälkeen Pittsburgh lähetti Whitneyn pelaamaan vielä AHL:n pudotuspelejä Wilkes-Barre/Scrantoniin. Kaudella 2006–2007 Whitney nousi NHL:n johtavien hyökkäävien puolustajien joukkoon, sillä hän sijoittui puolustajien pistepörssissä kuudenneksi 59 pisteellään. Kauden jälkeen Pittsburgh teki Whitneyn kanssa kuuden vuoden sopimuksen.
Kaudella 2007–2008 Whitneyn pistemäärä laski, mutta hän oli mukana Stanley Cup -finaaleissa, jotka Pittsburgh hävisi kuitenkin Detroit Red Wingsille. Kauden jälkeen paljastui, että Whitney joutuisi jalkaleikkaukseen. Whitneyn vasemmassa jalassa oli kroonisia ongelmia, joita oltiin yritetty korjata luistimiin laitetuilla ortopedisillä lisäkkeillä. Tämä ei ollut kuitenkaan auttanut ja Whitney joutui leikkaukseen. Whitney pelasi ensimmäisen ottelunsa kaudella 2008–2009 vasta joulukuun lopulla.
Anaheim Ducks.
Whitney kaupattiin Pittsburghista Anaheim Ducksiin 26. helmikuuta vaihdossa Chris Kunitziin ja Eric Tangradiin. Kauden 2008–2009 pudotuspeleissä Whitney merkkautti viisi syöttöpistettä, mutta Detroit Red Wings nujersi Anaheimin läntisen konferenssin puolivälierissä.
Edmonton Oilers.
Maaliskuussa 2010 Whitney oli jälleen osallisena vaihtokaupassa. Tällä kertaa uudeksi osoitteeksi tuli Edmonton Oilers, josta vastineeksi Anaheim sai Lubomir Visnovskyn.
Peskadorit

 
Peskadorit (, Pha̍k-fa-sṳ: "Phàng-fù khiùn-tó ") ovat saaristo Taiwanin länsipuolella Taiwaninsalmessa. Saaria hallinnoidaan osana Penghun piirikuntaa Kiinan tasavallassa, eli Taiwanissa. 
Saarten määrä vaihtelee vuoroveden mukana: vuoksen aikaan saaria on näkyvissä noin 90. Kravun kääntöpiiri kulkee yhden saaren halki. Penghun piirikunnan pinta-ala on yhteensä 127,7 neliökilometriä, ja se jakautuu kuuteen kuntaan (Husi, Baisha, Siyu, Wang-an, Cimei) ja yhteen kaupunkiin (Magong). Yli puolet piirikunnan maa-alueesta on maatalouden käytössä. Piirikunnassa on yhteensä 91 785 asukasta ja sen asukastiheys on 717 henkeä neliökilometriä kohden. Magongin kaupungissa asukkaita on noin 54 000.
Saaret ovat saaneet nimensä portugalinkielisistä sanoista "Ilhas Pescadores", suom. ”Kalastajiensaaret”. Niitä ovat ennen Kiinan tasavaltaa hallinneet muun muassa Alankomaat, Qing-dynastian Kiina ja Japani.
Erkki K. M. Leppävuori

Erkki Keijo Mikael (K. M.) Leppävuori (s. 9. toukokuuta 1951 Varkaus) on entinen VTT:n pääjohtaja ja professori.
Henkilötiedot ja opinnot.
Erkki K. M. Leppävuori syntyi Varkaudessa 1951 johtaja, DI Keijo Leppävuoren ja hammaslääkäri Sally Hartialan perheeseen. Hän valmistui ylioppilaaksi Varkauden yhteislyseosta vuonna 1969. Hän opiskeli Teknillisestä korkeakoulussa, josta valmistui rakennustekniikan diplomi-insinööriksi vuonna 1974 ja tekniikan lisensiaatiksi vuonna 1977. Marraskuussa 2025 Helsingin Suomalaisen Klubin nimitystoimikunnan uutisoitiin esittävän Leppävuorta klubin hallituksen puheenjohtajaksi.
Ammattiura.
Leppävuori toimi Teknillisen korkeakoulun tutkijana ja vt. apulaisprofessorina 1974–1979 sekä erikoisopettajana myöhemmin 1982–1988. VTT:n tutkijana hän työskenteli vuosina 1979-1981 ja vt. tutkimusprofessorina 1981–1983. Vuosina 1986-1986 hän toimi Tekesin jaostopäällikkönä, sitten taas VTT:llä laboratorion johtajana 1986-1989 ja Rautaruukki Oy:ssä johtajana vuodesta 1989 vuoteen 1994. VTT:n rakennustekniikan tutkimusyksikön johtaja ja professori hänestä tuli vuonna 1994. VTT:n pääjohtajana hän toimi vuosina 1999 - 2015.
Leppävuorella on ollut lukuisia kotimaisia ja kansainvälisiä tieteellisiä ja ammatillisia luottamustehtäviä. Näistä mainittakoon hänen nimityksensä eurooppalaisten tutkimus- ja teknologiaorganisaatioiden yhdistyksen EARTO:n puheenjohtajaksi vuonna 2005.
Leppävuori harrastaa golfia ja on toiminut sekä Suomen golfliiton hallituksen jäsenenä ja puheenjohtajana että vastaavan maailmanlaajuisen ja Euroopan-järjestön hallituksen jäsenenä.
Huomionosoitukset.
Erkki Leppävuorelle myönnettiin kunniatohtorin arvonimi Teknillisen korkeakoulun 20. tohtoripromootiossa 2. huhtikuuta 2008.
Jack Lousma

Jack Robert Lousma (s. 29. helmikuuta 1936) on yhdysvaltalainen astronautti. Hän syntyi Grand Rapidsissä, Michiganissa.
Lousma työskenteli NASAssa vuosina 1966–1983. Hänet muistetaan parhaiten Skylab 3:sta ja STS-3:sta. Hänen oli mahdollisesti tarkoitus kuulua Apollo 20:n miehistöön, mutta lento ei koskaan toteutunut.
Lousma oli vuoden 1984 republikaaninen liittovaltion senaattoriehdokas Michiganista, mutta hävisi vaalit demokraattien istuneelle senaattorille Carl Levinille.
Robert P. Griffin

