tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Terry Harryman

Terry Harryman (s. 26. syyskuuta 1938) on brittiläinen eläköitynyt rallin kartanlukija. Harryman toimi urallaan muiden muassa Malcolm Wilsonin, Ari Vatasen ja Kalle Grundellin kartanlukijana. 
Ura.
Ensimmäisen MM-rallinsa Harryman ajoi Englannin RAC-rallissa 1974 yhdessä Ronnie McCartneyn kanssa. Vuosina 1979–1981 kuljettajana toimi Malcolm Wilson, jonka kanssa hän ajoi kaikkiaan kuusi MM-rallia. Vuonna 1982 Harryman aloitti yhteistyön Ari Vatasen kanssa. Ensimmäisenä vuonna hän toimi Vatasen kartanlukijana kolmessa rallissa kilpaillen myös Wilsonin (1) ja Tony Pondin (2) kanssa. Vuosina 1983–1985 Harryman oli Vatasen vakituinen kartanlukija. Yhteistyö päättyi Vatasen vakavaan onnettomuuteen vuoden 1985 Argentiinan rallissa. Harryman ei onnekseen loukkaantunut mainittavasti onnettomuudessa ja kykeni osallistumaan vielä saman vuoden RAC-rallin yhdessä ruotsalaisen Kalle Grundellin kanssa.
Kaudella 1986 Harryman osallistui ainoastaan Monte Carlon ralliin ranskalaisen Michele Moutonin kartanlukijana. Mouton ja Harryman ajoivat tuona vuonna pääasiallisesti Saksan mestaruussarjan kilpailuissa. Sanremon rallissa samana vuonna Ari Vatanen teki paluun ralliauton rattiin ajaen Harrymanin kanssa nolla-autona.
Kaudella 1987 Harryman osallistui kolmeen MM-ralliin Kalle Grundellin kartanlukijana ja sen lisäksi ajoi Jyväskylän Suurajoissa yhdessä Ari Vatasen kanssa.
Kaudella 1988 Harryman kilpaili lähinnä Englannin avoimessa rallisarjassa ja sen lisäksi joissain Belgiassa ja Hollannissa ajetuissa EM-sarjan ralliessa yhdessä brittiläisen Mark Lovellin kanssa. Seuraavan vuoden ohjelmaan ei kuulunut muita kisoja kuin italialaisen Franco Cunicon kartanlukijana ajettu Sanremon ralli. Tämän jälkeen Harryman piti muutaman vuoden taukoa kartanlukijan tehtävistä palaten kaudella 1995 Englannin avoimeen rallisarjaan maanmiehensä Robbie Headin kartanlukijana.
Kaudella 1997 Harryman toimi kolmessa Englannin sarjan kilpailussa australialaisen Andrew Pinkerin kartanlukijana ja sen lisäksi ajoi RAC-rallin ja neljä Lähi-idän rallisarjan kilpailua omanilaisen Hamed al Wahaibin kartanlukijana. Yhteistyö al Wahaibin kanssa kattoi myös seuraavan kauden, jolloin pari osallistui kuuteen MM-ralliin.
Kaudella 1999 Harryman ajoi kuusi rallia Andrew Pinkerin kartanlukijana sekä Australian MM-rallin saksalaisen Uwe Nittelin kartanlukijana. Kausi jäi Harrymanin viimeiseksi Euroopassa ja MM-sarjassa. Tämän jälkeen vuonna 2000 Harryman osallistui kolmeen Lähi-idän ralliin bahrainilaisen Sheikki Jaber al Khalifan kartanlukijana. 2001 Harryman kilpaili al Khalifan kanssa tämän kotimaan Bahrainin rallissa ja ajoi vihoviimeiset kaksi ralliaan syyrialaisen Mohammed Hamshon kartanlukijana Syyrian ja Jordanian ralleissa vuonna 2003.
Pieni Kaitala

Pieni Kaitala () oli inkeriläinen kylä entisessä Lempaalan seurakunnassa Pohjois-Inkerissä Venäjällä. Kylä sijaitsi noin 10 kilometriä Suomen ja Venäjän rajalta etelään.
Kylän ensimmäinen asukas oli perimätiedon mukaan Riska Kähäri, ja siksi kylän toisen nimi oli Riskanmäki. Myöhemmin paikalle muutti muita sukuja kuten Savolaiset, Karhut, Paavilaiset ja Steenarit.
Vuonna 1849 kylän asukasluku oli 163 ihmistä (88 miestä ja 75 naista), kaikki inkeriläisiä (äyrämöisiä), ja lisäksi kolme suomalaista.
Vuonna 1926 kylässä oli 7 taloa, joissa asui 23 ihmistä (niistä 22 inkeriläisiä). Pohjois-Inkerin joukkokarkoituksen aikana vuonna 1936 kylä tyhjennettiin keväällä. Asukkaat oli viety Vologdan alueen Tšerepovetsin seuduille., talot oli myöhemmin purettu.
Aston Martin Virage (2011)

Aston Martin Virage on Aston Martinin vuosina 2011–2012 valmistama urheiluautomalli, joka suunniteltiin sijoittumaan mallistossa DB9- ja DBS-mallien väliin, joiden kanssa Virage jakoi suurimman osan tekniikastaan. Malli lainaa nimensä alkuperäiseltä vuosina 1989–2000 valmistetulta Aston Martin Viragelta.
Virage esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2011. Moottorina on 5,9-litrainen V12, joka tuottaa 490 hevosvoimaa tehoa. Korimalleina olivat kaksiovinen coupé ja kangaskattoinen avomalli Volante.
Viragen valmistus lopetettiin syksyllä 2012 vain reilun tuhannen valmistuneen auton jälkeen, koska DB9- ja DBS-mallien väliin sijoittuvalle mallille ei katsottu olevan tarvetta.
North York Moors

North York Moors on yksi Britannian 15 kansallispuistosta. Puistoon on alle tunnin ajomatka Yorkista. Sen alueella on laajoja kanervanummia ja ikivanhaa metsää. Puistossa on myös elävää historiaa kuten höyryjunia ja kalastajakyliä.
Ylänköalueen kallioperä koostuu hiekka- ja savikivestä sekä alueen eteläosissa kalkkipitoisesta hiekkakivestä ja kalkkikivestä. Siellä täällä on jääkauden kasaamia moreeneita ja hiekka- ja soraesiintymiä. Ylänköä halkovat laaksot, joista suurin osa on loivarinteisiä, mutta jotkut joet ovat uurtaneet jyrkempiä rotkolaaksoja. Alue on harvaan asuttua, asutus keskittyy laaksoihin ja niiden reunamille. Talot on rakennettu kalkki- tai hiekkakivestä, ja niiden katto on joko punaista tiiltä tai mustaa liuskekiveä. Peltoja reunustavat kivimuurit tai pensasaidat. Istutettuja havupuumetsiä on Tabular Hillsillä ja Pickeringin pohjoispuolella. Jäänteitä alkuperäisestä metsästä on lähinnä laaksojen rinteillä.
Northumberlandin kansallispuisto

Northumberlandin kansallispuisto on yksi Britannian 15 kansallispuistosta. Sen alueella on vuoria ja kukkuloita ja Hadrianuksen vallin jäänteitä.
Northumberlandin kansallispuisto on kaikista Englannin kansallispuistoista kauimpana suurista kaupungeista, siellä on vähiten asukkaita ja vähiten vierailijoita. Puisto perustettiin vuonna 1956. Sen rajat vedettiin ylämaalle niin että kaikki merkittävät asutuskeskukset jätettiin ulkopuolelle – puistoalueen suurin taajama on Elsdonin kylä jossa on noin 50 taloa.
Puiston tunnuslintu on kuovi. Siellä voi nähdä myös teeriä ja oravia, jotka ovat Englannissa harvinaisia.
South Downs

