tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Michael Dell

Michael Saul Dell (s. 23. helmikuuta 1965 Houston) on yhdysvaltalainen liikemies ja Dell-tietokoneyhtiön perustaja.
Dell aloitti fysiikan opinnot Austinin yliopistossa, Teksasissa, ja perusti opiskeluaikanaan asuntolahuoneeseensa tietokoneita myyvän pikkuyhtiön. Hänellä oli radikaaleja liikeideoita, hän mm. kokosi tietokoneet vasta kun joku oli sellaisen tilannut, ja toimitti koneen suoraan kokoajalta asiakkaalle.
Yhtiö oli niin menestyksekäs, että Dell jätti opinnot kesken 19-vuotiaana ja siirtyi kokopäiväiseksi liikemieheksi. Yhtiöstä kasvoi yksi maailman suurimmista henkilökohtaisten tietokoneiden valmistajista.
Vuonna 2004 (39-vuotiaana) Dell siirtyi pois toimitusjohtajan asemasta mutta jatkaa hallituksen puheenjohtajana. Hän on Forbesin listan mukaan vuonna 2012 maailman 40. rikkain ja Yhdysvaltojen 17. rikkain ihminen.
Pyhä Eskil

Pyhä Eskil oli piispa ja Södermanlandin pyhimys yhdessä pyhän Botvidin kanssa. Hänet kivitettiin vuonna 1080. Hän oli kotoisin Englannista ja toimi piispana nykyisen Eskilstunan kaupungin tienoilla 1000-luvun puolivälissä.
Eskilin legenda on säilynyt 1200-luvun jälkipuoliskolta. Tuna mainitaan hiippakuntana ja piispan asuinpaikkana n. 1120. Legendan mukaan Eskil oli kotoisin Englannista ja saarnasi kristinuskoa kuningas Inge vanhemman aikana, joka kääntyi kristinuskoon. Ingen seuraaja Blotsven kunnioitti kuitenkin vanhoja jumalia. Eskil yritti estää uhrijuhlan järjestämistä, mutta hänet surmattiin kivittämällä ja kirveeniskulla nykyisen Strängnäsin kaupungin alueella. Eskil kuvataankin useimmiten kolme kiveä kädessään. Hänen ruumiinsa vietiin Tunaan, jonne hänet haudattiin. 1200-luvulla vietettiin marttyyripiispa Eskilin muisto- ja kuolinpäivää 11. kesäkuuta erityisesti Strängnäsin hiippakunnassa, muualla Ruotsissa kesäkuun 12. päivänä, koska perinteisesti 11. kesäkuuta oli suurempiarvoisen, apostoli Barnabaan, muistopäivä.
Kirkollisessa taiteessa Eskilin tunnusmerkkinä on piispanhiippa ja kolme kiveä kuolintavan mukaan. Pyhä Eskil on kuvattu muun muassa Piispa Henrikin sarkofagin kansilaatassa.
Eskilstunan kaupunki on saanut nimensä Eskilin mukaan.
Esra

Esra oli Esran kirjan mukaan juutalainen pappi ja kirjanoppinut. Häntä on usein pidetty varsinaisen lakiin perustuvan juutalaisuuden perustajana.
Esran kirjan mukaan kuningas Artahsastan (Artakserkses) antoi lähtöluvan Esralle vuonna 457 eaa. Esra sai luvan viedä kultaa ja hopeaa Jerusalemin uudelleenrakentamiseen. Esran joukko oli suhteellisen pieni – vajaat kaksikymmentätuhatta juutalaista – verrattuna aikaisemmin muuttaneiden lukumääriin. Esra sai valtuudet asettaa tuomareita ja lakimiehiä tuomitsemaan lainrikkojia kuolemaan tai vankeuteen. Hän sai juutalaiset luopumaan pakanallisista vaimoistaan ja hyväksymään hänen Baabelista tuomansa lain (444 eaa.). 
Esran kirjan kuvaamien tapahtumien ajoitukseen ja historiallisuuteen liittyy huomattavia epävarmuustekijöitä. On epäselvää liittyvätkö tapahtumat Artakserkses I:n, II:n vai III:n kuninkuuden aikaan. Toisaalta tutkimuksessa on edelleen epäselvää heijastavatko Esran kirjassa kuvatut tapahtumat ylipäänsä historiaa. Esraan tai hänen tekoihinsa ei viitata muissa aikalaislähteissä. Ongelmia lisää se, että Esran ja Nehemian kirjat ovat kaksi vuosisataa kestäneen toimitusprosessin tuloksia. 
Heprealaisessa Raamatussa Esran ja Nehemian kirjat olivat alkujaan yksi kirja nimeltään "Esran kirja".
Esran kirja jatkuu siitä, mihin Aikakirjat päättyvät. Aikakirjat päättyvät Kyyros II Suuren määräykseen juutalaisten kotimaahan paluusta. Esran kirjan alkuosa (luvut 1–6) kertoo ensimmäisten pakko­siirtolaisten paluusta Babyloniasta Juudeaan ja jälkiosa (luvut 7–10) toisesta paluusta, jossa myös Esra itse oli mukana. Esran kirjan luvut kuvaavat temppelin uudelleenrakentamista.
Tradition mukaan Esra kirjoitti Raamatun Esran kirjan lisäksi myös 1. ja 2. Aikakirjan sekä Esterin kirjan. Lisäksi on olemassa kaksi Esran mukaan nimettyä apokryfikirja: Kreikkalainen Esran kirja ja Esran ilmestys, joiden nimikkeinä Vulgatassa on "Kolmas ja neljäs Esran kirja" (3. ja 4. Esdras).
Ester

Ester (persialainen nimi tarkoittaa suomeksi tähteä) oli Raamatun mukaan juutalaistyttö, joka eli Persian pääkaupungissa Susassa. Hän on Raamatun Esterin kirjan päähenkilö.
Raamatun mukaan Ester oli Persian kuninkaan Ahasveroksen puoliso, joka onnistui pelastamaan juutalaiset hoviherra Hamanin suunnittelemalta juutalaisten kansanmurhalta. Juutalaiset viettävät vuosittain purim-juhlaa Esterin kirjassa kuvattujen tapahtumien muistoksi.
Ester Raamatussa.
Ester, toiselta nimeltään Hadassa, oli Mordokain kasvattityttö. Mordokai oli Raamatun mukaan juutalainen palvelija Persian kuningas Ahasveroksen hovissa. Ahasveroksen on yleisesti oletettu olleen sama kuin Kserkses I, mitä nimeä hänestä vuoden 1992 raamatunkäännöksessä käytetäänkin. Kuningatar Vasti oli erotettu tämän kieltäydyttyä kuningas Ahasveroksen käskystä, ja Ahasveros järjesti kauneuskilpailut uuden kuningattaren valitsemiseksi. Mordokai toimitti Esterin kuninkaan palatsiin haareminvalvoja Hegain huostaan. Ester pääsi kuningas Ahasveroksen suosioon ja puolisoksi.
Hoviherrat Bigtan ja Teres päättivät tappaa kuningas Ahasveroksen. Mordokai sai vihiä asiasta ja ilmoitti Esterille, joka kertoi asian kuninkaalle. Hoviherrat vangittiin ja surmattiin. Ahasveros valitsi pääministeriksi Hamanin. Mordokai kieltäytyi osoittamasta kunnioitusta Hamanille. Haman sai kuulla Mordokain olevan juutalainen ja päätti kostoksi murhauttaa kaikki Persian juutalaiset. Ester sai kuitenkin kansanmurhan estetyksi.
Octopus’s Garden

Octopus’s Garden on The Beatlesin kappale vuodelta 1969. Sen on kirjoittanut Ringo Starr ja se oli toinen kahdesta Beatles-kappaleesta, jotka Starr kirjoitti yhtyeelle (toinen on ”Don’t Pass Me By”). Kappale julkaistiin The Beatlesin "Abbey Road" -albumilla sekä myöhemmin ”sinisenä tuplana” tunnetulla kokoelmalevyllä "The Beatles 1967–1970".
Elokuvassa "Let It Be" nähdään Ringo tekemässä kyseistä kappaletta George Harrisonin avustaessa häntä.
Freud Marx Engels &amp; Jung on tehnyt kappaleesta suomenkielisen version nimeltä ”Tursaan puutarhassa”.
Eteokles

