tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Melanie Lynskey

Melanie Jayne Lynskey (s. 16. toukokuuta 1977 New Plymouth) on uusi­seelantilainen näyttelijä, jonka ura alkoi Pauline Parkerin roolista Peter Jacksonin elo­kuvassa "Taivaalliset olennot" (1994). Lynskey muistetaan muun muassa Bethin roolista elo­kuvassa "Detroit Rock City" vuonna 1999 ja Rosen roolista tilanne­komedia­sarjassa "Miehen puolikkaat" vuosina 2003–2011. Vuonna 2008 hän esiintyi yhdys­valtalaisessa lännen­sarjassa "Comanche Moon" Pearl Colemanin roolissa.
Yksityiselämä.
Lynskey avioitui Jimmi Simpsonin kanssa vuonna 2007. He erosivat vuonna 2014. Vuonna 2017 Lynskey kihlautui näyttelijä Jason Ritterin kanssa. Parin esikois­tytär syntyi joulu­kuussa 2018.
Roberto Arlt

Roberto Arlt (2. huhtikuuta 1900 – 26. heinäkuuta 1942) oli argentiinalainen kirjailija. Hän tuli tunnetuksi sekä novelleista, romaaneista että näytelmistä.
Arlt syntyi Buenos Airesissa, jossa hän myös kuoli sairauskohtaukseen vain 42 vuoden ikäisenä.
Lyhyestä elämästään huolimatta Arlt jätti jälkeensä huomattavan kirjallisen tuotannon; romaaneista tunnetuimpia ovat "El juguete rabioso" (1926), "Los siete locos" (1929) ja "Los lanzallamas" (1931). 
Teoksia.
Arltin kirja "El juguete rabioso" (1926) käännettiin suomeksi nimellä "Raivokas leikkikalu" Anna-Leea Häklin kääntämänä vuonna 2018.
Hora

Hora (, "tanssi") on romanialainen ja moldavialainen kansantanssilaji. Se on erityisesti juhlissa tanssittava piiritanssi, jossa on paljon osanottajia.
Tanssin kreikankielinen nimi on käytössä piiritanssin yleiskäsitteenä laajalti koko Balkanin alueella ja sen kreikankielinen alkumuoto myös kreikkalaisessa kansanmusiikissa. 
Muita tanssin nimivariantteja ovat venäläinen "horovod", bulgarialainen "horo", makedonialainen "oro", gagauzialainen "huro", ukrainalainen ja serbialainen "kolo" ja Mustanmeren alueen turkkilaisten "horon".
Thrashing Relics Volume 1

Thrashing Relics Volume 1: Underground thrash metal from Finland 1987-1990 on suomalaisen levy-yhtiön Bestial Burstin julkaisema kokoelmalevy. Albumille on koottu Pohjois-Pohjanmaalta kotoisin olevien thrash metal-yhtyeiden demoja. Albumi julkaistiin vuonna 2006
Kappaleet.
Sulkujen sisällä yhtyeen kotikaupunki/-kunta ja toisten sulkujen sisällä äänite jolta kappaleet ovat peräisin.
Lycantrophy (Kuusamo) (demot Sickness Revealed ja Sleepwalker.) 
Morphosis (Kuusamo) (demo Sick Standard of Living.)
National Napalm Syndicate (Pudasjärvi) (demo Painful Ten Hours.)
Mengele (Kiiminki) (demo Abominable Thoughts.)
Ernst Jünger

Ernst Jünger (29. maaliskuuta 1895 Heidelberg – 17. helmikuuta 1998 Riedlingen) oli saksalainen kirjailija, hyönteistutkija ja sotilas. Hänen kenties tunnetuin teoksensa, romaani "Teräsmyrskyssä" ("In Stahlgewittern", 1920), kertoo hänen omista kokemuksistaan ensimmäisessä maailmansodassa. Jotkut pitävät Jüngeriä yhtenä aikansa merkittävimmistä saksalaisista kirjailijoista ja Saksan konservatiivisen vallankumouksen sankarina. Toiset pitävät häntä taantumuksellisena militaristina. Hänen tuotannostaan kuvastuu Saksan henkinen ja poliittinen kehitys.
Elämänvaiheet.
Ernst Jünger syntyi Heidelbergissa ja kasvoi Hannoverissa. Hän lähti Ranskan muukalaislegioonaan, jonka palveluksessa hän oli Algeriassa Pohjois-Afrikassa vuosina 1913–1914. Ensimmäisen maailmansodan alussa Jünger ilmoittautui vapaaehtoisena palvelukseen. Hänet määrättiin 73. fusilieerirykmenttiin (1. hannoverilainen), jonka riveissä hän osallistui ensimmäisen kerran taisteluun Champagnen suunnalla länsirintamalla 1914. Vuonna 1915 Jünger ylennettiin upseerikoulutuksen jälkeen vänrikiksi. Jünger toimi rykmentissään sekä joukkueenjohtajana että komppanianpäällikkönä ja iskuosastojen johtajana Stoßtrupp-osastoissa. Jünger oli sotilaana etevä ja rohkea. Hänet palkittiin ansioistaan taistelukentällä muun muassa I luokan rautaristillä ja Hohenzollernin ritariristillä miekoin. 23-vuotiaalle Jüngerille myönnettiin vuonna 1918 kaikkien aikojen nuorimpana Preussin korkein sotilaallinen kunniamerkki Pour le Mérite. Hän haavoittui sodassa 14 kertaa, joista viisi luodin osumasta.
Jünger meni vuonna 1925 naimisiin Gretha von Jeinsenin kanssa; parille syntyi kaksi lasta, Ernst (1926–1944) ja Alexander (1934–1993). Gretha kuoli vuonna 1960. Vuonna 1962 hän avioitui kielitieteilijä Liselotte Lohrerin kanssa.
Jüngerin vuonna 1939 ilmestynyt hämärää symboliikkaa sisältävä romaani "Marmorijyrkänteillä" ("Auf den Marmorklippen") on tulkittavissa välienselvittelyksi kansallissosialismin kanssa. Julkisesti hän ei tukenut Adolf Hitleriä mutta ei myöskään vastustanut. Myöhemmällä urallaan hän otti kantaa poliittisiin kysymyksiin vielä vähemmän. Hän oli sodan jälkeen lyhyen aikaa liittoutuneiden määräämässä julkaisukiellossa ja asui jonkin aikaa Pariisissa. Hän sai myöhemmin urallaan lukuisia tunnustuksia, joista keskeisiä olivat "Bundesverdienstkreuz" ja Frankfurtin kaupungin Goethe-palkinto. Hän sai kunniatohtorin arvon Bilbaossa vuonna 1989.
Jünger oli henkisesti vireä ja kirjoitti lähes elämänsä loppuun saakka. Hän kääntyi yli satavuotiaana protestanttisuudesta katoliseen uskoon ja tunsi henkilökohtaisesti toisen pitkäikäisen merkkihenkilön Albert Hofmannin. Jünger käytti myöhemmällä iällä säännöllisesti lukuisia huumausaineita, esimerkiksi kokaiinia ja LSD:ta. Hän näki kaksi kertaa Halleyn komeetan, ja hän kertoo tapahtumista päiväkirjamuotoisessa teoksessaan "Zwei Mal Halley".
Seiersberg

