tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Subaru Impreza

Subaru Impreza on japanilaisen Subaru-autonvalmistajan henkilöautomalli, joka esiteltiin ensimmäisen kerran vuonna 1992. Myös Imprezassa on Subarun periaatteiden mukaisesti neliveto ja bokserimoottori. Subaru Imprezaa oli aiemmin saatavilla farmarimallina ja porrasperäisenä. 
Vuoden 2009 Euro NCAP -kolaritestistä kolmannen sukupolven Impreza sai tulokseksi neljä tähteä viidestä. Vuonna 2017 viidennen sukupolven malli ansaitsi täydet viisi tähteä.
Subaru Imprezan rallimenestys.
Subaru Impreza saavutti suurimman menestyksensä vuosina 1995–1997, kun Colin McRae ajoi maailmanmestariksi vuonna 1995. Talli voitti Imprezalla merkkimestaruuden vuosina 1995–1997. Sittemmin Imprezan kehitysversioilla ovat ajaneet muun muassa Richard Burns, Juha Kankkunen ja Petter Solberg. Burns ja Solberg ovat myös voittaneet Imprezalla maailmanmestaruuden. Burns voitti vuonna 2001 ja Solberg vuonna 2003.
Delta Velorum

Delta Velorum (δ Vel / δ Velorum/Del Vel) on Purjeen tähdistössä sijaitseva monitähtijärjestelmä. 
Se näkyy melko kirkkaana taivaalla, koska on melko lähellä meitä, vain noin 80 valovuoden päässä. Tähden näennäinen kirkkaus on 1,96 ja sillä ei ole varsinaista nimeä, vaikka se on niin kirkas (mikä on harvinaista). Tähden valonvaihtelut havaitsi avaruusluotain Galileo. Delta Velorum on osa ns. Väärää ristiä, jota on joskus luultu Etelän ristiksi.
Delta Velorum on moninkertainen tähti ja pimennysmuuttuja. Se on kaksoistähti, jonka pääkomponentti A on lisäksi itse ns. spektroskooppinen kaksoistähti ja vuoden 2000 tietojen mukaan myös pimennysmuuttuja. B kiertää tähteä 72 - 26 AU päässä, ja keskimäärin 49 AU:n päässä 142 vuoden jaksoissa.
Böömin ja Määrin kommunistinen puolue

Böömin ja Määrin kommunistinen puolue () on tšekkiläinen kommunistinen puolue.
Historia.
KSČM perustettiin 1989 Tšekkoslovakian kommunistisen puolueen ylimääräisessä kokouksessa, jossa päätettiin perustaa puolue Böömin ja Määrin alueille, joista tuli Tšekin tasavalta. Tätä ennen kommunistit olivat seuranneet NKP:n linjaa, jossa kansallisia puolueita perustettiin vähemmistökielten ja -kulttuurien alueille, mutta ei valtaväestöä varten. Vuonna 1990 Tšekkoslovakian kommunistisesta puolueesta tuli Böömin ja Määrin puolueen ja Slovakian puolueen liittopuolue, joka hajosi 1992 kun Slovakian kommunistinen puolue muutti nimensä Demokraattisen vasemmiston puolueeksi ja erosi.
Vuoden 1992 toisen puoluekokouksen jälkeen KSČM:sta erosi monia ryhmiä, kuten demokraattisen vasemmiston puolue ja vasemmistoliitto, jotka liittyivät myöhemmin demokraattisen sosialismin puolueeksi, joka tekee rajoitettua yhteistyötä kommunistien kanssa. Seuraavaksi puolueesta erosi Tšekkoslovakian kommunistien puolue, jonka kanssa KSČM:llä on huonot välit.
KSČM:ää pidetään varsin vanhakantaisena, eikä ole suosittu yhteistyökumppani. Itä-Euroopan kommunististen puolueiden jälkeläisistä se on pitänyt yhtenä harvoista nimensä. Puolueella on yli 100 000 jäsentä. Europarlamentissa se kuuluu Euroopan yhtyneen vasemmiston ja Pohjoismaiden vihreän vasemmiston ryhmään.
Kommunistipuolue yritettiin kieltää vaalikaudella 2002–2006 kieltämällä kommunismin levittäminen ja kommunistiset symbolit, mutta ehdotus kaatui alahuoneessa. Senaattori Martin Mejstřík teki uuden ehdotuksen kiellosta heinäkuussa 2007.
Hauhon kirkko

Hauhon kirkko eli Pyhän Johanneksen kirkko on Hämeenlinnan Hauholla sijaitseva, todennäköisesti 1500-luvun alussa rakennettu harmaakivikirkko. Suorakaiteen muotoiseen runkohuoneeseen liittyy tavanomaiseen tapaan eteläisellä sivustalla asehuone ja pohjoispuolella sakaristo. Nykyinen sakaristo on rakennettu tiilestä vanhan keskiaikaisen sakariston tilalle vuosina 1783–1784.
Runkohuoneen tiilisessä päätykolmiossa oleva niin sanottu komerokoristelu viittaa vahvasti uusimaalaisiin ja satakuntalaisiin esikuviin. Melko kapea sisätila jakautuu kolmeen laivaan, joista keskimmäisessä on tähtiholvaus ja laitimmaisissa osin tähti-, osin ristiholvaus. Kirkon alttaritaulun "Jeesus Getsemanessa" on maalannut Juho Forssell vuonna 1883.
Kirkossa on tiettävästi Suomen vanhin vaivaisukko, Bartimeus 1600-luvun lopulta. Sen seuraksi paljastettiin kesäkuussa 2022 Matti Peltokankaan veistämä vaivaisakka Amalia.
Esko Nikkari

Esko Vilhelm Nikkari () oli suomalainen näyttelijä. Uransa aikana hän esiintyi yli 70 elo­kuvassa sekä useissa televisio­sarjoissa.
Ura.
Nikkari aloitti uransa nuoriso­seuran harrastaja­näyttämöllä, mistä Yleisradio hänet löysi näyttelijä­lakon aikaan. Ensimmäisen kiinnityksensä hän sai 1963 Vaasan Suomalaiseen teatteriin. Sen jälkeen hän näytteli Jyväskylässä ja Oulussa ja siirtyi sitten Helsinkiin, jossa hän oli kiinnitettynä Ryhmäteatteriin, Intimiteatteriin ja Kaupungin­teatteriin.
Nikkari jäi sairaus­eläkkeelle 2002 oltuaan vähän aikaa kiinnitettynä jälleen Vaasan kaupungin­teatteriin. Siirtyessään sinne Nikkari muutti takaisin koti­seudulleen Lapualle vanhaan koti­taloonsa, jota hän kunnosti. Eläkkeellä ollessaankin hän kuitenkin näytteli joitakin elo­kuva­rooleja.
Nikkari oli monien elo­kuva­ohjaajien luotto­näyttelijä. Aki Kauris­mäen elo­kuvista "Tulitikkutehtaan tyttö" toi hänelle Jussi-palkinnon 1991. Hänen sanotaan olleen elokuvissa suomalaisen miehen kasvot. Markku Pölönen pitää häntä harvinaisena näyttelijänä, joka pelkällä läsnäolollaan herätti katsojan. Hänen työmoraaliaan on kiitetty, ja nuoret näyttelijät pitivät häntä esi­kuvanaan.
Esko Nikkari valittiin postuumisti Etelä­pohjalaisen elo­kuvan Hall of Fameen 21. helmi­kuuta 2015. Syys­kuussa 2015 paljastettiin Esko Nikkarin muisto­merkki kulttuuri­keskus Vanhan Paukun alueella Lapualla. Muistomerkin on suunnitellut Timo Suvanto.
Yksityiselämä.
Nikkari kuoli Seinäjoen keskussairaalassa 68-vuotiaana. Hän oli joutunut sairaalaan kolmisen viikkoa aiemmin saatuaan sairaus­kohtauksen. Nikkari oli lisäksi sairastunut viimeisellä viikollaan keuhkokuumeeseen. Hänet on haudattu Simpsiön hautaus­maalle Lapualle. Kulttuurikeskus Vanhan Paukun alueella Lapualla paljastettiin syys­kuussa 2015 kuvan­veistäjä Timo Suvannon suunnittelema "Esko Nikkarin muisto­merkki".
Vihreät (Tšekki)