Robert Paul Griffin (6. marraskuuta 1923 – 17. huhtikuuta 2015) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän syntyi Detroitissa, Michiganissa.
Lakimieheksi valmistunut Griffin istui Michiganista Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1957–1966 ja senaatissa 1966–1979. Hän oli senaatin avustavana vähemmistöjohtajana ("Senate Minority Whip") vuosina 1969–1977. 
Griffin hävisi uuden senaattoriehdokkuutensa vuoden 1978 vaaleissa, ja vuonna 1979 hänen paikkansa otti Carl Levin. Senaattoriaikansa jälkeen hän toimi muun muassa Michiganin korkeimman oikeuden tuomarina vuosina 1987–1994.
Vöyrin sotakoulu

Vöyrin Sotakoulu oli itsenäisen Suomen ensimmäinen aliupseerikoulu. Koulu syntyi 26. tammikuuta – 30. toukokuuta 1918 Vimpelin sotakoulun jatkoksi.
Sven Donner, Axel Bergman ja Thure Svedlin saivat Sotilaskomitean (M.K.) suostumaan koulun perustamiseen. Vöyrin kunnallislautakunnan puheenjohtaja Johannes Miemois ja elintarvikelautakunnan puheenjohtaja Johannes Hallvar saivat kutsun Vaasaan, ja koulu päätettiin perustaa.
Vöyrin sotakoulu koulutti aliupseereita (ryhmänjohtajia) suojeluskunta-armeijaa varten. Koulun ensimmäinen päällikkö oli jääkäriluutnantti Bertel (Perttu) Petrelius (myöh. Pertamo) ja 18. helmikuuta 1918 alkaen jääkärikapteeni Juho Heiskanen. Intendenttinä toimi jääkärivänrikki Ivar Eugéne Hasselblatt, koulun hankintapäällikkönä Johannes Hallvar ja kirjurina jääkäri Viktor Granlund.
Opettajina ja komppanian päällikköinä toimi 22 jääkäriä ja Vimpelin koulun entisiä oppilaita. Koulun noin 1 400 oppilasta olivat eri puolilta maata ja muodostivat 9 komppaniaa ja 2 konekiväärikomppaniaa (KKK).
Vöyrin sotakoulun perinteitä vaalivat myöhemmät Kanta-aliupseerikoulu ja Päällystöopisto.
José Freire Falcão

 
José Freire Falcão (23. lokakuuta 1925 – 26. syyskuuta 2021) oli brasilialainen kirkonmies. Hän sai pappisvihkimyksensä 19. kesäkuuta 1949 ja toimi Brasílian hiippakunnan arkkipiispana vuosina 1984–2004.
28. kesäkuuta 1988 kardinaaliksi nimitetty Falcão osallistui uuden paavin valintaan keväällä 2005.
Uuno on numero yksi!

Uuno on numero yksi! on kokoelmalevy vuodelta 2003, joka sisältää alaotsikkonsa mukaisesti Jaakko Salon musiikkia Uuno Turhapuro -elokuviin 1973-1998.
Sisältö.
Sävellykset ja sovitukset Jaakko Salo, paitsi 15 säv. Serradel Narciso, 20 säv. amerikkalainen trad. sekä 1, 26 &amp; 33, jotka ovat Heikki Laurilan kitaraimprovisaatioita. Sanoitukset Jukka Virtanen (2) &amp; Jaakko Salo (35).
Charlie Sifford

Charlie Sifford (2. kesäkuuta 1922 – 3. helmikuuta 2015) oli afroamerikkalainen golfaaja. Hän syntyi Charlottessa, Pohjois-Carolinassa.
Sifford voitti PGA Tourilla Greater Hartford Open Invitationalin vuonna 1967 ja Los Angeles Openin vuonna 1969. Vuonna 1975 hän voitti Floridan Orlandossa seniorien PGA-mestaruuden.
Sifford sai vuonna 2004 paikan World Golf Hall of Famesta.
Don Sharp

Donald "Don" Sharp (19. huhtikuuta 1922 Hobart, Australia – 18. joulukuuta 2011) oli brittiläinen elokuvaohjaaja.
Sharpin ohjaustöitä olivat "Kerro se rytmein" (1958), "The Kiss of Vampire" (1963), "Rasputin – riivattu" (1965), "Fu Manchu – kauhun mestari" (1965), "Marrakesh – vaarojen kaupunki" (1966), "Tri Fu Manchu – paholaisen palvelija" (1966), "Jules Verne’s Rocket to the Moon" (1967), "Psychomania" (1971), "Karhusaari" (1979), "Pirullinen pimeys" (1984) ja "Kyyneleet sateessa" (1988).
Näyttelijänä Sharp esiintyi 1950-luvulla BBC:n radiosarjassa "Journey into Space".
Sigmaringen

Sigmaringen on Saksan kaupunki Baden-Württembergin osavaltion eteläosassa. Se on Sigmaringenin piirikunnan hallinnollinen keskus. Sigmaringen rajoittuu pohjoisessa Winterlingeniin (Zollernalbkreis) ja Veringenstadtiin, idässä Bingeniin, Sigmaringendorfiin ja Scheeriin, etelässä Mengeniin, Krauchenwiesiin, Inzigkofeniin ja Meßkirchiin sekä lännessä Leibertingeniin, Beuroniin ja Stetten am kalten Marktiin.
Kaupungissa oli kesäkuun 2022 lopussa 17 730 asukasta, ja sen pinta-ala on 92,9 neliökilometriä.
Historia.
Sigmaringen sijaitsee Schwabenin historiallisella alueella. Laizin kaupunginosasta on löydetty jälkiä uurnakenttäkulttuurin ajalta vuosilta 1000–500 eaa. Myös Hallstattin kulttuurin aikaisia löytöjä on tehty. Varhaisin kirjallinen maininta Sigmaringenista on vuodelta 1077. Virallisesti kaupunki perustettiin 1250. Vuosina 1576–1850 Sigmaringen oli Hohenzollern-Sigmaringen-ruhtinaskunnan pääkaupunki ja Hohenzollern-Sigmaringenin ruhtinaan asuinpaikka. Vuonna 1850 Sigmaringenin alueesta tuli osa Preussiin kuulunutta Hohenzollernin provinssia. Ranskassa toisen maailmansodan aikaan istunut Vichyn nukkehallitus pakeni Saksaan ja istui Sigmaringenissa lokakuusta 1944 huhtikuuhun 1945. Myös kirjailijat Céline, Lucien Rebatet ja Roland Gaucher pakenivat Sigmaringeniin. Vuodesta 1972 kaupunki on ollut Sigmaringenin piirikunnan hallinnollinen keskus.
Sigmaringenin linnan ("Schloss Sigmaringen") historia ulottuu 1000-luvulle. Linnasta on maininta vuodelta 1077 Rudolf von Schwabenin epäonnistuneen valloitusyrityksen yhteydessä. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana vuonna 1632 linnaa hallitsivat lyhyen aikaa ruotsalaiset. Linna on suojelukohde ja se tunnetaan paitsi mahtailevista saleistaan myös huomattavasta asekokoelmastaan. Vuosina 1756–1763 rakennettiin barokkikirkko "Stadtpfarrkirche St. Johann Evangelist", jossa on muun muassa Sigmaringenissa syntyneen taidemaalari Andreas Meinrad von Owin (1712–1792) töitä.
Talous.
Sigmaringenin alueen merkittäviin työnantajiin kuuluu sairaanhoitopalveluja tarjoava "Kliniken Landkreis Sigmaringen GmbH". Työntekijöitä on noin 1 200. Kaupungin lukuisiin oppilaitoksiin kuuluu muun muassa "Hochschule Albstadt-Sigmaringen".
Liikenne.
Rautatiet Ulmista Donaueschingeniin ja Tübingenista Aulendorfiin risteävät Sigmaringenissa. Etäisyys Ulmin rautatieasemalta Sigmaringenin asemalle on 92,6 km ja Tübingenistä vastaavasti 87,5 km. Sigmaringenin tuntumassa risteävät valtatiet ("Bundesstraße") B 32 Hechingenistä Ravensburgiin sekä B 313 Reutlingenista Bodenjärvelle. Kaupungissa aloitettiin paikallisbussiliikenne 1992 ensimmäisten saksalaisten pikkukaupunkien joukossa.
Rake (pokeri)