Seiersberg oli kunta Steiermarkin osavaltiossa Itävallassa. Siellä asui vuonna 2014 7 351 asukasta. Vuonna 2015 Seiersbergin ja Pirkan kunnat yhdistettiin Seiersberg-Pirkan kunnaksi.
Seiersberg oli osa Graz-Umgebungin piiriä. Se sijaitsi heti Grazin lounaspuolella ja oli käytännössä yksi Grazin esikaupungeista. Sen pinta-ala oli 7,9 neliökilometriä.
Grazin liikennelaitos palveli Seiersbergin asukkaita. Kunnassa oli myös yhteinen rautatieasema Feldkirchen bei Grazin kanssa. Grazin lentoasema sijaitsee lähistöllä.
Seiersbergissä sijaitsee Itävallan kolmanneksi suurin kauppakeskus, "Shopping City Seiersberg".
Luettelo Forgotten Realmsin tapahtumapaikoista

Tämä on lista Forgotten Realms -fantasiamaailman tapahtumapaikoista.
Jäätuulen laakso.
Jäätuulen laakso ("Icewind Dale") on kaukana Faerunin pohjoisosassa, Maailmanselkä-nimisen vuoriston pohjoispuolella sijaitseva tasanko. Regheldin Jäätiköltä ja Ajelehtivan Jään Mereltä puhaltavat kylmät tuulet ovat antaneet tasangolle nimen. Tällä autiolla lakeudella asuvat vain Kymmeneen kaupunkiin hakeutuneet hylkiöt, jotka eivät voi asua sivistyneissä kaupungeissa ja tundraa hallitsevat barbaarit.
Kymmenen kaupunkia.
Kymmenen kaupunkia ("Ten Towns") on Kelvinin Paadeksi kutsutun kalliomuodostelman juurelle muodostunut yhteisö, johon kuuluu kymmenen erillistä kaupunkia. Kaupungit ovat kolmen järven, Maer Dualdonin, Lac Dinnesheren ja Punaveden ympäristössä.
Ainasula.
Jäätuulen laakson pohjukassa on kuuma lähde jota barbaarit nimittävät Ainasulaksi ("Evermelt"). Sen kautta pääsee Ingeloakastimizilianin, Jääsurmaksikin kutsutun valkoisen lohikäärmeen luolaan.
Pohjola.
Pohjola ("The North") on yleinen nimitys koko Faerunin pohjoiselle osalle. Alueella on muutamia merkittäviä keskuksia.
Hopeakuu.
Hopeakuu ("Silverymoon") on Pohjolan keskus. Sitä hallitsee Alustriel, yksi Seitsemästä sisaresta.
Luskan.
Jäätuulen laaksoon johtavan solan eteläpuolella on Luskanin satamakaupunki. Niin sanotuissa sivistyneissä yhteisöissä Luskanin maine on melko kyseenalainen.
Mithralsali.
Mithralsali ("Mithral Hall") on vanha kääpiöiden kaivoskaupunki Maailmanselän vuoriston eteläpuolella.
Uumenenala.
Uumenenalaksi ("The Underdark") kutsutaan koko laajaa käytävien ja luolien verkostoa, joka levittäytyy Torilin pinnan alapuolella. Se on drowien, duergarien, syvänmaahisten ja monien hirviöiden valoton kotimaa.
Menzoberranzan.
Menzoberranzanin drowkaupunkia hallitsee kahdeksan matriarkkaäidin neuvosto, jonka valta on kuitenkin vain hyvin pinnallista, sillä Lolth ei suosi järjestäytyneisyyttä. Menzoberranzanin korkein valtahuone on Baenre, jonka matriarkkaäitiä pidetään Lolthin lähimpänä suosikkina. Baenren huone on ollut useita satoja vuosia ensimmäinen huone. 
Blingdenstone.
Menzoberranzanin lähellä on drowien pahimpien vihollisten svirfneblien kaupunki, Blingdenstone. Syvämaahisten kaupunki on levittäytynyt useisiin pienempiin luoliin ja käytäviin, jotka ympäröivät suurta keskusluolaa, missä kohoaa maahiskuninkaan linna.
Geórgios Theodorídis

Geórgios Theodorídis (, s. 12. joulukuuta 1972) on kreikkalainen entinen pikajuoksija.
Theodorídis karsiutui Maebashin sisäratojen MM-kisoissa 1999 60 metrin juoksun välierissä ajalla 6,58. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Sevillan MM-kisoissa 100 metrin juoksun toisissa alkuerissä ajalla 10,30. Seuraavana vuonna hän voitti EM-hopeaa Gentin sisäratojen EM-kisoissa 60 metrillä ajalla 6,51 ja karsiutui Sydneyn olympialaisissa 100 metrin alkuerissä. Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 2001 hän sijoittui 60 metrillä seitsemänneksi. Seuraavana vuonna hän karsiutui Münchenin EM-kisoissa 100 metrin välierissä ajalla 10,24. Theodorídis karsiutui vuonna 2003 Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrin välierissä ja Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa 100 metrin toisissa alkuerissä. Seuraavana vuonna hän voitti MM-pronssia Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrillä ajalla 6,54. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Ateenan olympialaisissa 100 metrin toisissa alkuerissä.
Naomi Mitchison

Lady Naomi Margaret Mitchison CBE (1. marraskuuta 1897 – 11. tammikuuta 1999), o.s. Haldane, oli skotlantilainen kirjailija. Monet hänen teoksistaan, kuten esikoisromaani "The Conquered" (1923), käsittelevät historiallisia aiheita, kun taas toiset menevät fantasian ja tieteiskirjallisuuden puolelle. Hän julkaisi lisäksi runoteoksia ja kolmiosaisen omaelämäkerran. Hänet nimitettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajaksi vuonna 1981. 
Biologi J. B. S. Haldane oli hänen vanhempi veljensä. Mitchison opiskeli tiedealaa Oxfordin yliopistossa ja oli hoitajana ensimmäisessä maailmansodassa. Hän meni vuonna 1916 naimisiin lakimiehen ja tulevan parlamentin jäsenen Dick Mitchisonin (k. 1970) kanssa. Pari sai neljä poikaa ja kolme tytärtä; pojista Geoffrey kuoli alle kymmenvuotiaana aivokalvontulehdukseen ja tyttäristä Clemency pian syntymänsä jälkeen. Mitchison asui Carradalen kylässä Kintyressä vuodesta 1939 kuolemaansa saakka.
Mitchison ei koskaan käyttänyt titteliään "Lady", jonka hän sai miehensä elinikäisen päärinarvon myötä 5. lokakuuta 1964. Hän jatkoi kirjailijanuraansa vanhuuteensa saakka ja eli 101-vuotiaaksi.
Margaret Booth

Margaret Booth (16. tammikuuta 1898 – 28. lokakuuta 2002) oli yhdysvaltalainen elokuvien leikkaaja. Hän oli vuonna 1935 ehdolla parhaan leikkauksen Oscar-palkinnon saajaksi työstään Frank Lloydin elokuvassa "Kapina laivalla" (1935).
Booth syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa. Hänelle myönnettiin vuonna 1978 kunnia-Oscar elämäntyöstä elokuvien parissa.
Booth vietti 100-vuotispäiväänsä 16. tammikuuta 1998. Kaikkiaan hän ennätti nähdä kolme vuosisataa ja eli peräti 104-vuotiaaksi. Hänestä tuli näin kaikkien aikojen pitkäikäisin Oscar-palkittu henkilö.
Frank Lloyd

Frank Lloyd (2. helmikuuta 1886 Glasgow, Britannia – 10. elokuuta 1960 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän kuului Yhdysvaltain elokuva-akatemian perustajajäseniin ja toimi sen puheenjohtajana vuosina 1934–1935. 
Lloyd syntyi Glasgow’ssa, Skotlannissa. Hänen tunnetuimpien elokuviensa joukkoon kuuluvat "Oliver Twist" (1922), "Lady Hamiltonin lemmentarina" (1929), "Cavalcade" (1933), "Kapina laivalla" (1935), "Under Two Flags" (1936) ja "Kunnian miehet" (1955). "Lady Hamiltonin lemmentarinasta" ja "Cavalcadesta" hän sai parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon.
Lloyd kuoli Santa Monicassa, Kaliforniassa 74-vuotiaana. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Sven Relander

