tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Maija Porma

Maija Porma on suomalainen omakustanteita julkaissut kirjailija, joka kirjoittaa rikostarinoita. Hän on koulutukseltaan yo-merkonomi ja päätyönsä ohessa kirjoittanut useita romaaneja.
Neljän ensimmäisen romaanin ilmestyttyä Pilotin omakustanteina Porma perusti oman pienkustantamon, Averssi Kustannus Oy:n, joka on julkaissut kolme hänen tuoreinta kirjaansa.
"Helsingin Sanomat" paljasti helmikuussa 2008 lukijavihjeen perusteella, että Porman ensimmäinen dekkari "Pohjalainen pankkiryöstö" vuodelta 2004 sisältää ainakin kuusi kohtaa, jotka on kopioitu miltei sanasta sanaan kirjailija Outi Pakkasen vuonna 2001 ilmestyneestä romaanista "Pelistä pois". Ensin Porma kiisti kopioinnin eikä tunnustanut edes lukeneensa Pakkasen kirjoja. Hänen kustantajansa totesi kuitenkin, että plagiointi on selvää. "Pohjalaisen pankkiryöstön" painos vedettiin pois myynnistä. Huhtikuussa Porma pyysi Pakkasen kustantajan Otavan julkaiseman tiedotteen mukaan tältä anteeksi tekijänoikeuden loukkaamista ja aiheuttamaansa mielipahaa.
"Ilta-Sanomat" kertoi heinäkuussa 2008 myös lukijalta tulleen palautteen perusteella, että Porman kirja "Murhamuistio" sisältää runsaasti yhtäläisyyksiä Sue Graftonin teokseen "P niin kuin petos". "Murhamuistio" ja muut Averssi Kustannuksen julkaisemat Porman teokset oli vedetty myynnistä jo alkuperäisen kohun myötä helmikuussa.
Jääkiekon SM-liigakausi 1984–1985

Kausi 1984–1985 oli jääkiekon SM-liigan kymmenes kausi. Ilves voitti mestaruuden kaataen loppuotteluissa runkosarjan voittaneen TPS:n. Pronssia voitti Kärpät. Matti Hagman voitti kolmannen kerran peräkkäin runkosarjan pistepörssin ja pudotuspelien pistekuningas oli TPS:n Reijo Leppänen. Kiekkoreipas putosi liigasta I divisioonaan, josta JyP HT nousi tilalle. Runkosarjapeleissä otettiin ensimmäistä kertaa käyttöön viiden minuutin jatkoaika, joka pelattiin varsinaisen peliajan päätyttyä tasatilanteessa. Molemmat joukkueet pelasivat jatkoajallakin viidellä kenttäpelaajalla. Jatkoajan pistelasku pysyi samana kuin varsinaisella peliajalla: voitosta 2 pistettä, tappiosta 0 pistettä ja tasapelistä molemmille joukkueille 1 piste.
Liigakarsinta.
SaiPa säilyi SM-liigassa.
Sirpa Lumikko

Sirpa Marjatta Lumikko (oik. Lumikko-Rinne, s. 5. lokakuuta 1945 Turku) on suomalainen näyttelijä, joka esitti maaherraa Yle TV2 -kanavan draamasarjassa "Metsolat". Hän esiintyi sarjassa vuosina 1993 ja 1995. Hän on näytellyt myös elokuvassa Pirtua, pirtua vuonna 1992 ja tv-sarjassa Konkurssi vuonna 1990. Hän aloitti näyttelemisen televisiossa vuonna 1985.
Pavel Kohout

Pavel Kohout (s. 20. heinäkuuta 1928 Praha) on tšekkiläinen näytelmä- ja proosakirjailija ja runoilija.
Kohout toimi 1950-luvulta alkaen Tšekkoslovakian kommunistipuolueessa. Hän kannatti vuoden 1968 Prahan kevään uudistuksia. Sen jälkeen hän oli 1970-luvulla toisinajattelija ja demokratiaa ja kansalaisvapauksia ajavan Peruskirja 77 -liikkeen perustajajäseniä, kunnes hän sai vuonna 1978 luvan muuttaa Itävaltaan. Pian sen jälkeen vallanpitäjät riistivät Kohoutilta Tšekkoslovakian kansalaisoikeudet. Kohoutin pääasialliseksi työpaikaksi muodostui Wienin Burg-teatteri. 
Kohoutin ensimmäiset julkaistut kaunokirjalliset tekstit olivat runoja, jotka julkaistiin toisen maailmansodan jälkeen tšekkiläisissä aikakauslehdissä. Alkuaikojen tuotantoa on pidetty stalinistisena. Vuonna 1955 kirjoitettu näytelmä "Zářijové noci" ("Syyskuun öitä") viitoitti hänen tietään näytelmäkirjailijaksi. Vuoden 1957 näytelmä "Taková láska" ("Sellainen rakkaus") esitettiin menestyksellisesti monissa Euroopan maissa. Näytelmien lisäksi Kohout loi elokuvakäsikirjoituksia ja myös ohjasi elokuvia. Vuoden 1968 tapahtumat kypsyttivät hänessä prosaistin, jolla oli lukijalle tärkeää, mustan huumorin sävyistä sanottavaa. Kohoutilta on suomennettu muun muassa Prahan kevättä kuvaava "Tšekkiläinen päiväkirja" ja nuortenkirja "Kysytään Klaaralta" (1980) ja "Hirttäjätär: Banaali romaani" vuodelta 1978.
Suorituskykypyramidi

Suorituskykypyramidi eli Performance Pyramid System (PPS) on tavoitejohtamisen periaatteille kehitetty toiminnan ohjauksen suorituskykymittaristo. Samaa tarkoitusta palvelevia mittaristoja ovat tulosmatriisi (1984), Balanced Scorecard (1992) ja suorituskykyprisma (2002). Suorituskykymittariston tärkeitä ominaisuuksia ovat kyky kuvata suunnitelma tavoitemitoin ja kannustavasti, sillä mittariston avulla on tarkoitus saada suunnitellut asiat tehdyksi. Kaikille mittaristoille on yhteistä, että niitä käytetään tavoitejohtamisen yleisissä puitteissa. Erot koskevat mittariston rakentamista eli miten tavoitteet luodaan ja esitetään.
Mallin synty.
Malli syntyi Wang Inc:n elektroniikkateollisuuden laboratorioyksikössä toteutetun tuotantoprosessin parantamisprojektin tuloksena (Lynch ja Cross 1991). Tekijät törmäsivät projektin kuluessa mittausongelmaan. Yhtiössä oli käytössä laaja standardikustannusjärjestelmä, jossa keskityttiin analysoimaan toteutuneen ja standardin välisen tuloksen eroja tavoitteena saada sisäisen laskennan tulos vertailukelpoiseksi kirjanpidon kanssa. Ohjaavaksi kriteeriksi alkoi kasvaa kirjanpidon mukaisuus toiminnassa. Kehitetyn mallin lähtökohtana on siis yrityskohtainen ongelma.
Tavoitteiden määrittelyprosessi.
Mallin idea on yhdistää strategia ja toimenpiteet määrittämällä tavoitteet hierarkkisesti visiosta alaspäin ja niihin liittyvät mittarit alhaalta ylös. Lähtökohtana on siis visio, josta tavoitteet johdetaan hierarkkisesti eri organisaatiotasoille. Menettely on tyypillinen tavoitejohtamisessa käytetty tavoitteiden ja keinojen hierarkia.
Mallille tunnusomaista on nimensä mukaisesti pyramidi (kolmio), jossa menestystekijöiden hierarkia esitetään. Malli on pelkistetysti menestystekijöiden hierarkia, jossa tavoitteet vyörytetään menestystekijöille ylhäältä alas ja mittarit rakennetaan alhaalta ylös. Hierarkiatasoja on neljä. Ylimpänä oleva visio on tarkoitus toteuttaa liiketoimintayksiköiden markkinoita ja taloutta koskevin tavoittein. Liiketoimintayksiköiden tavoitteet on määrä saavuttaa ydinprosessien tavoitteiden kautta, joita ovat asiakastyytyväisyys, joustavuus ja tuottavuus. Alimman tason tavoitteita, joilla varmistetaan ydinprosessien tavoitteiden saavuttaminen, ovat laatu, toimituskyky, läpimenoaika ja hukka.
Pyramidi jaetaan vielä ulkoiseen ja sisäiseen tehokkuuteen, jotka muodostavat mallin päädimensiot. Ulkoinen tehokkuus tarkoittaa tässä kykyä tyydyttää asiakkaan tarpeet ja sisäinen tehokkuus tarkoittaa yrityksen kykyä toimia tehokkaasti. 
Ohjausprosessi.
Mallissa ei esitetä eikä pohdita miten toimitaan sen jälkeen, kun tavoitteet on asetettu. Toisin sanoen ei anneta vastausta ohjauksen kysymykseen, miten halutut asiat saadaan tehdyksi organisaatiossa. Mallissa kuvataan ja näytetään vain, miten nämä halutut asiat pitäisi määritellä.
Canon EF

