tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Keraaminen kulttuuri

Keraaminen kulttuuri on kulttuuri, jossa taidetaan poltettujen saviastioiden teko. Keraamista vaihetta edelsi esikeraaminen vaihe, jolloin tehtiin koreja. Saviastia lienee keksitty, kun kori siveltiin vedenpitäväksi savella ja ehkä vahingossa poltettiin. Monesti keraamiset kulttuurit ovat myös neoliittisia, eli niissä osataan viljellä maata. 
Varhaisin keramiikka Itä-Aasiassa.
Nykyisten löytöjen mukaan keramiikka olisi keksitty Itä-Aasiassa jo myöhäisellä paleoliittisella kivikaudella.
Kiinan Xianrendongin luola sijaitsee Jiangxin provinssissa. Sieltä löydetty keramiikka on ajoitettu 20 000 - 19 000 vuoden takaiseksi. Varhaisia saviastian jäänteitä on löydetty myös Hunanin provinssista Kiinasta, Jangtse-joen altaasta. Jutšanjanin luolan ruukunsirpaleiden iäksi on mitattu 18 300 - 15 400 vuotta. Näin ollen keramiikkaa oli Kiinassa noin 18 000 vuotta sitten.
Keramiikkaa oli myös Japanin Jomon-kulttuurissa noin 16 700 - 16 000 vuotta sitten.
Amur-joelta on löydetty 15 900 - 14 500 vuotta vanhaa keramiikkaa. Varhaisimmat Siperian saviastiat on löydetty Baikal-järven läheltä ajalta 11 900 eaa.
Koreassa syntyi Jeulmunin keraaminen kulttuuri noin 7000 ekr. Noin 3000 ekr. Siperiassa ja Mongoliassa oli keramiikan valmistusmenetelmä, joka muistutti Jeulmunin kulttuurin valmistusmenetelmää. Noin 1800 ekr. eräänlainen keraaminen kultttuuri levisi Mantsuriasta Koreaan.
Lähi-idän vanhin keramiikka.
Lähi-idässä keramiikan omaksuminen liittyi viljelyn ja karjanhoidon vakiintumiseen. 
Keramiikan edeltäjä "valkea kalkkikiviastia" ilmestyi Lähi-itään PPNB-kaudella noin 10 500 - 9 000 kalenterivuotta sitten. Näitä tehtiin kipsistä ja/tai kalkkikivilaastista. Varsinainen saveen perustuva keramiikka levisi alueella vasta 9 000 - 8 700 eaa.
Amerikan varhaisin keramiikka.
Myös Amerikan mantereella keramiikka keksittiin luultavasti itsenäisesti. Brasilian Amazonin Pedra Pintadan ja Taperinhan keramiikka on noin 8 000 - 7 000 vuotta vanhaa. Kolumbian San Jacintosta on löydetty 4500 vuotta vanhaa keramiikkaa. Kolumbian Puerto Hormigan keramiikka on noin 6000 vuotta vanhaa.Ecuadorin Valdivian kulttuuri oli merkittävä varhainen keraaminen kulttuuri Etelä-Amerikassa noin 3500 eaa.
Varhainen keramiikka Euroopassa.
Venäjällä Volgan seudulla vaikuttaneiden Kundan kulttuurin ja Butovon kulttuurin alueella opittiin keramiikan valmistustaito myöhäisen mesoliittisen kauden ja varhaisen neoliittisen kauden aikana.
Suomessa varhaisimmat keraamiset kulttuurit syntyivät neoliittisen kauden alussa. Näitä olivat eteläisessä Suomessa vallinnut varhainen kampakeramiikka (5200-4150 ekr.) ja pohjoisessa Suomessa vallinnut Säräisniemen keramiikka 1 (5200-4350 ekr.). Kampakeraamisessa kulttuurissa oli myöhäisempiä vaiheita, jotka olivat tyypillinen kampakeramiikka (3900-3500 ekr.) ja myöhäiskampakeramiikka (3750-3250 ekr.). Myöhemmin Vasarakirveskansan aikana oli nuorakeraaminen kulttuuri (2800-2300 ekr.) ja samoihin aikoihin tai jonkin verran aikaisemmin myös pyheensillan keramiikka (3200-2400 ekr.). Kivikauden lopussa oli Kiukaisten kulttuurin keramiikka (2500-1800 ekr.).
Dobrynja Nikititš

Dobrynja Nikititš () on yksi kolmesta kuuluisimmasta bogatyrista, legendaarisesta venäläisestä soturista, ja monien bylinoiden päähenkilö. Kansanperinteessä Dobrynja kuvataan Zmei Gorynytš -lohikäärmeen rohkeana tappajana.
Historioitsijat uskovat, että Dobrynja Nikititšin hahmo pohjautuu todelliseen historialliseen henkilöön. Dobrynja-kandidaatteja ovat muun muassa ruhtinas Vladimir Suuren setä Dobrynja, joka johti Vladimirin isän Svjatoslav I:n armeijaa, ja eräs Novgorodin käskynhaltijoista.
Keinokastelu

Keinokastelu eli kasteluviljely on maanviljelyä siten, että esimerkiksi joesta tai järvestä ohjataan vettä ja lietettäkin kasveille. Tämä mahdollistaa viljelyn kuivilla seuduilla, joilla ei sada riittävästi viljelyä varten.
Historia.
Keinokastelun historiallinen merkitys on se, että se vaati pysyvää asutusta ja mahdollisti kaupunkien synnyn, sillä kastelemalla saa 2–3 hyvää satoa vuodessa, jos tekee työtä riittävästi. Kaupunkien synty johti muinaisessa Mesopotamiassa ja Egyptissä sivilisaation syntyyn jo 6000 eaa., ja myös Perussa 4000 eaa., Indusjoella Intiassa 3000 eaa. käytettiin myös keinokastelua. Keinokastelu Kiinassa aloitettiin myös kuudennella vuosituhannella eaa. Roomalaiset käyttivät kasteluun akvedukteja ja virtaavan veden tai eläinten pyörittämiä vesirattaita ohjaamaan vettä viljelmille Italian niemimaalla ja uudisasukkaina Pohjois-Afrikassa noin 150 eaa.
Kastelujärjestelmiä.
Perinteisin menetelmä ovat kastelukanavat, joiden avulla vettä ohjataan joesta tai järvestä viljelykselle. Madeiran saaren kastelukanavat ovat kuuluisa kastelukanavajärjestelmä. Saaren poikki kulkee levadoiksi kutsuttuja vesikanavia, jotka ovat turistinähtävyys.
Madeiralla vesi valuu kanaviin painovoiman myötä, mutta paikoin käytetään tuulimyllyjä tai eläinten pyörittämiä vesirattaita nostamaan vettä kastelukanaviin.
Paikalliskastelujärjestelmässä vesi johdetaan matalapaineputkia myöten kasteltaville viljelmille. Yksi paikalliskastelujärjestelmä on tihkukastelu, jossa vesi siirretään suoraan kasvin juuristoon tippa kerrallaan.
Sadetuskastelussa suuripainesadettimet sadettavat kasteltavaa viljelysalaa. Roottorit on rakennettu ympyrän muotoisiksi ja osittain pyöreiksi. Paine on 40–130 lbF/cm² (275–900 kPa), kastelutehon ollessa 50–1200 US gal (3–75 l/s), tavallisesti suutinhalkaisijat ovat välillä 0,5–1,9 tuumaa (10–50 mm).
Center-pivot-kastelussa järjestelmä koostuu useista osaputkista, jotka yleensä on valmistettu sinkitystä teräksestä tai alumiinista ja jota tukevat ristikot. Järjestelmä liikkuu ympyrän muotoisella radalla. Useimmissa järjestelmissä on U-muotoinen putki (Gooseneck), johon on liitetty sadetinten suuttimia. Järjestelmät ovat nykyään hydraulisesti ohjattavia (TL kastelujärjestelmät) ja sähkömoottorilla ohjattavat järjestelmiä (TL, Reinke, Valley, Zimmatic). Useimmat sadetinjärjestelmät toimivat GPS-laitteiden avulla. Kastelumenetelmä on käytössä enimmäkseen Yhdysvalloissa. Sivusuunnassa liikkuvassa kastelussa kasteluputki on kiinnitetty kastelulaitteen 1,5 metriä halkaisijaltaan olevan pyörän keskipisteseen ja sadettimet on sijoitettu pyörän ulkokehälle.
Tulvakastelulla viljelmille valutetaan niin paljon vettä, että ne jäävät sen alle. Perinteisesti riisiä on viljelty tällä tavoin. Suotumismenetelmällä pohjavesi nostetaan pumppaamalla kasvien juurien tasolle. Hydroviljely on keinokastelun äärimmäinen muoto: siinä kasvit ovat vähässä mullassa tai kokonaan vesi-ravintoliuoksessa.
Ympäristövaikutukset.
Liiallinen keinokastelu voi johtaa maaperän suolaantumiseen ja pilata viljelymaata. Vuotavat keinokastelulaitteistoputket ja kanavat aiheuttavat veden hukkaantumista.
Suuteleminen kielletty

