tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tuomo Melasuo

Tuomo Melasuo (s. 9. syyskuuta 1948 Turku) on suomalainen Algerian, Pohjois-Afrikan ja läntisen Välimeren alueen tutkija. Ennen eläköitymistään hän toimi TAPRI:n tutkimusjohtajana sekä rauhan- ja konfliktintutkimuksen professorina Tampereen yliopistossa. Hän on myös poliittisen historian dosentti Turun yliopistossa.
Elämänvaiheet.
Tuomo Melasuo vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Paimiossa, Paimion parantolan kupeessa, ja opiskeli Turun yliopistossa poliittista historiaa ja valtiotieteitä. Hänen äitinsä suku oli Nauvon saaristosta, ja isoisä kiertänyt kolme kertaa maailman ympäri purjelaivan puuseppänä. Nuorena Tuomo Melasuo harrasti sarjakuvia ja jazz-musiikkia, ja nämä harrastukset yhdessä johdattelivat hänet myös ranskankielisen maailman pariin.
Tieteellinen ura.
Melasuo on työskennellyt vuodesta 1985 TAPRIssa (Tampereen rauhan- ja konfliktintutkimuskeskus) erilaisten tutkimusprojektien parissa, keskittyen viime vuosina TAPRIn Välimeri-projektin hoitamiseen. Välimeri-projektin merkeissä Melasuo on toiminut myös Euroopan ja Välimeren maiden kulttuurien väliseen dialogiin keskittyvän Anna Lindh -säätiön Suomen yhteyshenkilönä vuodesta 2004 lähtien. Melasuo on toiminut myös pitkään Unescon yhteiskuntatieteellisen tutkimusohjelman MOST:n johtoryhmässä edustaen Länsi-Eurooppaa ja Pohjois-Amerikkaa. 
Melasuon keskeisempiä mielenkiinnon kohteita ovat:
Kunnianosoituksia.
Tuomo Melasuolle myönnettiin 2002 Chevalier de l'ordre des Palmes Académiques -arvonimi, joka on merkittävä Ranskan valtion myöntämä kunnianosoitus Ranskaa ja ranskalaista kulttuuria tunnetuksi tekeville henkilöille.
Vuonna 2008 Melasuolle tehtiin 60 ikävuoden kunniaksi juhlakirja "Building Peace by Intercultural Dialogue", jossa hänen tutkimuksenkohteitaan ja uraansa käsiteltiin monelta kannalta.
Severn

Severn () on Yhdistyneen kuningaskunnan pisin joki. Sen pituus on 354 kilometriä. Se alkaa Walesin keskiosista ja muodostaa loppupäässään Bristolin kanaalin, jonka kautta se virtaa Irlanninmereen ja Atlanttiin.
Severnin varrella sijaitsee useita Englannin kreivikuntia ja kaupunkeja, kuten Shrewsbury, Worcester ja Gloucester. Virtaamaltaan (keskimäärin 107 m³/s) Severn on Englannin suurin joki. Se kuuluu myös Englannin kymmenen tärkeimmän joen joukkoon. Joen ali kulkee seitsemän kilometriä pitkä rautatietunneli ja sen ylittää noin 1,6 kilometriä pitkä silta. Severnin ylittävä vuonna 1779 rakennettu maailman vanhin valurautasilta on antanut nimensä Ironbridge Gorgelle, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Severnin suurimmat sivujoet ovat Vyrnwy, Clywedog, Teme, Warwickshire Avon ja Stour.
Jokisuun muodon takia Severnjokeen syntyy maailman toiseksi suurin vuorovesiporras. Nousuveden ja laskuveden välinen ero voi olla jopa 15 metriä ja se vaikuttaa jopa 40 kilometrin päähän.
Alueella on merkittävä oma eläimistönsä, ja se on esimerkiksi kahlaajien suosimaa aluetta. Sen varrella onkin useita luonnonsuojelukohteita.
Joen välittömässä läheisyydessä elää yli kuusi miljoona ihmistä. Virkistys- ja ammattikalastuksen arvoksi on arvioitu 15 miljoonaa puntaa vuodessa. Vuosina 2016–2019 toteutettavassa projektissa jokiympäristöä ennalistetaan kalojen vapaan liikkumisen turvaamiseksi.
Berri Txarrak

Berri Txarrak on Lekunberrin kunnassa Nafarroassa vuonna 1994 perustettu vaihtoehtorock-yhtye. Sen jäsenet ovat etniseltä taustaltaan baskeja ja esittävät musiikkinsa baskin kielellä. 
Aiheesta muualla.
Kemix

Kemix on louhintaan ja raivaukseen käytettävä, ammoniumnitraattiin perustuva patrunoitu emulsioräjähdysaine.
Ominaisuudet.
Kemixin hyvä vedenkesto mahdollistaa vesireikien panostamisen sekä estää nitraattien joutumisen louhosvesiin.
Kemixin pakkasenkesto on hyvä. Se säilyttää plastisuutensa kovallakin pakkasella ja on nalliherkkä −25 °C saakka.
Puhtaiden räjähdyskaasujen vuoksi Kemix soveltuu hyvin tunnelilouhintaan.
Johnny Dumfries

Johnny Dumfries, oikealta nimeltään John Colum Crichton-Stuart, 7. Buten markiisi (26. huhtikuuta 1958 Rothesay, Isle of Bute – 22. maaliskuuta 2021) oli skotlantilainen pääri ja kilpa-autoilija.
Dumfries aloitti uransa autourheilun parissa saatuaan autonkuljettajan työpaikan Williamsilta, ja hyvien suhteidensa ansiosta sai mahdollisuuden aloittaa kartingista 1980-luvun alussa. Vuonna 1983 hän siirtyi kilpailemaan aluksi Formula Fordeilla ja myöhemmin Formula 3 -sarjassa. Menestystä hän saavutti vasta vuonna 1984 voitettuaan Britannian Formula 3 -mestaruuden ylivoimaisesti British Petrolin sponsoroimassa tallissa. Hän osallistui myös EM-kilpailuun missä sijoittui toiseksi Ivan Capellin takana. Formula 1 -luokan MM-sarjassa hän osallistui Lotuksella Ayrton Sennan tallitoverina kaikkiaan 16 osakilpailuun kaudella ja saavutti 3 MM-pistettä. Kauden parhaimmat tulokset olivat Unkarin osakilpailun viides ja Australian kuudes sija. Lotus ei uusinut Dumfriesin sopimusta, koska talli oli tehnyt ehdollisen kuljettajasopimuksen Hondan tukeman Satoru Nakajiman kanssa, minkä vuoksi Dumfries siirtyi kilpailemaan urheiluautoilla. Vuoden 1987 Le Mansin 24 tunnin ajo Sauber C9-autolla päättyi keskeytykseen, mutta vuotta myöhemmin Dumfries voitti kilpailun Jaguar XJR9:llä yhdessä Andy Wallacen ja Jan Lammersin kanssa. Vielä vuodet 1989–1991 hän ajoi kilpaa Toyotan ja Courage Compétitionin Porschen urheiluautoilla ennen kuin lopetti uransa. 
Nuorena Dumfries sai koulutuksen Ampleforth Collegesta, mutta hän valitsi jatko-opintojen tilalle kilpa-autoilun, minkä eteen hän teki töitä maalarina ja sisustussuunnittelijana. Kilpauransa jälkeen hän harjoitti muunlaista liiketoimintaa, mutta palasi vuonna 2002 autourheilun pariin järjestäen "Mount Stuart Motorsport Classic" -tapahtuman kotikonnuillaan. Tapahtuma kasvoi sittemmin niin suureksi, ettei sitä enää voitu järjestää.
Vuonna 2004 Dumfries oli Sunday Times -lehden rikkaiden listalla sijalla 121. Tuolloin hänen omaisuudekseen arvioitiin 337 miljoonaa puntaa. Vuonna 2012 samainen lehti listasi hänet Skotlannin rikkaimmaksi urheilijaksi 110 miljoonan punnan omaisuudellaan.
Sayeret Matkal