Canon EF ("Electro-Focus") on objektiivibajonetti, joka mahdollistaa Canonin EF-objektiivien käytön kaikissa Canon EOS -järjestelmäkameroissa. Järjestelmä julkaistiin vuonna 1987 Canon FD -bajonetin seuraajaksi. Canonilla on suuri valikoima EF-kiinnityksellä varustettuja objektiiveja polttoväliltään 8 millimetristä aina 1 200 millimetriin asti. Canonin lisäksi esimerkiksi Sigma, Tamron ja Tokina valmistavat objektiiveja EF-kiinnityksellä. Toukokuussa 2013 oli EF-objektiiveja valmistettu 90 miljoonaa kappaletta. 
Canon EF-S.
Osassa Canonin digitaalisista järjestelmäkameroista käytetään myös EF-S-kiinnitystä, jossa erona Canon EF:ään verrattuna on se, että objektiivista menee sitä sisempään kohouma, mikä estää EF-S-objektiivien käytön Canon EOS -filmikameroissa. Sen sijaan Canon EF-objektiivit sopivat myös EF-S:ää käyttäviin Canonin EOS-digitaalikameroihin. Syyksi on arveltu sitä, että uusia EF-S-objektiiveja on myyty suhteellisesti halvemmalla kuin EF-objektiiveja. Jotkut harrastajat ovat omalla vastuullaan sahanneet EF-S:n kohouman pois tehdäkseen objektiivin EF-kameroihin sopivaksi.
Ladislav Mňačko

Ladislav Mňačko (1919 Valašské Klobouky, Tšekkoslovakia – 24. helmikuuta 1994 Bratislava, Slovakia) oli slovakialainen kirjailija, joka toimi myös teatterialalla. Mňačko kirjoitti muun muassa Tšekkoslovakian kriisiä kuvaavan teoksen "Seitsemäs yö".
Tšekkoslovakian miehityksen aikana 1968 Mňačko lähti maanpakoon länteen.
Renault RE40

Renault RE40 on Formula 1 -auto, jota Renault-talli käytti kaudella . Auton voimanlähteenä oli Renault'n oma 1,5-litrainen V6-turbomoottori. Autolla kilpailuissa ajoivat ranskalainen Alain Prost ja yhdysvaltalainen Eddie Cheever.
Prost voitti autolla neljä kilpailua ja saavutti kolme paalupaikkaa sekä kolme kilpailun nopeinta kierrosta. Lisäksi hän oli kahdesti toinen ja kerran kolmas. Cheever ylsi kerran toiseksi ja oli kolmesti kolmas.
Valmistajien MM-sarjassa Renault sijoittui toiseksi 79 pisteellä.
Dante Basco

Dante Basco (s. 29. elokuuta 1975 Huntington Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi elokuvasta "Hook – Kapteeni Koukku".
Biografia.
Basco aloitti uransa 1980-luvun lopulla lapsinäyttelijänä ja esiintyi usein vierailevissa rooleissa ennen vuoden 1991 "Hook – Kapteeni Koukku" -elokuvaa. Hän sai roolistaan Youth in Film -palkintoehdokkuuden, ja elokuvan nuoret näyttelijät palkittiin kokoonpanona. Basco jatkoi esiintymistään elokuvissa ja televisiosarjoissa, kunnes 2000-luvulla hän on ollut usein tekemisissä Disney-aiheisissa ohjelmissa, joiden myötä Basco on tehnyt myös äänirooleja muun muassa "Kim Possibleen" ja "Avatariin".
Hänellä on kolme veljeä, Darion Basco, Derek Basco ja Dion Basco, sekä yksi nuorempi sisko Ariana Basco.
Mickey Renaud

Mickey Renaud (5. lokakuuta 1988 Tecumseh, Ontario – 18. helmikuuta 2008 Windsor, Ontario) oli kanadalainen jääkiekkoilijalupaus. NHL-joukkue Calgary Flames oli varannut hänet vuoden 2007 numerolla 143. Hän oli entisen jääkiekkoilija Mark Renaudin poika.
Renaud pelasi OHL-liigan Windsor Spitfiresissa, kunnes kuoli yllättäen helmikuussa 2008. Hän menetti tajunsa kotonaan Tecumsehissa, ja hänet vietiin Windsor Regional -sairaalaan, jossa hänet todettiin kuolleeksi. Vielä edellisiltana hän oli pelannut normaalisti Spitfiresin paidassa.
Renaudin mukaan on nimetty OHL:ssä annettava Mickey Renaud Captain's Trophy.
Juan José Haedo

Juan José Haedo (s. 26. tammikuuta 1981 Buenos Aires) on argentiinalainen maantie- ja ratapyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena maantiepyöräilyssä 2003–2014. 
Kirimiehenä tunnettu Haedo voitti yhden etapin Espanjan ympäriajossa. Hän voitti Rund um Köln -semiklassikon kahdesti sekä pistekilpailun Kalifornian ja Georgian ympäriajoissa. Ratapyöräilyssä hän saavutti pronssia Pan Amerikan kisojen joukkuesprintissä Winnipegissä vuonna 1999. 
Redlands Classic, 2. ja 3. etapin voitto
Kalifornian ympäriajo, 1. ja 4. etapin voitto
Georgian ympäriajo, 6. etapin voitto
Rund um Köln, voitto
Philadelphia International Championship, voitto
Colliers Classic, voitto
Århus GP, voitto
Kalifornian ympäriajo, pistekilpailun sekä 2. ja 6. etapin voitto
Georgian ympäriajo, sprinttikilpailun ja 7. etapin voitto
Clásica de Almeria, voitto 
Kalifornian ympäriajo, 1. etapin voitto 
Vuelta a Murcia, 3. etapin voitto 
Georgian ympäriajo, 2. etapin voitto
Luxemburgin ympäriajo, 1. etapin voitto
Tour de San Luis, 1. ja 5. etapin voitto
Tanskan ympäriajo, 6. etapin voitto
Espanjan ympäriajo, 11. etapilla kolmas
Cholet-Pays de Loire, voitto
Tour de San Luis, 7. etapin voitto
Tour de Wallonie, 2. etapin voitto
Tour of Missouri, 4. etapin voitto
Circuit Franco-Belge, 4. etapin voitto
Katalonian ympäriajo, etapin 7 voitto
Rund um Köln, voitto
Critérium du Dauphiné, 2. etapin voitto
Espanjan ympäriajo, 18. etapilla toinen, 7. etapilla kolmas
Tirreno–Adriatico, 3. etapin voitto
Ster ZLM Toer, 3. etapin voitto
Espanjan ympäriajo, 16. etapin voitto
GP de Denain, voitto
Italian ympäriajo, 3. etapilla toinen
Ranskan ympäriajo, 5. etapilla kolmas
Danny Cooksey

