tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kuurilan metsärata

Kuurilan metsärata oli Kalvolassa, Kuurilan aseman lähellä sijainneelta Kuurilan kartanon sahalta länteen Pirttikoskelle kulkenut, puutavaran kuljetukseen tarkoitettu kapearaiteinen metsärautatie. Radan raideleveys oli 750 mm ja rataverkon pituus kaikkiaan 22 kilometriä.
Metsärautatien rakennutti vuonna 1927 Niemen kartanon omistaja Bertil Lönnholtz. Alkuvaiheessa vain Kuurilasta Ohtisille johtanutta rataa jatkettiin seuraavina vuosina Pirttikoskelle. Ohtisilla oli sivuraide sorakuopalle ja Pirttikoskella turvepehkutehtaalle. Kuurilan päässä rata ulotettiin kartanon sahalle. Metsäradalla oli myös läheltä Kuurilan asemaa erkaantunut sivurata Niemen kartanoon. 
Rata purettiin vuonna 1943 ja kiskot vietiin Högforsin tehtaalle Karkkilaan. Pirttikoskella on kuitenkin vielä jäljellä kivireunainen puutavaravaunujen lastauslaituri, ja radan linjaus on hahmotettavissa kartalta. Osa ratapohjasta on autotienä.
Radan liikkuva kalusto ostettiin Karl Fazerin omistamasta Taubilanhovista läheltä Käkisalmea. Radalla oli vain yksi höyryveturi, tyypiltään 0-8-2T. Veturi oli alun perin Neumeyerin numerolla 36/1924 rakentama, mutta Lokomo oli rakentanut sen pahojen vaurioiden jälkeen uudelleen numeroksi 96/1929. Veturi jäi tarpeettomaksi radan liikenteen loppuessa, mutta se ei kelvannut sotakorvaukseksi, joten se myytiin Hyvinkään–Karkkilan rautatielle korvaamaan Neuvostoliittoon palautettua sotasaalisveturia. Veturin erikoisuutena oli kaksi hiekkakupua, joista toinen asennettiin vasta Karkkilassa. Veturi romutettiin vuonna 1960.
Leonid Stadnyk

Leonid Ivanovytš Stadnyk (, 1971 – 24. elokuuta 2014) oli ukrainalainen jättikasvuinen henkilö. Guinnessin ennätysten kirjan vuoden 2008 painoksen mukaan Stadnyk oli maailman pisin elossa oleva ihminen. Hänen pituutensa oli 257 senttimetriä (8 jalkaa ja 5 tuumaa). Stadnyk kieltäytyi Guinnessin ennätysten kirjan tekemistä virallisista mittauksista, niinpä vuoden 2009 kirjan painoksessa maailman pisimmäksi mieheksi nimettiin kiinalainen Bao Xishun.
Stadnyk syntyi Žytomyrin alueella. Hän oli alun perin pituuskasvultaan normaali. Huomattava muutos asiassa alkoi vasta 13-vuotiaana suoritetun aivoleikkauksen seurauksena. Hyvänlaatuinen aivokasvain vaikutti Stadnykin aivolisäkkeeseen, joka säätelee kasvuhormonin tuotantoa. Lääketieteellisesti tilaa kutsutaan nimellä akromegalia. Sittemmin tutkimuksissa selvisi, että kasvain oli kuollut itsestään. Aikaisemmin Guinnessin ennätysten kirjassa maailman pisimmän miehen titteliä piti pitkään hallussaan kiinalainen Bao Xishun, kunnes Stadnyk viimein antoi lontoolaisen professorin Michael Besserin mitata itsensä.
Aiemmin Stadnyk toimi eläinlääkärinä. Myöhemmin hän hoiti maatilaa, jolla eli äitinsä kanssa. Hän kuoli aivoverenvuotoon 24. elokuuta 2014.
Paul Healey

Paul Healey (s. 20. maaliskuuta 1975 Edmonton, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa on oikea laitahyökkääjä.
Ura.
Juniorisarjoissa.
Healey pelasi viimeiset juniorikautensa Prince Albert Raidersissa WHL:ssä. Hänet valittiin keväällä 1995 liigan kakkostähdistökentälliseen. Hän teki 93 pistettä 71 pelissä. Philadelphia Flyers oli Healeyn NHL:ään jo .
Pohjois-Amerikassa.
Healey siirtyi ammattilaiseksi kaudeksi 1995–1996. Hän pelasi kauden AHL-liigan Hershey Bearsissa. Seuraavalla kaudella Healey teki NHL-debyyttinsä Philadelphiassa, kun hän pelasi kaksi ottelua Flyersin riveissä. Healey pelasi Flyersin organisaatiossa kevääseen 1999 saakka, mutta edusti pääasiassa AHL:n Philadelphia Phantomsia. Hän oli keväällä 1998 voittamassa AHL:n mestaruutta, Calder Cupia.
Healey kaupattiin syyskuussa 1999 Nashville Predatorsiin vaihdossa Matt Hendersoniin. Tämän jälkeen Healey vaihtoi seuraa lähes kerran vuodessa. Nashvillessä hän pelasi vain IHL:n Milwaukee Admiralsissa. Kesällä 2000 Healey teki sopimuksen Edmonton Oilersin kanssa, ja pelasi jälleen koko kauden farmisarjassa AHL:n Hamilton Bulldogsissa.
Toronto Maple Leafsissa Healey pelasi kaudet 2001–2003. Hän pääsi pelaamaan NHL:ssä yhteensä 65 ottelua. Toisella Toronton kaudellaan hän pelasi useammassa NHL-ottelussa kuin farmipelissä (St. John's Maple Leafs) ensimmäisen kerran urallaan. Kesällä 2003 Healey teki sopimuksen New York Rangersin kanssa. Hänet kaupattiin kuitenkin kesken kauden Florida Panthersiin vaihdossa Jeff Pauliin. Healey pelasi kauden 2003–2004 aikana neljä NHL-ottelua Rangersissa ja farmissa Hartford Wolf Packin ja San Antonio Rampagen riveissä. NHL:n työsulkukauden Healey aloitti San Antonio, mutta hänet vuokrattiin maaliskuussa 2005 loppukaudeksi Edmonton Roadrunnersiin. Kauden 2005–2006 Healey pelasi Colorado Avalanchen organisaatiossa. Pääosa kaudesta meni AHL-liigan Lowell Lock Monstersissa, mutta Healey pelasi myös muutaman NHL-ottelun.
Siirtyminen Eurooppaan.
Healey jätti Pohjois-Amerikan kaukalot kauden 2005–2006 jälkeen. Hän siirtyi Ruotsin Elitserienin Linköpingiin. Healey epäonnistui Ruotsissa ja vaihtoi kesken kauden SM-liigaan ja Ässiin. Kauden jälkeen Healey siirtyi slovenialaiseen Acroni Jeseniceen, joka pelasi Itävallan pääsarjassa. Healey oli Jesenicen toiseksi tehokkain pelaaja. Kaudesta 2008–2009 hän teki sopimuksen itävaltalaiseen Vienna Capitalsiin.
John Scofield

John Scofield (s. 26. joulukuuta 1951 Dayton, Ohio) on yhdysvaltalainen jazzkitaristi ja säveltäjä. Miles Davisin 1980-luvun levyiltä tunnetuksi tullut Scofield on musiikin tyylien suhteen monipuolinen artisti, ja hän on Pat Methenyn ja Bill Frisellin ohella sukupolvensa arvostetuimpia jazzkitaristeja. Hän on levyttänyt esimerkiksi kuuskymmentälukulaista soul jazzia sekä tyyliltään uudempia jazz-funk- ja hiphop-vaikutteisia levyjä.
Scofield opiskeli kolme vuotta Bostonissa Berklee College of Musicissa. Hän soitti Billy Cobhamin yhtyeessä vuosina 1974–1976 ja Miles Davisin yhtyeessä 1982–1985. Tämän jälkeen hän on johtanut omia yhtyeitään.
Scofieldin managerina on toiminut hänen vaimonsa Susan Scofield. Vuonna 2001 Ibanez toi markkinoille Scofieldin nimikkokitaramallin JSM100VT.
Lisa Gerrard