Sven Runar Alarik Relander (24. toukokuuta 1897 Helsinki – 13. elokuuta 1956 Helsinki) oli suomenruotsalainen näyttelijä.
Helsinkiläinen Relander tuli ylioppilaaksi 1916 ja kaavaili ensin liikemiesuraa isänsä jalanjäljissä, sitten lääkäriksi opiskelua, kunnes teatteriala vei voiton ja hän ilmoittautui Svenska Teaternin oppilaskouluun.
Relander nousi kansan tietoisuuteen viulunsoittaja-Teemuna Erkki Karun ohjaamassa mykkäelokuvassa "Nummisuutarit" (1923). Samoihin aikoihin Relander sai kiinnityksen Svenskaniin, jossa hän viihtyi pitkään lukuun ottamatta 1930-luvun puolenvälin jaksoja Åbo Svenska Teaterissa ja Malmön Hippodrom-teatterissa Ruotsissa. Alun perin Relanderilla oli operettien sankariosia ja monia kepeitä rooleja.
"Helsingin Sanomien" teatterikriitikko Sole Uexküll luonnehti Relanderia muistokirjoituksessa paitsi rehevän ja persoonallisen huumorin leimaamaksi operettikoomikoksi, myös luotettavaksi ja monipuoliseksi luonnenäyttelijäksi. Hänen tärkeitä operettiroolejaan olivat Glesecke Ralph Benetzkyn "Valkoisessa hevosessa", Populescu Kálmánin "Kreivitär Marizassa", vanha ruhtinas Franz Lehárin "Luxemburgin kreivissä" ja Olinsky Lehárin "Sinisessä masurkassa". Puheteatterin puolella hän loisti Filipinä Friedrich Schillerin "Don Carloksessa", professori Dornina Kaj Munkin "Suuressa sulatusahjossa", professori Karstana Ilmari Turjan "Tuomari Martassa" sekä kuninkaana "Hamletissa" ja "Faidrassa".
Relanderin elokuvaura ei ollut niin merkittävä, mutta hän näytteli silti 53 pienehkössä elokuvaroolissa vuosien 1923–1956 aikana. Hänet tunnetaan esimerkiksi vivahteikkaista arvovaltaisten henkilöiden roolisuorituksista – Suomi-Filmin kuukausipalkkaisen Paavo Jänneksen tapaan Relanderillakin oli tuomareiden ja johtajien sivurooleja. Hänet muistetaan muun muassa konsuli Lumialana elokuvasta "Vaihdokas" (1927), Viertolana elokuvasta "Seitsemän veljestä" (1939), vuorineuvoksena "Vihreästä kullasta" (1939) sekä miespääosa-kaksoisroolista Eero Levän (Leväluoman) ohjaamassa sotilasfarssissa "Varuskunnan "pikku" morsian" (1943). Hän oli tuttu näky myös monissa Valentin Vaalan ja Teuvo Tulion elokuvissa.
Relander näytteli myös muutamassa suomalais-ruotsalaisessa yhteiselokuvassa. Relanderin viimeiseksi elokuvarooliksi jäi olutkapakan omistaja Teuvo Tulion elokuvassa "Olet mennyt minun vereeni" (1956).
Relander kuoli tapaturmaisesti veneilyonnettomuudessa 59 vuoden ikäisenä.
Musta Ritari slurppaa jälleen

Musta Ritari slurppaa jälleen (engl. "The Black Knight GLORPS again") on Don Rosan vuonna 2003 valmistunut Ankkatarina. Se on jatko-osa vuonna 1998 valmistuneelle tarinalle Musta Ritari. Suomessa tarina on ilmestynyt kolme kertaa: "Aku Ankka" -lehden numeroissa 39–40 vuonna 2004 sekä kokoelmakirjoissa "Pako Kielletystä laaksosta ja muita Don Rosan parhaita" vuonna 2010 ja "Don Rosan kootut 9" vuonna 2013.
Juoni.
Alussa Roope-setä esittelee Akulle museota, jolle hän on lahjoittanut omia mittaamattoman arvokkaita tavaroitaan, mm. hanhenmunahipun. Roope kuitenkin kohtaa museossa vanhan vihollisensa, Arpin Lusènen, ja Roope tietää heti tämän havittelevan mustan ritarin haarniskaa.
Seuraavana yönä Lusène käy vanhaan Musta Ritari -asuunsa pukeutuneena Roopen trofeehuoneessa katsomassa haarniskaa, mutta sen paikalla on vain lappu, jossa lukee: "Näetkö, Arpin: ei haarniskaa. Vaikka tietäisit sotisovan sijainnin, et pääse siihen millään käsiksi. Hah hah haa!". Mutta Lusène tekee mikrosahallaan Mustan Ritarin muotoisia aukkoja Roopen seiniin, jotka hän huomaa aamulla.
Roope ja Aku kiiruhtavat Pellen luokse, jossa he varmistavat häneltä Mustan Ritarin haarniskan sijaintipaikan ja lähtevät sinne. Kun he ovat kärränneet haarniskan ulos vahvia-kimpaleen sisästä, Lusène hyppää sen päältä suoraan haarniskaan ja lähtee juoksemaan karkuun. Roope, Aku sekä ohikävelleet Tupu, Hupu ja Lupu lähtevät Akun autolla Lusènen perään (Pelle jää vain töllistelemään), mutta Lusène vain leikkaa auton kahtia. Ennen hyökkäystään Lusène kuitenkin kiinnittää haarniskaan koukun siltä varalta, että Roope tekisi saman mattotempun kuin viime kerrallakin. Niin Roope tekeekin sen, mutta temppu, kuten arvata saattaa, epäonnistuu koukun ansiosta. Sitten Lusène pääsee Roopen rahaholviin ja ehtii jo hävittää hiukan Roopen rahoja, kunnes Aku kiskaisee hänet koukusta Pellen lentopyörällä ilmaan.
Aku pudottaa Lusènen merellä seisovaan veneeseen. Lusène katkaisee lentopyörän (Aku lähtee pyörimään ilmassa) ja käyttää miekkaa "moottorina" päästäkseen rantaan.
Monien sekaannusten ja epäonnistuneen museoryöstön jälkeen Ankat lähettävät haarniskan maata kiertävälle radalle ja Lusène karkaa jälleen kerran. Tästä huolimatta hän lahjoittaa Roopelle erään taiteilijan ainoan taulun, joka Roopelta vielä puuttui. Ikävä kyllä taulun selkäpuolella on viesti, "Palaan vielä!"
D.U.C.K.-omistus.
D.U.C.K.-ilonpilaaja: Ylösalaisin itämaisten kirjaimien joukossa seinävaatteen alalaidassa kuvan oikeassa yläkulmassa.
Hokkus Pokkus (elokuva)

