tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Indra Nooyi

Indra Nooyi (s. 28. lokakuuta 1955) on PepsiCo:n hallituksen puheenjohtaja, pää- ja toimitusjohtaja. Hän syntyi ja opiskeli Madrasissa, Intiassa (B.A./B.Sc.) ja jatkoi opintojaan Yalessa Yhdysvalloissa (MBA).
Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli hänet vuoden 2017 maailman vaikutusvaltaisimpien naisten listallaan sijalle 11. Talousjulkaisu Fortune sijoitti hänet talouselämän yhdysvaltalaisten naisvaikuttajien 2. sijalle samana vuonna. 
Hän on pyrkinyt ohjaamaan yrityksen tuotantoa vähemmän epäterveelliseen suuntaan.
Vuonna 2018 kansainvälinen krikettiliitto nimitti hänet tärkeään johtotehtävään.
Lluís Guinó

Lluís Guinó i Subirós (s. 1969 Besalú) on katalonialainen poliitikko. Hän on toiminut kansanedustajana Katalonian alueparlamentissa vuodesta 2010 alkaen ja hän oli parlamentin ensimmäinen varapuhemies heinäkuusta lokakuuhun 2017, jolloin Carles Puigdemontin johtama hallitus järjesti kansanäänestyksen Katalonian itsenäistymisestä. Hän nousi varapuhemieheksi kesken vaalikauden Lluís Corominasin jättäessä tehtävän siirtyessään Junts pel Sín parlamenttiryhmän ryhmänjohtajaksi.
Kansanäänestyksen ja sitä seuranneen itsenäisyysjulistuksen jälkeen Espanja nosti Katalonian hallituksen ministereitä, parlamentin puhemiehistöä ja eräitä muita avainpoliitikoita vastaan syytteet "kapinasta", josta voidaan tuomita Espanjan lain mukaan jopa 30 vuodeksi vankilaan. Espanjan korkein oikeus käsitteli parlamentin puhemiehistön syytteitä 9. marraskuuta 2017 ja määräsi puhemies Carme Forcadellin maksamaan jopa 150 000 euron takuut vastineeksi siitä, ettei tämä joutuisi tutkintavankeuteen. Forcadell vietti yhden yön vankilassa, mutta vapautui seuraavana päivänä maksettuaan takuut. Oikeus ei hyväksynyt, että Forcadell olisi maksanut takuut jo samana päivänä, jona ne määrättiin ja parlamentin puhemiehistön kolmas sihteeri Joan Josep Nuet arveli, että Forcadell pyrittiin näin saamaan tarkoituksella edes hetkeksi vankilaan. Guinólle ja kolmelle muulle puhemiehistön jäsenelle (Anna Simó, Lluís Corominas ja Ramona Barrufet) määrättiin 25 000 euron takuut, ja syytetyistä vain Nuet päästettiin tutkinnan ajaksi vapaaksi ilman rajoituksia.
Maaliskuussa 2018 Espanjan korkeimman oikeuden tuomari Pablo Llarena yksilöi tarkemmin, millä rikosnimikkeellä kutakin poliitikkoa tultaisiin syyttämään oikeudessa. Tässä yhteydessä kapinasyyte ( lievennettiin Guinón osalta syytteeksi "kansalaistottelemattomuudesta" (), mutta Forcadell ja useita yhä "kapinasta" syytettyjä ministereitä (Jordi Turull, Raül Romeva, Josep Rull ja Dolors Bassa) vangittiin uudelleen heidän tehdessä näin vankilassa seuraa Oriol Junquerasille, Joaquim Fornille, Jordi Sànchezille ja Jordi Cuixartille, jotka olivat olleet yhtäjaksoisesti vangittuina jo loppuvuodesta 2017 alkaen.
Guinó ei ollut Katalonian hallituksen ministerinä, joten hän ei ollut suoraan toimeenpanemassa kansanäänestystä. Häntä vastaan nostettu syyte perustuukin siihen, että Espanjan mielestä Katalonian parlamentin puhemiehistö rikkoi Espanjan lakia salliessaan parlamentissa edes keskustelun mahdollisesta itsenäistymisestä.
Savitaulu

Savitaulu (Akkadi: ṭuppu(m) 𒁾) oli muinaisessa Lähi-idässä käytetty kirjoitusväline, erityisesti nuolenpääkirjoitukseen, pronssikaudella ja rautakaudella. Sumerilainen kulttuuri aloitti ensimmäisenä savitaulujen käyttämisen kirjoitusalustoina noin 3500 eaa., ja Mesopotamian kulttuurit jatkoivat kirjoitusmenetelmän käyttöä aakkoskirjoituksen yleistymiseen asti noin 100 eaa. Savitauluissa merkit painettiin tai piirrettiin pehmeään saveen ruokokynällä. Kirjoituksen tultua valmiiksi savitaulut kuivattiin auringossa, mutta ne saatettiin myös polttaa koviksi uunissa. Usein savitaulut ovat kuitenkin säilyneet sattumalta, koska ne ovat palaneet onnettomuuksien tai konfliktien aiheuttamissa tulipaloissa.
Savitaulujen merkitys tutkimukselle.
Savitaulujen löytyminen ja tulkitseminen mullistivat muinaisen Lähi-idän kulttuurien tutkimisen 1800-luvulla, koska ennen savitaulujen tulkitsemista Raamattua pidettiin ihmiskunnan vanhimpana kirjallisena teoksena.
Jeannette Sorrell

Jeannette Sorrell (s. 1965 San Francisco, Kalifornia) on yhdysvaltalainen cembalisti ja kapellimestari. Hänen opettajiensa joukossa olivat Roger Norrington, Leonard Bernstein ja Gustav Leonhardt. Hän sai taiteilijadiplominsa Oberlinin konservatoriosta vuonna 1990 ja opetti sen barokkiesitysinstituutissa tämän jälkeen vuoteen 1994 saakka. Hän on esiintynyt eri maissa resitalistina ja lisäksi konserttosolistina muun muassa Ohion kamariorkesterin kanssa. 
Sorrell perusti vuonna 1992 Clevelandin barokkiorkesterin eli Apollo's Firen. Hän on vieraillut useiden johtavien yhdysvaltalaisorkestereiden kapellimestarina. Hänen saamiensa tunnustusten joukossa on Erin Body -palkinto vuodelta 1994. Hän on levyttänyt muiden muassa Johann Sebastian Bachin tuotantoa.
Andreea Chițu

Andreea Stefania Chițu (s. 7. toukokuuta 1988 Bolintin-Vale) on romanialainen judon Euroopan-mestari ja MM-mitalisti.
Chițu saavutti alle 52 kg:n painoluokassa MM-hopeaa Tšeljabinskissa 2014 hävittyään loppuottelussa Majlinda Kelmendille ja Astanassa 2015, jolloin hävisi finaalissa Misato Nakamuralle. Hän sai samassa sarjassa MM-pronssia Pariisissa 2011 ja sijoittui viidenneksi Rio de Janeirossa 2013. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui seitsemänneksi ja Lontoossa 2012 yhdeksänneksi
Chițu voitti 52-kiloisissa kultaa Bakun Euroopan kisoissa 2015. EM-kilpailuissa hän on saavuttanut kultaa Tšeljabinskissa 2012, hopeaa Budapestissa 2013 ja Prahassa 2020 sekä pronssia Montpellier’ssa 2014 ja Kazanissa 2016 sekä sijoittunut seitsemänneksi Tel Avivissa 2018.
Chițu saavutti alle 23-vuotiaiden EM-kilpailujen 57 kg:n painoluokassa kultaa 2010 sekä hopeaa 2008 ja 2009. Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän sai 52-kiloisissa pronssia 2006 ja alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa samassa sarjassa pronssia 2004.
Chițu on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa viisi turnausvoittoa, neljä kakkossijaa ja kaksitoista kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental open -kilpailuissa hänellä on neljä voittoa ja kuusi kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten sarjassa neljä Romanian-mestaruutta.
Käärmesaari (Espoo)