Lisa Germaine Gerrard (s. 12. huhtikuuta 1961 Melbourne) on australialainen muusikko, joka yhdessä Brendan Perryn kanssa muodostaa vuonna 1981 perustetun Dead Can Dance -yhtyeen. Hän on myös voittanut Golden Globen. Hänen äänialansa on kontra-altto.
Gerrard julkaisi vuonna 1995 ensimmäisen sooloalbuminsa, "The Mirror Poolin". Hän julkaisi vuonna 1998 yhdessä Pieter Bourken kanssa levyn "Duality". Gerrard on säveltänyt elokuvamusiikkia ja julkaisi vuonna 2006 toisen oman albuminsa "Silver Treen". 
Gerrardin työstämistä kappaleista elokuvissa ovat kenties tunnetuimpia ”The Host Of Seraphim” ("The Mist – usva", "Legenda suojelijoista"), ”Now We Are Free” "Gladiator"-elokuvan ääniraidalta ja ”Gortoz A Ran - J’Attends” elokuvasta "Isku Mogadishuun". Gerrard on tehnyt usein yhteistyötä elokuvasäveltäjä Hans Zimmerin kanssa.
Fiskarsin–Pohjankurun rautatie

Fiskarsin–Pohjankurun rautatie oli vuosina 1889–1891 750 mm:n raideleveydelle rakennettu rata. Se oli tiedettävästi Suomen ensimmäinen kapearaiteinen rautatie. Rautatie rakennettiin Fiskarsin tehtaan kuljetuksia varten, ja se kulki Fiskarsin tehtailta Fiskarsinjokea seuraten Pohjankurun satamaan. Radan pituus oli 5,5 kilometriä. Radalla liikennöitiin aluksi vain Pohjankurun sataman ollessa jäistä vapaana, mutta kun Karjaan–Turun rata valmistui 1899, muuttui Fiskarsin radan liikennekin ympärivuotiseksi. Liikenne lakkasi vuonna 1952.
Vuonna 1928 valmistui Fiskars Oy Ab:n omistamille Åminneforsin tehtaille Pohjankurun satamasta johtanut 750 mm rautatie, joka oli yhteydessä Fiskarsin radan kanssa. Rataa liikennöitiin vuosina 1928–1958. 
Radalla oli lähes yksinomaan tavaraliikennettä. Henkilöliikennettä oli vain suurten kesäjuhlien yhteydessä, jolloin henkilövaunut tehtiin avotavaravaunuista.
Veturit.
Fiskarsin radalla oli käytössä yksi Krauss &amp; Co:n vuonna 1890 valmistama veturi, jonka valmistusnumero oli 2517/1891. Veturi on märkähöyrytyyppinen, kaksoiskoneistoinen, tasoluisteilla ja ulkoisella valtaventtiilillä varustettu. Tämä vuoteen 1952 käytössä ollut "Pikku-Pässi" oli pitkään muistomerkkinä Fiskarissa.
Vuonna 2016 veturi siirrettiin lavettikuljetuksena Jokioisiin Höyrywelho Oy:n konepajalle peruskunnostukseen.
Åminneforsin radalle ostettiin Imatran Rakennustyö Oy:ltä käytetty höyryveturi, Orenstein &amp; Koppel 10554/1923, 0-6-0WT. Veturi ajettiin käytännössä loppuun ja romutettiin liikenteen loputtua. Myöhemmin hankittiin radalle toinen samanlainen, tällä kertaa uusi höyryveturi, Orenstein &amp; Koppel 12782/1936, 0-6-0WT.
Mikään kolmesta höyryveturista ei kelvannut sotakorvaukseksi. Liikenteen loputtua kaikki kolme veturia joutuivat vuosiksi romutarhaan. Vanhempi åminneforsilainen (ex Imatran Rakennustyö Oy) jäikin sinne ja romutettiin. Kaksi muuta kaivettiin 1970-luvulla esiin. 
Fiskarsin veturi kunnostettiin ulkoisesti ja siirrettiin muistomerkiksi pitkäaikaiselle paikalleen Fiskarsin FBK:n talon viereen. Veturi siirrettiin ajokuntoon kunnostettavaksi Jokioisiin Höyrywelho Oy:n verstaalle vuonna 2015. Kunnostus etenee hiljalleen. 
Åminneforsin kakkosveturi oli pitkään muistomerkkinä Ovako Steel Oy:n pihassa, kunnes se lahjoitettiin pitkän neuvottelukierroksen jälkeen vuonna 1988 Jokioisten Museorautatielle ja siirrettiin Minkiölle Kapearaidemuseoon. Veturi kunnostettiin ulkoisesti, mutta sen kunnostus ajokuntoon ei ole näköpiirissä. 
Radalla olivat myös jonkin aikaa liikenteessä entiset Mätäsvaaran kaivoksen Deutz-veturit.
Ratalinja nykyään.
Ratalinja on osittain alueen tiestönä, osittain jäänyt peltojen tai uudisrakennusten alle. Tiestön alla ja osin nähtävissä on mm. erikoinen joenpenkan tukirakenne.
Ratalinja on tiekäytössä ja kokonaisuudessaan polkupyörällä läpi ajettavassa kunnossa. Yksi alkuperäinen silta on vielä jäljellä Pohjankurussa Brunkomin puron yli.
Igor Moisejev

Igor Aleksandrovitš Moisejev (; 21. tammikuuta 1906 Kiova, Venäjän keisarikunta – 2. marraskuuta 2007 Moskova, Venäjä) oli venäläinen koreografi ja tanssija. 
Moisejev valmistui Bolšoi-teatterin balettikoulusta 1924 ja tanssi teatterissa vuoteen 1939. Hän teki ensimmäisen koreografiansa 1930 ja viimeisensä vuonna 1954 Aram Hatšaturjanin balettiin "Spartacus". 
Moisejev nimettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijaksi vuonna 1953. Hän oli myös sosialistisen työn sankari vuodesta 1976 ja sai mm. Leninin palkinnon (1967), kolme Stalin-palkintoa (1942, 1947, 1952) ja Neuvostoliiton valtionpalkinnon (1985).
Moisejev kuoli 101-vuotiaana moskovalaisessa sairaalassa 2. marraskuuta 2007 oltuaan kolme päivää tajuttomana.
Luettelo Irlannin saarista

Listaan kuuluvat sekä Irlannin tasavallan että Pohjois-Irlannin saaret.
Rannikolla sijaitsevat saaret.
Länsirannikko.
Claren kreivikunta:
Galwayn kreivikunta:
Kerryn kreivikunta:
Vuoriston autonominen sosialistinen neuvostotasavalta

Vuoriston autonominen sosialistinen neuvostotasavalta (Vuoriston ASNT, myös Vuoriston neuvostotasavalta, ) oli lyhytikäinen Venäjän SFNT:aan kuulunut autonominen sosialistinen neuvostotasavalta Pohjois-Kaukasiassa. Vuoriston neuvostotasavalta perustettiin 20. tammikuuta 1921. Se muodostettiin Pohjois-Kaukasuksen vuoristotasavallan alueesta, sen jälkeen kun Neuvosto-Venäjän joukot olivat valloittaneet alueen. Neuvostotasavaltaan liitettiin myös eräitä ympäröiviä alueita. Neuvostotasavallan pinta-ala oli 73 000 km² ja asukasluku noin 800 000. Vuoriston neuvostotasavalta käsitti kuusi kansallista piirikuntaa.
Vuoriston neuvostotasavalta lakkautettiin 7. heinäkuuta 1924, jolloin siihen kuuluneista kansallisista piirikunnista muodostettiin autonomisia alueita ja autonomisia neuvostotasavaltoja, joista myöhemmin tuli nykyiset Kabardino-Balkarian, Karatšai-Tšerkessian, Tšetšenian, Pohjois-Ossetia-Alanian ja Ingušian tasavallat.
Lorri