South Downs on yksi Britannian 15 kansallispuistosta. Sen alueella on jyrkkiä valkeita rantakallioita, vihreitä kukkuloita ja viehättäviä pikkukyliä. Kalkkipitoinen maa suosii monia luonnonkukkia ja perhosia. Lähimmät kaupungit ovat Brighton, Portsmouth, Eastbourne ja Winchester, ja Lontookin on vain tunnin matkan päässä.
Puisto on Britannian kansallispuistoista uusin, sen suojelu tuli voimaan 2011. Alueen maisemalliset arvot on huomattu jo 1920-luvulla, ja ensimmäiset suojelupäätökset tehty 1969. Puiston alueella asuu 110 000 ihmistä ja 125 000 lammasta. Siellä käy vuosittain 39 miljoonaa vierailijaa.
Alue on ollut asuttu muinaisajoista asti; Julius Caesar tuli täältä Britanniaan, eikä normannivalloituksen maihinnousupaikka ole kaukana. Puistossa on edelleen rautakautisia asutuspaikkoja. Alue oli alun perin metsää, mutta se raivattiin lammaslaitumeksi. Niittyjen ja laidunten perinnemaisemaa on raivattu pelloiksi, ja nykyisin niittyä on vain kolme prosenttia kansallispuiston alueesta.
Cairngormsin kansallispuisto

Cairngormsin kansallispuisto on toinen Skotlannin kahdesta ja suurin Britannian 15 kansallispuistosta. Sen alueella ovat korkeimmat vuoret ja laajimmat luonnontilaiset metsät. Puistossa on myös kirkasvetisiä jokia ja järviä, nummea ja peltomaata. 
Puisto on pinta-alaltaan 4 528 neliökilometriä. Se perustettiin vuonna 2003, ja sitä laajennettiin 2008 ja 2010. Puiston alueella on 55 munroa eli yli 914 m korkeaa huippua. Suurimmat joet ovat Dee, Don ja Spey. Puiston kosteikoihin kuuluu kaksi Ramsarin sopimus-kohdetta.
Loch Lomondin ja Trossachsin kansallispuisto

Loch Lomondin ja Trossachsin kansallispuisto on toinen Skotlannin kahdesta ja yksi Britannian 15 kansallispuistosta. Sen alueella on 22 suurta järveä tai merenlahtea ("lochs"), 21 vuorta (munroa) ja noin 50 jokea tai puroa. Puistoon on alle tunnin matka Glasgowista. 
Puisto perustettiin vuonna 2002. Sen pinta-ala on 1 865 neliökilometriä. Loch Long ja Loch Goil ovat merenlahtia, ja niissä voi nähdä hylkeitä ja jopa pyöriäisiä. Metso on yksi puiston tunnetuimmista eläinlajeista. Puistoon on merkityy myös useiden tislaamoiden kautta kulkeva viskinystävien reitti.
Juhana Minni

Juhana Vilho (Wilho) Minni (14. lokakuuta 1879 Joutsa – 11. joulukuuta 1954 Helsinki) oli hallitusneuvos, joka toimi valtiokonttorin pääjohtajana.
Juhana Minnin vanhemmat olivat apteekkari Paul Edvard Minni ja Matilda Sikanen ja puoliso vuodesta 1911 opettaja Gerda Thalus (k. 1949). Minni tuli ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1896, valmistui filosofian kandidaatiksi 1900 ja suoritti ylemmän hallintotutkinnon 1909. Hän oli Kansallis-Osake-Pankin palveluksessa 1900–1904, toimi säästöpankkien tarkastajan apulaisena 1904–1913, valtiokonttorin kirjanpitäjänä 1913–1915, metsähallituksen apukamreerina ja kamreerina 1915–1919, maatalousministeriön kanslistina 1919–1921, opetusministeriön apukamreerina 1921–1923 sekä valtiovarainministeriön vanhempana hallitussihteerinä 1923–1927 ja esittelijäneuvoksena 1927–1940. Valtiokonttorin pääjohtaja hän oli 1940–1947, vt. pääjohtaja 1947–1948 ja panttilainauslaitoksen tarkastaja vuodesta 1948. Hän oli myös muun muassa Suomen säästöpankkien liiton sihteeri 1910–1917, eduskunnan pankkivaliokunnan sihteeri 1910–1917 ja eduskunnan taloudenhoitaja 1935–1940, Suomen Pankin taloudenhoitaja 1911–1953 sekä useiden eri valiokuntien, työryhmien ja komiteoiden jäsen tai puheenjohtaja. Hallitusneuvoksen arvonimi Minnille myönnettiin 1939.
Munron klaani

Munron klaani on skotlantilainen klaani. 
Historia.
Munrot tulivat 1000-luvulla Irlannista Skotlannin Ylämaille suvun esi-isän Donald Munron johdolla. Hän saapui auttamaan Skotlannin kuningas Malcolm II:ta taisteluissa Skotlantiin hyökänneitä viikinkejä vastaan. Kuningas myönsi Donald Munrolle maita Ross-shiressä Cromarty Firthin pohjoisrannalla. Suurin osa Munron klaanista asuu tällä kapalla rannalla Dingwallin ja Alnessin seurakunnissa, jota he kutsuvat nimillä Foulis tai The Laird of Foulis. Suvun haaroja on levinnyt myös laajemmin Skotlantiin, kuten pohjoiseen Sutherlandiin sekä Cromarty Firthin eteläpuolelle Black Isleen.
Klaani taisteli Skotlannin itsenäisyyden puolesta Skotlannin ensimmäisen itsenäisyyssodan aikana Robert Brucen rinnalla Bannockburnin taistelussa vuonna 1314 sekä Skotlannin toisen itsenäisyyssodan aikana Halidon Hillin taistelussa, missä menehtyi klaanipäällikkö George de Munro. Vuonna 1369 Munrojen klaanipäällikkö Robert de Munro sai surmansa puolustustaistelussa Earl of Rossia vastaan. Hän oli ensimmäinen klaanipäällikkö, josta on kirjallista todistusaineistoa. Tätä aikaisemmat tapahtumat perustuvat suulliseen perinteeseen.
Skotlannin kuningas Jaakko I saapui Invernessiin vuonna 1428, ja hän otti kiinni useita johtavia ylämaalaisia. Osa heistä menetti henkensä, mutta Munrot vapautettiin. Lyhyen hallintonsa aikana Skotlannin kuningatar Maria Stuart vieraili Invernessissä vuonna 1562, niin häntä ei päästetty Invernessin linnaan. Munrot yhdessä Fraserin klaanin kanssa saivat tilanteen hoidettua.
1600-luvun alussa Munrot taistelivat Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolfin joukoissa kolmikymmenvuotisessa sodassa Saksassa. Skotlannin armeijan kenraali Robert Monro lähetti joukkonsa Irlantiin vuonna 1642, missä käytiin silloin Irlannin liittovaltiosotaa. Vuonna 1746 käydyn Cullodenin taistelun jälkeen klaanit ei ole enää olleet osallisia valtakunnan tapahtumiin, mutta useat Munron suvun jäsenet ovat yksilöinä nousseet huomattavaan asemaan.
Suuri Kaitala

Suuri Kaitala () oli inkeriläinen kylä entisessä Lempaalan seurakunnassa Pohjois-Inkerissä. Kylä sijaitsi noin 5 kilometriä Suomen ja Venäjän rajalta etelään. Kylän toinen nimi oli Viikkinä, mistä johtuu myös venäläinen vastine Vikino.
Vuonna 1849 kylässä asui 182 ihmistä, kaikki inkeriläisiä (äyrämöisiä).
Kylän suurin suku 1900-luvun alussa oli Kähäri. Muita sukuja oli Kojonen, Tirronen ja Paavilainen. 
Vuonna 1926 kylässä oli 49 taloa, joissa asui 210 ihmistä (niistä 175 suomalaisia). Kylässä toimi suomenkielinen keskikoulu. Vuonna 1936, rajavyöhykkeen laajennettaessa, kylän talot purettiin ja asukkaat pakkosiirrettiin muualle.
Lännen mies (kirja)