Sayeret Matkal () on Israelin puolustusvoimien erikoisjoukkoyksikkö. Se perustettiin vuonna 1957, jolloin se tunnettiin vain numerotunnuksella 269. Sayeret Matkal on suorittanut useita operaatioita myös Israelin ulkopuolella.
Tunnettuja sotilaita.
Sayeret Matkalissa on palvellut muutamia myöhemmin tunnetuiksi tulleita israelilaisia. Yksikön päällikkönä toimi 1970-luvulla tuolloin everstiluutnantin arvossa ollut Ehud Barak. Osastossa ovat palvelleet myös veljekset Yonatan ja Benjamin Netanjahu. Everstiluutnantti Yonatan Netanjahu oli ainoa kaatunut Operaatio Entebbessä. Benjamin oli luutnantti palvellessaan Sayeret Matkalissa.
Albert Pick

Albert Pick (15. toukokuuta 1922 Köln, Saksa – 22. marraskuuta 2015) oli saksalainen paperirahakeräilijä ja numismaatikko. Hänestä on kehittynyt alan tunnustettu auktoriteetti julkaistuaan vuonna 1974 maailman ensimmäisen modernin paperirahaluettelon "Standard Catalog of World paper Money", josta tuli myöhempien painoksien myötä alan de-facto standardi ja referenssiteos.
Pick aloitti rahojen keräilyn kahdeksanvuotiaana. Hän keskittyi varsinkin Euroopan 1800-luvun ja 1920-luvun pulavuosien paperirahoihin ja hätärahoihin (). Myöhemmin hän opiskeli filosofiaa, historiaa ja kirjallisuutta. Vuoteen 1964 asti hän työskenteli kirjakustantajana, ennen kuin omistautui paperirahan keräilylle kokopäiväisesti.
Kun hänen rahakokoelmansa koko kasvoi 180 000 seteliin, ja siten liian suureksi yksityishenkilön ylläpitää, hän uskoi kokoelmansa Bayerische Hypotheken- und Wechselbankin (nykyään HypoVereinsbank) haltuun. Pick jatkoi kokoelman kartuttamista aina vuoteen 1985 saakka toimien pankin kuraattorina.
Pick tunnetaan myös hänen mukaansa nimitetystä setelien numeroluokituksesta, Pick-numeroista, joita käyttämällä kansainväliset keräilijät voivat verrata tietoja ja tunnistaa keräilykohteet tarkasti.
Standard Catalog of World Paper Money -luettelonsa lisäksi Albert Pick julkaisi useita muita kirjoja paperirahoista. Hänet on palkittu useilla kansainvälisillä palkinnoilla ja tunnustuksilla uransa mittaan.
Eläkkeelle vetäydyttyään Pick asui Garmischissa Baijerissa. Hän kuoli kotonaan 22. marraskuuta 2015.
Ronja, ryövärintytär

Ronja, ryövärintytär () on Astrid Lindgrenin kirja vuodelta 1981. Päähenkilö Ronja on tummatukkainen tyttö, jonka isä on ryöväri. 
Juoni.
Ronja asuu äitinsä Loviisan, isänsä Matiaksen ja tämän ryövärijoukkion kanssa Matiaksenlinnassa, joka sijaitsee Matiaksenmetsässä. Ronja on kuin kotonaan metsässä, jossa asuu monenlaisia olioita, kuten ajattaria ja männiäisiä. Ronja ei hyväksy isänsä ammattia; hän järkyttyy kun kuulee mitä ryöväri tekee.
Sinä yönä, kun Ronja syntyi, salama iski linnan kahtia. Myöhemmin linnan toiseen puoliskoon muuttaa Matiaksen perivihollinen Borka vaimonsa Undiksen, poikansa Birkin ja oman rosvojoukkionsa kanssa. He nimeävät sen Borkanlinnoitukseksi. Ronja ystävystyy Birkin, vihollisen pojan kanssa. Lapset seikkailevat kaksin metsässä aamusta iltaan. He muuttavat luolaan asumaan. Lasten ystävyydelle eivät hurjat isätkään mahda mitään. Ronjan ja Birkin tarina on tarina ystävyyden voimasta.
Sovitukset.
Ronjasta kertoo myös vuonna 1984 tehty ruotsalainen elokuva "Ronja ryövärintytär", jonka pääosissa ovat Hanna Zetterberg ja Dan Håfström. Sen on ohjannut Tage Danielsson. Elokuva palkittiin Berliinin elokuvajuhlilla.
Studio Ghibli tuotti vuonna 2014 kirjaan perustuvan anime-sarjan, jonka ohjasi Goro Miyazaki. 
Vuonna 2024 julkaistiin uusi 12-osainen televisiosarja, jossa Ronjaa esittää Kerstin Linden ja Ronjan äitiä esittää Krista Kosonen.
Mother (pelisarja)

Mother on japanilainen roolipelisarja, jonka on luonut ja käsikirjoittanut Shigesato Itoi. Sarjan pelit ovat tunnettu huumoristaan, omaperäisyydestään ja muiden roolipelien parodisoinnista. Sarjasta on julkaistu kolme osaa, joista viimeistä ei ole toistaiseksi julkaistu Japanin ulkopuolella. Pelien julkaisijana on toiminut Nintendo.
MOTHER-pelien viholliset ovat muista roolipeleistä varsin poikkeavia, sillä ne vaihtelevat avaruusolioista hippeihin. Taisteluaseina käytetään hyvin arkisia esineitä, kuten paistinpannua tai pesäpallomailaa. Eräät hahmot voivat myös käyttää niin kutsuttuja PSI-voimia, jotka koostuvat sekä parantavista, vahingoittavista että statukseen vaikuttavista kyvyistä. Voimien käyttämiseen tarvitaan tietynlaisia pisteitä, joita voidaan nostaa uudelleen esimerkiksi esineiden avulla.
Historia.
Pelisarja sai alkunsa sen jälkeen kun Itoi oli esittänyt ideansa nykyaikaan sijoittuvasta roolipelistä Shigeru Miyamotolle vieraillessaan Nintendon luona muilla asioilla. Miyamoto piti ideaa lupaavana, mutta vaati kuitenkin että Itoi keventäisi muita työtehtäviään ensin. Itoi suostui ja kasasi ryhmän tekemään työtä pelin parissa Ichikawassa, Chiban prefektuurissa. Tästä pelistä tuli Mother. Itoi käsikirjoitti pelin kokonaan. Sen kehitti Ape ja Nintendo julkaisi sen 27. heinäkuuta 1989 Japanissa Famicom-konsolille. 
Jatko-osan Mother 2 kehitystyö kesti yhteensä viisi vuotta, ylittäen aikataulunsa useaan otteeseen. Kehitystyö oli suurissa vaikeuksissa ennen kuin tuottaja Satoru Iwata liittyi tiimiin ja onnistui pelastamaan pelin. Pelin kehittivät Ape ja HAL ja Nintendo julkaisi sen Super Famicom-konsolille 27. elokuuta 1994. Peli lokalisoitiin englannin kielelle Pohjois-Amerikan markkinoita varten nimellä EarthBound. 
Mother 3 -pelin kehitystyö Nintendo 64 -konsolille julkistettiin vuonna 1996, mutta myöhemmin vuonna 2000 kehitystyö ilmoitettiin keskeytetyksi. Lopulta projekti kuitenkin virvoitettiin Game Boy Advance -pelinä. Asia julkistettiin, kun sarjan luoja Shigesato Itoi mainitsi asiasta Mother 1+2 kokoelman, joka sisälsi sovitukset sarjan aiemmista osista samaiselle käsikonsolille, televisiomainoksessa vuonna 2003. Pelin kehittivät HAL ja Brownie Brown ja Nintendo julkaisi sen Game Boy Advancelle 20. huhtikuuta 2006 Japanissa. 
Itoin mukaan sarjalle ei ole tulossa neljättä osaa.
Yrjö Parjanne

