tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kate Capshaw

Kate Capshaw (oik. Kathleen Sue Nail s. 3. marraskuuta 1953 Fort Worth, Teksas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tunnettu muun muassa roolistaan elokuvassa "Indiana Jones ja tuomion temppeli". Capshaw on naimisissa elokuvaohjaajan Steven Spielbergin kanssa.
Elämäkerta.
Capshaw oli ennen näyttelijänuraansa erityisopettaja, ja oli naimisissa koulun rehtorin Robert Capshaw'n kanssa. Heillä on yhteinen tytär, näyttelijä Jessica Capshaw. He muuttivat perheineen New Yorkiin vuonna 1978 ja Capshaw alkoi tekemään mallin töitä siellä. Hän erosi miehestään vuonna 1980. Hän alkoi eron jälkeen ottaa tunteja näyttelemisessä, ja hänellä oli joitakin pieniä rooleja ennen kun sai roolin elokuvaan "Indiana Jones ja tuomion temppeli" vuonna 1983. Hän tapasi tuolloin elokuvan ohjaajan Steven Spielbergin ensimmäistä kertaa. Spielberg oli tuolloin naimisissa näyttelijä Amy Irvingin kanssa. He erosivat vuonna 1989, ja samana vuonna Capshaw muutti yhteen Spielbergin kanssa. He saivat yhdessä tyttären vuonna 1990, samana vuonna adoptoivat myös pojan, ja saivat myöhemmin vielä kolme lasta lisää.
Udai Hussein

Udai Saddam Hussein al-Tikriti (arabiaksi: عُدي صدّام حُسين‎, 18. kesäkuuta 1964 Bagdad – 22. heinäkuuta 2003 Mosul) oli Saddam Husseinin vanhin poika. Udaita pidettiin Saddamin seuraajana Irakin johtoon, kunnes isä vangitutti Udain tämän pahoinpideltyä ja puukotettua Saddamin suosiman palvelijan hengiltä 1988. Saddam Hussein alkoi suosia nuorempaa poikaansa, Qusaita, Udain jatkaessa julman ja säälimättömän maineensa vaalimista ja kasvattamista. Hänen äitinsä on Saddamin ensimmäinen vaimo Sajida Talfa. Hänellä oli kolme sisarta: Rana, Raghad ja Hana. Vuoteen 2003 asti hän oli Irakin olympiakomitean johtaja. Häntä sanottiin Irakin mediakeisariksi, koska hän johti useita lehtiä ja TV-kanavia.
Udai menetti ”kruununprinssin” asemansa vuonna 1988, kun hän oli Egyptin presidentin Hosni Mubarakin vaimon Suzanne Mubarakin kunniaksi järjestetyillä illallisilla, ja murhasi isänsä palvelijan ja koemaistajan Kemal Hana Gegeon. Kertomukset tapahtumasta vaihtelevat, mutta yleisesti hyväksytyn kuvauksen mukaan joukko Saddam Husseinin henkivartijoita ja muuta henkilökuntaa oli kokoontunut viettämään omia juhliaan valtion juhlaillallisten naapuriin. Juhlan kunniaksi henkivartijat ammuskelivat ilmaan ja Udai Husseinin mentyä paikalle vaatimaan hiljaisuutta, Gegeo kieltäytyi, jonka jälkeen Udai tappoi tämän. Mubarak kuvaili Udaita psykopaatiksi. 
Kemal Gegeon murhan jälkeen Udai Hussein vangittiin, mutta hänet vapautettiin reilun kuukauden kuluttua. Vapauttamista edelsi julkinen kampanja, jonka yhteydessä uhrin isän kirjoittama armonanomus julkaistiin valtion mediassa. Vankilasta vapautumisen jälkeen Saddam Hussein lähetti Udain Sveitsiin. Sveitsin hallitus kuitenkin karkotti Udain jo vuonna 1990, kun tämä oli tapellut poliisin kanssa ravintolassa. Samana vuonna Udai oli ostanut salaa uraania Etelä-Afrikasta, minkä vuoksi Yhdysvallat katkaisi välit Irakiin. 
Udai Husseinia on usein kuvattu psykopaatiksi, ja hänen sanotaan tappaneen, kiduttaneen ja raiskanneen lukuisia ihmisiä Irakissa. Hän johti myös Irakin olympiakomiteaa, ja hän kidutti heikosti menestyneitä urheilijoita. Häntä vastaan tehtiin vuonna 1996 murhayritys, jossa hän haavoittui vakavasti ja joutui loppuelämänsä käyttämään kävelykeppiä.
Hän oli Yhdysvaltojen julkaisemalla etsityimpien irakilaisten listalla kolmannella sijalla. 22. heinäkuuta 2003 Yhdysvaltain 101. laskuvarjodivisioonan joukot ampuivat hänet ja hänen veljensä Qusain Mosulissa kuusituntisessa tulitaistelussa. Myös Qusain 14-vuotias poika sekä kolmikon mukana ollut henkivartija kuolivat taistelussa. Veljeksistä maksettiin 30 miljoonan dollarin palkkio.
Maija

Maija on suomalainen naisen etunimi, joka on yksi Maria-nimen monista muunnelmista. Pohjoismaisissa kielissä ja saksassa sen vastine on Maja.
Maija on ollut pitkään kansanomainen puhuttelumuoto Mariasta; itsenäiseksi nimeksi almanakkaan se on otettu vasta vuonna 1950. Maijan (ja Marian) nimipäivä on 2. heinäkuuta.
Maija esiintyy myös vakiintuneissa yhdysnimissä sekä alkuosana (Maija-Leena, Maija-Liisa) että loppuosana (Anna-Maija, Eeva-Maija, Ulla-Maija).
Nimen suosio.
Digi- ja väestötietoviraston tilastojen mukaan Maija-nimeä on eri vuosikymmenillä annettu seuraavasti:
 –1899: 370
 1900–1909: 220
 1910–1919: 755
 1920–1919: 3 493
 1930–1919: 7 219
 1940–1919: 8 785
 1950–1919: 6 417
 1960–1919: 2 881
 1970–1919: 1 720
 1980–1919: 3 575
 1990–1919: 2 243
 2000–2009: 2 173
 2010–2019: 2 066
 2020–2025: 821
 Yhteensä 41 926. 
Tunnettuja Maija-nimisiä henkilöitä.
Luettelon henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Svobodnyin kosmodromi

Svobodnyin kosmodromi () on yksi Venäjän avaruusalusten laukaisukeskuksista. Se sijaitsee Kiinan rajan läheisyydessä Amurin alueella, Svobodnyin kaupungin pohjoispuolella. Sen toiminta alkoi 1969.
Se rakennettiin alkujaan Neuvostoliiton sotilaalliseksi rakettikeskukseksi, josta tehtiin vuosina 1969-1993 mannertenvälisten ballististen ohjusten koelaukaisuja. Keskuksessa oli enimmillään 90 laukaisusiiloa. Sen toiminta lakkautettiin START-aseriisuntaneuvottelujen tuloksena. Keskus muunnettiin satelliittien laukaisuja varten vuonna 1996 varatoimena sille, että toiminta Baikonurissa loppuu Neuvostoliiton hajottua Kazakstaniin jääneessä tukikohdassa.
Uusi avaruuskeskus ei kuitenkaan osoittautunut kovin tarpeelliseksi. Vuosina 1997-2006 Svobodnyista laukaistiin vain viisi satelliittia: vuonna 1997 venäläinen Zeja sekä yhdysvaltalainen kaupallinen Early Bird, vuonna 2001 Ruotsin tieteellinen Odin-1 sekä vuosina 2000 ja 2006 Israelin tiedustelusatelliitit Eros-A1 ja Eros-B. Kaikkien laukaistujen satelliittien kantorakettina oli Start-1.
22. tammikuuta 2007 venäläinen kenraalieversti Vladimir Popovkin, joka on Venäjän sotilaallisen avaruustoiminnan johtaja, antoi ilmoituksen, jonka mukaan Svobodnyin siilot tuhotaan ja kosmodromin toiminta päättyy. (Lähde: Itar-Tass, 22.1.2007) Tätä uumoiltiin jo vuonna 2005, kun Baikonurin vuokrasopimusta jatkettiin.
Vuonna 2011 alettiin rakentamaan Amurin alueelle uutta Vostotšnyin kosmodromia, jolla pyritään vähentämään tarvetta Baikonurille.
Lähteet.
Viitteet.
Sic Transit