Danny Cooksey (s. 2. marraskuuta 1975 Moore, Oklahoma, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja muusikko, joka tuli tunnetuksi lapsinäyttelijänä televisiosarjasta "Diff'rent Strokes". Sittemmin hän on tehnyt enimmäkseen äänirooleja animaatioihin, joista tunnetuimmat ovat olleet sarjoissa "Tiny Toons" ja "Xiaolin Showdown".
1990-luvulla Cooksey oli Bad 4 Good -yhtyeen laulajana. Yhtye julkaisi yhden levyn "Refugee" elokuussa 1992. Alun perin hän muutti Los Angelesiin 1980-luvulla tullakseen country-laulajaksi, mutta päätyikin koe-esiintymään televisiosarjaan "Diff'rent Strokes". Sittemmin Cooksey teki musiikkia hevin parissa.
Olavi Ronkainen

Olavi Johannes Ronkainen (27. syyskuuta 1933 Hyvinkää – 30. elokuuta 2018 Kajaani) oli suomalainen pappi, kansanopistomies ja Suomen Kristillisen Liiton kansanedustaja. Ronkainen tunnetaan erityisesti Kansanlähetyksen perustajajäsenenä sekä Säämingin kristillisen opiston rehtorina.
Ura.
Ronkainen valmistui teologian kandidaatiksi ja vihittiin papiksi vuonna 1962. Valmistuttuaan hän toimi pappina Heinolassa ja Sulkavalla. Hän toimi Säämingin kristillisen opiston va. johtajana vuosina 1963–1966 ja opiston rehtorina 1966–1987. Ronkainen toimi "Lieke"-lehden päätoimittajana vuosina 1968–1971 ja "Tien aukaisija" -lehden päätoimittajana vuonna 1977. Hän oli viidennen herätysliikkeen perustajajäsen. 
Ronkainen toimi eduskunnassa Suomen Kristillisen Liiton edustajana vuosina 1972–1975 ja 1979–1987. Ronkainen oli jäsenenä muun muassa puolustusvaliokunnassa, sivistysvaliokunnassa, toisessa lakivaliokunnassa sekä Parlamenttienvälisen liiton (IPU) Suomen ryhmän johtokunnassa. Hän on kuulunut Savonlinnan kaupunginvaltuustoon, SKL:n puoluevaltuustoon ja puoluehallitukseen sekä Suomen Evankelisluterilaisen Kansanlähetyksen hallitukseen. Ronkainen toimi presidentin valitsijamiehenä vuonna 1978. Hän toimi myös keskeisenä vaikuttajana 1990-luvulla kirkon rakennuttamiseksi Uhtualle.
Eduskunnassa Olavi Ronkainen oli tunnettu vuosia jatkuneesta pornografian vastaisesta toiminnastaan. Toimittaja Pirkko Kolbe nimitti häntä "Helsingin Sanomissa" Porno-Ronkaiseksi. Ronkaisen puoliso kutsui miestään kristillisten puoluekokouksessa pitämässään puheessa ”rakkaaksi pornosoturikseen”. Ronkaisen mukaan epäsiveellisen materiaalin valvontatehtävä lankesi hänelle eduskuntaryhmän sisäisessä työnjaossa 1972. Ronkainen kertasi 50-vuotishaastattelussaan tulleensa politiikkaan auttaakseen nuorisoa, jota uhkasivat keskioluen ja abortin vapauttaminen, politiikan tuleminen kouluihin ja Yleisradiossa harrastettu pyhien arvojen rienaaminen. 
Eläkevuosinaan Olavi Ronkainen siirtyi Kainuuseen Ristijärvelle, jossa hän muun muassa toimi sijaispappina. Siellä hän ohjasi harrastajaversion musikaalista "Viulunsoittaja katolla" ja näytteli siinä pääosan maitomies Tevjenä.
Populaarikulttuurissa.
Irwin Goodman levytti vuonna 1979 Ronkaisesta ja pornolehdistä kertovan humoristisen laulun ”Nakutaiteen tutkija” levylleen "Keisari Irwin I". Ronkainen mainitaan myös Juice Leskisen kappaleessa ”Hypätään koskeen”.
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 1968

Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 1968 olivat historian kuudennet Afrikan-mestaruuskilpailut. Kilpailut järjestettiin Etiopiassa. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun jokin maa järjestää kilpailut kahdesti. Kilpailuihin käytiin kuuden lohkon karsinnat, joista vain voittaja pääsi kisoihin. Kisoissa automaattisesti paikan oli varmistanut Etiopia ja hallitseva mestari Ghana. Kilpailut voitti Kongo-Kinshasa.
Karsinnat.
Lohko 1.
Koska ja olivat samoilla tilastoilla kärjessä, pelattiin joukkueiden välillä yksi ylimääräinen ottelu:
 jatkoon
Lohko 2.
 jatkoon.
Lohko 3.
 jatkoon.
Lohko 4.
1. kierros.
 2. kierrokselle
 2. kierrokselle
Lohko 5.
 jatkoon.
Lohko 6.
1. kierros.
 2. kierrokselle
 2. kierrokselle
2. kierros.
 vetäytyi. jatkoon
Loppukilpailut.
Loppukilapilujen ottelut pelattiin Etiopian pääkaupungissa Addis Abebassa, sekä Asmaran kaupungissa.
Ottelut.
Kaikki ottelut pelattiin Addis Abebassa
12. tammikuuta 1968
14. tammikuuta 1968
16. tammikuuta 1968
Ottelut.
Kaikki ottelut pelattiin Asmarassa
12. tammikuuta 1968
14. tammikuuta 1968
16. tammikuuta 1968
Välierät.
Addis Abeba
19. tammikuuta 1968
Asmara
Pronssiottelu.
Addis Abeba
21. tammikuuta 1968
Loppuottelu.
Addis Abeba
21. tammikuuta 1968
The Vaselines

The Vaselines on vuonna 1986 Bellshillissä, Skotlannissa perustettu vaihtoehtorock-yhtye. Yhtyeeseen kuuluivat aluksi vain Eugene Kelly ja Frances McKee, mutta myöhemmin mukaan liittyivät myös basisti James Seenan ja rumpali Charlie Kelly. Nirvana-yhtyeen Kurt Cobain luonnehti Eugene Kellyä ja Frances McKeetä suosikkisanoittajikseen koko maailmassa.
Vuonna 1987 yhtye julkaisi EP-levyn "Son of a Gun", joka sisälsi kappaleet "Son of a Gun", "Rory Rides Me Raw" sekä "'You Think You're a Man".
Seuraavana vuonna yhtye julkaisi toisen EP:n, "Dying for It". EP sisälsi kappaleet "Dying For It", "Molly's Lips", "Teenage Superstars" sekä "Jesus Wants Me For a Sunbeam".
Vuonna 1989 yhtye julkaisi ainoaksi jääneen albuminsa "Dum Dum". Vähän albumin julkaisun jälkeen yhtye hajosi.
Yhtye kokosi rivinsä uudelleen vuonna 1990 esiintyäkseen Nirvanan lämmittelijänä Edinburghissa.
Vaikka yhtye ei lyhyen uransa aikana saanut laajempaa julkisuutta Skotlannin ulkopuolella, se on tullut tunnetuksi Nirvana-yhtyeen ansiosta. Nirvana teki kappaleista "Son of a Gun" ja "Molly's Lips" cover-versiot albumilleen "Incesticide". Nirvana esitti myös version kappaleesta "Jesus Wants Me For A Sunbeam" levyllä MTV Unplugged in New York.
Levy-yhtiö Sub Pop julkaisi vuonna 1992 kokoelma-albumin "". Kokoelma sisältää kaikki The Vaselinesin julkaistut teokset.
The Vaselines on uudelleen kokoontuneena kiertänyt vuodesta 2008 alkaen ja esiintyi mm. keväällä 2009 Barcelonassa järjestetyssä Primavera-festivaalilla.
Ryan Roxie

