tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hobyo

Hobyo ("Obbia") on vanha satamakaupunki Keski-Somaliassa, se on Galmudugin osavaltion toiseksi suurin kaupunki. Suurin osa Hobyon noin 25 000 asukkaasta kuuluu Hawiye-klaaniin. Hobyo tarkoittaa paikkaa, jossa on vettä, ja siellä onkin keitaita, joista karavaanit ja merimiehet ovat täydentäneet vesivarastojaan. 
Historia.
Obbia on merkittävä satama Afrikan sarven historiassa. Paikan historiallinen merkitys on siinä, että se on toiminut välisatamana, josta islamilaiset pyhiinvaeltajat ovat siirtyneet karavaaneista laivoihin matkallaan Mekkaan. 
Ajuraanin dynastia.
Ajuraanin Dynastia syntyi 1400-luvulla rikkaalla maanviljelysalueella Shebelejoen laaksossa. Muinainen Obbia oli Ajuraanin sulttaanikunnan kaupan keskus, joka kuului hawiye-klaaniin. Shebelejoen laaksosta kerätty sato tuotiin sinne myytäväksi. Ajuraanin hallitsijat keräsivät veronsa durrana. Ajuraanin dynastia kasvoi jopa suuremmaksi ja mahtavammaksi kuin rannikkokaupungit Mogadishu, Merka ja Baraawa yhteensä.
Kauppa Obbian ja Banaadirin rannikon välillä kukoisti jonkin aikaa. Se oli elintärkeää Ajuranin sulttaanin toimeentulolle. Tilanne kuitenkin muuttui, kun hiraabit kapinoivat menestyksekkäästi Ajuranin sulttaania vastaan ja perustivat Hirabiin itsenäisen imaaatin.
Viimeinen Hobyon Sulttaani oli sulttaani Ducaale Kahiye, joka onnistui lähettämään italialaisten kanssa työskentelevän Kenadiidin maanpakoon.
Yusuf Ali Kenadid, tarina on väärennetty keksitty tarina, jonka hänen heimonsa ovat laatineet, ja he loukkaantuivat sen jälkeen, kun he aloittivat Pakotuksen Hobyosta, jossa he ennen asuivat. Tämä traaginen maanpako johti siihen, että monet Darodit kasvattivat vihaa Brave Hawiye -klaania kohtaan. Tiedetään, että sulttaani Yusuf liittoutui sitten italialaisten kanssa tehdäkseen kaupungista Italian protektoraattiin. Heistä tuli italialaisten palvelija uskoen Darodin ottavan takaisin kaupungin, tämä osoittautui vääräksi.
Osmania-aakkosto.
Osmania-aakkosto on yksi monista somalian aakkostoista. Sen kehitti Obbion sulttaanin veli Osman Yuusuf Keenadiid Majertaan heimosta 1920-luvun alussa. Sitä luetaan ja kirjoitetaan vasemmalta oikealle. Kirjaimet perustuvat arabialaiseen kirjaimistoon. Vaikka osmania saavutti laajan kannatuksen Somaliassa ja sillä tuotettiin runsaasti kirjallisuutta, se ei yleistynyt, sillä arabi ja latina kilpailivat sen kanssa. Magan Isse Guleidin poika Hirsi Magan Isse jatkoi osmanianan kehittämistä. Hän ajautui Siad Barren hallintoa vastustaneeseen oppositioon ja joutui pakenemaan 1970-luvulla Somaliasta. Viime vuosina uudet sukupolvet ovat kiinnostuneet osmanian kirjoitusjärjestelmästä, kuten Hirsi Maganin tytär kirjailija Ayaan Hirsi Ali .
Shirley Griffith

Shirley Griffith (26. huhtikuuta 1908 Brandon, Mississippi – 18. kesäkuuta 1974 Indianapolis, Indiana) oli yhdysvaltalainen blueskitaristi ja laulaja. 
Nuoruudessaan Griffith ystävystyi bluesmuusikko Tommy Johnsonin kanssa, josta tuli hänen opettajansa. Indianapolisissa hän tapasi Scrapper Blackwellin ja Leroy Carrin, joista jälkimmäinen lupasi ottaa hänet mukaansa New Yorkiin levyttämään. Carr kuitenkin kuoli 1935 ennen kuin suunnitelma ehti toteutua.
Arthur Rosenbaum äänitti Griffithiä ja J. T. Adamsia Indianapolisissa vuonna 1961. Nämä äänitykset julkaistiin vuonna 1964 Bluesville-merkillä albumilla "Indiana Ave. Blues". Seuraavana vuonna ilmestyi samoin Rosenbaumin äänityksistä syntynyt Griffithin sooloalbumi "Saturday Blues". Vuoden 1972 paikkeilla Nick Perls teki uusia äänityksiä, jotka julkaistiin vuonna 1973 albumilla "Mississippi Blues".
Aaron Sachs

Aaron Sachs (4. heinäkuuta 1923 – 5. kesäkuuta 2014 New York) oli yhdysvaltalainen saksofonisti ja klarinetisti. Hän työskenteli useiden tunnettujen jazzmuusikoiden kanssa, mutta myös latinomusiikin parissa.
Sachsilta ilmestyi useita sooloalbumeja. Hänen lyhytkestoisesta avioliitostaan Helen Merrillin kanssa syntyi poika Alan Merrill, joka on seurannut vanhempiensa jalanjälkiä ja luonut itsekin uran musiikin alalla.
Helen Merrill

Helen Merrill (s. 21. heinäkuuta 1929) on yhdysvaltalainen jazzlaulaja. 
Merrill syntyi New Yorkissa kroatialaisille maahanmuuttajavanhemmille ja aloitti uran jo teini-iässään. Hän on julkaissut useita levytyksiä 1950-luvulta saakka ja tehnyt yhteistyötä tunnettujen muusikoiden, kuten Gil Evansin kanssa. 
Merrill oli aikoinaan naimisissa Aaron Sachsin kanssa. Poika Alan Merrill on seurannut vanhempiensa jalanjälkiä ja luonut uran musiikin alalla itsekin.
Fred Steiner

Frederick "Fred" Steiner (24. helmikuuta 1923 New York City, Yhdysvallat – 23. kesäkuuta 2011 Ajijic, Meksiko) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän syntyi New Yorkissa ja valmistui Oberlin Conservatory of Musicista.
Steiner sävelsi musiikkia lukuisiin elokuviin ja häntä on kuvailtu yhdeksi 1950- ja 1960-lukujen aktiivisimmista Hollywood-säveltäjistä. Steiner oli mukana säveltämättä The Color Purple -elokuvan musiikkia, joka oli ehdolla Oscar-voittajaksi.
Televisiossa Steiner sävelsi muun muassa Perry Mason ja The Bullwinkle Show -sarjojen tunnusmusiikit.
400 kepposta

