tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Otto Korpijaakko

Otto Albert Korpijaakko (ent. Stenij) Gabriel Wilhelmin po. s. Jyväskylän maalaiskunnan Tikkakoskella 10.11.1900. Ylioppilas, hämäl., Lapuan yhteiskoulusta 1919. Jumaluusopin erotutkinto 29.5.1923, vihitty papiksi Oulussa 20.6.1923. – Karhumäen kristillisen kansanopiston vt. johtaja keväällä 1921, toiminut myös pappina Paltamossa ym. Suomen merimieslähetyksen palveluksessa vuosina 1924–1925.
Otto Stenij otti 5.6.1926 perheineen sukunimen Korpijaakko. Hän otti 23.6.1922 puolisokseen Elisabeth Lillian Alatalakkarin, joka syntyi Ylihärmässä 1.12.1899 ja kuoli 17.9.1971 Helsingissä. Puolison vanhemmat: Jaakko Juhon po. Alatalakkari, maanviljelijä ja Sanna-Kaisa Puhto.
Korpijaakko toimi Viipurin Diakonissalaitoksen johtajan 1930–1937, oli Suomen kirkon Sisälähetysseuran toimitusjohtaja 1937–1940. Rovasti. Lastensuojelun ylitarkastaja sosiaaliministeriössä 1941–1942. Enso-Gutzeit Oy:n sosiaalijohtaja 1942–kuolemaansa saakka. Viipurin kaupunginvaltuuston, kaupungin hallituksen jäsen ja lastensuojelulautakunnan puheenjohtaja 1934–1937. Imatran kauppalanvaltuuston jäsen 1948–1950. Kirkkolliskokouksen jäsen vuosina 1938 ja 1941. Lukuisia jäsenyyksiä ja luottamustoimia kirkon, sosiaali- ja sairaalahuollon sekä teollisuuden ym. piireissä. Kirjallinen toiminta: julkaissut mm. kirjat: Myrskystä tyveneen 1924, Kajaanin Sissirykmentti 1928, Pyhiä Muistoja 1929, Ääni kentällä 1942, Tulessa ja Pakkasessa 1958. Toiminut päätoimittajana useissa virkoihin liittyvissä aikakauslehdissä, kirjoituksia lehtiin ym. Harrastukset: tekniikka, patentti n:o 24545, menetelmä korkkopainolaattojen valmistamiseksi, keksijänä patentti n:o 31294 pakkuslaatikko (kartonkimateriaali). Suunnitellut, kehittänyt ja toteuttanut useita menetelmiä kirjapaino- ja konealalta. Osallistunut vapaussotaan Hämeen rintamalla. Hoitanut toimensa ohella Kainuun suojeluskuntapiirin valistusohjaajan tointa ja ollut vuodesta 1926 Kainuun suojeluskuntapiirin kenttäpappi. Sotilaspastori, luutnantti, talvi- ja jatkosotien aikana toiminut rintamatehtävissä Laatokan koillisrintamalla 1939–1940 sekä Kannaksen ja Äänislinnan rintamalla 1941–1944. Itä-Karjalan Sotilashallinnon sosiaalisosaston päällikkö 1942, VR 3, VR 4 tl.k. VR 4, Vm I, Vm 2, sotien mm.t: SPR am. ym. rintama- ja osasto m. + 30.9.1958 lento-onnettomuudessa Imatralla. Haudattu Kajaanin perhehautaan.
Talvisodan aikana Korpijaakko toimi Laatokan Karjalassa JR 39:n sotilaspastorina., ja jatkosodan aikana hän toimi vuosina 1941-1944 Itä-Karjalan sotilashallinnon sosiaaliosaston päällikkönä.
Mike Mo Capaldi

Michael "Mike Mo" Capaldi, kutsumanimeltään "Mike Mo", on ammattirullalautailija. Hän on ollut mukana monessa rullalautailuelokuvassa, kuten Lakai: Fully Flared sekä Forecast.
Mike Mo suoriutui hyvin vuoden 2007 éS game of skate -kilpailussa, jossa hän sijoittui kolmanneksi Chris Colen ja Nyjah Hustonin jälkeen ja myös "Battle at the Berrics" kisassa, jossa hän tuli ensimmäiseksi voittaen 10 000 dollaria. Hän on myös tunnettu muutamasta maailmanennätyksestä. Hänellä on hallussaan esimerkiksi ennätys "eniten 'switch Treflip' -temppuja minuutissa"(17). 
Mikeä sponsoroivat Girl, DC-shoes, Matix, Royal, Spitfire, Mob, Bones ja Skatelab.
Juan Burgueño

Juan Burgueño Pereira (4. helmikuuta 1923 - 21. syyskuuta 1997) oli uruguaylainen jalkapalloilija, joka pelasi hyökkääjänä.
Burgueño kuului Uruguayn joukkueeseen vuoden 1950 MM-kilpailuissa, joissa Uruguay voitti mestaruuden; Burgueño ei pelannut kisoissa yhtäkään ottelua. Seuratasolla hän edusti muun muassa Danubiota.
Björn Ferm

Björn Ferm (s. 10. elokuuta 1944 Jönköping) on ruotsalainen entinen nykyaikainen viisiottelija. 
Ferm saavutti Mexico Cityn olympialaisissa 1968 kultaa henkilökohtaisesta kilpailusta ennen András Balczóa ja Pavel Lednjovia. Hän oli mukana myös joukkuekisassa, jossa Ruotsi kuitenkin hylättiin. Ferm osallistui myös vuoden 1972 Münchenin olympialaisiin, joissa hän sijoittui henkilökohtaisessa kisassa kuudenneksi ja joukkuekisassa viidenneksi.
Enrique Ballesteros

Enrique Ballestero (s. 18. tammikuuta 1905 Montevideo – 11. lokakuuta 1969 Montevideo) oli uruguaylainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti.
Ballesteros edusti Uruguayta yksissä MM-kisoissa, vuonna 1930. Tuolloin Uruguay myös voitti mestaruuden.
Arthur Crudup

Arthur "Big Boy" Crudup (tunnettiin myös nimellä "Pop" Crudup, 24. elokuuta 1905, Forest, Mississippi – 28. maaliskuuta 1974, Nassawadox, Virginia) oli yhdysvaltalainen bluesmuusikko, kitaristi ja laulaja. Bluespiirien ulkopuolella hänet tunnetaan parhaiten kirjoittamistaan lauluista, joita Elvis Presley myöhemmin versioi (muun muassa "That's All Right (Mama)", "My Baby Left Me" ja "So Glad You're Mine.").
Elämä.
Crudup työskenteli siirtotyöläisenä ympäri Etelää ja Keskilänttä kunnes perheineen palasi Mississippiin vuonna 1926. Hän lauloi gospelia ja aloitti sitten blueslaulajan uransa Clarksdalen lähistöllä. Crudup vieraili Chicagossa Harmonizing Four -yhtyeen jäsenenä vuonna 1939 ja yritteli katulaulajan uraa ilman suurempaa menestystä. Levytuottaja Lester Melrose löysi hänet sattumalta kadulta ja syyskuussa 1941 Crudupista tuli RCA Victorin levyttävä artisti. Crudup levytti 1940-luvulla kappaleita kuten "Rock Me Mama", "Who's Been Foolin' You", "Keep Your Arms Around Me", "So Glad You're Mine" ja "Ethel Mae". Alkuperäinen "That's All Right" ilmestyi vuonna 1946, mutta ei silloin muodostunut hitiksi. Crudup lopetti levyttämisen RCA:lle vuonna 1954 rojaltiriitojen takia ja palasi työläiseksi.
RCA:n jälkeen Crudup vaihtoi Checker-merkille ja esiintyi nimellä Percy Lee Crudup. Hän myös teki erään Elmore Jamesin singlen toisen puolen nimellä Elmer James, kun Elmore oli ollut tavoittamattomissa. Näihin aikoihin Crudup ja James kuuluivat aikansa superyhtyeeseen, jossa oli myös Sonny Boy Williamson II.
Crudup palasi esiintyjäksi 1960-luvulla ja levytti myös joitakin albumeja Delmark- ja Liberty-merkeille. Hän teki kiertueen Englantiin vuonna 1969 ja Australiaan vuonna 1972 sekä esiintyi Bonnie Raittin konserteissa. Tammikuussa 1974 Crudup sai sydänkohtauksen. Maaliskuun lopussa hän halvaantui ja kuoli 28. maaliskuuta 1974. 
Vuonna 1994 Crudup valittiin Blues Hall of Fameen.
Levytyksiä.
Albumit
 (Englannissa pop-yhtye McGuinness Flintin kanssa tehty albumi)
Kokoelma-albumit
Juan Carlos González

