tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Juho Latukka

Juho Emil (Juhana Engelbert) Latukka (8. toukokuuta 1885 Pietari – 15. joulukuuta 1925) oli Viipurin punakaartin päällikkö Suomen sisällissodassa 1918. 
Latukan vanhemmat olivat työmies Erik Latukka ja Klara Loviisa Lindström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1906 Viipurin klassillisesta lyseosta, opiskeli Helsingin yliopistossa ja työskenteli useissa vasemmistolehdissä toimittajana. Hän majoitti bolševikkijohtaja Vladimir Leniniä kotonaan Viipurissa kahden viikon ajan lokakuussa 1917, juuri ennen lokakuun vallankumousta. Latukka liittyi kansalaissodassa punakaartiin, kuului punakaartin esikuntaan Viipurissa ja pakeni huhtikuussa kansanvaltuuskunnan mukana Pietariin. Hän osallistui SKP:n perustavaan kokoukseen ja työskenteli opettajana eri korkeakouluissa. Hän kuoli hermotautiin 1925.
Vuosina 1923–1925 Latukka toimi Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopiston suomalaisen sektorin vararehtorina Leningradissa. Hän oli naimisissa vuodesta 1908 Lyyli Maria Haikosen kanssa.
Aleksanteri Vasten

Aleksanteri Pekanpoika Vasten eli Surka tai Saska Vasten (17. lokakuuta 1881 – 18. tammikuuta 1938) oli pietarinsuomalainen bolševikki, Adolf Taimin veli ja yksi korkea-arvoisimmista punapäälliköistä Tampereella Suomen sisällissodassa vuonna 1918. Hänet tunnetaan myös nimellä Aleksander Wastén. Vasten vangittiin Stalinin puhdistuksissa syyskuussa 1937 ja ammuttiin Leningradissa tammikuussa 1938.
Punapäälliköstä punaupseeriksi.
Vasten oli työskennellyt Helsingissä viilarina ennen sisällissotaa. Hän liittyi sodassa Helsingin A-komppaniaan, osallistui taisteluihin Vilppulan rintamalla ja kuului Tampereen punaisten pohjoisrintaman esikuntaan. Hän taisteli myös Lahdessa ja pakeni sodan jälkeen Neuvosto-Venäjälle, jossa komensi pataljoonaa suomalaisia punaisia. 
Vastenin johtama pieni panssarijunalla liikkunut komennuskunta kunnostautui Venäjän sisällissodan pohjoisella rintamalla heinäkuussa 1918 pysäyttämällä Pietaria kohti hyökkäävän vihollisarmeijan etenemisen lähellä Sorokkaa (venäjäksi Belomorsk), joka sijaitsi Vienanmeren rannalla.
Vasten toimi Neuvostoliitossa SKP:ssä, jonka keskuskomiteaan hän nousi marraskuussa 1923. Hän johti 1920-luvulla Muurmanskin etappikeskusta, josta hoidettiin yhteyksiä Pohjois-Suomeen, Ruotsiin ja Norjaan, ja sitten Lempaalan etappikeskusta vuoteen 1931. SKP:n komennuksille Suomeen lähtevät ja niiltä palaavat toimitsijat viettivät Neuvostoliiton puolella Lempaalassa sijainneessa "Wasténin putiikissa" yleensä päivän tai pari.
Chris Bouchillon

Christopher ”Chris” Allen Bouchillon (21. elokuuta 1893 Oconeen piirikunta, Etelä-Carolina – 18. syyskuuta 1968 West Palm Beach, Florida) oli yhdysvaltalainen country- ja bluesmuusikko, jota usein pidetään ”talking blues” -tyylin kehittäjänä.
Perhe.
Chris Bouchillon syntyi Oconeen piirikunnassa John ja Hester Patterson Bouchillonille. Hän oli naimisissa kahdesti ensin Indien kanssa, jonka kanssa hänellä oli yksi poika (Robert Anderson Bouchillon 1918–1988), ja sitten Ethel Mae Watersin kanssa.
Bouchillon työskenteli veljiensä Charley ja Urisin sekä isänsä Johnin kanssa paikallisessa metallivalimossa. Perhe oli musikaalinen ja veljekset soittelivat usein yhdessä – Chris mandoliinia, Charley viulua ja Uris kitaraa.
Musiikki.
Veljekset levyttivät neljä kappaletta Bouchillon Trio -nimellä vuonna 1925 ja kaksi lisää vuotta myöhemmin nimellä Greenville Trio. Vuoden 1926 sessiossa Chris äänitti kappaleen ”Talking Blues”. Oletettavasti huonona laulajana Bouchillon ”puhui” blueskappaleensa ja tuli kehittäneeksi tyylin, joka myöhemmin vaikutti moniin artisteihin, kuten Woody Guthrieen ja Bob Dylaniin.
Chris Bouchillon alkoi esiintyä toisen vaimonsa Ethelin kanssa vuoden 1928 tienoilla, mutta 1930-luvun laman jälkeen hän vetäytyi musiikkielämästä ja perusti kuivapesulan Greenvilleen. Hän kuoli vanhainkodissa 1960-luvun lopulla.
Maxime Talbot

Maxime Talbot (s. 11. helmikuuta 1984 LeMoyne, Quebec, Kanada) on lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi urallaan 704 NHL-ottelua ja voitti yhden Stanley Cupin Pittsburgh Penguinsin kanssa vuonna 2009.
Ura.
Talbot aloitti NHL-uransa Pittsburgh Penguinsissa, jossa pelasi kuusi kautta. Ennen NHL-uraansa hän edusti Wilkes-Barre/Scranton Penguinsia AHL:ssä ja junioritasolla Hull Olympiquesia QMJHL:ssä. Talbot voitti kaudella Stanley Cupin. Hän teki Pittsburgh Penguinsin molemmat maalit ratkaisevassa seitsemännessä finaalissa, joka päättyi 2–1.
Talbot pelasi marraskuusta 2012 tammikuuhun 2013 asti NHL:n työsulun vuoksi SM-liigassa, Ilveksessä. Hän siirtyi lokakuussa 2013, kesken kauden , Colorado Avalancheen, mitä ennen edusti Philadelphia Flyersia.
Talbot kaupattiin Paul Careyn kanssa kauden pelaajakauppojen takarajalla Boston Bruinsiin vaihdossa Jordan Caroniin ja varausvuoroon.
Talbot solmi yksivuotisen sopimuksen KHL:n Lokomotiv Jaroslavlin kanssa 27.5.2016.
Kolmen KHL-kauden jälkeen Talbot ilmoitti lopettavansa uransa 35-vuotiaana.
Jaakko Rahja

Jaakko Wilhelm Aaronpoika Rahja (; 13. tammikuuta 1872 Kalajoki – 22. helmikuuta 1926 Petroskoi) oli suomalainen rautatieläinen, joka osallistui Suomen sisällissotaan ja toimi myöhemmin puolue- ja hallintotehtävissä Neuvosto-Venäjällä. Hän oli Pietarin Kronstadtissa syntyneiden Eino Rahjan ja Jukka Rahjan veli.
Jaakko Rahja oli Suomen rautatieläisliiton konepajaosaston jäsen. Suomen sisällissodassa hän toimi kansanvaltuuskunnan palveluksessa konepajaosaston ylivalvojana. Hän johti Siperiaan lähetettyä viljajunaa maaliskuussa 1918. Kansalaissodan jälkeen hän pakeni Venäjälle, haavoittui Kuusisen klubin murhissa ja kuului mm. Pietarin kuvernementin kansallisuusasiain osastoon varapuheenjohtajana (Mirko Harjulan väitöskirjan mukaan). Petroskoissa hän toimi Karjalan ASNT:n toimeenpanevan keskuskomitean jäsenenä ja tasavallan työläistalonpoikaisen tarkastuksen kansankomissaarina.
Rahja kuoli keuhkotuberkuloosiin. Hänet on haudattu Petroskoin Lenininaukion veljeshautaan ikuisen tulen viereen.
Simo Susi