Rake on pokeritermi, joka tarkoittaa kasinon ottamaa osuutta jokaisesta pelatusta kädestä. Jokainen pokerihuone ottaa pienen osan potista (yleisimmin 5%) joka muodostaa varsinkin nettipokerihuoneiden tuloista lähes kaiken. Yhden käden rake on useimmiten rajoitettu maksimissaan valuutasta ja pelin arvosta riippuen 3-5 dollariin. Pienellä summalla pelattavat pöydät pitävät rakeja joiden maksimi on jopa alle dollarin. 
Aktiiviset ja kovatasoiset pokerin pelaajat maksavat raken muodossa jopa satoja tuhansia euroja vuodessa. Esimerkkinä George "Jorj95" Lind III, joka on lähes 15,000,000 VPP-pisteen keräämisellä maksanut rakea kaiken kaikkiaan (vuoden 2014 maaliskuuhun mennessä) noin 2,700,000 dollaria PokerStarsille. 
Moni pokeripalvelu on keventänyt omia raken sääntöjään. Usein yhteiskorteilla pelatuissa korttipeleissä, kuten Texas hold'em, ei rakea oteta ellei peli pääse floppiin asti, eli ensimmäisiin yhteiskortteihin.
Raken laillisuus vaihtelee maittain. Monet maat kieltävät raken ottamisen, ellei pelin järjestäjällä ole erillistä uhkapelilupaa. Suomessa valtion uhkapelimonopoli kattaa myös raken käytön. Rahallisia pokeriturnauksia saa järjestää vain Casino Helsinki.
Mekanismit.
Pokerihuoneilla on monta keinoa kerätä rakea. Seuraavassa on lueteltu yleisimmät keinot.
 Pot Rake 
Pot Rake on prosentuaalinen osuus jaetun käden arvosta. Pot Rake on yleisin käytetty raken muoto.
 Dead Drop 
Jakajan kohdalla oleva pelaaja maksaa jokaisella alkavan käden raken. Summa otetaan ennen kuin kortit jaetaan.
 Turnausmaksut 
Turnausmaksut ovat nimensä mukaisesti käytössä vain turnauksissa ja kattavat turnaukset kulut ja palkintopotit. Pelaajien määrä ratkaisee kokonaissumman ja näin myös yleensä turnauksen palkinnotkin.
 Jäsenmaksu 
Jotkut kasinot käyttävät raken keräämiseksi vain erillistä kuukausittaista jäsenmaksua. Tämä menetelmä suosii erittäin aktiivisia pelaajia, sillä maksettu summa ei riipu pelien määrästä.
 Rake-vapaa 
Jotkut nettikasinot käyttävät pelipöytiä joissa ei ole rakea ollenkaan. Niiden rahoitusajatus on vain tuottaa sivustolle liikennettä ja mainostajia. Näin kulut saadaan katettua muita keinoja käyttäen.
Tribeca

Tribeca (myös kirjoitusasussa TriBeCa) on New Yorkin rikkaimpiin nykyään lukeutuva alue Manhattanin eteläisimmässä kaupunginosassa Manhattan Community District 1:ssä. Sen nimi on alkuperältään akronyymi ilmaisusta ”Triangle Below Canal Street” (”kolmio Canal Streetin eteläpuolella”). Tribecassa asuu noin kymmenentuhatta ihmistä, joista suurin osa on valkoihoisia.
Alue ulottuu Canal Streetiltä Chambers Streetille (tai Vesey Streetille) ja Hudsonjoelta Broadwaylle. Se oli aikaisemmin varastoaluetta, mutta monet varastorakennukset on nyt muutettu loft-asunnoiksi, ja alueelle on tullut uutta liiketoimintaa. Useiden julkisuuden henkilöiden kerrotaan asuvan alueella, esimerkiksi Mariah Carey, Harvey Keitel, M. Night Shyamalan, Robert De Niro ja David Letterman.
Tribecassa on kuvattu useita elokuvia, kuten 1980-luvun menestyselokuva "Haamujengi". Siellä järjestetään vuosittain Tribecan elokuvajuhlat.
TTC (ranskalainen yhtye)

TTC on ranskalainen hip hop/electronica musiikkia esittävä yhtye, jonka kokoonpanoon kuuluu neljä MC:tä: Tido Berman, Teki Latex, Cuizinier sekä Orgasmic.
Kauhavan Wisa