Yrjö Parjanne (ent. Palmgren, 17. lokakuuta 1929 Valkeala – 30. toukokuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Parjanne tunnetaan erityisesti ministerinrooleistaan 1980-luvun Uuno Turhapuro -elokuvissa. Liikenneministeri Reino Reenpäätä hän näytteli elokuvissa "Uuno Epsanjassa" (1985) ja "Uuno Turhapuro muuttaa maalle" (1986) sekä ministeri Hujasta elokuvassa "Uuno Turhapuro – kaksoisagentti" (1987). Tämän lisäksi hän näytteli eversti Kaarnaa elokuvassa "Uuno Turhapuro armeijan leivissä" (1984).
Auktoriteettisen katseen ja sotilaallisen ryhdin omannut Parjanne sai näytellä useita muitakin korkean upseerin rooleja eri elokuvissa, kuten "Sujut" (1974), "Manillaköysi" (1976), "Pedon merkki" (1981) ja "Tuntematon sotilas" (1985). 
"Hei kliffaa hei!" (1985) oli Parjanteen ainoa Spede Pasasen tuottamista elokuvista, joka ei ollut Uuno-elokuva. Siinä hän näytteli Kari Franckin esittämän tyhmän perijäpojan Wilhelm von Stefanskjöldin isää iskulauseenaan useaan otteeseen "Idioottipoikani". 
Parjanne teki varsinaisen elämäntyönsä eri teattereissa, muun muassa Kouvolan Teatterissa, Suomen Kansallisteatterissa ja Samppalinnan kesäteatterissa, missä hän esitti Kalevalan Väinämöistä. Parjanne esiintyi myös lukuisissa televisiosarjoissa. Hän tuli tunnetuksi myös "Knalli ja sateenvarjo" -radio-ohjelmasta.
Yksityiselämä.
Parjanteen puoliso oli Tyyne Elina Parjanne (o.s. Nora, 1927–2011)
Parjanne joutui Herttoniemen sairaalan vuodeosastolle sairauskohtauksen vuoksi joulukuussa 2012. Hän menehtyi sairauteen toukokuussa 2013.
Parjanne harrasti radioamatööritoimintaa. Hänen kutsumerkkinsä oli OH5PY.
Ismaïl Sghyr

Ismaïl Sghyr (s. 16. maaliskuuta 1972 Taroudante, Marokko) on ranskalainen kestävyysjuoksija, joka on kotoisin Marokosta.
Sghyr aloitti kansainvälisen kilpauransa vuonna 1995, jolloin hän Marokkoa edustaen sijoittui neljänneksi Göteborgin MM-kilpailuissa 5 000 metrin juoksussa. Kauden lopussa hän oli IAAF:n GP-finaalissa 3 000 metrin juoksussa neljäs ajalla 7.36,37. Seuraavana vuonna hän kilpaili Stellenboschin maastojuoksun MM-kilpailuissa sijoittuen pitkällä matkalla kahdeksanneksi. Atlantan olympialaisissa hän oli 5 000 metrillä yhdestoista ja GP-finaalissa samalla matkalla kuudes ajalla 13.04,16. Vuonna 1997 Sghyr voitti MM-pronssia Pariisin sisäratojen MM-kilpailuissa. Samana vuonna hän voitti Välimeren kilpailuissa 10 000 metrin juoksun sekä sijoittui Torinon maastojuoksun MM-kilpailuissa pitkällä matkalla kahdeksanneksi ja Ateenan ulkoratojen MM-kilpailuissa 5 000 metrillä neljänneksi. GP-finaalissa hän oli 5 000 metrillä kahdeksas.
Sghyr oli neljäskymmenestoinen Belfastin maastojuoksun MM-kilpailuissa 1999 pitkällä matkalla. Hän juoksi samana vuonna Sevillan MM-kilpailuissa 10 000 metrillä viidenneksitoista ja GP-finaalissa 3 000 metrillä yhdeksänneksi. Vuonna 2000 Sghyr alkoi edustaa Ranskaa kansainvälisissä kilpailuissa. Kauden lopussa järjestetyssä GP-finaalissa hän oli 3 000 metrillä neljäs. Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 hän oli 5 000 metrillä viides ajalla 13.07,71. 2002 hän juoksi Dublinin maastojuoksun MM-kilpailuissa pitkällä matkalla kolmanneksitoista. Münchenin EM-kilpailuissa hän voitti EM-hopeaa 5 000 metrillä ja yleisurheilun maailmancupissa hän oli samalla matkalla kolmas.
Vuonna 2003 Sghyr sijoittui yhdeksänneksi Lausannen maastojuoksun MM-kilpailuiden lyhyellä matkalla. Pariisin MM-kilpailuissa hän oli 10 000 metrillä kymmenes ajalla 27.54,87. Seuraavana vuonna hän sijoittui toiseksi Euroopan sisäratojen cupissa 3 000 metrillä ja kahdeksanneksi Ateenan olympialaisissa 10 000 metrillä. hän oli 5 000 metrillä yhdestoista. Helsingin MM-kilpailuissa 2005 Sghyr osallistui maratonille sijoittuen kilpailussa viidenneksikymmenenneksiviidenneksi ajalla 2.27.07. Vuonna 2006 hän juoksi Euroopan cupissa 10 000 metrillä kolmanneksi.
Jasmine Trias

Jasmine Soriano Trias (s. 3. marraskuuta 1986, Honolulu, Havaiji) on filippiiniläis-yhdysvaltalainen laulaja, joka sijoittui kolmanneksi American Idol -kykyjenetsintäkilpailun kolmannella tuotantokaudella. Hän laulaa enimmäkseen pop-, R&amp;B- ja soul-musiikkia.
Hänen debyyttialbuminsa on platinaa myynyt "Jasmine Trias", joka julkaistiin Yhdysvalloissa 12. heinäkuuta 2005. Albumi julkaistiin myös Filippiineillä syyskuussa 2005 ja muualla Aasiassa huhtikuussa 2006. Albumia on myyty 14 000 kopiota pelkästään Yhdysvalloissa ja maailmanlaajuisesti yli 50 000 kappaletta. Filippiineillä hänen albuminsa myi platinaa.
Filippiineillä Trias on tehnyt televisioesiintymisiä ja esiintynyt myös McDonald's:in mainoksissa. 6. lokakuuta 2004 Trias julkaisi singlen McDonald's:lle nimellä "Love Ko 'To" (paikallinen versio McDonald's:in sloganista "i'm lovin' it").
Vapaapalokunta

Vapaapalokunta tarkoittaa vapaaehtoista palokuntaa.
* Auran I hallitus 14.5.1970 — 15.7.1970
* Auran II hallitus 29.10.1971 — 23.2.1972
Vanha Uppsala

Vanha Uppsala ( , "Gamla Uppsala", vanh. ja aik. ) on pitäjä, entinen kunta ja entinen taajama sekä Uppsalan kaupungin entinen keskusta Uplannissa Keski-Ruotsissa. Se sijaitsee viisi kilometriä Uppsalan nykyisestä keskustasta pohjoiseen.
Vanhassa Uppsalassa on laaja tasanko, jossa on vanha kivikirkko ja kolme valtavaa hautakumpua kansainvaellusajalta (400–500-luvulta), jotka kuuluvat Ruotsin tunnetuimpiin muinaisjäännöksiin. Alueella sijaitsivat myös Moran kivet, jotka toimivat Ruotsin kuninkaiden kruunauspaikkana ainakin keskiajalla. 
Vanha Uppsala oli etenkin ennen kristinuskoa merkittävä keskus, jonka kuuluisia pakanallisia juhlia Adam Bremeniläinen kuvasi vuonna 1070. Vanha Uppsala oli Ruotsin arkkipiispanistuimena vuodesta 1164 vuoteen 1273, jolloin arkkipiispainistuin siirrettiin Östra Arosiin, josta myöhemmin tuli nykyinen Uppsala.
Kuningaskummut.
Kolmea Vanhan Uppsalan suurta 400–500-luvuille ajoitettua vierekkäistä hautakumpua kutsutaan kuningaskummuiksi. Niitä pidetään Ruotsin vanhimpana kansallisena symbolina, ja niillä on jopa kuvitettu Ruotsin kansallisidentiteetistä kertovien kirjojen kansia.
Kumpujen uskottiin pitkään sisältävän myyttisten ensimmäisten Ynglinga-kuninkaiden jäännökset, kuten Yngligatal-runon perusteella on päätelty. Tulkintaa ei nykyisin pidetä uskottavana, ja uudemman tutkimuksen mukaan ainakin yhteen kumpuun onkin haudattu nainen tai nainen ja nuori mies.
Kirkko.
Ruotsin arkkipiispanistuimena vuoteen 1273 asti toiminutta vanhan Uppsalan kirkkoa alettiin rakentaa luultavasti jo 1000-luvulla, mutta se saatiin valmiiksi 1100-luvulla. Kivikirkkoa saattaa olla edeltänyt puukirkko ja mahdollisesti paikalla on aiemmin sijainnut pakanallinen temppeli. Vuoden 1240 tulipalon jälkeen osa kirkosta hävitettiin, mutta kuisti ja sakaristo lisättiin. Holvi ja liitumaalaukset tehtiin 1400-luvulla. Kirkon puuveistoksiin kuuluvat krusifiksit 1100-, 1200- ja 1400-luvuilta.
Pitäjä ja taajama.
Gamla Uppsalan maalaiskunta liitettiin Uppsalan kaupunkiin vuonna 1947. Gamla Uppsala on myös entinen taajama, joka on sittemmin kasvanut yhteen muun Uppsalan taajaman kanssa.
Liikennesuunnittelu