Vihreiden puolue (tšekiksi "Strana zelených") (SZ), epävirallisesti "zelení") on tšekkiläinen vihreä puolue. Puolue on saanut parlamenttipaikkoja ainoastaan vuoden 2006 vaaleissa, joidenka jälkeen se meni mukaan Mirek Topolánekin hallitukseen yhdessä ODS:n ja kristillisdemokraattien kanssa.
Historia.
Jo Tšekkoslovakian kommunistihallinnon viimeisinä vuosina luonnonsuojeluaateen kannattajat pyrkivät järjestäytymään poliittiseksi puolueeksi. Maan turvallisuuskoneisto kuitenkin esti tämän aina samettivallankumouksen puhkeamiseen saakka. Vihreän puolueen perustamiskokous järjestettiin 9. joulukuuta 1989 Brnossa.
Ensimmäisten vuosiensa aikana puolue jäi lähes poikkeuksetta edustajainhuoneen vaaleissa vaaditun viiden prosentin äänikynnyksen alapuolelle. Ainut menestyksellinen kerta tapahtui vuonna 1992, jolloin se muodosti muutaman muun pienpuolueen kanssa Liberaali-sosiaalipuolueen. Se sai edustajainhuoneeseen yhteensä 16 paikkaa, mutta hajosi pian sisäisiin ristiriitoihin. SZ jatkoi itsenäisenä puolueena. Sen puheenjohtajana 1990-luvun lopussa toiminutta Emil Zemania syytettiin myöhemmin 1,7 miljoonan kruunun kavaltamisesta puolueen varoista.
2000-luvun puolivälissä vallan ottivat puolueen ulkopuoliset vihreän liikkeen aktivistit, jotka uudelleenorganisoivat sen ja valitsivat puheenjohtajakseen Martin Brusíkin. Uusi puoluejohto sai SZ:n näyttämään varteenotettavalta vaihtoehdolta vanhoille valtapuolueille vuoden 2006 vaaleissa, joissa se sai 6,29 % äänistä ja kuusi paikkaa edustajainhuoneeseen.
SZ meni Topolánekin hallitukseen, jossa se sai neljä ministerinsalkkua, joista merkittävimmässä asemassa Bursíkin lisäksi sitoutumaton ulkoministeri Karel Schwarzenberg. Bursík erosi puolueen johdosta toisen perättäisen vaalitappion jälkeen, kun puolue sai vuoden 2009 eurovaaleissa vain 2 % äänistä. Toukokuun 2010 vaaleissa puolue putosi alle äänikynnyksen kun se sai 2,4 % äänistä. Vaikka muun muassa entinen presidentti Václav Havel oli ilmaissut tukensa SZ:lle, oli samalle liberaalille keskustalle ilmaantunut kaksi uutta puoluetta, TOP 09 ja Věci veřejné, jotka kilpailivat samoista äänestäjistä kuin SZ.
Vuoden 2012 vaaleissa puolue sai yhden paikan senaattiin (Eliška Wagnerová) ja toisen paikan yhdessä Piraattien ja Kristillisdemokraattien kanssa.
Vuonna 2024 SZ:n puheenjohtajat Magdalena Davis ja Michal Berg valittiin kaksivuotiselle jatkokaudelle.
Vapausliitto – demokraattinen unioni

Vapausliitto – demokraattinen unioni (, US-DEU) oli tšekkiläinen pieni, oikeistolainen ja euromyönteinen liberaalipuolue.
ODS:stä eronneet perustivat sen tammikuusta 1998. Vaaleissa se sai 1998 8,6 % äänistä ja 2002 KDU-ČSL:n kanssa 14,2 %. Vuodesta 2002 vuoteen 2006 se kuului kolmella ministerinpaikalla Špidlan ja Grossin hallituksiin koalitiossa ČSSD:n ja KDU-ČSL:n kanssa. Kesäkuun 2006 vaaleissa sai 0,3 % äänistä ja menetti kaikki paikkansa edustajainhuoneessa, mikä johti sen johtajan, Pavel Němecin eroon.
Puolue lakkautettiin 1. tammikuuta 2011.
Jurmo-luokan joukkojenkuljetusvene

Jurmo-luokan joukkojenkuljetusvene eli Uisko 600 on Suomen merivoimien käyttämä Marine Alutechin valmistama joukkojenkuljetusvene. Alukset palvelevat rannikkojääkäreitä ja meritiedustelijoita mahdollistaen nopean maihinnousun.
Suunnittelu.
Alusten uppouma on 14,2 tonnia, nopeus 35 solmua, pituus 14,2 metriä, leveys 3,65 metriä ja ne kykenevät kuljettamaan 20 henkeä tai 2,5 tonnia materiaalia. Moottoreina on kaksi Caterpillar 3126 -dieselmoottoria, joiden kummankin teho on 331 kilowattia. Propulsiojärjestelmänä on Rolls-Royce FF 375 -vesisuihkulaitteistot.
Alusten omasuojana on 12,7 millimetrin ilmatorjuntakonekivääri.
Alukset.
Merivoimat tilasi 15. lokakuuta 2012 Marine Alutechilta noin 34 miljoonalla eurolla 12 Jurmo-luokan alusta, jotka otettaisiin käyttöön 2014-2016. Tilaus sisälsi option lisäalusten hankinnasta.
Puolustusministeri Antti Häkkänen valtuutti puolustusvoimat tilaamaan kesäkuussa 2023 teijolaiselta Marine Alutechilta 17 Jurmoa. Tilauksen kokonaisarvo on noin 25,5 miljoonaa euroa. Arvion mukaan tilaus on toimitettu vuoteen 2026 mennessä.
Alusluokkaan kuuluu kaikkiaan 38 Marine Alutechin valmistamaa venettä.
Jurmo-luokan veneet muissa maissa.
Saksan Bundeswehr on osoittanut kiinnostusta tutkia, voisiko Jurmo-luokan joukkojenkuljetusveneitä käyttää sen laivastossa huolto- ja tukialusten kanssa. Helsingissä järjestetyssä kuormaustestissä Jurmo osoittautui yhteensopivaksi Saksan merivoimien huoltoaluksen "Frankfurt am Mainin" kanssa. Saksa tarvitsee tulevaisuudessa Jurmon kokoluokkaa olevia veneitä ja suomalaisalus on yksi harkittavista vaihtoehdoista.
Megazone

Megazone on yksi laser tag- tai lasertaistelupelin kansainvälisistä brändeistä. Pelaajat varustetaan vaarattomilla laseraseilla sekä säteet tunnistavilla liiveillä. Pelin idea on kerätä pisteitä osumalla vastustajien liiveihin tai tukikohtaa kuvaaviin maaleihin. Suomen ensimmäinen Megazone avattiin Itäkeskukseen vuonna 1995.
Pelaaminen.
Peli on ottelu. Pelin idea on kerätä pisteitä osumalla laseraseella vastustajien liiveihin, aseisiin tai
tukikohtaa kuvaaviin maaleihin. Osumat laskee pelin aikana tietokone ja eniten pisteitä kerännyt pelaaja tai joukkue voittaa pelin. Pelin päätyttyä pelaajat voivat pyytää henkilökunnalta tulosraportin, jossa kerrotaan pisteet ja muita tietoja pelin kulusta.
Pelikenttä.
Peliä pelataan pimeällä pelialueella, jolla on erilaisia esteitä ja mahdollisesti pieniä korkeuseroja. Pelialue on valaistu ainoastaan ultraviolettilampuin, ja kentälle tuotetaan usvaa jotta pelaajat näkevät ammuttavat säteet. Pelin aikana kentällä soi yleensä taustamusiikkia.
Laitteisto.
Nykyiset laitteistot ovat australialaisen P&amp;C Micro'sin valmistamia. Pelaajien varusteet koostuvat peliliivistä ja aseesta. Aseet ampuvat lasersäteen lisäksi infrapunasäteitä ja pelivarusteet on varustettu infrapunasensoreilla. Lasersäteet eivät vahingoita pelaajaa millään tavalla.
Säännöt.
Pelissä ei saa ottaa minkäänlaista ruumiillista kontaktia muihin pelaajiin. Pelialueella ei saa myöskään juosta, kiivetä tai kulkea rei'istä, joita on seinissä.
Megazonessa on erilaisia pelimuotoja, joista yleisimpiä ovat:
Harrastustoiminta.
Osassa halleista on harrastajille tarjolla myös jäsentoimintaa. Jäsenille pidetään esimerkiksi omia peli-iltoja, tapahtumia ja kilpailuja, ja jäsenten välisistä ranking-sijoituksista voidaan pitää kirjaa. Suomessa Megazone-paikkoja on Helsingissä, Hämeenlinnassa, Iisalmessa, Joensuussa, Jyväskylässä, Kuopiossa, Lahdessa, Levillä, Oulussa, Seinäjoella, Tampereella, Torniossa, Turussa, Vantaalla ja Vuokatissa. 
Suomessa jäsentoimintaa järjestävät LaserTag Finland ry ja paikalliset LaserTag-yhdistykset. Peli-illoista vastaa yleisesti paikallisyhdistykset ja suuremmista kilpailuista LaserTag Finland ry.
Jäsenpeleissä säännöt eroavat osittain avoimien pelien säännöistä. Esimerkiksi tukikohdasta on poistuttava liivin jouduttua deac-tilaan ja erilaisilla sallituilla aseotteilla. Jäsenpeleissä peli on aina nopeatempoisempaa ja taktisempaa kuin avoimissa peleissä.
LaserTagissa järjestetään vuosittain erilaisia turnauksia, kuten LaserTagin Suomenmestaruus- ja Juniori Suomenmestaruuskilpailut.
Nastolan kirkko

Nastolan kirkko on neljäs Mats Åkergrenin (1802–1804) toteuttama kirkko. Kirkko on rakennettu vuosina 1802–1803 ja se vihittiin käyttöön vuonna 1804. Kirkon eteläpuolella oleva kellotapuli on vuodelta 1760. Se siirrettiin nykyiselle paikalleen vuonna 1804. Kirkon 33-äänikertaiset urut ovat vuodelta 1972, ja niissä on kolme sormiota ja jalkio.
Kirkon historia.
Nastolan vanhin tunnettu kirkko sijaitsi nykyisen sankarihautausmaan alueella. Ensimmäinen kirjallinen tieto kirkosta löytyy vuodelta 1640. 1700-luvun loppupuolelle tultaessa kirkko oli käynyt liian pieneksi ja huonokuntoiseksi. Uuden kirkon rakentamisesta päätettiin vuonna 1778. Puisen ristikirkon rakensi Matias Åkergren, ruoveteläinen kirkonrakentaja.
Kirkko perustuu Tukholman intendenttikonttorissa Askolan kirkkoa varten laadittuihin piirustuksiin.
Hieman yli kahdensadan vuoden aikana kirkkoa on ehditty kunnostaa jo moneen kertaan. Vuonna 1891 kirkkoon asennettiin ensimmäiset lämmityslaitteet. Vuoden 1935 muutostyöt suunnitteli viipurilainen arkkitehti Juhani Viiste. Silloin kirkon tornia kohotettiin ja sai lähes nykyisen ulkoasunsa ja kirkkoon saatiin myös sähkö.
Talvella 2000–2001 kirkossa tehtiin mittavia muutos- ja korjaustöitä. Suunnittelijana toimi arkkitehti Reino Toivonen ja pääurakoitsijana oli Uudenkaarlepyyn Paanukatto. Kirkko otettiin uudelleen käyttöön palmusunnuntaina 8.huhtikuuta 2001.
Sankarihautausmaa.
Nastolan kirkonmäellä, aivan kirkon juurella, sijaitsee myös Nastolan sankarihautausmaa. Sankarihautausmaan paikalla toimi kirkko vuosina 1660–1804. Sankarihautausmaalle on haudattu paikkakuntalaisia vuosina 1660–1850 ja isänmaan puolesta kaatuneet vuosina 1940–1944. Lisäksi sankarihautausmaa on yhden, YK-rauhanturvaajatehtävissä menehtyneen paikkakuntalaisen viimeinen leposija. YK-päivänä sotilaan haudalle lasketaan kukkia ja muistokynttilä. Itsenäisyyspäivänä partiolaiset marssivat kynttiläkulkueena sankarihautausmaalle kunnioittamaan sodissa kaatuneita. Lisäksi reserviläiset järjestävät paikalle kunniavartion. Sankarihautausmaan Pro Patria -sankarimuistomerkin on suunnitellut arkkitehti Sirkka Tarumaa.
Grand-Place

Grand-Place (, ) on Brysselin keskusaukio. Sitä reunustavat ammattikuntien rakennukset, Kaupungintalo ("Hôtel de Ville") ja Kuninkaan talo (, ). Toria pidetään yleisesti yhtenä maailman kauneimmista (tätä mieltä on ollut muun muassa Victor Hugo). Brysselin Grand-Place on kirjattu vuonna 1998 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Lyhyt yleishistoria.
Vuonna 1523 ensimmäiset protestanttiset marttyyrit, Henri Voes ja Jean Van Eschen, poltettiin torilla Espanjan inkvisition tuomitsemina. 
13. elokuuta 1695 suurin osa toria ympäröivistä puisista rakennuksista tuhoutui. Tämä oli seurausta marsalkka de Villeroyn komentamien ranskalaisten joukkojen tykkitulesta. Tulipalolta säästyivät ainoastaan kaupungintalon torni, joka oli toiminut tykkitulen tähtäyspisteenä, sekä muutama kivirakenne, jotka olivat kestäneet tulta. Tulipalon jälkeen toria ympäröivät rakennukset rakennettiin uudelleen kivestä eri ammattikuntien toimesta. 
Oluenpanijoiden ammattikunnan talossa toimii nykyisin Belgian oluenpanijoiden museo.
Kaupungintalo.
Brysselin kaupungintalo on rakennettu vuosien 1402 ja 1455 välisenä aikana. Tämä talo on aukion rakennuksista ainoa, joka voi tuoda viestiä keskiajalta. Rakennuksen alkuperäinen arkkitehti oli todennäköisesti Jacob Van Thienen. Goottilainen torni on puolestaan arkkitehti Jan Van Ruysbroeckin aikaansaannos. Tornin huipulla sijaitsee patsas, joka kuvaa Pyhää Mikaelia, Brysselin kaupungin suojelijaa, tallomassa jalkoihinsa lohikäärmettä. 
Kaupungintalossa on merkillepantavaa sen epäsymmetrisyys. Torni ei ole rakennuksen keskikohdalla, vaan voimakkaasti oikealla. Myöskään rakennuksen vasen ja oikea puoli eivät ole identtisen näköiset, sillä tornin sivustoilla olevat osat rakennettiin eri aikoina.
Kuninkaan talo.
Kuninkaan talo oli alkujaan 1200-luvulla rakennettu puinen rakennus. Siellä myytiin leipää, mistä on vielä jäänteenä rakennuksen hollanninkielinen nimi "broodhuis". Vanha rakennus korvattiin 1400-luvulla kivisellä rakennukselle, jossa sijaitsivat Brabantin herttuan hallinnolliset virastot, eli Brabantin alueen verovirasto. Tämän vuoksi rakennusta kutsutaan myös Herttuan taloksi ("Maison du Duc"). Kun herttuasta tuli myöhemmin Espanjan kuningas, talon nimeksi tuli Kuninkaan talo.
Keisari Kaarle V puolestaan rakensi talon myöhäisgoottilaisen tyylin mukaiseksi; hyvin paljon samankaltaiseksi kuin se on nykyisessä asussaan, ilman kaarikäytäviä ja torneja. Ajan aiheuttaman kulumisen vuoksi, ja eritoten vuoden 1695 pommituksen jättämien jälkien tähden, Brysselin kaupunki rakennutti uuden talon uusgoottilaiseen tyyliin. Vuonna 1985 saneeratussa talossa toimii nykyisin Brysselin kaupunginmuseo.
Psyykikko

Psyykikko ( &lt; muinaiskreik. ψυχικός 'sieluun liittyvä') tarkoittaa henkilöä, joka väittää omistavansa paranormaaleja kykyjä. Sana on laina englannin kielestä. Yhdenkään psyykikon olemassaolosta ei ole saatu tieteellisen konsensuksen varmistusta. Heidän on laajalti väitetty käyttävän toiminnassaan taikatemppuja, huijausta ja itsepetosta.
Yasir al-Qahtani

Yasir al-Qahtani (kirjoitetaan myös Jasser al-Kahtani, s. 10. lokakuuta 1982) on saudiarabialainen jalkapalloilija. Hän on kärkipelaaja, joka on vuodesta 2005 edustanut kotimaansa al-Hilal-joukkuetta. Tätä ennen vuosina 2000–2005 hän pelasi al-Qadisiyyassa.
Saudi-Arabian maajoukkueessa al-Qahtani on pelannut 46 ottelua, joissa on tehnyt 33 maalia . Hänen ensimmäinen maaottelunsa oli Bahrainia vastaan 17. joulukuuta 2002. Al-Qahtani pelasi Saudi-Arabian joukkueessa vuoden 2006 MM-kisoissa.
AOL

AOL LLC (aiemmin America Online, Inc) on vuonna 1983 perustettu Verizon Communicationsin omistama internet-palveluntarjoaja. Sillä on yhteensä noin 20 miljoonaa asiakasta Yhdysvalloissa, Kanadassa, Saksassa, Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Yhtiö.
Alkuperäinen America Online oli internet-palveluntarjoaja, joka nousi Yhdysvalloissa alansa suurimmaksi 1990-luvun puolivälissä.
Vuonna 2000 America Online osti 165 miljardilla dollarilla Time Warner -yhtiön. Yhdistyneen yhtiön nimeksi tuli AOL Time Warner.
AOL Time Warner myi 2003 pois Warner Music -divisioonansa. Samana vuonna "AOL" tiputettiin pois yhtiön nimestä.
Time Warner ja AOL erotettiin toisistaan 2009.
Alkuperäisen America Online -yhtiön omistaa nykyisin AT&amp;T ja se tunnetaan nimellä WarnerMedia.
Toukokuussa 2015 Verizon Communications ilmoitti ostavansa AOL:n 4,4 miljardilla dollarilla.
Internetpalveluntarjoaja.
AOL tunnettiin 1990-luvulla aggressiivisesta markkinoinnistaan. Yhtiö jakeli ja lähetti mainostensa mukana valtavan määrän levykkeitä ja CD-ROM-levyjä, joissa oli sen ohjelmisto, jolla pääsi ottamaan modeemilla yhteyden AOL:n omaan online-palveluun, josta oli myös rajoitettu pääsy Internettiin. Vuosina 1993–2006 AOL lähetti markkinointimateriaaliensa mukana yli miljardi CD-ROM-levyä. CD-levyjä jaettiin esimerkiksi muropaketeissa, videovuokrausten mukana, postimyyntitilausten mukana, NASCAR- ja Superbowl-tapahtumien istumapaikoilla, lentojen aterioiden mukana. On arvioitu, että jossain vaiheessa joka toinen maailmassa tuotettu CD-levy sisälsi AOL:n ohjelmiston. 2000-luvun alussa AOL:lla oli 25 miljoonaa tilaajaa.
Tietovuoto 2006.
4. elokuuta 2006 AOL:stä pääsi vuotamaan yli 650 000:n käyttäjän nettihakutiedot noin kolmen kuukauden ajalta. Tiedot oli tarkoitettu tutkimuskäyttöön, eikä niitä voinut suoraan yhdistää käyttäjän henkilöllisyyteen. Kolme työntekijää erosi tai erotettiin tietovuodon takia.
FIFA World Cup -pokaali

FIFA World Cup on jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen voittopokaali. World Cup on ollut käytössä vuoden 1974 kisoista saakka, mitä ennen mestaruuden merkki oli Jules Rimet -pokaali.
World Cupin on suunnitellut italialainen taiteilija Silvio Gazzaniga. Siinä on kuvattu kaksi ihmishahmoa kannattelemassa maapalloa harteillaan. Pokaali on 36 senttimetriä korkea, painaa 6,175 kilogrammaa ja se on tehty 18 karaatin kullasta. Jalustassa on kaksi kerrosta malakiittia. Pokaalin pohjaan on kaiverrettu voittajajoukkueiden nimet.
FIFAn sääntöjen mukaan mikään maa ei voi voittaa World Cupia omakseen, vaan kaikki voittajamaat saavat siitä kopion. Pokaalin pohjassa on tilaa 17 nimilaatalle, joten pokaali voi olla käytössä ainakin vuoden 2038 kisoihin saakka.
Ron Francis

Ronald "Ron" Francis (s. 1. maaliskuuta 1963) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Francis pelasi NHL:ssä kaikkiaan 23 kautta Hartford Whalersissä, Pittsburgh Penguinsissä, Carolina Hurricanesissa ja Toronto Maple Leafsissa. Hän toimii nykyään Seattle Krakenin presidenttinä.
Ura.
Francis varattiin ensimmäisellä kierroksella numerolla neljä Hartford Whalersiin vuonna 1981. Muutaman vuoden jälkeen hänet siirrettiin kesken kauden 1990–1991 Pittsburgh Penguinsiin, jossa hän pääsi pelaamaan yhdessä Mario Lemieuxin ja Jaromír Jágrin kanssa. Hän oli mukana voittamassa Penguinsin molemmat mestaruudet vuosina 1991 ja 1992. Ne jäivät Francisin uran ainoiksi Stanley Cup -voitoiksi. Kaudelle 1998–1999 Francis siirtyi Carolina Hurricanesiin, missä hänestä tuli joukkueen kapteeni. Hänen parhaaksi saavutuksekseen jäi Hurricanesin johdattaminen aina Stanley Cup -loppuotteluihin asti, joissa se hävisi Detroit Red Wingssille. Hurricanes siirsi Francisin maaliskuussa 2004 Toronto Maple Leafsiin, jossa tämä pelasi uransa loppuun asti. Hän lopetti uransa juuri ennen kautta 2005–2006.
Uransa aikana Francis antoi kaikkiaan 1 249 syöttöpistettä, mikä on Wayne Gretzkyn jälkeen historian toiseksi eniten. Hän teki myös 549 maalia ja keräsi viidenneksi eniten pisteitä NHL:n historian aikana (1 798). Francis on myös pelannut kolmanneksi eniten otteluja (1 731). Francisin uran paras NHL-kausi sattui kaudelle 1995–1996, jolloin hän teki 119 pistettä, joista syöttöpisteitä oli kaikkiaan 92.
Radhi Jaïdi

Radhi Ben Abdelmajid Jaïdi (, s. 30. elokuuta 1975 Tunis, Tunisia) on tunisialainen entinen jalkapalloilija. Puolustajana pelannut Jaïdi edusti urallaan muun muassa Boltonia ja Southamptonia.
Jaïdi on kokeillut myös näyttelemistä esiintyessään tunisialaisessa televisiosarjassa "Maktoub" vuonna 2008.
Hänet nimitettiin Tunisian maajoukkueen henkilöstöön heinäkuussa 2014 tarkkailemaan Euroopan kentillä pelaavia tunisialaisia.
Ura.
Jaïdi siirtyi Boltoniin ilmaisella siirrolla heinäkuussa 2004 Tunisin Espérance-joukkueesta, joka oli edellisellä kaudella voittanut maan mestaruuden. Hänestä tuli näin ensimmäinen tunisialainen Valioliigassa pelannut jalkapalloilija.
Kesällä 2006 Jaïdi siirtyi Boltonista Birminghamiin, jossa hän pelasi kolme kautta. Joukkue päätti olla jatkamatta puolustajan sopimusta noustuaan takaisin Englannin valioliigaan kaudeksi 2009–2010. Jaïdi ehti pelata joukkueessa yhteensä 93 ottelua tehden niissä kuusi maalia.
Elokuussa 2009 Jaïdi oli jo allekirjoittamassa sopimusta Southamptonin kanssa, mutta ei saanut työlupaa. Siirto viivästyi lopulta syyskuuhun asti, jolloin Southampton varmisti tehneensä hänen kanssaan kahden vuoden sopimuksen. Jaïdi pelasi ensimmäisellä kaudellaan yhteensä 29 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Hänen ensimmäinen maali Southamptonin paidassa syntyi 26. syyskuuta 2009 vierasottelussa Carlisle Unitedia vastaan. Myös toisella kaudellaan Jaïdi sai paljon vastuuta ja pelasi Englannin Ykkösliigassa yhteensä 31 ottelua, joissa syntyi kolme maalia. Jaïdi allekirjoitti vielä vuoden jatkosopimuksen kaudelle 2011–2012.
Maajoukkueessa.
Maajoukkueessa Jaïdi on pelannut 105 ottelua, joissa hän on tehnyt 7 maalia. Hänen ensimmäinen maaottelunsa oli Ruandaa vastaan 2. kesäkuuta 1996. Jaïdi oli mukana voittamassa Afrikan-mestaruutta vuonna 2004 ja pelasi vuosien 2002 ja 2006 MM-kisajoukkueissa.
Lars Eric Mattsson

Lars-Eric Mattsson on heavy metal -kitaristi, lauluntekijä ja levytuottaja, joka asuu Godbyssä, Ahvenanmaalla.
Yleistä.
Lars-Eric Mattssonin lahjat löysi ensi kertaa "Guitar Player Magazine" -lehden ja Shrapnel Records -levy-yhtiön edustaja Mike Varney vuonna 1985, ja myöhemmin Mattson sai mahdollisuuden levyttää neljän kappaleen EP:n. Vuonna 1988 julkaistiin Mattsonin debyyttialbumi, "Eternity". Muutaman sooloalbumin julkaistuaan hän perusti yhtyeen nimeltä Vision, jonka vuonna 1992 ilmestyneestä samannimisestä debyyttialbumista tuli sangen menestynyt, pääasiassa Japanissa. Seuraavaa albumia ei levytetty, sillä yhtye hajosi. Mattsson perusti Baltimooren laulajan Björn Lodinin kanssa Astral Groove -nimisen yhtyeen, jonka ensimmäinen ja ainoa albumi julkaistiin vuonna 1995.
Vision palasi yhteen vuonna 1996 ja levytti albumin "Till the End of Time". Tämän jälkeen Mattsson päätti taas levyttää sooloalbumin. Tuloksena syntyi "Obsession", jolla Björn Lodin lauloi. Seuraava albumi, "Another Dimension", julkaistiin vuonna 2000 Mattsson-nimen alla. Tämän jälkeen hän on levyttänyt useita sooloalbumeita, kuten myös kolmannen Vision-albumin "On the Edge" vuonna 2004.
Sooloalbumien ja Vision-jäsenyyden lisäksi Mattsson on myös soittanut Book of Reflections ja Condition Red -yhtyeissä (jälkimmäisessä muun muassa Derek Sherinianin kanssa), ja hän on tehnyt myös useita vierailuja muille levyille ja levyttänyt kappaleita tribuuttilevyille.
Mattssonilla on myös oma levy-yhtiö, Lion Music, jonka kautta hän on julkaissut suurimman osan albumeistaan.
Janne Kuusi

Janne Tapio Kuusi (s. 29. huhtikuuta 1954 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja ja kirjailija. Hän on ohjannut niin elokuvia kuin lyhytelokuviakin, joista tunnetuimpia ovat "Kukkia ja sidontaa" (2004) ja "Saippuaprinssi" (2006). Hän on tehnyt lisäksi televisiotyötä, muun muassa fiktiotuottajana TV1:ssä 1993–1994 ja tuottaja-ohjaajana 1996–1997 (esim. "Studio Julmahuvi" tuottaja, mainoselokuvia, televisiopilotteja ja monia käsikirjoituksia. Vuonna 2010 Like julkaisi hänen esikoisromaaninsa "Vapaus." Vuonna 2022 Kuusi julkaisi fiktiivisen teoksen "400 kekkosta", joka perustuu hänen omiin kokemuksiinsa Urho Kekkosen sotilaspalvelijana"." Sen pohjalta on tehty myös uudenlainen äänikirjan ja kuunnelman hybriditeos.
Kuusi valmistui Taideteollisen korkeakoulun elokuva- ja tv-linjalta vuonna 1984. 
Hän on toiminut opettajana muun muassa Taideteollisessa korkeakoulussa elokuvaohjauksen lehtorina 2001–2003, Teatterikorkeakoulussa, Tampereen yliopistossa, Tampereen ja Helsingin taiteen ja viestinnän ammattikorkeakouluissa. Hänen oppilaitaan olivat muiden muassa Aleksi Salmenperä ja JP Valkeapää.
Kuusi on toiminut Suomen elokuvatyöntekijät ry:n hallituksessa 1985–1993, puheenjohtajana 1987–1988, Suomen Elokuvaohjaajaliiton hallituksessa 1988–1995, 2003–2005 ja Suomen elokuvasäätiön tuotantolautakunnassa 1988–1989.
Kuusi on saanut valtion taiteilija-apurahat vuosina 1990, 1998–2000, 2005 ja 2006–2010.
Kuusi ilmoitti 2007 lopettavansa aktiiviuransa ohjaajana Suomen niukkojen resurssien vuoksi ja keskittyvänsä kirjoittamiseen. Matti Pellonpäästä kertova dokumentti "Boheemi elää" oli kuitenkin hänen mielestään tehtävä ”ennen kuin me Pellonpään tunteneet kasvamme horsmaa”.
Janne Kuusi avioitui vuonna 2000 oikeustieteilijä Anne Alvesalon kanssa. Janne Kuusen veljiä ovat muusikko Kim Kuusi ja juristi Kai Kuusi.
Kuusi perusti 2024 etupäässä sähköisiä teoksia julkaisevan kustannusyrityksen Nomen est omen.
Kalpea ratsastaja

Kalpea ratsastaja () on Clint Eastwoodin ohjaama elokuva, jossa hän näyttelee myös pääosaa. Elokuva valmistui vuonna 1985. 
Juoni.
Eastwoodin esittämä nimeton hahmo, saarnaajaksi ("preacher") kutsuttu, auttaa kaivosyhteisöä pelastamaan alueensa, kun paha sheriffi ja rikas mies yrittävät tuhota kaivosyhteisön. Kun raha ei kelpaa yhteisölle, heidät yritetään ajaa väkisin pois alueelta. Paikalle saapuu olemukseltaan enkeliä muistuttava saarnamies, joka rökittää kaikki pahikset varmaotteisesti.
Arvioita.
"Helsingin Sanomien" Arto Pajukallio kirjoittaa, että elokuvan päähahmo ja tapahtumakäänteet tekevät kunniaa lajityypille ja myös Eastwoodin omalle uralle. Hän löytää elokuvasta paitsi jumalaisen muotokuvan, myös piilevää sankaruuden palvonnan kritiikkiä. Lännenelokuvan elvyttäjänä elokuva ei hänestä ole täysin kestänyt aikaa, mutta täyttää Eastwoodin ihailijoiden odotukset.
Pertti Avolan mukaan "Kalpea ratsastaja" on lähes sama tarina kuin Eastwoodin 12 vuotta aiempi elokuva "Ruoska." Hänen mukaansa "Kalpea ratsastaja" on kuitenkin näistä kahdesta parempi teos.
A. O. Wuorimaa

Artur Oliver (A. O.) Wuorimaa, vuoteen 1906 Blomberg (1. elokuuta 1854 Dragsfjärd – 9. marraskuuta 1921 Kymi) oli Kymin kirkkoherra, valtiopäivämies ja kansanedustaja.
Blombergista tuli Liperin kirkkoherran apulainen vuosiksi 1877–1880, Rääkkylän kirkkoherran apulainen ja armovuoden saarnaaja 1880–1883, Leivonmäen vt. kirkkoherra 1882–1883 ja kirkkoherran 1883–1904, rovasti 1899, Sippolan kirkkoherra 1904–1915 ja Kymin kirkkoherra 1915–1921. 
Wuorimaa, tuolloin vielä Blomberg, oli pappissäädyssä valtiopäivämies 1897.
Kansanedustaja Wuorimaa oli ensin suomalaisen puolueen eduskuntaryhmässä 1907–1910 ja 1911–1914, sitten Maalaisliiton eduskuntaryhmässä 1917–1921 Viipurin läntisestä vaalipiiristä. Hän sai vapautuksen eduskuntatyöstä 23. syyskuuta 1921 sairauden tähden. Hän kannatti 1918 eduskunnassa valtiollisten vankien (punaisten) lähettämistä Saksaan (pakko)töihin, mitä Erkki Kaila vastusti.
Artur Wuorimaan poika oli suurlähettiläs Aarne Wuorimaa.
Jalmari Virta

Johan Hjalmar (Juho Jalmari) Virta (5. tammikuuta 1884 Kärkölä – 21. tammikuuta 1938 Karhumäki, Neuvostoliitto) oli suomalainen kirvesmies ja sosialistisen työväen ja pienviljelijäin eduskuntaryhmän kansanedustaja.
Elämä.
Virta kävi kansakoulua yhden luokan ja työskenteli 14-vuotiaasta ensin renkinä, sitten muun muassa satamatyömiehenä, muurarina ja kirvesmiehenä, ensin Hollolassa ja vuodesta 1910 Lahdessa. Hän liittyi SDP:hen 1903 ja toimi ammattiyhdistysliikkeessä. Suomen sisällissodan aikana Virta oli punakaartissa Lahdessa ja Heinolassa. Sodan jälkeen hänet tuomittiin 6 vuoden vankeusrangaistukseen. Päästyään vankilasta Virta oli mukana ensin Suomen Sosialistisessa työväenpuolueessa ja sen lakkauttamisen jälkeen SKP:ssä toimien järjestäjänä ja propagandistina. 
Virta valittiin vaaleissa 1924 Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden vaaliliiton listalta eduskuntaan Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hän oli kansanedustajana 1924–1926 ja 1927–1930. Hän oli myös Lahden kaupunginvaltuuston jäsen. Kun ryhmän edustajista annettiin pidätysmääräys niin sanottujen kommunistilakien perusteella 1930 Virta piileskeli 5 kuukautta ja siirtyi joulukuussa 1930 Neuvostoliittoon.
Neuvostoliitossa hän toimi kirvesmiehenä Petroskoissa ja Kontupohjassa 1931, missä hän nousi puoluesihteeriksi vuosiksi 1931–1934. Virta oli Kontupohjan paperitehtaan metalliverstaan viilareiden opettajana 1933–1934, Kontupohjan rakennusyhtymän puoluesolun puoluesihteerinä 1935 ja Kontupohjan piirin rakennuskonttorin tienrakennusten valvojana 1936. Hän vaikutti myös Kontupohjan SKP:n tukiryhmässä.
Kontupohjan kyläneuvoston varapuheenjohtajana toiminut Virta pidätettiin 2. joulukuuta 1937 vakoilijana ja syytettynä vastavallankumouksellisesta toiminnasta. Hänet tuomittiin ammuttavaksi ja teloitettiin 21. tammikuuta 1938 Karhumäen lähistöllä. Virran maine palautettiin 1958.
Yksityiselämä.
Virta oli naimisissa vuodesta 1904 Alma Maria Maukosen kanssa. Heillä oli kaksi poikaa ja tytär.
Letzigrund

Letzigrund on Zürichissä, Sveitsissä sijaitseva yleisurheilustadion. Stadionin pääasiallisia käyttäjiä ovat jalkapalloseurat Grasshopper Club Zürich ja FC Zürich. Nykyinen stadion on valmistunut vuonnna 2007 ja sen kokonaiskatsojakapasiteetti on 26 104 katsojaa, joista istumapaikkoja on 25 104. Stadionin rakennuskustannukset olivat 65 miljoonaa euroa. Jalkapallokentän pinta on lämmitettävä luonnonnurmi. Kentän koko on 105 x 68 metriä.
Stadion on Sveitsin tunnetuin yleisurheilustadion.Toisin kuin pelkästään jalkapalloon tarkoitetuilla stadioneilla, Letzigrundia kiertävät juoksuradat nurmikentän ja katsomoiden välissä. Stadionilla järjestetään vuosittain yksi yleisurheilun Timanttiliigan (entinen Kultainen liiga) osakilpailuista nimellä "Weltklasse Zürich". Stadion avattiin 22. helmikuuta 1925 omistajana jalkapalloseura FC Zürich. Omistus siirtyi Zürichin kaupungille vuonna 1937. Stadionia on kunnostettu tai siihen on tehty korjauksia ja parannuksia vuosina 1947, 1958, 1973 , 1984 ja 2006 . Valaistus stadionille tuli vuoden 1973 kunnostuksessa. 
Letzigrund on kuuluisa myös konserteistaan, ensimmäinen ulkoilmakonsertti pidettiin vuonna 1996. 
23 605 katsomopaikasta 11 605 on istumapaikkoja (9 167 katoksessa) ja 12 000 seisomapaikkoja. Kentän pituus on 105 metriä ja leveys 68 metriä. Stadionilla on myös ravintoloita ja baareja.
Stadion oli yksi vuoden 2008 jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen pelistadioneista.
Stephen Kingin Sairaala

Stephen Kingin Sairaala () on kolmetoistaosainen televisiosarja, joka perustuu Lars von Trierin tanskalaiseen "Valtakunta"-sarjaan, jonka kauhukirjailija Stephen King muokkasi amerikkalaiselle televisiolle. Ensimmäisen kerran sarja näytettiin ABC-kanavalla maaliskuun kolmannesta heinäkuun viidenteentoista päivään vuonna 2004. Sarjan näyttäminen keskeytyi NBA-pudotuspelien ajaksi. Jaksot olivat tunnin pituisia lukuun ottamatta ensimmäistä ja viimeistä jaksoa, jotka olivat kaksituntisia. Suomessa sarjaa näytettiin Nelosen myöhäisillassa keväällä 2006.
"Sairaala" jäi yhden kauden mittaiseksi. Vaikka sarjan ensimmäinen jakso sai suurimmat uuden draamasarjan katsojaluvut sinä vuonna ABC:llä, myöhemmissä jaksoissa katsojaluvut putosivat, ja ABC ei halunnut sarjan kilpailevan "CSI":n kanssa. Koko sarja on julkaistu DVD:llä, myös Suomessa.
Juoni.
Sarja kertoo kuvitteellisesta Kingdom-nimisestä sairaalasta Lewistonin kaupungissa Mainen osavaltiossa, joka on rakennettu sisällissodan aikaisen univormuompelimon paikalle. Sairaalan nimi oli "Vanha Valtakunta", mutta se paloi ja nykyistä sairaalaa kutsutaan "Uudeksi Valtakunnaksi".
Meedio nimeltä rouva Druse kirjautuu sairaalaan sisään useita kertoja ja sairaalan henkilökunta erehtyy luulemaan häntä luulotautiseksi. Itse asiassa hän yrittää tutkia sairaalan menneisyyttä ja rakennusta riivaavia henkiä ja hän pyytää tohtori Hookia auttamaan totuuden selvittämisessä. Henkiin lukeutuvat tulipalossa kuollut nuori tyttö, Vanhassa Valtakunnassa kauheisiin kokeisiin joutunut teini-ikäinen poika ja omituinen maasikaa tai muurahaiskarhua muistuttava eläin, jonka pitkä kuono on täynnä teräviä hampaita.
Toisaalla taidemaalari Peter Rickman on joutunut sairaalaan liikenneonnettomuuden seurauksena saatuaan vakavia kallo- ja selkärankavammoja, ja hän alkaa selvittää salaperäisiä tapahtumia maatessaan koomassa. Muihin sivujuoniin kuulu neurokirurgi tohtori Stegmanin liittyminen 'Keepers'-nimiseen salaseuraan ja tohtori Elmer Traffin ja unitutkija Lona Massingalen romanssi.
Sarja on tunnettu erikoisista juonenkäänteistä ja sivuhahmoista, jotka palaavat sarjan tapahtumiin useasti.
Susanna Indrén