Kauhavan Wisa (lyh. KauWi) on vuonna 1912 perustettu urheilun yleisseura. Sen nykyiset jaostot ovat hiihto, lentopallo, pesäpallo, salibandy, sulkapallo, suunnistus sekä yleisurheilu. Aikaisemmin seurassa on ollut myös muun muassa jääkiekko- ja jalkapallojaostot, mutta ne ovat irtautuneet nykyisin omiksi seuroiksi. Kauhavan Wisan puheenjohtajana toimii Sanna Peltoluhta. Vuonna 2007 Kauhavan Wisa järjesti 14–15-vuotiaiden yleisurheilun suomenmestaruuskilpailut. Wisa järjestää myös vuosittain kävely- ja ottelukarnevaalit. Kauhavan Wisa ja Lapuan Virkiä järjestivät Jukolan viestin vuonna 2024.
Cuenca (Espanja)

Cuenca on kaupunki keskisessä Espanjassa Kastilia-La Manchan itsehallintoalueella. Se on myös Cuencan maakunnan pääkaupunki. Vuonna 2015 kaupungissa oli vajaat 56 000 asukasta.
Kaupunki kuuluu UNESCOn maailmanperintöluettelon kohteisiin Espanjassa. Se on poikkeuksellisen hyvin säilynyt keskiaikainen linnoitettu kaupunki, jonka maurit perustivat Cordoban kalifaatin puolustamista varten. Kastilialaiset valtasivat sen 1100-luvulla ja rakensivat kuninkaallisia ja kirkollisia rakennuksia.
Kaupungin tunnetuimpia nähtävyyksiä ovat syvän jokiuoman laidalle rakennetut ”riippuvat talot” (esp. casas colgadas), alun perin 1200-luvulla rakennettu tuomiokirkko (Catedral de Santa María y San Julián) ja abstraktin taiteen museo (Museo de Arte Abstracto Español), jonka tilat sijaitsevat riippuvassa talossa. Kaupungissa on yksi Kastilia-La Manchan yliopiston kampuksista.
Hell’s Kitchen (Manhattan)

Hell’s Kitchen on kaupunginosa Manhattanin saaren länsiosassa New Yorkin kaupungissa Yhdysvalloissa. Kaupunginosa kuuluu Manhattan Community District 4:ään. Alueen keskiluokkaistumisen myötä kaupunginosa nimettiin 1960-luvulla Clintoniksi; nimi johdettiin alueen länsilaidalla sijainneesta DeWitt Clinton -puistosta. Hell’s Kitcheniä rajaavat 30th ja 59th Street, 8th Avenue ja Hudsonjoki.
Alueella oli synkkä maine 1990-luvulle asti. Siellä oli varastoja, sairaaloita ja liikennevarikoita, ja se oli alamaailman suosiossa. Alue on sittemmin siistiytynyt, ja siellä on muun muassa paljon etnisiä ravintoloita.
Ylivieskan vaakuna

Ylivieskan vaakuna on Ylivieskan kaupungin tunnus. Vaakunan aiheena on heraldisoitu kunnan nimen alkukirjain.
Vaakunan selitys on ”hopeakentässä, sininen apilapäinen haaruristi.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Ylivieskan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 5. huhtikuuta 1955. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 20. kesäkuuta samana vuonna.
Vatsakalvo

Vatsakalvo () on vatsaontelossa oleva sileäpintainen yksinkertaisesta levyepiteelistä ja sidekudoksesta muodostunut kalvo. Sen tehtävänä on kiinnittää vatsaontelon elimet ympäristöönsä ja vähentää vatsaontelossa olevien elimien liikkeestä aiheutuvaa kitkaa. Vatsakalvo on kahdesta lehdestä muodostunut pussi, jonka ulompi lehti () kiinnittyy vatsaontelon seinämiin ja sisempi lehti () ympäröi osaa vatsaontelon elimistä. Peritoneumin lehtien väliin jäävää tilaa kutsutaan vatsakalvononteloksi eli peritoneumonteloksi (). Miehillä vatsakalvonontelo on umpinainen, mutta naisilla siitä on yhteys munanjohdinten onteloon. Vatsakalvon lehtien välissä on pieni määrä nestettä, jonka tehtävänä on vähentää vatsakalvon lehtien välistä kitkaa.
Elinten suhde vatsakalvoon.
Vatsaontelon ja pelviksen eli lantion elimet luokitellaan "intraperitoneaalisiksi", "extraperitoneaalisiksi" ja "infraperitoneaalisiksi" sen mukaan miten ne sijaitsevat suhteessa vatsakalvoon.
Intraperitoneaaliset elimet sijaitsevat vatsaontelon sisällä. Ne ovat joka puolelta "peritonium visceraliksen" ympäröimiä, mutta yhteydessä vatsaontelon seinämiin esimerkiksi suoliliepeen tai muun rakenteen avulla. Intraperitoneaaliset elimet pääsevät liikkumaan jonkin verran vatsaontelossa. Niitä ovat:
Retroperitoneaaliset elimet sijaitsevat vatsakalvonontelon posteriorisella eli takapuolella, vatsaontelon takaseinämässä. Ne eivät pääse juurikaan liikkumaan. Vatsakalvo peittää niiden anteriorista laitaa. Niitä ovat:
Infraperitoneaaliset elimet sijaitsevat vatsakalvonontelon kaudaali- eli hännänpuolella, lantio-ontelossa. Peritoneum peittää niitä vatsakalvonontelon puolelta. Niitä ovat:
Vatsapaidat.
Vatsakalvo muodostaa vatsaontelon elinten väliin ison ja pienen vatsapaidan. Iso vatsapaita () riippuu suoliston edessä. Se kiinnittyy paksusuolen poikittaiseen osaan ja mahalaukun isoon kaarrokseen. Isossa vatsapaidassa on runsaasti rasvakudosta. Pieni vatsapaita () yhdistää maksan ja mahalaukun pienen kaarroksen.
Ympäristökampanja

