tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Larry Graham

Larry Graham (s. 14. elokuuta 1946 Beaumont, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen basisti ja laulaja. Graham on funkmusiikin tunnetuimpia basisteja, häntä pidetään "peukutus"-tyylin kehittäjänä. 
Grahamin omaperäinen tyyli alkoi kehittyä, kun hän pyrki kompensoimaan rumpalin puutetta äitinsä yhtyeessä. Graham tuli tunnetuksi soittaessaan yhtyeessä Sly and the Family Stone, jossa hän hoiteli basistin roolin lisäksi myös basso-vokalistin tehtävää. Yhtye julkaisi ensimmäisen levynsä 1967, nousi huipulle vuonna 1969, mutta seuraava vuonna 1971 ilmestynyt levy oli viimeinen, jossa Graham oli mukana. Yhtyeessä syntyi riitoja esimerkiksi keulahahmon, Sly Stonen, holtittoman päihteiden käytön vuoksi. Grahamin ja Slyn henkivartijoiden välille syntyi lopulta tappelu, jonka Grahamin miehet hävisivät. Kahakan seurauksena hän poistui itsekin yhtyeestä.
Graham perusti 1972 oman kokoonpanon, Graham Central Stationin, jossa oli aika ajoin vaihteleva määrä Sly &amp; the Family Stonen jäseniä. Yhtye erottui muista funk-kokoonpanoista esimerkiksi gospel-vaikutteidensa ansiosta. Yhtyeen albumeista tunnetuin saattaa olla vuoden 1974 "Release Yourself". 
Graham on ollut Jehovan todistaja vuodesta 1975 ja piti siihen liittyvien velvoitteiden vuoksi pitkän levytystauon. 1990 luvulla hän kokosi Graham Central Stationin uudestaan ja oli kiertueella Earth, Wind &amp; Fire -yhtyeen kanssa. Kiertueella hän tapasi Princen, ja näin alkoi vuosikymmenien mittainen yhteistyö.
Grahamin menestynein kappale on "One in a Million You" vuodelta 1980. Se nousi R&amp;B-listan kärkeen. 
1990-luvun alusta asti Graham on tehnyt yhteistyötä Princen kanssa ja oli tämän kiertueilla 1997–2000.
Graham vieraili Suomessa marraskuussa 2011.
El Doradon kansainvälinen lentoasema

El Doradon kansainvälinen lentoasema (, on lentoasema Bogotássa, Kolumbiassa. Se on suurin lentoasema Kolumbiassa ja maan pääasiallinen kansainvälisen lentoliikenteen portti.
Historia.
Lentokenttä oli aikaisemmin liikennepiste nyt lakkautetulle kolumbialaiselle rahtiliikenneyhtiölle ACES:lle.
CDex

CDex on Windows-käyttöjärjestelmässä toimiva CD-levyjen kopiointiin tarkoitettu tietokoneohjelma eli CD-rippausohjelma. GPL-lisenssillä julkaistava CDex on avoimeen lähdekoodiin perustuva ilmainen ohjelma. Sille on tehty Linux-klooni nimeltä LCDex.
Ominaisuudet.
CDex kykenee lukemaan audio-CD-levyn sisällön (CDDA-formaatti), sekä pakkaamaan ja tallentamaan sen useissa eri tiedostomuodoissa, kuten MP3 (LAME-enkoodattuna), WAV, Vorbis, AAC, VQF, APE ja FLAC.
CDex tukee myös MP3-tiedostojen ID3-kenttien automaattista täydennystä. Kappaleiden tietoja voi hakea freedbin kaltaisista CDDB-tietokannoista.
Ohjelman kielipaketit on ladattavissa erikseen valmistajan verkkosivuilla.
Historia.
Vuonna 2000 version 1.30 betavaiheen jälkeen ohjelman kehitys siirtyi SourceForgen projektisivustolle ja siitä tuli samalla täysin ilmainen. Tammikuussa 2016 ohjelmalle etsittiin uusia kehittäjiä Albert L. Faberin lopetettua sen kehittämisen.
Melken kolmen vuoden tauon jälkeen kesäkuussa 2006 CDex:än julkaistiin 1.70 Beta 1 versio uusien kehitäjien toimesta.
Vuonna 2007 julkaistu GPL v3-lisenssi otettiin heti käyttöön CDex-ohjelmassa. Viimeinen nähtävillä oleva lähdekoodi on versiolle 1.70 Beta 2.
CDex-ohjelman SourceForge -projektisivusto on lopetettu kesällä 2015, heti ohjelmaversion 1,79 julkaisun jälkeen.
Rollins Band

Rollins Band on yhdysvaltalaisen laulajan ja säveltäjän Henry Rollinsin johtama rock-yhtye. Yhtyeen tyyli edustaa punk-rockia, heavy metallia ja vaihtoehtorockia, joskus tyyli lähentelee fuusiojazzia.
Rollins oli laulajana punk-yhtyeessä Black Flag, jonka hajoamisen jälkeen vuonna 1986 hän perusti Rollins Bandin. Vuonna 2011 Rollins ilmoitti ettei jatka enää musiikin parissa päättäen myös Rollins Bandin tarinan.
Ajan historia

Ajan historia () on Gerald James Whitrowin kirja, joka kertoo ajanlaskun ja aikakäsityksen historiasta. Kirja kertoo ihmisten aikakäsityksestä lähtien vuosituhansien päästä ja keskittyy erityisesti ajan laskemiseen ja mallintamiseen. Kirja esittelee eri aikakausina ajan mittaamiseen keksityt laitteet, mutta käsittelee myös filosofisen ja uskonnollisen vaikutuksen aiheeseen.
Kirjan on suomentanut Anto Leikola. Suomennos ilmestyi Art Housen kustantamana 1999.
Konekirjoitus

Konekirjoitus on kirjoittamista tietokoneella tai kirjoituskoneella. Kirjoittaminen tapahtuu painelemalla koneen näppäimistöä sormilla. Nopein tapa kirjoittaa on käyttää kaikkia sormia eli kymmensormijärjestelmää.
Tietokoneiden yhteydessä konekirjoitus voi olla osa tekstinkäsittelyä. Tietokoneessa käytettävä tekstinkäsittelyohjelma saattaa sisältää tiedon syöttämistä nopeuttavia ominaisuuksia kuten oikeinkirjoituksen tarkistin, automaattinen täydennys ja automaattinen korvaus.
Konekirjoitusnopeutta mitataan yksiköllä "merkkiä minuutissa" tai "sanaa minuutissa".
UNEF

UNEF () on Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri Dag Hammarskjöldin vuonna 1956 perustama YK:n rauhanturvajoukko. Ensimmäinen UNEF-operaatio eli UNEF I toteutettiin vuosina 1956-1967 ja toinen UNEF II vuosina 1973-1979.
UNEF I -operaatio.
Suomalaiskomppania YKSK osana UNEF I-operaatiota.
Ensimmäisessä (ns. UNEF I) operaatiossa vuonna 1956 rauhanturvajoukkoja lähetettiin Suezille Suezin kriisin jälkiselvittelyä varten. Suomi otti tuolloin osaa joukkojen toimintaan. Vahvuus oli kaikkiaan 258 miestä. Suomalaisten upseeristo koostui lähinnä kantahenkilökunnasta. Aliupseerit olivat pääosin reserviläisiä, mutta alipäällystöön kuului toki myös kanta-aliupseereita. Miehistötehtävissä palveli vain reserviläisiä. 
Suomalaiset saapuivat Port Saidiin 14. joulukuuta 1956. Suomalaiset siirtyivät tammikuun lopussa 1957 Port Saidista etelään Siinaille El Toriin, Abu Rudeisiin, El Kanishaan ja lähelle Pyhän Katariinan luostaria. Maaliskuussa 1957 suomalaiset ottivat vastuun Sharm el-Sheikhistä ja perustivat vartioaseman Ras Nasraniin valvomaan Akabanlahden laivaliikennettä Tiraninsalmen rannalta. Suomalaiset siirtyivät myöhemmin keväällä 1957 autokuljetuksella Gazaan. Joukkoja vaihdettiin puolen vuoden välein eli paikalla oli siis YK:n Suomen komppanian (YKSK) 1. ryhmä (YKSK1) ja 2. ryhmä (YKSK2). Syksyllä 1957 suomalaisyksikkö siirtyi Gazasta alueen eteläiseen osaan Rafahiin, josta yksikkö kotiutettiin vuoden 1957 lopulla Beirutin kautta Suomeen.
YKSK1:n komentaja oli majuri Uolevi Kettinen ja YKSK2:n majuri Ensio Siilasvuo. Suomen ensimmäisessä YK-rauhanturvaoperaatiossa ehti palvella kaikkiaan 437 sotilasta. Ensimmäisen operaation aikana kukaan ei kuollut, mutta kaksi rauhanturvaajaa menehtyi toiminta-alueella saamaansa tautiin Suomessa. 
Joukkojen komentajat.
Asemapaikkana Gazan kaupunki.
Päätttyminen.
YK:n UNEF I-operaation päättyi 19. toukokuuta 1967 tilanteen kiristyttyä Egyptin ja Israelin välisellä rajalla. Paikalla oli tällöin Brasilian, Indonesian, Intian, Kanadan ja Ruotsin YK-joukkoja. Tilanteen kiristyminen johti kesäkuussa 1967 Israelin ja ympäröivien arabimaiden väliseen sotaan.
UNEF II -operaatio.
UNEF II puolestaan oli Jom kippur -sodan jälkeen vuonna 1973 Siinaille lähetetty rauhanturvajoukko.
Arvo Aaltonen