Simo Juhonpoika Susi (17. huhtikuuta 1896 Metsäpirtti – 14. tammikuuta 1938 Petroskoi) oli suomalainen punaupseeri ja osuuskaupan johtaja. 
Karjalan kannaksella Metsäpirtin lähellä Lapanaisissa suutari ja pienviljelijä Juha Suden perheeseen syntynyt Simo Susi oli työssä kauppa-alalla ja johti Kivennavan osuuskauppaa. Suomen sisällissodassa hän kuului Kivennavan punakaartin esikuntaan. Hän pakeni sodan loppuvaiheessa huhtikuussa 1918 Venäjälle ja oleskeli jonkin aikaa Buin siirtolassa ja Siperiassa. 
Susi kävi Pietarin kansainvälisen punaupseerikoulun keväällä 1919 ja osallistui Venäjän sisällissotaan 6. suomalaisen punarykmentin 5. komppanian konekiväärijoukkueen johtajana, pataljoonan konekivääriosaston johtajana ja pataljoonan komentajan Eyolf Mattssonin adjutanttina. Hän osallistui punaupseerikoulun jatkokurssille 1920 ja kuului SKP:n revolverioppositioon. Susi otti osaa Kronstadtin kapinan kukistamiseen maaliskuussa 1920 ja Karjalan metsäsissikapinan kukistamiseen talvella 1922 ollen Toivo Antikaisen johtaman Kiimasjärven retken varapäällikkönä. Susi valmistui jatkokurssilta syksyllä 1921 ja toimi Pietarin kansainvälisen sotakorkeakoulun opetuskomentajana. 
Susi erosi puna-armeijasta 1924 ja oli sitten Petroskoissa Kirja-kustantamon johtajana 1926−1935 ja Neuvosto-Karjalan kansainvalistusasian komissaarina vuoteen 1935 saakka. Hänet erotettiin näistä viroista 1935 ja hän oli sitten Kontupohjan paperikombinaattitehtaan henkilöosaston päällikkönä. Susi kävi todistamassa Toivo Antikaisen oikeudenkäynnissä Suomessa maaliskuussa 1936. Susi vangittiin Stalinin puhdistuksissa heinäkuussa 1937, tuomittiin kuolemaan ja ammuttiin tammikuussa 1938. Susi rehabilitoitiin heinäkuussa 1956.
Simo Susi oli naimisissa 1918 Venäjälle siirtyneen SDP:n kansanedustaja Mikko Virkin tyttären Alisa Virkin (s. 1898) kanssa vuodesta 1921 alkaen. Alisa Virkki oli sota-ajan Siperiassa poikansa ja tyttärensä kanssa ja he pääsivät muuttamaan sodan jälkeen Leningradiin.
Jalmar Lehtimäki

Jalmari Valfrid Vilhelminpoika Lehtimäki (23. joulukuuta 1896 Vahto – 7. helmikuuta 1934 Moskova, Neuvostoliitto) oli turkulainen punapäällikkö Suomen sisällissodassa. 
Hänen veljiään olivat punapäällikkö ja lentäjäsankari Verner Lehtimäki sekä kirjailija Konrad Lehtimäki. Hän otti osaa Suomen sisällissotaan Vilppulan rintamalla ja Tampereella. Sodan jälkeen hän pakeni Venäjälle, kävi merisotakoulun ja otti osaa Itämeren laivaston lentäjänä Kronstadtin kapinan kukistamiseen. Vuonna 1923 hän muutti veljensä Vernerin kanssa Kiinaan Shanghaihin ja sieltä 1924 Yhdysvaltoihin. Hän palasi 1932 Venäjälle ja toi Yhdysvalloista mukanaan lentokoneita. 
Virallisten tietojen mukaan Jalmar Lehtimäki kuoli vatsasyöpään Kremlin Botkinin sairaalassa. Jalmarin lapsenlapsen käsitys on, että Jalmarille aiheutettiin sairaalassa tarkoituksellisesti niin vaikeat vammat, että hän kuoli pian leikkauksen jälkeen. Toinen mahdollinen selitys kuolemalle on se, että hän kuoli Yhdysvalloista tuodun lentokonelastin purkamisen aikana tapahtuneen ampumisen jälkiseurauksiin.
Veronikan kaksoiselämä

Veronikan kaksoiselämä (, ) on puolalaisen Krzysztof Kieślowskin ohjaama elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1991. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Kieślowski ja Krzysztof Piesiewicz. Elokuvan pääosassa esiintyy Irène Jacob. Musiikin on säveltänyt Zbigniew Preisner.
"Veronikan kaksoiselämä" merkitsi Kieślowskille siirtymistä työskentelemään Puolan ulkopuolelle.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Olavi Similä sanoo elokuvaa eurooppalaiseksi taide-elokuvaksi parhaimmillaan ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" sanoo juonta täysin epäuskottavaksi mutta elokuvaa komeaksi ja antaa sille kaksi tähteä neljästä.
Mate Granić

Mate Granić (s. 19. syyskuuta 1947 Baška Voda) on kroatialainen diplomaatti ja poliitikko.
Granić kirjoitti ylioppilaaksi Splitissä ja lähti opiskelemaan lääketiedettä Zagrebin yliopistoon. Hän toimi Kroatian ulkoministerinä 1993–2000. Hän oli HDZ-puolueen jäsen ja Franjo Tuđmanin läheinen tukija. Ulkoministerinä Granić osallistui rauhanneuvotteluihin Kroatian, Bosnia ja Hertsegovinan ja Serbian välillä ja vieraili Serbiassa vuonna 1996.
Granićin katsottiin olevan johtaja HDZ:n maltillisessa siivessä. Hänen tavoitteenaan ulkoministerinä oli oikeuttaa Kroatian harjoittama politiikka Bosniaa ja Krajinaa kohtaan ja pyrkiä välttämään YK:n sanktiot. Tässä hän onnistui hyvin, mikä yhdessä hänen rauhallisen luonteensa kanssa teki hänestä yhden suosituimmista HDZ:n poliitikoista.
Siksi Granić oli kuin luonnollinen valinta puolueen presidenttiehdokkaaksi Tuđmanin kuoleman jälkeen. Granić ei kuitenkaan ollut kovinkaan hyvä kampanjoimaan, eikä hän ollut populisti, mikä todennäköisesti aiheutti murskatappion.
Tammikuun 2000 vaaleissa Granic sijoittui kolmanneksi 22,5% osuudella äänistä. Koska HDZ:lla ei ollut presidenttiyttä tai enemmistöä parlamentissa, Granić joutui luopumaan paikastaan ulkoministerinä.
Vuoden 2000 jälkeen Granić perusti HDZ:sta irtautuneesta haarasta Kroatian demokraattisen keskustapuolueen ("Demokratski Centar"). Granić perusti puolueen, sillä hän uskoi, että Ivić Pašalićin johtamat radikaalit ottaisivat vallan HDZ:ssa.
Kaikki maltilliset eivät kuitenkaan seuranneet Granićia, ja vuonna 2002 he lopulta voittivat katkeran puolueensisäisen taistelun äärioikeiston kanssa. Granićin entisestä suojatista Ivo Sanaderista tuli puolueen johtaja. Tämän johdosta DC tuli käytännössä poliittisesti samankaltaiseksi kuin HDZ, minkä johdosta puolue säilyi juuri ja juuri parlamentissa yhden edustajan turvin vuoden 2003 vaaleissa. Granić jätti DC:n ja jäi sivuun julkisuudesta vaalien jälkeen.
Vuonna 2004 Granić perusti konsulttiyrityksen nimeltä MAGRA Zagrebissa.
Granić on naimisissa, ja hänellä on kolme lasta. Hänen veljensä Goran Granić on tunnettu kroatialainen poliitikko. Toisin kuin Mate, Goran on liberaali. ja hän oli Ivica Račanin hallituksen varapääministerinä. Aikoinaan hän kuului Kroatian sosiaaliliberaaliin puolueeseen, ja nykyään hän on Kroatian kansanpuolueessa.
Heinz Linge