Käärmesaari on Espoon ja Helsingin yhteinen ulkoilusaari. Se sijaitsee Miessaarenselän merialueella nelisen kilometriä Haukilahden venesatamasta kaakkoon. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Käärmesaari kuuluu Westendiin; saaren ja Westendin manneralueen välinen etäisyys on runsaat kaksi kilometriä.
Käärmesaaren pinta-ala on 8,2 hehtaaria. Saaren pohjoinen ranta on melko jyrkkä ja sen havupuuvaltaiset metsät ovat levittäytyneet aivan rannan kupeeseen. Itärannan syvää poukamaa reunustavat jyrkät kallioseinämät. Saaren eteläosa on avomeren suuntaan kurottavaa paljasta, suhteellisen loivasti kohti merta laskevaa kalliomaata. Käärmesaaren läntisellä rannalla on yhtäältä punaista sileää graniittikalliota, toisaalta rantaniittyjä ja tervalepikoita. Luoteisrannan mäntyvaltainen tasanne antaa kesäisen auringonlaskun suuntaan. Saaren keskiosassa kasvaa lähinnä mäntyä, alueella on myös kallioita ja niiden välisiä painanteita.
Espoon ja Helsingin välinen raja kulkee aivan Käärmesaaren itäpuolitse. Käärmesaaren ja Lauttasaaren Länsiulapanniemen välissä sijaitsevat Käärmekarit, Läntinen Käärmeluoto ja Pohjoinen Käärmeluoto. Ne kuuluvat Helsingin hallinnolliseen alueeseen. Lauttasaaren rannat häämöttävät Käärmesaaren itärannalta pari kilometriä itäkoilliseen. Käärmesaaren eteläpuolella sijaitsee pitkänomainen kallioluoto Långgrundet.
Luoteen suunnassa lähempänä Espoon manneraluetta sijaitsevat muun muassa Vehkasaari, Korkeasaari ja Tvijälp.
Käärmesaaren ruotsinkielistä nimeä Ormholm on käytetty ainakin 1600-luvulta alkaen. Nimensä mukaisesti saarella on ollut käärmeitä. Suomenkielinen käännös Käärmesaari otettiin kartoille 1930-luvulla.
Ida Flodin

Ida Emilia Basilier Flodin Aavatsmark (29. huhtikuuta 1870 Oulu – 27. kesäkuuta 1957 Oslo, Norja) oli suomalaissyntyinen norjalainen laulaja. 
Flodinin isä oli suomalainen virkamies Frithiof Flodin (1828–1921) ja äiti Fanny Virginia Basilier (1842–1897).Flodin oli sopraano ja lauloi muun muassa Tivoli Opera Eldorado Theaterissa Kristianiassa (Oslo), sillä hän oli liittynyt ruotsalaiseen seurueeseen 1890-luvun puolivälissä.
Flodin vihittiin 1898 norjalaisen upseerin ja kansanedustaja Ivar Aavatsmarkin (1864–1947) kanssa Helsingin Saksalaisessa kirkossa. Ivar ja Ida Aavatsmark saivat kuusi lasta, joista viisi eli aikuisikään. Tytär Fanny Aavatsmark (myöhemmin MacTaggart) oli toimittaja ja asui lähes koko aikuisikänsä Skotlannissa.
Flodin lauloi neidon roolin Jean Sibeliuksen yksinäytöksisen oopperan "Jungfrun i tornet" ("Neito tornissa") kantaesityksessä Helsingissä 7. marraskuuta 1896.
Aavatsmarkit on haudattu perhehautaan Oslon Läntiselle hautausmaalle.
Ella Zeller

Ella Zeller (myöh. Constantinescu, 26. marraskuuta 1933 Moldova Nouă, Romania – 8. maaliskuuta 2025 Hanau, Saksa) oli romanialainen pöytätennispelaaja, joka menestyi varsinkin 1950-luvulla. Hän voitti viisi maailmanmestaruutta sekä vuonna 1958 alkaneissa EM-kilpailuissa yhden Euroopan-mestaruuden. Kaksinpelissä hän ylsi parhaimmillaan kolmasti MM-pronssille.
Zeller valittiin 1995 Kansainvälisen pöytätennisliiton kunniagalleriaan.
Luettelo diplomaattisista edustustoista Pohjois-Koreassa

Tämä on luettelo diplomaattisista edustustoista Pohjois-Koreassa. Tällä hetkellä Pyongyangissa on 24 suurlähetystöä. Lisäksi Pohjois-Koreassa on 2 konsulaattia ja 2 muuta edustustoa.
Monica Ungureanu

Elena Monica Ungureanu (s. 9. tammikuuta 1988 Craiova) on romanialainen judon EM-mitalisti. Hän edustaa CSM Cluj-Napoca -seuraa.
Ungureanu saavutti 48 kg:n painoluokassa pronssia alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2004 ja alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2006. Hän sijoittui samassa sarjassa seitsemänneksi Astanan MM-kilpailuissa 2015. Hän saavutti 48-kiloisissa EM-pronssia Kazanissa 2016 ja Varsovassa 2917. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui jatkosta ensimmäisen ottelun jälkeen.
Ungureanu on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa neljä turnausvoittoa ja kaksi kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental open -kilpailuissa hänellä on kaksi voittoa, kaksi kakkossijaa ja neljä kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kolme Romanian-mestaruutta.
Mariko Härkönen

Mariko Härkönen (s. 1970 Tokio, Japani) on suomalainen elokuvakäsikirjoittaja ja -ohjaaja.
Palkinnot.
Lähde:
Izabella Cywińska

Maria Izabella Cywińska-Michałowska (25. maaliskuuta 1935 – 23. joulukuuta 2023) oli puolalainen teatteri- ja elokuvantuottaja sekä taiteilijakriitikko. Hän toimi 1989–1990 kulttuurin ja taiteen ministerinä. Vuosina 2008–2011 hän oli Varsovan Ateneum-teatterin taiteellinen johtaja. Hänen puolisonsa on Janusz Michałowski.
Abigél Joó

Abigél Joó (s. 6. elokuuta 1990 Budapest) on unkarilainen judon Euroopan-mestari. Hän on kilpaillut alle 78 kg:n sarjassa vuodesta 2010 lähtien. 
Joó voitti 78-kiloisten Euroopan-mestaruuden Wienissä 2010 kukistettuaan loppuottelussa alankomaalaisen Marhinde Verkerkin ja Tšeljabinskissa 2012, jolloin voitti finaalissa Ranskan Audrey Tcheuméon. EM-pronssia hän on saavuttanut joukkuekilpailussa Miskolcissa 2009 sekä alle 78 kg:n painoluokassa Budapestissa 2013, Montpellier’ssa 2014 ja Varsovassa 2017. Lisäksi hän on sijoittunut viidenneksi Istanbulissa 2011 sekä seitsemänneksi Bakun Euroopan kisoissa 2015 ja Kazanin EM-kilpailuissa 2016.
Joó sijoittui Lontoon olympialaisissa 2012 viidenneksi ja Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 seitsemänneksi. Hän oli seitsemäs Pariisin MM-kilpailuissa 2011.
Joó saavutti alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa pronssia alle 70 kg:n sarjassa 2008 ja 2009. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 70-kiloisissa 2009 sekä 78-kiloisissa 2010, 2011 ja 2012 sekä sai pronssia 63-kiloisissa 2007. Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän saavutti 70 kg:n painoluokassa kultaa 2008 ja 2009 sekä 63-kiloisissa pronssia 2007. Alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän saavutti pronssia 63 kg:n sarjassa 2006.
Joó on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa seitsemän turnausvoittoa, kolme kakkossijaa ja kaksitoista kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental open -kilpailuissa hänellä on kolme voittoa, yksi kakkossija ja neljä kolmossijaa. Hän voitti kultaa Kazanin universiadeissa 2013. Hän on voittanut aikuisten sarjassa yhdeksän Unkarin-mestaruutta.
Punaisten Tampereen-päämajan räjähdys 1918

