tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kaku järv

Kaku järv on Virossa Võrumaalla Rõugen kunnan Kakun kylässä sijaitseva padottu järviallas.
Maantietoa.
Patojärvi on 370 metriä pitkä ja 120 metriä leveä. Sen pinta-ala on 2,3 hehtaaria, joka sisältää pinta-alaltaan 10 aarin saaren. Pato sijaitsee järven pohjoispäässä ja sen yhteydessä on toiminut ensin vesimylly ja sitten pieni sähköä tuottava vesivoimala. Järven poikki on rakennettu pengertie, jonka itäpää katkeaa sillaksi. Penger jakaa järven kahteen järvialtaaseen, jonka pohjoisosassa sijaitsee saari ja eteläosassa on verrattain matalaa. Eteläosassa kasvaa runsaasti vesikasvillisuutta. Järvi alkaa Võrun ja Valgan väliseltä maantieltä, jonka Rõuge jõgi alittaa. Järven itäpuolen ympäristö on metsämaata ja länsipuoli laaja peltoaukea. Järvellä on asutusta kahden tilan verran ja sen ympärysmitta on 1,1 kilometriä.
Luontoarvoja.
Järvi sijaitsee viime jääkauden loppuvaiheessa syntyneessä jäätikköjokilaaksossa (), joka on järven ympäristössä suhteellisen matala. Laaksosta tuleva Rõuge jõgi liittää sen ekologisesti yläpuolella sijaitsevaan Rõugen järvialueen järviketjuun, vaikka se ei siihen kuulu.
Historiaa.
Viimeisimmän vesimyllyyn liittyvä rakennus on vuodelta 1874. Se oli suorakulmion muotoinen ja korkeaharjainen tako, jonka seinät oli rakennettu kivestä. Vuonna 1984 otetuissa valokuvissa sen katto oli romahtanut, mutta nykyään sen kohdalla on taas asuttu ja rakennuksia. Tarkempia tietoja vesimyllyn toiminnasta ei tässä ole käytettävissä.
Vesistösuhteita.
Kaku järv kuuluu Rõuge jõen valuma-alueeseen, koska se on jokeen padottuna samalla sen läpivirtausjärvi. Rõuge jõgi on Võhandu jõen sivujoki. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Työväentalomuseo

Valtakunnallinen Työväentalomuseo eli entinen Teuron Työväentalo on Riihimäen Peltosaaressa sijaitseva museo. 
Historia.
Työväentalon historia 1908–1968.
Tammelan Teuron kylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Työväentalo valmistui vuonna 1908. Hirret saatiin lahjoituksina seudun talollisilta, mutta joitain rakennustarvikkeita jouduttiin ostamaankin. Rakennustyöt tehtiin talkoilla. Talon suunnitteli kirvesmies Heikki Hagqvist.
Talo oli kylän ainoa kokoontumispaikka, ja siellä järjestettiin muun muassa tanssi-iltamia ja harjoiteltiin näytelmiä, joita sitten esitettiin talolla. Vuoden mittaan talolla pidettiin kolmet suuret juhlat: kevät-, kesä- ja syysjuhlat, joiden ohjelmassa oli puheita, laulua, näytelmiä, erilaisia ulkopelejä sekä tanssia. 
Sisällissodan aikana taloa piti hallussaan punakaarti.
1930-luvulla taloa laajennettiin. Siihen tehtiin eteinen, johon kuului sisäänkäynti, narikka ja putka. Näyttämön laajentamistakin suunniteltiin, mutta se jäi toteuttamatta.
Muun muassa maaltamuuton seurauksena Teuron työväenyhdistyksen toiminta sammui 1960-luvun mittaan.
Museon historia 1969–.
Museo perustettiin 25. lokakuuta 1969 tallentamaan ja esittelemään työväenliikkeen toimintaa. 
Vuonna 1969 talo siirrettiin Riihimäelle ilman laajennusosaa. Siirron jälkeen talon pärekatto uusittiin kahdesti, kunnes vuonna 2007 se vaihdettiin vanhan ajan tyyliseksi huopakatoksi.
Rakennus.
Taloon kuuluu kuisti, juhlasali näyttämöineen sekä salin toisessa päässä sijaitseva kahvila-puffetti ja keittiö. Sali oli talvisin kylmä, sillä sen lämmitykseen käytetty tiiliuuni ei tahtonut riittää. Vaatenaulakot olivat poikkeuksellisesti eteisen sijaan kahvion puolella, minne ne annettiin salin perällä olevasta luukusta. Epätavanomaista oli myös se, ettei talossa ollut erillistä vahtimestarin asuntoa, vaan vahtimestarit asuivat joko työväentalon läheisyydessä olevissa asunnoissa tai talon keittiössä. 
Toiminta.
Museota ylläpitää Työväenperinteen Tutkimus ry.
Museon näyttelyt koostuvat niin itse rakennuksesta kuin sinne kerätystä aineistosta. Museossa on näyteillä noin 200 suomalaisen työväenliikkeen historiaan liittyvää esinettä. Perusnäyttelyn lisäksi museolle kootaan kesäajaksi vaihtuvia näyttelyitä työnväenliikkeen historiasta sen toiminnan eri alueilta.
Syksyn jälkeen saapuu kevät

Syksyn jälkeen saapuu kevät on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut suomalainen draamaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Annika Grof. Elokuva sijoittuu 1940-luvulle uudelleenasutuksen aikaan, ja se on ensimmäinen pitkä suomalainen elokuva, jossa pääkielenä puhutaan livvinkarjalaa.
"Syksyn jälkeen saapuu kevät" -elokuvan Suomen ensi-ilta oli 28. elokuuta 2020. Elokuva sai kuvauksen Jussi-ehdokkuuden 2021, kuvaajana Jarmo Kiuru.
Vastaanotto.
Arvostelut jakautuivat ääripäihin, ja mediassa kiinnostusta herätti etenkin livvinkarjala elokuvan yhtenä kielivalintana. Ohjaaja-käsikirjoittaja Annika Grof sanoo kuitenkin tehneensä elokuvan ensisijaisesti pakolaisuudesta ja siirtolaisuudesta, jotka nousivat myös tuttuina 1940-luvun siirtolaistarinoina keskusteluihin. Pidemmissä analyyseissä elokuvaa on luonnehdittu vahvaksi, vaikuttavaksi ja runolliseksi sekä verrattu muun muassa Rauni Mollbergin "Maa on syntinen laulu"- ja "Milka"-elokuviin. Näyttelijöiden roolisuoritukset keräsivät kehuja, varsinkin pääosaa näyttelevä Asta Sveholm. Jussi Virratvuori muun muassa kuvaili "Karjalaisessa" Sveholmin taiturimaista antautumista roolilleen selittämättömän huikeaksi.
Red Bull KTM Factory Racing

Red Bull KTM Factory Racing on itävaltalainen ratamoottoripyöräilytalli, joka kilpailee MotoGP luokassa. Tallin virallinen sponsori on Red Bull.
Historia.
KTM pyöriä oli nähty aiemmin pienemmissä luokissa, mutta virallista tallia ei. Syyskuussa 2014 Pit Beirer julkisti KTM:n osallistuvan MotoGP kauteen 2017. Lokakuussa 2015 KTM RC16 pyörä sai ensi testinsä Itävallassa Red Bull Ringillä Alex Hofmannin ajamana. KTM ajoi myöhemmin lisätestejä Valencia Circuitissa, Circuito de Jerezissä, Brnossa, Misanossa ja Mugellossa. Testejä ajoivat Mika Kallio, Randy De Puniet, Karel Abraham ja Thomas Luthi. Kallio sai virallisen testikuljettajan paikan 27. lokakuuta 2015.
KTM osallistui villilläkortilla MotoGP 2016 kauden Valencian osakilpailuun. Kallio oli ainut kuljettaja, joka ajoi pyörällä sijoittuen aika-ajoissa sijalle 20. Hän joutui kuitenkin keskeyttämään, kun takapyörän tunnistimet hajosi.
Ensimmäinen kausi 2017.
KTM palkkasi Tech3 Yamahan kuljettajakaksikon Bradley Smithin ja Pol Espargarón. Myös Kallio ajoi kauden aikana muutaman kilpailun ollen parhaimmillaan kymmenes Itävallassa. Espargaró onnistui sijoittumaan parhaiten loppupisteissä ollessaan 17:sta, kun Smith oli 21:n. Espargaró ajoi KTM:lle parhaimmillaan yhdeksännen sijan Brnossa ja Itävallassa.
Tauno Aarre

