tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gwendolyn Rutten

Gwendolyn Rutten (s. 26. kesäkuuta 1975) on belgialainen poliitikko ja Open VLD -puolueen puheenjohtaja.
Yksityiselämä ja tausta.
Rutten syntyi vuonna 1975. Hän on opiskellut oikeustiedettä katolisessa KU Leuven -yliopistossa ja valmistui maisteriksi vuonna 1998. Hän on työskennellyt mm. puolueen puheenjohtajan avustajana..
Rutten on naimisissa kahvilayrittäjä Jimmy Geurtsin kanssa. Pari on ollut yhdessä jo Ruttenin ollessa 15. Heillä on kaksi lasta.. 
Poliittinen ura.
Rutten valittiin Belgian edustajainhuoneeseen vuosina 2010–2014. Tämän jälkeen hän on toiminut Flanderin alueparlamentin edustajana. 
Hän on toiminut puolueensa puheenjohtajana vuodesta 2012. Helmikuussa 2020 Rutten ilmoitti, ettei aio enää hakea jatkokautta.
Alkuvuodesta 2019 Rutten aloitti Aarschotin kaupungin pormestarina.
Anu Kiiskinen

Anu Kiiskinen (s. 1964) on suomalainen maisema-arkkitehti. Kiiskinen on suunnitellut ympäristötaideteoksia Helsinkiin ja Kuopioon.
Julkisia teoksia.
Helsingin Vuosaaren Mustankivenpuisto valmistui vuonna 2002 Anu Kiiskisen ja maisema-arkkitehti Marja Mikkolan suunnitelmien perusteella. Kiiskinen suunnitteli puistoon ympäristötaideteoksen "Elo". Teos koostuu kivimuureista, ruoholuiskista ja kivien muodostamasta simpukka-aukiosta. Puiston länsipuolella on Kiiskisen vuonna 1996 paljastettu teräsveistos "Eilen, tänään, huomenna". Helsingin Toukolan Arabianmäen puistoon paljastettiin vuonna 1999 ympäristötaideteos "Nocturnal". Teos muodostuu jonosta noin 7,5 metriä korkeita teräspylväitä, joiden yläosia yhdistää polveileva metallirakenne. Pylväsjono kaartuu aukion ympärille. Pylväissä on myös valaistus. Kuopion Leväsessä on ympäristöteos "Kastetta", joka on valmistunut vuonna 2007.
Patenttikorkki

Patenttikorkki on pullon- tai tölkinkorkki, jossa avattava korkkiosa kiinnittyy pulloon tai tölkkiin metallisella vivustolla. Vivuston avulla korkki voidaan avata ja sulkea uudelleen. Korkin tiiviys varmistetaan kumisella tiivisteellä. Korkkiosa on yleensä valmistettu posliinista tai lasista. Pullon avaamattomuus voidaan myös varmistaa paperisella sinetillä.
Patenttikorkin keksi yhdysvaltalainen Charles de Quillfeldt vuonna 1874. 
Alankomaalainen panimoyhtiö Grolsch on tunnettu oluestaan, joka on pullotettu patenttikorkilla varustettuun pulloon.
Ex on the Beach Suomi

Ex on the Beach Suomi on suomalainen televisiosarja. Sen ensimmäinen tuotantokausi alkoi 3. maaliskuuta 2020 Dplay-palvelussa ja TV5-kanavalla. Sarja on katsottavissa HBO Max palvelussa.
Osallistujat.
Viides tuotantokausi.
Viides tuotantokausi toimi all stars -versiona eli osallistujat ovat edellisiltä kausilta tuttuja.
Paul Erik Silfverhjelm

Paul Erik Silfverhjelm (20. toukokuuta 1805 Oulu – 16. lokakuuta 1881 Siuntio) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri ja vapaaherra.
Silfverhjelmin vanhemmat olivat eversti, vapaaherra Carl Göran Silfverhjelm ja vapaaherratar Ulrika Gustava Lovisin ja puoliso vuodesta 1836 Eudoxia Dmitrijevna Shirjajeva. Myös hänen veljestään Gustaf Adolfista tuli kenraalimajuri. Paul Erik Silfverhjelm tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1821 ja määrättiin sieltä vuonna 1826 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Tarton ratsujääkärirykmenttiin. Luutnantiksi hänet ylennettiin 1828. Silfverhjelm osallistui Venäjän–Turkin sotaan 1828–1829 ja marraskuun kansannousun kukistamiseen Puolassa 1831–1833. Kinburnin rakuunarykmenttiin Siperiaan hänet siirrettiin 1833 ja ylennettiin alikapteeniksi 1834 sekä määrättiin rakuunarykmentin komentajan adjutantiksi.
Itä-Siperian kenraalikuvernöörin adjutantiksi Silfverhjelm siirrettiin 1835. Vuonna 1837 hänet komennettiin Irkutskin ja Jenisein alueen kenraalikuvernöörin adjutantiksi, kapteeniksi hän yleni seuraavana vuonna. Everstiluutnantiksi ylennettynä Silfverhjelmistä tuli Irkutskin sotakomissariaatin päällikkö 1842. Hänet ylennettiin everstiksi 1847 ja kenraalimajuriksi 1858. Silfverhjelm sai eron sotakomissariaatin päällikön tehtävästä 1859 ja sotapalveluksesta huhtikuussa 1861.
Silfverhjelm omisti Pikkalan kartanon Siuntiossa ja asui siellä eläkkeelle jäätyään aina kuolemaansa saakka.
Anne Dorthe Lund

Anne Dorthe Lund (Anne Dorothea Lund, o.s. Holst; k. 29. lokakuuta 1759 Kööpenhamina) oli tanskalainen näyttelijä.
Osa Lundin elämänvaiheista on tuntemattomia, eikä edes hänen etunimistään tiedetä varmasti kuin alkukirjaimet. Myös hänen perhetaustansa on tuntematon, mutta tyttönimeltään hänen tiedetään olleen Holst. Tiedetään myös, että vuonna 1749 hän meni naimisiin nuuskatupakkakauppias Asser Mortensen Lundin kanssa. 
Lund loi upean näyttelijänuran Kööpenhaminan teattereissa, joissa hänet muistettiin kauan hänen kuolemansa jälkeenkin. Tanskan teatteritoiminta oli 1740-luvulla vasta alkamassa. Lund esiintyi aluksi keväällä 1747 Bergs Hus -nimisessä teatterissa ja vuodesta 1748 Nytorv-teatterissa. Näytelmäkirjailija Ludvig Holberg otti hänet 1750-luvulla teatteriseurueeseensa ja piti häntä erittäin kiehtovana ja luonnollisena näyttelijänä. Seurueen primadonnana oli tällöin Anna Catharina Materna. Lund esiintyi usein tämän rinnalla subrettirooleissa, mutta naisten suhde oli jännitteinen.
Otto Johan Niklas Silfversvan

Otto Johan Niklas Silfversvan (19. tammikuuta 1823 Hamina – 13. tammikuuta 1879 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Otto Johan Niklas Silfversvanin vanhemmat olivat kenraalimajuri Claes Ernst Silfversvan ja Albertina Gustava Ammondt. Kontra-amiraali Alexander Julius Silfversvan oli hänen veljensä ja kontra-amiraali Teodor Ernst Silfversvan hänen velipuolensa. Otto Johan Niklas Silfversvan valmistui Pietarin 1. kadettikoulusta 1841, jolloin hänet määrättiin vänrikkinä palvelukseen 4. tykistöprikaatiin. Vuonna 1843 hänet siirrettiin 1. tykistöprikaatiin. Aliluutnantiksi Silfversvan ylennettiin 1846, luutnantiksi 1848 ja alikapteeniksi 1854. Hän osallistui Krimin sotaan 1854–1855 ja yleni kapteeniksi syyskuussa 1855. Kesäkuussa 1860 Silfversvan siirrettiin palvelukseen Siperian alueen asevarikolle, lokakuussa hänet määrättiin asevarikon päälliköksi. Vuonna 1864 Silfversvan nimitettiin Siperian rannikkotykistön ratsastavan patterin päälliköksi, everstiluutnantiksi hän yleni seuraavana vuonna. Silfversvan osallistui sotatoimiin Buharan emiirikuntaa vastaan 1866, everstiksi hänet ylennettiin 1867. Vuonna 1868 Silfversvan määrättiin 1. Turkestanin tykistöprikaatin komentajaksi, vuonna 1874 hänet siirrettiin palvelukseen Kronstadtin linnoitustykistöön. Silfversvan sai eron sotapalveluksesta kenraalimajurina helmikuussa 1875.
Otto Arvid Ferdinand Sirelius