Suuteleminen kielletty on Leevi and the Leavings -yhtyeen ensimmäinen albumi, ja se julkaistiin keväällä 1980. Albumin äänitykset aloitettiin vuonna 1979. Samana vuonna rumpali Reijo Inna erosi yhtyeestä, ja uudeksi rumpaliksi tuli Jarmo Leivo. Innan rumpuosuuksia käytettiin kuitenkin levyllä joissakin kappaleissa. Yhtyeen esittelee levyn alussa Jörn Donner, kun alkuperäisissä suunnitelmissa spiikkaaja olisi ollut Tauno Palo.
Albumin suurimmaksi hitiksi muodostui instrumentaali ”Tuhannen markan seteli”, jota käytettiin vuosikaudet Urheiluruudun tunnusmusiikkina.
Vuonna 2001 "Helsingin Sanomien" "Nyt-liite" järjesti äänestyksen parhaista suomalaisista albumikansista. "Suuteleminen kielletty" pääsi 18. sijalle.
Vuonna 2017 Svart Records julkaisi levyn uudelleen vinyylinä ja avattavilla kansilla. Tavallisen mustan vinyylin lisäksi levystä julkaistiin rajoitettu 250 kappaleen painos pinkillä vinyylillä.
Kappaleet.
Kappaleet on säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Gösta Sundqvist.
Angel Dark

Angel Dark (oikealta nimeltään Viktoria Knezova, s. 11. huhtikuuta 1982 Sobrance) on slovakialainen AVN-ehdokkuuden saanut pornonäyttelijä ja malli.
Ura.
Angel Dark aloitti uransa pornoalalla vuonna 2002. Sitä ennen hän työskenteli baaritarjoilijana. Dark teki paluun aikuisviihteeseen vuonna 2010 oltuaan poissa kolme vuotta, minkä aikana hän opiskeli tanssimista Italiassa ja Espanjassa. Vuonna 2011 hän voitti AVN-palkinnon luokassa "Vuoden ulkomainen naisesiintyjä" ja vuonna 2020 hänet kiinnitettiin AVN:n kunniagalleriaan.
Giovan Battista Carpi

Giovan Battista Carpi (16. marraskuuta 1927 Genova – 3. maaliskuuta 1999 Genova) oli italialainen Disney-sarjakuvataiteilija. Carpi piirsi sekä Aku Ankka- että Mikki Hiiri -tarinoita. 
Suomessa Carpi muistetaan paitsi ensimmäisen Taikaviitta-tarinan piirtäjänä, myös "Sudenpentujen käsikirjan" kuvittajana ja "Aku Ankka -klassikot" -sarjan kansikuvista.
Historia.
Carpi toimi jo varhaisella iällä Giacomo Picollon apu- ja oppipoikana ja jo tuolloin oli havaittavissa hänen omalaatuinen huumori ja hienovarainen ironian taito.
Carpi aloitti työskentelyn 25-vuotiaana "Topolino"-lehdessä vuonna 1953 vastahakoisesti. Vaikka hän halusi töitä, niin samalla hän halusi mieluummin kehittää omia hahmojaan, kuin piirtää Disney-maailman valmiita hahmoja. Topolinon silloinen päätoimittaja Mario Gentilini huomasi nuorukaisen lahjakkuuden ja tuplasi Carpin ehdottaman palkkiosumman. Carpi ei voinut vastustaa tarjousta ja jo samana vuonna julkaistiin hänen ensimmäinen piirtämä tarinansa "Paperino e il suo fantasma".
Carpin piirrostyyli oli tarkkaa ja teknisesti erittäin taitavaa. Tämä näkyi erityisesti suurissa ruuduissa ja kansikuvissa. Carpin pikkutarkka tapa piirtää taustoja, erityisesti puita, huonekaluja ja pintojen tekstuureja on helppo oppia tunnistamaan. Ihmismuotoiset hahmot olivat usein leveäperäisiä ja lyhytjalkaisia.
Piirtäjän huippukautena pidetään yleensä 1960-luvun loppua. Esimerkkejä tältä kaudelta ovat "Köyhän ankan tarina" taskukirjasta "Tervetuloa Ankkalinnaan" ja ensimmäinen Taikaviitta-tarina yhdessä käsikirjoittaja Guido Martinan kanssa.
Uransa loppuvaiheessa Carpi piirsi paljon klassikkosovituksia, joita hän teki esimerkiksi romaaneista "Tuulen viemää", "Sota ja rauha" ja "Kurjat" .
Vuonna 1988 Giovan Battista Carpi ryhtyi Milanoon perustetun Scuola Disney -koulun johtoon. Koulussa alettiin kouluttamaan uusia sarjakuvantekijöitä. Opettajana Carpi oli tarkka, ankara ja asialleen omistautunut. Vuonna 1997 Bolognan yliopisto myönsi Carpille kunniatohtorin arvonimen hänen elämäntyöstään italialaisen sarjakuvan parissa ja panoksestaan uuden piirtäjäsukupolven koulutuksessa.
Rok-lintu

Rok-lintu (arabiaksi رخ "rukhkh", persian sanasta رخ "rukh") on keskiaikaisten arabialaisten legendojen jättiläislintu. Rokin kerrotaan olevan kuolematon ja niin suuri, että se pystyy kantamaan norsuja ja muita suuria eläimiä. Tarinoissa sanotaan, että kun rok lentää ylitse, taivaat pimenevät ja siipien lyönneistä syntyvät hurjana riehuvat tuulet.
Useimmiten on esitetty, että Rok-linnun legenda on alkujaan viitanut Madagaskarilla esiintyneisiin norsulintuihin. Norsulinnut olivat suuria strutsimaisia lintuja, jotka kuolivat kuitenkin sukupuuttoon 1300-lukuun mennessä. Varhaiset arabimerenkävijät ovat siis kuitenkin voineet nähdä eläviäkin norsulintuja merimatkoillaan. Arabialaiseen kansanperinteeseen taru siirtyi ehkä heidän mukanaan, mutta tarinaan alettiin pian liittää myös hyvin erikoisia myyttisiä yksityiskohtia ja samalla rok muuttui oikeasta eläimestä puhtaasti tarunomaiseksi hahmoksi. Alkuperästä on esitetty kuitenkin myös muita versioita. Rokin kaltaisia mutta erinimisiä jättiläislintuja on Aasian tarustossa useita. Rok muistuttaa esimerkiksi persialaista Simurgh-lintua, ja jotkut ovat siksi esittäneet rokilla olevan persialaisen taustan. Linnun on myös arveltu saattaneen olla alkujaan kiinalainen P’eng-tarulintu. 
Arabikirjailijat kirjoittivat esimerkiksi kuinka rok pystyy lentämään norsu kynsissään, kuinka sen siivissä oli 10 000 valtavaa sulkaa. Sen munien väitettiin olevan vuoren kokoisia. Mainitaan myös, että rokin siivet olivat 18 900 metriä pitkät, ja että lintu elää Kiinan lähellä sijaitsevilla syrjäisillä saarilla. Ibn Battuta kirjoitti 1300-luvulla, että rokilla kerrottiin olevan tapana hyökkäillä laivojen kimppuun.
Varhaisimpien mainintojen ajoittaminen voi olla hyvin epäselvää, mutta mahdollisesti se mainitaan jo esimerkiksi Buzurg bin Shahriyarin teoksessa "Ajaib al-Hind" 900-luvulta. "Rukh"-nimeä linnusta käytettiin säilyneissä arabialaisissa lähteissä ensimmäisen kerran noin vuonna 1169. Ehkä kuuluisimmin se liitettiin Sindbad Merenkulkijan tarinaan teoksessa "Tuhat ja yksi yötä". Sindbad kohtaa rokin kahdesti. Tarinasta tuli hyvin luettu ja Sindbad Merenkulkijan tarinan kautta rok siirtyi myös länsimaiseen tietoisuuteen.
Venetsialainen löytöretkeilijä Marco Polo kertoi matkakertomuksessaan, että Kublai-kaanille oli tuotu rokin höyhen Madagaskarin seuduilta. Näiden höyhenten on sittemmin arveltu olevan sulkaa muistuttavia raffiapalmun lehviä. Polon mukaan rok näytti suurelta kotkalta ja ilmestyi tiettyyn aikaan vuodesta. Linnulla oli Polon mukaan tapana saalistaa norsuja poimimalla ne ilmaan ja pudottamalla ne maahan.
Tupakoinnin lopettaminen

