tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Maa-artisokka

Maa-artisokka ("Helianthus tuberosus"), jota kutsutaan toisinaan myös mukula-artisokaksi, on Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva vanha viljelykasvi. Maa-artisokalla on 1,5–2,5 metriä korkea varsi ja keltaiset, auringonkukkia muistuttavat kymmensenttiset kukat.
Maa-artisokka muodostaa syötäviä maanalaisia mukuloita, joista sitä myös kasvatetaan samaan tapaan kuin perunaa. 
Nimestään huolimatta maa-artisokka ei ole läheistä sukua latva-artisokalle vaan kuuluu auringonkukkien sukuun. Maa-artisokan englanninkielinen nimi "Jerusalem artichoke" on harhaanjohtava ja on ilmeisesti peräisin auringonkukan italiankielisestä nimestä "girasole", joka englanniksi kuulostaa lähes samalta kuin Jerusalem.
Käyttö.
Maa-artisokan mukulat sopivat diabeetikoille, koska ne nostavat vain vähän verensokeria. Mukulat sisältävät runsaasti liukoista inuliinikuitua, sekä jonkin verran hedelmäsokeria. 
Viljely.
Maa-artisokat istutetaan multavaan maahan harvakseltaan, puolen metrin päähän toisistaan. Kasvukausi on pitkä. Mukulat ovat valmiita nostettaviksi kukkien lakastumisen jälkeen, mutta sen jälkeen ne voi nostaa koska tahansa, vaikka vasta seuraavana keväänä.
Ravintosisältö.
Maa-artisokan mukuloissa on ravintotietopankki Finelin mukaan 52 kilokaloria sataa grammaa kohden. Mukulat sisältävät noin 15 prosenttia hiilihydraatteja ja 1-2 prosenttia proteiinia. Suurin osa maa-artisokan sisältämistä hiilihydraateista on pääasiassa liukoisesta kuidusta koostuvaa inuliinia, josta osa pilkkoutuu kylmässä sokeriksi makeuttaen mukulaa. Maa-artisokassa on tyypilisesti 2,8 prosenttia sokeria.
Historia.
Maa-artisokka kulkeutui Amerikan mantereelta vuonna 1613 Ranskaan ja sieltä edelleen Englantiin vuonna 1616. Alkuun kasvia pidettiin arvossa, ja sitä käytettiin runsaasti varsinkin makeissa ruoissa. Melko nopeasti se levisi Suomeenkin, ainakin Turkuun, jossa sitä Tillandzin kasviluettelon mukaan viljeltiin jo 1600-luvulla. Perunan yleistymisen myötä maa-artisokan viljely Euroopassa on vähentynyt huomattavasti.
Vuonna 1621 John Goodyer kirjoitti: ”Miten tahansa sen valmistaakin, niin tuloksena on saastainen paha ilma, joka kiertää vatsassa aiheuttaen kipua ja tuskaa. Siksi se onkin soveliaampi sian ruuaksi kuin ihmisravinnoksi.”
Jim Caviezel

James Patrick ”Jim” Caviezel Jr. (s. 26. syyskuuta 1968 Mount Vernon, Washington) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Caviezel teki ensimmäisen elokuvaroolinsa vuonna 1991 elokuvassa "Matkalla Idahoon", jossa hän esitti lentokenttävirkailijaa pienessä sivuosaroolissa. Vuonna 1998 hän teki ensimmäisen pääosaroolinsa esitettyään sotamies Wittiä Terrence Malickin ohjauksessa "Veteen piirretty viiva". Caviezelin uran tunnetuin roolityö on Jeesuksen rooli Mel Gibsonin ohjaamassa, kohua herättäneessä elokuvassa "The Passion of the Christ", joka ilmestyi vuonna 2004. Elokuva oli tuon vuoden menestyneimpiä ja on tuottanut maailmanlaajuisesti yli 600 miljoonaa dollaria. 
Caviezel on näytellyt elokuvien lisäksi myös televisiossa. Vuonna 2009 hän esitti pääroolia AMC:n minisarjassa "Prisoner" ja vuodesta 2011 hän on esittänyt niin ikään pääroolia, entistä CIA-agenttia John Reeseä, CBS:n rikosdraamassa "Kohde".
Caviezel on uskonnoltaan katolilainen. Hän on ollut vuodesta 1996 naimisissa Kerri Browittin kanssa ja he ovat adoptoineet kaksi Kiinassa syntynyttä lasta.
John C. Reilly

John Christopher Reilly (s. 25. toukokuuta 1965 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko.
Reilly teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1989 Brian De Palman ohjaamassa, Vietnamin sodasta kertovassa elokuvassa "Sodan arvet". Hän on esiintynyt sittemmin yli neljässäkymmenessä elokuvassa. Vuonna 2002 Reilly esiintyi kolmessa parhaan elokuvan Oscar-ehdokkuuden saaneessa elokuvassa ("Chicago", "Gangs of New York" ja "Tunnit") ja oli itse ehdokkaana parhaan miessivuosan Oscarin saajaksi roolistaan Amos Hartina elokuvassa "Chicago". Hän on ollut myös Golden Globe -ehdokkaana, rooleistaan elokuvissa "Chicago" ja "Walk Hard: The Dewey Cox Story". Muita Reillyn tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa "Magnolia", jossa hän esitti konstaapeli Jim Kurringia, "Boogie Nights", jossa hän esitti pornonäyttelijä Reed Rothchildia, ja "Lentäjä", jossa hän esitti Noah Dietrichiä. 
Reilly on ollut naimisissa vuodesta 1992 Alison Dickeyn kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Veikselinkirsikka

Veikselinkirsikka ("Prunus mahaleb") on "Prunus"-sukuun kuuluva ruusukasvi ("Rosaceae"). Se on peräisin Turkista ja Lähi-idästä. Veikselinkirsikan siemenestä valmistetaan "mahlebi"-nimistä maustetta, jota käytetään edelleen näillä alueilla. Mauste on saanut jonkin verran jalansijaa myös kreikkalaisessa keittiössä kenties Kyproksen vaikutuksesta. Mauste sisältää kumariinia, joka säännöllisesti nautittuna on maksalle myrkyllistä.
Jared Leto

Jared Joseph Leto [ˈlɛtoʊ] (s. 26. joulukuuta 1971 Bossier City, Louisiana) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä ja muusikko. Hänet tunnetaan muun muassa 30 Seconds to Mars -yhtyeen laulajana.
Elämä.
Jared Leto oli levoton nuori, joka jätti koulun kesken. Myöhemmin hän kuitenkin paransi tapansa ja opiskeli taidekouluissa maalaamista ja elokuvantekoa. Leto on tunnettu itsekriittisyydestään, julkisuuden ja seurapiirien karttamisesta, erakkoluonteestaan ja hyvästä huumorintajusta. Hänen vanhempansa erosivat Leton ollessa nuori joten hänen äitinsä Constance kasvatti hänet ja hänen vanhemman veljensä Shannonin. Heidän isänsä meni uudelleen naimisiin, mutta kuoli pian sen jälkeen.
Letolla on kaksi velipuolta sekä veli Shannon, joka soittaa rumpuja 30 Seconds to Marsissa.
Elokuvaura.
Vuonna 1992 Leto muutti Los Angelesiin tullakseen näyttelijäksi. Hänen ensimmäinen suuren yleisön esiintymisensä oli vuonna 1994 televisiosarjassa "Niin sanottu elämäni" ("My So-Called Life"), jossa hän esitti Jordan Catalanoa. Sen jälkeen Leto siirtyi elokuva-alalle ja on näytellyt noin 20 elokuvassa, joista tunnetuimpia ovat "Veteen piirretty viiva" (1998), "Urban Legend – kauhutarinoita" (1998), "Fight Club" (1999), "Amerikan psyko" (2000), "Unelmien sielunmessu" (2000), "Highway – vaarojen valtatie" (2002), "Panic Room" (2002), "Aleksanteri" (2004) ja "Lord of War" (2005).
Vuonna 2009 Leto näytteli elokuvassa "Mr. Nobody", joka sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla.
Vuonna 2014 hänet palkittiin parhaan miessivuosan Oscarilla ja Golden Globella elokuvasta "Dallas Buyers Club".
Musiikkiura.
Musiikillisen uransa Leto aloitti vuonna 1998, perustamalla yhtyeen 30 Seconds to Marsin veljensä Shannonin kanssa. 30 Seconds to Marsin musiikkityyli on lähinnä alternative rock. 30 Seconds to Mars on julkaissut neljä albumia. Esikoisalbumi "30 Seconds to Mars" julkaistiin vuonna 2002, jota myytiin noin 108 000 kappaletta ja toinen albumi, "A Beautiful Lie" on myynyt platinaa. Kolmas albumi, "This Is War" julkaistiin Suomessa 4. joulukuuta 2009 ja Yhdysvalloissa 8. joulukuuta 2009. Neljäs albumi "Love Lust Faith + Dreams" julkaistiin toukokuussa 2013. 30 Seconds to Mars on ensimmäinen yhdysvaltalainen yhtye, joka on kuvannut musiikkivideonsa Kiinan kielletyssä kaupungissa ja Grönlannissa.
Kohu epäasiallisesta käytöksestä.
Kesäkuussa 2025 useat naiset syyttivät Letoa sopimattomasta käytöksestä vuosien varrella Air Mail -julkaisussa, jonka mukaan Leto oli muun muassa flirttaillut ja lähetellyt tekstiviestejä teini-ikäisille.
Perseus (Makedonia)