400 kepposta () on François Truffaut'n ohjaama ranskalainen draamaelokuva vuodelta 1959. "400 kepposta" on ranskalaisen uuden aallon tunnetuimpia elokuvia. Koulumaailmaan sijoittuvan tarinan keskeinen henkilö on Antoine Doinel (Jean-Pierre Léaud), jota opettajat ja vanhemmat pitävät syrjäytyvänä hulttiona. 
Elokuva on osaksi omaelämäkerrallinen, ja Truffaut toimi sekä ohjaajana, tuottajana että käsikirjoittajana. Elokuvan nimi tulee ranskankielisestä sanonnasta "de faire les quatre cents coups" 'hurjastella, touhuta, liioitella'. Truffaut voitti Cannesissa elokuvalla parhaan ohjaajan palkinnon 1959.
Juoni.
13-vuotias Antoine asuu pienessä pariisilaishuoneistossa riitelevien ja onnettomien vanhempiensa kanssa. Hän pakenee arkea kirjoihin ja elokuviin, mutta lopulta sortuu valehteluun ja pikkurikoksiin, jotka johtavat hänet umpikujaan.
Pääosat.
Lapsia näyttelivät:
Daniel Couturier, François Nocher, Richard Kanayan, Renaud Fontanarosa, Michel Girard, Henry Moati, Bernard Abbou, Jean-François Bergouignan, Michel Lesignor, Luc Andrieux, Robert Beauvais, Bouchon, Christian Brocard, Yvonne Claudie, Marius Laurey, Claude Mansard, Jacques Monod, Henri Virlojeux.
Vastaanotto.
"400 kepposta" oli käsikirjoituksestaan Oscar-ehdokkaana 1960, mikä oli ei-yhdysvaltalaiselle elokuvalle iso saavutus tuolloin.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänestivät kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja "400 kepposta" oli mukana heistä kuudentoista listalla.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "400 kepposta" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Listalle pääsivät kaikki muutkin Truffaut’n Doinel-elokuvat, lukuun ottamatta usean ohjaajan episodielokuvaan "Rakkautta 20-vuotiaana" tehtyä tarinaa ”Antoine ja Colette”.
Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti "400 kepposta" kaikkien aikojen kahdeksanneksi parhaaksi ei-englanninkieliseksi elokuvaksi.
Peter von Bagh kirjoitti: ”"400 kepposta" kuvaa lapsuutta aidon kaihoisasti mutta ei silti hämärrä kohdetta sentimentaalisin lipsahduksin. Se on myös kipeä elokuva pojan ja hänen vanhempiensa syvästä luottamuskriisistä, jota pojan kieltäytyminen koululaitoksen autoritaarisesta kurista käytännön tasolla kiristää. Teos on täynnä hienoa huumoria; se onkin Vigon "Nolla käytöksessä" -teoksen arvokas seuraaja.”
"Helsingin Sanomien" Mikael Fränti kirjoitti elokuvan televisioesityksen alla vuonna 1989: ”Truffaut kuvaa osuvasti Antoinen koulunkäyntiä ja suhdetta ystäväänsä Reneen. Truffaut kertoo myös Antoinen vanhemmista, joiden katseet näyttävät usein torjuvilta. He haluavat vetää pojan alas aikuisten arkipäivään, joten Antoinen on pakko tavoitella itse ”omia korkeuksiaan”. Mutta joutuuko nuorukainen maksamaan tästä liian korkean hinnan?”
Beate Sirota

Beate Sirota Gordon (25. lokakuuta 1923 – 30. joulukuuta 2012) oli yksi Japanin perustuslain laatijoista. Hän kirjoitti sukupuolten välisestä tasa-arvosta ja naisten oikeuksista.
Sirota syntyi Wienissä venäjänjuutalaisen pianisti Leo Sirotan tyttärenä. Hän asui Japanissa ja Yhdysvalloissa. 
Sirotalta ilmestyi muun muassa kirja "The Only Woman in the Room - A Memoir" (1997). Hän myös piti aktiivisesti luentoja.
Leo Sirota

Leo Sirota (4. toukokuuta 1885 – 25. helmikuuta 1965) oli nykyisen Ukrainan alueella syntynyt klassinen pianisti. Hän opiskeli Wienissä Ferruccio Busonin johdolla.
Sirota asui myöhemmin Japanissa ja toisen maailmansodan päätyttyä Yhdysvalloissa. Hänellä oli laaja ohjelmisto, johon kuului muun muassa Frédéric Chopinin tuotantoa. Hän opetti jazzpianisti Minoru Matsuyaa. 
Sirota kuoli 79-vuotiaana. Hänen tyttärensä on Japanin perustuslakia laatimassa ollut Beate Sirota.
Dan McCafferty

William Daniel (Dan) McCafferty (14. lokakuuta 1946 Dunfermline, Skotlanti – 8. marraskuuta 2022) oli Nazareth-yhtyeen laulaja ja perustajajäsen. Hän oli mukana kaikilla yhtyeen julkaisuilla vuoteen 2014 saakka ja julkaisi urallansa myös kaksi sooloalbumia, vuoden 1975 "Dan McCafferty" ja vuoden 1987 "Into The Ring".
McCafferty erosi Nazarethista 45 vuoden jälkeen terveydellisiin syihin vedoten. Hän kertoi myöhemmin, ettei pystynyt enää esiintymään, mutta omasta mielestään ei kokenut mahdottomaksi, että voisi jatkossa vielä levyttää.
James Booker

James Carroll Booker III (17. tammikuuta 1939 New Orleans, Louisiana – 8. marraskuuta 1983 New Orleans) oli yhdysvaltalainen pianisti ja laulaja. Bookerin musiikillinen repertuaari oli laaja, hän soitti niin jazzia, rokkia, bluesia, boogie woogieta, gospelia kuin rhythm &amp; bluesia.
Bookerin isä oli pappi ja Booker sai klassisen musiikin koulutusta hyvin nuorena aina kahteentoista ikävuoteen saakka. Jo 11-vuotiaana hänellä oli oma radioshow New Orleansin WMRY-asemalla, jossa hän lauantai-iltapäivisin soitti pianolla bluesia ja gospelia. Ohjelma kesti muutaman vuoden ja Booker perusti myös yhtyeen nimeltään Booker Boy and the Rhythmaires.
Neljäntoista ikäisenä Booker teki ensimmäisen levynsä Imperial Recordsille. Little Booker -nimellä tehty äänite "Doin' The Hambone"/"Thinkin' 'Bout My Baby" ilmestyi vuonna 1954. Vuosina 1954–1960 hän keikkaili muun muassa Amos Milburnin, Joe Texin, Shirley and Leen, Huey Smithin, Dee Clarken, Earl Kingin, Bobby Blue Blandin, Junior Parkerin ja Smiley Lewisin kanssa, kunnes hän 1960-luvun alussa levytti listoille nousseen kappaleen "Gonzo". Seuraavien kahden vuosikymmenen aikana hän teki musiikillista yhteistyötä esimerkiksi Lloyd Pricen, Aretha Franklinin, Ringo Starrin, The Doobie Brothersin ja B.B. Kingin kanssa. 
Lupaava ura otti takapakkia vuonna 1967. Booker tuomittiin heroiinin hallussapidosta vuodeksi vankeuteen, jonka hän kärsi Angola Penitentiaryssa. Vuoden 1974 paikkeilla Booker palasi keikkalavoille, vuonna 1977 hän kiersi myös Euroopassa. Euroopassa hän myös levytti useita albumeja kuten "King of the New Orleans Keyboard Vol. I &amp;II" (JSP) "The Piano Prince of New Orleans" (Aves) ja "New Orleans Piano Wizard: Live" (Rounder). Vuosina 1977–1982 Booker soitti vakituisesti Maple Leaf Barissa New Orleansissa. 
Booker kuoli marraskuussa 1983 odottaessaan pyörätuolissa New Orleans Charity Hospitalin päivystyspoliklinikalla. Kuolinsyy oli ruumiinavauksen mukaan maksan pettäminen.
Manny Charlton

Manuel (Manny) Charlton (25. heinäkuuta 1941 La Linea, Espanja – 6. heinäkuuta 2022) oli espanjalaissyntyinen, Skotlannissa varttunut kitaristi, joka tunnettiin parhaiten Nazareth-yhtyeen kitaristina ja perustajajäsenenä.
Charlton toimi yhtyeen tuottajana ja pääsäveltäjänä monilla albumeilla. Hän erosi vuonna 1990 Nazarethista sisäisten erimielisyyksien johdosta ja johti sen jälkeen omaa yhtyettään sekä julkaisi sooloalbumeja. Vuonna 2006 hän oli mukana ruotsalaisessa From Behind -yhtyeessä yhdessä Nicky Mooren (ex-Samson) kanssa.
Nazarethin 40-vuotisjuhlavuonna, vuonna 2008 Charlton käytti kiertueellaan kolmen amerikkalaismuusikon kanssa Nazareth-nimeä herättäen närää oikean Nazarethin keskuudessa. Helmikuussa 2009 ilmoitettiin, että Charlton oli jäänyt eläkkeelle muusikon uraltaan ja että kiistat Nazarethin kanssa oli sovittu.
Karonkka