Sic Transit on Smakin esikoisalbumi, joka julkaistiin 10. joulukuuta 2004. Albumia on myyty noin 10 000 kappaletta.
Albumi ylsi parhaimmillaan Suomen virallisen listan sijalle 16, listaviikkoja ollessa yhteensä 9. Kaikista virallisista singleistä tehtiin musiikkivideo. Albumin ovat säveltäneet ja sanoittaneet Kalle ja Henkka, sovittajina Smak ja Anssi Kippo.
Albumin nimi tulee latinankielisestä lauseesta "sic transit gloria mundi" ().
Kappaleet.
+ Hallanvaara-musiikkivideo
Eurockot

Eurockot Launch Services GmbH on saksalais-venäläinen yhteisyritys, joka markkinoi venäläisen Rockot-kantoraketin laukaisuja pienten satelliittien tarpeisiin.
Yhtiö on perustettu vuonna 1995. Sen omistajat ovat EADS Astrium (omistusosuus 51%) ja venäläinen Khrunitsev. Yhtiön pääkonttori on Bremenissä. 
Laukaisut tehdään pääasiassa Plesetskin kosmodromilta, Venäjältä.
Tupi-guaranilaiset kielet

Tupi-guaranilaiset kielet ovat tupi-kieliin kuuluva kieliryhmä, joka muodostuu viiteen alaryhmään jakautuvasta 48 kielestä. Myös kamayurán kielen katsotaan kuuluvan tähän kieliryhmään. Näitä kieliä puhutaan Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ranskan Guayanassa, Paraguayssa, Perussa, Uruguayssa ja Venezuelassa. Yksitoista kieltä on sammunut, ja ainakin kahdeksan jäljellä olevista on vaarassa sammua. Kieliryhmä on suurin tupi-kielten kieliryhmistä ja myös Etelä-Amerikassa maantieteellisesti laajimmalle levinnyt.
Majakkalaiva Storkallegrund

Majakkalaiva Storkallegrund oli Selkämeren pohjoisosassa toiminut suomalainen majakkalaiva.
Alkuperä.
Selkämerellä Moikipään ja Bergön kautta Vaasan on jo kauan kulkenut suosittu ja vilkasliikenteinen väylä; sen suulle päätettiin vuonna 1878 asettaa majakkalaiva; liikenteen vilkkauden ja merialueen myrskyisyyden vuoksi päätettiin että alus tulisi olemaan höyrylaiva; Suomessa se olikin ensimmäinen lajissaan.
Uusi majakkalaiva rakennettiin Viipurin Konepaja Oy:n telakalla seuraavana vuonna; mitoiltaan se oli hiukan suurempi kuin vanhemmat alukset eli 29,7 x 6,6 x 2,3 metriä; runko oli terästä ja koneisto höyryhiilikäyttöinen teholtaan 160 hevosvoimaa. Alus oli muista poiketen valmistuessaan rungoltaan ruskea. Valolaite oli vanhaa majakkalaivoilla käytettyä tyyppiä eli kolme naurisöljyllä toimivaa lyhtyä, jotka oli sijoitettu keulamastoon ja näyttivät valkoista valoa ympäri näköpiirin.
Uudistuksia.
Jo varsin varhain alus maalattiin muiden majakkalaivojen tapaan italianpunaiseksi, koska entinen väri aiheutti sekaannuksia. 
Valolaite uusittiin asetyleenikäyttöiseksi 20-luvulla. Alukseen asennettiin samanlainen maston huippuun kiinteästi tullut lyhty kuin aiemmin sähköisellä valolaitteella varustettuun Äransgrundiin. Molemmissa laivoissa lyhty asennettiin suoraan mastohuippuun eikä siihen liittynyt erillistä suojahäkkiä kuten mm. Rauman majakkalaivassa.
Rahtilaivaksi.
Majakkalaiva "Storkallegrund" oli harvoja lajissaan, joka sai pitää koko palvelusaikansa saman nimen ja asemapaikan.
Vuonna 1957 sen tilalle asetettiin valopoiju ja alus myytiin tarpeettomana. Se sai uuden nimen "Österö" ja siitä tuli rahtilaiva.
Aluksen uppoaminen ja nykytila.
"Österö" palveli Itämeren liikenteessä uskollisesti. Vuonna 1960 se vaihtoi omistajaa ja sai uuden nimen "Nordö". Koska uudella omistajalla ei ollut höyrypätevyyskirjaa, alus dieselöitiin saman tien. Ruuma muutettiin avoimeksi irtolastin kuljettamista varten ja kansirakennelmat purettiin. Uusi kansihytti sijoitettiin perään.
Alus kuljetti kaikkea kaikille. 16. kesäkuuta 1966 se oli lastattu tiilillä, soralla ja sementillä, joita piti viedä Stor Mälöstä Maarianhaminaan. Päällikkönä toimi Per Hägglund, perämiehenä aluksen omistaja Stig Danielsson ja kolmantena kansimies Veikko Mäki. Nauvon luona alus kosketti karia ja sai vuodon alkaen kallistua. Ohi kulkenut autolautta havaitsi onnettomuuden ja kutsui merivartioston, mutta aluksen ainoa pelastusvene kaatui uppoamispyörteissä. 
Aluksen päällikkö ja kansimies nostettiin vartioveneeseen ja sukeltaja löysi omistajan hukkuneena hylyn sisältä. 
Entisen majakkalaivan hylky makaa Houtskarin Vuoluodon kupeessa muutaman metrin syvyydessä. Alus on pääosin ehjä, takahytti ja skailetti ovat romahtaneet, pätkä perämastoa on pystyssä. Ruumassa on yhä tiililastia, vaikka osa pelastettiinkin uppoamisen jälkeen. Vinssi ja ankkuripeli ovat tallella. Hylky on levän peitossa.
Atari 5200

Atari 5200 oli Atarin kehittämä pelikonsoli, joka esiteltiin vuonna . Atari ei tarkoittanut konsolia Atari 2600 -konsolin korvaajaksi vaan korkeamman luokan tuotelinjaksi. Se oli teknologialtaan aikansa paras konsoli, mutta lukuisat suunnitteluvirheet koituivat sen tappioksi.
Laite suunniteltiin Atari 400/800 mikrotietokoneiden pohjalta.
Majakkalaiva Äransgrund

Majakkalaiva Äransgrund oli Helsingin edustan alkuperäinen majakkalaiva.
Alkuperä.
Majakkalaiva Äransgrund rakennettiin teräksestä Turussa W:m Crichton &amp; Co:n telakalla vuonna 1892; se oli hiukan muita samanikäisiä isompi eli mitoiltaan 29 × 6 × 2,7 metriä, uppoamaltaan 223 tonnia. 
Alus oli vanhaan tapaan koneeton ja purjeilla varustettu. Valoina oli normaaliin tapaan kaksi mastoihin sijoitettua alas laskettavaa kolmilamppuista öljyvaloa..
Hankala alku.
Varsin nopeasti todettiin, että ratkaisu ei ollut toimiva; Helsingin liikenne alkoi varhain keväällä ja jatkui myöhäiseen syksyyn. Jäänmurtajien aloitettua toimintansa myös Helsingissä tilanne kärjistyi: oli saatava uusi alus, joka pystyisi olemaan paikoillaan jopa lievissä jääoloissa – siis tarvittiin koneellinen alus, jossa olisi suojaava sääkansi; sitä ei tarvitsisi hakea pois niin aikaisin kuin koneetonta, eikä jää pureutuisi sellaiseen niin pahoin kuin vanhanmalliseen.
Tällainen alus, uusi "Äransgrund" (nykyinen majakkalaiva Kemi) saatiinkin vuonna 1901; nyt entinen koneeton alus sai epävirallisen nimen ”"Gamla Äransgrund"” ja siitä tehtiin uuden aluksen varalaiva, joka sai olla paikoillaan kauneimman kesän ajan, ja uusi laiva lomitti telakalla olevia muita majakkalaivoja.
Uusi asemapaikka.
Vuonna 1930 koneettomaan alukseen asennettiin potkuri ja kuulamoottori. Aluksen uudeksi asemapaikaksi määrättiin nyt Porvoon eteläpuolella oleva Kallbådagrundin matalikko. Alukseen asennettiin nyt majakkatorni asetyleenivaloineen. Nimeksi tuli nyt "Kalbådagrund". Entinen venäläisperäinen varsin puutteellinen samanniminen alus siirrettiin asuntolaivaksi merenmittaajille..
Jatkosodan aikana alus oli vartiomoottoriveneiden emälaivana, kunnes tarvittiin jälleen siviilityössään liikenteen palatessa rauhanajan tahtiin.
Uudessa paikassaan alus oli aina vuoteen 1953 asti, jolloin uusi, Suomen ensimmäinen pohjamajakka valmistui ja korvasi kelluvan majakkalaivan.
Rahtilaivaksi.
Tarpeettomaksi jäänyt majakkalaiva myytiin yksityiselle ja siitä tehtiin vuonna 1956 "Arle" -niminen kuivarahtilaiva. 
Alus myytiin 1980-luvulla eteenpäin. Sittemmin se myytiin Vaasaan ja siitä tuli ravintolalaiva nimellä "Faros".
Majakkalaiva Kalbådagrund