Arvo Ossian Aaltonen (2. joulukuuta 1892 Pori – 17. kesäkuuta 1949 Pori) oli suomalainen uinnin olympiamitalisti ja yrittäjä. Aaltonen oli ensimmäinen suomalainen, joka saavutti olympiamitalin uinnissa. Seuratasolla hän edusti Porin Uimaseuraa.
Urheilu-ura.
Antwerpenin olympialaisissa vuonna 1920 Aaltonen sijoittui sekä 200 että 400 metrin rintauintikilpailuissa kolmanneksi. Hänen aikansa oli 200 metrin loppukilpailussa 3.12,2 ja 400 metrillä 6.48,0. Antwerpenin lisäksi Aaltonen osallistui myös Tukholman vuoden 1912 olympialaisiin ja 1924 Pariisin olympialaisiin. Tukholmassa Aaltonen pääsi välieriin 200 metrin rintauinnissa, Pariisissa hän ei päässyt alkueristä jatkoon. 200 metrillä Aaltonen ui parhaan aikansa vuonna 1925 (2.58,9) ja voitti viimeisen Suomen mestaruutensa vuonna 1928. Kilpaura päättyi seuraavana vuonna.
Aaltonen voitti urallaan lukuisia Suomen-mestaruuksia. Hän voitti SM-kultaa 200 metrin rintauinnissa vuosina 1909, 1911–1913, 1915, 1916, 1919–1921, 1923 ja 1925–1927. Lisäksi hän voitti SM-kultaa 100 metrin rintauinnissa vuosina 1912 ja 1915–1917 sekä 400 metrin rintauinnissa vuosina 1912, 1913 ja 1915–1917.
Aaltonen teki vuonna 1912 lyhyiden ratojen Suomen-ennätyksen 100 metrin rintauinnissa ajalla 1.23,1. Ennätys pysyi voimassa seuraavaan vuoteen, kunnes Vilhelm Lindgrén rikkoi sen. Hän otti myös vuonna 1912 200 metrin rintauinnin lyhyiden ratojen Suomen-ennätyksen haltuunsa, kun hän paransi Herman Cederbergin ennätystä 1,9 sekunnilla aikaan 3.04,9. Aaltonen paransi ennätystä myöhemmin kolme kertaa, viimeisimpänä aika 2.58,9 vuonna 1925. Ennätyksen rikkoi Toivo Reingoldt vuonna 1929.
Yksityiselämä.
Nuoruudessaan Aaltonen työskenteli vesijohtoalalla eri paikkakunnilla, kunnes perusti oman vesijohtoliikkeen Poriin vuonna 1918. Vuonna 1929 hän luopui liikkeestään ja muutti Kanadaan. Aaltonen palasi 1937 Poriin ja perusti Porin Putkityö Oy:n, josta tuli myöhemmin Arvo Aaltonen Oy. Aaltonen kuoli alkukesästä 1949 sydänhalvaukseen.
Stanley Williams

Stanley Tookie Williams III (29. joulukuuta 1953 Shreveport – 13. joulukuuta 2005 San Quentin) oli yhdysvaltalainen rikollinen, joka tunnettiin raa’an väkivaltaisen Crips-katujengin perustajana yhdessä Raymond Washingtonin kanssa. Vuonna 1981 hänet tuomittiin kuolemaan vuonna 1979 tehdyistä neljän ihmisen (kahdessa eri tapahtumassa) murhista.
Vankilassa Williams kieltäytyi avustamasta poliisitutkimuksia ja oli mukana useissa väkivaltaisissa vartijoita ja muita vankeja vastaan suunnatuissa hyökkäyksissä sekä pakoyrityksissä. Vuonna 1993 Williamsin ollessa kuolemansellissä San Quentinin vankilassa hänen käyttäytymisensä alkoi muuttua dramaattisesti. Hän aloitti jengienvastaisen työn ja pyysi anteeksi Cripsien perustamista. Hän oli mukana kirjoittamassa lastenkirjoja ja aloitti ohjelmia, joilla pyrittiin ehkäisemään lasten ja nuorten jengiytymistä. Vuonna 2004 sai ensi-iltansa omaelämäkerrallinen elokuva "Redemption: The Stan Tookie Williams Story", jossa pääosaa esitti Jamie Foxx.
13. joulukuuta 2005 Williams teloitettiin myrkkyruiskeella huolimatta maanlaajuisesta kampanjasta, jolla pyrittiin Williamsin armahdukseen. Huolimatta 68 000 ihmisen allekirjoittamasta vetoomuksesta Kalifornian kuvernööri Arnold Schwarzenegger ei myöntänyt armahdusta.
Suhmura

Suhmura on Joensuun kaupunkiin kuuluva noin tuhannen asukkaan kylä entisen Pyhäselän kunnan alueella. Suhmura sijaitsee Pohjois-Karjalassa, noin 20 kilometrin päässä Joensuusta etelään.
Suhmurassa on noin sadanoppilaan ala-aste ja vanhainkoti Iltarauha.
Suhmurassa on myös kaksi maatilamatkailuyritystä: Suhmuran Kievari ja Maatilamatkailu Hirvonen. Marttaliiton toiminnasta Suhmurassa vastaa Pyhäselän Suhmuran Martat.
Suhmura tunnetaan myös Terho A. Könösen säveltämästä ja sanoittamasta laulusta "Suhmuran Santra", joka tuli tunnetuksi Esa Pakarisen esittämänä. Laulussa Suhmura esiintyy tytön kotikylänä ja saattomatkan määränpäänä: ""Niin pitkä matka, niin pitkä matka on suatolle Suhmuraan"." Laulusta on levytetty myös englanninkielinen versio.
Suhmura on Herran Kansa -nimisen rekisteröidyn uskonnollisen liikkeen pääpaikka.
Neliökunta

Neliökunnalla tarkoitetaan matematiikassa kuntalaajennusta "K"/Q, joka on muotoa
formula_1
missä "d" on nollasta eroava rationaaliluku. Kaikki rationaalilukukunnan astetta 2 olevat laajennukset ovat tätä muotoa. Jos "d" &gt; 0, kuntaa kutsutaan reaaliseksi neliökunnaksi, ja jos "d" &lt; 0, imaginääriseksi neliökunnaksi.
Tarkan määritelmän mukaan formula_2 tarkoittaa kompleksilukukunnan 
formula_3 suppeinta alikuntaa, joka sisältää alkion formula_4.
Määritelmän mukaan formula_2 sisältää osajoukkonaan rationaalilukujen joukon formula_6, alkio formula_4 kuuluu siihen ja lisäksi joukko on suljettu peruslaskutoimitusten suhteen.
Tästä seuraa, että kunta koostuu alkioista, jotka ovat muotoa
formula_8,
missä formula_9. Kertomalla kertoimien formula_10 nimittäjät pois todetaan helposti, että voidaan valita formula_11.
Sheriffi (elokuva)