Hokkus Pokkus on Disney-yhtiön fantasiakomediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1993. Elokuvassa teinipoika herättää vahingossa henkiin kolme 1600-luvulla elänyttä noitaa.
Vuonna 2021 julkaistiin uutinen, että Bette Midler ja Sarah Jessica Parker palaavat rooleihinsa Anne Fletcherin ohjaamassa jatko-osassa. Elokuva sai ensi-iltansa vuonna 2022.
Juoni.
Pyhäinpäivän iltana vuonna 1693 Salemin kylässä nuori Thackery Binx huomaa, että siskokset Winifred, Sarah ja Mary Sanderson kaappaavat hänen pikkusisarensa Emilyn. Thackerylle paljastuu, että Sandersonin sisarukset ovat noitia, jotka tarvitsevat lapsen ainesosaksi taikajuomaan, jolla he pysyvät ikuisesti nuorina. Thackery epäonnistuu yrityksessään vapauttaa sisarensa, ja kostoksi noidat muuttavat hänet kuolemattomaksi mustaksi kissaksi. Kylän väki tuomitsee Sandersin sisarukset hirtettäväksi Emilyn ja Thackeryn murhasta, mutta vanhin noita Winifred onnistuu luomaan loitsun, jonka mukaan neitsyen sytyttäessä mustaliekkisen kynttilän noidat heräävät jälleen henkiin. 
Kolme sataa vuotta myöhemmin vuonna 1993 Max Dennison on muuttanut juuri perheensä kanssa Los Angelesista pieneen Salemin kaupunkiin. Pyhäinpäivän iltana Maxin ihastus Allison esittelee Maxille ja tämän pikkusiskolle Danille Sandersonin siskosten kotia, josta on tehty museo. Max sytyttää mustaliekkisen kynttilän jolloin noidat heräävät henkiin, mutta varastaa paetessaan heidän loitsukirjansa. Saadakseen todellisen kuolemattomuuden noitakolmikon on valmistettava taikajuoma, joka tuo takaisin heidän nuoruutensa, ja he tarvitsevat loitsukirjan reseptiä varten. Seuraa takaa-ajo, ja noidat jäljittävät lapsia Maryn tarkan hajuaistin avulla. 
Vastaanotto.
Elokuva ei ollut menestys ilmestyessään, esimerkiksi "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kuvasi "Hokkus Pokkusta" vaivautuneen tekopirteäksi ja antoi sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”. Myöhemmin elokuvasta on tullut Halloweenin kulttiklassikko, muun muassa koska sitä on esitetty vuosittain Disneyn kanavilla.
Iris Salin

Iris Elida Salin-Kuosmanen (20. syyskuuta 1906 Helsinki – 12. marraskuuta 1991 Espoo) oli suomalainen balettitanssija. Hän tanssi Suomalaisen Oopperan baletissa vuoteen 1924, jonka jälkeen hän esiintyi muun muassa Helsingin Työväen Teatterin opereteissa ja elokuvissa. Tanssijan aktiiviuransa jälkeen hän toimi opettajana sekä Oopperan balettikoulussa että puolisonsa Elo Kuosmasen tanssikoulussa.
Iris Salinille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1963 ja myöhemmnin valtion taiteilijaeläke.
Iris Salinin veljiä olivat Holger Salin, Alf Salin ja Klaus Salin.
Johanna Kokko

Johanna Kokko (s. 16. joulukuuta 1976 Nakkila) on suomalainen näyttelijä, joka on esiintynyt tv-sarjoissa ja elokuvissa. Hän on myös näytellyt mm. Suomen Kansallisteatterissa, Tampereen Teatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa ja Helsingin Kaupunginteatterissa. Hän oli naimisissa näyttelijä Kristo Salmisen kanssa. He hakivat avioeroa toukokuussa 2023. Parilla on kolme lasta.
Sherlock Holmesin välkky veli

Sherlock Holmesin välkky veli ("The Adventure of Sherlock Holmes’ Smarter Brother") on yhdysvaltalais-brittiläinen komediaelokuva vuodelta 1975. Sen pääosissa ovat Gene Wilder, Marty Feldman, Madeline Kahn, Dom DeLuise ja Leo McKern. Lisäksi Douglas Wilmer ja Thorley Walters nähdään Holmesina ja Watsonina. Elokuva oli Wilderin esikoisohjaus.
Juoni pääkohdittain.
Päähenkilö on Sigerson Holmes (Wilder), Sherlock "Sheer-Luck" Holmesin nuorempi ja älykkäämpi veli. Kateellisena kuuluisalle veljelleen Sigerson yhdistää voimansa Scotland Yardin etsivän (Feldman) ja oopperalaulajan (Kahn) kanssa ratkaistakseen tapauksen, jota Sherlock ei pysty ratkaisemaan, ja joutuu vastakkain sekä Moriartyn (McKern) että kiristäjä De Luisen kanssa.
Elokuvan nimi ja peruste viittaavat humoristisesti Sherlock Holmesin vähemmän tunnettuun veljeen Mycroft Holmesiin, joka oli molempien mielestä älykäämpi kuin Sherlock. Mycroft oli kuitenkin liian laiska ryhtyäkseen etsiväksi.
Sigerson on viittaa salanimeen, jota Sherlock Holmes käytti eräässä tarinassa.
Saatavuus.
Elokuva julkaistiin suomeksi tekstitettynä VHS-videona, ja DVD:nä huhtikuussa 2006.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen kutsuu elokuvaa Mel Brooksin vakiokasvoilla tehdyksi läpihuutoparodiaksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Heidi Sundblad-Halme

Heidi Gabriella Wilhelmina Sundblad-Halme (25. syyskuuta 1903 Pietarsaari – 30. huhtikuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen kapellimestari ja säveltäjä.
Sundblad-Halmeen isä oli säveltäjä, kanttori-urkuri Henrik Sundblad. Sundblad-Halme opiskeli 1927–1933 Helsingin konservatoriossa pianonsoittoa sekä säveltämistä Leo Funtekin ja Väinö Raition johdolla. Hän toimi pianonsoiton opettajana ja laati lapsille soitto-oppaita, kuten "Lapset soittavat marsseja", "Lapset soittavat joululauluja" ja "Lapset soittavat omia sävellyksiään". 
Vuonna 1938 Sundblad-Halme perusti Helsingin naisorkesterin, jonka kapellimestarina toimi kolme vuosikymmentä, vuoteen 1968 saakka. Hän laati sille orkesterisovituksia sekä sävelsi orkesterisarjoja, baletin, jousikvarteton, pianosarjan, laulusarjoja ja sellosonaatin.
Sundblad-Halmeelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1963.
Tahrattomien myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen täydellistetty kirkko

Tahrattomien myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen täydellistetty kirkko (engl. "Perfected Church of Jesus Christ of Immaculate Latter-day Saints") on William C. Conwayn (1865–1969) perustama myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva yhteisö. Se yhdisti mormoniprofeetta Joseph Smithin ajatuksia druidilaisuuteen ja Aleister Crowleyn filosofiaan. 
Conway kuului nuoruudessaan Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon. Hän oli ylipappi Melkisedekin pappeuden järjestyksen mukaan. Conway kuului myös Aleister Crowleyn perustamaan Ordo Templi Orientis -salaseuraan. 
1950-luvun alkupuolella Conway kertoi saaneensa haltuunsa urimin ja tummimin sekä näkykiven, jota Smith oli käyttänyt kääntäessään Mormonin kirjaa. Hän hyväksyi vieläkin myöhempien aikojen pyhien opetukset, mutta alkoi opettaa MAP-kirkon tehneen virheen hylätessään moniavioisuuden periaatteen. Conway hyväksyi myös joitakin muinaisen druidi-uskonnon periaatteita, ennen muuta jälleensyntymisen ajatuksen, ja halusi yhdistää ne mormonismiin. 
1955 Conway muutti Kaliforniasta Meksikoon, Jukatanin niemimaalle. Hän asettui asumaan paikallisen zapoteekkiheimon luo, joka alkoi pitää Conwayta jumalallisena sanansaattajana. Conway alkoi opettaa olevansa jälleensyntynyt profeetta Moroni Mormonin kirjasta, samoin hän selitti jälleensyntyneen Joseph Smithin ilmestyneen hänelle. 1958 Conway julkaisi kirjoituksen, joka sisälsi hänen uskonnonfilosofiansa pääpiirteet. Conway selitti esimerkiksi, että kuukautisveri oli saastaista ja että kuukautiset voi saada päättymään vanhurskaalla elämällä. Hän selitti myös, että pappeuden vallalla ja alkemialla oli mahdollista muuttaa epäjaloja metalleja kullaksi. Lisäksi hän selitti Mormonin kirjan muinaisen profeetta Mulekin siunanneen San Diegon pyhien tulevaksi kokoontumispaikaksi. Conway perusti uskonnollisen yhteisön, jolle hän antoi nimen Tahrattomien myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen täydellistetty kirkko. Nimi kuvastaa hänen vakaumustaan, jonka mukaan pyhien oli mahdollista saavuttaa täydellisyys jo tässä elämässä uskon ja vanhurskaiden elämäntapojen kautta. 
Conwayn puoliso, eräs paikallinen zapoteekkinainen, synnytti tälle kaksoset vuonna 1956. Conway tosin selitti lasten syntyneen "tahrattoman sikiämisen" kautta. Conway kuoli 1969 104 vuoden iässä. Hänen kuolemansa jälkeen hänen perustamansa liike hajosi.
Tuomas Heikkinen