Tupakoinnin lopettaminen on pidättäytymistä aloitetusta tupakoinnista. Tupakoinnin lopettaminen on siis yritys lopettaa tupakointi kokonaan, ja se on eri asia kuin tupakoinnista kieltäytyminen tupakointia koskaan aloittamatta. Tupakan sisältämä nikotiini aiheuttaa ajan kuluessa tupakoitsijalle riippuvuuden, ja tupakointia lopetettaessa esiintyy usein vieroitusoireita. Nikotiini voi aiheuttaa voimakkaan riippuvuuden, jolloin tupakoinnin lopettaminen on vaikeaa. Tupakoinnin lopettamisen apuvälineiksi on kehitetty nikotiinipurukumia, -laastareita ja vastaavia tuotteita.
Kun henkilö lopettaa tupakoinnin, haju- ja makuaisti palautuvat ennalleen jo seuraavien päivien aikana. Tupakoinnin aiheuttamien vakavien sairauksien riskit pienenevät ajan kanssa. 
Tupakoinnin lopettamisesta on aina etua, mutta hyödyt ovat erityisen suuret nuorena lopettaneilla. Tupakoinnin lopettaminen voi vaatia useita yrityksiä, ja lopettamisen epäonnistuminen on yleistä stressin, nousseen painon ja vieroitusoireiden takia.
Monissa maissa järjestetään Nicotine Anonymous -kokouksia tupakoinnin lopettajille.
Tutkimuksia.
Yhdysvaltalaisen Johns Hopkinsin yliopiston tutkijat ovat havainneet, että keuhkojen toiminnan hiipuminen ihmisen ikääntyessä on hitaampaa niillä entisillä tupakoijilla, jotka syövät paljon tomaatteja ja hedelmiä (kuten omenoita ja banaaneja), kuin muilla tupakoinnin lopettaneilla. Tuloksista pyrittiin sulkemaan pois sellaisten tekijöiden vaikutus kuin tutkittavien erilainen ikä, paino ja liikunnallisuus.
Apuvälineet.
Nikotiiniriippuvuuden kontrolloimiseen voidaan käyttää erilaisia nikotiinikorvaushoitovalmisteita, kuten nikotiinilaastaria, nikotiinipurukumia, nikotiinipastilleja tai nikotiini-inhalaattoria tai nikotiinia sisältämättömiä reseptilääkkeitä, joita Suomessa ovat Champix, Zyban ja Noritren. Tapariippuvuuden hoidossa sähkötupakka lienee tehokas.
Vieroitusoireet.
Useimmiten vieroitusoireet aiheuttaa nikotiinin väheneminen tupakoitsijan elimistössä. Lopettaja saattaa kokea esimerkiksi ärtyneisyyttä, tupakanhimoa, unettomuutta, keskittymiskyvyn heikkenemistä, päänsärkyä ja kasvanutta ruokahalua. Vähäisempiä vieroitusoireita voi seurata, jos tupakoitsija siirtyy käyttämään tavallista vähemmän nikotiinia sisältäviä tupakkamerkkejä tai vähentää tupakointiaan huomattavasti.
Tupakanvieroituslääkkeet.
Tupakan aiheuttamaan nikotiiniriippuvuuden vieroitukseen voidaan käyttää seuraavia lääkeaineita:
Mya Diamond

Mya Diamond (s. 11. huhtikuuta 1981) on unkarilainen pornonäyttelijä ja malli. Hän aloitti uransa muutettuaan Budapestiin vuonna 2003. 
Mya Diamond on esiintynyt muun muassa useissa Private Media Group -yhtiön elokuvissa kuten "Porn Wars" (2006).
Mies joka toi rock ’n’ rollin Suomeen

Mies joka toi rock ’n’ rollin Suomeen on Leevi and the Leavingsin toinen studioalbumi, joka julkaistiin keväällä 1981. 
Levyn kannessa autosta ulos astuva mies on Tavastia-klubin johtaja Juhani Merimaa. Julkaisuvuonna yhtye osallistui myös euroviisujen Suomen-alkukarsintaan, mutta ilman menestystä. 
Albumi julkaistiin keväällä 1981 Black Label Series-levymerkillä vinyylilevynä ja C-kasettina. Johanna Kustannus julkaisi levyn uudelleen vinyylinä ja C-kasettina sekä ensimmäisen kerran CD-painoksena. Vuonna 2004 julkaistiin remasteroitu CD-painos. 12. toukokuuta 2017 Svart Records julkaisi levystä kaksi uutta vinyylipainosta: 250 kappaleen rajoitettu painos sinisellä vinyylillä ja 300 kappaleen rajoitettu painos tavallisella, mustalla vinyylillä. 10. helmikuuta 2021 Levykauppa Äx:n omalla levymerkillä julkaistiin jälleen uusi, 350 kappaleen käsinnumeroitu vinyylipainos punaisella vinyylillä sekä uusi CD-painos.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Gösta Sundqvist.
Kaikki kappaleet sovittanut Gösta Sundqvist ja yhtye.
Alf Lindblad

Alf Hilding Lindblad (19. helmikuuta 1914 Fiskari – 18. toukokuuta 1980) oli suomalainen estejuoksija. Lindblad saavutti EM-pronssia 3 000 metrin esteissä Pariisissa 1938 tuloksella 9.21,4. 
Seuratasolla Lindblad edusti Fiskars IF:ää. Hän voitti estejuoksun Suomen mestaruuden kahdesti.
Maui