Lännenmies on Reijo Mäen vuonna 2008 ilmestynyt yhdeksästoista Vares-dekkari. 
Teoksen aiheita ovat 1970-luvun vasemmistoradikalismi, saksalainen terrorismi ja DEFAn tuottamat revisionistiset itäwesternit, joissa intiaanit esitettiin sorron kohteina ja lännen miehet pahoina.
Kirjassa esitellään kurikkalaislähtöinen rikosylikomisario Eero Pränni, jonka Jussi Vares on tavannut joskus kertausharjoituksissa.
Vastaanotto.
Lännen mies oli ilmestymisvuonnaan neljänneksi myydyin kotimainen kaunokirjallinen teos. Turun Sanomien Kimmo Rantanen katsoi Mäen panostaneen kirjan kerronnalliseen puoleen. Savon Sanomien Marko Ikävalkoa häiritsi kirjailijan asennemaailma. Hän ei myöskään kyennyt päättelemään, mistä kirjan nimi tulee.
Aktinium(III)oksalaatti

Aktinium(III)oksalaatti tai aktiniumoksalaatti Ac2(C2O4)3 on radioaktiivisen alkuaine aktiniumin oksalaatti. Se esiintyy tavallisesti kidevedellisenä dekahydraattina Ac2(C2O4)3·10H2O.
Actinium(III)oksalaatti dekahydraattia voidaan valmistaa saostamalla puhdistettu Ac3+-ioneja sisältävä liuos oksaalihapolla 25 °C lämpötilassa:
formula_1
Aktiniumoksalaatista voidaan valmistaa useita muita aktiniumyhdisteitä. Esimerkiksi aktinium(III)oksidia saadaan kun oksalaattia kuumennetaan 1 100 °C:n lämpötilaan (tyhjiössä):
formula_2
Aktiniumoksalaatin kiderakenne on samanlainen kuin lantaanioksalaatilla La2(C2O4)3·10H2O, samoin kuin amerikiumin ja plutoniumin oksalaateilla. Kiderakenne on monokliininen ja sen hilavakiot ovat a=1126 pm, b=997 pm, c=1065 pm, β=111,3°. Yhdiste ei liukene veteen.
Äänileikkaus

Äänileikkaus on elokuvanteossa eri lähteistä kootun äänimateriaalin muokkaamista kuvamateriaalin leikkaukseen sopivaksi ja kuvakerrontaa täydentäväksi, jatkuvaksi kokonaisuudeksi. Äänileikkaus perustuu edeltä käsin tehtyyn äänisuunnitteluun, ja tavoitteena on luoda elokuvaan sekä teknisesti että taiteellisesti toimiva "ääniraita". Kuunnelmien, radio-ohjelmien ja muiden itsenäisten ääniteosten tuotannossa äänileikkaus on jälkituotannon tärkein vaihe. Äänileikkausta seuraava vaihe on äänien miksaus keskenään sopiville voimakkuustasoille.
Äänileikkaus on elokuvanteossa usein monimutkaisempaa ja monivaiheisempaa kuin kuvaleikkaus. Yhdestä elokuvakamerasta peräisin olevien kuvaotosten sijaan elokuvan ääniotoksia kerätään monesta eri lähteestä ja liitetään yhteen paitsi peräkkäin, myös päällekkäin ja lomittain. 
Elokuvan kohtauksesta toiseen siirryttäessä äänen ei tarvitse vaihtua juuri kuvaleikkauksen kohdalla, vaan usein äänessä siirrytään taiteellisista syistä seuraavaan kohtaukseen jo vähän kuvaa aiemmin, seuraavan kohtauksen tapahtumia tai tapahtumapaikkaa ennakoivasti. Tällaista ennakointia tehdään myös elokuvan musiikilla, mutta liikaa käytettynä ennakointi voi viedä tarinalta jännitettä. Vastaavasti edellisen kohtauksen ääni, tai sen osa, voi jatkua seuraavaan kohtaukseen, esimerkiksi näyttelijän puhe kertojanäänenä kun siirrytään takaumaan. Pelkällä äänellä voidaan tehdä myös takauma keskelle kohtausta: henkilöhahmo muistaa eli ”kuulee” tietyn lauseen tai muun äänen menneisyydestään ja kenties ymmärtää sen nyt uudessa valossa.
Elokuvan äänimateriaali jaetaan
Näitä kolmea äänimateriaalikokonaisuutta pidetään äänileikkauksessa erillään: kukin kokonaisuus leikataan ja alustavasti myös miksataan erikseen. Niiden keskinäinen säätäminen ja painotus tapahtuu vasta äänileikkausta seuraavassa työvaiheessa, äänimiksauksessa.
Äänileikkauksen työkalut.
Nykyisin äänileikkaus tehdään valtaosin digitaalisesti työasemalla eli tietokoneella, yleisimpänä ohjelmana Pro Tools. Käytännössä äänieditointi tapahtuu niin, että ääniotoksesta valitaan tarvittava pala, joka siirretään oikeaan kohtaan editointiohjelman aikajanalle. Dialogi ja pistetehosteet kohdistetaan eli synkronoidaan tarkoin oikeaan kohtaan kuvaa. Siirretyn otoksen alkuun ja loppuun tehdään yleensä hyvin nopea ”feidaus” – alussa nosto, lopussa häivytys – rajakohdan pehmentämiseksi. 
Ennen digitaaliaikaa äänileikkaus tehtiin filmileikkauksen tavoin ja sen ohessa leikkelemällä ääninauhan palasia konkreettisesti osiin ja teippaamalla niitä peräkkäin. Ääniotosten välisiä jyrkkiä ”pamahduksia” pyrittiin vaimentamaan leikkaamalla vinoon, jolloin leikkauskohtaan syntyi nopea "ristifeidaus". Toinen tapa oli liuottaa magneettinauhan rautaoksidia skarvikohdassa pois asetoniin kastetulla vanupuikolla.
MG ZR

MG ZR on MG:n vuosina 2001–2005 valmistama pieni henkilöautomalli. Sen lähes identtinen sisarmalli on Rover 25, mutta ZR oli suunnattu urheilullisemmaksi versioksi. Tavallisten kolmi- ja viisiovisten hatchbackien lisäksi valmistettiin MG Express -nimistä pakettiautoversiota, josta takaistuimet oli poistettu tavaratilan suurentamiseksi. Myös Roverilla oli mallistossaan vastaava Commerce-malli. Toinen perusmallin rinnalla myytävä versio oli maastokelpoisemmaksi tehty MG 3 SW, jota Roverin mallistossa vastasi Rover Streetwise.
Vuonna 2001 testattu Rover 25 ansaitsi Euro NCAP -kolaritestistä kolme tähteä viidestä.
Moottorivalikoimassa olivat 1,4- (102 hv) ja 1,8-litraiset (115/159 hv) bensiinimoottorit sekä 2,0-litrainen (100/115 hv) dieselmoottori.
Vuoden 2004 alussa malli sai uudet ajovalot, puskurit ja takaluukun kannen. Myös kojelautaa uudistettiin.
Danny (elokuva)