Tuomas Heikkinen (s. 18. elokuuta 1969) on suomalainen kitaristi, musiikkituottaja sekä entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja ja nykyinen valmentaja. Hän on Vaahteraliigassa pelaavan United Newland Crusadersin päävalmentaja kaudesta 2021 alkaen ja Suomen miesten lippupallomaajoukkueen päävalmentaja. Heikkinen on valmentanut aikaisemmin muun muassa Suomen amerikkalaisen jalkapallon miesten maajoukkuetta, Helsinki Roostersia, ja Espoo Coltsia. Hänet on valittu Suomen Amerikkalaisen Jalkapallon Liiton vuoden valmentajaksi viisi kertaa. Heikkinen on SAJL:n Hall of Famen jäsen numero 12.
Heikkinen soittaa kitaraa hard rock -yhtye Leveragessa. Hän myös säveltää ja sanoittaa suurimman osan yhtyeen kappaleista. Heikkinen opettaa myös musiikkikoulu Taukossa. Tärkeimmiksi musiikillisiksi vaikuttajikseen Heikkinen on nimennyt Ritchie Blackmoren ja Eddie Van Halenin. Hän on tehnyt kappaleita muun muassa Ari Koivuselle.
Aouste

Aouste on kunta Ardennesin departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 209 asukasta vuonna 2021. Aousten pinta-ala on 12,8 neliökilometriä.
Aubigny-les-Pothées

Aubigny-les-Pothées on kunta Ardennesin departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli vuoden 1999 väestönlaskennassa 319 asukasta. Aubigny-les-Pothéesin pinta-ala on 10 neliökilometriä.
Ukkometso (kappale)

Ukkometso (PSCD 164) on Pate Mustajärven kappale ja single vuodelta 2000. Sen on säveltänyt J. Karjalainen ja sanoittanut Timo Kiiskinen. Kappaleesta tuli Mustajärven suosituimpia hittejä. Se oli mukana samannimisellä albumilla, joka julkaistiin 27. marraskuuta 2000.
Kappaleen aihe on saatu J. Karjalaisen mukaan Ilta-Sanomissa olleesta uutisesta, jonka mukaan ukkometso oli hyökännyt miehen kimppuun raadellen hänet.
Charleville-Mézières

Charleville-Mézières on kunta Ardennesin departementissa Grand Estin hallintoalueella Ranskassa. Charleville-Mézières sijaitsee Champagnen historiallisen maakunnan alueella. Kunnassa oli 49 975 asukasta vuoden 2009 väestönlaskennassa. Charleville-Mézièresin pinta-ala on 31 neliökilometriä.
EGP-satelliitti

Experimental Geodetic Payload eli EGP on japanilainen geodeettinen tutkimussatelliitti.
Historia.
Satelliitti laukaistiin Maata kiertävälle radalleen 13. elokuuta 1986. Laukaisu tehtiin H-1 -kantoraketilla Tanegashiman avaruuskeskuksesta Japanista . Pian laukaisunsa jälkeen se sai nimekseen "Ajisai", vaikkakin satelliitti tunnetaan paremmin nimellä EGP tai EGS.
Rakenne ja tehtävä.
EGP on ns. passiivinen satelliitti. Sen mukana ei ole mittalaitteita, vaan sen päätehtävänä on heijastaa siihen suuntautuvaa valoa. EGP:n pintaa peittää 318 pientä peiliä ja 1436 laserheijastinta. Satelliitti on pallomainen, halkaisijaltaan 2,15 m. Sen kokonaismassa on 685 kg.
Satelliitti kiertää Maapalloa, ja sen tarkoitus on geodeettinen. Suuntaamalla satelliittiin laservaloa ja mittaamalla säteen paluuaikaa, voidaan määrittää tarkka maantieteellinen sijainti. Tämän lisäksi tulee tuntea satelliitin radan ominaisuuksia. Tätä tekniikkaa on hyödynnetty Japanin saarten sijaintien määrittämiseen.
Radan ominaisuuksia.
EGP kiertää Maata noin 1480 km:n korkeudessa ympyränmuotoisella radalla. Ratatason kaltevuus päiväntasaajaan nähden on 50 astetta. Satelliitin kiertoaika maapallon ympäri on 116 minuuttia.
Visuaalinen näkyvyys.
EGP on peileineen ja heijastimineen kuin taivaallinen diskopallo. Kun satelliitti on Auringon valaisema ja sen tarkkailija Maan varjossa (aamu- tai iltahämärän aikaan), EGP näkyy taivaalla hyvin tiheästi vilkkuvana satelliittina. Sen välähdysjakso on sekunnin murto-osia. Tämän satelliitin voi erottaa yötaivaalta paljain silminkin kauempana kaupunkien valoista, mutta paremmin sitä pääsee tarkkailemaan pienen kiikarin avulla. Satelliitin ylitykseen kuluu aikaa kymmenkunta minuuttia.
Posavinanajokoira

Posavinanajokoira () on Kroatiasta kotoisin oleva koirarotu. Posavinanajokoiran nimi on johdettu sen kotiseudusta, joka on leveä Savan jokilaakso eli Posavinan laakso Zagrebin kaakkoispuolella. Rotu kuuluu FCI:n roturyhmään 6.
Ulkonäkö.
Melko vankkarakenteinen koirarotu, mutta ei normaalia vankempi koira. Selkä on pitkä. Pää on kapea ja noin 20–24 cm pitkä. Silmät ovat suuret ja väriltään tummat. Silmistä tulisi korostua lempeä ilme. Korvat ovat ohuet ja riippuvat. Karva on pinnanmyötäistä, pituudeltaan noin 2–3 cm pitkää. Posavinanajokoiran väreiksi sallitaan kaikki punertavan vehnänvärin sävyt. Valkoinen merkki voi olla esimerkiksi päässä, kaulassa, vatsan alla ja hännänpäässä. Valkoista väriä ei saa olla yli kolmasosaa kokonaisvärityksestä.
Luonne.
Posavinanajokoira on erittäin kestävä ja hyvä metsästäjä, erityisesti se on jäniksen ja ketun metsästäjä. Rotu on myös hyvä jäljestäjä. Luonteeltaan se on hyvin vilkas ja oppivainen. Posavinanajokoira on myös todella hyväluonteinen ja kiintyy helposti omistajaansa.
Historia.
Posavinanajokoira on ikivanha rotu. Sen olemassaolosta on todisteita 1400-luvulta. Rotu oli hyvin arvossa pidetty niin Kroatissa kuin lähialueillakin. Ensimmäisen kerran posavinanajokoira nähtiin näyttelyssä vuonna 1924.
Flize