Suomen sisällissodan Tampereen taistelun aikana punaisten Hämeen rintaman (pohjoisen rintaman) päämajassa, Tampereen teknillisessä opistossa, tapahtui 28. maaliskuuta 1918 räjähdys, jolla nähdään olleen merkitystä koko sodan lopputulokseen. 
Punaisten Satakunnan rintaman rintamapäällikkö Kustaa Salminen räjäytti vahingossa käsikranaattilaatikon, minkä myötä räjähdyksessä kuoli ja haavoittui punaisten johtajia. Myös punaisten pohjoisen rintaman ylipäällikkö Hugo Salmela sai räjähdyksessä surmansa. Salminen itse kuitenkin säilyi hengissä onnettomuudesta.
Kimmo Lehtimäki ja Timo Malmi ovat tutkineet räjähdystä käsitteleviä kirjoituksia, ja he ovat selvittäneet, että alun perin Hugo Salmelan kerrottiin kuolleen esikuntaan lentäneestä valkoisten tykistön kranaatista. Kertomus Kustaa Salmisen aiheuttamasta räjähdyksestä ja Salmelan kuolemasta perustuu heidän mukaansa kansanedustaja Emil Saarisen salanimellä Arvid Luhtakanta 1938 julkaisemaansa teokseen "Suomen punakaarti" kirjoittamaansa tarinaan. Sen liitti J. O. Hannula samana vuonna ilmestyneeseen teokseensa "Suomen vapaussodan historia" täydennettyyn laitokseen, ja sen jälkeen kertomusta on esitetty eri versioin tapahtuman kuvauksena.
Ølbyn Nordhøj

Ølbyn Nordhøj on hautakumpu Skandinavian pronssikaudelta, joka sijaitsee Køgessä Ølbyn pohjoispuolella Sjællannissa Tanskassa. Se ajoitetaan kaivauslöytöjensä vuoksi Monteliuksen periodille II eli noin 1500–1300 eaa.
Historiaa.
Hautakumpu kuului maanviljelijän Peder Pedersen maatilaan ja hän oli käyttänyt kumpua lisämaan ottamiseen. Hautakummusta oli jo käytetty vajaa puolet, kun hän vuonna 1880 otti yhteyttä kansallismuseoon, joka oli silloin nimeltään "Museet for de nordiske Oldsager". Sieltä saapui museon tarkastajan Sophus Müllerin ja hän havaitsi kummun keskeltä hyvin säilyneitä puun- ja kaarnan kappaleita. Nämä kuuluivat tammiarkkuun, josta löytyi puoliksi säilynyt naisen luuranko. Naista alettiin kutsua nimellä Ølbyn nainen ().
Vuonna 1901 tehtiin alueelle inventointiretki ja vuonna 1941 hautakumpu rauhoitettiin vuoden 1937 rauhoituslakiin vedoten. Kummusta on otettu valokuva vuonna 1982, jossa sen ympäristöä viljellään ahkerasti, mutta kumpu kasvaa pensaikkoa ja nittykasveja.
Hautakumpu.
Nordhøj on ollut pyöreäpohjainen hautakumpi, jonka halkaisija oli vuonna 1901 26 metriä ja korkeus 3,25 metriä. Muitakin mittauksia tunnetaan: halkaisija 28,3 metriä ja korkeus 4,5 metriä (vuonna 1880) ja halkaisija 30 metriä ja korkeus 5 metriä (1941). Vuonna 1901 kirjoitettiin muistiin, että kummun lakiosa oli tasainen ja että kummun pohjoisosassa oli suoritettu arkeologiset kaivaukset.
Puoliksi kaivetun hautakummun keskikohdasta löytyi lahoamassa oleva tammiarkku, joka oli vuonna 1880 mitattuna 2,5 metriä pitkä ja 0,63 metriä leveä. Arkussa oli luurangon ympärillä odotettavissa olevissa kohdissa koruja ja muita esineitä, joiden perusteella voitiin osittain rekostruoida naisvainajan vaatetusta. Luurangon luut olivat pehmenneet lähes tahnaksi ja vain pääkallo otettiin talteen . Kummusta on löytynyt myös polttohautaus, joka on ajoitettu roomalaiselle rautakaudelle. Siinä vainajan tuhkat ja palaneet luunkappaleet oli koottu hautauurnaan, joka sijoitettiin kummun lakipisteeseen tammiarkun yläpuolelle.
Tine Sundtoft

Tine Sundtoft (s. 9. huhtikuuta 1967 Lillesand) on norjalainen virkailija ja konservatiivipuolueen poliitikko. Hän toimi työnantajajärjestö Næringslivets Hovedorganisasjonin alueellisena johtajana 1995–2005, Länsi-Agderin läänin hallintojohtajana 2005–2013 ja ilmasto- ja ympäristöministerinä 2013–2015.
Hyppylanka

Hyppylanka on elekroniikassa ja sähköalalla käytetty termi hyvin lyhyelle johtokytkennälle kontaktipinnasta toiseen, joissa välietäisyydet ovat yleisesti korkeintaan muutamissa senttimetrissä. Sillä yhdistetään sähkökontaktipinta toiseen laitteen sisällä käyttäen esimerkiksi "jumpperia" tai kuparijohtoa.
Hyppylanka on sinänsä harhaanjohtava ilmaisu, koska kyseessä ei ole lanka, vaan mikä tahansa vaadittavan virran tarvitsema sähköjohde oli kyseessä tasa- tai vaihtovirta.
Pyhän Katariinan luostari (Tallinna)

Pyhän Katariinan luostari oli Tallinnassa nykyisessä Virossa aikanaan toiminut dominikaanien kerjäläisveljien luostari. Luostari perustettiin vuonna 1246 ja sen toiminta lakkasi uskonpuhdistuksen myötä vuonna 1525. Hieman myöhemmin luostari tuhoutui tulipalossa ja näihin päiviin saakka on säilynyt vain luostarin itäsiipi. 
Historia.
Kerjäläisveljestöt saapuivat nykyiseen Viroon kristinuskon leviämisen myötä. Vaatimatonta ja liikkuvaa elämää viettäneet kerjäläisveljet saarnasivat kansankielellä ja heillä oli suuri osuus tavallisen kansan käännyttämisessä. Vilhelm Modenalainen suosi kerjäläisveljistöistä dominikaaneja eli mustia veljiä, jotka pyrkivät jo vuonna 1229 tai 1239 perustamaan luostarin Tallinnan Toompealle. Pyhän Katariinan luostarin perustamisessa onnistuttiin kuitenkin lopulta vasta vuonna 1246 Tallinnan alakaupunkiin. Luostari oli kolmilaivainen, 60 metriä pitkä ja pinta-alaltaan 1 219 neliömetriä. Koonsa puolesta se oli Vanhan-Liivinmaan suurimpia kirkkoja. 1500-luvun alussa luostarissa toimi noviisit mukaan luettuna 30 veljeä. Veljet kävivät uskonnollisista palveluksistaan kauppaa, saaden kaupungin varakkaammalta väestöltä vastineeksi hyödykkeitä, kuten kalaa, sipulia, persiljaa, pippuria, viiniä, munia, voita, ja heiniä, joita saatettiin myydä edelleen eteenpäin. Puolella tynnyrillisellä voita saattoi saada 40 messua. 
Luostarin toiminta lakkasi uskonpuhdistuksen ja luterilaisuuden saapumisen myötä. Luostari suljettiin vuonna 1525 ja se otettiin Tallinnan kaupunginraadin haltuun. Luostari oli kuusi vuotta tyhjillään, jonka jälkeen se tuhoutui tulipalossa. Sittemmin luostarin raunioille rakennettiin uusia rakennuksia. Vuosina 1841-1844 luostarin entisen ruokalan paikalle rakennettiin Tallinnan Pietarin ja Paavalin kirkko. Nykypäiviin saakka alkuperäisestä luostarista on säilynyt vain luostarin itäsiipi.
Marguerite Barankitse