Majakkalaiva Kalbådagrund oli venäläisiltä Suomeen vuonna 1918 jäänyt, sittemmin Suomen lipun alle siirretty majakkalaiva.
Alkuperä.
Alus rakennettiin Venäjän luotsiylihallituksen tilauksesta vuonna 1857 Glasgow'ssa, Skotlannissa olevalta telakalta. Alus oli mitoiltaan vakio eli 28 x 5,9 x 2,1 metriä ja uppoamaltaan 180 tonnia. Miehistöä oli kahdeksan henkeä. Aluksessa ei ollut konetta vaan purjeet sekä höyrykattila sumusireeniä ja ankkuripeliä varten. Valolaite oli muista poiketen iso lasitettu häkki, jossa poltettiin talikynttilöitä. 1900-luvun alkuvuosina alukseen vaihdettiin uudenaikainen asetyleenimajakka.
Aluksen asemapaikka oli Porvoon ulkopuolella Kalbådagrundin matalikolla ja nimi tämän mukaan "КАЛБОДЕНГРУНДЬ" ("Kalbodengrund"). Aluksen kyljessä oli venäläistapaan valkea vyö ja nimi siinä mustalla maalattuna. Perälippu oli venäläiseen tapaan kokosininen.
Käyttö Suomessa.
Keväällä 1918 telakalla Helsingissä ollut alus jäi suomalaisille venäläisten lähtiessä. Myöhemmin alusta ei tarjottaessa huolittu takaisin. Sotakorvausasioiden yhteydessä alus mainitaan, mutta koska se oli vuonna 1944 jo poissa valtion omistuksesta, eivät venäläiset olleet kiinnostuneet siitä. 
Suomalaiset asensivat keväällä 1918 alukseen kuulamoottorin ja potkurin. Se sijoitettiin entiselle asemapaikalleen, jolloin myös nimi suomalaistettiin, alus maalattiin kokonaan punaiseksi ja rungosta poistettiin venäläismallinen valkoinen vyö jossa nimi oli. 
Vanhanaikainen ja huonokuntoinen "Kalbådagrundin" romuttamista esitettiin jo 1920-luvulla. Puutteistaan huolimatta alus pidettiin asemapaikallaan aina vuoteen 1931, jolloin tilalle saatiin Helsingin edustalta poistettu uudempi alus.
Käyttö asunto- ja rahtialuksena.
Vuonna 1931 "Kalbådagrund" muutettiin asuntoalukseksi sisävesillä työskentelevälle 2. merenmittausretkikunnalle. Nimekseen alus sai nyt "MKH 3". Alus oli tarkoitukseen sopimaton ahtaiden tilojensa vuoksi, joten alus myytiin, kun tilalle voitiin irrottaa tilavampi laiva.
Vuonna 1938 alus myytiin eräälle varustajalle, joka suoritti siinä perusteellisia muutoksia vuonna 1939. Uudistuksen jälkeen alus purjehti moottorialukseksi muutettuna rahtilaivana ensin nimellä "Kaleva" ja sittemmin nimellä "Regina". Tällä nimellä se kulki aina vuoden 1963 loppuun, jolloin se poistettiin rekistereistä ja romutettiin.
Nemesis (mytologia)

Nemesis () on kreikkalaisessa mytologiassa jumalaisen koston henki niitä vastaan, jotka sortuvat hybrikseen. Hän on koston ruumiillistuma säälimättömän jumalattaren hahmossa. Nimi "Nemesis" liittyy kreikan kielen sanaan νείμειν, joka tarkoittaa lähinnä "antaa ansionsa mukaan".
Vääjäämätön jumalainen kosto on yksi hellenistisen maailmankatsomuksen pääteemoista, joka yhdistää Sofokleen tragedioita ja monia muita kirjallisia tuotoksia. Joissain tarustoissa Nemesis synnytti munan, josta kuoriutuivat kahdet kaksoset: Helena ja Klytaimestra sekä dioskuurit Kastor ja Polydeukes.
Nemesis-sanaa käytettiin homeerisisissa runoissa ainoastaan abstraktina henkilöitymänä. Hesiodos kertoo, kuinka "Nyks synnytti Nemesiksen kuolevaisia vaivatakseen". Nemesis esiintyy vielä konkreettisemmassa muodossa eepoksessa "Kypria".
Vaikka Nemesis onkin leppymätön oikeudenjakaja jonka on määritellyt Zeus Olympoksen hallitsemassa maailmassa on selvää, että Nemesiksen palvonta ulottuu aikaan ennen Zeusta. Hänestä tehdyt kuvat yhdistävät hänet toisiin jumalattariin, jotka ovat ilmentymiä aiemmasta Äiti Maasta: Kybele, Rhea, Demeter ja Artemis.
Rhamnuksen jumalattarena Nemesistä kunnioitettiin ja lepyteltiin muinaisessa pyhäkössä syrjäisellä Rhamnuksen alueella Koillis-Attikassa. Siellä häntä pidettiin Okeanoksen, maailman läpi virtaavan alkujoen tyttärenä. Pausanias huomasi siellä häntä symboloivan patsaan. Sillä oli hirvensarvet, ja pienet Niket muassaan. Patsaan oli tehnyt Feidias Marathonin taistelun (490 eaa.) jälkeen. Hän veisti sen Paroksen marmorista, jonka itsevarmat persialaiset olivat tuoneet mukanaan ajatellen tehdä siitä muistomerkin odotetun voiton kunniaksi.
Sana "Nemesis" on alun perin tarkoittanut onnentuojaa – tosin ei hyvän eikä pahan – yksinkertaisesti kullekin ansionsa mukaan. Sittemmin "nemesis" edusti katkeruutta, jonka aiheutti mikä tahansa häiriö tähän ansioiden ja onnen väliseen tasapainoon; oikeudentajua, joka ei voinut sallia tällaisen tapahtua rankaisutta. Yleensäkin nimi yhdistettiin katkeruuden tunteeseen. Neljännestä vuosisadasta alkaen Nemesis, joka tasapainottaa sattumanvaraisesti onnea jakavaa Fortunaa, voitiin liittää Tykheen.
Kreikkalaisessa tragediassa Nemesis esiintyy pääasiassa rikosten kostajana ja hybriksen rankaisijana ollen siten sukua Atelle ja Erinyksille. Yleensä Nemesis kuvataan Okeanoksen tai Zeuksen tyttärenä, mutta Hesiodoksen mukaan hän oli Ereboksen ja Nyksin lapsi. Nemesistä on kuvailtu myös pelkästään Nyksin tyttäreksi.
Peräaukon valkaisu