Karonkka on akateeminen perinne. Se on väitöstilaisuuden jälkeen illalla järjestettävä juhlatilaisuus, jolla vastaväitellyt tohtori kiittää vastaväittäjäänsä (opponentti), kustosta ja muita väitöskirjan luomisprosessiin osallistuneita henkilöitä. Karonkkaan kutsutaan akateemisen piirin lisäksi yleensä ystäviä ja sukulaisia.
Järjestäminen.
Professoriksi nimitetty voi järjestää nimityksen kunniaksi "professorikaronkan". Se
pidetään luontevimmin virkaanastujaisesitelmän jälkeen. Tohtorikaronkan pitämistä
pidetään Suomessa yleisesti lähes pakollisena, mutta professorikaronkan ei, vaan
sellaisen järjestää vain osa professoriksi nimitetyistä.
Karonkka järjestetään useimmiten yksityistilaisuutena ravintolassa, mutta voidaan pitää myös kotona tai osakunnan tai oman laitoksen tiloissa. Karonkan pukeutumiskoodi on miehille frakki tai tumma puku ja naisille iltapuku.
Frakin kanssa käytetään valkoisia liivejä, tosin jos karonkkaan osallistuu pelkästään miehiä, voidaan myös sopia että kaikki käyttävät mustia liivejä.
Ohjelma.
Karonkassa on erityinen perinne puheiden pitämisen suhteen. Pääruoan jälkeen väittelijä pitää puheen, jossa hän ensin kiittää vastaväittäjää, sitten kustosta, sitten muita osallistujia suurin piirtein akatemisessa tärkeysjärjestyksessä.
Sukulaisia ja/tai puolisoa kiitetään yleensä viimeiseksi. Kaikkien, jotka väittelijä "mainitsee nimeltä", odotetaan pitävän vastauspuhe samassa järjestyksessä kun heidät mainittiin alkuperäisessä puheessa.
Sanan merkitys.
Karonkka-sanan etymologia johtaa venäjänkieliseen sanaan "koronka" ("коронка", suom. "pieni kruunu"), ruotsin "karonka" välityksellä. Karonkkaa voidaan siis pitää "kruunajaisina".
Muussa yhteydessä.
Myös teatteriesitysten harjoitusprosessien ja esityssarjojen, sekä elokuvien ja TV-sarjojen kuvausten päätteeksi järjestetään usein karonkaksi kutsuttuja juhlia, joihin osallistuvat tuotannon työryhmän jäsenet. Niissä ei kuitenkaan noudateta yhtä tiukkaa pukukoodia ja etikettiä. Karonkka ei siis liity ensi-iltajuhlallisuuksiin.
Karonkkaa viettävät myöskin festivaaleja järjestämässä olleet talkoolaiset. Tällöin juhlistetaan festivaalien onnistumista ja siihen laitettua työpanosta. Festivaalien jälkeinen karonkka voidaan järjestää jopa puoli vuotta festivaalien jälkeen.
Amerikkalainen yö

Amerikkalainen yö on François Truffaut'n ohjaama ranskalainen elokuva vuodelta 1973. Sen nimi viittaa elokuva-alan termiin, jossa yökohtauksia voidaan kuvata päivällä (). Elokuva kertoo elokuvantekijöiden maailmasta.
Elokuva sai Oscarin ja Baftan ja oli kahden Oscarin ehdokkaana. Sitä pidetään yhtenä Truffaut'n parhaista töistä.
Etiopia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Etiopia on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä 104 mitalia, joista 35 on kultaisia. Se on Afrikan toiseksi menestynein maa Kenian jälkeen ja saavuttanut kaikki MM-mitalinsa vähintään 800 metrin pituisilta juoksumatkoilta. Mitaleitta Etiopia on jäänyt vain yksissä kisoissa, Roomassa 1987.
Yksittäisten lajien mitalitilastoissa Etiopia on MM-kisojen menestynein maa miesten 10 000 metrin sekä naisten 5 000:n ja 10 000 metrin juoksussa. Miesten 10 000 metrillä se on voittanut yhdeksän kultaa kahdeksastatoista mahdollisesta. Matkan kaikkien aikojen menestynein juoksija on Haile Gebrselassie, joka voitti maailmanmestaruuden vuosina 1993, 1995, 1997 ja 1999 sekä lisäksi yhden hopean ja yhden pronssin. Kenenisa Bekele voitti kymppitonnin vuosina 2003, 2005, 2007 ja 2009. Ibrahim Jeilan voitti lajin vuonna 2011 ja saavutti kaksi vuotta myöhemmin hopeaa. Bekele on voittanut kultaa myös 5 000 metrin juoksussa. Etiopian menestynein naisjuoksija on Tirunesh Dibaba, joka voitti 5 000 metrin kultaa vuosina 2003 ja 2005 sekä 10 000 metrin kultaa vuosina 2005, 2007 ja 2011 ja hopeaa vuonna 2017. Kaksinkertaisia maailmanmestareita ovat Meseret Defar, Almaz Ayana, Muktar Edris ja Gudaf Tsegay.
Helsingissä 2005 Etiopia ylti 5 000 metrillä Tirunesh Dibaban johdolla neloisvoittoon, mihin ei MM-kisojen historiassa ole Etiopian lisäksi pystynyt kuin Yhdysvallat samojen kisojen miesten 200 metrin juoksussa sekä Kenia naisten 10 000 metrillä Daegussa 2011 ja miesten 3 000 metrin estejuoksussa Pekingissä 2015. Tämän lisäksi Etiopia on saavuttanut viisi kolmoisvoittoa, kolme naisten 10 000 metrillä sekä yhden naisten 5 000 metrillä ja miesten kymppitonnilla.
Ghana yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Ghana on osallistunut vuoden 2015 kisoja lukuun ottamatta kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Sen urheilijat ovat saavuttaneet kaksi mitalia, molemmat Helsingin kisoissa 2005.
Ensimmäinen MM-kilpailuissa pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon yltänyt ghanalainen oli Emmanuel Tuffour, joka sijoittui 200 metrin juoksussa seitsemänneksi Stuttgartissa 1993. Vuonna 1997 Ateenassa Ghana sijoittui 4 × 100 metrin viestijuoksussa viidenneksi joukkueella, johon kuuluivat Abu Duah, Eric Nkansah, Aziz Zakari ja Emmanuel Tuffour. Samoissa kisoissa Andrew Owusu sijoittui kolmiloikassa kahdeksanneksi. Edmontonissa 2001 maan paras saavutus oli Aziz Zakarin seitsemäs sija 100 metrin juoksussa. Pariisissa 2003 Ignisious Gaisah sijoittui pituushypyssä neljänneksi, Akosua Serwah 800 metrin juoksussa seitsemänneksi ja Andrew Owusu kolmiloikassa kahdeksanneksi. Helsingissä 2005 Ignisious Gaisah saavutti pituushypyssä hopeaa ja Margaret Simpson seitsenottelussa pronssia. Osakassa 2007, Berliinissä 2009, Daegussa 2011 ja Moskovassa 2013 maa jäi jälleen vaille pistesijoja. Moskovassa Ignisious Gaisah saavutti pituushypyssä hopeaa mutta edusti Alankomaita. Pekingiin 2015 Ghana oli ilmoittautunut, mutta lopulta yksikään ghanalaisurheilija ei kilpaillut. Lontoossa 2017 ja Dohassa 2019 maa jäi ilman pistesijoja. Eugenessa 2022 miesten 4 × 100 metrin viestijoukkue (Joseph Oduro Manu, Joseph Paul Amoah, Benjamin Azamati, Sean Safo-Antwi) sijoittui viidenneksi. Budapestissä 2023 maa jäi jälleen ilman pistesijoja.
Etelä-Afrikka yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Etelä-Afrikka on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1993 alkaen. Se on saavuttanut 27 mitalia, joista 12 on kultaisia.
Etelä-Afrikan menestynein MM-kisaurheilija on Caster Semenya, joka on voittanut kolme kultaa ja yhden pronssin. Kahteen kultaan ovat yltäneet korkeushyppääjä Hestrie Cloete ja pikajuoksija Wayde van Niekerk. Maan ensimmäinen maailmanmestari oli keihäänheiton vuonna 1997 voittanut Marius Corbett. Cloete voitti kultaa vuosina 2001 ja 2003. Vuoden 2001 kisojen miesten 4 × 100 metrin viestistä Etelä-Afrikka sai jälkikäteen kultaa, kun Yhdysvaltain joukkue hylättiin dopingtapauksen vuoksi. Kultajoukkueessa juoksivat Morne Nagel, Corne du Plessis, Lee-Roy Newton ja Matthew Quinn. Vuonna 2003 miesten korkeushypyn voitti Jacques Freitag. Berliinissä 2009 kultaa voittivat 800 metrin juoksijat Mbulaeni Mulaudzi ja Caster Semenya. Daegussa 2011 Semenya sijoittui 800 metrillä alun perin toiseksi, mutta nousi vuonna 2017 kultamitalistiksi kun Marija Savinova hylättiin dopingin takia. Pekingissä 2015 kultamitalin voitti Wayde van Niekerk 400 metrin juoksussa. Lontoossa 2017 kultaa voittivat Wayde van Niekerk 400 metrin juoksussa, Caster Semenya 800 metrin juoksussa ja Luvo Manyonga pituushypyssä ja kaikkiaan Etelä-Afrikka sai kuusi mitalia ja sijoittui kisojen mitalitaulukossa kolmanneksi.
Vuosina 2005, 2007, 2019, 2022 ja 2023 Etelä-Afrikka jäi ilman mitaleja. Helsingissä 2005 maa saavutti vain kolme pistesijaa, kun L. J. van Zyl sijoittui 400 metrin aitajuoksussa kuudenneksi, sittemmin Suomea edustanut Frantz Kruger kiekonheitossa kuudenneksi ja Godfrey Khotso Mokoena pituushypyssä seitsemänneksi. Osakassa 2007 pisteille yltivät Mokoena pituushypyssä viidenneksi, John Robert Oosthuizen keihäänheitossa kuudenneksi ja Mbulaeni Mulaudzi 800 metrin juoksussa seitsemänneksi. Dohassa 2019 pisteille yltivät Akani Simbine 100 metrillä neljänneksi, Luvo Manyonga pituushypyssä neljänneksi, Stephen Mokoka maratonilla viidenneksi, Ruswahl Samaai pituushypyssä viidenneksi ja miesten pikaviestijoukkue viidenneksi. Eugenessa 2022 pisteille yltivät Akani Simbine 100 metrillä viidenneksi, Wayde van Niekerk 400 metrillä viidenneksi, miesten pikaviestijoukkue kuudenneksi ja Luxolo Adams 200 metrillä kahdeksanneksi. Budapestissä 2023 ainoa pistesijalle yltänyt oli 400 metrin juoksussa seitsemänneksi sijoittunut Wayde van Niekerk.
Jacques Herzog