Danny on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut, Sakari Saksan tuottama ja ohjaama dokumenttielokuva laulaja Dannyn urasta 1960-luvulta 2010-luvulle. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet yhdessä ohjaajan kanssa Sylva Lankinen ja Outi Hyytinen, joka on myös elokuvan leikkaaja. Elokuvan on tuottanut Vistafilms Oy.
Elokuvassa haastatellaan Dannyn itsensä ohella muun muassa The Islanders -yhtyeen alkuperäisjäseniä, D-Tuotannon Danny Show -kiertueilla mukana olleita työntekijöitä, valokuvaaja Olavi Kaskisuota ja Dannyn ex-vaimoa Liisa Lipsasta. Kuvamateriaalina on käytetty paljon vanhaa arkistomateriaalia Dannyn tv- ja lavaesiintymisistä vuosikymmenten varrelta, perheen kaitafilmeistä ja lehtikuvauksista.
Vastaanotto.
"Kouvolan Sanomien" Timo Alho kirjoitti, että Danny-elokuva ei ole vain henkilökuva, vaan loistava läpileikkaus suomalaista kulttuurihistoriaa. "Runsas arkistomateriaali ja mielenkiintoiset haastattelut luovat ehyen ja mukaansa tempaavan dokumentin."
"Helsingin Sanomien" Leena Virtanen kirjoitti dokumenttielokuvan hukkaavan tilaisuutensa kertoa Dannystä jotakin uutta kehnon editointinsa takia. Sen sijaan haastattelujen hän sanoo välittävän ”supisuomalaista huumoria ja vanhojen rokkareiden itseironiaa”.
"Episodi"-elokuvalehdessä Jouni Vikman kirjoitti dokumenttielokuvan olevan hyvässä ja pahassa elämäkerta.
”Tyypilliseen tapaan se esittelee valtavan määrän ihmisiä, joilla on enemmän tai vähemmän sanottavaa elokuvan kohteesta. Saksalla on valtava kiire käydä läpi yli 50 vuotta artistin elämää, ja suhteellisen muhkeasta kestosta huolimatta tuntuu, että juuri kun puhutaan jostain mielenkiintoisesta asiasta, se keskeytetään jonkin epäoleelliselta tuntuvan vuoksi.”
"Seura"-lehdessä Arto Pajukallio kirjoitti: ”Vaikka dokkarissa kurkistetaan Dannyn yksityisiinkin oloihin, ei se lopulta kerro henkilöstä mitään mitä ei hyvin tiedettäisi. Hänen taiteellisista ajatuksistaan tai suhtautumisestaan musiikkiin ei hiiskuta lain – kaikki on vain viihdebisnestä, ja ohjelma lopulta jopa mainoshenkistä imagon pönkittämistä. Miellyttävää faneille, mutta jopa turhauttavaa uteliaalle viihdekulttuurin ystävälle.”
Film-O-Holic.com-elokuvasivuston Juha Rosenqvist kirjoitti: ”Dannyn faneille dokumentti antaa yhteisen muistelohetken ja muille se toimii kuvitettuna Wikipedia-artikkelina läpikäydessään Dannyn uran ja elämän. Dannyn takana olevasta Ilkka Lipsasesta ei sen sijaan kerrota kovinkaan paljoa, ainakaan siten, että hänestä saisi ihmisenä kiinni.”
"Ilta-Sanomien" Tarmo Poussu moitti elokuvaa liiasta myötäsukaisuudesta. ”Kohtalokkain puute muusikon urasta kertovassa dokumentissa on musiikillisen analyysin täydellinen poissaolo. Elokuvassa ei edes mainita sitä erikoista kaksijakoisuutta, joka leimasi koko Dannyn varhaista tähtikautta: ristiriitaa hänen kilttien suomenkielisten iskelmälevytystensä ja vaarallista rock-imagoa rakentavien, englanniksi laulettujen kesäkiertueittensa välillä.”
Englannin 1. divisioonan kausi 1991–1992

Englannin 1. divisioonan kausi 1991–1992 oli viimeinen kausi, jolloin 1. divisioona oli Englannin jalkapalloliigan korkein taso. Seuraavalla kaudella sen korvasi Valioliiga. Mestaruuden voitti Leeds United neljän pisteen erolla Manchester Unitediin ja seitsemän pisteen erolla Sheffield Wednesdayhyn. Sarjasta putosivat Luton Town, Notts County ja West Ham United. Maalikuninkuuden voitti 29 maalia tehnyt Ian Wright, joka kauden alkupuolella syyskuussa 1991 siirtyi Crystal Palacesta Arsenaliin.
Parhaat maalintekijät.
Lähde: Transfermarkt
Broadway (albumi)

Broadway on Renée Flemingin studioalbumi, joka julkaistiin 7. syyskuuta 2018.
Albumi sisältää kappaleita eri musikaaleista.
Solus (käyttöjärjestelmä)

Solus on itsenäinen Linux-jakelupaketti työpöytäkäyttöön. Se on jatkuvasti päivittyvä jakelu (engl. Rolling Release) iskulauseella "Asenna tänään. Vastaanota päivityksiä ikuisesti" (engl. "Install Today, Updates Forever"). Solus sisältää laajan valikoiman työpöytäympäristöjä riippuen julkaisusta. Vaihtoehdot ovat Soluksen oma Budgie-työpöytä, GNOME, MATE, ja pian KDE Plasma.
Versiot.
Solus on saatavilla tällä hetkellä kolmena versiona:
Peter O 'Connor työstää versiota KDE Plasma-työpöydälle
Kolmijalkainen mies

Kolmijalkainen mies on Reijo Mäen vuonna 2010 ilmestynyt 21. Vares-dekkari. 
"Kolmijalkaisen miehen" aiheina ovat taideväärennökset, itärikollisuus, huumekauppa ja pornoteollisuus. Kirjassa novellikirjailija Luusalmi alkaa samaistaa itsensä Mika Waltariin. Miehen alkoholismi ja houreet etenevät siihen pisteeseen, että hänet on toimitettava Kupittaan mielisairaalaan hoitoon. Rikollisia kirjassa edustaa muun muassa kansainvälisen tason slummiksi muuttuneelle Varissuolle Algeriasta kulkeutunut Muammar Gaiffari.
Kirjassa on intertekstuaalinen viittaus Mika Waltarin romaaniin Neljä päivänlaskua. Kolmijalkainen mies viittaa Otto Mäkilän maalaukseen "Vaellus", jonka Waltari kirjassaan ja todellisuudessakin osti. Toisaalta ”kolmijalkainen mies” on myös kirjan kadoksissa oleva pornotähti Jalkanen. 
Vastaanotto.
Kirja oli ilmestymisvuonnaan 2010 kolmanneksi myydyin kotimainen kaunokirjallinen teos ja sitä myytiin 55 000 kappaletta. Turun Sanomien Matti Komulaisen mielestä "Kolmijalkainen mies" on Mäkeä parhaimmillaan. Helsingin Sanomien Keijo Kettusen mielestä Mäki pysyy aikuisviihdettä kuvatessaan yllättävänkin pitkälti hyvän maun rajoissa ja kirja kuuluu Vares-saagan parempaan puoliskoon. Keskisuomalaisen Mikko Variksen mukaan Mäellä on tarkka korva ihmisten puheille.
Jokohaman metro

Jokohaman metro () on Japanin Jokohaman kaupunkia palveleva metrojärjestelmä. Sitä hallinnoi Jokohaman kaupungin liikennelaitos (). Järjestelmään kuuluu kaksi linjaa, sininen linja ja vihreä linja, joiden yhteispituus on 53,4 kilometriä ja joilla on 40 asemaa. Vuonna 2015 Jokohaman metro kuljetti noin 232 miljoonaa matkustajaa; päivittäin käyttäjiä oli sinisellä linjalla noin 520 000, vihreällä 130 000.
Historia.
Jokohaman kaupunginvaltuusto päätti metrojärjestelmän rakentamisesta heinäkuussa 1966. Kaupungin maaperä tunnetaan heikkoudestaan: rakennustöiden edetessä kohdattuja vaikeita olosuhteita ratkaistiin eri keinoin, joilla oli oma vaikutuksensa maanrakennustekniikan kehittymiseen. Sinisen linjan ensimmäinen, 5,2 kilometrin pituinen osuus avattiin liikenteelle joulukuussa 1972. Sen jälkeen linjaa vähitellen pidennettiin niin, että se saavutti nykyisen yli 40 kilometrin mittansa vuonna 1999. Sitä lyhyempi vihreä linja avattiin vuorostaan vuonna 2008. 
Linjat.
Jokohaman metroon kuuluu virallisesti kolme linjaa, mutta niistä kahta liikennöidään yhtenä, 40,4 kilometrin pituisena sinisenä linjana. Se kulkee pohjois–eteläsuuntaisesti Azaminosta kaupungin keskiosien halki Shin-Yokohaman ja Jokohaman rautatieasemien kautta Totsukaan ja Fujisawan kaupungin Shōnandaihin saakka. Sinisellä linjalla ajetaan myös "kaisoku"-pikavuoroja, jotka ohittavat osan asemista. Vihreä linja palvelee puolestaan kaupungin pohjoisosien lähiöitä ja siltä on kahdelta asemalta vaihtoyhteys siniselle linjalle. Molemmilta linjoilta on lisäksi useita vaihtoyhteyksiä eri rautatieyhtiöiden, JR Higashi-Nihonin, Tōkyūn, Keikyūn, Sōtetsun, Jokohama-pikarautatien ja Odakyūn linjoille.
Penikat