Liikennesuunnittelu on laaja poikkitieteellinen ala, joka käsittelee muun muassa moottoriajoneuvoliikenteen verkkojen, tieverkon, kaupunkien katujen, julkisen liikenteen, raideliikenteen, kävely- ja pyöräilyverkon sekä kuljetusten suunnittelua. Se liittyy myös maankäytön suunnitteluun, jota tehdään yleis- ja asemakaavoituksen ja maakuntakaavan yhteydessä. Fyysisen liikenneverkon lisäksi liikennesuunnittelussa tarkastellaan ihmisten ja kulkuvälineiden liikkumista eli liikennevirtoja. Oppiaineena liikennesuunnittelu sisältyy muun muassa Aalto-yliopiston insinööritieteiden korkeakoulun, Tampereen yliopiston ja Hämeen ammattikorkeakoulun (HAMK) opetusohjelmiin. 
Liikennesuunnittelun osa-alueita.
Eri kaupungeissa ja kunnissa asiat on saatettu jakaa organisaatiossa eri tavalla tai painottaa muuten vain eri osa-alueita.
Liikennesuunnittelussa pitää ottaa huomioon kaikki käyttäjäryhmät:
Regina Jacobs

Regina Jacobs (s. 28. elokuuta 1963 Los Angeles) on yhdysvaltalainen keskimatkojen juoksija.
Jacobs osallistui ensimmäisiin arvokilpailuihinsa vuonna 1987, jolloin hän osallistui Rooman MM-kisoissa 1 500 metrin juoksuun karsiutuen alkuerissä. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän karsiutui 1 500 metrin välierissä. Vuonna 1994 hän sijoittui IAAF:n GP-finaalissa 1 500 metrillä kymmenenneksi. Barcelonan sisäratojen MM-kisoissa 1995 hän voitti MM-kultaa 1 500 metrillä ajalla 4.12,61. Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa 1997 hän voitti samalla matkalla hopeaa ajalla 4.04,63.
1998 Jacobs sijoittui yleisurheilun maailmancupissa Johannesburgissa 3 000 metrin juoksussa kolmanneksi ja 5 000 metrin juoksussa toiseksi. Seuraavana vuonna hän voitti pronssia Maebashin sisäratojen MM-kisoissa 3 000 metrillä ajalla 8.39,14 ja hopeaa Sevillan ulkoratojen MM-kisoissa 1 500 metrillä ajalla 4.00,35. Vuonna 2000 hän juoksi Pohjois-Amerikan ennätyksen 5 000 metrillä ajallaan 14.45,35. 2001 hän oli Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 3 000 metrillä kahdestoista. Seuraavana vuonna hän juoksi neljänneksi maailmancupissa 1 500 metrillä.
Jacobs voitti urallaan 24 Yhdysvaltojen mestaruutta. Hän voitti 800 metrin juoksun mestaruuden 2001, 1 500 metrillä vuosina 1987, 1989, 1992, 1994–1997, 1999, 2000–2002 sekä 5 000 metrillä vuosina 1998, 1999 ja 2000. Sisäradoilla hän voitti USA:n mestaruuden 1 500 metrillä 2003, maililla 1995, 2000 ja 2002 sekä 3 000 metrillä 1999, 2001 ja 2003. Lisäksi hän voitti maansa maastojuoksumestaruuden vuosina 2001 ja 2002. Vuonna 2003 hänestä tuli 39-vuotiaana ensimmäinen nainen, joka juoksi sisäradoilla 1 500 metriä alle neljän minuutin, kun hän juoksi 2. helmikuuta Bostonissa ajan 3.59,98. Samana vuonna hän voitti maailmanmestaruuden 1 500 metrillä Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa ajalla 4.01,67, mutta karsiutui Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa loppukilpailusta. Vuonna 2004 uutisoitiin, että Jacobs oli antanut kesällä 2003 tetrahydrogestrinonia sisältäneen doping-näytteen. Hän sai kärystä neljän vuoden kilpailukiellon.
Veronan katedraali

Veronan katedraali Santa Maria Matricolare on katolinen katedraali Veronassa Italiassa. Se on suuri, kolmilaivainen basilika, jolla on takanaan pitkä rakennushistoria. Nykyinen rakennus on romaaniselta ja goottilaiselta kaudelta. Myös kellotorni on aloitettu romaanisella ajalla, sen keskiosa on renessanssiajalta ja huippu valmistunut vasta 1927.
Historia.
Katedraalin sakraalialue käsittää monia historiallisia kerrostumia aina 300-luvulta. Ensimmäinen kirkkorakennus tällä alueella (Kirkko A) oli rakennettu jo 300-luvun alkupuolella. Tätä kirkkoa uudistettiin Piispa S. Zenon aikana (n. 362 – 372). Tästä vaiheesta on säilynyt jäännöksiä myöhemmin rakennetun Sant'Elenan alla. Kirkko A korvattiin 400-luvulla suuremmalla basilikalla (Kirkko B), josta on säilynyt mm. osa mosaiikkipermantoa ja yksi pylväs. Kirkko oli käytössä langobardiajan loppuun asti ja tuhoutui todennäköisesti tulipalossa 700- ja 800-lukujen vaihteen tienoilla. Karolingit uudistivat katedraalin rakennuskokonaisuuden vastaamaan omaa liturgista ja kirkollista käytäntöään. 800-luvun alkupuolella valmistui uusi, entistä suurempi katedraali "Santa Maria Matricolare". Varhaiskristillisten kirkkojen jäännösten päälle rakennettiin samalla pieni kirkko "Santi Giorgio e Zeno", josta alettiin käyttää kansanomaista nimitystä Sant'Elena. Se toimi kapitulin kaniikkien kirkkona; kaniikit eivät olleet Veronan piispan, vaan Aquileian patriarkan alaisia. S. Elena on restauroitu 1960 – 1970 ja sen yhteydessä on nähtävissä vanhimpien kirkkorakennusten jäännöksiä.
Karolinkiajan katedraali tuhoutui tai vaurioitui pahoin vuoden 1117 maanjäristyksessä. Sen jälkeen alettiin rakentaa uutta, romaanista katedraalia, joka vihittiin 1187. Länsifasadin portaali kaksikerroksisine baldakiinikatoksineen on kuuluisan kuvanveistäjä-arkkitehdin Nicolòn käsialaa. Kirkkoa korotettiin ja uudistettiin 1444 – 1513, jolloin se sai nykyisen pääasiassa goottilaistyylisen asunsa. Romaanisesta rakennuksesta säilyivät lähinnä vain muurit, Nicolòn suunnittelemat pääfasadin osat ja itäpäädyn yksinkertaisen jalomuotoinen absidi.
Interiööri.
Kirkon nykyinen goottilaistyylinen interiööri kimppupilareineen ja suippokaarimuotoineen on peräisin 1400-luvun uudistuksesta. Renessanssikaudella, 1530-luvulla siihen lisättiin puolipyöreä kuoriaitaus, jonka suunnitteli Michele Sanmicheli. Kuorin freskot toteutettiin Giulio Romanon luonnosten mukaan. Kirkkoon on haudattu paavi Lucius III, joka kuoli Veronassa 25. marraskuuta 1185.
Rakennuskokonaisuuden muut osat.
Paitsi S. Elenaa, katedraalin rakennuskokonaisuuteen liittyvät kaniikkien asuinsiivet ja ristikäytävä sekä romaaninen kastekirkko "San Giovanni in Fonte". Kastekirkon suuri, punaisesta marmorista veistetty kahdeksankulmainen kasteallas veistoskoristeluineen on todennäköisesti kuvanveistäjä-arkkitehti Brioloton ja hänen koulukuntansa työtä ja valmistunut vuoden 1200 tienoilla. Katedraalin vieressä on venetsialaistyylinen piispanpalatsi.
Wat Arun