Ryan Roxie on yhdysvaltalainen kitaristi ja laulaja-lauluntekijä. Nykyisin Tukholmassa asuva kitaristi lienee tunnetuin työstään Alice Cooperin ja Slashin kanssa. Roxie työskentelee Gibsonin kitarayhtiölle ja on kiertänyt esittelemässä yhtiön historiaa lukuisilla pitämillään kitaraklinikoilla.
Nuoruus.
Ryan Rosowicz syntyi vuonna 1965 Kalifornian Sacramentossa ja varttui itärannikolla pienessä Pleasantonin kylässä. Ryanin isä soitti trumpettia ja hänen äitinsä oli rumpali lukion marssiorkesterissa. Alun perin Roxie oli kiinnostunut rumpujen soitosta, ja rummut olivatkin pitkään hänen ensisijainen instrumenttinsa, kunnes hän alkoi ottaa kitaransoitoin tosissaan noin kahdentoista vuoden iässä. Roxie mainitsee usein Keith Partridgen alkuaikojen innoittajakseen. 
Ensimmäisen oman sähkökitaransa Roxie sai joululahjaksi eräänä vuonna. Kitara oli kermanvärinen Stratocaster, kuten Jimi Hendrixillä. Hänen ensimmäinen oma yhtyeensä oli nimeltään ”The Stratocasters”, johon kuului ainoastaan kolme kitaristia. Stratocasterin jälkeen Roxie hankki ensimmäisen Gibson Les Paulinsa, ja pitää sitä edelleen yhtenä parhaimmista kitaroista.
Ura muusikkona.
Ryan Roxie on tunnettu parhaiteen kitaristiurastaan Alice Cooperin ja Slash’s Snakepitin riveistä. Roxie on ollut mukana tekemässä muutamia Alice Cooperin levyjä vuodesta 2000 lähtien. Hänen oma yhtyeensä, Roxie77 perustettiin vuonna 2002. Los Angelesin klubeilla soittaminen ei kantanut hedelmää, mutta keräsi faneja debyyttialbuminsa "Peace, Love &amp; Armageddon" julkaisun jälkeen.
Gorakhpur

Gorakhpur (, ) on kaupunki Uttar Pradeshin osavaltiossa Intiassa. Vuonna 2001 siellä oli 622 701 asukasta, mikä tekee kaupungista osavaltionsa yhdenneksitoista suurimman. Se sijaitsee 265 kilometriä itään osvaltion pääkaupungista Lucknowista. Vuonna 1922 kaupungin liepeillä Chauri Chaurassa surmattiin poliiseita, mikä oli osa Intian vapaustaistelun alkua. Vuonna 1942 Jawaharlal Nehru pidätettiin täällä ja joutui kolmeksi vuodeksi vankilaan.
Kaupungin merkittävimpiä nähtävyyksiä ovat Gorakhnath temppeli, Vishnu temppeli, Geeta Vatika - Krishnan temppeli, Arogya Mandir luontaisparantola ja Ramgarh Taalin tekojärvi.
Kaupungissa on lisäksi yliopisto, planetaario ja eläintarha.
Saharanpur

Saharanpur (, ) on kaupunki Uttar Pradeshin osavaltion luoteisosassa Intiassa. Vuonna 2011 kaupungin asukasluku oli 705 478.
Maantiede.
Saharanpur sijaitsee Intian Uttar Pradeshin osavaltion luoteiskärjessä Ganges- ja Jamunajoen välisellä alueella ("doab"). Rajajin kansallispuisto Uttarakhandin puolella sijaitsee noin 40 kilometriä Saharanpurosta itään.
Historia.
Saharanpurin perusti Delhin sulttaani Muhammad bin Tughluq vuonna 1340. Nimensä se sai paikallisen muslimipyhimys Šah Haran Čištin mukaan. Timur Lenk tuhosi kaupungin sotaretkellään Intiaan ja vuonna 1526 sen läpi kulkivat Baburin johtamat Panipatin taisteluun matkalla olleet joukot. 
Baburin sotaretken jälkeen suurta osaa Intiasta hallitsivat Suurmogulit. Akbarin valtakaudella Saharanpurin asukkaat kääntyivät islamiin. Kaupungista tuli myös oman hallinnollisen alueensa ("sarkar") keskus. Myöhemmät Suurmogulit Jahangir ja Šah Jahan käyttivät kaupunkia lomailukohteenaan etenkin kesäisin. Saharanpur tunnettiin viileästä ilamstostaan, minkä lisäksi sen lähiseuduilla saattoi harjoittaa metsästystä. Aurangzebin kaudella alue kärsi sodista sikhejä vastaan. Suurmogulien onnistui vielä tällöin kukistaa sikhit, mutta heitä seurasivat Ahmad Šah Dorranin johtamat afgaanit, sekä edelleen marathat ja myöhemmin uudelleen voimistuneet sikhit. 
Brittiläinen Itä-Intian kauppakomppania hallitsi Saharanpuria vuodesta 1803, jolloin he olivat voittaneet marathat Delhin taistelussa. Sepoy-kapina vuosina 1857–1858 ei juuri vaikuttanut Saharanpuriin, vaikka läheinen Meerut olikin yksi kapinan keskuksista. Muslimit muodostivat kaupungin asukkaiden enemmistön Intian jakoon saakka vuonna 1947, jolloin monet heistä muuttivat Pakistaniin. 
Väestö.
Saharanpurin asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 705 478. Heistä hinduja oli 359 228 eli 50,92 %. Muslimeja oli 323 748, eli 45,89 %. Pienempiä ryhmiä olivat sikhit (8 646, 1,23 %), jainit (7 264, 1,03 %) ja kristityt (2 188, 0,31 %).
Karannut hevonen

Karannut hevonen oli suomalainen televisionäytelmä, joka esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1978. Se oli tyyliltään kansanooppera, läpisävelletty omintakeinen musiikkinäytelmä, joka oli tv-ohjelmatyyppinä ainutlaatuinen julkaisuajankohtanaan. Tv-ohjelman tuottajat ja ohjaajat ovat Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä. Etsiessään Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran aarteistosta käsikirjoitusmateriaalia kansanperinnesarjaan "Omat jutut" he löysivät Suomen kansan vanhat runot, ja heille syntyi ajatus kansanperinteeseen perustuvan laajemman laulunäytelmän tekemisestä. Työryhmään kutsuttiin mukaan käsikirjoittajaksi Sulevi Peltola Televisioteatterista ja säveltäjäksi Heikki Valpola. Peltola keskittyi 34-osaisen SKVR-kirjakokoelman Etelä-Karjalasta koottuihin runoihin. Hän kokosi ja yhdisteli runoja vapaasti ja loi niistä ehjän tarinan. Tärkeänä asiantuntijana ja yhteistyökumppanina oli Kansanrunousarkiston johtaja Pekka Laaksonen. Niin syntyi "Karannut hevonen", ja tekijät alkoivat kutsua sitä kansanoopperaksi.
"Karannut hevonen" kertoo hyväuskoisesta Huolekkaasta, jolta varastetaan hevonen, Huolekkaan epäonnistuneesta kosioretkestä sekä Talokkaasta, jolla menee aina vain paremmin. 
"Karannut hevonen" kuvattiin värillisenä monikameratuotantona Ylen Pasilan Studio 3:ssa. Ensiesitys oli Yle TV1:ssä 11. tammikuuta 1978 ja uusinta TV1:ssä 1. tammikuuta 1979 . Se on Yleisradion ja Televisioteatterin yhteistuotantoa. Ohjelman kesto on 49 minuuttia 16 sekuntia.
Seuraavana vuonna 1979 Pohjanheimo ja Seppälä tekivät vielä toisen kansanoopperan nimeltään "Pietarin miilu".
Kilpailut ja palkinnot.
"Karannut hevonen" osallistui Montreux’n Kultaisen Ruusun kilpailuun 1978 ilman sijoitusta. Sopotin viihdeohjelmien kilpailussa 1978 ohjelma sai toisen palkinnon 
Karanneesta hevosesta kirjoitettua.
”Karannut hevonen on jälleen kerran aluevaltaus, peloton, jopa huima karjalaisen kansanrunouden sovellutus teatterin mitoissa toimimaan.” Jukka Kajava, Helsingin sanomat 21.01.1978
”Paikoitellen hänen (Heikki Valpolan) musiikki on hivelevän kaunista.” Eeva-Kaarina Holopainen, Ilta-Sanomat 21.01.1978.
”Tämä se vasta kulttuuriteko on!” Hilkka Vuori, Kansan Uutiset 24.01.1978.
”Karanneessa hevosessa virkisti myös kuvien käyttö (ohjaajat Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä). Samaa joustavuutta kohtauksesta toiseen liukumisessa oli samojen ohjaajien Omissa jutuissa.” Anna Kerttu Wiik, Katso 5/1978.
”Jos Sulevi Peltola olisi tiivistänyt hölökytäkölökyn-tunnelmat tekstistään niin tuloksena olisi ollut ihan menettelevä pienoisooppera.” Kalevi Haikara, Teatteri-lehti.
”En ole kirjoittanut sinne yhtään säettä, mutta yksikin laulu saattaa koostua useista eri kansanrunoista.” Sulevi Peltola, Ilta-Sanomat 17.12.1977: "Sulevi Peltolan suurtyö ruutuun tammikuussa"
Savonlinnan rautatieasema

