Pelastakaa sotamies Ryan

Pelastakaa sotamies Ryan () on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen sotaelokuva, joka sijoittuu toiseen maailmansotaan ja perustuu löyhästi sodassa palvelleiden Nilandin veljesten tarinaan. Elokuvan on ohjannut Steven Spielberg, ja sen pääosissa näyttelevät Tom Hanks, Tom Sizemore, Edward Burns, Barry Pepper, Adam Goldberg, Jeremy Davies, Vin Diesel, Giovanni Ribisi ja Matt Damon. Elokuva kuvattiin pääosin Irlannissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
American Film Institute valitsi elokuvan vuonna 2007 sadan parhaan amerikkalaiselokuvan listalla sijalle 71. Vuonna 2014 se arkistoitiin Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni.
Toisen maailmansodan veteraani (Harrison Young) käy perheineen Normandian maihinnousussa kaatuneiden amerikkalaisten sotilaiden hautausmaalla Colleville-sur-Merissä Ranskan Normandiassa. Elokuva jatkuu takaumana Normandian maihinnousun ensimmäiseen päivään 6. kesäkuuta 1944. Yhdysvaltalaiset ovat valmistautumassa maihinnousuun Omaha Beachille. He taistelevat saksalaista jalkaväkeä, konekiväärejä sekä tykistöä vastaan ja menettävät miehiä. Kapteeni John H. Miller (Tom Hanks), joka on 2. sissipataljoonan Charlie-komppanian komentaja, selviytyy maihinnoususta hengissä ja kerää joukon sotilaita, joiden on määrä tunkeutua saksalaisten puolustuksen läpi pois rannalta.
Tapahtumat siirtyvät Yhdysvaltoihin, missä kenraali George Marshall (Harve Presnell) saa kuulla, että Ryanin perheen pojista kolme on kaatunut miltei perätysten ja että poikien äiti (Kathleen Byron) saa kuulla asiasta vielä samana päivänä. Kenraali saa tietää, että perheen neljäs poika, sotamies James Francis Ryan, on kadonnut taistelussa jossain päin Normandiaa. Luettuaan henkilökunnalleen Abraham Lincolnin rouva Bixbylle kirjoittaman kirjeen kenraali määrää, että sotamies Ryan on etsittävä ja lähetettävä kotiin. Yhdysvaltain asevoimien toimintaperiaatteena oli, että jos perhe on menettänyt sodassa muut poikansa, heillä on oikeus saada viimeinen eloonjäänyt poika kotiin.
Sillä välin Ranskassa maihinnousupäivästä on ehtinyt kulua kolme päivää. Miller saa käskyn etsiä Ryan, ja hän ottaa tehtävää varten komppaniastaan kuusi miestä, Horvathin (Tom Sizemore), Mellishin (Adam Goldberg), Reibenin (Edward Burns), Jacksonin (Barry Pepper), Waden (Giovanni Ribisi) ja Caparzon (Vin Diesel) sekä yhden sujuvasti ranskaa ja saksaa puhuvan miehen, Uphamin (Jeremy Davies), 29. jalkaväkidivisioonasta. Millerin osastolla ei ole tietoa Ryanin olinpaikasta, joten he suuntaavat kohti Neuvillea. Kaupungin laitamilla ryhmä tapaa 101. maahanlaskudivisioonaan kuuluneen joukkueen. Ryhmän saavuttua kaupunkiin Caparzo saa rintaansa tarkka-ampujan luodin ja kuolee verenhukkaan, sillä kukaan ei voi lähteä hakemaan apua tulematta ammutuksi. Jackson onnistuu tappamaan tarkka-ampujan Caparzon kuoltua. Ryhmä löytää Minnesotasta kotoisin olevan sotamies James Frederick Ryanin (Nathan Fillion), mutta käsittää sitten, ettei kyseessä ole heidän etsimänsä mies. He löytävät 506. laskuvarjojääkärirykmentin Charlie-komppaniaan kuuluvan miehen, joka kertoo heille, että hänet oli määrä pudottaa Viervilleen ja että sekä Baker- että Charlie-komppanioilla oli Viervillessä sama kokoontumispaikka. Kun ryhmä pääsee Viervilleen, Miller löytää Ryanin ystävän, joka paljastaa Ryanin olevan paraikaa puolustamassa Merdret-joen ylittävää, strategisesti tärkeää siltaa Ramellen kuvitteellisessa kaupungissa.