Sheriffi ("High Noon") on Fred Zinnemannin ohjaama lännenelokuvan klassikko vuodelta 1952. Se kertoo pikkukaupungin sheriffistä (Gary Cooper), jonka kaupunkilaiset jättävät yksin puolustautumaan kostamaan saapuvia rikollisia vastaan. Elokuva on kuvattu reaaliajassa eli sen tapahtumat kestävät 85 minuuttia niin kuin itse elokuvakin. Elokuvan muissa osissa nähdään Grace Kelly (uransa toisessa elokuvassa) ja Katy Jurado.
John Waynen mielestä "Sheriffi" oli epäamerikkalaisin elokuva, mitä hän oli koskaan nähnyt. Elokuvan perustilanne, jossa ystävät ja naapurit hylkäävät sheriffin ja jättävät hänet yksin kohtaamaan rikolliset, kuvasi osuvasti Hollywoodin tuolloista ilmapiiriä, jolloin liberaalit ja vasemmistomieliset elokuvantekijät kokivat usein saman kohtalon. Carl Foreman sai poikkeuksellisesti kirjoittaa käsikirjoituksen, koska Gary Cooper, yksi Hollywoodin vannoutuneimmista kommunismin vastustajista, järjesti sen. Lisäksi elokuvan pääosissa oli kaksi mustalla listalla olevaa näyttelijää: Lloyd Bridges ja Howland Chamberlain. John Waynen ”vastaus” "Sheriffille" oli Howard Hawksin ohjaama "Rio Bravo" (1959).
Elokuva valittiin vuonna 1989 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. 
Palkinnot.
Voitetut Oscar-palkinnot:
Oscar-ehdokkuudet:
Golden Globe -gaalassa "Sheriffi" sai seitsemän ehdokkuutta, joista se palkittiin neljässä kategoriassa: parhaana draamaelokuvana sekä parhaasta musiikista (Tiomkin), naissivuosasta (Jurado) ja mustavalkokuvauksesta (Floyd Crosby).
Joe R. Lansdale

Joe R. Lansdale (s. 28. lokakuuta 1951 Gladewater) on yhdysvaltalainen kirjailija, käsikirjoittaja ja itsepuolustuslajien opettaja. Hänen tuotantonsa on laaja ja monimuotoinen, sisältäen muun muassa tieteiskirjallisuutta, kauhua, lännenkertomuksia ja dekkareita. Lansdale oli yksi 1980-luvun kauhukirjallisuuden, ja erityisesti splatterpunkiksi kutsutun äärimmäisen väkivaltaisen ja nihilistisen kauhukirjallisuuden tyylisuuntauksen, tärkeimmistä kirjailijoista. Hänet on palkittu useasti muun muassa arvostetulla Bram Stoker-palkinnolla.
Myöhemmässä tuotannossaan Lansdale on keskittynyt ns. kovaksikeitettyihin dekkareihin. Landsdale sijoittaa tarinansa usein kotiseuduilleen Teksasiin ja käyttää erittäin värikästä kieltä ja hahmoja yhteiskunnallisia ja asenteellisia vääryyksiä satiirisesti käsittelevissä teoksissaan. Hänen tunnetuinta tuotantoaan on Hap ja Leonard -sarja, joka on myös suomennettu.
Lansdale on myös tunnettu itsepuolustusasiantuntija. Hän omistaa oman budo-koulun kotikaupungissaan Nacogdochesissa, jossa opetus on keskittynyt Lansdalen kehittämän Shen Chuan -itsepuolustustyylin ympärille.
Robert I (Artois)

Robert I (1216 – 8. helmikuuta 1250) oli Artois’n kreivi ja Ranskan kuninkaan Ludvig VIII Leijonan ja tämän puolison Kastilian Blankan toiseksi vanhin poika ja siten kuningas Ludvig IX:n nuorempi veli.
Isänsä tahdon mukaisesti Robertille annettiin vuonna 1237 hallittavaksi Artois’n kreivikunta. Vuonna 1240 hän kieltäytyi paavi Gregorius IX:n ehdotuksesta pyrkiä keisariksi.
Robert I osallistui veljensä Ludvigin seurassa seitsemännelle ristiretkelle ja sai surmansa eräässä hyökkäyksessa Mansourahin linnoitusta vastaan vuonna 1250.
Robert oli naimisissa Brabantin herttua Henri II:n ja Hohenstaufen Marien tyttären Matilden (tai joskus Mahaut) kanssa. Heillä oli kaksi lasta:
Alphonse (Toulouse)

Alphonse () (11. marraskuuta 1220 – 21. elokuuta 1271) oli Ranskan kuninkaan Ludvig VIII Leijonan ja hänen puolisonsa Kastilian Blankan poika.
Alphonse oli kuningas Ludvig IX Pyhän nuorempi veli ja sai isänsä testamentin määräysten mukaisesti apanage-läänityksekseen Poitoun kreivikunnan ja osan myös Auvergnesta. Pariisin vuoden 1229 rauhan mukaisesti hän solmi avioliiton Toulousen kreivin Raimund VII:n tyttären Johanna Toulouselaisen kanssa vuonna 1237. Vaimonsa ja appensa kuoltua vuonna 1249 hän peri itselleen myös Toulousen kreivikunnan.
Vuoden 1241 lopulla Alphonse joutuu vastatusten vahvan vasallinsa Hugues X de Lusignanin kanssa. Kapinoivalla vasallilla on takanaan Englannin kuninkaan Henrik III:n että myös Alphonsen oman apen Raymon VII de Saint-Gillesin tuki. Veljensä, Ludvig IX:n avustuksella hän kuitenkin voittaa kapinoitsijan ja tämän liittolaiset Taillebourgin tasitelussa 21. heinäkuuta 1242.
Alphonse osallistui kahteen eri ristiretkeen; vuonna 1248 veljensa Ludvig Pyhän kanssa Tunisiaan tehtyyn seitsemänteen ristiretkeen ja vuonna 1270 kahdeksanteen ristiretkeen. Vuonna 1252, kun hänen äitinsä Blanka kuoli, tuli Alphonsesta yhdessä veljensä Kaarlen kanssa valtionhoitaja siksi ajaksi kun kuningas Ludvig Pyhä viipyi ristiretkellään. Tänä aikana hän osallistui ns. Pariisin rauhan neuvottelemiseen, tässä rauhassa Englannin kuningas Henrik III luopui vaatimuksistaan Ranskassa oleviin alueisiin: Normandiaan, Maineen, Anjouhun ja Poitouhun. Korvauksena ranskalaiset lupasivat olla tukematta häntä vastaan kapinoivia englantilaisia.
Alphonse kuoli ilman jälkeläisiä paluumatkallaan kahdeksannelta ristiretkeltä 21. elokuuta vuonna 1271 mahdollisesti Italian Savonassa. Näin hänen läänityksensä palautuvat feodaalilakien ja perinteen mukaan lääninherralle, eli Ranskan kuninkaalle. Hänen Auvergnesta hallitsemaasa osaa kutsuttiin tämän jälkeen "kuninkaalliseksi Auvergnen alueeksi", kunnes se myöhemmin korotettiin herttuakunnaksi. Tätä aluetta ei siis pidä sekoittaa Auvergnen kreivikuntaan, eikä sen myöhemmän muodon Auvergnen dauphinén kanssa. Testamentillaan hän kuitenkin oli määrännyt alueisiinsa kuuluneen Venaissin kreivikunnan paavien Pyhälle istuimelle, jolle se siirtyi vuonna 1274 ja oli sen hallinnassa aina vallankumoukseen, vuoteen 1791 saakka.
Hiljaisuuden torni