Maui (myös Mau’i) on saari Havaijilla. Sen pinta-ala on 1 883 km², joten se on osavaltion toiseksi suurin saari. Saarella on noin 144 400 asukasta (2000). Mauin suurin kaupunki on Kahului. Pääelinkeinot ovat maatalous ja matkailu.
Mauin ensimmäiset asukkaat olivat tulleet Tahitilta ja Marquesassaarilta. James Cook näki saaren ensimmäisenä eurooppalaisena 26. marraskuuta 1778.
Historia.
Mauin ensimmäiset asukkaat saapuivat Etelä-Polynesiasta. 
Läntisestä maailmasta James Cook löysi Havaijin vuonna 1778, mutta myös kapteeni Jean François de Galaup de La Pérouse, joka astui Mauin saarelle vuonna 1786. Hän oli ensimmäinen, joka oli tekemisissä Havaijin ja Mauin saarella olevien asukkaiden kanssa. Nämä kaksi löytöretkeilijää tekivät Havaijin saaret tunnetuiksi laajalti muualla maailmassa.
Historiallisen Lahainan kaupungin nimen antoi Havaijin kuningas vuonna 1802. Kamehameha I valloitti Havaijin kaikki saaret ja perusti Havaijin kuningaskunnan. Kaupungista tuli valaanpyytäjien keskittymä, kalastajien ja merimiesten kohtauspaikka. Myös kirjailija Herman Melville oli valaanpyynnissä saarella. Hän on kirjoittanut kirjan "Valkoinen valas" valaanpyynnistä ja kostonhimosta. Myöhemmin Lahainan kaupunkia kehitettiin ajanviettokeskukseksi. Siitä tuli saaren länsiosan ajanviettopaikka ravintoloineen ja kauppoineen.
Matkailu.
Mauin maakunta ja saari on tunnettu trooppisista rannoistaan, kuten Kihei, Makena ja Wailea saaren eteläosissa. Saaren koillisosassa on Honolua Bay, joka tarjoaa surffaajille rannat. Osa saaren rannoista soveltuu myös kaikkeen aktiviteettiin. Saarella sijaitsee lentokenttä nimeltä Kahului. Saarella vieraili vuonna 2017 lähes 2,8 miljoonaa lentomatkailijaa. Ilmasto saarella on trooppinen ja lämpötila ympäri vuoden 21–27 celsiusastetta.
Tulivuori.
Haleakalā on suuri ei-aktiivinen tulivuori saaren itäosassa Haleakalān kansallispuistossa. Se peittää saaresta jopa 75 prosenttia. Tulivuoren nimen suora käännös tarkoittaa ”auringon kotia”. Tulivuori ei ole kuitenkaan täysin sammunut, ja viimeinen tulivuoren purkaus oli vuonna 1790.
Kadonnut laakso

Kadonnut laakso on Leevi and the Leavings -yhtyeen kolmas albumi, joka ilmestyi kesällä 1982. Samana vuonna rumpali Jarmo Leivo lähti yhtyeestä ja hänen tilalleen tuli Markku Mattila.
Kokoonpano.
Kappaleet on säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Gösta Sundqvist.
Kauko Pekuri

Kauko Eljas Pekuri (16. joulukuuta 1912 Kuortane – 5. kesäkuuta 1998) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Hän saavutti EM-pronssia 5 000 metrillä Pariisin EM-kisoissa 1938 ajalla 14.29,2.
Pekurin paras tulos 5 000 metrillä oli 14.16,2, joka syntyi Helsingissä 16. kesäkuuta 1939 samassa juoksussa, jossa Taisto Mäki (vuoden 1938 EM-kultamitalisti) juoksi uudeksi maailmanennätykseksi 14.08,8. Pekuri voitti matkan Suomen mestaruuden vuonna 1938 .
10 000 metrillä Pekuri oli Suomen mestari vuonna 1944 ajalla 31.38,8. Ennen sotia Pekuri juoksi Kouvolassa elokuussa 1939 Veikko Tuomisen perässä matkan ennätyksekseen 30.10,6. Se oli vain 8,6 sekuntia Taisto Mäen matkan maailmanennätyksestä (Tuomisen loppuaika 30.07,6).
Pekuri oli myös hyvä estejuoksija: hän juoksi talvisodan kynnyksellä 17. syyskuuta 1939 3 000 metrin esteet aikaan 9.07,4 (maailmanennätys oli tuolloin 9.03,8). Pekuri voitti esteiden Suomen mestaruuden vuonna 1940.
Maastojuoksun pitkän matkan Suomen mestaruuden Pekuri voitti kolme kertaa: 1939, 1940 ja 1941.
Seuratasolla Pekuri edusti vuoteen 1935 asti Kuortaneen Kuntoa ja sen jälkeen Helsingin Poliisi-Voimailijoita.
Kauko Pekuri siirtyi kotisedullaan Kuortaneella vuonna 1935 Liikkuvan poliisin palvelukseen ja edelleen seuraavana vuonna Helsingin poliisilaitoksen rikososaston tekniseen toimistoon rikosetsiväksi.
Kirkkonummen Sanomat

Kirkkonummen Sanomat on ilmaisjakelulehti, jota jaetaan Kirkkonummen, Siuntion ja Inkoon alueelle. Lehti ilmestyy kahdesti viikossa, keskiviikkoisin ja lauantaisin. Painos on 28 000 kpl. Lehti on perustettu 1967. Lehden vastaava päätoimittaja ja toimitusjohtaja on Jussi Salo. 
Lehti on tunnettu värikkäistä kannanotoistaan ja räväkästä kielenkäytöstään. Se julkaisee suurimman osan sinne ilmaiseksi lähetetyistä jutuista. Joka lehdessä on myös ruotsinkielisiä juttuja.
Kirkkonummen Sanomat julkaisee nimimerkki Tapion (kuvataiteilija, graafikko Tapio Soivio) pilapiirroksia. Tapio käsittelee piirroksissaan monia tämän päivän polttavia kysymyksiä, jotka koskevat kasvavan pääkaupunkiseudun kehyskuntien, kuten Kirkkonummenkin, asukkaita.
Krystal Steal

Krystal Steal (s. 29. marraskuuta 1982, Orangen piirikunta, Kalifornia) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hänellä on irlantilaisia, skottilaisia ja alankomaalaisia sukujuuria.
Elämäkerta.
Steal syntyi Kaliforniassa ja ennen pornouraansa hän työskenteli stripparina väärennetyillä henkilöllisyyspapereilla, sillä hän oli tuolloin vielä 17. Pornoalalle hän siirtyi vuonna 2001. Ensimmäinen elokuva, jossa hän esiintyi, oli "Screaming Orgasms 4". Uransa alkuaikoina Krystal teki noin 50 gonzofilmiä, joilla hän niitti mainetta ja teki itsensä tunnetuksi.
Steal on esiintynyt sekä heteroseksuaalisissa että lesbokohtauksissa. Hän kertoo olevansa biseksuaali.
Toimittuaan aluksi freelancerinä pornobisneksessä Steal solmi Pleasure Productionsin kanssa vuodenpituisen sopimuksen, jonka jälkeen vuonna 2003 Jenna Jamesonin luotsaama ClubJenna tarjosi hänelle yksinomaista sopimusta. Hän oli ClubJennan ensimmäinen "contract girl". Yhtenä Stealin tunnetuimmista elokuvista pidetään "Krystal Methodia" (2004), jossa hän esiintyy useamman muun naispuolisen pornotähden, muun muassa Jenna Jamesonin, kanssa.
Krystal Steal on tunnettu siitä, ettei suostu tekemään anaalikohtauksia elokuvissaan, mikä on nykypäivän pornomaailmassa varsin poikkeavaa. Steal on myös ilmaissut haluttomuutensa rotujenvälisiin sekä gangbang-kohtauksiin.
Stealin sopimus ClubJennan kanssa vanheni joulukuussa 2005, ja vaikka yhtiö halusikin uusia sopimuksen, Steal kieltäytyi. Syyskuussa 2007 Steal ilmoitti kirjoittaneensa sopimuksen Adult Talent Managersin kanssa aikuisviihteestä ottamansa lähes vuoden mittaisen tauon jälkeen.
Sonny Rollins

Theodore Walter "Sonny" Rollins (s. 7. syyskuuta 1930 New York City) on yhdysvaltalainen tenorisaksofonisti. Rollins on tehnyt pitkän tuotteliaan uran jazz-musiikin parissa aloitettuaan esiintymisen jo 11-vuotiaana. Rollins levyttää ja konsertoi edelleen ja on uransa aikana työskennellyt muun muassa John Coltranen, Miles Davisin,Thelonious Monkin ja Art Blakeyn kanssa. 
Sonny Rollinsille myönnettiin Grammy-palkinto elämäntyöstä musiikin parissa vuonna 2004. Vuonna 2016 hänen albuminsa "Saxophone Colossus" (1956) valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Hard bop