Ympäristökampanja on joukko toimenpiteitä, joiden tavoitteena on aikaansaada ympäristöystävällinen muutos. Kampanja on tietyn ajan kestävä tiettyyn teemaan ja maantieteelliseen alueeseen keskittyvä vaikuttamishakuinen toimenpide, johon yleensä liittyy tiedottamista, tapahtumia ja toimintaa kohdeyleisölle. Kohdeyleisö voi olla tarkkaan tai laajasti määritetty joukko ihmisiä. Ympäristökampanja keskittyy valittuun ympäristöteemaan, johon tiedotus, tapahtumat ja toiminta liittyvät. 
Ympäristökampanjoita toteuttavat monet tahot: yksityiset ihmiset, järjestöt, valtiolliset toimijat, yritykset ja yhteisöt. Kampanjoiden sisältö, tavoitteet ja resurssit vaihtelevat ratkaisevasti. Ympäristökampanjoita voidaan tehdä myös viherpesun (greenwash) toivossa, lähinnä rakentamaan vihreämpää imagoa.
WWF ja Greenpeace ovat tunnettuja ympäristön puolesta globaalisti kampanjoivia järjestöjä, joiden kampanjat ovat usein laajamittaisia ja tarkkaan suunniteltuja. Tällaiseen ympäristökampanjaan kuuluu organisaation koko kampanjaohjelman suunnittelu globaalilla tasolla. Jokaisella ympäristöteemalla on oma kampanjastrategia ja yleensä globaali kampanjatiimi mukaan lukien vapaaehtoiset avustajat ja aktivistit. Kampanja koostuu tieteellisestä tutkimuksesta, poliittisesta vaikuttamisesta, viestinnästä, tapahtumista ja/tai toiminnasta. Usein kampanjan tavoitteena on vaikuttaa kansalaisten mielipiteisiin ja käyttäytymiseen, poliittiseen päätöksentekoon ja lainsäädäntöön sekä yritysten toimintaan. 
Modernit ympäristökampanjat kasvoivat laajamittaisiksi 1960-luvulla, jolloin ensin yksittäiset henkilöt ja myöhemmin laajemmat kansanjoukot alkoivat kyseenalaistamaan modernia elämäntapaa, kuluttamista ja huolestumaan ympäristön saastumisesta. Tavallisten kansalaisten huolesta kasvaneet tapahtumat kasvoivat kansanliikkeiksi eri ympäristöteemojen puolesta. 
Tunneituista ympäristöjärjestöistä Greenpeace syntyi Kanadassa 1971 protestina Yhdysvaltain Alaskassa tekemiä ydinkokeita vastaan. Kampanja valaanpyyntiä vastaan alkoi myös 70-luvulla. Idea WWF:stä sai alkunsa vuonna 1960 englantilaisen liikemies Victor Stolan ehdottaessa kirjeitse Julian Huxleylle varojen keräämistä Afrikan luonnon suojeluun. 1970-luvulla käynnistyi mm. WWF:n ensimmäinen sademetsäkampanja, jolla kerätyin varoin monista Keski-Afrikan, Kaakkois-Aasian ja Latinalaisen Amerikan sademetsäalueista tehtiin suojelualueita.
Henrik Lilius (toimitusjohtaja)

Henrik August Kasimir Lilius (1. elokuuta 1921 Helsinki – 26. maaliskuuta 2014 Helsinki) oli Tamfeltin (entinen Tampereen Verkatehdas) toimitusjohtaja vuosina 1956–1985 ja suomalaisen tekstiiliteollisuuden keskeinen vaikuttaja. Koulutukseltaan hän oli diplomi-insinööri. Hänen aikanaan Tamfelt kansainvälistyi ja sen painopiste siirtyi villateollisuudesta konehuopatuotantoon, jota edesauttoi Suomen metsäteollisuuden voimakas kasvu 1950-luvulla.
Tehdas toimi vielä Liliuksen aikana pääasiallisesti Tammerkoskella (vuoteen 1975) ennen siirtymistään uuteen tehtaaseen Tampereen Hankkioon. Yritys ehti myös kokea hänen aikanaan nimen muutoksen perinteisestä Tampereen Verkatehdas Oy – Tammerfors Klädesfabriks Ab (1797) nimestä Tamfeltiksi.
Liliuksen veli oli poliitikko Patrik Lilius.
Ted Sator

Ted Sator (s. 18. marraskuuta 1949 New Hartford, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkovalmentaja.
Satorin pelaajaura ei ollut kovinkaan pitkä. Hän pelasi kaksi kautta NCAA-yliopistosarjan Bowling Greenin joukkueessa. Vuonna 1973 Satorin pelaajaura päättyi Eastern Hockey League -sarjan Long Island Ducks -joukkueessa.
Sator nousi NHL-valmentajaksi vuonna 1983 Philadelphia Flyersissa. Kaudeksi 1985–1986 Satorista tehtiin New York Rangersin päävalmentaja toimittuaan edelliskautena Mike Keenanin apulaisena. Loistavasti sujunut kausi nosti odotuksia jatkosta, mutta kauden 1986–1987 surkea aloitus johti Satorin potkuihin. Seuraavana vuonna Buffalo Sabres palkkasi Satorin. Tämä luotsasi Buffalon kahdesti pudotuspeleihin, joissa kuitenkin joukkue putosi ensimmäisellä kierroksella. Sator vapautettiin tehtävistään vuonna 1989.
Buffalon potkujen jälkeen Sator toimi apulaisvalmentajana Boston Bruinsissa, St. Louis Bluesissa, Hartford Whalersissa ja Vancouver Canucksissa. Vuodet 1997–2002 hän valmensi ECHL-joukkue New Orleans Brassia.
Sator on valmentanut myös Elitserienissä ja SM-liigassa, jossa toimi kahden kauden ajan Bluesin luotsina. Tämän jälkeen hän on valmentanut Slovenian maajoukkuetta ja viimeksi Itävallan pääsarjassa pelaavaa unkarilaisjoukkuetta Alba Volán Székesfehérvária.
Mike Ridley