Hiljaisuuden torni on zarathustralainen hautaustorni, johon kuolleiden ruumiit viedään haaskalintujen syötäväksi. Tapa johtuu siitä, että zarathustralaiset pitävät ruumiita saastuneina, ja uskonnon mukaan ei ole sallittua antaa niiden saastuttaa puhtaita elementtejä, kuten tulta ja maata. Hiljaisuuden tornit ovat sallittuja ainoastaan uskonnon perinteisillä alueilla Intiassa ja Iranissa.
Iranissa tornien käyttö hautaamiseen kiellettiin lailla 1970-luvulla. Kaupungit kasvoivat, ja tarvittiin lisää maata asuntojen rakentamiseen. Intian Mumbaissa hiljaisuuden tornit ovat vielä käytössä, mutta ongelmana on korppikotkien puute. Ne ovat kuolleet ympäristömyrkkyjen vuoksi, ja uskonnon harjoittajat ovat joutuneet etsimään nykyaikaisempia hautaustapoja.
Nykyisin turistit voivat tutustua Iranissa hiljaisuuden torneihin, joista tunnetuin sijaitsee Yazdissa.
Munakas

Munakas on kananmunasta paistamalla valmistettu ruoka, jota kutsutaan myös omeletiksi. Munakas valmistetaan rikkomalla munan rakenne esimerkiksi haarukalla, ja munan valkuaisaineet hyydytetään rasvatulla tai tarttumattomalla paistinpannulla. Toinen vaihtoehto on tehdä uunimunakas eli frittata, jota paistetaan uunissa 200°C:ssa ja johon voi laittaa kasviksia, kinkkua tai pekonia. 
Usein munakkaaseen lisätään ennen paistoa hiukan vettä, maitoa tai kermaa ja mausteeksi esimerkiksi suolaa ja pippuria. Munakkaan täytteeksi voidaan laittaa esimerkiksi juustoa, kinkkua tai juureksia ja vihanneksia, kuten esimerkiksi perunaa, porkkanaa, sipulia, herneitä ja tomaattia. Munakkaaseen sopivat myös liha- ja kalatuotteet, kuten kinkku, makkara tai tonnikala. Munakkaaseen voidaan käyttää myös yrttejä. 
Munakasta syödään yleensä aamiaisella tai lounaalla. 
Espanjalainen munakas.
Espanjalainen munakas "tortilla de patatas" tai "tortilla española" on tunnettu perinneruoka. Siihen käytetään munia, perunaa ja sipulia, ja se maustetaan suolalla ja mustapippurilla. Viipaloidut tai kuutioidut perunat ja sipulit kypsennetään hitaasti runsaassa öljyssä ja sekoitetaan munamassaan, ja munakas paistetaan miedolla lämmöllä. Toisen puolen paistamiseksi munakas käännetään esimerkiksi kattilankannen avulla.
Kaisa Parviainen

Katri ”Kaisa” Vellamo Parviainen (3. joulukuuta 1914 Muuruvesi – 21. lokakuuta 2002 Rauma) oli suomalainen keihäänheittäjä ja olympiamitalisti. Hän oli ensimmäinen olympiamitalin voittanut suomalainen naisyleisurheilija. 
Keihäänheiton lisäksi Parviainen saavutti menestystä myös pituushypyssä ja kilpaili myös kiekonheitossa ja kuulantyönnössä. Hän edusti seuratasolla Turun Rientoa ja Turun Urheiluliittoa. Hän paransi keihäänheiton ja pituushypyn Suomen ennätyksiä kaksi kertaa.
Myös pesäpalloilussa Parviainen menestyi SM-tasolla. Pieksämäen Palloilijoita ja vuodesta 1939 lähtien Warkauden Urheilijoita edustaessaan hän selvisi joukkueineen useamman kerran SM-loppuotteluun saakka.
Parviainen sai opetusministeriön myöntämän Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon vuonna 2001.
Pauli Janhonen

Pauli Aapeli Janhonen (20. lokakuuta 1914 Jyväskylä – 30. marraskuuta 2007 Jyväskylän mlk) oli suomalainen kilpa-ampuja ja olympiamitalisti. Hän voitti olympiahopeaa vapaakiväärikisassa (3 kertaa 40 laukausta) Lontoossa vuonna 1948 tuloksella 1 114.
Janhonen on ainoa ampuja, joka on voittanut MM-kultaa kolmen eri kiväärilajin asentokilpailussa: 1947 vapaakivääri, 1949 pienoiskivääri ja 1962 sotilaskivääri.
Janhonen oli Buenos Airesin MM-kisoissa 1949 mukana Suomen Argentiina-pokaalin voittaneessa vapaakiväärijoukkueessa, joka voitti MM-kultaa. Lisäksi hän voitti pienoiskiväärissä henkilökohtaisen kilpailun Suomen-ennätystuloksella 1 165, pystyasennon kilpailun Suomen-ennätyksellä 380 ja oli mukana voittamassa joukkuekilpailun MM-kultaa. Seuraavana vuonna Kööpenhaminan Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa Janhonen voitti kaksi henkilökohtaista PM-kultaa: vapaakiväärin yhteistuloksessa ja pienoiskiväärin pystyasennossa, jonka voittotulos oli uusi Suomen-ennätys 387. Molemmissa kilpailuissa hän oli mukana myös joukkuekultaa voittaneissa Suomen joukkueissa.
Janhonen on vanhimpana yleisen sarjan henkilökohtaisen maailmanmestaruuden voittanut suomalaisurheilija. Hän voitti MM-kultaa sotilaskivääriammunnassa vuonna 1962 päivää vaille 48-vuotiaana.
Janhonen voitti 1949 Suomen-mestaruuden sotilaskiväärissä (3 × 20 laukausta) tuloksella 531 ja sotilaskiväärin polviasennossa (tulos 177) sekä makuuasennossa (tulos 189). Seuraavana vuonna hän voitti SM-kultaa vapaakiväärin makuuasennossa (tulos 390), pienoiskiväärissä (3 × 40 laukausta, tulos 1 166) ja pienoiskiväärin pystyasennossa tuloksella 382.
Opetusministeriö myönsi Janhoselle Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon vuonna 2004.
Pizzeria

Pizzeria [pitseria] tai pitseria on ravintola, joka keskittyy lähinnä pizzoihin. Pizzojen lisäksi tuotevalikoimaan voi kuulua myös esimerkiksi kebabia, salaatteja sekä pastaa.
Maailman ensimmäisen pizzerian avasi Raffaele Esposito Napoliin vuonna 1830. Se on nimeltään Pizzeria Brandi ja toimii yhä.
Ensimmäinen Pizza Margherita valmistettiin 1889 siellä vierailleen kuningatar Margheritan kunniaksi Italian lipun väreihin.
Yhdysvalloissa pizzojen myynti alkoi 1905, kun Gennaro Lombardi asensi myymälä-kahvilaansa pizzauunin ja aloitti pizzanpalojen ("slice") myynnin.
Suomen ensimmäinen pizzeria oli Giovanni Tedeschin vuonna 1961 Haminaan perustama "Ravintola Giovanni", joka toimi 1980-luvun alkuun saakka. Seuraava tulija Suomeen oli Adriano Vinciguerran Lappeenrantaan 1964 perustama "Adriano Bar".
Tunnettuja pizzeriaketjuja ovat muun muassa Domino’s Pizza, Pizza Hut, Pizza Express, Pizzataxi, Suomessa Rax Buffet, Kotipizza sekä Rosso.
Hiekan taidemuseo