Jacques Herzog (s. 19. huhtikuuta 1950, Basel) on sveitsiläinen arkkitehti. Hän on perustanut yhdessä arkkitehti Pierre de Meuron'n kanssa Herzog &amp; de Meuron -nimisen arkkitehtitoimiston.
Hertzog voitti arvostetun Pritzker-palkinnon yhdessä de Meuron'n kanssa 2001.
Club de Gimnasia y Esgrima La Plata

Club de Gimnasia y Esgrima La Plata ("La Platan voimistelu- ja miekkailuseura") on urheiluseura La Platan kaupungista, Argentiinasta. Seuran päälaji on jalkapallo, jossa se pelaa Argentiinan pääsarjassa. Vuonna 1887 perustettu Gimnasia on Etelä-Amerikan vanhin jalkapalloseura. Seuralla on toimintaa myös monissa muissa lajeissa, erityisesti menestystä on tullut lento- ja koripallosta.
Seuran ainoa Argentiinan mestaruus tuli vuonna 1929 amatöörisarjasta, kaksi vuotta ennen ammattilaisliigan perustamista. Ammattilaisliigan perustamisen jälkeen sen paras saavutus liigassa on kakkossija, mihin se on yltänyt viidesti. Seura on pelannut Argentiinan korkeimmalla sarjatasolla yhtäjaksoisesti 69 vuoden ajan. 
Gimnasia pelaa kotiottelunsa Juan Carlos Zerillo -stadionilla. Sen historiallinen paikallisvastustaja on Estudiantes. Seurat kohtasivat ensimmäisen kerran jo vuonna 1916. Paikalliskohtaamiset ovat kaupungissa suuria ja kiihkeitä tapahtumia.
Valkoista valkoisella

Valkoista valkoisella on venäläisen avantgarden johtohahmon Kazimir Malevitšin (1878–1935) suprematistinen öljyvärimaalausten aihe vuosina 1917–1918, ja sitä on pidetty hänen suprematisminsa huipentumana. Sarjan teoksista on suomeksi käytetty myös nimeä "Valkoinen neliö valkoisella pohjalla".
Valkoinen suprematismi.
"Valkoista valkoisella" -sarjan teoksissa valkoinen neliö erottuu valkoiselta taustalta ainoastaan erilaisen pintakäsittelyn ansiosta.
Siitä huolimatta, ettei työ viittaa millään tavoin ulkoiseen todellisuuteen, se ei kuitenkaan ole persoonaton, vaan taiteilijan kädenjälki näkyy maalauksen siveltimen vedoissa ja valkoisen hienovaraisissa sävyeron vaihteluissa selvästi. Epäsymmetrisen neliön epätäsmälliset reunat synnyttävät pikemminkin vaikutelman äärettömästä tilasta kuin selkeistä rajoista.
Malevitšin oman lausunnon mukaan:
Sarjan teoksista luultavasti kuuluisin vuoden 1918 maalaus kuuluu nykyään New Yorkin Museum of Modern Artin kokoelmiin. Mitoiltaan 79,4x79,4 cm olevaa täysin abstraktia maalausta pidetään eräänä aikansa radikaaleimmista taideteoksista. Se on ollut Museum of Modern Artissa vuodesta 1935 alkaen.
Samaa teemaa ovat myöhemmin kehitelleet muutkin minimalistit, muun muassa saksalainen Wolfgang Laib.
Sarah Churchill

Lady Sarah Churchill (o.s. Jenyns, kirjoitetaan Jennings useimmissa nykyajan lähteissä), vuodesta 1702 Marlborough’n 1. herttuatar (5. kesäkuuta 1660 – 18. lokakuuta 1744) oli yksi aikansa vaikutusvaltaisimmista naisista johtuen hänen läheisestä ystävyydestään Ison-Britannian kuningatar Annan kanssa. 
Lady Sarahin ystävyys ja vaikutusvalta prinsessa Annaa kohtaan tämän kamarirouvana (Lady of the Bedchamber) oli laajalti tunnettu, ja monet senaikaisista tärkeistä henkilöistä kääntyivät hänen puoleensa toivoen, että hän saisi Annan suostumaan heidän pyyntöihinsä. 
Niinpä Annan noustessa kuningattareksi 1702 Sarahin tietämys hallituksesta ja hänen läheinen suhteensa kuningattareen teki hänestä sekä vaikuttavan ystävän että vaarallisen vihollisen. Hänestä tuli nyt myös Marlborough'n herttuatar.
Sarahilla oli ”pitkä ja antaumuksellinen” yli 40 vuoden pituinen suhde aviomiehensä, John Churchillin, ensimmäisen Marlborough’n herttuan, kanssa. 
John Churchill toimi Annan edustajana sen jälkeen kun Annan isä, Jaakko II, suistettiin vallasta mainiossa vallankumouksessa, ja hän edisti Annan intressejä Jaakon seuraajien, Vilhelm III:n ja Maria II:n, hallitusaikana. Kun Anna nousi valtaistuimelle Vilhelmin kuoltua vuonna 1702, nousi hallituksen johtoon Marlborough’n herttua yhdessä Sidney Godolphinin, ensimmäisen Godolphinin jaarlin kanssa, osin vaimonsa ja kuningattaren välisen suhteen ansiosta. 
Sillä aikaa kun herttua oli ulkomailla komentamassa joukkoja Espanjan perimyssodassa, herttuatar Sarah piti hänet ajan tasalla hovin juonista. Samalla hän lähetti vaimolleen pyyntöjä ja poliittisia neuvoja, jotka tämä välittäisi kuningattarelle. 
Lujatahtoinen herttuatar Sarah koetteli kuningattaren kärsivällisyyttä aina kun tämä oli eri mieltä hänen poliittisista tai kirkollisista nimityksistään. Heidän väliensä rikkouduttua viimeisen kerran vuonna 1711, Sarah ja hänen miehensä Marlborough'n herttua menettivät arvonimensä ja heidät erotettiin hovista 1712, mutta he palasivat suosioon Hannoverien noustua valtaan Annan kuoleman jälkeen 1714. 
Hänellä oli myöhemmin kuuluisia erimielisyyksiä monien tärkeiden henkilöiden kanssa, mukaan lukien tytär Henrietta Godolphin 2. Marlborough’n herttuatar; Blenheimin palatsin arkkitehti John Vanbrugh; pääministeri Robert Walpole; kuningas Yrjö II ja tämän vaimo, kuningatar Karoliina. Herttuatar Sarahin perimät rahat Marlborough’n trustista tekivät hänestä yhden aikansa rikkaimmista naisista Euroopassa.
Sarah kampanjoi uupumattomasti whig-puolueen puolesta ja käytti myös paljon aikaa rakennusurakoihin, kuten jättimäiseen ja suurelliseen Blenheimin palatsiin. Barokkipalatsin vuonna 1705 alkanut rakentaminen pysähtyi 1712, kun herttuapari joutui maanpakoon ja jatkui aina vuoteen 1722.
Herttuatar Sarah kuoli 84 vuoden iässä vuonna 1744.
Laivauutisia