Wat Arun (, "Aamunkoiton temppeli") on buddhalainen temppeli (wat), joka sijaitsee Bangkok Yain kaupunginosassa Bangkokissa Chao Phraya -joen läntisellä rannalla. Temppelin nimi täydellisenä kuuluu "Wat Arunratchawararam Ratchaworamahavihara" (วัดอรุณราชวรารามราชวรมหาวิหาร). Wat Arun on Bangkokin kuuluisin nähtävyys ja kaupungin tunnus.
Arkkitehtuuri.
Wat Arunin keskeisin tunnuspiirre on sen taivaisiin kohoava torni eli prang. Jyrkät portaat vievät ylemmäs kahdelle näköalatasanteelle. Prang on 67 metriä korkea. Keskusprangia ympäröi vielä neljä pienempää satelliittia. Tornien pinta on verhoiltu merisimpukan kuorilla ja rikkinäisillä posliininpalasilla, jotka olivat tulleet Bangkokiin kiinalaisten laivojen painolastina. Prangien juurella on muinaisten kiinalaisten sotilaiden ja eläinhahmojen patsaita. Toisella tasanteella on neljä hindujumaluuksiin kuuluvan Indran patsasta, jotka ratsastavat Erawanilla.
Joen rannassa on kuusi paviljonkia (sala), jotka ovat kiinalaista tyyliä. Rakennelmat ovat vihreätä graniittia ja ne toimivat venelaitureina. Aivan prangien läheisyydessä on temppelikompleksin pääkappeli eli "ubosot", jossa uskonnolliset menot toimitetaan. Rakennuksessa on Niramitr Buddhan kuva, jonka suunnitteli yleisen käsityksen mukaan kuningas Rama II. Hallin pääsisäänkäynnin kruunaa korkea kattorakennelma, joka on koristeltu värillisellä keramiikalla ja stukkolla. Rakennuksen edustalla on kaksi demonia, jotka toimivat temppelivartijoina.
Temppelin historia.
Temppeli rakennettiin jo Bangkokia edeltävän Ayutthayan valtakunnan aikana joskus 1700-luvun alussa, ja sen nimi oli alun perin "Wat Makok" (oliivien temppeli). Kun Thonburista tuli pääkaupunki, kuningas Taksin muutti temppelin nimen "Wat Chaengiksi". 
Temppeli toimi jonkin aikaa sittemmin Wat Phra Kaeoon vuonna 1784 siirretyn Smaragdibuddhan säilytyspaikkana.
Rama II muutti pyhätön nimen muotoon "Wat Arunratchatharam". Hän myös korjautti temppelin ja korotti sen keskusprangia. Kuningas Rama III viimeisteli työn. Rama IV antoi temppelille sen nykyisen nimen "Wat Arunratchawararam".
Mytologiaa.
Keskusprangi symboloi Meruvuorta, joka kuuluu intialaiseen uskonnolliseen käsitteistöön. Sivuprangit on omistettu tuulen jumalalle "Phra Phaille".
Sisäänkäynnin luona olevat demonit tai paholaisen kuvat kuuluvat Ramajana-eepokseen. Valkea patsas on nimeltään "Sahassateja", ja vihreä tunnetaan taasen nimellä "Tasakanth".
Liikenneyhteydet.
Koska Wat Arun sijaitsee joen rannalla, on lautta luonnollisesti paras keino päästä sinne. Tha Tian () -laiturista lähellä Wat Phota (lepäävän Buddhan temppeli) on yhdyslautta Bangkokin puolelta Wat Arunin laituriin. Ylitys maksaa 5 bahtia. Turisteilta peritään 200 bahtin sisäänpääsymaksu temppelialueelle.
Lentomatka

Lentomatka tai toimintamatka ilmoittaa lentokoneiden ja helikoptereiden suorituskykyarvojen yhteydessä pisimmän yhtämittaisen matkan, jonka ilma-alus voi lentää. Pisin matka määräytyy yleensä aluksen polttoaineenkulutuksen ja aluksen kuljettaman lastin painon perusteella. 
Siirtolentomatka () tarkoittaa yleensä matkaa, jonka alus voi lentää täydellä polttoainemäärällä ja ilman lastia.
Kantomatka (joskus kantama) tarkoittaa yleensä ohjuksen suurinta lentomatkaa.
Jelena Zadorožnaja

Jelena Anatoljevna Zadorožnaja (, s. 3. joulukuuta 1977 Ust-Kut, Irkutskin alue, Neuvostoliitto) on venäläinen kestävyys- ja estejuoksija.
Zadorožnaja sijoittui toiseksi 1 500 metrin juoksussa 1999 sotilaiden maailmankisoissa. 2001 hän voitti MM-pronssia Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 3 000 metrillä ajalla 8.40,15. Samana vuonna Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa hän oli kuudes 5 000 metrin juoksussa ja voitti Euroopan cupin samalla matkalla. Vuonna 2002 hän voitti pronssia 3 000 metrillä Euroopan sisäratojen mestaruuskilpailuissa Wienissä. Münchenin EM-kisoissa hän oli 5 000 metrillä kolmas. Loppukaudesta hän voitti IAAF:n GP-finaalin 1 500 metrillä ajalla 4.00,63 sekä sijoittui kolmanneksi yleisurheilun maailmancupissa Madridissa 3 000 metrillä.
Zadorožnaja voitti Euroopan cupin 2003 5 000 metrillä. Pariisin MM-kisoissa hän sijoittui kahdeksanneksi 1 500 metrillä sekä neljänneksi 5 000 metrillä ajalla 14.52,36. hän oli 1 500 metrillä yhdeksäs ja 3 000 metrillä toinen ajalla 8.37,40. Vuonna 2004 hän voitti sisäratojen Euroopan cupin 3 000 metrillä ja sijoittui kuudenneksi Budapestin sisäratojen MM-kisoissa samalla matkalla. Hän juoksi Ateenan olympialaisissa 5 000 metrillä neljänneksi ajalla 14.55,52 ja 1 500 metrillä kolmanneksi sekä 3 000 metrillä toiseksi ajalla 8.37,65. Vuonna 2005 hän voitti Euroopan cupin 3 000 metrillä, sijoittui Helsingin MM-kisoissa 3 000 metrin estejuoksussa kuudenneksi sekä esteissä viidenneksi ajalla 9.32,41. 
Zadorožnaja ei kilpaillut vuosina 2006–2007. Hän teki paluun arvokisoihin Pekingin olympialaisissa 2008, mutta keskeytti 5 000 metrin alkueräjuoksun. Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010 hän karsiutui 3 000 metrin alkuerissä. Myöhemmin samana vuonna hän voitti 3 000 metriä Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa. Pariisin sisäratojen EM-kisoissa 2011 hän sijoittui 3 000 metrillä kahdeksanneksi ajalla 9.06,44. Saman vuoden Daegun MM-kisoissa hän oli 5 000 metrillä kymmenes ajalla 15.15,48.
Tomáš Enge