Marguerite ”Maggy” Barankitse (s. 1957 Ruyigi, Burundi) on burundilainen opettaja ja ihmisoikeusaktivisti, joka perusti Maison Shalom -nimisen järjestön. Sen kautta Barankitse auttanut noin 30 000 lasta ensin Burundin sisällissodan aikana ja sen jälkeen löytämään turvaa ja koulutusta.
Nuoruus.
Marguerite Barankitse syntyi Ruyigin kaupungissa vuonna 1957. Hänet kasvatettiin tutsina. Hän oli kuusivuotias, kun hänen isänsä kuoli.
Barankitse opiskeli opettajaksi Rusengossa ja teki jatko-opintoja Lourdesissa Ranskassa. Palattuaan Burundiin hän alkoi opettaa Ruyigissä ranskaa yläkoululaisille. Barankitse oli 23-vuotias, kun hän adoptoi yhden orvoksi jääneen oppilaansa ja seuraavina vuosina neljä oppilasta lisää.
Barankitse opiskeli 1980-luvun lopulla hallintotiedettä Sveitsissä. Hän palasi sieltä Ruyigiin, jossa hän sai paikan hiippakunnan sihteerinä.
Burundin sisällissodan hyväntekijä.
Barankitse asui Ruyigiin lähistöllä, kun Burundin ensimmäisen demokraattisesti valitun presidentin Melchior Ndadayen murha käynnisti hutujen ja tutsien välisen sisällissodan, jossa kuoli yli 300 000 ihmistä. Kun tutsikapinalliset lähestyivät 24. lokakuuta 1993 Ruyigiä, Barankitse haki adoptiolastensa kanssa turvaa arkkipiispan asunnosta.
Kaupungissa tapettiin 24. lokakuuta 72 ihmistä. Kapinalliset olisivat halunneet tappaa Barankitsenkin hutujen auttamisesta, mutta kukaan kapinallisista ei halunnut tappaa toista tutsia. Hänelle kuitenkin kostettiin riisumalla hänet alastomaksi ja sitomalla tuoliin.
Verilöylyn jälkeen Barankitse pystyi pelastamaan 25 lasta ja ottamaan nämä suojiinsa. He saivat turvapaikan saksalaiselta avustustyöntekijältä, jonka luona he asuivat seitsemän kuukautta. Kun sisällissota raaistui entisestään, Barankitsen luokse alkoi tulla lisää lapsia lähistöltä.
Kun Barankitsen orpolasten määrä kasvoi, hän joutui laajentamaan organisaationsa. Näin sai alkunsa Maison Shalom, joka sai alkuun tilapäismajoituksen Ruyigin hiippakunnan rakennuksista. Barankitse laajensi vuonna 1994 toimintaa myös Gisuruun ja Buteziin. Maison Shalomin kautta Barankitse oli kesäkuuhun 2016 mennessä huolehtinut noin 30 000 lapsen turvasta ja koulutuksesta. Maison Shalomin on tukenut myös HIV:n vastaista työtä ja perheiden yhdistämistä. Se on myös pyrkinyt auttamaan naisia ja lapsia, jotka palaavat Tansanian pakolaisleireiltä.
Barankitsen työ on tunnustettu ympäri maailmaa. Hänet on palkittu muun muassa Pohjoinen–etelä-palkinnolla (2000), Neljän vapauden palkinnolla (2004) ja Nansen-palkinnolla (2005).
Sigrid Kaag

Sigrid Kaag (s. 2. marraskuuta 1961 Rijswijk, Alankomaat) on hollantilainen diplomaatti ja poliitikko. Hän edustaa D66-puoluetta.
Tausta ja yksityiselämä.
Kaag syntyi vuonna 1961 Rijswijkissa. Vuonna 1980 hän aloitti arabian kielen ja filologian opinnot Utrechtin yliopistossa. Vuonna 1985 hän muutti Egyptiin, jossa hän aloitti Lähi-idän politiikkaa Kairon amerikkalaisessa yliopistossa, josta hän valmistui kandidaatiksi vuonna 1987. Tämän jälkeen hän muutti Isoon-Britanniaan ja valmistui Oxfordin yliopistosta maisteriksi pääaineenaan kansainväliset suhteet. 
Kaag on naimisissa Anis al-Qaqin kanssa. Tämä toimi 1990-luvulla Jasser Arafatin johtamassa hallituksessa. Kaagilla on neljä lasta.
Uskonnolliselta vakaamukseltaan Kaag on katolilainen. Hän myös harjoittaa uskoaan, vaikka D66:llä on puolueena perinteisesti ollut melko nihkeä suhtautuminen uskontoon.
Ura diplomaattina.
Kaagin ura diplomatian ja YK:n parissa alkoi vuonna 1990, kun hän aloitti Alankomaiden ulkoministeriön YK-osastossa. Vuonna 2004 hän toimi YK:n neuvonantajana Khartumissa ja Nairobissa.
Vuosina 2015–2017 Kaag toimi YK:n Libanonin erikoiskoordinaattorina. Tätä ennen hän on toiminut myös muissa YK:n tehtävissä kuten kemiallisten aseiden kieltojärjestössä, jonka tavoite oli hankkiutua eroon Syyrian kemiallisista aseista.
Poliittinen ura.
Vuonna 2017 Kaag nousi Rutten III:n hallituksen ulko- ja kehitysapuministeriksi.
Syyskuussa 2020 Kaag valittiin D66-puolueen puheenjohtajaksi. Hän voitti vastaehdokkaansa Ton Visserin saatuaan 95,7 % jäsenistön äänistä.
Vuoden 2021 vaaleissa Kaag oli puolueensa pääministeriehdokas ja ilmoitti pyrkivänsä maan ensimmäiseksi naispuoliseksi pääministeriksi.
Kaag ilmoitti eroavansa ulkoministerin virastaan 17. syyskuuta 2021 ns. Afganistanin pakolaiskriisin jäljiltä. Alankomaiden parlamentti oli aiemmin virallisesti tuominnut hänen toimintansa ulkoministerinä Talibanin kaapatessa valta Afganistanissa ja sen jälkeisessä pakolaiskriisissä. Kaag kertoi eronsa yhteydessä hyväksyvänsä parlamentin kritiikin.
Tammikuun 2022 alussa Kaag nousi Rutten IV:n hallituksen valtiovarainministeriksi.
Syyrian presidentti Bašar al-Assad on väitetysti sanonut Kaagin olevan "enemmän mies kuin yksikään mies".
Emilie Gardberg

Emilie Gardberg (s. 1976 Turku) on suomalainen kulttuurihallinnon ammattilainen. Hänet valittiin uuden Taide- ja kulttuuriviraston pääjohtajaksi marraskuussa 2025. Virasto aloittaa toimintansa 1.1.2026. 
Gardberg valmistui musiikkipedagogiksi Turun AMK:n taideakatemiasta ja taiteiden maisteriksi (MA) Columbian yliopistosta 2008.
Gardberg työskenteli Turun musiikkijuhlien toiminnanjohtajana 2008–2012 ja Turun filharmonisen orkesterin intendenttinä 2012–2017. Syksyllä 2017 Gardberg oli stipendiaattina yhdessä maailman johtavista ajatushautomoista Wilson Centerissä Washingtonissa ja toimi sen jälkeen Wiurilan kartanon kehitysjohtajana. Gardberg on toiminut Suomen Lontoon-instituutin johtajana ja Taideyliopiston Sibelius-Akatemian dekaanina vuoden 2021 alusta elokuuhun 2025.
Gardberg on vieraillut luennoitsijana useissa korkeakouluissa opettamassa taidehallintoa ja johtajuutta. Hän toimi Suomen vanhimman yhdistyksen Turun Soitannollisen Seuran (perustettu 1790) hallituksen puheenjohtajana vuosina 2010–2016.
Gardberg on tekstiilitaiteilija Barbro Gardbergin veljentytär.
Babette Haag

Babette Haag (s. 31. lokakuuta 1967 München, Baijeri) on saksalainen lyömäsoittaja, joka on erikoistunut marimbaan. 
Haag syntyi huilistin ja harpistin tyttärenä. Hän aloitti pianonsoiton kuusivuotiaana. 17-vuotiaana hän kuuli marimballe sävelletyn konserton, mikä sai hänet innostumaan ennemmin lyömäsoitinten opiskelusta kuin uran luomisesta pianistina. Vuosina 1988–1994 hän opiskeli korkeakoulutasolla patarumpujen ja lyömäsoitinten soittoa Freiburgissa ja Breisgaussa.
Haag aloitti solistisen uransa kaudella 1992–1993 ja on myös ollut patarumpalina eri orkestereiden jäsenenä.
Yvonne Naef