Laivauutisia on Lasse Hallströmin ohjaama elokuva vuodelta 2001. Se perustuu Annie Proulx'n Pulitzer-palkittuun romaaniin "Laivauutisia" ("The Shipping News", 1993).
Itabuna

Itabuna [-bu´-] on kaupunki Brasiliassa. Itabuna sijaitsee Brasilian koillisosassa, Bahiassa, noin 20 kilometriä Ilhéuksen satamakaupungista länteen. Vuonna 2011 siellä asui 204 710 henkeä. Itabunassa harjoitetaan maataloutta, kemianteollisuutta sekä karjan- ja kaakaon kauppaamista.
Lähteet.
Oleh Lysohor

Oleh Volodymyrovytš Lysohor (, s. 17. tammikuuta 1979 Brovary, Kiovan alue) on ukrainalainen uimari, joka on kaksinkertainen maailmanmestari 50 metrin rintauinnissa.
Australian Grand Prix 1990

Australian Grand Prix 1990 oli Formula 1 -sarjan historian 500. osakilpailu ja kauden päätösosakilpailu, joka ajettiin 4. marraskuuta Adelaiden radalla Australiassa. Kilpailun voitti Benettonilla ajanut Nelson Piquet, jolle voitto oli kauden toinen.
Charles Looff

Charles I. D. Looff (24. toukokuuta 1852 Schleswig-Holstein – 1. heinäkuuta 1918 Kalifornia) oli tanskalaissyntyinen, Yhdysvalloissa elänyt karusellien ja muiden huvipuistolaitteiden valmistaja. Hän oli yksi alan pioneereista Yhdysvalloissa.
Charles Looff muutti Yhdysvaltoihin 18-vuotiaana vuonna 1870 ja sai töitä huonekalujen kaivertajana. Hän toimi myös tanssinopettajana ja avioitui oppilaansa Anna Dollen kanssa. Pariskunta sai kuusi lasta. Vapaa-ajallaan Looff valmisti ensimmäisen karusellinsa ja pystytti sen Coney Islandille vuonna 1876. Karusellista tuli hyvin suosittu. Looffin toisen karusellin tilasi Charles Feltman, ja se pystytettiin myös Coney Islandille. Kysynnän kasvaessa Looff otti palvelukseensa useita taitavia kaivertajia, joukossa muun muassa Marcus Illions, Charles Carmel ja John Zalar.
Vuonna 1905 Looff muutti Rhode Islandille Riversideen, jonne hän oli pystyttänyt suuren karusellin kymmenen vuotta aikaisemmin. Toiminnan kasvaessa Looff alkoi valmistaa myös muita huvipuistolaitteita. Muutamaa vuotta myöhemmin Looff siirtyi Kaliforniaan: tässä vaiheessa hän oli ansainnut huvipuistolaitteillaan jo miljoonaomaisuuden. Elinaikanaan Looff valmisti kymmeniä karuselleja ja loi niin kutsutun "Coney Island" -karusellinkaiverrustyylin, jolle on tunnusomaista runsas koristeellisuus ja satumaisuus.
Jules Verreaux

Jules Pierre Verreaux (24. elokuuta 1807 – 7. syyskuuta 1873) oli ranskalainen kasvi- ja lintutieteilijä.
Verreaux työskenteli Ranskan kansallisessa luonnonhistoriallisessa museossa. 1842 hän matkusti Australiaan keräämään kasveja. Hän palasi Ranskaan 1851 mukanaan 15 000 näytteen kokoelma. 1864 hänet valittiin Pariisin museon apulaisluonnontieteilijäksi Florent Prévostin tilalle.
Verreaux työskenteli myös Kiinassa ja Etelä-Afrikassa, jossa hän oli perustamassa, yhdessä Andrew Smithin kanssa, Etelä-Afrikan museota Kapkaupunkiin vuonna 1825.
Verreaux loi suurenmoisen taideteoksen "Arab Courier Attacked by Lions" Pariisin maailmannäyttelyyn 1867. Siinä leijonat hyökkäävät kamelilla ratsastavan arabin kimppuun. Kuvailtu leijona oli nyt jo sukupuuttoon kuollut atlasleijona.
Verreaux nimesi kagun yhdessä Marc Athanese Parfait Oeillet Des Mursin kanssa vuonna 1860.
Hänen kunniakseen on nimetty eteläntöyhtökuku ("Coua verreauxi"), Alfred Grandidier (1836–1921), juoksukyyhky ("Leptotila verreauxi") Charles Lucien Bonaparte (1803–1857), kultanokkatimali ("Paradoxornis verreauxi") Richard Bowdler Sharpe (1847–1909) ja mustakotka ("Aquila verreauxii") René-Primevère Lesson (1794–1849).
Olavi Arvola

Olavi Arvola (s. 31. tammikuuta 1984 Oulu) on uransa lopettanut jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Arvola teki ensiesiintymisensä aikuisten sarjoissa 17-vuotiaana kasvattajaseuransa Oulun Luistinseuran riveissä Kakkosessa. Hän pelasi AC Oulussa seuran ensimmäiset viisi kautta 2003–2007. Veikkausliigassa hän esiintyi ensimmäistä kertaa 20. toukokuuta 2007. Kaudella 2009 Arvola palasi kasvattajaseuraansa Oulun Luistinseuraan Kakkoseen.
Jokke Seppälä