Peräaukon valkaisu tarkoittaa peräaukkoa ympäröivän ihon tummemman pigmentin vaalentamista kosmeettisista syistä. Tähän käytettyjä aineita, kuten hydrokinonia, on epäilty karsinogeeniksi tai muuten vaarallisiksi, ja niitä on kielletty monissa maissa mukaan luettuna Ranska ja Iso-Britannia. Valkaisu kestää noin 20 minuuttia, mutta vaikeissa tapauksissa se joudutaan toistamaan useita kertoja, jopa kahdeksan viikon ajan. Vastaava valkaisu voidaan tehdä myös hävyn alueelle.
NHL-kausi 1992–1993

Kausi 1992–1993 oli National Hockey Leaguen historian 76. kausi. Sarjaan kuului 24 joukkuetta, joista jokainen pelasi runkosarjassa 84 ottelua. Stanley Cupin voitti Montreal Canadiens, joka saalisti jo 24:nnen mestaruutensa. Loppuottelussa vastassa oli Los Angeles Kings, joka hävisi lopulta otteluvoitoin 4–1. Tämä kausi on edelleenkin viimeisin, jolloin kanadalainen NHL-joukkue on pystynyt voittamaan Stanley Cupin. 
Kauden yllätysnimiin lukeutui tulokkaiden maaliennätyksen tehnyt Winnipeg Jetsin Teemu Selänne, joka voitti maalipörssin yhdessä Aleksandr Mogilnyin kanssa 76 osumallaan. Kauden ehdoton tähti oli kuitenkin Mario Lemieux, joka ylsi pistepörssin selvään voittoon 160 tehopisteellä, vaikka oli useita kuukausia ja kymmeniä otteluita pelaamatta hänellä diagnosoidun imusolmukesyövän vaatimien rankkojen hoitotoimenpiteiden vuoksi.
Kaudella 1992–1993 aloittivat uudet joukkueet Ottawa Senators ja Tampa Bay Lightning.
Runkosarja.
"Selitykset: V = Voitot, H = Häviöt, T = Tasapelit, + = Tehdyt maalit, - = Päästetyt maalit, Pts = Pisteet"
Nokisiipilokki

Nokisiipilokki ("Larus atricilla", joissain lähteissä "Leucophaeus atricilla") on pohjoisamerikkalainen rantalintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 36–41 cm, siipien kärkiväli 98–110 cm ja paino keskimäärin 275 g. Muistuttaa preerianaurulokkia, mutta on sitä hieman isompi ja raajojen mittasuhteet ovat hiukan erilaiset. Juhlapukuisen linnun pää on musta, nokka on pitkä ja sen tyviosa on punainen ja kärki musta, koivet ovat keltaiset (preerianaurulokilla punaiset) ja siivenkärjet ovat kokonaan mustat. Nuoren linnun voi sekoittaa tummaan nuoreen selkälokkiin, joka on kuitenkin selvästi suurempi.
Äänekäs, mistä englanninkielinen nimi Laughing Gull, naurava lokki.
Esiintyminen.
Pesii Yhdysvaltain itä- ja kaakkoisrannikolla sekä Länsi-Intian saaristossa. Maailman populaation koko on 810 000–840 000 yksilöä.* Talvehtii Floridassa, Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjoisrannikoilla. Tavattu Suomessa hyväksytysti vuoden 2024 loppuun mennessä kerran, 1. touko­kuuta – 22. heinäkuuta 1997 Västanfjärdissä ja Dragsfjärdissä.
Elinympäristö.
Pesii yhdyskunnittain mm. ruoppausmassojen läjitysalueilla, suola-altailla ja merenlahtien rannoilla. Pesii usein sekayhdyskunnissa muiden lokkien tai tiirojen kanssa. Viihtyy rannikoiden ihmisasutuksen liepeillä kaatopaikoilla ja altailla. Tavataan harvemmin kaukana avomerellä. Munien kerääminen ja koristeellisten höyhenten takia metsästäminen vähensi lajin yksilömäärän hälyttävästi 19. vuosisadalla, mutta suojelun ansiosta yksilömäärät ovat kasvaneet. Höyheniä ja sulkia käytettiin ensi sijassa hattujen koristeluun.
Lisääntyminen.
Pesä on maassa. Munia on tavallisesti 3. Molemmat puolisot hautovat. Haudonta-aika on 3 viikkoa. Poikaset ovat lentokykyisiä 5–viikkoisina. Pari pesii vain kerran vuodessa.
Ravinto.
Kaikkiruokainen. Syö niin kalaa ja muita meren antimia kuin ihmisen tarjoamaa kaatopaikoilla, satamissa jne. Ryöstää usein ruokaa pelikaaneilta ja tiiroilta.
Pasi Saarela

Pasi Saarela (s. 24. elokuuta 1973 Laitila) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, joka edusti pääsarjassa pisimpään Rauman Lukkoa.
Saarela on pelannut Lukon lisäksi myös Porin Ässissä sekä Helsingin Jokereissa, jossa hän voitti kaudella 1998–1999 SM-liigan maalikuninkuuden 38 maalillaan ja saavutti pistepörssin toisen sijan 58 pisteellään. Kaudella 2004–2005 Saarela teki Lukon joukkueessa 31 maalia ja oli jälleen SM-liigan maalikuningas ja pistepörssin kakkonen 55 pisteellä. Seuraava kausi oli vähemmän loistava, ja Lukon vajottua SM-liigassa toiseksi viimeiseksi Saarela siirtyi jo helmikuussa Sveitsin SC Berniin ja HC Sierreen. Kauden 2006–2007 Saarela pelasi Ruotsin Leksandissa. Kauden 2007–2008 Saarela aloitti Porin Ässissä, josta siirtyi tammikuun lopulla takaisin Rauman Lukkoon. Saarela on toiminut Lukon liigajoukkueen kapteenina kausilla 2001–2002 ja 2008–2009. Hän on myös edustanut Suomen A-maajoukkuetta 28 maaottelun verran.
Heinäkuussa 2009 Rauman Lukko osti Pasi Saarelan sopimuksen ulos, minkä jälkeen Saarela päätti lopettaa uransa. Tämän jälkeen hän on toiminut Lukon C-juniorien päävalmentajana, ja joukkueeseen kuului hänen poikansa Aleksi Saarela, joka pelasi ensimmäisen ottelunsa SM-liigassa 16-vuotiaana helmikuussa 2013. Aleksin nuorempi veli Antti on pelannut SM-liigassa vuodesta 2017 lähtien.
Pasi Saarelan pikkuveli Ilkka Saarela pelasi kaksi SM-liigaottelua Lukossa samassa ketjussa veljensä ja Quinn Hancockin kanssa. Vanhempi veli Toni Saarela pelasi jääkiekkoa veljesten kasvattajaseurassa Laitilan Jyskeessä.
Lars Myra

Lars Myra (k. 1712) oli suomalainen kiertävä maalari. Syntymäaikaa ei tiedetä, mutta nimi esiintyy ensi kerran manttaaliluetteloissa 1687. Hänen isänsä oli mestari Abraham Myra, jonka työtä hän jatkoi. 
Myra valmistui maalarinkisälliksi vuonna 1691, minkä jälkeen hän kunnosti esimerkiksi Turun tuomiokirkkoa. Maskun kirkossa on hänen maalaamansa Kaarle XI:n ja Ulriika Eleonoora vanhemman muotokuvat, joita aiemmin pidettiin Michael Cotteuksen töinä. Hänen tekeminään pidetään myös toista Maskun kirkossa olevaa muotokuvaparia, kirkkoherra Simon Vaccenlusta ja hänen vaimoaan Regina Reuteria esittäviä maalauksia vuodelta 1709. Perniön kirkkoon hän on maalannut alttarilaitteen vuonna 1703.
Royal Albert Hall London May 2-3-5-6 2005

Royal Albert Hall London May 2-3-5-6 2005 on 1960-luvulla maineeseen nousseen rockyhtye Creamin vuonna 2005 julkaistu livetaltiointi. Nimi viittaa Lontoon Royal Albert Hallissa 2., 3., 5. ja 6. toukokuuta esitettyihin yhtyeen reunion-konsertteihin.
Konserttitaltiointi on julkaistu sekä albumina että DVD:nä.
Honkolan koulu