Flize on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Maas-joen varrella, noin 11 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista etelään.
Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2019. Tuolloin neljä kuntaa Balaives-et-Butz, Boutancourt, Élan ja Flize yhdistyivät muodostaen uuden Flizen kunnan.
Élanin kylään perustettiin sisterssiläisluostari 1100-luvun puolessa välissä. Luostarista kehittyi vauras. Ranskan suuren vallankumouksen jälkeen 1700-luvun lopulla se alkoi taantua, ja lopulta se osittain tuhoutui 1800-luvun alussa. Luostarista on jäljellä asuntola, kappeli sekä luostarikirkko, joka on muutettu seurakuntakirkoksi. Kirkkoon on haudattu Neversin kreivi Filip II.
Kakskerran kirkko

Kakskerran kirkko sijaitsee Turun eteläpuolella, Kakskerran saarella samannimisen entisen kunnan alueella. Kirkon on suunnitellut Christian Friedrich Schröder ja se rakennettiin vuosina 1765–1769. Kirkko on keskiaikaisen mallin mukaan rakennettu, suorakaiteen muotoinen ja yksilaivainen. Rakennusaineena on harmaakivi. Kirkko vihittiin tarkoitukseensa 1770. Kirkon kellotapulin on suunnitellut C. Bassi vuonna 1824.
Tarinan mukaan paikalliset kalastajat saivat yllätyksekseen mereltä suunnattoman suuren kalansaaliin. Niinpä he ajattelivat, että tämän alueen täytyy olla siunattu. Tapahtuman seurauksena saarelaiset päättivät rakentaa paikalle kirkon.
Vuonna 1940 kirkossa tehtiin suuri restaurointi, jolloin kirkon kiinteä sisustus uusittiin lähes kokonaan arkkitehti Erik Bryggmanin suunnitelman mukaan. Hänen suunnittelemiaan ovat myös alttaritaulun yläpuolelle enkeliveistosten väliin ripustettu risti, kirkon länsipäässä oleva parvi sekä alttarikaide. Kirkon alttaritaulu on 1600-luvulla tammilevylle tehty signeeraamaton öljymaalaus, jonka aiheena on ehtoollisen asettaminen. Kirkon alkuperäisestä alttarista on jäljellä ainoastaan sen vuonna 1843 tehty kehystys.
Nykyisin Kakskerran kirkko on yksi Turun Martinseurakunnan kolmesta kirkosta. Merenrannalla sijaitseva kirkko on kesäisin erityisen suosittu vihkikirkko. Hyvän akustiikan takia kirkossa järjestetään myös konsertteja. Talvisin Kakskerran kirkossa järjestetään jumalanpalveluksia suurina juhlapyhinä ja erikseen ilmoitettuina päivinä. Kesä-, heinä- ja elokuussa kirkossa on jumalanpalvelus joka sunnuntai-ilta.
Museovirasto on vuonna 2009 määritellyt Kakskerran kirkon yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Grandpré (Ardennes)

Grandpré on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Aire-joen varrella, noin 17 kilometriä Vouziers’n kaupungista kaakkoon.
Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016. Tällöin kaksi kuntaa Grandpré ja Termes yhdistyivät muodostaen uuden Grandprén kunnan.
Kunnan keskustassa oleva barokkityylinen linna "Château de Grandpré" on peräisin Ludvig XIII:n ajalta vuodelta 1618. Linna kuului Joyeusen suvulle, ja sitä kutsutaan myös Joyeusen kreivien linnaksi. Linnan sisäänkäynti on monumentaalisen portin kautta, joka on nimeltään oikeuden portti, "Porte de la Justice". Linnan ympäristöön pääsee tutustumaan ympäri vuoden, mutta sisätiloihin ainoastaan kesäisin. Saint-Médardin kirkon vanhimman osat ovat peräisin 1200-luvulta. Kirkon laiva ja kuori ovat 1400-luvulta. Kirkon sisällä on paikallisen suurmiehen Claude de Joyeusen mausoleumi.
Rethel

Rethel on kunta Ardennesin departementissa Grand Estin hallintoalueella Ranskassa. Rethel sijaitsee Champagnen historiallisen maakunnan alueella. Kunnassa oli 8 052 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Rethelin pinta-ala on 19 neliökilometriä.
Rocroi

Rocroi on kunta Ardennesin departementissa Grand Estin hallintoalueella Ranskassa. Rocroi sijaitsee Champagnen historiallisen maakunnan alueella. Kunnassa oli 2 420 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Rocroin pinta-ala on 50 neliökilometriä.
Gimlet

Gimlet on drinkki, joka tehdään ginistä ja makeutetusta limettimehusta tai tuoreesta sitruunamehusta ja sokerisiirapista. Sokerisiirappi on tehty vedestä ja sokerista 1:1-suhteessa. Ginin sijaan juoman väkevä osa saatetaan myös korvata vodkalla. Juoma tarjoilla usein grogilasista jäillä ja sitruunalla koristeltuna.
Historia.
Tarinan mukaan gimletin olisi keksinyt englantilainen Thomas D. Gimlette joka palveli kirurgina Britannian Kuninkaallisessa laivastossa 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa. Väitetään hän olisi sekottanut sitruunamehua giniin jotta olisi saanut miehistön käyttämään sitruunamehua C-vitamiinin saannin turvaamiseksi keripukkia vastaan. Tätä ei kuitenkaan pidetä totena, vaan ainoastaan hyvänä tarinana.
Yhdysvaltalaisen dekkarikirjailija Raymond Chandlerin vuoden 1953 romaanin "Pitkät jäähyväiset" tärkeä hahmo Terry Lennox muistetaan mieltymyksestään gimletiin. Gimlet mainitaan kirjan sivuilla 21 kertaa. "Pitkät jäähyväiset" ilmestymisen jälkeen gimletistä tuli Yhdysvalloissa kuuluisaa ja suosittua.
Sedan (Ardennes)

Sedan on kaupunki ja kunta Ardennesin departementissa Grand Estin hallintoalueella Ranskassa. Sedan sijaitsee Champagnen historiallisen maakunnan alueella. Kunnassa oli 20 548 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Sedanin pinta-ala on 16 neliökilometriä.
Sedanissa käytiin 1. syyskuuta 1870 verinen taistelu, joka ratkaisi Ranskan–Preussin sodan Preussin ja sen liittolaisten eduksi.
Vendresse

Vendresse on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 24 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista länteen. Kunnan kautta kulkee kanava Canal des Ardennes.
"Château de la Cassine" rakennettiin vuonna 1572, ja se oli yksi Ranskan kauneimmista renessanssilinnoista. Sen rakennuttivat Neversin herttua Louis de Gonzagues ja hänen vaimonsa Henriette de Clèves. La Cassinen kylässä linnan lähistöllä on entinen luostari "Couvent des Cordeliers". Se rakennettiin vuosina 1579-1587. Ranskan suuren vallankumouksen aikana 1700-luvun lopulla luostari kansallistettiin ja siitä tehtiin maatila.
Kunnan alueella on lasten vapaa-ajan puisto "Domaine de Vendressessa". Se tarjoaa erilaisia urheilu- ja harrasteaktiviteettejä.
Portugalinseisoja