Matkalla Ramelleen Miller päättää käyttää hyväkseen tilaisuuden lamauttaa saksalaisten pienen konekivääriaseman, joka sijaitsee hylätyn tutka-aseman liepeillä. Millerin miehet eivät pidä ajatuksesta mutta tottelevat komentajaansa. Ryhmän lääkintämies Wade haavoittuu kuolettavasti ryhmän ja saksalaisten välille syntyneessä kahakassa. Viimeinen eloonjäänyt saksalaissotilas, ”Höyrylaiva-Ville” (Joerg Stadler), saa osakseen kaikkien ryhmäläisten vihat, lukuun ottamatta Uphamia. Upham ryhtyy vastustamaan Millerin päätöstä antaa miesten ampua saksalainen. Saksalainen anoo ryhmältä armoa, ja Miller päättää antaa tämän mennä tiehensä silmät sidottuina määräten tämän antautumaan ensimmäiselle kohtaamalleen liittoutuneiden partiolle. Ryhmän sotilaat eivät sen jälkeen enää luota Millerin johtamiskykyihin, ja Reiben julistaa aikovansa hylätä ryhmän ja koko tehtävän. Hänen ja Horvathin välille syntyy riita, joka käy yhä vakavammaksi, kunnes Miller laukaisee jännityksen paljastamalla olevansa alun perin ammatiltaan äidinkielenopettaja. Miehet ovat aiemmin lyöneet vetoa Millerin oikeasta ammatista. Vastahakoinen Reiben päättää jäädä ryhmään.
Ryhmä saapuu Ramellen laidalle ja kohtaa kolme laskuvarjojääkäriä, jotka ovat saartaneet saksalaisen puolitelavaunun. Yksi laskuvarjojääkäreistä on Ryan (Matt Damon). Sotilaiden saavuttua Ramelleen Ryan saa tiedon veljiensä kuolemasta ja siitä, että hänet on määrä lähettää kotiin. Miller ja hänen miehensä kertovat menettäneensä jo kaksi miestä häntä etsiessään. Ryan järkyttyy veljiensä kohtalosta mutta ei pidä reiluna sitä, että hän on veljiensä kuoleman vuoksi saanut luvan mennä kotiin. Hän pyytää Milleriä kertomaan hänen äidilleen, että ”kun löysit minut, olin täällä ainoiden jäljelle jääneiden veljieni kanssa”. Ryan viittaa puhuessaan pieneen sotilasjoukkoon, joka on saanut tehtävän puolustaa siltaa. Miller päättää ottaa komennon ja puolustaa siltaa vähillä jäljellä olevilla miehillä ja tarvikkeilla.
Taistelu alkaa yli 50-miehisen saksalaisen taisteluosaston saapuessa. Vaikka amerikkalaiset onnistuvat tappamaan useita saksalaissotilaita, moni heistäkin – muun muassa Jackson, Mellish ja Horvath – saa surmansa. Yrittäessään räjäyttää sillan Miller saa osuman luodista ja haavoittuu kuolettavasti. Juuri ennen kuin Tiger I -panssarivaunu on ylittämässä siltaa vaunu räjähtää amerikkalaisen P-51 Mustang -lentokoneen tuhoamana. Koneen perässä saapuu lisää Mustangeja sekä amerikkalainen M4 Sherman -panssarivaunujen tukema jalkaväkiosasto, joka tuhoaa jäljelle jääneet saksalaiset. Upham, joka joutui taistelun aikana eroon omista miehistään ja piiloutui kuoppaan aivan saksalaissotilaiden viereen, teloittaa ”Höyrylaiva-Villen” huomattuaan tämän olevan yksi antautuneista saksalaisista ja nähtyään tämän ampuvan Milleriä. Reiben ja Upham ovat ryhmänsä ainoat taistelusta henkiin jääneet jäsenet. Myös hengissä selvinnyt Ryan asettuu kuolevan Millerin viereen tämän sanoessa viimeiset sanansa: ”James… ansaitse tämä. Ansaitse se.”