Honkolan koulu on Äänekosken Honkolassa toimiva alakoulu, jossa toimii luokat 1–6. Koulussa työskentelee kuusi opettajaa, kouluavustaja sekä erityisopettaja. Koulussa on 87 oppilasta .
Historia.
Koulu on perustettu jo 1920-luvulla ja koulurakennusta on sittemmin laajennettu ja korjattu useaan kertaan. Honkolan koulun vanha osa on rakennettu vuonna 1937. Vanha osa rakennettiin tulipalossa tuhoutuneen Honkolan vanhan puukoulun tilalle. Honkolan koulun vanha osa on luetteloitu museoviraston listassa osana Honkolan historiallista kylämaisemaa. Koulua laajennettiin vuonna 1987, jolloin rakennettiin mm. liikuntasali. Koulun oppilasmäärän kasvun ansiosta koulua laajennettiin myös 1997.
Honkolan koululla istui Äänekosken maalaiskunnan kunnanvaltuusto vuoteen 1969 eli kunnan Äänekosken kauppalaan liitämiseen asti.
Koulu on kaksiosainen, toisella puolella työskentelee 1-2 luokat ja toisella 3-6 luokat.
Beni (departementti)

Benin departementti on yksi Bolivian departementeista. Se sijaitsee Bolivian alangoilla maan koillisosassa. Departementin pinta-ala on 213 564 neliökilometriä ja siellä on arviolta 462 081 asukasta (vuonna 2017).
Maantiede.
Benin koillisrajalla sijaitsee Brasilia, kaakossa Santa Cruzin departementti, lännessä La Pazin departementti, luoteessa Pandon departementti ja etelässä Cochabamban departementti. Beni on lähinnä sademetsää ja pampaa. Bolivian suurimmista järvistä kolme sijaitsee Benin departementissa. Vaikka Benissä on runsaasti luonnonvaroja, sen asukkaat ovat hyvin köyhiä. Alueen tärkeimmät elinkeinot ovat maa-, metsä- ja karjatalous.
Departementissa on paljon suuria kumpuja, joita yhdistävät muinaisasukkaiden rakentamat pengertiet.
Historia.
Departementti perustettiin asetuksella 18. marraskuuta 1842 kenraali José Balliviánin hallinnon aikana. 
Aluejako.
Benin departementissa on kahdeksan provinssia.
Väestö.
Benin asukkaat eli "benianos" polveutuvat lähinnä santacruzilaisista ja alkuperäiskansoista. Heidän kulttuurinsa ei ole andi-kulttuuria vaan camba-kulttuuria, joka on yhteinen Santa Cruzille, Benille ja Pandolle.
Kulttuuri.
Beninläisten ruokavalio koostuu lähinnä riisistä, banaaneista, naudanlihasta ja kalasta.
Mike Matusow

Michael "Mike" Matusow (s. 30. huhtikuuta 1968, Los Angeles Kalifornia) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Matusow tunnetaan lempinimellä "The Mouth" (suu), koska hän rakastaa puhumista pelipöydässä. Menestyksensä ohella hänet tunnetaan tekemistään virheistä (joista käytetään englannin kielessä termejä "Matusow Meltdowns" ja "Matusow Blowups") tärkeissä jaoissa. Tällaiset virheet pudottavat hänet usein jatkosta pelien ratkaisevilla hetkillä. Pokerimaailmassa Matusowia sekä rakastetaan että pilkataan.
Matusow on nelinkertainen World Series of Poker -voittaja ja hän voitti myös vuoden 2005 World Series of Poker Tournament of Champions -turnauksen. WSOP:n pääturnauksessa hän on parhaimmillaan sijoittunut kuudenneksi (2001).
Vuonna 2009 Matusow julkaisi omaelämäkertansa "Check-Raising the Devil" (toim. Amy Calistri ja Tim Lavalli, Cardoza, ).
Varhaiset vuodet.
Matusow kärsi koulukiusaamisesta eikä käynyt collegea. Hän yritti työskennellä automekaanikkona, muttei suorittanut työhön tarvittavia opintoja loppuun. Myöhemmin hän työskenteli perheensä huonekaluliikkeessä.
Matusow aloitti 18-vuotiaana pokerin peluun peliautomaateilla Maximin kasinolla. Vuonna 1989 Steve Samaroff -niminen pokeriammattilainen opetti hänelle Texas hold'emin. Matusow työskenteli myös jakajana ennen ammattilaisuuttaan.
Pokeriura.
World Series of Poker.
Vuoden 1998 World Series of Pokerissa Matusow maksoi kolmanneksen Scotty Nguyenin osallistumismaksusta satelliittiturnaukseen, josta oli mahdollista päästä WSOP:n 10 000 dollarin "no limit texas hold 'em" -päätapahtumaan. Nguyen voitti koko turnauksen ja antoi Matusowille korvauksena 333 333 dollaria.
Vuonna 2001 Matusow oli pääturnauksen kuudes. Matusow väittää, että ratkaisukäsi oli se, jossa tuleva mestari Carlos Mortensen bluffasi häntä, mutta jossa hän ei uskaltanut luottaa vaistoihinsa ja maksaa.
Vuoden 2004 pääturnauksesta Matusow muistetaan sanallisesta hyökkäyksestään tulevaa mestaria Greg Raymeria vastaan ennen putoamistaan kisasta sijalla 87. Seuraavana vuonna Matusow oli yhdeksäs ansaiten miljoona dollaria. Muutamaa kuukautta myöhemmin hän voitti jälleen miljoona dollaria World Series of Poker Tournament of Champions -turnauksessa. Samassa kisassa seuraavana vuonna hän oli kolmas. 
Muut turnaukset.
Lokakuussa 2004 UltimateBet Aruba Classic -turnauksessa Matusow selviytyi ensi kertaa World Poker Tourin (WPT) finaalipöytään. Hän ansaitsi kolmostilastaan 250000 dollaria. Vuonna 2006 WPT Bad Boys of Poker II -kisassa hän oli toinen.
Matusow voitti Poker Superstars -kutsuturnauksen kolmannella tuotantokaudella. Hän on pelannut monissa television pokeriohjelmissa kuten "High Stakes Pokerin" toisella,kolmannella ja neljännellä tuotantokaudella ja "Poker After Darkin" ensimmäisellä,toisella ja kolmannella tuotantokaudella.
Syyskuussa 2006 Matusow pelasi ensi kerran European Poker Tourilla (EPT) Barcelonassa, mutta putosi turnauksesta jo ensimmäisen pelipäivän jälkeen. Heinäkuussa 2007 Matusow oli toinen WPT:n Bellagio Cup III:ssa ansaiten 671 320 dollaria.
Matusow edusti Full Tilt Poker -nettipokerihuonetta. 
Heinäkuussa 2018 Matusowin pokeriuran turnauspalkkiot ylittivät 9,4 miljoonaa dollaria.
Pasi Heikura

Pasi Eino Heikura (s. 14. huhtikuuta 1963 Karvia) on suomalainen humoristi, muusikko, tietokirjailija ja radioääni. Hänet tunnetaan humoristisesta Alivaltiosihteeri-radio-ohjelmasta, jota hän juonsi Jyrki Liikan ja Simo Frangénin kanssa. Tämä kolmikko soittaa samannimisessä yhtyeessä, jossa mukana on myös Matti Toivonen.
Palkittu lehtikuvaaja Hannes Heikura oli Pasi Heikuran veli. 
Alivaltiosihteeri.
Alivaltiosihteeriin johtava tapahtumaketju käynnistyi vuonna 1981, kun Jyrki Liikka ja Pasi Heikura tapasivat Oriveden Opistossa. Kaksikko perusti yhdessä bändin jonka laulajaksi pestattiin myöhemmin Satu Kurvinen, jonka kanssa Heikura tuolloin seurusteli. Yhtyeen nimeksi tulee Ankara. Vuotta myöhemmin Heikura tapasi Tampereen yliopistolla Simo Frangénin ja pyysi tätä liittymään bändiin, jonka nimi muutettiin Alivaltiosihteeriksi. Vuonna 1987 Kurvinen, Heikura ja Frangén ryhtyivät tekemään Radio 957:lle "Naurun Remakkaa" -nimistä radio-ohjelmaa. Kun Kurvinen erosi yhtyeestä 1990, lopetti kolmikko myös radio-ohjelman teon 957:lle. Jukka Haarma pyysi kuitenkin Frangénia, Heikuraa ja Liikkaa tekemään Radiomafialle ohjelmaa ja nämä suostuivat. Sittemmin ohjelma siirtyi Radio Suomelle. Heikura jatkoi ohjelman tekemistä Frangénin ja Liikan kanssa vuoteen 2017 saakka, jolloin Yleisradio päätti ohjelman lopettamisesta.
Muuta.
Heikura juontaa suomen kieltä ja sen kummallisuuksia käsittelevää radio-ohjelmaa "Aristoteleen kantapää". Lisäksi hän piirtää sarjakuvia ja keksii palindromeja, joita kuultiin viikoittain "Alivaltiosihteerissä". Aiemmin hän on myös kirjoittanut Simo Frangénin kanssa sketsejä "Pahkasika"-lehteen. Heikura asuu Tampereella. 
Vuonna 2014 Heikura sai yhtenä kolmesta "Aristoteleen kantapään" tekijästä tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon. Vuonna 2009 "Aristoteleen kantapää" sai Bonnierin Journalistipalkinnon Vuoden journalistisena tekona.
Heikura soittaa kitaraa Jahnukaiset-nimisessä jazz-yhtyeessä. Hän soitti kitaraa myös englanninkielistä rokkia esittäneessä Viewmastersissa, jolta on ilmestynyt yksi albumi ja yksi EP.
Gene Autry

Orvon Grover Autry (29. syyskuuta 1907 – 2. lokakuuta 1998) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi niin radiossa, elokuvissa kuin televisiossakin. Hänellä on Hollywood Walk of Famella peräti viisi tähteä, eli enemmän kuin kellään muulla. Hänet tunnettiin lempinimellä The Singing Cowboy (Laulava Cowboy), mutta hänen suosituin laulunsa oli "Rudolph, the Red-Nosed Reindeer" (Petteri Punakuono).
Näyttelijänä hänet muistetaan parhaiten 1930- ja 1940-lukujen lännenelokuvista. Sen lisäksi hän kirjoitti ja lauloi yli 200 laulua.
John Bonetti

John Bonetti (s. kesäkuu 1928 Brooklyn, New York – 27. kesäkuuta 2008) oli yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. 
Aggressiivisesta pelityylistään tunnettu Bonetti aloitti pokerin pelaamisen 55-vuotiaana muutettuaan New Yorkista Houstoniin ja voitti kolme World Series of Poker (WSOP) -ranneketta. WSOP:n pääturnauksessa hän oli kahdesti kolmas (1993 ja 1996) ja kerran kahdeksas (1990). World Poker Tourilla (WPT) Bonetti oli parhaimmillaan ollut seitsemäs (The Fifth Annual Jack Binion World Poker Open).
Elokuussa 2007 Bonettin pokeriuran turnausansiot ylittivät 4,1 miljoonaa dollaria.
Sidmouth

Sidmouth on noin asukkaan rannikkokaupunki ja kunta "(civil parish)" Devonin kreivikunnassa Lounais-Englannissa. Se kuuluu East Devonin hallintopiiriin ja sijaitsee Sidjoen suulla Englannin kanaalin pohjoisrannalla, 24 kilometriä itäkaakkoon Exeterin kaupungista.
Kaupunki on luonnonkauniilla paikalla ja sijaitsee Dorsetin ja Itä-Devonin rannikon maailmanperintökohteen keskellä. Kaupungin lähellä Salcomben mäellä on Norman Lockyerin observatorio, joka valmistui 1912 ja on nykyään opetuskäytössä. Kaupunki on voittanut Britannian kukkanäyttelyitä, ja siellä on vuotuinen folkmusiikkifestivaali. Yli puolet asukkaista on vanhuuseläkeläisiä. Kaupungissa toimii kansainvälinen koulu.
Tammikuun 2007 talvimyrskyssä Napoli-laiva haaksirikkoutui kanaalissa, sai pahan kallistuman ja hinattiin Sidmouthin edustalle. Lastina oli muun muassa akkuhappoa. Sadat linnut kärsivät onnettomuudesta. Rannan asukkaat saalistivat laivasta ajelehtimaan lähteneitä tavaroita kuten moottoripyöriä.
Kalvorakkula

Kalvorakkula eli vesikkeli on solussa sijaitseva pieni rakkula, jonka erottaa solulimasta vähintään yksi kalvokerros. Kalvorakkulat kuljettavat, varastoivat ja hajottavat solujen sisäisten toimintojen tuotteita tai jätteitä. Kalvorakkulaa ympäröivän kalvon rakenne on sama kuin solukalvon.
Kalvorakkulat mahdollistavat solun tehokkaan aineenvaihdunnan, solunsisäisen kuljetuksen ja entsyymien varastoinnin. Koska kalvorakkulan sisäinen ympäristö voi poiketa runsaasti soluliman olosuhteista, se mahdollistaa myös monien erilaisten biokemiallisten reaktioiden suorittamisen niiden sisällä. Suuri osa kalvorakkuloista valmistuu Golgin laitteessa, mutta niitä muodostuu myös solulimakalvostolla ja solukalvolla.
Eri tyyppisiä kalvorakkuloita.
Kuljetuskalvorakkulat pystyvät kuljettamaan aineita solun ulkopuolelta sisälle tai vain solun sisällä, esimerkiksi karkeasta solulimakalvostosta Golgin laitteeseen. Soluja syövät kalvorakkulat eli endosomit kuljettavat solusyönnin kautta solun ulkopuolelta otettuja molekyylejä lysosomeihin, jotka myös ovat kalvorakkuloita. Solusyönnissä solukalvoon muodostuu pieni syvennys, joka myöhemmin kuroutuu kiinni soluun haluttava aine sisällään. Muodostunut endosomi kuroutuu irti solun sisään ja se voi luovuttaa sisältönsä jonkin toisen soluelimen jatkokäsittelyyn tai käsitellä sen itse. Jos muodostuvat rakkulat ovat pieniä nesterakkuloita, kutsutaan tapahtumaa pinosytoosiksi, muulloin puhutaan fagosytoosista. Fagosytoottiset kalvorakkulat eli fagosomit siis hoitavat kuljetusta solun ulkopuolelta solun sisäpuolelle.
Neste- ja kaasutäytteisiä kalvorakkuloita ovat solunesterakkulat ja kaasurakkulat. Solunesterakkula on kasvisolujen ja hiivasolujen kalvorakkula, jossa on kalvon ympäröimänä runsaasti vettä. Kaasurakkulat taas mahdollistavat solujen kellumisen vedessä. Kaasurakkuloita löytyy arkkieliöistä, bakteereista ja muista keijuvista pieneliöistä.
Esimerkki erikoistuneesta kalvorakkulasta ovat hermoliitosten kalvorakkulat, jotka sijaitsevat hermopäätteissä. Ne varastoivat hermovälittäjäaineita.
Espoon betoniporsaat

Espoon betoniporsaat olivat kuvanveistäjä Pekka Jylhän suunnittelemia vaaleansinisiä sian muotoisia katukalusteita. Ne poistettiin Espoon keskuksesta kaupungin virastotalojen lähistöltä alkuvuodesta 2001 alueen kaunistamista pohtineen kaupunginjohtaja Marketta Kokkosen vetämän johtoryhmän päätöksellä. 
Betoniporsaista syntyi kiista, sillä monien mielestä ne olivat kalliita, mauttomia ja vaarallisiakin, koska lapset kiipeilivät niiden päällä vilkasliikenteisen kadun keskikorokkeella. Niiden arveltiin myös sopivan huonosti kaupungin imagoon.
Yksi kommentoijista, Kanta-Espoon seurakunnan kappalainen Marja-Liisa Nokelainen, oli maininnut johtoryhmälle: "Sika on saastainen eläin tiettyjen etnisten ryhmien keskuudessa." Porsaiden arveltiin loukkaavan alueella asuvia muslimeja. Pastori Nokelainen kertoi "Helsingin Sanomien" mukaan, että hänen lausumansa ei johtunut muslimeilta tulleista vaatimuksista. "Kukaan ei ole vaatinut mitään. Minä vain mainitsin sian symboliikasta." Asiasta jäi pastorin etnisiä ryhmiä koskeneen kommentin johdosta elämään kaupunkitarina, jonka mukaan porsaat oli poistettu muslimien vaatimuksesta. Todellisuudessa muslimiyhteisö ei osallistunut keskusteluun. Tiedotusvälineet kertoivat asiasta näkyvästi, ja väärän tiedon oikaisi ainakin "Hufvudstadsbladet" ja "Helsingin Sanomat". 
Alkuperäiset Espoosta poistetut possut päätyivät Tohmajärven kunnantalon pihalle. Ne paljastettiin tohmajärvisen kirjailijan Maiju Lassilan innostamana syksyllä 2002. Tohmajärven pitäjäpäivien yhteydessä järjestettiin porsaiden nimistä kilpailu, jonka tuloksena porsaat saivat nimikseen Maiju ja Lassi. Lassi koki sittemmin tapaturman, jonka vuoksi se joutui korjaamolle. Lassin korvaa ei ole vieläkään pystytty korjaamaan, mutta Maijun kaverina on nykyisin puinen sijainen.
Sarjavalmisteisia betoniporsaita ilmestyi syksyllä 2013 keltaisina myös espoolaisen kauppaliikkeen sisäänkäynnin lähelle. Ne asennettiin paikalle turvallisuuden takia, eli porsaat estävät autoilijoita ajamasta väärään paikkaan. Ketjujohtajan mukaan ajateltiin myös, että possut ovat lystikkäitä ja lapset tykkäävät niistä. Mitään negatiivista ei hänen korviinsa porsaista ollut kantautunut.
Lassi Nummi

Lauri (Lassi) Juhani Yrjönpoika Nummi (9. lokakuuta 1928 Helsinki – 13. maaliskuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja kääntäjä, jonka omasta tuotannosta suurin osa on modernia runoutta. Hän käytti myös kirjailijanimeä Jukka Kangas.
Nummen laajan tuotannon ensimmäiset teokset, kaksi runokokoelmaa ja proosateos "Maisema", julkaistiin vuonna 1949. Paitsi kirjailijana ja esseistinä Nummi toimi muun muassa "Uuden Suomen" kulttuuritoimittajana ja Suomen kirjailijaliitossa. Nummi oli kirjailijoiden sananvapausjärjestö Suomen PENin puheenjohtaja vuosina 1983–1988. Raamatunkäännöskomitean työhön Nummi osallistui 1973–1990.
Nummen puoliso oli ylihoitaja Pirkko Nummi (1921–2018).
Elämä.
Nummi kirjoitti ylioppilaaksi Kallion yhteiskoulusta vuonna 1948.
Hänet vihittiin Helsingin yliopiston filosofian kunniatohtoriksi 1986 ja teologisen tiedekunnan kunniatohtoriksi 2000. Taiteilijaprofessori hän oli vuosina 1990–1995.
Suomalaisen Kirjallisuuden Seura myönsi Nummelle vuonna 2006 Aleksis Kiven rahaston palkinnon hänen kirjallisesta elämäntyöstään. Kirjallisuuden valtionpalkinnon hän on saanut viisi kertaa. Helmikuussa 2008 Nummelle perustettiin nimikkoseura häntä juhlistavan seminaarin yhteydessä.
Tasavallan presidentti Urho Kekkonen myönsi Lassi Nummelle Suomen Leijonan Pro Finlandia -kunniamerkin 6.12.1972.
Lassi Nummen vanhemmat olivat rovasti Yrjö Alarik Nummi ja Ida Maria Mahlberg. Nummen kaksi poikaa ovat elokuva- ja teatteriohjaaja Ilari Nummi ja ohjaaja, käsikirjoittaja ja kirjailija Markus Nummi. Nummen kaksi veljeä olivat muotoilija Yki Nummi ja säveltäjä Seppo Nummi.
Nummi menehtyi 13. maaliskuuta 2012 Haartmanin sairaalassa Helsingissä 83-vuotiaana.
Tuotanto.
Nummi tuli julkisuuteen vuonna 1949 kolmella teoksella vajaan vuoden sisällä. Ne olivat runokokoelma "Intohimo olemassaoloon", proosateos "Maisema" ja kiinalaissävyinen kuvitettu runokirja "Vuoripaimen". Nummi oli modernistien aikalainen, mutta ei kuulunut kiinteästi tähän taidesuuntaan. Hän oli romantikko, joka pyrki korukuvioituun ja musikaalisrytmiseen ilmaisuun. Selvimmin tämä näkyy hänen kokoelmassaan "Chaconne" (1956). Hän siirtyi kuitenkin 1960-luvulla kohti mietiskelevämpää ja yhteiskunnallisempaa runoa, jota kriitikko Pekka Tarkka nimitti porvarillisen onnen puolustukseksi. Kymmenen vuotta myöhemmin Nummen runoihin tuli hänen läheistensä poismenojen takia menetyksen, muistojen ja olemassaolon pohdintaa. Kaikki edelliset vaiheet yhdistävää synteesiä on kokoelmissa "Kaksoiskuva" (1982) ja "Hiidentyven" (1984). Seuraaviin runokokoelmiinsa Nummi toi entistä enemmän raamatullista ainesta, mihin vaikutti hänen työnsä raamatunkäännöskomitean jäsenenä.
Koko Nummen tuotannon läpi kulkevia teemoja ovat humaanisuus, suvaitsevuus, hiljaisuus sekä luonnon ja kulttuurin arvostus.
Neuvostojen palatsi

Neuvostojen palatsi () oli maailman korkeimmaksi suunniteltu rakennus, joka oli tarkoitus rakentaa Moskovaan Moskvajoen rannalle lähelle Kremliä. Rakennuksen suunnittelusta julistettiin kansainvälinen kilpailu, jonka voitti Boris Iofan vuonna 1933. Neuvostojen palatsin tieltä räjäytettiin paikalla ollut Moskovan suurin kirkko Kristus Vapahtajan katedraali vuonna 1931.
Suunnitelma.
Boris Iofan voitti kansainvälisen suunnittelukilpailun, johon olivat jättäneet ehdotuksensa myös kansainväliset arkkitehdit Le Corbusier ja Walter Gropius. Iofanin voitokas ehdotus merkitsi paluuta vanhoihin kertaustyyleihin sosialistisessa rakennustaiteessa edistyksellisen konstruktivistisen kauden jälkeen.
Suunnitelman mukaan rakennus olisi kohonnut 415 metrin korkeuteen ja ollut siten 34 metriä korkeampi kuin silloinen maailman korkein rakennus Empire State Building. Suunniteltu palatsi muistutti etäisesti zikkuratia ja toi mieleen maalaustaiteessa kuvatun Baabelin tornin. Rakennuksen tarkoituksena oli toimia maailmanlaajuisen neuvostojen liittokokouksen toimipaikkana hieman Yhdistyneiden kansakuntien tapaan.
Kokonaisuuden huipulle piti tulla sata metriä korkea V. I. Leninin patsas. Palatsissa oli useita museoita ja luentosaleja pääauditorion lisäksi. Alimmat maanalaiset kerrokset oli varattu liikennejärjestelyille. Ainoa toteutunut osa kompleksia oli vuonna 1935 avattu metroasema "Dvorets sovetov", joka hankkeen unohduttua nimettiin uudelleen "Kropotkinskajaksi".
Neuvostojen palatsin rakennustyöt aloitettiin vuonna 1931, mutta hankkeen edistymistä haittasivat tekniset vaikeudet kuten veden tulviminen Moskvajoesta. Toisen maailmansodan alkaminen lopetti työt vuonna 1941, eikä niitä enää myöhemmin jatkettu. Palatsin perustukset raivattiin Nikita Hruštšovin aikana pois ja pitkään seisseestä montusta tehtiin Moskovan maauimala. Maauimala purettiin vuonna 1994 uudelleen rakennettavan Kristus Vapahtajan katedraalin tieltä. Kirkko valmistui vuonna 2000.
Majakkalaiva Nahkiainen