Tauno Juho Armas Aarre (16. elokuuta 1897 Vaasa – 21. kesäkuuta 1941 Lahti) oli suomalainen lakimies, urheilujohtaja ja yritysjohtaja. Vuosina 1940–1941 hän oli Oy Tippaustoimisto Ab:n toimitusjohtaja.
Aarre oli koulutukseltaan lakimies. Hän toimi Suomen Hiihtoliiton (SHL) puheenjohtajana 1937–1941. Kansainvälisen hiihtoliiton (FIS) hallituksen jäsen Aarre oli vuosina 1938–1942. Hän toimi vuoden 1938 Lahden MM-hiihtojen järjestelytoimikunnan puheenjohtajana.
Siviilitehtävissä Tauno Aarre toimi lakimiehenä ja vuosina 1940–1941 Oy Tippaustoimisto Ab:n (vuodesta 1941 nimellä Veikkaustoimisto) ensimmäisenä toimitusjohtajana. Hän sai potkut Veikkaustoimiston toimitusjohtajan tehtävästä kesäkuussa 1941 vakuutuspetoksen vuoksi. Tapauksen poliisitutkinnan alettua Aarre teki itsemurhan.
Íñigo López de Mendoza

Santillanan markiisi, oikea nimi Íñigo López de Mendoza, (1398–1458) oli espanjalais-provencelainen runoilija, rikas ja ylhäissukuinen mies, myös taitava poliitikko, sotapäällikkö sekä tieteen ja taiteen suosija.
Lopez de Mendozan runot (canciones, dezires, amorosos, pastorelas, proverbios) saavuttivat aikalaisten ihastuksen. Niissä näkyy suurta Danten ja Petrarcan vaikutusta. Kuuluisimmat hänen teoksistaan ovat "Coronación de Mossén Jordi de Sant Jordi", "Cornodicta de Ponza" (1435), "lnfierno de los enamorados", "Diálogo de Bias contra fortuna" ja "Centiloquio". Hänen 42 sonettiaan ovat ensimmäiset tätä runolajia espanjan kielellä.
Mohammed Rafi

Mohammed Rafi (24. joulukuuta 1924 Kotla Sultan Singh – 31. heinäkuuta 1980 Bombay) oli intialainen laulaja. Häntä pidetään yhtenä parhaista playback-laulajista hindinkielisessä elokuvateollisuudessa. Hän voitti National Film Awards palkinnon ja kuusi Filmfare Awards -palkintoa.
Askia Ishaq I

Ishaq I (myös "Ishaq Ber" eli ”suuri”, ? – 25. maaliskuuta 1549 Kukiya) oli songhaivaltakunnan hallitsija eli askia vuosina 1539–1549.
Askia-dynastian perustajan Muhammad Turen pojat syrjäyttivät isänsä vuonna 1529. Hallitsijaksi tuli ensin vanhin veli Musa, joka tapettiin vuonna 1531. Häntä seurasi Muhammad Bonkana Kirya, joka syrjäytettiin vuonna 1537. Kolmas veli Ismail kuoli pian isänsä jälkeen vuonna 1539. Hänen jälkeensä hallitsijaksi valittiin Ishaq.
Virkamiehenä toiminut Ishaq oli Muhammad Turen ja tämän jalkavaimon Kulthum Bardan poika. Hänen äitinsä oli mahdollisesti tuaregi. Songhaivaltakunnan historian päälähteet "Tarikh al-fattaš" ja "Tarikh al-Sudan" arvioivat Ishaqia täysin eri tavoin. Edellisen mukaan hän oli älykäs, oikeamielinen ja syvästi uskonnollinen mies. Jälkimmäinen kuvailee häntä kaikkien pelkäämäksi verenhimoiseksi tappajaksi. Luonnehdinta saattaa osin perustua siihen, että Ishaq riisti suuren määrän kultaa Timbuktun kauppiailta.
Marokon ja songhaivaltakunnan suhteet kärjistyivät ensimmäisen kerran Ishaqin aikana. Wattasidi-sulttaani Abu l-Abbas Ahmad lähetti askialle kirjeen, jossa hän vaati Taghazan suolakaivoksia itselleen. Ishaq vastasi karkeasti ja lähetti tuaregit Marokkoon hävittämään Drâajoen laaksoa.
Ishaq sairastui ja kuoli Kukiyassa. Sen jälkeen valtaan nousi hänen veljensä Dawud.
Aarre (täsmennyssivu)

Aarre voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Noah Nurmi

Noah Kristian Nurmi (s. 6. helmikuuta 2001 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa edustaa turkulaista Veikkausliiga-seura FC Interiä. Hän on pelipaikaltaan toppari, joka pystyy pelaamaan myös keskikentällä.
Ura.
Nurmi on Vantaan Jalkapalloseuran ja Käpylän Pallon kasvatti. Nurmi onnistui vakuuttamaan tanskalaiset Esbjerg fB:n nuorten joukkuetta vastaan pelatussa ottelussa ja sai vuonna 2018 kaksivuotisen pelaajasopimuksen Esbjergiin. Vuonna 2019 Nurmi ja Esbjerg solmivat jatkosopimuksen vuoteen 2022 saakka.
Nurmi debytoi Tanskan pääsarjassa Superliigassa heinäkuussa 2019 FC Midtjyllandia vastaan pelatussa ottelussa. Keväällä 2020 Nurmi siirtyi lainasopimuksella turkulaiseen FC Interiin. Hän pelasi ensimmäisen Veikkausliiga-ottelunsa 1. heinäkuuta Rovaniemen Palloseuraa vastaan. Hän pelasi kauden aikana 14 liigaottelua, joissa yhdeksän kertaa avauskokoonpanossa. Kaudelle 2021 Inter osti Nurmen itselleen.
Kinahmi (Nilsiä)

Kinahmi on selänne Kuopiossa, Nilsiän keskustan länsipuolella, 4,5 kilometriä siitä ja se on eteläpohjoissuunnassa lähes 10 km pitkä, sen korkein luonnollinen kohta on 313,7 metriä merenpinnan yläpuolella, ja se on Suur-Kuopion korkein kohta ja Järvi-Suomen toiseksi korkein kohta, korkein on Rautavaaran Maaselänmäki, 318 metriä merenpinnan yläpuolella. Pääosa Kinahmin kallioselänteestä on kivilajiltaan kvartsiittia. Kinahmin länsilounaisosassa on Kinahmin kaivos. Pienempiä hylättyjä kaivoksia löytyy keskeltä länsirinnettä ja pohjoisosista. Länsirinteellä on Sibelco Nordic Oy (entinen Nilsiän Kvartsi Oy) kaivos ja välittömästi Kinahmintien länsipuolella rikastamo sekä kuivatus-, jatkojalostus- ja pakkaustoiminnot. 
Kinahmin päällä on kyläyhdistyksen tupa, kaivo, laavu korkeimmalla kohtaa ja kota pohjoisosissa ja sen takana vanhempi laavu. Kinahmin pohjoispää päätyy Pajujärventiehen ja sen itäpuolella sijaitsee Louhosareena. Kinahmin eteläpäässä on antennimasto, kantatie 75 (Kuopiontie) ja Halunan kylä. Kinahmille avattiin 26.9.1999 noin 12 km pitkä vaellusreitti opasviittoineen, Kinahmi-Konttimäki kylätoimikunnan ansiosta.
Talvisin länsirinteillä on harrastettu lautailua alas länsirinnettä ja päällä on kulkenut tai kulkee edelleen aikaisemmin moottorikelkkareitti.
Nykyään sähköpaimenella varustettuja sonniaitoja on kuusi-seitsemän esteenä jos kulkee reitin etelä-pohjoissuunnassa, kaikissa ei ole porttia vaan aidan joutuu alittamaan tai ylittämään muuten.
Kinahmin selänteen Pohjoispäähän kaavailtiin laskettelurinteitä 1987, rinteetkin kaadettiin puista auki, mutta siitä luovuttiin.
Tahko MTB, Suomen suurin maastopyöräilykilpailu, kulkee osan eteläisimmästä reitistään Kinahmin pohjoisessa osassa.
Kinahmin länsirinteeltä on Pekka Halonen maalannut taulunsa Talvimaisema Kinahmista.
S/S Navigator (1905)

