tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Heinz Barth

Heinz Barth (15. lokakuuta 1920 Gransee, Brandenburg, Saksa – 6. elokuuta 2007 Gransee, Brandenburg, Saksa) oli SS-Obersturmführer ja sotarikollinen. Hänet tunnettiin ”Oradour-sur-Glanen murhaajana” osallisuudestaan Oradour-sur-Glanen joukkomurhaan 1944. Barth oli ainoa tästä joukkomurhasta tuomittu natsiupseeri. Hänet tuomittiin vuonna 1983 Itä-Saksassa ja vapautettiin vankilasta vuonna 1997.
Nuoruus.
Barth liittyi Hitler-Jugendiin vuonna 1932 ja ansaitsi organisaation kultaisen ansiomerkin. Vuonna 1938 hän liittyi kansallissosialistisiin moottoroituihin joukkoihin ja sai sotilaskoulutuksen. Hän liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen 9. marraskuuta 1939 oluttupavallankaappauksen vuosipäivänä.
Barth liittyi sotilaspoliisiin, jolloin hänestä tuli upseeri. Vuonna 1983 itäsaksalainen oikeusistuin totesi hänen syyllistyneen erään poliisiyksikön mukana 92 tšekkiläisen partisaanin ampumiseen Klatovyssä ja Pardubicessa. Hän oli myös 1942 ampumassa 32 Ležákyn kylän asukasta.
Ura SS:ssä.
Barth liittyi SS:ään 10. helmikuuta 1943 (nro 458037) Untersturmführerina ja sai komennuksen SS-pioneerijoukkoihin. 15. tammikuuta 1943 hän sai siirron 10. SS-panssaridivisioona Frundsbergiin ja myöhemmin 3. SS-divisioona Totenkopfiin, ja lokakuussa 1943 itärintamalle 2. SS-divisioona Das Reichiin. Hän johti 3. komppanian osastoa 4. panssarirykmentti Der Führerissa. Vuonna 1944 hän joutui Adolf Diekmannin prikaatiin Otto Erich Kahnin alaiseksi. Hän otti osaa kesäkuussa 1944 Oradour-sur-Glanen joukkomurhaan. Kylässä Diekmannin SS-miehet polttivat talot asukkaineen kostona SS-pataljoonankomentaja Helmut Kämpfen murhasta. Vuoden 1983 oikeudenkäynnissä hän todisti ampuneensa 15 laukausta väkijoukkoon. Hän myös todisti, ettei 642 siviilin (koko kylän, mukaan lukien yli 200 lapsen) surmaamisessa ollut sotilaallista tavoitetta.
Elokuussa 1944 Barth haavoittui pahoin Normandiassa ja menetti osan jalastaan. Hänet siirrettiin 2. harjoituspataljoonaan SS-panssarikrenatööreihin ja ylennettiin Obersturmführeriksi 9. marraskuuta 1944.
Sodan jälkeen.
Sodan jälkeen Barth palasi kotikaupunkiinsa Brandenburgiin Saksan demokraattiseen tasavaltaan väärällä nimellä. Hänet tuomittiin poissaolevana kuolemaan Ranskassa vuonna 1953.
Hänet tunnistettiin ja pidätettiin Granseessa kesäkuussa 1981. Barth joutui uudestaan oikeuteen 1983 Saksan demokraattisessa tasavallassa ja tuomittiin elinkautiseen sotarikoksista. Barth, joka väitti vain noudattaneensa käskyjä, oli ainoa saksalainen upseeri joka tuomittiin tapauksesta. Toiset tapauksesta vastanneet upseerit olivat paenneet Länsi-Saksaan kuten Das Reichin komentaja Heinz Lammerding.
Barth vapautettiin 1997 ikänsä ja terveytensä vuoksi, ja ”koska hänen todettiin osoittaneen katumusta”.
Keskustelua herätti se, että Barth sai 800 mk:n korvausta Normandiassa menetetystä jalastaan haavoittuneena veteraanina. Vuonna 2000 oikeuslaitos Potsdamissa päätti, ettei sotarikollisen tullut saada korvausta. Vuonna 2001 Bundestag sääti lain, jolla estettiin korvauksen määrääminen sotarikollisille.
Barth kuoli syöpään 86-vuotiaana 14. elokuuta 2007.
J. W. Enqvist (yritys)

J. W. Enqvist Oy oli pääosin Tampereen seudulla vuosina 1875–1965 toiminut metsäteollisuusyritys, jonka perusti tehtailija ja liikemies J. W. Enqvist (1853–1907). Yrityksen toiminta alkoi 1875, ja aluksi se omisti vain Enqvistin isän Johan Reinhold Enqvistin perustaman Santalahdessa sijainneen sahalaitoksen. 1900-luvun alussa yritys omisti jo useita sahoja, paperitehtaan sekä oman laivanvarustamon. Yritys muutettiin osakeyhtiöksi vuonna 1908. Yrityksellä oli myös Virtain Killinkoskella puuhiomo ja massatehdas vuosina 1911–1954.
J. W. Enqvist Oy perusti vuonna 1914 Tampereen Lielahteen sulfiittiselluloosatehtaan ostettuaan Lielahden kartanon, joka oli kuulunut aikoinaan myös paroni Wilhelm von Nottbeckille. Yhtiö osti vuonna 1916 myös viereisen 1889 perustetun Niemen sahan.
J. W. Enqvist Oy siirtyi G. A. Serlachius Oy:n haltuun yritysostolla vuonna 1965. Serlachius rakennutti Lielahden alueelle vaahtomuovitehtaan 1970 ja aaltopahvitehtaan 1971. Niemen saha suljettiin 1965, ja sulfiittiselluloosan valmistus Lielahdessa päättyi vuonna 1985. Metsäteollisuuden tuotantoa jatkoi alueelle perustettu CTMP-kemihierretehdas, joka kuitenkin suljettiin vuonna 2008. Lielahden tehdasalue siirtyi vuonna 2014 Tampereen kaupungin omistukseen, ja kaupunki kehittää Metsä Boardilta hankkimiensa 90 hehtaarin alueelle uutta Hiedanrannan kaupunginosaa.
Lisl Goldarbeiter

Lisl Goldarbeiter (oik. "Liesl-Elisabeth"; 23. maaliskuuta 1909, Wien – 14. joulukuuta 1997) oli itävaltalainen valokuvamalli ja missi. 
Goldarbeiter voitti ensimmäisenä ei-amerikkalaisena Miss Universum -tittelin vuonna 1929. Samana vuonna hän oli voittanut Miss Itävalta -kilpailun ja tullut toiseksi Miss Eurooppa -kilpailussa. 
Vuonna 2006 Peter Forgacs ohjasi Goldarbeiterista kertovan dokumenttifilmin "Miss Universe 1929 Lisl Goldarbeiter – a Queen in Wien".
Paul McKee

Paul McKee (s. 15. lokakuuta 1977) on irlantilainen pikajuoksija.
McKee karsiutui 2001 Pekingin Universiadeissa 200 metrin juoksun toisissa alkuerissä ajalla 21,42. Seuraavana vuonna hän putosi Münchenin EM-kisoissa 400 metrin juoksun välierissä ajalla 45,92. Vuonna 2003 McKee voitti matkan MM-pronssia Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa, mutta karsiutui Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa alkuerissä. Vuonna 2006 hän juoksi toiseksi Euroopan cupin kakkosliigassa 200 metrillä ajalla 21,15 ja karsiutui Göteborgin EM-kisoissa 400 metrin alkuerissä.
Hubertine Auclert