Majakkalaiva Nahkiainen oli Raahen ulkopuolelle Ulkonahkiaisen matalikolle sijoitettu majakkalaiva.
Alkuperä.
Alus rakennettiin vuonna 1884 Helsingissä Hietalahden telakalla. Mitoiltaan se oli 25,8 x 6,4 x 2 metriä ja uppoumaltaan 150 tonnia. Runko oli terästä kuten kaikissa majakkalaivoissa aivan ensimmäistä lukuun ottamatta, joka oli puinen. 
Aluksessa ei ollut koneita, vain purjeet. Myöhemmin alukseen asennettiin kuulamoottori, joka käytti paineilmasumusireeniä sekä valonheitintä ruokkivaa generaattoria.
Valonheitin tarvittiin pimeällä tapahtuvaan luotsinantoon. Aluksessa oli koko sen toiminta-ajan öljyllä toimiva loistolyhty.
Kuljetuskoneistoa alukseen ei asennettu missään vaiheessa.
Asemapaikkoja.
Alus sai nimen "Mäyly" ja sijoitettiin aluksi Kemin ulkopuolelle. 1900-luvun taitteessa kansirakenteita paranneltiin ja alukseen rakennettiin keulakoroke.
Vuonna 1906 alus siirrettiin Raahen ulkopuolella olevan Etelänahkiaisen matalikon länsipuolelle, jolloin se sai nimen "Nahkiainen", jolla se parhaiten tunnetaan. 
Alus hoiti tehtäviään aina syksyyn 1956, jolloin uusi Nahkiaisen pohjamajakka valmistui ja sytytettiin. 
Proomuksi.
Virattomaksi jäänyt "Nahkiainen" luovutettiin nyt majakkavarusteistaan ja mastoistaan riisuttuna 3. merenmittausretkikunnan varastoproomuksi. Tätä tehtävää se hoiti kymmenen vuotta, ja kun retkikunta sai uuden tukialuksen jossa oli riittävästi varastotilaa, proomu luovutettiin Merenkulkuhallituksen tekniselle toimistolle varastoproomuksi. 
1970-luvulla aluksen sisärakenteiden kunto oli niin huono, että ne piti purkaa ja aluksesta tuli soraproomu. Muutaman vuoden sellaisena palveltuaan runko romutettiin Haminassa.
Majakkalaiva Werkkomatala

Majakkalaiva Werkkomatala oli luovutetulla alueella sijaitsevan Koivistonsalmen suulla sijaitsevan Verkkomatalan lounaispuolelle sijoitettu majakkalaiva.
Suunnittelu ja rakentaminen.
Koivistonsalmen suulla sijaitsee hankala ja vaarallinen Verkkomatala-niminen karikko; se oli varsinkin sakealla säällä inhottava vaaratekijä vilkasliikenteisessä salmessa, eikä sen ruoppaaminen vaarattomaksi ollut mahdollista 1800-luvun kalustolla. Siispä matalikko tuli merkitä majakalla; aluksi suunniteltiin kiinteätä majakkaa, mutta kasuunitekniikan kehitys oli niin varhaisessa vaiheessa, ettei rakentaminen onnistunut. Luontevaa oli että paikalle sijoitettiinkin majakkalaiva.
Uusi majakkalaiva valmistui keväällä 1884 Helsingin Laivatelakalla. Se oli uppoamaltaan 150 tonnin alus, mitoiltaan 28,5 x 6,5 x 2 metriä. Alus oli koneeton ja purjeilla varustettu. Lämmitystä, sumusireeniä ja ankkuripeliä varten aluksella oli höyrykattila. Mastojen huipuissa oli kaksi kiinteää punaista ympäri näköpiirin näkyvää öljyvaloa. Nimeksi alukselle annettiin asemapaikan mukaan "Werkkomatala". 
Venäläistämiskaudella aluksen rungossa oli valkea vyö, jossa nimi oli kyrillisin kirjaimin. Sitä ei vaihdettu venäläiseksi vaan nimi oli kirjoitettu mustalla muotoon "Вeрккоматала".
Luotsilaitoksen sinivalkoinen kompassilippu vaihdettiin venäläiseen tapaan kokosiniseen.
Toiminta majakkalaivana.
Keväällä 1884 tarkastusalus hinasi uuden majakkalaivan paikalleen, jossa se sitten olikin likimain puoli vuosisataa. Alus toimi normaaliin tapaan myös luotsivartiopaikkana. Se talvehti tavallisimmin Viipurissa, jonne se vietiin viimeisenä kanavassa kunakin syksynä liikennöineenä aluksena ennen talvisulkemista ja keväällä tuotiin ensimmäisten joukossa pois. Usein alusta hinasi vieläkin palveleva tarkastusalus "Saimaa".
Merenmittausretkikunnan asuntolaivana.
Vuonna 1933 valmistui uusi syväväylä, joka teki majakkalaivan tarpeettomaksi. Alus riisuttiin mastoistaan ja majakkavarusteistaan sekä muunnettiin asuntolaivaksi Pohjanlahtea mittaavalle 1. merenmittausretkikunnalle. Alus oli tarkoitukseen pieni ja osan väestä oli asuttava maissa. Alus ei saanut uutta nimeä vaan merkinnän "MKH 4".
20. toukokuuta 1954 mittausalus "Åland" hinasi asuntolaivaa retkikunnan siirtyessä Vaasasta Kristiinankaupunkiin. Sakeassa sumussa "Åland" harhautui pois väylältä Bergön saaristossa ja asuntolaiva sai pohjakosketuksen ja pahan vuodon. Henkilövahingoilta vältyttiin, mutta itse alus upposi. Alus nostettiin, mutta vanhahaikaisena ja huonokuntoisena alus päätettiin myydä romuksi. Alus makasi rannassa vuoden, kunnes se romutettiin Turussa.
Péclet’n luku

Péclet'n luku (Pe) on termohydrauliikassa käytetty dimensioton suure, joka vertaa advektion suuruutta lämmön johtumiseen. Luku on nimetty ranskalaisen fyysikon Jean Claude Eugène Péclet'n mukaan.
Péclet'n luvulle on olemassa useita hieman toisistaan poikkeavia määritelmiä, joista yleisimmät ovat:
formula_1
formula_2
formula_3
Missä:
Sääkansi

Sääkansi on laivan kattamaton, avoin, sään vaikutuksille alttiina oleva kansi. Yleissopimus ihmishengen turvallisuudesta merellä määrittelee sääkannen seuraavasti: "Sääkansi on kansi, joka on täysin kattamaton sekä avoin ainakin kahdelta sivultaan". Lastialuksissa myös sääkannella kuljetetaan usein lastia, esim. kontteja.
1800-luvun jälkipuoliskolla tuli joissakin laivoissa käyttöön korotettu sääkansi. Kun liikenne Suomen vesillä muuttui hiljalleen avovesikaudesta ympärivuotiseksi, huomattiin pian, että kansityöskentely talvella oli vaikeata ja vaarallista. Oli keksittävä jotain, mikä suojelisi merimiehiä talven oikuilta.
Ratkaisuksi tuli se, että laivan laitoja korotettiin ja niiden varaan rakennettiin erillinen tavallisesti puinen suojakansi. Se oli korkeammalla merestä kuin varsinainen kansi eivätkä aallot lyöneet sen yli aivan niin helposti; sääkannen alla kulki laivan kylkiä pitkin käytävä, jossa huomattava osa kansityöstä voitiin tehdä säältä suojassa.
Eräs tunnetuimpia korkealla sääkannella varustettuja aluksia on museoitu majakkalaiva Kemi. 
Samasta syystä myös komentosiltoja alettiin kattaa, joskin monet kapteenit kieltäytyivät työskentelemästä muulla kuin avoimella komentosillalla, koska heidän mielestään kattaminen vaaransi näkyvyyden.