Eteokles () oli kreikkalaisessa mytologiassa Oidipuksen ja Iokasten poika sekä Polyneikeen, Ismenen ja Antigonen veli.
Kun Oidipukselle selvisi, että hän oli surmannut isänsä Laioksen ja nainut äitinsä, hän lähti Thebasta maanpakoon. Valta siirtyi hänen pojilleen Eteokleelle ja Polyneikeelle, jotka päättivät hallita kaupunkia vuosittain vuorotellen. Eteokles sai veljeksistä vanhempana ensimmäisenä hallita kaupunkia, mutta kun hänen kautensa tuli päätökseen, hän ei halunnutkaan luopua vallasta. Polyneikes joutui lähtemään kaupungista, mutta suuntasi kulkunsa Argokseen, jossa hän hankki itselleen kuningas Adrastoksen tuen. Adrastoksen varustaman armeijan, jota johti seitsemän sotapäällikköä, avulla Polyneikes hyökkäsi Thebaa vastaan. Taistelun aikana veljekset surmasivat toisensa kaksintaistelussa.
Paperback Writer

Paperback Writer on pääosin Paul McCartneyn kirjoittama kappale (vaikkakin se on merkitty parivaljakko Lennon-McCartneyn tekemäksi). Se julkaistiin The Beatlesin yhdennentoista singlen A-puolella Yhdysvalloissa 30. toukokuuta 1966 ja Britanniassa 10. kesäkuuta samana vuonna. Kappale meni ykköseksi muun muassa Britannian, Yhdysvaltojen, Länsi-Saksan, Tanskan ja Australian myyntilistoilla. B-puolen ”Rain” oli John Lennonin käsialaa.
Kappale ja taustat.
Laulu oli esitetty itseään kustantajalle kauppaavan ”roskaromaanikirjailijan” näkökulmasta, joka halusi julkaista säädyttömän tarinan säädyttömästä herra Learista. Kappale oli samalla The Beatlesin ensimmäinen varsinainen single, joka ei ollut rakkauslaulu. (Tätä linjaa tosin edusti myös "Rubber Soul" -albumin ”Nowhere Man”, joka julkaistiin singlenä Yhdysvalloissa.) Alkusysäyksen ”Paperback Writerin” tekemiseen lienee antanut McCartneyn täti, joka oli pyytänyt Paulia tekemään laulun jostakin muusta aiheesta kuin rakkaus. Laulu saattoi myös toimia eräänlaisena kunnianosoituksena aloitteleville kirjailijoille, joihin lukeutui myös John Lennon, jonka esikoiskirja "Hispanialainen jakovainaa" oli ilmestynyt vuonna 1964.
”Paperback Writerissa” yhtye laulaa neliäänisesti. Merkittävää on myös aikaisempaa raskaampi bassosoundi sekä Gibson SG:llä Humbucker-mikrofonia käyttämällä soitettu kitarariffi. Abbey Roadin studioiden äänitystekniikkaa oli kehitetty uusilla laitteilla, kuten kompressoreilla, oskillaattoreilla ja limittereillä. Beatlesin musiikki muuttuikin merkittävästi ”Paperback Writerin” ja sen B-puolella olevan ”Rain”-kappaleen toimiessa suunnannäyttäjinä uudenlaiseen ja monipuolisempaan äänimaailmaan. ”Paperback Writer” erosi kaikista muista 1966 julkaistuista Beatlesin kappaleista sikäli, että se oli ainoa, jota voitiin esittää kiertueilla.
Mark Shipper on kirjoittanut kirjan nimeltä "Paperback writer: Beatlesien elämä ja toiminta" (Johanna kustannus, 1982). Kirjan on suomentanut Juice Leskinen.
Oidipus

Oidipus () oli kreikkalainen tarusankari, Theban kuninkaan Laioksen ja hänen puolisonsa Iokasten poika. Koska Delfoin oraakkeli oli ennustanut, että Oidipus tappaisi vartuttuaan isänsä ja naisi äitinsä, lähetti kuningas palvelijan viemään Oidipuksen metsään, jossa palvelijan tuli surmata Oidipus. Palvelija ei kuitenkaan hennonut surmata viatonta poikaa, vaan sitoi vain Oidipuksen puuhun kiinni ja hylkäsi pojan metsään. Jonkin ajan kuluttua Korintin kuninkaan alamaiset löysivät Oidipuksen puuhun sidottuna, vapauttivat pojan ja veivät hänet kuninkaan luo, joka otti pojan omakseen. Kuningas antoi pojalle tämän turvonneiden jalkojen mukaan nimen Oidipus.
Elämä myytin mukaan.
Oidipus kasvoi Korintissa, mutta sai vuosia myöhemmin kuulla juopuneelta ystävältään, ettei kuningas ja kuningatar ole hänen oikeita vanhempiaan. Oidipus lähti kysymään neuvoa Delfoin oraakkelilta, ja tämä kertoi, että hän tulisi surmaamaan isänsä ja naimaan äitinsä. Hän päätti lähteä Korintista estääkseen ennustusta toteutumasta.
Lähdettyään Korintista Oidipusta vastaan tulivat eräällä kapealla tiellä vaunut, joita ohjastivat Laios ja eräs tämän sotilaista. Laios käski Oidipusta väistymään, mutta Oidipus ei tähän suostunut. Riidan lopuksi Oidipus surmasi Laioksen ja sotilaan. Thebaan saavuttuaan Oidipus sai kuulla, että koska Theban kuningas oli surmattu, kaupunkia ahdisteli sfinksi. Oidipus vapautti kaupungin sfinksistä vastaamalla oikein sen arvoitukseen: ”Mikä kulkee aamulla neljällä jalalla, päivällä kahdella ja illalla kolmella jalalla”. Oikea vastaus kysymykseen oli ihminen: hän konttaa lapsena, kävelee aikuisena ja käyttää vanhuksena kävelykeppiä. Hämmästyneenä Oidipuksen oikeasta vastauksesta sfinksi tappoi itsensä.
Kiitokseksi sfinksin surmaamisesta thebalaiset korottivat Oidipuksen kuninkaakseen, ja hän otti Iokasten puolisokseen. Oidipus ja Iokaste elivät onnellisesti ja saivat lapsia, kunnes jumalat lähettivät ruton rankaisemaan kaupunkia. Oraakkelin mukaan rutosta selvittäisiin, kun entisen kuninkaan surmaaja olisi häädetty kaupungista. Tunnollisena miehenä Oidipus päätti välittömästi aloittaa tutkinnan surmaajan löytämiseksi. Lopulta tietäjä Teiresias paljasti totuuden; sen kuultuaan Iokaste hirttäytyi ja Oidipus puhkaisi silmänsä ja lähti maanpakoon. Hän kuoli Attikan Kolonoksessa.
Oidipuksella ja Iokastella oli pojat Eteokles ja Polyneikes sekä tyttäret Antigone ja Ismene. Oidipuksen tarinan tunnetuin esitys on Sofokleen tragedioissa "Kuningas Oidipus" ja "Oidipus Kolonoksessa". Oidipuksesta kertoi myös kadonnut eepos "Oidipodeia".
Sytytystulppa