Otto Arvid Ferdinand Sirelius (23. huhtikuuta 1818 Hirvensalmi – 20. maaliskuuta 1892 Tampere) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Sireliuksen vanhemmat olivat kirkkoherra Fredrik Ferdinand Sirelius ja Anna Sofia Rusdahl ja puoliso vuodesta 1851 vapaaherratar Maria Stackelberg. Heidän pojastaan Otosta tuli jalkaväenkenraali ja Leosta kenraalimajuri ja kuvernööri. Otto Arvid Ferdinand Sirelius tuli ylioppilaaksi Porvoon lukiosta 1836 ja opiskeli Pietarin sotilasopetuslaitoksissa 1836–1839. Hänet määrättiin 1839 nuoremmaksi aliupseeriksi Henkivartioväen Suomen tarkk’ampujapataljoonaan, missä hänet korotettiin 1844 vanhemmaksi aliupseeriksi. Vuonna 1846 Sirelius ylennettiin vänrikiksi ja siirrettiin palvelukseen Kaukasian tarkk’ampujapataljoonaan. Aliluutnantiksi ylennettynä hänet siirrettiin seuraavana vuonna Orjolin, kenraalisotamarsalkka, Varsovan ruhtinas, kreivi Paskevitš-Erivanskin jalkaväkirykmenttiin. Sirelius erosi sotapalveluksesta huhtikuussa 1848, mutta palasi takaisin 1852 ja määrättiin palvelukseen Käkisalmen jalkaväkirykmenttiin. Krimin sodan alettua hänet siirrettiin 1853 Usmaniin Tambovin kuvernementtiin, missä käydyissä taisteluissa hän haavoittui vuoden 1854 alussa. Huhtikuussa hänet siirrettiin Tšesmenskin invalidilaitoksen osastopäälliköksi ja vuoden kuluttua sieltä ns. komissariaattikouluun. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1858 ja hän palveli Pietarissa aina vuoteen 1866. Kapteeniksi Sirelius ylennettiin 1873. Pähkinälinnan linnoituksessa hän palveli vuoteen 1879, jolloin hänet siirrettiin everstiluutnanttina takaisin Pietariin. Eron sotapalveluksesta Sirelius sai kenraalimajurina vuonna 1891.
Georg Joachim Göschen

Georg Joachim Göschen (1752–1828) oli saksalainen kirjakauppias ja kustantaja. Hän perusti 1785 liikkeen Leipzigiin ja kustansi useiden silloisten suurten kirjailijain, esimerkiksi J. W. von Goethen, teoksia. Liike toimi vuoteen 1918 nimellä G. J. Göschen’sche Verlagshandlung ja julkaisi muun muassa nimellä "Sammlung Göschen" tunnetun kokoelman lyhyitä yleistajuisia esityksiä eri tieteiden alalta. Göschenin pojanpoika, englantilainen valtiomies G. J. Göschen julkaisi isoisästään teoksen "The life and times of G. J. Göschen".
Stefan Lippe

Stefan Lippe (11. lokakuuta 1955 Mannheim – 27. maaliskuuta 2020) oli saksalainen vakuutuspäällikkö. Hän oli vuosina 2009–2012 vakuutusyhtiö Swiss Ren toimitusjohtaja. Hänen seuraajansa oli Michel M. Liès.
Ura.
Lippe opiskeli matematiikkaa ja taloustiedettä Mannheimin yliopistossa ja valmistui vuonna 1982. Valmistumisensa jälkeen hän toimi vakuutusmatemaattisten tieteiden tutkimusassistenttina Mannheimin yliopistossa. Väitöskirjastaan hän sai Kurt-Hamann-säätiön palkinnon. Lokakuussa 1983 hän aloitti Münchenissä Swiss Ren Baijerin-tytäryhtiön leivissä. Vuonna 1986 hänestä tuli ei-suhteellisen liiketoiminnan vakuutusosaston johtaja, ja vuonna 1988 hänet nimitettiin hallintoneuvoston varajäseneksi.
Lippe otti vuonna 1991 kokonaisvastuun Swiss Ren toiminnasta saksankielisissä maissa ja nimitettiin hallintoneuvoston varsinaiseksi jäseneksi. Vuonna 1993 hänet nimitettiin Baijerin-tytäryhtiön johtokunnan puheenjohtajaksi ja vuonna 1995 Swiss Ren laajennettuun johtokuntaan Baijerin Re-ryhmän johtajaksi. Lippestä tuli vuonna 2001 omaisuus- ja vahinkovakuutusten liiketoiminnan johtaja, ja hänet valittiin samana vuonna Swiss Ren johtokuntaan. Hänet nimitettiin syyskuussa 2008 operatiiviseksi johtajaksi ja varatoimitusjohtajaksi.
Lippe valittiin 12. helmikuuta 2009 Jacques Aigrainin seuraajaksi Swiss Ren toimitusjohtajaksi. Yritys oli tuolloin konkurssin partaalla ja tarvitsi Berkshire Hathawayltä kolmen miljardin dollarin pääomasijoitusta. Lippe oli sen jälkeen perustamassa Acqupart Holding AG:ta, jossa hän toimi hallituksen varapuheenjohtajana, ja Acqufin AG:ta. Hän oli myös yksi Paperless Inc. perustajista, jossa hän toimi hallituksen puheenjohtajana. Hän oli myös CelsiusPro AG:n hallituksen puheenjohtaja. Hänestä tuli AXA:n johtaja vuonna 2012 ja AXA:n tarkastuskomitea puheenjohtaja vuonna 2013.
Lippe kuoli 27. maaliskuuta 2020 COVID-19-taudin aiheuttamiin komplikaatioihin.
Francesco Domenico Guerrazzi

Francesco Domenico Guerrazzi (1804–1873) oli italialainen poliitikko ja kirjailija. Hän oli Giuseppe Mazzinin ystävä. Hän oli usein vankeudessa ja maanpaossa poliittisten vakaumustensa vuoksi.
Guerrazzi on kirjoittanut useita romaaneja, joista parhaat ovat "La battaglia di Benevento" (1827), "L’assedio di Firenze" (1836), "Beatrice Cenci" (1854). Lisäksi merkittävä on satiiri "L’asino, un sogno" (1857). Guerrazzin tyyli on omintakeinen, joskin hiukan liioittelevan mahtipontinen. Kirjoittaminen oli hänelle pelkästään keino vaikuttaa kansaan, jolle hän tahtoi tähdentää vapauden aatteita.
Fredrik Johan Spalding