Susanna Indrén (ent. Vasara ja Laaksovirta, s. 20. toukokuuta 1966 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa "Salatut elämät" -televisiosarjassa vuosina 2001–2004 Jaana Niemistä. Lisäksi hän on toiminut ääninäyttelijänä. Hän on ollut myös suunnittelijana "Pientä pintaremonttia" -televisiosarjassa. 
Vuonna 2013 Indrén oli mukana "Viidakon tähtöset" -ohjelmassa ja "Splash!"-uimahyppyohjelmassa. Syyskuussa 2013 Susanna osallistui "Julkkis Big Brother" -ohjelmaan.
Indrén on opiskellut Teatterikorkeakoulussa 1987–1991, valmistunut teatteritaiteen maisteriksi 1999 sekä teatteripedagogiksi ja ohjaajaksi 2000–2002. 
Yksityiselämä.
Indrénillä on jo täysi-ikäinen poika muusikko Janus Hanskin kanssa ja vuonna 2009 syntynyt poika kilpapyöräilijä Tomi Kanton kanssa. Hän oli naimisissa Samuli Salmisen kanssa vuosina 2017–2019. Indrén on sairauseläkkeellä. 
Indrén on tuomittu vuonna 2020 sakkoihin kahdesta lievästä pahoinpitelystä ex-aviomiestään Samuli Salmista kohtaan.
Vuonna 2023 Indrénin entinen aviomies Samuli Rasmus Salminen, 31, tuomittiin 2 vuoden ja 11 kuukauden vankeusrangaistukseen ja lähes 40 000 euron korvauksiin useista Indréniin kohdistuneista rikoksista, kuten varkauksista, uhkauksesta, vahingonteosta, kotirauhan rikkomisesta sekä kahdesta törkeästä pahoinpitelystä, jotka molemmat aiheuttivat Indrénille aivovamman.
Bumfights

Bumfights on Indecline Filmsin tuottama dokumenttielokuvan tyylisten video-ohjelmien sarja, joissa kodittomat ihmiset (ns. "pummit") tekevät rahaa, alkoholia ja muita pienimuotoisia vastikkeita vastaan akrobaattitemppuja, joissa satuttavat itseään sekä tappelevat keskenään. 
Vuonna 2002 valmistuneen ensimmäisen Bumfights-osan, nimeltään "Bumfights: Cause for Concern" tuottivat Ryan McPherson, Zachary Bubeck, Daniel J. Tanner ja Michael Slyman vuonna 2002. Vuonna 2003 Indecline Films myi ohjelman oikeudet toiselle yhtiölle ja sen tekijöiksi nimettiin salanimet ”Shannon Muston” ja ”Taylor White”. Videot ovat aiheuttaneet laajaa keskustelua ja ne on kielletty monissa paikoissa. Tuottajia vastaan on nostettu oikeusjuttuja. Tekijät ovat puolustelleet videota sillä, että esiintyjät osallistuivat siihen vapaasta tahdostaan.
Hankkeen rahoittajat Ray Laticia ja Ty Beeson markkinoivat ensimmäistä videota mahdollisuutena nähdä ”juoppojen pummejen hakkaavan toisensa tyhmiksi” ja sitä syytettiin huonosta mausta, koska kodittomat ihmiset suorittivat siinä vaarallisia voimannäytteitä, mutta rahoittajat kertoivat BBC:n haastattelussa, että videoiden väkivaltaisuus ainoastaan kuvastaa kodittomien osan kovuutta ja Latician mukaan pummit suorastaan rakastivat videoiden tekijöitä ja olivat aina iloisia nähdessään heidät.
Heinäkuussa 2004 Melbournessa, Australiassa neljä teini-ikäistä sytytti Bumfights-videon innoittamina palamaan kodittoman miehen itselleen rakennuttaman suojan, minkä seurauksena mies kuoli ja tekijöitä vastaan nostettiin murhasyyte. Myös elokuussa 2005 Los Angelesissa kaksi 19-vuotiasta nuorukaista hyökkäsi kodittomien kaupunkilaisten kimppuun pesäpallomailoilla Bumfights-videon innoittamina. Huhtikuussa 2006 videon tekijät suostuivat maksamaan kolmelle videolla esiintyneelle miehille ja lupautuivat olemaan tekemättä enää uusia vastaavanlaisia ohjelmia. Samaten he ilmoittivat, etteivät laita levitykseen jo valmiina olevia Bumfights-videoita.
K League 1

K-League Classic on nimitys, jota yleisimmin käytetään Etelä-Korean jalkapallon ammattilaisliigasta. Liigaa on pelattu vuodesta 1983 lähtien ja nykyään siihen kuuluu 12 joukkuetta. 
Historia.
Liigan perustivat vuonna 1983 viisi seuraa, jotka olivat Hallelujah, Daewoo (nyk. "Busan I'Park"), POSCO (nyk. "Pohang Steelers"), Yukong Elephants (nyk. "Jeju United FC") ja Kookmin Bank. Ensimmäisen mestaruuden voitti Daewoo. Sittemmin sarja on kohonnut käsittämään kaikkiaan 12 joukkuetta. Alkuperäisistä joukkueista Kookmin Bank ja Hallelujah ovat jo siirtyneet alempiin sarjoihin. Suurin osa joukkueista on chaebol-yritysryhmittymien omistuksessa.
Sarjasysteemi.
Nykyään K-League on Etelä-Korean ainoa jalkapallon ammattilaissarja. 
Sarjakausi alkaa tavallisesti maalis-huhtikuun tienoilla ja kestää marraskuun loppupuolelle. Ottelusysteemi on vuosien mittaan vaihdellut. Kaudesta 2004 lähtien kausi on jaettu kahteen osaan ja kauden lopussa pelataan pudotuspelit. 14 joukkuetta kohtaavat toisensa kerran kumpanakin jaksona (yhteensä 26 ottelua joukkuetta kohti), ja kummankin jakson parhaat pelaavat mestaruudesta. Mestarijoukkue saa osallistua Aasian Mestarien liigaan seuraavalla kaudella.
Valtiomuoto

 
Valtiomuoto tarkoittaa poliittisten instituutioiden muodostamaa valtiojärjestystä, jonka tarkoitus on hallita valtiota ja sen kansaa. Valtiomuoto on yleensä valtion hallinnon päättämä ja määrittelemä. Yhteiskuntatieteellinen määritelmä voi poiketa valtiomuodon yleisestä määritelmästä, esimerkiksi monarkia voi joskus ollakin sotilaiden tukema totalitaristinen diktatuuri tai kansantasavallaksi kutsuttava muistuttaa enemmän yksipuoluejärjestelmän alaista poliisivaltiota. 
Valtion hallinnon voi myös korvata siirtymäaika tai tilapäinen siirtymäajan hallinto (monarkioissa käytetään usein nimitystä interregnum), jota ei voi nimittää valtiomuodoksi. Esimerkiksi Suomessa käytiin vuosina 1917–1919 läpi siirtymävaihe, jonka aikana maan tulevasta valtiomuodosta ei ollut varmuutta. Nykyaikana siirtymäajan hallinto on voimassa esimerkiksi Egyptissä, jossa valta siirtyi vuonna 2011 sotilasjuntalle. Siirtymäaikaa tai siirtymäajan hallintoa kutsutaan joskus virheellisesti anarkiaksi, vaikka se onkin on oma epähierarkkinen hallintomuotonsa.
Valtiomuotoja.
"Demokratia" – politiikasta päätetään enemmistön mielipiteen mukaan päätöksentekomenetelmässä, joka on avoin kaikille tai useimmille kansalaisille.
"Liittovaltio" – eli federaatio on useista itsehallinnollisista osavaltioista koostuva valtio. Osavaltioilla joilla voi teoriassa olla myös toisistaan eriävä itsehallinto, esimerkiksi tasavalta ja perustuslaillinen monarkia.
"Sotilasjuntta" – jolloin hallinnosta vastaavat sotilaat, jotka ovat ottaneet vallan. Juntta on tavallisisesti merkinnyt "sotilasdiktatuuria". Poikkeuksena neilikkavallankumouksella valtaan noussut kansallisen pelastuksen juntta Portugalissa 1974–1976.
"Teokratia" – jossa suurin valta kuuluu uskonnolliselle yhteisölle tai uskonnollisille johtajille.
"Diktatuuri" – jossa yksi henkilö, ryhmä tai puolue, yksipuoluejärjestelmä, joka hallitsee valtiota. Järjestelmä on äärimmillään "totalitarismi."
Historiallisia valtiomuotoja.
Kalifaatti – kalifin johtama islamilainen teokraattinen valtio.
Fasismi – totalitaarinen järjestelmä Italiassa, jossa puoluejärjestelmä ja parlamentti korvattiin ammattikunnista muodostetulla korporaatiolaitoksella.
Kansallissosialismi – natsi-Saksan muodostanut äärikansallismielinen, rasistinen, populistinen ja johtajakeskeinen absolutistinen diktatuuri. Se lainasi joitain piirteitä ja käytäntöjä fasismilta ja sosialismilta komentotalouden jääden todellisuudessa hallintomuotona sekavaksi ja keskeneräiseksi johtajanpalvontakultiksi.
Neuvostotasavalta – Neuvostoliiton osavaltiot.
Rappauspäre