Lorri () on yksi Armenian maakunnista ("marz"). Maakunta sijaitsee maan pohjoisosassa ja pohjoisessa naapurina on Georgia. Maakunnan pinta-ala on 3 789 neliökilometriä ja asukkaita alueella on 253 351 (2001). Asukkaista miehiä oli 116 064 ja naisia 137 287. Lorrin pääkaupunki on Vanadzor.
Lorrin naapurimaakunnat ovat Tavuš idässä, Kotajk' kaakossa, Aragatsotn lounaassa ja Širak lännessä.
Maakunnassa sijaitsevat myös Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluvat Haghpat ja Sanahin.
Kaupungit ja kunnat.
Lorrin maakunta muodostuu 113 yhteisöstä ("hamaynkner"), joista kahdeksan on kaupunkeja ja ne on alla olevassa luettelossa lihavoituina. Loput 105 yhteisöä ovat maalaiskuntia.
Kauriin kääntöpiiri (radio-ohjelma)

Kauriin kääntöpiiri oli maailmanmusiikkia esittelevä radio-ohjelma. Sitä toimitti Hannu Blommila.
"Kauriin kääntöpiiriä" lähettivät Radiomafia, YleQ ja Yle Radio 1. Ohjelma lopetettiin 2009.
Ajo Motorsport

Ajo Motorsport on suomalainen ratamoottoripyöräilytalli MM-sarjan Moto2- ja Moto3-luokissa. Tallin johtaja on entinen kilpa-ajaja Aki Ajo.
Tallin historia.
125 cc / Moto3 -aikakausi.
Tallin ensimmäinen kilpailu MM-sarjassa oli kaudella 2001 Sachsenringilla, jossa Mika Kallio osallistui kilpailuun villillä kortilla. Talli osallistui Kallion kanssa myös Valencian kilpailuun samana vuonna. Tallin pyörien nimi oli Honda, vaikka niissä oli tallin omat moottorit.
Vuonna 2002 Ajo Motorsport ajoi täyden kauden Kallio yhä heidän kuljettajanaan. Viides tila Jerezissä oli kauden paras sijoitus. Kallio valittiin vuoden tulokkaaksi, päihittäen muun muassa Jorge Lorenzon ja Andrea Dovizioson.
Vuonna 2003 talli tuli mukaan kahdella pyörällä, Mazao Azuman ajaessa toista pyörää Kallion ohella. Kallio jätti tallin kesken kauden saatuaan KTM:ltä tarjouksen. Kallion täytyi maksaa entiselle Ajo Motorsportille sopimusrikon takia merkittävät korvaukset. Andrea Ballerini otti Kallion paikan ja Australiassa he ottivat Ballerinin johdolla sadekelillä kaksoisvoiton. Voitto oli pitkälti sadesään ja niissä olosuhteissa hyvin toimivien Bridgestonen renkaiden ansiota.
Tallin kuljettajakaksikko vaihtui kaudelle 2004, kun talli kiinnitti tšekkiläisen Lukas Pesekin ja tanskalaisen Robbie Harmsin. Kausi muodostui pettymykseksi Pesekin lukuisten kaatumisten ja Harmsin loukkaantumisten takia. Pesek siirtyi kauden jälkeen Derbille.
Talli vaihtoi kaudelle 2005 kuljettajikseen japanilaisen Tomoyoshi Komayan ja ranskalaisen Alexis Masboun. Koyama voitti tallin toisen vuoden tulokas -palkinnon, ja hänen parhaat sijoituksensa olivat toinen Australiassa ja kolmas Turkissa. Loppupisteissä hän oli kahdeksas.
Kaudelle 2006 talli ei vaihtanut kuljettajiaan, mutta vaihtoi Malagutin pyöriin. Molemmat kuljettajat kärsivät loukkaantumisista, jotka hankaloittivat heidän kauttaan. Masbou pystyi ajamaan vain kahdeksan kilpailua, eikä saanut lainkaan MM-pisteitä. Koyaman paras sijoitus oli kuudes Estorilissa, ja hän oli loppupisteissä 15. sijalla.
Malaguti-ajanjakso jäi vain yhden kauden mittaiseksi, ja kaudelle 2007 talli vaihtoi Derbin pyöriin. Myös molemmat kuljettajat vaihtuvat, tällä kertaa itävaltalaiseen Michael Ransaderiin ja romanialaiseen Robert Muresaniin. Viimeksi mainittu ei saavuttanut kauden aikana yhtään MM-pistettä, Ransaderin ajaessa tasaisesti sijoituksista kymmenen paikkeilla. 
Kuljettajiksi kaudelle 2008 tulivat Mike di Meglio ja Dominique Aegerter. Di Meglio voitti neljä kilpailua, sekä kauden päätteeksi tallin historian ensimmäisen 125-kuutioisten maailmanmestaruuden.
Maailmanmestari Di Meglion siirryttyä luokkaa ylemmäs, kaudelle 2009 Aegerterin tallikaveriksi tuli Sandro Cortese. Cortese ajoi kauden aikana kolmesti podiumille, ja sijoittui MM-sarjassa kuudenneksi.
Marraskuussa 2009 kerrottiin, että talliin liittyy kaudella 2010 Marc Márquez. Márquez voitti kuljettajien maailmanmestaruuden 125-kuutioisissa kaudella 2010. Kauden alussa hän ajoi muutaman kerran podiumille ja kärsi kaatumisen, mutta Mugellon kilpailusta lähtien hän aloitti viiden kilpailun voittoputken.
NOLA

NOLA on Downin ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin 15. syyskuuta 1995. Se debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 57.
NOLA on lyhenne sanoista New Orleans Louisiana. Albumin tekeminen alkoi vuonna 1991. Albumin ilmestymisen jälkeen vuonna 1995 yhtye hajosi ja jäsenet alkoivat tehdä musiikkia muissa projekteissa. Yhtye jatkoi toimintaansa vuonna 2001, jota seurasi vuoden 2002 albumi "".
Sergio López Miró

Sergio López Miró (s. 15. elokuuta 1968 Barcelona, Katalonia) on entinen espanjalainen uimari, joka voitti pronssia 200 metrin rintauinnissa kesäolympialaisissa 1988. 
López toimii nykyään uinnin päävalmentajana Länsi-Virginian yliopistossa, Morgantownissa.
Kupittaan savirata

Kupittaan Savi Oy:n rata oli saven kuljetukseen käytetty 600 mm:n raideleveydelle rakennettu kapearaiteinen rautatie, joka kulki savenottopaikoilta Turun Halisista Itäharjulla 
sijainneelle Kupittaan Saven tiilitehtaalle.
Savirata rakennettiin noin 1925, ja se oli käytössä vuoteen 1962 saakka. Radalla oli myös puinen silta Aurajoen yli nykyisen Turun ylioppilaskylän kohdalla Halistenkosken lähellä. Tämä silta rakennettiin 1939 rataa pidennettäessä, ja sitä jouduttiin korjaamaan joka vuosi jäidenlähdön jälkeen. Kupittaan savirata ristesi myös Turun raitiotien kanssa Vanhan Hämeentien kohdalla.
Savivaunujen vetämiseen käytettiin aluksi hevosia, mutta 1930-luvulla radalle hankittiin Saksasta kaksi Deutz MLH332-dieselveturia. Toinen vetureista kävi vuonna 1943 Kannaksella Merisuon rautatiellä, mutta se palautettiin radalle sopimattomana. 
Sotakorvauksinakaan kalusto ei kelvannut.
Kun radan liikenne loppui 1962, veturit myytiin romuksi ja savirata purettiin. Kupittaan Savi Oy:n tiilitehdas lopetti toimintansa 1969.
Visegrád-ryhmä

