Kreikkalainen ja roomalainen Egypti

Kreikkalainen ja roomalainen Egypti on ajanjakso Egyptin historiassa. Kreikkalaiset ja roomalaiset hallitsivat Egyptiä vuosina 332 eaa. – 639 jaa. Aleksanteri Suuri valtasi Egyptin vuonna 332 eaa. ja hänen kuoltuaan hänen seuraajansa nimittivät Egyptin hallitsijaksi Ptolemaioksen, joka myöhemmin julistautui Egyptin kuninkaaksi. Ptolemaioksen hallitsijasuvun jäsenet hallitsivat Egyptiä aina vuoteen 30 eaa, jolloin roomalaiset valtasivat Egyptin ja tekivät siitä provinssin nimeltä Aegyptus. Arabit valtasivat Egyptin Itä-Roomalta vuosina 639–641.
Hellenistinen Egypti.
Ennen vuotta 332 eaa. Egypti oli osa Persian valtakuntaa. Egyptiläiset olivat kapinoineet persialaisia vastaan monta kertaa. Kun Aleksanteri Suuren joukot saapuivat Egyptiin vuonna 332 eaa, kukistettuaan kuningas Dareios III:n, ottivat egyptiläiset heidät vastaan vapauttajina. Egyptissä Aleksanteri Suuri vieraili Memfiissä ja Amon-jumalan temppelissä, joka sijaitsi keskellä autiomaata. Aleksanteri perusti Egyptiin uuden kaupungin Aleksandrian. Aleksanteri nimitti useita kreikkalaisia ja makedonialaisia korkeisiin virkoihin ennen kuin hän itse lähti Egyptistä vuonna 331 eaa. Egyptin käskynhaltijaksi jätettiin Kleomenes.
Kun Aleksanteri kuoli vuonna 324 eaa., hänen seuraajansa eli diadokit jakoivat Aleksanterin valtakunnan keskenään. Egyptin satraapiksi valittiin Ptolemaios, joka oli ollut yksi Aleksanterin läheisimmistä ystävistä. Pian diadokien välille syntyi sotia, joihin Ptolemaios otti osaa. Ptolemaios julistautui kuninkaaksi vuonna 306 eaa ja perusti niin sanotun Ptolemaioksen hallitsijasuvun. Kaikki hallitsijasuvun miespuoliset jäsenet ottivat nimekseen myös Ptolemaios. Hallitsijasuvun jäsenet omaksuivat myös egyptiläisten faaraoiden tavan mennä naimisiin lähisukulaistensa kanssa. Kuninkaat hallitsivatkin yleensä yhdessä vaimonsa kanssa. Berenike III hallitsi myös Egyptiä yksin, ilman miespuolista hallitsijakumppania.
Ptolemaiokset eivät aluksi sekaantuneet egyptiläisten uskonnon harjoittamiseen. Pian he kuitenkin omaksuivat muinaisten faaraoiden tavat. Hellenistisellä ajalla Egyptiin muutti paljon kreikkalaisia. Ptolemaios II ja III kreikkalaisille veteraaneille maatilkkuja ja kreikkalaisia kolonioita ja varuskuntia perustettiin ympäri maata. Kreikkalaiset muodostivat Egyptissä yläluokan, jolla oli omat lakinsa ja tapansa.
Roomalainen Egypti.
Ptolemaioksen hallitsijasuvun jäsenet hallitsivat Egyptiä aina vuoteen 30 eaa. saakka. Tällöin roomalainen kenraali Octavianus valtasi Egyptin ja syrjäytti Ptolemaios- sukuisen kuningatar Kleopatra VII:n. Roomalaiset tekivät Egyptistä provinssin nimeltä Aegyptus. Egypti oli alistettu suoraan keisarin hallintaan, ja maata hallitsi keisarin valitsema prefekti. Tulot menivät keisarin kassaan ja senaattorisäätyisiltä oli kielletty astumasta jalallaankaan Egyptiin. Egyptin tärkein tehtävä oli kuitenkin tuottaa viljaa Rooman valtakunnalle ja erityisesti pääkaupungin Rooman viljahuolto oli lähes täysin egyptiläisen vehnän varassa. Egyptin hallintoa ei muutettu suuremmin Ptolemaiosten aikaan verrattuna ja kreikkalaisia nimitettiin jatkossakin korkeimpiin virkoihin.