Hard bop on jazzmusiikin tyylisuunta, jossa yhdistellään rhythm and bluesia, bluesia ja gospel-musiikkia erityisesti saksofonilla ja pianolla. 
Hard bop syntyi afroamerikkalaisten jazzmuusikkojen piirissä, joiden nuoruuden keskeiset musiikilliset vaikutteet olivat olleet nimenomaan bebop ja rhythm and blues. Keskeisiä hard bop -muusikkoja olivat muun muassa Art Blakey, John Coltrane, Charles Mingus, Miles Davis, Thelonious Monk ja Sonny Rollins. 
Hard bop syntyi 1950- ja 1960-lukujen taitteessa, ja vaikka sen suosion huippu sijoittuu tuolle ajanjaksolle, sitä soitetaan ja levytetään edelleen. Hard bopin tempot ovat yleensä hitaampia kuin perinteisessä bebop-jazzissa ja bassokuviot ovat eläväisempiä – musiikin tarkoituksena oli olla helpommin lähestyttävää kuin bebop-musiikki. 
Myöhemmin hard bop oli soul jazz -tyylin keskeisiä esikuvia.
Lauri Kalima

Lauri Fredrik Mikael Kalima (29. syyskuuta 1916 Helsinki – 24. heinäkuuta 2004 Jyväskylä) oli suomalainen korkeushyppääjä. Kalima voitti EM-pronssia korkeushypyssä Pariisissa 1938 tuloksella 194 cm. Uransa jälkeen hän toimi pankinjohtajana Äänekoskella, Salossa, Turussa ja Helsingissä.
Ennätyksensä 201 cm Kalima hyppäsi Jyväskylässä 5. syyskuuta 1936. Se säilyi nuorten Suomen-ennätyksenä 27 vuotta Aulis Kairennon rikkoessa sen vuonna 1963. Saman vuoden Berliinin olympialaisissa hän oli kuudes tuloksella 194 cm. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1939 ja 1942..
Seuratasolla Kalima edusti Suolahden Urheilijoita, jota hän edusti aktiiviurallaan ja jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 1947–1948.
Koulutukseltaan Lauri Kalima oli juristi. Hän suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1945 ja sai varatuomarin arvon 1950. Hän toimi ensin asianajajana ja siirtyi Yhdyspankin palvelukseen ensin Äänekoskelle sekä 1950-luvun lopulta Saloon ja Turkuun. Vuosina 1971–1982 hän oli Suomen Yhdyspankin varatoimitusjohtaja. Kalima osallistui asuinpaikkakunnillaan kunnallispolitiikkaan kokoomuksen edustajana ja oli kauppalanvaltuustojen jäsen niin Suolahdessa kuin Äänekoskella sekä Turkuun siirryttyään Turun kaupunginvaltuustossa.
Mantineian taistelu (362 eaa.)

Mantineian taistelu käytiin vuonna 362 eaa. Theban ja Spartan välillä. Epameinondaan johtama thebalainen armeija voitti spartalaiset, mutta Epameinondas itse kuoli taistelussa.
Tausta.
Vuonna 362 eaa. Epameinondas johti taas joukkoja peloponnesolaisia vastaan. Hänen päätarkoituksenaan oli kukistaa Mantineia, joka vastusti Theban valtaa niemimaalla. Matkalla Mantineiaa kohti Epameinondas sai kuulla, että spartasta oli lähtenyt niin paljon sotilaita Mantineian avuksi, että itse Sparta oli miltei täysin ilman puolustajia. Epameinondas näki taas mainion tilaisuuden ja marssi suoraan Spartaa kohti. Spartan kuningas Arkhidamos III sai kuitenkin tietää Epameinondaan olevan matkalla ja ehti kerätä tarpeeksi joukkoja kaupungin suojaksi. 
Epameinondas marssi tämän jälkeen pikaisesti takaisin tukikohtaansa Tegeassa ja lähetti ratsuväkensä Mantineiaa kohti. Hän toivoi että spartalaiset olisivat lähteneet suojelemaan kotikaupunkiaan ja jättäneet samalla Mantineian ilman puolustajia. Mantineiassa ollut ateenalainen ratsuväki löi kuitenkin takaisin thebalaisen ratsuväen kaupungin edustalla. Epameinondaalle oli selvää, että Theban oli lyötävä vihollisensa hopliittitaistelussa, jos se halusi pitää kiinni valloituksistaan.
Taistelu.
Mantineian taistelu oli suurin Kreikassa koskaan käyty hopliittitaistelu. Miltei kaikki kaupungit ottivat osaa siihen jollain tavalla. Boiotian kanssa sotivista tärkeimmät olivat Tegea, Megalopolis ja Argos. Heitä vastassa olivat Sparta, Ateena, Elis ja monta muuta kaupunkia. Kummallakin puolella taisteli noin 20 000–30 000 sotilasta. 
Kuten Leuktrassa Epameinondas sijoitti thebalaiset vasemmalle siivelle, spartalaisia vastapäätä. Tässä vasemmassa siivessä oli enemmän rivejä syvässä kolonnassa. Oikealle siivelle hän sijoitti liittolaisensa ja ratsuväkensä. Epameinondas toivoi ratsuväkensä lyövän vihollisen oikean sivustan ja sen jälkeen pystyvänsä murtamaan spartalaisten muodostelman. Näin kävikin. Voimakkaampi boiotialainen ratsuväki löi takaisin ateenalaisen ja mantineialaisen ratsuväen oikealla siivellä ja hyökkäsi sen jälkeen suojaamattoman falangin sivustaan. Vähän aikaa spartalaiset saivat pidäteltyä Theban syvää falangia, mutta lopulta spartalaisten puolustus murtui ja koko vihollisen armeija lähti pakoon. Epameinondas haavoittui samalla kun thebalaiset lähtivät ajamaan takaa vihollisiaan. Hän kuoli pian tämän jälkeen. 
Kun sotilaat saivat kuulla Epameinondaan kaatuneen, lakkasivat he ajamasta takaa vastustajiaan. Taistelun jälkeen kummatkin osapuolet väittivät itseään voittajaksi ja pystyttivät taistelukentälle muistomerkin voittonsa kunniaksi. Spartalaisia suuresti ihannoinut historioitsija Ksenofon kertoo, että Mantineian taistelun jälkeen Kreikka vajosi suurempaan epäjärjestykseen ja sekasortoon kuin koskaan aikaisemmin.
Seuraukset.
Tradition mukaan ennen kuolemaansa Epameinondas olisi sanonut, että Theban pitäisi pyrkiä solmimaan rauhan vastustajiensa kanssa. Taistelun jälkeen osapuolet sopivat uudesta yleisestä rauhasta, mutta Theba oli tämän jälkeen puolustuskannalla ja pian Ateena otti taas johtoaseman Kreikassa.
Lester Young

Lester Young, lempinimeltään Prez (27. elokuuta 1909 Woodville, Mississippi – 15. maaliskuuta 1959 New York, New York) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko, jonka pääinstrumentit olivat klarinetti ja saksofoni.
Young asui pikkulapsena New Orleansin lähellä mutta muutti pian Minneapolisiin ja soitti perheyhtyeessä. Hän opiskeli ensin viulun, trumpetin ja rumpujen soitto ja aloitti alttosaksofonilla 13-vuotiaana.
Young soitti vuosina 1936–1940 Count Basien yhtyeessä mutta muutti 1930-luvun lopulla New Yorkiin, jossa asui pitkään Billie Holidayn asunnossa. Young levytti paljon Holidayn kanssa. Youngin soittotyyli oli kevyt ja ilmava, ja hän loikin pohjaa rennolle jazzin tyylilajille, joka myöhemmin tunnetaan nimellä cool jazz. 
Youngilla oli alkoholiongelma ja hän joi itsensä hengiltä 1959.
Charles Mingus sävelsi Youngin muistolle tämän kuolinvuonna jazzstandardiksi nousseen kappaleensa "Goodbye Pork Pie Hat".
Futuna

Futuna on Tyynenmeren saari, joka muodostaa osan Ranskalle kuuluvaa Wallis- ja Futunasaarten territoriota. Se muodostaa myös yhdessä Alofin kanssa Hornesaaret. 
Futunan saariryhmän löysivät hollantilaiset vuonna 1616. Ranska julisti saaret protektoraatikseen vuonna 1842 ja otti alueen hallintaansa vuosiksi 1886-1888. Vuonna 1959 pidetyssä kansanäänestyksessä asukkaat valitsivat hallinnon Ranskan alaisuudessa. Äänestyksen tulos astui voimaan vuonna 1961.
Tutunan asukasluku vuonna 2013 oli 3 613, joten se on territorion saarista toiseksi suurin Wallisin jälkeen. Tärkeimmät kielet ovat futuna ja ranska.
Henry Leppä

Henry Erik Sakarias Leppä (12. maaliskuuta 1947 Turku – 2. kesäkuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi hyökkääjänä SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1965–1981. Leppä aloitti uransa TuTossa, mutta edusti enimmäkseen Jokereita, joka on jäädyttänyt Lepän pelinumeron 15. Jäädytyksen yhteydessä vuonna 2014 Jokerien puheenjohtaja Hjallis Harkimo sanoi, että ”Timo Turusen ja Henry Lepän merkitys 1970-luvun Jokereille oli valtaisa”.
Leppä voitti kolme SM-mitalia, yhden jokaista väriä. MM-tasolla Leppä pelasi neljissä kisoissa ja olympialaisissa kerran. A-maaotteluita hänelle kertyi 117. Leppä pelasi myös yhden kauden (1976–1977) Sveitsin liigan HC Luganossa. Kausina 1979–1981 Leppä toimi Jokereiden kapteenina.
Leppä valmistui 1970-luvulla Helsingin yliopistosta voimistelunopettajaksi.
Leppä toimi Jokerien päävalmentajana I-divisioonan kaudella 1987–1988 joukkueen juuri pudottua SM-liigasta. Jokerit sijoittui 12 joukkueen sarjassa seitsemänneksi.
Hakassin kieli

Hakassin kieli (omakielinen nimi: Хакас тілі‎ "Hakas tili") on turkkilaiseen kielikuntaan kuuluva kieli. Suurin osa asuu Hakassiassa, jonka toinen virallinen kieli hakassi myös on. Lisäksi hakassin kielen puhujia asuu jonkin verran ympäröivillä alueilla, kuten Tuvassa, Kemerovon alueella ja Evenkiassa. Vuonna 2010 kielen puhujia arvioitiin olevan runsaat 52 200 .
Hakassin lähimmät sukukielet ovat muut Etelä-Siperian turkkilaiset kielet: šoori, tšulym, tuva, tofa, jakuutti ja dolgaani.
Hakassin kielessä on vaikutteita mongolin ja venäjän kielistä sekä jonkin verran myös arabiasta ja persiasta.
__notoc__
Murteet.
Hakassin kieli jakaantuu kuuteen toisiaan lähellä olevaan murteeseen. Murteita ovat "sagai", "katša", "koibal", "beltir" ja "kyzyl" ja niiden nimet tulevat eri hakassiheimojen nimistä. Oikeastaan nämä murteiden ja heimojen nimet edustavat hakassien vanhoja hallintoyksikköjen nimiä eivätkä niinkään murreryhmiä tai heimoja. Kaikkien näiden murteiden puhujat käyttävät murreryhmien yhteisnimenä sanaa "tadar tili", mikä tarkoittaa tataarin kieltä. Nykyisen Kemerovon alueella sijaitsevan Šorian alkuperäisten asukkaiden puhuma šoorin kieli, luetaan toisinaan yhdeksi hakassin kielen murteeksi.
Kielen tutkiminen.
Hakassin kielen tutkimisen ja tallentamisen aloittivat 1800-luvun puolivälissä suomalaiset ja venäläiset. Suomalainen kielitieteilijä M. A. Castrén oli yksi ensimmäinen hakassin kielen tutkijoista. Matkallaan Keski-Aasian pohjoisosaan 1845–1849 Castrén kirjoitti tutkielman koibaalin murteesta ja tallensi kansanrunoutta. Wilhelm Radloff matkusteli Etelä-Siperian alueella erityisesti 1859–1870 välisenä aikana. Hän puolestaan julkaisi yhdessä eräiden muiden tutkijoiden kanssa neljäosaisen sanakirjan ja kymmenosaisen sarjan turkkilaisia kieliä käsitteleviä tekstejä. Sarjan toinen osa käsitteli Radloffin keräämää hakassimateriaalia, jotka oli käännetty saksaksi. Sarjan yhdeksäs osa käsitteli myös hakassin kieltä ja se oli Radloffin oppilaan Katanovin tekemä. Katanov itse oli hakassi ja kuului sagai-murreryhmään.
Kirjakieli.
Hakassin kirjakieli kehitettiin vasta Venäjän vallankumouksen jälkeen Neuvostoliitossa. Kirjakieli pohjautuu keskisiin sagain ja katšan murteisiin. Beltirin murre on omaksunut paljon vaikutteita sagain murteesta ja koibaalin murre puolestaan katšan murteesta. Hakassille kehitettiin kyrillinen kirjaimisto vuonna 1924, johon lisättiin joitain lisäkirjaimia. Kyrillinen kirjaimisto korvattiin latinalaisella kirjaimistolla vuonna 1929, mutta vuonna 1939 siirryttiin takaisin kyrilliseen kirjaimistoon. Hakassien suunnitelman mukaan hakassin kieltä oli tarkoitus siirtyä kirjoittamaan uudella turkin kielen kirjaimistoon perustuvalla latinalaisella kirjaimistolla vuonna 2010.
Blow

Blow on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Ted Demmen ohjaama draamaelokuva. Sen pääosissa ovat Johnny Depp, Penélope Cruz, Jordi Molla ja Ray Liotta. Elokuva perustuu todelliseen elämäntarinaan ja käsikirjoituksen pohjana käytettiin Bruce Porterin kirjaa "BLOW: How a small-town boy made $ 100 million with the Medellin cocaine cartel and lost it all". "Blow" oli ohjaaja Demmen viimeinen elokuva ennen hänen ennenaikasta kuolemaansa.
Tarina kertoo yhdysvaltalaisesta George Jungista joka "toi" kokaiinin Yhdysvaltain markkinoille.
Jung kasvoi köyhässä, vanhempien riitojen repimässä perheessä. Kasvettuaan aikuiseksi Jung muutti 1960-luvun Kaliforniaan ja tutustui marihuanaan, jota alkoi tovereidensa kanssa myydä. Bisnes kasvoi ja rahaa alkoi kertyä, mutta pian Jung jäi Yhdysvaltain rajalla kiinni salakuljettamisesta ja joutui vankilaan. Siellä hän tutustui Diego Delgadoon, joka sai Jungin yhteistyökumppanikseen kokaiinikaupankäyntiin. Vankilasta päästyään he tutustuivat rikollispomo Pablo Escobariin, ja aloittivat kokaiinin välittämisen Yhdysvaltojen markkinoille. Jung rikastui, mutta menetti lopulta rahansa, ammattinsa sekä perheensä ja päätyi vankilaan.
Elokuvan sivuosissa näyttelevät muun muassa Rachel Griffits, Franka Potente, Paul Reubens, Max Perlich, Cliff Curtis ja Ethan Suplee.
Antti Sarpila

Antti Juhani Sarpila (s. 11. kesäkuuta 1964 Pori) on suomalainen jazzmuusikko. Hän syntyi Porissa, josta muutti 9-vuotiaana Helsinkiin. Hänen soittimiinsa kuuluvat saksofonit ja klarinetti. Sarpila harjoittaa myös musiikkikustannustoimintaa.
Oman tuotantonsa lisäksi Antti Sarpila esiintyy lukuisissa levyttäneissä kokoonpanoissa, kuten Swedish Swing Society.
Sarpilalle myönnettiin vuonna 1996 suomalaisen Classic Jazz ry:n Louis Armstrong -palkinto ja vuonna 1997 Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinto.
Raha ja rakkaus

Raha ja rakkaus on Leevi and the Leavings -yhtyeen neljäs albumi, ja se julkaistiin keväällä 1985. Albumi oli ensimmäinen Pyramidille tehty tuotos. Levy parodioi lehtien sensaationhakuisia lööppejä, mistä eräs esimerkki on kappale ”Ihmeiden kaupunki”. Se kertoo miehestä, joka lähtee etsimään lehdessä kerrottua ihmeiden kaupunkia.
Kokoonpano.
Kappaleet on säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Gösta Sundqvist.
Pieni suklaapuoti (elokuva)