Jorma Voitto Juhani "Jokke" Seppälä (s. 24. kesäkuuta 1953 Anjala) on suomalainen muusikko, jonka levytysura alkoi 1970-luvun alussa rockyhtye Sessionissa. Sessionista Seppälä siirtyi Kisun taustayhtyeeseen, jossa soitti myös hänen pikkuveljensä Jarmo "Jakke" Seppälä. Vuonna 1976 veljekset soittivat Danny Show’ssa ja sen jälkeen Virve Rostin taustayhtyeessä. Vuonna 1979 ilmestyi Jokke ja Jakke Seppälän yhteisalbumi "2 Seppälää". Vuonna 1980 Jokke osallistui Syksyn sävel -kilpailuun kappaleella "Lauantaiyö" ja julkaisi sooloalbuminsa "Move on". Näihin aikoihin Seppälällä oli yhtye yhdessä Pepe Willbergin kanssa. Toinen sooloalbumi "Find my girl" julkaistiin vuonna 1982. 
1980-luvulla Seppälä oli usein televisiossa taustakuorolaulajana muun muassa Euroviisuissa (1983–1986 ja 1989). Hän oli myös mukana televisio-ohjelmassa "Perjantaipörssi" sekä Euroviisukarsinnoissa vuosina 1985 ja 1986. Vuonna 1985 Seppälä lauloi Pave Maijasen kappaleen "Jossain..." ja seuraavana vuonna mukana oli Seppälän oma kappale "Kaamoksen maa". "Kaamoksen maan" esitti Gruppo Jokke (Jokke Seppälä, Anita Pajunen, Rele Kosunen ja Leena Nilsson). Vuoden 1985 Knokke Cupissa Seppälä edusti Suomea yhdessä Ami Aspelundin ja Maarit Hurmerinnan kanssa.
Vuonna 1991 Seppälä sävelsi Samuli Edelmannille Syksyn sävelessä toiseksi sijoittuneen ja hitiksi muodostuneen kappaleen "Pienestä kii". Seppälä on säveltänyt mainosmusiikin lisäksi kappaleita monille muillekin artisteille ja tuottanut muun muassa The Kidsin kaksi albumia sekä Kurren, Jaana Lammin ja Marjorien levyjä.
Carman (laulaja)

Carman (oik. Carmelo Domenic Licciardello; 19. tammikuuta 1956 Trenton, New Jersey – 16. helmikuuta 2021 Las Vegas, Nevada) oli Grammy-ehdokkaana ollut artisti (Christian Contemporary Music), joka varttui italialaisessa perheessä. Nuorena poikana Carman soitti rumpuja ja kitaraa. Hän aloitti laulamisen ollessaan 16-vuotias. Laulajauransa alussä hän teki paljon klubikeikkoja lähinnä New Jerseyssä ja Philadelphiassa, ennen kuin muutti Las Vegasiin. Hänen elämässään tapahtui muutos, kun hän oli menossa Andraé Crouchin konserttiin. Tuolloin hän tuli uskoon. Hän kävi raamattukoulun, jonka jälkeen hän muutti Tulsaan Oklahomaan, josta hän teki palvelutyönsä keskuspaikan.
Carman jätti väliaikaisesti musiikkiuransa tultuaan uskoon, mutta 1980-luvulla hän liittyi nousevaan Contemporary Christian Music -skeneen. Hänen ensimmäinen listaykköskappaleensa oli vuoden 1985 ”The Champion” ja kristillisten musiikkilistojen ykkösalbuminsa vuoden 1989 "Revival in the Land". Carman julkaisi seuraavien kymmenen vuoden aikana 12 albumia. Niistä viisi nousi listaykköseksi. Carman laajensi tuotantoansa musiikkivideoihin, elokuviin ja megakonsertteihin. Hänen vuoden 1993 keikkansa Etelä-Afrikassa oli todennäköisesti suurin koskaan järjestetty kristillinen konsertti. Sillä oli 50 000 kuuntelijaa. Carman rikkoi ennätyksensä Texasissa vuonna 1994, jolloin häntä oli kuuntelemassa 71 000 ihmistä.
Carmanin ura kääntyi 2000-luvulla laskuun; hän menetti levy-yhtiönsä ja hän kärsi myös henkilökohtaisista menetyksistä. Carmanilla diagnosoitiin vuonna 2013 terminaalivaiheen myelooma, ja hänelle annettiin 3–4 vuotta elinaikaa. Carman käynnisti tämän jälkeen Kickstarter-kampanjan, jolla hän keräsi 280 000 Yhdysvaltain dollaria kiertuetta ja albumia varten. Syöpä meni remissiotilaan, mutta se uusiutui vuonna 2020. Carman kuoli helmikuussa 2021 palleatyräleikkauksen jälkeen.
Carman oli urallansa neljä kertaa Grammy-palkintoehdokaana. Hän on saanut 15 platina- ja kultalevyä, ja hänen kokonaislevymyyntinsä ylittää 10 miljoonaa levyä.
Lieksa!

Lieksa! on Markku Pölösen ohjaama elokuva, joka kertoo Koppeloiden suvusta Pohjois-Karjalassa. Elokuva sai ensi-iltansa 14. syyskuuta 2007. Pääosissa ovat Sanna-Kaisa Palo suvun matriarkan Martan roolissa ja Peter Franzén pikkurikollinen Laszlona. Elokuva julkaistiin DVD:llä 1. helmikuuta 2008.
Ääniraita.
Elokuvan tunnuskappale on Nightwish-yhtyeen kosketinsoittajan Tuomas Holopaisen säveltämä ja sanoittama ja Marco Hietalan laulama ”While Your Lips Are Still Red”.
Priscilla Betti

Priscilla Betti (oik. Préscillia Samantha Cynthia Betti, s. 2. elokuuta 1989 Nizza, Ranska) on ranskalainen laulaja ja näyttelijä. Hänen musiikkiuransa alkoi, kun hän esiintyi 11-vuotiaana ranskalaisessa lapsikykyjen etsintäohjelmassa, ja sai sen seurauksena levytyssopimuksen. Betti on julkaissut viisi studioalbumia, sekä esittänyt vuosina 2008-2011 pääosaa musikaalisarjassa "Chante!"
Ura.
Priscilla Betti syntyi Nizzassa 2. elokuuta 1989. Helmikuussa 2001 ollessaan 11-vuotias hän esiintyi ohjelmassa "Drôles de petits champions", josta tuottaja Patrick Debort huomasi hänet. Betti sai levytyssopimuksen, ja myöhemmin samana vuonna hän julkaisi ensimmäisen singlensä "Quand Je Serai Jeune". Ensimmäinen studioalbumi, "Cette vie nouvelle", julkaistiin vuoden 2002 kesäkuussa. Albumi myi yli 50 000 kappaletta ja sai hopealevyn Ranskassa.
Kuusi kuukautta myöhemmin, joulukuussa 2002, julkaistiin Bettin toinen albumi "Priscilla". Levyn ensimmäinen single, "Regarde-moi (teste-moi, déteste-moi)", myi yli 250 000 kappaletta ja sai kultalevyn Ranskassa. Se ylsi Ranskan singlelistalla sijalle viisi ja pysyi listalla 29 viikkoa. Albumi "Priscilla" myi yli satatuhatta kappaletta ja sai kultalevyn.
Alkuvuonna 2004 julkaistiin ensimmäinen single Bettin seuraavalta albumilta. Single "Toujours pas d'amour" pysyi Ranskan singlelistan kymmenen parhaan joukossa viisi viikkoa ja ylsi parhaimmillaan viidennelle sijalle. Albumi "Une fille comme moi" ylsi albumilistan kahdeksannelle sijalle, mikä on hänen albumiensa paras listasijoitus. Levy myi yli satatuhatta kappaletta eli kultaa Ranskassa.
Bettin neljäs albumi "Bric à brac" julkaistiin kesäkuussa 2005. Levy ylsi Ranskassa albumilistalla sijalle 20.
Joulukuussa 2007 Betti julkaisi viidennen albuminsa "Casse comme du verre". Se ylsi Ranskan albumilistalla vain sijalle 111. Betti esitti albumin kappaleita TV-musikaalisarja "Chante!":n ensimmäisellä kaudella. Sarja alkoi vuonna 2008, ja hän esitti siinä pääosaa. Sarjan neljäs ja viimeinen kausi esitettiin vuonna 2011. Sen ensimmäinen ja toinen kausi on julkaistu DVD:nä.
Kaikki viisi albumia julkaistiin Bettin artistinimellä "Priscilla", ja hän alkoi vasta myöhemmin käyttää myös sukunimeään julkisuudessa.
Syyskuusta 2014 maaliskuuhun 2015 Betti esitti pääosaa elokuvan "Flashdance" näyttämöversiossa pariisilaisessa Théâtre du Gymnase -teatterissa.
Tarn-et-Garonne