Heinz Linge (23. maaliskuuta 1913 Bremen Saksan keisarikunta – 24. kesäkuuta 1980 Bremen, Länsi-Saksa) oli Adolf Hitlerin henkilökohtainen palvelija ja palveluskunnan johtaja. Linge liittyi vuonna 1932 kansallissosialistiseen puolueeseen ja SS:ään. Vuonna 1933 hänet siirrettiin SS-divisioona Leibstandarte Adolf Hitleriin ja vuonna 1935 hotellikoulun kurssin jälkeen Hitlerin sotilaspalvelijaksi, josta hänet vuonna 1939 ylennettiin Hitlerin henkilökohtaiseksi sotilaspalvelijaksi. Korkein arvo SS-Sturmbannführer.
Kolmannen valtakunnan viimeisinä päivinä Hitler käski Lingeä ja adjutanttiaan Otto Günscheä hävittämään ruumiinsa ja vaimonsa Eva Braunin ruumiit. Linge oli ensimmäinen, joka näki Hitlerin kuolleena.
Linge joutui 2. toukokuuta 1945 puna-armeijan sotavangiksi. Lingeä kuulusteltiin NKVD:ssä vuosina 1948–1949. Josif Stalinille Hitleristä kirjoitettu kirja perustui pitkälti hänen ja Hitlerin adjutantti Otto Günschen kuulusteluihin. Vuonna 1950 hänet tuomittiin 25 vuodeksi pakkotyöhön. Linge vapautettiin kuitenkin jo vuonna 1955 Saksan liittotasavaltaan.
Ossip Bernstein

Ossip Bernstein (, 20. marraskuuta 1882 Žytomyr, Ukraina – 30. marraskuuta 1962 Ranska) oli ukrainalais-ranskalainen shakin suurmestari sekä talousjuristi.
Bernstein syntyi Žytomyrissa Venäjän keisarikunnassa juutalaiseen perheeseen. Bernstein opiskeli lakia ja valmistui Heidelbergin yliopistosta vuonna 1906 ja hänestä tuli talousjuristi. Hän asettui aluksi Moskovaan. 
Bernstein oli menestyksekäs liikemies ja juristi. Hänen kuitenkin menetti varallisuudensa kolme kertaa. Ensin lokakuun vallankumouksen aikana, sitten suuren laman aikana 1930-luvulla ja viimeisenä toisen maailmansodan aikana kun natsi-Saksa miehitti Ranskan vuonna 1940 ja Bernstein joutui pakenemaan Espanjaan.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Venäjän vallankumouksen ja sisällissodan jälkeen Bernstein pakeni vuonna 1918 Ranskaan Odessan kautta. Bolševikkien salainen poliisi Tšeka aikoi teloittaa pankkiirien neuvonantajana toimineen Bernšteinin Odessassa, mutta hänet vapautettiin, kun hän osoittautui kuuluisaksi shakkimestariksi ja todisti tämän voittamalla ottelun teloittajien esimiestä vastaan. Tämän jälkeen Bernstein pakeni brittiläisellä sotalaivalla Ranskaan ja asettui asumaan Pariisiin. 
Bernstein kuoli parantolassa Ranskan Pyreneillä vuonna 1962.
Bernsteinin shakkiura oli hyvin menestyksekäs sekä Venäjällä että Ranskassa. Hän pelasi muun muassa Aleksandr Alehinia, Emanuel Laskeria, Jose Raul Capablancaa, Akiba Rubinsteinia, Mihail Tšigorinia, Carl Schlechteria, Jefim Bogoljubovia ja Lajos Steineria vastaan. Vuonna 1950 Maailman shakkiliitto myönsi Bernsteinille suurmestarin arvon.
Abraham Speijer

Abraham Speijer (Speyer) (19. marraskuuta 1873 Amsterdam – 5. lokakuuta 1956 Amsterdam) oli hollantilainen shakkimestari.
Speijer jakoi ensimmäisen sijan Adolf Ollandin kanssa shakin Hollannin-mestaruuskilpailuissa Leidenissä 1909, vaikka Olland tunnustettiin mestariksi.
Speijer voitti useita turnauksia ja hävisi ottelut muun muassa Emanuel Laskeria ja Max Euwea vastaan.
Saltasaurus

Saltasaurus (nimen merkitys: "Saltan lisko") oli sauropodeihin kuulunut, kasveja syönyt titanosauri. Siihen kuuluu yksi laji, tyyppilaji "S. loricatus". "Saltasauruksen" fossiileja on löydetty Saltan maakunnasta, Argentiinasta. "Saltasaurus" eli 80–65 miljoonaa vuotta sitten myöhäisliitukaudella.
Koko ja ulkonäkö.
"Saltasauruksen" pituus oli 12 metriä. Se oli suhteellisen pieni titanosauri, mutta se oli suojautunut hyvin hyökkäyksiltä. Suuret saalistajat eivät pystyneet repimään sen paksua panssaroitua nahkaa, jossa oli luisia levyjä ja nastoja. Ne olivat "Saltasauruksella" 10–12 senttimetriä leveitä, ja ne näyttävät muodostaneen matalia, kartionmuotoisia piikkejä. Näitä luisia muodostumia oli itse asiassa löydetty ennen "Saltasauruksen" pääjäänteiden löytämistä, ja niiden ajateltiin kuuluneen panssaroidulle ankylosaurille. Tämän jälkeen myös muilla sauropodeilla on huomattu olleen samankaltaisia luisia muodostumia. "Saltasauruksen" löytäminen oli paljastus siitä, että ainakin joillakin titanosaureilla oli selässään luisia muodostumia.
"Saltasauruksen" vahva lantio ja ylemmät häntäluut viittaavat siihen, että se saattoi pystyä seisomaan takajaloillaan tukien itseään hännällään. "Saltasauruksen" etujaloissa ei ollut varpaita ja kynsiä.
Fossiililöydöt.
"Saltasauruksesta" on löydetty fossiilimateriaalia ainakin kahdesta yksilöstä. Lisäksi on löydetty "Saltasauruksen" munia ja alkioita. Jäänteitä on löydetty Saltan maakunnassa, Argentiinassa.
"Saltasauruksen" pesimäalue on löydetty Patagonian alueella, Argentiinassa. Keskimäärin 25 11–12 senttimetrin mittaista munaa sisältäneitä pesiä on löydetty alueelta, jota satojen "Saltasaurus"-naaraiden on ajateltu käyttäneen. Munien sisälle fossiloituneet alkiot ovat paljastaneet, että jo munan sisällä "Saltasauruksella" oli luinen panssari pitkin selkää. Pesien suuri määrä ja läheisyys toinen toisistaan osoittaa "Saltasauruksen" eläneen laumoissa, ehkäpä lisäsuojana petoja, kuten "Abelisaurusta" ja "Carnotaurusta" vastaan.
The Freza

