tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Djeragan kielet

Djeragan kielet (englanniksi "Jarrakan languages") on Australian alkuperäiskieliin kuuluva kieliperhe, jonka puhuma-alue sijoittuu Länsi-Australian pohjoisosiin.
Kieliperheeseen kuuluu yhteensä kolme kieltä:
Jo kuollut doolboongin kieli on mahdollisesti kuulunut kieliperheeseen, mutta varmaa tietoa tästä ei ole koskaan saatu.
Yleisuusiguinealaiset kielet

Yleisuusiguinealaiset kielet, tai joskus trans-uusiguinealaiset kielet, on papuakieliin kuuluva kielikunta. Se on papuakielten suurin yksittäinen kielikunta, ja peräti 20 % saaren asukkaista arvellaan puhuvan siihen kuuluvia kieliä. Tarkkaa puhujamäärää ja sitä, montako kieltä kielikuntaan todellisuudessa kuuluu, ei vielä tunneta, sillä monien yksittäisten kielten suhde yleisuusiguinealaisiin kieliin on vielä tuntematon..
Ensimmäiset maininnat kieliperheestä ovat peräisin 1970-luvulta.
Glottolog katsoo, että kieliä on 316, jotka kuuluvat ns. ydinperheeseen. Nämä kielet jakautuvat kymmeneen kieliryhmään:
Anton Cajetan Adlgasser

Anton Cajetan Adlgasser (1. lokakuuta 1729 Inzell – 22. joulukuuta 1777 Salzburg) oli itävaltalainen säveltäjä ja urkuri. 
Adlgasser lauloi Salzburgin hovin kuorokoulussa vuonna 1744 ja sai opetusta todennäköisesti Johann Ernst Eberliniltä. Hän opiskeli myös viulunsoittoa. Adlgasser työskenteli vuodesta 1750 hoviurkurina ja Salzburgin tuomiokirkon urkurina. Vuonna 1760 hänestä tuli myös Salzburgin Pyhän Kolminaisuuden kirkon urkuri. Vuodesta 1769 hän oli naimisissa laulaja Maria Anna Fesemayrin kanssa.
Adlgasserin musiikki edustaa siirtymäkautta barokin ja klassismin kausien välillä. Hän omaksui myös aikansa italialaiset tyylivaikutteet Italiaan suuntautuneella opintomatkallaan (1764–1765), jonka aikana tapasi Giovanni Battista Martinin. Adlgasser tunsi sekä Leopold että Wolfgang Amadeus Mozartin. Hän teki Michael Haydnin ja Wolfgang Amadeus Mozartin kanssa yhteistyötä oratoriossa "Die Schuldigkeit des ersten Gebots". Adlgasserin tuotantoon kuuluu esimerkiksi seitsemän messua, kolme requiemia, orkesteriteoksia sekä piano- ja urkumusiikkia. Hän sävelsi myös useita Singspielejä ja muita saksankielisiä näyttämöteoksia. Italiankielinen ooppera "La Nitteti" (1766) Pietro Metastasion librettoon on kadonnut.
Giovanni Battista Martini

Giovanni Battista Martini (24. huhtikuuta 1706 Bologna – 3. elokuuta 1784 Bologna) oli italialainen säveltäjä sekä musiikkiteoreetikko, -historioitsija, -kirjailija ja -pedagogi.
Martini sai opetusta viulisti-isältään, Luca Antonio Predieriltä (cembalo, laulu, urut) ja Giovanni Antonio Riccieriltä (kontrapunkti). Hänestä tuli Bolognan Pyhän Fransiskuksen basilikan musiikkijohtaja vuonna 1725, ja hän sai pappisvihkimyksen vuonna 1729. Martini avasi musiikkikoulun ja sai kansainvälistä mainetta pedagogiikallaan. Hänen johdollaan opiskelivat Johann Christian Bach, Wolfgang Amadeus Mozart, Christoph Willibald Gluck, Niccolò Jommelli ja André Grétry. Hän kävi kirjeenvaihtoa Martin Agricolan, Pietro Metastasion, Johann Joachim Quantzin ja Jean-Philippe Rameaun kanssa.
Martini keräsi kattavan kokoelman musiikkikirjallisuutta. Hänen kirjastonsa teosten määräksi musiikkihistorioitsija Charles Burney arvioi noin 17 000. Tästä kokoelmasta tuli Bolognan Kansainvälisen museon ja musiikkikirjaston pohja. Martinin sävellystuotantoon kuuluu "Litaniae" (1734), "12 Sonate d'intavolatura" (1742), "6 Sonate per l'organo ed il cembalo" (1747), "Duetti da camera" (1763), messuja ja oratorioita. Martinin tärkeimmät kirjalliset teokset ovat vuosina 1757–1781 työstetty, kesken jäänyt "Storia della musica" ja kaksiosainen "Saggio di contrappunto" (1774–1775).
Liekkihapero

Liekkihapero ("Russula grisescens") on haperolaji. Sen lakki on 2–6 senttimetriä leveä ja väriltään verenpunainen. Heltat ovat melko harvat ja valkoiset. Itiöpöly sekä malto on valkoista. Jalka on 3–6 senttimetriä pitkä. Väriltään se on valkoinen tai harmahtava. Maku on karvas tai polttava, eikä se sovellu ruokasieneksi makunsa takia. Liekkihapero kasvaa yleisenä kuusikoiden ja korpien sammalikoissa koko Suomessa pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Se on kuusen juurisieni. Kasvuaika on heinäkuusta syyskuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Tiedenaiset

Tiedenaiset on kesäkuussa 2019 Instagramiin perustettu suomalainen tiedeyhteisö. Yhteisön tavoitteena on tuottaa luotettavaa ja tutkimustietoon perustuvaa terveysviestintää helposti ymmärrettävässä muodossa. Yhteisön perustajajäseniin kuuluu kahdeksan suomalaista akateemisesti koulutettua naista eri tieteenalojen parista. Yhteisön perustajat jakavat sisältöä pääosin sosiaalisen median alustoilla, kuten Instagramissa, mutta ovat olleet esillä myös perinteisessä mediassa. Vuoden 2019 lopussa yhteisön Instagram-tilillä oli yli 20 000 seuraajaa ja se on tällä hetkellä Instagramin suurin suomalainen tiedeyhteisö. Tiedenaiset on saanut rahallista tukea Tieteentiedotus ry:ltä.
Perustajat ovat ilmaisseet huolensa siitä, kuinka paljon virheellisiä terveysväittämiä sosiaalisessa mediassa liikkuu ja kuinka tutkittu tieto monesti puuttuu juuri nuorten suosimilta alustoilta. Yhteisön tavoitteena onkin tavoittaa etenkin nuoria. Tiedenaisten seuraajista 94 prosenttia on naisia ja suurin osa iältään 18–34-vuotiaita. 
Tiedenaiset-yhteisön perustajiin kuuluvat
Tiedenaiset-yhteisön esikoiskirja "To do: terveys" julkaistaan toukokuussa 2021.
Kantaridiini

Kantaridiini on hajuton, väritön terpenoidiluokan rasva-aine, jota erittävät monet toukohärät. Se aiheuttaa palovammoja ja on myrkky suurina annoksina. Sitä sisältäviä valmisteita käytettiin historiallisesti aphrodisiakeina. Kantaridiinia luonnollisessa muodossa erittävät urospuoliset toukohärät, jotka antavat sitä naaraille parittelulahjana. Muniessaan naaraskuoriainen peittää munansa kantaridiinilla suojatakseen niitä petoeläimiä vastaan. 
Kantaridiinimyrkytys on merkittävä eläinlääketieteellinen huolenaihe, varsinkin hevosien suhteen. Se voi olla myös myrkyllistä ihmisille, jos sitä päätyy ihmisen elimistöön. Kantaridiini on ulkoisesti, esimerkiksi iholla, voimakas rakkuloita aiheuttava aine, joka voi aiheuttaa vakavia kemiallisia palovammoja. Oikein annosteltuna samoja ominaisuuksia on käytetty myös terapeuttisesti, esimerkiksi hoidettaessa eri ihotauteja, kuten ontelosyyliä. 
Kantaridiini on luokiteltu erittäin vaaralliseksi aineeksi Yhdysvalloissa, ja laitoksia, jotka tuottavat, varastoivat tai käyttävät sitä merkittäviä määriä, koskevat tiukat raportointivelvollisuudet.
Kantaridiinin kemiallinen kaava on C10H12O4, moolimassa 196,2 g/mol ja CAS-numero 56-25-7.
Nanna Liebmann