Fredrik Johan Spalding (24. joulukuuta 1774 Pietari – 7. maaliskuuta 1830 Loviisa) oli suomalainen Venäjän keisarillisen armeijan kenraalimajuri, joka palveli myös Ruotsin kuninkaallisessa armeijassa.
Spaldingin vanhemmat olivat pörssimeklari Kristian Henrik Spalding ja Anna Elisabet Hoppe ja puoliso vuodesta 1802 Lovisa Margareta Gadding. Spalding otettiin palvelukseen kuninkaalliseen Ruotsin armeijaan alaikäisenä kersanttina 1783 ja määrättiin palvelukseen armeijan laivaston Viaporin eskaaderiin. Vänrikiksi hänet ylennettiin 1787 palkkaoikeudella. Spalding osallistui an 1788–1790. Hän yleni luutnantiksi sodan aikana 1788. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin H.K.K. suuramiraalin rykmenttiin, mutta 1791 hän palasi palvelukseen armeijan laivaston Viaporin eskaaderiin. Kapteeniksi Spalding ylennettiin 1796, vuonna 1801 hänet siirrettiin Uudenmaan läänin jalkaväkirykmentin jääkäripataljoonan Raaseporin komppanian päälliköksi. Spalding yleni ratsumestariksi 1805, jolloin hänet määrättiin Uudenmaan keveiden rakuunajoukkojen 2. Tenholan eskadroonan päälliköksi. 
Keväällä 1805 Spalding siirrettiin Ruotsin armeijan yleisesikuntaan, vuonna 1809 hänestä tuli kuningas Kustaa IV Aadolfin adjutantti. Suomen sotaan 1808–1809 Spalding osallistui päämajan komendanttina ja yleisesikunnan päivystävänä päällikkönä. Vuonna 1809 hän toimi rauhanneuvotteluissa upseerikuriirina Tukholman ja Pietarin välillä. Huhtikuussa 1809 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja lokakuussa everstiksi. Eron Ruotsin armeijasta Spalding sai kesäkuussa 1812, minkä jälkeen hän muutti perheineen Tenholaan Suomeen. Vuonna 1817 Spalding anoi Suomen ritarihuoneelta aatelointia, mutta se evättiin. Seuraavana vuonna hänet hyväksyttiin Venäjän keisarilliseen armeijaan päivystävän yleisesikuntaupseerin vakanssilla ja määrättiin Suomen kenraalikuvernöörin esikunnan sotilaskanslian päivystäväksi yleisesikuntaupseeriksi. Kenraalimajuriksi Spalding ylennettiin 1820. Hän palveli vielä 1827–1830 Suomeen sijoitetun 23. jalkaväkidivisioonan komentajana.
Pyökkipoimulehti

Pyökkipoimulehti ("Alchemilla xanthochlora") on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon, poimulehtien ("Alchemilla") sukuun kuuluva monivuotinen kasvilaji. Sen tunnusomaisia piirteitä ovat vaaleanvihreät sekä pyöreäliuskaiset lehdet, jotka ovat yläpinnoiltaan kaljuja ja alapinnoiltaan tiheäkarvaisia.
Pyökkipoimulehti voi kasvaa noin parikymmentä senttimetriä korkeaksi. Sen varsissa sekä lehtiruodeissa on siirottava tai hieman ylöspäin suuntautunut karvoitus, joka yltää lähes kukintoihin asti. Lehtien tyvitupet ovat kalvaita tai ruskeita, mutta eivät viininpunaisia. Lehdet ovat vaaleanvihreitä ja yläpinnoiltaan kaljuja, mutta alapinnoiltaan tiheän karvoituksen peittämiä. Lehdissä on noin kymmenen liuskaa, jotka ovat melko lyhyitä ja pyöreäkärkisiä. Kunkin liuskan laidoilla on yli 17 hammasta. Pyökkipoimulehden kukat ovat pieniä sekä kellanvihreitä ja ne sijaitsevat harvahkoina rykelminä. Kukkaperät ja kukkapohjukset ovat kaljuja. Pyökkipoimulehti kukkii touko–kesäkuussa.
Pyökkipoimulehti kasvaa rantavalleilla, niityillä sekä teiden varsilla. Pyökkipoimulehteä tavataan lähes koko Euroopassa, joskin pohjoisimmissa osissa vain satunnaisesti. Suomessa pyökkipoimulehteä on havaittu siellä täällä eri puolilla maata keskimäärin kerran tai pari vuosikymmenessä. Suomea lähimmät vakiintuneemmat esiintymät ovat Etelä-Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Puolassa, Liettuassa sekä Venäjän Kaliningradin alueella.
Pyökkipoimulehden tieteellisen nimen lajinimi ("xanthochlora") tulee kreikan kielen sanoista "xanthos" (suom. keltainen) ja "chloros" (suom. vihreä) tarkoittaen keltavihreää.
Oriol Busquets

Oriol Busquets Mas (s. 20. tammikuuta 1999 Sant Feliu, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Portugalin Primeira Ligassa pelaavaa Aroucaa. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Barcelona.
Katalonian Sant Feliussa syntynyt Busquets on FC Barcelonan kasvatti. Hän liittyi seuran junioriakatemiaan 8-vuotiaana. Miesten tasolla hän teki debyyttinsä kaudella 2016–2017 Barcelonan reservijoukkueessa.
Busquets pelasi ensimmäisen ottelunsa Barcelonan edustusjoukkueessa 29. marraskuuta 2017 Copa del Reyn ottelussa Real Murciaa vastaan. Hän pelasi ottelussa 62 minuuttia. Heinäkuussa 2018 Busquets teki Barcelonan kanssa vuoteen 2021 ulottuvan jatkosopimuksen.
Busquets siirtyi 27. elokuuta 2019 yhden vuoden pituisella lainasopimuksella alankomaalaiseen FC Twenteen.
Clermont Foot.
Ranskalaisseura Clermont Foot tiedotti 28. elokuuta 2021 hankkineensa Busquetsin joukkueeseensa kolmivuotisella sopimuksella. Busquets pelasi Clermontissa ensimmäistä kertaa 19. syyskuuta 2021 Ligue 1:n ottelussa Stade Brestoisia vastaan. Kaikki kilpailut mukaan lukien hän pelasi kaudella 2021–2022 Clermontissa yhteensä kymmenessä ottelussa.
Arouca.
Busquets siirtyi 20. heinäkuuta 2022 portugalilaiseen FC Aroucaan vuoteen 2025 ulottuvalla sopimuksella.
Maajoukkueura.
Busquets pelasi vuosina 2014–2019 useissa eri Espanjan juniorimaajoukkueissa. Hän pelasi jokaisen ottelun toukokuussa 2016 järjestetyissä alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa Espanjan hävitessä loppuottelun rangaistuspotkukilpailussa Saksalle.
Klaus Groth

Klaus Groth (1819–1899) oli saksalainen runoilija, jonka pääteos on alasaksanmurteinen runokokoelma "Quickborn" (1852). Groth on lisäksi kirjoittanut muun muassa kansanelämää kuvaavia kertomuksia ja idyllin "Rotligeter Meister Lamp und sin Doehder" (1862). Kootut teokset ilmestyivät 1898.
Grothin runoja on sävelletty, ja niitä on suomentanut Kyllikki Solanterä. Suomennoksia on julkaistu kokoelmassa "Sata kuuluisaa yksinlaulua".
Pirkko Ihanainen

Pirkko Liisa Keinonen (o.s. "Ihanainen", 20. tammikuuta 1943 Lappeenranta – 8. helmikuuta 2022 Lappeenranta) oli suomalainen yleisurheilija, joka saavutti 1960-luvun alussa SM-mitaleja pikajuoksuissa. Hän edusti Lappeenrannan Urheilu-Miehiä.
Ihanainen saavutti Kalevan kisoissa 100 metrin juoksussa pronssia vuonna 1961. Hän voitti viestijuoksun SM-kilpailuissa 4 × 100 metrillä kultaa Lappeenrannan Urheilu-Miesten joukkueessa vuosina 1961 ja 1962. Vuonna 1961 joukkue oli juossut Suomen ennätyksen 4 × 200 metrillä ajalla 1,47,2.
Ihanaisen ennätys 100 metrin juoksussa on 12,4 s ja 200 metrin juoksussa 26,7 s, molemmat vuodelta 1962. Ihanainen lopetti urheilemisen vuonna 1963 lähinnä avioitumisen ja työnsä vuoksi. Ihanainen oli ammatiltaan merkonomi ja hänen kotikuntansa oli Lappeenranta.
Johann Gutslaff