Yvonne Naef (s. 9. marraskuuta 1957) on sveitsiläinen oopperalaulaja, äänialaltaan kontra-altto. Hän opiskeli musiikkitiedettä ja laulamista Zürichissä, Baselissa ja Mannheimissa. Voitettuaan lukuisia opiskelijapalkintoja hän sai ensimmäistä kertaa laajempaa huomiota vuonna 1987 sijoituttuaan toiselle sijalle oratorio- ja yksinlaululuokassa Ateenan Maria Callas -kilpailussa.
Uransa alkupuolella Naef esitti muiden muassa Rosinan ("Sevillan parturi", Gioacchino Rossini), Adalgisan ("Norma", Vincenzo Bellini) ja Carmenin roolit ("Carmen", Georges Bizet) ollessaan oopperatalojen jäsenenä Sankt Gallenissa ja Wiesbadenissa. 
Suurta henkilökohtaista suosiota Naef saavutti vuonna 1994 Gaetano Donizettin oopperan "Anna Bolena" uudessa tuotannossa Monte Carlon oopperassa. Hän tulkitsi teoksessa Giovanna Seymourin roolin. Seuraavana vuonna hän esiintyi ensimmäistä kertaa Giuliettan roolissa "Hoffmannin kertomukset" -teoksessa Milanon La Scalassa. Hän on esiintynyt festivaaleilla muun muassa Bayreuthissa ja Salzburgissa. Hän on myös kysytty konserttilaulaja, jonka ohjelmisto kattaa teoksia Johann Sebastian Bachista Dmitri Šostakovitšiin.
Maria Alexandru

Maria Alexandru (o.s. Golopenta, 30. joulukuuta 1939 Plugova – 27. marraskuuta 2024) oli romanialainen pöytätennispelaaja, joka osallistui MM-kilpailuihin jo 13-vuotiaana vuonna 1953 ja oli EM-mitaleilla vielä vuonna 1980. Hän voitti urallaan kolme maailmanmestaruutta sekä neljä Euroopan-mestaruutta, joista yhden kaksinpelissä.
Iselin Nybø

Iselin Nybø (14. toukokuuta 1981 Randaberg) on norjalainen liberaalipuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 2013–2017. Lisäksi hän toimi Norjan tutkimus- ja korkeakouluministerinä vuosina 2018–2020 sekä elinkeinoministerinä 2020–2021. Tätä ennen hän oli toiminut Randabergin ja Stavangerin kunnanvaltuustoissa. Ammatiltaan Nybø on juristi.
Larry Csonka

Larry Csonka (s. 25. joulukuuta 1946 Stow, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän oli pelipaikaltaan blokkaava keskushyökkääjä eli fullback. Csonka pelasi vuosina 1968–1979. Hän oli voimakas ja isokokoinen pelaaja. Csonka muistetaan erityisesti ajoilta Miami Dolphinsissa, jossa hän voitti kaksi kertaa Super Bowlin. Hänet on valittu Pro Football Hall of Fameen ja College Football Hall of Fameen. 
Pelaajaura.
Csonka edusti yliopistourallaan Syracusen yliopistoa. Miami Dolphins varasi hänet vuonden 1968 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella. Csonka oli Dolphinsin avainpelaajia joukkueen edetessä NFL-liigan loppuotteluun kolmesti peräkkäin 1972, 1973 ja 1974. Näistä kaksi viimeistä Dolphins voitti ja Csonka valittiin Super Bowlin arvokkaimmaksi pelaajaksi vuonna 1974. Dolphinsissa pelatessaan Csonka valittiin viidesti liigan tähdistöotteluun Pro Bowliin.
Kaudeksi 1975 Csonka lähti kilpailevaan WFL-liigaan Memphis Southmenin joukkueeseen, mutta siirtyi jo seuraavana vuonna NFL-liigan New York Giantsiin. Uransa viimeisen kauden 1979 Csonka pelasi vielä Dolphinsissa.
Uran jälkeen.
Ammattilaisuransa jälkeen Csonka on muun muassa toiminut kykyjenetsijänä ja näyttelijänä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvassa Snake Eater ja televisiosarjassa American Gladiators.
Matkalla avaruuteen (vuoden 2018 televisiosarja)

Matkalla avaruuteen ("Lost in Space") on yhdysvaltalainen seikkailuhenkinen tieteissarja. Se on uudelleenkäynnistys vuosina 1965–1968 esitettyyn samannimiseen tieteissarjaan, joka pohjautui vuonna 1812 julkaistuun romaaniin "The Swiss Family Robinson".
Sarjan tuottajina toimivat Matt Sazama ja Burk Sharpless. Sen ensimmäinen kausi julkaistiin Netflixissä huhtikuussa 2018. Sarjan toinen tuotantokausi tuli Netflixiin jouluaattona 2019. Sarjan kolmas tuotantokausi tuli Netflixiin ensimmäinen joulukuuta 2021.
Juoni.
Maapallon muuttuessa elinkelvottomaksi, ihmiset päättävät lähettää siirtokunnan asuinkelvolliselle planeetalle Alfa Centaurille. Siirtokuntalaisia kuljettava alus joutuu hyökkäyksen kohteeksi, ja aluksen henkilöstö täytyy evakuoida. Robinsonin perhe haaksirikkoutuu vieraalle planeetalle ja he joutuvat taistelemaan selviytyäkseen erilaisista vaaroista.
Tuotanto.
Vuonna 2014 kerrottiin "Dracula Untold" -elokuvan tuottajina toimineiden Matt Sazamanin ja Burk Sharplessin käsikirjoittavan uudelleenkäynnistystä 1960–luvulla esitettyyn "Matkalla avaruuteen" -sarjalle. Netflix antoi sarjalle vihreätä valoa marraskuussa 2015. 2016 kesäkuussa Netflix tilasi 10–osaisen ensimmäisen kauden sarjasta.
Ensimmäisen kauden kuvaukset alkoivat Vancouverissa tammikuussa 2017.
Julkaisu.
Sarjan ensimmäinen kausi julkaistiin Netflix-palvelussa 13. huhtikuuta 2018. 31. maaliskuuta 2018 esitettiin sarjan pilottijakso Washingtonin Awesome Con -tapahtumassa, jonka jälkeen pidettiin Q&amp;A (Kysy ja vastaa) -hetki Matt Sazaman ja Burk Sharplessin kanssa.
Gustaf Wilhelm Osonen