Perseus (noin 212–166 eaa.) oli Makedonian kuningas vuosina 179–168 eaa. Hänen isänsä oli Filippos V ja hän kuului Antigonidien hallitsijasukuun. Perseuksesta tuli Makedonian viimeinen kuningas. Roomalaisten kukistettua hänet Makedonia jaettiin neljään autonomiseen tasavaltaan ja sittemmin siitä tehtiin Rooman provinssi.
Vuonna 179 eaa. Filippos V kuoli ja Perseuksesta tuli kuningas. Filippoksella oli ollut toinenkin poika, roomalaismielinen . Demetrios oli kunnostautunut ollessaan lähettiläänä Roomassa. Mustasukkainen Perseus sai isänsä luulemaan, että Demetrios aikoi kaapata vallan, ja Filippos antoi myrkyttää poikansa. 
Noustuaan valtaistuimelle Perseus solmi uudestaan liiton Rooman kanssa. Roomassa hänen muut tekonsa aiheuttivat huolta. Perseus sekaantui Kreikan politiikkaan. Tämä sai Pergamonin kuninkaan Eumenes II:n lietsomaan Roomaa sotaan Makedoniaa vastaan.
Kolmas makedonialaissota (171 eaa. – 168 eaa.) alkoi lupaavasti makedonialaisten voitolla Kallinikoksen taistelussa. Sota kuitenkin jatkui kummankaan osapuolen saamatta voittoa. Lopulta Aemilius Paullus otti Rooman joukot johtoonsa ja murskasi makedonialaiset Pydnan taistelussa 22. kesäkuuta 168 eaa. Perseus vietiin vankina Roomaan jossa hän myöhemmin kuoli. Roomalaiset jakoivat aluksi Makedonian neljään "tasavaltaan".
Vuonna 150 eaa. alkoi Neljäs makedonialaissota siitä, kun eräs Andriskos väitti olevansa Perseuksen poika ja julistautui kuninkaaksi nimellä Filippos VI. Hänen kukistamisensa jälkeen Makedoniasta tehtiin Rooman provinssi.
Antigonidien hallitsijasuku

Antigonidien hallitsijasuku () oli makedonialainen kuningassuku, jonka perusti Aleksanteri Suuren kenraali Antigonos Monofthalmos. Antigonos hallitsi aluksi Vähässä-Aasiassa, mutta muut niin kutsutut diadokit kukistivat hänet Ipsoksen taistelussa vuonna 301 eaa. Antigonoksen poika Demetrios I Poliorketes selvisi taistelusta elossa. Hän sai vallattua Makedonian muutamaa vuotta myöhemmin. Demetrios syöstiin kuitenkin vallasta ja hän kuoli vankilassa. Sekavahkon kauden jälkeen kuninkaaksi nousi Demetrioksen poika Antigonos II Gonatas. 
Hallitsijasuku sai loppunsa Pydnan taistelussa vuonna 168 eaa. jonka jälkeen roomalaiset jakoivat Makedonian neljään autonomiseen tasavaltaan.
Akrobatia

Akrobatia on taituruus- ja sirkusvoimistelua.
Akrobatia voidaan luokitella esimerkiksi tasapaino-, voima-, notkeus-, pari- ja ryhmäakrobatiaan. Tasapainoakrobatiaa tehdään sekä jaloilla että käsillä, usein erilaisten välineiden päällä, esimerkiksi rola bolalla tai yksipyöräisellä. Yleensä on kyse käsinseisonnasta. Toisinaan tasapainoillaan joitakin esineitä, mikä on kuitenkin lähempänä jongleerausta.
Niin kutsuttu permantoakrobatia on samantapaista kuin telinevoimistelussa. Siihen kuuluu muun muassa kärrynpyöriä, puolivoltteja ja kokovoltteja. Joskus voltteja tehdään myös erilaisilta välineiltä, esimerkiksi vippilaudalta tai keinusta.
Ryhmäakrobatia sisältää erilaisia ihmispyramideja ja heittoakrobatiaa, jolloin osa ryhmästä heittää ilmaan yhtä (kuten monet cheerleaderit). Pariakrobatiassa kaksi ihmistä tekee yhdessä erilaisia temppuja. Akrobatian huiput ovat perinteisesti tulleet Kiinasta ja Venäjältä.
Aitolian liitto

Aitolian liitto oli liitto, johon kuului antiikin kreikkalaisia kaupunkeja etupäässä Aitoliasta ja muualta Korintinlahden pohjoispuolelta. Liitto otti haltuunsa Delfoin vuonna 290 eaa. ja puolusti sitä galleja vastaan vuonna 279 eaa. Liiton suurimpia vastustajia oli Akhaian liitto.
Aitolian liitto vastusti Makedonian kuningasta Filippos V:tä ja osallistui vuonna 197 eaa. Kynoskefalain taisteluun roomalaisten puolella. Aitolialaiset vastustivat kuitenkin Rooman laajenemisyrityksiä Kreikassa ja liittoutuivat Syyrian Antiokhos III:n kanssa. Liitto menetti merkityksensä sen jälkeen kun roomalaiset kukistivat Antiokhoksen vuonna 189 eaa.
Suomen vuoden jalkapalloilija

Suomen vuoden jalkapalloilija on ansioituneimmalle suomalaiselle jalkapalloilijalle jaettava tunnustus. 
Samannimisiä palkintoja on kaksi. Toista jakaa Urheilutoimittajain liitto ja toista Suomen Palloliitto. Urheilutoimittajain liitto on jakanut palkintoa vuodesta 1947 lähtien Vuoden urheilija -palkinnon yhteydessä. Suomen Palloliitto on jakanut omaa palkintoaan vuodesta 1953 lähtien. Palloliitto siirtyi palkinnossaan niin sanotusti eurooppalaiseen rytmiin vuonna 2016, mikä tarkoittaa, että jatkossa palkinto jaetaan jo kesällä edeltävän syys–kevätkauden osalta.
Eniten tunnustuksia ovat saaneet Sami Hyypiä ja Jari Litmanen. Hyypiä valittiin vuoden jalkapalloilijaksi toimittajien ja Palloliiton kesken yhteensä 18 ja Litmanen 17 kertaa. Vuoden urheilijaksi on valittu neljä jalkapalloilijaa, Litmanen vuonna 1995, Hyypiä vuonna 2001, Teemu Pukki vuonna 2019 ja Lukas Hradecký vuonna 2020.
Okra