Johann(es) Gutslaff, myös: Gutsleff (Dobra, Stettin – 1657 Tallinna) oli virolainen pappi ja kirjailija. Hänestä tuli 1630 Liivinmaan Urvastun seurakunnan pappi. Hän julkaisi vuonna 1644 "Kurtzer Bericht und Unterricht Von der Falsch-heilig genandten Bäche in Lieffland Wöhhanda", joka on tärkeä mytologinen lähde, ja vuonna 1648 "Observationes Grammaticae circa linguam Esthonicam". Tämä viron kielioppi on järjestyksessään toinen. Sen laajuus on noin 140 pientä sivua, joista sanakirjaa on noin 40 sivua. Kieliopillinen esitys on huomattavasti parempi kuin ensimmäisessä, Heinrich Stahlin viron kieliopissa. Siinä on otettu huomioon myös eteläviroa.
Aarva

Aarva on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Western Stars

Western Stars on yhdysvaltalaisen muusikon Bruce Springsteenin albumi. Se julkaistiin 14. kesäkuuta 2019.
Mattiwilda Dobbs

Mattiwilda Dobbs (11. heinäkuuta 1925 Atlanta, Georgia – 8. joulukuuta 2015 Atlanta) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan koloratuurisopraano. Hän oli ensimmäinen Milanon La Scalan näyttämöllä laulanut afroamerikkalainen ja ensimmäinen mustaihoinen nainen, jolle New Yorkin Metropolitan-ooppera tarjosi pitkäaikaista kiinnitystä. 
Dobbsin vanhemmilla oli merkittävä asema Atlantan afroamerikkalaisessa yhteisössä. Lapsi aloitti pianonsoiton seitsemänvuotiaana ja lauloi kirkkokuorossa. Hän sai nuoruudessaan laulutunteja saksalaiselta sopraanolta Lotte Leonardilta New Yorkissa ja sai sen jälkeen stipendin lauluopintoihinsa Euroopassa. Voitettuaan kansainvälisen musiikkikilpailun Genevessä Sveitsissä vuonna 1951 Dobbs teki vuonna 1952 ammattimaisen oopperadebyyttinsä Holland-festivaalilla Igor Stravinskyn "Le Rossignolissa".
Hänen amerikkalainen debyyttinsä oli New Yorkissa vuonna 1954. Dobbs kuitenkin vastusti rotuerottelua kieltäytymällä aktivisti Paul Robesonin esimerkin mukaisesti esiintymästä eri rotuihin erotelluille yleisöille, eikä sen vuoksi esiintynyt kotikaupungissaan Atlantassa ennen vuotta 1962. Vuonna 1956 hän esiintyi Metropolitanissa Gildana Verdin Rigolettossa. Vaikka Marian Anderson esiintyi häntä aikaisemmin tällä lavalla, Dobbs oli ensimmäinen musta laulaja, joka sai pitkäaikaisen sopimuksen Metropolitanin kanssa. Hän oli kiinnitettynä Metropolitaniin vuoteen 1974 ja siirtyi sitten laulunopettajaksi Teksasin yliopistoon. Hän jatkoi opetusuraansa professorina Howard-yliopistossa ennen eläkkeelle siirtymistään.
Dobbs asui lyhytaikaisesti Espanjassa ensimmäisen aviomiehensä Luis Rodriguezin kanssa, joka kuoli vuonna 1954. Vuoden 1957 lopussa hän meni naimisiin ruotsalaisen sanomalehti- ja PR-johtajan Bengt Janzonin kanssa ja asui sen jälkeen useita vuosia Ruotsissa. Dobbsin saamia tunnuksiksia: Vuonna 1954 Ruotsin kuningas palkitsi Dobbsin Pohjoisen tähden ritarikunnan ristillä. Vuonna 1979 Dobbs sai taiteen kunniatohtorin arvonimen Spelman-yliopistosta. Vuonna 1983 Dobbs sai Atlantassa James Weldon Johnsonin palkinnon värillisen väestön puolustamisesta.
Gil Blas

Gil Blas oli pariisilainen kirjallisuusaiheinen päivälehti, joka ilmestyi vuosina 1897–1938. Se julkaisi kolumneja, runoja, novelleja ja romaaneja. Monet kuvittajista ja kirjoittajista lukeutuivat Pariisin taidepiirien lahjakkaimpiin. Poliittisilta kannoiltaan lehti oli tasavaltalainen.
"Gil Blasin" perustaja oli Augustin-Alexandre Dumont, joka julkaisi ensimmäisen numeron 19. marraskuuta 1897. Lehti tuli tunnetuksi kevyenä, viihteellisenä ja ajoittain ruokottomana julkaisuna. Sen mottona oli ”viihdyttää ohikulkijoita, miellyttää heitä tänään ja aloittaa seuraavana päivänä alusta”. "Gil Blasin" avustajiin lukeutuivat mm. Théodore de Banville, Guy de Maupassant ja Jean Richepin. Alkuperäinen "Gil Blas" lakkasi ilmestymästä 1914. Tämän jälkeen lehti jatkoi ajoittain ilmestymistä aina vuoteen 1938 saakka.
Dobbs

Dobbs on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Issues (Julia Michaelsin kappale)

Issues on yhdysvaltalaisartisti Julia Michaelsin debyyttisingle. Sen julkaisi Republic Records hänen kolmannen, Nervous System EP-levyn ensimmäisenä singlenä 13. tammikuuta 2017. Kappaleen ovat sanoittaneet Michaels, Justin Tranter, Benny Blanco ja Stargate, joista kaksi viimeisintä myös tuottivat sen.
Kappale oli kaupallisesti kohtalainen menestys, sen päästyä singlelistan kymmenen parhaan joukkoon Australiassa, Belgiassa, Isossa-Britanniassa, Norjassa, Ranskassa, Skotlannissa, Tanskassa ja Tšekissä. Lisäksi se menestyi kohtalaisesti myös Yhdysvalloissa, jossa se pääsi Billboard Hot 100-listan sijalle 11. Kappalelle on toteutettu myös Tabitha Denholmin ohjaama musiikkivideo, joka julkaistiin 7. maaliskuuta 2017. Videolla nähdään Michaels järjestämässä juhlat kaveriporukan kanssa, joka kertoo samalla tarinaa hyvin menevästä parisuhteesta joka kuitenkin tuntuu kuin olisi romahtamassa millä hetkellä tahansa.
"Issues" sai ehdokkuuden vuoden 2018 Grammy-palkintogaalassa kategoriassa "Vuoden kappale". Michaels on esittänyt kappaleen livenä lukuisissa eri ohjelmissa ja tapahtumissa kuten The Tonight Show Starring Jimmy Fallonissa, vuoden 2017 Radio Disney Music Awardsissa, Wango Tangossa, vuoden 2017 Billboard Music Awardsissa, iHeart Radio Music Awardsissa, MTV Video Music Awardsissa ja The Today Showssa.
Inga Magga