Gustaf Wilhelm Osonen (6. lokakuuta 1849 Hausjärvi – 25. syyskuuta 1924 Tampere) oli suomalainen Tampereella vakuutusalalla ja maanviljelystarvikekaupan alalla vaikuttanut kauppias joka perusti vuonna 1897 Suomen Maanviljelijäin Kauppa Oy:n.
Torttilan ratsutilalla Hausjärvellä syntynyt Osonen aloitti liike-alalla 11-vuotiaana palvellen 13 vuotta helsinkiläisessä kauppaneuvos Johan Henrik Lindroosin liikkeessä ja suoritti samalla yksityisen kauppakoulun kurssin. Hän muutti 1874 Tampereelle jonne hän perusti yhdessä Ludv. Tallqvistin kanssa Tallqvist &amp; Ososen liikkeen. Osonen erosi kuitenkin tästä liikkeestä jo 1877 ja meni tamperelaisen tukkukauppias G. O. Sumeliuksen palvelukseen.
Osonen perusti 1887 Tampereelle vakuutuskonttorin josta kasvoi yksi Suomen suurimpia alallaan. Hän toimi aluksi Kaleva-yhtiön asiamiehenä kunnes siirtyi Suomi-yhtiön edustajaksi ja sen jälkeen 1910 perustetun Henkivakuutusyhtiö Salaman asiamieheksi. Osonen oli myös palovakuutusyhtiö Pohjolan ja tapaturmavakuutusyhtiö Kullervon asiamiehenä Tampereella. Osonen toimi Kansallis-Osake-Pankin Tampereen konttorissa prokuristina, kolmen vuoden ajan kassanhoitajana ja pitkään konttorin valvojana. Osonen kuului tamperelaisen Aamulehden johtokuntaan vuodesta 1883 alkaen ja hän hoiti Aamulehden taloutta vuosina 1890–1893. 
Osonen perusti 1893 vakuutuskonttorinsa yhteyteen maanviljelyskoneiden ja -tarvikkeiden kaupan josta muodostettiin 1898 osakeyhtiö "Hämeen Maanviljelijäin Kauppa Oy". Tämä yhtiö toimi 1920-luvulle saakka pääasiassa Tampereen talousalueella mutta laajensi sitten toimintansa koko Suomen kattavaksi. Yhtiön nimeksi muuttui samalla vuonna 1925 Suomen Maanviljelijöiden Kauppa Oy (SMK). SMK siirtyi vuonna 1970 SOK:n omistukseen ja yhtiön maatalous- ja konekauppa siirtyi SOK:lle 1970-luvun alussa. SMK:n toiminta supitui huomattavasti keskittyen pääasiassa kiinteistöjen ja tonttiern omistukseen ja vuokraukseen. 1970-luvun lopulla SMK alkoi harjoittaa maataloustraktoreiden kunnostusta ja vaihtokauppaa, turvetuotteiden valmistusta ja myyntiä sekä Daihatsu-henkilöautojen maahantuontia. Vuonna 1984 yhtiön liiketoiminta myytiin SOK:lle ja SMK:sta muodotettiin 1985 Finvest Oy-niminen kehitysyhtiö joka toimi vuoteen 2000 saakka. 
Osonen oli henkivakuutusyhtiö Salaman ja palovakuutusyhtiö Pohjolan hallintoneuvostojen jäsenenä sekä Tampereen Säästöpankin isännistön jäsenenä. Osonen oli myös Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Gustaf Wilhelm Osonen oli naimisissa Zuleima Gustava Savanderin kanssa. Heidän poikansa oli opettaja ja Aamulehden päätoimittaja Vilho Osonen.
Badtrans

BadTrans on Microsoft Windows -järjestelmiä tartuttava mato, joka leviää sähköpostitse. Koska Internet Explorerin vanhemmissa versioissa on laaja määrä haavoittuvuuksia, jotkut sähköpostiohjelmat, kuten Microsoft Outlook Express ja Microsoft Outlook saattoivat asentaa ja suorittaa sähköpostiliitteessä piileskelevän madon heti sähköpostiviestin avauduttua.
Kun mato käynnistetään, se alkaa kopioida itseään ja lähettämään kopioita itsestään isäntäkoneen osoitteistosta löytyviin sähköpostiosoitteisiin, asentaa keylogger-ohjelmiston, joka tallentaa jokaisen näppäimenpainalluksen tartunnan saaneessa koneessa. BadTrans lähettää keyloggerilla tallenettua dataa eteenpäin useissa viestien sarjassa useisiin osoitteisiin.
Saastuneita sähköpostiviestejä saavien osoitteiden joukossa oli ​​osoitteita sähköpostipalveluista, kuten Excite, Yahoo ja IJustGotFired.com.
IJustGotFiredin kohdeosoite alkoi vastaanottaa viestejä 23.3.2001 klo 15:23. Kun tili ylitti kiintiörajansa, se poistettiin automaattisesti käytöstä, mutta viestit tallentuivat, kun ne saapuivat. Osoite sai yli 100 000 saastunutta viestiä pelkästään ensimmäisen päivän aikana. 
Joulukuun puolivälissä FBI otti yhteyttä Rudy Rucker nuorempaan, MonkeyBrainsin omistajaan ja pyysi kopioita keylogger-datasta. Kaikki nämä tiedot oli varastettu matojen uhreilta; mutta data ei sisällä tietoa BadTransin luojasta. FBI:n pyynnön noudattamisen sijaan MonkeyBrains julkaisi tietokantaverkkosivuston selvittääkseen, onko tietty osoite vaarantunut. Tietokanta ei paljasta varsinaisia ​​salasanoja tai henkilökohtaista dataa.
Elmer Green

Tor Elmer Green (20. huhtikuuta 1925 Porvoo – 23. maaliskuuta 2018) oli suomenruotsalainen näyttelijä.
Greenin näyttelijänura alkoi rintamateatterissa, ja hänen naapurinsa Pehr-Olof Sirén innosti häntä teatterialalle. Green valmistui Svenska Teaternin oppilaskoulusta vuonna 1946, ja hänet kiinnitettiin seuraavana vuonna teatterin näyttelijäkuntaan. Hänen varhaisiin suuriin rooleihinsa kuului Marcus Antonius draamassa "Julius Caesar". Vuosina 1952–1953 hän johti Vaasan teatteria ja palasi Svenska Teaterniin vuosiksi 1953–1956.
Green siirtyi vuonna 1956 pariksikymmeneksi vuodeksi liike-elämään mutta palasi sittemmin teatteri- ja elokuvarooleihin vapaana näyttelijänä. Merkittäviin myöhäisiin näyttämörooleihin kuului Gustaf Frödingin hahmo Gottfried Grafströmin näytelmässä "Sjung vackert om kärlek". Green nähtiin myös Åke Lindmanin televisiosarjoissa "Harjunpää ja kylmä kuolema", "Harjunpää ja ahdistelija" ja "Vihan päivät" sekä teatterielokuvassa "Valkoisia valheita". Hän sai valtion ylimääräisen taiteilijaeläkkeen toukokuusta 1987 alkaen.
Elmer Green avioitui vuonna 1951 opettaja Ulrica Elisabeth Rosenbröijerin kanssa, ja heillä on kaksi lasta.
Nathalie Stutzmann

Nathalie Stutzmann (s. 6. toukokuuta 1965 Suresnes) on ranskalainen oopperalaulaja ja kapellimestari, äänialaltaan kontra-altto. Hän aloitti opintonsa Nantesin konservatoriossa ja jatkoi niitä vuosina 1983–87 Pariisissa Michel Sénéchalin sekä Lou Bruderin johdolla. Hän teki konserttidebyyttinsä vuonna 1985 Pariisissa, ja resitalistina häntä kuultiin ensimmäistä kertaa vuonna 1986 Nantesissa. Sittemmin hän on esiintynyt Seiji Ozawan ja Colin Davisin kaltaisten kapellimestareiden johdolla. Hän on tehnyt kymmenittäin levytyksiä ja voittanut monia palkintoja, joiden joukossa on ollut Grammy-palkinto. 
Stutzmannilla on ollut rooleja muiden muassa oopperoissa "Taikahuilu" (Wolfgang Amadeus Mozart) ja "Reininkulta" (Richard Wagner). Oopperan ulkopuolella hän on esiintynyt sellaisissa teoksissa kuin "Missa Solemnis" (Ludwig van Beethoven) ja "Alttorapsodia" (Johannes Brahms).
Nikki Keddie

Nikki Ragozin Keddie (30. elokuuta 1930 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen historioitsija, joka on erikoistunut Lähi-idän, Iranin ja islamin historiaan. 
Nikki Keddie syntyi New Yorkissa vuonna 1930. Hänen molemmilla vanhemmillaan oli venäläisiä sukujuuria. Hän suoritti historiasta ja kirjallisuudesta vuonna 1951 alemman korkeakoulututkinnon Radcliffe Collegessa. Maisteriksi hän valmistui Stanfordin yliopistosta ja vuonna 1955 tohtoriksi Kalifornian Berkeleyn yliopistosta.
Keddie toimi vuoden tutkijana Etelä-Aasia, mutta sitten hänestä tuli ensin Arizonan yliopiston opettaja ja sitten Scripps Collegen dosentti. Keddie aloitti 1961 Los Angelesin Kalifornian yliopiston vierailevana dosenttina. Vuonna 1967 hänestä tuli kokoaikainen dosentti. Sitten Keddie pääsi apulaisprofessoriksi ja lopulta professoriksi.
Keddie on erikoistunut tutkimuksissaan erityisesti Iraniin ja toisaalta islamiin. Hän on kirjoittanut islamin ja lännen välisistä uskonollisista, tieteellisistä ja poliittisista kohtaamisista. Hän on tutkinut vuosien ajan muun muassa sekularismia, fundamentalismi ja naisen asemaa islamilaisissa kulttuureissa.
Catherine Naglestad