S/S Navigator oli suomalainen rahtihöyrylaiva, jonka omisti Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö. Laiva oli 1920- ja 1930-luvuilla Suomen ja Etelä-Amerikan välisessä liikenteessä. Navigator upposi heinäkuun alussa 1935 Espanjan luoteisrannikon edustalla törmättyään yhteen englantilaisen "Mervyn"-laivan kanssa.
Navigator oli rakennettu 1905 Thornaby, Richardson, Duck &amp; Co Ltdin telakalla South Stocktonissa liverpoolilaiselle Kyle Transport Co Ltd -varustamolle alun perin nimellä "S/S Kirkoswald". Laivan vetoisuus oli 5 500 kuollutpainotonnia, pituus 100,30 metriä, leveys 14,34 metriä ja syväys 7,14 metriä. Koneteho oli 1 850 hevosvoimaa.
Vuonna 1912 laivan omistajaksi tuli santoslainen varustamo Cia Paulista de Madeiras ja laivan nimeksi vaihtui "S/S Conde Asdrubal". Seuraavana vuonna laivan osti lontoolainen Knowles &amp; Foster, joka myi sitten laivan 1913 helsinkiläiselle Aktiebolaget Navigator -varustamolle 25 000 punnan hinnalla. Laivan nimeksi muutettiin "S/S Navigator" ja se oli ostohetkellä Suomen kauppalaivaston suurin alus. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua 1914 laiva jäi Viipuriin. Vuonna 1915 sen omistajaksi vaihtui helsinkiläinen Ab Finland–Amerika Linjen Oy -varustamo.
Suomen sisällissodan loppuvaiheessa huhtikuussa 1918 Viipurista paenneet punaiset veivät laivan Pietariin, jossa se sai nimekseen "S/S Karl Liebknecht". Tarton rauhansopimuksen solmimisen jälkeen laiva palautettiin syyskuussa 1922 alkuperäiselle omistajavarustamolle, jonka osake-enemmistön Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö oli hankkinut. Navigator korjattiin Hietalahden telakalla ja se asetettiin sitten Suomen Etelä-Amerikan linjan liikenteeseen. 
Navigator törmäsi 7. heinäkuuta 1935 englantilaiseen "Mervyn"-laivaan Espanjan luoteisrannikon edustalla ollessaan viljalastissa matkalla Argentiinan Rosariosta Tanskan Ålborgiin. Laiva upposi kun sitä oltiin hinaamassa pois törmäyspaikalta. Navigatorin 30 hengen miehistön pelasti ruotsalainen höyrylaiva "Ceylon" ja kuljetti heidät Antverpeniin. 
Laivan seuraajaksi Suomen Etelä-Amerikan Linjalla hankittiin marraskuussa 1935 vuonna 1921 rakennettu 8 408 kuollutpainotonnin "S/S Towerdale", entinen "S/S Bompata". Se sai uudeksi nimekseen "S/S Navigator" ja se oli Suomen ja Etelä-Amerikan välisessä liikenteessä vuoteen 1956 saakka. Tämä laiva romutettiin 1959 Osakassa Japanissa.
Louis-Sébastien Mercier

Louis-Sébastien Mercier (1740–1814) oli ranskalainen kirjailija. Hän joutui Pariisin paheita kuvaavasta teoksestaan "Tableau de Paris" (1781–1789) maanpakoon, josta hän palasi vasta Ranskan suuren vallankumouksen alkaessa.
Mercierin science fiction -romaani "L'An deux mille quatre cent quarante" on sijoitettu vuoteen 2440. Teoksesta tuli hyvin suosittu ja siitä otettiin 25 painosta. Teos on yhteiskuntakritiikkiä oman aikansa Pariisista, jota romaanihenkilöt kuvaavat epäoikeudenmukaiseksi. Keskustelun jälkeen päähenkilö nukahtaa ja löytää itsensä tulevaisuuden Pariisista, jossa monet asiat ovat korjautuneet.
Mercier vastusti ranskalaisen teatterin klassismia ja moitti näytelmäkirjailijoita Jean Racinea ja Pierre Corneillea sillä perusteella, että he olivat ammentaneet näytelmiensä aiheet työhuoneestaan eivätkä “elämän avoimesta kirjasta”. Omia käsityksiään draamasta hän esitti tutkielmassa "Essai sur l’art dramatique" (1773). Mercier itse ei kuitenkaan menestynyt näytelmäkirjailijana eikä hänen näytelmistään tullut suosittuja. Hänen näytelmiään ovat esimerkiksi "Eugénie" (1767), "Les deux amis" (1770), "Le faux ami" (1772), "Le juge" (1774), "Le déserteur", "L’indigent" (1782).
Ranskan suuren vallankumouksen aikana Mercier toimi kansalliskonventin ja kansalliskokouksen jäsenenä. Hän edusti maltillista suuntaa. Kansalliskonventin äänestyksessä hän vastusti Ludvig XVI:n kuolemantuomiota ja joutui sen vuoksi vankeuteen Robespierren terrorin aikana. Vapautumisensa jälkeen hänet valittiin viidensadan neuvostoon. Hän sai historian professorin viran, ja hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi.
John Mungo-Park

John Colin Mungo-Park, s. John Colin Park (25. maaliskuuta 1918 – 27. kesäkuuta 1941) oli brittiläinen taistelulentäjä ja hävittäjä-ässä. Hän taisteli Natsi-Saksaa vastaan Toisessa maailmansodassa ja osallistui Dunkerquen taisteluun sekä taisteluun Britanniasta. Lentuepäällikkö (Squadron Leader, tri A. Pricen teoksessa kapteeni) Mungo-Park toimi Britannian Kuninkaallisten ilmavoimien palveluksessa, vuodesta 1937 lukien. Hän saavutti Distinguished Flying Crossin, (lyh. DFC) ansiosoljella. Natsi-Saksan hävittäjäkoneiden ohella, Mungo-Park pudotti Natsi-Saksan pommikoneita: kuten Heinkel He 111, Junkers Ju 88 ja Junkers Ju 87.
Mungo-Park lensi ilmeisesti myös Fairey Swordfishillä, Britannian laivaston torpedopommittajalla. Pääasiallisesti Mungo-Parkin käyttämä sotilaskone oli kuitenkin Supermarine Spitfire. Hän kaatui lentäessään 74. hävittäjälaivueessa, Belgian yläpuolella, jolloin hän lensi Vb-alatyypillä. Silloin hänen esimiehenään ja laivueen päällikkönä toimi Adolph Malan. 
John Mungo-Parkin lopullinen voittosaalis oli: 11 tuhottua, 2 jaettua, ja 5 mahdollista pudotusta sekä 4 vaurioitettua viholliskonetta.
Walter Karsten

Walter Johan Karsten (9. huhtikuuta 1868 Kuopio – 5. tammikuuta 1953 Helsinki) oli apteekkari, sai kollegiasessorin arvonimen vuonna 1920, kun se itsenäisessä Suomessa ensimmäisen kerran myönnettiin.
Henkilöhistoria.
Walter Karstenin vanhemmat olivat alikapteeni Theodor Karsten ja Sofia Wilhelmina Winter ja puoliso vuodesta 1898 Anna Elvina Juslén (k. 1939). Karsten tuli ylioppilaaksi 1889 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1893, proviisorin tutkinnon hän suoritti 1895. Hän opiskeli myös Berliinin yliopistossa 1901–1902 ja teki opintomatkoja ulkomaille. Karsten toimi apteekkarina Tammisaaressa 1896–1898 ja Helsingissä vuodesta 1898. Hän tutki muun muassa farmasiaa ja apteekkilaitoksen historiaa Suomessa, julkaisten tutkimuksia ja alaa koskevia teoksia sekä suosituksia ja mietintöjä. Hänellä oli myös useita oman alansa asiantuntija- ja luottamustehtäviä.
Remu Raitanen