Penikat on osa Kivalot-vaaramuodostelmaa. Penikat kuuluvat Martimoaavan soidensuojelualueeseen, joka sijaitsee Keminmaan ja Simon pohjoisosissa.
Penikoihin kuuluvat:
Coline Serreau

Coline Serreau (s. 29. lokakuuta 1947 Pariisi) on ranskalainen käsikirjoittaja, elokuvaohjaaja ja näyttelijä. Serreau aloitti elokuvauransa yhteiskunnallisilla elokuvilla, mutta varsinaista kaupallista menestystä hän on niittänyt komedioillaan, kuten "Villi aviokriisi".
Ura.
Serreau aloitti näyttelijän uransa vuonna 1970: hänen ensimmäinen näyttämönsä oli Théâtre du Vieux-Colombier. Serreaulla oli roolitehtäviä muun muassa William Shakespearen ja Bertolt Brechtin näytelmissä. Lisäksi hän näytteli itsekirjoittamissaan teoksissa. Serreaun ohjaajana toimi useaan otteeseen sveitsiläinen Benno Besson (1922–2006).
Serreaun ensimmäinen elokuvatyö oli käsikirjoittajana ja näyttelijänä Jean-Louis Bertucellin (1942–2014) ohjaamassa teoksessa "On s'est trompé d'histoire d'amour" (1973). Serreau ohjasi 1970-luvulla muutaman yhteiskunnallisesti kantaa ottavan elokuvan, mutta hänen varsinaiset kassamenestyksensä olivat komedioita, kuten "Trois hommes et un couffin" (1985) ja "Äiti! Sängyssäsi on valkoinen mies!" ("Romuald et Juliette", 1989). Elokuvissaan Serreau käsittelee aikakautensa tapoja ja seksuaalisia tabuja hienovaraisen huumorin ja ironian keinoin.
Komediasta "Trois hommes et un couffin" tehtiin vuonna 1987 Hollywood-versio "Kolme miestä ja baby" ("Three Men and a Baby") ohjaajanaan Leonard Nimoy.
Coline Serreaun isä oli teatteriammattilainen Jean-Marie Serreau (1915–1973).
Carouge

Carouge on kaupunki Sveitsissä Geneven kantonissa. Kaupungissa on runsaat 22 000 asukasta. 
Maantiede.
Carouge sijaitsee Genevenjärven lounaispuolella ja Geneven eteläpuolella. Kaupunki rajoittuu pohjoisessa Arvejokeen. Sen naapurikaupunkeja ovat pohjoisessa Geneve, idässä Veyrier ja lännessä Lancy. Carouge muodostaa yhtenäisen kaupunkialueen naapurikuntiensa kanssa.
Liikenne.
Carougesta on moottoritieliityntä (A1a) moottoritielle A1 Perlyyn.
Veyrier

Veyrier on kaupunki Sveitsissä Geneven kantonissa. Kaupungissa on runsaat 11 000 asukasta. 
Maantiede.
Veyrier sijaitsee Genevenjärven lounaispuolella ja Geneven eteläpuolella. Kaupunki rajoittuu pohjoisessa Arvejokeen. Sen naapurikaupunkeja pohjoisessa ovat Geneve ja Carouge, idässä Veyrier rajoittuu Ranskaan.
Toivo K. Laakso

Toivo Kustaa Laakso (6. kesäkuuta 1899 Tampere – 6. maaliskuuta 1979) oli suomalainen diplomi-insinööri, joka työskenteli radiotekniikan ja akustiikan aloilla ja harrasti myös parapsykologiaa.
Laakson vanhemmat olivat kauppias Ville Wessman ja Hymmi Armida Irene Fagerlund. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1919 ja valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1926. Laakso teki opintomatkat Englantiin 1932, Unkariin 1934 ja Yhdysvaltoihin 1939.
Laakso oli Teknillisen korkeakoulun radiolaboratorion assistentti vuosina 1926–1931, Posti- ja lennätinhallituksen yleisradioinsinööri 1929–1933 ja Yleisradion yli-insinööri 1934–1937. Hän oli Tampereen teknillisen oppilaitoksen heikkovirtatekniikan lehtori vuosina 1938–1946 ja Helsingin teknillisessä oppilaitoksessa yli-opettajana 1947–1952 ja rehtorina 1948–1952. Hän omisti Helsingissä sähköakustisen insinööritoimiston Sain vuosina 1939–1940 ja akustisen insinööritoimisto T. K. Laakson vuodesta 1953 alkaen. Laakso oli yksi Ääniteknillinen Yhdistys ry:n perustajia vuonna 1943.
Laakso kuoli vuonna 1979 ja hänet on haudattu Helsingissä Hietaniemen hautausmaalle. 
Julkaisuja.
Nimellä "T. K. Laakso":
Onex

Onex on kaupunki Sveitsissä Geneven kantonissa. Kaupungissa on vajaat 20 000 asukasta. 
Maantiede.
Onex sijaitsee Genevenjärven lounaispuolella ja Genevestä viitisen kilometriä lounaaseen. Kaupunki rajoittuu pohjoisessa Rhônejokeen. Sen naapurikuntia ovat lännessä Confignon, pohjoisessa Vernier, idässä Lancy ja etelässä Plan-les-Ouates. Onex muodostaa yhtenäisen kaupunkialueen naapurikuntiensa kanssa.
Heyshamin ydinvoimalaitos

Heyshamin ydinvoimalaitos () on kahdesta yksiköstä, joista kummallakin on kaksi AGR-tyyppistä reaktoria, koostuva ydinvoimala Ison-Britannian luoteisrannikolla. Sillä on hallussaan ennätys pisimpään käynnissä olleena kaupallisena ydinvoimalana.
Kirklees

Kirklees on noin asukkaan metropolihallintopiiri "(metropolitan borough)" Länsi-Yorkshiren metropolikreivikunnassa Pohjois-Englannissa. Sen hallinnollisena keskuksena toimii Huddersfieldin kaupunki, ja muita asutuskeskuksia ovat Holmfirth, Kirkburton, Mirfield, Heckmondwike, Cleckheaton, Dewsbury ja Batley. Kirklees sijaitsee Leedsin ja Manchesterin välillä.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa väestöstä 11 prosenttia oli syntynyt Ison-Britannian ulkopuolella. Uskonnoltaan asukkaista 53 prosenttia oli kristittyjä, 24 prosenttia uskonnottomia ja 14 prosenttia muslimeita.
Tarinan mukaan Robin Hood on haudattu Kirkleesiin.
Sapporon metro