Visegrád-ryhmä (alkujaan Visegrádin kolmio) on neljän Keski-Euroopan maan muodostama allianssi. Se perustettiin Visegrádin kaupungissa 15. helmikuuta 1991, jolloin perustajajäseninä olivat Puola, Tšekkoslovakia ja Unkari. Silloin sovittiin maiden välisestä poliittisesta ja taloudellisesta yhteistyöstä. Kun Tšekkoslovakia hajosi, sekä Tšekki että Slovakia liittyivät Visegrád-ryhmään. Nykyään kaikki Visegrád-ryhmän maat ovat Euroopan unionin jäseniä. 
Maat perustivat myös vapaakauppajärjestö CEFTAn vuonna 1994, johon myös muut itäblokin maat ovat myöhemmin liittyneet.
Visegrád-ryhmä on saanut nimensä Visegrádin kaupungista, jota Unkarin kuningas Kaarle Robert piti hallintopaikkanaan ja jossa järjestettiin Unkarin, Puolan ja Böömin kuninkaiden kokous vuonna 1335.
Timo E. Korva

Timo Ensio Korva (s. 9. kesäkuuta 1948 Posio) on suomalainen poliitikko ja virkamies. Hän toimi keskustan kansanedustajana vuosina 1991–1995 ja 2001–2003. Hän on toiminut myös Kemijärven kaupunginjohtajana (1986–2008), Lapin läänin maaherrana (2008–2009) ja Lapin aluehallintoviraston ylijohtajana (2010–2013).
Korva valmistui valtiotieteiden maisteriksi vuonna 1972. Valmistuttuaan hän työskenteli 1972–1973 tutkijana työministeriössä, 1973–1975 yliaktuaarina tilastokeskuksen kansantaloudellisessa tilinpitotoimistossa, 1975–1984 Kemijärven suunnittelusihteerinä ja 1984–1987 Lapin lääninhallituksen suunnittelupäällikkönä.
Vuonna 1986 Korva valittiin Kemijärven kaupunginjohtajaksi. Hän jäi tehtävästä virkavapaalle aloitettuaan Lapin läänin maaherrana vuonna 2008. Vuoden 2010 alussa hän aloitti Lapin aluehallintoviraston ylijohtajana ja hänelle myönnettiin kaupunginjohtajan tehtävästä ero. Kaupunginjohtajana, maaherrana ja aluehallintoviraston ylijohtajana toimimisen lisäksi Korva on toiminut myös Lapin liiton hallituksen puheenjohtajana. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2013. 
Korva valittiin kansanedustajaksi vuonna 1991 Lapin läänin vaalipiiristä. Hän toimi koko vaalikauden jäsenenä kahdessa valiokunnassa, hallintovaliokunnassa ja puolustusvaliokunnassa. Korva putosi eduskunnasta vaaleissa 1995, joissa jäi Lapissa keskustan varaedustajaksi. Hän oli ehdolla Lapin vaalipiirissä myös vaaleissa 1999 ja jäi jälleen puolueensa varaedustajaksi. Kansanedustaja Ossi Korteniemi joutui syyskuussa 2001 jättämään eduskunnan sairauden vuoksi, ja Korva nousi eduskuntaan hänen tilalleen. Hän toimi kansanedustajana vuoteen 2003 asti. 
Korva on ollut naimisissa vuodesta 1971 ja hänellä on kolme lasta, kaksi tytärtä ja poika. Hänellä on myös kymmenen lapsenlasta.
Johann Philipp Achilles Leisler

Johann Philipp Achilles Leisler (1. elokuuta 1771 tai 1772 – 8. joulukuuta 1813) oli saksalainen luonnontieteilijä.
Lääketieteen tohtori Johann Leisler kuvaili ja nimesi useita lintulajeja, muun muassa lapinsirrin, pikkusirrin ja lyhytvarvaskiurun. Lapinsirrin hän nimesi ystävänsä Coenraad Jacob Temminckin mukaan. Leisler asui Hanaussa ainakin 1800-luvun alussa. Hänen tyttärensä Louise von Ploennies (1803–1872) oli runoilija ja näytelmäkirjailija.
Eläintieteilijä Heinrich Kuhl (1797–1821) nimesi metsälepakon ("Nyctalus leisleri") Leislerin kunniaksi.
David Ginola

David Ginola (s. 25. tammikuuta 1967) on entinen ranskalainen jalkapalloilija, joka tuli tunnetuksi Newcastlessa ja Tottenhamissa ja pelasi niiden jälkeen vielä myös Aston Villassa ja Evertonissa. Hän pelasi Englannin Valioliigassa vuosina 1995–2002 yhteensä 190 ottelua ja pelasi myös Ranskan maajoukkueessa 17 ottelua, mutta joutui erimielisyyksiin sekä ihailijoidensa että valmentajiensa kanssa ja putosi maajoukkueesta 1990-luvulla. Hänet on valittu vuoden pelaajaksi sekä Ranskassa vuonna 1993 että Englannissa kaudella 1998–1999. Hän on toistaiseksi ainoa ranskalainen pelaaja, joka on saanut kyseisen tittelin kummassakin maassa.
Ginolan sydän pysähtyi hyväntekeväisyysottelussa 19. toukokuuta 2016. Hän oli kliinisesti kuolleena kahdeksan minuuttia ja oli erittäin lähellä lopullista kuolemaa. Sydänkohtauksen jälkeen hänelle tehtiin nelinkertainen sydämen ohitusleikkaus.
Hän on ollut naimisissa Coraline-vaimonsa kanssa vuodesta 1991, ja heillä on kaksi aikuista lasta. Ginola on esiintynyt mainoksissa ja tehnyt työtä myös mallina.
Lohikäärmevuoret

Lohikäärmevuoret () on vuoristo Etelä-Afrikan itäosassa ja Lesothossa. Noin 1 100 kilometrin mittainen vuorijono kulkee lounais–koillissuunnassa ulottuen Kapmaasta Transvaaliin. Korkein huippu on 3 482 metrin korkuinen Thabana Ntlenyana Lesothon puolella. 
Lohikäärmevuorilla on Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluva Maloti-Drakensbergin puisto. Sen Etelä-Afrikan puoleinen osa on uKhahlamban luonnonpuisto, jossa on Saharan eteläpuolisen Afrikan merkittävin esiintymä kalliomaalauksia. Royal Natalin luonnonpuiston alueella puolestaan sijaitsevat Tugelan putoukset, viisi peräkkäistä vesiputousta, joiden yhteiskorkeus on 948 metriä.
Korpikarhunsammal

Korpikarhunsammal eli korvenkarhunsammal ("Polytrichum commune") on korkeaksi kasvava, laajoja mattoja muodostava sammal, jota karhut käyttävät usein talvipesiensä eristeenä ja pehmusteena. Se kuuluu korpikarhunsammalten sukuun. Toisinaan notkokarhunsammalta ("Polytrichum uliginosum") on pidetty kuuluvana korpikarhunsammal -lajiin, mutta nykyisin sitä pidetään omana lajinaan. 
Ulkonäkö ja koko.
Korpikarhunsammal voi kasvaa 40 cm pitkäksi. Sen haarattomissa versoissa harittaa suoraan sivuille melko tiheään jopa yli 1 cm:n pituisia neulasmaisia lehtiä. Nämä kapeat ja hammaslaitaiset lehdet myötäilevät kuivina vartta. Punertava pesäkeperä on 6–12 cm pitkä. Nelisärmäinen itiöpesäke on aluksi pysty, mutta kääntyy itiöiden valmistuessa vaakasuoraksi.
Levinneisyys.
Korpikarhunsammal kasvaa yleisenä koko Suomessa.
Elinympäristö.
Korpikarhunsammal muodostaa mättäitä happamiin suoperäisiin metsiin, puronvarsille ja rannoille, kosteille niityille, soiden reunamille ja erityisesti kuusikorpiin. Paikoin se levittäytyy komeiksi kasvustoiksi aarien alueille.
Käyttö.
Saamelaiset ovat käyttäneet kuivaa korpikarhunsammalta patjojen täytteenä. Sammalessa on voitu yöpyä myös suoraan maastossa leikkaamalla siitä sopiva levy nukkujan alustaksi ja peitoksi. Korpikarhunsammalesta voi tehdä letittämällä pehmeän, kesän kestävän kynnysmaton, ja sota-aikana sitä on käytetty myös harjojen tekoon.
Korpirahkasammal

