Sipoonjoen vesistö

Sipoonjoen vesistö (vesistöaluetunnus 20) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Sipoonjoki laskee Suomenlahteen.
Yleistä.
Vesistöalueen sijainti.
Sipoonjoen vesistön valuma-alueen pinta-ala on 220,48 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 0,58 %. Valuma-alueen pituus on noin 32 kilometriä ja suurin leveys noin 12 kilometriä. Vesistöalue sijaitsee pääosin Sipoon kunnan alueella. Lounaassa kulkee vedenjakaja lyhyesti Helsingin ja Vantaan kaupunkien alueella, ja lännessä myös hieman Keravan ja Järvenpään kaupunkien alueilla. Pohjoisessa valuma-alue ylettyy Mäntsälään ja Pornaisiin. Kaikki kunnat kuuluvat Uudenmaan maakuntaan.
Valuma-alueen vedenjakajan vieressä sijaitsee kaksi päävesistöaluetta. Sen itäpuolella on Mustijoen vesistö (vesistöaluetunnus 19) ja länsipuolella Vantaanjoen vesistö (21). Nämä vesistöalueet kohtaavat toisensa Sipoonjoen vesistöalueen pohjoispuolella. Sen eteläpuolella Suomenlahden rannikkoalueella on pienistä vesistöistä muodostuvia vesistöalueita. Sipoonjoen suiston itäpuolella sen vedenjakajaan rajautuvat Kullobäckenin valuma-alue (81.041), Nevas ån valuma-alue (81.043) ja Hangelbtbäckenin valuma-alue (81.045) sekä eräs välialue (81V040). Suistoalueen länsipuolella vedenjakajaan rajautuvat Krapuojan valuma-alue (81.048) ja eräs välialue (81V042). Sipoonjoensuun vieressä merenrannassa sijaitsee lisäksi kaksi välialuetta (81V046 ja 81V047).
Pääuoman kulun ja pituuden määritys.
Sipoonjoen pääuomaan kuuluu myös voimakkaasti perattu latvapuro Parkoja. Pääuoman pituudeksi ilmoitetaan usein noin 40 kilometriä.
Pääuoman pituus voidaan myös selvittää vesistöviranomaisen julkaisemista uomatiedoista, joita voi lukea esimerkiksi Paikkatietoikkunan verkkopalvelusta. Sen mukaan joensuistosta Nikkilän pohjoisosiin on joenuomaa pitkin matkaa 14,5 kilometriä. Siitä ylös Furunäsbäckenille tulee 22,6 kilometriä lisää matkaa. Pääuoman latvaosuus muodostuu Sipoonjoen yläosasta ja Parkojasta. Niiden pituudeksi ilmoitetaan 9,1 kilometriä. Pääuoman yhteispituudeksi saadaan näillä tiedoilla 46,3 kilometriä. Tämän mukaan Sipoonjoen pituutta esitettäessä ei ilmeisesti huomioida Parkojan pituutta, joka on noin kuusi kilometriä.
Vesistöalueen jako.
Sipoonjoen vesistöalue on pieni eikä vesistöviranomainen ole jakanut sitä useaan eri jakovaiheen avulla pienempiin vesistöalueisiin, jolloin käytössä on vain kolmas jakovaihe. Vesistöalueen kolmannessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä. Pääuomaan kuuluvat vesistöalueiden nimet on lihavoitu :
* Storträsketin valuma-alue (20.009)
* Byabäckenin valuma-alue (20.004)
* Ruddammsbäckenin valuma-alue (20.005)
* Näsebäckenin valuma-alue (20.006)
* Orabäckenin valuma-alue (20.008)
* Sipoonjoen keskiosan alue (20.002)
* Furunäsbäckenin valuma-alue (20.007)
* Parkojan valuma-alue (20.003)
Vesistöalueen maaperä.
Valuma-alueen peltoala on 77 neliökilometriä, eli 23 % vesistöalueen pinta-alasta, ja metsäpinta-ala on noin 142 neliökilometriä eli 63 % kokonaisalasta.
Luontoarvoja.