Elokuva siirtyy takaisin nykyhetkeen, ja yleisölle selviää, että elokuvan alussa nähty iäkäs veteraani on Millerin haudalla seisova Ryan. Ryan pyytää vaimoaan (Amanda Boxer) vahvistamaan sen, että hän on elänyt hyvän elämän, ollut ”hyvä mies” ja Millerin ja muiden sotilaiden uhrausten arvoinen. Sitten hän tekee Millerin haudalle kunniaa, ja kamera kääntyy kuvaamaan hautausmaalla tyynesti liehuvaa Amerikan lippua.
Tuotanto.
Alkuperäinen tarina.
Elokuvan tarina perustuu toisessa maailmansodassa palvelleiden neljän Nilandin veljesten, Edwardin, Prestonin, Robertin ja Frederickin tarinaan. Veljeksistä kaksi sai surmansa. Edwardin uskottiin kuolleen hänen lentokoneensa pudottua Burmassa 16. toukokuuta 1944, vaikkakin hän oli oikeasti oli jäänyt japanilaisten vangiksi. Robert kuoli Normandian maihinnousun D-Daynä ja Preston seuraavana päivänä. Vielä hengissä ollut Frederick päätettiin kutsua takaisin Normandiasta jatkamaan palvelustaan kotimaassaan perheen tragedian takia.
Elokuvan käsikirjoitus.
Vuosikymmeniä myöhemmin käsikirjoittaja Robert Rodat kiinnostui tarinasta nähtyään alkujaan sisällissodassa kuolleiden Agnes Allisonin poikien muistomerkin. Hän alkoi etsiä vastaavaa tarinaa toisesta maailmansodasta ja törmäsi Nilandin veljesten tarinaan. Rodat laati tarinaan osittain perustuneen käsikirjoituksen joinekin muutoksin. Kuolleita veljiä oli hänen tarinassaan kolme eikä alkuperäinen tarina sisällä eloon jääneen veljen pelastustehtävää. Rodat esitteli käsikirjoituksen tuottaja Mark Gordonille vuonna 1995 ja pari yritti saada elokuvayhtiöitä kiinnostumaan tarinasta. Yleinen mielipide alalla kuitenkin oli, että toiseen maailmansotaan keskittyvien elokuvien aika oli ohi.
Kuvaaminen.
Lopulta vuonna 1997 Gordon lähetti käsikirjoituksen näyttelijä Tom Hanksille, joka piti ideasta. Sen sai myös Creative Artists Agencyn edustaja Karen Sage, joka esitteli sen Steven Spielbergille. Spielberg oli myös Tom Hanksin läheinen ystävä ja Spielbergin tuotantoyhtiö DreamWorks SKG osti elokuvan levitysoikeudet. Tuottajaksi hän valitsi kuitenkin yhtiön luottomiehen Ian Brycen, mikä vähensi Rodatin roolia elokuvan tuotannossa. Spielberg palkkasi näyttelijät ja pisti heidät entisen merijalkaväen sotilas Dale Dyen järjestämälle 6-päiväiselle koulutusleirille rooleja varten. Tarkoitus oli tutustua sotilaiden taktiikkaan, mutta myös arkielämän hankaluuksiin. Sotamies Ryania esittävä Matt Damon jätettiin tarkoituksella pois leiriltä, jotta muut näyttelijät kokisivat elokuvan tarinan kaltaista aitoa katkeruutta tätä kohtaan. 
