tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Finn Helgesen

Finn Helgesen (25. huhtikuuta 1919 – 3. syyskuuta 2011) oli norjalainen pikaluistelija.
Sankt Moritzin talviolympialaisissa 1948 Helgesen voitti 500 metriä uudella olympiaennätysajalla 43,1, vain sekunnin kymmenyksen erolla hopeasijan jakaneisiin kolmeen luistelijaan. Neljä vuotta myöhemmin Oslon olympialaisissa 1952 hän luisteli saman ajan kuin pronssimitalistit Gordon Audley ja Arne Johansen, mutta koska Helgesen hävisi lähtönsä Audleyta vastaan, hänet pudotettiin viidenneksi tuloslistalla.
Norjan mestaruuden Helgesen voitti vuosina 1947 ja 1949. Seuratasolla hän edusti "Oslo Skøiteklubbia".
Coen de Koning

Coen de Koning (30. maaliskuuta 1879 – 29. heinäkuuta 1954) oli alankomaalainen pikaluistelija.
Coen de Koning osallistui urallaan vain yksiin maailmanmestaruuskilpailuihin, vuonna 1905 Groningenissa ja voitti tuolloin kultaa. De Koning oli kisoissa nopein 1 500 metrillä ajalla 2.41,0, 5 000 metrillä ajalla 9.17,6 sekä 10 000 metrillä ajalla 19.16,0. Koska hän voitti kolme matkamestaruutta, hän voitti myös kisojen mestaruuden. EM-kilpailuihin Koning otti osaa vuosina 1904 sijoittuen toiseksi ja 1906 saavuttaen pronssia. Vuonna 1906 hän oli kisojen nopein 10 000 metrillä ajalla 18.50,2. Alankomaiden mestaruuden hän voitti vuosina 1903, 1905 ja 1912.
Friisinmaan perinteikkään Elfstedentocht-kilpailun de Koning voitti vuosina 1912 ja 1917. Vuonna 1905 hän luisteli 500 ja 1 000 metrillä uudet Alankomaiden ennätykset, jotka säilyivät voimassa vuosiin 1926 ja 1929 saakka.
Elfstedentocht

Elfstedentocht (friisiksi "Alvestêdetocht") on Friisinmaalla epäsäännöllisin väliajoin käytävä perinteikäs pikaluistelun ja matkaluistelukilpailu. Kilpailun nimi on hollantia ja tarkoittaa "yhdentoista kaupungin kierrosta".
Historia.
Luistelu on ollut iät ja ajat osa friisiläistä kansanperinnettä. Vuonna 1890 Pim Mulier sai ajatuksen järjestää organisoitu tapahtuma. Ensimmäisen kerran tämä tapahtui vuonna 1909 ja pian kilpailun jälkeen perustettiin yhdistys huolehtimaan tapahtuman järjestämisestä.
Vuoden 1909 jälkeen tapahtuma on pystytty järjestämään 15 kertaa, viimeksi vuonna 1997.
Kilpailureitti.
Kilpailureitti kulkee pitkin jäätyneitä kanavia, jokia, lampia ja järviä, ja se yhdistää yksitoista Friisinmaan kaupunkia, jotka muodostavat lähes 200 kilometrin mittaisen kierroksen. Kaupungit ovat Leeuwarden, Sneek, IJlst, Sloten, Stavoren, Hindeloopen, Workum, Bolsward, Harlingen, Franeker ja Dokkum, josta reitti vie takaisin lähtökaupunki Leeuwardeniin.
Kilpailu.
Kilpailu pidetään hyvin epäsäännöllisin väliajoin, koska Alankomaiden ilmasto-olot eivät mahdollista luonnonjäillä luistelua läheskään joka vuosi. Kun kilpailu pystytään järjestämään, siihen osallistuu noin 15 000 luistelijaa, mikä vaatii hyvin kestävän jään. Jään vähimmäispaksuutena pidetäänkin viittätoista senttimetriä koko reitin matkalta, jotta kilpailun järjestäminen katsotaan turvalliseksi. Reitillä on usein kohtia, joissa jää ei ole riittävän paksua. Friisin kielellä näitä paikkoja kutsutaan nimellä "klúnje". Tällöin osanottajat ohittavat kohdat kävelemällä. Niinä vuosina, jolloin kilpailu voidaan järjestää, järjestetään Leeuwardenissa edeltävänä iltana suurimuotoiset karnevaalit.
Kilpailuun pääsee osallistumaan vain Friisinmaan 11 kaupungin seuran jäsenet, ja koska osallistumismäärä on rajattu, joudutaan paikkoja arpomaan. Voittajista tulee Hollannissa kuuluisuuksia, ja kaikki osallistuneet saavat palkinnoksi arvostetun pienen emaloidun ristin.
Voittajat.
Naiset.
Naisten osallistuminen on ollut mahdollista vuodesta 1985 lähtien, vaikkei heille senkään jälkeen ole myönnetty virallisia palkintoja.
Maalilinjan ensimmäisenä ylittäneet naiset:
Anjunabeats