&lt;section begin="natura" /&gt;Sipoonjoen jokivarsi ja sen kahdeksan sivupuroa ovat lailla suojeltuja. Ne muodostoavat Natura 2000-hankkeeseen otetun suojelualueen (FI0100086, 58 hehtaaria, 69 kilometriä). Pääuomasta kuuluu pääuomanvarsi peratusta Parkojasta Sipoonjoen suistolle asti. Sivupuroista mukana ovat pohjoisesta lueteltuna Furunäsbäcken, Bastmosabäcken, Kroopinoja, Orabäcken, Byabäcken ja siitä haarautuvat Hälsängsbäcken ja Ritobäcken, sekä Storträskin puro. Natura-alueeseen kuuluu ainoastaan vesialueita, joten suojelutyö toteutetaan vesilain ja ympäristönsuojelulain mukaisesti. Sipoonjoki on yksi harvoista Suomenlahteen laskevista joista, joissa on luontaisesti lisääntyvä meritaimenkanta. Taimenkannan elinvoimaa pyritään suojelutoimin vahvistamaan. Sipoonjoki on myös maisemallisesti tärkeä, ja sen jokilaakso on luokiteltu maakunnallisesti arvokkaaksi maisema-alueeksi.
Pohjois-Paippisissa sijaitseva Kummelbergenin Natura-alue (FI0100099, 166 hehtaaria). Se muodostuu vaihtelevista biotyypeistä. Metsät ovat pääasiassa kuusivaltaisia, mutta alueella on myös sekametsiä, lehtipuuvaltaisia ja kallioalueilla havupuusekametsiä. Valtaosa metsistä on käenkaali-mustikkatyyppiä tai mustikkatyyppiä ja niissä tavataan useita kymmeniä isoja lehmuksia ja muutama pähkinäpensaskin. Metsien välissä on kallioalueita, jossa on näyttäviä silokallioita ja joiden länsipuolella on reheviä metsiä. Ympäristö tarjoaa elinpiirin esimerkiksi saukolle, mustatattiaiselle ja liito-oravalle. Ja Sipoonjoki, joka virtaa alueen halki, sisältyy mukaan alueeseen.&lt;section end="natura" /&gt;
Vesistöalueen länsiosissa sijaitsee myös Sipoonkorven kansallispuisto, josta alkavat ainakin sivupurot Immersbybäcken ja Byabäcken.
Vesistöalueen rakenne.
Pääuoman koskia ja patoja.
&lt;section begin="sipoonjoki_kosket" /&gt;Vesihallituksen vuonna 1980 julkaiseman Koskiselvityksen mukaan Sipoonjoen vesistöalueella on kolme suurempaa koskea. Hindsbynkoski sijaitsee sivupuron Byabäckenin alajuoksulla . Sipoonjoen pääuomassa Brobölessä sijaitsevan Norrängs forsin pituus on 100 metriä, sen pudotuskorkeus on 2,5 metriä ja virtaama 1,5 kuutiometriä sekunnissa . Se on Sipoonjoen alin koski. Siitä puoli kilometriä ylävirtaan päin sijaitseva Brobölenkoski (Staffas fors ) on yhtä vuolas, mutta sen pudotus on 2,9 metriä. Joki on padottu vuonna 1853 ja se on toiminut voimanlähteenä sahalaitokselle ja vesimyllylle. Lisäksi siinä toimi lyhyen aikaa myös sähkölaitos . Koski on edelleen padottu, mutta sen rinnalle on rakennettu toimiva kalatie.
Nikkilän taajaman yläpuolella sijaitsee Herralankoski, jonka alkaa koskenniskasta ennen Jokitörmän vanhaa siltaa ja jatkuu lyhyen matkaa sillan alapuolelle. Artnäsinkoski, joka sijaitsee Etelä-Paippisissa, on noin 100 metriä pitkä ja rauhallisesti virtaava koski. Se tekee alapäässään tiukan mutkan. Hommanäsinkoski sijaitsee Sipoon pohjoisosassa Paippisten kylän kohdalla. Koskialue on 300 metriä pitkä ja se on monipuolinen koskiympäristö. Kosken ylittää puolivälissä Hommanäsintien vanha ja kosken niskalla on vanha pohjapato ja siellä vesimyllyn jäänteet. Koski putoaa aluksi nopeasti, mutta sillan jälkeen sen kaltevuus pienenee. Skeppsmalminvirta tai -koski muodostuu kahdesta kivikkoisesta kynnyksestä, joiden pudotus on kymmeniä senttejä. Rengaspolunkoski sijaitsee Paippisissa metsäalueen keskellä. Sen niskalle on rakennettu kivikko, jota pitkin voi ylittää joki kävellen, ratsain tai traktorilla ajaen. Loiva Pikkunahkiaisvirta sijaitsee Paippisten metsäalueella. Rakunäsin koskialue on puoli kilometriä pitkä, jossa koskijaksossa on vaihtelevuutta ja joitakin suvantoja. Kosken yläosalle on kivien joukkoon valettu betonista ylivirtaussilta, joka muodostaa vähän veden aikana kaloille nousuesteen. Välihaankoski on 200 metriä pitkä ja sijaitsee kuusikon suojassa. Koski on luontainen, vaikka sen uomaan on tehty joitakin muutoksia.&lt;section end="sipoonjoki_kosket" /&gt;
Vesistöalueen pääuoman ylin osuus on Parkoja. Sen perattu uoma päättyy 350–400 metriä pitkään Myllykoskeen. Kosken yläosaakin on perattu ja oikaistu, ja samoin on tehty kallioiselle alajuoksulle. Kosken ylittää sen puolivälissä Välihaantien silta. Sillan alla on kalliosyvennys, jossa toimi aikoinaan vesimylly.