Michael Owen Guy Ridley (s. 8. heinäkuuta 1963 Winnipeg, Manitoba, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija.
Ura.
Ridleyn ura oli vaikeuksissa juniorisarjoissa, kun James Patrickin taklauksen johdosta hänen jalkansa murtui ja myöhemmin hän mursi myös solisluunsa. Hänestä ei enää 19-vuotiaana uskottu tulevan NHL-pelaajaa ja hän pelasi yhden kauden kakkostason nuorisokiekkoa. Kaudeksi 1983–1984 Ridley siirtyi Manitoban yliopiston joukkueeseen, jossa hän teki läpimurtonsa. Hänet valittiin ensimmäisellä kaudellaan Kanadan parhaaksi yliopistopelaajaksi ja seuraavalla kaudella hän mahtui vielä tähdistökentälliseenkin.
Koska Ridleyn taidot tulivat esille melko myöhäisessä vaiheessa, häntä ei ole ikinä varattu NHL:ään. New York Rangers teki Ridleyn kanssa sopimuksen kaudeksi 1985–1986 joukkueen kakkosvalmentajan suosituksesta. Tulokaskaudellaan Ridley iski heti 65 pistettä ja mahtui NHL:n tulokaskentälliseen. Seuraavalla kaudella hänet kuitenkin kaupattiin Washington Capitalsiin yhdessä Bob Crawfordin ja Kelly Millerin kanssa vaihdossa Bob Carpenteriin ja toisen kierroksen varausoikeuteen.
Washingtonissa Ridley pelasi seitsemän kokonaista kautta ja loi uraa tasaisen varmana pistemiehenä. Hänen uransa paras kausi on 1988–1989, jolloin hän teki piste- (89) ja maaliennätyksensä (41). Hänet valittiin myös . Kauden 1993–1994 jälkeen Ridley kaupattiin Toronto Maple Leafsiin Rob Pearsonista. Toronton valmentaja Pat Burns ei kuitenkaan pitänyt Ridleyn pehmeästä pelityylistä ja tämä kaupattiin heti seuraavana kesänä Vancouver Canucksiin vaihdossa kovaotteisemmasta Sergio Momessosta.
Vancouverissa Ridleyn ura tuli päätökseen. Kausi 1995–1996 oli Ridleylle vaikea, sillä hän kärsi selkävaivoista, eikä pystynyt pelaamaan kuin 37 ottelua. Seuraavaksi kaudeksi Ridley palasi Vancouveriin, mutta lopetti uransa kesällä 1997. Hän pelasi kuitenkin vielä neljä ottelua seuraavalla kaudella IHL-liigan Manitoba Moosessa.
Elizabeth Daily

Elizabeth Ann Guttman (s. 11. syyskuuta 1961 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen laulaja, näyttelijä ja lauluntekijä, joka tunnetaan paremmin nimillä E.G. Daily, sekä Elizabeth Daily.
Hänet tunnetaan erityisesti äänirooleistaan animaatiosarjoissa Tehotytöt ja Ipanat. Daily aloitti näyttelijän uransa 1970-luvun lopulla ja on toiminut myös laulajana vuodesta 1985 lähtien.
Hän on julkaissut kolme levyä vuosina 1985, 1989 ja 1999.
Tiger of Sweden

Tiger of Sweden on valmisvaatteisiin, jalkineisiin ja asusteisiin erikoistunut tukholmalainen muotitalo. Vuonna 1903 perustetun yrityksen käsityöperinteet ovat vahvat. 
Alun perin yritys valmisti miesten valmispukuja, ja nykyään se suunnittelee vaatteita sekä miehille että naisille. Tuotteita myydään ympäri Eurooppaa, Pohjois-Amerikkaa ja Etelä-Afrikkaa.
Historia.
Yrityksen perustivat Ruotsin Uddevallassa vuonna 1903 Marcus Schwarzman ja Hjalmar Nordström. Yritys tunnettiin aluksi nimellä Schwarzman &amp; Nordström. Perustajat toivat valmispuvun idean Ruotsiin ja tekivät siten puvusta kaiken kansan vaatteen. 
1920-luvulla yritys lanseerasi Tiger-nimisen pukumalliston, josta tuli niin suosittu, että yrityksen nimeksi vaihdettiin Tiger of Sweden. 1930-luvulla yrityksestä tuli Pohjois-Euroopan suurin muotimerkki, joka kasvoi nopeasti ja valmisti yli 140 000 pukua vuodessa. Kansainvälistymisen Tiger of Sweden aloitti 1960-luvulla, kun se laajensi toimintaansa Isoon-Britanniaan ja Yhdysvaltoihin. Vuosien menestyksekkään kasvun jälkeen yritys lanseerasi ensimmäisen naistenvaatemallistonsa 1990-luvulla. 
Vuonna 2019 Tiger of Swedenin toimitusjohtajaksi nimitettiin Linda Dauriz, ja vuoden 2020 alussa Bryan Conwaystä tuli yrityksen muotoilujohtaja. Tällä hetkellä Conway toimii yrityksen luovana johtajana.
Tuotteet.
Tiger of Swedenin valikoimassa on miesten ja naisten valmisvaatteita, jalkineita ja asusteita. Tukholman studiossa suunnitellaan neljä mallistoa vuodessa. 
Vuonna 2021 Tiger of Sweden lanseerasi Lontoon muotiviikolla ensimmäisen unisex-pukunsa, jonka valmistuksessa on käytetty kestävän kehityksen mukaisia materiaaleja, somisteita ja värjäystekniikoita.
Myymälät.
Tiger of Swedenillä on tällä hetkellä yli 10 000 toimipistettä Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja Etelä-Afrikassa. Lippulaivamyymälät sijaitsevat Tukholmassa, Kööpenhaminassa, Lontoossa, Pariisissa ja Berliinissä.
Mari Järvenpää

Mari Johanna Järvenpää (s. 29. marraskuuta 1981 Kaustinen) on suomalainen yleisurheilija. Järvenpään päälajeja ovat 800 metrin juoksu ja 1 500 metrin juoksu, mutta hän on osallistunut myös 400 metrille ja 3 000 metrin juoksukilpailuihin.
Vuoteen 2005 asti Järvenpään juoksuvalmentajana toimi Timo-Jaakko Puronaho, vuosina 2005–2009 Jukka-Pekka Puumalainen ja vuodesta 2010 lähtien Maria Paczos-Czakon. Järvenpää edusti Kaustisen Pohjan-Veikkoja vuoteen 1999 asti ja Kokkolan Veikkoja vuodesta 2000 lähtien. 
Mari Järvenpään kaksoissisko Minna Järvenpää juoksee myös kilpaa, päälajeinaan 400, 800 ja 1 500 metriä.
Saavutukset.
Järvenpää on voittanut Suomen mestaruudet Kalevan kisoissa 800 metrillä vuosina 2004, 2006, 2007, 2008 ja 2010 sekä 1 500 metrillä vuosina 2007, 2008 ja 2009. Lisäksi hänellä on kolme hopeaa ja yksi pronssi 1 500 metriltä, kaksi hopeaa ja yksi pronssi 800 metriltä sekä yksi hopea 400 metriltä. Yleisurheilun Suomi–Ruotsi-maaotteluissa Järvenpää edusti Suomea ensimmäisen kerran 1998. Hän on voittanut maaottelussa 800 metriä vuonna 2005 ja 1 500 metriä vuosina 2007, 2008 ja 2009.
Maaliskuulla 2008 kilpailluissa sisäratojen MM-kilpailuissa Järvenpää juoksi 1 500 metrin Suomen ennätyksen 4.13,24, mutta karsiutui loppukilpailusta. Aikaisempi, Monika Kinnusen juoksema ennätys oli 16 vuoden takaa.
Ipanat