Lavastaja Tom Sanders sai 1 000 Irlannin armeijan reserviläistä näyttelemään avustajina. Bryce hankki puoestaan 10 maailmansodan aikaista maihinnousualusta, jotka kuljetettiin Englantiin ja kunnostettiin Cornwallissa. Kuvaaja Janusz Kamiński halusi puolestaan tehdä elokuvan tyylistä "1940-luvun uutisfilmien" kaltaisen filmin värityksen ja laadun avulla. Samasta syystä elokuvaa kuvattiin kädellä pidetyillä kameroilla, jolloin saatiin aikaan tärisevä effekti.
Kuvaukset alkoivat 27. kesäkuuta 1997 Curracloe Strandissä Irlannissa. Ensimmäiset Omaha Beachin maihinnousua esittävät kuvaukset kestivät kaksi viikkoa. Ennen kuvauksia saksalaisia bunkkereita, juoksuhautoja ja rannan "tšekkiläinen siilejä" rakennettiin satojen työläisten voimin kahden kuukauden ajan. Fiktiivinen raunioitunut ranskalainen kylä Ramelle rakennettiin British Aerospacen omistamalle maalle Hertfordshireen lähellä Lontoota. Samaa kylää käytettiin myöhemmin samoin Speilbergin tuottamassa televisiosarjassa "Taistelutoverit". Sotamies Ryanin kotitila "Iowassa" oli oikeasti Wiltshiressä. Kohtaus yhteenotosta hylätyllä tutka-asemalla kuvattiin Thame Parkissa Oxfordin itäpuolella. Ainoat oikeasti Normandiassa tehdyt kuvaukset elokuvassa tehtiin Colleville-sur-Merissä Normandy American Cemetery-sotahautausmaalla.
Vastaanotto.
"Pelastakaa sotamies Ryan" sai ensi-iltansa 21. heinäkuuta 1998 ja siirtyi laajempaan levitykseen Pohjois-Amerikassa 24. heinäkuuta. Kotimaan lipputulot olivat ensimmäisen 17-viikon aikana 190,6 miljoonaa dollaria. Esityksiä tehtiin uudelleen Oscar-palkintojen jälkeen ja se keräsi vielä toiset 25,7 miljoonaa dollaria, mikä teki kotimaan tuloista yhteensä 216,3 miljoonaa dollaria. Elokuva oli näin vuoden 1998 elokuvista menestynein. Ulkomailla lipputulot olivat 268,7 miljoonaa eli elokuva keräsi kaikkiaan lipputuloina 485 miljoonaa dollaria. Sen budjetti oli ollut noin 70 miljoonaa dollaria.
Kriitikot pitivät elokuvasta. Kriitikkojen arvoita keräävä "Rotten Tomatoes" antoi elokuvalle arvosanan 94/100% perustuen 148 arvioon. Vastaavan kaltainen "Metacritic" antoi sille 38 arvioon perustuvan arvosanan 91/100. Suurin osa kriitikoista kirjoitti elokuvasta positiivisesti. Jotkut kuitenkin kritisioivat elokuvaa "tyypillisenä Hollywood-sotaelokuvana".
Elokuva on yleisesti ottaen historiallinen, mutta se sisältää myös joitakin epähistoriallisia yksityiskohtia. Esimerkiksi elokuvan kuvauksellisista syistä 23-minuuttiseksi jäävä taistelukohtaus Omahan rannasta antaa vaikutelman, jonka mukaan amerikkalaiset mursivat puolustajien linjan suhteellisen nopeasti. Todellisuudessa ranta oli vallattu kokonaan vasta seitsemän tunnin taistelujen jälkeen. Elokuvassa esiintyvä saksalainen SS-divisioona Das Reich ei myöskään saapunut alueelle elokuvan mukaisesti vain parissa päivässä.
Palkinnot.
"Pelastakaa sotamies Ryan" voitti viisi Oscar-palkintoa: parhaasta kuvauksesta, leikkauksesta, ohjauksesta, äänityksestä ja äänitehosteista. Parhaan elokuvan Oscar-palkinnon se hävisi kuitenkin elokuvalle "Rakastunut Shakespeare".
Elokuva voitti Oscarien ohella kaksi Golden Globe-palkintoa, kolme Bafta-palkintoa ja useita muita palkintoja.