Tomáš Enge (s. 11. syyskuuta 1976, Liberec, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen autourheilija.
Ura.
Enge aloitti kilpa-ajan uransa kartingissa, josta hän siirtyi vuonna 1992 Tšekin Ford Fiesta Cup'iin. Vuonna 1995 hän vaihtoi Saksan Formula 3 ja Formula Ford -sarjoihin. Isompiin kilpasarjoihin hän sai tuntumaa vuonna 1998, kun hän alkoi ajaa International Formula 3000 -sarjassa ja keräsi vuosien 1998-2002 sekä 2004 aikana kuusi voittoa. Hän oli sarjassa kolmas vuosina 2001-02 huolimatta siitä, ettei ajanut viimeistä kilpailua vuonna 2001 F1-pestin takia. Hän osallistui kolmeen F1-kilpailuun kaudella 2001 tuuraten onnettomuudessa loukkaantunutta Luciano Burtia Prostilla. Hän parhaaksi tulokseksi jäi kahdestoista sija debyyttikilpailusta Italian GP:stä. Enge on Tšekin ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa F1-kuljettaja. Kaudeksi 2003 häntä ei hyväksytty positiivisen marihuanatestin takia, joka tuli ilmi Formula 3000:sten kauden aikana. Hän voitti Le Mansin 24 tunnin ajon GTS-luokan yhdessä Jamie Daviesin ja Peter Koxin kanssa Ferrarin autolla vuonna 2003. Vuonna 2004 hän palasi varsinaisesti radalle Indy Racing Leagueen. Samasta vuodesta lähtien Enge on ajanut erilaisissa kilpa-autosarjoissa, kuten A1 Grand Prix -sarjassa Tšekin tallissa, American Le Mans Seriesissa sekä erilaisissa GT-sarjoissa. Hän voitti Le Mans Series -sarjan mestaruuden LMP1-luokassa vuonna 2009.
Nacke Johansson

Paul Mikael "Nacke" Johansson (26. kesäkuuta 1932 Turku – 14. lokakuuta 2007 Finström, Ahvenanmaa) oli suomalainen muusikko, säveltäjä, sovittaja ja tuottaja. Hänen tuotantoonsa kuuluu niin jazzia, iskelmää kuin teatterimusiikkiakin.
Johansson jäi eläkkeelle 1987, mutta eläkkeelle jäänti koski vain sovitus- ja sävellystyötä, soittamista hän jatkoi edelleen. Hän oli sekä LUSESin hallituksessa että Elvis ry:n johtokunnassa.
Johansson teki musiikkia myös salanimillä Paul Niska (nacke = ) ja Juha Vuoristo.
Kun Toivo Kärki vähensi 1960-luvulla sävellystensä sovittamista, Nacke Johanssonista tuli yksi hänen tärkeimmistä luottosovittajistaan ja levytysorkestereiden johtajistaan, muun muassa kappaleilla "Aurinko laskee länteen" (Viktor Klimenko 1965), "Märkää asfalttia" (Tamara Lund 1966), "Jos helmiä kyyneleet ois" (Paula Koivuniemi 1968), "Kuin silloin ennen" (Jarkko ja Laura 1969), "Jos vielä oot vapaa" (Markus 1970).
Nacke Johanssonin velipuoli on Markku Johansson.
Karmen Stavec

Karmen Stavec (s. 21. joulukuuta 1973) on slovenialainen muusikko ja poplaulaja. 
Stavec syntyi Länsi-Berliinissä sloveenivanhemmille. Hän siirtyi sittemmin Domžaleen, Sloveniaan, jossa hän liittyi 4 Duo -yhtyeen jäseneksi. Hän opiskeli Ljubljanan yliopistossa ja aloitti vuonna 1998 soolouran. 
Stavec edusti Sloveniaa Eurovision laulukilpailussa 2003 englanninkielisellä laululla "Nanana". Hän sai seitsemän pistettä ja saavutti 23. sijan. Laulun sloveeninkielisen version nimi on "Lep poletni dan". Ennen euroviisuedustustaan Stavec oli osallistunut Slovenian kansallisiin karsintoihin vuosina 1998, 2001 ja 2002.
Marie Myriam

Marie Myriam eli Myriam Lopès (s. 8. toukokuuta 1957, Braga) on portugalilaissyntyinen ranskalainen laulaja. 
Myriam voitti vuoden 1977 Eurovision laulukilpailun Ranskan edustajana kappaleella "L’oiseau et l’enfant", jonka oli säveltänyt Jean-Paul Cara ja sanoittanut Joe Gracy. Laulusta on tullut suosittu Ranskassa. Suomeksi sen levytti Katri Helena nimellä "Lintu ja lapsi""." 
Vuonna 2005 Myriam esiintyi Eurovision laulukilpailun 50-vuotiskonsertissa Kööpenhaminassa. Hän on myös ilmoittanut useina vuosina Ranskan pisteet Euroviisuissa.
Kauhuneloset

Kauhuneloset on Marvel-kustantamon luoma superroistojoukkio, jonka ensiesiintyminen tapahtui "Fantastic Four" -lehden numerossa 36 (1965). Kauhuneloset taistelevat useimmiten Ihmenelosia vastaan, mutta myös muun muassa Hämähäkkimies on ollut aggressioiden kohteena. Ryhmän johtaja on Velho. Kaksi muuta ryhmään yhdistettävää vakiojäsentä ovat Hiekkamies ja Ansamies. 
Kauhunelosten menestyksekkäämpi ryhmäkokoonpano on Kauhuvitoset. 
Historia.
Kauhunelosten tarina sai alkunsa Hiekkamiehen ja Ansamiehen paetessa vankilasta. Pakomatkan aikana he nappasivat myös Velhon mukaansa ja päättivät lopulta solmia liiton yhteisiä vihollisiaan, Ihmenelosia vastaan. Joukkio päätti kuitenkin ottaa vielä yhden jäsenen, mutta kukaan ei tuntunut sopivalta. Vasta amnesiasta kärsivä epäinhimillisten Meduusa osoittautui lupaavaksi. 
Meduusa lähti myöhemmin saatuaan muistinsa takaisin ja ryhmällä onkin ollut jäseniä matkan varrella toista kymmentä. Kauhuneloset ovat esimerkiksi käyttäneet mielenhallinnan alla toiminutta Hämähäkkimiestä, Blastaaria, Elektroa, Punaista Haamua, Urakoitsijaa ja Deadpoolia. 
Myöhemmin Hiekkamiehen ryhtyessä viettämään rehellistä elämää ja Ansaajan ollessa vankina Negatiivisella vyöhykkeellä, Velho päätti perustaa uuden ryhmän johon hänen lisäkseen kuuluivat Hydromies ja Titania Aronin, pahan Seuraajan kanssa. 
Aronin valtavien voimien avulla Kauhuneloset voittivatkin, mutta toistaiseksi tuntemattomien syiden vuoksia Aron petti ryhmän ja siirsi heidät muut ryhmän jäsenistä vankilaan. Raivostunut Velho päätti värvätä joukkoihinsa lisää jäseniä, Klawin ja Punaisen Haamun. 
Kauhuneloset menestyivätkin lukemattomien epäonnistumisten jälkeen paremmin lisäämällä jäsenmääräänsä yhdellä, jolloin syntyi Kauhuvitoset. Punaisen Aaveen ja Klawin voimat eivät kuitenkaan auttaneet. Kauhuvitoset hävisivät jälleen Möykylle ja Franklin Richardsille. 
Tällä hetkellä Kauhuneloset ovat edelleen toiminnassa, mutteivät ole vieläkään saavuttaneet ratkaisevaa voittoa Ihmenelosista. Syynä tähän on useimmiten Velhon valtava ego ja ryhmän sisäiset kitkat.
Niko Sinervä

Niko Johannes Sinervä (s. 1975) on suomalainen muusikko, joka on tehnyt musiikkia Heikki Forsströmin kanssa muun muassa televisiosarjoihin "Ihmeidentekijät" sekä "Parhaat vuodet". Sinervä näytteli Matti Hurmalaa 1990-luvun saippuasarjassa "Blondi tuli taloon" ja esiintyi "Uuno Turhapuro" -televisiosarjassa. 
Sarjan päätyttyä Sinervä pyrki Teatterikorkeakouluun ja Sibelius-Akatemiaan, mutta ei päässyt niihin opiskelemaan. Hän hakeutui töihin Radio Novalle, jossa työskenteli useamman vuoden tuottajana ja juontajana. Sen jälkeen hän opiskeli Kauppakorkeakoulussa ja työskenteli mainostoimistossa. Nykyisin hän toimii Airpay Digital -yrityksen toimitusjohtajana. Sinervällä on kaksi lasta.
Punamulta