Inga Magga (s. 1983) on suomalainen thainyrkkeilijä ja kirjailija. Hän on koulutukseltaan taiteen maisteri ja kirjallisuustieteen maisteri. Magga työskentelee kuvataide- ja erityisopettajana.
Thainyrkkeilyssä Magga on saavuttanut 45-kiloisten naisten SM-kultaa 2021 ja hopeaa 2017. Hänen seuransa on tamperelainen Chitalada Finland.
Maggan esikoisromaani "Varjonyrkkeilijä" ilmestyi maaliskuussa 2020. Sen teemana on seksuaalinen hyväksikäyttö urheilumaailmassa. "Varjonyrkkeilijä" oli ehdolla Tulenkantaja-kirjallisuuspalkinnon saajaksi, ja se voitti Vuoden 2020 urheilukirja -palkinnon. Raadin perusteluissa teosta kehuttiin todentuntuiseksi, synkkäsävyiseksi kuvaukseksi nyrkkeilysaleilta.
Maggan toinen romaani "Puolikas" ilmestyi maaliskuussa 2024. Kriitikko Maaria Ylikankaan mukaan teos on "miljööltään, aiheiltaan ja tyyliltäänkin toisenlainen" kuin esikoisromaani. "Puolikas" on ehdolla Lappi-kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Raadin mukaan "Inga Magga kuvaa koskettavasti tarvetta ja pyrkimystä tutustua omaan sukuun ja sen historiaan, jotta löytäisi itsensä ja saisi koottua itsensä yhdeksi, kokonaiseksi. Kirjassa avautuu perinteinen saamelainen elämänmuoto ja ajatusmaailma ja sen törmäys suomalaisen yhteiskunnan vaatimuksiin."
Yksityiselämä.
Maggan puoliso on muusikko ja kirjailija Marko Annala. Heillä on kolme lasta ja perhe asuu Tampereella.
Jean Batten

Jean Gardner Batten (syntyjään Jane, 15. syyskuuta 1909 Rotorua – 22. marraskuuta 1982 Palma) oli uusiseelantilainen lentäjä. Hän teki ensimmäisen suoran lennon Englannista Uuteen-Seelantiin ja muita ennätysyksinlentoja.
Elämäkerta.
Battenin perhe muutti Aucklandiin vuonna 1913. Hänet laitettiin Parnellin kaupunginosassa sijainneeseen tyttökouluun. Hänen isänsä, joka oli hammaslääkäri, osallistui ensimmäiseen maailmansotaan, jossa hän taisteli länsirintamalla. Isän poissaolon vuoksi Batten siirtyi julkiseen kouluun. Hänestä tuli hyvin läheinen äitinsä Ellenin kanssa, joka kannusti häntä korkeisiin saavutuksiin. Hänen vanhempansa erosivat vuonna 1920, kun heille tuli riitaa perheenpään asemasta. Batten aloitti opinnot ensin tyttöjen sisäoppilaitoksessa ja myöhemmin sihteerikoulussa.
Batten oli jo nuorena kiinnostunut lentämisestä. Hänen äitinsä vei hänet vuonna 1929 Sydneyyn, jossa tunnettu lentäjä Charles Kingsford Smith tarjosi hänelle mahdollisuuden lentää kanssaan. Hän muutti vuoden 1930 alussa äitinsä kanssa Englantiin, jossa hän suoritti A-lentolupakirjan lontoolaisessa ilmailuseurassa. Hän suunnitteli jo tuolloin lentoa Englannista Australiaan. Rahoittaakseen ansiolentäjän lupakirjansa hän lainasi 500 puntaa uusiseelantilaiselta sotilaslentäjältä, joka aikoi mennä Battenin kanssa naimisiin. Batten sai lupakirjan vuonna 1932. Hän ei maksanut lainaa takaisin.
Seuraavana vuonna Batten yritti lentää Englannista Australiaan lentokoneella, jonka hän oli saanut rikkaan kauppiaan pojalta. Matka kuitenkin epäonnistui, kun hän joutui hiekkamyrskyyn Irakissa ja kone tuhoutui. Hän ei saanut uutta konetta kauppiaan pojalta, mutta hän sai uudeksi sponsorikseen Castrol-öljy-yhtiön omistajan Charles Wakefieldin. Batten yritti uutta lentoa Wakefieldiltä saamallaan koneella, mutta joutui tekemään pakkolaskun Rooman lähistöllä. Battenin kolmas yritys onnistui vuonna 1934, ja hän saapui Darwiniin vajaassa 15 päivässä rikkoen aiemman nopeusennätyksen yli neljällä päivällä.
Vuonna 1935 hän lensi Länsi-Afrikasta Brasiliaan. Hän oli ensimmäinen nainen, joka lensi itse Etelä-Atlantin yli. Australian-lento ja Etelä-Atlantin ylitys tekivät hänestä kuuluisan. Hänelle myönnettiin tuolloin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajanarvo sekä useita muita palkintoja. Lokakuussa 1936 hän lensi Englannista Uuteen-Seelantiin. Kyseessä oli sekä ensimmäinen yksinlento että ensimmäinen suora lento kyseisellä matkalla. Häntä vastaanottamassa Aucklandissa kuudentuhannen ihmisen väkijoukko.
Pian tämän lennon jälkeen hän sai hermoromahduksen. Mies, jonka kanssa hän oli aikonut mennä naimisiin kuoli vuonna 1937, ja Batten alkoi vältellä julkisuutta. Hän teki viimeisen pitkänmatkan lentonsa samana vuonna Australiasta Englantiin, tehden nopeusennätyksen tähän suuntaan lennettäessä. Hän muutti Majorcalle ja pysyi vuosia poissa julkisuudesta. Hän kuoli 22. marraskuuta 1982 koiran hyökkäyksestä aiheutuneisiin komplikaatioihin.
Mooses Kuloniemi

Mooses Kuloniemi (s. 2001) on suomalainen rumpali, joka on tullut tunnetuksi Milo &amp; Moses jazz -yhtyeestä. Yhtyeen muut muusikot ovat Milo Mäkelä, kitara ja Jon Pettersson, basso. Milo &amp; Moses on Suomen nuorin levyttänyt jazzorkesteri ja julkaissut kaksi musiikkialbumia. Kuloniemi soittaa lisäksi yhtyeissä Maan Tila, Pekka Laine &amp; The Enchanted, Saimaa, Helmi Antila Qartet, Jimi Ahlroos trio, Honey B &amp; T-bones, Honey B.Family ja Aija Puurtinen &amp; Brooklynin satu. Kuloniemi on käynyt Sibelius-lukion ja opiskellut rumpujen soittoa Sibelius-Akatemian nuorisokoulutuksessa 10-vuotiaasta saakka Tuomas Timosen ja Jussi Lehtosen oppilaana. Kuloniemi aloitti opiskelun Sibelius-Akatemian Jazzin aineryhmässä syksyllä 2021.
Marta Sillaots

Marta Sillaots (o.s. Reichenbach, aik. Gerland virolaistetulta nimeltään nimeltään Marta Rannat; 12. toukokuuta 1887 Väike-Maarja – 15. heinäkuuta 1969 Tallinna) oli virolainen kirjailija, kääntäjä ja kirjallisuuskriitikko. Hänet tunnetaan erityisesti lastenkirjailijana
Marta oli lapsena sukunimeltään Reichenbach. Sillaots-nimi on otettu äidin lapsuuskodin nimestä. Hänen veljensä olivat eläintieteilijä ja hydrobiologi Heinrich Riikoja ja tekniikan tutkija Helmut Riikoja. Vuonna 1923 Marta Sillaots meni naimisiin Julius Woldemar Gerlandin kanssa. He virolaistivat sukunimensä vuonna 1936 muotoon Rannat. 
Marta Sillaots valmistui Tallinnan ylemmästä tyttökoulusta vuonna 1904 ja valmistui seuraavana vuonna kotiopettajaksi. Vuosina 1907–1912 hän toimi opettajana Tallinnan eri alakouluissa. Hän oli innokas esperantisti. Vuonna 1907 hän perusti yhdessä nuoren toimittajan Johannes Adolf Rahamäen kanssa ensimmäisen virolaisen esperantoyhdistyksen. Yhdistys kuitenkin kiellettiin vuonna 1913 separatistien epäilyjen vuoksi. Vuodesta 1922 hän työskenteli vapaana toimittajana. Vuonna 1938 Marta Sillaots hyväksyttiin Viron kirjailijaliiton jäseneksi. 
Neuvostoliiton valtionpoliisi NKVD pidätti Sillaotsin vuonna 1950 ja vankeus jatkui eri muodoissa vuoteen 1955 asti. Hän oli ensin Valgan vankileirillä, sitten Leningradin sairaalassa ja pysyvämmin Sverdlovskin alueella. 
Ensimmäinen painettu Sillaotsin artikkeli on esperantonkielinen. Se julkaistu vuonna 1908 "Estlanda Esperantisto" -lehdessä. Vuonna 1910 hän alkoi julkaista Postimees-lehdessä kirjoituksia ja novelleja, myös lapsille. Vuonna 1912 hän julkaisi ensimmäisen kirjallisuustutkielmansa, joka oli katsaus L. Onervan novellikokoelmasta "Murtoviivoja". Marta Sillaotsin ensimmäinen vironkielinen teos oli "Algajad" (1912). 
Marta Sillaots on kirjoittanut useita novelleja ja romaaneja naisista: "Anna Holm" (1913) , "Viiskümmend" (1937) ja "Neli saatust" (1938). Käännöstyöt hän aloitti vuonna 1909 ja julkaisi ensimmäisen käännöksensä, Edgar Wallacen "The Four Just Men" viroksi vuonna 1914. Hän on kääntänyt yli 60 teosta ranskaksi, englanniksi, venäjäksi ja saksaksi. Esseeissään Sillaots pystyy herkkävaistoisesti välttämään onttoa sentimentaalisuutta ja esittämään ajatuksiaan intohimoisesti ja taitavasti. 
Sillaots on haudattu Tallinnan metsähautausmaalle.
Mi Gente