Ensimmäinen roomalainen prefekti Gaius Cornelius Gallus sai Ylä-Egyptin Rooman valtaan. Toinen prefekti Aelius Gallus yritti vallata Arabian, mutta epäonnistui. Kolmas prefekti Gaius Petronius puolestaan antoi kunnostaa kastelukanavat ja elvytti näin maanviljelyä.
Keisari Neron hallituskaudesta eteenpäin Egypti sai kokea vuosisadan kestävän nousukauden, mutta Marcus Aureliuksen aikana korkea verotus sai egyptiläiset kapinoimaan. Vuonna 175 Avidius Cassius julistautui vastakeisariksi Egyptissä, mutta hänet syrjäytettiin, kun kuultiin Marcus Aureliuksen olevan matkalla häntä kukistamaan. Vuonna 193 Pescennius Niger julistautui keisariksi Syyriassa ja sai Egyptin pian valtaansa, mutta Septimius Severus kukisti hänet pian. Caracalla antoi egyptiläisille, kuten muillekin valtakunnan vapaasyntyisille asukkaille, Rooman kansalaisoikeudet vuonna 212.
Egyptiläisten perinteisessä uskonnossa faaraota palvottiin jumalkuninkaana. Kun hallitsijan asema siirtyi poissaoleville Rooman keisareille, muinaisuskon keskeinen osatekijä alkoi haalistua. Egyptin pappisluokka menetti myös yhteiskunnallista asemaansa, ja sille tuli vaikeaksi ylläpitää perinteisiä kalliita uskonnollisia rituaaleja.
Suurimpia muutoksia Egyptissä roomalaiskaudella oli kristinuskon saapuminen maahan 100-luvulla. Ajoittaisista vainoista huolimatta kristinusko levisi aluksi Aleksandrian juutalaisten keskuudesta kreikkalaisille ja heidän kauttaan egyptiläisille. Vuoden 200 tienoilla Aleksandriasta oli tullut yksi kristinuskon tärkeimmistä paikoista ja teologian keskus; tärkeitä hahmoja tässä olivat mm. Origenes, Klemens Aleksandrialainen sekä Athanasios Suuri. Kristinusko alkoi täyttää muinaisuskon rapautumisen luomaa hengellistä tyhjiötä. Kristinuskon sanoma vetosi etenkin kovia kokeneeseen maalaisväestöön. Vuonna 312 Konstantinus Suuri julisti kristinuskon yhdeksi valtion hyväksymistä uskonnoista. 300-luvulla Egyptissä levisi areiolaisuudeksi tunnettu kristinuskon suuntaus, joka kiellettiin Nikean ensimmäisessä kirkolliskokouksessa vuonna 325. Tämä johti mellakoihin ja kapinoihin Egyptissä.
Kristinuskon myötä Egyptissä kehittyi koptilainen kristillinen kulttuuri. Se omaksui kirjalliseksi perustakseen koptin kielen, jota kirjoitettiin osin kreikkalaispohjaisella merkistöllä. 300-luvun loppuun mennessä kristityt muodostivat jo väestön enemmistön.
Rooman valtakunnan jakauduttua kahtia vuoden 395 jälkeen Egypti jäi Itä-Roomalle. 600-luvulla Itä-Rooma joutui kuitenkin luopumaan siitä. Vuonna 619 sassanidien Persia valtasi Egyptin, mutta keisari Herakleios valtasi sen takaisin vuoteen 629 mennessä. Sassanidien valtakunta romahti tämän jälkeen, mutta roomalaiset eivät pystyneet enää palauttamaan valtaansa sekasortoisessa Lähi-idässä. Itä-Rooman vanhoilla alueilla valtaan nousivat roomalaisten liittolaisina olleet arabiheimot, jotka vuoden 640 tienoilla saivat vallan myös Egyptissä. Roomalaiset menettivät viimeksi otteensa myös Aleksandriasta.