Okra eli vihannesokra ("Abelmoschus esculentus") on malvakasvilaji, jolla on hieman palkohernettä tai palkopapua muistuttava vihreä kotahedelmä. Se on peräisin tropiikin alueelta, luultavasti Afrikasta tai Aasiasta. Okra levisi orjien mukana ensin uudelle mantereelle, jossa sillä on edelleen vankka jalansija sekä kreolilaisessa että cajun-keittiössä.
Okra kasvaa noin 1,8 metriä korkeaksi. Sen kukat ovat keltaisia, mutta keskusta on punainen. Okra vaatii pitkän ja kuuman kesän menestyäkseen, joten Suomessa sitä ei voi viljellä.
Okran hedelmässä on pieniä siemeniä ja tärkkelyspitoista kasvilimaa. Keitettäessä okralima saostaa pataruoat perunajauhojen tapaan.
Okra kuuluu magnesiumpitoisimpiin vihanneksiin.
Boris III

Boris III, Bulgarian tsaari, (30. tammikuuta 1894 – 28. elokuuta 1943) nousi valtaistuimelle isänsä Ferdinand I:n eron jälkeen 1918 Bulgarian hävittyä ensimmäissä maailmansodassa.
Alkuvaikeuksia.
Bulgarian tappio ensimmäisessä maailmansodassa oli jo toinen viiden vuoden sisään, sillä myös toinen Balkanin sota päättyi Bulgarian häviöön. Maa joutui luovuttamaan alueita naapureilleen ja maksamaan sotakorvaukset, jotka uhkasivat taloutta ja poliittista vakautta. Syntyi kaksi liikettä, agraariliitto ja kommunistipuolue, jotka vaativat monarkian lopettamista.
Maan pääministeriksi nousi Boriksen kruunausvuonna agraariliiton Aleksandăr Stambolijski. Huolimatta maan maatalousvaltaisuudesta hän sai vastaansa keskiluokan ja armeijan vihan. Armeija teki vallankaappauksen 1923. Kreikka julisti Bulgarialle sodan 1925. Vaikka Kansainliitto välitti maiden välille rauhan, jatkui sekasorto vuoteen 1934 asti, jolloin Boris auttoi armeijaa perustamaan diktatuurin. Seuraavan vuonna hän otti itse vallan, ja hallitsi itsevaltiaana monarkkina.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Boris nai Savoijin prinsessa Giovannan (1907–2000), Italian kuningas Viktor Emanuel III:n ja kuningatar Elenan tyttären lokakuussa 1930 Assisissa ja ortodoksisessa seremoniassa Sofiassa. 
Liitosta syntyi tytär Marie-Louise tammikuussa 1933 ja kruununperillinen, poika Simeon 16. kesäkuuta 1937.
Saksalaismielisyys murenee.
Toisen maailmansodan alussa mielipide oli saksalaismyönteinen, koska Saksa pakotti Romanian luovuttamaan Dobrudzhan maakunnan eteläosan takaisin Bulgarialle. Vuonna 1941 Boris liittoutui akselivaltojen kanssa ja liittyi sotaan Kreikkaa ja Jugoslaviaa vastaan saadakseen takaisin niille menetetyt alueet. Boris kieltäytyi kuitenkin yhteistyöstä kahdessa asiassa: alkuvuodesta 1943 saksalaiset pyysivät Bulgarian 50 000 juutalaisen lähettämistä Puolaan. Bulgaria ei myöskään suostunut julistamaan sotaa Neuvostoliitolle, etenkin kun sota oli kääntymässä Saksaa vastaan.
Elokuussa 1943 Adolf Hitler kutsui Borisin tapaamiseen Berliiniin. Hän suostui symboliseen sodanjulistukseen Yhdistyneelle kuningaskunnalle ja Yhdysvalloille. Tämä kuitenkin kostautui, kun Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimat ja Yhdysvaltain ilmavoimat pommittivat Sofiaa raskaasti 1943–1944.
Kuolema.
Boris kuoli pian palattuaan Berliinistä sydänkohtaukseen retkeillessään Rilavuorella. Kuninkaaksi nousi kuusivuotias Simeon II. 
Boris haudattiin Rilan luostariin. Kun kommunistit nousivat valtaan 1944 ruumis kaivettiin haudasta ja haudattiin salaa Vranan palatsin pihamaalle. Kommunistivallan päättymisen jälkeisissä etsinnöissä löydettiin sydän, joka palautettiin Rilan luostariin.
FDDI

FDDI () on optisiin siirtoyhteyksiin perustuva verkko (siirtotienä valokuitu). FDDI-protokolla perustuu Token Bussiin, joka on kuin väylämainen Token Ring, ja sen perinteinen nopeus on 100 Mbit/s. FDDI on loogisesti kandennettu rengas, mutta fyysinen topologia on tähtimäinen.
FDDI:n etuina ovat suuri kaistanleveys, pieni vaimennus sekä suoja sähkömagneettisia häiriöitä vastaan. Pääasiassa sitä käytetään runkoverkkoratkaisuna, mutta se suunniteltiin kytkettäväksi suoraan työasemiin.
Ensimmäiset julkiset FDDI-kaupunkiverkot rakennettiin Suomessa 1990-luvun alussa. FDDI-verkot nykyaikaistetaan yleensä vaihtamalla ne Gigabit Ethernet -verkoiksi.
Tunneli

Tunneli on pitkä ja kapea onkalo, joka voi olla joko kallio- tai maaperään puhkaistu reitti tai betonikantinen rakenne. Tunneli voi myös olla näiden kahden yhdistelmä eli kulkea osan matkaa maan sisällä ja osan betonikannen alla. Tunnelin pituuskaltevuus on riittävän loiva kulkemiseen. Vastaavaa pystysuoraa tai hyvin jyrkkää reittiä kutsutaan yleensä tunnelin sijasta kuiluksi (esimerkiksi kaivoskuilujen ja -tunneleiden muodostama järjestelmä).
Tunnelien rakentaminen.
Tunneleita rakennetaan muun muassa poraamalla, räjäyttämällä ja kaivamalla. Lisäksi voidaan joutua käyttämään väliaikaisia tai pysyviä maanvahvistusmenetelmiä; väliaikaisista esimerkkinä voi mainita maaperän jäädyttämisen ennen kaivamista, mitä käytettiin muun muassa Helsingin metroa rakennettaessa niin sanotun Kluuvin ruhjeen (entisen merenlahden paikalla oleva täyttömaa-alue Helsingin keskustan alla muun muassa rautatieaseman tienoilla) vahvistamiseksi kaivun mahdollistamiseksi.
Tunneli on usein vahvistettu sisäpuolelta betonivalulla, ruiskubetonoinnilla, teräs- tai puurakenteilla tai muilla vastaavilla tavoilla sen romahtamisen ja seinämistä irtoavien lohkareiden tai muun maa-aineksen putoamisen estämiseksi. Joissain tapauksissa koko tunneli on umpinainen betoni- tai muu putki, kun maaperä on niin pehmeää, ettei sen läpi kaivettu reitti pysyisi sellaisenaan lainkaan avoimena.
Tunneleita Suomessa.
Suomessa ei suhteellisen vähäisten ja loivien maaston korkeuserojen vuoksi ole tarvittu kovin mittavia liikennetunneleita. Tiet on yleensä rakennettu ylittämään tai kiertämään maaston korkeuserot, tai kallioihin on puhkaistu avoväylät kallioleikkauksin. Suomen ensimmäinen tietunneli on Färjsundin tunneli, joka valmistui Ahvenanmaalle vuonna 1958. Viime vuosina on päätieverkostolle rakennettu muutamia pitempiä tunneliosuuksia kuten esimerkiksi Hiidenkallion tunneli Espoossa, Karnaisten tunneli Lohjalla ja Vuosaaren tunneli Helsingissä. Tampereella marraskuussa 2016 avattu yli 2,3 kilometriä pitkä Tampereen rantatunneli on Suomen pisin maantietunneli. Myös Helsinkiin on suunniteltu keskustan alittavaa pitkää Keskustatunnelia. 
Rautateitä rakennettaessa on niiden suuremman tasaisuusvaatimuksen vuoksi ollut tunneleiden tarvetta herkemmin kuin teillä. Pitempiä rautatietunneliosuuksia on Helsingin metron ohella Helsingin–Turun ja Jämsän–Jyväskylän rataosuuksilla. Suomen pisin rautatietunneli on Vuosaaren satamaradalla sijaitseva Savion rautatietunneli, jonka pituus on 13,6 kilometriä. Suomen lyhin rautatietunneli on kallioon louhittu Paksunniemen rautatietunneli Parikkalassa. Sen pituus on vain 26 metriä.
Suomen pisin tunneli ja tiettävästi maailman toiseksi pisin yhtenäinen kalliotunneli on Päijänteestä vettä pääkaupunkiseudulle tuova Päijännetunneli, joka on 120 kilometriä pitkä. Maailman pisin tunneli on 137-kilometrinen Delawaren vesitunneli Yhdysvalloissa.
Muuta.
Tunneli voi tarkoittaa myös näennäisyhteyksiä tietoliikenteessä, esimerkiksi yrityksen eri toimipisteiden välillä olevaa suojattua yhteyttä. Katso tarkemmin artikkelista VPN.
Matt Groening