Hubertine Auclert (10. huhtikuuta 1848 Saint-Priest-en-Murat, Allier, Auvergne, Ranska – 4. elokuuta 1914 Pariisi) oli johtava ranskalainen feministi, joka ajoi naisten äänioikeutta. Hän vietti suuren osa lapsuuttaan ja nuoruuttaan katolisessa luostarikoulussa ja suunnitteli nunnaksi ryhtymistä. Vuonna 1869 hän lähti luostarista lopullisesti ja muutti Pariisiin.
Pariisissa hän meni mukaan feministien toimintaan ja ryhtyi ajamaan naisille oikeutta julkisiin virkoihin. Vuonna 1876 hän perusti Société le droit des femmes -järjestön, joka kannatti naisten äänioikeutta. Vuonna 1883 järjestön nimeksi tuli Société le suffrage des femmes.
Auclert perusti 1881 kerran kuussa ilmestyneen "La Citoyenne" -nimisen lehden, jossa vaadittiin painokkaasti naisille oikeuksia. Hän joutui taloudellisista syistä lakkauttamaan lehden myöhemmin mutta jatkoi muuta toimintaansa. Taistelu äänioikeuden puolesta huipentui Auclertin ajamaan verolakkoon 1880–1881. Avioero laillistettiin vihdoin vuonna 1884, mutta Auclertille se ei riittänyt. Hän esitti silloisissa oloissa radikaalin ajatuksen, että puolisoiden olisi tehtävä keskinäinen sopimus, jolla heidän omaisuutensa pidetään erillään.
Vuonna 1900 perustettiin Conseil national des Françaises kattojärjestöksi naisjärjestöille, jotka kaikki pian kannattivat naisten äänioikeutta. Naimisissa olevat naiset saivat 1908 oikeuden määrätä omasta palkastaan, mutta Auclert jatkoi kohti täyttä tasa-arvoa. Yhdessä Marguerite Durandin kanssa hän uhmasi viranomaisia ja he ilmoittautuivat ehdokkaiksi lakia säätävän kokouksen vaaleihin.
Ranskan naisliikkeen keskeisenä hahmona pidetty Auclert jatkoi toimintaansa aina kuolemaansa asti.
Angela Mortimer

Florence Angela Margaret Mortimer Barrett (21. huhtikuuta 1932 Plymouth, Englanti – 25. elokuuta 2025) oli brittiläinen tennispelaaja. Hän oli naimisissa entisen Britannian Davis Cup -joukkueen jäsenen John Barrettin kanssa.
Angela Mortimer Barrett voitti urallaan kolme Grand Slam -kaksinpelimestaruutta. Ne tulivat Ranskan mestaruuskilpailuista 1955, Australian mestaruuskilpailuista 1958 sekä Wimbledonista 1961, jolloin Mortimer oli 29-vuotias ja osittain kuuro. Omien sanojensa mukaan hän ei kyennyt tuolloin kuulemaan juuri muuta kuin yleisön suosionosoitukset. 
Mortimer voitti Anne Shilcockin kanssa nelinpelin Wimbledonissa 1955. Se oli Mortimerin uran ainoa Grand Slam -nelinpelimestaruus. Hän eteni naisten nelinpelifinaaliin myös Australian mestaruuskilpailuissa 1958 Lorraine Coghlanin kanssa. Grand Slam -turnauksen sekanelinpelifinaalissa Mortimer pelasi yhden kerran, Australiassa 1958. Hänen parinaan oli tuolloin Peter Newman. 
Mortimer Barrett valittiin International Tennis Hall of Famen jäseneksi 1993.
La Citoyenne

La Citoyenne oli ranskalainen feministinen sanomalehti, jota Hubertine Auclert julkaisi Pariisissa 1881–1891. Se alkoi ilmestyä 13. helmikuuta 1881 ja ilmestyi joka toinen kuukausi. Lehti oli ensimmäinen naisten äänioikeutta ajava lehti. Se ajoi hyvin voimakkaasti naisten vapautusta ja lainsäädännön muuttamista niin, että naisen asema olisi tasa-arvoinen. Lehti vaati naisille oikeutta toimia julkisissa viroissa ja esitti, että naista alentavat lait olisivat jääneet hyväksymättä, jos niitä säädettäessä olisi kuultu naisia. Lehteen kirjoittivat monet huomattavat feministit kuten Marie Bashkirtseff.
Taloudellisten vaikeuksien vuoksi Hubertine Auclert joutui 1891 lakkauttamaan lehden. Samana vuonna aktivisti Maria Martin (1839–1910) perusti lehden "Le Journal des femmes", ja vuonna 1897 Marguerite Durand (1864–1936) jatkoi työtä ja perusti uuden sanomalehden "La Fronde".
Biliverdiini

Biliverdiini on aineenvaihduntatuote, jota syntyy hemioksigenaasientsyymin hajottaessa hemiä. Biliverdiini hajotetaan entsymaattisesti edelleen bilirubiiniksi (C33H36N4O6). Biliverdiini on väriltään vihreää. Biliverdiini aiheuttaa vihertävän värin parantuvassa mustelmassa.
Denny Shute

Herman Densmore "Denny" Shute (25. lokakuuta 1904 – 13. toukokuuta 1974) oli yhdysvaltalainen golfaaja. Hän voitti kerran Britannian avoimen (1933) ja kahdesti PGA Championshipin (1936, 1937). 
Shute oli viimeinen PGA Championshipin kahtena peräkkäisenä vuotena voittanut golfaaja ennen Tiger Woodsia, joka ylsi kyseiseen saavutukseen vuosina 1999–2000. 
Shute pelasi Ryder Cupissa vuosina 1931, 1933 ja 1937.
Janko Tipsarević

Janko Tipsarević (s. 22. kesäkuuta 1984 Belgrad, Jugoslavia) serbialainen tennispelaaja. Hän painaa 83 kiloa ja on 180 senttimetriä pitkä. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 2002. Häntä valmentaa Dirk Hordorff.
Tipsarević on parhaimmillaan ollut ATP:n kaksinpelirankingissa sijalla kahdeksan (huhtikuussa 2012) ja nelinpelirankingissa sijalla 46 (huhtikuussa 2011). Urallaan hän on ansainnut palkintorahoja yli kahdeksan miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Tipsarevićin vahvuuksiin voidaan lukea syöttö, kuten useimmilla itäeurooppalaisilla pelaajilla.
Wimbledonissa 2007 Tipsarević pääsi neljännelle kierrokselle voitettuaan kolmannella kierroksella viidenneksi sijoitetun Fernando Gonzálezin erin 6–3, 3–6, 6–3, 4–6, 8–6. Neljännellä kierroksella Juan Carlos Ferrero pudotti hänet jatkosta suoraan kolmessa erässä. Saman vuoden Australian avoimissa Tipsarević putosi ensimmäisellä kierroksella, Ranskan avoimissa kolmannella kierroksella ja Yhdysvaltain avoimissa toisella kierroksella.
Australian avoimissa 2008 Tipsarević selviytyi kolmannelle kierrokselle ja piti ykkössijoitettua Roger Federeriä tiukilla häviten viisieräisen ottelun pistein 7–6(5), 6–7(1), 7–5, 1–6, 8–10. Maalis- ja huhtikuun vaihteessa hän ylsi Miamin Masters-turnauksessa puolivälieriin voitettuaan neljännellä kierroksella Mihail Južnyin, mutta seuraava vastus Nikolai Davydenko oli selvästi parempi. Ranskan avoimissa Tipsarević oli sijoitettu 32:nneksi, mutta hävisi heti ensimmäisellä kierroksella Nicolás Lapentille erin 4–6, 6–4, 1–6, 6–7 (7–9). Wimbledonissa Tipsarević pelasi sijoittamattomana ja voitti toisella kierroksella kuudenneksi sijoitetun Andy Roddickin lukemin 6–7(5), 7–5, 6–4, 7–6(4), ja kolmannella kierroksella 25:nneksi sijoitetun Dmitri Tursunovin luvuin 7–6(1), 7–6(3), 6–3. Neljännellä kierroksella hän hävisi sijoittamattomalle Rainer Schüttlerille eräluvuin 4–6, 6–3, 4–6, 6–7(4).
Yhdysvaltain avoimissa 2011 Tipsarević eteni puolivälieriin saakka voitettuaan kolmannella kierroksella Tomáš Berdychin ja neljännellä Juan Carlos Ferreron. Puolivälierissä hän voitti yhden erän Novak Đokovićia vastaan, mutta joutui luovuttamaan neljännessä erässä tilanteessa 0–3. Samana vuonna Tipsarević saavutti ensimmäisen turnausvoittonsa ATP-kiertueella, kun hän voitti Kuala Lumpurin turnauksen loppuottelussa Marcos Baghdatisin. Toisen turnausvoittonsa hän saavutti Moskovassa, jossa hän voitti loppuottelussa Viktor Troickin.
Vuonna 2012 Tipsarević saavutti uransa kolmannen turnausvoiton päihitettyään Stuttgartin loppuottelussa Juan Mónacon. Neljännen turnausvoittonsa hän sai vuonna 2013 Chennaissa, jossa hän vuotta aiemmin voitti nelipeliturnauksen.
Bob Rosburg