Remu Emil Raitanen (s. 21. elokuuta 1997 Helsinki) on suomalainen koripalloilija. Pienenä laitahyökkääjänä tai isona laitahyökkääjänä pelaavaa Raitanen on pelannut urallaan Suomen divisioonissa ja Yhdysvaltain yliopistosarjassa. Hän on edustanut myös Suomen miesten maajoukkuetta ja maan nuorisomaajoukkueita.
Pelaajaura.
Seurajoukkueet.
Torpan Poikien kasvatti Raitanen pelasi kasvattajaseurassaan B-poikien SM-sarjaa vuosina 2011–2013 ja A-poikien SM-sarjaa kaudella 2014–2015: jokaisella näistä kolmesta kaudesta ToPo saavutti ikäluokan SM-hopeaa. Raitanen pelasi myös HBA-Märskyssä miesten valtakunnallisia divisioonia: M1DB:tä kaudella 2014–2015 ja M1DA:ta kaudella 2015–2016.
Toukokuussa 2016 Raitanen teki suullisen sopimuksen Yhdysvaltain yliopistosarja NCAA:ssa pelanneen University of San Franciscon kanssa. Hän pelasi NCAA:ssa neljä kautta vuosina 2016–2020.
Maajoukkue.
Raitanen pelasi nuorisomaaotteluita alle 16-vuotiaiden, alle 18-vuotiaiden ja alle 20-vuotiaiden maaotteluissa. Hän kuului Suomen kokoopanoon alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 2015 ja alle 20-vuotiaiden koti-EM-kilpailuissa vuonna 2016. Miesten haastajamaajoukkueessa hän pelasi vuoden 2019 universiadeissa.
Suomen miesten maajoukkueessa Raitanen debytoi maaotteluissa Viroa vastaan heinäkuussa 2020. Hän heitti ensimmäisessä miesten maaottelussaan 15 pistettä, mikä oli suurin debyyttiottelun pistelukema vuoden 2008 jälkeen.
Yksityiselämä.
Raitasen isä Jari Raitanen voitti koripallossa neljä Suomen mestarutta ja pelasi 72 miesten maaottelua.
Tissiflashmob

Tissiflashmob on Sandra Marinsin ja Säde Vallarénin järjestämä mielenilmaus, joka järjestettiin ensimmäisen kerran kesäkuussa 2019 Helsingin Hietaniemen uimarannalla. Järjestävät kritisoivat sitä, että edeltävänä vuonna nainen oli poistettu uimarannalta, koska oli ollut ilman yläosaa. Tapahtuma liittyy kansainväliseen Free the Nipple -liikkeeseen, jossa vaaditaan naisille oikeutta yläosattomuuteen julkisilla paikoilla.
Tapahtuma on järjestettiin myös vuonna 2020, kahdeksassa eri kaupungissa sekä etänä. Tällä kertaa mielenilmauksen järjestäjänä toimii feministinen aktivistiryhmä Cult Cunth.
Anatoli Fedjukin

Anatoli Viktorovitš Fedjukin (, 26. tammikuuta 1952 Voronež, Venäjän SFNT – 29. heinäkuuta 2020) oli Neuvostoliittoa edustanut käsipalloilija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Fedjukin voitti Neuvostoliiton maajoukkueessa olympiakultaa Montréalissa 1976, olympiahopeaa Moskovassa 1980 ja maailmanmestaruuden vuonna 1982. Hän kuoli 68-vuotiaana 29. heinäkuuta 2020.
Sukevan tsasouna

Sukevan tsasouna, eli Apostolien Pietarin ja Paavalin tsasouna on Sonkajärven pohjoisosassa, Sukevan taajamassa sijaitseva ortodoksinen rukoushuone. Puisen tsasounan suunnitteli arkkitehti Ilmari Ahonen ja sen vihki 18. syyskuuta 1960 arkkipiispa Paavali. Ikonostaasin on maalannut Martha Neiglick-Platonoff. 
Vuosien 1939-1944 sotien seurauksena 70 prosenttia Suomen ortodokseista joutui jättämään aiemman kotipaikkansa Suomessa. Heille rakennettiin 13 kirkkoa ja 41 tai 42 rukoushuonetta vuosina 1950-1961. Ilmari Ahonen oli tunnetuimpia tämän jälleenrakennuskauden ortodoksisten rukoushuoneiden suunnittelijoita. Sukevan tsasouna on alkuperäisessä, jälleenrakennuskauden jälkeisessä asussaan. Sen vieressä sijaitsee ortodoksinen hautausmaa. 
Nykyään toimii ortodoksisen kirkon Kuopion ja Karjalan hiippakunnan, Iisalmen ortodoksisen seurakunnan Sonkajärven alueen pyhäkkönä. Tsasounan temppelijuhlaa eli praasniekkaa vietetään 28.kesäkuuta.
Tsasounan pihalla on muistokivi Karjalaan jääneille vainajille.
Lara (nimi)

Lara on naisen etunimi. Se on lyhentymä Laura-nimen venäläisistä vastineista "Lavra" ja Larissa.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Lara on joulukuuhun 2024 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 1 010–1 020 naisella. Heistä suurin osa on syntynyt 2000- tai 2010-luvulla. Nimeä ei ole otettu almanakkaan, mutta Helsingin yliopiston almanakkatoimiston virallisessa kissojen nimipäiväkalenterissa Laran nimipäivä on 18. tammikuuta.
Taipalsaaren kirjasto

Taipalsaaren kirjasto on Taipalsaarella toimiva kunnankirjasto. Se palvelee erityisesti kunnan väestörikkaimmassa taajamassa Saimaanharjussa sijaitsevan kirjastorakennuksen ja verkkokirjaston välityksellä. Taipalsaaren kirjasto on osa Etelä-Karjalan seudullista Heili-kirjastokimppaa, jota kautta kirjaston asiakkaiden käytössä on huomattavasti yhden kunnan tarjontaa suurempi aineistovalikoima.
Taipalsaaren nykyinen kirjastotalo on vuodelta 2009. Kirjaston läheisyydestä löytyy esimerkiksi päiväkoti ja Saimaanharjun koulu.
Joseph Dente

Joseph Gottlieb Dente (23. tammikuuta 1838 Tukholma – 24. toukokuuta 1905) oli ruotsalainen viulisti, säveltäjä ja kapellimestari.
Dente sai varhaisimman musiikkikasvatuksen isältään ja suoritti sitten opintoja Tukholmassa sekä Brysselissä. Hänen opettajiaan olivat Hubert Léonard, Otto Daniel Winge, Johan Lindegren ja Franz Berwald. Dente pääsi jo 15-vuotiaana hoviorkesterin viulistiksi ja sai konserttimestarin paikan vuonna 1868. Hän toimi kuninkaallisen oopperan toisena kapellimestarina vuodesta 1872 ja pääkapellimestarina vuosina 1879–1885. Hän oli vuodesta 1870 Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen. Vuosina 1882–1903 Dente opetti kontrapunktia, sävellystä ja orkestrointia Kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Helena Munktell, Lennart Lundberg, Ernst Ellberg, Wilhelm Peterson-Berger, Wilhelm Stenhammar, Gustaf Hägg, Otto Olsson, Ivar Widéen. 
Dente esiintyi konserttisolistina Skandinaviassa, Saksassa ja Ranskassa. Hän saavutti säveltäjänä suurimmat menestyksensä operetilla "I Marocko" (1866) ja neliosaisella sinfonialla d-mollissa (1887). Muihin teoksiin kuuluu kymmenen laulun kokoelma, jonka Dente sävelsi ystävälleen Pelle Janzonille. Laulujen sanat olivat kirjoittaneet Per Atterbom, Esaias Tegnér, Johan Olof Wallin, Johan Ludvig Runeberg ja Anna Maria Lenngren.
Dente pysyi naimattomana. Hän kärsi astmasta, joka saattoi joskus haitata hänen työtään kapellimestarina.
Viljelykarkulainen