Portugalinseisoja () on Portugalista kotoisin oleva koirarotu, joka kuuluu FCI:n roturyhmään 7. Se oli vuonna 2019 kotimaassaan neljänneksi suosituin portugalilainen rotu.
Ulkonäkö.
Portugalinseisojalla on normaalit mittasuhteet ja kiinteä rakenne. Selkä on leveä ja lyhyt. Pää on hieman raskas, mutta sopusuhtainen. Silmien tulisi olla suuret, soikeat ja keskenään samanlaiset, väriltään kastanjanruskean sävyiset. Silmistä tulisi korostua ilmeikäs ja eloisa katse. Korvat ovat riippuvat ja ylöskiinnittyneet, noin 15 cm pitkät. Karva on lyhyttä ja vahvaa, ei kovin pehmeää. Portugalinseisoja on väriltään joko yksivärinen keltainen tai ruskea tai keltainen/ruskea valkoisin merkein.
Alun perin portugalinseisojasta tunnettiin myös pitkäkarvainen muunnos, jota pidettiin alkuperäisenä tyyppinä. FCI ei kuitenkaan hyväksy pitkäkarvaisuutta.
Luonne ja käyttäytyminen.
Portugalinseisoja on hyvä ja sitkeä liikkuja. Rodulla tulisi olla voimakas työskentelyhalu. Sille tyypillisiä luonteenpiirteitä ovat nöyryys ja sosiaalisuus. Se on myös todella kiintyvä ja joskus rodun kiintyvyys saattaa olla jopa liiallista. Vilkkaus ja eloisuus ovat myös portugalinseisojan tunnusmerkkejä.
Alkuperä.
Portugalinseisojaa voidaan pitää rakenteensa ja luonteensa perusteella hyvin alkuperäisenä rotuna. "Perdigueiro" tarkoittaa peltopyytä, mikä viittaa sen alkuperäiseen käyttötarkoitukseen. Rodun esi-isät olivat 400-500-luvuilla eläneitä haukkakoiria, jotka kulkeutuivat Iberian niemimaalle toistaiseksi tuntemattomasta lähtömaasta. Portugaliin saapui laivoja lähes kaikkialta, joten koirien alkuperä on jäänyt epäselväksi. Joka tapauksessa näistä haukkakoirista jalostui aikojen saatossa paikallinen rotu, "podengo de mastra" ("seisova ajokoira"), joka oli nykyisen portugalinseisojan suora kantarotu. Podengo de mastran lisäksi Desmond Morris uskoo myös espanjalaisten koirien vaikuttaneen rodun perimään. Podengo de mastra mainittiin jo 1200-luvun lopulla portugalilaisessa metsästyskirjassa, ja samoihin aikoihin Afonso III maalasi jo koiria, jotka vastasivat tyypiltään nykyistä rotua. Samaten 1200-luvun lopulla Gaston Phoebus kirjoitti portugalilaisesta haukkakoirasta, jolla oli kookas pää, kaunis, suuri runko ja kanelinruskea-valkoinen karvapeite.
Tästä voidaan päätellä, että portugalinseisoja on ollut olemassa Portugalissa jo 1300-luvun loppupuolella, ja sen uskotaankin olevan useimpien merkittävien eurooppalaisten seisojien kantarotu. Mm. pointterin tiedetään mitä todennäköisimmin polveutuvan portugalilaisen liikemiehen Englantiin 1700-luvun alussa viemistä portugalinseisojista.
Vouziers

Vouziers on kunta Ardennesin departementissa Grand Estin hallintoalueella Ranskassa. Vouziers sijaitsee Champagnen historiallisen maakunnan alueella. Kunnassa oli 4 742 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Vouziersin pinta-ala on 28 neliökilometriä.
Betanian kirkko

Betanian kirkko oli Turussa sijainnut Alexander Nyströmin suunnittelma jugend-tyylinen kirkko. Vuonna 1908 valmistunut 700-paikkainen kirkko sijaitsi nykyisen Betanian palvelutalon piha-alueella lähellä Itäisen Pitkänkadun ja Betaniankadun kulmaa. Turun Kaupunkilähetyksen (nyk. Tukenasi ry) omistamaan kirkkoon tuli vuonna 1921 vuokralaiseksi Martinseurakunta, jolla ei tuolloin ollut omaa kirkkoa. Vuokrasuhde jatkui vuoteen 1933, jolloin Martinkirkko valmistui.
Betanian kirkko tuhoutui korjauskelvottomaan kuntoon talvisodan pommituksissa 25. ja 27. joulukuuta 1939 sekä pahiten 4. helmikuuta 1940. Näkyviä jälkiä Itäisellä Pitkäkadulla sijainneesta kirkosta on vähän. Vuonna 1908 kirkon pihapiiriin valmistui myös työkeskus Betania, joka seisoo yhä samaisella paikalla ja toimii päiväkotina. Itse kirkosta ovat jäljellä ainoastaan osa portaikon mukulakivistä julkisivua ja kappale kivijalkaa. 
Kirkosta on säilynyt hyvin vähän kuvia. Tämän vuoksi kirkon olemassaolo on jäänyt monelle sodan jälkeen syntyneelle turkulaiselle täysin tuntemattomaksi. Betanian kirkko oli ainoa täysin tuhoutunut kirkko Turussa. 
Martin seurakunnan täyttäessä 80 vuotta vuonna 2001 Turun Kaupunkilähetys (nyk. Tukenasi ry) päätti sijoittaa kirkon sijaintipaikalle muistomerkin. Betoniselle, mukulakivin koristellulle taustalle on kiinnitetty muistolaatta, johon on kaiverrettu kuva kirkosta ja teksti tuhoutumisvuosista. 
Betaniankatu on nimetty kirkon mukaan vuonna 1923. Kirkko puolestaan sai nimensä Palestiinan Betanian kylästä, jonka lähettyvillä lausuttiin ensimmäinen lähetyskäsky Raamatun mukaan.
Harha äänen jatkuvuudesta

Harha äänen jatkuvuudesta on kuuloharha, jossa ääni tulkitaan yhtäjaksoiseksi, kun sen keskellä oleva lyhyt tauko peitetään hälyäänellä. Harha on kaikkein selvin, kun tauko on pituudeltaan alle 50 ms ja se peitetään kapealla taajuuskaistalla soitetulla kohinalla. Ääniaallon amplitudin eli äänenvoimakkuuden nopea muuttuminen tauon eri puolin rikkoo harhan.
Kurjet lentävät

Kurjet lentävät () on neuvostoliittolainen elokuva vuodelta 1957. Se kertoo toisesta maailmansodasta Neuvostoliitossa. Se kuvaa sodan julmuutta ja ihmisen sieluun jääviä vammoja. 
Elokuvalle myönnettiin Kultainen palmu Cannesin elokuvajuhlilla 1958. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Elokuva perustuu Viktor Rozovin näytelmään "Vetšno živyje".
Ratikkamuseo