Hiekan taidemuseo on Tampereella Amurin kaupunginosassa sijaitseva Suomen vanhin yksityinen taidemuseo. Sen on perustanut teollisuusneuvos ja kultaseppä Kustaa Hiekka vuonna 1931.
Historia.
Kustaa Hiekka oli mukana perustamassa vuonna 1908 avattua Hämeen museota, joka oli Tampereen ensimmäinen museo. Perehtyessään museotoimintaan Hiekka alkoi pohtia, voisiko hän perustaa keräämälleen kokoelmalle oman museon. Hän hioi suunnitelmaa yhdessä ystävänsä kihlakunnantuomari Evert Tähkäpään kanssa. Molemmat uskoivat taiteen sivistävään vaikutukseen. Hiekka oli myös isänmaallinen ihminen, joka halusi kehittää kotimaataan ja varsinkin Tamperetta.
Museotaan varten Hiekka rakennutti Pirkankadulle tiilitalon, jonka piirsi arkkitehti Oiva Viljanen. Uusklassinen rakennus valmistui vuonna 1928, ja se oli ensimmäinen museoksi suunniteltu rakennus Tampereella. Museota ylläpitämään perustettiin vuonna 1931 Kustaa Hiekan Säätiö. Museon avajaisia vietettiin 31. lokakuuta 1931.
Hiekka asui museorakennuksen kolmannessa kerroksessa kuolemaansa, vuoteen 1937 saakka. Hän lahjoitti omaisuutensa Kustaa Hiekan Säätiölle. Myös säätiön ensimmäinen puheenjohtaja Evert Tähkäpää testamenttasi museolle oman taidekokoelmansa.
Kokoelmat.
Hiekan taidemuseon monipuolisiin kokoelmiin kuuluu perinteisen kuvataiteen lisäksi mm. huonekaluja, peilejä, kelloja, rahoja, mitaleja, hopeaa, tinaa, lasia ja kansatieteellistä esineistöä. Hiekka oli intohimoinen keräilijä, joka toi ulkomailta hyvin erikoisiakin matkamuistoja. Museon haltuun on tällä tavoin kulkeutunut samuraimiekkoja, saharausku ja jopa muumion käsi.
Kuvataidekokoelman pääosan muodostaa suomalainen taide, jota on 1850-luvulta nykyaikaan asti. Mukana on teoksia muun muassa Ferdinand von Wrightiltä, Hjalmar Munsterhjelmilta, Akseli Gallen-Kallelalta, Eero Järnefeltiltä, Pekka Haloselta, Hugo Simbergiltä ja Magnus Enckelliltä. Paikallisista taiteilijoista ovat edustettuina esimerkiksi Gabriel Engberg, Kaarlo Vuori, Lennu Juvela, Kauko Salmi, Marra Lampi ja Anna Alapuro.
Kolmipäinen pohjelihas

Pohjelihas () on kolmipäinen lihas. Se sijaitsee säären takapuolella. Pohjelihas muodostuu kahdesta lihaksesta, kaksoiskantalihaksesta ("musculus gastrocnemius") ja leveästä kantalihaksesta ("musculus soleus"), jotka kiinnittyvät kantajänteellä eli akillesjänteellä ("tendo calcaneus") kantaluuhun ("os. calcaneus"). Leveän kantalihaksen origo on pohjeluussa ("os. fibula") sekä sääriluussa ("os. tibia)". Kaksoiskantalihas peittää leveän kantalihaksen lähes kokonaan, ja sen origo on reisiluun ("os. femoris") mediaalisen ja lateraalisen nivelnastan takaosassa. Kolmipäisen pohjelihaksen päätehtävä on ylemmän nilkkanivelen plantaarifleksio, mutta kaksoiskantalihas osallistuu myös polven fleksioon.
Lihaksen harjoittaminen.
Kuntosalilla kaksoiskantalihasta harjoittavat parhaiten polvi suorassa tehdyt pohjeliikkeet, kuten pohjenousu seisten. Leveälle kantalihakselle taas saadaan harjoitusta, kun pohkeita harjoitetaan polvi koukussa, kuten istuen tehdyssä pohjenousussa.
Appianos

Appianos (; ; noin 95 – noin 165) oli kreikkalais-roomalainen historioitsija, joka oli kotoisin Aleksandriasta. Hän eli Trajanuksen, Hadrianuksen ja Antoninus Piuksen aikana.
Appianoksen elämästä tiedetään vain hyvin vähän. Tiedetään, että hän kirjoitti oman elämäkertansa, josta nykypäivään on säilynyt vain katkelmia. Tiedetään kuitenkin, että Appianos syntyi Aleksandriassa, roomalaisen Egyptin pääkaupungissa. Hänen vanhempansa olivat Rooman kansalaisia ja Appianos muuttikin myöhemmin Roomaan, jossa hän toimi lakimiehenä. Appianoksesta tiedetään myös vähän erään Cornelius Fronton kirjeen perusteella. Kirjeessään Fronto esittää, että Appianokselle annettaisiin prokuraattorin arvo. Tästä voidaan päätellä, että Appianos kuului Rooman ritarisäätyyn.
Appianos kirjoitti kreikaksi Rooman historiaa käsittelevän teoksen, joka koostui 24 kirjasta. Kirjat eivät muodosta yhtenäistä historiaa, vaan käsittelevät eri aiheita. Appianos on yksi tärkeimpiä lähteitä Rooman sisällissodista.
Mykyrokka

Mykyrokka on savolainen perinneruoka. Se on keittoruoka, joka sisältää perunoita, lihaa (yleensä sianlihaa), sydäntä, sisäelimiä, kuten maksaa ja munuaisia, sekä oleellisesti mykyjä. Mykyt (tai myvyt) ovat jauhosta ja verestä valmistettavia "sattumia", jotka kypsennetään kiehuvassa vedessä. Perinteisesti mykyrokka on ollut syksyllä (kekrin aikoihin) tapahtuvaan teurastukseen liittyvä sesonkiruoka.
Mykyrokkaa tarjotaan paikallisissa kouluissa kouluruokana ja myydään annoksina ja litramyyntinä. Mykyrokan erityislaji on hirvirokka, jota metsästysseurat tarjoavat peijaisissa..
Pohjoispohjalainen rössypottu muistuttaa hieman mykyrokkaa. Rössypotussa myvyt kuitenkin korvaa paloiteltu veripalttu, ja lihana keitossa käytetään perinteisesti sian savukylkeä.
Bertta Räsäsen vuonna 1983 tekemän ehdotuksen pohjalta keittiömestari Jaakko Kolmosen johdolla 450 kuntaan valittiin pitäjäruuat. Myös jokainen Savon silloisista kunnista valitsi omat perinneruokansa. Mykyrokka valittiin vuonna 1984 odotetusti Kiuruveden nimikkoruoaksi, ja Karttulan nimikkoruoaksi äänestettiin sen muunnelma, mykysoppa.
Tomi Kontio

Tomi Kalevi Kontio (s. 16. helmikuuta 1966 Helsinki) on suomalainen kirjailija, kolumnisti ja runoilija. Hänen tuotantonsa sisältää runoja, laulutekstejä (mm. Kelpo Pojat), proosaa sekä lasten- ja nuortenkirjoja.
Vuonna 1993 Kontio sai J. H. Erkon palkinnon esikoisteoksestaan "Tanssisalitaivaan alla". Vuonna 2000 hänen teoksensa "Keväällä isä sai siivet" sai Finlandia Junior -palkinnon. Teokselle myönnettiin myös Lasten LukuVarkaus -palkinto vuonna 2001. Romaani kuuluu trilogiaan, jonka kaksi muuta osaa ovat "Austraasian viimeiset lapset" sekä "Maan veli".
Elämä ja ura.
Kontio opiskeli Helsingin yliopistossa kirjallisuustiedettä, filosofiaa ja estetiikkaa. Hän on toiminut myös kolumnistina ja avustanut "Nuori Voima" -lehdessä. Kontio on toimittanut "Kirjailija"-lehteä yhdessä Markku Kaskelan kanssa.
Kontion runoja on käännetty useille kielille, muun muassa englanniksi, espanjaksi, puolaksi, ruotsiksi, saksaksi, tšekiksi, unkariksi ja viroksi.
Vuonna 1988 Kontio voitti J. H. Erkon kirjoituskilpailun ensimmäisen palkinnon. Hän julkaisi ensimmäiset runonsa valikoimassa "Ryhmä 92". Vuonna 1993 ilmestynyt kokoelma "Tanssisalitaivaan alla" sai J. H. Erkon palkinnon vuoden parhaana esikoisteoksena sekä vuonna 1999 Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinnon viime vuosien parhaasta esikoisteoksesta. Kontio oli Runeberg-palkintoehdokkaana novellikokoelmalla "Säädyttömät" (1994) ja romaanilla "Uumen" (1995).
Kontion ensimmäinen alle kouluikäisille suunnattu teos oli "Lehmä, jonka kyljessä oli luukku" (2006).
Kontion isä oli Orvo Kontio.
Rehtori