Robert Reginald ”Bob” Rosburg (21. lokakuuta 1926 – 14. toukokuuta 2009) oli yhdysvaltalainen golfaaja. Hän valmistui Stanfordin yliopistosta, jossa hän pelasi menestyksellä baseballia.
Rosburgin merkittävin golfsaavutus oli PGA Championshipin voitto vuonna 1959. Myöhemmällä urallaan hän tuli tunnetuksi television urheiluselostajana.
Rosburg syntyi Kalifornian osavaltiossa. Hänellä on vaimonsa Eleanorin kanssa lapset Robert Jr., Bruce ja Deborah.
Yleisurheilun GP-finaali

Yleisurheilun GP-finaali () oli IAAF:n vuosina 1985–2002 järjestämä yleisurheilukilpailu. Kilpailun osallistujat valittiin aiemmin vuoden aikana järjestettyjen Grand Prix -kilpailuista kerättyjen pisteiden perusteella. Vuosina 1985–1992 lajien voittajat valittiin pisteiden perusteella. Vuodesta 1993 finaalissa lajin voittaneet keräsivät palkintorahat, mutta yhteiskilpailun voittaja valittiin edelleen pisteiden perusteella.
Vuonna 2003 IAAF uudisti Grand Prix -kilpailujärjestelmänsä, jolloin GP-finaali korvattiin lla.
Audi A4 (B7)

Audi A4 B7 (Typ 8E) on Audi A4:n kolmannen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 2004–2008, cabrioletia vuoteen 2009 saakka. Se ei ollut täysin uusi malli, vaan perustui edelleen samalle pohjalevylle kuin edeltäjänsä B6, vaikka autoa olikin uudistettu sekä teknisesti että ulkonäöllisesti. Mallin seuraajaksi tuli Audi A4 B8, mutta cabriolet siirtyi osaksi uutta A5-mallisarjaa. 
Audi A4 B7 (2004–2009).
Kolmannen sukupolven Audi A4 esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syyskuussa 2004. Se oli perusteellisesti uudistettu versio edeltäjästään. Uusi ulkoasu noudatteli samaa muotoilukieltä kuin aiemmin samana vuonna esitelty Audi A6 (C6). Uudistuksia oli tehty myös ohjaukseen ja jousitusgeometriaan. Sisustan muutokset olivat vähäisiä, huomattavimpana uusi ohjauspyörä. Neliovinen sedan ja farmarimalli Avant olivat saatavana alusta alkaen, kangaskattoinen cabriolet esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2005.
Audi A4

Audi A4 on Audin vuosina 1994–2024 valmistama ylemmän keskikokoluokan automalli, joka korvasi Audi 80:n. A4:n seuraajaksi tuli uusi A5-mallisto (B10).
Audi A4 B5 (1994–2001).
Ensimmäisen sukupolven Audi A4 pohjautui samaan B5-pohjalevyyn kuin Volkswagen Passat. Kuten Passatissakin, A4:ssa oli moottori pitkittäin ja voimansiirtovaihtoehtona oli etuveto tai Quattro-neliveto. Moottorivalikoimaan sisältyi laajasti neli- ja kuusisylinterisiä moottoreita kokoluokissa 1,6–2,8 litraa. Yksi suosituimpia moottoreita A4:ssa oli Volkswagen-konsernin 1,9-litrainen turbodiesel.
Urheilumalli S4 julkistettiin vuonna 1998, ja keväällä 2000 seurasi huippumalli RS4.
Vuonna 1999 ensimmäisen sukupolven Audi A4 sai faceliftin. Faceliftissä se sai muun muassa uudet etu- ja takavalot sekä pieniä muutoksia sisätiloihin.
Audi A4 B6 (2001–2005).
Vuoden 2000 lopulla julkistettiin toisen sukupolven Audi A4, joka pohjautui B6-pohjalevyyn.
Vuonna 2003 toisen sukupolven Audi A4 sai faceliftin. Samana vuonna julkaistiin myös uusi Cabriolet-avoauto, joka vihdoin korvasi vanhentuneen 80-malliin perustuneen avoauton. FSI-tekniikka lisättiin uuteen kaksilitraiseen moottoriin.
Uusi S4-malli julkistettiin vuonna 2003.
Audi A4 B7 (2004–2008).
Vuonna 2005 esiteltiin kolmannen sukupolven Audi A4 uudella B7-pohjalevyllä. Mallin piirsi italialainen Walter de’Silva. A4-mallissa esiteltiin myös Audi A6 -mallin 3,0-litrainen turbodieselmoottori, mutta hieman pienitehoisempana kuin A6:n vastaava moottori. Muut muutokset sisälsivät uuden "singleframe"-etumaskin, uudelleenmuotoillun peräosan, lisävarusteena valinnaiset Bi-Xenon-ajovalot, suuremmat etu- ja takajarrut, uuden kuusivaihteisen "Tiptronic"-vaihteiston, jousitusmuutoksia ja pieniä uudistuksia sisätiloissa.
Quattro-neliveto oli saatavilla melkein kaikkien moottorityyppien kanssa, mutta 3,0 TDI -moottori oli myynnissä ainoastaan Quattrona.
Uusi RS4-malli julkaistiin Euroopassa vuonna 2005. Moottorina siinä oli uusi vapaasti hengittävä 4,2-litrainen 420-hevosvoimainen V8-moottori. Vuonna 2005 esiteltiin myös kaksiovinen Cabriolet.
Audi A4 B8 (2007–2015).
Neljännen sukupolven Audi A4 esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 2007. Se perustuu samalle perusrakenteelle keväällä 2007 esitellyn Audi A5:n kanssa. Kooltaan se oli suurempi kuin edellinen sukupolvi. Pienin moottori oli 1,8-litrainen TFSI ja suurin myöhemmin S4-mallissa esitelty 3,0 V6 TFSI. Avant-farmari saapui sedanin rinnalle keväällä 2008.
Audi A4 B9 (2015–2024).
Viidennen sukupolven Audi A4 tuli markkinoille vuonna 2015.
Audi A4 (B8)

Audi A4 B8 (Typ 8K) on Audi A4:n neljännen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 2007–2015. Se korvasi edeltäneen B7-mallin ja seuraajaksi tuli Audi A4 B9. Kaksiovinen cabriolet poistui kokonaan A4-mallistosta siirtyen osaksi uutta A5-mallistoa, joka esiteltiin hieman ennen A4 B8 -mallia.
Audi A4 B8 (2007–2015).
Neljännen sukupolven A4 esiteltiin neliovisena sedanina Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2007. Farmarimalli Avant esiteltiin Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 2008. A4 oli keväällä 2007 esitellyn Audi A5:n jälkeen toinen malli, joka perustui Volkswagen Groupin modulaariselle MLB-pohjalevylle. Sen ansiosta autosta tuli edeltäjäänsä kevyempi, ja uusi perusrakenne takasi sille myös paremman painojakauman. Edeltäjäänsä verrattuna auto kasvoi 117 millimetriä kokonaispituudeltaan ja 160 millimetriä akseliväliltään.
Vuoden 2009 Euro NCAP -kolaritestistä A4 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Kantonin autonäyttelyssä marraskuussa 2008 esiteltiin ainoastaan Kiinan markkinoilla myytävä A4L, jonka akseliväli oli 60 millimetriä perusmallia pidempi.
Farmarimallista esiteltiin Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 2009 Allroad-versio, jossa on korkeampi maavara ja koria suojaavia muoviosia. Audi oli tarjonnut Allroad-versiota suuremmasta A6-mallista jo vuodesta 2000 alkaen.
Syksyllä 2011 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut malli. Uudistuksia tehtiin muun muassa puskureihin, etusäleikköön ja valoihin.
Ford C-Max