Mi Gente on kolumbialaisartisti J Balvinin sekä ranskalaisartisti Willy Williamin kappale. Sen julkaisivat Scorpio Music ja Universal Latin J Balvinin neljännen, Vibras-studioalbumin ensimmäisenä singlenä 30. kesäkuuta 2017. Yhdysvaltain CHR-kanavilla kappale julkaistiin 18. heinäkuuta 2017. Kappale on miksattu versio Williamin kappaleesta "Voodoo Song". Kappaleesta on toteutettu myös miksattu versio jolla vierailee yhdysvaltalaisartisti Beyoncé, joka julkaistiin 28. syyskuuta 2017.
Kappaleelle on toteutettu myös 36 Gradosin ohjaama musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa singlen julkaisupäivänä. Videolla nähdään lukuisia ihmisiä tanssimassa ympäri maailmaa ja sillä esiintyy myös lukuisia julkkiksia cameo-roolissa kuten italialaismiljonääri Gianluca Vacchi. Video on voittanut Japanissa MTV Video Music Awardin.
"Mi Gente" oli kaupallisesti kansainvälinen menestys, sen päästyä singlelistan kärkeen seitsemässätoista eri valtiossa kuten Alankomaissa, Chilessä, Italiassa, Kolumbiassa ja Tšekissä. Lisäksi se pääsi listan viiden parhaan joukkoon muun muassa Irlannissa, Itävallassa, Ruotsissa, Suomessa ja Sveitsissä.
Elegia (täsmennyssivu)

Elegia voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Ida Tarbell

Ida Minerva Tarbell (5. marraskuuta 1857 Erien piirikunta, Pennsylvania – 6. tammikuuta 1944 Bridgeport, Connecticut) oli yhdysvaltalainen toimittaja, joka oli yksi ensimmäisistä tutkivista journalisteista. McClure's Magazinessa ilmestyneessä 19-osaisessa sarjassaan "The History of The Standard Oil Company" hän toi ilmi John D. Rockefellerin bisnesmonopolin laajenemiseen liittyneet epäreilut käytännöt. Artikkelisarja julkaistiin myöhemmin kirjana 1904. Tarbell kirjoitti "McClure’s Magazine" -lehteen vuosina 1894–1906. Sen jälkeen hän kirjoitti osaksi omistamaansa American Magazineen vuoteen 1915 asti.
Sándor Garbai

Sándor Garbai (27. maaliskuuta 1879 Kiskunhalas, Itävalta-Unkari – 7. marraskuuta 1947 Pariisi, Ranska) oli unkarilainen poliitikko, joka toimi Unkarin neuvostotasavallan pääministerinä maaliskuusta elokuuhun 1919.
Garbai oli alkujaan muurari Budapestissa. Hän liittyi Unkarin sosiaalidemokraattiseen puolueeseen (MSZDP) ja kuului sen johtoon. Hän perusti vuonna 1903 Unkarin rakennustyöläisten ammattiliiton ja toimi sen puheenjohtajana vuoteen 1919. Hän oli myös työläisten vakuutuslaitoksen ja työläisten vakuutusrahaston puheenjohtaja. Garbai valittiin vuonna 1917 kreivi Mihály Károlyin perustaman yleistä äänioikeutta ajaneen kansalaisjärjestön varapuheenjohtajaksi. Lokakuun 1918 vallankumouksen jälkeen Garbai toimi Unkarin kansallisen asuntoneuvoston johtajana. Hän asettui kannattamaan maaliskuussa 1919 tapahtunutta MSZDP:n ja Unkarin kommunistisen puolueen (KMP) yhdistymistä.
Kun Unkarin neuvostotasavalta perustettiin maaliskuussa 1919, Garbai valittiin hallituksena toimineen vallankumouksellisen hallitusneuvoston puheenjohtajaksi, mutta todellinen päätösvalta keskittyi ulkoministerinä toimineelle Béla Kunille. Neuvostotasavallan romahdettua sosiaalidemokraatti Gyula Peidl perusti 1. elokuuta 1919 työväenjärjestöjen hallituksen, jossa Garbai oli opetusministerinä, mutta tämä hallitus syrjäytettiin vain viisi päivää myöhemmin vastavallankumouksellisella kaappauksella. Budapestin vallanneet romanialaiset joukot vangitsivat Garbain, mutta hänet vapautettiin muutamaa kuukautta myöhemmin ja saatettiin Transilvaniaan.
Garbai eli loppuikänsä maanpaossa, vuosina 1920–1934 Wienissä Itävallassa, vuosina 1934–1938 Bratislavassa Tšekkoslovakiassa ja sen jälkeen Pariisissa Ranskassa. Hän vaikutti maanpaossa toimineissa sosiaalidemokraattisissa järjestöissä ja tuomitsi bolševismin. Toisen maailmansodan jälkeen häntä kiellettiin palaamasta Unkariin. Garbai kuoli vuonna 1947 Ranskassa. Unkarin kansantasavallan viranomaiset tuomitsivat vuonna 1965 postuumisti hänen toimintansa maanpakovuosina.
Échame la Culpa

Échame la Culpa on puertoricolaisartisti Luis Fonsin ja yhdysvaltalaislaulaja Demi Lovaton kappale. Se julkaistiin Fonsin kymmenennen, Vida-studioalbumin toisena singlenä 17. marraskuuta 2017. Kappaleen ovat sanoittaneet Fonsi, Alejandro Rengifo, Andrés Torres ja Mauricio Rengifo, joista kaksi viimeisintä myös tuottivat sen. Kappaleesta on toteutettu myös englanninkielinen miksattu versio nimeltään "Not on You" joka julkaistiin 2. maaliskuuta 2018.
Kappaleesta tuli kaupallinen menestys, sen päästyä singlelistan kärkeen Argentiinassa, Boliviassa, Chilessä, Costa Ricassa, Ecuadorissa, Espanjassa, Guatemalassa, Hondurasissa, Itävallassa, Libanonissa, Meksikossa, Panamassa, Perussa, Sloveniassa ja Uruguayssa. Lisäksi se pääsi listan kymmenen parhaan joukkoon Belgiassa, Italiassa, Portugalissa, Puolassa, Ruotsissa, Saksassa, Slovakiassa, Sveitsissä ja Unkarissa. Yhdysvalloissa sen paras sijoitus oli Billboard Hot 100-listan sija 47. "Échame la Culpa" myi platinaa tai enemmän kymmenessä eri valtiossa, mukaan lukien timanttia Brasiliassa ja Meksikossa.
Kappaleelle on toteutettu myös musiikkivideo, joka julkaistiin vuorokausi ennen singlejulkaisua. Video sijoittuu ensin Lovaton makuuhuoneeseen, jonka jälkeen Fonsi ja Lovato tapaavat toisensa hylätyssä varastossa ja pitävät juhlat. Video keräsi ensimmäisen vuorokauden aikana yli 17,4 miljoonaa näyttökertaa, joka teki siitä Lovaton katsotuimman musiikkivideon.
Joseph Görres