Pääuoman sivu-uomia.
&lt;section begin="sivupuroja" /&gt;Sarakkeessa ”Etäisyys mereen” olevat luvut esittävät pääreitin kohta kilometreinä mitattuna Sipoonlahdelta.. ”Joen pituus” tarkoittaa sivupuron pääuoman kokonaispituutta. Jos arvon edessä on tähti (*), on kyseessä vain lasku-uoman alajuoksun pituus. ”Virtaamalla” tarkoitetaan sivupuron keskivirtaamaa (MQ) ja ”valuma-alue” on sen pinta-ala. Huomaa, että Parkoja kuuluu pääuomaan, mutta on lisätty viimeiseksi, sillä se on samalla latvauoma. Taulukon lähteet on esitetty taulukon alla, ja ne on solukohdennettu rivin oikeassa sarakkeessa rivikohtaisesti.
Lähteet: 1 = tieto luettu joen omasta artikkelista, 2 = Ekholm, Matti: Suomen vesistöalueet , 3 = Karttapaikka-verkkopalvelu , 4 = Paikkatietoikkuna-verkkopalvelu , 5 =Itä-Uudenmaan ja Porvoonjoen vesien- ja ilmansuojeluyhdistys ry , 6 =mittaamiseen käytetty Paikkatietoikkunaa ja Karttapaikkaa yhdessä.&lt;section end="sivupuroja" /&gt;
Pilvijärven puro.
Sipoonjokeen yhtyy sen alajuoksulla Pilvijärven puro. Puro alkaa Pilvijärvestä ja Möjdträskistä ja sillä on pituutta 1,5 kilometriä. Metrin levyinen uoma on luonnontilainen ja sen metsikössä virtaavat osuudet ovat suojeltuja. Vuonna 2011 puron alimmaista nousuestettä, joka oli sortunut tierumpu, korjattiin kaloille sopivammaksi. Purossa on toiminut vesimylly ja sahalaitos, joista on muistona kaksi nousuesteellistä patoa. Toinen padoista sijaitsee Söderkullan kartanon kohdalla. Pilvijärven luusuassa muokattiin vuonna 2013 pohjapatoa niin, että purossa riittäisi vettä kuivana kautena pitempään. Puroon on noussut keväisin särkiä, haukia ja ahvenia kudulle Söderkullan kartanon padolle asti. Vuonna 2015 luotiin sopiviin kohtiin sorapohjia mahdollista taimenten kutua ajatellen.
Immersbybäcken.
Sipoonjoen alajuoksulla sijaitsee myös pieni Immersbybäcken, jonka kautta tulevat Hampträskin, Vägaträskin ja Byträskin vedet. Se on voimakkaasti perattu peltomaiden puro, joka on kasvanut lähes umpeen.
Storträskin puro.
Edellisiä hieman ylempänä Sipoonjokeen yhtyvän Storträskin puron valuma-alueella sijaitsevat Kittsträsket ja Storträsk. Metsäalueelta alkavat latvapurot yhtyvät Gesterbyn peltoalueella toisiinsa. Brutubackantien kohdalta alkaa purossa yli 300 metriä pitkä koskijakso, joka soveltuu taimenen lisääntymisalueeksi. Koskien yläosat on kuitenkin perattu kalliokynnykseen asti. Kynnys on jyrkkä ja muodostaa osittaisen nousuesteen kaloille. Vesimyllyn kohdalta alaspäin alkaa kosken kaunein osuus, jota suojaa auringolta metsikön puusto. Juvaksentien sillan kohdalla on purossa nopean virtauksen osuus, joka päättyy padon jäänteisiin.
Byabäcken.
Nikkilän taajaman eteläpuolella sijaitsee Sipoonjoessa Byabäckenin yhtymäkohta. Byabäckenillä on useita sivupuroja. Sen valuma-alueen pinta-ala on 29 km² ja siihen kuuluu useita järviä. Puron pääuoman yläjuoksulla sijaitsee havumetsikössä Oxbergetinkoski, joka on 100 metriä pitkä. Sen uomaa on louhittu kallioon yläpuolisten peltomaiden kuivattamiseksi. Myös koskea on monin tavoin käsitelty. Puron keskijuoksulla sijaitsee lyhyt Bisapottsbergetin virta ja alempana pitkä Ängesbölebergetinkoski. Alemman kosken pituus on noin 150–200 metriä ja se muodostaa metsäisen osan Natura 2000-alueesta. Uoma on leveimmillään 8 metriä ja sen alaosia on soraistettu taimenten kutualueiksi. Alajuoksulla sijaitsee Hindsbynkoski, joka on 600 metriä pitkä ja jolla on 3,0 metriä pudotusta. Koskijakso muodostuu kahdesta koskesta, joita erottaa suvanto. Koskessa on Vesihallituksen Koskiselvityksen mukaan pato, jonka rakentamisvuotta ei ilmoitettu. Byabäckenin sivupuroissa on joitakin koskia. Sivupuroista pisin on Ritobäcken, jonka latvoilla sijaitsevat Helgträsk ja Fiskträsk. Ritobäckenin yläjuoksulla on eräs 1990-luvulla kunnostettu koski. Metsäisellä keskijuoksulla sijaitseva Kinttumäenkoski on voimakkaasti perattu koskijakso. Alajuoksulla sijaitseva puustoinen Åkerbackankoski on leveimmillään 10 metriä. Koski soveltuu hyvin taimenen lisääntymisalueeksi. Ritobäckenin sivupuro Hälsängsbäckenillä on yksi koskimainen osuus.
Vielä 1990-luvulla oli Byabäckenissä hyvä taimenkanta. Sitten Ritobäckenin yläjuokulla tehtiin laaja ojitustyö, joka sammutti puron taimenkannan vähiin. Hieman tämän jälkeen toteutui Byabäckenissä samanlainen tilanne. Alkuperäisen taimenkannan tilanne oli kuolemassa sukupuuttoon, mutta se selvisi siitä sittenkin. Byabäcken ja sen sivupuro Ritobäcken ovat Sipoonjoen vesistössä olivat vuonna 2011 ainoat taimenen lisääntymisalueet. Vuonna 2011 kunnostettiin viisi koskipaikkaa lisääntymisalueeksi, joista yksi heikkokuntoinen sijaitsi Hindsbyn koskialueella. Ritobäckenin soraikkoja pöyhittiin lapiolla lietteen poistamiseksi ja sitä tasoitettiin koko puron leveydelle. Vuonna 2013 sähkökalastustutkimuksissa havaittiin, että taimenia oli Byabäckenissä aiempaa runsaammin ja että taimenet olivat levittäytyneet uusille alueille. Byabäckeniin tuotiin vuonna 2016 soraa, josta rakennettiin kutualueita. Vuosina 2019 ja 2020 onnistui kutu hyvin ja puroissa oli runsaasti nuoria taimenia.
Byabäcken ja sen sivupurot ovat Natura-alueita. Uomien välien metsäalue muodostaa Sipoonkorven kansallispuiston, jolla on naruta-status.
Ruddammsbäcken.
Nikkilän taajamassa Sipoonjokeen yhtyvä Ruddammsbäcken virtaa pääosin peltomaisemien keskellä ja sen uoma on voimakkaasti perattu. Sen uomaa on louhittu syvälle kallioon yläpuolisten peltoalueiden kuivattamiseksi. Purossa on kuitenkin joitakin meanderoivia osuuksia ja virtapaikkoja, jotka ovat maisemallisesti arvokkaita ja taimenille mahdollisia elinympäristöjä. Yläjuoksulla ja alajuoksulla on metsäisiä osuuksia. Alempana Jokivarrentien vieressä sijaitsee lyhyt Puromäenkoski, joka on kivikkoinen, vähävetinen ja loiva koski. Alempana puutarhan lähettyvillä sijaitsee ja suvannon jälkeen alkava 100 metriä pitkä koski, joka on puuston suojaama. Puron ainoa järvi on Kantorsträsk.