Tarn-et-Garonne [ˈtaʁne ɡaˈʁɔn] on departementti (82) Ranskassa Midi-Pyrénéesin alueella. Departementti on saanut nimensä sen alueella virtaavista Tarn- ja Garonnejoista. Departementti on muodostostettu 4. marraskuuta 1808 sitä ympäröivien departementtien osista.
Tarn-et-Garonnen pääkaupunki on Montauban. Departementti jakautuu kahteen arrondissementtiin, 30:een kantoniin ja 195:een kuntaan. Departementin asukasluku on 226 844 (2006), pinta-ala 3 718 neliökilometriä ja asukastiheys 61,0 asukasta neliökilometrillä.
The Singles A’s &amp; B’s

The Singles A's &amp; B's on Deep Purplen singleistä koostettu kokoelmalevy. Albumista julkaistiin laajennettu CD-versio vuonna 1993.
Kappaleet.
Alkuperäinen vinyyliversio:
CD-versio:
Peugeot 407

Peugeot 407 on Peugeot’n vuosina 2003–2011 valmistama ylemmän keskiluokan automalli, joka korvasi Peugeot 406:n. Mallin seuraajaksi tuli Peugeot 508.
Vuoden 2004 Euro NCAP -kolaritestistä 407 sai tulokseksi täydet viisi tähteä. Erikseen vuonna 2005 testattu coupé ansaitsi sekin viisi tähteä.
Peugeot 407 esiteltiin sedan-korisena vuoden 2003 lopulla, farmarimalli SW seuraavana keväänä. Kaksiovisen coupén ensiesittely oli Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 2005.
Vuonna 2006 etusäleikkö sai vaakasuuntaisen kromilistoituksen. Puskurien ja kylkien listat muuttuivat korinväriksiksi korkeimmassa Platinum-varustetasossa.
Toinen kasvojenkohotus tuli vuonna 2008, jolloin auto sai uudet takavalot ja takapuskurin sekä korinväriset kylki- ja puskurilistat kaikkiin varustetasoihin.
Santeri Tuori

Santeri Tuori (s. 27. elokuuta 1970 Helsinki) on suomalainen valokuvataiteilija.
Tuori on valmistunut oikeustieteen maisteriksi 1999, taiteen maisteriksi 2003 Taideteollisesta korkeakoulusta. Hän on opiskellut Saksassa Berliinissä Hochschule der Künstessä 1999–2000. Hänellä on ollut yksityisnäyttelyjä sekä Suomessa että ulkomailla. Lisäksi hän on ollut mukana yhteisnäyttelyissä ja tapahtumissa. 
Tuori käyttää teoksissaan valokuvaa ja videota. Hänen töitään on useissa taidemuseoissa, kuten Kiasmassa ja Suomen valokuvataiteen museossa, sekä yksityiskokoelmissa. Tuorin kirja "Vallan kuva, valokuva kontrollipolitiikan välineenä" pohjautuu hänen oikeustieteelliselle tiedekunnalle tekemäänsä pro graduun.
Seppo Hentilä

Seppo Juhani Hentilä (s. 10. huhtikuuta 1948 Oulu) on valtiotieteen tohtori ja Helsingin yliopiston poliittisen historian emeritusprofessori sekä tunnettu entisen Itä-Saksan tuntija.
Hentilä oli vuosina 2007 ja 2008 virkavapaalla poliittisen historian professorin virastaan työskennellessään vierailevana professorina Berliinin Humboldt-yliopiston laitoksessa "Kolleg für Vergleichende Geschichte Europas". Hentilän puoliso, Marjaliisa Hentilä, on niin ikään työskennellyt vuodesta 2005 alkaen Berliinissä "Finnland-Institut in Deutschland für Kultur, Wissenschaft und Wirtschaft"in johtajana.
Hentilä toimi vuosina 2002–2007 Helsingin yliopiston Pohjois-Pohjalaisen Osakunnan inspehtorina.
Hentilä valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2005. Lokakuussa 2018 Hentilä sai Tietokirjailijapalkinnon Helsingin kirjamessuilla. Sittemmin hänen kirjoittamansa, Suomen sisällissodan kokemuksia ja niiden jälkiä käsittelevä "Pitkät varjot. Muistamisen historia ja politiikka" (2018) nimettiin vuoden tiedekirjaksi 2018, ja hän sai siitä tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon.
Opiskellessaan Hentilä toimi Akateemisen Sosialistiseuran johtokunnassa ja vuodesta 1973 oli SDP:n jäsen. Hän jatko-opiskeli DDR:ssä.
Teokset.
Valikoima:
Kirja on julkaistu myös latviaksi 2005.
Kirja on käännetty myös venäjäksi 1998, ruotsiksi 1998 ja 2000, saksaksi, ranskaksi, espanjaksi ja englanniksi 1999, kiinaksi 2001, puolaksi ja ukrainaksi 2002, italiaksi 2004.
Norma

Norma tarkoittaa seuraavia:
Katso myös.
Norma liittyy myös seuraaviin:
Riksun Roll

Riksun Roll on vuodesta 2006 alkaen Riihimäellä järjestetty rockfestivaali. 
Tavoitteet ja tausta.
Esimerkkinä yhteisöllisyyden tukemisesta on Riksun Rollin yhteydessä järjestetty bändi-kilpailu, ns. Bändi-zkaba. Bändi-zkaban perusteella festivaaliin on päässyt osallistumaan lupaavia nousevia bändejä hiukan suurempien kotimaisten nimien rinnalle. Kisaan osallistuneista bändeistä on vuosien saatossa ponnistanut jo useita levysopimuksen saaneita artisteja.
Riksun Roll järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2006. Festivaali järjestetään yhteistyössä Riihimäen kaupungin kanssa. Lukuisat paikalliset yritykset ovat olleet mukana tukemassa hanketta erilaisin yhteistyösopimuksin.
Organisaatio.
Riksun Rollin järjestää aatteellinen rekisteröity yhdistys Musiikinedistäjät ry. Riksun Rollin järjestämisen lisäksi Musiikinedistäjät keskittyy nimensä mukaisesti musiikin edistämiseen eri tavoin, muun muassa myöntämällä stipendejä ansiokkaasta panostuksesta musiikin edistämiseksi.
Riksun Roll 2010.
Riksun Roll 2010 järjestettiin 11. syyskuuta 2010. Festivaaleilla esiintyivät Rinneradio, Embassy of Silence, Maarit ja Sami Hurmerinta, Vergil, Prisonic Soul ja Late Night Showband featuring Tommi Pyhähuhta.
Riksun Roll 2009.
Riksun Roll 2009 järjestetään pe 2. - la 3. tammikuuta. Festivaalien päätapahtumapäivänä, lauantaina 3.1. esiintyvät Negative, Waltari, Waurio ja Rujo. Perjantaina festivaaleilla esiintyy Heikki Salo sekä paikalla järjestetään myös runokaraoke. Tapahtumapaikkana toimii hotelli Linnean tilat Riihimäen keskustassa.
Riksun Roll 2009 kompensoi järjestämisestään syntyneet kasvihuonekaasupäästöt vuoden 2008 tapaan.
Riksun Roll 2008.
Riksun Roll 2008 järjestettiin 5.1.2008. Festivaaleilla esiintyivät Hanoi Rocks, Widescreen Mode, Essentia, The Scars of Skye ja Murdershock.
Riksun Roll 2008 oli tiettävästi myös ensimmäinen suomalainen tapahtuma, joka kompensoi järjestämisestään syntyneet kasvihuonekaasupäästöt.
Riksun Roll 2007.
Riksun Roll 2007 järjestettiin 6.1.2007. Iltatapahtuman pääesiintyjät olivat Kalle Ahola, Jarkko Martikainen ja Siiri Nordin, , eBurns, Jamrod, Kim Curly Band, Raaka-aine, Royal Truck, So. ja Saattue.
Riksun Rollissa 2007 järjestettiin myös kokoperheen ilmaistapahtuma päiväsaikaan, joka keräsi runsaasti yleisöä alle polvenkorkuisista aikuisiin. Lavalla esiintyivät show-kuoro Aventur ja lapsille heviä soittava Moottörin Jyrinä, joka on sanoittanut vanhemmille tutut klassikkorockkappaleet lapsille.
Riksun Roll 2007 -festivaaleilla tulokkaina olleista bändeistä Saattue on saanut sittemmin ensilevytyssopimuksen suomalaisen Spinefarmin kanssa.
Riksun Roll 2006.
Riksun Roll 2006 järjestettiin 7.1.2006. Esiintyjinä olivat Remu &amp; Hurriganes, Sister Flo, Duo Bat &amp; Mat, Kiana, Pseudo Calm, Sweaty Squeeze, Toy, Ultramayhem ja Widescreen Mode. Vuoden 2006 Riksun Roll -festarit myytiin loppuun jo alkuillasta. Paikalla oli yli viisisataa musiikin ystävää.
Riksun Roll 2006 -festivaaleilla tulokkaina olleista bändeistä Ultramayhem ja Widescreen Mode ovat myöhemmin saaneet ensilevysopimukset.
Tapaturma