Juan Carlos González Ortiz (22. elokuuta 1924 – 15. helmikuuta 2010) oli uruguaylainen jalkapalloilija.
Hän kuului Uruguayn jalkapallomaajoukkueeseen, joka voitti maailmanmestaruuden vuonna 1950 kukistettuaan finaalissa kotikentällään pelanneen Brasilian. Hän pelasi turnauksessa yhteensä kaksi ottelua. Seurajoukkuetasolla González pelasi CA Peñarolissa.
Jerzy Pietrzak

Jerzy Pietrzak (s. 19. heinäkuuta 1962 Krakova) on puolalainen pistooliampuja.
Jerzy Pietrzak on edustanut Puolaa olympialaisissa Soulissa 1988, Barcelonassa 1992, Atlantassa 1996 ja Sydneyssä 2000.
Backnang

Backnang on kaupunki Baden-Württembergissä, Saksan liittotasavallassa, noin 27 km Stuttgartista koilliseen. Se on Rems-Murr-Kreisin piirikunnan neljänneksi suurin kaupunki. Kesäkuun 2022 lopussa kaupungissa oli 37 698 asukasta. Backnang on osa historiallista Schwabenin aluetta.
Kaupungin kulttuurielämän kohokohta on katufestivaali "Straßenfest" kesäkuun viimeisenä viikonloppuna. Juhliin saapuu tyypillisesti yli satatuhatta osallistujaa. Kaksi viikkoa katujuhlien jälkeen on nuorisokeskuksen järjestämä Murrin regatta itse rakennetuille veneille, jossa jaetaan palkintoja nopeussijoituksen lisäksi luovuudesta ja roskien keräämisestä.
Pohjoinen maakunta (Sierra Leone)

Pohjoinen maakunta on Sierra Leonen maakunta. Sen väkiluku on (2021) ja pinta-ala . Maakunnan pääkaupunki on yliopistostaan tunnettu Makeni.
Maakunta rajoittuu pohjoisessa Guineaan kuuluviin Mamoun, Nzérékorén ja Faranahin alueisiin, kaakossa Itäiseen maakuntaan ja Eteläiseen maakuntaan ja lännessä Luoteiseen maakuntaan.
Vuoden 2017 alueuudistukseen asti Luoteinen maakunta kuului Pohjoiseen maakuntaan. Näiden yhteisväkiluku oli noin 2,5 miljoonaa ja pinta-ala 35,936 km².
Luonto.
Maakunnan maasto koostuu pääosin mäkisestä metsästä, jossa elää paljon uhanalaisia eläinlajeja. Itäisen maakunnan ohella Pohjoinen maakunta on ainoa, joka ei rajoitu valtamereen. Maakunnan suosituin turistikohde on Outamba-Kilimin kansallispuisto, jossa elää muun muassa norsuja ja simpansseja.
Maaperässä on kohtalaiset kultavarannot, mutta kaivostoiminta on mitäänsanomatonta. Alueen kivilajeihin kuuluu muun muassa syeniitti, liuskekivi ja amfiboliitti.
P. V. Lehtinen

Pekka Ville Lehtinen (s. 1969 Helsinki) on palkittu suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on valmistunut 2005 ohjaajaksi Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen osastolta. Lehtinen on tehnyt visuaalisia elokuvia, joissa vedellä on monesti tärkeä rooli. Hänet tunnetaan erityisesti lyhytelokuvistaan. 
Lehtisen ohjaamat lyhytelokuvat ovat kiertäneet elokuvafestivaaleilla ympäri maailmaa ja saaneet useita arvostettuja palkintoja.Lehtisen läpimurtoelokuva oli vuoden 2000 lyhytelokuva "Hyppääjä", joka teki Tampereen elokuvajuhlilla historiaa. Elokuva sai elokuvajuhlien Grand Prix’n, kotimaisen kilpailun alle 30-minuuttisten elokuvien pääpalkinnon ja Risto Jarva -palkinnon, ja lisäksi se oli myös nuorisoraadin ja yleisön suosikki.
Hän on ohjannut "Airo" -musiikkivideon RinneRadio -yhtyeelle. Video voitti Levyraati -musiikkiohjelman. Lehtinen on ohjannut myös mainoksia. Hän sanoo uskovansa ohjaustöissään tietynlaiseen minimalismiin, "Karsittu kuva kohottaa. Kaikella kuvassa näkyvällä on oltava merkityksensä". Lapsuuden vedellisistä elokuvakokemuksistaan hän on maininnut Apollo 8:n astronauttien kuvaaman filmin, jonka näki televisiosta pienenä poikana. Avaruudesta katsottuna maa näytti suurelta siniseltä pallolta, joka oli melkein kokonaan veden peittämä. "Kuin sininen safiiri mustalla sametilla", astronautit kuvailivat näkemänsä kauneuden Lehtisen muistikuvan mukaan.
Lehtisen elokuvien retrospektiivi “Vesikuvia keitaalla” järjestettiin Helsingin uimastadionilla Taiteiden yönä elokuussa 2011. Suurelle valkokankaalle altaan laidalle projisoitiin 35 mm -elokuvaprojektorilla yhteensä yhdeksän lyhytelokuvaa. Ulkoilmanäytöksen ohessa järjestettiin kuutamouinnit ja Lehtisen suunnittelema uimahyppynäytös. Tapahtuma keräsi Uimastadionille yli 2000 uimaria ja katsojaa. 
Lehtinen on toiminut aiemmin myös elokuvaleikkaajana. Hän on leikannut useita tv-draamasarjoja, lyhytelokuvia ja muun muassa Aku Louhimiehen ohjaaman Riisuttu mies -elokuvan.
Lehtinen kirjoittaa pitkää draamaelokuvaa, jonka työnimenä on "Casablancan valkonaama". Se on tarina miehestä, jolla on oikean käden sormia viiden sijaan neljä ja joka pystyy vangitsemaan kuun taivaalta pieneen rasiaan. Lisäksi hänellä on kehitteillä elokuva nimeltä "Valaanlähde", joka kertoo pojan ja ikivalaan tarinan.
J. Eskil Hindersson

Johan Eskil Hindersson (12. kesäkuuta 1869 – 1941) oli suomalainen arkkitehti. Hän työskenteli 1890-luvun alussa rakennusmestarina Helsingissä. Sen jälkeen hän toimi arkkitehtina vuosisadan vaihteen Kuopiossa puurakennusten suunnittelijana vuoteen 1904 saakka. Hindersson oli myös Turun kaupunginarkkitehti, ja hänet mainitaan yhdeksi johtavaksi suomalaiseksi jugendkauden arkkitehdiksi.
Itäinen maakunta

Itäinen maakunta on usean maakunnan nimi:
Muita:
Imed Ben Younes

Imed Kacem Ben Younes (, s. 16. kesäkuuta 1974) on tunisialainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ben Younes pelasi uransa aikana muun muassa CS Sfaxienissa ja Espérancessa. Hän on edustanut Tunisiaa yksissä MM-kisoissa, vuonna 1998. Sitä ennen hän oli myös vuoden 1996 kesäolympialaisissa.
Eteläinen maakunta (Sierra Leone)

Eteläinen maakunta on yksi Sierra Leonen maakunnista. Sen pinta-ala on 19 694 km² ja asukasluku 1 441 308. Maakunnan hallinnollinen keskus on Bo, joka on Sierra Leonen toiseksi suurin kaupunki. Eteläinen maakunta kattaa koko valtion eteläosan, mukaan luettuna Atlantin rannikolla sijaitsevan Sherbron saaren ().
Piirikunnat.
Eteläinen maakunta on jaettu neljään piirikuntaan. Lisäksi sherbro-kansalla on jonkinlainen oma pieni alueensa. Maakunnan neljä piirikuntaa ovat:
Schwein

