tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pussirotat

Pussirotat eli opossumit (lahko Didelphimorphia ja sen ainoa heimo Didelphidae) ovat Amerikassa eläviä pussieläimiä.
Pussirottia on noin 90 lajia. Pussirottien lähimpiä sukulaisia ovat pussipäästäiset.
Pussirotat ovat pieniä tai keskikokoisia pussieläimiä. Suurin laji on virginianopossumi, joka voi kasvaa vartalo ja häntä yhteenlaskettuna metrin mittaiseksi ja painaa 5,5 kilogrammaa. Vastaavasti pienimmät lajit ovat häntineen vain noin 10 cm:n mittaisia. Useimmilla lahkon eläimistä on pitkä nokkamainen kuono ja kapea pääkoppa. Pussirotilla on tarttumahäntä, mutta tämän voima ei riitä kannattamaan aikuisen yksilön painoa, joten vain poikaset saattavat roikkua häntänsä varassa.
Pussirotat ovat kaikkiruokaisia. Niiden erikoistumaton biologia, joustava ruokavalio ja lisääntymisstrategia ovat tehneet niistä menestyneitä uusille alueille levittäytyjiä ja hyviä selviytymään vaikeista ajoista. Virginianopossumeja tavattiin alun perin Yhdysvalloissa ainoastaan mantereen itäosissa. Sittemmin niitä on istutettu sekä Pohjois-Amerikan Tyynenmeren puoleiselle rannikolle ja Etelä-Kanadaan että Uuteen-Seelantiin. Lajia tavataan nykyisin niin luonnonympäristöissä kuin suurkaupungeissakin.
Pussirotat ovat vaeltelevia, ja ne pysyvät samalla alueella vain niin kauan kuin vettä ja ruokaa on helposti saatavilla.
Uhattuna pussirotat matkivat haavoittuneen tai kuolleen ulkonäköä ja hajua. Eläimet vetävät huulet sisään, paljastavat hampaansa, kuolaavat suun ympärille ja erittävät peräaukon rauhasilla pahanhajuista ainetta. Reaktio on tahdosta riippumaton. Pussirotat ovat tässä tilassa kuitenkin melko haavoittuvaisia, sillä ne voidaan vaikka kantaa pois. Monet hyväätahtovat ihmiset ovatkin epähuomiossaan tappaneet katatonisen eläimen.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut pussirottien lahkolle uutta suomenkielistä nimeä "amerikanpussieläimet".
Agglomeraatti

 
Agglomeraatti (, muodostua palloiksi) on kivilaji, joka on muodostunut sedimentistä jossa paljon pommiainesta sisältäviä pyöreitä vulkaanisia yli 64 millimetriä olevia fragmentteja. Sitä syntyy kun sitkeä hapan laava estää sisällään olevia kaasuja purkautumasta. Sen seurauksena se purkautuu räjähtämällä ja voi lentää vulkaanisina pommeina ja heitteinä kasautuen purkausaukon ympärille. Vulkaaniset pommit ovat suurempia kuin 64 millimetriä.
Kulmikasta pyroklatista sedimenttiä sanotaan pyroklastiseksi breksiaksi.
Agglomerointi

Agglomerointi (, muodostua palloiksi) eli rakeistaminen on useiden teollisuudenalojen käyttämä toimenpide, jossa materiaalia muovataan tasakokoisiksi rakeiksi, kokkareiksi tai palleroiksi. Kaivostoiminnassa malmi murskataan rakeiksi, minkä jälkeen murske agglomeroidaan, jolloin hieno malmipöly kiinnittyy suurempiin malmirakeisiin. Malmin agglomerointi voidaan tehdä sintraamalla, pelletöimällä tai briketoimalla. Pelletöinnissä tuotetaan 6–13 mm kokoisia kuulia pyörittämällä rikasteesta ja lisäaineista. Sintrauksessa pelletit kuumennetaan noin 1 300 °C:n lämpötilaan, jolloin osa metallista sulaa ja sitoo hiukkaset toisiinsa. Briketöinnissä metallista leivotaan sementin kanssa noin 15 cm leveitä kakkuja.
Samantapaisia prosesseja hyödynnetään muun muassa lääkkeiden ja elintarvikkeiden valmistamisessa, kuten myös muovin raaka-aineiden granuloinnissa.
Jennifer Jason Leigh

Jennifer Jason Leigh (s. Jennifer Lee Morrow, 5. helmikuuta 1962 Hollywood, Kalifornia) on yhdys­valtalainen näyttelijä, ohjaaja, käsi­kirjoittaja ja tuottaja. Leigh on esiintynyt lukuisissa elo­kuvissa ja televisio­sarjoissa. Hän ohjasi vuonna 2001 ensimmäisen pitkän elo­kuvansa "Pirunmoiset pirskeet" yhdessä Alan Cummingin kanssa. Leigh tunnetaan televisio­rooleistaan 2010-luvulla sarjoissa "Weeds" ja "Kosto".
Varhainen elämä.
Vuonna 1982 helikopteri­turmassa kuollut näyttelijä Vic Morrow oli Jennifer Jason Leigh’n isä.
Ura.
Leigh on saanut tunnustuksen työstään independent-elo­kuvissa Lincoln Centerin elo­kuva­yhdistykseltä vuonna 2002. American Cinematheque piti viikon pituisen retrospektiivin Leigh’n elo­kuvista Los Angelesin Egyptian Theatressa vuonna 2001. Hänet on palkittu myös Tellu­riden elo­kuva­festivaaleilla vuonna 1993. Vuonna 2015 Leigh oli ehdolla parhaan nais­sivu­osan Oscarin-, Golden Globen- ja Baftan saajaksi roolistaan Quentin Tarantinon elo­kuvassa "The Hateful Eight".
Yksityiselämä.
Leigh oli naimisissa Noah Baumbachin kanssa (2005–2013). Heillä on poika.
Nicéphore Soglo

Nicéphore Dieudonné Soglo (s. 29. marraskuuta 1934) on beniniläinen poliitikko ja maansa entinen presidentti.
Soglo opiskeli kirjallisuutta, lakia ja taloustieteitä Pariisin yliopistossa. Tämän jälkeen hän palasi Beniniin, mutta siirtyi ulkomaille Mathieu Kérékoun noustua valtaan sotilasvallankaappauksen avulla vuonna 1972. Tänä aikana Soglo toimi muun muassa Kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailmanpankin hyväksi. Vuonna 1990 hän nousi Beninin väliaikaiseksi pääministeriksi.
Vuonna 1991 Soglo voitti Mathieu Kérékoun presidentinvaaleissa (67,73 % äänistä) ja nousi maansa presidentiksi. Vuodesta 1994 lähtien hän on johtanut Parti de la renaissance du Bénin -puoluetta. Vuonna 1996 Soglon korvasi Beninin presidenttinä Mathieu Kérékou. Soglo osallistui myös vuoden 2001 presidentinvaaleihin, mutta hävisi Mathieu Kérékoulle saaden 27,12 % äänistä. Soglo ei voinut osallistua enää vuoden 2006 vaaleihin, sillä Beninin presidentin on oltava valitsemishetkellä iältään alle 70-vuotias.
Vuonna 2002 Soglo valittiin Cotonoun pormestariksi.
Jere

Jere on suomalainen miehen etunimi.
Jere on yleisin suomalainen lyhentymä heprealaisperäisestä nimestä "Jeremia", jonka merkitys on 'Jahve kohottaa', 'Jahve on korkea'.
Nimi Jere on ollut käytössä jo 1800-luvulta lähtien, mutta alkoi yleistyä 1980-luvulla. Se kuuluu 1990-luvun ja 2000-luvun alun suosituimpiin etunimiin. Suomen almanakassa Jere on ollut vuodesta 1973 lähtien.
Kesäkuuhun 2025 mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan noin 11 140 henkilöä on saanut nimekseen Jere.
Kruunuasunnot