Nanna Liebmann (27. syyskuuta 1849 Kööpenhamina – 11. toukokuuta 1935 Kööpenhamina) oli tanskalainen säveltäjä, laulaja, musiikkipedagogi ja musiikkielämän taustavaikuttaja.
Liebmannin isä oli oftalmologi Georg Carl Heinrich Lehmann ja äiti Claudine Hansine Mackeprang. Liebmann kasvoi yhdeksänlapsisessa perheessä porvarillisessa ympäristössä Kööpenhaminassa. Sisarusten joukossa oli uskontohistorioitsija Edvard Lehmann ja musiikkikoulutuksen saanut Signe Lehmann. Perheen isä oli aktiivinen musiikin harrastaja ja antoi lapsille musiikillista kasvatusta. Vuonna 1868 Nanna Liebmann aloitti laulun, pianonsoiton ja musiikin teorian opiskelun Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa. Hänen opettajiensa joukossa olivat Johan Christian Gebauer, J. P. E. Hartmann ja Niels W. Gade. Konservatoriossa Liebmann tapasi säveltäjä Axel Liebmannin, jonka kanssa avioitui vuonna 1874. Avioliitosta syntyi poika Poul vuonna 1875, mutta mies kuoli jo vuonna 1876 keuhkokuumeeseen. Kuoleman jälkeen leski seurasi miestä tämän työtehtävissä N. Zahles Skolen laulunopettajana (1876–1880) ja musiikkikirjoittajana "Fædrelandet"-lehdessä. 
Liebmann teki opintomatkoja Pariisiin, jossa sai vuonna 1880 pianonsoiton opetusta Louise Aglaé Massartilta ja vuonna 1901 lauluopetusta pedagogi Devillieriltä. Devillier oli opettanut muitakin tanskalaisia laulajia, kuten Vilhelm Heroldia ja Peter Corneliusta. Liebmann työskenteli aktiivisesti säestäjänä ja organisoijana. Hän johti Kööpenhaminan vuoden 1895 Naisten näyttelyn musiikkikomiteaa ja järjesti avajaiskantaatista kilpailun, jonka voitti teoksellaan Elisabeth Meyer. Liebmann keräsi varoja myös Naisten rakennusta varten ja toimi projektia valmistelleen lautakunnan puheenjohtajana. Vuosina 1901–1905 hän toimi siskonsa Signen kanssa Tanskan musiikkipedagogisen liiton (Dansk Musikpædagogisk Forening) johtokunnan jäsenenä.
Liebmann esiintyi itsekin laulajana, mutta keskittyi 1890-luvulta noin vuoteen 1925 työhön laulunopettajana. Säveltäjänä hän keskittyi lauluihin, jotka alun perin olivat Schubert-vaikutteisia. Liebmannin viimeisissä lauluteoksissa "Minnelieder" ja "Fem Sange" musiikkiin vaikutti Thor Langen runouden kansanlaulunomaisuus. Myös Liebmannin pianoteoksessa "Thème passionée et variations" (1911) on kansanomaisia vaikutteita. Liebmann sai vielä vuosina 1910–1912 sävellysoppia Aage Nordingilta ja esitteli teoksiaan Carl Nielsenille. Vuonna 1913 hän liittyi vasta perustettuun Tanskan säveltäjäliittoon. Hänen sävellystahtinsa oli kuitenkin vähentynyt ajan mittaan, eikä hän enää laatinut uusia teoksia ensimmäisen maailmansodan puhkeamisen jälkeen.
Jorge de Montemayor

Jorge de Montemor, esp.: Montemayor (noin 1520 – 1561) oli portugalilaissyntyinen runoilija. Hän lähti nuorena Kastiliaan, tuli 1548 kuninkaan kappelin laulajaksi, siirtyi sittemmin Portugalin hoviin, seurasi myöhemmin Filip II:ta hänen matkoilleen, taisteli Flanderissa, matkusti lopulta Italiaan, missä kuoli kaksintaistelussa Torinossa.
Montemayor on ensimmäisen varsinaisen paimenromaanin keksijä ja kirjoittaja. Hänen kuuluisa paimenromaaninsa "Diana" (1558) on tosin jäänyt keskeneräiseksi, mutta on silti muodostunut tämän kirjallisuuslajin esikuvaksi. Sitä jäljiteltiin kaikkialla Euroopassa. Sen viehätysvoimana oli paitsi oivallista tyyliä ja miellyttäviä runonmuotoisia lisäyksiä, sen eleginen pohjasävy ja syvä lemmenkäsitys. Tätä romaania jatkoivat Alonso Pérez (1564), tosin ei kovin onnistuneesti, ja Gaspar Gil Polo, onnistuneesti. Montemayor on lisäksi kirjoittanut runokokoelmia ja kolme pientä autodraamaa.
Eryteema

Eryteema (kreikaksi "erythros", tarkoittaen punaista) on ihon tai limakalvojen epänormaalia punoitusta, jonka aiheuttaa kudoksessa tapahtuva lisääntynyt verenkierto. Sitä esiintyy monien ihon vaurioiden, infektioiden tai tulehduksien yhteydessä. Esimerkki eryteemasta, johon ei liity mikään tauti tai ihon vaurio, on hermostuneisuudesta johtuva punastuminen.
Hans von Blixen-Finecke (nuorempi)

Nils Gustaf Fredrik Bror ”Hans” von Blixen-Finecke (20. heinäkuuta 1916 Linköping – 16. helmikuuta 2005 Penzance, Yhdistynyt kuningaskunta) oli ruotsalainen upseeri ja kenttäratsastuksen olympiavoittaja.
Von Blixen-Finecke voitti Helsingin kesäolympialaisten 1952 kenttäratsastuksessa kultaa sekä yksilö- että joukkuekilpailussa. Hän kilpaili olympiatasolla myös Tukholmassa 1956. Von Blixen-Finecken isä Hans von Blixen-Finecke voitti kouluratsastuksessa olympiapronssia Tukholmassa 1912 ja kuoli lapsensa oltua yhden vuoden ikäinen. Von Blixen-Finecken setä avioitui kirjailija Karen Blixenin kanssa. Upseerina työskennellyt von Blixen-Finecke yleni everstiluutnantiksi.
Hans von Blixen-Finecke (vanhempi)

Hans Gustaf von Blixen-Finecke (25. heinäkuuta 1886 Näsbyholmin linna, nyk. Skurupissa – 26. syyskuuta 1917 Malmslätt) oli ruotsalainen upseeri ja kouluratsastuksen olympiamitalisti.
Von Blixen-Finecke voitti kouluratsastuksessa yksilökilpailun olympiapronssia Tukholmassa 1912. Upseerinarvoinen Von Blixen-Finecke kuoli lento-onnettomuudessa Malmslättissä 26. syyskuuta 1917: testilennolla ollut lentokone syttyi palamaan ja syöksyi maahan vieden sekä von Blixen-Finecken että koneen pilotin hengen. Von Blixen-Finecken onnettomuushetkellä yksivuotias poika Hans von Blixen-Finecke voitti kenttäratsastuksessa kaksi olympiakultaa Helsingissä 1952.
Hans von Blixen-Finecke