Viljelykarkulainen on yleisnimitys viljellylle kasvilajille, joka on levinnyt kasvatus- tai istutuspaikaltaan muualle, uudelle kasvupaikalle. Tilanteesta riippuen viljelykarkulaisella voidaan tarkoittaa joko uusille kasvupaikoille siirtyneitä kasviyksilöitä tai kasvilajia, jonka yksilöitä on villiytynyt uusille kasvupaikoille. Viljelykarkulaisista voidaan käyttää myös termejä "puutarhakarkulainen" tai "koristekasvikarkulainen" tarkasteltavan lajin taustasta riippuen.
Viljelykarkulainen on luonnossa usein vieraslaji, yleensä uustulokas, mutta myös luonnossa alkuperäisinä esiintyvät lajit voivat esiintyä viljelykarkulaisina. Tällaisia ovat esimerkiksi vuorijalava ("Ulmus glabra") ja metsävaahtera ("Acer platanoides"), joita kumpaakin esiintyy Suomen luonnossa sekä alkuperäisenä että viljelykarkulaisena. Osasta viljelykarkulaisia saattaa kehittyä haitallisia vieraslajeja, kuten kaukasianjättiputki ("Heracleum mantegazzianum") ja jättipalsami ("Impatiens glandulifera"), jotka kumpikin ovat Suomessa alun perin viljelykarkulaisia.
Viljelykarkulaiset voidaan jaotella vakiintuneisiin ja satunnaisiin viljelykarkulaisiin. Vakiintuneet viljelykarkulaiset pystyvät lisääntymään uusilla kasvupaikoillaan sekä potentiaalisesti myös levittäytymään eteenpäin uusille kasvupaikoille, kun taas satunnaiset viljelykarkulaiset eivät pysty luomaan lisääntyvää populaatiota uudelle kasvupaikalleen.
Viljelykarkulaiset eroavat viljelyjäänteistä siten, että viljelykarkulaiset ovat levinneet kasvatuspaikoiltaan uusille kasvupaikoille, kun taas viljelyjäänteet ovat jääneet kasvamaan ainakin suurin piirtein alkuperäiselle kasvatuspaikalleen aktiivisen kasvatus- ja hoitotoiminnan loppumisen jälkeen. Tarkka rajanveto viljelykarkulaisen ja viljelyjäänteen välille voi kuitenkin joskus olla hankalaa.
Futtsu

Futtsu () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee Bōsōn niemimaalla Tokionlahden länsirannikolla prefektuurin lounaisosassa. Kaupunkiin kuuluu pitkänomainen, Tokionlahteen työntyvä Futsunniemi. Sisämaassa sen alue nousee Bōsōn kukkuloille. Futtsussa on 42 668 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 205,53 neliökilometriä.
Osa Futtsunniemestä oli 1800-luvun alusta lähtien toiseen maailmansotaan saakka linnoituskäytössä. Sodan jälkeen sinne perustettiin Futtsun puisto virkistysalueineen. Kaupunkioikeudet Futtsu sai vuonna 1971, kun Futtsun maaseutukaupunkiin liitettiin Amahan ja Ōsawan maaseutukaupungit. Kaupungin pohjoisrannikon täyttömaalle on sijoittunut kone- ja elintarviketeollisuutta osana laajempaa Keiyōn teollisuusvyöhykettä. Etelärannikolla harjoitetaan "nori"-merilevän ja kurumakatkarapujen vesiviljelyä, sisämaassa tuotetaan riisiä, vihanneksia, hedelmiä, siitakesieniä ja maitoa. 
Futtsun nähtävyyksiä ovat Tokionlahden rannikon uimarannat, Mother bokujō -teemapuisto ja Nokogirivuori, jonne on rakennetty köysirata. Tokionlahden Kannon on 56 metriä korkea, bodhisattva Kannonia esittävä patsas. Osa kaupungin alueesta kuuluu Minami-Bōsōn puolikansallispuistoon. Futtsua palvelee JR Higashi-Nihonin Uchibō-linja.
Adolf Fredrik Lindblad

Adolf Fredrik Lindblad (1. helmikuuta 1801 Skänninge – 23. elokuuta 1878 Linköping) oli ruotsalainen säveltäjä. 
Lindblad opiskeli Johann Christian Friedrich Hæffnerin johdolla Uppsalassa vuosina 1823–1824 sekä Carl Friedrich Zelterin, Ludwig Bergerin ja Johann Bernhard Logierin johdolla Berliinissä vuosina 1825–1827. Lindblad pääsi Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi vuonna 1831 ja sai sen kultamitalin vuonna 1852. Hän opetti Tukholmassa pianonsoittoa ja sävellystä omassa musiikki-instituutissaan vuodesta 1827, kunnes myi sen opiskelijalleen Ivar Hallströmille vuonna 1861. Hallströmin ohella hänen oppilaisiinsa kuuluivat Gunnar Wennerberg, Ludvig Norman, kruununprinssi Oskar, prinsessa Eugénie ja prinssi Kustaa. 
Lindbladin läheinen ystävä oli säveltäjä Felix Mendelssohn. Hän oli läheisissä väleissä myös monien kirjailijoiden, kuten Per Atterbomin, Malla Silfverstolpen, Erik Gustaf Geijerin, Carl Jonas Love Almqvistin ja Fredrika Bremerin kanssa. Lindblad osallistui lukuisten yksityisten salonkien toimintaan ja työskenteli vuodesta 1840 lähtien ensisijaisesti salongeissa, joita itse isännöi. Suuri osa Lindbladin tuotannosta olikin yksityisiä ruotsalais- ja saksalaissalonkeja varten sävellettyä. Hänen tuotantoonsa kuuluu laulukokoelmia, jousikvartettoja, kaksi sinfoniaa ja sångspel "Frondörerna" (1835). Kruununprinssi Oskarin toiveesta sävelletty "Frondörerna" sai aluksi vaatimattoman vastaanoton, mutta saavutti suurempaa suosiota Jenny Lindin esiintyessä vuonna 1836 muokatun version pääroolissa.
Lindblad oli vuodesta 1828 naimisissa Sophie Kernellin kanssa. Pariskunta sai kolme lasta, joista yksi oli pianisti Lotten von Feilitzen.
Viljo Orpana

Viljo Johannes Orpana (8. kesäkuuta 1923 Käkisalmi – 18. tammikuuta 2000 Tervo) oli kalankasvatukseen, kalatalouteen ja kalastusmatkailuun vaikuttanut yrittäjä, joka sai ensimmäisenä Suomessa kalatalousneuvoksen arvonimen, vuonna 1985. 
Henkilöhistoria.
Kalastuskoulun Orpana suoritti 1946, kalatalousteknikoksi hän valmistui 1962. Hän työskenteli E.V. Ålbergin palveluksessa 1945, Satakunnan Maanviljelysseurassa 1946–1952 ja Kymin Uittoyhdistyksessä 1952–1968. 1950-luvulla Orpana perehtyi kalanviljelyyn Yhdysvalloissa ja oli sitten perustamassa useita kalanviljelylaitoksia Keski-Suomeen ja Savoon. Orpana perusti 1964 Rikhard Sotamaan kanssa Taimen -yhtiön ja toimi siinä vuoteen 1971 asti. Vuonna 1967 perustettua Savon Taimen -yhtiötä Orpana suunnitteli ja rakensi Mikko Jalkasen kanssa. Vuonna 1972 Orpana perusti Tervon Äyskoskelle vaimonsa kanssa kirjolohien tuotanto- ja jalostusyritys Nilakkalohi -yhtiön. Yritys sai valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon vuonna 1982. Tämän ja muiden yritystensä toiminnassa Orpana oli mukana eläkkeelle jäämiseensä saakka, vuoteen 1990. Yksi hänen muista hankkeistaan oli Tervoon perustettu Lohimaan kalastusmatkailukeskus. Orpana oli perustamassa myös Suomen Kalankasvattajaliittoa, jonka hallituksen jäsen hän oli 1964–1981, puheenjohtaja 1981–1989 ja sitten kunniapuheenjohtaja. Orpanan asiantuntemusta käytettiin myös alan eri työryhmissä. Orpana vihittiin Kuopion yliopiston kunniatohtoriksi vuonna 1991, ensimmäisenä Suomessa kalatalouden alalta. Hänelle pystytettiin muistokivi Tervon Lohimaahan kesällä 2003.
Kabara