Rehtori (lyhenne reht.) on oppilaitoksen johtajasta käytetty nimitys. Se on käytössä kaikilla kouluasteilla alakoulusta yliopistoon.
Sana "rehtori" on peräisin latinan sanasta "rector". Tämä on tekijämuoto verbistä "regere" ’hallita’. Katolisessa kirkossa rehtoriksi kutsuttiin kirkkoherraa. Koulutuksen pariin termi siirtyikin kirkon kautta. Niin mannermaan yliopistoilla kuin kotimaan katedraalikouluilla oli johtajanaan "rector", mahdollisesti peräti "rector magnificus" ’kunnianarvoisa rehtori’. Pohjoismaissa termi siirtyikin kokonaan kirkolliselta alalta koulutusalalle samoin kuin lehtori, joka aiemmin merkitsi lukijaa, jumalanpalveluksessa avustavaa henkilöä, jonka asema oli maallikkojen ja papiston välimailla.
Suomessa rehtorilta vaaditaan kussakin koulumuodossa
Siirtymäsäännös takaa, että ne, joilla oli vuonna 1998 pätevyys rehtorin virkaan, ovat edelleen muodollisesti päteviä. Taiteen ammattiopetuksessa ja vapaassa sivistystyössä pätevyysvaatimukset ovat hieman löysempiä.
Yleensä perusopetuksessa ja lukioissa rehtorit antavat myös opetusta, mutta suurissa kouluissa ja oppilaitoksissa rehtori voi toimia puhtaasti hallintovirkamiehenä. Monissa kaupungeissa on lisäksi puhtaasti hallinnollisia rehtoreita, jotka toimivat esimerkiksi tietyn koulutusmuodon johtajina. Näillä rehtoreilla ei ole kuitenkaan lain varsinaisille rehtoreille antamaa kurinpitovaltaa. Aiemmin peruskoulujen ala-asteilla oli, suurimpia kouluja lukuun ottamatta, ainoastaan johtajaopettajia, mutta vuoden 1998 koululainsäädännön uudistus antoi näillekin rehtorin arvonimen.
Korkeakoulut.
Yliopiston rehtoriksi valittavan tulee olla ennestään tohtori tai professori. Käytännössä kaikki yliopistojen rehtorit ovat oman yliopistonsa professoreita. Rehtori valitaan nimittäin vaalilla, johon osallistuu yleensä laaja, kaikkia laitoksia edustava valitsijamieskunta. Tällaisessa järjestelmässä ulkopuolisella ei ole oikeastaan mahdollisuuksia saada tarvittavaa kannatusta. Poikkeuksen muodostavat säätiöyliopistot, kuten Aalto-yliopisto, jonka rehtorin valitsi säätiön hallitus.
Ammattikorkeakoulun rehtorilta vaaditaan jatkotutkintona suoritettu lisensiaatin tutkinto tai tohtorin tutkinto, perehtyneisyyttä ammattikorkeakoulun toimialaan ja hallinnollista kokemusta. Rehtorin virkaan tai toimeen voidaan myös nimittää ylemmän korkeakoulututkinnon suorittanut henkilö, jos hänet muutoin katsotaan erityisen ansioituneeksi tehtävään. Lisäksi rehtorilta vaaditaan, että hän hallitsee ammattikorkeakoulun opetuskielet.
Messier 25

Messier 25 on avoin tähtijoukko Jousimiehen tähdistössä. Sen havaitsi ensimmäisen kerran Philippe Loys de Chéseaux, vuonna 1745 tai 1746. Charles Messier lisäsi kohteen luetteloonsa 20. kesäkuuta 1764.
Kohteessa on ainakin kaksi spektriluokan M ja kaksi spektriluokan G jättiläistähteä. Kohteesta on havaittu yksi muuttuva tähti, jonka jakson pituus on 6,74 päivää. Kohteen iäksi arvioidaan noin 90 miljoonaa vuotta.
Kansan Tahto

Kansan Tahto on suomalainen sanomalehti. Se ilmestyi sanomalehtimuotoisena vuoden 2015 loppuun asti ja aikakauslehtenä vuosina 2016–2023.
Lehti lakkautettiin vuoden 2023 lopussa taloudellisten vaikeuksien vuoksi mutta lehti on tätä ennen lakkautettu tai lakkautunut eri syistä kymmenisen kertaa. Nettilehden varalle on jo suunnitelmia.
"Kansan Tahto" oli Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen (SDP), Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen (SSTP) ja Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (SKDL) kannattaja. Vasemmistoliiton perustamisesta (1990) lähtien se määritteli itsensä ”Pohjois-Suomen vasemmistolehdeksi”. Elokuussa 2018 "Kansan Tahto" lanseerattiin koko Suomen vasemmistolehdeksi. 
Lehteä kustansi vuodesta 1945 alkaen Kustannusosakeyhtiö Kansan Tahto Oy (vuodesta 2016 lähtien Kansan Tahto Oy).
Lehti myönsi vuosittain Kansan Tahto -mitalin.
Vasemmistoliitto lopetti lehden puoluelehtituen vuoden 2016 alusta, samoin kuin tuen "Satakunnan Työlle" ja "Ny Tidille".
Historia.
"Kansan Tahdon" perusti samanniminen sanomalehtiosuuskunta vuonna 1906 ”köyhien ja sorrettujen äänenkannattajaksi”. Lehti alkoi ilmestyä säännöllisesti Oulussa 3. helmikuuta. SDP:n puoluelehtioikeudet se sai samana vuonna Oulun puoluekokouksessa.
Päätoimittaja Yrjö Mäkelin haastettiin vuonna 1911 oikeuteen. Tuomion julistuksen jälkiseurauksena "Kansan Tahto" lakkautettiin vuoden 1914 syksyllä. Tilalle ilmestyi vuonna 1914 "Joutohetki"-niminen lehti, jonka näytenumero ilmestyi 1915. Keväällä 1915 lehti aloitti uudelleen nimellä "Oulun Sanomat", millä nimellä se jatkoi vuoteen 1917. Mäkelin istui tuomionsa vuosina 1915–1916..
Suomen sisällissodan aikana valkoisten Oulun osasto tuhosi lehtipainon ensimmäisen kerran 2. helmikuuta ja uudelleen 9. syyskuuta 1918. Sosiaalidemokraattien omistama ja Otto Karhin johtama Oulun Kirjateollisuus Osakeyhtiö aloitti lehden julkaisemisen uudelleen vuonna 1919 nimellä "Pohjan Kansa", jota käytettiin vuoteen 1922. Viranomaisten julkaisukieltojen takia lehti ilmestyi myöhemmin nimellä "Uusi Pohjan Kansa" (1923) sekä "Pohjan Voima" (1924–1930).
Vuodesta 1919 lehti oli SSTP:n ja sen seuraajajärjestöjen äänenkannattaja kesäkuuhun 1930, jolloin sen ilmestyminen estettiin Lapuan liikkeen ajamia niin sanottuja kommunistilakeja ennakoiden.
Vuonna 1945 "Kansan Tahto" alkoi ilmestyä uudelleen Pohjolan työtätekevän kansan, käytännössä SKDL:n Pohjois-Suomen piirijärjestöjen äänenkannattajana. Se siirtyi Vasemmistoliiton hallinnoimaksi 1990.
Kanchenjunga