Ford C-Max on Fordin vuosina 2003–2019 valmistama keskikokoinen tila-automalli, joka perustuu tekniikaltaan Ford Focukseen. Vuoteen 2007 asti mallia myytiin Focus C-Max -nimisenä. Mallistossa se sijoittui pienemmän B-Maxin ja suuremman S-Maxin väliin.
Ford C-Max I (2003–2010).
Vuonna 2003 markkinoille tullut Focus C-Max oli ensimmäinen malli, joka perustui Fordin, Mazdan ja Volvon yhteistyössä kehittämälle C1-pohjalevylle. Samaan perusrakenteeseen perustuu seuraavana vuonna esitelty toisen sukupolven Focus.
Vuoden 2003 Euro NCAP -kolaritestistä Focus C-Max sai tulokseksi neljä tähteä viidestä. 
Bolognan autonäyttelyssä joulukuussa 2006 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut malli, jonka nimeksi tuli nyt uuden S-Maxin aloittaman käytännön mukaan pelkkä C-Max. Auto sai uudelleenmuotoillut ajovalot ja etupuskurin, jossa ilmanottoaukko oli aiempaa suurempi. Uusi ulkoasu noudatteli Fordin Kinetic Design -muotoilukieltä. Sisällä kojelauta, mittaristo ja ovipaneelit kokivat uudistuksia, ja käytetyt materiaalit ovat aiempaa korkeatasoisempia. 
Ford C-Max II (2010–2019).
Toisen sukupolven C-Max esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2009. Viisipaikkaisen mallin rinnalle tuli myös pidempi seitsenpaikkainen Grand C-Max. Auto perustuu samalle Global C -pohjalevylle kuin vuonna 2010 markkinoille tullut kolmannen sukupolven Ford Focus.
Vuoden 2010 Euro NCAP -kolaritestistä C-Max sai tulokseksi täydet viisi tähteä. Erikseen samana vuonna testattu Grand C-Max ansaitsi sekin viisi tähteä.
Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2014 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokeneet C-Max- ja Grand C-Max -mallit. Ne saivat uudistuksessa uudelleenmuotoillut ajovalot ja etusäleikön. Sisällä uutta oli kahdeksantuumainen kosketusnäyttö, jonka myötä fyysisten painikkeiden määrä väheni.
Lavastajat

Lavastajat (Ptilonorhynchidae) on varsin pieni heimo pienenkokoisissa varpuslinnuissa. Niitä löytyy luonnonvaraisina pääosin Australiasta ja Uudesta-Guineasta, usein trooppiselta alueelta. Lavastajat ovat pieniä tai keskikokoisia lintuja. Lavastajat tunnetaan ehkä parhaiten niiden erikoisesta tavasta muodostaa pari. Lajin koiras rakentaa risuista lehtimajoja, jotka se koristelee värikkäillä luonnosta löytyvillä esineillä, joita naaras sitten arvostelee. Naaraan mielestä parhaan majan tehnyt koiras saa paritella naaraan kanssa. Tämä johtaa siihen, että useat koiraat jäävät ilman parittelumahdollisuutta, ja jotkut parittelevat monen naaraan kanssa. 
Lavastajiin kuuluu 8 sukua ja 19 lajia.
Saab 9-7X

Saab 9-7X on GM:n T-alustaan perustuva maastoauto, joka tuli markkinoille kesällä 2005. Se on saanut lempinimen "Trollblazer", joka tulee samaan alustaan perustuvasta Chevrolet TrailBlazerista ja Trollhättanin kaupungista, jossa Saabeja tehdään. 9-7X ei kuitenkaan ole Trollhättanissa tehty, vaan Morainessa, Ohiossa samalla linjalla rinnakkaismalliensa GMC Envoyn, Buick Rainierin ja Isuzu Ascenderin kanssa.
Yleistä.
9-7X:n valmistus aloitettiin vuonna 2005. Se eroaa muista samaan alustaan perustuvista autoista jonkin verran, siinä on yhden tuuman (25,4 mm) matalampi maavara ja erilaiset puskurit. Sisustan muotoiluun on otettu mallia vanhan Saab 900:n sisustasta, myös käynnistyskytkin on sijoitettu keskikonsoliin 900:n tyyliin. Kesään 2007 mennessä autoa on myyty reilut 12.000 kpl.
Mallivuodelle 2007 auton varustusta parannettiin. Vakiovarusteisiin kuuluu mm. rengaspaineiden tarkkailujärjestelmä ja tarjolle tuli myös uusi värivaihtoehto. Kesällä 2007 esiteltiin mallivuodelle 2008 uusi Aero-malli, jossa on 6-litrainen LS2 V8. Samaa pikkulohkoa käytetään mm. Chevrolet Corvetessa, Cadillac CTS-V:ssä ja Trailblazer SS:ssä. Varustukseen kuuluu mm. 20-tuumainen rengastus sekä erikoisulkoväri. Aero tulee Yhdysvalloissa markkinoille syksyllä 2007.
9-7X:n faceliftiä odotettiin vuonna 2007. Alun perin se oli tarkoitus korvata Subaru B9 Tribecaan perustuvalla Saab 9-6X -mallilla, mutta GM:n myytyä Subarun osakkeet projekti peruttiin. Mallin seuraaja oli Theta-alustaan perustuva Saab 9-4X joka esiteltiin vuonna 2008.
Versiot.
Varustetasot.
Linear-varustelutasossa, joka on perusmalli, on neliveto, nahkapenkit, 18" kevytmetallivanteet, sivuturvatyynyt. Viihdelaitteistoon kuuluu OnStar-järjestelmä, XM-satelliittiradio ja 6 CD:n vaihtaja (Bose). Jos autoa ei ole varustettu aukeavalla katolla, siinä on takamatkustajille DVD-viihdejärjestelmä.
Arc-varustelutaso tuo lisäksi mukanaan paremmat vanteet, Xenon-etuvalot, korkeapaineella toimivat valonpesurit ja säädettävät polkimet.
Altitude Edition.
Syksyllä 2006 esiteltiin mallivuodelle 2007 Altitude Edition -erikoismalli, jota valmistetaan vain rajoitettu 500 kappaleen erä. Varusteisiin kuuluu mm. 18-tuumaiset vanteet, astinlaudat korin sivuilla, DVD-soitin takapenkkiläisille sekä harmaan hiilikuidun sävyinen metalliväri. Varustus on tarjolla molempien moottorivaihtoehtojen yhteydessä. 
Markkina-alue.
Vaikka 9-7X on suunniteltu ensisijaisesti vain Yhdysvaltojen markkinoille, sitä kuitenkin myytiin myös Bahrainissa, Belgiassa, Englannissa, Kanadassa, Tšekissä, Unkarissa, Jordanissa, Kuwaitissa, Latviassa, Libanonissa, Luxemburgissa, Hollannissa, Omanissa, Qatarissa, Saudi Arabiassa, Syyriassa, Sveitsissä, Virossa ja Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa.
Volleyball Hall of Fame

Volleyball Hall of Fame on lentopallon historiaa ja kuuluisia pelaajia sekä vaikuttajia kunnioittava galleria. Se sijaitsee Holyokessa Massachusettsin osavaltiossa. Juuri siellä William G. Morgan aikoinaan keksi lentopallon.
Pelaaja, tuomari tai seura- tai sarjatoiminnassa mukana oleva toimitsija tai vaikuttaja voi uransa jälkeen päästä Volleyball Hall of Famen jäseneksi, jos hän on yltänyt urallaan johonkin suureen saavutukseen, ollut merkittävä pelaaja tai vaikuttanut jotenkin lentopallon kehittymiseen.
Historia.
Vuonna 1971 Holyoken kaupungin pormestari sai idean perustaa kaupunkiin lentopallon Hall of Fame -gallerian. Ideasta innostui myös Kansainvälinen lentopalloliitto, sillä olihan lentopallo saanut alkunsa juuri Holyokessa. Ensimmäiseksi galleriaan valittiin lentopallon kehittänyt William G. Morgan. Vuonna 1987 galleria siirrettiin kaupungissa isompaan tilaan, ja vuonna 1997 gallerialle valmistui uusi museo.
Menetetyn muistin tapaus

Menetetyn muistin tapaus on Sanoma Magazines Finlandin kustantama Disneyn eläinmaailman ankkasarjoja käsittelevän "Ankantekijät"-sarjan kahdeksas teos. Kaikki teoksen tarinat on piirtänyt italialainen ankkapiirtäjä Giorgio Cavazzano. Käsikirjoittajina toimivat François Corteggiani, Tito Faraci, Bruno Sarda, Philippe Gasc, Manuela Marinato ja Giorgio Pezzin. Kirja on julkaistu vuonna 2007.
Sateenkaarilurit

Sateenkaarilurit ("Trichoglossus") on eräs kaijasuku. Siihen kuuluvat lajit elävät Indonesian, Filippiinien ja Tyynenmeren läntisillä saarilla, Uudessa-Guineassa sekä Australiassa.
Sateenkaarilurit ovat kooltaan 20-26 cm pitkiä, hyvin värikkäitä papukaijoja. Niiden pyrstö on pyöreäpäinen eikä alanokan tyvessä ole paljasta laikkua. Sukupuolet ovat yleensä täysin samannäköisiä. Nuorten lintujen höyhenpuku on melko samanlainen kuin aikuisten, mutta nuoren pyrstösulkien kärjet ovat terävät. Niiden tavalliset äänet ovat korkeita kirkaisuja.
Sateenkaarilurit pesivät yleensä puunkoloihin ja munivat yhdestä kolmeen, tavallisesti 2 munaa, joita naaras hautoo. Niiden ravinto koostuu siitepölystä, medestä, kukista, hedelmistä, marjoista ja hyönteisistä.
Sateenkaarilurilajit.
Luettelo perustuu BirdLife Suomen maailman lintujen suomenkieliseen nimistöön.
Stanley Cohen

Stanley Cohen (17. marraskuuta 1922 – 5. helmikuuta 2020) oli yhdysvaltalainen biokemisti, joka jakoi vuoden 1986 Albert Lasker -palkinnon lääketieteellisestä perustutkimustyöstä ja Nobelin lääketieteen palkinnon Rita Levi-Montalcinin kanssa. Hän voitti myös Louisa Gross Horwitz -palkinnon (1983) ja National Medal of Sciencen (1986). 
Cohenin vanhemmat olivat venäjänjuutalaisia. 
Cohen syntyi New Yorkin Brooklynissä ja työskenteli pitkään Vanderbiltin yliopistossa. Hän valmistui Brooklyn Collegesta, Oberlin Collegesta ja Michiganin yliopistosta. Hänet nimitettiin vuonna 1976 Yhdysvaltain syöpäjärjestön tutkimusprofessoriksi.
Muuta.
Stanley Cohen sai The Economist-talousaikakauslehden palkinnon yhdessä Herbert Boyerin kanssa 2005.
Juanfernándezintulikulma

Juanfernándezintulikulma ("Aphrastura masafucrae") on orneeroihin kuuluva äärimmäisen uhanalainen lintu, joka elää vain Juan Fernándezin saarilla sijaitsevassa Alejandro Selkirkin saaressa .
Kooltaan lintu kasvaa noin 16 cm pitkäksi. Väritykseltään se on ruskea lukuun ottamatta mustia siipiä ja päätä. Päässä on valkoinen silmäkulmajuova. Nokka on hyönteissyöjille tyypillisesti terävä. Linnun kutsuääni on ”trrt”.
Juanfernándezintulikulman luontainen elinympäristö ovat vuoriston rinteillä sijaitsevat metsät, joissa kasvaa "Dicksonia externa" ja "Lophosauria quadripinnata" -saniaislajeja.
Vuosina 2001–2003 juanfernándezintulikulmia arvioitiin olevan jäljellä noin 200 yksilöä. Lajiin kohdistuvat suurimmat uhkat ovat metsien hakkaaminen, saarelle tuodut petonisäkkäät ja rotat. Kannan viimeaikaisen vähentymisen syyksi arvellaan myös punaselkähaukan lisääntymistä saarella.
Ludwig Kübler

Ludwig Kübler (2. syyskuuta 1889 Unterdill, Ylä-Baijeri – 18. elokuuta 1947 Ljubljana) oli Saksan maavoimien kenraali ja Saksan 1. vuoristodivisioonan komentaja toisessa maailmansodassa.
Hänet nimitettiin 1. lokakuuta 1935 98. vuoristorykmentin komentajaksi. Saksan hyökätessä Puolaan syyskuussa 1939 Küblerin vuoristojoukot osallistuivat sotatoimiin, minkä jälkeen hänet palkittiin ansioistaan rautaristillä. Lokakuussa 1943 kenraali Kübler komensi saksalaisten operaatiovyöhykettä Adrianmeren ranta-alueella. Hänestä tuli koko vuoristoarmeijakunnan komentaja. Hänen yksikkönsä taistelivat partisaaneja vastaan. Wilhelm Keitelin valtuuttamana Küblerin joukot vastasivat partisaanien tekemiin rikoksiin ja tihutöihin silmittömällä terrorilla. Sodan jälkeen Kübler antautui liittoutuneille. Hänet luovutettiin Jugoslaviaan vastaamaan tekemistään sotarikoksista. Ljubljanan vankilassa hänet tuomittiin kuolemaan 19. heinäkuuta 1947. Hänet hirtettiin aamulla 18. elokuuta 1947.
Syyslehtiä

Syyslehtiä, , on yhdysvaltalainen vuonna 1956 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, jonka ohjasi Robert Aldrich Jean Rouverolin ja Hugo Butlerin käsikirjoituksen pohjalta. Elokuvan pääosassa on Joan Crawford, ja sen sivuosissa näyttelevät muun muassa Cliff Robertson, Vera Miles ja Lorne Greene. "Syyslehtiä" on mustavalkoinen ja noin 107 minuutin, eli tunnin ja 47 minuutin mittainen. Columbia Pictures tuotti elokuvan ja sen tunnusmusiikin "Autumn Leaves", esittää Nat King Cole . "Syyslehtien" ensimmäinen virallinen ensi-ilta oli Länsi-Saksassa 4. kesäkuuta vuonna 1956 . Yhdysvalloissa elokuva sai ensi-iltansa ensimmäinen päivä elokuuta ja Suomessa 19. lokakuuta.
Joan Crawford kertoi myöhemmin elokuvan "Syyslehtiä" olleen yksi hänen omista henkilökohtaisista suosikkielokuvistaan .
Juoni.
Joan Crawfordin näyttelemä Millicent Wetherby ihastuu nuoreen Burt Hansoniin (Cliff Robertson). He alkavat tapailla toisiaan, ja tapailu johtaa pian avioliittoon. Millicent ei kuitenkaan ole tietoinen Burtin mielenterveysongelmista, jotka ovat seurausta hänen entisestä avioliitostaan. Burtin mielenterveys horjuu entisestään kun hänen isänsä (Lorne Greene) ja entinen vaimonsa (Vera Miles) saapuvat tapaamaan häntä. Millicent ryhtyy selvittämään, mistä Burtin ongelmat oikein saavat alkunsa.
Uuronkylä

Uuronkylä (arkikielessä useimmiten vain Uuro) on kylä Kauhajoen kaupungissa. Kylä sijaitsee noin 26 kilometriä lounaaseen kaupungin keskustasta Isojoelle vievän seututien 661 varrella aivan Isojoen rajan tuntumassa.
Uuronkylä sijaitsee Lauhanvuoren ja Pyhävuoren välissä ja on näin ollen jonkinlaista laaksoaluetta, johon sana uurokin viitannee. Uuronkylän läpi virtaa Uuronluoma.
Coolio

Coolio (oik. Artis Leon Ivey, Jr., 1. elokuuta 1963 – 28. syyskuuta 2022) oli yhdysvaltalainen rap-artisti. Hänet tunnetaan ”Gangsta's Paradise” -kappaleesta.
Coolio oli kotoisin Pennsylvaniasta ja kävi myöhemmin koulua Kalifornian Comptonissa. Coolion ensimmäinen single oli 1980-luvun lopulla julkaistu ”Watcha Gonna Do”, jota soitettiin radiossa kalifornialaisilla hip hop -asemilla. Hän liittyi tämän jälkeen rapyhtye WC and the Maad Circleen ja esiintyi sen vuoden 1991 esikoisalbumilla "Ain’t a Damn Thang Changed".
Coolio teki vuonna 1994 sopimuksen levy-yhtiö Tommy Boy Recordsin kanssa ja julkaisi samana vuonna esikoislevynsä "It Takes a Thief", joka myi platinaa. Sen suosituin single oli "Fantastic Voyage", joka nousi Billboard Hot 100 -listalla parhaimmillaan kolmanneksi. Coolion todellinen läpimurto yleiseen tietoisuuteen oli kappale ”Gangsta’s Paradise”, joka oli mukana vuoden 1995 elokuvassa "Levottomat sielut". Coolio teki kappaleen yhdessä gospelmuusikko L.V:n kanssa, ja siihen sämplättiin Stevie Wonderin kappaletta ”Pastime Paradise”. Kappale oli Yhdysvalloissa vuoden myydyin single, ja Coolio sai siitä Grammyn. Kappale julkaistiin myös samannimisellä albumilla.
Coolion kolmas albumi oli vuonna 1997 julkaistu "My Soul", jolla oli muun muassa single ”C U When U Get There”. Se ei menestynyt edellisten albumien tavoin, ja sen suosiota heikensivät Coolion yksityiselämän ongelmat. Ensin hänet pidätettiin Saksassa myymälävarkaudesta ja liikkeen omistajan pahoinpitelystä, ja seuraavana vuonna hän sai Kaliforniassa syytteen aseenkantorikoksesta. "My Soul" myi kultaa, mutta se oli hänen viimeisensä Tommy Boylle. Sen jälkeen hän julkaisi vielä viisi albumia, "Coolio.com" (2001), "El Cool Magnifico" (2002), "The Return of the Gangsta" (2006), "Steal Hear" (2008) ja "From the Bottom 2 the Top' (2009).
Musiikkiuransa aikana ja sen jälkeenkin Coolio oli mukana televisiossa erilaisissa ohjelmissa. Hän sijoittui vuonna 2004 kolmanneksi saksalaisessa televisio-ohjelmassa, jossa etsittiin paluuta tekeviä artisteja. Hän teki muun muassa keittokirjan "Cookin’ With Coolio" ja esiintyi television kokkiohjelmissa. Lisäksi hän näytteli useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa.
Coolio kuoli syyskuussa 2022. Kuolinsyyntutkijan mukaan kuolinsyy oli fentanyylin, heroiinin ja metamfetamiinin yliannostus.
Tetsuo Hamuro

Tetsuo Hamuro (; 7. syyskuuta 1917 Fukuoka – 30. lokakuuta 2005 Takaishi) oli japanilainen uimari ja olympiavoittaja. Hamuro voitti 200 metrin rintauinnin kultaa vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä. Finaalissa hän voitti hopeamitalistin 1,4 sekunnin erolla uiden samalla uuden olympiaennätyksen 2.41,5.
Hamuro lopetti uinti-uransa 1940-luvun alussa. Vuonna 1990 hänet valittiin International Swimming Hall of Fameen. Hamuro kuoli 30. lokakuuta 2005 88-vuotiaana.
Erwin Rösener

Erwin Rösener (2. helmikuuta 1902 – 4. syyskuuta 1946) oli SS-kenraali ("SS-Obergruppenführer"), joka järjesti Sloveniassa siviilien joukkoteloituksia. Hänet tuomittiin Nürnbergin oikeudenkäynneissä kuolemansa jälkeen sotarikoksista.
Rösener syntyi Schwertessä, pohjois-Westfalenissa. Hän liittyi natsipuolueeseen ja SA:n ruskeapaitoihin 6. marraskuuta 1926. Rösener anoi Waffen-SS:n jäsenyyttä lokakuussa 1929 ja hakemus hyväksyttiin 1930. Hänet ylennettiin vuosien 1930-1944 välillä 11 kertaa ja hänestä tuli SS-Obergruppenführer ja Waffen-SS- ja poliisijoukkojen kenraali. Rösener oli myös "Freundeskreis der Wirtshaft" () -ryhmän jäsen. Ryhmä koostui saksalaisista teollisuusmiehistä, joiden tarkoitus oli kerätä varoja "Kolmannen valtakunnan" rotututkimuksiin. Rösener kuului SS-joukkojen komentaja Heinrich Himmlerin lähipiiriin ja sodan lopussa raportoikin suoraan hänelle.
Vuoden 1941 lopusta sodan loppuun SS-joukkojen komentaja Himmler järjesti Rösenerin SS-divisioona Alpenlandiin, jonka alueeseen Slovenia kuului. Lokakuusta 1944 sodan loppuun Rösener oli partisaanivastaisten toimien päällikkönä Ljubljanassa. Hän järjesti siviilien, panttivankien ja sotavankien teloituksia, ja nämä teot johtivat myöhemmin sotarikollisten tuomitsemiseen Nürnbergissä. Rösener työskenteli yhdessä Leon Rupnikin ja piispa Gregorij Rožmanin kanssa partisaanien vastaissa taisteluissa ja antoi määräyksen Slovenian natsimielisten kodinturvajoukkojen perustamiseen 24. syyskuuta 1943.
Rösener pakeni Itävaltaan sodan lopussa, mutta britit pidättivät hänet ja luovuttivat hänet Jugoslaviaan. Hän joutui oikeuteen yhdessä Leon Rupnikin, Gregorij Rožmanin ja monen muun kanssa, ja tuomittiin kuolemaan 30. elokuuta 1946. Rösener hirtettiin 4. syyskuuta 1946 ja haudattiin merkitsemättömään hautaan Ljubljanan Žalen hautausmaalle.
Gyula Grosics

Gyula Grosics [djula grošitš] (4. helmikuuta 1926 Dorog – 13. kesäkuuta 2014 Budapest) oli unkarilainen jalkapallomaalivahti. Hän saavutti kansainvälistä mainetta Unkarin jalkapallomaajoukkueen jäsenenä 1950-luvulla.
Grosics voitti maajoukkueessa kultaa vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä. Hän kilpaili myös kolmissa perättäisissä maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1954, 1958 ja 1962. Vuonna 1954 Unkari saavutti MM-hopeaa. Grosics pelasi kaikkiaan 86 maaottelua vuosina 1947–1962.
Grosics syntyi Komárom-Esztergomin ja edusti kotimaassaan seurajoukkueita MATEOSZ, Budapest Honvéd FC ja FC Tatabánya, jossa hän lopetti aktiiviuransa vuonna 1962. Vuonna 2008 tuolloin 82-vuotiaalle Grosicsille tarjottiin mahdollisuus pelata suosikkijoukkueessaan Ferencvárosissa, jota hän ei aktiiviurallaan ollut voinut edustaa. Ystävyysottelussa Sheffield Unitedia vastaan hän suoritti avauspotkun ja pelasi maalissa muutaman minuutin, ennen kuin hänet vaihdettiin kentältä pois.
Valeria Golino

Valeria Golino (s. 22. lokakuuta 1965 Napoli) on italialainen näyttelijä. Hän syntyi Napolissa kreikkalaiselle äidille ja vietti osan nuoruudestaan Ateenassa.
Golino on saanut parhaan naisnäyttelijän palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla rooleistaan elokuvissa "Storia d'Amore" (1986) ja "Per Amor Vostro" (2015). Vuonna 2006 hänelle myönnettiin David di Donatello -elokuvapalkinto, jota edelsi ehdokkuus vuonna 2003.
Golino on näytellyt enimmäkseen italialaisissa elokuvissa. Suuri yleisö tuntee hänet muun muassa Barry Levinsonin Oscar-palkitusta "Sademiehestä" (1988).
Tilastollinen tunnusluku