Schwein (saksaa, ) on musiikkiyhtye, johon kuuluu yhtyeiden KMFDM, PIG, ja Buck-Tick jäseniä. Jäsenet Raymond Watts ja Imai Hisashi, molemmat työskennelleet yhdessä Schaft-nimisessä yhtyeessä, työskentelivät Schweinissä yhdessä Atsushi Sakurain (Buck Tick) ja Sascha Konietzkon (KMFDM) kanssa.
Vuonna 2001 Schwein julkaisi albumin "Schweinstein", jota seurasi uudelleen miksattu ep nimeltä "Son of Schweinstein". Schwein esiintyi Japanissa kesällä 2001. Sascha Konietzko ei kuitenkaan ottanut osaa kiertueelle.
Arvi Laurila

Arvi Laurila on torppari Anton Laurilan toiseksi vanhin poika Väinö Linnan kirjassa Täällä Pohjantähden alla. Arvi kuvataan yksinkertaisena höhlänä, toisin kuin veljensä Uuno, joka syyllistyy kahteen tappoon. Suomen sisällissodassa Arvi liittyy punakaartiin ja kaatuu Ikaalisten rintamalla. Arvin ruumis jää viholliselle.
Tiedon Arvin kaatumisesta tuo Laurilaan räätäli Aadolf Halme, joka pitää juhlavaan esitelmätyyliinsä pienen puheen vainajan muistolle. Aliina ja Anttoo kuuntelevat Halmeen puhetta erittäin välinpitämättömästi ja ilmeisesti myös siitä mitään käsittämättä. Halmeen lopetettua Anttoo murahtaa entistä isäntäänsä Kalle Töyryä tarkoittaen, että "kyllä toi vitjamuna tänkin vielä maksaa".
Uuno Laurila

Uuno Laurila on torppari Anton Laurilan poika Väinö Linnan kirjassa Täällä Pohjantähden alla.
Laurilan perheen vanhin poika Antti on mielipuoli ja suljettu vaivaistalon mielisairasosastolle. Uunon isoveli Arvi on henkisesti hieman yksinkertainen ja käytökseltään törkeä, kun taas Uunossa alkavat jo lapsuudessa näkyä merkit siitä, etteivät hänelle ajan mittaan tulisi sanat riittämään. Alettuaan humaltuneena riehua eräässä Pentinkulman työväenyhdistyksen juhlassa hänet poistetaan tilaisuudesta, ja kotimatkan varrella hän särkee käsiinsä osuneella vedenkantokorennolla kuistin ikkunat Töyryn kauppiaan talosta. Töyryn kauppa sijaitsee paikalla, josta Laurilan torppa on vuonna 1907 häädetty.
Ensimmäisen maailmansodan aikana myös Pentinkulmalla alkavat venäläisten viranomaisten määräyksestä linnoitustyöt, ja paikkakunnalle saapuu runsaasti vieraspaikkakuntalaista työväkeä. Riitauduttuaan Vänni-nimisen miehen kanssa Uuno tappaa tämän puukkotappelussa Ketunmäellä. Hän saa teosta viiden vuoden vankeustuomion ja istuu vankilassa, kunnes punakaarti vapauttaa hänet sisällissodan aikana ehdolla, että hän lähtisi rintamalle.
Vapauduttuaan vankilasta Uuno käy kotona mukanaan runsaasti rahaa, jonka hän väittää olevan vankilan päivärahoja. Vankeusaikanaan Uuno on selvästi vieraantunut perheestään ja kuuntelee melko välinpitämättömästi perheen puheita kylän tapahtumista. Myöskään tieto vanhemman veljen Arvin kaatumisesta Ikaalisten rintamalla ei herätä hänessä juuri minkäänlaisia tunteita. Uuno käy hakemassa kirkonkylästä pontikkaa, jota hän nauttii isänsä Anttoon kanssa, ja juopoteltuaan he käyvät nöyryyttämässä entistä isäntäväkeään Töyryjä. Laurilat pakottavat Kalle Töyryn tekemään viljakuorman toimitettavaksi punakaartin esikuntaan kirkonkylään, ja Uuno komentaa isännän huutamaan säkkikuorman päältä ylistystä vallankumoukselle. Tästä suunniltaan joutunut Töyry julistaa metsässä piileskeleville pojalleen Arvolle ja Yllön Uoleville Lauriloiden menettäneen elämisen oikeutensa ja kehottaa näitä huolehtimaan siitä, että koko Laurilan perhe hävitetään sukupuuttoon.
Viimeisenä iltana ennen punakaartilaisten lähtöä pitäjästä Uuno hakee isäntä Kalle Töyryn tämän kotoa ja ampuu tämän pimeällä metsätiellä sanoen, että "sinä et tätä lahtarien riemujuhlaa kattele". Teon jälkeen hän lähtee toisten punaisten mukana pakomatkalle kohti Lahtea, mutta jää kiinni matkan varrella Syrjäntaan taistelun yhteydessä. Töyryn pojat ja Yllön Uolevi noutavat Uunon sodan päätyttyä Hennalan vankileiriltä ja surmaavat hänet jossain kotimatkan varrella. Jälkeenpäin he ensin kertovat sitoneensa tämän puuhun ja ampuneensa siihen, mutta myöhemmin peruvat sanansa. Kun Uunon teloitus tulee sittemmin puheeksi pentinkulmalaisten keskuudessa, Töyryn Arvo muuttuu hiljaiseksi ja poistuu paikalta.
Aliina Laurila

Aliina Maria Laurila on torppari Anton Laurilan vaimo Väinö Linnan kirjasarjassa Täällä Pohjantähden alla.
Aliinan ja Anttoon avioliitto on aikoinaan ollut pakon sanelema, sillä perheen esikoispoika Antti syntyi Aliinan ollessa vasta rippikouluiässä. Tapaus oli herättänyt paikkakunnalla suurta huomiota Aliinan nuoruuden vuoksi. Jatkuva riitely hermostuneen Anttoon kanssa on tehnyt Aliinasta kireän ja tylyn ja vanhentanut hänet ennenaikaisesti. Paljolti tämän vuoksi perheen lapsista on tullut huonotapaisia ja vaikeasti käsiteltäviä. Perheen pojista Arvi on henkisesti hieman yksinkertainen ja puheiltaan törkeä, ja hänessä sanotaan olevan annos mielipuolta vanhinta veljeä Anttia. Uuno taas on käytökseltään väkivaltainen, ja kun hän puukottaa kuoliaaksi Vänni-nimisen miehen, murhamiehen maine heittää varjonsa koko Laurilan perheen ylle.
Kalle Töyry, jonka mailla Laurilan torppa sijaitsee, häätää Laurilan perheen talvella 1907, ja poliisi saapuu toimeenpanemaan häätöä. Tilanteesta suunniltaan joutunut Aliina pyllistää ensin Töyryn emännälle ja sitten jopa nimismiehelle. Kun syytekirjelmän laatija on hikisen urakan jälkeen saanut laadituksi Aliinan pyllistykselle lakitekstin mukaisen ja sivistyneiden ihmisten käytettäväksi sopivan kielellisen tulkinnan, Aliina tuomitaan oikeudessa 30 markan sakkoon.
Hän myös seisoo maantiellä ojentamassa Uuno Laurilalle rahaa, kun tätä viedään vankilaan Ketunmäen puukkotappelun jälkeen. Kun Anttoo Laurila on teloitettu Suomen sisällissodan jälkiselvittelyissä, myös Aliina vangitaan, hänet tuodaan valkoisten vankileiriin ja hänet ammutaan. Teloitettaessa Aliinalla on virsikirja rintaa vasten painettuna.
Aliinan, kuten myös tytär Elman, ampuminen oli Töyryn perheen yksityiskosto: he olivat jo Kalle Töyryn eläessä päättäneet hävittää Laurilat sukupuuttoon, ja isännän tappamisesta saatiin tekosyy. Ainoana perheestä jää vuoden 1918 tapahtumien jäljiltä eloon vajaamielinen esikoispoika Antti, joka on siirretty Laurilan torpan häädön yhteydessä hoidettavaksi vaivaistaloon ja esiintyy tarinassa viimeisen kerran talvisodan aikana.
Edvin Laineen ohjaamassa elokuvassa "Täällä Pohjantähden alla" Aliinaa esittää Eila Rinne. Timo Koivusalon ohjauksissa roolissa on Eija Vilpas.
Gary Gordon