Hans von Blixen-Finecke -nimisiä henkilöitä ovat:
Kruunuvuorenselän haveri 1892

Kruunuvuorenselän haveri 1892 oli kahden aluksen yhteentörmäys, jossa kuoli 38 henkeä. Toisiinsa törmänneet alukset olivat S/S "Runeberg" ja höyryvene "Ajax". Törmäys tapahtui 8.8.1892 klo 0.40.
Alukset olivat kuljettaneet kansaa Porvooseen viettämään kesäjuhlia 7.8.1892. Kaikkiaan kansaa kuljettaneita aluksia oli yhdeksän kappaletta. Aluksista suurin ja nopein oli "J. L. Runeberg", joten se pääsi ensimmäisenä Helsinkiin ja oli törmäyksen tapahtuessa jo paluumatkalla kohti Porvoota. Vastaan tuli Kruunuvuorenselällä Vasikkasaaren kohdalla "Ajax", jossa oli sallittujen 75 matkustajan sijaan noin 100 ihmistä. "Ajax" kulki niin lähellä Vasikkasaaren rantaa, ettei "Runeberg" päässyt siitä oikealta ohi, "Ajaxin" ja rannan välistä, sillä rannassa oli karikkoa. "Runeberg" väisti vasemmalle, mutta samaan suuntaan yritti väistöä myös "Ajax", sillä seurauksella, että se oli törmäyksen tapahtuessa poikittain "Runebergin" edessä. "Ajax" repeytyi törmäyksessä lähes kahtia.
"Ajax" oli kevytrakenteinen höyryvene, jota käytettiin hinaukseen ja matkustajien kuljetukseen. Miehistöä oli kuusi henkeä.
"Ajaxissa" ei ollut kantta, ainoastaan peltikatto. Siitä oli ripustettu alas kankaita, suojaamaan matkustajia pärskeiltä. Nämä kankaat estivät matkustajia poistumasta laivasta, mikä lisäsi uhrilukua. Moni aluksen takaosassa olleista ihmisistä ei kankaiden vuoksi päässyt ulos aluksesta. Kaiken lisäksi "Ajaxin" koneenhoitaja avasi aluksen höyryhanat, joista purkautui kuuma höyryä surmaten osan veden varassa olleista ihmisistä.
"Ajax" päätyi meren pohjaan, missä sen hylyn jäänteet edelleen ovat.
"Ajaxin" kapteeni W. Grön tuomittiin myöhemmin aluksen ylilastauksesta sakkoihin.
S/S Runeberg

S/S Runeberg oli Helsingin ja Porvoon väliä liikennöinyt siipiratasalus.
Vuoden 1892 haveri Kruunuvuorenselällä.
S/S "Runeberg" törmäsi 8.8.1892 klo 0.40 Kruunuvuorenselällä Porvoosta Helsinkiin matkalla olleseen "Ajax"-nimiseen alukseen, joka meni törmäyksessä melkein kahtia. "Ajaxilla" olleista matkustajista 37 menehtyi sekä lisäksi 15-vuotias laivapoika. "Ajax" upposi ja sen on edelleen paikalla meren pohjassa.
Maria Kochetkova

Maria Kochetkova (s. 7. toukokuuta 1984 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen balettitanssija.
Hän opiskeli Bolšoin balettiakatemiassa. Hän voitti Prix de Lausanne -balettikilpailun vuonna 2002. Sittemmin Kochetkova on työskennellyt balettiryhmissä Royal Ballet, Englannin kansallisbaletti, San Franciscon baletti ja American Ballet Theatre. Kochetkova on vieraillut useissa muissa balettiryhmissä. 
Vuonna 2020 Kochetkova liittyi Suomen Kansallisbalettiin ja tanssi Helsingissä kauden 2020–2021.
Denis Odoi

Denis Odoi (s. 27. toukokuuta 1988 Leuven, Belgia) on belgialais-ghanalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa belgialaista Club Bruggea. Hän on pelannut Belgian ja Ghanan maajoukkueissa.
Odoi nousi OH Leuvenin junioreista edustusjoukkueeseen keväällä 2007. Hän siirtyi kesällä 2009 pääsarjajoukkue Sint-Truideniin. Kaudet 2011–2013 hän edusti Anderlechtia ja kaudet 2013–2016 Lokerenia. Hän pelasi Jupiler Pro Leaguessa pudotuspelit mukaan lukien seitsemän kauden aikana 212 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Hän voitti Belgian mestaruuden vuosina 2012 ja 2013 sekä Belgian cupin vuonna 2014.
Odoi siirtyi kesällä 2016 tuolloin Englannin mestaruussarjassa pelanneeseen Fulhamiin. Kauden 2018–2019 Fulham pelasi Valioliigassa, jossa Odoi pelasi 31 ottelua. Mestaruussarjassa hän on nousukarsinta mukaan lukien pelannut 126 ottelua ja tehnyt viisi maalia. Kauden 2019–2020 päätteeksi Fulham nousi karsintojen kautta jälleen Valioliigaan, jossa Odoi pelasi seuraavalla kaudella vain kolme ottelua. Tammikuussa 2022 Odoi siirtyi belgialaiseen Club Bruggeen, jossa hän on vuoden 2022 loppuun mennessä pelannut 29 liigaottelua ja tehnyt yhden maalin. Hän voitti keväällä 2022 kolmannen Belgian-mestaruutensa. Mestarien liigan alkulohkossa hän pelasi viisi ottelua syksyllä 2022.
Odoi pelasi muutaman ottelun Belgian alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Belgian A-maajoukkueessa hän pelasi kerran, toukokuussa 2012 ystävyysottelun Montenegroa vastaan. Vuodesta 2022 hän on edustanut Ghanan maajoukkuetta. Hän pelasi kaksi MM-karsintaottelua maaliskuussa 2022, yhden Afrikan kansojen liigan ottelun kesäkuussa 2022 ja yhden ystävyysottelun syyskuussa 2022. Marras-joulukuussa 2022 käydyissä MM-kilpailuissa hän pääsi vaihdosta kentälle toisessa alkulohko-ottelussa Etelä-Koreaa vastaan.
Vasyl Arh’ypenko

Vasyl Albertovytš Arh’ypenko (, , s. 28. tammikuuta 1957 Mykolaivka) on entinen Neuvostoliittoa edustanut ukrainalainen 400 metrin aitajuoksija, joka saavutti urallaan mitalit olympia- ja EM-kisoissa sekä universiadeissa.
Arkhypenko nousi Neuvostoliiton 400 metrin aitajuoksun kärkeen vuonna 1977 voittaessaan maan mestaruuden. Kaikkiaan hän voi viisi maan mestaruutta vuosina 1977-1981. Urallaan hän edusti asuinseutunsa Avantgard Donetskia. Vuoden 1978 EM-kisoissa Prahassa hän sijoittui loppukilpailussa kolmanneksi samalla ajalla neljänneksi jääneen kanssa Länsi-Saksan Harald Schmidin voittaessa Euroopan mestaruuden. Seuraavan vuoden Universiadeissa Meksiko Cityssä hän nousi hopealle Hollannin Harry Schultingin voittaessa mestaruuden. Moskovan kotiolympialaisissa Arhinpenko ei onnistunut kultamitalin voittamisessa, vaikka Yhdysvaltain ja Länsi-Saksan silloin johtavat aiturit olivat boikotin vuoksi poissa kisoista. Olympiakullan vei DDR:n Volker Beck Arhipenkon sijoittuessa olympiahopealle. 
Vuoden 1982 EM-kisoissa Ateenassa Arkhypenko oli edelleen mukana Harald Schmidin jatkaessa voittojaan. Arhipenko jäi niukasti neljällä sadasosalla kisassa neljänneksi. Saman vuoden Neuvostoliiton mestaruuskisoissa Arhipenko joutui luovuttamaan mestaruuden Aleksandr Jatsevitšille, joka Ateenan EM-kisoissa otti lisäksi hopeaa. Hän jatkoi uraansa aina vuoteen 1984. Tulokset heikkenivät kuitenkin vuoden 1982 jälkeen. Parhaaksi tulokseksi Arkhypenkolle jäi elokuussa 1979 Torinossa juostu 48,34, jolla hän oli kolmas maailmantilastossa.
Cyrus Christie

Cyrus Sylvester Frederick Christie (s. 30. syyskuuta 1992 Coventry, Englanti) on irlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Englannin mestaruussarjaan kaudeksi 2021–2022 pudonnutta Fulhamia.
Christie pelasi Coventry Cityn edustusjoukkueessa ensimmäisen kerran liigacupin ottelussa Morecambea vastaan elokuussa 2010. Kauden 2010–2011 aikana hän kävi lainalla alemman sarjatason Nuneatonissa ja Hinckleyssä. Kaudella 2011–2012 hän kuului jo Coventryn vakiokokoonpanoon mestaruussarjassa ja kahtena seuraavana kautena ykkösliigassa. Kesällä 2014 hän siirtyi mestaruussarjajoukkue Derby Countyyn ja kesällä 2017 saman sarjan Middlesbroughiin. Tammikuussa 2018 Christie siirtyi Fulhamiin, joka pelasi kauden 2018–2019 Valioliigassa ja nousi sinne jälleen kaudeksi 2020–2021. Kauden 2019–2020 loppuun mennessä Christie on pelannut Valioliigassa 28 ottelua ja mestaruussarjassa nousukarsinta mukaan lukien 204 ottelua, joissa hän on tehnyt neljä maalia.
Christie pelasi Irlannin maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2014 ystävyysottelussa Yhdysvaltoja vastaan. Hän kuului Irlannin joukkueeseen EM-kilpailuissa 2016 mutta jäi vaihtopelaajaksi. Hän on pelannut 24 maaottelua, viimeksi syyskuussa 2019. Avauskokoonpanossa hän on ollut 22 ottelussa. Hän teki maalin syyskuussa 2015 EM-karsintaottelussa Gibraltaria vastaan ja kesäkuussa 2017 ystävyysottelussa Uruguayta vastaan.
Karolina Andersson

Susanna Karolina Andersson (s. 23. tammikuuta 1974) on suomalainen koripallotuomari. Andersson on tuominnut kansainvälisellä tasolla muun muassa yksissä naisten MM- ja kolmissa naisten EM-kilpailuissa. Andersson tuomitsi vuonna 2000 ensimmäisenä naisena Suomen miesten pääsarjassa. Hänet valittiin vuonna 2005 naisten SM-sarjan vuoden erotuomariksi.
Ura.
Forssalaistaustainen Andersson aloitti koripallon harrastamisen FoKoPo:n junioreissa vuonna 1981 ja kävi erotuomarikurssin 15-vuotiaana vuonna 1989. Hän tuomitsi aluksi satoja junioriotteluita ja siirtyi sitten naisten pääsarjatuomariksi. Hän on tuominnut kymmeniä sarjakausia ja satoja otteluita Suomen miesten ja naisten pääsarjoissa ollen toimessaan maan kokeneimpien joukossa. Naisten SM-sarjan kauden parhaaksi tuomariksi hänet valittiin vuonna 2005. Hän oli miesten SM-Koriksen ensimmäinen naispuolinen tuomari aloittaessaan sarjassa vuonna 2000: kaikki lajit huomioidenkin hän oli kahden käsipallotuomarin jälkeen kolmas Suomen miesten palloilupääsarjoissa tuominnut nainen.
Andersson tuomitsi joulukuussa 2021 miesten Korisliigassa 500. ottelunsa.
Andersson sai kansainvälisen FIBA:n koripallotuomarilisenssin vuonna 2001. Hän on pitänyt kansainvälisiä koripallotuomarikoulutuksia muun muassa Iranissa ja Sloveniassa. Hän on tuominnut lukuisia kansainvälisiä otteluita muun muassa naisten kansainvälisissä seurajoukkueturnauksissa, joukossa FIBA Euroopan liigan lopputurnaus 2005, ja vuosien 2003, 2007, 2009 ja 2019 universiadit. Andersson on tuominnut naisten EM-kilpailuissa vuosina 2005, 2007 ja 2013 sekä naisten MM-kilpailuissa Brasiliassa 2006.
Andersson on työskennellyt forssalaisen Kuhalan yläasteen kotitalouden, terveystiedon ja elämänkatsomustiedon opettajana. Hänellä on miehensä kanssa kaksi lasta.
Metsähaaste

Metsähaaste on Yle Areenassa julkaistava tositelevisiosarja, jossa kuusi tubettajaa tai sosiaalisen median vaikuttajaa lähetetään selviytymään neljän päivän ajaksi erämaahan apunaan puhelimet ja heidän sosiaalisen median seuraajansa. Sarjaa on julkaistu kuusi tuotantokautta vuosina 2017–2022.
"Metsähaasteen" toinen tuotantokausi palkittiin yleisöäänestyksessä parhaan lasten- ja nuortenohjelman Kultaisella Venlalla.
Al-Hamidiya

Al-Hamidiya on kylä Syyriassa Välimeren rannikolla. Sen asukasluku oli vuonna 2004 7 404. Monet kylän asukkaista ovat lähtöisin Kreetalta ja he puhuvat kreikan kieltä.
Maantiede.
Al-Hamidiya sijaitsee Välimeren rannikolla Syyriassa noin 3 kilometriä Libanonin rajasta pohjoiseen.
Historia.
Kreetan kuuluessa Osmanien valtakuntaan osa paikallisista omaksui alevilaisen islamin uskon. Vuonna 1866 Kreetalla puhkesi saaren liittämiseen Kreikkaan tähdännyt kapina, joka huipentui Kreikan–Turkin sotaan vuonna 1897. Osmanien lopulta vetäytyessä saarelta suuri osa saaren muslimiväestöstä pakeni kostoiskuja peläten. Osmanivaltakunnan viimeiseksi jäänyt sulttaani Abd-ul-Hamid II perusti all-Hamidiyan asuttaakseen Kreetalta tulevia pakolaisia. Kylä sai nimensä hänen mukaansa.
Väestö.
Al-Hamidiyan asukasluku oli Syyrian vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan 7 404. Monet paikalliset puhuvat edelleen kreikan kreetan murretta. Osalla on sukua Kreetalla. Osa pitää yllä yhteyksiä Kreikkaan esimerkiksi television välityksellä ja työskentelemällä kausittain Kreetalla.
Tulikulmarilli

Tulikulmarilli ("Dasycrotapha speciosa") eli aiemmalta nimeltään tulikulmatimali on rilleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Kaakkois-Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö.
Tulikulmarilli voi kasvaa noin 16 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Tulikulmarillin pää on musta lukuun ottamatta keltaista otsaa ja kirkkaanoransseja silmäkulmajuovia. Lajin selkä ja siivet ovat oliivinvihreät ja selässä on valkoisia viiruja. Linnun kurkku on keltainen mustin pilkuin ja vatsa on vihertävän keltainen.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Tulikulmarilliä tavataan ainoastaan Filippiineiltä Panayn ja Negrosin saarilta. Lajin elinympäristöä ovat alankojen metsät ja erityisesti niiden tiheiköt. Lintu liikkuu pareittain tai pieninä ryhminä ja voi liittyä sekaparviin. Tulikulmarillikannan kannan kokoa ei ole arviotu, mutta se on todennäköisesti harvinainen, ja se luokitellaan silmälläpidettäväksi. Sitä uhkaa elinympäristön häviäminen metsien hakkuiden vuoksi ja on arvioitu, että sen elinalueen metsistä on jäljellä vain 4–10 % alkuperäisestä.
Madiun

Madiun on kaupunki Indonesiassa Jaavan saarella Itä-Jaavan provinssissa. Se sijaitsee Madiunjoen itäisellä rannalla. Vuoden 2015 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli noin 175 000. Suurin osa Madiunin asukkaista on jaavalaisia, mutta siellä on myös merkittävä maduralaisvähemmistö. Juuri kaupungin itäpuolella, pienessä Kresekin kylässä, tapahtui lyhyt kommunistinen vallankumous vuonna 1948.
Magelang

Magelang on kaupunki Indonesiassa Jaavan saarella Keski-Jaavan provinssissa. Vuoden 2015 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli noin 121 000.
Hangaivuoret

Hangaivuoret (Mongoliaksi: Хангайн нуруу, "Hangain nuruu"; kiinaksi: 杭爱山; perinteisin merkein: 杭愛山; pinyin: "Háng’ài Shān") ovat vanha vuoristo keski-Mongoliassa, noin 400 km länteen Ulan Batorista. Vuorijono on luode-kaakko-suuntainen ja pituudeltaan n. 805 km.
Nimi.
"Hangai" on mongolialaisten käyttämä yleisnimi pohjoiselle, rehevälle metsäiselle alueelle erotuksena eteläisestä autiomaasta, jota kutsutaan nimellä "Govi" (Gobin autiomaa).
Arhangain ("Pohjoinen Hangai") ja Övörhangain ("Eteläinen Hangai") provinssit ovat saaneet nimensä vuoriston mukaan. Tasangolla itään Hangaivuorista sijaitsee Orhon-joen laakson kulttuurialue, joka on Unescon maailmanperintökohde; alueella on mm. Karakorumin rauniot. Myös xiongnujen, xianbien ja Rouranin kaanikunnan pääkaupungit ja ydinalueet sijaitsivat tällä seudulla.
Länteen Hangaivuorista sijaitsee Uvs Nuurin allas.
Merkittäviä kohteita.
Hangaivuorten korkein huippu on Otgontenger (korkeus 4008 m.), joka on yksi Mongolian neljästä tärkeimmästä pyhästä vuoresta. Toinen merkittävä huippu ja pyhä vuori on Suvraga Hairkhan (korkeus 3117 m.), itään Tsetserlegistä.
Vuoriston sulamisvedet ruokkivat Orhon-, Selenge-, Ider- ja Zavhan-jokia. 
Hangain alue on tunnettu leudosta mikroilmastostaan, ja talvet eivät ole siellä yhtä ankaria kuin muualla maassa.
Metro (kaupunki)

Metro on kaupunki Indonesiassa Sumatran saarella Lampungin provinssissa. Vuoden 2015 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli noin 158 000.
Mojokerto

Mojokerto on kaupunki Indonesiassa Jaavan saarella Itä-Jaavan provinssissa. Vuoden 2015 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli noin 126 000.
Padang Sidempuan

Padang Sidempuan on kaupunki Indonesiassa Sumatran saarella Pohjois-Sumatran provinssissa. Vuoden 2015 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli noin 210 000.
Palopo

Palopo on kaupunki Indonesiassa Sulawesin saarella Etelä-Sulawesin provinssissa. Vuoden 2015 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli noin 168 000.
Parepare

Parepare on kaupunki Indonesiassa Sulawesin saarella Etelä-Sulawesin provinssissa. Vuoden 2015 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli noin 139 000.
Pasuruan

Pasuruan on kaupunki Indonesiassa Jaavan saarella Itä-Jaavan provinssissa. Vuoden 2015 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli noin 195 000.
Pekalongan

Pekalongan on kaupunki Indonesiassa Jaavan saarella Keski-Jaavan provinssissa. Vuoden 2015 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli noin 296 000.
Pematangsiantar

Pematangsiantar on kaupunki Indonesiassa Sumatran saarella Pohjois-Sumatran provinssissa. Vuoden 2015 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli noin 247 000.
Prabumulih

Prabumulih on kaupunki Indonesiassa Sumatran saarella Etelä-Sumatran provinssissa. Vuoden 2015 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli noin 177 000.
Vegas sommarpratare

Vegas sommarpratare, kutsutaan myös Sommarprat, on kesäisin toistuva Yle Vegan radio-ohjelma jossa merkittävät ja tavalliset ihmiset puhuvat ja soittavat itse valitsemaansa musiikkia. Ohjelman ensimmäinen lähetys oli 2005. 
Esiintyjät.
Kronologinen lista henkilöistä jotka ovat olleet sommarpratare ohjelmassa.
Hentiivuoret

Hentiivuoret (mongoliaksi: Хэнтийн нуруу, "Hentiyn nuruu") ovat vuoristo koillis-Mongoliassa, Tövin ja Hentiin provinsseissa. Ne alkavat Ulan Batorin koillispuolelta ja kulkevat koilliseen Venäjän rajaa kohti.
Maantiede.
Mongolien pyhä vuori, Burhan Haldun, ja sitä ympäröivä suojelualue ovat Hentiivuorilla. Vuoristo muodostaa vedenjakajan Jäämeren ja Tyynen valtameren valuma-alueiden välille. Tärkeimpiä vuoristosta alkunsa saavia jokia ovat Onon, Kerulen, Ingoda, Menza ja Tuul.
Hentiivuorten korkein kohta on Asralt Hairhan, joka on yksi mongolien pyhistä vuorista. Sen korkeus on 2800 m.
Vuoriston jatke ulottuu Venäjän puolelle Taka-Baikalian aluepiirin alueelle. Jablonovyivuoristo on samaa geologista kokonaisuutta Hentiivuorten kanssa. 
Historiaa.
Legendaarisen mongolivalloittaja Tsingis-kaanin uskotaan valinneen hautapaikkansa Hentiivuorilta. Vaikka varmuutta asiasta ei ole, osa vuoristoa on ollut tabu vuosisatojen ajan ja mongolit uskovat kaanin haudan sijaitsevan siellä.
Martti Kivilinna

Martti Johannes Kivilinna, sukunimi vuoteen 1906 "Borg" (25. elokuuta 1885 Turku – 6. syyskuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen opettaja, Suomen metsästäjäliiton sihteeri ja metsästysaiheista kirjoittanut tietokirjailija.
Borgien virkamies- ja pappissukuun kuuluneen Martti Kivilinnan vanhemmat olivat Sortavalan seminaarin johtaja Oskar Fredrik Borg ja Ida Agatha Savonius. Hän pääsi ylioppilaaksi Savonlinnan reaalilyseosta 1904 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1908.
Kivilinna oli Joensuun yhteiskoulun suomenkielen ja historian opettajana 1909–1918 sekä yhteiskoulun johtajana 1912–1918. Hän oli sitten työssä pankkialalla 1918–1921 ja oli suojeluskuntien yliesikunnan palveluksessa vuodesta 1921 alkaen toimien sanomalehti- ja valistustoimiston päällikkönä vuoteen 1925 ja valistusosaston osastopäällikkönä vuoteen 1944 saakka. Kivilinna toimi Suomen yleisen metsästäjäliiton sihteerinä 1927–1949. Kivilinna oli Joensuun kaupunginvaltuuston jäsenenä 1916–1918, suojeluskuntien lehden Hakkapeliitan johtokunnan puheenjohtajana 1927–1944 sekä Suomen Kennelklubin hallituksen jäsenenä. 
Martti Kivilinna oli naimisissa vuodesta 1915 Anna Wecksellin kanssa. Martti Kivilinnan veli oli lehtori, toimittaja ja kansanedustaja Väinö Kivilinna.
Julkaisuja.
Nimellä "M. Kivilinna":
Albijon Muzaci

Albijon Muzaci (s. 11. kesäkuuta 1996 Mitrovica, Kosovo) on kosovolais-suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ykkösliigassa pelaavaa Turun Palloseuraa.. Hän on pelipaikaltaan keskus- tai laitahyökkääjä.
Muzaci on Kaarinan Nappuloiden ja Kaarinan Poikien kasvatti. Hän lopetti 16-vuotiaana jalkapallon puoleksi vuodeksi ennen kuin jatkoi uraansa Åbo IFK:ssa. Kaudeksi 2014 Muzaci siirtyi Salon Palloilijoihin. Vuonna 2016 hän pelasi porilaisessa FC Jazzissa. Kaudeksi 2019 hän siirtyi Suomen Ykkösessä tuolloin pelanneeseen Turun Palloseuraan. Hän pelasi Ykkösessä 22 ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia, ja molemmat nousukarsintaottelut, joiden myötä TPS nousi Veikkausliigaan.
Muzaci pelasi kaudella 2020 TPS:ssä 19 veikkausliigaottelua ja niissä 14 kertaa avauskokoonpanossa. Kauden neljännessä ottelussa Helsingin Jalkapalloklubia vastaan hän tuli vaihdosta kentälle mutta sai 13 minuutissa kaksi varoitusta ja joutui ulos kentältä. Suomen Palloliitto perui myöhemmin videotarkastelun jälkeen toisen varoituksen ja ulosajosta seuranneen pelikiellon. Kauden ainoan liigamaalinsa hän teki elokuussa Kuopion Palloseuraa vastaan. Liigakarsinnassa KTP:tä vastaan Muzaci teki TPS:n ainoan maalin mutta KTP nousi liigaan vierasmaalisäännön perusteella yhteismaalien ollessa tasan 1–1. Kaudella 2021 Muzaci jatkaa Ykköseen pudonnessa TPS:ssä.
Vincenzo Monti

Vincenzo Monti (1754 Ravenna –1828 Milano) oli italialainen runoilija. 
Monti opiskeli Ferrarassa ja kirjoitti jo nuorena latinan- ja italiankielisiä runoja. Hän lähti 1778 kardinaali Scipione Borghesen mukana Roomaan, missä hänestä tuli ruhtinas Luigi Braschi-Onestin sihteeri (1781). Montin ensimmäinen murhenäytelmä "Aristodemo" (1787) saavutti suuren menestyksen. Seuraavana vuonna esitetty "Galeotto Manfredi" sai vähemmän suosiota, vaikka sen henkilöhahmot ovat paremmin piirrettyjä.
Kun Ranskan lähettiläs Hugo Bassville, joka oli saapunut Italiaan levittämään vallankumouksen aatteita ja yllyttämään kanssa kirkkoa ja paavia vastaan, oli saanut 1793 Roomassa surmansa, kun kiihottunut väkijoukko kävi hänen kimppuunsa, Monti kirjoitti vallankumousta vastustavan runoelman "Cantica in morte di Ugo Bassville", tavallisesti "Bassvilliana". Hänen maineensa jälkimaailman silmissä perustuu lähinnä tähän runoelmaan, joka tosin jäi keskeneräiseksi. Danten "Divina commediaa" vapaasti mukaillen se kuvaa murhatun sielua kiirastulivaelluksessa kautta vallankumouksen kauhujen.
Monti lähti 1797 Roomasta, kirjoitti jakobiinihenkiset runoelmat "Il Fanatismo". "La Superstizione" ja "Il Pericolo" ja sai sittemmin professorin paikan Breran akatemiasta. Monti ylisti Napoleonia runoissa "Musogonia" (1797) ja "Prometeo" (aloitettu 1797, valmistui 1825). Venäläis-itävaltalaisen armeijan vaeltaessa Italiaan hän pakeni 1800 Pariisiin. Pariisissa hän kirjoitti murhenäytelmän "Cajo Gracco" (1800). Runoelma "Mascheroniana" tunnetun matemaatikon Lorenzo Mascheronin kuoleman johdosta ilmestyi 1801.
Monti valittiin 1804 Italian kuningaskunnan runoilijaksi. Tämän arvon velvoittamana hän kirjoitti useita juhla- ja tilapäisrunoja varsinkin keisarillisen perheen kunniaksi. Napoleonin kaaduttua Monti ylisti uutta Italian hallitsijaa Frans I:ä.
Monti oli muototaituri mutta varsinkin poliittisilta vakaumuksiltaan hyvin häilyvä. Montin teosten kootut laitokset ilmestyivät Milanossa (1839–1842) ja Firenzessä (1857).
Lauri Viljasen suomentama Montin runo "Herra de Montogolfier'lle" on "Italian kirjallisuuden kultaisessa kirjassa".
Montia pitivät esikuvanaan 1800-luvulla isänmaalliset kirjailijat, esimerkiksi Alessandro Manzoni.
Khüiten orgil

Khüiten tai Hüyten (mongoliaksi Хүйтэн оргил, "kylmä huippu"; kiinaksi 友谊峰, "Yǒuyì Fēng" eli "Ystävyyden huippu") on Mongolian korkein kohta ja Altai-vuorten toiseksi korkein huippu Beluhan jälkeen. Sen korkeus on 4 356 m. ja sillä on pysyvä lumipeite. Kiinan ja Mongolian välinen raja kulkee sen huipun kautta.
Khüiten on yksi Tavan Bogdin viidestä vuorenhuipusta ja niistä korkein. Se sijaitsee Bajan-Ölgiin provinssissa Mongolian läntisimmässä kärjessä.
Ensimmäisenä vuoren huipulle on luultavasti noussut Mongolian hallituksen tukema puolalainen retkikunta v. 1963.
Saden diskografia

Tämä on Sade-yhtyeen diskografia. 
Studioalbumit.
Yhtyeen kaikki kuusi albumia ovat myyneet platinaa. Sulkujen jälkeen albumin parhaat sijoitukset Ison-Britannian ja Yhdysvaltojen albumilistoilla.
Livealbumit.
Sulkujen jälkeen albumin parhaat sijoitukset Ison-Britannian ja Yhdysvaltojen albumilistoilla.
Kokoelmat.
Sulkujen jälkeen albumin parhaat sijoitukset Ison-Britannian ja Yhdysvaltojen albumilistoilla.
Alfred Kolehmainen

Alfred Kolehmainen (2. helmikuuta 1923 Chisinau, Bessarabia – 26. lokakuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri, kansatieteilijä, taidemaalari, kirjankuvittaja, lavastaja ja pukusuunnittelija.
Kolehmainen toimi Kansallismuseon kansatieteellisellä osastolla tutkimusapulaisena 1957–1965 ja sen jälkeen ylimääräisenä amanuenssina ja tutkijana vuoteen 1986 saakka. Hän keräsi muun muassa materiaalia professori Niilo Valosen tutkimukseen suomalaisten asuinrakennusten historiasta, joka ilmestyi 1963 nimellä "Zur Geschichte der finnischen Wohnstuben". Kolehmainen keräsi tietoa suomalaisista kansanrakennuksista ja julkaisi aihepiiristä useita teoksia. Kolehmaisen tunnetuin teos on vuonna 1979 ilmestynyt "Suomalainen talonpoikaistalo". Hän restauroi presidentti Urho Kekkosen syntymäkodin Lepikon torpan nykyiseen museokuntoonsa. Suomen Rakennustaiteen seura myönsi syksyllä 2001 Alfred Kolehmaiselle professori Erik Kråkströmin nimeä kantavan puurakennusperinne-palkinnon.
Kolehmainen harjoitti taideopintoja 1951–1953 École ABC de Paris -taidekoulussa Eva Cederströmin ja Unto Pusan johdolla. Hän opiskeli 1951–1956 taidehistoriaa ja estetiikkaa Helsingin yliopistossa ja opiskeli vielä 1968–1971 The Famous Artists Schoolissa Amsterdam-Osdorpissa. Kolehmainen oli 1952–1956 lavastajana Viipurilaisen osakunnan näytelmäkerhossa Ylioppilasteatterissa ja 1976–1983 pukusuunnittelijana Suomen Kansallisteatterin suurella näyttämöllä. Kolehmainen maalasi akvarelleja ja öljymaalauksia sekä toimi kuvittajana. Hän piti useita taidenäyttelyitä Suomessa ja ulkomailla. Vuonna 1992 Kolehmainen lahjoitti Utsjoen kunnan pääkirjastolle kokonaisen akvarellinäyttelyn. Näyttelyn taulujen myyntitulot käytetään saamelaisten lääkäriopintojen ja saamelaisen naistaitovoimistelun tukemiseen.
Le Morte d’Arthur

Le Morte d’Arthur tai Le Morte Darthur on sir Thomas Maloryn vuonna 1470 kirjoittama proosaversio kuningas Arthurin legendasta. Se on legendan ensimmäinen englanniksi kirjoitettu proosaversio. Teoksen painoi ja julkaisi kirjanpainaja William Caxton vuonna 1485. Lontoon British Libraryssa on "Le Morte d’Arthurin" ainut säilynyt käsikirjoitus.
"Le Morte d’Arthur" kertoo kuningas Arthurin ja pyöreän pöydän ritarien vaiheet aikajärjestyksessä alkaen Arthurin syntymästä. Maloryn versio tarinasta perustuu ranskalaisiin ritarirunoelmiin, mutta painottaa esikuviensa hoviromantiikan sijaan ritarien veljeyttä ja yhtenäisyyttä. Malory tuo tarinan keskiöön myös petoksen – Lancelotin ja Guineveren aviorikoksen – joka lopulta johtaa pyöreän pöydän ritarien tuhoon.
Killiahvenet

Killiahvenet ("Cyprichromis") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu viisi lajia, joita tavataan Afrikasta:
Otgontenger

Otgontenger (mongoliaksi Отгонтэнгэр, "Nuorin taivas") on 4 008 m korkea vuori Mongoliassa, Zavhanin provinssissa, ja Hangaivuorten korkein huippu. Se on ainoa pysyvästi lumihuippuinen vuori Hangaivuorilla.
Siitä asti, kun buddhalaisuus saapui Mongoliaan, mongolit ovat perinteisesti uskoneet kiivaiden jumalien asuttavan monia Mongolian pyhistä vuorista. Erityisesti bodhisattva Ochirvaani eli Vajrapani on liitetty Otgontengeriin.
Ympäristö.
Otgontengerin ympäristö on mäkistä ja lähes asumatonta; väentiheys on alle kaksi henkeä neliökilometrillä, eikä lähistöllä ole pysyviä asutuksia.
Kasvillisuus on enimmäkseen ruohoaroa.
Ilmasto.
Seudulla vallitsee kylmä aroilmasto. Vuoden keskilämpötila on -5 °C. Vuoden lämpimin kuukausi on heinäkuu, jolloin keskilämpötila on 14 °C, ja kylmin joulukuu, -24 °C. 
Vuosittainen sademäärä on keskimäärin 240 mm. Kostein kuukausi on heinäkuu, jolloin sataa keskimäärin 65 mm, ja kuivin tammikuu, jolloin sataa 2 mm.
James Montgomery

James Montgomery (1771–1854) oli englantilainen runoilija, jonka runoelma "The wanderer of Switzerland" on Byronin "Childe Haroldin" edeltäjä. Proosarunon "The World before the Flood" luonnonkuvaukset ovat kauniita ja vaikuttavia, toiminnan esitys taas heikko. "Original hymns for public, private and social devotion" (1853) ovat parhaita englanninkielisiä uskonnollisia runoja.
Caquetaia

Caquetaia on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu kolme lajia, joita tavataan Etelä-Amerikasta:
Audi Field

Audi Field on jalkapallostadion Washington DC:ssä. Stadion on MLS:ssä pelaavan DC Unitedin kotistadion ja siinä on 20 000 istumapaikkaa. Se valmistui vuonna 2018.
Peukalo-Liisa

Peukalo-Liisa () on tanskalaisen Hans Christian Andersenin satu, jonka hän julkaisi ensimmäisen kerran vuonna 1835 Kööpenhaminassa.
Juoni.
Eräänä päivänä muuan nainen kysyy vanhalta noidalta, miten hän voisi saada lapsen. Noita vastaa: ”Istuta tämä siemen purkkiin ja katso mitä tapahtuu!”. Siemenestä kasvaa kuin kasvaakin valtava tulppaani, jonka sisällä istuu hyvin pieni tyttö, noin peukalon kokoinen. Nainen nimeää hänet Peukalo-Liisaksi. Eräänä päivänä, kun Peukalo-Liisa on nukkumassa, sammakot kaappaavat hänet. Kovakuoriaiset pelastavat hänet, mutta hylkäävät metsään. Sieltä Liisa löytää asuinpaikan erään hiiren luota. Lopussa hän menee naimisiin kokoisensa prinssin kanssa.
Francisco de Moraes

Francisco de Moraes, myös Morais (noin 1500 – 1572 Evora, Portugali) oli portugalilainen romaaninkirjoittaja, jonka kuuluisin teos on ritariromaani "Palmerin de Inglaterra" (1544). Moraes on lisäksi kirjoittanut kulttuurihistoriallisesti mielenkiintoiset "Dialogos".
Murchisonin putous

Murchisonin putous () eli Kabalegan putous ("Kabalega Falls") on vesiputous Victorian Niilissä Ugandassa.
Ominaisuudet.
Putous sijaitsee Kyogajärven ja Albertinjärven välissä. Järvien välillä on kolme koskea vesiputouksineen, joiden yhteenlaskettu korkeus on 120 m. Murchisonin putous on niistä korkein. Sen yläpuolella Niili ahtautuu vain seitsemän metrin levyiseen rotkoon ja putoaa 43 m, ennen kuin virtaa länteen Albertinjärveen.
Historiaa.
Ensimmäiset eurooppalaiset putouksilla olivat englantilainen tutkimusmatkailija Samuel Baker ja hänen vaimonsa Florence 1860-luvun puolivälissä. He nimesivät putoukset Royal Geographical Societyn puheenjohtajan, Sir Roderick Murchisonin mukaan.
Idi Aminin valtakaudella putouksen nimi muutettiin Kabalegan putoukseksi 1800-luvulla eläneen ugandalaisen kuninkaan Kabalegan mukaan. Aminin vallastasyöksemisen jälkeen vanha nimi palasi kuitenkin käyttöön. Nimeä Kabalega Falls käytetään silti välillä epävirallisissa yhteyksissä.
Elokuussa 2019 Ugandan hallitus hylkäsi etelä-afrikkalaisen Bonang Power &amp; Electricity -yhtiön tarjouksen rakentaa putoukseen vesivoimala, koska se tuhoaisi alueen luontoarvoja ja vahingoittaisi turismia.
Polemon (käärmesuku)

Polemon on myyräkyiden (Atractaspididae) heimoon kuuluva käärmesuku, johon kuuluu 14 lajia. Ne ovat huonosti tunnettuja maan alla eläviä käärmeitä, joita tavataan Afrikassa.
Ulkonäkö ja koko.
"Polemon"-suvun lajit ovat kiiltäväsuomuisia, yleensä tummanvärisiä käärmeitä, ja monella lajilla on silmiinpistävän oranssi tai keltainen rengas kaulan ympärillä. Häntä on lyhyt tynkä. Ne ovat varsin pieniä, ja useimmat lajit kasvavat harvoin yli 80-senttisiksi.
Elintavat.
"Polemon"-lajit ovat huonosti tunnettuja käärmeitä, mutta useimpien lajien tiedetään olevan aktiivisia yöllä ja lisääntyvän munimalla. Niiden ravinto koostuu pääasiassa muista käärmeistä, erityisesti aitosokkokäärmeistä, ja ne voivat syödä itsensä kokoisia käärmeitä. Niillä on uurteiset takamyrkkyhampaat, mutta ne eivät ole vaarallisia ihmisille.
Levinneisyys ja elinympäristö.
"Polemon"-käärmeet elävät pääasiassa metsissä Keski-, Länsi- ja Itä-Afrikassa. Ne oleskelevat lähinnä maan alla lehtikarikkeessa ja koloissa.
Lajit.
Sukuun kuuluu 14 lajia:
Siniraitaperhoahven

Siniraitaperhoahven ("Hypoplectrus indigo") on saha-ahventen heimoon (Serranidae) kuuluva Karibian alueen merikalalaji.
Siniraitaperhoahven voi kasvaa noin 15 senttimetrin mittaiseksi. Sen väritys on hyvin samankaltainen kuin raitaperhoahvenella ("Hypoplectrus puella"), mutta sen juovat ovat sinisiä ja niiden väliin jäävät alueet valkoisia. Kylkiviivalla on 48–53 suomua.
Siniraitaperhoahventa on yleisin Hispaniolan ja Great Inaguan saarten läheisyydessä olevilla riutoilla. Myös Caymansaarilla ja Jamaikassa se on yleinen, ja esiintyy harvinaisempana Floridan aluevesillä sekä Bahamasaarilla ja läntisen manner-Karibian vesillä. Siniraitaperhoahven oleskelee 3–45 metrin syvyydessä.
Siniraitaperhoahvenen ravinnosta 80 prosenttia on kalaa, muun muassa sinineitokalaa ("Chromis cyanea") ja aurinkoneitokalaa ("Chromis insolata"). Se syö myös äyriäisiä.
Utakat

Utakat ("Copadichromis") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu 25 lajia, joita tavataan Afrikasta:
Saha-ahvenet

Saha-ahvenet (Serranidae) on ahvenkalojen lahkoon (Perciformes) kuuluva kalaheimo. Siihen kuuluvat seuraavat 14 sukua:
Aiemmassa luokituksessa Serranidae-heimo oli laajempi ja tunnettiin suomeksi nimellä meriahvenet. Sen kolme alaheimoa olivat saha-ahvenet (Serraninae), meriahvenet (Epinephelinae) ja koruahvenet (Anthianinae, nyk. heloahvenet).
Henrik Paulig

Henrik Paulig (14. syyskuuta 1915 Helsinki – 29. tammikuuta 1982 Davos, Sveitsi) oli suomalainen yritysjohtaja ja pääkonsuli.
Henrik Paulig syntyi Pauligin yrittäjäsukuun. Hänen isänsä oli Eduard Paulig ja isoisänsä Gustav Paulig. Hän opiskeli diplomiekonomiksi ja kauppatieteen maisteriksi. Hän työskenteli Paulig-yhtiössä vuodesta 1935 alkaen, toimitusjohtajana 1947–1973 ja hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1953. Hän hoiti myös useita talouselämän luottamustehtäviä, esimerkiksi Suomen tukkukauppojen liiton valtuuskunnassa vuodesta 1944, Helsingin kauppakamarin hallituksen jäsenenä vuodesta 1953 ja Fennian hallintoneuvostossa vuodesta 1983 alkaen. Pauligille myönnettiin pääkonsulin arvonimi vuonna 1970. Hänen poikansa Robert Paulig työskenteli jonkin aikaa Paulig-yhtiössä mutta perusti sittemmin oman kahvilaketjunsa.
Perhoahvenet

Perhoahvenet ("Hypoplectrus") on saha-ahventen heimoon (Serranidae) kuuluva Karibianmerellä ja Karibian alueella tavattava kalasuku. Suvun lajit voidaan erottaa toisistaan lähes pelkästään värityksen pohjalta, ja myös lajien sisäiset vaihtelut ovat suuria. Tästä johtuen eri lajien määrää on ollut hankalaa määrittää ja tämä vaihteleekin suuresti eri julkaisujen välillä. 
Perhoahventen sukuun luetaan seuraavat 18 lajia:
Okrakilliahven

Okrakilliahven ("Cyprichromis microlepidotus") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva makean veden kalalaji, jota pidetään myös akvaariossa.
Okrakilliahven voi kasvaa korkeintaan 11 senttimetrin mittaiseksi. Sillä on selkäevässään 12–14 piikkiruotoa sekä 15–17 pehmeää ruotoa ja peräevässä kolme piikkiruotoa ja 12–13 pehmeää ruotoa.
Okrakilliahven elää endeemisenä eli kotoperäisenä Tanganjikajärvellä. Sitä tavataan Burundista, Kongon demokraattisesta tasavallasta ja Tansaniasta. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut okrakilliahvenen elinvoimaiseksi lajiksi.
Okrakilliahven elää noin 23–25 asteen lämpöisissä vesissä vähintään kymmenen metrin syvyydessä. Sopiva pH-arvo sille on 7,5–8,5. Ravinnokseen laji käyttää äyriäisiä ja kotiloita. Naaras munii yhden kudun aikana noin 25 munaa.
Ayub Ogada

Ayub Ogada (alun perin "Job Seda"; 1956 Mombasa – 1. helmikuuta 2019 Nyahera, Kisumun piirikunta) oli kenialainen laulaja-lauluntekijä, lyyran kaltaisen nyatitin soittaja ja näyttelijä.
Ogada polveutui läntisen Kenian luokansoista. Hän lähti 6-vuotiaana vanhempiensa mukana Chicagoon, jossa perheen isä opiskeli lääketiedettä. Keniaan palattuaan Ogada alkoi työskennellä sekä perinteisen että modernin musiikin parissa. 1970-luvulla hän kuului Black Savage -yhtyeeseen, ja vuonna 1979 hän perusti yhdysvaltalaisen Alan Donovanin kanssa African Heritage Bandin. Ogada levytti African Heritage Bandissa albumit "Niko Saikini" ja "Handas". Hän pääsi myös kiertämään Euroopassa ja tekemään esiintymisiä elokuvissa, joihin kuuluivat "Minun Afrikkani" ja "The Kitchen Toto".
Vuonna 1986 Ogada muutti Lontooseen. Hän esiintyi vuonna 1988 WOMAD-tapahtumassa Cornwallissa, herätti Real World Recordsin mielenkiinnon ja levytti sen artistin albumina "En Mana Kuoyo" (1993). Albumin kappaleita on käytetty sellaisissa elokuvissa kuin "Unelma Afrikasta" (2000), "Uskollinen puutarhuri" (2005), "Samsara" (2011) ja "The Good Lie" (2014). Vuonna 2005 Ogada esiintyi Eden Projectin Live 8 -tapahtumassa.
Eric García

Eric García Martret (s. 9. tammikuuta 2001 Barcelona, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa espanjalaista FC Barcelonaa. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura.
García on Barcelonan kasvatti, ja pelasi seuran junioreissa 2008–2017. Hän siirtyi Manchester Cityn junioriakatemiaan 2017. Cityn edustusjoukkueessa hän debytoi Englannin liigacupin ottelussa Leicesteriä vastaan joulukuussa 2018. Englannin Valioliigassa hän pelasi ensimmäisen kerran Watfordia vastaan syyskuussa 2019. Kauden aikana hän pelasi kaikkiaan 13 liigaottelua. Mestarien liigassa hän debytoi Dinamo Zagrebia vastaan joukukuussa 2019, ja pelasi samalla kaudella myös puoilvälieräottelun Lyonia vastaan. Liigacupissa hän pelasi kolme ensimmäistä ottelua Cityn matkalla mestaruuteen. 
García pelasi kaudella 2020–2021 kuusi valioliigaottelua Cityn voittaessa mestaruuden. Mestarien liigassa hän pelasi kolme alkulohko-ottelua. Liigacupin voittajajoukkeessa hän pelasi yhden ottelun.
García palasi kasvattajaseuraansa Barcelonaan ilmaissiirrolla kesällä 2021. Hän oli jouluun 2022 mennessä pelannut 35 Primera Divisiónin ottelua ja tehnyt yhden maalin. Mestarien liigassa hän on Barcelonassa pelannut kahdeksan ja Eurooppa-liigassa viisi ottelua.
Maajoukkueura.
García pelasi 2017 kahdessa ottelussa Espanjan voittaessa alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden ja yhdessä ottelussa Espanjan saavuttaessa saman ikäluokan MM-hopeaa. Alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2018 hän pelasi Espanjan kaikki neljä ottelua. Hän pelasi kaikissa viidessä ottelussa täyden ajan Espanjan voittaessa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2019.
García pelasi ensimmäisen ottelunsa Espanjan jalkapallomaajoukkueessa Kansojen liigan ottelussa Ukrainaa vastaan syyskuussa 2020. Ensimmäisen MM-karsintaottelunsa hän pelasi Kreikkaa vastaan maaliskuussa 2021. Hän oli EM-kilpailuissa 2021 avauskokoonpanossa otteluissa Slovakiaa, Kroatiaa ja Italiaa vastaan. Hän pelasi täyden peliajan kaikissa kuudessa ottelussa Espanjan saavuttaessa hopeaa Tokion olympialaisissa 2021. Hän kuului Espanjan joukkueeseen MM-kilpailuissa 2022, muttei päässyt pelaamaan.