Kanchenjunga (muita kirjoitusasuja "Kantshenjunga", "Kantšenjunga", "Kangchenjunga", "Kangchen Dzö-nga", "Khangchendzonga", "Kanchenjanga", "Kachendzonga" ja "Kangchanfanga") on Himalajalla sijaitseva maailman kolmanneksi korkein vuori. Se sijaitsee Nepalin ja Intian rajalla. Kanchenjungaan kuuluu viisi yli kahdeksan kilometrin korkuista huippua, joista korkein on 8 586 metriä korkea Päähuippu. Muita huippuja ovat 8 482 metriä korkea Keskushuippu, 8 476 metriä korkea Eteläinen huippu sekä 8 433 metriä korkea Läntinen huippu eli Yalung Kang.
Vuoteen 1852 asti Kanchenjungan uskottiin olevan maailman korkein vuori. Brittien mittaukset kuitenkin osoittivat Mount Everestin olevan korkein ja Kanchenjungan vasta kolmanneksi korkein vuori.
Vuorikiipeily.
Kanchenjungan valloittivat ensimmäisinä George Band ja Joe Brown 25. toukokuuta 1955. Brittiläinen retkikunta kunnioitti kuitenkin paikallisten ihmisten uskomusta, jonka mukaan vuoren huippu on pyhä ja pysähtyivät hieman ennen varsinaista huippua. Useimmat retkikunnat tämän jälkeen ovat noudattaneet samaa perinnettä.
Keväällä 2006 suomalainen Veikka Gustafsson teki nousun Kanchenjungalle, jonka eri vaiheista hän lähetti muutaman päivän välein viiden minuutin satelliittipuheluja Suomeen ja ne kuultiin radion aamulähetyksissä.
Vuori fiktiossa.
Kanchenjunga esiintyy fiktiossa harvakseltaan; Stanislaw Lem kertoo eräästä fiktiivisestä retkikunnasta osana juonen kehittelyä esikoiskirjassaan "Astronauicij" (suom. Kuoleman planeetta); 
Arthur Ransome käyttää nimeä kirjassaan Pääskylaakso jossa kuusi kouluikäistä nuorta kiipeää korkeimmalle norfolkilaiselle huipulle; kahden tytön vanhemmat ja eno kiipesivät heidän ikäisinään samalle huipulle jota kutsuivat silloin Matterhorniksi; molemmat ryhmät jättivät paikalle viestin käynnistään ja aikakautensa puoli- tai neljännespennin kolikon-
Zoltán Kodály

Zoltán Kodály [koda:j] (16. joulukuuta 1882 – 6. maaliskuuta 1967) oli unkarilainen säveltäjä, etnomusikologi, opettaja, lingvisti ja filosofi.
Kodály oli yksi ensimmäisistä perusteellisista kansanmusiikin tutkijoista. Hänestä tulikin myöhemmin yksi etnomusikologian uranuurtajista.
Kodály sävelsi koko elinikänsä. Hän kiinnostui vanhempana musiikin opetuksesta.
Elämä.
Kodály syntyi Kecskemétissä, mutta vietti suuren osan lapsuudestaan Galántassa ja Nagyszombatissa (nykyinen Trnava Slovakiassa). Kodály alkoi jo varhain viulunsoiton, ja oppi isältään, joka oli taitava amatöörimuusikko, musiikin peruskäsitteet. Opiskeltuaan sävellystä Hans Kösslerin opissa Budapestissa Kodály aloitti ensimmäisten joukossa kansanmusiikin tutkimisen. Tutkimusta varten Kodály kierteli kylissä ja keräsi kansanlauluperinnettä. Yhdessä Béla Bartókin kanssa hän julkaisi useita unkarilaisia kansanlaulukokoelmia. Kodály on myös säveltänyt paljon kansanmusiikkia kuoroteoksiksi.
Vuonna 1942 Kodály emeritoitui professorin virasta. Toisen maailmansodan päätyttyä hänestä tuli unkarilaisen taideneuvoston puheenjohtaja.
Sävellystyö.
Kodály sävelsi paljon pieniä teoksia, mutta myös täysmittaisen oopperan "Háry János" (1926), jota tosin ei ole kovin usein esitetty. Tunnetuimpiin teoksiin kuuluu myös sota-aikana (1944) solisteille, kuorolle, orkesterille ja uruille sävelletty messu "Missa brevis".
Musiikkikasvatus.
Vuodesta 1907 Kodály työskenteli professorina Budapestin konservatoriossa musiikinopetuksen parissa. Hän julkaisi aiheesta useita kirjoja ja esseitä. Kodály'in oppeihin viitataan musiikinopetuspiireissä usein termillä Kodály-metodi, vaikka hän ei koskaan suunnitellut täsmällistä metodia, vaan lähinnä luonnosteli erilaisia ideoita.
Kodályn musiikkikasvatusfilosofia perustuu säveltapailuun: ihmisen oman äänen käyttämiseen ja kuuntelukyvyn kehittämiseen. Aikuiset tarjoavat lapselle rakennusaineita kehitykseen yhdessä lapsen kanssa laulaen, leikkien ja kuunnellen. Pohjana ovat synnyinmaan perinteiset lastenlaulut ja kansanlaulut.
Dhaulagiri

Dhaulagiri on maailman seitsemänneksi korkein vuori (8 167 metriä). Dhaulagiri tarkoittaa "valkoista vuorta". Vuori sijaitsee Annapurnan alueella Himalajan vuoristossa.
Läntinen maailma löysi Dhaulagirin vuonna 1808, ja sitä pidettiin maailman korkeimpana vuorena yli 30 vuotta, kunnes Kanchenjunga anasti siltä tittelin. Ympäristöstä mitatun korkeuden suhteen se on lähes ylittämätön; korkeuseroa 30 km päässä sijaitsevaan Kali Gandakin rotkoon on 7 000 m.
Dhaulagirin valloitti ensimmäisinä 13. toukokuuta 1960 sveitsiläis-itävaltalainen retkikunta, johon kuuluivat Kurt Diemberger, Peter Diener, Ernst Forrer, Albin Schelbert, Nyima Dorji ja Nawang Dorji.
Vuoren huipulle on noustu viimeksi 10.5.2025.
Nanga Parbat

Nanga Parbat (, tunnetaan myös nimillä Nangaparbat Peak ja Diamir) on maailman yhdeksänneksi korkein vuori. Nanga Parbat tarkoittaa "alastonta vuorta". Nanga tarkoittaa alastonta sekä urdun että hindin kielellä, ja parbat tarkoittaa vuorta hindin kielellä. Šerpat, Himalajan seudun alkuperäisasukkaat, kutsuvat Nanga Parbatia "ihmissyöjäksi" tai "paholaisen vuoreksi".
Vuoren huippu on 8 126 metriä merenpinnan yläpuolella. Sen pohjoissivu putoaa 7 000 metriä Indus-jokeen kun taas etelärinne kohoaa 4 600 metriä viereisestä laaksosta.
Nanga Parbatin huipun saavutti ensimmäisenä 3. heinäkuuta 1953 Hermann Buhl saksalais-itävaltalaisesta retkikunnasta. Tätä ennen oli jo 31 ihmistä saanut surmansa yrittäessään vuoren valloitusta.
Valemuistosyndrooma

Valemuistosyndroomalla () tarkoitetaan ilmiötä, jossa terapeutti aiheuttaa asiakkaalleen voimakkaita valemuistoja pedofiliasta, murhista ja jopa saatanallisista kulttimenoista. 
Valemuistosyndrooma saa useimmiten alkunsa, kun henkilö hakeutuu terapiaan jonkin henkilökohtaisen ongelman (esimerkiksi masennuksen) takia. Terapeutti tuo esille mahdollisuuden, että henkilöä olisi käytetty lapsena seksuaalisesti hyväksi. Tämä saattaa hämmentää asiakasta, sillä hänellä ei ole muistikuvaa tällaisesta. Terapeutti voi kuitenkin kertoa, että vaikka muistoa ei ole, tämä ei tarkoita, ettei hyväksikäyttöä olisi voinut tapahtua. Henkilö onkin vain voinut torjua muiston. Tällaista hoidosta johtuvaa potilaalle syntyvää epäsuotuisaa tilaa kutsutaan iatrogeenisesti aiheutetuksi tilaksi. 
Palautettujen muistojen terapian () keskeisenä ajatuksena on, että lapsuudessa syntynyt, traumaattinen, torjuttu muisto voi aiheuttaa erilaisia fyysisiä ja psyykkisiä ongelmia. Ajatus traumaattisten muistojen torjunnasta on peräisin itävaltalaiselta psykiatrilta Sigmund Freudilta (1856–1939).
RMT:n tavoitteena on tiedostaa torjuttu trauma. Apuna käytetään esimerkiksi hypnoosia ja unien analysointia. Aluksi muisto on usein epämääräinen, mutta terapian edettyä se selkeytyy ja laajenee. Tiedostamisen uskotaan auttavan niihin ongelmiin, joiden takia henkilö tuli alun perin terapiaan.
Asiakkaat ovat haastaneet lukuisia oikeusjuttuja esimerkiksi vanhempiaan vastaan ilmenneiden muistojen takia. Seurauksena on ollut vankilatuomioita ja miljoonakorvauksia.
Terapia saa jatkuvasti kritiikkiä osakseen. Asiakkaat ja tutkijat ovat alkaneet epäillä terapiaa ja sen toimintaperiaatteita. Esimerkiksi lähtökohdiltaan freudilainen käsitys ajatusten ja tunteiden torjunnasta on joutunut voimakkaan tieteellisen kritiikin kohteeksi, ja piilotajuista torjuntaa pidetään yleisesti kyseenalaisena ilmiönä. Tämä vie luonnollisesti pohjan pois palautettujen muistojen terapialta. Terapia on ajanut toisinaan ihmisiä vielä suurempiin ongelmiin kuin mitä heillä oli terapiaan tullessaan.
Onkin alettu puhua valemuistosyndroomasta, jossa potilas ja terapeutti luovat potilaalle harhaisia muistikuvia.
Lapinmyyrä