Kruunuasunnot Oy on suomalainen kiinteistöyhtiö, joka rakennuttaa ja vuokraa vapaarahotteisia asuntoja 19 paikkakunnalla ympäri Suomen. Toimintaan kuuluu myös asuntojen vuokrauksen ja hallinnoinnin palveluiden tuottamista. Kruunuasunnot hoitaa yhteensä noin 2300 asuntoa, joista se omistaa itse noin 1 900. Kruunuasuntojen toimintaan kuuluu myös kokonaisten uusien talokokonaisuuksien rakennuttaminen.
Historia.
Kruunuasunnot perustettiin vuonna 1999 hallinnoimaan Suomen puolustusvoimien omistuksessa olleita vuokra-asuntoja. Vuosina 1999—2001 Kruunuasunnoille siirrettiin noin 5 300 Puolustusvoimien asuntoa. Tämän jälkeen Kruunuasunnot on ostanut lisää kiinteistöjä sekä rakennuttanut uusia taloja muun muassa Helsinkiin, Tampereelle, Jyväskylään, Turkuun, Hämeenlinnaan, Sodankylään ja Rovaniemelle. Vanhoja kohteita on perusparannettu järjestelmällisesti ja osa on myyty tai purettu pois.
Kruunuasuntojen omistaja oli aluksi Suomen valtion kiinteistösijoitusyhtiö Kapiteeli Oyj. Kapiteeli myi vuonna 2004 tytäryhtiön koko osakekannan Solidiumille. Kaupan kokonaisarvo oli noin 115 miljoonaa euroa. Nykyisin Solidium on jaettu arvopaperiliiketoimintaa harjoittavaksi Solidiumiksi ja kiinteistöliiketoimintaa harjoittavaksi Governia Oy:ksi, joista jälkimmäinen on Kruunuasuntojen emoyhtiö. Governia on Suomen valtion omistuksessa.
A-Kruunu.
A-Kruunu Oy perustettiin joulukuussa 2001 Kruunuasunnot Oy:n tytäryhtiöksi. Aikaisemmalta nimeltään Aravakruununa tunnettu yhtiö keskittyi pääosin Arava-omistukseen.
Suomen valtio pääomitti Kruunuasunnot Oy:n tytäryhtiönä tuolloin ollutta A-Kruunu Oy:tä vuonna 2013 osana ensimmäistä lisätalousarviota 30 miljoonalla eurolla tarkoituksena rakennuttaa kohtuuhintaisia vuokra-asuntoja omaan omistukseen Helsingin seudulla.
A-Kruunu Oy siirrettiin valtion suoraan omistukseen vuonna 2014.
Muuta.
Puolustushallinnon asuntokannan osalta yhtiön yhteistyökumppani kiinteistönhoidossa on Puolustushallinnon rakennuslaitos.
Teatao Teannaki

Teatao Teannaki (1936 Abaiang – 11. lokakuuta 2016) oli kiribatilainen poliitikko. Hänet valittiin vuonna 1991 maansa presidentiksi Kiribatin kansallisen kehityspuolueen edustajana ja hän toimi virassa 8. heinäkuuta 1991 – 24. maaliskuuta 1994, jolloin hänet pantiin viralta, kun maan parlamentti ei saanut luottamuslauselmaa. Syyskuussa 1994 hän hävisi presidentinvaaleissa Teburoro Titolle.
Teannaki valittiin Kiribatin parlamentin puhemieheksi 5. helmikuuta 2016. Hän kuoli 80-vuotiaana sydänkohtaukseen kesken väittelyn 11. lokakuuta 2016.
Roberto Farinacci

Roberto Farinacci (16. syyskuuta 1892 Isernia, Italia – 28. huhtikuuta 1945 Vimercate, Italia) oli italialainen poliitikko ja fasistisen "Partito Nazionale Fascista" -puolueen merkittävimpiä jäseniä.
Elämä.
Nuoruus.
Roberto Farinacci syntyi Iserniassa köyhään italialaisperheeseen. Hänet erotettiin jo nuorena koulusta, ja 17-vuotiaana vuonna 1909, Farinacci muutti Cremonaan voidakseen työskennellä rakennusmiehenä läheisellä rautatiellä. Näihin aikoihin hän alkoi kiinnostua politiikasta ja liittyi Italian sosiaalidemokraattiseen puolueeseen. Farinacci osallistui ensimmäiseen maailmansotaan, ja sodan päätyttyä hän erosi puolueesta voidakseen osallistua Benito Mussolinin "Fasci Italiani di Combattimento" -järjestön toimintaan. 
Fasistipuolue.
Farinacci alkoi julkaista "Cremona Nuova" -nimistä fasistista sanomalehteä ja johti mustapaitojen ryhmiä pelotellakseen paikallisia asukkaita liittymään fasisteihin. Hän osallistui fasistien marssiin Roomaan, minkä päätteeksi kuningas Viktor Emanuel III joutui nimittämään Mussolinin pääministeriksi. Vuonna 1922 Farinacci julistautui Cremonan pormestariksi.
Mussolinin noustua valtaan Farinaccista tuli yksi vaikutusvaltaisimmista fasistipuolueen jäsenistä. Hän keräsi ympärilleen tuhansia kannattajia. Radikaaleista ja äärioikeistolaisista mielipiteistään tunnettu Farinacci piti Mussolinia liian vapaamielisenä johtajana, kun taas Mussolini itse piti Farinaccia väkivaltaisena ja arvaamattomana. Joka tapauksessa Farinaccia pidettiin yhtenä "Il Ducen" innokkaimmista kannattajista, ja vuonna 1925 hänestä tuli fasistipuolueen pääsihteeri. Mussolini antoi hänelle tehtäväksi johtaa Italian militarisointia, mutta Farinacci alkoi pian riitelemään diktaattorin kanssa, minkä seurauksena hänet erotettiin puolueen pääsihteerin virasta. Uudeksi pääsihteeriksi tuli Augusto Turati, ja militarisoinnin johtaminen annettiin Achille Staracelle. 
Vuonna 1935 kenraaliluutnantiksi ylennetty Farinacci osallistui Etiopian sotaan, jonka aikana hän menetti kätensä käsikranaatin räjähdyksessä. Samana vuonna hän liittyi fasistien suureen neuvostoon. Vuonna 1937 hän osallistui Espanjan sisällissotaan Francisco Francon johtamien kansallismielisten puolella.
Toinen maailmansota.
Toisen maailmansodan alkaessa Farinaccista oli tullut yksi Mussolinin luotetuimmista neuvonantajista. Juuri hän ehdotti Mussolinille Italian osallistumista sotaan Saksan liittolaisena. Vuonna 1941 hänet siirrettiin italialaisten miehittämään Albaniaan.
Vuonna 1943 Farinacci osallistui fasistien suuren neuvoston hätäkokoukseen, joka johti Mussolinin syöksemiseen vallasta. Farinacci ei uskaltunut äänestää Mussolinin syrjäyttämisen puolesta, minkä seurauksena hän joutui pakenemaan Saksaan välttyäkseen marsalkka Badoglion johtaman uuden hallituksen julistamalta pidätysmääräykseltä. Saksassa kansallissosialistit asettivat Farinaccin Pohjois-Italiaan perustetun "Salòn sosiaalisen tasavallan" hallituksen jäseneksi. Hän kuitenkin joutui saksalaisten vapauttaman Mussolinin epäsuosioon ja vetäytyi takaisin Cremonaan osallistumatta enää poliittiseen toimintaan. 
28. huhtikuuta 1945 Farinacci joutui kommunististen partisaanisissien teloittamaksi Vimercatessa.
Document

Document on R.E.M:n viides studioalbumi. Se julkaistiin syyskuussa 1987 muutama kuukausi kokoelmalevy "Dead Letter Officen" jälkeen. "Document" oli yhtyeen viimeinen studioalbumi I.R.S. Recordsille ja albumi, jonka myötä yhtye nousi lopullisesti merkittävien rockyhtyeiden joukkoon - joulukuussa 1987 R.E.M. oli "Rolling Stonen" kannessa otsikolla "Amerikan paras Rock and Roll -yhtye".
"Document" oli ensimmäinen Scott Littin tuottama R.E.M.-albumi. Littin ja yhtyeen yhteistyö jatkui aina "New Adventures in Hi-Fi" -levylle asti. Document oli ensimmäinen R.E.M. -levy, joka myi platinaa ja levyllä oli yhtyeen ensimmäinen suuri hitti: "The One I Love", joka nousi Yhdysvaltain singlelistan sijalle yhdeksän.
Kappalelistaus.
Kaikki kappaleet Berry, Buck, Mills ja Stipe paitsi "Strange", joka on alun perin Wiren kappale.
Lisäksi Euroopan CD-versiossa (1993) ovat seuraavat bonuskappaleet:
Asentaja-aliupseeri (tietojärjestelmälinja)