The Freza on vuonna 2006 perustettu neljän suomalaisen vuosina 1992-1993 syntyneen nuoren naisen yhtye, joka soittaa englanninkielistä rockia. The Frezan kappaleista puolet säveltää yhtyeen kitaristi Sanni Kopsa ja puolet rumpali Viivi Väisänen, joka myös sanoittaa yhtyeen koko tuotannon.
Yhtyeen ensimmäinen julkaisu oli vuoden 2006 joulukuussa ilmestynyt "On Stage", jossa on viisi kappaletta. Vuoden 2007 marraskuussa yhtye teki levytyssopimuksen 100% Record Companyn kanssa. Levy "Black and White" ilmestyi maaliskuussa 2008. Yhtye julkaisi myös samannimisen animaatiovideon.
Vuonna 2009 The Freza solmi levytyssopimuksen Poko Rekords/Sound Of Finland -levy-yhtiön kanssa ja julkaisi toisen albuminsa "Good Night, Sleep Well", jonka tuotti Happoradion AH Haapasalo. Albumin julkaisua seurasi 21 keikan kesäkiertue, joka käsitti festivaaleja ja isoja tapahtumia. Yhtye julkaisi videot kappaleista "Screaming" ja "Devil's Deal". Samana vuonna yhtye myös vaihtoi kosketinsoittajansa.
Vuonna 2010 The Freza julkaisi "Free Fall" -singlen ja esiintyi yli 20 festivaaleilla sekä tapahtumissa ja julkaisi samasta kappaleesta videon. Samaisena vuonna bändi aloitti kolmannen albumin äänitykset.
2011 toukokuussa The Freza julkaisi kolmannen pitkäsoiton. Uusi "Vices And Sins" -albumi esitteli The Frezan kovemman puolen ja asiansa osaavan bändin. Uuden levyn sävellyksistä vastasivat niin ikään Sanni ja Viivi, joista jälkimmäinen on myös kirjoittanut uuden levyn sanoitukset. Albumin on tuottanut Happoradion AH Haapasalo. "Vices And Sins" –albumilta on tähän mennessä julkaistu "Hard To Get", "Vices And Sins" ja "London" -singlet ja -videot. Uuden albumin myötä The Freza siirtyi North &amp; South -levy-yhtiölle. 
Kesällä 2011 The Freza teki edellisten vuosien tapaan 20 festari- ja tapahtumakeikkaa. Yhteensä bändi on tehnyt vuoteen 2012 mennessä lähes sata keikkaa, joista tunnetuimpia ovat Ruisrock, Wanaja, Montturock, RMJ ja Ankkarock. Klubikeikoista ykkönen on ollut keikka Helsingin Tavastialla.
2011 syksyllä The Freza teki pienen kuuden keikan klubirundin.
2011 joulukuussa bändi suuntasi Suomenlinnan Seawolf-studiolle taltioimaan uutta materiaalia Happoradion AH Haapasalon johdolla.
2012 helmikuussa The Freza suuntasi Saksaa keikoille.
2012 maalis-huhtikuussa The Freza julkaisi uutta materiaalia: yksi single ja yksi video.
2012 elokuussa The Freza piti viimeisen konserttinsa Helsingin Semifinaalissa
2012 loppupuolella The Freza hajosi.
Diskografia.
EP:t
Antti Jääskeläinen

Antti Jääskeläinen viittaa seuraaviin henkilöihin:
Celso Golmayo Zúpide

Celso Golmayo y Zúpide (24. huhtikuuta 1820 – 1. huhtikuuta 1898) oli espanjalaiskuubalainen shakkimestari.
Zúpidea pidettiin yleisesti Kuuban mestari hänen vuoden 1862 ottelustaan Félix Sicrea vastaan lähtien. Zúpide osallistui Pariisin vuoden 1867 turnaukseen, jossa sijoittui jaetulle seitsemännelle sijalle.
Otteluissa Zúpide voitti Paul Morphyn Blindsimissä 1864. Morphy oli tosin antanut ratsun tasoituksen. Hän voitti myös Andrés Clemente Vázquezin otteluissa vuonna 1890 ja 1887.
Zúpide hävisi ottelut Gustav Neumannille 1867, kahdesti Wilhelm Steinitzille kahdesti, 1883 sekä 1888, kolmesti George Henry Mackenzielle, 1887 sekä 1888, Joseph Henry Blackburnelle 1891 ja Emanuel Laskerille vuonna 1893. Kaikki ottelut pelattiin Havannassa.
Kurun taistelu

Kurun taistelu käytiin Suomen sisällissodassa 15.–17. maaliskuuta 1918 ruotsalaisen eversti Harald Ossian Hjalmarsonin komentaman valkoisen armeijan Hjalmarsonin osaston ja G. A. Stolbovin ja Arvid Jokisen komentamien punakaartilaisten välillä. Lisäksi punaisilla oli tukenaan Juho Eslinin johtama "pataljoona" riihimäkeläisiä ja Turun ja Pietarin suomalaista punakaartia. Punaiset olivat miehittäneet myös Muroleen kanavalla sijaitsevat venäläisten vallitöinä rakentamat juoksuhaudat.
Tapahtumat.
15. maaliskuuta Virroilta etenevät valkoiset, joita oli kaikkiaan 2 300 miestä, törmäsivät Kurun Riuttaskylässä punaisten etuvartioihin. Hjalmarson oli saanut tehtäväkseen vallata Kurun kirkonkylä punaisilta osana valkoisten laajempaa hyökkäystä. Taistelukosketuksen jälkeen hän päätti lykätä hyökkäystä seuraavaan päivään ja odottaa tykistön saapumista. Seuraavana päivänä Eslinin joukkojen asemia ammuttiin tykeillä Hjalmarsonin johtamien valkoisten hyökätessä. Tykkitulessa tuhoutui punaisten käyttämä sairaala. Vöyrin pataljoona yritti iltapäivällä koukata lumessa kahlaten punaisten selustaan, mutta yritys torjuttiin. Viisi vöyriläistä kaatui ja useita kymmeniä haavoittui, mikä vaikutti voimakkaasti Hjalmarsoniin. Punaisten vastarinta murtui illalla, kun saarrostusta pelännyt Stolbov kello 17 aikaan antoi käskyn perääntymisestä Toikon kapeikkoon. Samalla Hjalmarson, joka ei ollut saanut tietoa tilanteen kehityksestä, päätti vetää joukkonsa kahdeksan tunnin taistelun jälkeen takaisin Saarijärvelle 10 km Kurusta pohjoiseen. Kumpikin osapuoli siis vetäytyi taistelusta samaan aikaan. Seuraavana yönä valkoisten ylipäällikkö Mannerheim päätti alistaa Hjalmarsonin osaston Martin Wetzerin komentoon. Wetzerin tehtävä oli nyt vallata Kuru uudelleen ja jatkaa hyökkäystä sieltä käsin. Hjalmarson miehitti 17. maaliskuuta Kurun, mistä saarrostusvaaraa pelkäävät punaiset olivat jo vetäytyneet. Wetzer ei kuitenkaan pystynyt jatkamaan yleistä hyökkäystä, vaikka ylipäällikkö antoi hänelle reservistä pataljoonan verran lisää joukkoja, ja Hjalmarsonin osasto jäi Kuruun toipumaan.
Venäläisen Smirnoffin komentama esikunta pakeni Teiskoon, osa suomalaisista punaisista pakeni Toikkoon ja siitä suoraan Tampereelle. Tampereelta pakolaisia vastaan tulleet Eino Rahja ja Aleksanteri Vasten kohtasivat "Näsijärven jään mustanaan pakolaisia". Taistelu päättyi Kurun kirkonkylän äkilliseen tyhjentymiseen punaisista, jotka pakenivat kiireesti Tampereelle. Taistelussa kaatui 20–30 punaista, lisäksi vangiksi jääneistä punaisista ainakin osa teloitettiin. Valkoisista Vöyrin koulu menetti viisi miestä kaatuneina.
Lasca

Lasca tai Laskers on tammipelistä kehitetty uusi peli, jonka keksijä oli shakin toinen maailmanmestari Emanuel Lasker.
Peliä pelataan 7 × 7 laudalla, ja käytössä ovat vain yhdenväriset, yleensä tummat, ruudut. Nappulat voivat olla minkälaisia vain, mutta niitä pitää pystyä pinoamaan.
Pelinappuloita kutsutaan sotilaiksi, eivätkä ne voi liikkua takaisin päin. Kun sotilailla pääsee vastustajan puoleiselle viimeiselle riville, niistä tulee upseereita. Tämän jälkeen ne voivat liikkua myös takaisin päin.
Suurin ero tammeen verrattuna on, että Lascassa nappuloita ei poisteta laudalta lyödessä. Ne lyödään kyllä samalla tavalla. Lyöty nappula asetetaan aina oman nappulan alle, jolloin muodostuu pylväs. Pylvästä hallitsee se pelaaja, jonka nappula on päällimmäisinä. Pylväs liikkuu aina kokonaan, ja sillä tavalla kuin ylin nappula voi liikkua.
Jos pylvään yli hypätään, eli se vangitaan, vain ylin nappula pylväässä otetaan kiinni. Se ja oma pylväs tai nappula siirrettään ruutuun, johon oltiin hyppäämässä.
Lyöminen on aina pakollista, jos niin voi tehdä. Tämä antaa paljon mahdollisuuksia pakottaviin uhrauksiin, joilla voi saavuttaa pidempikantoista etua.
Pelin voittaa silloin:
Norisring