Ipanat () on yhdysvaltalainen Emmy-palkittu animaatiosarja, jonka tuotti Klasky Csupo. Sarjaa esitettiin ensi kerran Yhdysvalloissa Nickelodeonilla vuosina 1991–1994, jonka jälkeen siitä tuotettiin lisää jaksoja menestyksen myötä. Uudet jaksot esitettiin vuosina 1997–2004. Suomessa sarjaa esitti Yle TV1. Sarja kertoi siitä, kuinka vauvat ja lapset näkivät ja kokivat ympärillään tapahtuvat asiat.
Ipanoista tuotettiin myös kaksi elokuvaa, "Ipanat" (1998) ja "Ipanat Pariisissa" (2000). Sarjan loputtua siitä tuotettiin myös spin-off sarja All Grown Up, jossa kaikki hahmot ovat noin yhdeksän vuotta vanhempia.
Juoni.
Sarjassa keskityttiin erityisesti päähahmon Tommin sekä hänen ystäviensä Jaskan, Vilin, Lillin, Kitin ja veljensä Niilon seikkailuihin. He kykenevät kommunikoimaan toistensa kanssa vauvojen kielellä, jota aikuiset eivät ymmärrä. Vauvat pääosin ymmärtävät aikuisten puhetta, mutta käsittävät esimerkiksi vertauskuvallista puhetta väärin. Mukana ovat myös kolmevuotiaat Annika ja Susa, jotka kykenevät kommunikoimaan sekä aikuisten että vauvojen kanssa. Annika käyttää usein etuaan hyväksi manipuloidessaan jompiakumpia eikä siksi aina tule toimeen kiltimmän Susan kanssa.
Äänirooleissa.
Suomenkieliset ääninäyttelijät.
Sarjasta dubattiin vain yksi kokonainen jakso VHS:lle "Ipanat: Jouluseikkailut", "Jouluseikkailu" ("The Santa Experience"), sekä toisen jakson osio "Salama" ("The Blizzard"). 
Vastaanotto ja arvostelu.
Wizard Magazine listasi vuonna 2008 Ipanat sijalle 34 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla. Se listattiin tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listalle sijalle 92.
Michael J. Bloomfield

Michael John "Bloomer" Bloomfield (s. 16. maaliskuuta, 1959) Yhdysvaltalainen astronautti, joka on osallistunut kolmelle sukkulalennolle.
Bloomfield on kotoisin Lake Fentonista, Michiganista. Hän suoritti alemman korkeakoulututkinnon Yhdysvaltain ilmavoimien akatemiassa ja sai hävittäjälentäjäkoulutuksen F-15- ja F-16-konetyypeille. Vuonna 1994 Bloomfield suoritti maisterin tutkinnon Old Dominion Universityssä.
Ensimmäisellä sukkulalennollaan Bloomfield toimi ohjaajana (STS-86) vuonna 1997, jolloin hän telakoi sukkulan MIR-avaruusasemaan. Samana vuonna hän toimi pilottina myös lennolla STS-97 ja vuonna 2000 komentajana lennolla STS-110. Molemmat lennot päättyivät Kansainväliselle avaruusasemalle.
Bloomfield toimi apulaispäällikkönä lentohenkilökunnalle NASAn Johnson Space Centerssä vuodesta 2006 kesäkuuhun 2007, jolloin hän erosi NASAn palveluksesta.
Milko Kelemen

Milko Kelemen (30. maaliskuuta 1924 – 8. maaliskuuta 2018) oli kroatialaissyntyinen säveltäjä. Hän opiskeli muun muassa Pariisissa Olivier Messiaenin ja Freiburgissa Wolfgang Fortnerin johdolla. 
Kelemenille on myönnetty Bundesverdienstkreuz, Jugoslavian suuri valtiopalkinto, Bonnin Beethoven-palkinto (1963) ja Ordre des Arts et des Lettres'n ritarius. Hänen tärkein kustantajansa on Sikorski; teosten joukossa on "Salut au Monde" (1996).
George E. Killian

George E. Killian (6. huhtikuuta 1924 Valley Stream, New York – 7. joulukuuta 2017 Glendale, Arizona) oli huomattava yhdysvaltalainen urheiluvaikuttaja. Hän toimi Kansainvälisen opiskelijaurheiluliiton (FISU) puheenjohtajana 1999–2011.
Killian syntyi Valley Streamissa, New Yorkin osavaltiossa, ja valmistui Ohio Northern Universitysta sekä Buffalon yliopistosta.
Killian työskenteli high school- sekä yliopistokoripallojoukkueiden valmentajana ja eteni lopulta FIBA:n johtoon (1990–1998). Hän oli Kansainvälisen olympiakomitean jäsenenä. Työstään valmentajana hän pääsi vuonna 2000 Women’s Basketball Hall of Fameen Knoxvillessä, Tennesseessä.
Celebesinparatiisimonarkki

Celebesinparatiisimonarkki ("Eutrichomyias rowleyi") on äärimmäisen uhanalainen endeemisenä Indonesiassa Sangihen saarella elävä lintu.
Kooltaan celebesinparatiisimonarkki on noin 18 cm. Väritykseltään lintu on vatsastaan vaaleansininen ja selkä ja pää ovat hieman tummemman siniset. Myös nokan väri on sininen. Pyrstön alapuolen höyhenet ovat tuhkanharmaat. Laji muistuttaa hieman sinimonarkkia, mutta on tätä suurempi eikä celebesinparatiisimonarkilla ole mustia alueita otsassa ja kurkussa. Lajin äänet ovat äänekkäät "tuk", "step step" ja tyypillisimmin "chewt chewt" -äänet.
Celebesinparatiisimonarkit elävät useimmiten vanhoissa metsissä ja metsäisissä laaksoissa. Lintu käyttää ravintonaan hyönteisiä. Kannan kooksi arvioidaan 19–135 yksilöä. Suurin lajiin kohdistuva uhka on metsien hakkaaminen maanviljelysmaaksi. Pienempi uhka on lajin metsästys kauniin höyhenpuvun takia.
Antoni Ramallets