Sapporon metro () on Japanin Hokkaidōn saarella sijaitsevaa Sapporon kaupunkia palveleva metrojärjestelmä. Sitä hallinnoi Sapporon kaupungin liikennelaitos (). Järjestelmään kuuluu kolme linjaa, Nanboku-linja, Tōzai-linja ja Tōhō-linja, joiden yhteispituus on 48,0 kilometriä ja joilla on 49 asemaa. Vuonna 2015 Sapporon metro kuljetti noin 220,6 miljoonaa matkustajaa.
Historia.
1950-luvulta lähtien Sapporo kasvoi voimakkaasti, ja syntyi tarve tehokkaalle joukkoliikenneratkaisulle. Kaupunkiin päätettiin rakentaa metro, sillä se toimisi hyvin myös Hokkaidōn vaativissa ilmasto-olosuhteissa. Rakennustyöt aloitettiin maaliskuussa 1969 ja ensimmäinen, 12,1 kilometrin mittainen Nanboku-linjan osuus avattiin liikenteelle vuoden 1971 joulukuussa vain muutamaa kuukautta ennen Sapporon talviolympialaisia. Sapporon metro oli neljäs Japanissa avattu metro. Tōzai-linjan ensimmäinen osa valmistui vuonna 1976, Tōhō-linjan vuonna 1988. Toistaiseksi viimeinen laajennus valmistui Tōzai-linjalle vuonna 1999. 
Sapporon metro on kumipyörämetro, jossa juna julkee kumirenkailla maahan asennettua ohjauskiskoa pitkin. Se oli ensimmäinen vastaavanlaista tekniikkaa laajamittaisesti käyttöön ottanut metro. Metrossa hyödynnettiin myös laajalti uutta tietokoneavusteista teknologiaa.
Linjat.
Sapporon metroon kuuluu kolme linjaa. Nanboku- ja Tōhō-linjat ovat pohjois–eteläsuuntaisia linjoja, jotka kulkevat rinnakkain kaupungin keskustan ja Sapporon rautatieaseman kautta. Tōzai-linja on itä–länsisuuntainen linja, joka risteää Nanboku- ja Tōhō-linjojen kanssa Ōdōrin metroasemalla. Sieltä on vaihtoyhteys myös Sapporon raitiolinjalle.
Pitkäjärvi (kaupunginosa)

Pitkäjärvi on Mikkelin 13. kaupunginosa, joka sijaitsee Mikkelin ydinkeskustasta noin 2–3 kilometriä lounaaseen. Kaupunginosassa on osa Urpolanlampea sekä Pitkäjärveä, jonka mukaan kaupunginosa on saanut nimensä.
Kattilansilta

Kattilansilta on Mikkelin 12. kaupunginosa. Se sijaitsee Urpolanjoen eteläpuolella, Mikkelin keskustasta noin 1,5–2,5 kilometriä etelään. Kaupunginosaa rajaa osaltaan etelässä Laajalampi, luoteessa Urpolanlampi ja koillisessa Kattilanlahti.
Punta de Tarifa

Punta de Tarifa on niemi Gibraltarinsalmessa Etelä-Espanjassa. Se on Pyreneiden niemimaan ja Manner-Euroopan eteläisin kohta ja kuuluu samalla maapallon äärimmäisiin paikkoihin. 
Punta de Tarifa on niemi, joka sijaitsee Isla de las Palomasin saaressa Costa de la Luzin eteläosassa Cádizin maakunnassa. Marokkoon on matkaa noin 14 km. Tarifan kaupunki sijaitsee lähellä. Saari oli sotilasaluetta vuoteen 2001 asti. Keinotekoinen kannas yhdistää saaren mantereeseen.
Nicolas Beaudin

Nicolas Beaudin (s. 7. lokakuuta 1999 Châteauguay, Québec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja. Chicago Blackhawks varasi Beaudinin ensimmäisellä kierroksella 27. pelaajana kesällä .
Pelityyli.
"The Sports Forecaster" -sivuston mukaan Beaudin on laadukas kiekollinen puolustaja, joka luistelee hyvin ja syöttää erinomaisesti. Hän erottuu edukseen ennen kaikkea visiollaan ja peliälyllään. Beaudin kykenee tekemään paljon pisteitä ja hän antaa fiksuja ja riskittömiä syöttöjä omassa puolustuspäässä. Beaudin ei kuitenkaan ole kovin isokokoinen ja hänen tulisi lisätä massaa ja voimaa. Beaudinilla on kehitettävää myös luistelunopeudessa.
Jatkoaika.com -verkkolehden toimittaja Lassi Alasen mukaan Beaudin on erittäin fiksu kahden suunnan puolustaja, joka liikkuu sulavasti ja avaa peliä tehokkaasti. Alasen mukaan hänellä on erinomainen peliäly ja maksimipotentiaalin saavuttaessaan Beaudin voi nousta Blackhawksin kolmospuolustajaksi, joka pystyy tekemään tulosta ylivoimalla.
Beaudin on itse maininnut ottavansa mallia Jake Gardinerin pelaamisesta.
Ura.
Seuraura.
Beaudin vietti juniorivuotensa pääosin kotikaupungissaan Québecin Châteauguayssa. Hän oli kaudella 2014–2015 Châteauguay Grenadiersin tehokkain puolustaja tehoilla 3+21=24. Beaudin voitti myös QMAAA:n pudotuspelien puolustajien pistepörssin tehoilla 1+12=13. Hän voitti kauden päätteeksi sarjan mestaruuden ja Telus Cupin hopeaa.
Drummondville Voltigeurs varasi Beaudinin 39. pelaajana QMJHL:n varaustilaisuudessa 2015. Hän aloitti kauden 2015–2016 Grenadiersissa, jonka sisäisen tehotilaston Beaudin voitti lukemalla +19. Hän siirtyi kesken kauden kuitenkin Voltigeursin vahvuuteen ja teki 26 runkosarjaottelussa yhden syöttöpisteen ja kolmessa playoff-ottelussa yhden maalin. Kaudella 2016–2017 Beaudin oli tehoilla 5+36=41 joukkueen paras syöttäjä, neljänneksi paras pistemies ja tehokkain puolustaja. Kaudella 2017–2018 hän voitti pelipaikastaan huolimatta Voltigeursin sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 12+57=69, joilla Beaudin jakoi koko QMJHL:n puolustajien pistepörssin toisen sijan Acadie-Bathurst Titanin Noah Dobsonin ja Sherbrooke Phoenixin Thomas Grégoiren kanssa edellään vain Chicoutimi Saguenéensia ja Acadie-Bathurst Titania edustanut Olivier Galipeau. Pudotuspeleissä hän oli tehoilla 3+8=11 Voltigeursin paras syöttäjä ja Beaudin jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Joe Velenon kanssa. Hänet valittiin kauden päätteeksi QMJHL:n toiseen tähdistökentälliseen.
Chicago Blackhawks varasi Beaudinin ensimmäisellä kierroksella 27. pelaajana . Seura sai varausvuoron pelaajakaupassa Nashville Predatorsilta ja varasi häntä aiemmin ensimmäisellä kierroksella myös puolustaja Adam Boqvistin (8. varaus). Saman vuoden marraskuussa Beaudin teki Blackhawksin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen.
Maajoukkueura.
Beaudin on pelannut nuorten maaotteluita.
Ala-Penikka

Ala-Penikka on osa Penikat-vaarajonoa. Penikat kuuluvat osaksi Kivalot-vaaramuodostelmaa. Penikat sijaitsevat Martimoaavan soidensuojelualueella, joka sijaitsee Keminmaan ja Simon pohjoisosissa. Penikoihin kuuluu Yli-Penikka, Keski-Penikka ja Ala-Penikka-vaarat.
Se sijaitsee Simon pohjoisosassa noin 16 kilometriä Viantiestä pohjoiseen.
Muodostuminen.
Ala-Penikan rantakerrostuma syntyi mannerjäätikön reunan peräännyttyä noin 10 400 vuotta sitten. Ala-Penikan laki oli tuolloin noin 60 metrin syvyydessä. Maankohoamisen seurauksena vaaran laki paljastui noin 9 600 vuotta sitten. Siitä muodostui saari, joka oli alttiina kovien myrskyjen synnyttämän aallokon huuhtomiselle. Aallokon kulutus oli voimakkainta vaaran laella ja ylärinteillä, joille muodostui laajoja kalliopaljastumia ja rantakivikkoja. Maankohoamisen seurauksena vaaran rinteille syntyi sarja allekkaisia rantavalleja. Vaaran ylärinteillä rantakerrostumat koostuvat isoista kivistä ja lohkareista.
Geologia.
Peruskallio on pääosin gabroa ja anortosiittia. Vaaran eteläsivulla on vähän graniittia. Vaaran juurella olevissa pirunpelloissa on lisäksi kvartsiitti-, graniitti-, emäksisiä liuske-, fylliittilohkareita ja hieman ultramafisia-, gabro-, vihreäkivi- ja dolomiittilohkareita. Kivikot koostuvat pääasiassa gabrosta, mutta kivikoissa esiintyy myös muuta kiviainesta, mm. kvartsiitteja ja joitakin dolomiittilohkareita.
Kasvillisuus.
Avoimia muinaisrantakivikoita peittävät jäkälät. Tummilla kivillä on ruskeankeltaisia nystyjäkäliä. Kivien väleissä kasvaa poronjäkälää ja hirvenjäkäliä sekä useita torvijäkäliä. Kivikkoa reunustavat suopursut, vaivaiskoivut ja käkkyräiset männyt. Metsänreunassa kivikot muuttuvat sammalpeitteisiksi. Kvartsiittikiviä peittävät eri karttajäkälät varsinkin keltakarttajäkälät, kiventierat ja nystyjäkälät.
Kallionraoissa viihtyy sanikkaista kallioimarre ja metsäimarre. Kallion lakia peittävät sammalien ohella monet hirvenjäkälät, lumijäkälät, okajäkälät ja torvijäkälät. Paikoin kuivemmilla paikoilla kasvaa ketunliekoa.
Puiden lahottajista alueelta on havaittu mm. riekonkääpä, sirppikääpä, metsäkasveista karjalanruusu ja suolajeista suopunakämmekkä.
Metsät.
Kallioiden välejä peittävät varvikot, vaivaiskoivut ja puista raita. Siellä täällä on mäntyjä ja keloja. Kalliovaarojen välissä ja alarinteillä on enimmäkseen vanhoja kuusikoita ja ylempänä mäntyvaltaisia kuivahkoja kankaita.
Linnut.
Ala-Penikan vaara toimii etelästä ja kaakon suunnasta tuleville muuttolinnuille maamerkkinä, johon suunnata muuttonsa. Alueelta on tehty havaintoja maakotkasta vuosittain.
Keski-Penikka