Ratikkamuseo tai Raitioliikennemuseo on Helsingin kaupunginmuseon alaisuudessa toimiva erikoismuseo Helsingin Taka-Töölössä. Museo esittelee Helsingin raitioliikenteen historiaa. Se on sijoitettu Helsingin vanhimpaan, vuodelta 1900 peräisin olevaan raitiovaunuhalliin, jonka on suunnitellut arkkitehti Waldemar Aspelin.
Raitioliikennemuseo kertoo Helsingin joukkoliikenteen historian vaiheet aina hevosraitiovaunuista alkaen. Museossa on raitiovaunuja sekä runsaasti niihin liittyvää esineistöä ja kuvia. Kiskoilla on myös helsinkiläisten kesäkuumalla suuresti suosima seinätön avovaunu, jota käytettiin viimeksi vuoden 1952 olympialaisten aikana. Ajurien ja rahastajien asut sekä varusteet eri vuosikymmeniltä kertovat heidän tekemästään työstä. Museossa on sähköraitiovaunut ja kengityspaja rinnakkain.
Helsingin kaupunginmuseo avasi 12. kesäkuuta 2008 uudistuneen Ratikkamuseon osana Kulttuuritehdas Korjaamon tarjontaa.
Historia.
Helsingin kaupungin liikennelaitoksen edeltäjät, Helsingin Omnibusosakeyhtiö harjoittivat liiketoimintaansa vuodesta 1887 alkaen Töölössä Ruusulan huvila-alueella. Hevosraitiovaunuliikenteen tarpeisiin alueella oli muun muassa hevostallit, vaunuvaja, pesutupa, öljyvarasto ja satulaverstas. Yhtiön nimi muutettiin hevosraitioliikennettä suunniteltaessa vuonna 1890 Helsingin Raitiotie- ja Omnibusosakeyhtiöksi. Se vastasi raitioliikenteen rakentamisesta ja liikennöinnistä Helsingin alueella ja yksityisillä esikaupunkilinjoilla Kulosaaressa, Haagassa ja Munkkiniemessä 1910-luvulta alkaen. Raitiovaunujen ohella liikenteessä oli edelleen omnibusseja. Helsingin kaupunki hankki yhtiön osake-enemmistön vuonna 1913.
Helsingissä säännöllinen liikenne alkoi vuonna 1891. Ensimmäiset hevosvetoiset vaunut kulkivat reiteillä Kaivopuisto–Töölö ja Lapinlahti–Sörnäinen. Vuosisadan vaihteessa raitiovaunuliikenne sähköistettiin. Sähköraitiotieliikenteen alkaminen merkitsi alueen muuttumista uudenaikaiseksi hallialueeksi.
Vuonna 1900 valmistui vaunuhalli, nykyinen Raitioliikennemuseo, joka on arkkitehti Valdemar Aspelinin suunnittelema. Rakennuksen kummassakin päässä oli alun perin ovet, joten vaunut voitiin ajaa sen läpi. Lisäksi rakennuksessa toimi hevosten kengityspaja. Myöhemmin rakennettiin viereen laajempi vaunuhalli, nykyinen Töölön raitiovaunuvarikko.
Vaunuhallista museoksi.
Vaunuhallin muuttaminen museoksi alkoi 1980-luvun puolivälissä. Museo valmistui vuonna 1992. Lokakuussa 1993 Helsingin kaupungin liikennelaitos luovutti museokokoelmansa Helsingin kaupunginmuseolle, ja Raitioliikennemuseo avattiin yleisölle. Museoon on ilmainen sisäänpääsy.
Arica-Parinacota

Región de Arica-Parinacota on yksi Chilen 13 alueesta. Se sijaitsee maan pohjoisosassa. Se on Chilen uusin alue – siitä tuli toimiva 8. lokakuuta 2007. Alueen pääkaupunki on Arica. Alueella oli 226 068 asukasta vuoden 2017 väestönlaskennassa ja pinta-alaa sillä on 16 873 km².
Aavikon laki (vuoden 1970 elokuva)

Aavikon laki (Белое солнце пустыни, "Beloje solntse pustyni") on Vladimir Motylin ohjaama neuvostoliittolainen elokuva, joka valmistui vuonna 1969 ja tuli ensi-iltaan seuraavana vuonna. Se on seikkailuelokuva ja neuvostoaikojen suosituimpia elokuvia, ja easterniksi tai osterniksi kutsutun lajityypin klassikko. Siinä yhdistyy toimintakomedia musiikkiin ja draamaan. 
Elokuvan sankari on puna-armeijan upseeri, joka on palaamassa kotiin vaimonsa luokse mutta päätyy suojelemaan haaremia Keski-Aasiassa.
John Evan

John Evan (synt. John Spencer Evans 28. maaliskuuta 1948 Blackpool, Iso-Britannia) on Jethro Tull -yhtyeen entinen kosketinsoittaja. 
Evan aloitti pianonsoiton lapsena kotonaan äitinsä opettamana. Teini-iässä hän perusti yhdessä koulukavereittensa (ja tulevien Jethro Tull -muusikoiden) Ian Andersonin ja Jeffrey Hammondin kanssa The Blades -yhtyeen. Tässä kokoonpanossa Evan soitti rumpuja. Nimi vaihtui 1960-luvun puolivälissä The John Evan Bandiksi (myös The John Evan's Smash oli käytössä jonkin aikaa), lähinnä Evanin äidin mieliksi, koska tämä oli sponsoroinut yhtyettä ostamalla heille pakettiauton ja Hammond-urut joita John alkoi nyt soittaa. Evan tipautti myös "s"-kirjaimen sukunimestään, sillä "Evan" kuulosti paremmalta bändin nimessä. Tässä vaiheessa seitsenmiehisessä soul-musiikkia soittavassa yhtyeessä oli pari muutakin tulevaa Tull-muusikkoa, rumpali Barriemore Barlow ja basisti Glenn Cornick. Yhtye hajosi kuitenkin piakkoin ja John Evan lähti opiskelemaan lääketiedettä yliopistoon. John Evan Bandin jäännöksistä Ian Andersonin johdolla syntyi Jethro Tull.
Vuonna 1970 Anderson pyysi Evania soittamaan Tullin "Benefit"-albumin piano- ja urkuosuudet. Tämän jälkeen Evania pyydettiin liittymään vakituiseksi jäseneksi yhtyeeseen. Pitkän taivuttelun jälkeen hän suostui ja aikoi olla mukana enintään vuoden opiskelujensa takia, mutta menestys, rock-tähteys ja lavean elämäntyylin mahdollisuus pitivät hänet mukana kymmenen vuoden ajan. John Evan nousi näkyväksi hahmoksi Tullin konserteissa ja julkisuuskuvassa tavaramerkkinään valkoinen puku ja pinkinkeltainen solmio.
1980 Ian Anderson alkoi levyttää sooloalbumia, mukanaan Tull-miehet Dave Pegg ja Martin Barre sekä kosketinsoittaja Eddie Jobson ja rumpali Mark Craney. Levy-yhtiön päätöksestä albumi "A" julkaistiin kuitenkin Jethro Tullin nimen alla ja samalla lehdistölle lähetettiin virheellinen lausunto jonka mukaan John Evan ja kaksi muuta Tullin jäsentä olisi erotettu yhtyeestä. Miehet närkästyivät tästä ja vaikka Anderson pahoitteli tapahtunutta, Evan ei palannut enää Jethro Tulliin. 
Tullin jälkeen Evan perusti yhdessä toisen ex-Tull-miehen David Palmerin kanssa lyhytikäisen Tallis-nimisen, klassista musiikkia hyödyntävän pop-yhtyeen. Tämän jälkeen John Evan jätti musiikkimaailman ja siirtyi rakennusurakoitsijaksi ostettuaan rakennusfirman. Silloin tällöin Evan on osallistunut erilaisiin Jethro Tull -fanikokoontumisiin.
Tomohisa Yamashita

Tomohisa Yamashita (, s. 9. huhtikuuta 1985 Chiba, Japani) on japanilainen näyttelijä, laulaja sekä TV-juontaja. Hän on J-pop -yhtyeen NEWSin entinen jäsen. Hän aloitti soolouransa vuonna 2006 ja hänen ensimmäinen sinkkunsa ilmestyi vuonna 2011, jolloin hän jätti NEWSin. Yamashita on valmistunut Meijin yliopiston kauppatieteellisestä tiedekunnasta. Yamashita on näytellyt muun muassa sarjoissa Summer Nude, Monsters, Kurosagi, Buzzer Beat ja Nobuta wo Produce.
Televisio.
Palkinnot.
Liittynyt Jpop yhtyeisiin: B.I.G., 4TOPS, NEWS, Shuji to Akira, Kitty GYM