Savonlinnan rautatieasema (, ruots. "Nyslott järnvägsstation", ratakm 482+797) on Savonlinnan keskustassa Koululahden rannalla -radalla sijaitseva Suomen rataverkon rautatieliikennepaikka, jonka paikalla sijaitsi aiemmin Savonlinna-Kauppatori-niminen liikennepaikka.
Kun Savonlinnan läpi kulkeva rautatie rakennettiin 1900-luvun alussa, ei rautatieasemaa ja siihen liittyvää ratapihaa voitu sijoittaa ahtaalla saarella olevaan kaupungin keskustaan. Aseman syrjäinen sijainti aiheutti vaivaa matkustajille, joten lähemmäs keskustaa avattiin Kauppatorin seisake vuonna 1932 (tuolloin nimellä "Koululahti"). Se kehittyi henkilöliikenteen kannalta rautatieasemaa tärkeämmäksi. Liikennepaikkarakennus seisakkeelle rakennettiin vuonna 1943 ja vuonna 1965 sen paikalle valmistui liikerakennus, johon tuli lipunmyyntipiste.
Kauppatorin liikennepaikka suljettiin samaan aikaan Savonlinnan rautatieaseman kanssa 11. joulukuuta 2011 Savonlinnan rinnakkaisväylän rakennustöiden vuoksi. Samassa yhteydessä myös radan linjausta muutettiin, ja vanha asema jäi siitä sivuun. Kauppatorin vanhan liikennepaikan viereen uudelle linjaukselle rakennettiin uusi seisake, joka nimettiin "Savonlinnaksi". Seisake avattiin liikenteelle 16. kesäkuuta 2012, ja se toimii Parikkalasta tulevien taajamajunien pääteasemana. 
Savonlinnasta tuli syksyllä 2015 radan pääteasema, kun ratayhteys Huutokoskelle suljettiin Laitaatsalmen rautatiesillan poiston myötä.
Pietarin miilu

Pietarin miilu on sarjassaan toinen kansanooppera, jonka Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä tekivät Yleisradiolle vuonna 1979. Ensimmäinen oli nimeltään Karannut Hevonen. Pietarin miilun perustana ovat Suomen Kansan Vanhat Runot ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Kansanrunousarkiston kokoelmat. Niistä ja osin omaa luovaa runoilijankykyään käyttäen käsikirjoittaja Ilpo Tiihonen kokosi yhtenäisen juonellisen tarinan, missä Karjalankannaksella asuskeleva Matti lähtee ensi kertaa viemään hiiliä Pietariin. Pietarin hiilenkulutus oli valtavaa tarinan tapahtuma-aikoihin 1800-luvun lopulla, ja myös salakuljetus kukoisti. Matin matkasta kehkeytyy nuorelle, kokemattomalle Matille todellinen seikkailu.
Pohjanheimo ja Seppälä kutsuivat säveltäjäksi Toni Edelmannin. Tärkeänä asiantuntijana ja yhteistyökumppanina oli Kansanrunousarkiston johtaja Pekka Laaksonen. Kansanoopperan visualisoinnissa tärkeinä tekijöinä olivat lavastaja Anu Maja ja kuvaaja Antero Takala.
Pietarin miilu kuvattiin värillisenä monikameratuotantona Ylen Pasilan Studio 2:ssa ja lähetettiin TV1:ssä 8.11.1979. Se on Yleisradion tuotantoa. Ohjelman kesto on 53’06”.
Oheisohjelma.
Pietarin miilu ja miten sitä tehtiin
Kansanoopperan tekovaiheita valokuvin ja äänitehostein. Ohjaajat Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä. Ensiesitys YLE TV1 07.11.1979
Muromachi-dōri

Muromachi-dōri () on pohjois-eteläsuuntainen katu Japanin Kiotossa. Se noudattelee entisen Heian-kyōn Muromachi-kujan linjaa. Se sijaitsee aivan Karasuma-dōrin, jonka alla kulkee Kioton metro, länsipuolella. Se ulottuu pohjoisesta Kitayama-dōrilta etelään Kuzebashi-dōrille saakka. Etelässä kadun kulun keskeyttävät Higashi Hongan-jin temppeli ja Kioton rautatieasema. Katu on noin 8,1 kilometrin pituinen.
Muromachi-dōrista tuli kuuluisa, kun Ashikaga-sotilashallinto rakennutti Muromachi-dōrin ja Imadegawa-dōrin risteyksen lähelle loisteliaan Muromachi-palatsin () eli Hana no goshon. Tämän vuoksi koko Ashikaga-hallinnon valtakautta on kutsuttu Muromachi-kaudeksi (n. 1336–1573). Sen aikana Muromachi-dōri oli yksi Kioton tärkeimmistä kaduista. Myöhemmin Edo-kaudella Muromachi-dōrista tuli tekstiilien tukkukaupan keskittymä, jonka varrella asui monia kaupungin vauraimmista kauppiaista. Nykyäänkin katu tunnetaan japanilaisten vaatteiden tukkuliikealueena. 
Muromachi-dōri on heinäkuussa järjestettävän Gion-matsuri-juhlan sydänaluetta, joten sen varrella on juhlan aikaan lukuisia "Yamaboko"-lavoja.
Tonight (David Bowien albumi)

Tonight on brittiläisen muusikon David Bowien vuonna 1984 julkaistu albumi. Se nousi Britanniassa listaykköseksi.
Albumilla on useita Iggy Popin kanssa yhteistyönä syntyneitä kappaleita.
Arvioita.
Allmusic-sivuston kriitikko Stephen Thomas Erlewine antaa albumille kaksi tähteä viidestä ja kutsuu sitä yhdeksi Bowien uran heikoimmista. Hänen mukaansa sen kappaleista vain ”Blue Jean” kestää vertailun edellisen "Let’s Dance" -albumin kappaleisiin.
Retretin seisake

Retretin seisake () on Suomen rataverkon rautatieliikennepaikka Savonlinnan kaupungissa rataosalla . Seisake sijaitsee Tuunaansaaressa, noin kahdeksan kilometriä luoteeseen entisen Punkaharjun kunnan keskustaajamasta Punkasalmesta. Samalla paikalla on aiemmin ollut Tuunaansalmen seisake, joka oli toiminnassa vuosina 1962–1963.
Retretin seisake palvelee Tuunaansaaressa sijaitseviin taidekeskus Retrettiin, Kesämaahan ja Punkaharjun Lomakeskukseen suuntautuvaa liikennettä. Tuunaansaaressa on myös jonkin verran pysyvää asutusta. Seisakkeella ei ole asemarakennusta, mutta laiturialueella on Olavi Lanun 1987 valmistunut suurikokoinen veistos "Siirtolohkare", joka toimii matkustajien sadekatoksena.
Savonlinnan ja Parikkalan välillä kulkevat henkilöjunat pysähtyvät Retretissä. Liikennepaikalla ei ole lipunmyyntiä.
Jari Neuvonen