Norisring on katurata, joka sijaitsee Nürnbergissä Saksassa. Radalla ajetaan DTM-sarjan kilpailuja, ja rata on tällä hetkellä sarjan ainoa katurata. Pituutta radalla on 2,3 kilometriä, ja se kierretään DTM-kilpailussa kaudella 2008 74 kertaa.
Norisringin pääkatsomona toimii Albert Speerin Nürnbergin puoluepäivien käyttöön suunnittelema vanha Zeppelinfeldin katsomo Zeppelintribüne.
Rossana Podestà

Carla ”Rossana” Podestà (20. kesäkuuta 1934 Tripoli – 10. joulukuuta 2013 Rooma) oli italialainen näyttelijä. Hänet muistetaan ennen kaikkea nimiroolista elokuvassa "Troijan Helena" (1956).
Podestà syntyi Tripolissa, Libyassa, joka vielä siihen aikaan oli Italian siirtomaa. Hän muutti Roomaan toisen maailmansodan jälkeen.
Podestà kuului tuomaristoon vuoden 1979 Miss Universum -kilpailussa.
Abel Posse

Abel Posse (7. tammikuuta 1934 – 14. huhtikuuta 2023) oli argentiinalainen kirjailija ja diplomaatti. Hän asui ja työskenteli useissa maissa sekä espanjankielisessä maailmassa että sen ulkopuolella.
Posse on voittanut romaaneillaan useita palkintoja.
Roger Reynolds

Roger Reynolds (s. 18. heinäkuuta 1934) on yhdysvaltalainen nykymusiikin säveltäjä. Hän syntyi Detroitissa ja valmistui Michiganin yliopistosta. 
Reynolds voitti jousiorkesteriteoksellaan "Whispers Out of Time" Pulitzer-palkinnon vuonna 1989. Hän on luonut pitkän uran myös pedagogina.
Anna Heiniö

Anna Kanerva Heiniö (s. 27. joulukuuta 1983 Tampere) on suomalainen pikajuoksija, joka edustaa Tampereen Pyrintöä.
Heiniö oli varalla 4x100 metrin viestijuoksussa Osakan MM-kilpailuissa 2007. Joukkueessa juoksivat valitusti Sari Keskitalo, Heidi Hannula, Ilona Ranta ja Johanna Manninen. Joukkue karsiutui finaalista ajalla 43,41.
SM-tasolla Heiniö saavutti ensimmäisen mitalinsa vuonna 2003, jolloin hän saavutti pronssia pikaviestissä. Viestijuoksussa hän saavutti pronssia myös vuosina 2006, 2008 ja 2011 sekä kultaa vuonna 2009. Henkilökohtaisesti hän on ulkoradoilta voittanut 200 metriltä hopeaa 2006 sekä pronssia 2007 ja 2008. Lisäksi hän sai 100 metrillä hopeaa vuonna 2008. Hallista hän on voittanut 60 ja 200 metriltä pronssia vuonna 2006 sekä 200 metriltä pronssia vuonna 2008. 
Heiniö on 174 cm pitkä ja painaa 63 kg. Häntä valmentaa hänen isänsä Jukka Heiniö.
Temur Babluani

Temur Babluani (, s. 20. maaliskuuta 1948) on georgialainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä.
Bebluani syntyi vuoristoisessa svanetialaisessa Tšogurin kylässä Georgian SNT:ssä. Vuonna 1979 hän valmistui Tbilisin valtion teatteri-instituutista, jossa häntä opettivat Tengiz Abuladze ja Irakli Kvirikadze. Hän esiintyi neuvostokauden elokuvissa "Ghimilis bitšebi" (, "nuoruutemme", 1969), "Mšobliuro tšemo mitsav" (, "maa, tämä on poikasi", 1980) ja "Kukaratša" (, 1982). Hän ohjasi myös elokuvat "Beghurebis gadaprena" (, "pääskysten lento", 1980) ja "Dzma" (, "veli", 1981). Hänen teoksensa "Udzinarta mze" (, "heränneen aurinko", 1992), johon hän myös sävelsi musiikin, nousi Georgiassa kulttihitiksi, joka voitti merkittäviä palkintoja Tbilisin ja Sotšin elokuvafestivaaleilla sekä hopeisen karhun vuoden 1993 Berliinin elokuvajuhlilla "loistavasta taiteellisesta panoksesta". Vuonna 1996 hän tuotti Nana Džordžadzen ohjaaman elokuvan "Šeqvarebuli kulinaris 1001 retsepti", josta tuli ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa georgialainen elokuva, joka on ollut ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi.
Hänen vanhempi poikansa Géla Babluani on myös elokuvantekijä; nuorempi poika Giorgi on näyttelijä.
Harri Hietala

Harri Hietala (s. 1982) on suomalainen lentopalloilija, joka pelaa kaudella 2008–2009 Kempeleen Lentopallon riveissä, Lentopallon SM-liigassa. Hietala oli nuoruudessaan huippulahjakas keihäänheittäjä. Hän kilpaili tasaväkisesti muun muassa MM-kultamitalisti Tero Pitkämäen kanssa. 
Yleisurheilu.
Hietala oli yleisurheilussa nuorena huippulahjakkuus. Hän keskittyi etenkin keihäänheittoon, jossa hän oli yksi suomen parhaimmista heittäjistä ikäluokassaan. Hietala voitti muun muassa monta kertaa Tero Pitkämäen. Vuonna 2001 Hietala loukkaantui pahasti. Juuri ennen loukkaantumista hän oli heittänyt yli 70 metriä ja tarvitsi vain pari metriä lisää että paikka EM-kisoihin aukeasi 73 metrin heitolla. Hietalan heitettyä viimeisen heittonsa hän laittoi kaikki peliin ja hänen kyynärpäänsä rusahti rikki.
Hietala yritti kuntouttaa kättään kolme vuotta mutta käsi ei parantunut takaisin parhaimpaansa ja näin hän joutui jättämään yleisurheilun.
Lentopallo.
Lentopallon Hietala aloitti vuonna 2003 päätoimisesti. Hietala pelasi kauden 2003–2004 1-sarjassa Himangan Roiman väreissä. Ensimmäisen kautensa jälkeen 1-sarjassa Hietala nousi pelaamaan SM-liigaan, kun hän teki sopimuksen Oulun Ettan kanssa. 
Hietala oli Oulun Ettan paras pistemies kaudella, sekä SM-liigan pistepörssissä kahdeksannellatoista sijalla.
Kauden jälkeen Hietala teki paluun lentopallon 1-sarjaan, kun Kempeleen Lentopallo hankki hänet joukkueeseen. Kempele nousi seuran historian ensimmäisen kerran SM-liigaan kaudeksi 2006–2007. Nousun jälkeen Hietala teki kaksivuotisen sopimuksen 1-sarjaan tippuneen Oulun Ettan kanssa.
Kaudella 2006–2007 Etta oli 1-sarjassa neljännellä sijalla, ja kirkasti sijan kaudella 2007-2008 kun joukkue voitti runkosarjan ilman ainuttakaan häviötä, ja eteni liigakarsintoihin.
Kauden 2008 jälkeen Hietala palaa Kempeleen Lentopalloon, SM-liigaan.
Miles Aircraft

Miles Aircraft oli englantilainen etenkin koulu- ja yhteyslentokoneita valmistanut lentokonetehdas, jonka perustivat Charles Powis ja Jack Phillips alun perin nimellä Philips and Powis Aircraft ja vuodesta 1943 nimellä Miles Aircraft.
Miles kehitti toisen maailmansodan jälkeen Aerovan-rahtikoneen ja Bell X-1:n englantilaisen kopion, Miles M.52. Yhtiö ajautui suoritustilaan vuonna 1947. Henkilöstö siirtyi Handley-Pagelle. 
Vuonna 1948 Frederick Miles perusti F.G. Miles Limited -yhtiön, joka fuusioitui 1960-luvulla Auster Aircraft:n kanssa, jolloin syntyi Beagle Aircraft.
Lentokoneet.
Yhtiön lentokoneet:
Jacques Songo’o

Jacques Celestine Songo'o (s. 17. maaliskuuta 1964 Sakbayenne, Kamerun) on kamerunilainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi maalivahtina. 
Seurajoukkuetasolla Songo'o edusti muun muassa espanjalaista Deportivoa, jossa hän voitti Zamora-palkinnon kaudella 1996–1997.
Songo'o oli mukana peräti neljässä eri MM-turnauksessa vuosina 1990–2002, vaikkakin hän oli ykkösmaalivahtina vain vuoden 1998 kisoissa. Songo'o edusti maataan myös Los Angelesin olympialaisissa 1984.
Songo'olla on myös Ranskan kansalaisuus. Hänen poikansa Franck on myös jalkapalloilija.
Patrice Abanda

Patrice Abanda Etong (s. 3. elokuuta 1978 Yaoundé) on kamerunilainen jalkapalloilija ja olympiavoittaja. Hänen pelipaikkansa on puolustaja. Abandan nykyinen seura on albanialainen KS Besa Kavajë. 
Abanda voitti olympiakultaa Sydneyn olympialaisista 2000. Hän on edustanut Kamerunia 1998 MM-kisoissa.
Jamaika yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Jamaika on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä 149 mitalia, joista 40 on kultaisia. Vuosien 2009 ja 2015 MM-kilpailuissa se saavutti seitsemän kultamitalia ja sijoittui kisojen mitalitilastossa toiseksi. Jamaika on menestynyt lähes yksinomaan pikajuoksuissa; vain kahdeksan MM-mitalia on peräisin pituussuuntaisista hypyistä, kaksi kuulantyönnöstä, yksi kiekonheitosta ja yksi kymmenottelusta.
Jamaikan ensimmäinen maailmanmestari oli 400 metrin juoksun Helsingissä 1983 voittanut Bert Cameron. Yksitoista maailmanmestaruutta voittanut Usain Bolt on koko MM-kisahistorian menestynein miesurheilija. Muita menestyneitä jamaikalaisia pikajuoksijoita ovat kymmenkertainen maailmanmestari Shelly-Ann Fraser-Pryce, 11 MM-mitalia saavuttaneet Veronica Campbell-Brown ja Shericka Jackson sekä Merlene Ottey, joka on voittanut 14 MM-mitalia ja niistä kymmenen henkilökohtaisissa lajeissa. Henkilökohtaisen kultamitalin Ottey voitti 200 metrin juoksussa Stuttgartissa 1993 ja Göteborgissa 1995. Bolt voitti Berliinissä 2009 kolme kultamitalia ja juoksi 100 metrillä ja 200 metrillä maailmanennätykset. Daegussa 2011 hän juoksi viestijoukkueen ankkurina maailmanennätyksen 4 × 100 metrin viestissä ja voitti kultaa myös 200 metrillä mutta hylättiin 100 metrin loppukilpailussa varaslähdön vuoksi. Helsingissä 2005 Trecia Smith voitti kultaa kolmiloikassa ja Osakassa 2007 Veronica Campbell-Brown 100 metrin juoksussa. Berliinissä 2009 henkilökohtaisen kultamitalin voittivat Boltin lisäksi Shelly-Ann Fraser-Pryce 100 metrin juoksussa, Brigitte Foster-Hylton 100 metrin aitajuoksussa ja Melaine Walker 400 metrin aitajuoksussa. Daegussa 2011 Bolt ja Campbell-Brown voittivat kultaa 200 metrillä sekä Yohan Blake 100 metrillä. Moskovassa 2013 sekä Bolt että Fraser-Pryce voittivat kolme kultamitalia, joista yhden viestissä. Pekingissä 2015 Boltin, Fraser-Prycen ja kolmen viestijoukkueen lisäksi maailmanmestariksi juoksi naisten pika-aidoissa Danielle Williams. Lontoossa 2017 maailmanmestaruuden saavutti Omar McLeod 110 metrin aitajuoksussa. Dohassa 2019 maailmanmestaruuden voittivat Tajay Gayle pituushypyssä, Shelly-Ann Fraser-Pryce 100 metrillä ja naisten pikaviestijoukkue. Eugenessa 2022 kultaa voittivat Shelly-Ann Fraser-Pryce ja Shericka Jackson. Budapestissä 2023 kultaa voittivat Shericka Jackson, Danielle Williams ja Antonio Watson.
Jamaika on viestijuoksuissa voittanut kaikkiaan 11 kultamitalia. Naisten 4 × 100 metrin viestijuoksussa maa on vain kahdesti jäänyt ilman mitalia: vuonna 1987 se ei osallistunut ja vuonna 2003 se keskeytti loppukilpailussa.
Emile M’Bouh

Emile Belmont M’Bouh M’Bouh (s. 30. toukokuuta 1966) on kamerunilainen entinen jalkapalloilija. 
M’Bouh on edustanut Kamerunia kaksissa MM-kisoissa, vuosina 1990 ja 1994. Peliuransa jälkeen hän on perustanut oman jalkapalloakatemiansa, jossa hän kouluttaa nuoria pelaajia.
CDTI

Centro para el Desarrollo Tecnologico Industrial (CDTI) on Espanjan valtion teknologiarahoitusorganisaatio, joka toimii Madridissa.
Se on Espanjan teollisuus-, kauppa- ja turismiministeriön alainen virasto. CDTI:ssä toimii 150 työntekijää. Sillä on toimistot Japanissa, Belgiassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Chilessä, Marokossa ja Koreassa. 
Vuonna 2002 sen rahoitusvaltuus oli 117 miljoonaa euroa ESAn ohjelmiin.
Nokia E51

Nokia E51 on Nokian vuonna 2007 julkaisema matkapuhelin, jonka värivaihtoehdot olivat musta, hopea ja kuparinvärinen. Se kuuluu Eseries-yrityspuhelinsarjaan. Nokian lopetettua valmistuksen E51 katosi markkinoilta syyskuussa 2009 muutamassa päivässä. Nokia korvasi E51:n uusilla Nokia E52 ja Nokia E55 -malleilla, joiden suosio on ollut yhtä suurta Nokia E51:n kanssa.
Toimisto-ohjelmatiedostot.
Asiakirja- ja esitysgrafiikkatiedostot.
Excelin tiedostot | PDF | Powerpointin tiedostot | Wordin tiedostot
Kuvatiedostot.
BMP | Exif | GIF87a | GIF89a | JPEG | JPEG 2000 | PNG | WBMP | MBM
Pakkaustiedostot.
Zip
Multimedia.
Tiedostomuodot.
AAC | AAC+ | eAAC+ | MP3 | MP4 | M4A | AMR-NB | AMR-NB | Mobile XMF | SP-MIDI | MIDI Tones (poly 64) | RealAudio 7 | RealAudio 8 | RealAudio 9 | Real Audio 10 | True Tones
Muuta.
Puhelin voidaan määrittää päätelaitteen tietoliikenneyhteydeksi Bluetooth-, IrDA- tai USB-yhteyden kautta. JoikuSpot-nimisen ohjelman avulla puhelin toimii kuin tavallinen langaton WLAN-tukiasema, mutta tällöin puhelimen akunkesto on tavanomaista huonompi.
Erminio Frasca

Erminio Frasca (s. 5. kesäkuuta 1983 Priverno) on italialainen haulikkoampuja ja maailmanmestari.
Erminio Frasca on menestynyt MM-kilpailuissa poikien ja miesten sarjoissa hyvin. Hän saavutti ensimmäisen MM-mitalinsa Lahdessa 2002 voittaessaan poikien joukkuemaailmanmestaruuden. Nikosiassa 2003 Frasca voitti sekä henkilökohtaisen, että joukkuemaailmanmestaruuden poikien sarjassa. Aikuisten sarjassa hän on saavuttanut henkilökohtaista hopeaa Zagrebissa 2006 ja joukkuehopeaa Nikosiassa 2007. Lisäksi vuoden 2009 MM-kilpailuissa Mariborissa hän saavutti joukkuekultaa.
Sad Niskanen