Kabara on Timbuktun kaupunginosa sen eteläpuolella lähellä Nigerjokea. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan siellä oli 5 200 asukasta.
Kabara on Timbuktun jokisatama. Sinne johtaa Nigerin haarasta kolmen kilometrin pituinen kanava, joka on perimätiedon mukaan kaivettu songhaivaltakunnan hallitsijan Sunni Alin aikana. Kabaraan tuotiin kauppatavaraa varsinkin etelän Djennéstä. Songhaivaltakunnan aikana siellä asuivat Timbuktun sotilasjohtaja ja tullipäällikkö.
Kabarasta johtaa Timbuktuun toinen ”Virtahepokanava”, jonka vettä käytetään karjan juottamiseen ja viljelmien kasteluun. Vuosina 2006–2007 uudistetuissa kanavissa on vettä vain osan aikaa vuodesta ja ne liettyvät nopeasti. Nykyään Timbuktun jokisatamana toimii etupäässä Nigerjoen varrella sijaitseva Korioumé.
Patastenmäki

Patastenmäki on kaupunginosa Riihimäellä. Kaupunginosa on kokonaisuudessaan omakotitaloaluetta. Asukasluku oli 712 vuonna 2015. Alueella on arkkitehtien Martti ja Marjatta Jaatisen suunnittelema, vuonna 1957 valmistunut Patastenmäen tiilikoulu.
Patastenmäen alue kuului alkujaan Hausjärven kauppalaan ja Erkylän kartanon maihin, mutta sinne alkoi jo 1800-luvun lopulla levitä asutusta Riihimäeltä. Asutuksen kasvua voimisti mäen kupeeseen perustettu turvepehkutehdas, minkä vuoksi aluetta kutsuttiin myös Sammaltehtaanmäeksi.
Riihimäen erkaantuessa Hausjärvestä itsenäiseksi kauppalaksi jäi Patastenmäen alue Hausjärven puolelle, mutta Riihimäen kauppala anoi jo vuonna 1924 alueen liittämistä Riihimäkeen. Anomus kaatui Hausjärven vastustukseen. Asia nostettiin uudelleen esille 1930-luvulla, jolloin Hausjärvi suhtautui asiaan myönteisesti. Sota kuitenkin keskeytti liitosprosessiin ja vasta kesällä 1945 Patastenmäki liitettiin valtioneuvoston päätöksellä osaksi Riihimäen kauppalaa. Vuonna 1949 alue asemakaavoitettiin kaupunginosaksi.
Petsamo (Riihimäki)

Petsamo on kaupunginosa Riihimäellä. Alue on suurimmalta osin omakotitaloaluetta, mutta Ilomäen asuinalueella on myös kerrostaloja. Alueen asukasluku oli vuonna 2015 noin 1 057. Alueen palveluihin kuuluvat päiväkoti, lähikauppa, R-kioski sekä Lidl-myymälä.
Petsamoon raivattiin 1800-luvun alkupuolella Ryttylän kartanon alainen Sipusaaren torppa. Se toimi torppana 1820-luvun puoliväliin ja uudestaan 1864 lähtien. Nykyinen torpparakennus on 1860-luvulta.
Petsamon alue oli vielä 1930-luvulla rakentamaton. Kaupunginosa alueelle asemakaavoitettiin 1945. Sen kehitys nykyiseksi omakotitaloalueeksi alkoi sota-ajan jälkeisinä vuosina, ja alue onkin tyypillinen esimerkki sotien jälkeisen jälleenrakennusajan rakentamisesta. Ilomäen pientaloalue rakennettiin alueelle 1960-luvun lopulla. Riihimäen ensimmäinen keskustan ulkopuolinen kerrostaloalue rakennettiin Petsamoon, Sipusaaren alueelle.
Ichihara

Ichihara () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee Bōsōn niemimaalla Tokionlahden länsirannikolla prefektuurin keskiosassa. Etelässä kaupungin alue ulottuu Yōrōjoen vartta pitkin Bōsōn kukkuloille. Ichiharassa on 274 623 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 368,17 neliökilometriä. Pinta-alaltaan se on Chiban prefektuurin suurin kaupunki.
Nykyisen Ichiharan kaupungin alueella sijaitsivat muinoin Kazusan provinssin pääkaupunki ("kokufu") ja provinssitemppeli. Edo-kaudella seutu oli Yōrōjokea sisämaahan johtaneen liikennereitin varrella. Se eli pitkään kalastuksesta ja maanviljelystä, mutta toisen maailmansodan jälkeen se kaupungistui voimakkaasti, kun Tokionlahden rannikon täyttömaalle rakennettiin suurimittakaavainen öljy- ja kemianteollisuuden kombinaatti ja muuta teollisuutta, kuten elektroniikkateollisuutta ja laivanrakennusta. Sisämaan ylänköalueille on rakennettu suuria lähiöitä. Kaupunkioikeudet Ichihara sai vuonna 1963, kun Ichiharan maaseutukaupunki liitettiin yhteen Anesakin, Goin, Sanwan ja Shizun maaseutukaupunkien kanssa. Kaupungin keskusta sijaitsee Goin alueella.
Ichiharan nähtävyyksiä ovat kaupungin eteläosien luonnonalueet, kuten Yōrōn laakso ja Yamakuran patojärvi, jonka rannalle on perustettu lasten teemapuisto. Ylänköalueille on rakennettu lukuisia golfkenttiä, joita sanotaan Ichiharassa olevan eniten Japanissa. Kaupungin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat Kazusa Kokubun-jin ja Kazusa Kokubun-nijin temppelien jäänteet sekä Iigaoka Hachiman-gūn šintolainen pyhäkkö. Ichiharaa palvelevat JR Higashi-Nihonin Uchibō-linja, Keisei-rautateiden Chihara-linja ja Kominato-rautatien Kominato-rautatielinja.
Herajoki

Herajoki on kylä ja kaupunginosa Riihimäellä. Alue sijaitsee valtatien 3 tuntumassa ja siellä sijaitsevat Würth Oy:n pääkonttori ja logistiikkakeskus sekä Valion tehdas. Alueen asukasluku oli vuonna 2015 noin 402. Alueella toimii myös Herajoen alakoulu.
Herajoen kylä on yksi Riihimäen kylistä, jotka mainitaan jo 1500-luvulta peräisin olevissa veroluetteloissa. Herajoella on vanhastaan sijainnut neljä taloa: Paakkola, Tupala, Laurila ja Parma eli Parmala. Laurila jaettiin 1750-luvulla Yli- ja Ali-Laurilaksi ja myös Tupala jaettiin kahtia 1700-luvulla. Paakkolan tila jaettiin vasta seurvaalla vuosisadalla, mutta vuodesta 1681 alkaen kestikievarina toiminut Parmala pysyi jakamattomana. Talo oli silloisen Hausjärven pitäjän vaurain verotalo 1720-luvulta 1800-luvun alkuun. Herajoen kylää vaurastutti myös sen sijainti Hämeenlinnasta Helsinkiin vievän talvitien varressa.
Herajoen alueelta tunnetaan myös runsaasti kivikautisia löytöjä. Alueen länsipuolella sijaitseva Penninmäki on Riihimäen ensimmäinen tunnettu kiinteä muinaisjäännös. Läheiseltä Silmäkenevalta, Laurilan tilan mailta löytyi helmikuussa 1928 kookas mäntypuinen muinaissuksi. Radiohiilimenetelmällä suksi on ajoitettu ajanlaskun vaihteeseen. Se kuuluu nykyään Riihimäen kaupunginmuseon esihistoriallisen huoneen näyttelyyn.
Vanneahvenet