Jari Neuvonen (s. 23. huhtikuuta 1964 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkoilija.
Neuvonen teki SM-liiga-debyyttinsä Ilveksessä kaudella 1983–1984, mutta pelasi vain viidessä ottelussa. Seuraavalla kaudella Neuvonen pelasi Raimo Helmisen ja Mikko Mäkelän kanssa Ilveksen ykköskentällisessä. Neuvonen oli pelannut Helmisen kanssa samassa kentällisessä jo junioreista asti ja he olivat hyviä ystäviä. Neuvonen voitti tulokkaiden pistepörssin ja hänet palkittiin vuoden tulokkaana. Ilves juhli kauden jälkeen mestaruutta.
Neuvonen jatkoi seuraavatkin kaudet tehokkaasti. Hänen paras kautensa oli 1986–1987, jolloin hän teki 30 maalia ja antoi 21 maaliin johtanutta syöttöä 43 ottelussa. Kaudeksi 1989–1990 Neuvonen siirtyi Ilveksestä Lukkoon, jossa pelasi kaksi kautta. Lukon jälkeen Neuvonen jatkoi uraansa I divisioonassa, kun hän siirtyi Centersiin ja sieltä edelleen KooKoohon. Kaudeksi 1993–1994 Neuvonen palasi SM-liigaan ja Ilvekseen. Vuoden visiitti toi vain tehot 2+4 ja Neuvosen pelit jatkuivat II divisioonassa Lätkä-77:ssä ja Uudenkaupungin Jää-Kotkissa, jota oli nostamassa I divisioonaan. Keväällä 1998 Neuvonen lopetti aktiiviuransa.
Maajoukkueessa Neuvonen pelasi yhdeksän A- ja 15 B-maaottelua. Poikien ikäluokassa hän puki Suomen edustusasun kahdeksan kertaa.
Neuvonen sai aivoinfarktin joulukuussa 2011.
Dorotheos Gazalainen

Abba Dorotheos Gazalainen (, 505 – noin 565) oli kristitty munkki ja luostarin johtaja, igumeeni.
Häneltä on suomennettu kristikunnassa laajalti tunnettuja opetuksia nimellä "Kaksitoista opetuspuhetta".
Huckleberry Finnin seikkailut

Huckleberry Finnin seikkailut () on vuonna 1884 julkaistu Mark Twainin romaani. Sitä pidetään yleisesti yhtenä suurimmista yhdysvaltalaisista romaaneista. Finn oli kolmen muun Mark Twainin kirjan sankarin Tom Sawyerin paras ystävä, joka tässä kirjassa esiintyy ensi kertaa tarinan kertojana. Tyko Hagmanin suomennos ilmestyi 1904.
"Huckleberry Finnin seikkailut" ilmestyi ensin 10. joulukuuta 1884 Englannissa ja Kanadassa ja sitten 18. helmikuuta 1885 Yhdysvalloissa.
Kirja kertoo viattomasta nuoresta päähenkilöstä Huck Finnistä, se kuvaa värikkäästi Mississippijoen seutua ja sen asukkaita ja esittää satiirisesti heidän piintyneitä asenteitaan, varsinkin rasismia. Finnin ja hänen ystävänsä, karanneen orjan Jimin, Mississippijoen vartta kulkeva lauttamatka saattaa olla yksi kestävimmistä pakenemisen ja vapauden kuvauksista yhdysvaltalaisessa kirjallisuudessa.
Kirja on ollut suosittu erityisesti nuorten keskuudessa, ja sitä on pidetty vähemmän kiistanalaisen Mark Twainin teoksen "Tom Sawyerin seikkailujen" jatko-osana.
Teoksesta on Yhdysvalloissa tullut vuonna 2011 uusi versio, jossa sanastoa on muokattu. Esimerkiksi sana "nigger" on muutettu sanaksi "slave" (orja). Muutokset, jotka on tehnyt Twain-tutkija, Auburnin yliopiston professori Alan Gribben, ovat herättäneet voimakkaita vastalauseita.
Kirjasta on tehty lukuisia televisio- ja elokuvasovituksia.
Teoksesta on tehty useita suomennoksia, joista 14 painokseen on yltänyt Yrjö Kivimiehen 1927 julkaistu suomennos. Kirjailija Jarkko Laine suomensi teoksen uudelleen 1970-luvun alussa, Juhani Lindholmin suomennos 2018.
Ari Haanpää

Ari Eerik Haanpää (s. 29. marraskuuta 1965 Nokia, Suomi) on suomalainen entinen jääkiekkoilija.
Ura.
Haanpää aloitti SM-liigauransa Ilveksessä kaudella 1983–1984. Nuorten maajoukkueessa pelaamiensa otteiden ansiosta Haanpää varattiin NHL:ään kesällä 1984. Varaajana oli New York Islanders. Haanpää ei ehtinyt vakiinnuttamaan kunnolla pelipaikkaansa Ilveksessä, kun lähti jo syksyllä 1985 Pohjois-Amerikkaan. Hän ehti kuitenkin voittamaan mestaruuden Ilveksessä keväällä 1985. 
NHL:ssä Haanpää yritti kolmen kauden ajan. kaudella 1986–1987 hän pelasi 41 ottelua Islandersissa, mutta seuraavalla kaudella hän pelasi vain yhden ottelun ylhäällä ja lopun kaudesta Springfield Indiansissa AHL:ssa. Haanpää päättikin tästä syystä palata Suomeen. 
Pohjois-Amerikasta Haanpää siirtyi hieman yllättäen Lukkoon kaudeksi 1988–1989. Hän pelasi koko kauden Esa Keskisen rinnalla ja teki 28 maalia. Kokonaisuudessa kausi oli Haanpään uran tehokkain SM-liigassa . Seuraavalla kaudella Haanpää loukkaantui kesken kauden, mutta ehti tehdä 24 pelissä 17 maalia . 
Kaudella 1990–1991 Haanpää pelasi JyP HT:ssä, jota edusti kolmen kauden ajan. Ensimmäisellä Jyväskylän kaudella hän sivusi maaliennätystään tehdessään 28 maalia. Keväällä 1992 JyP HT voitti hopeaa ja keväällä 1993 pronssia ja Haanpää valittiin hopeakauden jälkeen SM-liigan tähdistökentälliseen .
Haanpää palasi Tampereelle kaudeksi 1993–1994, kun hän puki Tapparan peliasun ensimmäistä kertaa päälleen aikuisten sarjoissa. Haanpää pelasi Tapparassa kolme kautta ennen siirtymistään Euroopan sarjoihin. Hän pelasi vielä Itävallassa Wiener EV:ssä, Saksan kakkosliigassa GEC Nordhornissa ja Ranskan liigan Reimsissä, kunnes lopetti uransa vuonna 1999. SM-liigassa Haanpää pelasi runkosarjassa 358 ottelua, joissa teki pisteet 160+118 .
Miesten maajoukkueessa Haanpää pelasi 11 A- ja 17 B-maaottelua. Nuorten tasolla hän edusti Suomea 25 ja pojissa 22 ottelussa. Hän pelasi kahdet 18-vuotiaiden EM-kilpailut ja 20-vuotiaiden MM-kilpailut . Hän voitti hopeaa 18-vuotiaiden kisoista 1983 ja 20-vuotiaiden kisoista 1984 .
Kehrääminen (kissaeläimet)

Kehräämisellä eli hyrisemisellä tarkoitetaan kissasta tai muusta kissaeläimestä kuuluvaa ääntä. Yleensä kehräämistä on pidetty eläimen tyytyväisyyden ja onnellisuuden merkkinä, mutta kehräämistä tapahtuu myös muulloin, esimerkiksi tappelun seurauksena. Myös kuoleva, kärsivä kissa kehrää. 
Kissan kehräys on kuitenkin Kalifornian yliopiston (Davis) eläinlääketieteen tutkijan mukaan matalataajuista värähtelyä (25 Hz), jonka tarkoitus on parantaa ja kehittää luustoa ja kehoa. Kehräyksen äänenvoimakkuus saattaa olla jopa 54,6 desibeliä.
Kehräämisen syntyminen liittyy kurkunpään toimintaan. Kaksi äänihuulta oheislihasten kanssa synnyttävät aaltoillessaan värinää, joka onnistuu kuitenkin vain uloshengityksen aikana. Kissat voivat kehrätä taukoamatta sisään- ja uloshengityksen välissä.
Sussexin yliopiston tekemän tutkimuksen mukaan kissa on oppinut kehräämään tavallisen kehräyksen lisäksi myös "vaativalla kehräysäänellä", saadakseen ihmiseltä eli ruokkijaltaan lisää ruokaa, huomioita tai herkkuja. Kissa pystyy kehräämään äänitaajuudella, joka lähentelee vauvan itkun taajuutta. Tällöin kissan omistajan on vaikea olla huomioimatta kissan tarpeita.
Eduard Ausfeld