Matthew Abram "Matt" Groening (s. 15. helmikuuta 1954 Portland, Oregon, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, käsikirjoittaja ja televisiotuottaja. Hänet tunnetaan parhaiten "Simpsonit"-televisiosarjan isänä, sillä hän on luonut sarjan päähahmot, Simpsonin perheen. Ennen työtään "Simpsoneissa" Groening piirsi sarjakuvia "Elämä on helvettiä" ja "Akbar ja Jeff". 
Groening valmistui Evergreen State Collegesta 1977 23-vuotiaana ja aloitti uransa kirjoittajana, minkä jälkeen siirtyi sarjakuvan pariin. Hän käsikirjoitti yksin vuosina 1987–1989 tuotetut "Simpsonit"-lyhytfimit, joita esitettiin "Tracey Ullman Show" -sarjan yhteydessä, ja kehitteli niiden pohjalta nykyisen "Simpsonit"-sarjan yhdessä James L. Brooksin ja Sam Simonin kanssa. He toimivat yhdessä sarjan ensimmäisinä vastaavina tuottajina ("showrunner") 1. ja 2. tuotantokaudella, minkä lisäksi Groening käsikirjoitti sarjaan muutaman varhaisen jakson. Hän on yhä mukana sarjan tuotannossa, mutta ei enää käsikirjoita siihen sisältöä. "Simpsonien" jälkeen Groening on kehittänyt televisioon animaatiosarjan "Futurama" ja Netflixiin sarjan "Disenchantment".
Groening nimesi "Simpsonien" hahmot perheenjäsentensä mukaan. Hänen isänsä oli amerikansaksalainen Homer Philip Groening (1919–1996) (s. Main Centre, Saskatchewan, Kanada, ja kasvatettu mennoniittaperheessä) ja hänen äitinsä oli amerikannorjalainen Margaret Ruth (o.s. Wiggum). Lisa ja Maggie ovat hänen sisarustensa nimiä. Bartin nimi sen sijaan on anagrammi sanasta "brat", kakara.
Groening ja Deborah Caplan menivät naimisiin 1986. Heillä on kaksi poikaa, Homer ja Abe. Groening ja Deborah erosivat 13 vuoden naimisissa olon jälkeen vuonna 1999. Nykyisen vaimonsa Agustina Picasson kanssa Groeningilla on seitsemän lasta. 
Palkinnot.
Groening on ollut 26 kertaa ehdokkaana Emmy-palkinnon saajaksi ja saanut niitä yksitoista, joista kymmenen tuli "Simpsoneille", yksi "Futuramalle".
Geoffrey Dummer

Geoffrey W. A. Dummer (25. helmikuuta 1909 – 9. syyskuuta 2002) oli brittiläinen tiedemies, joka keksi mikropiirin käsitteen vuonna 1952. Dummer esitti tuolloin ajatuksen, että transistorien ja puolijohteiden myötä elektroninen laite voitaisiin rakentaa kiinteänä kappaleena ilman yhdistäviä johtoja.
Hän työskenteli Yhdistyneen kuningaskunnan puolustusministeriön kuninkaallisessa tutkainstituutissa ("Royal Radar Establishment of the British Ministry of Defense") Worcestershiressa. Dummer yritti rakentaa mikropiiriä 1956, mutta epäonnistui ja idea jäi toteuttamatta.
Ensimmäiset mikropiirit sai toimimaan Jack Kilby Texas Instrumentsilta ja Robert Noyce Fairchild Semiconductorilta.
Paloheinä

Paloheinä () on Helsingin 35. kaupunginosan eli Tuomarinkylän pientalovaltainen osa-alue Pohjois-Helsingissä.
Paloheinä rajautuu etelässä Länsi-Pakilaan, lännessä ja pohjoisessa viheralueista koostuvaan Haltialan osa-alueeseen, joka on samalla osa Keskuspuistoa. Koillisessa naapurina on Torpparinmäki. Alueen itärajan muodostaa Tuusulanväylä, jonka takana sijaitsevat Tuomarinkartano kartanonmaineen ja ratsastustalleineen sekä Itä-Pakila.
Paloheinässä asui vuonna 2024 noin 5 800 asukasta. Työpaikkoja alue tarjosi noin 600 hengelle vuonna 2022. Paloheinän postinumeroalue 00670 on Suomen kahdeksanneksi suurituloisin: sen täysi-ikäisistä asukkaista 51,8 prosenttia kuului vuonna 2021 maan hyvätuloisimpaan viidennekseen.
Historiaa.
Paloheinä on muun Uudenmaan tavoin hämäläisten vanhaa aluetta. Paikannimestä "Paloheinä" johdettiin myöhemmin alueen ruotsinkieliset muodot "Palohejnemåsan" ja "Svedängen" ruotsalaisten siirtolaisten tultua alueelle keskiajalla. 
Paloheinä liitettiin osaksi Helsinkiä 1946 suuren alueliitoksen yhteydessä. Alueelle osoitettiin rintamamiestontteja, joille 1950-luvulla nousi hartiapankilla tyyppitaloja omenapuineen ja pihamökkeineen. 1980-luvulta alkaen rintamamiestalojen tilalle on noussut rivi-, pari- ja omakotitaloja. Aluetta on myös täydennysrakennettu.
Palveluja.
Paloheinässä sijaitsee useita päiväkoteja, ruokakauppa, koulu (Paloheinän ala-aste), terveysasema ja kirjasto. 
Paloheinän alueella oli ennen myös oma kirkko.
Paloheinän ulkoilumahdollisuudet pohjautuvat ennen kaikkea Keskuspuiston tarjoamiin, aina Vantaanjoelle saakka ulottuviin ulkoilureitteihin. Paloheinä on myös tunnettu talvisin hyvistä hiihtomahdollisuuksistaan. Nämä ovat pääosin Kuusmiehentien pohjoispuolisen Haltialan osa-alueen sisällä. Siellä on Helsingin kaupungin ylläpitämä "Paloheinän ulkoilumaja" kahviloineen, pukutiloineen ja saunoineen. Lisäksi Suomen Latu järjestää hiihto-, sauvakävely- ja lumikenkäilyopetusta omasta rakennuksestaan lähtien sekä huoltaa suksia. Alueella on lyhyt luontopolku. Täyttömaasta koottu "Paloheinän huippu" tuo mäenlaskumahdollisuuksia talvella ja maastopyöräilymahdollisuuksia kesällä. Paloheinän pohjoispuolella voi myös golfata.
Liikenneyhteydet.
Paloheinään kulkevat bussit 63, 66, 66K, 67, 67N ja runkolinja 560. Bussit 66, 66K ja 560 ajavat Paloheinän majalle.
Liikennemelu.
Helsingin kaupungin meluselvityksen mukaan valtaosa Paloheinää on yli 55 dB:n melualueella. Paloheinässä tieliikenteen melua aiheuttaa Tuusulanväylä, jonka liikennemäärä on keskimäärin 85 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Se on toiseksi liikennöidyin Helsingin kaupungin säteittäinen sisääntuloväylä Lahdenväylän jälkeen.
Günter Verheugen

Günter Verheugen (s. 28. huhtikuuta 1944 Bad Kreuznach, Rheinland-Pfalz) on saksalainen Euroopan unionin komission entinen varapuheenjohtaja ja entinen komissaari, jonka vastuualueena oli ensin unionin laajentuminen ja myöhemmin yritys- ja teollisuustoiminta.
Hän on toiminut ennen yhteiskunnallista uraansa Neue Rhein-Neue Ruhr-Zeitung -lehdessä ja opiskellut Kölnissä ja Bonnissa historiaa, sosiologiaa ja valtio-oppia.
Luotuaan uran liberaalina, vapaana demokraattina FDP:ssä liittyi hän sosiaalidemokraatteihin SPD:hen ja tuli valituksi 1983 liittopäiville, ulkoasiainvaliokuntaan. Vuosina 1987–1989 hän toimi Saksan sosiaalidemokraattien pää-äänenkannattajan, Vorwärtzin, päätoimittajana. Syyskuussa 1999 Verheugenista tuli Euroopan unionin komission jäsen vastuualueenaan laajentuminen. Vuonna 2004 hänestä tuli Euroopan unionin yritys- ja teollisuustoiminnan komissaari, jona hän toimi vuoteen 2010. 
Verheugen on antanut Baltian asemaa Neuvostoliitossa käsitteleviä lausuntoja, mihin Venäjän ulkoasiainministeriö on reagoinut toteamalla, ettei Neuvostoliitolla ole anteeksipyydettävää Latvian, Liettuan ja Viron liittymisestä Neuvostoliittoon ja että Venäjä on jo pahoitellut aikaisemmin tapahtunutta.
Itä-Pakila

Itä-Pakila () on Pakilan kaupunginosan osa-alue Pohjois-Helsingissä. Omakoti- ja rivitalovaltaisella osa-alueella oli vuonna 2024 noin 3 300 asukasta ja vuonna 2022 noin 700 työpaikkaa.
Aluejako.
Itä-Pakilan osa-alue (342) sijaitsee Tuusulanväylän ja Vantaanjoen välisellä alueella. Etelässä alue rajautuu Oulunkylään, pohjoisessa Tuomarinkartanoon. Osa-alueen halkaisee Suomen vilkasliikenteisin tie Kehä I, joka jakaa alueen kahteen suunnilleen yhtä suureen osaan.
Itä-Pakilan peruspiiri (405) kattaa Helsingin piirijakojärjestelmässä Itä-Pakilan osa-alueen lisäksi viereisen Tuomarinkartanon osa-alueen.
Palvelut.
Itä-Pakilassa on yksi päivittäistavarakauppa. Kouluja on kolme: Metsolan ala-asteen koulu, Solakallion koulu sekä Toivolan koulu, joka on erityiskoulu.
Itä-Pakilan osa-alue.
Vantaanjoen rannalla on kaksi siirtolapuutarhaa: vuonna 1946 perustettu "Pakilan siirtolapuutarha" ja sen viereen vuonna 1977 perustettu "Klaukkalanpuiston ryhmäpuutarha". Siirtolapuutarha-alueiden läheisyydessä on myös viljelyspalstoja vuokrattavana. Vantaanjoen varressa on uimaranta.
Itä-Pakilassa on säilynyt 1700-luvulta peräisin oleva hirsinen maalaistalo, jota kutsutaan Pakin taloksi. Se on kunnostettu 1800-luvun asuun, ja sitä vuokrataan juhlapaikaksi.
Vuoden 2018 lopussa Itä-Pakilassa asui 3 382 henkeä. Asukkaista 90,7 prosenttia oli suomenkielisiä, 3,7 prosenttia ruotsinkielisiä ja 5,6 prosenttia muunkielisiä. Alueen asukkaista 53,1 prosenttia oli syntynyt Helsingissä. Itä-Pakilan asunnoista pientaloja oli 88,9 prosenttia ja vuokra-asuntoja 12,6 prosenttia. Alueen työikäisestä väestöstä korkea-asteen tutkinto oli 62,1 prosentilla.
Liikennemelu.
Itä-Pakila on pääkaupunkiseudun meluisin postinumeroalue: siitä 97 prosenttia ylittää vuorokausimelulle asetetun 55 desibelin riskirajan. Melu aiheutuu tieliikenteestä. Taustamelu on pienhiukkasten jälkeen toiseksi tärkein ympäristön riski ihmisten terveydelle.
Meilahti

Meilahti () on noin 5 200 asukkaan kaupunginosa Helsingin läntisessä kantakaupungissa. Kaupungin peruspiirijaossa Meilahti on osa Reijolan peruspiiriä yhdessä Laakson ja Ruskeasuon kanssa. Alue rajoittuu lännessä mereen, etelässä Stenbäckinkatuun, idässä Mannerheimintiehen ja pohjoisessa Tilkanvierron jatkeena olevaan viherkaistaleeseen. Myös Seurasaari lukeutuu Meilahteen.
Meilahden pohjoisosa on kerrostaloaluetta, jonka asuintaloista suurin osa on rakennettu 1900-luvun puolivälin tienoilla. Siellä sijaitsee myös Meilahden kirkko ja katolinen Pyhän Marian kirkko. Alueen läntisin osa rakennettiin kuitenkin vasta 1990-luvulla ja muodostaa osan tuolloin rakennetusta Pikku-Huopalahden alueesta.
Paciuksenkadun länsi- ja eteläpuolinen osa Meilahtea, "Vähä-Meilahti", on vanha huvila-alue, joka on alkujaan perustettu helsinkiläisten kesähuvila-alueeksi 1880-luvulla. Sen aikaisia huviloita on edelleen yksityisomistuksessa, nyt jo talviasuttuina, jotkut kolmannella sukupolvella. Niitä on myös kahviloina ja muun muassa Lastenklinikan potilaiden perheiden käytössä. Vähä-Meilahdessa ovat myös Urho Kekkosen museo Tamminiemi ja presidentin virka-asunto Mäntyniemi. Lisäksi alueella sijaitsee pääministerin virka-asunto Kesäranta. Seudulla toimi aiemmin myös Helsingin taidemuseo. Alueella sijaitsevassa Meilahden liikuntapuistossa on muun muassa koripallo- ja pesäpallokenttiä.
Meilahti on tunnettu myös suuresta sairaala-alueestaan, johon liittyy myös Helsingin yliopiston Meilahden kampus. Siellä sijaitsevat muun muassa Meilahden sairaala, useat HUS:in klinikat kuten Naistenklinikka, Helsingin yliopiston lääketieteellinen tiedekunta ja lääketieteen tutkimus- ja opetuskeskus Biomedicum. 
Meilahti, joka oli ollut Helsingin maalaiskuntaan kuulunut alue, liitettiin Helsinkiin 1906. Viralliseksi kaupunginosan nimeksi Meilahti tuli vuonna 1959.
Meilahden nimestä.
Meilahden ruotsinkielinen nimi esiintyy asiakirjoissa 1600-luvulta lähtien muodoissa "Mäjlans" (1670), "Meilantz" (1681) ja "Meilans" (1765). Alueella on ollut tämän niminen maatila. Professori Heikki Ojansuun mukaan nimen alkumuoto voisi olla "Maijala", mutta taustalla voi olla myös saksalaisperäinen henkilönnimi "Mejle". Aikaisemmin Meilahden paikalla on ollut Hindersnäs-niminen kylä, joka mainittiin viimeisen kerran 1560-luvulla; nimi juontuu miehennimestä Hindrik.
Raparperi

Raparperi eli tarharaparperi ("Rheum rhabarbarum") on tatarkasveihin kuuluva erittäin hapan vihannes, jonka meheviä varsia käytetään ravinnoksi, lehdet ovat myrkyllisiä ravintona. Raparperia voidaan käyttää esimerkiksi piirakoissa, kiisselissä ja hilloissa.
Raparperi on kotoisin Kiinasta, missä sen juurta on käytetty tuhansia vuosia ulostus- ja mahalääkkeenä. Euroopassa raparperi tunnettiin luultavasti jo keskiajalla, mutta sitä ei käytetty elintarvikkeena, vaan se luokiteltiin pikemminkin myrkylliseksi tai syötäväksi kelpaamattomaksi kasviksi. Euroopassa julkaistiin vuonna 1612 raparperin lääkinnällisistä ominaisuuksista teos "De Rhapontico". Vielä 1700-luvulla kasvia pidettiin puhtaasti lääketieteellisenä yrttinä.
Raparperin nimelle on useita selityksiä. Isidorus Sevillalaisen mukaan "*rheu" on 'juurta' tarkoittava barbaarien sana. Ammianuksen mukaan alun "Rha" barbaarien nimi nykyiselle Volgalle.
Tämän tarinan mukaan raparperia kasvoi Uralin rinteillä, ja sitä kuljetettiin Välimeren maihin pitkin Volgaa, barbaarien jokea - "Rha barbarum".
Ulkonäkö ja kasvutapa.
Raparperin suurikokoiset lehdet kasvavat maavarresta pitkän lehtiruodin päähän. Luonnonvaraisella kasvilla lehtiruodin halkaisija on noin 2,5 cm, pituus 60 cm ja lehden halkaisija 60 cm. Lehdet nousevat varhain keväällä, myöhemmin kesällä kehittyy kukkavarsi, johon tulee vihertävänvalkoisten kukkien muodostama kukinto.
Raparperilla tapaa toisinaan punaisenkirjavia hierakanjärviruokoruosteen helmi-itiöpesäkkeitä, jotka ovat vähintään esteettinen haitta.
Ravintona.
Sadassa grammassa raparperia on 5,5 grammaa hiilihydraatteja sekä 0,7 grammaa liukoista ja 0,7 gramma liukenematonta ravintokuitua. Raparperissa ei ole juuri lainkaan rasvaa tai proteiinia. C-vitamiinia on 5 mg, A-vitamiinia 5,1 µg.
Raparperin vihreät lehdet sisältävät runsaasti myrkyllistä oksaalihappoa. Oksaalihappomyrkytys voi syntyä, jos syödään raparperin lehtiä. Oksaalihappoa jää kasvussa hieman myös lehtiruotiin, jonka happamuus johtuu kuitenkin runsaasta omenahaposta. Oksaalihappo sitoo elimistön kalsiumia lähes liukenemattomaksi kalsiumoksalaatiksi, josta voi muodostua virtsa- ja munuaistiehyitä tukkivia kiviä. Oksaalihappo voi pahentaa kihtipotilaan tai niveltulehdusta potevan vaivoja. Oksaalihapon pitoisuus syötävissä raparperin lehtiruodissa on pienehkö, mutta munuais- ja sappikiviongelmaisten on oltava varovaisia.
Arabia (yritys)

Arabia oli Helsingissä vuosina 1873–2016 toiminut fajanssin ja posliinin käsittelyyn erikoistunut suomalainen muotoiluyritys. Arabia siirtyi Hackmanin omistukseen vuonna 1990, ja siitä tuli yksi Hackmanin tavaramerkeistä. Arabian tehdas sijaitsi Hämeen­tien varrella Arabian­rannan alueella. Nykyisin sen tiloissa toimii Metropolian- Luovien tekijöiden kulttuuri kampus.
Useat merkittävät muotoilijat, kuten Kaj Franck ja Birger Kaipiainen, ovat suunnitelleet Arabialle tuotteita, ja Arabia on voittanut lukuisia muotoilualan palkintoja. Taloustutkimuksen kyselyn mukaan Arabia oli arvostetuin suomalainen brändi vuonna 2006 yhdessä Fazerin Sinisen kanssa.
Historiaa.
Arabia sai perustamisluvan 25. marraskuuta 1873 ruotsalaisen Rörstrandin tytäryhtiöksi. Ensimmäiset tehdasrakennukset valmistuivat vuonna 1874. Rörstrandilta tullut Carl-Gustaf Herlitz toimi Arabian teknisenä johtajana vuodesta 1881 lähtien, ja osakeyhtiö Arabia Aktiefabrik perustettiin vuonna 1885. Herlitz nimitettiin toimitusjohtajaksi vuonna 1893. Pari vuotta myöhemmin yrityksen ensimmäiseksi taiteilijaksi kutsuttiin Röstrandilta Thure Öberg, joka työskenteli Arabialla kuolemaansa vuonna 1935 saakka.
Vuonna 1904 Arabian tehtaassa Helsingissä työskenteli 358 ihmistä, joista lähes puolet naisia. Tehtaalla käytettiin myös lapsityövoimaa. Vuonna 1916 yhtiö siirtyi suomalaisomistukseen, ja toimitusjohtajaksi tuli Herlitzin poika Carl-Gustaf Herlitz, joka oli tehtävässä vuoteen 1947 ja laajensi yritystä Pohjoismaiden suurimmaksi. Vuosina 1947–1990 Arabia oli Wärtsilä Oy:n omistuksessa, joka myi sen vuonna 1990 Hackmanille. Nykyään Arabia-brändin omistaa Hackmanista irtautunut Iittala Group, joka vuonna 2007 siirtyi Fiskarsin omistukseen.
Taiteelliseksi johtajaksi vuonna 1932 nimitetty Kurt Ekholm loi Arabian taideosaston ja aloitti modernin astiamuotoilun. Yli 1 500 työntekijän Arabia oli jonkin aikaa Euroopan suurin posliinitehdas.
Arabia valmisti wc-istuimia vuosina 1874–1992 ensin Helsingin Arabianrannassa ja sitten Tammisaaressa.
Fiskars lopetti keramiikkatehtaan tuotannon 18. maaliskuuta 2016 ja siirsi sen ulkomaille.
Tuotanto.
Yhteensä tehtaalla oli kuusi tunneliuunia, joista vanhimmat on purettu.
Charles de Gaullen kansainvälinen lentoasema

Charles de Gaullen kansainvälinen lentoasema (; ) on Pariisin kansainvälinen lentoasema. Se sijaitsee 23 kilometriä Pariisin keskustasta koiliseen. Ranskassa lentoasemasta käytetään myös nimeä Roissy, sillä lentoaseman alueesta osa sijaitsee Roissy-en-Francen kunnassa Val-d'Oisen departementissa. Lentoasema on nimetty Charles de Gaullen mukaan. Lentoasema otettiin käyttöön vuonna 1974. Asema oli Euroopan toiseksi vilkkain vuonna 2016.
Mehran Karimi Nasseri asui Charles de Gaullen lentoasemalla 18 vuoden ajan. Hänen elämäänsä perustuu Steven Spielbergin elokuva "Terminaali" (2004).
Jõgevamaa

Jõgevamaa on Viron maakunta. Sen pinta-ala on 2 545 km² ja asukasluku vajaat 30 000. Maakunnan keskus on Jõgeva.
Maantiede.
Jõgevamaa rajoittuu idässä Peipsijärveen, etelässä Tartumaahan, lounaassa Viljandimaahan, luoteessa Järvamaahan, pohjoisessa Länsi-Virumaahan ja koillisessa Itä-Virumaahan.
Jõgevamaassa on koko Itä-Euroopan huomattavimmat moreeniselänteet, etenkin Voorenmaan alueella. Voorenmaalla (Tarton pohjoispuolella) on selvästi nähtävissä jääkauden jälkeinen mannerjään vetäytyminen kaakosta luoteeseen samansuuntaisten harjujen ja niiden välissä olevien järvien täplittäessä maisemaa.
Kaupungit ja kunnat.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Jõgevamaan kahdeksasta kunnasta ja kolmesta kaupungista sekä kahdesta Itä-Virumaan kunnasta (Avinurme, Lohesuu) muodostettiin kolme kuntaa. Palan ja Tabiveren kuntien alueet siirrettiin Tartumaalle. Jõgevamaan kunnat väkilukuineen (1.1.2018) ovat:
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Jõgevamaalla oli 31 376 asukasta, joista 28 624 (91,2 %) oli virolaisia, 2 190 (7,0 %) venäläisiä ja 543 (1,7 %) muita kansallisuuksia.
Talous.
Maakunnan teollisuudenaloja ovat elintarvike- ja puutuoteteollisuus.
Intiaaniriisi

Intiaaniriisi eli töyhtöintiaaniriisi ("Zizania aquatica") on intiaaniriisien sukuun kuuluva heinäkasvi. Se on peräisin Pohjois-Amerikasta. Ravinnoksi sopivista intiaaniriisin mustanruskeista jyvistä käytetään yleensä kauppanimeä villiriisi. Pohjois-Amerikan intiaanit ovat korjanneet intiaaniriisisatoa kanooteista käsin.
Henri (Luxemburg)

Henri, Luxemburgin suurherttua ("Henri Albért Gabriel Félix Marie Guillaume", s. 16. huhtikuuta 1955 Betzdorf), oli Luxemburgin hallitsija 7. lokakuuta 2000 – 3. lokakuuta 2025. Henristä tuli suurherttua hänen isänsä, suurherttua Jeanin, luovuttua kruunusta. Hän luopui itse kruunusta vuonna 2025. Hän kuuluu Bourbon-sukuun.
Tausta ja perhe.
Henri on suurherttua Jeanin ja Belgian prinsessa Joséphine-Charlotte Ingeborg Elisabeth Marie-José Marguerite Astridin vanhin poika. Hän puhuu luxemburgin lisäksi sujuvasti ranskaa, englantia ja saksaa. Henri osaa myös jonkin verran espanjaa.
Henri avioitui 14. helmikuuta 1981 kuubalaissyntyisen María Teresa Mestre y Batistan (s. 1956) kanssa. Heillä on viisi lasta, perintösuurherttua Guillaume (s. 1981), Félix (s. 1984), Louis (s. 1986), Alexandra (s. 1991) ja Sébastien (s. 1992).
Luxemburgin lisäksi Henri on opiskellut Ranskassa, missä hän suoritti kandidaatin tutkinnon vuonna 1974. Henri opiskeli myöhemmin taloustiedettä ja valtio-oppia Geneven yliopistossa, mistä hän valmistui vuonna 1980. Sotilaskoulutusta Henri on saanut Sandhurstin kuninkaallisessa sotakorkeakoulussa.
Suurherttuana.
Suurherttua Henri kieltäytyi joulukuussa 2008 allekirjoittamasta parlamentin hyväksymää lakia, joka laillisti eutanasian. Pääministeri Jean-Claude Juncker ilmoitti pian tämän jälkeen perustuslain muutoksesta, joka veisi suurherttualta hänen valtansa lainsäädännössä.
Kesäkuussa 2024 kerrottiin, että Henri alkaa valmistautua kruunusta luopumiseen. Suurherttuan vastuita on tarkoitus alkaa siirtää hänen pojalleen Guillaumelle lokakuusta 2024 lähtien. Joulupuheessaan 2024 Henri ilmoitti, että hän astuu syrjään virallisesti 3. lokakuuta 2025.
Kunnianosoituksia.
Luxemburgilaiset.
Suurherttuana Henri on seuraavien luxemburgilaisten ritarikuntien suurmestari:
John Pemberton

John Stith Pemberton (8. heinäkuuta 1831 Knoxville, Georgia – 16. elokuuta 1888 Atlanta, Georgia) oli yhdysvaltalainen farmaseutti, joka keksi Coca-Colan.
Pembertonin ensimmäinen esiaste Coca-Colasta oli ”Pemberton’s French Wine Coca” - ”kokaviini”, joka sisälsi muun muassa viiniä, kokaa ja kolapähkinää. Kun Pemberton vuonna 1886 korvasi viinin alkoholittomalla siirapilla, syntyi Coca-Colan ensimmäinen versio.
MOS 6581

MOS 6581 ja 8580, yhteiseltä kutsumanimeltään SID ("Sound Interface Device"), ovat Robert Yannesin suunnittelemia ja MOS Technologyn valmistamia kotimikrojen äänipiirejä, joita on käytetty Commodore 64- ja 128 -tietokoneissa. Tietokonepelimusiikin kehitys oli 1980-luvulla vahvasti sidoksissa SID-piireihin. Tunnettuja SID-musiikin säveltäjiä peliteollisuudessa olivat esimerkiksi Ben Daglish, Martin Galway, Rob Hubbard, Jeroen Tel ja David Whittaker. SID-musiikki on jatkanut elämäänsä demoscene-harrastajien parissa chiptune-musiikkina.
Piirille on haettu patentti: 4,677,890
Historia.
Robert Yannes oli työskennellyt syntetisaattorien parissa ja suunnitteli SID-äänipiirin toimimaan syntetisaattorin tavoin. SID-piirillä oli parempi taajuusohjaus sisäisiin oskillaattoreihinsa ja helpompi ohjelmoitavuus kuin aiemmilla ratkaisuilla. SID-piirillä äänialue voitiin asettaa sen rekistereihin ja jättää se piirin vastuulle toisin kuin antaa erillisiä komentoja äänen muuttamiseen.
Emulaatio.
Jotta piirille tehtyä musiikkia voidaan toistaa nykytietokoneilla käytetään emulaattoriohjelmia, jotka matkivat piirin toimintaa ohjelmallisesti. Eräs tarkoitukseen käytettävä ohjelma on Sidplay.
Myös muita ohjelmia on useita.
Triviaa.
Äänenvoimakkuuden muutos aiheuttaa pienen poksahduksen, jonka suuruus riippuu muutoksesta. Muusikot oivalsivat, että tätä ominaisuutta voidaan käyttää sämplätyn äänen tuottamiseen, joskin rajallisen muistikapasiteetin takia tämä oli lähinnä hyödyllinen yksittäisille lyhyille äänisämpleille ja esimerkiksi rumpuäänille. Vaikka näytetarkkuus on rajattu neljään bittiin, se on usein riittävän laadukas. Uudemmissa C64-malleissa tosin tämä "virhe" korjattiin, ja sämplet kuuluvat liian hiljaisena (riippuu siis laitteesta kuuluvatko esimerkiksi pelien "Skate or Die!", "Arcade Classics" ja "Netherworld" musiikit oikein).
Jotkin kasettiaseman kanssa käytettävät turbo-ohjelmat kaiuttavat myös kasetilta tulevan datan SID-piirin volyymirekisteriin. Tätä käytettiin kasettiaseman azimuth-kulman säätämiseen.
AY-3-8910

General Instrumentsin AY-3-8910, AY-3-8912, AY-3-8913 ja Yamahan lisenssillä valmistama lähes identtinen YM2149 ovat suosituimpia äänipiirejä 1980-luvun mikrotietokoneissa, kolikkopeleissä ja pelikonsoleissa. Näitä piirejä on käytetty sellaisissa laitteissa kuin MSX, Atari ST, Intellivision, Vectrex, Amstrad CPC ja ZX Spectrumin 128-kilotavuiset mallit.
AY/YM:ssä on kolme äänikanavaa kuten SIDissä, mutta se on ominaisuuksiltaan vaatimattomampi. Ainoat varsinaiset aaltomuodot ovat kohina ja kiinteä kanttiaalto, eikä piireissä ole suodattimia tai kanavienvälistä modulaatiota. ADSR-vaipat ovat kuitenkin osittain monipuolisemmat kuin SIDissä, ja etenkin AY/YM:ää käyttävälle demomusiikille ovat tunnusomaisia soitinäänet, joissa vaippageneraattori on asetettu jatkuvaan silmukkaan. Lisäksi AY/YM:ssä on oma ulostulo jokaiselle kanavalle, mikä mahdollistaa stereomusiikin. Stereoääni on käytössä Amstrad CPC -tietokoneessa, mutta muuten sitä on hyödynnetty lähinnä klooneissa tai muuten muokatuissa tietokoneissa.
Kuten muistakin äänipiireistä, voi myös AY-3-8912 toistaa digitoituja PCM-sampleja ohjelmallisin keinoin, vaikkei se PCM-ääntä varsinaisesti tue. Tämä voidaan tehdä esimerkiksi kanttiaaltoa sopivasti modifioimalla. Ohjelmallisesti toteutettu PCM kuluttaa kuitenkin prosessoriaikaa, joten sampleja on käytetty varsin rajoitetusti (vähän enemmän Atari ST:ssä, jonka prosessori on nopeampi).
Texas Instrumentsin äänipiiri SN76489, jota käytettiin Sega Master Systemissä ja BBC Microssa, on hyvin samantyyppinen, kuin AY-3-8910, sekä kuultuna, että teknisiltä ominaisuuksiltaan.
Yamahan lisenssillä valmistamaa YM2149 -piiriä käytetään Atari ST ja MSX2 -tietokoneissa. MSX-koneisiin AY-3-8913 ja YM2149 valittiin niiden helpon saatavuuden takia ja Atari ST -koneisiin niiden halpuuden sekä koneen kiireisen julkaisuaikataulun vuoksi.
Metrodoros Lampsakoslainen (nuorempi)

Metrodoros Lampsakoslainen (; 331–277 eaa.) oli antiikin kreikkalainen epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli yksi antiikin neljästä merkittävimmästä epikurolaisesta. Silti hänen töistään on säilynyt ainoastaan lyhyitä katkelmia. Epikuros sanoi, ettei hänen ajattelunsa ollut järin omaperäistä.
Elämä.
Metrodoros oli kotoisin Lampsakoksesta, Hellespontoksen rannalta. Hänen isänsä nimi oli Athenaios tai Timokrates ja hänen äitinsä nimi Sande. Metrodoros liittyi Epikuroksen heidän kotikaupunkiinsa perustamaan kouluun yhdessä veljensä Timokrateen kanssa. Timokrates kuitenkin riitautui pian veljensä ja Epikuroksen kanssa ja omisti lopun elämästään heidän panettelemiseensa.
Metrodoroksesta sen sijaan tuli yksi Epikuroksen merkittävimpiä oppilaita. Hän eli yhdessä Epikuroksen kanssa ja seurasi tätä Ateenaan, eikä jättänyt tätä kuin kerran käydessään puolen vuoden matkalla kotipaikkakunnallaan. Metrodoros kuoli 53-vuotiaana seitsemän vuotta ennen Epikurosta. Epikuros olisi nimittänyt Metrodoroksen seuraajakseen, jos tämä olisi elänyt häntä pidempään.
Metrodoroksen vaimona tai rakastajattarena mainitaan Leontion. Metrodoroksella oli poika, nimeltään Epikuros, sekä tytär. Epikuros jätti heidät testamentissaan Amynomakhoksen ja Timokrates Potamoslaisen holhoukseen sekä heidän ja Hermarkhoksen yhdessä kasvatettavaksi. Toisaalta kuolinvuoteellaan kirjoittamassaan kirjeessä Epikuros määräsi lapset Metrodoroksen sisaren Batiksen kanssa naimisiin menneen Idomeneuksen hoitoon. Epikuroksen oppilaat viettivät joka kuukauden kahdettakymmenettä päivää Epikuroksen ja Metrodoroksen muistopäivänä.
Filosofia.
Metrodoroksen filosofia vaikuttaa olleen aistillisempaa kuin Epikuroksen. Ciceron kuvauksen mukaan Metrodoros katsoi, että täydellinen onnellisuus koostui siitä, että ihmisellä oli hyvin muodostunut ruumis ja tieto siitä, että se tulee pysymään sellaisena. Hän moitti veljeään siitä, ettei tämä ollut myöntänyt vatsan olevan kaikkien onnelliseen elämään liittyvien asioiden mitta.
Diogenes Laertioksen mukaan Metrodoros kirjoitti seuraavat teokset:
Pieniä katkelmia Metrodoroksen teoksesta "Rikkaudesta" löydettiin Papyrusten huvilasta Herculaneumista. Filodemos hyödynsi tätä kirjoitusta omissa teoksissaan nimeltä "Rikkaudesta" ja "Kotitaloudenhoidosta". Filodemos lainaa Metrodorosta sen näkemyksen alullepanijana, että kyynikoille ominainen köyhyys tuli hylätä ja korvata vauraammalla elämällä, vaikkakaan rikkaudella ei ollut mitään osaa onnellisuudessa.
Plain Old Documentation

Plain Old Documentation, yleensä lyhennetty POD, on yksinkertainen 
merkintäkieli, jota käytetään kirjoittamaan dokumentaatiota Perl-ohjelmointikielelle, Perl-ohjelmille ja Perl-moduuleille.
Tarkoitus.
POD on suunniteltu olemaan yksinkertainen, puhdas kieli, joka sisältää tarpeelliset 
merkinnät. Siinä ei ole sisäänrakennettuja mekanismeja fonteille, 
kuville, väreille, eikä taulukoille; sen sijaan se yrittää olla tarpeeksi laaja ollakseen hyödyllinen. Tavoitteita ovat:
Käyttö.
Lähes kaikki dokumentaatio Perl-maailmassa on tehty POD:lla. Itse 
Perl, kaikki julkiset Perl-moduulit, monet skriptit sekä
monet artikkelit osoitteessa Perl.com on dokumentoitu
POD:lla.
POD:ia harvoin luetaan raakana, kuitenkin se on suunniteltu olemaan luettavana
ilman erillisiä ohjelmia. Sen sijaan sitä luetaan perldoc-
ohjelmalla, muunnetaan Unixin manuaalisivuksi tai muutetaan HTML-muotoon.
Puhtailla POD-tiedostoilla on yleensä codice_1-pääte, mutta 
POD:ia usein kirjoitetaan suoraan Perl-koodiin, joka käyttää codice_2 
- ja codice_3 -päätteitä. (Perl-kääntäjä on suunniteltu niin, että se
ei ota huomioon POD-dokumentaatiota)
Esimerkki.
Esimerkkitiedosto POD:n käytöstä. Dokumentin voi katsoa perldoc-ohjelmalla tai muuttaa HTML-muotoon pod2html-ohjelmalla.
"Tekstiä suomennettu en-puolelta ja myös POD-esimerkki otettu sieltä. Pikaisen testin tuloksena perldoc ja pod2html eivät tunnistaneet U&lt;alleviivattua&gt;-merkintää."
Tiedosto: esim.pod
Andriskos

Andriskos (k. 146 eaa.) oli makedonialainen mies, joka väitti olevansa Makedonian viimeisen kuninkaan Perseuksen poika. Hän kutsui itseään nimellä Filippos VI. Hän ei aluksi saanut kannatusta Makedoniassa ja joutui hakemaan apua Syyrian Demetrios I:ltä. Demetrios luovutti hänet kuitenkin roomalaisille.
Andriskoksen onnistui kuitenkin paeta ja hän palasi Makedoniaan mukanaan suuri joukko traakialaisia kannattajiansa. Lyötyään preettori Publius Juventiuksen vuonna 149 eaa. Andriskos julistautui kuninkaaksi. Hän valtasi Thessalian ja liittoutui Karthagon kanssa. Tästä alkoi neljäs makedonialaissota. Quintus Caecilius Metelluksen johtama armeija kukisti Andriskoksen vuonna 148 eaa. ja tämä joutui pakenemaan Traakiaan. Paikallinen hallitsija luovutti kuitenkin Andriskoksen roomalaisille.
Andriskosta esiteltiin roomalaisille Metelluksen triumfissa vuonna 146 eaa. ja tämä saikin voittonsa kunniaksi lisänimen "Macedonicus". Andriskos taas surmattiin triumfin jälkeen. Tämän jälkeen Makedoniasta tuli lopullisesti Rooman provinssi.