Punamulta (Fe2O3·H2O) on maaväripigmentti. Sitä käytetään yleisesti keittomaalin pigmenttinä. Punamulta on rautapitoista savimaata: hyvin hienojakoista hematiittia. Koostumus vaihtelee esiintymispaikan mukaan; parhaat punamullat sisältävät jopa 95 prosenttia rautaoksidia. Pigmentin sävyt vaihtelevat sen sisältämien sivuaineiden mukaisesti. Tyypillisesti punamulta sisältää noin prosentin lyijyä, 0,5 % kuparia ja 10 % luonnon kvartsia. Sävy määrittyy myös polton mukaan: mitä kuumempi poltto, sen tummempi sävy. 
Punamullan valmistus.
Pigmentin valmistuksessa maa lietetään, sekoitetaan ja poltetaan. Vanhojen punamultamaalien sävy oli varsin vaalea, koska lämpötilaa ei silloisilla uuneilla saatu kovin korkeaksi. 1900-luvun mittaan pigmenttien sävyjä on tasaisesti tummennettu, mutta myös vaaleampaa "italianpunaista" on saatavilla.
Käyttö.
Punamultaa on käytetty jo esihistoriallisella ajalla, jolloin sillä on korostettu kalliomaalauksia, maalattu luolamaalauksia, värjätty haudattavia ja pieniä esineitä. Punamullalla on maalattu muun muassa Astuvansalmen kalliomaalaukset Ristiinassa. Suomessa kampakeraamisella kaudella (4200–2000 eaa.) valmistetut savihahmot värjättiin usein punamullalla.
Ruotsissa ensimmäiset tiedot punamullan käytöstä talomaalissa ovat 1500-luvulta, jolloin raaka-aineena käytettiin Falunin Kopparbergin kuparikaivosten jätekivestä valmistettua "kaivoslesettä" eli "teknistä punamultaa". Punamultaa käytettiin keittomaalin pigmenttinä.
Pohjois-Kaukasuksen vuoristotasavalta

Pohjois-Kaukasuksen vuoristotasavalta oli lyhytikäinen valtio Pohjois-Kaukasiassa vuosina 1917–1920. Nykyisin sen alueella ovat Tšetšenian, Ingušian ja Dagestanin tasavallat, jotka kuuluvat Venäjän federaatioon. Pohjois-Kaukasuksen vuoristotasavallan pinta-ala oli noin 400 000 neliökilometriä ja asukasluku noin 11 miljoonaa. Tasavallan pääkaupunki oli Temir-Han-Šura (nykyinen Buinaksk).
Pohjois-Kaukasuksen kansojen liitto perustettiin maaliskuussa 1917 ja samalla liitolle valittiin toimeenpaneva komitea. Komitean puheenjohtajana oli Abdul-Mežid Tšermojev, joka oli yksi Pohjois-Kaukasian kansallisen vapautusliikkeen johtajista. Pohjois-Kaukasuksen keskuskomitea hyväksyi Šamilin "Nizamin" (Šamilin perustuslaki vuodelta 1847) 5. elokuuta 1917.
Tasavalta perustettiin virallisesti 11. toukokuuta 1918, jolloin sille valittiin hallitus. Tasavallan johtomiehiä olivat muun muassa Said Šamil, Abdul-Mežid Tšermojev, Šeiklo Ali-Hadži Akuša ja Haidar Bamat. Said Šamil oli Šamilin lapsenlapsi. Hän oli myöhemmin perustamassa "Itsenäisen Kaukasuksen komiteaa" Saksassa vuonna 1924. Pohjois-Kaukasian vuoristotasavallan tunnustivat Turkki, Saksa ja Georgian demokraattinen tasavalta.
Kesäkuussa 1920 bolševikit valloittivat Pohjois-Kaukasuksen vuoristotasavallan ja sen hallitus joutui pakenemaan alueelta. Tammikuussa 1921 perustettiin Venäjän SFNT:n alaisuuteen kuulunut Vuoriston autonominen sosialistinen neuvostotasavalta, joka käsitti Pohjois-Kaukasuksen vuoristotasavaltaa laajemman alueen.
Inge de Bruijn

Inge de Bruijn (24. elokuuta 1973 Barendrecht) on alankomaalainen uimari ja nelinkertainen olympiavoittaja. 
De Bruijn kokeili useita urheilulajeja ennen kuin keskittyi uintiin. Hänen ensimmäiset MM-kisansa olivat 1991, jolloin hän voitti pronssia 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Saman vuoden EM-kisoissa hän ui kultaa samassa viestissä ja lisäksi hopeaa 50 metrin vapaauinnissa sekä 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. 100 metrin perhosuinnista tuli pronssia.
Vuoden 1992 olympialaisissa De Bruijn oli kahdeksas 50 metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Seuraavan vuoden EM-kisoissa 50 metrin vapaauinnista tuli hopeaa, mutta sitten arvokisamenestys hiipui useaksi vuodeksi. Vuoden 1996 olympialaisiin de Bruijn ei edes osallistunut. De Bruijn muutti Oregoniin Yhdysvaltoihin harjoittelemaan Paul Bergenin johdolla.
De Bruijn palasi huipulle vuonna 1998 jolloin hän lyhyen radan EM-kisoissa voitti kultaa 50 metrin vapaa- ja perhosuinnissa, hopeaa 4 × 50 metrin vapaauintiviestissä sekä pronssia 100 metrin perhosuinnissa ja 4 × 50 metrin sekauintiviestissä.
Vuonna 1999 de Bruijn otti ensimmäisen maailmanmestaruutensa uimalla lyhyen radan MM-kisoissa Hongkongissa kultaa 50 metrin vapaauinnissa. Hän ui myös hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ja pronssia 50 metrin perhosuinnissa. Saman vuoden pitkän radan EM-kisoissa tuloksena oli kaksi kultaa (50 metrin vapaauinti ja 100 metrin perhosuinti) sekä hopea (100 metrin vapaauinti).
Seuraavana vuonna de Bruijn kilpaili loistavalla menestyksellä Sydneyn olympialaisissa. Hän voitti 50 ja 100 metrin vapaauinnin sekä 100 metrin perhosuinnin tehden kaikilla matkoilla uudet maailmanennätykset. Lisäksi olympiahopeaa tuli 4 × 100 metrin vapaauinnista.
Vuonna 2001 de Bruijn ui maailmanmestaruudet pitkällä radalla 50 ja 100 metrin vapaauinnissa sekä 50 metrin perhosuinnissa. Lyhyen radan EM-kisoista tuloksena oli kaksi kultaa (50 ja 100 metrin vapaauinti), yksi hopea (4 × 50 metrin vapaauintiviesti) ja yksi pronssi (4 × 50 metrin sekauintiviesti). "Swimming World magazine" valitsi de Bruijnin maailman parhaaksi naisuimariksi vuosina 2000 ja 2001.
Vuonna 2003 pitkän radan MM-kisoissa de Bruijn voitti kaksi kultaa (50 metrin vapaa- ja perhosuinti).
Ateenan olympialaisissa 2004 de Bruijn voitti olympiakultaa 50 metrin vapaauinnissa, hopeaa 100 metrin vapaauinnissa sekä pronssia 100 metrin perhosuinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.
Noustuaan uudelleen huipulle 1990-luvun lopulla de Bruijn joutui lehdistössä doping-epäilyjen kohteeksi. De Bruijn ei ole kuitenkaan todettu käyttäneen urallaan kiellettyjä aineita. 
13. maaliskuuta 2007 de Bruijn ilmoitti lopettavansa uintiuransa.
Läntinen suurpiiri

Läntinen suurpiiri () on Helsingin kaupungin läntisten kaupunginosien suuralue. Se kattaa viisi kaupungin suunnittelun, hallinnon ja palvelutuotannon peruspiiriä: Reijolan, Munkkiniemen, Haagan, Pitäjänmäen ja Kaarelan. 
Kussakin Läntisen suurpiirin viidessä peruspiirissä on useampi osa-alue: 
Väestö ja työpaikat.
Alla olevassa taulukossa on kuvattu väestön ja työpaikkojen muutokset vuosien 1995 ja 2020 välillä
Lähde: http://aluesarjat.fi
Sillä silmällä

Sillä silmällä "(Queer Eye for the Straight Guy)" on yhdysvaltalainen tositelevisiosarja, jota esitettiin Bravo-kanavalla vuosina 2003–2007.
Sarjan päätähtinä esiintyvät viisi sympaattista homomiestä. Fab Five, joilla jokaisella on erityistehtävänsä: Ted Allen (ruoka ja viini), Kyan Douglas (hiukset, hygienia, ulkonäkö), Thom Filicia (sisustus), Carson Kressley (muoti ja tyyli) ja Jai Rodriguez (kulttuuri, ihmissuhteet). Joka jaksossa käsiteltäväksi saapuu (yleensä) yksi heteromies, jonka elämä muutetaan täysin.
Fab Five auttaa heteromiestä esimerkiksi tilanteessa, jossa hän valmistautuu kosimaan tyttöystäväänsä tai tapaamaan tämän vanhemmat tai aikoo järjestää grillijuhlat. Sarjassa on esitetty muutama erikoisjakso, jotka kuvattiin Englannissa, Texasissa ja Las Vegasissa. Fab Five on stailannut myös Red Sox -baseballjoukkueen.
Sarja saavutti välittömästi suuren suosion Yhdysvalloissa. Vuonna 2004 se voitti Emmy-palkinnon.
Ohjelmasta on tehty lukuisia erimaalaisia versioita. Niistä mikään ei ole kuitenkaan ollut niin suuri menestys kuin alkuperäinen sarja ja useimmat lopetettiin lyhyen ajan kuluttua. 
Ensimmäinen suomalainen "Sillä silmällä" -jakso nähtiin maaliskuussa 2005. Suomalaiseen tiimiin kuuluvat: Tommy Kilponen (muoti ja tyyli), Mikael Hytönen (kulttuuri), Mikko Vesanen (sisustus), Pekka Nikumatti (ruoka ja viini) sekä Gekko (ulkonäkö).
Molempia, yhdysvaltalaista ja suomalaista, versioita esitti aiemmin Nelonen, mutta nykyisin, vuoden 2011 alussa aiemmin Suomessa näkemättömiä jaksoja Liv-kanava.
Riisuttu mies

Riisuttu mies on Aku Louhimiehen ohjaama, 15. syyskuuta 2006 ensi-iltansa saanut elokuva. "Riisuttu mies" on Louhimiehen neljäs elokuva, ja sen pääosissa esiintyvät Samuli Edelmann, Matleena Kuusniemi, Mikko Kouki, Laura Malmivaara, Jussi Parviainen ja Pentti Siimes.
Elokuvan näki vuonna 2006 elokuvateattereissa 78 077 ihmistä . Sivuosassa oleva Mikko Kouki voitti roolisuorituksestaan Jussi-palkinnon .
Elokuva on esitetty Suomen televisiossa ensi kerran 10. marraskuuta 2008 MTV3-kanavalla.
Tarina.
Elokuva kertoo nuorekkaasta pastori Antti Pitkäsestä (Samuli Edelmann), joka pyrkii olemaan kaikille täydellinen ja horjuu oman uskomisensa kanssa. Hän on naimisissa pastorina toimivan Tuulan (Matleena Kuusniemi) kanssa, joka pyrkii saamaan Antin nykyisen piispan (Jussi Parviainen) astuessa syrjään. Samalla kun Antti etenee urallaan, hän on valmis hylkäämään parhaan kaverinsa, juopottelevan Markun (Mikko Kouki), joka työskentelee Antin kanssa samassa seurakunnassa pastorina. Markun tilalle tulee boheemi teologian maisteriksi opiskellut Vilma (Laura Malmivaara), jota kohtaan Antilla alkaa heräämään tunteita.
Käsikirjoittajan ja elokuvan tekijöiden kiista.
Elokuvan käsikirjoittaja Veli-Pekka Hänninen vaati jo elokuvan tekovaiheessa tuotannon keskeyttämistä sopimusrikkomuksen takia, sillä hän ei hyväksynyt käsikirjoitukseen tehtyjä muutoksia. Helsingin käräjäoikeus hylkäsi kuitenkin Hännisen kanteen ennenaikaisena, sillä käsikirjoitusta voidaan verrata vasta valmiiseen elokuvaan. 
Helsingin hovioikeus antoi jutussa tuomion tammikuun lopulla 2007. Oikeus asetti "Riisuttu mies" -elokuvan esityskieltoon 100 000 euron sakon uhalla. Hovioikeus katsoi, että tuotantoyhtiö Lasihelmi Filmi on rikkonut sekä Hännisen yrityksen kanssa tekemää sopimusta että Hännisen oikeuksia. Hännisen yhtiö Kirjoituksia Ruudun Takaa irtisanoi sopimuksen Lasihelmi Filmin kanssa elokuussa 2005. 
Maaliskuun lopulla 2007 Hänninen pääsi sopimukseen elokuvaa rahoittaneiden FS Filmsin ja MTV3:n kanssa. Hänninen totesi esityskiellon aiheuttavan rahoittajille kohtuuttomia taloudellisia vahinkoja, koska nämä eivät olleet riidan osapuolia. Elokuvaa ei tulla näkemään enää valkokankaalla, mutta sen muut esitysmuodot, esimerkiksi televisioesitykset ja DVD-myynti ovat sallittuja. 
Arvioita.
Suomalaiskriitikot antoivat elokuvasta monenlaisia arvioita. "Helsingin Sanomien" Leena Virtanen valitti, ettei elokuva oikein kerro kirkosta tai uskosta mitään, vaan sen menevä mieshahmo voisi toimia melkein millä alalla vain. "Turun Sanomien" Tapani Maskulan mukaan "Riisuttu mies" ei edusta kotimaisella mittapuulla suoranaista pohjanoteerausta, mutta se käsittelee uskonnollisen vakaumuksen maallistumista ulkokohtaisen laiskasti ja silkkihansikkain. Maskulan mielestä ei voi syntyä purevaa satiiria, jos elokuvalla ei ole mitään pahaa sanottavana itsensä pyhäksi julistaman instituution kyvystä vastata ympäristön muuttuviin haasteisiin.
Häjyt (elokuva)

Häjyt on Aleksi Mäkelän ohjaama elokuva vuodelta 1999. Elokuva on Mäkelän kolmas pitkä elokuva, sen käsikirjoittaja on Aleksi Bardy. Pääosissa elokuvassa ovat Samuli Edelmann ja Juha Veijonen.
"Häjyt" on eräänlainen puukkojunkkari-tarina sijoitettuna 1990-luvun Etelä-Pohjanmaalle.
Elokuva sai kaikkiaan seitsemän Jussi-ehdokkuutta: paras elokuva, miespääosa (Samuli Edelmann), miessivuosa (Kalevi Haapoja), naissivuosa (Sari Havas), käsikirjoitus, puku- ja äänisuunnittelu, joista se voittikin Paras miessivuosa -kategoriassa. Lisäksi "Häjyt" palkittiin yleisö-Jussilla.
Elokuva on julkaistu DVD:nä ja Blu-rayna.
Vuonna 2025 elokuvalle julkaistiin jatko-osa Häjyt 2.
Tarina.
Jussi Murikka ja Antti Karhu pääsevät vankilasta, jossa istuivat ryöstettyään pankin. Miehet palaavat kotikulmilleen ja jatkavat samanlaista elämää kuin ennen vankilaa. Ryöstössä oli mukana myös nuori romanisyntyinen lakitieteen opiskelija Heikki Grönberg, jota ei ilmiannettu. Nyt Heikki toimii kylän nimismiehen kesälomasijaisena.
Heikki yrittää saada Jussin ja Antin kaidalle polulle, mutta se ei näytä onnistuvan. Antin lankomies, Stig Nenonen, yrittää tahollaan saada Jussin ja Antin kiikkiin. Hänen vaimonsa Sisko Nenonen on Jussin entinen heila. Vanha suola alkaa janottaa sekä Siskoa että Jussia. Jussin ja Antin alkaessa myymään laittomasti viinaa, kaksikon tilanne pahenee entisestään, jolloin Heikin on pakko tehdä asialle jotain.
Huomautuksia.
Näyttelijäkaartiin kuuluneet Samuli Edelmann, Juha Veijonen ja Teemu Lehtilä sekä tuottaja Markus Selin lupasivat lopettaa tupakoinnin, jos elokuva ylittäisi teattereissa yli 200 000:n katsojan määrän. Kyseinen rajapyykki ylittyi jo 15. helmikuuta 1999 ja lopulta elokuvaa kävi katsomassa teatterissa n. 330 000 ihmistä. 
Elokuvan ohjannut Aleksi Mäkelä on kertonut pitävänsä "Häjyjä" eräänlaisena suomalaisena westerninä.