Pieni suklaapuoti ("Chocolat") on Joanne Harrisin samannimiseen kirjaan perustuva elokuva. Vuonna 2000 ensi-illan saaneen elokuvan on ohjannut Lasse Hallström, ja pääosia näyttelevät Juliette Binoche, Judi Dench, Alfred Molina, Lena Olin ja Johnny Depp. Elokuva sai viisi Oscar-ehdokkuutta.
Juoni.
Vianne Rocher (Juliette Binoche) vaeltelee esi-isiensä tavoin ympäri Ranskaa. Vuoden 1959 talvena hän saapuu erääseen rauhalliseen ranskalaiseen kylään, missä hän ja hänen tyttärensä Anouk (Victoire Thivisol) avaavat pienen suklaapuodin. Puoti herättää perinteisiä tapoja noudattavissa kyläläisissä sekä ihmetystä että ahdistusta, sillä se avautuu juuri pääsiäispaaston aikaan.
Viannen vetovoima ja makeiset alkavat piakkoin elvyttää erään pariskunnan (Antonio Gil Martinez ja Helene Cardona) seksielämää, rohkaista erästä vanhaa miehestä (John Wood) tunnustamaan salainen rakkautensa ja lohduttaa piinattua naista (Lena Olin), joka tahtoisi jättää juopon ja väkivaltaisen aviomiehensä (Peter Stormare). Vianne ystävystyy vahvatahtoisen diabeetikon (Judi Dench) kanssa. Kylän hurskas pormestari Comte Paul de Reynaud (Alfred Molina) pitää Viannea kuitenkin moraalittomana kiihottajana ja vastustaa häntä hiljaisesti. Kamppailu huipentuu, kun ryhmä jokimustalaisia leiriytyy kylän laitamille ja Vianne alkaa tuntea vetoa Rouxiin (Johnny Depp).
Jali ja suklaatehdas

Jali ja suklaatehdas ("Charlie and the Chocolate Factory") on Roald Dahlin kirjoittama lastenkirja vuodelta 1964, ja yksi hänen tunnetuimmista teoksistaan. Aila Nissisen suomennos julkaistiin vuonna 1971 Otavan kustantamana. Toinen, Nina Pitkäsen suomennos ilmestyi 1998 nimellä Sulo ja suklaatehdas Nissisen suomennosta muokaten. Vuonna 2019 julkaistiin Marja Helasen suomennos.
Kirjasta on tehty kaksi elokuvaa. Ensimmäisessä, 1970-luvulla tehdyssä versiossa Villi Vonkkaa näytteli Gene Wilder, ja myöhemmässä, vuonna 2005 ensi-iltansa saaneessa Tim Burtonin ohjaamassa versiossa Jalina on Freddie Highmore ja Villi Vonkkana Johnny Depp. Näistä 70-luvun sovitus ei ollut Dahlin mieleen ja hän sanoikin olleensa siihen "hyvin pettynyt", koska hänen mielestään "elokuvan tarina painottui liikaa Villi Vonkka -hahmoon eikä niinkään päähahmoksi tarkoitettuun Jaliin".
Juoni.
Kirja kertoo rikkaasta ja omituisesta suklaatehtailijasta Villi Vonkasta, joka piilottaa suklaatehtaansa tuotteisiin viisi kultaista pääsylippua. Noilla pääsylipuilla viisi lasta ja heidän vanhempansa pääsevät tutustumaan hänen kauan ihmisiltä suljettuna olleeseen suklaatehtaaseensa yhdeksi päiväksi. Päivän aikana opitaan monenlaisia tärkeitä läksyjä, ja yksi toisensa jälkeen lapset putoavat pois pelistä. Jäljelle jäänyt kirjan päähenkilö, köyhä Jali-poika, voittaa lopulta satumaisen yllätyspalkinnon.
Suklaatehtailija Villi Vonkka ja hänen kilpailijansa perustuvat löyhästi makeistenvalmistuksessa todella vallinneeseen salailuun ja teollisuusvakoiluun. Kouluaikanaan Reptonissa Dahl oli toiminut Cadburyn koemaistajana ja haaveillut yrityksen koelaboratorioista.
Perjantai 14. päivä

Perjantai 14. päivä on Leevi and the Leavings -yhtyeen viides albumi, ja se julkaistiin vuonna 1986. Levy tehtiin ilman rumpalia Markku Mattilan erottua yhtyeestä. Tämän vuoksi levyllä ei kuulla juuri vankempaa rummun soittoa levyn suurinta hittiä ”Pohjois-Karjala” lukuun ottamatta, jonka hoitaa yhtyeen basisti Risto Paananen. Kuitenkin Risto Paanasen mukaan juuri tämä levy loi pohjan yhtyeen tulevalle, yhä suuremmalle menestykselle: onhan ”Pohjois-Karjala” yhtyeen suurimpia hittejä ja seuraava levy, "Häntä koipien välissä", myi jo kultaa. Levy on voimakkaasti akustinen ja klassinen muuhun yhtyeen tuotantoon verrattuna sekä mollivoittoiselle tyylille ja ironiattomasti kauniille sanoituksille painottunut. Albumi on julkaistu C-kasettina, CD-levynä ja vinyylinä.
Vuonna 2017 Svart Records julkaisi albumin uudelleen vinyylinä avattavin kansin. Albumista julkaistiin mustan vinyylin lisäksi 300 kappaleen rajoitettu painos sinisellä vinyylillä. Vuonna 2021 Lipposen Levy &amp; Kasetti julkaisi albumista 340 kappaleen rajoitetun painoksen läpinäkyvällä vinyylillä.
Vastaanotto.
"NRGM"-verkkomedian Janne Siirosen mukaan "Perjantai 14. päivä" on yhtyeen levyistä kenties ”suoraviivaisinta pop-musiikkia”, sillä se välttelee ”bändille tyypillistä ironiaa ja huumoria”.
Kokoonpano.
Kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Gösta Sundqvist. Kappaleita 8 ja 14 on sanoittanut myös Ahti Marja-aho, ja sovituksista vastaa myös muu yhtye. Jousisovitukset ovat Marja-ahon tekemiä.
Susanoo

Susanoo (須佐之男命, Susanoo-no-mikoto) on šintolainen myrskyn ja meren jumala. Susanoo on auringonjumalan Amaterasun ja kuun jumalan Tsukuyomin veli. Kaikki kolme jumalaa syntyivät, kun Izanagi pesi kasvonsa puhtaaksi Yomin saasteista.
Amaterasu ja hänen veljensä olivat jo pitkään kilpailleet keskenään. Kun Susanoo oli lähdössä isänsä käskemänä matkalle, hän meni toivottamaan sisarelleen hyvästit. Epäileväinen Amaterasu haastoi veljensä otteluun, missä heidän piti luoda jostain toistensa esineestä ihmisiä. Amaterasu loi kolme naista Susanoon miekasta, ja hänen veljensä puolestaan loi viisi miestä sisarensa kaulakorusta. Myöhemmin Amaterasu väitti miesten olevan hänen, koska heidät luotiin hänen korustaan. Susanoo raivostui ja tuhosi sisarensa riisipellot ja tappoi yhden hänen palvelijoistaan. Surun murtama ja raivostunut Amaterasu pakeni Amano-Iwaton (taivaallinen luola) sisään ja piilotti näin auringon pitkäksi aikaa.
Seindan maanjäristys sanotaan olevan Susanoon aiheuttama, koska tämä oli kateellinen Amaterasulle, jota palvottiin enemmän kuin Susanoota.
The Games Factory

The Games Factory (lyhyemmin "TGF") on Clickteamin vuonna 1996 kehittämä pelinteko-ohjelma. Clickteamin kanssa on yhteistyössä ollut Europress Software. TGF:llä on multimediaominaisuuksia - sillä voi tehdä tietokoneohjelmia ja pelejä.
Ohjelman uusin versio on The Games Factory 2.
Muuta.
TGF on vanhempi versio, lähes samankaltaisesta pelinteko-ohjelmasta, Click &amp; Createsta ("CNC"). Se on myös päivitetty versio Klik &amp; Playsta ("KNP"). TGF:ää uudempi versio taas on Multimedia Fusion ("MMF"), jossa laajennetut multimediatoiminnot.
Lettorikko