Tilastollinen tunnusluku (myös avainluku tai suure) on otoksen muunnos reaaliluvuksi tai reaalilukujen muodostamaksi vektoriksi. Tunnusluvuksi kutsutaan sekä muunnoksen avulla muodostettua satunnaismuuttujaa että sen saamaa arvoa. Matemaattisesti ilmaistuna tunnusluku on siis kuvaus formula_1, missä formula_2 on otoksen koko ja formula_3 on tunnusluvun ulottuvuus.
Käyttötarkoituksia.
Tunnusluvun tarkoituksena on tiivistää otoksen sisältämä informaatio havainnolliseen muotoon, tyypillisesti yhdeksi luvuksi. Tunnuslukuja voidaan käyttää otoksen kuvailuun, mutta niille on muitakin käyttötarkoituksia. Muun muassa merkitsevyystestien testisuureet ja tuntemattomien parametrien estimointiin liittyvät estimaattorit ovat tunnuslukuja. Tunnusluvun jakauman määrääminen on yksi tilastotieteen keskeisistä ongelmista.
Tavanomaisia tunnuslukuja.
Yleisimmin käytettyjä tunnuslukuja ovat aineiston sijaintia kuvaavat keskiluvut sekä aineiston vaihteluun liittyvät hajontaluvut. Keskilukuja ovat esimerkiksi aritmeettinen keskiarvo ja mediaani. Hajontalukuihin lukeutuvat muun muassa minimi, maksimi, ala- ja yläkvartiili ja varianssi sekä sen neliöjuuri eli keskihajonta.
Tyhjentävyys.
Tunnuslukua kutsutaan tyhjentäväksi, jos se sisältää kaiken otoksesta saatavan tiedon. Muodollisesti kyse on siitä, että otoksen yhteisjakauma ehdollistettuna kyseisellä tunnusluvulla ja jakauman parametreilla ei riipu ollenkaan parametreista. Mikäli tunnusluku on kaikista mahdollisista tyhjentävistä tunnusluvuista yksinkertaisin, se on minimaalisesti tyhjentävä. Esimerkiksi otos itsessään on aina tyhjentävä tunnusluku, mutta se ei lainkaan tiivistä otoksesta saatavaa tietoa, joskin joissakin tapauksissa se on silti myös minimaalisesti tyhjentävä tunnusluku. 
Graafinen esittäminen.
Tunnusluvuilla on usein olemassa jonkinlainen graafinen vastine, kuten niin sanottu viiksilaatikko.
Käytettäköön esimerkkinä 30 havainnon otosta, joka on saatu R-ohjelmalla simuloimalla havainnot eksponenttijakaumasta parametrin arvolla formula_4. Otoksen havainnot ovat (kolmen desimaalin tarkkuudella)
0.495, 0.121, 2.152, 2.562, 0.074, 1.362, 0.192, 0.042, 0.336, 2.641, 1.257, 2.000,
0.871, 0.517, 0.951, 0.093, 0.340, 0.688, 1.640, 0.443, 0.552, 0.929, 0.818, 2.327,
0.514, 2.092, 0.466, 0.612, 0.187 ja 0.507.
Otoksen minimi formula_5, alakvartiili formula_6, mediaani formula_7, yläkvartiili formula_8 ja maksimi formula_9. Tällöin tunnuslukua formula_10 vastaa alla oleva viiksilaatikko.
Cary Elwes

Ivan Simon Cary Elwes ([elweiz], s. 26. lokakuuta 1962 Westminster, Lontoo, Englanti) on brittiläinen näyttelijä, joka aloitti uransa 1980-luvulla. Hän on tullut tunnetuksi rooleistaan esimerkiksi elokuvissa "Prinsessan ryöstö" (1987), "Hot Shots! – kaikkien elokuvien äiti" (1992), "Saw" (2004) ja "Saw VII 3D" (2010). 
Elämä ja ura.
Elwes syntyi vuonna 1962 Lontoossa muotokuvamaalari-isän ja sisustussuunnittelijaäidin perheeseen. Hän opiskeli Yhdysvalloissa Sarah Lawrence Collegessa.
Elwesin ensimmäinen elokuvarooli oli brittiläisessä elokuvassa "Vakoojan tarina" (1984). Hänen varhaiset elokuvansa olivat usein historiallisia elokuvia, kuten pääosa elokuvassa "Mashenka" (1986).
Elwesin läpimurtoelokuva oli Rob Reinerin ohjaama seikkailullinen ja romanttinen satuelokuva "Prinsessan ryöstö" (1987), jossa Elwes esittää maatilan apupoikaa ja miekkailijamerirosvoa. Sen jälkeen Elwes esiintyi historiallisten roolien lisäksi myös komedioissa, kuten "Hot Shots! – kaikkien elokuvien äiti" (1991) ja "Robin Hood – sankarit sukkahousuissa" (1993). Hänen vakavampia roolejaan oli esimerkiksi Arthur Holmwoodin rooli elokuvassa "Bram Stokerin Dracula" (1992).
1990-luvun lopulla Elwes teki äänirooleja animaatioelokuvissa sekä esiintyi televisioelokuvissa ja minisarjoissa. Vuonna 1999 hän lihotti itseään tuottaja John Housemanin rooliin elokuvassa "Cradle Will Rock", jota seurasi sarja samankaltaisia kuuluisien elokuvahahmojen rooleja. Vuonna 2001 Elwes esiintyi toistuvassa roolissa FBI-agenttina television "Salaisissa kansioissa". 2000-luvulla Elwes on esiintynyt muun muassa "Saw"-elokuvissa ja National Lampoonin komediassa "Pucked" (2006) sekä Steven Spielbergin elokuvassa "" (2011).
Kevin Dunn

Kevin Dunn (s. 26. helmikuuta 1956 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näyttelijä Nora Dunnin pikkuveli.
Dunn on esiintynyt enimmäkseen sivuosissa; erään tunnetun esiintymisen hän teki elokuvassa "Hot Shots! – kaikkien elokuvien äiti" vuonna 1991 ja elokuvassa "Pikku sotilaat". Hän on vieraillut "Seinfeldissä".
Pat Proft

Pat Proft (s. 3. huhtikuuta 1947) on yhdysvaltalainen elokuva- ja televisiokäsikirjoittaja. Hän syntyi ja aloitti uransa Minnesotassa.
Proft on luonut pitkän uran varsinkin komedioissa. Hänen käsikirjoitustöidensä joukossa ovat muiden muassa:
Proft on työskennellyt vähemmän tunnetummin myös ohjaajana ("Takaa haettu", 1998).
Elliott Kastner

Elliott Kastner (7. tammikuuta 1930 New York, Yhdysvallat – 30. kesäkuuta 2010) oli yhdysvaltalainen elokuvatuottaja. Hän aloitti tuottajantyönsä 1960-luvun puolessavälissä ja työskenteli muiden muassa elokuvissa "Kotkat kuuntelevat" (1968) ja "Särkyneen sydämen sola" (1975).
Jenő Buzánszky

Jenő Buzánszky (4. toukokuuta 1925 Újdombóvár – 11. tammikuuta 2015 Esztergom) oli unkarilainen jalkapalloilija. Hän saavutti kansainvälistä mainetta Unkarin jalkapallomaajoukkueessa, joka voitti kultaa vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä ja kilpaili jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1954.
Ammattitason pelaamisen lopetettuaan Buzánszky jatkoi uraansa valmennustöissä.
Carlo Rambaldi

Carlo Rambaldi (15. syyskuuta 1925 Ferrara – 10. elokuuta 2012 Lamezia Terme, Catanzaron maakunta) oli italialainen tehostetaiteilija. Hän sai kolme Oscar-palkintoa vuosina 1977, 1980 ja 1983. Hän oli vuonna 1983 lisäksi Bafta-ehdokkaana ja voitti vuonna 1982 erikois-Davidin. Vuonna 1987 hänellä oli kyseenalainen kunnia olla ehdolla huonoimpien tehosteiden Golden Raspberry -palkinnon saajaksi.
Tunnetuimpia elokuvia, joissa Rambaldi on työskennellyt, ovat "Kolmannen asteen yhteys" (1979, Oscar), "Alien – kahdeksas matkustaja" (1979, Oscar), "E.T. – The Extra Terrestrial" (1982, Oscar) , "Dyyni (1984) ja "King Kong elää" (1986, ehdolla Golden Rasberry).
Kanavanippu A