Sytytystulppa on kipinäsytytteisissä mäntämoottoreissa käytettävä, sylinterinkanteen kierretty keramiikkaeristeinen metalliosa, johon johdettu suurjännitteinen sytytysvirta synnyttää kipinän palotilassa olevien tulpan kärkien välissä ja siten sytyttää polttonesteen ja ilman seoksen moottorissa.
Tavallisessa sytytystulpassa on kaksi elektrodia eli kärkeä, keskikärki ja sivukärki. Niiden kärkiväli on normaalisti 0,6–0,9 mm mutta joissakin tapauksissa suurempi, jopa 2,5 mm. Nykyisin käytetään usein ns. monikärkitulppia, joissa on useampi kuin yksi sivuelektrodi.
Erikoisrakenteisessa pintapurkaussytytystulpassa kipinä "liukuu" keskikärjen ja ulkokärjen välissä olevaa eristemateriaalia pitkin, eikä "hyppää" ilmassa kärjestä toiseen kuten tavanomaisissa sytytystulpissa.
Nykyisin sytytystulppa on moottorimallikohtainen osa, joka on valmistettu tietyllä kärkirakenteella, sivukärkien lukumäärällä, kärkivälillä, ja tietyllä lämpöarvolla usein vain yhtä moottorimallia varten.
Kärkien valmistusmateriaalina käytetään erikoismetalliseoksia, koska ne joutuvat kestämään suuria mekaanisia, sähköisiä ja lämpörasituksia. Sytytystulpat ovat kuluvia osia ja ne on määrävälein vaihdettava. Sytytystulppien käyttöikä on eräissä moottorimalleissa jopa 160 000 km. Lasersytytystä on kaavailtu sytytystulppien korvaajaksi korkean puristussuhteen moottoreissa.
Historia.
Sytystulpan keksi Étienne Lenoir vuonna 1859 ja hän patentoi sen tämän jälkeen. Sähköiseen sytytykseen kehittivät parannuksia myös muun muassa Nikola Tesla ja Robert Bosch, joka suunnitteli parannuksia magneettoon. Vuonna 1902 Boschille työskennellyt insinööri Gottlob Honold esitteli entistä paremman järjestelmän, joka käytti korkeaa jännitettä magneeton ja sytytystulpan kanssa.
Ismene

Ismene () oli kreikkalaisessa mytologiassa Oidipuksen ja tämän äidin ja puolison Iokasten tytär sekä Antigoneen sisar. Hän esiintyy useissa Sofokleen näytelmissä, ennen kaikkea tragedioissa "Oidipus Kolonoksessa" ja "Antigone".
Oidipus jätti Theban kuninkaankruunun kahdelle pojalleen, Eteokleelle ja Polyneikeelle, jotka suostuivat vuorottelemaan hallitsijoina. Ensimmäisen vuoden jälkeen Eteokles kieltäytyi kuitenkin luovuttamasta kruunua Polyneikeelle, ja tämä hyökkäsi Thebaan sotaretkellä, joka tunnetaan nimellä seitsemän Thebaa vastaan. Molemmat veljekset kuolivat taistelussa.
Kuningas Kreon nousi valtaistuimelle ja kielsi ketään hautaamasta Polyneikesta. Polyneikeen sisar Antigone uhmasi kuitenkin käskyä, ja Kreon määräsi tämän haudattavaksi elävältä. Silloin Antigoneen sisar Ismene ilmoitti auttaneensa Antigonea ja vaati itselleen samaa kohtaloa. Jumalat puuttuivat kuitenkin peliin eivätkä hyväksyneet Kreonin päätöstä. Kreon kumosi käskynsä ja hautasi itse Polyneikeen.
Iokaste

Iokaste () oli kreikkalaisessa mytologiassa Oidipuksen äiti ja puoliso. Homeros käytti hänestä myös nimeä Epikaste.
Iokaste oli Menoikeuksen tytär ja Laioksen vaimo, ja hän sai Laioksen kanssa yhden pojan, Oidipuksen. Iokaste avioitui tietämättään Oidipuksen kanssa, tämän kukistettua sfinksin. Hän sai vielä neljä lasta: Antigonen, Eteokleen, Polyneikeen ja Ismenen. Saatuaan selville että oli naimisissa poikansa, isänmurhaaja Oidipuksen kanssa, Iokaste hirttäytyi.
K. Eric Drexler

Kim Eric Drexler (s. 25. huhtikuuta 1955) on yhdysvaltalainen insinööri, joka tunnetaan parhaiten molekulaarisen nanoteknologian tutkijana ja popularisoijana.
Hän on kirjoittanut aiheesta kolme kirjaa: "Engines of Creation" (1986), "Unbounding the Future" (Christine Petersonin ja Gayle Pergamitin kanssa 1991) ja "Nanosystems" (1992). Drexler on termin ”grey goo” kehittäjä.
Hän myös perusti Foresight Instituten Christine Petersonin kanssa vuonna 1986 edistämään nanoteknologian kehitystyötä.
Rudolf Eucken

Rudolf Eucken (5. tammikuuta 1846 – 14. syyskuuta 1926) oli saksalainen filosofi. Hän toimi professorina Jenassa 1874–1919. Teoksissaan Eucken esitteli idealistista filosofiaa. Hän sai kirjallisuuden Nobel-palkinnon vuonna 1908. Hänet kutsuttiin Suomen Tiedeseuran kunniajäseneksi vuonna 1910.
Europe (mytologia)

Europe () eli Europa (lat.) oli kreikkalaisessa mytologiassa foinikialainen prinsessa ja Kreetan kuningas Minoksen äiti. Euroopan maanosan sanotaan olevan nimetty Europen mukaan.
Elämä.
Europen isä oli foinikialainen kuningas Agenor, ja hänen äitinsä oli joko Telefassa tai Argiope. Toisen käsityksen mukaan Europe oli Agenorin pojan Foiniksin tytär.
Kun Europe oli vielä nuori, ylijumala Zeus rakastui häneen. Zeus otti komean valkoisen härän hahmon ja houkutteli Europen istumaan selkäänsä. Zeus kuljetti Europen Kreetaan ja piti hänet rakastajattarenaan. Heille syntyivät pojat Minos, Sarpedon ja Rhadamanthys. Myöhemmin Europe nai Asterionin ja sai hänen kanssaan Kreeta-tyttären.
Toisessa kertomuksessa Europe on meren jumala Poseidonin pojan Eufemuksen äiti, ja ehkä myös Zeuksen pojan Aiakosin äiti.
Vaikutus.
Jo Hesiodos kertoi Euroopan maanosan olevan nimetty Europen mukaan. Myöhemmin Europen mukaan on nimetty Jupiterin kuu Europa ja asteroidi 52 Europa.
Europe ja Zeus ovat kuvattuina kreikkalaiseen kahden euron kolikkoon. Europe on kuvattuna myös toisen sarjan euroseteleiden vesileimassa.
Molekulaarinen nanoteknologia

Molekulaarinen nanoteknologia (MNT) on nanoteknologiaa, joka perustuisi yksittäisten atomien täsmälliseen sijoitteluun mekanosynteesin avulla.
Termi "molekulaarinen nanoteknologia" on otettu käyttöön, koska nykyisin käyttöön vakiintunut yleistermi nanoteknologia ei viittaa samaan mitä esimerkiksi K. Eric Drexler sillä alun perin tarkoitti. Ralph Merkle on verrannut tämän päivän kemiaa Lego-palikoilla rakenteluun nyrkkeilyhanskat kädessä, kun taas mekanosynteesissä jokainen atomi sijoitettaisiin tarkasti haluttuun paikkaan.
Kuuma piste

Kuuma piste eli kuuma kohta () on paikka Maan kuoressa, missä havaitaan pitkäaikaista tulivuoritoimintaa suunnilleen samassa kohdassa. Tulivuoritoiminta ei selity laattatektonisella mekanismilla, ts. laattojen reunojen keskinäisellä toiminnalla.
Kuuma piste pysyy paikallaan, kun taas litosfäärilaatta sen päällä liikkuu vuosimiljoonien kuluessa. Kuumassa kohdassa tapahtuu kivisulan eli magman nousua Maan vaipasta ylöspäin kuorikerroksen alaosaan – kuuman kohdan alla on pluumi. Tällöin Maan kuoreen syntyy ainakin 100–200 km leveä kilpitulivuori. Kuuman kohdan ikä on kymmeniä miljoonia vuosia.
Kuumia kohtia on havaittu yhteensä noin 50. 
Havaijisaaret ovat syntyneet yksi toisensa jälkeen valtamerilaatan ylittäessä kuuman kohdan. Emperor-Havaijin kuuma piste aktivoitui 70 miljoonaa vuotta sitten. Mauna Loa ja Kilauea ovat nuorimpia saariryhmän tulivuoria. 
Kuuma piste on synnyttänyt myös Marshall-Ellice-tulivuoriketjun. Kuuma piste on osallistunut Islannin tulivuoritoimintaan. Merkittävimpiä ovat Havaijin lisäksi Réunion, Yellowstone, Galápagossaaret ja Islanti. Vähemmän aktiivisia ovat esimerkiksi Azorit, Bermuda, Bouvet’nsaari, Ascension, Jan Mayen, Saint Helena ja Tristan da Cunha.
Marsissa on valtavan suuria kuumien kohtien synnyttämiä tulivuoria, esimerkiksi Olympus Mons. Koska Mars muistuttaa jäätynyttä alku-maata, kuumat kohdat lienevät Maan nuoruudessa olleet nykyistä aktiivisempia.
Triple sec