Anjunabeats on tranceen keskittyvä brittiläinen levy-yhtiö. 
Historia.
Jono Grant ja Paavo Siljamäki perustivat Anjunabeatsin kesällä 1999. He olivat jo aiemmin toimineet tahoillaan tuottajina, mutta päättivät yhdistää voimansa tavattuaan toisensa Westminster Universityssä. Tuloksena oli label, joka julkaisee nostattelevaa, progressiivista trance-musiikkia. Anjunabeatsin ensijulkaisu oli "Anjunabeats Volume One", vuonna 2000. Levy sai mahtavan vastaanoton klubi-skenessä ja vakuutti myös musiikin konkarit, muun muassa Paul Oakenfoldin ja Paul van Dykin.
Grant ja Siljamäki ryhtyivät hieman myöhemmin yhteistyöhön Tony McGuinnessin kanssa. Tämä kolmikko muodosti Above &amp; Beyondin. Above &amp; Beyondin lisäksi kolmikko vaikuttaa muun muassa seuraavissa kokoonpanoissa: Aalto, Free State, Jono Grant, Nitromethane, Oceanlab, P.O.S ja Tranquility Base.
Vuoden 2006 syksyllä Anjunabeats aloitti suuren Worldwide-kiertueen ja julkaisi Super8:n, DJ Tabin ja Mark Pledgerin miksaaman "Anjunabeats Worldwide 01" -levyn. Anjunabeatsilta on myös tullut kahdeksan "Volume"-sarjan levyä, "Volume One", "Two", "Three", "Four", "Five" ja "Six", "7" sekä "8". Anjunabeatsilla on myös sisaryhtiöt Anjunachill ja Anjunadeep. Anjunadeep-kokoelmia ovat "Anjunadeep:01" ja "Anjunadeep:02."
Nykyisyys ja tulevaisuus.
Anjunabeatsin label on kasvanut kiivasta tahtia, ja se on vuosien mittaan haalinut merkkinsä alle useita maineikkaita artisteja ja kokoonpanoja ympäri maailman, muun muassa Suomesta, Ruotsista ja yhtiön kotipaikasta Britanniasta.
Peder Østlund