Keski-Penikka on osa Penikoiden vaarajonoa. Penikat kuuluvat osaksi Kivalot-vaaramuodostelmaa. Penikat sijaitsevat Martimoaavan soidensuojelualueella, joka sijaitsee Keminmaan ja Simon pohjoisosissa. Penikoihin kuuluu Yli-Penikka, Keski-Penikka ja Ala-Penikka vaarat.
Keski-Penikka sijaitsee Keminmaan pohjoisosassa noin kuusi kilometriä Puukkokummusta etelälounaaseen.
Muodostuminen.
Keski-Penikan rantakerrostuma syntyi mannerjäätikön reunan peräännyttyä noin 10 400 vuotta sitten. Keski-Penikan laki oli tuolloin yli 30 metrin syvyydessä. Maankohoamisen seurauksena vaaran laki paljastui noin 9 600 vuotta sitten. Siitä muodostui saari, joka oli alttiina myrskyjen synnyttämän aallokon huuhtomiselle, joka muodosti laajoja kalliopaljastumia ja rantakivikkoja vaaran laelle.
Maankohoamisen seurauksen vaaran rinteille syntyi sarja allekkaisia rantavalleja. Vaaran ylärinteillä rantakerrostumat koostuvat isoista kivistä ja lohkareista.
Geologia.
Rantakivikot koostuvat pääasiassa gabrosta. Muodostumassa on myös länsiluoteesta paikalle kuljettamaa kiviainesta, mm. kvartsiitteja. Peruskallio on pääosin gabroa, joka asteittain muuttuu anortosiitiksi ja kaakkoispuolella ultramafisiksi kiviksi. Vaaran itäpuolen kivikko on osin louhikkoa ja kauempana kalliosta pienikivistä lohkareikkoa. 90% itäpuolen kivikosta on ultramafista kiveä.
Kasvillisuus.
Kallioharjanteita peittävät sammal- ja jäkäläpatjat. Kvartsiittikivillä viihtyvät eri karttajäkälät. Graniittikiviä taasen peittävät pääosin karttajäkälät ja niiden väliin työntyy nystyjäkäliä. Paikoin kivien pinnoilla on myös napajäkäliä ja tinajäkäliä. Itärinteen kivikkoa reunustavat ultramafiset kalliojärkäleet, joiden raoissa kasvaa runsaasti kallioimarretta ja karvakiviyrttiä.
Itärinteellä kasvaa runsaasti pohjansinivalvattia ja hiirenporrasta, metsäkurjenpolvea ja metsäkortetta. Loivilla seinämillä on metsälauhaa. Jäkälistä kalliolla kasvaa kalliolaakajäkälää, pahtanystyjäkälää, sammallaakajäkälää, suomulimijäkälää. Varvikko koostuu mustikasta ja juolukasta.
Metsät.
Kallioiden välisissä notkelmissa kasvaa pihlajia ja haapoja.
Vaaraa läheisyydessä suurin osa metsistä on uutta kangaskuusikoita. Paikoin on pieniä lehtomaisia kangas alueita ja yksittäisiä lehtoja. Kallioiset metsät ovat enimmäkseen kitukasvuisia männiköitä. Itärinteellä on kuusivaltaisia lehtomaista kangasta tai lehtometsää. Laella on harvapuustoisia metsäpainanteita, joissa kasvaa käkkyräisten mäntyjen ohella hieskoivuja, haapoja ja pihlajia.
Retkeily.
Keski-Penikan laella sijaitsee 2009 vuonna rakennettu Kivalon-autiotupa sekä vanha palovartijan torni, joka toimii nykyään näköalatornina. Keski-Penikan laella ei ole vesipistettä, mutta puolentoista kilometrin päässä sijaitsee Kivalon Jääkärikämppä-päivätupa, jonka läheisyydessä on lähdepuro.
Keski-Penikalle kulkee lyhyt, mutta vaativa Keski-Penikan näkötornin-retkeilyreitti. Reitti alkaa Kivalon P-paikalta ja reitin pituus on noin kaksi kilometriä suuntaansa. Reitti on lyhyt, mutta vaativuutta lisää pirunpelto, jonka läpi reitti kulkee.
Kioton metro

Kioton metro () on Japanin Kioton kaupunkia palveleva metrojärjestelmä. Sitä hallinnoi Kioton kaupungin liikennelaitos (). Järjestelmään kuuluu kaksi linjaa, Karasuma-linja ja Tōzai-linja, joiden yhteispituus on 31,2 kilometriä ja joilla on 32 asemaa. Vuonna 2015 Kioton metro kuljetti noin 136 miljoonaa matkustajaa; päivässä matkustajia oli keskimäärin noin 372 000.
Historia.
Kioton metron rakentaminen kaupungin julkisen liikenteen runkoverkoksi aloitettiin vuonna 1974, samalla kuin kaupungin raitioliikennettä ajettiin alas. Viimeinen raitiolinja lakkautettiin vuonna 1978. Metron Karasuma-linjan ensimmäisen, 6,6 kilometrin mittaisen osuuden rakennustyöt kestivät kuusi ja puoli vuotta ja se avattiin liikenteelle toukokuussa 1981. Sen jälkeen linjaa pidennettiin useaan otteeseen, viimeksi vuonna 1997, jolloin avattiin myös Tōzai-linjan ensimmäinen 12,7 kilometrin mittainen osuus. Tōzai-linjaa laajennettiin vuosina 2004 ja 2008, jolloin verkosto saavutti nykyiset mittansa.
Linjat.
Kioton metroon kuuluu kaksi linjaa. Karasuma-linja on pohjois–eteläsuuntainen linja, joka kulkee Kokusaikaikanin metroasemalta Kioton kansainväliseltä kokouskeskukselta kaupungin keskustan halki Kioton rautatieasemalle ja siitä etelään Takedaan, jossa se kohtaa Kintetsu-rautateiden Kioto-linjan. Tōzai-linja vuorostaan kulkee kaupungin keskustan halki lännestä itään, kääntyy etelään Yamashinan suuralueella ja jatkaa Rokujizōhon, jossa on vaihtoyhteys JR Nishi-Nihonin Nara-linjalle. Kaksi metrolinjaa risteävät toistensa kanssa Karasuma-Oiken metroasemalla.
Kioton metro harjoittaa vastavuoroista läpiajoliikennettä muiden rautatieyhtiöiden linjoille: Karasuma-linjalta Kintetsun Kioto-linjalle Naran suuntaan ja Tōzai-linjalta Keihanin Keishin-linjalle Ōtsuun.
Taikaa