Catherine Naglestad on yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän syntyi Kaliforniassa skandinavialaisille vanhemmille ja sai musiikin kandidaatin arvon San Franciscon konservatoriosta. Hän jatkoi opintojaan Roomassa, Milanossa ja New Yorkissa. "Opernwelt" nimesi hänet "vuoden laulajaksi" Alcesten ja Norman roolien tulkinnoista. Saksan taideministeriö myönsi hänelle vuonna 2006 "Kammersängerin"-arvon osaamisestaan barokista verismiin ulottuvassa ohjelmistossa.
Naglestad on esiintynyt lukuisilla kansainvälisillä festivaaleilla. Hän on ollut mukana levyttämässä oopperoita "La clemenza di Tito", "Alceste", "Alcina" ja "Ryöstö Seraljista".
Saint-Pierren ja Miquelonin lippu

Saint-Pierren ja Miquelonin lippu on Ranskan merentakaisen alueen, Saint-Pierre ja Miquelonin, epävirallinen tunnus. Alueen virallinen lippu on Ranskan lippu.
Lippu on sininen ja siinä on keltainen laiva, jonka sanotaan olevan "Grande Hermine", jolla Jacques Cartier purjehti Saint-Pierrelle vuonna 1536. Lipun vasemmassa reunassa on kolme neliönmuotoista tunnusta, jotka kuvaavat saaren asukkaiden juuria. Nämä ovat ylhäältä alas baskit, bretonit ja normannit. Lipun suunnitteli paikallinen liikemies André Paturel ja lippu otettiin käyttöön vuonna 1982.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1824

Yhdysvaltain presidentinvaalit 1824 olivat kymmenennet Yhdysvaltain presidentinvaalit. Vaalit järjestettiin 26. lokakuuta – 2. joulukuuta 1824. Vaalit käytiin neljän demokraattis-republikaanisen puolueen jäsenen kesken. Heistä kukaan ei saanut ehdotonta enemmistöä valitsijamiesäänissä, joten presidentin valinta siirtyi perustuslain 12. lisäyksen nojalla Yhdysvaltain edustajainhuoneen vastuulle. Edustajainhuone valitsi 9. helmikuuta 1825 presidentiksi John Quincy Adamsin. Hänestä tuli ensimmäinen presidentti, joka oli hävinnyt vaaleissa kansan äänissä.
Ennen vaaleja demokraattis-republikaaninen puolue oli voittanut kuudet edelliset vaalit peräkkäin, ja sen suurin vastapuolue federalistinen puolue oli romahtanut. Presidenttiehdokkuutta hakivat ulkoministeri Adams, kenraali Andrew Jackson, valtiovarainministeri William H. Crawford ja edustajainhuoneen puhemies Henry Clay. Viides ehdokas John C. Calhoun luopui ehdokkuudesta ja pyrki varapresidentiksi.
Vaalien jälkeen Jacksonin johtama ryhmä kehittyi demokraattiseksi puolueeksi, kun taas Adamsin ja Clayn ryhmittymä perusti kansallisrepublikaanisen puolueen ja myöhemmin whig-puolueen.
Tulokset.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1824
! colspan="2" rowspan="2" style="text-align:left;" | Presidenttiehdokas
! rowspan="2" colspan="1" style="text-align:left;" | Puolue
! rowspan="2" colspan="1" style="text-align:left;" | Kotiosavaltio
! rowspan="1" colspan="2" style="text-align:left;" | Kansanäänet
! rowspan="2" colspan="1" style="text-align:center;" | Valitsijamiesäänet
! Määrä
Rutu Modan

Rutu Modan (s. 1966 Tel Aviv) on israelilainen sarjakuvapiirtäjä ja kuvittaja. Hänen tunnetuimpiin sarjakuvateoksiinsa kuuluvat "Exit Wounds" (2007) ja "The Property" (2013), joista kumpikin sai Eisner-palkinnon. Myös hänen albuminsa "Tunnel" (2021) on saanut tunnustusta.
Sarjakuvissaan Modan usein tutkii perhesuhteita sekä politiikan ja sodan vaikutusta yksilöihin. Hänen piirrosjälkensä muistuttaa selkeine viivoineen ligne claire -tyyliä.
Modan opiskeli Bezalelin taide- ja muotoiluakatemia -taidekorkeakoulussa, ja on toiminut siellä myös sarjakuvan ja kuvittamisen opettajana. Vuonna 1995 hän perusti ystävänsä Yirmi Pinkusin kanssa Actus Tragicus -ryhmän sarjakuvien julkaisemista varten. Aikaisemmin he olivat yrittäneet julkaista vaihtoehtosarjakuvaa osana hepreaksi kääntämäänsä "MAD"-sarjakuvalehteä, mutta lehti ei löytänyt yleisöä.
Kaldealaiskatolinen kirkko

Kaldealaiskatolinen kirkko (syyriaksi "ܥܕܬܐ ܟܠܕܝܬܐ ܩܬܘܠܝܩܝܬܐ") on Idän katolinen kirkko, joka käyttää itäsyyrialaista riitusta. Kirkolla on toimintaa Irakissa, Iranissa, Beirutissa, Syyriassa, Turkissa, Yhdysvalloissa, Australiassa ja Torontossa. Jäseniä on yhteensä 640 000.
Pyhän Tuomaan eparkia Sydneyssä perustettiin vuonna 2006 ja siihen kuului 35 000 henkeä vuonna 2014.
Grete Pedersen

Grete Pedersen on norjalainen kuoronjohtaja. Hän opiskeli orkesterinjohtoa Kenneth Kieslerin sekä kuoronjohtoa Terje Kvamin ja Eric Ericsonin johdolla. Häntä pidetään uranuurtajana norjalaisen kansanmusiikin ja perinteisen laulannan tuomisessa kuoromusiikin piiriin. Hän toimii kuoronjohdon professorina Norjan musiikkiakatemiassa ja on kysytty vierailevana kuoronjohtajana Euroopan tasolla.
Pedersen perusti vuonna 1984 Oslon kamarikuoron ja toimi sen johdossa vuoteen 2004. Hän on tehnyt yhteistyötä myös muiden muassa Berliinin radion kuoron, SWR Vokalensemble Stuttgartin, Baijerin radion kuoron, Oslo Sinfoniettan, Ensemble Allegrian ja Norjan radion orkesterin kanssa. 
Pedersen on johtanut vuodesta 1990 Det Norske Solistkoria. Hän on konsertoinut runsaasti sekä Norjassa että ulkomailla, julkaissut levytyksiä ja kehittynyt yhdeksi Pohjoismaiden kysytyimmistä kuoronjohtajista.
Jääkiekon SM-liigakausi 2018–2019