Vanneahvenet ("Heros") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu viisi lajia, joita tavataan Etelä-Amerikasta:
Johann Heinrich Merck

Johann Heinrich Merck (1741–1791) oli saksalainen kirjailija ja kriitikko. Hän oli vuodesta 1768 sotaneuvos Darmstadtissa. Hän ampui itsensä taloudellisen häviön pelosta.
Merckin oma kaunokirjallinen tuotanto, josta mainittavin on romanssi "Pätus und Arria" (1775), oli merkitykseltään vähäisempi kuin hänen vaikutuksensa etevien aikalaistensa kirjalliseen tuotantoon. Varsinkin Goetheen hänen vaikutuksensa oli merkittävä. Kriitikkona Merck on kuvannut tasapuolisesti Sturm und Drang -kauden valo- ja varjopuolia.
Pippurivanneahven

Pippurivanneahven ("Heros spurius") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva makeissa, pääasiassa trooppisissa vesissä elävä kalalaji. Laji voi kasvaa vähintään 6,2 senttimetrin mittaiseksi ja enintään 15 senttimetrin mittaiseksi. Se voi painaa korkeintaan 192,3 grammaa. "Heros spurius" -lajia tavataan Amazon-joen valuma-altaalta Boliviasta ja Brasiliasta.
Nazi Boni

Nazi Boni (1912 Bouan, Dédougoun piiri – 16. toukokuuta 1969 Ouagadougou) oli burkinalainen poliitikko ja kirjailija.
Boni kävi alakoulun Ouagadougoussa ja opiskeli William Pontyn normaalikoulussa Senegalissa. Hän työskenteli opettajana Ouagadougoussa ja Norsunluurannikolla.
Toisen maailmansodan jälkeen Boni siirtyi politiikkaan. Hänet valittiin Ranskan Ylä-Voltan yleisneuvostoon ja Bobo-Dioulasson kaupunginvaltuustoon vuonna 1947 sekä Ylä-Voltan edustajaksi Ranskan kansalliskokoukseen vuosina 1948, 1951 ja 1956. Vuonna 1957 hänestä tuli Ylä-Voltan aluekokouksen puheenjohtaja.
Boni oli kansallisuudeltaan bwamu ja edusti politiikassa Ylä-Voltan länsiosan väestöä. Hän kuului siirtomaavallan tukemaan Union voltaïque -puolueeseen sekä perusti vuonna 1955 Mouvement populaire de l’évolution africaine ja vuonna 1959 Mouvement du regroupement voltaïque -puolueet. Boni vastusti Ylä-Voltan politiikkaa hallinnutta Rassemblement démocratique africain -puoluetta ja kannatti Malin liittovaltiota Ranskan Länsi-Afrikan hajottua.
Boni kärsi tappion vuoden 1959 vaaleissa ja joutui pakenemaan ulkomaille Maurice Yaméogon noustua valtaan. Hän asui Bamakossa, Pariisissa ja Dakarissa ja palasi Ylä-Voltaan vuoden 1966 vallankaappauksen jälkeen. Boni sai surmansa liikenneonnettomuudessa.
Boni on yksi burkinalaisen kirjallisuuden perustanlaskijoista. Hänen romaaninsa "Le Crépuscule des temps anciens" (1962) kuvaa bwamujen perinteistä elämää ja henkistä kulttuuria. Boni on kirjoittanut myös pitkän esseen "Histoire synthétique de l’Afrique résistante" (1971).
Bobo-Dioulassossa toimiva Nazi Bonin yliopisto on nimetty Bonin mukaan.
Suklaakukkulat

Suklaakukkulat ovat geologinen muodostuma Filippiineillä Boholin provinssissa. Sen on arvioitu koostuvan yhteensä 1 260–1 776 kukkulasta, joiden korkeus vaihtelee noin 30 ja 50 metrin välillä korkeimman ollessa noin 120 metrin korkuinen. Ne kattavat kaikkiaan 50 nelilökilometrin kokoisen alueen. Kukkulat ovat ruohon peittämää kalkkikiveä ja muuttuvat kuivan kauden aikana suklaanruskeiksi ruohon kuivuessa. Suklaakukkulat ovat olleet toukokuusta 2006 lähtien ehdokas Unescon Maailmanperintöluetteloon valintakriteereillä vii ja viii.
Metsäkorpi

Metsäkorpi on kaupunginosa Riihimäen itäosassa, Hausjärven rajan tuntumassa, yhdystien 2879 varrella. Metsäkorpi kaavoitettiin uudeksi kaupunginosaksi Kokko-Taipaleen alueelle vuonna 2007. Metsäkorvessa on yksinomaan omakotitaloasutusta ja siellä sijaitsee myös matkailukeskus Lempivaara.
Eve (nimi)

Eve on monissa kielissä käytetty naisen etunimi. Sitä voidaan pitää Eva-nimen rinnakkaismuotona tai Eveliinan lyhentymänä. Suomessa Eveä on käytetty myös Eevertin puhuttelumuotona.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Eve on joulukuuhun 2024 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 1 050–1 060 naisella. Evellä ei ole suomalaista, suomenruotsalaista eikä ortodoksista nimipäivää.
Kinttulan kartano

Kinttulan kartano on Orimattilan Artjärven pitäjässä, linnuntietä noin 1,5 kilometriä Artjärven kirkosta etelälounaaseen, Pyhäjärven pohjoisrannan niemellä sijaitseva kartano. Kartanon empiretyylisen päärakennuksen suunnitteli arkkitehti A. F. Granstedt ja se rakennettiin vuosina 1837-1838.
Museovirasto on luokitellut kartanon ympäristöineen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetun kulttuuriympäristön kohteeksi (Kinttulan kartano).
Historiaa.
Kartanon perusti 1600-luvulla Arvid Forbus, jonka läänityksiin koko Artjärvi kuului. Forbus perusti seudulle myös Ratulan kartanon. Hänen tyttärensä ja ainoa lapsensa avioitui Axel Julius De la Gardien kanssa, ja molemmat kartanot siirtyivät näin miehen omaisuudeksi. Myöhemmin Kinttulan kartanon omistajasukuja ovat olleet Möllersvärdit, Ridderståhlet ja Dunckerit. Kansallisrunoilija Johan Ludvig Runeberg vieraili toisinaan Kinttulassa Dunckerien aikaan.
Katarina Dalayman

Katarina Dalayman (s. 25. tammikuuta 1963 Tukholma) on ruotsalainen oopperalaulaja. Hän loi uransa aluksi dramaattisena sopraanona, mutta on sittemmin keskittynyt mezzosopraanorooleihin.
Dalayman opiskeli Tukholman oopperakorkeakoulussa ja debytoi vuonna 1992 Tukholman kuninkaallisessa oopperassa. Dalayman on erikoistunut Richard Wagnerin ja Richard Straussin teoksiin. Hän sai hovsångerska-arvonimen vuonna 2000. Litteris et Artibus -mitali hänelle myönnettiin vuonna 2004. Vuonna 2013 parhaan oopperalevytyksen Grammy-ehdokkaana oli "Nibelungin sormus" -levytys, jolla Dalayman lauloi.
Dalaymanin kanssa yhteistyötä tehneiden kapellimestareiden joukossa ovat olleet Riccardo Chailly, Colin Davis, James Levine, Wolfgang Sawallisch, Michael Tilson Thomas, Esa-Pekka Salonen, Antonio Pappano, Mark Elder ja Zubin Mehta.
Ratulan kartano