Johann(es) Joseph Görres (1776–1848) oli saksalainen kirjailija, kotoisin Koblenzista. Hän innostui nuorena Ranskan vallankumouksen aatteisiin, mutta esiintyi sittemmin Ranskan ja Napoleonin kiivaana vastustajana. Hän syventyi tutkimaan mytologiaa ja keskiajan runoutta ja julkaisi muun muassa "Mythengeschichte der asiatischen Welt" (1810). Hän osallistui innokkaasti Saksan vapaustaisteluun Napoleonia vastaan lehdessään "Rheinischer Mercur" (1814–1816), joka osoittautui vihamieliseksi myös Preussin hallitusta vastaan ja joka sen vuoksi lakkautettiin. Kun hän kirjoituksessaan ”Teutschland und die Revolution” (1819) puolusti ajan vallankumouksellisia liikkeitä, hän oli vähällä joutua vangituksi, mutta pelastui pakenemalla Sveitsiin.
Görres kääntyi sitten katolisen kirkon kannattajaksi, ja hänet kutsuttiin 1827 sen vuoksi historian professoriksi Münchenin yliopistoon, jossa hänestä pian tuli innokkaimpien katolisten johtaja. Hänen teoksistaan mainittavia ovat myös "Das Heldenbuch von Iran aus dem Schah-Nameh des Firdusi" (1820), joka käsittelee persialaisen runoilijan Ferdowsin teosta, sekä "Swedenborg, seine Visionen und sein Verhältniss zur Kirche" (1827) ja "Die christliche Mystik" (1836–1842).
Görres on kehittänyt käsitteen kansankirja, joka tarkoittaa nimettömien henkilöiden kirjoittamia eeppisten runoelmien proosamuunnelmia ja mukaelmia, jotka ilmestyivät 1400–1500-luvuilla kirjamuodossa.
Pikikurkkuseppä

Pikikurkkuseppä ("Tricholaema leucomelas") on tukaaneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Afrikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Pikikurkkuseppä voi kasvaa 17–18 cm pitkäksi ja on ruumiinrakenteeltaan tukevahko. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Pikikurkkusepän päälaki, silmäkulmajuova ja kurkku ovat väriltään mustat. Otsa on punainen ja keltainen, ja otsasta lähtee valkoinen juova. Myös lajin posket ovat valkoiset. Linnun selkä ja siivet ovat mustat valkoisin ja keltaisin viiruin ja laikuin. Pikikurkkusepän rinta ja vatsa ovat väriltään valkoiset. Nokka on suurikokoinen ja musta.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Pikikurkkusepän levinneisyysalue ulottuu Angolasta, Zambiasta ja Zimbabwesta Etelä-Afrikkaan. Lajin elinympäristöä ovat savannit, avoimet metsät ja pensaikot. Lintu liikkuu useimmiten yksin tai pareittain. Se syö siemeniä, hedelmiä ja hyönteisiä. Pikikurkkusepän pesimäkausi alkaa alueesta riippuen elo-syyskuussa ja päättyy huhti-kesäkuussa.
Giovanni Battista Guarini

Giovanni Battista Guarini (1538–1612) oli italialainen runoilija. Kuuluisin hänen teoksistaan on paimennäytelmä "Il pastor fido" (esitetty 1585, painettu 1590). Se on paras Torquato Tasson "Amintan" jäljittelyistä. Draamana se on puutteellinen, mutta sisältää suurta lyyristä kauneutta ja on kieleltään ja runomitaltaan sujuva. Se vaikutti melkoisesti seuraavan paimennäytelmän kehitykseen. Guarinin muita teoksia ovat "Rime" (1598), dialogi "Il segretario" (1594) ja komedia "La idropica".
Kytäjän rautatieasema

Kytäjän rautatieasema (lyh. Kt) oli Hyvinkään Kytäjän kylässä sijainnut Hyvinkää–Karkkila-rautatien asema. Asema palveli Kytäjän kartanoa ja Kytäjän kylän asukkaita. Asema sijaitsi noin 11 kilometriä Hyvinkään kantakaupungista länteen.
Rautatieaseman rakennus valmistui vuonna 1906 ja se on yhä olemassa. Kytäjän asema jäi pois käytöstä toukokuussa 1961, ja vuonna 1967 Hyvinkää–Karkkila-rata purettiin.
Folk (albumi)

Folk on räppäri Jesse Markinin esikoisalbumi, joka julkaistiin toukokuussa 2019. Englanninkielinen albumi on sekoitus hiphopia, elektroa sekä indietä. Albumi sai nimekseen monivivahteisen sanan ”folk”, jonka merkitystä Markin pohtii eri kappaleissa.
"Folk" nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan 24:nneksi ja fyysisen albumilistan seitsemänneksi. Emma-gaalassa 2020 Markin voitti albumillaan sekä vuoden tulokkaan että kritiikoiden valinta -palkinnon. Muutama päivä Emma-gaalan jälkeen Markin palkittiin vuoden 2019 merkittävimpänä artistina Femmagaalassa, joka on vaihtoehto Emma-gaalalle, ja onkin harvinaista, että artisti onnistuu saamaan samalla levyllä palkinnon molemmissa gaaloissa.
Albumia työstettiin kaiken kaikkiaan neljä vuotta. Markinin debyyttijulkaisu sooloartistina oli toukokuussa 2018 julkaistu tuplasingle, joka sisälsi kappaleet ”Blood” ja ”Will Shoot”. ”Blood”-kappaleen musiikkivideo palkittiin parhaasta kuvauksesta Oulun musiikkivideofestivaaleilla elokuussa 2018.
Huhtikuussa 2020 Jesse Markin ja tuottaja Totte Rautiainen saivat Teosto-palkinnon albumin sävellyksistä ja sanoituksista.
Henrik August Vilhelm Spåre

Henrik August Vilhelm Spåre (26. joulukuuta 1845 Hämeenlinna – 4. elokuuta 1909 Pirkkala) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Spåren vanhemmat olivat varatuomari Carl Wilhelm Spåre ja Augusta Elisabet Rosalie von Knorring ja puoliso vuodesta 1875 Zenobia Derevjagina. Spåre tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1858 ja määrättiin sieltä vuonna 1865 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen Volynian rykmenttiin Puolaan. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1866 ja luutnantiksi 1869. Spåre suoritti Nikolain yleisesikunta-akatemian kurssin Pietarissa 1871–1874. Vuonna 1876 hänet määrättiin kertaajaksi Konstantinin sotakouluun Pietariin. Alikapteeniksi Spåre ylennettiin 1876 ja määrättiin sotakoulussa komppaniaupseeriksi ja opettajaksi. Kapteeniksi hän yleni 1878.
Vuonna 1881 Spåre määrättiin kertaajaksi ja sotatieteiden ensimmäiseksi opettajaksi Haminan kadettikouluun. Heinäkuussa 1884 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja vakinaistettiin topografian opettajaksi. Everstiksi Spåre ylennettiin syyskuussa 1884 ja kenraalimajuriksi vuonna 1903, jolloin hänet asetettiin lakkautuspalkalle. Eron sotapalveluksesta Spåre sai marraskuussa 1903. Vuonna 1891 Spåre laati kadettikoulua varten topografian oppikirjan "Kurs i militär topografi för Finska Kadettkåren". Hän toimi 1887–1902 Haminan kansakoululautakunnan puheenjohtajana, Haminan kaupungin kaupunginvaltuutettuna ja Haminan Säästöpankin johtokunnan jäsenenä. Eläkkeellä ollessaan hän opetti venäjää Haminan ruotsalaisessa yhteiskoulussa 1903–1906.
Stephanie Fruhwirt