Triple sec on väritöntä appelsiininmakuista likööriä. Sitä käytetään tuhansissa erilaisissa drinkeissä. Triple secin valmistuksessa käytetään Curaçaon saarella kasvavien appelsiinien kuoria. Curaçaon appelsiinit ovat tavallista kirpeämpiä, ja triple seciin käytetään kypsymättömiä appelsiineja.
"Sec" tarkoittaa ranskan kielessä kuivaa, mutta yhden teorian triple secin nimessä se viittaa tislaukseen: juoma on väritöntä kolmivaiheisen tislausprosessin jälkeen. Toisen teorian mukaan nimi tulee siitä, että siinä käytetään kolmea eri appelsiininkuorta.
Alkuperäinen triple sec on Cointreau, jonka kehittivät Adolphe ja Edouard-Jean Cointreau Ranskassa. Se on hyvin samankaltainen juoma kuin Curaçao, joka tulee Curaçaon saarelta. Curaçaoa alettiin valmistaa vuonna 1886, Cointreauta vuonna 1849. Triple seciä valmistetaan Ranskassa, Meksikossa, Yhdysvalloissa sekä Curaçaon saarella.
Triple secin alkoholitilavuusprosentti on tyypillisesti noin 30, mutta eri merkeillä se vaihtelee 20 % ja 40 % välillä. Myös alkoholittomia versioita on olemassa.
Kudonta

Kudonta eli kutominen tarkoittaa kankaan tai muun tekstiilituotteen valmistamista loimi- ja kudelankajärjestelmää käyttäen. Kankaan pituussuunnassa kulkevat langat muodostavat loimen, ja leveyssuunnassa kulkevat langat kuteen. Kangasta kudotaan yleensä käsin kangaspuilla tai teollisesti kutomakoneella.
Muinaispukujen rekonstruoinnissa on jouduttu perehtymään sen aikaisiin työtapoihin ja välineisiin. Muinaispukujen kankaat valmistettiin loimipainoisilla kangaspuilla.
Monissa Suomen murteissa kudonnalla voidaan tarkoittaa myös neulontaa eli tekniikkaa, jossa tekstiilipinta muodostuu toisiinsa liittyvistä silmukoista.
Historiaa.
On ajateltu, että jo alkukantainen ihminen on käyttänyt kutomismenetelmää punoessaan ja pujotellessaan juuria ja oksia ristikkäin. Myöhemmin töihin on käytetty myös muita kuituja ja esimerkiksi eläinten karvoja. Pujotellessaan kuituja käsin puiden väliin pingotettujen kuitujen lomitse, alkukantainen ihminen huomasi kuinka kutomista helpottaisi, jos loimeen muodostuisi viriö jonkin mekaanisen järjestelmän avulla. (Viriöksi kutsutaan aukkoa, joka on kuteen pujottamista varten ja muodostuu osan loimilangoista ollessa ylhäällä ja osan alhaalla.) Tästä kutominen on kehittynyt pikkuhiljaa meidän yleisesti tuntemaamme muotoon kangaspuille.
Ensimmäiset kudonnaiset ovat olleet välttämättömiä tarvetekstiilejä, kuten vaatekankaita. Kutomisen historian alkuajoilta ei ole säilynyt tuotteita nykypäiviin, mutta Egyptistä on autiomaan hiekasta löydetty yli 3000 vuotta sitten kudottuja palttinaisia pellavakankaita.
Kudontateollisuus Suomessa.
Kudontateollisuuden huippukausi Suomessa oli 1930-luvulla. Kauhavan noin tusina kutomoyritystä työllisti päivittäin 1800 kankuria. Sodan jälkeen kutomoyrittäminen elpyi; kudonta alkoi koneistua ja syntyivät mattokutomot. Myyntikudonta hiipui 1980-luvulla.
Ian Roberts (rugbynpelaaja)

Ian Roberts on entinen australialainen rugbytähti, joka julkisti homoseksuaalisuutensa mediassa vuonna 1995. Hän jatkoi menestyksekästä urheilu-uraansa vuoteen 2000 asti ja sai monien yllättävien tahojen hyväksynnän. Ennen julkituloaan hän oli jonkin aikaa rugbyliigan kalleimmin palkattu pelaaja. Jalkapallouransa jälkeen hän on opiskellut näyttelemistä. 
Roberts on yhä ainoa australialainen urheilija, ja maailmanlaajuisestikin yksi harvoista, joka on kertonut homoseksuaalisuudestaan urheilu-uran aikana.
Urheilulehdessä hänet on arvioitu 2009 kaikkien aikojen seitsemänneksi parhaaksi homo- tai biseksuaaliseksi urheilijaksi.
Mark Leduc

Mark Leduc (4. toukokuuta 1962 Toronto, Kanada – 22. heinäkuuta 2009 Toronto, Kanada) oli kanadalainen nyrkkeilyn hopeamitalisti Barcelonan olympialaisissa vuonna 1992. Tämän jälkeen hän siirtyi ammattilaiseksi.
Päätettyään uransa vuonna 1993 Leduc kertoi vuoden 1994 TV-dokumentissa "For the Love of the Game" olevansa homoseksuaali. Leducilla oli levoton nuoruus. Hänet muun muassa tuomittiin aseellisesta ryöstöstä vankeuteen. Myöhemmin hän kertoi, että häiriökäyttäytymisen taustalla oli osaksi oman homoseksuaalisuuden hyväksymisen vaikeus.
Hotellin saunasta tiedottomana löydetty Leduc menehtyi seuraavana yönä sairaalassa. Lääkärit uskoivat hänen saaneen lämpöhalvauksen, joka johti sisäelinten vaurioitumiseen..
Dalmatia

Dalmatia on historiallinen alue Kroatiassa, Adrianmeren rannikolla. Se on saanut nimensä alueella ennen ajanlaskun alkua asuneesta dalmaattien kansasta. Alueen nimi on säilynyt dalmatiankoiran nimessä; rotu on Kroatiasta kotoisin.
Historia.
Roomalaiset valloittivat alueen 229–213 eaa. Rooman valtakunnan osana alue kuului ensin Illyricumin provinssiin ja sitten Illyricum Superiuksen provinssiin. Myöhemmin se muodosti oman Dalmatian provinssinsa. Keisarikunnan jaossa Dalmatia tuli osaksi Länsi-Rooman valtakuntaa. Vuosina 489–535 alue kuului itägoottien valtakuntaan, ja sen jälkeen se liitettiin Itä-Rooman keisarikuntaan.
600-luvulla maahan tunkeutui slaavilaisia heimoja, kroatialaisia pohjoiseen, serbialaisia etelään. Vuoden 1000 tienoilla valloitti Dalmatian rannikot Venetsia, jonka doget nimittivät itseään siitä lähtien Dalmatian herttuoiksi. Noin vuonna 1100 unkarilaiset valloittivat suurimman osan Dalmatiaa. Seuraavina vuosisatoina Venetsia kävi lakkaamattomia taisteluja kroatialaisia ja unkarilaisia vastaan Dalmatian omistamisesta, kunnes sen valta siellä vakiintui 1420. Turkkilaiset valtasivat 1500-luvulla osia Dalmatian sisämaasta, mutta luovuttivat ne Venetsialle 1699 ja 1718 rauhanteoissa. Dalmatia pysyi Venetsian hallussa tasavallan kukistumiseen asti 1797, jolloin se Campo Formion rauhassa annettiin Itävallalle. Vuonna 1805 Dalmatia liitettiin silloiseen Italian kuningaskuntaan, 1810 Napoleonin muodostamiin niin sanottuihin illyrialaisiin maakuntiin, 1814 uudelleen Itävaltaan. Vuonna 1816 se kruununmaaksi korotettuna sai kuningaskunnan arvonimen. Vuonna 1848 ja myöhemminkin slaavilaiset kansanainekset pyrkivät muodostamaan Dalmatiasta, Slovaniasta ja Kroatiasta eteläslaavilaista "kolmiyhteistä" kuningaskuntaa, mitä taas Dalmatian italialaiset vastustivat. Dalmatia kuului vuoden 1867 valtioasetuksen mukaan Itävalta-Unkarin monarkian Itävallan puoleiseen osaan. Asevelvollisuuden vastustamiseksi syntyi Etelä-Dalmatiassa kapinoita vuonna 1869 ja 1881.
Ensimmäisessä maailmansodassa ympärysvallat lupasivat 1915 osan Dalmatiaa Italialle. Alue kuitenkin liitettiin Rapallon sopimuksen mukaan serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskuntaan lukuun ottamatta Zadarin kaupunkia, joka liitettiin Italiaan. Vuonna 1931 siitä tuli osa Jugoslaviaa.
Toisen maailmansodan aikana Italia miehitti Dalmatian, ja siitä muodostettiin Dalmatian kuvernementti, johon liitettiin myös Italialle ennestäänkin kuulunut Zadar. Sodan päätyttyä alue palautettiin Jugoslavialle, johon myös Zadar vuonna 1946 liitettiin.
Nykyisin Dalmatia kuuluu Kroatiaan, ja se on kehittymässä matkailualueena. Alueella sijaitsevat muun muassa merkittävät turistikaupungit Split ja Dubrovnik.
Assarhaddon

Assarhaddon oli Assyrian kuningas 681–669 eaa. Hän oli edeltäjänsä Sanheribin nuorin poika. 
Kun hänet nimitettiin kruununprinssiksi, hänen veljensä yrittivät mustamaalata häntä, ja hän joutui maanpakoon luultavasti nykyisen Turkin alueelle.
Kun Sanherib murhattiin vuonna 681 eaa., Assarhaddon marssitti armeijansa Niniveen niin nopeasti kuin pystyi. Hän voitti veljensä kuuden viikon sisällissodassa ja mestautti näiden kannattajat. 
Assarhaddon aloitti edeltäjänsä hävittämän Babylonin uudelleenrakentamisen ja kunnostutti pyhäkköjä myös vanhassa pääkaupunki Assurissa.
Vuonna 671 eaa. Assarhaddon lähti sotaan Egyptiä vastaan ja valtasi nopeasti Ala-Egyptin. Egypti kapinoi kuitenkin heti assyrialaisten armeijoiden lähdettyä. Vuonna 669 eaa. Assarhaddon lähti Egyptiin uudestaan, mutta kuoli yllättäen saman vuoden syksyllä. Assarhaddonin jälkeen valtakunta hajosi kahtia: hänen toinen poikansa Shamash-Shum-Ukin tuli Babylonian kuninkaaksi ja nuorin poikansa Assurbanipal Assyrian kuninkaaksi.
Elämäkerta.
Assarhaddon ei ollut niin kyvykäs johtaja kuin isänsä tai poikansa. Hänelle oli tyypillistä taikausko. Assarhaddonia vaivasi jokin sairaus koko hänen elinikänsä. Sotaretkiä johtivat kuninkaan sijasta kenraalit, mm. Shanabushu. Maan sisäinen poliittinen elämä kuohui ja kuningasta vastaan vehkeiltiin. Assarhaddon aloitti Babylonian jälleenrakennuksen, koska kuului Babyloniaan myönteisesti suhtautuneeseen puolueryhmään. Assarhaddonin armeija voitti arameaaliset ja elamilaiset. Skyytit ajoivat pohjoisessa kimmeriläisiä Assyrian kimppuun. Assarhaddon solmitutti diplomaattisen avioliiton skyyttipäällikkö Partatuan kanssa antaen tyttärensä puolisoksi, ja sai siten pohjoisen rauhalliseksi. Assahraddon teki rauhansopimuksen Elamin kuninkaan Urtakun kanssa. 
Idässä Fraorteen johtamat meedialaiset yhdessä Urmiajärven seudun mannealaisten, jotka asuivat Ziwiyen ja Hasanlun seudulla, hyökkäsivät jatkuvasti Assyrian rajamaata vastaan. Siidonin kapina kukistettiin 677, ja Tyyroksen kuninkaan Baalin kanssa tehtiin vasallisopimus. Egyptin faarao, nubialainen Taharqa, oli epäsuosittu, koska oli ulkomaalainen. Alussa Taharkan joukot puolustautuivat Assyrian armeijaa vastaan, mutta pari vuotta myöhemmin kenraali Sha-Nabu-shu onnistui valtaamaan Egyptin kolmessa taistelussa. Egypti jaettiin 22 egyptiläisen hallitsemaan, assyrialaisten valvomaan alueeseen. Egyptissä puhkesi kapina, ja myös Assarhaddon lähti oman sotajoukkonsa kanssa Egyptiin, seuraten kanraali Sha-Nabu-shun armeijaa. Vakavasti sairas Assarhaddon kuoli ollessaan tällä matkalla kohti Egyptiä Syyriassa.
Kuunpimennykset.
Assarhaddonin Egyptin vastaisen kampanjan aikana vuonna 671 eaa. sattui kaksi täydellistä kuunpimennystä, 2. heinäkuuta ja 27. joulukuuta. Tämän vuoksi jotkut tutkijat ovat ehdotelleet vaihtoehtoisia hallitusaikoja hänelle.
Mihail Margelov

Mihail Vitaljevitš Margelov (s. 1964) on venäläinen poliitikko. Hän on Venäjän kansanedustuslaitoksen ylähuoneen, liittoneuvoston, kansainvälisten asioiden valiokunnan entinen puheenjohtaja.
Margelov on opiskellut Moskovan yliopiston Aasian ja Afrikan maiden instituutissa, toiminut Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean kansainvälisen osaston kääntäjänä, opettanut arabiaa Neuvostoliiton turvallisuuskomitean korkeakoulussa sekä ollut toimittajana uutistoimisto TASSin arabiankielisessä toimituksessa. 
Vuosina 1990–1995 Margelov toimi yhdysvaltalaisissa konsulttitoimistoissa, mm. World Resourcesissa, Boston Consulting Groupissa sekä Bain and Companyssa avustaen itsenäisten valtioiden yhteisöön suuntautuvissa investointihankkeissa.
Vuonna 1995 Margelovista tuli Video International Groupin projektipäällikkö tarkoituksena tukea Grigor Javlinskiä ja liberaalia Jabloko-puoluetta. Vuonna 1996 hänestä tuli Venäjän presidentti Boris Jeltsinin uudelleenvalinnan kampanjatoimiston mainonnan pääkoordinaattori ja marraskuusta 1996 Venäjän presidentinkanslian julkissuhteiden osaston päällikkö.
Toukokuusta 1998 syyskuuhun 1999 Margelov toimi RIA-Novosti-tietotoimistossa. Lokakuusta 1999 syksyyn 2000 Margelov toimi Pohjois-Kaukasian tapahtumien tiedottamista varten perustetun Rosinformcenterin johtajana. Jeltsinin ilmoitettua luopuvansa presidentin tehtävistä 1999 lopussa ryhtyi Margelov tammikuusta maaliskuuhun 2000 hoitamaan Vladimir Putinin presidentinvaalikampanjassa avustamaan suhteissa ulkomaisiin joukkotiedotusvälineisiin.
Margelov valittiin Pihkovan alueelta Venäjän federaation liittoneuvostoon 2000, minkä jälkeen hänestä tuli kansainvälisten asioiden valiokunnan jäsen. Marraskuussa 2001 hänestä tuli valiokunnan puheenjohtaja. Margelov antoi aktiivisesti Venäjän ulkopolitiikkaa koskevia lausuntoja, ja kommentoi esimerkiksi Martti Ahtisaaren Nobelia happamasti.
Margelov toimi Euroopan neuvoston liittovaltuustossa 2002-2004 ja 2005-2009.
Lotto

Lotto on Italiassa kehitetty onnenpeli, jossa pelaaja yrittää arvata oikein mahdollisimman monta arvottavaa numeroa. Lotossa arvattujen numeroiden järjestyksellä ei ole merkitystä.
Lotto eri maissa.
Suomi.
Suomessa Veikkaus aloitti loton myynnin joulukuussa 1970, ja ensimmäinen lottoarvonta televisioitiin 3. tammikuuta 1971. Ensimmäisen loton päävoitto oli arvoltaan 343 825 markkaa. Lottoarvonta täytti 40 vuotta 3. tammikuuta 2011, ja tuohon mennessä arvonta on suoritettu 2 126 kertaa. Siitä lähtien lotossa on pelattu yksi kierros arvontoineen joka viikko. Loton peliaika päättyy yleensä lauantaina kello 21.45, ja arvonta suoritetaan yleensä lauantaina kello 22.15. Suuret lauantaille osuvat juhlapyhät saattavat siirtää arvonnan sunnuntaille. Lottoarvonnalla on kaksi virallista valvojaa. 3.1.1971–29.9.2013 lottoarvonta on televisioitu Yle TV1:llä. Lokakuussa 2013 Loton arvonnat siirrettiin MTV3:llä näytettäväksi kymmenen iltauutisten jälkeen, koska Viestintäviraston mukaan Veikkauksen ja Ylen sponsorointiyhteistyö oli lainvastaista.
Nykyisessä Suomessa pelattavassa lotossa pelaaja valitsee seitsemän numeroa väliltä 1–40 (alkujaan, syksyyn 1980 saakka valittiin kuusi numeroa väliltä 1–40, sen jälkeen muutaman vuoden ajan seitsemän numeroa väliltä 1–37 ja sittemmin seitsemän numeroa väliltä 1–39). Arvonnassa arvotaan seitsemän numeroa ja yksi (aikaisemmin kolme ja sittemmin kaksi) lisänumero; rivihinta on 1 euro. Voittoluokkia muutettiin muun muassa vuoden 2011 kierroksesta 41 lähtien. Päävoiton sai tuolloin 7 oikein -tuloksella ja pienimmän voiton kolmella varsinaisella ja yhdellä lisänumerolla, joiden määrä pieneni kolmesta kahteen. Loton palautusprosentti on 41,1.
Toinen Suomessa pelattava lottopeli on Vikinglotto, jota voi pelata kaikissa Pohjoismaissa sekä Virossa, Latviassa ja Liettuassa. Vikinglotossa arvotaan kuusi varsinaista numeroa 48 numerosta sekä yksi vikingnumero viidestä vaihtoehdosta. Voittoluokkia on kahdeksan: 6+ vikingnumero, 6 oikein, 5+ vikingnumero, 5 oikein, 4+ vikingnumero, 4 oikein, 3+ vikingnumero 
ja 3 oikein.
Suomessa lottovoittajat jättävät lunastamatta vuosittain keskimäärin kuusi miljoonaa euroa voittamiaan voittoja.
Espanja.
Maailman toistaiseksi suurin lottopotti 2,5 miljardia euroa pelattiin joulukuussa 2022 Espanjassa, jossa El Gordoksi nimettyä peliä on pelattu jo vuodesta 1812 lähtien.
Italia.
Italian valtion lotossa, SuperEnalotto-pelissä, oli jaossa 155,8 miljoonan euron potti lokakuussa 2010.
Ruotsi.
Loton myynti aloitettiin Ruotsissa 1980, ja numeroita arvotaan 7 numeroa 35 mahdollisesta. Suurin voitto on ollut 214,6 miljoonaa kruunua 27. maaliskuuta 2010.
Trivia.
Bulgariassa arvottiin sama lottorivi kahteen kertaan 6. ja 10. päivänä syyskuuta 2009. Numerot olivat 4, 15, 23, 24, 35 ja 42. Numerot arvottiin eri järjestyksessä, ensimmäisellä kerralla kukaan ei voittanut päävoittoa, mutta toisella kerralla päävoittoja löytyi 18 kpl. Jokainen voittaja sai 10 164 levaa eli noin 5 200 euroa. Israelissa arvottiin sama kuuden numeron lottorivi uudestaan kuukauden sisään vuoden 2010 lopulla.
Pärnunjoki

Pärnunjoki () saa alkunsa Järvamaan maakunnasta Pandiveren ylängöltä Roosna-Allikun alueelta ( on lähde), ja virtaa Paiden ja Türin kaupunkien kautta Pärnumaan maakuntaan laskien Itämereen Pärnunlahdella Pärnun kaupungin kohdalla.
Mainitsemisen arvoisia sivujokia ovat Võhman ja Põltsamaan kaupunkien välistä alkunsa saava Navestijoki sekä Viljandin kaupungista alkava Raudnajoki. Molemmat joet laskevat Pärnujokeen Soomaan kansallispuiston alueella lähellä Toria.
Pärnujoessa on paljon koskia, ja vähävetisenä aikana kivet törröttävät hankaloittaen melontaa. Matalapohjaiset kosket voi meloessa ylittää kanoottia koskessa vetäen. Tällöin sandaalit ovat hyvät jalassa. – Sindissä Pärnun ja Torin välillä on useamman metrin korkuinen pato, jonka pystyy kiertämään alavirtaan mentäessä oikealta puolelta maakannaksen yli.
Häntä

Häntä on selkärankaisen maaeläimen uloke eläimen takapuolen ja selän väliseudulla, jonkin verran peräaukon yläpuolella. Hännän sisällä kulkee luinen selkärangan jatke, joka on kiinni lantioluussa. Lintujen, kalojen ja selkärangattomien eläinten häntää kutsutaan "pyrstöksi".
Hännän käyttötarkoitus.
Joillakin eläimillä häntä on vain jäänne, mutta useilla sillä on selkeitä käyttötarkoituksia.
Häntä voi olla tasapainoelin, kuten kenguruilla ja dinosauruksilla. Myös monet kissat pitävät itsensä tasapainossa juostessaan kovaa vauhtia. Lumileopardit puolestaan käyttävät pitkää tuuheaa häntäänsä nukkuessaan lämmikkeenä kasvojen edessä. Monet eläimet - esimerkiksi koiraeläimet - käyttävät häntää kommunikaatiovälineenä ja sosiaalisen arvojärjestyksen viestimiseen. Hännällä suojataan myös peräaukkoa loisilta ja roskilta.
Moni iso eläin huitoo hännällä hyönteisiä. Jotkut liskot puolustautuvat lyömällä hännällään, toiset (esimerkiksi sisiliskot) taas pudottamalla sen sätkiväksi valesaaliiksi saalistajalle.
Häntää voi käyttää myös viidentenä raajana. Monet kiipeilevät eläimet voivat ottaa tukevia otteita hännällään tai jopa roikkua häntänsä varassa. Liito-oravat puolestaan käyttävät häntäänsä peräsimenä ilmaliitojen aikana.
Kalojen pyrstö on myös eräänlainen häntä ja sitä heiluttamalla ne voivat liikkua eteenpäin. Hännän englanninkielinen sana "tail" tarkoittaakin myös pyrstöä. Ristiriitaisesti käärmeen peräpäätä kutsutaan yleisesti sekä pyrstöksi että hännäksi. 
Häntä ihmisillä.
Ihmisillä ja ihmisapinoilla ei ole häntää, vaan pelkkä luinen surkastuma, häntäluu, joka ei ulotu ruumiin ulkopuolelle. Tutkimuksessa on löydetty geeni, jonka ansiosta ihmisillä ei ole häntää. Vielä on jäljellä kysymys, miksi evoluutio suosi hännättömyyttä.
Erittäin harvoin käy niin, että vastasyntyneellä ihmislapsella on surkastunut häntä. Tällaiset hännäntyngät kuitenkin leikataan liki aina pois heti synnytyksen jälkeen. Pisin tunnettu häntä ihmisellä on ollut eräällä 12-vuotiaalla pojalla, noin 23 senttiä. Ilmiötä pidetään atavismina.
Tutkijat löysivät arkistoista merkintöjä 195:stä tapauksesta, jossa ihmisellä oli häntä. Ihmisten häntiä on yritetty luokitella lukuisin eri tavoin 1800-luvun lopulta lähtien.
Anto Leikola