Gary Ivan Gordon (30. elokuuta 1960 – 3. lokakuuta 1993) oli yhdysvaltalainen Delta-erikoisryhmään kuulunut sotilas, joka sai surmansa Mogadishun taistelussa. Gordonille myönnettiin Medal of Honor-urhoollisuusmitali hänen kuolemansa jälkeen.
Nuoruus.
Gordon syntyi Lincolnissa, Mainessa vuonna 1960. Han valmistui Academy of Mattanawcookista 1978, minkä jälkeen hän liittyi armeijaan.
Mogadishun taistelu.
Gordon osallistui somalialaisen sotalordi Mohamed Farrah Aididin kaappaustehtävään Mogadishussa, Somaliassa 3. lokakuuta. Kun isku oli päättymäisillään, Cliff Wolcottin UH-60 Black Hawk ammuttiin alas kaupunkialueella. Putoamispaikalle lähti "Combat Search And Rescue Team" (CSAR) turvaamaan alueen. Vähän sen jälkeen ammuttiin alas toinenkin Black Hawk, jonka miehistöön kuului muun muassa lentäjä Michael Durant. Gordon ja Randy Shughart halusivat lähteä pelastamaan alasammuttuja alueen raivoisten somalialaisten käsistä. Vähän aikaa pelastamisoperaation alkamisen jälkeen Gordon haavoittui erittäin vakavasti, johon hän lopulta menehtyi. Randy Shughart vei kaatuneen Gordonin CAR-15-rynnäkkökiväärin rikkoutuneeseen tiilitaloon suojautuneelle Durantille. Shughart ei pärjännyt yksin somalialaiselle väkijoukolle, vaan hänkin kaatui ennen apujoukkojen tuloa. Tämän vuoksi somalialaiset saivat vangiksi Durantin. Hänet onnistuttiin vapauttamaan viikkoa myöhemmin.
Elias Kankaanpää

Elias Kankaanpää eli Elkku on kuvitteellinen Väinö Linnan Täällä Pohjantähden alla -kirjoissa esiintyvä punakaartilainen ja kyläjuoppo. Hänet kuvataan huumorintajuisena irvailijana, joka saa Pentinkulmalla rauhassa laulaa vallankumouslauluja, vaikka toiset punaiset ovat yhä vankiloissa. 
Juoni.
Kieltolain astuttua voimaan Elias myy pirtua vähittäin, tosin lähinnä niin vähän että saa itse olla käytännössä ilmaiseksi jatkuvassa humalassa. Kun kieltolaista äänestetään Elias tietenkin äänestää jatkamisen puolesta, tosin turhaan. 
Hän myös trokaa kaikenlaista tavaraa, ja onnistuu myös kolmannessa osassa miltei juomaan itsensä hengiltä. Jos rahat loppuvat niin ettei saa uutta varastoa, hän käy kerjäämässä vanhalta pirtuajan hankkijaltaan Lauri Kiviojalta rahat uuteen. Lauri murisee periaatteesta:
– koska tietää että se on pienin riesa, ja Elias katoaakin kylästä joksikin aikaa. 
Eliaksella on nuorempi sisar, Aino ja vanhempi veli Antero, jolle heidän isänsä Kustaa luovutti torppansa kun hän katsoi ettei Eliaksesta ollut talonpitäjäksi. Kustaa kuului punakaartin esikuntaan. Hän kuoli Tampereen vankileirillä. Kansalaissodassa Elias oli signalisti eli torvensoittaja. Hän on harvoja punaisia, jotka ovat vielä 1950-luvulle sijoittuvassa kolmannen osan lopussa hengissä.
Sascha Konietzko

Sascha Konietzko (synt. 21. kesäkuuta 1961 Hampuri, Länsi-Saksa), myös tunnettu nimillä Sascha K ja Käpt'n K, on industrial-yhtye KMFDM:n nokkamies, joka perusti kyseisen yhtyeen vuonna 1984. Konietzko on ainoa KMFDM:n jäsen, joka esiintyy jokaisella yhtyeen albumilla. Hän on lisäksi perustanut monia KMFDM:n sivuprojekteja, kuten Excessive Force (1990), MDFMK (1999) yhdessä Lucia Cifarellin ja Tim Skoldin kanssa, sekä Schwein (2000). Konietzko asui Yhdysvalloissa vuosina 1991-2007. Konietzko ja Cifarelli avioituivat vuonna 2005 ja muuttivat yhdessä Saksaan vuonna 2007.
Vuonna 2006 Konietzko ja Cifarelli aloittivat Dean Garcian kanssa projektin nimeltä KGC. KGC:n ensimmäinen albumi Dirty Bomb julkaistiin 14. joulukuuta 2006.
Konietzko kutsuu itseään leikkisästi industrial rockin isäksi.
Henna Leppänen

Henna Leppänen on Väinö Linnan teoksessa Täällä Pohjantähden alla esiintyvä naishenkilö, Preeti Leppäsen vaimo, ja Aune ja Valenti Leppäsen äiti. Hän on hieman hömelö nainen, kartanon kanapiika, joka asuu Preetin kanssa murjussa. 
Hän kuolee kirjan kolmannessa osassa sisäelinsairauteen.
Khaled Badra

Khaled Badra (, s. 8. huhtikuuta 1973 Kairouan, Tunisia) on tunisialainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja.
Ura.
Badra aloitti uransa kotikaupunkinsa JS Kairouanissa vuonna 1994, jossa yhden kauden jälkeen hän siirtyi Espéranceen. Pian Badra nousi joukkueensa vakiopuolustajaksi ja hyvien otteiden myötä häntä kutsuttiin Tunisian Marcel Desaillyksi muun muassa luotettavuuden ja kovan taklauksen myötä. Kaudella 1996/1997 Badra kuului maansa parhaimpiin puolustajiin ja hänet kutsuttiin vuoden 1996 kesäolympialaisiin. Badra pelasi Espérancessa aina kauteen 1999/2000 asti, jonka aikana hän ehti voittaa muun muassa kolme Tunisian liigamestaruutta ja kaksi Tunisian Cuppia.
Badra siirtyi kaudella 2000/2001 Turkkiin Denizlisporiin, jossa hän ei saavuttanut kotimaansa tavoin suurta menestystä. Badra kuitenkin kuului joukkueensa vakiopuolustajiin pelaten 26 ottelua. Seuraavaksi hän kokeili uraansa Italiassa, lainasopimuksella Genoan joukkueessa, jossa Badran peliaika jäi kohtuulliseksi pelaten yhteensä 16 ottelua sarjan 38 ottelusta. Maalinteossa hän onnistui kahdesti joukkueen sijoittuessa Serie B:ssä sijalle kaksitoista. Lyhyen Euroopan kiertueen päätteeksi Badra siirtyi Saudi-Arabiaan Al-Ahliin, jossa hän vietti yhden kauden. Kausi meni varsin hyvin Al-Ahlin sijoittuessa liigassa toiseksi ja Badran pelatessa 18 ottelua kauden 22 ottelusta. Hyvästä kaudesta huolimatta Badra siirtyi takaisin kotimaahansa Espéranceen vuonna 2003, jossa hän vietti kolme kautta voittaen kaksi liigamestaruutta vuosina 2004 ja 2006. Tämän jälkeen Badra siirtyi takaisin Al-Ahliin, jossa hän oli joukkueensa vakiopelaajia. Vuodet 2008-2009 Badra edusti kotimaansa seuraa Espérancea, jossa hän on myös lopetti uransa.
Zach Galligan