Lapinmyyrä ("Microtus oeconomus") on keskikokoinen Pohjois-Euroopassa ja Aasiassa sekä Pohjois-Amerikan luoteisosissa (mukaan lukien Alaska ja Luoteis-Kanada) esiintyvä myyrälaji.
Levinneisyys.
Lapinmyyrää esiintyy Suomen pohjoisosissa. Yhtenäisen levinneisyyden eteläraja kulkee suunnilleen Rovaniemen tasolla. Lisäksi pieni erillinen kanta on löytynyt Pohjanlahden ulkosaarilta.
Muualla Euroopassa lajia esiintyy Siperiassa ja sieltä sen levinneisyyden eteläinen haara ulottuu Itämeren eteläpuolella Elbelle asti. Pohjoinen haara, johon Suomikin kuuluu, ulottuu Kuolan niemimaalle ja Pohjois-Skandinaviaan. Hollannissa, Unkarissa ja Skandinavian eteläosassa on lisäksi erilliset kannat.
Tuntomerkit.
Ruumiin pituus on n. 85–161 mm ja paino 20–80 g. Koiraat ovat noin 30 % suurempia kuin naaraat, ja Euroopan alalajit ovat pienempiä kuin Amerikan alalajit. Täysikasvuisen myyrän häntä on yleensä alle kolmannes eläimen pituudesta. Vanhoilla lapinmyyrillä se on yläpuolelta musta ja alta valkea. Turkin väri vaihtelee suuresti harmaanruskeasta kanelinväriseen, lähes oranssinsävyiseen. Turkin yleisväristä riippumatta kaikilla lainmyyrillä on selässään mustakärkisiä karvoja.
Elintavat.
Lapinmyyrää esiintyy luonnossa rehevillä suolaikuilla, missä on turvemättäitä, joihin kaivautua varsinkin talvisin. Erityisesti ojitetuilla soilla sen kannat kasvavat kun vesiraja laskee ja lisää ravintoa on saatavilla. Runsaimmin lapinmyyriä tavataan pakettipelloilta, joissa sen esiintymistiheys voi olla jopa 200–300 yksilöä hehtaarilla. Lapinmyyrä aiheuttaa myös metsätuhoja taimikoissa ja metsitetyillä pelloilla.
Ravinto.
Lapinmyyrä syö kesäisin sarojen, viljojen ja heinien vihreitä osia. Talviravintonaan se käyttää samojen kasvien maanalaisia osia. Se voi kaivaa turpeeseen useita metriä pitkiä käytäviä juuresta toiseen, samoin pakettipelloilla lapinmyyrä kaivautuu maahan paljon paremmin kuin peltomyyrä. Puun kuori on myyrälle lisäravintoa, johon se turvautuu talviaikana.
Lisääntyminen.
Lapinmyyrä on tehokas lisääntymään. Kesän aikana naarailla voi olla jopa 3–4 poikuetta, joissa n. 6–7 poikasta. Poikaset voivat saavuttaa sukukypsyyden nopeasti. Lapinmyyräkannat vaihtelevat voimakkaasti 4–5 vuoden syklissä. Kannan nousuun liittyy usein talvilisääntyminen, jos ravintotilanne hangen alla on hyvä.
Vanua Levu

Vanua Levu on Fidžin saarista toiseksi suurin. Se sijaitsee suuremmasta Viti Levun saaresta noin 60 kilometriä koilliseen.
Saarta ympäröivät koralliriutat. Se on melko epätasainen ja mäkinen. Vanua Levussa on noin 130 000 asukasta.
Vanua Levun suurimmat asutuskeskukset ovat Labasa ja Savusavu. Labasa on niistä suurempi. Siellä on noin 25 000 asukasta. Savusavu on pienempi (noin 6 000 asukasta), mutta se on melko suosittu turistien keskuudessa. Molemissa suurimmissa asutuskeskuksissa on lentoasema.
Vanua Levun tärkeimmät vientituotteet ovat sokeriruoko, riisi, sitrushedelmät ja kopra.
Kiribati on ostanut saaren, joka olisi valtion uusi koti ilmastonmuutoksen vuoksi.
Viti Levu

Viti Levu on Fidžin saarivaltion suurin saari. Se on noin 170 km pitkä ja sen pinta-ala on 10 531 km² ja asukasluku noin 580 000 asukasta. Saaren metsien peittämässä keskiosassa on myös saarivaltion korkein huippu, 1 324 metriä (toisen lähteen mukaan 1 224 m) korkea Tomanivi, joka on tunnettu myös nimellä Mt. Victoria).
Viti Levussa sijaitsee valtion pääkaupunki Suva ja siellä asuu lähes kolme neljäsosaa saarivaltion väestöstä. Muita merkittäviä kaupunkeja (sijaitsevat rannikolla) ovat:
Shishapangma

Shishapangma (8 027 m) on maailman 14. korkein vuori ja matalin yli 8 000 metriä korkeista vuorista. Shishapangma sijaitsee Himalajan vuoristossa Tiibetissä. Vuorta kutsutaan myös nimillä "Gosainthan", "Xixabangma" tai "Xixabangma Feng". 
Shishapangma kiivettiin viimeisenä maailman yli 8 000 metriä korkeista huipuista, sillä ulkomaalaisten pääsy Tiibetin alueelle oli pitkään rajoitettua. Shishapangmalle kiipesi ensimmäisenä 2. toukokuuta 1964 Hsu Chingin kymmenmiehinen kiinalaisretkikunta.
Nimi.
Vuoren tiibetiläinen nimi muodostuu sanoista "pangma" (ruohotasanko tai keto) ja "shisha" tai "chisa" (harja tai vuorijono). Vuori on siten "huippu ruohikkotasangon yllä". Vuoren nepalilais-intialainen nimi "Gosainthan" on kirjaimellisesti käännettynä "Pyhä paikka". 
Maantiede.
Shishapangma on ainoa maailman yli 8 000 metriä korkeista vuorista, joka sijaitsee kokonaan Kiinan alueella. Shishapangma on Jugal Himal -vuorijonon korkein huippu. Koska huippu sijaitsee Himalajan vuoriston pohjoisella kuivalla puolella kaukana Nepalin matalammista alueista sen profiili ei ole yhtä dramaattinen kuin muilla Himalajan korkeimmilla huipuilla. Shishapangman alueella on korkeimman huipun lisäksi myös toinen, 8 008 metrin korkeuteen yltävä huippu.
Kiipeilyn historiaa.
Ensimmäisenä Shishapangmalle kiipesi pohjoista reittiä 2.5.1964 kiinalainen retkikunta, jota johti Xǔ Jìng. Huipulle kiipesivät myös Zhāng Jùnyán, Wang Fuzhou, Wū Zōngyuè, Chén Sān, Soinam Dorjê, Chéng Tiānliàng, Migmar Zhaxi, Dorjê ja Yún Dēng.
Suomalaisista kiipeilijöistä Shishapangmalle on kiivennyt Veikka Gustafsson vuonna 2001. 
Keskustelu vuoren todellisesta huipusta.
Osa nousuista Shishapangmalle on kiistanalaisia. Useat kiipeilijöistä ovat pysähtyneet vuoren matalammalle keskushuipulle todellisen, 14 metriä korkeamman huipun sijasta. Esimerkiksi Veikka Gustafssonin monivuotinen kiipeilykumppani Ed Viesturs kiipesi Shishapangmalle Gustafssonin kanssa uudestaan vuonna 2001 saavuttaakseen vuoren todellisen huipun.