Anto Heikki Albert Leikola (s. 8. kesäkuuta 1937 Helsinki) on suomalainen biologi, tutkija, tietokirjailija ja professori. Leikola on saanut kahdesti valtion tiedonjulkistamispalkinnon.
Elämä.
Anto Leikola kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1955 Helsingin normaalilyseosta, jossa hänen luokkatovereinaan olivat muiden muassa historioitsija Matti Klinge ja runoilija Pentti Saarikoski. Nuoruudessaan Leikola haaveili papin tai lääkärin urasta, mutta hänen opettajanaan ollut tohtori L. Arvi P. Poijärvi sai hänet kiinnostumaan luonnontieteistä. 
Leikola valmistui 1959 filosofian kandidaatiksi eläintieteestä. Tohtoriksi Leikola väitteli 1963. Hän on luonut pitkän uran Helsingin yliopistossa. Tutkimustyössään hän on keskittynyt muun muassa lintujen ja sammakkoeläinten alkionkehityksen varhaisvaiheiden selvittämiseen. Sittemmin hän siirtyi biologiasta muihin aiheisiin. Hän on työskennellyt aate- ja oppihistorian professorina Oulun yliopistossa ja oppihistorian professorina Helsingin yliopistossa (1988–1998). Hän on vaikuttanut monissa kansalaisjärjestöissä. Aleksis Kiven Seuran puheenjohtajana hän toimi vuosina 2002–2014. Lauri Jäntin säätiön varapuheenjohtajana hän on toiminut vuodesta 1984.
Leikola on erityisen tunnettu mittavasta yleistajuisesta kirjallisesta tuotannostaan. Hän on julkaissut esseitä, pakinoita, kolumneja, oppikirjoja ja lehtiartikkeleita. Lisäksi hän on kääntänyt suomeksi runsaasti tietokirjoja. Leikola on myös perehtynyt tieteenhistoriaan erityisesti biologisen tutkimuksen osalta.
Perhe.
Anto Leikolan poika on toimittaja Markus Leikola ja veli metsätieteilijä Matti Leikola. Hänen isänsä oli lääkäri ja poliitikko Erkki Leikola, tätinsä gynekologi, Suomen ensimmäinen lääketieteen naisprofessori Laimi Leidenius sekä äidinisänsä lääkintäkenraalimajuri Eino Suolahti. Anto Leikolan pikkuserkku oli kalastaja ja ympäristöfilosofi Pentti Linkola.
Linkitetty lista

Linkitetty lista on tietojenkäsittelytieteessä yksi ohjelmoinnissa käytettävistä perustietorakenteista. Se koostuu joukosta solmuja eli alkioita, jotka sisältävät tietokenttien lisäksi viittauksen (”linkin”) joko seuraavaan solmuun tai seuraavaan ja edelliseen solmuun. Linkitetyissä listoissa solmun voi lisätä ja poistaa vakioajassa. Linkitetty lista ei mahdollista hakua taulukon tapaisella suoralla haulla. Linkitetyt listat voivat olla yksisuuntaisia (yhteen suuntaan linkitettyjä), kaksisuuntaisia (kahteen suuntaan linkitettyjä) tai renkaaksi linkitettyjä.
Linkitettyjä listoja pystyy toteuttamaan useimmilla ohjelmointikielillä. Lisp- ja Scheme-kielissä tietorakenne ja listaoperaatiot ovat sisäänrakennettuna. C- ja C++-kielissä linkitetyt listat on luontevaa toteuttaa osoittimien avulla.
Toteutus.
Toisinen kuin "lineaarinen lista" (katso taulukko) linkitetty lista on joustavampi, koska muistivarauksen ei tarvitse olla peräkkäisistä muistipaikoista. Linkitetyssä listassa jokainen "solmu" sisältää linkin seuraavaan solmuun listassa. Ohjelma voi pitää yllä muuta tietoa listasta kuten sen pituuden. 
Tieto linkeistä voi vaatia hieman lisää muistia, mutta se voi myös säästää muistia, joka taulukossa olisi toistuvaa ja ei ole tarvetta varata muistipaikkoja joita ei tulla käyttämään. Lisäksi linkitetystä listasta on helppoa poistaa ja lisätä tietoa väliin muuttamalla linkkejä. Satunnaisiin paikkoihin viittaaminen on myös nopeampaa ja tietorakenteet voivat olla monimutkaisempia.
Solmut voivat viitata toisiinsa seuraavasti ja ohjelman on tiedettävä mistä lista alkaa.
Havainnollisempi esimerkki toteutuksesta:
&lt;syntaxhighlight&gt;
typedef struct solmu;
struct solmu {
 int arvo;
 solmu *seuraava; // solmussa on linkki (osoitin) seuraavaan solmuun
solmu s1;
solmu s2;
s1.seuraava = &amp;s2; // solmuun asetetaan seuraava solmu
s2.seuraava = NULL; // viimeinen ei viittaa mihinkään solmuun
&lt;/syntaxhighlight&gt;
Kaleidoskooppi

Kaleidoskooppi on optinen leikkikalu, johon kurkistamalla voi nähdä aina uudenlaisia symmetrisiä kuvioita. Mikä tahansa mielivaltainen kuvio heijastuu kaleidoskoopin peileistä useita kertoja ja näyttäytyy siten symmetrisenä. Nimi tulee kreikan kielen sanoista "kalos" (kaunis), "eidos" (kuva, muoto) ja "skopein" (nähdä)
Ilmaisuja kaleidoskooppi tai kaleidoskooppimainen käytetään usein myös kuvaannollisesti puhuttaessa monipuolisista tai vaihtelevista ilmiöistä. 
Rakenne.
Tyypillisesti kaleidoskooppi on 10–20 cm pitkä putki, jonka sisään on asetettu vähintään kaksi pitkulaista peilinsuikaletta heijastava pinta sisäänpäin. Peiliputken peräpäähän, josta valo pääsee putken sisään, on kahden lasilevyn väliin asetettu pieniä värillisiä esineitä kuten lasinsiruja, jotka voivat liikkua vapaasti. Putken etupäässä on pieni kurkistusaukko, josta voi katsella putken sisään yhdellä silmällä. Lasinsirujen muodostaman sattumanvaraisen kuvion heijastuminen peileistä muodostaa kauniin symmetrisen näkymän. Putkea kääntämällä tai ravistamalla näkymän muodot ja värit vaihtuvat alati, kun värilliset jyväset liikkuvat lasilevyjen välissä. Siten kaleidoskoopista voi loihtia esiin äärettömästi erilaisia kuvioita. 
Useimmiten kaleidoskoopissa on kolme peiliä siten, että ne muodostavat kolmionmuotoisen, sisäpinnalta heijastavan suljetun putken. Tällöin kaleidoskoopin kuvio täyttää katsojan koko näkökentän. Myös kaksi- ja nelipeiliset kaleidoskoopit ovat tavallisia.
Historia.
Kaleidoskoopin keksi Sir David Brewster vuonna 1816 tutkiessaan valon polarisaatiota. Se patentoitiin seuraavana vuonna. Alun perin laite tarkoitettiin tieteelliseksi tutkimusvälineeksi, mutta sittemmin kaleidoskooppia on käytetty lähinnä leluna.
Kaleidoskooppia, josta lasinsirut puuttuvat, kutsutaan teleidoskoopiksi. Teleidoskoopin avulla katsoja voi muodostaa kaleidoskooppimaisia kuvioita mistä tahansa valitsemastaan kohteesta.
Retusaari