Zachary "Zach" Wolfe Galligan (s. 14. helmikuuta 1964) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan varsinkin roolista kauhu- ja komediaelokuvassa "Gremlins – riiviöt" (1984).
Galligan syntyi New Yorkissa ja valmistui Columbian yliopistosta.
Filmografia.
Lähde:
Polly Holliday

Polly Dean Holliday (2. heinäkuuta 1937 – 9. syyskuuta 2025) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esittti suorapuheista tarjoilijaa nimeltä Flo televisiosarjassa "Alice", ja voitti roolistaan Golden Globe -palkinnot vuosina 1979 ja 1980. Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa elokuvassa "Riiviöt" (1984) sekä teatterissa.
Hugo Noth

Hugo Noth (s. 1943 Fribourg, Sveitsi) on saksalainen harmonikkataiteilija ja -pedagogi.
Koulutus.
Noth opiskeli harmonikansoittoa Trossingenissa vuodesta 1964 alkaen Fritz Doblerin johdolla. Tämän lisäksi hän opiskeli säveltämistä, soitinnusta ja harmoniaa Helmut Degenin ja Bernhard Rövenstrunckin johdolla.
Ura.
Noth on kansainvälisesti arvostettu harmonikkapedagogi, joka on opettanut Trossingenin musiikkikorkeakoulussa vuodesta 1972. Hän on antanut lukuisia konsertteja ja mestarikursseja Euroopassa, Etelä- ja Pohjois-Amerikassa, Kanadassa ja Venäjällä. Hän kuuluu myös Pariisia pääpaikkanaan pitävään Itinéraire-yhtyeeseen, joka on keskittynyt uuteen musiikkiin.
Nothin aloitteesta on sävelletty lukuisia harmonikalle ja kamarimusiikkikokoonpanoille suunnattuja teoksia ja hän on työskennellyt tiiviissä yhteistyössä monien nykysäveltäjien kanssa. Hän on ensiesittänyt yli 230 nykymusiikkiteosta.
Biff McGuire

William Biff McGuire (25. lokakuuta 1926 – 9. maaliskuuta 2021) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa "Serpico – kadun tiikeri" (1973) ja "Ihmissusi Washingtonissa" (1973).
New Havenissa, Connecticutissa syntynyt McGuire meni vuonna 1960 naimisiin näyttelijä Jeannie Carsonin kanssa. Hän on saanut uransa aikana kaksi Tony-ehdokkuutta.
Kirsi Virtanen

Kirsi Virtanen tai Niemi-Virtanen (s. 8. elokuuta 1964 Kannus) on suomalainen toimittaja ja kokkolalaisen Suomen Elinkeinoalojen Tiedotuskeskus Oy:n tuottaja.
Virtanen on työskennellyt vapaana toimittajana. Hänen juttujaan ovat julkaisseet muun muassa Helsingin Sanomat, Ilta-Sanomat ja Suomen Kuvalehti. Virtanen toimi Yleisradion selostajana Eurovision laulukilpailussa vuosina 1993 ja 1994 sekä toimitti nimikko-ohjelmaansa Yle Radio 1 -kanavalla keskiviikkoisin 2007–2011. Ohjelma sai paljon huomiota kantaa ottavan tyylinsä vuoksi ja Skepsis-yhdistys myönsi Kirsi Virtaselle Sokrates-palkinnon rationaalisen ajattelun edistämisestä.
Virtanen on julkaissut kirjan "Lupa olla nainen" (2008). Kirja kertoo naisellisuudesta ja naisasialiikkeen eri muodoista. Hän oli Kokkolan Sosialidemokraattien johtokunnan jäsen 2012- 2014 ja kirjoittaa blogeja Uuteen Suomeen ja Uusi demari.fi-portaaliin.
Jeannie Carson

Jeannie Carson (s. 23. toukokuuta 1928) on brittiläinen näyttelijä ja koomikko. Hän meni vuonna 1960 naimisiin yhdysvaltalaisen näyttelijä Biff McGuiren kanssa.
Carson muistetaan varsinkin komediasarjasta "Hey, Jeannie!" ja teatterista. Hänellä on ollut myös elokuvarooleja, uran varhaisessa vaiheessa nimellä Jean Carson.
Carsonilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Robert Lockwood Jr

Robert Lockwood Jr (27. maaliskuuta 1915 Marvell, Arkansas – 21. marraskuuta 2006 Cleveland, Ohio) oli yhdysvaltalainen blueskitaristi, joka sai oppinsa Robert Johnsonilta. 
Elämä.
Lockwood syntyi Arkansasissa Turkey Scratchin kylässä. Kahdeksanvuotiaana hän alkoi soittaa urkuja isänsä kirkossa. Robertin äiti eli kuuluisan bluesmuusikon Robert Johnsonin kanssa silloin tällöin kymmenen vuoden ajan erottuaan Robert Lockwoodin isästä. Lockwood oppi Johnsonilta kitaransoiton ja lavaesiintymisen taidon. Tästä syystä häntä alettiin kutsua ”Robert Junior” Lockwoodiksi. 
Viisitoistavuotiaana Lockwood soitti jo ammattilaisena Helenan alueella. Hän soitti usein ”isäpuolensa” Johnsonin kanssa ja silloin tällöin myös muun muassa Rice Millerin (myöhemmin Sonny Boy Williamson II), Howlin’ Wolfin tai Johnny Shinesin kanssa. Lockwood soitteli Mississipin suiston alueella läpi 1930-luvun kapakoissa ja kadunkulmissa. 
Ensimmäiset levytyksensä Lockwood teki vuonna 1941 yhdessä Doctor Claytonin kanssa Bluebird Recordsille Aurorassa, Illinoisissa. Samoissa sessioissa äänitettiin myös neljä kappaletta, jotka julkaistiin kahtena singlenä Lockwoodin omalla nimellä. 
Lockwood ja Williamson esiintyivät helenalaisen radioaseman KFFA:n "King Biscuit Time" -ohjelman ensimmäisessä lähetyksessä. 1940-alkupuolella pari soitteli paljon yhdessä Helenan ympäristössä ja myös King Biscuit Timessa. Vuosina 1944–1949 Lockwood soitti West Memphisissä, St. Louisissa, Chicagossa ja Memphisissä. Lockwood vaikutti B. B. Kingiin tämän uran alkuvaiheessa ja myös soitti Kingin yhtyeessä sen alkuaikoina Memphisissä. 
Vuonna 1950 Lockwood asettui Chicagoon ja vuosikymmenen lopulla levytti useita kertoja Williamsonin kanssa Chess Recordsille. Mukana sessioissa olivat myös Willie Dixon ja Otis Spann. Lockwood esiintyi ja/tai levytti myös muun muassa Little Walterin, Sunnyland Slimin, Eddie Boydin ja Muddy Watersin kanssa.
Vuonna 1961 Lockwood muutti Ohioon Clevelandiin vaimoineen ja asui siellä kuolemaansa saakka. Vuosikymmenen alussa hän esiintyi ”Bob Lockwood, Jr., and Combo” -yhtyeen kanssa vakituisesti kaupungissa Loving’s Grillissä. 1970-1990-luvuilla Lockwoodin ”All Stars” -yhtye esiintyi monilla keikkapaikoilla ja kuolemaansa asti hän soitti Fat Fish Bluessa joka keskiviikkoilta kello kahdeksasta alkaen. ”All Stars” on jatkanut keikkailua siellä Lockwoodin kuolemankin jälkeen.
Cleveland-vuosinaan Lockwood teki myös merkittäviä levytyksiä, ensin pari albumia All Starsin kanssa Trix Recordsille ja sitten yhdessä Johnny Shinesin kanssa kaksi levyä Rounders-merkille. Vuonna 1982 ilmestyi ranskalaiselle Black and Blue -merkille sooloalbumi "Robert Lockwood Jr Plays Robert and Robert", jossa Lockwood soitti 12-kielisellä kitarallaan omia ja Robert Johnsonin kappaleita. Lokakuussa 2004 äänitettiin Dallasissa livealbumi "Last of the Great Mississippi Delta Bluesmen: Live In Dallas", jolla Lockwood soitti yhdessä Henry James Townsendin, Joe Willie ”Pinetop” Perkinsin ja David Honeyboy Edwardsin kanssa. Albumi voitti parhaan perinteisen blueslevyn Grammy-palkinnon helmikuussa 2008.
Lockwood kuoli 91-vuotiaana kärsittyään aivoaneurysmasta ja sydäninfaktista.
Valdemar IV Atterdag