Lettorikko ("Saxifraga hirculus") on laajalti harvinaistunut, Euraasian ja Pohjois-Amerikan havumetsä- ja vuoristoalueiden rikkokasvi. Laji on Suomessa rauhoitettu. Lettorikko kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin mukaan Suomen kansainvälisiin vastuulajeihin.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen lettorikko kasvaa 15–30 cm korkeaksi. Sen varsi on pysty, haaraton, monilehtinen ja yläosastaan ruskeakarvainen. Kasvin lehdet ovat lyhytruotisia tai ruodittomia, suikeita ja ehytlaitaisia. Latvaan puhkeaa 1–3 vaaleankeltaista ja punapilkkuista kukkaa, jotka ovat kasvin kokoon nähden isot. Kaksineuvoisten kukkien verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Heteitä on kymmenen kappaletta. Emiö on kaksilehtinen ja enintään tyvestä yhdislehtinen, ja emilehtien tyvellä on mesisuomuja. Suomessa lettorikko kukkii heinä-elokuussa. Kukinnan jälkeen kypsyy monisiemeninen, kaksiosainen kota.
Lettorikko tuottaa runsaasti siemeniä, mutta tiiviskasvuisissa kasvuympäristöissä siementaimia kehittyy harvoin. Laji leviääkin tehokkaammin rönsyjen avulla. Usein vain rönsykärkien lehtiruusukkeet säilyvät talven yli.
Levinneisyys.
Lettorikkoa tavataan suuressa osassa pohjoisen pallonpuoliskon havumetsäaluetta sekä vuoristoja. Euroopassa lajia tavataan Britteinsaarilta, Pohjois-Saksasta ja -Puolasta sekä Keski-Venäjältä Fennoskandiaan, Baltiaan ja Pohjois-Venäjälle. Lisäksi sitä esiintyy etelämpänä Alpeilla, Karpaateilla ja Kaukasuksella sekä myös Islannissa. Laji on kuitenkin hävinnyt laajoilta alueilta Pohjois- ja Keski-Euroopasta. Venäjällä levinneisyysalue jatkuu Aasian puolella läpi Siperian Tyynellemerelle saakka ja etelässä Keski-Aasian ja Kiinan vuoristoihin. Boreaalisen vyöhykkeen suoalueita seuraillen lettorikko on myös levinnyt Alaskaan, Pohjois-Kanadaan sekä Grönlantiin. Laji on levinnyt myös Huippuvuorille, jossa se on yksi saarten 164 kasvilajista.
Suomessa lettorikon esiintymien painopiste on selkeästi pohjoisessa. Eteläisimmät havainnot ovat Etelä-Hämeestä, mutta laji on sieltä hävinnyt. Se on kadonnut myös useimmilta kasvupaikoiltaan muualta Etelä- ja Keski-Suomesta. Voimakkaimmat kannat lettorikolla on Lapissa, jossa kukinta-aikaan voi tavata lettorikkoa keltaisenaan kukkivan suon.
Elinympäristö.
Lettorikko on kalkinsuosija. Sitä tavataan lettosoilla, erityisesti koivuletoilla sekä lähteiköissä. Kasvupaikat ovat usein ruostevetisiä. Lettorikko on yksi eniten soiden kuivatuksista ja metsänojituksista kärsinyt kasvilaji Suomessa. Lettorikon pölyttäjinä toimivat kimalaiset ja kärpäset.
Izanaki

Izanaki (Katakana: イザナキノミコト, Kanji: ("Kojikissa") 伊邪那岐命, ("Nihon-shokissa") 伊弉諾神; joskus myös 伊弉諾尊, Izanaki-no-mikoto) tai Izanagi () on japanilaisessa šintouskonnossa ensimmäinen jumala, joka loi maan. Hän on Amaterasun, auringonjumalan, Tsukuyomin, kuun jumalan, ja pahansuovan Susanoon isä.
Tarina kertoo, että hän ja hänen vaimonsa Izanami synnyttivät monia saaria, jumaluuksia ja japanilaisten esi-isiä. Kun Izanami kuoli synnytyksessä, Izanaki yritti hakea hänet takaisin Yomista eli kuolleiden valtakunnasta, mutta epäonnistui. Izanaki katsoi vaimoaan ennenaikaisesti ja näki vaimonsa hirviömäisen ja helvetillisen olomuodon. Izanami häpesi ja raivostui miehelleen uhaten tappaa hänet. Kun tappoyritys epäonnistui, hän lupasi surmata tuhat Izanakin kansan jäsentä joka päivä. Tähän jumala vastasi, että heitä vastaavati syntyisi 1 500 joka päivä. Kun jumala palasi, ja hänelle suoritettiin puhdistava rituaali, syntyi Amaterasu hänen vasemmasta silmästään, Tsukuyomi oikeasta ja Susanoo hänen nenästään.
Ruusukakadu

Ruusukakadu ("Eolophus roseicapilla", myös "Cacatua roseicapilla") on Australian yleisin papukaijalintulaji. Ruusukakadu on ikään kuin australialainen versio pulusta. Räjähdysmäisesti levinneet jättiläismäiset parvet autioittavat viljelyksiä, sekoittavat liikennettä, taittavat painollaan antenneja ja kuorivat puhelin- ja sähkölinjojen eristepinnoitetta oikosulkuja aiheuttaen. Sitä on joskus kutsuttu myös nimillä galahkakadu ja ruusupääkakadu.
Koko ja ulkonäkö.
Ruusukakadu kasvaa noin 35 cm pitkäksi ja 270–400 gramman painoiseksi. Laji on pääasiassa vaaleanpunainen. Pään töyhtö on vaaleampaa sävyä kuin muu pää, selkä, vatsa ja siipien tyvet. Muut osat siivistä ja pyrstö ovat harmaat. Nokka on sarvenvärinen, iiris tummanruskea (koiras) tai punertava (naaras) ja koivet harmaat. Nuori lintu on väreiltään aikuista himmeämpi ja sen iiris on ruskea.
Esiintyminen.
Ruusukakadu elää lähes koko Australiassa alle 1 250 metrin korkeudella merenpinnasta. Tasmaniassa se on harvalukuinen. Lajin esiintymisalueen laajuus on 1–10 miljoonaa neliökilometriä, ja sen populaation koko on yli viisi miljoonaa yksilöä. Lajista tunnetaan kolme alalajia: "roseicapilla" Länsi- ja Pohjois-Australiassa, "albiceps" Tasmaniassa ja Kaakkois-Australiassa ja "kuhli" Pohjois- ja Itä-Australiassa.
Elinympäristö.
Ruusukakadut elävät kaikkialla metsäisillä savanneilla, eukalyptusmetsissä, rannoilla ja ruohostomailla. Ne ovat yleisiä myös taajamissa, puistoissa ja puutarhoissa. Tavallisesti ne liikkuvat pareittain tai pienissä parvissa, mutta toisinaan myös satojen yksilöiden parvissa. Ne ruokailevat maassa aamuisin ja iltaisin ja viettävät päivän helteisimmät tunnit puiden ja pensaiden suojassa.
Lisääntyminen.
Ruusukakadu on yksiavioinen. Pesäpuu on tavallisesti vesistön rannalla kasvava eukalyptus. Ruusukakadu tekee pesänsä puunkoloihin, jotka se verhoaa eukalyptuksen lehdillä ja munii niiden päälle 2–5, yleisimmin kolme munaa. Haudonta-aika on 22–23 päivää ja molemmat puolisot hautovat. 6–8 viikon ikäisinä poikaset lähtevät pesästä ja emot ruokkivat niitä vielä pari-kolme viikkoa. 2–3 ensimmäistä elinvuottaan linnut viettävät suurissa parvissa.
Ravinto.
Ruusukakadut syövät siemeniä, viljaa, juuria, lehtiä, silmuja sekä hyönteisiä ja niiden toukkia.