Retusaari (, ) on Suomenlahden saari, joka on osa Pietarin liittokaupunkia Venäjällä. Saaren itäpäässä sijaitsee Kronstadtin kaupunki.
Saaren nimi.
Sen nimen arvellaan tulevan ranskan pientä linnaketta, reduttia, tarkoittavasta sanasta "redoute", mikä vaikuttaa epätodennäköiseltä, koska varustuksien rakentaminen aloitettiin vasta vuonna 1703 (ensimmäinen linnake, Kronslott, valmistui heti seuraavana vuonna) ja saarella on varmuudella ollut nimi jo ennen sitä. Yhtä mahdollinen selitys nimelle onkin aunuksen (livvin), lyydin, vepsän ja inkerikkojen (isurin) 'redu', joka tarkoittaa lokaa, kuraa tai mutaa. Vrt. myös suomen 'retunen' -&gt; rähjäinen, epäsiisti, 'retuperällä' -&gt; hunningolla ja 'retale'. 
Sanalla "retu" saattaa toisaalta olla mytologinen tausta. Karjalan kielessä käytetään paholaisesta (tai pirusta) nimitystä "retusilmä". Myös viron etelämurteissa on tähän liittyviä käsitteitä: "reutus" (paha henki) ja "reustada" (soimata).
Inkerin suomalaisille Retusaari oli yksinkertaisesti vain "Saari".
Saaren historia.
Retusaari jaettiin Novgorodin tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan kesken Pähkinäsaaren rauhassa 1323. Se siirtyi kokonaan Ruotsille ja hallinnollisesti osaksi Inkeriä Stolbovan rauhassa 1617. Vuonna 1703 suuressa Pohjan sodassa Venäjän joukot valtasivat saaren ja Ruotsin oli virallisesti luovuttava siitä Uudenkaupungin rauhassa 1721. Venäjän Itämeren laivaston tuhouduttua Venäjän–Japanin sodassa 1905 Retusaari otettiin lähtökohdaksi Pietari Suuren merilinnoituksen sisimmäksi kehäksi. Vuonna 1921 saarella puhkesi Neuvosto-Venäjän vastainen Kronstadtin kapina. 
Pietari Suuren aikana saari oli kivennapalaisten laidunmaata.
Retusaarella oli 1920-luvulle asti suomalaista asutusta, jonka luterilaiset muodostivat Kronstatin evankelis-luterilaisen seurakunnan, jonka Neuvostoliiton hallinto tuhosi 1930-luvulla. Nykyään toimintaa jatkaa Inkerin kirkon Pietarin rovastikuntaan kuuluva Kronstadtin Pyhän Elisabetin seurakunta.
Viktor Jerofejev

Viktor Vladimirovitš Jerofejev (; s. 19. syyskuuta 1947 Moskova) on venäläinen kirjailija, joka on joutunut toisinajattelijan kirjoihin niin Leonid Brežnevin Neuvostoliitossa kuin Putinin Venäjälläkin.
Elämä.
Jerofejevin isä oli Josif Stalinin läheinen työtoveri ja suurlähettiläs Vladimir Jerofejev. Perhe asui Pariisissa Jerofejevin lapsuudessa, ja niinpä hänen teoksiaan on käännetty runsaasti ranskaksi. Jerofejev valmistui vuonna 1970 Moskovan yliopistosta. Väitöskirjansa hän teki vuonna 1970 Fjodor Dostojevskista ja ranskalaisesta eksistentialismista.
Hän toimi Neuvostoliiton aikana "Metropol"-nimisen nuorten kirjailijoiden aikakausjulkaisun toimittajana ja julkaisi teoksia niin sallitusti kuin epävirallisella samizdat-sektorillakin. Jerofejevin mielipiteet katkaisivat kirjailijaliiton jäsenyyden ja hänen isänsä uran.
Toisinajattelijana hän lukeutui räväkkään, normeja koettelevaan siipeen, jonka läntinen vastine oli 1960-luvun kulttuuriradikalismi. Muun kirjallisen tuotannon ohella Jerofejev on kirjoittanut Alfred Schnittken oopperan "Elämä idiootin kanssa" libreton, joka perustuu hänen saman nimiseen novelliinsa.
Venäjällä hän joutui 2000-luvun alussa Našin hampaisiin, ja hänen teoksiaan koetettiin saada kirjakauppaboikottiin. Syytöksinä olivat ”pornografisuus” ja ”epäkansallisuus”. Toisaalta venäläinen sivistyneistö suhtautuu häneen kalseasti, ja muun muassa sananvapausaktivisti Andrei Bitovin mukaan hän ”ei ole eläessään kirjoittanut yhtään ainutta totuudellista sanaa”. Hänet erotettiin välillä Venäjän kirjailijaliitosta mutta hyväksyttiin uudestaan jäseneksi.
Jerofejev asui sittemmin Moskovassa, ja hänellä oli vuodesta 1998 ohjelma "Apokrif" valtiollisen tv-yhtiön Rossijan Kultura-kanavalla. Hän kirjoittaa kolumneja "Frankfurter Allgemeine Zeitungiin" ja "The New Yorkeriin". 
Jerofejev on asunut Berliinissä keväästä 2022 ja kirjoitti siellä romaanin, jonka nimi on suomennettuna "Suuri gopnik". Se on omaelämäkerrallinen, mutta kertoo myös Vladimir Putinin elämästä ja tämän hallinnon ajasta. Kirja ilmestyi ensin syksyllä 2023 saksaksi nimellä "Der Große Gopnik", helmikuussa 2024 venäjäksi. Jerofejev on aiemmin sanonut, että ”Putin on ’gopnik’, pienempiään kiusaavaa huligaani”.
Makuuhaava

Makuuhaava eli painehaava ("decubitus") on ihovaurio, joka syntyy sellaisiin potilaisiin, jotka joutuvat makaamaan tai istumaan pitkiä aikoja eivätkä kykene vaihtamaan asentoa. Painehaavoja esiintyy sellaisissa ruumiinalueilla, joilla luut ovat pinnassa ja joutuvat paineen alaisiksi, kuten esimerkiksi ristiluu, lantio sekä olka- ja kantapäät. Painehaavat ovat yleisiä myös pyörätuolia käyttävillä.
Painehaava on hapenpuutteesta johtuva kudosvaurio iholla ja ihonalaisissa kudoksissa. Vaurion voi aiheuttaa paine, ihon venyminen, hankaus tai kaikki tekijät yhdessä. Paine estää veren normaalin kierron iholla, jolloin iho ei saa ravinteita ja heikkenee.
Painehaava voi syntyä jo muutamassa tunnissa tai päivässä ja sen ensimmäinen oire on ihon punoitus ja kuumoitus sekä aristus painettaessa. Jos makuuhaavaa ei hoideta, saattaa iho rikkoutua ja infektoitua. Pahimmassa tapauksessa voi syntyä jopa luuhun asti ulottuvia haavoja.
Makuuhaavoja ehkäistään potilaan ihoa hoitamalla sekä asentoa välillä vaihtamalla.
Makuuhaavan hoito.
Oleellisinta on pyrkiä ennaltaehkäisemään makuuhaavan synty. Toisin sanoen, on tärkeätä tiedostaa tilanne, jossa riski makuuhaavan syntymiseen on suurentunut (esim. kipsihoito).
Makuuhaavan hoidon kulmakivi, syvyysluokituksesta riippumatta, on haavan aiheuttaneen paineen poistaminen. Muu hoito riippuu haavan koosta, luonteesta ja potilaaseen liittyvistä asioista. Hoito on joko kirurginen (haavan kirurginen puhdistus ja mahdollisesti plastiikkakirurginen peitto) tai konservatiivinen eli haavan paikallishoito tai molemmat. Haavan ominaisuuksien mukaisesti valitaan sopiva haavanhoitotuote. On olemassa tutkimuksia, joissa on todettu että tuotteet, jotka ovat sekä laajakirjoisesti antimikrobisia että epitelisaatiota eli uuden ihon kasvua tukevia edesauttavat makuuhaavan paranemista. Esimerkkinä on CE- merkitty pihkasalvavalmiste. Kansainvälistä konsensusta haavanhoitotuotteen valinnassa painehaavan paikallishoidossa ei tällä hetkellä kuitenkaan ole.