Tapaturma on tapahtuma, jonka yhteydessä ihminen saa surmansa, loukkaantuu vakavasti tai saa lievemmän vamman. Tapaturmaan liittyy aina kaksi komponenttia, joista toinen on onnettomuustapahtuma ja toinen vamma. Vamman synonyyminä suomen kielessä käytetään sanaa henkilövahinko, erotuksena onnettomuuksissa syntyneille aineellisille vahingoille.
Suomessa tapaturmissa kuolee vuosittain noin 3000 ihmistä. Vuonna 2009 yli 15-vuotiaille suomalaisille sattui lähes 1 100 000 vamman aiheuttanutta tapaturmaa. Sukupuolten väliset erot ovat suuria sekä tapaturmakuolleisuudessa että lievemmissä tapaturmissa: miehet päätyvät tapaturmiin useammin kuin naiset. Tulot ja sosioekonomiset erot ovat myös merkittäviä taustatekijöitä: on havaittu, että Suomessa tapaturmat ovat yleisimpiä alempiin sosioekonomisiin ryhmiin kuuluvien keskuudessa. Tapaturmat ovat erityisen yleisiä niillä erityisryhmillä, joihin kuuluvilla ilmenee rajoitteita fyysisessä selviytymisessä tai harkinta- tai ymmärryskyvyssä. Merkittävä taustatekijä tapaturmissa on usein alkoholi. Joka kolmannessa kuolemaan johtaneessa tapaturmassa uhri on alkoholin vaikutuksen alaisena.
Erilaisissa ympäristöissä sattuvia tapaturmia ovat mm. kotitapaturma, liikuntatapaturma, muu vapaa-ajan tapaturma, liikennetapaturma ja työtapaturma. Tapaturmamekanismi voi olla esimerkiksi kaatuminen, liukastuminen, hukkuminen, palokuolema tai -vamma, tukehtuminen, paleltuminen tai myrkytys.
Tapaturmien ehkäisy.
Tapaturmien välttämiseen pyritään erilaisilla tapaturmien ehkäisyn toimenpiteillä. Ollakseen tehokasta tapaturmien ehkäisy edellyttää usein samanaikaisia toimia. Toimintaympäristön turvallisuus voidaan ottaa huomioon rakennusten ja teiden suunnittelussa sekä turvavälineiden käytössä. Lakien, säädösten ja riittävän valvonnan avulla varmistetaan turvallisen ympäristön toteutuminen ja tuetaan ammattilaisten työtä tapaturmien ehkäisemiseksi. Samalla varmistetaan kansalaisten riittävä tapaturmiin liittyvä tietotaito ja asennekasvatus.
Bruchsalin linna

Bruchsalin linna () on linna badenwürttembergiläisessä Bruchsalin kaupungissa, Saksassa. Arkkitehtuurin barokin tyylisuuntaa edustavan linna rakennettiin Speyerin ruhtinaspiispain residenssiksi vuonna 1720. Silloinen ruhtinaspiispa Hugo Damian von Schönborn vaikutti itse runsaasti suunnittelutyöhön. Linnaan jättivät jälkensä useat eri arkkitehdit, kuten Maximilian von Welsch, Balthasar Neumann ja Anselm Franz von Ritter zu Groenesteyn.
Schönbornin kuoltua valta siirtyi hänen seuraajalleen Franz Christoph von Huttenille. Von Huttenin aikana linnan sisätilat saivat osittain rokokoo-ilmeen. Von Huttenin kuoltua linna menetti huomattavan asemansa. Vuosina 1810–1832 rajakreivitär Amalie von Baden asutti linnan pohjoista osaa. Kreivittären kuoltua linnaa oli käyttivät paikallishallinto ja armeija. 1920-luvulta asti linna toimi museona.
Toisen maailmansodan pommituksessa vuoden 1945 maaliskuussa Bruchsalin kaupunki ja linna kärsivät huomattavia vaurioita. Linna pommitettiin käytännössä raunioiksi. Sodan jälkeen käynnistettiin kunnostustyöt, jotka saatiin päätökseen vasta vuonna 1993. Sisätiloissa kunnostustöitä tehtiin vuoteen 2017 asti. Kunnostaminen ja uudelleenrakentaminen maksoivat noin 50 miljoonaa D-markkaa.
Dora (tykki)

Dora oli toinen toisen maailmansodan aikainen suuri tykki () eli 80 cm:n rautatietykki "Dora", jonka kaliiperi oli 800 mm. 
Tykkejä rakennettiin kaksi, "Gustav" ja "Dora". Kolmas oli rakenteilla, muttei koskaan valmistunut.
Tarkoitus.
Ensimmäinen 800 mm:n rautatietykki, Schwerer Gustav, suunniteltiin alun perin ranskalaisten Maginot-linjan bunkkereiden murskaamiseen, mutta koska saksalaiset kiersivät Ranskan itärajan hyökkäämällä Belgian kautta koillisesta ensimmäisen maailmansodan Schlieffen-suunnitelman mukaisesti, ei tykkiä tarvittu käyttötarkoitukseensa. Toinen merkittävä kiinteä linnoitus Euroopassa Maginot-linjan lisäksi oli Tšekkoslovakiassa, joka oli sudeettialueidensa osalta yhdistetty rauhanomaisesti diplomaattisella painostuksella Saksaan vuonna 1939.
Maginot-linjan lisäksi seuraava mahdollinen Schwerer Gustav käyttökohde olisi voinut liittyä operaatio Felixin, minkä ajatuksena oli vallata Yhdistyneeltä kuningaskunnalta Gibraltar, mutta koska se olisi edellyttänyt Espanjan liittymistä toiseen maailmansotaan, mihin Francisco Franco ei suostunut, ei Schwerer Gustavia viety Espanjaan Gibraltarin valtaamiseksi.
Toinen maailmansota.
Operaatio Barbarossan yhteydessä erittäin järeille rautatietykeille muodostui kuitenkin tarve Krimillä Sevastopolin linnoituksen bunkkereiden murtamiseen. Tammikuussa 1942 operaatio Siniseen liittyen perustettiin Artillerie-Abteilung (E) 672, joka siirrettiin Sevastopoliin. Tykki purettiin 25 osaan siirron ajaksi. Pelkästään kanuunan siirtoon tarvittiin viisi junaa, joissa oli 25 erikoisrakenteista junavaunua. 
Doralla ammuttiin ensimmäinen kranaatti Sevastopolia vastaan 5. kesäkuuta 1942 Bahšarajasta. 17. heinäkuuta mennessä oli ammuttu kaikkiaan 47 kranaattia. Schwerer Gustavin ja Doran tulinopeus oli kolme laukausta tunnissa. Yksi Doran kranaateista räjäytti neuvostoliittolaisten 30 metrin syvyydessä olleen ammusvaraston. Kaiken kaikkiaan kesäkuusta heinäkuun alkuun saksalaiset ampuivat 562 944 tykistöammusta Sevastopolin neuvostoliittolaisia puolustajia vastaan ennen kuin puolustus murtui.
Saksalaiset räjäyttivät Doran huhtikuussa 1945, yhdysvaltalaiset valtasivat Gustavin kesäkuussa 1945.
Luettelo Val-d’Oisen kunnista

Tämä on luettelo Val-d’Oisen departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 185 kuntaa.