Stephanie ”Steffi” Fruhwirt (s. 22. kesäkuuta 1980 Wolfratshausen) on saksalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi Saksan naisten jääkiekkomaajoukkueessa Salt Lake Cityn talviolympialaisten 2002 naisten jääkiekkoturnauksessa sekä Torinon talviolympialaisten 2006 naisten turnauksessa. Seuratasolla Fruhwirt edusti Saksan naisten pääsarjatason SV Kornwestheimia sekä OSC Eisladies Berliniä.
Mekanismi (tekniikka)

Mekanismi on toistensa suhteen liikkuvien osien yhdistelmä, joka saa aikaan tai välittää liikkeen, esimerkiksi pihtien tai vivun mekanismi. Pantografin mekanismi mahdollistaa piirroksien tai karttojen kopioimisen muuttaen samalla mittakaavaa.
Yu Yang

Yu Yang (, s. 7. huhtikuuta 1986 Haicheng) on kiinalainen kilpauransa lopettanut sulkapalloilija ja olympiavoittaja.
Yu kilpaili urallaan kolmissa olympialaisissa. Ensimmäisen kerran hän oli mukana Pekingin olympialaisissa, joissa hän pelasi naisten nelinpelissä ja sekanelinpelissä. Nelinpeliin hän osallistui Du Jingin parina. He voittivat ensimmäisellä kierroksella eteläkorealaiset Ha Jung-eunin ja Kim Min-jungin ja puolivälierissä japanilaiset Kumiko Oguran ja Reiko Shiota. Välierissä he kohtasivat toisen kiinalaisparin Zhang Yawen-Wei Yilin. Yu ja Du voittivat ottelun erin 2–0. Loppuottelussa he kohtasivat eteläkorealaiset Lee Kyung-wonin ja Lee Hyo-jung. Kiinalaispari voitti ottelun erin 2–0. Sekanelinpeliin hän osallistui He Hanbinin parina. Ensimmäisellä kierroksella he voittivat brittiläisparin Anthony Clark-Donna Kelloggin. Puolivälierssä Yu ja He voittivat puolalaiset Robert Mateusiakin ja Nadieżda Kostiuczyk. Välierissä indonesialaiset Nova Widianto ja Lilyana Natsir olivat parempia erin 2–1. Pronssiottelussa kiinalaispari voitti Flandy Limpelen ja Vita Marissan. Lontoon olympialaisissa hän pelasi naisten nelinpelissä Wang Xiaolin parina. He voittivat alun perin alkulohkossaan kaksi ottelua, mutta heidät hylättiin yhdessä kolmen muun parin kanssa epäurheilijamaisesta käytöksestä: parit eivät yrittäneet tosissaan voittaa otteluitaan. Hylkäämisen jälkeen Yu ilmoitti lopettavansa kilpailu-uransa. Yu kuitenkin palasi pelaamaan samana vuonna, kun hän osallistui Kiinan avoimeen turnaukseen marraskuussa. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 Yu pelasi naisten nelinpelissä Tang Yuantingin parina. He voittivat alkulohkossaan saksalaiset Johanna Goliszewskin ja Carla Nelten sekä bulgarialaiset Gabriela Stoevan ja Stefani Stoevan, mutta hävisivät eteläkorealaisille Chang Ye-nalle ja Lee So-heelle. Puolivälierissä Yu ja Tang voittivat indonesialaisparin Nitya Krishinda Maheswari-Greysia Poliin, mutta hävisivät välierissä tanskalaisille Christinna Pedersenille ja Kamilla Rytter Juhlille. Pronssiottelussa eteläkorealaiset Jung Kyung-eun ja Shin Seung-chan olivat eteläkorealaisia parempia.
Yu on myös kolminkertainen maailmanmestari: hän on voittanut MM-kultaa naisten nelinpelissä vuosina 2010, 2011 ja 2013. MM-hopeaa naisten nelinpelistä hänellä on vuodelta 2014 ja MM-pronssia 2006 ja 2009. Hänellä on lisäksi MM-hopeaa vuodelta 2010 sekanelinpelistä. Hän on myös nelinkertainen Aasian-mestari. Hänellä on yhteensä yhdeksän mitalia Aasian-mestaruuskilpailuista. Yu oli urallaan useasti BWF:n naisten nelinpelirankingin ykkönen. Yu lopetti kilpauransa Rio de Janeiron olympialaisten jälkeen.
Luettelo valtioiden johdon vierailuista Yhdysvaltoihin (Aasia)

Tämä on luettelo Aasian valtioiden johdon vierailuista Yhdysvaltoihin. Luettelo on osa artikkelikokonaisuutta, joka on sivulla Luettelo valtioiden johdon vierailuista Yhdysvaltoihin.
Julius Ferdinand Starck

Julius Ferdinand Starck (11. heinäkuuta 1829 Tammisaari – 23. tammikuuta 1880 San Remo, Italia) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Starckin vanhemmat olivat kauppias Gustaf Adolf Stark ja Margareta Elisabet Bäcker ja puoliso Maria Pavlovna Ivonova. Starck tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1844 ja määrättiin sieltä 1850 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen Paavalin rykmenttiin. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi ja luutnantiksi 1854 ja alikapteeniksi 1860. Vuoden 1865 alussa Starck siirrettiin Venäjän armeijan intendenttihallinnon palvelukseen everstiluutnanttina. Everstiksi hän yleni vielä samana vuonna. Starck palveli 1860-luvun lopulta 1870-luvun lopulle Venäjän armeijan pääintendentuurin 6. luokan virkamiehenä. Eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina vuonna 1879.
Lee Kyung-won

Lee Kyung-won (, s. 21. tammikuuta 1980 Andong) on eteläkorealainen kilpauransa lopettanut sulkapalloilija ja olympiamitalisti.
Lee osallistui urallaan kolmasti olympialaisiin. Ensimmäisen kerran hän oli mukana Sydneyn olympialaisissa 2000 kaksinpelissä. Hänen ei tarvinnut osallistua ensimmäiselle kierrokselle. Toisella kierroksella hän voitti ukrainalaisen Elena Nozdranin, mutta kolmannella kierroksella taiwanilainen Huang Chia-chi voitti Leen erin 2–1. Ateenan olympialaisissa 2004 hän pelasi Ra Kyung-minin parina. He aloittivat toisella kierroksella, jolla he voittivat tanskalaiset Pernille Harderin ja Mette Schjoldagerin. Välierissä Lee ja Ra voittivat alankomaalaiset Mia Audinan ja Lotte Jonathansin. Välierissä kiinalaispari Yang Wei-Zhang Jiewen oli parempi erin 2–0. Pronssiottelussa eteläkorealaiset voittivat kiinalaiset Wei Yilin ja Zhao Tingtingin. Pekingin olympialaisissa 2008 Lee pelasi naisten nelinpelissä Lee Hyo-jungin parina. He voittivat ensimmäisellä kierroksella malesialaiset Wong Pei Ttyn ja Chin Eei Huin. Puolivälierissä Lee ja Lee voittivat singaporelaiset Jiang Yanmein ja Li Yujian. Välierissä he kohtasivat japanilaisparin Miyuki Maeda-Satoko Suetsunan. Eteläkorealaiset voittivat ottelun erin 2–0. Loppuottelussa kiinalaiset Du Jing ja Yu Yang olivat parempia erin 2–0.
Lee saavutti urallaan kaksi maailmanmestaruuspronssia: nämä ovat nelinpelistä vuosilta 2001 ja 2005. Hänellä on myös uraltaan seitsemän mitalia Aasian-mestaruuskilpailuista, joista kolme kultaisia.