Taikaa on suomalaislaulaja Dannyn alkusyksystä 1997 julkaistu albumi. Sen kappale ”Läpi harmaan kiven” on tehty 80-vuotisen Suomen kunniaksi, ja Danny teki myös Läpi harmaan kiven -nimisen Enson työntekijöille suunnatun konserttikiertueen elo-syyskuussa. Levyn nimikappale ”Taikaa” muodostui radiohitiksi.
Albumi oli Dannyn viimeinen, josta julkaistiin C-kasettiversio.
Miglitoli

Miglitoli (C8H17NO5) on aminosokereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä diabeteksen hoitoon.
Ominaisuudet ja käyttö.
Miglitoli on puolisynteettinen deoksinojirimysiinin johdannainen. Huoneenlämpötilassa se on kiteistä ainetta. Miglitoli on α-glukosidaasientsyymin inhibiittori. Entsyymin toiminnan estymisen vuoksi polysakkaridien pilkkoutuminen esimerkiksi glukoosiksi hidastuu. Tämän seurauksena verensokeritason muutokset eivät ole yhtä suuria. Miglitolia voidaan käyttää ainoana kakkostyypin lääkehoitona, mutta tyypillisempää on, että sitä käytetään yhdessä muiden lääkeaineiden kanssa.
Tyypillisimpiä miglitolin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat vatsavaivat kuten vatsakipu, turvotus, ripuli ja ilmavaivat. Haittavaikutukset ovat tyypillisimpiä hoidon alkaessa.
Bromoksiniili

Bromoksiniili tai bromoksyniili (C7H3NBr2O) on aromaattisiin nitriileihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa rikkaruohomyrkkynä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa bromoksiniili on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen vain vähäisessä määrin ja liukenee paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, asetoniin ja tetrahydrofuraaniin. Bromoksiniilin herbisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää osana fotosynteesiä olevia auringonvalon aktivoimia hapetus–pelkistys- ja fosforylaatioreaktioita. Tämän lisäksi se estää hapettavaa fosforylaatiota. Yhdiste on lievästi myrkyllistä nisäkkäille, mutta hyvin myrkyllistä linnuille ja kaloille.
Bromoksiniiliä valmistetaan natriumhypobromiitin ja p-hydroksibentsonitriilin välisellä reaktiolla. Yhdistettä käytetään rikkaruohomyrkkynä muun muassa vilja-, sipuli-, valkosipuli- ja pellavapelloilla sekä nurmilla. Yhdiste levitetään jauheena tai liuoksena. Bromoksiniili on sallittu käytettäväksi rikkaruohomyrkkynä muun muassa Yhdysvalloissa ja Euroopan unionin alueella.
Vadelmaketoni

Vadelmaketoni (C10H12O2) on aromaattinen fenoleihin ja ketoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään elintarvikkeissa aromiaineena ja hajusteissa.
Ominaisuudet ja biosynteesi.
Huoneenlämpötilassa vadelmaketoni on väritöntä kiteistä ainetta. Sillä on vadelmainen haju ja maku. Yhdiste liukenee vain vähäisessä määrin veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin tai propyleeniglykoliin.
Vadelmaketonia esiintyy useiden kasvien hedelmissä, esimerkiksi vadelmassa, mansikassa ja ananaksessa. Se on yksi tärkeimpiä vadelman aromin komponenteista. Kasvit muodostavat vadelmaketonia malonyylikoentsyymi-A:sta ja p-kumaryylikoentsyymi-A:sta. Ensimmäisessä vaiheessa bentsaaliasetonisyntaasientsyymi kondensoi nämä lähtöaineet p-hydroksibentsaaliasetoniksi, jonka eräs reduktaasientsyymi pelkistää vadelmaketoniksi.
Valmistus ja käyttö.
Vadelmaketonia voidaan valmistaa p-hydroksibentsaldehydin ja asetonin välisellä aldolikondensaatioreaktiolla. Tätä reaktiota katalysoivat vahvat emäkset. Reaktiossa muodostuu p-hydroksibentsaaliasetonia, joka pelkistetään vedyttämällä vadelmaketoniksi. Yhdistettä voidaan valmistaa myös fenolin ja metyylivinyyliketonin välisellä Friedel–Crafts-alkylointireaktiolla.
Vadelmaketonia käytetään ainesosana hajusteissa ja aromiaineissa haluttaessa tuotteeseen vadelmankaltaista aromia tai tuoksua.
Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
2,3-butaanidioli

2,3-butaanidioli (C4H10O2) on dioleihin eli kaksi hydroksyyliryhmää sisältäviin alkoholeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään liuottimena ja orgaanisen kemian synteesien lähtöaineena.
Ominaisuudet.
2,3-butaanidioli on huoneenlämpötilassa väritöntä ja siirappimaista nestettä. Yhdisteellä on kolme stereoisomeeria, jotka ovat optisesti aktiiviset (+)- ja (-)-enantiomeerit sekä optisesti inaktiivinen mesoisomeeri. Aine liukenee erittäin hyvin veteen ja polaarisiin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin ja asetoniin. 2,3-butaanidioli voidaan hapettaa asetoiiniksi tai diasetyyliksi. Yhdiste reagoi karboksyylihappojen kanssa estereiksi ja aldehydien ja ketonien kanssa asetaaleiksi.
Valmistus ja käyttö.
2,3-butaanidiolia muodostuu sivutuotteena sokerien käymisessä ja tähän perustuivat varhaisimmat yhdisteen valmistusmenetelmät. Nykyään valmistus perustuu 2,3-buteenioksidin hydrolyysiin emäksisissä olosuhteissa. Reaktiossa muodostuu eri stereoisomeerien seos.
2,3-butaanidiolia käytetään väriaineiden, kumien ja hartsien liuottamiseen. Yhdistettä käytetään myös ristisitojana valmistettaessa eräitä polyuretaanimuoveja ja siitä valmistetaan myös polyestereitä, hartseja ja muovinpehmentimiä.
Reisjärven seurakunta

Reisjärven seurakunta on Reisjärven kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Oulun hiippakuntaan ja Kalajoen rovastikuntaan.
Reisjärven seurakunta perustettiin 1600-luvulla Kalajoen seurakuntaan kuuluneeksi rukoushuonekunnaksi. Vuonna 1826 se muutettiin kappeliseurakunnaksi, ja sellaisena se kuului vuodesta 1838 lähtien Haapajärven seurakuntaan. Itsenäiseksi seurakunnaksi se muutettiin vuonna 1876.
Herätysliikkeet.
Reisjärven seurakunta kuuluu muun Kalajokilaakson tavoin herätysliikkeiden maantieteelliseen kohtaamisalueeseen. Reisjärvi kuuluu vanhoillislestadiolaisuuden yhtenäiseen kannatusalueeseen. Reisjärvellä on jossain määrin kannatusta myös herännäisyyden parissa.
Papisto.
Muun muassa seuraavat henkilöt ovat toimineet Reisjärven seurakunnan kirkkoherroina:
Sievin seurakunta

Sievin seurakunta on Sievin kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Oulun hiippakuntaan ja Kalajoen rovastikuntaan.
Sievin seurakunta perustettiin vuonna 1650 Kalajoen seurakuntaan kuuluneeksi rukoushuonekunnaksi. Vuonna 1702 se muutettiin kappeliseurakunnaksi ja vuonna 1862 itsenäiseksi seurakunnaksi.
Herätysliikkeet.
Sievin seurakunta kuuluu muun Kalajokilaakson tavoin herätysliikkeiden maantieteelliseen kohtaamisalueeseen. Sievi kuuluu vanhoillislestadiolaisuuden yhtenäiseen voimakaaseen kannatusalueeseen. Sievissä on voimakasta kannatusta myös herännäisyyden parissa.
Papisto.
Muun muassa seuraavat henkilöt ovat toimineet Sievin seurakunnan kirkkoherroina: