Estlink

Estlink on kahden merikaapelin muodostama sähkönsiirtoyhteys, joka yhdistää Suomen ja Viron sähköverkot toisiinsa. Yhteyden ensimmäinen kaapeli, Estlink 1 otettiin käyttöön vuoden 2006 lopulla ja toinen, Estlink 2, vuoden 2013 lopulla. Kahden merikaapelin yhteenlaskettu siirtokapasiteetti on noin 1 000 megawattia. Kahden siirtoyhteyden rinnalle on suunnitteilla myös uusi kolmas yhteys.
Estlink 1.
Estlink 1 on Nordic Energy Link -yhtiön rakennuttama 106 kilometriä pitkä sähkönsiirtokaapeli, josta 74 kilometriä kulkee Suomenlahden alitse. Kaapeliyhteys vihittiin käyttöön 4. joulukuuta 2006. Kaapelin siirtokapasiteetti on 350 MW, vuositasolla kaapelia pitkin voidaan siirtää kaksi terawattituntia sähköenergiaa. Kaapelissa on 150 kilovoltin tasajännite, joka muutetaan Espoon siirtoasemalla 400 kV ja Harkun siirtoasemalla 330 kV vaihtojännitteeksi. Merikaapelin ja sen vaatimat muuntamot toteutti ABB. Estlink maksoi noin 110 miljoonaa euroa, josta Nordic Energy Link vastasi omalla pääomallaan viidesosasta. Pohjoismaiden investointipankki on lainannut hankkeeseen 53 miljoonaa euroa ja SEB Eesti Ühispank 31 miljoonaa euroa.
Kaapeli siirtyi suomalaisen Fingridin ja virolaisen Eleringin yhteisomistukseen vuonna 2013, kun yhtiöt ostivat kaapelin AS Nordic Energy Linkiltä 77,6 miljoonalla eurolla.
Estlink 2.
Estlink 2 on Fingridin ja Eleringin yhdessä omistama sähkönsiirtokaapeli Viron Püssistä Porvoon Anttilaan. Yhteyden siirtokapasiteetti on 650 megawattia. Yhteyden pituus on 170 kilometriä, josta 145 kilometriä on merikaapelia. Kaapeli otettiin virallisesti käyttöön 7. helmikuuta 2014, joskin kaapeli oli sähkömarkkinoiden käytössä jo koekäyttöjaksolla eli 6. joulukuuta 2013 alkaen. Hankkeen budjetti oli 320 miljoonaa euroa, josta EU-tukea oli 100 miljoonaa euroa.
Estlink 2 on tasavirtakaapeli. Yli sadan kilometrin pituiset suuritehoiset merikaapelit ovat yleensä tasavirtakaapeleita, koska niissä sähkön häviö on pienempi. Lisäksi Suomen ja Viron sähköverkot kuuluvat eri synkronijärjestelmiin, minkä vuoksi vaihtosähköyhteys ei ole mahdollinen. Porvoon Anttilassa ja Viron Püssissä sijaitsevat suuntaaja-asemat, jotka muuttavat Estlink 2:n tasavirran sähköverkkoon sopivaksi vaihtovirraksi ja päinvastoin. 
Estlink 2:sta tekee erikoisen se, että virtapiirin paluujohdin on samassa kaapelissa kuin pääjohdin sen sijaan, että sille olisi oma erillinen kaapelinsa. Paluujohtimen yhdistäminen samaan kaapeliin tekee rakenteesta monimutkaisemman, mutta sähköyhteyttä rakennettaessa tällaisen kaapelin käyttö on kustannustehokasta, koska näin ei tarvitse tehdä ja asentaa kahta kaapelia.
Estlink 2 -kaapelin ytimessä on kuparista tehty pääjohdin, jossa on 450 kilovoltin suurjännite. Kuparijohtimen läpi kulkee 1 400 ampeeria sähkövirtaa. Kupariydintä suojaavat eristekerrokset, jotka koostuvat pääasiassa öljyllä kyllästetystä paperista. Seuraavana on lyijyvaippa, joka huolehtii siitä, että vesi ei pääse kaapelin sisälle öljypaperieristykseen. Sitä seuraa puolijohtava kerros, jotta paluujohtimen ja lyijyvaipan välillä ei ole jännitettä. Ulompana on toinen kuparijohdin – virtapiirin paluujohdin, jonka jännite on noin 20 kV. Paluujohdinta suojaa eriste. Ulommaisena on teräsarmeeraus sekä suojakerros, joka on polypropeenia ja bitumia. Halkaisijaltaan Estlink 2 on 15 senttimetriä. Se painaa 80 kiloa/metri. Se siirtää sähköä enintään 650 megawatin teholla ja 450 kilovoltin jännitteellä. 
Vaurioituminen joulukuussa 2024.
Kaapeli vaurioitui 25. joulukuuta 2024 ulkoisen vahingon seurauksena. Estlink 2:n ja useiden tiedonsiirtokaapeleiden vaurioista epäillään Cookinsaarten lipun alla seilaavaa Eagle S -nimistä tankkeria, jonka Suomen poliisi ja Rajavartiolaitos pysäyttivat. Tankkerin epäillään kuuluvan Venäjän varjolaivastoon, joka kuljettaa pakotteiden alaista öljyä. Vartiolaiva Turva saattoi aluksen Porkkalan edustalle ankkurointiin. Suomen viranomaiset tutkivat tapausta.
Fingridin merikaapeleista vastaavan yksikön päällikkö arvioi, että vian korjaaminen kestää seitsemän kuukautta.
Estlink 3.
Estlink 3 -yhteydestä alettiin käydä keskustelua 2020-luvun vaihteessa. Fingridin verkkovisiossa uusi siirtoyhteys nähtiin kansantaloudellisesti hyödyllisenä vuoden 2035 tilanteessa, joskin epävarmuustekijöitä olivat yksittäisten suurten hankkeiden, kuten Viroon suunniteltujen merituulipuistojen, vaikutus Viron suhteellisen pieneen markkina-alueeseen ja Baltian ja Venäjän sekä Baltian ja Puolan välisen sähkökaupan tulevaisuudennäkymät.
Venäjän hyökkäys Ukrainaan 2022 nosti uusien rajasiirtohankkeiden prioriteettia. Viron pääministeri Kaja Kallas toivoi maaliskuussa 2022, että kolmannen siirtoyhteyden suhteen edettäisiin nopeasti, jotta se saataisiin käyttöön viimeistään vuonna 2030. Fingrid otti hankkeen investointiohjelmaansa neljännen Ruotsin yhteyden ohella. Yhtiön Suomen strategisen verkkosuunnittelun päällikkö Mikko Heikkilä totesi toukokuussa 2022, että molempien yhteyksien suuruusluokka oli alustavassa suunnittelussa 700–1000 megawattia.