Antoni Ramallets i Simón (1. heinäkuuta 1924 Barcelona – 30. heinäkuuta 2013 Vilafranca del Penedès) oli espanjalainen jalkapallomaalivahti sekä valmentaja, joka pelasi suurimman osan ammattilaisurastaan FC Barcelonassa. 1950-luvulla häntä pidettiin yleisesti yhtenä parhaimmista jalkapallomaalivahdeista.
Jalkapalloura.
Seurajoukkue.
Ramallets suoritti asepalveluksensa San Fernandon laivastotukikohdassa. Sen jälkeen hän pelasi kahden vuoden ajan Mallorcassa, kun toinen maailmansota oli käynnissä suuressa osassa Eurooppaa. Ramallets teki ensin sopimuksen Barcelonan kanssa vuonna 1946, mutta vietti aikaa lainalla Real Valladolidissa, ennen kuin palasi Barcelonaan ja teki La Liga -debyyttinsä voittoisassa Sevilla-ottelussa 28. marraskuuta 1948. Barcelonassa hän pelasi vuodesta 1946 vuoteen 1961 saakka yhteensä 548 ottelua ja voitti kuusi kertaa Espanjan pääsarjan, Primera Divisiónn, viisi Espanjan Cupia ja kaksi Inter-Cities Fairs Cupia. Hän voitti viidesti Espanjan pääsarjan parhaan maalivahdin tittelin ("Zamora"), vuosina 1952, 1956, 1957, 1959 ja 1960.
Maajoukkue.
Ramallets pelasi Espanjan ja Katalonian maajoukkueissa. Hän pelasi Espanjan maajoukkueessa 35 ottelua. Osana Espanjan maajoukkuetta hän ylsi vuoden 1950 maailmanmestaruuskilpailuissa Brasiliassa neljännelle sijalle. Joukkue hävisi kolmossijasta käytävän ottelun Ruotsille maalein 1–3. Kansainvälinen lehdistö nimesi hänet turnauksen parhaaksi maalivahdiksi. Espanjan maajoukkueen lisäksi Ramallets pelasi epävirallisessa Katalonian maajoukkueessa seitsemässä ottelussa Francisco Francon vallan aikana.
Ura valmentajana.
Pelaajauran jälkeen Ramallets siirtyi valmentajaksi. Hän valmensi seitsemää espanjalaista joukkuetta, kuten Valladolidia, Zaragozaa, Logronesia ja Herculesia, vuosien 1962 ja 1969 aikana. Vuonna 1964 hän voitti Zaragozan kanssa Espanjan Cupin (joka tunnettiin tähän aikaan nimellä "Copa del Generalisim"), sekä johdatti joukkueen myös Inter-Cities Fairs Cupin voittoon Valenciaa vastaan.
Kuolema.
Ramallets kuoli 30. heinäkuuta 2013 pitkällisen sairauden jälkeen 89 vuoden iässä Vilafranca del Penedèsissa "Centre Sociosanitari Ricard Fortuny" -sairaalassa. Hänet haudattiin "barca"-teemaisessa seremoniassa. Seuran presidentti Sandro Rosell, seuran uusi pomo Gerardo Martino sekä kapteenit Carles Puyol, Xavi Hernández, Andrés Iniesta ja Víctor Valdés olivat paikalla hautajaisissa. Muita kuuluisia henkilöitä paikalla olivat Jordi Roura, Jordi Cardoner, Andoni Zubizarreta, Carles Rexach, Juan Laporta ja Josep Lluís Núñez.
Yksityiselämä.
Ramalletsin vaimo, Paquita Domínguez, kuoli 20. elokuuta 2012, jonka jälkeen Ramallets oli syvästi murheellinen ja siitä lähtien hänen tilansa oli mennyt huonompaan suuntaan. Hänen kaksi tytärtään ja muu perhe auttoivat häntä selviytymään surusta.
Virginio Rognoni

Virginio Rognoni (5. elokuuta 1924 – 20. syyskuuta 2022) oli italialainen kristillisdemokraattipuolueen poliitikko. Hän syntyi Corsicossa, Milanon maakunnassa.
Rognoni toimi maansa sisä- (1978–1983), oikeus- (1986–1987) ja puolustusministerinä (1990–1992). Hän oli korkeimman tuomarineuvoston ("Consiglio Superiore della Magistratura") varapresidenttinä vielä vuosina 2002–2006.
Merv Pregulman

Mervin ”Merv” Pregulman (10. lokakuuta 1922 – 29. marraskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän pelasi Michiganin yliopiston joukkueessa Wolverinesissa vuosina 1941–1943 ja NFL:ssä Green Bay Packersissa (1946), Detroit Lionsissa (1947–1948) ja New York Bulldogsissa (1949). 
Pregulman syntyi Lansingissa, Michiganissa.
Vuonna 1982 College Football Hall of Fameen päässeestä Pregulmanista tuli ammattilaisuransa jälkeen menestyvä liikemies. Hän oli toisen maailmansodan veteraani.
Serge Reggiani

Serge Reggiani (2. toukokuuta 1922 Reggio Emilia, Italia – 23. heinäkuuta 2004) oli ranskalainen näyttelijä, chanson-laulaja ja taidemaalari. Hän syntyi Reggio nell’Emiliassa, Italiassa, mutta muutti vanhempineen Ranskaan ollessaan kahdeksan vuoden ikäinen.
Reggiani esiintyi muiden muassa elokuvissa "Yön portit" (1946), "Rakastajatar" (1952) ja "Ilmiantaja" (1962). Lauluillaan hän nousi kuuluisuuteen vasta nelikymppisenä.
Myöhemmällä iällä Reggiani ryhtyi maalaamaan. Hän kuoli Pariisissa sydänkohtaukseen 82-vuotiaana toisen suositun laulajan, Sacha Distelin kuolemaa seuranneena päivänä. Hänet on haudattu Cimetière du Montparnasseen.
Vereenigingin rauha

Vereenigingin sopimus oli toisen buurisodan päättänyt rauhansopimus, joka solmittiin Britannian sekä Transvaalin ja Oranjen vapaavaltion buurien välillä 31. toukokuuta 1902 Vereenigingissä eteläisessä Transvaalissa. Sopimuksessa buurit suostuivat kuningas Edvard VII:n alamaisiksi ja korvaukseksi saivat valloitetut maansa takaisin ja lisäksi korvauksia sodan aikana tuhotuista maatiloista. Lisäksi buureille turvattiin oikeus käyttää kieltään afrikaansia kouluissa ja oikeuslaitoksessa, ja heille luvattiin itsehallinto mahdollisimman pian.
Transvaal ja Oranjen vapaavaltio saivat sopimuksen lupaaman täyden itsehallinnon jo vuonna 1907.