Ernst Wilhelm Eduard Ausfeld (myös "Ausfelt"; 18. elokuuta 1885 Wiesbaden – 31. elokuuta 1946 Potsdam) oli saksalainen eversti, joka komensi suomalaisia joukkoja Suomen sisällissodassa vuonna 1918. Saksassa Ausfeld oli suomalaisten jääkärien kolmas komentaja.
Ensimmäinen maailmansota.
Ausfeld tuli 1906 luutnantiksi, yliluutnantiksi 1914 ja kapteeniksi 1917. Länsirintaman taisteluihin osallistunut yliluutnantti Ausfeld oli siirretty joulukuussa 1915 kouluttajaksi Lockstedtin harjoitusleirille, jossa koulutettiin Suomesta tulleita vapaaehtoisia. Samana vuonna hänet ylennettiin kapteeniksi. Ausfeld nimitettiin suomalaisista muodostetun Jääkäripataljoona 27:n komentajaksi 29. syyskuuta 1917 kiistoihin ajautuneen kapteeni Julius Knatshin tilalle. Kun jääkärien pääjoukko lähetettiin Suomeen, jossa oli puhjennut sisällissota, hän pyysi eroa Saksan armeijasta voidakseen seurata miehiään.
Suomen sisällissota.
Ausfeld saapui miestensä kanssa Suomeen 25. helmikuuta 1918, ja noin kuukautta myöhemmin hänet nimitettiin valkoisten itäarmeijan 1. jääkäriprikaatin komentajaksi. Suomen armeijassa hän sai everstin arvon. Hän osallistui maalis–huhtikuun vaihteessa Tampereen taisteluun, jossa hän johti valkoisten läpimurtoa kaupungin keskustaan. Tampereen taistelujen jälkeen hän oli vastuussa sotavankien käsittelystä. Huhtikuun lopussa Ausfeldin johtamat joukot osallistuivat Keski-kannaksen rintamalla Viipurin saartamiseen katkaisemalla Pietariin johtaneen rautatien Raivolassa. Hänen joukkonsa myös miehittivät Karjalankannaksella sijainneen Inon linnoituksen koko sisällissodan viimeisenä sotatoimena 14. toukokuuta.
Suomen sisällissodan jälkeen.
Sisällissodan jälkeen Ausfeld jäi Suomen armeijaan kouluttajaksi. Heinäkuussa 1918 hän toimi Riihimäen varuskunnan komentajana. Saksan hävittyä ensimmäisen maailmansodan Ausfeld joutui eroamaan Suomen armeijasta, mutta hän jatkoi suojeluskuntajärjestön palveluksessa. Hän toimi kesäkuusta syyskuuhun 1920 suojeluskuntien yliesikunnan esikuntapäällikkönä. Vaikka Ausfeld sai samana vuonna Suomen kansalaisuuden, kielitaidottomuus haittasi hänen työtään. Ausfeld oli mennyt vuonna 1918 naimisiin jääkäripataljoona 27:n sairaanhoitajattaren, vapaaherratar Ruth Munckin kanssa, joka oli myös osallistunut sotaan Suomessa. Liitto päättyi eroon vuonna 1921. Avioeron jälkeen Ausfeld palasi Saksaan.
Saksassa Ausfeld oli vuodesta 1924 Stahlhelmin palveluksessa, ensin sen pääsihteerinä vuoteen 1926 saakka, sitten Stahlhelmin edustajana Berliinissä 1927–1929. Vuonna 1929, kun Stahlhelmin liittovirasto siirrettiin Berliiniin, tuli Ausfeld Stahlhelmin johtajan Franz Seldten lähimmäksi mieheksi. Tässä toimessa Ausfeld oli vuoden 1933 tammikuuhun ja Adolf Hitlerin valtaantuloon asti. Hän siirtyi sitten työministeriksi nimitetyn Seldten mukana valtakunnan työministeriöön saaden muutama kuukausi myöhemmin ylihallitusneuvoksen arvonimen. Hänen toimialanaan oli lähinnä sotainvalidien huollon järjestäminen. Hän toimi tässä virassa toisen maailmansodan aikana.
Aufeldille myönnettiin vuonna 1942 1. lk:n Vapaudenristi miekkojen kera.
Ulrich von Coler

Ludvig Otto Carl Ulrich von Coler (6. joulukuuta 1885 Cüstrin, Brandenburg – 19. toukokuuta 1953) oli Suomen sisällissotaan osallistunut saksalainen upseeri, joka toimi valkoisten itäarmeijan 2. jääkäriprikaatin komentajana. Hän oli Viestirykmentin komentajana syksyllä 1918.
Ulrich von Colerin vanhemmat olivat everstiluutnantti Carl von Colin ja Marie Prollius ja puoliso vuodesta 1917 Edit Heinemann. Von Coler suoritti vänrikin tutkinnon 1906, upseeritutkinnon Potsdamin sotakoulussa 1907 ja aseupseeritutkinnon Erfurtin asetehtaassa. Preussin armeijassa hän palveli 1906–1918, haavoittuen 1914 ja 1915. Konttoristina Kymintehtaalla von Coler oli 1919. Vuodesta 1920 hän toimi suojeluskunnan päällikkönä ensin Kuopiossa ja sitten Hangossa. Hän kirjoitti vuonna 1919 teoksen "Suomalaisten jääkärien parissa". Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saksan tasavallan armeijassa ei ollut vapaita upseerinvirkoja, joten von Coler pysyi Suomessa suojeluskunnan palveluksessa vuoteen 1934, jolloin palasi Saksaan. Hänet ylennettiin everstiksi 1. maaliskuuta 1942.
Jarl Vegelius

Jarl Olof Vegelius () oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat sairasvoimistelija Karl Vegelius ja Hildur Guldbrandsen.
Opinnot.
Vegelius kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1911 ja liittyi Nylands Nationiin. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla vuosina 1911 - 1914. Filosofian kandidaatin ja filosofian maisterin tutkinnot hän suoritti vuonna 1914. Hän suoritti suojeluskuntain komentajakurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1926.
Jääkärikausi.
Vegelius liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 4. huhtikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin 2. syyskuuta hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 6. helmikuuta 1916 pataljoonan 4. komppaniaan. Vegelius pyrki vapaaehtoisena perusteilla olevaan Jääkäripataljoonan tykistöön ja tulikin valituksi yhtenä niistä 26 miehestä, jotka Jääkäripataljoonan komentaja majuri Bayer valitsi haastattelunsa perusteella. Hänet siirrettiin virallisesti haupitsijaokseen 17. maaliskuuta 1916, minkä päivämäärän voidaan katsoa olevan jääkäritykistön virallinen perustamispäivä. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Ekkau-Kekkaussa sekä Aa-joella. Pataljoonan rintamalta puluun jälkeen hän suoritti vuonna 1917 Libaussa järjestetyn sotakoulun A-kurssin. Vegelius kirjoitti ruotsinkieliset sanat Jääkärimarssiin Libaussa vuonna 1917.
Suomen sisällissota.
Vegelius saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) kapteeniksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin patterinpäälliköksi Jääkäritykistön 2. patteriin ja otti osaa taisteluihin Länkipohjassa, Pitkäjärvellä, Orivedellä, Kangasalla ja Lempäälässä sekä Tampereella. Tampereen valtauksen jälkeen hänet siirrettiin tykistön uudelleen järjestelyn jälkeen muodostettuun Jääkäritykistöprikaatin 2. jääkäripatteriston komentajaksi ja hän otti osaa sen komentajana taisteluihin Karjalan kannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Vegelius palveli sodan jälkeen Suomen tykistökoulussa, josta hänet määrättiin 26. elokuuta 1918 alkaen komentajaksi Kenttätykistörykmentti 1:n II patteristoon, mistä hän siirtyi 19. elokuuta 1919 komentajaksi Jääkäritykistöpatteristoon (tunnettiin myöhemmin nimellä Jääkäritykistörykmentti). Vegelius erosi armeijasta 30. maaliskuuta 1922 ja astui Suojeluskuntajärjestön palvelukseen 1. toukokuuta 1922 ja hänet sijoitettiin päälliköksi Kymenlaakson suojeluskuntapiiriin. Vegelius kuoli tapaturmassa 10. heinäkuuta 1926.
Luottamustoimet.
Vegelius toimi 1. divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1919.
Heiskasen staabi