Ratulan kartano on Orimattilan Artjärven pitäjän Ratulan kylässä, linnuntietä noin 4,5 kilometriä Artjärven kirkosta pohjoiseen, Villikkalanjärven koillisrannalla sijaitseva kartano.
Historiaa.
Kartanon perusti 1600-luvulla Arvid Forbus, jonka läänityksiin koko Artjärvi kuului. Forbus perusti seudulle myös Kinttulan kartanon. Hänen tyttärensä ja ainoa lapsensa avioitui Axel Julius De la Gardien kanssa, ja molemmat kartanot siirtyivät näin miehen omaisuudeksi.
Ratulan kartanomaisemaa halkoo 1700-luvun linjauksen säilyttänyt maantie. Kartanon päärakennus on kaksikerroksisen, ja ensimmäisen kerroksen runko on peräisin 1780-luvulta. Ministerivaltiosihteeri Alexander Armfelt (1794–1876) osti Ratulan 1835. Laajennus- ja muutostyöt käynnistettiin rivakasti. Muutostyöt suunnitteli arkkitehti Carl Ludvig Engel. Päärakennus sai toisen kerroksen, sen julkisivuun tuli pylväsparien kannattelema keskirisaliitti kolmiopäätyineen, ja rakennus vuorattiin empiretyylisin laudoituksin ja listoin.
Kartanoon liittyy englantilaistyylinen puisto huvimajoineen ja puistorakennelmineen, joita ovat muun muassa Iloniemi-paviljonki ja Eugenien telttakattoinen paviljonki vuodelta 1854. Engelin suunnittelema empirevaikutteinen viljamakasiini on luonnonpuiston reunassa. Artjärven kotiseutumuseo (Ratulantie 312) sijaitsee tässä luonnonpuistossa, noin 300 metriä kartanon päärakennuksesta länteen.
Museovirasto on luokitellut ulkoasultaan uusklassisen kartanon puistoineen ja viljelyksineen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetun kulttuuriympäristön kohteeksi (Ratulan kartano).
Garlieb Helwig Merkel

Garlieb Helwig Merkel () (1769–1850) oli saksankielinen kirjailija, joka oli syntyisin Itämerenmaakunnista Liivinmaalta. Hänen isänsä oli siellä pappina. Hän opiskeli lääketiedettä Leipzigissa ja Jenassa ja asettui 1797 asumaan Weimariin.
Tuotanto.
Itämerenmaakuntien talonpoikien maaorjuus oli jo lapsuudessa tehnyt Merkeliin syvän vaikutuksen, ja siksi hän 1796 julkaisi kirjan "Die Letten, vorzüglich in Livland, am Ende des philosophischen Jahrhunderts", jossa hän vaati maaorjuuden poistamista. Kirja herätti suurta huomiota ja suuttumusta maanomistajien keskuudessa. Maaorjuuden syntyä ja kehitystä hän käsitteli teoksessa "Die Vorzeit Livlands" (1798-1800), jonka hän omisti Liivinmaan aatelistolle.
Latvalaisen sadun pohjalle rakennetun kertomuksen "Wannem Ymanta", jonka Merkel julkaisi 1803 ja omisti Aleksanteri I:lle, väitetään tehneen syvän vaikutuksen keisariin ja osaltaan myötävaikuttaneen Itämerenmaakuntien maaorjuuden lakkautukseen. Merkel julkaisi 1814 kirjasen "Beweis dass es halb soviel koste seine Ländereien von Tagelöhnern bearbeiten zu lassen, als von leib-eigenen Bauern", jossa hän pyrki osoittamaan, että maaorjuus on maatilanomistajille taloudellisestikin epäedullinen. Talonpoikien vapautuksen jälkeen 1820 ilmestyi "Die freien Letten und Esthen". Merkelin saksalaisten maanmiestensä omaantuntoon kohdistunut vetoomus johti siihen, että vuonna 1824 saksalaiset papit perustivat Latvian kirjallisen seuran, jossa alettiin tutkia latvian kieltä ja kansanperinnettä. 
Saksassa ollessaan Merkel perusti 1803 aikakauskirjan "Scherz und Ernst". Hän oli myös kaunokirjailija ("Erzählende Schriften" 1807–1808). Saksalaisessa kirjallisuudessa hän on kuitenkin tunnettu lähinnä Goetheä ja romantikkoja vastaan tähdätyistä kirjoituksistaan "Briefe an ein Frauenzimmer über die neuesten Produkte der schönen Litteratur in Deutschland" (1800–1803). Mielenkiintoisia ovat hänen muistelmansa "Ueber Deutschland, wie ich es nach einer zehnjährigen Entfernung wiederfand" (1818) ja "Darstellungen und Charakteristiken aus meinem Leben" (1839–1840).
Kirjaus (Riihimäki)

Kirjaus on kaupunginosa Riihimäellä, valtatien 3 ja kantatien 54 varrella. Alueen asukasluku oli vuonna 2015 noin 1 071. Kaupunginosan länsipuolella, Lemmenmäen asuinalueella on yksinomaan omakotitaloasutusta, mutta itäpuolella on myös muutama kerrostalo. Kirjauksessa sijaitsee Riihimäen aluesairaala ja Riihimäen seudun terveyskeskus. Sairaalan yhteydessä on myös marraskuussa 2014 käyttöönotettu paloasema. Kirjauksessa käynnistyi vuonna 1985 Riihimäen kaupungin keskusvarikon toiminta. Vuonna 1991 aloitti Kirjauksen päiväkoti myös toimintansa. Kirjauksessa toimii myös vanhainkoti Riihikoti. Lemmenmäen alueella, kantatien 54 pohjoispuolella toimii myös huoltoasema ABC Riihimäki, joka perustettiin 31. joulukuuta 1992. Huoltoaseman yhteydessä toimii myös mm. S-Market ja Hesburger.
Qibya

Qibya on kylä Palestiinan Länsirannalla. Sen asukasluku oli vuonna 2016 arviolta 6 272. Qibya tunnetaan esimerkiksi vuoden 1953 Qibyan verilöylystä.
Maantiede.
Qibya sijaitsee Palestiinan Länsirannalla Ramallahin ja al-Birehin kuvernoraatissa noin 20 kilometriä Ramallahin kaupungista länteen. Qibyan naapuripaikkakuntia ovat Shuqba pohjoisessa, sekä Budrus ja Ni'lin etelässä. Lännessä sijaitsee vuoden 1949 tulitaukolinja eli niin sanottu vihreä linja. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 219 metriä.
Keskimääräinen vuotuinen sadanta Qibyaassa on 537,8 mm ja keskimääräinen lämpötila 19°C.
Historia.
Qibya on saanut nimensä läheisen vesilähteen mukaan. Vesilähteen nimi on puolestaan johdettu syyrian kielen sanasta "lähde". Nykyinen kylä on perustettu Osmanien valtakunnan kaudella.
Israelin itsenäistyttyä Qibyasta tuli osa Jordanian hallitsemaa Länsirantaa. Lokakuussa 1953 Israelin armeija teki palestiinalaisten sissi-iskujen tähden kostoiskun Qibyaan Jordanian puolelle. Noin 60 paikallista kuoli ja suuri osa kylän rakennuksista tuhottiin niin sanotun Qibyan verilöylyn aikana. Israelin toiminta tuomittiin kansainvälisesti.
Vuoden 1995 Oslo II-sopimuksen perusteella kylän maat jakautuivat B ja C vyöhykkeisiin. Palestiinalaishallinnon B-vyöhykkeeseen liitettiin vain 21,5 % kylän koko pinta-alasta, mutta suurin osa sen rakennetusta alueesta. Kylän C-vyöhykkeen alue on pääasiassa viljelmiä. Osa kylän alueesta on myös jäänyt Israelin rakennuttaman Länsirannan turva-aidan taakse.
Talous.
Vuonna 2010 Qibyan työssäkäyvästä väestöstä 79 % oli työllistynyt Israelin työmarkkinoilla, 10 % hallinnossa tai yksityisellä sektorilla, 6 % maataloudessa, 1 % palveluissa ja 1 % teollisuudessa. Kylässä on muutamia kauppoja, työpajoja ja oliiviöljynpuristamo.
Väestö.
Beitunian asukasluku oli Palestiinan tilastokeskuksen arvion mukaan vuonna 2016 6 272. Vuonna 2007 vastaava lukema oli 4 835. Kaupungissa on viisi moskeijaa.