Kanavanippu A oli varattu C:n ja E:n ohella toimiluvanvaraiseen käyttöön. Siihen kuului neljä maksutonta televisiokanavaa. Kanavanippu A:n kanavatarjonta vaihteli alueittain. Kanavanipun välitti Digita, käyttäen DVB-T-teknologiaa UHF-taajuuksilla.
Kanavanipun kanavat.
Televisiokanavat
Radiokanavat
Kolmekymppinen

Kolmekymppinen on Frederikin vuonna 1980 julkaisema albumi. Albumi myi yli 25 000 kappaletta eli kultaa ja sieltä nousivat pinnalle Frederikin hitit ”Kolmekymppinen” ja ”Sheikki Ali Hassan”.
Taaro

Taaro eli taro ("Colocasia esculenta") on vehkakasvi, jota kasvatetaan kosteilla trooppisilla alueilla ruoaksi tyvimukuloidensa vuoksi. Mukulasta käytetään myös nimityksiä eddo, dasheen ja old cocoyam. 
Taaro on kotoisin Kaakkois-Aasiasta, mutta sitä kasvatetaan nykyisin myös Afrikassa, Oseaniassa ja Karibian saarilla. Vuonna 1998 maailmassa kasvatettiin taaroa 6,6 miljoonaa tonnia, josta Afrikassa 4,4 miljoonaa tonnia, Aasiassa 1,8 miljoonaa tonnia ja Oseaniassa 280 000 tonnia. Tongan ja Samoan saarilla taaron osuus ihmisten energiansaannista on kuitenkin suurin, yli 15 prosenttia. Afrikan maista taaroa käytetään eniten Ghanassa ja Gabonissa. 
Afrikassa ja Oseaniassa taaroa käytetään hiilihydraatin lähteenä, ja sitä syödään riisin tai perunan tapaan. Japanissa sitä käytetään vihanneksena ja kasvatetaan enemmänkin versojensa ja lehtiensä kuin mukuloidensa takia. Myös maavarret käytetään, ja koska ilmasto on viileämpi kuin muilla taaronviljelyalueilla, Japanissa taaron mukulat voidaan varastoida pellolla. Taaro on tunnettu Japanissa ainakin kahdentuhannen vuoden ajan, mutta sen viljely on vähentynyt sadan vuoden aikana selvästi. 1900-luvun alussa keskivertojapanilainen söi lähes 25 kiloa taaroa vuodessa, nykyisin viitisen kiloa.
Samoalla taaro oli paikallisten ruokavalion perusta (yhdessä banaanin ja leipäpuun hedelmien kanssa) vuoteen 1993 asti. Vuonna 1994 kasvitauti tuhosi taarosadon lähes kokonaan.
Taaron tyvimukuloissa on noin kaksi kolmasosaa vettä ja kolmannes hiilihydraattia, lähinnä tärkkelystä. Seitsemän prosenttia kuiva-aineesta on proteiinia, minkä johdosta taaro on proteiinipitoisempaa kuin esimerkiksi jamssi tai kassava. Lehdissä proteiinin osuus on vielä suurempi. Lehdissä on myös kalsiumia, fosforia, rautaa, C-vitamiinia ja muita vitamiineja.
Don’t Stop Me Now

Don't Stop Me Now on Queenin vuonna 1979 julkaisema single. Kappale julkaistiin alun perin vuonna 1978 ilmestyneellä albumilla "Jazz". Sanat ja sävellys ovat Freddie Mercuryn käsialaa. Kappale nauhoitettiin elo-syyskuussa 1978 Berre-les-Alpesissa Ranskassa ja on albumin 12. kappale.
Kappale perustuu Freddie Mercuryn pianonsoittoon ja lauluun John Deaconin ja Roger Taylorin soittaessa bassokitaralla ja rummuilla taustoja. Studioversiossa Brian May soittaa pelkästään soolokitaran osuuden, mutta lavaversioissa hän soitti myös taustoja "rytmikitarana".
Kappale voitti Top Gear -ohjelman "The Best Driving Song Ever" -palkinnon.
Cheder

Cheder ( ’huone’) on koulu, jossa opetetaan juutalaisuuden ja heprean kielen alkeita.
Chederit olivat yleisiä Euroopassa aina 1700-luvun lopulle. Oppitunnit pidettiin opettajan kotona ja opettajat saivat palkkaa juutalaisyhteisöltä tai oppilaiden vanhemmilta. Tavallisesti vain pojat osallistuivat oppitunneille. Äidit vastasivat tyttöjen opetuksesta kotioloissa. Eri-ikäisiä poikia koulutettiin samassa luokassa. 
Pojat aloittivat koulun noin viiden vuoden iässä ja opittuaan heprealaisen kirjaimiston ja opittuaan lukemaan hepreaa he alkoivat opiskella Tooraa. Chederien pääasialliset opetusmenetelmät olivat ääneenluku ja ulkoaopettelu. 13–14 vuoden iässä poikien koulutus chederissä loppui ja vietettiin bar mitsvaa. 
Niiden, jotka halusivat ryhtyä rabbiksi tai soferiksi, oli jatkettava opintoja ješivassa. Tunnetuimmat eurooppalaiset ješivat sijaitsivat Wormsissa, Fürthissä ja Prahassa.
1700-luvun lopulla cheder-järjestelmästä tuli juutalaisortodoksien ja haskala-liikkeen kritiikin kohde.
Ortodoksien kritiikki kohdistui opettajiin, joiden he katsoivat olevan epäpäteviä. Tuolloin cheder-opettajille maksettiin vain vähän, ja ansaitakseen elantonsa heidän oli työskenneltävä myös muissa ammateissa, kuten teurastajina, laulajina tai jopa haudankaivajina. Opettajat päästivät oppilaat liian helpolla, koska he saivat enemmän rahaa vaativammista oppitunneista. 
Haskala-liike oli valistuksen ajan liike, ja se kritisoi cheder-järjestelmää kokonaisuudessaan sanoen sen estävän juutalaisten integroitumista osaksi muuta yhteiskuntaa. He ehdottivat lisäoppitunteja maallisemmista aiheista, kuten maantiedosta ja opetusmaassa käytetystä kielestä. Ideat otettiin käyttöön 1700-luvun lopulla Saksassa, jossa perustettiin reformikouluja. Tämä yhdessä yleisen oppivelvollisuuden käyttöönoton myötä johti cheder-järjestelmän häviämiseen.
Calakmul

Calakmul, myös Kalakmul, oli mayojen klassisen kauden suuri ja mahtava kaupunkivaltio. Sen arvellaan olleen Kan- eli Käärmekuningaskunnan pääkaupunki. Se sijaitsee Meksikossa Campechen osavaltiossa 30 kilometriä Guatemalan rajalta.
Se oli pitkään Tikalin vihollinen ja Caracolin liittolainen. Calakmulin ja Tikalin väliä oli noin 100 kilometriä. Calakmulin 45 metriä korkea ”Rakenne 2” oli suurin mayojen klassisella ajalla rakentama pyramiditemppeli. Kaupungista on löydetty 70 neliökilometrin alalta yli 6 250 rakennelmaa, ja siellä asui aikoinaan mahdollisesti 50 000 ihmistä. Calakmulin tiheä keskusta ulottuu 22 neliökilometrin alalle.
Calakmulin viimeinen kuningas lienee kukistunut 909 tai jonkin aikaa tämän jälkeen.
Kaupunki on tunnettu 1930-luvulta alkaen. Vuonna 2008 sieltä löydettiin kolmisenkymmentä osin toistensa päälle maalattua seinämaalausta, jotka esittävät poikkeuksellisesti tavallista arkielämää, erityisesti ruokaa ja ruoanlaittoa. Kuvien alla on hieroglyfejä, jotka kertovat mitä kuvissa tehdään.