Heiskasen staabi oli S/S "Equitylla" 31. lokakuuta 1917 Vaasan pohjoispuolella Vesterön saaren Storsandvikeniin saapunut jääkärien etujoukko, johon kuuluivat zugführerit Juho Heiskanen ja Lauri Tiainen, gruppenführerit Juho Komonen ja Viljo Laakso, hilfsgruppenführerit Arvid Kokko (Kokkonen), Kalle Heikki Kuokkanen ja Reino Vuolle sekä jääkäri Einar Mäkinen.
Ennen jääkäreiden pääjoukkoa maihinnousseet kahdeksan jääkäriä organisoivat aseiden jakelun eteläisen Pohjanmaan suojeluskunnille ja muodostivat koulutusrenkaan, ryhmänjohtajan mukaan nimetyn ns. Heiskasen staabin. Sen toiminnan tuloksena Etelä-Pohjanmaalla oli vuoden 1918 alkaessa 2 500–3 000 peruskoulutettua miestä, mikä antoi Mannerheimille etulyöntiaseman, jonka turvin valkoinen armeija sai keväällä aikaan nopean sotilaallisen ratkaisun.
Paul Sievert

Jarl Paul Sievert oli saksalainen kapteeni, joka Suomen sisällissodassa toimi valkoisten itäarmeijan jääkäritykistöprikaatin 1. jääkäripatteriston komentajana.
Oskar Vilkama

Oskar Alfred Vilkama (vuoteen 1918 Wilkman, 7. huhtikuuta 1880 Helsinki – 28. kesäkuuta 1953 Padasjoki) oli suomalainen eversti ja olympiaurheilija.
Vilkama osallistui Tukholman olympiakisoissa vuonna 1912 nykyaikaiseen viisiotteluun Venäjän joukkueessa. Suomi ei voinut asettaa kilpailuun omaa joukkuetta, koska kilpailijoiden tuli olla upseereita, eikä Suomella ollut omaa armeijaa. Vuonna 1920 Antwerpenissä Vilkama osallistui kenttäratsastuksen henkilökohtaiseen kilpailuun Suomen edustajana. 
Vilkama oli valkoisten itäarmeijaan kuuluneen Pohjois-Hämeen rykmentin komentaja Suomen sisällissodassa. Vuosina 1918–1928 Vilkama toimi Uudenmaan rakuunarykmentin komentajana. 
Vilkaman puoliso oli lehtori, filosofian tohtori Sisko Elna Vilhelmiina Brummer. Hovioikeudenneuvos Kaarlo Vilkama oli heidän poikansa. Vilkaman vanhempi veli oli jalkaväenkenraali Karl Fredrik Wilkama.
Okinawa

Okinawa ( tai 沖縄島 "Okinawa-jima") on Japanille kuuluva saari. Se on suurin Ryūkyūsaarista ja Okinawan prefektuurin pääkaupungin Nahan sijaintipaikka. Saari on 1 201,03 km² suuruinen ja siellä on 1,2 miljoonaa asukasta. Toiseksi suurin kaupunki on nimeltään Okinawa. Asukkaat ovat pääasiassa japanilaisia ja ryūkyūlaisia. Asutus keskittyy saaren eteläosaan.
Amami Ōshima, Tokunoshima, Okinawan pohjoisosa ja Iriomote on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2021.
Yhdysvaltain armeija valtasi saaren toisen maailmansodan lopussa Okinawan taistelussa, joka kesti maaliskuusta kesäkuuhun 1945. Saari jäi Japanin antautumisen jälkeen Yhdysvaltain haltuun, ja oli USA:n hallinnossa aina 15. toukokuuta 1972 asti. Saarella on edelleen Yhdysvaltain asevoimien Kadenan sotilastukikohta. Yhdysvaltain joukkojen läsnäolo on ajoittain herättänyt vastalauseita paikallisissa, kuten 1995, jolloin kolme sotilasta raiskasi 12-vuotiaan tytön.
Kansanterveys.
Okinawalaiset ovat tunnettuja pitkäikäisyydestään ja vanhusväestön hyvästä toimintakyvystä.
Ottavio Piccolomini

Ruhtinas Ottavio Piccolomini d'Aragona, Amalfin herttua (11. marraskuuta 1599 Firenze – 11. elokuuta 1656 Wien) oli Itävallan marsalkka.
Piccolomini astui Itävallan armeijan palvelukseen vuonna 1616 ja osallistui kolmikymmenvuotisen sodan taisteluihin Böömissä 1618. Albrecht von Wallensteinin palvelukseen hän siirtyi 1627, ja muun muassa johti Lützenin taistelussa ratsuväkeä vasemmalla siivellä. 1634 hän sekaantui Wallensteinin murhaan. 
Piccolomini oli Espanjan palveluksessa vuosina 1635–39 taistellen Ranskaa vastaa. 1648 hänestä tuli keisarillisen armeijan ylipäällikkö. Vuosina 1649–51 hän johti yhdessä Zweibrückenin prinssin (tuleva Ruotsin kuningas Kaarle X Kustaa Nürnbergin kongressia, joka vastasi joukkojen kotiuttamisesta Westfalenin rauhan jälkeen.
Syöksyhammas

Syöksyhammas on joidenkin nisäkkäiden suusta kasvava huomattavan pitkä hammas. Syöksyhampaita on nykyisin elävistä lajeista norsuilla, mursulla ja sarvivalaalla. Eläimet käyttävät syöksyhampaitaan lajista riippuen esimerkiksi itsepuolustukseen, lajinsisäiseen kilpailuun, ruoanhankintaan tai liikkumiseen. Syöksyhampaat kasvavat koko eläimen eliniän ajan.
Norsun syöksyhampaat ovat pidentyneitä etuhampaita ja kasvavat kaarevasti eteenpäin. Norsut kaivavat syöksyhampaillaan vettä maasta ja kaarnaa puunrungoista sekä puolustautuvat niillä petoja ja toisiaan vastaan. Norsujen syöksyhampaista saatava norsunluu on haluttua materiaalia, minkä seurauksena norsuja on jouduttu suojelemaan metsästäjiltä. Afrikannorsuista uroksilla ja naarailla sekä aasiannorsu-uroksilla on suuret syöksyhampaat, mutta aasiannorsunaarailta ne voivat puuttua kokonaan.
Mursun syöksyhampaat ovat pidentyneitä kulmahampaita, ja ne kasvavat suoraan alaspäin. Mursut käyttävät syöksyhampaitaan noustakseen vedestä jäälle ja kaivertaakseen jäähän hengitysaukkoja sukelluksissa ollessaan. Urokset käyttävät hampaitaan myös taisteluissa toisia uroksia vastaan.
Sarvivalasuroksella on yksi miekkamainen, suora ja kierteinen syöksyhammas, joka kasvaa sen yläleuasta ja voi olla yli kahden metrin mittainen. Sarvivalaan syöksyhampaalla arvellaan olevan merkitystä eläimen pariutumisrituaaleissa.
Joidenkin eläinten kuten villisian, pahkasian ja sapelihammaskissojen kulmahampaita kutsutaan "torahampaiksi".