Korpirahkasammal ("Sphagnum girgensohnii") on soistuvan kuusimetsän eli kehittyvän korven perusrahkasammal.
Ulkonäkö ja koko.
Korpirahkasammal on kookas (10-20 cm) rahkasammal. Se on väriltään vihreä ja sen latvus on päältä katsoen tähtimäinen. Sillä on kaksi ulospäistä ja yksi tai kaksi alaspäistä haaraa, jotka eivät kuitenkaan ole tiiviisti vartta vasten.
Levinneisyys.
Korpirahkasammal kasvaa Suomessa yleisenä koko maassa.
Elinympäristö.
Korpirahkasammal viihtyy keskiravinteisilla paikoilla mätäs- ja välipinnoilla.
Teloittaja (sarjakuvahahmo)

Teloittaja, eli Skurge on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä asgardilainen soturi. Teloittajan ensiesiintyminen tapahtui Journey into Mystery" -julkaisun numerossa 103 (1964). Hahmon loivat käsikirjoittaja Stan Lee ja piirtäjä Jack Kirby. 
Teloittaja muissa medioissa.
Teloittaja toimii yhdessä Lumoojattaren kanssa välivastuksena -videopelissä.
Paasikivi-Opisto

Paasikivi-Opisto on Turun Kakskerrassa sijaitseva kansanopisto ja ammattiopisto, joka on erikoistunut visuaalisen kulttuurin ja viestinnän aloille. Kansanopiston vapaan sivistystyön koulutuksia ovat median ja taiteen kansanopistolinjat sekä suomen kielen ja kulttuurin kansanopistolinjat. Ammatillisena koulutuksena opistolla voi opiskella media-alan ja kuvallisen ilmaisun perustutkintoa.
Opisto sijaitsee Kakskerran saaressa Harjattulassa, Harjattulan Kartanon alueella.
Paasikivi-Opiston tiloissa toimii myös Humanistisen ammattikorkeakoulun Turun kampus.
Kansallinen Kokoomus perusti opiston 1980 nuorisojärjestöjensä vedotessa siihen, että muillakin suurilla puolueilla oli ollut opistoja jo vuosikymmenien ajan.
Aki Pyysing

Aki Taisto Olavi Pyysing (s. 1967, Lappeenranta) on suomalainen pokeriammattilainen. Hän on kirjoittanut suomalaisen pokerikirjan "Pokerin käsikirja" yhdessä Marko Erolan kanssa sekä esiintynyt pokeriaiheisilla opetusfilmeillä. Pyysing kirjoittaa myös alan lehtiin ja verkkojulkaisuihin. Vuonna 2014 Pyysing valittiin Vuoden Pokerinaamaksi Finnish Poker Awards -gaalassa.
Pyysing on valmistunut laskentaekonomiksi Helsingin Kauppakorkeakoulusta. Pyysingin mukaan hän on enemmän käteispelaaja kuin turnauspelaaja. Ensimmäisen liveturnauksensa hän pelasi vuonna 1995 Helsingin Casinolla. Vuonna 2009 Pyysing voitti Helsinki Freezeout -turnaussarjassa 600 euron no limit hold’em terminator -turnauksen. Vuonna 2012 hän voitti Fennia Grand Slam -turnaussarjassa 2 000 euron Omaha-turnauksen ja 52 000 euroa. Aiemmin pokeriurallaan hän on voittanut turnauksia Sloveniassa, Venäjällä, Ranskassa ja Itävallassa.
Vuonna 2025 hän voitti Helsinki Freezeoutin kaksipäiväisesen pääturnauksen ja nappasi n. 150 000 € kokonaispotista 37 000 € siivun.
Aki Pyysing kirjoittaa viikoittaisia kolumneja Sijoitustieto.fi- ja Pokeritieto.com-verkkosivustoilla. Pyysingin sijoitusaiheinen kolumni julkaistaan sunnuntaisin ja pokeriaiheinen kolumni keskiviikkoisin.
David Martin

David Martin (s. 22. tammikuuta 1986 Romford, Iso-Britannia) on englantilainen jalkapallomaalivahti. Rafael Benítez hankki Martinin Milton Keynes Donsista Liverpooliin tammikuussa 2006 mutta ura jatkui lainasopimuksilla muissa seuroissa. Vuonna 2010 Martin palasi Milton Keynesiin ja pelasi siellä seitsemän vuotta. Vuonna 2017 hän siirtyi Englannin mestaruussarjassa pelaavaan Millwalliin ja vuonna 2019 valioliigaseura West Ham Unitediin.
Martin pelasi uransa ensimmäisen valioliigaottelun 30. marraskuuta 2019, kun West Ham voitti vierasottelussaan Chelsean maalein 0–1. Martin pelasi myös West Hamin kolme seuraavaa liigaottelua, joista kaksi joukkue hävisi ja kolmannessa voitti Southamptonin vieraskentällä maalein 0–1. Kauden viidennen liigaottelunsa Martin pelasi tammikuussa, kun hän tuli vierasottelussa Sheffield Unitedia vastaan kentälle jo 15. minuutilla loukkaantuneen Łukasz Fabiańskin tilalle. West Ham hävisi ottelun 1–0.
Ruotsin Suomalainen (lehti)

Ruotsin Suomalainen on Ruotsissa viikoittain (joka torstai) ilmestyvä suomenkielinen sanomalehti. Lehden perusti vuonna 1964 Ruotsin suomalaisseurojen keskusliitto, ja sen levikki oli vuonna 2008 Ruotsin virallisen levikintarkastuksen ("Tidningstatistik") mukaan 9 600 maksavaa tilaajaa. Toimituksen arvion mukaan lehdellä on 30 000 lukijaa viikoittain.
Lehti on sitoutumaton Ruotsin noin 450 000 henkilöä käsittävän suomenkielisen väestön joukkotiedotusväline. Lehti keskittyy kertomaan raportoinnissaan ruotsinsuomalaisten tapahtumista ja asioista, joista Ruotsin ja Suomen lehdistö ei kerro ja joita kummankaan maan valtaväestön mediat eivät välttämättä tunne. Kyseessä on media, jonka tehtävänä on tuoda esiin ruotsinsuomalainen näkökulma Ruotsin ja Suomen mediakentässä. Lehden päätoimitus sijaitsee Tukholmassa, ja sillä on 10 aluetoimitusta eri puolilla Ruotsia suurimmilla suomalaispaikkakunnilla.
Lehden päätoimittajana ja vastaavana julkaisijana on vuodesta 2000 lähtien toiminut Tapani Kekki.
Gary Stevens

Michael Gary Stevens (s. 27. maaliskuuta 1963 Barrow-in-Furness, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. 
Stevens tunnetaan parhaiten ajastaan Evertonissa, jossa hän pelasi 1980-luvulla 207 liigaottelua. Kovasta taklauspelistään tunnettu Stevens pelasi ensi kerran Howard Kendallin manageroimassa Evertonissa vuonna 1982 ja vakiinnutti paikkansa aloituskokoonpanossa nopeasti. Stevens oli myös tärkeä pelaaja Evertonissa, kun seura juhli kaudella 1984–1985 harvinaista "triplaa" voitettuaan liigamestaruuden lisäksi FA Cupin ja Cup-voittajien Cupin.
Stevens edusti urallaan myös Rangersia ja Tranmere Roversia.
Englannin maajoukkueessa Stevens pelasi 46 ottelua vuosina 1985–1992. Hän edusti maataan vuosien 1986 ja 1990 MM-kisoissa sekä vuoden 1988 EM-kisoissa.
Paul Deschanel

Paul Eugène Louis Deschanel (13. helmikuuta 1855 Schaerbeek, Belgia – 28. huhtikuuta 1922 Pariisi) oli ranskalainen valtiomies, kirjailija ja Ranskan akatemian jäsen, joka toimi Ranskan kolmannen tasavallan presidenttinä 18. helmikuuta – 21. syyskuuta 1920.
Deschanel syntyi professori Émile Deschanelin (1819–1904) pojaksi Schaerbeekissä Belgiassa, jossa hänen isänsä asui maanpaossa sen vuoksi, että vastusti keisari Napoleon III:n hallitusta. Deschanel opiskeli taidetta ja oikeustiedettä.
Hänen ensimmäinen työpaikkansa oli sisäministeri Deshayes de Marcèren sihteerinä vuonna 1876. Lokakuussa 1885 Deschanel valittiin edustajaksi Eure-et-Loir’sta Ranskan parlamenttiin. Hänestä tuli yksi tasavaltalaisen edistyspuolueen johtohahmoista. Tammikuussa 1896 Deschanel valittiin Ranskan parlamentin varapuheenjohtajaksi. Varapuheenjohtajuutensa aikana Deschanel kamppaili vasemmistoa vastaan parlamentissa ja julkisuudessa laajemminkin. Kesäkuussa 1898 Deschanel valittiin parlamentin puheenjohtajaksi ja uudelleen samaan virkaan vuonna 1901, mutta hän ei tullut valituksi enää vuoden 1902 vaaleissa. Vuonna 1899 Deschanel valittiin Ranskan akatemiaan.
Vuosina 1904–1905 Deschanel tuki lakiehdotusta, jonka mukaan kirkko pitäisi erottaa valtiosta, mikä toteutettiinkin vuonna 1905.
Ranskan tasavallan presidentiksi Deschanel valittiin 17. tammikuuta 1920. Presidentiksi valitsemisen jälkeen hänen omituinen käytöksensä alkoi herättää huomiota. Kun eräs koululaisryhmä antoi hänelle lahjaksi kukkakimpun, hän heitti kukat takaisin ryhmän jäseniä päin yksi kerrallaan. Omituinen käytös jatkui toukokuun 24. päivän vastaisena yönä 1920, kun Deschanel katosi presidentin virkajunasta Montargis’n lähellä. Hän harhaili ratavartijan mökkiin pyjama päällä ja ilmoitti olevansa Ranskan tasavallan presidentti. Aluksi ratavartija ei uskonut häntä, joten hän soitti poliisin, joka vahvisti hänen väitteensä. Deschanel erosi virastaan 21. syyskuuta 1920. Edellisellä viikolla hän oli ilmestynyt Britannian suurlähettilään kutsuille alasti vain mitalit kaulassa. Lääkäri totesi Deschanelin olevan mielenvikainen. Hän sairasti todennäköisesti dementiaa tai kuppaa. Ranskassa tunnetaan edelleen ”Deschanel-ilmiö”: jos valtionpäämies tekee poliittiseen virheen, hänet kuvataan pilapiirroksissa pyjama päällä ja junan raiteiden vieressä.
CIHEC

CIHEC on lyhenne sanoista "Commission Internationale d'Histoire et d'Etudes du Christianisme". Se on vuonna 1952 perustettu kansainvälinen kattojärjestö kirkkohistorian alalla työskenteleville kansallisille tieteellisille seuroille ja kirkkohistorioitsijoille. Järjestöllä on kansalliset komissiot yli 30 maassa. CIHEC on The International Committee of Historical Sciencesin jäsen. CIHECin nykyinen puheenjohtaja on ruotsalainen Lundin yliopiston professori Anders Jarlert ja sihteeri dosentti Mikko Ketola Helsingin yliopistosta. Suomen kansalliskomission johtaja on Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan professori Aila Lauha. Suomen kirkkohistoriallinen seura on CIHEC:n jäsen. CIHEC järjestää konferensseja ja symposiumeja yhteistyössä muiden tahojen kanssa. Sen vuosikokous on yleensä kesäkuun alussa. Viimeiset vuosikokoukset ovat olleet Lyonissa (2019), Vatikaanissa (2018) ja Salzburgissa (2017).
Bobby Kimball

Robert "Bobby" Troy Kimball (s. 29. maaliskuuta 1947) on yhdysvaltalainen laulaja, joka tunnetaan parhaiten yhtyeestä Toto.
Kimball varttui louisianalaisessa pikkukaupungissa ja osoitti jo lapsuudessaan musiikillista erityislahjakkuutta. Hän aloitti uransa Totossa 1977, mutta lähti siitä 1984. Hän palasi yhtyeeseen lyhyesti vuosina 1989–1990 ja on toiminut siinä jälleen vuodesta 1999. Vuonna 2008 Toton Steve Lukather ilmoitti jättäneensä yhtyeen ja yhtyeen toiminnan lakanneen. Kuitenkin vuonna 2010 Toto kasattiin uudelleen, mutta laulajana on toiminut siitä lähtien Joseph Williams.
Crucified Barbara

Crucified Barbara oli ruotsalainen hard rock -yhtye, joka perustettiin Tukholmassa vuonna 1998. 
Crucified Barbaran alkuperäinen tyylilaji oli punk rock, mutta se otti sittemmin musiikkiinsa vaikutteita mm. heavy metalista ja rock'n'rollista. Yhtyeen single "Losing The Game" (8.12.2005) nousi Ruotsin hittilistan kahdeksannelle sijalle.
Crucified Barbaran debyyttialbumi "In Distortion We Trust" julkaistiin useissa maissa. Yhtye teki myös yhteistyötä Motörheadin kanssa.
Vuonna 2009 julkaistiin yhtyeen toinen albumi 'Til Death Do Us Party.
Yhtye ilmoitti lopettavansa kesäkuussa 2016. Laulaja Mia jatkoi soolouraansa Mia Karlssonina ja huhtikuussa 2017 yhtyeen muut jäsenet Klara, Ida ja Nicki perustivat uuden yhtyeen The Heard.
Seppo Heikkinen

Seppo Heikkinen on eläkkeellä oleva Yleisradion pitkäaikainen historiaohjelmien toimittaja. Hän on tehnyt yli sata jaksoa Ylen historiapodcasteihin. Hänen toimittamiaan sarjoja ovat mm. "Viikingit – ryöväreitä, kauppiaita ja tutkimusmatkailijoita", "Suomen muinaiset kuninkaat", "Yhteiskunnan unohtamat", "Yleisistä naisista seksityöntekijöihin", "Matka keskiajan Suomeen", "Suomi talvisodassa" ja "Suomi jatkosodassa". 
Hän toimittanut myös historia-aiheisia artikkeleita Ylen verkkosivuille. 
Heikkinen on koulutukseltaan valtiotieteen ja kauppatieteiden maisteri ja on työskennellyt myös vuosina 1998–2000 omassa yrityksessään Tuotantoyhtiö Damascoksessa ja vuosina 1990–1993 Unescon palveluksessa Chilessä. 
Heikkinen on kirjoittanut kaksi Tammen julkaisemaa romaania: "Myyty Maa" 2007 ja "Mansikkakarnevaalit" (2011) .
Jacques Laperrière

Joseph Hughes "Jacques" Laperrière (s. 22. marraskuuta 1941 Rouyn, Quebec, Kanada) on entinen, NHL:n parhaaksi puolustajaksikin valittu kanadanranskalainen jääkiekkoilija. Hän edusti Montreal Canadiensia.
Depersonalisaatio

Depersonalisaatio on dissosiaatiota, jossa henkilö kokee itsensä epätodelliseksi. Termiä käytettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1898.
Depersonalisaatiota saattaa ilmetä useissa psyykkisissä ja somaattisissa sairauksissa, mutta sen kaltaisia kokemuksia saattaa esiintyä satunnaisina myös terveillä ihmisillä. Toistuviin depersonalisaatiotiloihin ei aina välttämättä liity muita mielenterveyden ongelmia, vaan kyseessä on erillinen depersonalisaatiohäiriö.
Traumatisoitumisen yhteydessä tapahtuva rakenteellinen dissosiaatio voi sisältää depersonalisaation kokemuksia esim. "Se tapahtui, mutta ei minulle”, vaikeutta tunnistaa itseään peilistä tai vaikeutta kokea jokin kehon osa itseen kuuluvaksi. 
Depersonalisaatioon liittyy varsin usein myös derealisaatio, ympäristön kokeminen epätodelliseksi. Myös trauman aiheuttamissa takaumissa ympäristö koetaan epätodellisena, kun traumaan juuttuneen persoonallisuuden osa elää edelleen menneisyydessä.
Pierre Pilote

Joseph Albert Pierre Paul Pilote (11. joulukuuta 1931 Kenogami, Quebec – 9. syyskuuta 2017 Barrie, Ontario) oli puolustajana pelannut kanadalainen jääkiekkoilija ja kolminkertainen Norris Trophy voittaja. Hän aloitti juniorikiekon St. Catharines Teepees -seurassa Ontario Hockey Associationissa ja jatkoi ammattilaisurheilun piiriin Buffalo Bisonsin organisaatioon American Hockey Leaguessa. Sittemmin Pilote pelasi 13 kautta National Hockey Leaguessa. Chicago Black Hawksissa Pilote pelasi vuodesta 1955 vuoteen 1968 kunnes myytiin Toronto Maple Leafsiin kaupassa, jossa Blackhawks sai Jim Pappinin. Torontossa Pilote pelasi vain yhden kauden ennen lopettamistaan.
Pierre Pilote muodosti yhden NHL:n historian parhaista puolustajapareista Elmer Vaskon kanssa. Hän sai ”teräsmiehen” maineen pelattuaan urallaan 376 ottelua peräjälkeen.
Amadeus (Tenavat)

Amadeus () on hahmo Charles M. Schulzin luomassa strippisarjakuvassa "Tenavat". Amadeus on lahjakas pianisti ja Ludwig van Beethovenin suuri ihailija.
Amadeus nähdään useimmiten soittamassa lelupianoaan. Hän vaikuttaa kykenevän soittamaan sillä mitä tahansa oikealle pianolle sävellettyjä kappaleita, ja "Tenavat"-animaatioissa se myös kuulostaa oikealta pianolta. Amadeus pitää klassisesta musiikista ja ihailee varsinkin Beethovenia, jonka syntymäpäivää (16. joulukuuta) hän viettää uskollisesti vuosittain. Kyseisen päivän lähestyessä Amadeus nähdään monesti kantamassa suuria kylttejä, joissa kerrotaan montako päivää Beethovenin syntymäpäivään on jäljellä. Varsinkin 1950-luvun stripeissä Amadeuksella on myös tapana pitää Beethovenin rintakuvaa pianonsa päällä.
Tellu on rakastunut Amadeukseen, mutta ei saa tunteilleen lainkaan vastakaikua. Tellulla ja toisinaan myös muilla hahmoilla on tapana nojailla Amadeuksen lelupianoon hänen soittaessaan sitä. Tellu pitää Amadeuksen pianoa kilpailijanaan, ja on tuhonnut sen ainakin kolmesti sarjan aikana. Amadeus on Jaska Jokusen ystävä ja pelaa tämän baseball-joukkueessa siepparina.
Amadeuksen soittaessa pianon yläpuolelle on usein kuvattu nuottiviivasto. Schulzin piirtämät nuotit eivät ole satunnaisia, vaan lainauksia oikeista Beethovenin sävellyksistä. Strippejä tutkineen musikologi William Meredithin mukaan Schulz valitsi usein sellaisia kappaleita, joissa musiikin tunnistaminen tuo vitsiin mukaan jonkin lisätason. Sarjan myöhempinä vuosina nuotteihin liittyy usein myös visuaalisia vitsejä; esimerkiksi Ressu saattaa kiipeillä niiden päällä. Schulz piti klassisesta musiikista, mutta hänen lempisäveltäjänsä oli Brahms eikä Beethoven. Hän sanoi valinneensa Amadeuksen lempisäveltäjäksi Beethovenin, koska nimi ”kuulosti hauskemmalta”. Joissain "Tenavat"-stripeissä vihjataankin, että Beethovenin jälkeen Amadeus pitää seuraavaksi eniten Brahmsista. "Tenavat"-animaatioissa Amadeuksen kuullaan soittavan pääasiassa katkelmia Beethovenin pianosonaateista.
Hahmon historia ja nimen tausta.
Amadeus esiintyi "Tenavissa" ensi kerran 30. toukokuuta 1951 ja ensimmäistä kertaa pianoa soittaen 24. syyskuuta 1951, vaikka hänet oli tuolloin kuvattu vasta vauvaksi. Amadeuksen piano ja Beethoven-innostus oli yksi ensimmäisiä toistuvia vitsejä sarjassa.
Tietokirjailija Nat Gertlerin mukaan Amadeus oli "Tenavien" ensimmäinen hahmo, jolla oli muista erottuva yksilöllinen luonne, ja Amadeuksen lisääminen sarjaan oli siten tärkeä käännekohta sen kehityksessä.
Hahmon alkuperäinen nimi Schroeder on Schulzin mukaan lainattu eräältä pojalta, jonka kanssa hän oli nuoruudessaan toiminut mailapoikina eräällä golfkentällä Saint Paulissa. Schroeder oli pojan sukunimi, eikä Schulz muistanut enää hänen etunimeään. Kyseessä oli mahdollisesti arkkitehtina myöhemmin työskennellyt Harold F. Schroeder, Jr. (1926–2002). Schroeder on variaatio saksalaisesta sukunimestä Schröder, eikä se normaalisti esiinny etunimenä. Nimi ei liity mitenkään musiikkiin. Hahmon suomenkielinen nimi Amadeus sen sijaan tulee säveltäjä Wolfgang Amadeus Mozartin toisesta etunimestä.
Lauri Maijala

Lauri Maijala (s. 7. lokakuuta 1986 Lahti) on suomalainen teatteriohjaaja ja muusikko. Maijala opiskeli Teatterikorkeakoulussa Teatteritaiteen laitoksella ohjauksen koulutusohjelmassa. Hänen vanhempansa ovat näyttelijät Heidi Herala ja Seppo Maijala ja isovanhempansa näyttelijäpariskunta Helge Herala ja Marja Korhonen.
Vuonna 2005 Maijala toimi Suomen steinerkoulujen oppilasyhdistyksen Skoyn puheenjohtajana.
Maijala ohjasi esikoiselokuvaohjauksenaan "Juoppohullun päiväkirjan", johon hän myös teki käsikirjoituksen.
Espanjalainen kapriisi

Espanjalainen kapriisi () op. 34 on Nikolai Rimski-Korsakovin vuonna 1887 kirjoittama orkesteriteos, joka on nimensä mukaisesti vahvasti espanjalaisvaikutteinen. Säveltäjän itsensä johtama ensiesitys oli Pietarissa 31. lokakuuta 1887. 
"Espanjalainen kapriisi" kestää esitettynä noin 16 minuuttia.
Frederica Sagor Maas

Frederica Sagor Maas (6. heinäkuuta 1900 New York, New York, Yhdysvallat – 5. tammikuuta 2012 San Diegon piirikunta, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, kirjailija ja esseisti.
Maas syntyi New Yorkissa, ja hänen vanhempansa olivat venäläisiä siirtolaisia. Maas opiskeli journalismia Columbian yliopistossa ja käsikirjoitti muun muassa elokuvat "Ylioppilasheila" (1925) ja "Miten aviomiestä kesytetään" (1926). Hän meni naimisiin vuonna 1927 kollegansa Ernest Maasin kanssa. Ernest kuoli 1986, eikä heillä ollut lapsia.
Maasin viimeinen käsikirjoitus oli "The Shocking Miss Pilgrim" vuonna 1947. Vuonna 1999 Maas julkaisi vielä 99-vuotiaana omaelämäkertateoksen "The Shocking Miss Pilgrim: A Writer in Early Hollywood".
Maas kuoli tammikuussa 2012 ollessaan 111-vuotias.
Happy Mondays

Happy Mondays on manchesterilainen rockyhtye. Yhtyeen perustivat vuonna 1985 veljekset laulaja Shaun ja basisti Paul Ryder, kitaristi Mark "Moose" Day, kosketinsoittaja Paul Davis ja rumpali Gary Whelan. Myöhemmin yhtyeen liittyi tanssijaksi ja marakassistiksi Mark "Bez" Berry. Yhtye hajosi vuonna 1992, mutta on sittemmin koottu uudelleen yhteen laulaja Shaun Ryderin ympärille. 
Happy Mondaysin löysi Tony Wilson The Haçienda- yökerhossa järjestetystä bändikisasta. Wilson kiinnitti yhtyeen Factory Recordsiin, joka julkaisi sen viisi ensimmäistä albumia. Yhtye oli näkyvin ja menestyksekkäin osa Manchesterissa vaikuttanutta "Madchester"-ilmiötä. Shaun Ryder ja Bez perustivat Happy Mondaysin hajoamisen jälkeen Black Grape -yhtyeen. 
24 Hour Party People -elokuva heijastelee yhtyeen tarinaa.
Teatteri Rujo

Teatteri Rujo on vuonna 2006 perustettu helsinkiläinen nuorten teatterintekijöiden ylläpitämä teatteriyhdistys. Teatteri Rujon nimellä ryhmä on tehnyt viisi näytelmää.
Teatteri Rujon näytelmät "Woyzeck" ja "Kunnalliskertomus" on palkittu Seinäjoen Harrastajateatterikesä-festivaalien kannustusrahapalkinnolla.
Teatteri Rujon esitys Kunnalliskertomus valittiin Helsingin Juhlaviikkojen Stage-festivaaleille 2009 ja esitys Mannerheim eli lapsistasi ei mitään Helsingin juhlaviikkojen Stage-festivaaleille 2010.
Pariser Platz

Pariser Platz on yksi Saksan pääkaupungin Berliinin aukioista. Se sijaitsee kaupungin keskustassa, Brandenburgin portin edustalla, Unter den Lindenin läntisessä päässä. Aukio on nimetty Ranskan pääkaupungin Pariisin mukaan, Napoleonien sotien aikaisen liittoutuneiden vuoden 1814 Pariisin-miehityksen kunniaksi. Ennen vuotta 1814 aukio tunnettiin nimillä "Quarree" tai "Viereck", joka tarkoittaa yksinkertaisesti ”nelikulmiota”.
Toisessa maailmansodassa Pariser Platzia ympäröivät rakennukset tuhottiin maan tasalle. Brandenburgin portti oli ainoa rakennelma, joka selviytyi ilman vakavia vaurioita. Aukio kuului sodan jälkeen Itä-Berliiniin, mutta Berliinin muurin rakentamisen myötä siitä tuli rajavyöhykettä, jonne yleisöllä ei ollut pääsyä. Saksan jälleenyhdistyttyä aukio päätettiin palauttaa takaisin entiseen loistoonsa.
Aukion ympärillä kohoaa nykyään 1990- ja 2000-luvuilla rakennettuja tunnettujen arkkitehtitoimistojen suunnittelemia rakennuksia, joiden joukossa ovat muun muassa Berliinin taideakatemian, Commerzbank-, DZ Bank- ja Dresdner Bank -pankkien sekä Ranskan ja Yhdysvaltain suurlähetystöjen rakennukset. Taideakatemia ja lähetystöt olivat toimineet aukion laidalla ja ennen sotaa, ja palasivat näin alkuperäisille paikoilleen. Yhdysvaltain lähetystö valmistui aukion rakennuksista viimeisenä vuonna 2008. Aukion laidalla sijaitsee myös kuuluisa hotelli Adlon, joka sekin on jälleenrakennettu. Berliinin senaatti määräsi pitämään uudisrakennusten rakennuskorkeuden matalana ja julkisivut hillittyinä, mutta Günter Behnischin suunnittelema taideakatemian lasiseinäinen rakennus sai luvan poiketa määräyksistä.
Pariser Platz on suljettu autoliikenteeltä ja varattu jalankululle ja pyöräilylle. Berliinin metron rakenteilla oleva linja U55 tulee ensimmäisessä rakennusosuudessaan päättymään Pariser Platzin kohdalle.
Pariser Platzia ympäröivissä taloissa ovat asuneet muun muassa oikeustieteilijä Friedrich Karl von Savigny, sotamarsalkka Friedrich von Wrangel, säveltäjä Giacomo Meyerbeer, kirjailija Achim von Arnim ja taidemaalari Max Liebermann.
Magda Olivero

Magda Olivero (25. maaliskuuta 1910 Saluzzo, Piemonte – 8. syyskuuta 2014 Milano) oli italialainen sopraano.
Olivero syntyi Saluzzossa, Piemontessa, ja debytoi oopperalaulajana 1932. Olivero esiintyi mm. Metropolitan-oopperassa 1975. Olivero esiintyi viimeisen kerran suuren yleisön edessä maaliskuussa 1981, jolloin hän esitti Francis Poulencin säveltämän monologioopperan "La Voix humaine". 
Magda Oliveron keskeistä ohjelmistoa olivat italialaiset veristiset oopperat, mm. Francesco Cilean, Giacomo Puccinin, Umberto Giordanon ja Arrigo Boiton teokset. Hän teki vain muutamia oopperoiden kokonaisia studioäänityksiä (mm. Turandot, 1938, ja Fedora, 1969), mutta hänen esityksiään on taltioitu huomattavasti enemmän.
Magda Oliveron keskeisiä rooleja oli Francesco Cilean Adriana Lecouvreur -oopperan nimirooli. Kun Olivero oli avioiduttuaan vetäytynyt näyttämöltä vuonna 1941, Cilea pyysi häntä takaisin esittämään nimenomaan Adrianan osaa. Hän levytti osia tuosta oopperasta vielä 83-vuotiaana vuonna 1993, ja samoin nauhoitti Adrianan monologin 86-vuotiaana Jan Schmidt-Garrén elokuvaa Opera Fanatic varten.
Magda Olivero lauloi kirkkomusiikkia ja aarioita pienimuotoisissa tilaisuuksissa vielä vanhoilla päivillään. Hän esiintyi viimeisen kerran 99-vuotiaana.
H. Owen Reed

H. (Herbert) Owen Reed (17. kesäkuuta 1910 Odessa, Missouri – 6. tammikuuta 2014 Athens, Georgia) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja musiikkikirjailija.
Reed syntyi Missourissa ja opiskeli kotiosavaltionsa lisäksi Louisianassa. Vuonna 1937 hän kirjoittautui Eastman School of Musiciin. Myöhemmin hän opiskeli muun muassa Bohuslav Martinůn, Aaron Coplandin, Leonard Bernsteinin, Stanley Chappelin, Roy Harrisin ja Arnold Schönbergin johdolla.
Reed opetti vuosina 1939–1976 Michiganin valtionyliopistossa ja toimi vuodesta 1976 sen emeritusprofessorina. Hän tutki kansanmusiikkia ja sovelsi sen vaikutteita muun muassa teoksessaan "La Fiesta Mexicana" (1949). Muuhun tuotantoon kuuluu muun muassa kamarioopperatrilogia.
Reed julkaisi sävellystuotantonsa lisäksi kahdeksan sävellystä ja musiikin teoriaa käsittelevää kirjaa.