Tietojärjestelmäasentaja-aliupseeri (Lyhenne TJAS-AU) on Suomen Puolustusvoimien tietoliikenneasentajakoulutuksen saanut henkilö.
Koulutus.
Asentaja-aliupseerit koulutetaan Parolannummella, Panssariprikaatin Johtamisjärjestelmäkomppaniassa tietojärjestelmäasentajalinjalla. Asentajakoulutukseen hakeudutaan alokaskauden aikana erityistehtävähaussa, ja kurssille valitaan jokaisesta saapumiserästä noin 5-10 varusmiestä. Linjalle hyväksytyt siirtyvät alokaskauden jälkeen Panssariprikaatiin. Koulutukseen kuuluu koulutushaarajakso, AUK 1 ja AUK 2, joista kukin kestää kuusi viikkoa
Tietojärjestelmälinjan asentajaopintosuunnan aselajikoulutus sisältää muun muassa kupari- ja valokuitukaapeloinnin, lähiverkkolaitteet (joista tärkeimpinä reitittimet) ja SDH-solmun.
Palvelus.
Asentaja-aliupseerin palvelusaika on 347 vuorokautta. Mahdollisia palveluspaikkoja koulutuksen jälkeen ovat eri joukko-osastot sekä eri maakuntien johtamisjärjestelmäkeskukset. Jokaiselta kurssilta jää 1 TJAS-AU:ta toimimaan seuraavalle erälle linjan apukouluttajana. TJAS-AU:iden palvelus koostuu pääsääntöisesti kiinteiden tietoliikenneyhteyksien rakentamisesta sekä ylläpidosta.
Flavia Bujor

Flavia Bujor (s. 8. elokuuta 1988) on ranskalainen kirjailija. Hän syntyi Romaniassa vanhempiensa ainoana lapsena. Perhe muutti Pariisiin, kun Bujor oli kaksivuotias. Flavian äiti on psykoanalyytikko ja isä kuvanveistäjä. Bujor kirjoitti esikoisromaaninsa, fantasiakirjan nimeltä "Ennuskivien mahti" 12-vuotiaana. Kirjasta tuli maailmanmenestys: romaanin käännösoikeudet myytiin 23 maahan, ja Miramax osti teoksen elokuvaoikeudet. Teos oli pitkään Ranskan ja Saksan myyntilistojen kärkikirjoja.
Amfibiovaunu

Amfibiovaunu on panssarivaunu, joka on täysin uintikykyinen ilman lisälaitteita (kuten esimerkiksi kahluuputkea).
Historiaa.
Amfibiovaunujen edeltäjänä voidaan pitää Orukter Amphibolosia, jonka kehitti yhdysavaltalainen keksijä Oliver Evans vuonna 1805. Vuonna 1806 ensimmäiset amfibioajoneuvot todella valmistuivat.
Sotilaskäytössä amfibioajoneuvot olivat ensimmäistä kertaa ensimmäisessä maailmansodassa. Sodan jälkeen kehitystyö oli vähäistä ja alkoi uudelleen vasta toisen maailmansodan aikana. Vaikka toisessa maailmansodassa amfibiovaunut eivät saavuttaneet suurta suosiota sotilaiden joukossa, havaittiin ylemmässä johdossa tämä erittäin käytännölliseksi tavaksi ylittää vesistöjä ilman siltoja tai muita vastaavia vesistönylitystapoja. Kehitys jatkui ja kylmän sodan aikana amfibiovaunut kehittyivät nykyaikaiselle tasolleen. Silloin kehittyneimpiä amfibiovaunuja olivat BMP-rynnäkköpanssarivaunut.
Tämä vaunutyyppi asetettiin Suomessa vesistötoimintakieltoon Taipalsaaren onnettomuuden johdosta.
Vuonna 2007 Suomen merkittävin amfibiosotilasajoneuvo on Pasi-panssariauto.
Metalliliitto (radio-ohjelma)

Metalliliitto oli vuonna 1988 alkunsa saanut suomalainen radio-ohjelma, joka keskittyi metallimusiikkiin. Ohjelman viimeinen juontaja oli Matti Riekki. Ohjelman viimeinen lähetys oli 31. joulukuuta 2009, ja seuraavan vuoden alussa sen korvasi Kaarle Viikatteen ja Erno Kulmalan juontama "Kaarle ja Erno raskaana".
Alun perin ohjelmaa lähetettiin osana Ylen "Rockradiota", kunnes kanavauudistuksen myötä se siirtyi Radiomafialle kesäkuussa 1990 ja edelleen YleX:lle tammikuussa 2003. Ensimmäinen varsinainen "Metalliliitto"-lähetys oli 6. kesäkuuta 1990.
"Metalliliittoa" juonsi vuoteen 2006 asti Klaus Flaming, joka tammikuussa 2004 sai parikseen "Inferno"-lehden nykyisen päätoimittajan Matti Riekin. Viimeisen "Metalliliitto"-lähetyksensä Flaming juonsi 30. marraskuuta 2006 ja on sittemmin siirtynyt Nelonen Median vuoden 2007 alussa aloittaneen radiokanavan Radio Rockin juontajaksi. Ohjelman pituus kasvoi alun 45 minuutista ensin tunnin mittaiseksi ja lopulta kahteen tuntiin. Lähetysaika vaihteli keskiviikko-, torstai- ja sunnuntai-illan välillä. Kaksituntisen aikana käytiin läpi uutuusalbumit ja -DVD:t vanhempaakaan materiaalia kuitenkaan unohtamatta sekä haastateltiin jotain ajankohtaista artistia.
Levy-yhtiö Spinefarm Records on julkaissut kokoelma-albumit "Metalliliitto" (1997), "Metalliliitto 2" (1998), "Blackmetalliliitto" (1998), "Metalliliitto 1999" (1999) ja "Milleniumliitto" (1999), joista molemmat 1999-painokset olivat tuplalevyjä. Kokoelmat on varustettu Klaus Flamingin saatesanoilla.
Sarjakuvakäsikirjoittaja

Sarjakuvakäsikirjoittaja laatii sarjakuville käsikirjoitukset, joiden perusteella sarjakuvapiirtäjä piirtää työn valmiiksi. Joskus käsikirjoittaja myös piirtää itse omat sarjakuvansa, kuten vaikkapa Carl Barks, Romano Scarpa tai Hergé.
Suomen ainoa päätoiminen sarjakuvakäsikirjoittaja on Pauli Kallio.
Marder