Sad Niskanen (s. 13. tammikuuta 1988 Rakvere, Viron SNT, Neuvostoliitto) on suomalainen koripalloilija, joka on viimeksi edustanut Torpan Poikia. 198 cm pitkän Niskasen kasvattajaseura on Malmin Super-Koris. Hän on pelannut 39 nuorten maaottelua.
Miesten pääsarjadebyyttinsä Niskanen teki kaudella 2005–2006, jolloin hän pelasi 7 ottelua Porvoon Tarmon paidassa. Kaudella 2006–2007 Niskanen pelasi Rekolan Urheilijoissa miesten I-divisioonaa ja Torpan Pojissa A-poikien SM-sarjaa. UU-Korihaiden joukkueeseen Niskanen liittyi kaudeksi 2007–2008. Niskanen loukkasi kuitenkin polvensa leikkauskuntoon kauden alkupuolella ja näin kausi jäi hänen osaltaan kuuteen liigaotteluun. Kesällä 2009 hän teki Kauhajoen Karhun kanssa kaksivuotisen sopimuksen.
Sergei Konovalov

Sergei Aleksandrovitš Konovalov (, s. 9. huhtikuuta 1973 Kazakstanin SNT) on venäläinen ampumahiihtäjä, yhteislähdön MM-mitalisti.
Konovalov aloitti ampumahiihdon harrastamisen 11-vuotiaana vuonna 1984 ja osallistui ensimmäiseen ampumahiihtokilpailuunsa syyskuussa 1998 sekä maailmancupiin saman vuoden joulukuussa Brezno-Osrbliessä.
Konovalov saavutti Oberhofin MM-kilpailuissa 2004 pronssia yhteislähdöstä (15 km).
Yhden sakkokierroksen viimeisiltä makuu- ja pystypaikoilta ampunut Konovalov hävisi voittaja Raphaël Poiréelle 36,2 sekuntia, ja hänkin ampui kaksi sakkokierrosta. Hopeamitalisti Lars Berger ampui viisi sakkoa, ja eroa Konovaloviin oli 3,8 sekuntia. Samoissa kisoissa hän sijoittui myös viestissä ja normaalimatkalla viidenneksi.
Kisat ovat olleet Konovaloville uran ensimmäiset arvokilpailut ja toistaiseksi ainoat. Hän ei ole sittemmin mahtunut arvokilpailuissa Venäjän A-maajoukkueeseen vaan on osallistunut Continental-kilpailuihin.
Maailmancupissa Konovalovin paras sijoitus on Oberhofin MM-kilpailujen ulkopuolella normaalimatkan viides tila Brezno-Osbrliestä 1998. Hän sijoittui kauden 2003–2004 kokonaiskilpailussa viidenneksitoista.
Muiscat

Muiscat oli kansa, joka asui nykyisen Kolumbian alueella Bogotán seudulla. Andien itäistä vuorijonoa alkoivat vuodesta 600 alkaen asuttaa chibchan kieliryhmään kuuluneet kansat, jotka tulivat Keski-Amerikasta. Muiscat, guanet, lachet, chitarerot ja muut ryhmät pitivät toisiaan läheisinä sukulaisina. Eurooppalaiset löysivät heidät vuonna 1536.
Päällikkökunnat.
Eurooppalaisten saapuessa Pohjois-Andien muiscat olivat inkavaltakunnan jälkeen Etelä-Amerikan keskittynein poliittinen valta. Heillä oli useita pieniä päällikkökuntia, jotka valloitussotien ja liittolaissuhteiden kautta olivat ryhmittyneet kahdeksi isoksi ja useiksi pienemmiksi valtioiksi. Talous perustui tehokkaaseen maanviljelyyn, käsitöihin ja kaupankäyntiin. Isoissa kylissä järjestettiin viikottaiset markkinat, joissa vaihdettiin maataloustuotteita, keramiikkaa ja puuvillavaatteita. Kultaa saatiin naapurikansoilta. Siitä valmistettiin koruja ja uhrilahjoja, ja kantotuolien ohella se toimi yläluokan tunnusmerkkinä. Päällikön asema ja uskonnolliset virat periytyivät matrilineaarisesti mahtimiehen siskon pojalle. Maaomistukset periytyivät isältä pojalle. Perinnöllisellä papistolla ei ollut muodollista organisaatiota. Pappien tehtäviin kuului temppeleistä huolehtiminen, uhrimenojen toimittaminen ja epäsäännöllisesti järjestettyjen uskonnollisten juhlien toteuttaminen. Virkojen perimykseen kuului 6–12 vuotta kestänyt valmistautuminen, joka edellytti paastoa ja eristäytymistä.
Muisca-liittoumat olivat melko epävakaita. Niistä olisi ehkä kehittynyt pysyviä valtioita, elleivät ne olisi tuhoutuneet espanjalaisten valloituksissa 1500-luvulla. Chibchan kieli katosi 1700-luvulla, ja väestö omaksui valloittajien kulttuurin.
Aateliskirje

Aateliskirjeeksi tai -kirjaksi kutsutaan erityisesti asiakirjaa, jolla tietylle henkilölle läänitettiin aateluus. Keskiajalla aateluus ei ollut perinnöllistä, vaan sen sai niin sanottua rälssivapautta tai ratsupalvelusta vastaan, minkä vuoksi aateliskirjeitä kutsuttiinkin aluksi rälssikirjeiksi. Myöhemmin asiakirjaa kutsuttiin vaakunakirjeeksi haluttaessa erottaa aatelismies tavallisesta ratsupalvelusta suorittavasta ja veroista vapautetusta. Pohjoismaissa aateluudesta tuli perinnöllistä vasta 1500-luvulla, mistä lähtien aateliskirjeen merkitys oli entistä suurempi sen ollessa automaattisesti voimassa sukupolvesta toiseen. 1600-luvulla Pohjoismaihin perustettiin ritarihuoneita, jotka kelpuuttivat jäsenikseen miltei pelkästään vaakunakirjeiden omistajia, sillä niillä pystyi todistamaan kuulumisensa aateliin.
Tämän jälkeen uusien sukujen introdusoinnista ritarihuoneelle tuli tärkeä toimenpide, jonka yhteydessä kirjeiden aitous tarkistettiin ja vahvistettiin. Alkuperäinen kirje jäi tämän jälkeen yleensä säilytettäväksi ritarihuoneelle.
Vaakunakirjeet.
Vaikka keskiajalla kuka tahansa sai ruveta käyttämään omaa vaakunaa, vaakunakirjeet alkoivat yleistyä 1300-luvulta alkaen, koska hallitsijan myöntämällä vaakunalla katsottiin olevan suurempi arvovalta ja vahvempi oikeussuoja kiistatilanteissa. Pian aatelisvaakunoiden, kuten aatelisarvojenkin myöntäminen muodostui hallitsijoiden privilegioksi. Yleensä vaakunaehdotus lienee kuitenkin ollut aateloidulla etukäteen valmiina.
Suomessa.
Suomen ja Pohjoismaiden vanhin tunnettu vaakunakirje on Ruotsin kuningas Eerik Pommerilaisen vuonna 1420 ahvenanmaalaiselle Björn Pålssonille myöntämä, josta on säilynyt kopio Ruotsin valtionarkistossa. Autonomian ajan Suomessa vaakunakirjeet korvattiin muodollisesti Venäjän keisarin antamalla asiakirjalla eli ns. aatelisdiplomilla ja erillisellä vaakunamaalauksella, jotka kuitenkin käytännössä täyttivät edelleen saman tehtävän ja olivat edellytyksinä Suomen ritarihuoneeseen introdusoinnille. Introdusointihakemukseen tuli vuoden 1869 ritarihuonejärjestyksen mukaan sisältyä aateloinnista todistavien asiakirjojen ohella vaakunamaalaus ja -selitys sekä kuitti Ritarihuonesalin seinälle ripustettavan vaakunan maksusta. Vaakunamaalaus oli ennen keisarin allekirjoitusta hyväksytettävä prokuraattorilla. Toisinaan tämä hylkäsi ensimmäisen ehdotuksen, jolloin oli laadittava uusi.
Suomen ritarihuoneen kokoelmissa on säilynyt toistasataa vaakunakirjettä eri vuosisadoilta.
Gerard Reve

Gerard Kornelis van het Reve (14. joulukuuta 1923 Amsterdam – 8. huhtikuuta 2006) oli alankomaalainen kirjailija. Hän kuuluu Willem Frederik Hermansin ja Harry Mulischin ohella maansa sotienjälkeisen kirjallisuuden suuriin nimiin.
Elämä.
Reve syntyi Amsterdamissa. Hän oli avoimesti homoseksuaalinen. 
Reve opiskeli sota-aikana graafista suunnittelu ja toimi vuosina 1945–1947 valtakunnallisen päivälehden Het Paroolin toimittajana. Myöhemmin hän kirjoitti kirjallisuuslehti Tiradeen
Ura.
Teoksissaan Reve kuvasi usein homoseksuaalisuutta. Toinen yleinen aihe Reven tuotannossa on uskonto. Hän itse oli katolinen, joskin näkemyksiltään kirkon yleistä linjaa huomattavasti liberaalimpi. Hän oli jo eläessään hyvin kiistelty persoona ja sai jopa syytteen jumalanpilkasta (tuomio oli kuitenkin vapauttava).
Esikoisromaani "De avonden met" sai hyvät arvostelut, ja hänet palkittiin Reina Prinsen Geerligs -palkinnolla.
Reve kuoli 82-vuotiaana kärsittyään useamman vuoden ajan Alzheimerin taudista.
Giuseppe Rotunno

Giuseppe (”Peppino”) Rotunno (19. maaliskuuta 1923 Rooma, Italia – 7. helmikuuta 2021) oli italialainen elokuvaaja.
Roomassa syntynyt Rotunnon tuotantoon kuuluu esimerkiksi monia Federico Fellinin teoksia. Hän sai Oscar-ehdokkuuden työstään Bob Fossen elokuvassa "Syke ei sammu" (1979). Hän sai urallansa muun muassa Bafta-palkinnon, kaksi David di Donatello -palkintoa ja useita Nastro d’argento -palkintoja.
Sasu Salin

Sasu Antreas Salin (s. 11. kesäkuuta 1991 Helsinki) on suomalainen koripalloilija, joka edustaa nykyisin romanialaista Cluj-Napocaa. Hänen kasvattajaseuransa on Malmin Super-Koris.
Ura.
Seurajoukkue.
Vuonna 2007 Salin siirtyi Malmin Super-Koriksesta Espoon Hongan organisaatioon. Kausi 2007–2008 oli hänelle ensimmäinen miesten pääsarjassa. Ensimmäinen pääsarjakausi päättyi Suomen mestaruuteen. Hongassa Salin pelasi myös seuran kakkosjoukkueessa, eli Honka Akatemiassa I-divisioonaa. Kauden 2009–2010 jälkeen Salin siirtyi KK Union Olimpijaan kolmivuotisella sopimuksella. Kesällä 2013 Salin ja Olimpija tekivät uuden, kaksivuotisen sopimuksen. Salin valittiin ensimmäisenä suomalaisena Eurocupin viikon parhaaksi pelaajaksi kauden 2013–2014 7. viikolla.
Kesäkuussa 2015 Gran Canaria käytti Salinin sopimuksen jatko-option.
Vuoden 2015 lopussa Salin teki kevääseen 2017 ulottuvan jatkosopimuksen Gran Canarian kanssa. Helmikuussa 2016 Gran Canaria ylsi Espanjan cupin loppuotteluun, jossa se hävisi Real Madridille. Eurocupissa Gran Canaria putosi välierissä Galatasaraylle tasaisessa otteluparissa.
Maajoukkue.
Salin debytoi Suomen koripallomaajoukkueessa vuoden 2011 EM-karsinnoissa. Ensimmäisessä maaottelussaan hän teki yksitoista pistettä Israelia vastaan. Salin oli vuoden 2011 EM-karsintojen tarkin kolmen pisteen heittäjä.
Pelityyli ja ominaisuudet.
Salin on hyvä takamiesten puolustaja ja tarkka kolmen pisteen korien heittäjä.
Gabriele Ferzetti

Gabriele Ferzetti (17. maaliskuuta 1925 – 2. joulukuuta 2015 Rooma) oli italialainen näyttelijä. Hänet muistetaan muun muassa Marc-Ange Dracon roolista James Bond -elokuvassa "Hänen majesteettinsa salaisessa palveluksessa" (1969), joskin hänen äänensä dubattiin.
Ferzetti esiintyi myös lukuisissa muissa elokuvissa, joiden joukossa oli "Huuliharppukostaja".
Marjaniemessä

Marjaniemessä on J. Karjalainen Electric Sauna -yhtyeen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 9. huhtikuuta 2001. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat "Paskahousua" sekä singlenäkin julkaistu "Verinen mies". "Kaikki pallot ilmassa" -kappaleesta levy-yhtiö suunnitteli vappuhittiä, mutta radiot vierastivat sitä.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan toisella sijalla, ja pysyi listalla yhteensä neljätoista viikkoa. Albumi myi ilmestyessään kultaa, ja sitä on myyty yli 23 500 kappaletta.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut J. Karjalainen sekä sovittanut J. Karjalainen Electric Sauna.
”Verinen mies” perustuu J. Karjalaisen Itä-Helsingissä Marjaniemen uimarannalla kuusivuotiaana kokemaan tapaukseen. Silloin läheisestä Syvännesaaresta tuli veneellä rantaan saaressa tapellut verinen ja humalainen mies, jonka haavat olivat värjänneet veneen verenpunaiseksi. Mies vietiin punaisella Taunus-farmarilla sairaalaan. Hän tiettävästi säilyi hengissä.
Wanaja Wild

Wanaja Wild on vuonna 2008 perustettu hämeenlinnalainen rullakiekkoseura. Wanaja Wild pelasi ensimmäisen kautensa Suomen Jääkiekkoliiton alaisessa SM-liigassa kaudella 2008, jonne joukkue selvisi liigakarsintojen kautta keväällä 2008. Joukkueessa kiekkoili useita tunnettuja rulla- ja jääkiekkoilijoita, kuten muun muassa Riku Hahl, Lennart Petrell sekä Mikko Mäenpää. Joukkuetta valmentaa Jarkko Julkunen. 
Kausi 2008 sujui joukkueelta opetellessa ja tuulimyllyjä vastaan taistellessa. Tuloksena runkosarjassa yksi piste, sarjajumbon paikka ja eniten jäähyminuutteja.
Kaudella 2009 joukkue oli jälleen runkosarjan viimeinen ja pelasi runkosarjan jälkeen 13.6.2009 tasonmittausottelun Wild - Players, joka päättyi isätien 5-4 voittoon.
Kaudella 2010 joukkue osallistui kolmannen kerran SM-liigaan, mutta suljettiin sarjasta, kun pelaajapulan vuoksi otteluun Vuorelan Veikot - Wanaja Wild ei saatu lähetettyä joukkuetta.
Ferenc Karinthy

Ferenc Karinthy (2. kesäkuuta 1921 Budapest, Unkari – 29. helmikuuta 1992) oli unkarilainen kirjailija, toimittaja ja dramaturgi. Hän julkaisi muun muassa romaanin "Epepe" (1970, suom.). Ferenc Karinthy oli kirjailija, matematiikan opettaja Frigyes Karinthyn poika.
Karinthy kuvaa teoksissaan suurkaupunkilaiselämää Budapestissä, ja ensimmäisissä teoksissa aiheena ovat nuorison ja työläisten ongelmat. Kafkamainen "Epepe" kuvaa kielitieteen professori Budain päätymistä tuntemattomaan kaupunkiin.
Perttelin vaakuna

Perttelin kunnanvaakunan aihe on raamatullinen ja liittyy läheisesti kunnan nimeen. Pertteli on Bartolomeuksen eli Pyhän Pärttylin nimikkokunta, ja hän oli myös Perttelin keskiaikainen Pyhän Bartolomeuksen kirkon suojeluspyhimys. Pyhä Bartolomeus esiintyy vaakunassa ja kuvataiteessa yleensäkin veitsen kanssa, koska perimätiedon mukaan hänet nyljettiin elävältä ennen ristiinnaulitsemistaan. 
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 12. syyskuuta 1957. Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä hopeinen P. Pärttyli, oikeassa kädessään punavartinen kultaveitsi, vasemmassa kultakirja, jonka kannessa punainen risti; sädekehä kultaa”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009 Perttelin liityttyä Salon kaupunkiin.