Valdemar IV Atterdag (n. 1320 – 24. lokakuuta 1375) oli Tanskan kuningas vuosina 1340–1375. 
Suku.
Hän oli Kristofer II:n ja prinsessa Eufemia Pommerilaisen nuorin poika. Hänellä oli kuusi sisarusta, joista vanhin, Margareta oli Ruotsin kuningatar Beatrix Baijerilaisen äiti. Valdemar vietti suurimman ajan nuoruudestaan maanpaossa keisari Ludvig IV:n hovissa.
Kuningas.
Vuonna 1338 hän lähti keisari Ludvig IV:n hovista ja aloitti keisarin ja tämän pojan, Brandenburgin markkreivi Ludvig V:n avulla diplomaattisen hyökkäyksen riistääkseen Tanskan suvereniteetin Holsteinin kreivi Gerhardilta ja Johannes Mildiltä. Gerhardin III:n salamurhan jälkeen huhtikuussa 1340 Valdemar pääsi sopimukseen Johanneksen kanssa ja hänet julistettiin Tanskan kuninkaaksi.
Valdemar pyrki saattamaan koko Tanskan lujan valtansa alle. Avioliiton kautta Schleswig herttua Valdemarin sisaren Helvigin kanssa Valdemar Atterdag sai haltuunsa Pohjois-Jyllannin. Korottamalla veroja ja myymällä Viron Saksalaiselle ritarikunnalle vuonna 1346 hän sai vuoteen 1349 mennessä hallintaansa Sjællandin sekä laajat Fynin ja Jyllannin alueet sekä valloitti Tanskan aiemmin menettämät Skånen, Hallandin, Öölannin ja Gotlannin. Lisänimi Atterdag tarkoittaa kirjaimellisesti "jälleen päivä" eli idiomaattisemmin jokseenkin 'Päivänpaluu' ja viittaa järjestyksen palautumiseen maassa interregnumin jälkeen.
Myös vuonna 1349 hän puuttui Pohjois-Saksan politiikkaan vastustamalla Saksan kuningas, keisari Kaarle IV:n yritystä syrjäyttää Valdemarin liittolainen Ludvig V Brandenburgilainen ja ottaa Rügen ja Rostock pois Tanskan hallinnasta. Vapautettuaan Ludvigin maat Berliiniin asti Valdemar sovitteli Kaarle IV:n ja Ludvigin välit vuonna 1350 ja vahvisti Tanskan suvereniteetin Rügenissä ja Rostockissa.
Valdemar Atterdag kuoli noin 55-vuotiaana lokakuussa 1375 Gurren linnassa Helsingörin pohjoispuolella Själlannissa. Hänet haudattiin ensin Vordingborgin linnan kirkkoon, mutta vuonna 1377 kuningatar Margareeta siirsi hänen jäännöksensä Sorøn luostarikirkkoon.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Valdemar avioitui vuonna 1340 prinsessa Helvig von Schleswigin (k. 1374) kanssa, joka oli Jyllannin herttua Erik II Valdemarsen von Slesvigin ja Adelheid von Holsteinin tytär. He elivät yhdessä ensimmäiset kymmenen vuotta ja erosivat, jonka jälkeen Helvig eli vuodesta 1355 lähtien maallikkosisarena Esrumin luostarissa. 
Heille syntyi neljä lasta:
John Bush

John Bush (s. 24. elokuuta 1963 Los Angeles, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja. Hän on tullut tunneksi Armored Saintin (1982–1992, 1999-) ja Anthraxin (1992–2005) laulajana. 1980-luvun alkupuolella häntä pyydettiin myös Metallican laulajaksi, josta hän kieltäytyi. Hänellä on kaksi lasta, tytär Jezebelle ja poika Giuseppe.
Diskografia.
Armored Saint
Anthrax
Nicolás Almagro

Nicolás Almagro (s. 21. elokuuta 1985 Murcia) on espanjalainen tennispelaaja. Hän on parhaimmillaan ollut kaksinpelin maailmanlistalla sijalla yhdeksän (toukokuussa 2011). Nelinpelissä hän on menestynyt heikommin.
Almagro on voittanut ammattilaisurallaan 12 kaksinpeliturnausta, kaikki massakentillä. Grand Slam -turnauksissa hän on neljä kertaa päässyt puolivälieriin, Ranskan avoimissa vuosina 2008, 2010 ja 2012 sekä Australian avoimissa 2013. Vuoden 2008 turnauksessa hän voitti ensimmäisellä kierroksella Serbian Boris Pašanskin, toisella kierroksella Argentiinan Sebastian Decoudin, kolmannella kierroksella kymmenenneksi sijoitetun Britannian Andy Murrayn ja neljännellä kierroksella Ranskan Jérémy Chardyn. Puolivälierissä hän hävisi neljättä peräkkäistä mestaruutta tavoitelleelle maanmiehelleen Rafael Nadalille luvuin 1–6, 1–6, 1–6. Vuoden 2010 turnauksessa Almagro voitti alankomaalaisen Robin Haasen, belgialaisen Steve Darcisin, ukrainalaisen Aleksandr Dolgopolovin ja maanmiehensä Fernando Verdascon mutta hävisi Rafael Nadalille lukemin 6–7(2), 6–7(3), 4–6. Vuonna 2012 Almagro voitti Ranskassa italialaisen Paolo Lorenzin, kyproslaisen Marcos Baghdatisin, argentiinalaisen Leonardo Mayerin ja serbialaisen Janko Tipsarevicin, mutta hävisi puolivälierissä jälleen Nadalille lukemin 6–7(4), 2–6, 3–6.
Vuosina 2005–2007 Almagro selviytyi Ranskan avoimissa toiselle kierrokselle. Yhdysvaltain avoimissa hän on parhaimmillaan edennyt neljännelle kierrokselle vuonna 2012. Wimbledonissa hän on selviytynyt kolmannelle kierrokselle vuosina 2009, 2011 ja 2012. Australian avoimissa hän hävisi vuosina 2005–2008 avausottelunsa kunnes voitti vuonna 2009 kaksi ottelua ja karsiutui vasta kolmannella kierroksella. Vuosina 2010–2012 hän selviytyi Australian avoimissa neljännelle kierrokselle.
Nicolas Almagro saavutti ammattilaistason vuonna 2003. Uransa viimeisen ottelun Almagro pelasi vuonna 2019 hänen kotikaupungissaan.
Itäinen maakunta (Sierra Leone)

Itäinen maakunta on yksi Sierra Leonen maakunnista. Sen hallintokeskus on Kenema. Maakunnan väkiluku oli vuoden 2015 väestönlaskennassa 1 642 370. Maakunnan pinta-ala on 15 553 neliökilometriä. 
Piirikunnat.
Itäinen maakunta on jaettu kolmeen piirikuntaan, jotka ovat:
Igor Semšov

Igor Petrovitš Semšov (, s. 6. huhtikuuta 1978 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. 
Semšov pelasi suurimman osan seuraurastaan Moskovassa. Hän pelasi juniorina TsSKA Moskovan riveissä, kunnes vuonna 1998 siirtyi Torpedo Moskovaan, jossa hän viihtyi seuraavat seitsemän vuotta. Vuonna 2006 Semšov siirtyi Dynamo Moskovan joukkueeseen.
Maajoukkueessa Semšov pelasi 57 ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Hän edusti Venäjää MM-kisoissa 2002 ja EM-kisoissa 2004. Semšov valittiin myös Venäjän joukkueeseen vuoden 2008 EM-kisoihin.
Sami Toiviainen

Sami Toiviainen (s. 2. marraskuuta 1974 Kuusankoski) on suomalainen koripallojoukkue Vilpas Vikingsin toiminnanjohtaja.
Toiviainen on valittu kahdesti Korisliigan vuoden valmentajaksi: vuonna 2009 hän valmensi Namika Lahden Suomen mestariksi ja vuonna 2013 hän johdatti KTP:n SM-hopealle. Tampereen Pyrinnön päävalmentajana Toiviainen saavutti Suomen cupin hopeaa vuonna 2019. Toiviainen on valmentanut myös Suomen nuorisomaajoukkueissa. Kaudella 2021–2022 Toiviainen valmensi salolaista Vilpas Vikingsia.
Ura.
Pelaajaurallaan Toiviainen voitti 22-vuotiaiden Suomen mestaruuden. Tämän jälkeen hän työskenteli Namika Lahden organisaatiossa, jossa hän valmensi seuran juniorijoukkueita. Kaudella 2007–2008 hän valmensi ensimmäistä kertaa urallaan Korisliigassa päävalmentajana, sillä hänet nostettiin Namika Lahden päävalmentajaksi. Seuraavalla kaudella Lahti voitti Suomen mestaruuden, ja Toiviainen valittiin Korisliigan vuoden valmentajaksi.
Toiviainen valmensi Lahtea kauden 2010–2011 loppuun asti, jolloin hän siirtyi KTP-Basketin organisaatioon valmentamaan seuran juniorijoukkueita. Joulukuussa 2011 KTP antoi päävalmentaja Lars Ekströmille potkut, jolloin Toiviainen siirtyi joukkueen päävalmentajaksi. Kaudella 2012–2013 hän valmensi KTP:n SM-hopealle ja kauden päätteeksi hänet valittiin jo toista kertaa urallaan Korisliigan vuoden valmentajaksi. Maaliskuussa 2014 Toiviainen ilmoitti jättävänsä KTP:n kauden 2013–2014 jälkeen. Toukokuussa 2014 julkistettiin Toiviaisen siirtyvän Kauhajoen Karhun päävalmentajaksi kolmivuotisella sopimuksella. Helmikuussa 2016 Toiviainen saavutti historian 12. valmentajana 400 miesten pääsarjaottelun rajan.
Toukokuussa 2017 Toiviainen siirtyi Tampereen Pyrinnön päävalmentajaksi yksivuotisella sopimuksella johon sisältyi kahden lisävuoden optio. Apuvalmentajakseen hän sai Ilpo Rantasen. Miesten edustusjoukkueen lisäksi Toiviainen toimii Pyrinnön akatemiavalmennuksessa.
Kaudelle 2018–2019 Toiviainen halusi monipuolistaa Pyrinnön pelaamista, ja seura ei hankkinut perinteisen sentterityypin pelaajaa. Lisäksi joukkuetta vahvistettiin menestystä saavuttaneilla kokeneilla pelaajilla. Pyrintö eteni Suomen cupissa loppuotteluun jonka hävisi Salon Vilppaalle.
Helmikuussa 2020 Pyrinnön seurajohto tiedotti Toiviaisen siirtyvän pois päävalmentajan toimestaan kauden päättyessä. Kausi keskeytyi lopulta koronaviruspandemian vuoksi Pyrinnön sijoituttua runkosarjassa viidenneksi.
Toiviainen siirtyi kaudelle 2020-2021 päävalmentajaksi Salon Vilppaaseen kaksivuotisella sopimuksella. Vilpas Vikings on Toiviaisen päävalmentajauran viides Korisliigaseura. Kesäkuussa 2022 Toiviainen siirtyi Vilppaan toiminnanjohtajaksi.
Yksityiselämä.
Toiviainen syntyi Kuusankoskella vuonna 1974. Hän muutti opiskelujen vuoksi Lahteen vuonna 1996, ja juniorien valmentamisen hän aloitti vuonna 1997. Tampereella asuva Toiviainen tapasi myös koripallojunioreita valmentaneen avovaimonsa Lahden-aikanaan, ja pariskunnalla on kaksi tytärtä.
Läntinen alue

Läntinen alue on yksi Sierra Leonen hallinnollisista alueista. Se kattaa Sierra Leonen pääkaupungin Freetownin ja sitä ympäröivän maaseudun. Freetown on Läntisen alueen pääkaupunki. Alueen väkiluku oli 1 500 234 (väestönlaskenta 2015) pinta-ala on 557 neliökilometriä.
Läntinen alue on jaettu kahteen piirikuntaan:
Khaled Fadhel

Khaled Fadhel (, s. 29. syyskuuta 1976 Tunis) on tunisialainen entinen jalkapallomaalivahti.
Ura.
Fadhel aloitti uransa kotimaansa pääsarjassa Ligue Professionnelle 1:ssä. Hän pelasi CS Sfaxienissa ennen siirtymistään Turkkiin kaudeksi 2004/2005 Fadhel oli mukana vuoden 2004 kesäolympialaisissa Tunisian jalkapallomaajoukkueessa ja oli kuukausia aikaisemmin voittamassa Afrikan-mestaruutta Tunisialle. Hän pelasi vain yhden kauden Diyarbakirsporissa, josta Fadhel siirtyi Kayseri Erciyessporiin. Hän pelasi joukkueessa kahden kauden ajan, kun Kayseri Erciyesspor putosi pääsarjasta sarjatasoa alemmaksi vuonna 2007. 
Fadhel ei tämän jälkeen löytänyt itselleen seuraa kaudeksi 2007–2008, kunnes US Monastir hankki hänet riveihinsä alustavasti kaudeksi 2008–2009. Fadhel kuitenkin siirtyi kesken kauden heinäkuussa 2008 luxemburgilaisseuraan US Hostertiin.
Suomen urheilugaala

Suomen urheilugaala on vuosittain pidettävä palkintotapahtuma, jossa palkitaan suomalaisia urheilijoita ja urheiluvaikuttajia. Tapahtuman järjestäjiä vuosina 2018 ja 2019 olivat Suomen Olympiakomitea, Suomen Paralympiakomitea, Yleisradio, Veikkaus ja Starsquad Oy. 
Ensimmäinen Suomen urheilugaala pidettiin Helsingin Kaapelitehtaalla 2. kesäkuuta 2008. Vuodesta 2009 lähtien gaala on järjestetty Hartwall Arenalla, paitsi vuonna 2021 se lähetettiin koronaviruksen takia Yleisradion tv-studioilta Helsingin Pasilasta. Vuosina 2023–2025 puolestaan pitopaikkana oli Helsingin jäähalli, sillä venäläisomistuksessa ollut Hartwall Arena oli jäänyt pois käytöstä Venäjän hyökättyä Ukrainaan. Yle TV2 on esittänyt gaalan suorana lähetyksenä. Vuonna 2009 Suomen urheilugaala ja Vuoden urheilija -gaala yhdistyivät ja samalla palkintokategoriat yhdistettiin.
Vuoden urheilija-, joukkue- ja valmentajapalkinnot ovat Urheilutoimittajain liiton valitsemia. Varsinaisten palkintoluokkien ehdokkaat valitsee palkintolautakunta, jota johtaa Kalervo Kummola. Palkintolautakunnan valitsemista ehdokkaista valinnan tekee 300-henkinen raati. Siihen kuuluu urheilijoita, entisiä urheilijoita, poliitikkoja ja järjestöjen edustajia. Lisäksi jaetaan erikoispalkintoja. Joitakin palkintoja jaetaan yleisöäänestyksen perusteella.
Urheilugaalassa jaettavan 45 senttimetriä korkean alun perin hopeoidun lasisen palkintopokaalin on suunnitellut muotoilija Harri Koskinen. Pokaali muistuttaa roomalaista ykköstä. Sen nimi on virallisesti "Uno", mutta muotoa "Uuno" käytetään myös - varsinkin puhekielessä. Nykyään Uno on valmistettu suomalaisesta jaloteräksestä käsityönä.
Esiintyjiä ovat gaalassa säestäneet vuonna 2009 Vantaan viihdeorkesteri johtajanaan Markku Johansson, vuonna 2011 Radion sinfoniaorkesteri johtajanaan Santtu-Matias Rouvali, vuosina 2012–2016 Riku Niemi Orchestra ja vuosina 2017–2021 Lenni-Kalle Taipaleen yhtye. Vuosina 2022 ja 2023 gaalassa ei ollut liveorkesteria/-yhtyettä, vaan esiintyjien säestäjänä oli DJ Orkidea.
Vuoden 2019 gaalassa näkyvyyttä sai Suomen ja Kiinan talviurheiluyhteistyö. Yhtenä pääsponsorina oli kiinalainen Huawei, jonka edustaja oli myös jakamassa Sykähdyttävin urheiluhetki -palkintoa.
Kvatakhevi

Kvatakhevi () on keskiaikainen georgialaisortodoksinen luostari Kaspin piirikunnassa Šida Kartlin hallintoalueella Georgiassa, 55 kilometriä maan pääkaupungista Tbilisistä länteen. 
Kvatakhevin luostarikompleksi sijaitsee lähellä Kavtiskhevin kylää Trialeti-vuorijonon pohjoisrinteillä virtaavan joen uurtaman rotkon päässä. Jyrkät vuorenrinteet suojaavat sitä kolmelta sivulta. Se on rakennettu 1100–1200-luvuilla ja muistuttaa Pitaretin ja Betanian luostareita arkkitehtuuriltaan ja koristelultaan. Se noudattaa ajan georgialaisten kupolikirkkojen kaanonia. Kirkon pohjapiirros on lähes neliö, jossa kupoli lepää kahden vapaasti seisovan pilarin ja kahden alttarin sivuseinien kielekkeisiin yhdistetyn pilarin varassa. Kirkon sisätilan mudostavat ristin haarat ja kupoli sen keskikohdan yläpuolella. 
Rakennuksessa on kaksi eteishuonetta, yksi eteläpuolella ja toinen länsipuolella. Julkisivut on peitetty hienosti leikatuilla vaaleilla kivineliöillä. Erityisesti kirkon ikkunoiden ympäristöt ja kupolin sivut on koristeltu geometrisin kuvioin, ja itäjulkisivua koristaa suuri risti. 
Historiallisesti Kvatakhevi toimi myös kirjallisena keskuksena, jossa kopioitiin käsikirjoituksia. Siellä oli myös aarre, johon kuului useita keskiaikaisia georgialaisia koruja. Suuren osan niistä hankki Moskovan Valtion historiallinen museo, jossa ne ovat nykyisin näytteillä.
Luostari vaurioitui pahoin Timur Lenkin hyökkäyksissä Georgiaan 1300-luvulla, mutta se korjattiin myöhemmin, erityisesti prinssi Ivane Tarkhan-Mouravin suojeluksessa vuonna 1854. Luostariin lisättiin kellotorni vuonna 1872.
Tommy McClennan

Tommy McClennan (s. 8. huhtikuuta 1908, Yazoo City, Mississippi – k. 1962?, Chicago) oli yhdysvaltalainen delta blues -muusikko, laulaja ja kitaristi.
Elämä.
McClennan syntyi maatilalla lähellä Yazoo Citya ja varttui kaupungissa. Hän soitti ja lauloi bluesia raa'alla, energisellä tyylillä ja esiintyi usein yhdessä ystävänsä Robert Petwayn kanssa. McClennan levytti vuosina 1939–1942 Bluebird Recordsille 41 kappaletta. Hän jätti jälkeensä bluesklassikoita kuten "Bottle It up and Go", "Cross Cut Saw Blues" (jota on versioinut muun muassa Albert King) ja "Deep Blue Sea Blues" (versio Petwayn "Catfish Bluesista"). McClennanin viimeinen levytys oli Petwayn "Boogie Woogie Woman" 20. helmikuuta 1942. Tämän jälkeen tuottaja Lester Melrose lopetti työsuhteen McClennan kanssa epäluotettavuuteen ja alkoholin käyttöön vedoten.
Petwayn myöhemmistä vaiheista ei tiedetä, mutta McClennan nähtiin toisinaan silloin tällöin Chicagossa Elmore Jamesin ja Little Walterin seurassa. McClennan kuoli ilmeisesti alkoholismiin vuonna 1962.
Honeyboy Edwards kertoo tavanneensa McClennanin vuonna 1962. Tällöin McClennan eli asunnoksi muutetussa kuorma-auton perävaunussa. Edwards yritti saada McClennanin palaamaan lavoille, kyky soittaa kitaraa oli mennyttä, mutta hänen mahtava äänensä oli tallella. Alkoholisoitunut McClennan kuitenkin oli liian sairas ja joutui sairaalaan, jossa kuoli yksinäisenä ja pennittömänä.
Ernests Gulbis

Ernests Gulbis (s. 30. elokuuta 1988 Riika, Latvia) on latvialainen tennispelaaja, joka aloitti ammattilaisuransa vuonna 2004. Hänen paras kaksinpelisijoituksensa ATP:n rankinglistalla on ollut kymmenes ja nelinpelissä 130:s.
Gulbis saavutti ATP-haastajakiertueella ensimmäisen turnausvoittonsa Eckentalissa marraskuussa 2006, jolloin hän kukisti finaalissa järjestäjämaan Philipp Petzschnerin luvuin 6–3, 6–0. Vuonna 2007 hän voitti Besanconin, Sarajevon ja Monsin haastajaturnaukset. Nelinpelissä hän voitti Rainer Schüttlerin kanssa Houstonin ATP-turnauksen huhtikuussa 2008. Heinäkuussa 2009 hän voitti Dmitri Tursunovin kanssa Indianapolisin ATP-nelinpeliturnauksen.
Grand Slam -turnauksissa Gulbis eteni vuoden 2007 Yhdysvaltain avoimissa neljännelle kierrokselle. Vuoden 2008 Ranskan avoimissa hän ylsi puolivälieriin. Hän pudotti muun muassa toisella kierroksella seitsemänneksi sijoitetun yhdysvaltalaisen James Blaken eräluvuin 7–6, 3–6, 7–5, 6–3, mutta hävisi lopulta Serbian Novak Đokovićille erin 5–7, 6–7(3), 5–7. Gulbis on päässyt Wimbledonissa kolmannelle kierrokselle ja Australian avoimissa toiselle kierrokselle.
Helmikuussa 2010 Gulbis otti ensimmäinen ATP-turnausvoittonsa kaksinpelissä, kun hän voitti Delray Beachin finaalissa Ivo Karlovićin. Rooman Masters-turnauksessa 2010 Gulbis voitti toisella kierroksella maailmanlistan ykkösen, Roger Federerin, ja pääsi turnauksessa välieriin asti, jossa vastaan tuli Rafael Nadal. Gulbis hävisi Nadalille erin 4–6, 6–3, 4–6. Toisen turnausvoittonsa Gulbis saavutti heinäkuussa 2011 voitettuaan Los Angelesin turnauksen finaalissa Mardy Fishin. Maaliskuussa 2013 Gulbis voitti Delray Beachin ATP-turnauksen päihitettyään loppuottelussa Edouard Roger-Vasselinin. Samana vuonna hän voitti myös Pietarin turnauksen.
Amerant Bank Arena

Amerant Bank Arena on sisäareena Sunrisessa Floridassa. Areena valmistui vuonna 1998, ja sen rakennuskustannukset olivat 185 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Urheilu.
Amerant Bank Arena on ollut useiden urheiluseurojen kotiareenana. Nykyään se on vain NHL-seura Florida Panthersin kotiareenana, mutta myös Florida Pit Bulls, Florida Bobcats ja Florida ThunderCats ovat käyttäneet sitä.
Vuosien 2003 sekä 2023 NHL:n All-Star ottelut ja kauden 2005–2006 ABA All-Star Game järjestettiin Amerant Bank Arenalla.
Amerant Bank Arenassa on järjestetty muutamia amerikkalaisen vapaapainin ja nyrkkeilyn otteluiltoja, kuten "Bash at the Beach" vuonna 1999 ja "Armageddon" vuosina 1999 ja 2002.
Konsertit.
Muun muassa AC/DC, Barbra Streisand ja Van Halen ovat esiintyneet Amerant Bank Arenalla.