Jääkiekon SM-liigakausi 2018–2019 oli jääkiekon SM-liigan 44. kausi. Kauden runkosarja alkoi 14. syyskuuta 2018 ja se päättyi 14. maaliskuuta 2019, jonka jälkeen alkoivat pudotuspelit 16. maaliskuuta. Puolustavana mestarina kauteen lähti Oulun Kärpät. Otteluohjelmassa oli enemmän perjantaipelejä kuin koskaan aikaisemmin, yhteensä 136. Lauantai oli toinen pääottelupäivä, jolloin pelattiin kaikkiaan 140 ottelua.
Syyskaudella ohjelmassa oli perinteinen maajoukkuetauko 4.–12. marraskuuta välisenä aikana. Joulutauko pidettiin 21.–25. joulukuuta. Helmikuun alkupuolella ohjelmaa oli kevennetty Ruotsin EHT-turnauksen aikana. Runkosarjan päätöskierros pelattiin torstaina 14. maaliskuuta 2019. Pudotuspelit käynnistyivät 1. kierroksen otteluilla lauantaina 16. maaliskuuta. Puolivälierät kahdeksan parhaan kesken alkoivat torstaina 21. maaliskuuta.
SM-liigaa pelattiin ensimmäistä kertaa toukokuussa, kun finaalisarjan kuudes ottelu pelattiin vapun jälkeisenä päivänä. Kyseinen ottelu oli myös SM-liigan historian 200:s finaaliottelu. Kausi kesti 232 päivää. Kärpät oli runkosarjan voittaja 137 pisteellä, joka on SM-liigan piste-ennätys. Finaaleissa HPK saavutti seurahistoriansa toisen Suomen mestaruuden voittaen Kärpät otteluvoitoin 4-3. Edellisen kerran HPK voitti mestaruuden kaudella 2005–2006.
Joukkueet.
Ottelut.
SM-liigassa pelataan 60 ottelun runkosarja, jonka kuusi parasta joukkuetta selviytyvät suoraan puolivälieriin ja sijoille 7.–10. sijoittuneet joukkueet pelaavat pudotuspeliottelut puolivälieriin pääsystä. Sijoille 11.–15. sijoittuneiden joukkueiden kausi päättyy runkosarjaan.
Runkosarjassa joukkueet ovat jaettuina viiteen kolmen seuran lohkoon. Lohkon muodostavat HIFK, HPK ja Kärpät, Pelicans, KooKoo ja SaiPa, Ilves, Tappara ja Sport, Jukurit, JYP ja KalPa sekä Lukko, TPS ja Ässät. Jokainen joukkue kohtaa kunkin lohkotoverinsa kuusi kertaa: kolmesti kotikentällä ja kolmesti vieraskentällä. Muita seuroja vastaan joukkueet pelaavat neljä kertaa.
Muuta.
Liiga pyysi Oulun Kärpiltä anteeksi finaalin seitsemännessä ottelussa tapahtuneesta tuomarointivirheestä. Jatkoerässä Kärppien Aleksi Heponiemi sai 2+2 minuutin rangaistuksen tilanteesta, jossa HPK:n Niclas Luceniuksen maila osuu Niklas Frimanin kasvoihin. Jäähy tuomittiin ajassa 73.32 ja HPK teki ottelun voittomaalin ylivoimalla ajassa 75.24.
Sonya Bach

Sonya Bach (s. 1981) on eteläkorealainen pianisti.
Hän aloitti pianonsoiton 3-vuotiaana, piti ensimmäisen julkisen konserttinsa 5-vuotiaana ja teki orkesteridebyyttinsä 9-vuotiaana Soulin sinfoniaorkesterin kanssa. Hän opiskeli muun muassa Etelä-Koreassa, Yhdysvaltain Juilliard Schoolissa ja Italiassa. Hänen opettajiensa joukossa oli Lazar Berman. Hän myös pääsi Alicia de Larrochan suojatiksi. 
Bachin ohjelmistoon ovat kuuluneet Johann Sebastian Bachin kosketinsoitinkonsertot, Sergei Rahmaninovin toinen pianokonsertto, Isang Yunin konsertto ja George Gershwinin "Rhapsody in Blue". Hän myös kantaesitti Iloh Yangin säveltämän konserton.
Gustaf Oskar Sumelius

Gustaf Oskar Sumelius (9. maaliskuuta 1835 Kangasala – 3. tammikuuta 1895 Tampere) oli suomalainen Tampereella vaikuttanut kauppias ja tukkukauppaa harjoittaneen toiminimi G. O. Sumeliuksen perustaja.
Sumeliuksen vanhemmat olivat Pirkkalan kappalainen Petter Johan Sumelius (1798–1846) ja Johanna Ulrika Söderberg (k. 1856). Hän aloitti työnsä 1848 Tampereella Lindebergin liikkeessä ja muutti sitten Poriin, jossa oli työssä Carl Martinin ja A. Lundborgin liikkeissä sekä Luvialla Julinin laivaveistämössä.
Vuonna 1859 Sumelius perusti Tampereella Kauppakatu 3:een oman vähittäis- ja tukkukauppaa harjoittaneen kauppaliikkeen, jota hän hoiti aluksi veljensä kanssa ja tämän kuoltua 1876 jatkoi liikkeen hoitoa yksin. Liike muutti 1870 Tampereen Kauppatorin (nykyinen Keskustori) itäreunalla sijainneeseen yksikerroksiseen puutaloon Sumeliuksen ostettua kyseisen kiinteistön. Sumeliuksen liike siirtyi vuonna 1884 harjoittamaan yksinomaan tukkukauppaa. Sumeliuksen liike oli 1880-luvulla Hämeen läänin suurin seka- ja kangastavaran tukkuliike. Vuonna 1889 valmistui Sumeliuksen kauppatalon viereiselle tontille Tammerkosken rantaan arkkitehti F. L. Caloniuksen suunnittelema kaksikerroksinen Sumeliuksen palatsi Sumeliuksen perheen asuintaloksi. Yksikerroksisen kauppatalon tilalle valmistui 1901 jugendtyylinen nelikerroksinen Sumeliuksen talo. Sumeliuksen liike myytiin 1916 Tammerkosken Tukkukauppa Oy:lle.
Sumelius osti 1870 kauppias Lars Johan Hammarénin kanssa Kyröskosken puuvillatehtaan ja he perustivat Hammaren &amp; Co nimisen yhtiön joka rakennutti puuvillakutomon tilalle 1872 puuhiomon ja 1878 paperitehtaan. Kolmantena osakkaana olleen kauppias Nybergin kuoltua 1889 Hammarén ja Sumelius omistivat yrityksen puoliksi. Sumelius perusti myös Näsijärven Höyrylaiva Oy:n. Vuonna 1874 hän osti Pyynikin Joselininniemen vuokraoikeuden ja rakennukset kauppias R. Lindholmin perillisiltä ja rakennutti paikalle uuden huvilan. Huvila oli Sumeliuksen perheen käytössä aina vuokra-ajan päättymiseen 1907 saakka. 
Sumelius oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä 1875–1894 sekä joitain vuosia rahatoimikamarin jäsenenä ja puheenjohtajana. Hän oli myös Tampereen Säästöpankin johtokunnan varapuheenjohtajana ja Tampereen kauppiasyhdistyksen valtuuston puheenjohtajana. 
Sumelius oli kirjailija Jalmari Finnen vuoden 1859 Tampereelle sijoittuvan näytelmän "Maria Kristina" päähenkilön esikuvana. Näytelmän ensiesitys oli 1932 Tampereen teatterissa Finnen itsensä ohjaamana. 
Gustaf Oskar Sumelius oli naimisissa vuodesta 1859 Maria Kristina Hydénin (1833–1913) kanssa. Heillä oli kymmenen lasta, joista tunnettuja olivat tukkukauppias, valtiopäivämies ja vuorineuvos Gösta Sumelius ja insinööri ja yritysjohtaja Axel Sumelius.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1828

Yhdysvaltain presidentinvaalit 1828 olivat 11:nnet Yhdysvaltain presidentinvaalit, ja ne järjestettiin 31. lokakuuta – 2. joulukuuta 1828. Vaalit olivat toisto vuoden 1824 vaaleista, sillä vastakkain olivat istuva presidentti John Quincy Adams kansallisrepublikaanisesta puolueesta ja Andrew Jackson nuoresta demokraattisesta puolueesta. Toisin kuin vuonna 1824, Jackson voitti Adamsin, ja siitä alkoi demokraattien valta-asema maan politiikassa. Adams oli toinen istuva presidentti, joka oli hävinnyt vaalit, isänsä John Adamsin jälkeen.
Tulokset.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1828
! colspan="2" rowspan="2" style="text-align:left;" | Presidenttiehdokas
! rowspan="2" colspan="1" style="text-align:left;" | Puolue
! rowspan="2" colspan="1" style="text-align:left;" | Kotiosavaltio
! rowspan="1" colspan="2" style="text-align:left;" | Kansanäänet
! rowspan="2" colspan="1" style="text-align:center;" | Valitsijamiesäänet
! Määrä