Ollbäcken.
Niin ikään Nikkilän taajamassa Sipoonjokeen yhtyvän Ollbäckenin yläjuoksulla sijaitsee 200 metriä pitkä metsäinen koskijakso, jonka kaltevuus vaihtelee sen eri kohdissa. Metsän puita on kaatunut kosken uoman päälle. Tätä alempana sijaitsee ”Pumppukoski”, jolla on pituutta alle 50 metriä ja pudotusta alle metrin. Puro virtaa peltoalueella, mutta puronvarren puusto suojaa sitä auringolta. Alinna on niittymaalla ja vanhan kylätien vieressä sijaitseva koski, joka on verrattain loiva.
Orabäcken.
Sipoonjoen keskijuoksulla siihen yhtyvässä Orabäckenissa ja sen sivupurossa Estkärsbäckenissä ei ole koskia. Koko puro on Natura-aluetta ja sen latvoilla on uoman ympäristö suojeltu yksityismaille perustetulla Impaksen suojelualueella.
Råbäcken.
Orabäckenin vieressä sijaitsevalla pienellä Råbäckenilla on 300 metriä pitkä ja kapea koskijakso. Koski alkaa Snickarbackanintien eteläpuolelta ja jatkuu Sipoonjoelle asti. Puron kaltevuus lisääntyy alaspäin tultaessa.
Kumbäcken.
Sipoonjoen keskijuoksulla sijaitseva Kumbäckenin latvahaarat sijaitsevat golfkentän viheriöillä. Viheriöalueella puron uomaa on padottu lampareiden aikaan saamiseksi. Purossa oleva Kumbäckeninkoski sijaitsee Käsis-Solbackassa metsän siimeksessä. Koski on 50 metriä pitkä, kaksi metriä leveä ja se on loiva. Koski on yläosastaan perattu ja muutenkin heikkotilainen. Se on kaloille monipuolinen elinympäristö. Purossa on myös toinen, joskin loiva ja vähäkivinen, koski lähellä Sipoonjokea.
Vilonoja eli Vilosbäcken.
Latvapuro Vilonoja on savinen metsäpuro, jossa olisi potentiaalia taimenpuroksi. Se vaatisi kuitenkin työtä, jotta lietteenmuodostus estettäisiin ja nousuesteet purettaisiin. Sen suurin sivupuro on Kroopinoja.
Bastmosabäcken.
Vilonojaa vastapäätä sijaitsevan Bastmosabäckenin keskijuoksulla on kallioon louhittu uomanosa, jossa on pudotusta 1–2 metriä. Puron valuma-alue on pieni ja se kuivuu usein kesäisin. Metsäisessä latvapurossa Furunäsbäckenissa sijaitsee Högbackanin koskijakso, jossa on kivikkoisia osuuksia ja suvantoaltaita. Puron kaltevuus on kuitenkin pieni ja alajuoksulla on nousuesteenä tierumpu. Purolla on Natura-status Sipoonjoen tavoin.
Furunäsbäcken.
Furunäsbäckenin uomalla on Natura-status Granbackan tieltä Sipoonjoelle. Puron alajuoksun ympäristö kuulluu Kummelbergenin suojelualueelle, joka kuuluu myös Natura 2000-hankkeeseen.
Oritoja.
Kahdessa latvapurossa Oritojassa ja Kuukanojassa sijaitsee niiden yhtymäkohdassa pieni virtapaikka, jonka pudotus on kymmeniä senttejä. Koski kuivuu joskus kesäisin ja sen yläpuolinen pato on nousueste kaloille.
Järviä.
Sipoonjoen alaosan alueella (20.001) sijaitsee pieni Skreddarbybäcken, jonka latva-alueella ovat Mörtträsket (4 ha) ja Ormträsket (2 ha). Skreddarbybäckenin pohjoispuolelle yhtyy vastarannalle Pilvijärven (17 ha) laskuoja, jonka valuma-alueella on myös Mjödträsk (14 ha). Pilvijärven pohjoispuolella Flyenin kohdalla on vielä pieni lampi. Immerbybäckenin valuma-alueella Byträsk (11 ha), Vägaträsk (5 ha) ja Hampträsk (4 ha).
Storträsketin valuma-alueella (20.009) on vain samalla kosteikkoalueella olevat kaksi järveä. Suurin niistä on Storträsk (19 ha) ja sen pohjoispuolella sijaitsee pieni Kittsträsket (2 ha). Hindsbyssä Sipoonjokeen yhtyy suurin sivupuro Byabäcken, joka muodostaa Byabäckenin valuma-alueen (20.004). Byabäckenin sivupuro Ritobäcken alkaa etelässä sijaitsevasta Helgträskistä (6 ha). Ritobäckenin sivupuro alkaa Fiskträskistä (24 ha), jonka lähellä sijaitsee Abborrträsk (2 ha). Byabäckenin latvoilla sijaitsevat Katronträsk (1 ha), Trollträsket (1 ha), Jöujärv ja Fallträsk. Epävarma tapaus on Kantorsträsk, joka voi kuulua myös Ruddamsbäckeniinkin.
Sipoonjoen keskiosan alueella (20.002) edellisiä pohjoisempana on Kumbäckenin valuma-alueen tekojärviä. Niistä suurin on Blekdalissa sijaitsev Dammen (3 ha), joka on padottu Kumbäckin sivupuroon. Kumbäckin pääuomassa on Blekdalissa oma tekolampi ja yläjuoksulla golfkentän omat tekolampareet.
Historiaa.
&lt;section begin="historiaa" /&gt;Sipoon alue alkoi viime jääkauden loppuvaiheessa vapautua mannerjäätikön alta noin 12 000 vuotta sitten. Alue oli kuitenkin vielä veden alla 8 000 vuotta sitten, kunnes maankohoaminen nosti aluetta vedenpinnan yläpuolelle. Ensimmäiset ihmiset tulivat Sipoon seuduille 6 000–7 000 vuotta sitten. Seudun ilmasto oli nykyistä lämpimämpi ja sen metsät olivat lehtipuuvaltaista.
Merta hyödyntäneet virolaiset saivat seurakseen hämäläiset kun he yhdessä kalastivat Uudenmaan saaristossa. Sipoonjoki oli hämäläisten kulkuväylä sisämaan ja meren välillä. Hämäläiset ja virolaiset kävivät keskenään kauppa. Noin 1200- ja 1300-luvulla saapuivat ruotsalaiset uudisasukkaat seuduille ja he nousivat Sipoonjokea ylöspäin pääuoman ja sivupurojen hedelmällisiin laaksoihin. Kun hämäläiset olivat harjoittaneet kaskenpolttoa yläjuoksun metsäisillä alueilla, ryhtyivät svealaiset kyntämään savipeltojaan. Sveanmaan asukkaita houkutteli paikalle meren silakat ja maakuntansa väestöpaine. Svealaisten lisäksi saapui asukkaita myös Viron seuduilta. Sipoonjoki mainitaan asiakirjatekstissä, joka on päivätty 22.syyskuuta 1352. Kiinteää maanviljelyä alettiin harjoittamaan 1500-luvulla vallinneen kaskiviljelyn jälkeen. Sipoonjoen kylissä jauhettiin viljaa 48 härkinmyllyn ja neljän ratasmyllyn voimin. Soiden kuivattaminen lisäsi viljelyalaa 1600-luvulta alkaen ja 1700-luvulla raivattiin edelleen lisää viljelymaata ja laskettiin järvien vedenpintaa heinämaan toivossa. Brobölenkoskessa on toiminut vesimylly ainakin 1633 asti, jolloin siitä tehtiin ensimmäinen kirjallinen maininta. Koskeen rakennettiin 1828 pato ja tuulimylly. Keväinen jäidenlähtö oli vuonna 1853 raju ja se vei myllyn mennessään. Seuraavana vuonna vastarannalle rakennettiin uusi mylly ja myllärille tilat. Paikalle tehtiin sahalaitos vuonna 1924 ja toisen maailmansodan aikana koskessa käynnistyi sähkölaitos. Mylly lopetti toimintansa 1960-luvulla. Kunta osti tilat ja purki ne pois, mutta pato haluttiin säilyttää ennallaan. Padon muodostama patoallas on viiden kilometrin mittainen.&lt;section end="historiaa" /&gt;