Marder () on saksalainen rynnäkköpanssarivaunu, jonka valmistaja on Rheinmetall Landsystems Gmbh. Vaunut otettiin Bundeswehrin käyttöön 1970-luvulta alkaen.
Ensimmäiset prototyypit ja esituotannon vaunut valmistuivat vuosien 1967 ja 1968 välisenä aikana. Vuonna 1969 Rheinmetal sai tilauksen Länsi-Saksan armeijalta. Ensimmäiset sarjatuotannossa valmistuneet vaunut toimitettiin toukokuussa 1971 ja tuotanto jatkui vuoteen 1975, kun noin 2100 vaunua oli valmistunut. Tämä jälkeen samalle alustalle rakennettiin Roland-ilmatorjuntaohjus-vaunuja. Vaunu on ollut käytössä vain Saksan armeijalla. Sen ilmatorjunta-versio Roland on käytössä myös Brasiliassa. Kreikka on neuvotellut 500 käytetyn vaunun hankkimisesta.
Marderin aseistuksena on 20 mm Rheinmetall MK 20 Rh202 −konetykki kahden miehen tornissa. Sen lisänä on 7,62 mm MG3 −konekivääri tykin suuntaisesti. Aikaisemmissa versiossa oli toinen MG3 kauko-ohjattuna takarungon päällä. Voimanlähteenä on 600 hevosvoiman (441 kW) MTU MB 833. Pian vaunujen valmistumisen jälkeen niihin lisättiin MILAN-panssarintorjuntaohjus, jonka ampujana oli aluksi vaununjohtaja. Jälkeenpäin kaikkiin vaunuihin lisättiin lämpökamera. 
Vuonna 1988 alkaneessa päivitysohjelmassa Thyssen Henschel lisäsi kaikkiin vaunuihin panssarointia, jonka on tarkoitus pysäyttää Neuvostoliiton BMP-2:n 30 mm konetykin ammus sekä uudet rypälepommit. Vaunun massa kasvoi 35 tonniin ja samalla voimansiirto ja jousitus uusittiin.
Yleisin käytössä oleva malli on Marder 1A3. Malli 1A4 lisäsi ainoastaan kyvyn käyttää salattua radioverkkoa. 1A5:ssä on lisäksi parannettu suoja miinoja vastaan.
Marder oli pohjana Thyssen-Henschelin kevyelle vaunulle, joka sai Argentiinassa nimen TAM ("Tanque Argentino Mediano"). Runkoa on käytetty Rolandin lisäksi Jagdpanzer Kanone 90mm:ssa ja Raketenjagdpanzer SS-11:ssä.
Marder -vaunut tullaan korvaamaan uusilla Puma -vaunuilla vuosien 2010–2020 aikana.
Tekniset tiedot.
Aseistus
Mitat
Panssarointi
Lastensuojelun Keskusliitto

Lastensuojelun Keskusliitto on vuonna 1937 perustettu lastensuojelualan kattojärjestö, joka vaikuttaa lapsen oikeuksien toteutumiseksi sekä lastensuojelun kehittämiseksi. Lastensuojelun Keskusliitolla on jäseninään järjestöjä ja kuntia tai kuntayhtymiä.
Lastensuojelun Keskusliitto vaikuttaa lapsiystävällisemmän yhteiskunnan puolesta kannanotoilla, lausunnoilla, viestinnällä ja kampanjoilla sekä kehittää lasten kanssa työskentelevien ammattilaisten osaamista koulutuksilla, oppailla ja tietoa tarjoamalla. Keskusliitto koordinoi lapsen oikeuksien viestintää Suomessa sekä toteuttaa ja koordinoi erilaisia hankkeita ja projekteja lasten edun toteutumiseksi. 
Linnanmäen huvipuistoa Helsingissä ylläpitävä Lasten Päivän Säätiö on Lastensuojelun Keskusliiton toiminnan merkittävin rahoittaja. 
Lastensuojelun Keskusliitto on SOSTEn jäsenjärjestö.
Lastensuojelun Keskusliitto julkaisee lasten ja nuorten kasvatusta ja hyvinvointia käsittelevää Lapsen Maailma -lehteä. 
Keskusliiton jäsenyys.
Lastensuojelun Keskusliitto voi varsinaiseksi jäsenekseen hyväksyä hallituksen päätöksellä ja sille osoitetun vapaamuotoisen kirjallisen hakemuksen perusteella kunnan, yhdistyksen tai muun yhteisön. Jäseneksi päästäkseen hakijan tulee olla lastensuojelun alalla työskentelevä ja toimialan kehittämistä edistävä rekisteröity yhdistys, säätiö tai muun oikeuskelpoinen yhteisö. Sen toiminta-alueena on oltava lisäksi joko koko maa tai jompikumpi kielialue kokonaisuudessaan. Poikkeustapauksissa voidaan varsinaiseksi jäseneksi hyväksyä edellä mainittua suppeammallakin alueella toimiva hakija, jos sen toiminnalla harkitaan olevan lastensuojelulle yleistä merkitystä.
Susan Hayward

Susan Hayward (30. kesäkuuta 1917 Brooklyn, New York – 14. maaliskuuta 1975) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hayward palkittiin Oscarilla elokuvasta "Antakaa minun elää!" (I Want to Live!, 1958), tämän lisäksi hän oli neljä kertaa ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. Ehdokkuudet olivat elokuvista "Virran viemä" 1947, "Hupsu sydämeni" 1949, "Laulu sydämessäni" 1952 ja "Itken vasta huomenna" 1955.
Flatbushissa New Yorkissa varttuneella Haywardilla oli irlantilaisia, englantilaisia ja ruotsalaisia sukujuuria. Häntä kiusattiin koulussa kirkkaanpunaisen tukkansa takia. Hän aloitti uransa valokuvamallina jo kouluaikanaan. Vuonna 1937 hän pyrki "Tuulen Viemää" -elokuvaan, mutta hävisi Vivien Leigh'ille. Hayward pääsi kuitenkin näyttelemään pikkurooleja monissa elokuvissa. Menestystä alkoi tulla elokuvien "Erämaalinnakkeen sankarit" (Beau Geste, 1939), "Among the Living", (1941), ja "Kun myrsky raivoaa" ("Reap the Wild Wind", 1942) myötä. Elokuvassa "Virran viemä" ("Smash-Up: The Story of a Woman", 1947) Hayward sai esittää voimakastahtoista rohkeaa naista. Tästä roolista hän nousi ensimmäistä kertaa Oscar-ehdokkaaksi.
Hayward menehtyi aivokasvaimeen 57-vuotiaana.
Hänellä on tähti Hollywoodin Walk of Famella.
Gitega

Gitega (aiemmin Kitega) on Burundin pääkaupunki sekä Gitegan provinssin hallintokeskus ja maan toiseksi suurin kaupunki. Se sijaitsee linnuntietä noin 65 kilometriä Bujumburasta itään.
Gitega on historiallisesti merkittävä kaupunki. Se oli satoja vuosia Burundin kuninkaan (mwami) kotipaikka ja Burundin kuningaskunnan pääkaupunki. Myös siirtomaa-aikana se oli Burundin hallintokaupunki. Vuonna 2007 Burundin hallitus julisti suunnittelevansa maan pääkaupungin siirtämistä tulevaisuudessa Bujumburasta Gitegaan. Tämä tapahtui vuoden 2019 alussa.
Kaupunki on uskonnollinen ja opetuksen keskus. Muun muassa Burundin kansallismuseo sijaitsee Gitegassa. 
Gitegan väkiluku vuoden 2008 väestönlaskennassa 41 944 asukasta. Gitegan kunnassa, joka on yksi Gitegan maakunnan 11 kunnasta, asui tuolloin 155 005 ihmistä.
Julkisten paikkojen pelko

Julkisten paikkojen pelko tai agorafobia (kr. "agorá" kokoontumispaikka, "phóbos" pelko) on ahdistuneisuushäiriö, jossa ahdistuneisuus ja välttely liittyvät paikkoihin tai tilanteisiin, joissa apua ei ole saatavilla ja joista poispääsy on vaikeaa tai noloa. Vaikeasta agorafobiasta kärsivä henkilö saattaa linnoittautua kotiinsa. Julkisten paikkojen pelosta on käytetty myös termejä "torikammo", "avaran paikan kammo" ja "aukiokammo".
Esiintyvyys.
Julkisten paikkojen pelon (ilman paniikkihäiriötä) 12 kuukauden vallitsevuus oli vuonna 2000 yli 30-vuotiailla noin 1,2 % ja nuorilla aikuisilla elinaikainen vallitsevuus noin 1,1 %. Tämä vastaa esiintyvyyttä muissa Euroopan maissa. Pelko julkisissa paikoissa on lievänä varsin yleistä.
Syyt.
Julkisten paikkojen pelon syyt ovat samankaltaisia kuin paniikkihäiriön. Noin puolella paniikkihäiriöstä kärsivistä ilmenee myös julkisten paikkojen pelkoa. Julkisten paikkojen pelko saa tyypillisesti alkunsa paniikkikohtausten tai tätä lievempien ahdistuneisuuskohtausten vuoksi. Tyypillisimpiä ahdistuneisuutta aiheuttavia tilanteita ovat kotoa yksin poistuminen, ihmisjoukossa oleminen, sillalla oleminen sekä julkisella kulkuvälineellä tai autolla matkustaminen. Ahdistuneisuusherkkyys (engl. "anxiety sensitivity") on olennainen tekijä julkisten paikkojen pelon synnyssä erityisesti, kun oirekuvaan ei liity voimakkaita paniikkikohtauksia. Esiintyvyys on naisilla noin kaksinkertainen sekä nuorilla aikuisilla ja keski-ikäisillä korkeampi muihin ikäluokkiin verrattuna.
Alihoitokin voi olla yksi olennainen tekijä. Esimerkiksi Terveys 2000 -tutkimuksessa vain osa ahdistuneisuushäiriön diagnoosikriteerit (DSM-IV) täyttäneistä sai hoitoa ja heistäkin vain vähemmistö hoitosuosituksen mukaisesti.
Diagnostiikka.
Julkisten paikkojen pelon diagnostiikka perustuu potilaan psykiatriseen kliiniseen haastatteluun (anamneesi) ja tutkimukseen (status). Julkisten paikkojen pelon diagnoosin (ICD-10 F40.0) kriteerit ovat lyhyesti seuraavat:
Hoito.
Agorafobiaa voi lieventää ottamalla julkisille paikoille mukaan ”tukihenkilön”, kuten ystävän. Paniikkihäiriöön liittyvää julkisten paikkojen pelkoa hoidetaan psykoterapeuttisesti ja lääkkeellisesti kuten paniikkihäiriötä. Pelkän julkisten paikkojen pelon hoidosta on niukasti luotettavaa tutkimusta. Paniikkihäiriön hoitovaihtoehdoista ainakin psykoterapeuttiset menetelmät ja altistushoito saattavat olla hyödyllisiä myös pelkän julkisten paikkojen pelon hoidossa, ja masennuslääkehoitokin soveltuu mahdollisesti sitä paremmin, mitä enemmän oirekuva muistuttaa paniikkihäiriötä.
Ken Owen

Ken Owen on rumpali Liverpoolista. Hänet tunnetaan parhaiten yhtenä Carcass-bändin perustajana. Hän hoiti alussa vähän lauluosuuksiakin. Bändin hajottua vuonna 1995 hän perusti Blackstar-bändin kahden muun entisen Carcassin jäsenen kanssa. Vuonna 1999 hän kärsi aivoverenvuodosta, joka teki soittamisen mahdottomaksi. Hiljattain hän näyttää parantuneen suurimmaksi osaksi ja on alkanut soittaa taas rumpuja.
Hän inspiroi Carcassia tekemään lääketieteellistä sisältöä lyriikoihinsa.
Beatrice Arthur

Beatrice ”Bea” Arthur (oik. Bernice Frankel, 13. toukokuuta 1922 New York, New York, Yhdysvallat – 25. huhtikuuta 2009 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko ja laulaja. Hänet tunnettiin erityisesti Maude Findlayn roolista 1970-luvun sitcomissa "Maude" ja Dorothy Zbornakin roolista 1980-luvun sitcomissa "Tyttökullat". Hänet palkittiin Emmy-palkinnolla molemmista rooleista, minkä lisäksi hän oli useita kertoja Emmy-ehdokkaana. Hän voitti uransa aikana myös Tony-palkinnon näytelmästä "Mame." Arthur sai urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle. Hän kuoli 86-vuotiaana 25. huhtikuuta 2009 kotonaan Los Angelesissa. Hän oli sairastanut syöpää.
Nokia 3660

Nokia 3660 on Nokian valmistama älypuhelin, joka julkaistiin vuoden 2003 viimeisellä neljänneksellä. Nokian 3660 hyödyntää Series 60 -ohjelmistoa. Se muistuttaa hyvin paljon edeltäjäänsä Nokia 3650:aa. Erona kännyköiden välillä on mm. näppäimien sijoittelu, joka on 3660:ssa perinteisempi, kun taas 3650:ssa näppäimet tekevät ympyränmallisen kuvion. Erona on myös se, että 3660 pystyy toistamaan enemmän värejä näytössään kuin 3650.
Nokia 3660 on kolmitaajuuspuhelin jossa on automaattinen taajuusalueiden vaihto. Se toimii 900, 1800 ja 1900 MHz GSM-verkoissa. Muistia puhelimessa on 3,4 Mt. Nokia 3660:ssa on MMC- muistikorttipaikka jolla on mahdollista kasvattaa puhelimen muistia, jopa 2 Gt:lla. Langaton tiedonsiirto on mahdollista infrapunan tai Bluetooth-teknologian avulla. Puhelimen XHTML-selaimella on mahdollista surffata internetissä.
Ensikoti

Ensikoti on paikka, jossa tuetaan vaikeuksissa olevia perheitä vanhemmuudessa ja elämänhallinnassa. Muun muassa yksinhuoltajaäidit voivat tulla ensikotiin odotusaikana tai pienen vauvan kanssa. Myös isä voi asua ensikodissa. Asumisaika sovitaan perheen tarpeiden mukaan. Ensikodissa tuetaan vauvan ja vanhempien varhaista vuorovaikutusta, hyvää suhdetta ja opetellaan arkielämästä ja vauvanhoidosta selviytymistä käytännössä.
Ensikotien perustaja ja varsinainen uranuurtaja oli talousneuvos Miina Sillanpää, joka toimi nykyisessä Helsingin ensikoti ry:ssä. Hänen johdollaan Suomen sosialidemokraattinen työläisnaisliitto perusti ensimmäisen Ensi Kodin Helsinkiin 1940. Ensimmäinen Ensi-Koti valmistui Helsingin Vallilaan vuonna 1942. Sen suunnittelijana toimi arkkitehti Elna Kiljander. 
Ensikotitoiminta Suomessa.
Suomeen perustettiin "Naisten suojakotien liitto", myöhemmin "Ensi- ja Turvakotien liitto" vuonna 1945. Sen ensimmäisiä tehtäviä oli ensikotitoiminta aikakauden termeillä ilmaistuna "au-äitien auttaminen", ts. avioliiton ulkopuolella syntyneiden lasten ja heidän äitiensä aseman turvaaminen. Myöhemmin mukaan tuli myös turvakotitoiminta parisuhteissaan väkivaltaa kokeneille, ensin tosin lähinnä naisille. Nykymääritelmän mukaan "auttaa vaikeissa ja turvattomissa oloissa eläviä lapsia ja perheitä ja tehdä perheväkivaltaa ehkäisevää työtä". 
Suomessa ensikoteja on Helsingissä, Jyväskylässä, Kokkolassa, Lahdessa, Oulussa, Raahessa, Rovaniemellä, Tampereella, Turussa ja Vaasassa. 
Päihdeongelmaisten äitien hoitoon erikoistuneita ensikoteja on näiden lisäksi Helsingissä, Espoossa, Turussa, Kuopiossa, Rovaniemellä ja Kokkolassa.
Päihdeongelmien hoitoon erikoistuneet ensikodit.
Viime vuosina perinteisen "au-äitien" ensikotitoiminnan tarve on vähentynyt yleisen sosiaaliturvajärjestelmän ja kulttuurin muuttuessa. Kuitenkin samaan aikaan muun muassa päihteitä käyttävien äitien ja raskaana olevien naisten osuus on koko ajan lisääntymässä. Voimavaroja onkin siirretty kasvavassa määrin tähän suuntaan. Myös erityyppisten vauvaperhetyön ja avopalvelujen erimuotoiset yhdistelmät joissa on ensikotitoiminnan kaltaisia interventiojaksoja ovat osin yleistyneet. Ensi- ja turvakotien liiton jäsenyhdistykset ylläpitävät kuutta päihdeongelmiin erikoistunutta ensikotia, jotka sijaitsevat Helsingissä, Espoossa, Turussa, Kuopiossa, Rovaniemellä ja Kokkolassa.
Ensikotien avo- ja tukipalvelut.
Avo- ja tukipalveluja voivat olla muun muassa avo- ja laitoksessa tapahtuva palvelu vauva- ja lapsiperheille, joilla on vaikeahoitoinen vauva tai vakavia vanhemmuuden puutteita, baby blues tai synnytyksen jälkeisen masennuksen aikainen jakso ensikodissa vaikeahoitoisen vauvan tai vanhempien uupumuksen takia sekä ensikotijakso äidille, isälle ja vauvalle päihdeongelmien, mielenterveysongelmien, riittämättömien vanhemmuustaitojen tai varhaisen vuorovaikutuksen ongelmien takia.
Ahlfors

Ahlfors on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Lauri Ahlgrén

Lauri Kalevi Ahlgrén (4. syyskuuta 1929 Karkku – 23. heinäkuuta 2021) oli suomalainen taidegraafikko, taidemaalari ja taidealan järjestövaikuttaja. Hän on tunnetuimpia informalismin edustajia Suomessa. Ahlgrénin värikkäät abstraktit litografiat muodostuvat selvärajaisista alueista ja liittyvät muotokieleltään sarjakuvamaailmaan.
Ahlgrén toimi "Taide"-lehden päätoimittajana 1960-luvun lopulla ja osan 1970-luvusta. Hän oli taiteilijaprofessori vuosina 1980–1985. Ahlgrénille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1969 ja professorin arvonimi vuonna 1997.
Ahlgrén menehtyi pitkäaikaiseen sairauteen 91-vuotiaana vuonna 2021.
Julkisia teoksia.
Lauri Alhgrénin suunnittelemia jukisia teoksia ovat seuraavat:
Passio (musiikki)

Passio on sävellysmuoto, joka käsittelee Raamatun evankelistojen esittämän Kristuksen kärsimyksen musikaalinen tulkinta. Teksti pohjautuu yleensä johonkin Uuden testamentin neljästä evankeliumista. Passio voi olla laajamuotinen teos, jolloin se muistuttaa oratoriota tai pienimuotoinen, jolloin se on samantyyppinen teos kuin kantaatti.
Passion historiaa.
Jo 300-luvulla tiedetään pappien esittäneen kärsimyshistoriaa kantilloiden (puhelaulu) sen tekstiä. Tämä tehtiin dramaattisesti vaikuttavammaksi, kun Jeesuksen vuorosanat esitettiin matalammalla kantillointiäänellä kuin kertojan ja kansanjoukkojen sanat.
1100-luvulta alkaen passioteksti jaettiin kolmen henkilön esittämäksi, useimmiten kertoja (evankelista), Jeesus ja kolmas esittäjä, joka lauloi muiden henkilöiden vuorosanat. Kun moniäänisyys kehittyi etenkin 1400-luvulta alkaen, alettiin kansanjoukon osuudet esittää moniäänisinä kuoroina.
Myöhemmin saattoi kuoro laulaa kertovatkin tekstiosuudet. 1600-luvulta alkaen oratorio ja ooppera vaikuttivat myös passioon. Siitä kehittyi liturginen draama. Vuorosanat jaettiin eri henkilöiden esitettäväksi, evankeliumin kertomuksen lomaan lisättiin aarioita ja kuorolauluja sekä koraaleja,yleensä kärsimysvirsien virrensäkeistöjä, joihin seurakunta saattoi yhtyä. Laulajilla on oma sävelalueensaː Jeesuksen osa on yleensä kirjoitettu bassolle ja evankelistan, kertojan osuus tenorille. Henkilöosista tuli vähitellen täysin solistisia rooleja. Urkujen ohella säestyksessä käytetään orkesterisoittimia.
Passiot nimetään sen evankeliumin mukaan, jonka teksti teoksen pohjana on. On myös olemassa ”passiokantaatteja”, joissa teksti on Raamatun tekstin pohjalta kirjoitettua vapaata tekstiä. Italialaisen Pietro Metastasion (1698– 1782) passioteksti "La passione di Gesù Cristo" on yksi aikanaan eniten käytettyjä passiokantaatteja, siitä on säilynyt noin 70 sävellystä. 
Passioiden esittäminen oli ja on osa hiljaisen viikon jumalanpalveluksia siten, että määrättynä päivänä esitetään eri evankelistojen passiotekstit. Katolisen kirkon perinteen mukaisesti palmusunnuntaina luetaan "Matteuspassio", hiljaisen viikon tiistaina "Markuspassio", keskiviikkona "Luukaspassio" ja pitkäperjantaina "Johannespassio". Luterilaisessa perinteessä, esimerkiksi Saksassa, passiot olivat joko kiirastorstain tai pitkänperjantain jumalanpalveluksia. 1700-luvulta alkaen passio sulautui oratorioon, ja passioita esitetään ja sävelletään edelleen. Nykyään passioita esitetään myös muulloin, etenkin paastonaikana.
Passioperinne Suomessa.
Suomessa on passioita esitetty jo ennen reformaatiota, ja perinne jatkui myös reformaation jälkeen. Turussa on 1600- ja 1700-luvulla esitetty saksalaisen Melchior Wulpiuksen Matteusspassiota. Vuonna 1921 esitettiin J. S. Bachin Matteuspassio Heikki Klemetin suomentamana Helsingissä ja Suomen laulu -kuoro on esittänyt sen vuosittain kiirastorstaina Helsingin Johanneksen kirkossa. Vanhin Suomessa sävelletty passio on Ilmari Krohnin Johannespassio vuodelta 1940.
Tunnetuimmat passiosävellykset ovat Johann Sebastian Bachin Matteuspassio, BWV 244 ja Johannespassio, BWV 245.
Ahtisaarna

Ahtisaarna oli luterilaisessa kirkossa pääsiäistä edeltävän ajan saarna, jonka aiheena on jokin jakso Jeesuksen kärsimyshistoriasta. "Ahti" on lähtöisin latinan kielen sanasta "actus", joka tarkoittaa näytöstä tai osaa (vrt. eng. "act"). Keskiajalla se tarkoitti ennen kaikkea kärsimysnäytelmien osaa. 
Keskiaikaisten kärsimysnäytelmien sijaan luterilaisissa kirkoissa alettiin koota eri evankeliumeista yhtenäistä esitystä Jeesuksen kärsimyksestä. Se jaettiin kuuteen näytökseen eli ahtiin, joista pidettiin ahtisaarnat. 
Nykyisessä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkkokäsikirjassa ahtitekstejä ei enää ole, mutta niitä voidaan käyttää edelleen hiljaisen viikon eli piinaviikon jumalanpalveluksissa. Luterilaisessa kirkossa on jälleen alettu järjestää pääsiäisen edellä kärsimysnäytelmiä Jeesuksen kärsimyshistoriasta sekä pitää ristintien rukoushetkiä.
Ahdit.
Kärsimyshistoria alkaa palmusunnuntaina kertomuksella, jossa Jeesus saapuu aasilla viettämään juutalaista pääsiäisjuhlaa Jerusalemiin. Tästä seuraava kärsimyshistorian kuvaus on perinteisesti jaettu kuuteen jaksoon eli ahtiin. Nämä jaksot ovat:
Trine Angelsen

Trine Angelsen (s. 1965) on norjalainen romaanikirjailija, joka on tullut tunnetuksi 30-osaisesta kirjasarjasta "Havets Datter". Hän on kirjoittanut myös romaanisarjan nimeltään "Thea". Se sijoittuu Lofooteille 1900-luvun alkuun. Kirjoja on myyty miljoonia kappaleita. Norjan yleisradio NRK luokitteli ne kioskikirjallisuudeksi.
Bionix 25 IFV

Bionix 25 on singaporelainen rynnäkköpanssarivaunu, jonka on kehittänyt Singapore Technologies Kinetics vastaamaan Singaporen panssarijalkaväen tarpeita. Singaporen armeija otti vaunun viralliseen käyttöön vuonna 1997, kun ensimmäiset sarjatuotannossa valmistetut panssarivaunut valmistuivat.
Monk (televisiosarja)

Monk on yhdysvaltalainen komediallinen poliisisarja, jota esitettiin vuosina 2002–2009. Yhdysvalloissa sarja on voittanut lukuisia Emmy-, Screen Actors Guild Awards- ja Golden Globe -palkintoja. Monkin on luonut Andy Breckman ja David Hoberman. Sarjaa tuotettiin yhteensä kahdeksan tuotantokautta ja sitä esitti Yhdysvalloissa USA Network. Sarjan kaksiosaisen päätösjakson viimeinen osa ”Mr. Monk and the End – Part II” esitettiin Yhdysvalloissa 4. joulukuuta 2009. Suomessa sarjaa esittivät aluksi Yle TV1 ja Canal+ vuodesta 2004 alkaen. TV5 aloitti sarjan esittämisen 21. joulukuuta 2013, ja MTV3 ensimmäisestä tuotantokaudesta alkaen 26. toukokuuta 2014.
Juoni.
Sarjan päähenkilö on entinen poliisi Adrian Monk (Tony Shalhoub), joka kärsii monenlaisista fobioista ja pakko-oireisesta häiriöstä. Hän ratkoo rikoksia apunaan uskomaton päättelykykynsä ja taito havaita pienetkin yksityiskohdat. Monkin vaimon murha tapahtui ennen sarjan alkua, mutta tapaus ratkaistaan vasta viimeisessä jaksossa.
Monkin pakko-oireilu pahentui merkittävästi hänen vaimonsa kuoleman jälkeen, eikä hänestä ollut enää toimimaan poliisina. Monk sai avukseen perushoitaja Sharona Flemingin (Bitty Schram). Sharonan avulla Monk kykeni jälleen auttamaan poliisia, toimien tutkintaa avustavana konsulttina San Franciscon poliisilaitokselle. Sharonan mentyä uudelleen naimisiin ja muutettua New Jerseyyn Monk sai uuden apulaisen Natalie Teegeristä (Traylor Howard), jolla on 15-vuotias tytär, Julie (Emmy Clarke). Natalien mies ja Julien isä on kuollut tapaturmaisesti.
Muita keskeisiä henkilöitä sarjassa ovat poliisipäällikkö Leland Stottlemeyer (Ted Levine) sekä luutnantti Randy Disher (Jason Gray-Stanford), jotka pyytävät usein Monkin apua hankalien tapausten selvittämiseksi. Sympaattinen psykiatri Charles Kroger (Stanley Kamel) auttaa vuorostaan Monkia käymään ongelmiaan läpi, jotta hän voisi jälleen palata työpaikalleen ja toimia virallisesti poliisina. Tohtori Krogerin kuoltua sydänkohtaukseen Monkin uudeksi psykiatriksi tuli tohtori Neven Bell (Héctor Elizondo).
Little Monk.
Kahdeksannen tuotantokauden jälkeen USA Network tilasi kymmenen uutta jaksoa, jotka keskittyvät Monkin veljen nuoruuteen. Ensimmäinen osa esitettiin Yhdysvalloissa 21. elokuuta 2009. Aaron Linker esitti nuorta Monkia, Chris Lizardi nuorta Ambrosea ja Bella Thorne heidän luokkakaveria Wendya.
"Little Monk" -sarjan ohjasi Randall Zisk ja sen käsikirjoittivat Hy Conrad, Andy Breckman, Kevin Albright ja Justin Brenneman. Jaksot on saatavilla vain "Best of Monk" -DVD-kokoelmalla.
Dardo

Dardo on italialainen rynnäkköpanssarivaunu, joka tunnetaan myös nimellä VCC-80. Dardoa valmistaa italialainen OTO Melara Italian armeijan tarpeisiin. Ensimmäiset 200 Dardoa Italian armeija tilasi vuoden 1999 loppupuolella. Erikoista vaunussa on sen kokonaan alumiinipanssarista tehty torni.
Tekniset tiedot.
Miehistö
Aseistus
Mitat
Taistelumassa
Nopeus
Toimintamatka
Panssarointi
Kamakura-kausi

Kamakura-kausi (; 1185–1333) on Japanin historiassa ajanjakso, jolloin luotiin perusta Japanin feodalistiselle järjestelmälle. Ajanjakso on saanut nimensä Kamakuran kaupungin mukaan, jonne sotilasjohtaja eli shōgun Minamoto no Yoritomo perusti vuonna 1192 Kamakura-shōgunaatin päämajan. Kamakura-kausi päättyi 1333 kun valta siirtyi tilapäisesti shōgunilta takaisin itse keisarille.
Yoritomo perusti oman sotilashallintonsa ("bakufu") keisarillisen hovin rinnalle saavutettuaan ratkaisevan voiton Taira-klaanista Dannouran taistelussa vuonna 1185. Vuonna 1192 Yoritomo sai virallisen arvonimen shōgun. Yoritomon kuoleman jälkeen seuraavien shōgunien asema kuitenkin heikkeni, ja todellista valtaa piti bakufussa Hōjō-klaani. Kamakura-kauden aikana sotilasluokka kohosi tärkeimmäksi yhteiskuntaluokaksi. Sen tärkeimpiä arvoja olivat taistelutaito, velvollisuus, uskollisuus ja rohkeus. Sekä rituaali-itsemurha seppuku että miekan kultti nousivat tärkeiksi. 
Kamakura-kautta pidetään Japanin keskiajan alkuna – myös Muromachi-kausi lasketaan keskiaikaan. Kamakura-kauden sanotaan myös aloittaneen Japanin feodaalisen kauden. Silloin keisarilla ja hovilla oli käytännössä vain seremoniallinen asema. Aatelisto piti käsissään todellista valtaa niin sotilaallisissa kuin siviiliasioissakin.
Buddhalaisuuden nousu.
Kamakura-kaudella buddhalaisuus tuli suosituksi Japanissa. Kurinalaisuutta, keskittymistä ja suoraa toimintaa korostavan zen-buddhalaisuuden vaikutusvalta kasvoi, sillä se vastasi hallitsevan soturiluokan arvoja. Samaan aikaan Toden puhtaan maan ja Nichiren-buddhalaisuuden uudet uskonlahkot saivat runsaasti seuraajia tavallisen kansan parissa.. Voi olla että epävarmat ajat, väkivalta ja pessimismi saivat ihmiset etsimään lohdutusta lupauksista kuolemansa jälkeisestä elämästä. Uudet lahkot, zen ja jodo-shu, keräsivät kannattajia. 
Suhteet ulkomaihin.
Japanin suhteet Kiinaan olivat katkenneet 900-luvun puolivälissä, kun Heian-hallitus sulkeutui ja keskittyi sisäisiin asioihin, ja Kiinaa vallinnut Tang-dynastia heikkeni. Vähäistä kaupankäyntiä häiritsivät japanilaiset merirosvot. 1268 tuli tieto vallan vaihdoksesta Pekingissä: Kublai-kaani joukkoineen hallitsi nyt Kiinaa, ja halusi myös Japanin alistuvan valtaansa.
Mongolit hyökkäsivät Japaniin useita kertoja vuosina 1274–1281. Heillä oli parempi aseteknologia ja paremmat laivat, mutta Japani kykeni vaivoin torjumaan mongolihyökkäykset. Hyökkäysten torjunnassa auttoi ”jumalan tuuli” ("kamikaze") eli taifuuni, joka upotti vihollisen laivaston. Mittavat puolustustoimet mongolien hyökkäyksiä vastaan aiheuttivat kuitenkin huomattavan taloudellisen taakan, joka heikensi jo ennestään vaikeuksissa ollutta hallintoa. Torjuntavoitto johti sisäisiin levottomuuksiin, kun uhrauksia isänmaan eteen tehneet tavalliset kansalaiset vaativat palkkiota, eikä shōgunaatilla ollut varoja sellaiseen.
Sisällissota ja Kamakura-kauden loppuminen.
Shōgunaatin valtakausi päättyi, kun keisari Go-Daigo nousi kapinaan shōgunaattia vastaan vuonna 1331. Sitä seuranneet sisäiset valtataistelut johtivat bakufun romahtamiseen vuonna 1333.
Meiji-kausi

Meiji-kausi oli noin 45 vuoden kausi Japanin historiassa, jolloin keisari Meiji oli vallassa, eli vuodesta 1868 vuoteen 1912. Meiji-kausi alkoi Meiji-restauraatiolla, jonka myötä keisari otti vallan shōguneilta takaisin itselleen ja lakkautti feodaalijärjestelmän. Meiji-kauden aikana Japani alkoi modernisoitua ja nousi suurvallaksi. Keisari Meijin kuoltua vuonna 1912 valtaistuimelle nousi keisari Taishō, jonka valtakautta kutsutaan Taishō-kaudeksi.
Meiji-restauraatio ja keisari Meiji.
Helmikuun kolmantena päivänä 1867 viisitoistavuotias Mutsuhito nousi isänsä keisari Komein seuraajaksi valtaistuimelle, ja Meiji-kausi, ”valaistuneen hallitsemisen kausi” julistettiin alkaneeksi. Meiji-restauraatio vuonna 1868 teki lopun 265 vuotta jatkuneesta feodaalivallasta Tokugawa-shōgunaatin alla.
Ensimmäinen uudistus oli perustuslakiin rinnastuva viiden pykälän julistus vuonna 1868. Sen tarkoitus oli vakuuttaa kansalle uuden hallinnon hyviä aikeita, kohottaa moraalia ja hakea taloudellista tukea uudelle hallitukselle. Julistuksen viisi pykälää olivat
Viiden pykälän julistuksen seuraus käytännössä oli shōgunin vallan romuttuminen ja askel kohti demokraattisempaa hallintoa. Julistuksen hengen toteuttamiseksi kirjoitettiin yksitoistakohtainen perustuslaki.
Ulkomaansuhteet.
Torjuttuaan Kiinan Koreassa Kiinan–Japanin sodassa (1894–1895) Japani nousi kansainvälisesti merkittäväksi suurvallaksi ja voitti Venäjän Mantšuriassa Venäjän–Japanin sodassa 1904–1905. Meiji-kaudella Japani solmi vuonna 1902 Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa sotilasliiton, jonka takia se liittyi ensimmäisessä maailmansodassa Liittoutuneiden puolelle.
Ensi- ja turvakotien liitto

Ensi- ja turvakotien liitto (, ) on suomalainen valtakunnallinen lastensuojelujärjestö, jonka tarkoituksena on tukea vaikeissa ja turvattomissa oloissa eläviä lapsia ja perheitä sekä ehkäistä perhe- ja lähisuhdeväkivaltaa. Liiton toimisto sijaitsee Helsingissä.
Historiaa.
Suomeen perustettiin Naisten suojakotien liitto, myöhemmin "Ensi- ja Turvakotien liitto" talousneuvos Miina Sillanpään aloitteesta vuonna 1945. Sen ensimmäisiä tehtäviä oli Ensikotitoiminta aikakauden termeillä ilmaistuna "AU-äitien auttaminen", toisin sanoen avioliiton ulkopuolella syntyneiden lasten ja heidän äitiensä aseman turvaaminen. Myöhemmin ensikotitoiminnan tarpeen vähentyessä mukaan tuli myös turvakotitoiminta parisuhdeväkivaltaa kokeneille, ensin tosin lähinnä naisille. Vuodesta 2006 lähtien liitto on kannanotoissaan korostanut, että myös miehet ovat tervetulleita turvakoteihin kokiessaan lastensa kanssa perheväkivaltaa puolisonsa taholta.
Organisaatio ja toiminta.
Ensi- ja turvakotien liitto toimii 31 jäsenyhdistyksensä keskusjärjestönä. Jäsenyhdistykset ylläpitävät kymmentä ensikotia, kuutta päihdeongelmiin erikoistunutta ensikotia ja 12 turvakotia. Osa yhdistyksistä keskittyy toiminnassaan avopalveluihin. Liiton puheenjohtajana toimii Tarja Filatov.
Palveluita käyttää vuosittain yli 10 000 henkilöä, joista 4 000 on lapsia.
Ensi- ja turvakotien liiton rahoituksesta noin 70 prosenttia tulee Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskuksen avustuksista ja 12 prosenttia Lasten Päivän Säätiöltä. Lisäksi liitto kerää jäsenmaksuja jäsenyhdistyksiltään. Kansainvälisiä yhteistyöhankkeita rahoitetaan Suomen ulkoministeriön avustuksilla. Ensi- ja turvakotien liitto on SOSTEn jäsenjärjestö.
Pbv 302

Pbv 302 (Pansarbandvagn 302) on ruotsalainen rynnäkköpanssarivaunu. Vaunun kehitti ruotsalainen Hägglunds Vehicle (aik. Hägglund &amp; Söner) vastaamaan Ruotsin armeijan tarpeita. Ensimmäinen prototyyppi valmistui vuonna 1962 ja vaunu oli tuotannossa vuodesta 1965 vuoteen 1971. Vaunulla on uintikyky eli se on amfibiovaunu.
Tekniset tiedot.
Miehistö
Aseistus
Mitat
Taistelumassa
Nopeus
Toimintamatka
Panssarointi
Warrior (panssarivaunu)

Warrior, tunnetaan myös nimellä MCV-80 (), on englantilainen rynnäkköpanssarivaunu, jonka valmistajana toimii Alvis Vehicles.
Projektin alkutaival.
Alkuperäinen esitys Taisteluajoneuvojen kehitys ja tutkimuslaitos Chertseyssä esitti joskus 1969–1971 ensimmäisen kerran tarpeen määritellä brittiarmeijalle uusi miehistönkuljetusvaunun. Alun perin huomattavasti raskaampi noin 30 tonnin ajoneuvo, jossa oli 750 hevosvoiman diesel-moottori ja aseistuksena 30 millimetrin Rarden-kanuuna. Ajoneuvon suojana oli Chobham-panssari, joka takasi riittävän suojan taistelutilanteissa. Chobham-panssarointi kuitenkin jouduttiin kustannussyistä hylkäämään. Ajoneuvosta valmistettiin koealusta Chertseyssä.
Ensimmäinen teollinenhanke esiteltiin 1972, kun Britannian asevalmistajat kutsuttiin esittelemään mahdollisuuksiaan päähankkijana projektille PD1 (Project Definition 1). Esittelyn tuloksena GKN ja Vickers Defence Systems valittiin esittelemään kilpailevat tuotoksensa, minkä seurauksena PD1 saatiin päätökseen 1972–1976.
Hankintaohjelma määriteltiin 1976 tarkemmin ja puolustusministeriö esitti ensimmäisen kerran päätoimittajan valintaa. Aiemmin valitut yhtiöt saivat esitellä mahdollisuuksiaan ja lopulta GKN valittiin päätoimittajaksi.
Mechanised Combat Vehicle-80.
GKN Sankey täydensi projektimäärittelun 1977–1979 tultuaan valituksi päätoimittajaksi Mechanised Combat Vehicle-80:lle. Samanaikaisesti Yhdysvallat kehitti uutta jalkaväentaisteluajoneuvoa. Vuosien 1978–1980 välillä suoritettiin FMC XM2:n (M2 Bradley) ja MCV-80:n rinnakkaisarviointia. MCV-80:n tuotanto aloitettiin 1979, mutta FMV XM2:n kehitystyötä seurattiin edelleen.
Puolustusministeriö valitsi kesäkuussa 1980 MCV-80:n ajoneuvoksi, joka täyttäisi Brittiarmeijan vaatimukset. Tällöin oli valmiina kolme prototyyppiä, joista ensimmäinen oli jousituksen testaamiseen tehty ja kaksi muuta liikuntakykyisiä. Toisessa liikkuvassa prototyypissä oli asennettuna kahdenhengen 30 millimetrin Rarden-tykillä torni ja toisessa torni, jossa oli 7,62 millimetrin konekivääri.
MCV-80 valmistettiin täyttämään Yleisesikunnan asettamat vaatimukset 3533, jotka olivat:
Vaunu nimettiin 1977 Warrioriksi.
Tuotanto.
Warrior kehiteltiin Englannin armeijalle ja se hyväksyttiin otettavaksi käyttöön vuonna 1984. Ensimmäiset vaunut valmistuivat joulukuussa 1986. Englannin armeija tilasi 789 Warrior-vaunua ja sen variaatiota. Näistä viimeiset valmistuivat vuonna 1995. Vuonna 1993 Kuwait tilasi 254 Desert Warrior-vaunua, joista ensimmäiset valmistuivat vuonna 1994. Erona Warriorilla ja Desert Warriorilla on aseistus. Desert-versio on varustettu pienemmällä 25 mm automaattikanuunalla, 7,62 mm konekiväärillä ja kahdella TOW-panssarintorjuntaohjuksella.