Rappauspäre (myös rappaustikku tai laastipäre) on ohut, vajaa parimetrinen puusäle, jota käytettiin perinteisessä "tikkurappauksessa" kalkkirappauksen pohjana varmistamassa rappauksen tartunta alustaan. Tikkurappausta käytettiin seinissä ja sisäkatoissa ennen metallisten rappausverkkojen käyttöönottoa. Rappauspäreistä naulattiin ristikko, joka rapattaessa jäi laastikerroksen sisään. Naulattaessa jätettiin yleensä kahden rappauspäreen väliin päreen levyinen rako. Tikkurappauksen tausta on hirsinen tai lautapintainen ulko- tai sisäseinä tai lautapintainen kerrostalohuoneiston sisäkatto.
Rappauspäreet valmistettiin joko sahaamalla rimoista tai halkaisemalla sopivasta suorasyisestä puukappaleesta. Sahattujen rappauspäreiden tavallisin koko tuumina oli 3/16" × 1" (noin 5 × 25 mm), mutta myös 1/4" × 1" (noin 6 × 25 mm) kokoisia valmistettiin. Ne olivat yleensä 2 ½–4 ½ jalan pituisia (noin 0,76–1,37 metriä).
Laastina tikkurappauksessa käytettiin kalkkilaasti, jota saatettiin lujittaa sementillä tai esimerkiksi lehmän karvoilla. Tikkurappauksen vaihtoehtona oli käyttää laastin lujitteena pitkiä kuivattuja ruokoja, jotka kiinnitettiin puiseen alustaan naulojen ja rautalangan avulla. Myös tehdasvalmisteisia kaisla- ja puurimamattoja oli saatavilla.
Tikkurappausta käytettiin yleisesti kerrostalojen kuormaa kantamattomissa kevyissä väliseinissä 1870-luvulta 1900-luvun alkuvuosikymmeniin asti. Puisen kerrostaloväliseinän rakenne oli joko "rankaseinä" tai niin sanottu "Cloisson"-seinä (cloison). Suomalaisrakentajien "kloissoniksi" kutsumassa väliseinässä oli rakennustelineistä tai puretuista puutaloista saatuja lankkuja pystyasennossa naulattuina päistään kiinni välipohjavasoihin kahta puolta. Kun purutäytteinen lankutuksesta tai 2–3 ristikkäisestä lautakerroksesta koostuva seinä rapattiin molemmin puolin tuli sen paksuudeksi rappauspärekerroksineen 15–20 senttimetriä.
Bibtex

BibΤΕΧ tai BibTeX on vapaasti levitettävä työkalu kirjallisuusviitteiden hallintaan LaTeX-järjestelmässä. BibTeXin lähdeluettelomuotoa tuetaan myös monissa muissa ohjelmissa.
Bibtexin kehittivät Oren Patashnik ja Leslie Lamport vuonna 1985. Sen tarkoituksena on helpottaa viittausten tekemistä ja lähdeluettelon ylläpitoa. Taustalla on sama periaate sisällön ja esitystyylin pitämisestä erillään kuin Latexissa. Lopulliseen dokumenttiin tulostuu vain se kirjallisuus, johon on viitattu Latex-dokumentissa.
Lähdeluettelotiedosto: codice_1.
Bibtex käyttää tyyliriippumatonta tekstipohjaista tiedostoa lähdeluettelon muodostamiseen. Tämän luettelotiedoston pääte on yleensä codice_1. Sen käsittelyyn on tarjolla useita erilaisia apuohjelmia. Luettelossa erotellaan erityyppiset lähteet, kuten artikkeli, kirja ja julkaisematon teos, omilla tyyleillään. Esimerkiksi Emacsissa voi avattuun Bibtex-tiedostoon lisätä tyhjiä viitteitä erillisestä Bibtex-valikosta, täyttää ne tarvittavilla tiedoilla, ja poistaa tyhjiksi jääneet ylimääräiset kentät pikanäppäinyhdistelmällä "Ctrl+C Ctrl+C".
Esimerkki.
Kun halutaan viitata Abramowitzin ja Stegunin matemaattiseen käsikirjaan, voidaan se tehdä tallettamalla codice_1-tiedostoon seuraavat rivit:
 @Book{abramowitz+stegun,
 author = "Milton Abramowitz and Irene A. Stegun",
 title = "Handbook of Mathematical Functions with
 Formulas, Graphs, and Mathematical Tables",
 publisher = "Dover",
 year = 1964,
 address = "New York",
 edition = "ninth Dover printing, tenth GPO printing",
 isbn = "0-486-61272-4"
Tällöin viittaus leipätekstissä yllä olevaan teokseen toteutuu komennolla \cite{abramowitz+stegun}. Jos on tarpeellista saada leipätekstiin viitenumeron viereen myös sivunumero, on käytettävä komentoa \cite[67]{abramowitz+stegun}.
Wikipedian sivun Latex 19.6.2006 versioon 1242801 voidaan taas viitata seuraavasti (katso viitetiedot sivun vasemmassa laidassa):
 @misc{wiki:LaTeX, 
 author = "Wikipedia", 
 title = "Latex --- Wikipedia{,} ", 
 year = "2006", 
 url = "http://fi.wikipedia.org/w/index.php?title=LaTeX&amp;oldid=1242801", 
 note = "[Online; haettu 19-kesäkuu-2006]" 
Lähdeluettelon tyylitiedosto: codice_4.
Bibtex-tyylitiedoston pääte on tavallisesti codice_4. Se kuvaa Bibtex-ohjelmalle, miten luettelotiedostoon talletetut lähteet esitetään itse dokumentissa. Yleensä Bibtex:lla tuotetaan Latex-dokumentille soveltuvat muotoilut, mutta myös HTML:lle on olemassa muotoilutiedostoja.
Atrain

Atrain on keihään kaltainen kalastusväline, jota käytetään tuulastuksessa. Atraimen kärjessä voi olla jopa yli kymmenen rinnakkaista piikkiä. Piikeissä on usein väkäset, jotka estävät saaliin irtoamisen. Taisteluvälineenä käytettävä kolmikärki on eräänlainen atrain, mutta siinä ei yleensä ole väkäsiä ja piikkien reunat ovat leikkaavia.
Merenjumalan tunnus.
Atrain on kuvattu kansanperinteessä ja luonnonuskonnoissa lähinnä merenjumalan tunnusmerkiksi ja vertauskuvaksi. Suomessa se on kuvattu Ahdin ja Kreikassa Poseidonin kalastusvälineeksi. Tavaramerkkiin liittyvässä logossa atrain on 1948 vuodesta alkaen valmistetussa Ahti-sillipurkin kannessa pelkistetyn vedenjumala Ahdin yhteydessä. Myös piru ja paholainen kuvataan usein kolmikärkisen atraimen (tai pikemminkin hiilihangon) kanssa.
Valtiolliset symbolit.
Valtiollisena vertauskuvana atrain on Ukrainan vaakunassa. Ensimmäisen kerran Ukrainassa vaakunan yhteydessä on atrainta tiettävästi käytetty Svjatoslav I:n (-972) aikana. Atrainta käytti 1918 Ukrainan kansantasavalta.
Muuta.
Atraimen englanninkielinen nimi, Trident, on yhdysvaltalaisen sukellusveneistä laukaistavan mannertenvälisen ohjuksen nimi. Se on myös Trident-selainmoottori Internet Explorerissa sekä kolmisuihkumoottorinen matkustajalentokone Hawker Siddeley Trident.