Peder Østlund (7. toukokuuta 1872 – 22. tammikuuta 1939) oli norjalainen pikaluistelija, ruotsalaisten maahanmuuttajien poika.
Østlund voitti maailmanmestaruuden vuosina 1898 ja 1899 sekä Euroopan-mestaruuden vuosina 1899 ja 1900.
Østlund oli Hamarin EM-kisoissa 1894 nopein 1 500 metrin luistelussa ajalla 2.28,8, mutta kisojen yleismestaruus jäi jakamatta, koska kukaan ei saavuttanut kahta matkamestaruutta. Davosin MM-kisoissa 1898 hän voitti 1 500 metrin kilpailun ajalla 2.23,6, 5 000 metrin kilpailun ajalla 8.52,2 ja 10 000 metrin ajalla 18.40,0. Koska hän voitti kolme matkamestaruutta, hän saavutti kisojen yleismestaruuden. Seuraavana vuonna Davosin EM-kisoissa hän oli nopein jokaisella matkalla ja täten yleismestari. Hän voitti 500 metrin kilpailun ajalla 47,4, 1 500 metrin ajalla 2.27,8, 5 000 metrin ajalla 9.02,6 ja 10 000 metrin matkan ajalla 18.38,2. Saman vuoden MM-kisoissa Berliinissä hän voitti kolme matkaa ja yleismestaruuden. Hän oli nopein 500 metrillä ajalla 50,5, 1 500 metrillä ajalla 2.45,0 ja 5 000 metrillä ajalla 9.54,6. Østlund voitti Budapestin EM-kisoissa 1900 jälleen kaikki matkat ja yleismestaruuden. Hänen voittoaikansa 500 metrillä oli 47,7, 1 500 metrillä 2.39,9, 5 000 metrillä 9.15,8 ja 10 000 metrillä 22.45,2. Samana vuonna Kristianian MM-kisoissa hän ylsi vielä 500 metrin voittoon ajalla 46,4.
Uransa aikana Østlund oli kahteen otteeseen niin sanotun aateliskalenterin kärkisijalla; aluksi vain 21 päivän ajan, mutta toistamiseen lähes kymmenen vuoden ajan (3 644 päivää). Hän luisteli uransa aikana kymmenen maailmanennätystä, joista viisi 10.–11. helmikuuta 1900 MM-kisoissa Davosissa.
Østlund teki ensimmäisen maailmanennätyksensä vuonna 1893, kun hän paransi Jaap Edenin 1 500 metrin ennätystä 2,4 sekunnilla aikaan 2.32,6. Seuraavana vuonna hän paransi aikaa lukemiin 2.31,4, mutta Einar Halvorsen rikkoi ennätyksen vielä samana vuonna. Østlund otti ennätyksen takaisin samana vuonna ajalla 2.28,8, joka oli 0,8 sekuntia nopeampi kuin Halvorsenin edeltävä ennätys. Vuonna 1895 Jaap Eden otti ennätyksen haltuunsa ajalla 2.25,4, mutta Østlund pystyi parantamaan ennätystä vuonna 1898 lukemiin 2.23,6. Kaksi vuotta myöhemmin hän teki uusiksi ennätysluvuiksi 2.22,6. Tämä säilyi maailmanennätyksenä kahdeksan vuotta, kunnes Oscar Mathisen rikkoi ennätyksen vuonna 1908.
500 metrillä Østlund teki maailmanennätyksen vuonna 1897, kun hän paransi Wilhelm Mausethin maailmanennätyslukemia 0,2 sekunnilla aikaan 46,6. Østlund paransi vuonna 1900 omaa ennätystään aikaan 45,2, joka säilyi maailmanennätyksenä kuusi vuotta. Rudolf Gundersen rikkoi ennätyksen lopulta vuonna 1906. 1 000 metrillä Østlund luisteli vuonna 1899 maailmanennätysajaksi 1.38,0, jota hän paransi seuraavana vuonna aikaan 1.34,0. Mathisen onnistui rikkomaan ennätyksen vuonna 1909. Østlund teki vuonna 1900 myös 10 000 metrin maailmanennätyksen, kun hän paransi Jaap Edenin ennätystä 5,4 sekunnilla lukemiin 17.50,6. Mathisen otti tämän matkan maailmanennätyksen haltuunsa vuonna 1912, joten Østlundin ennätys pysyi voimassa 12 vuotta.
Norjan-mestaruuden Østlund voitti vuonna 1898. Seuratasolla hän edusti Trondhjems Skøiteklubia.
Ard Schenk

Adrianus ”Ard” Schenk (s. 16. syyskuuta 1944 Anna Paulowna, Pohjois-Hollanti) on alankomaalainen pikaluistelija, joka oli pikaluistelu-urallaan maailman huipulla 1960-luvun loppu- ja 1970-luvun alkupuolella.
Schenk voitti urallaan Euroopan mestaruuden kolmesti (1966, 1970 ja 1972), samoin kuin yleisluistelijoiden maailmanmestaruuden (1970–1972), joista vuoden 1972 kisoissa voitti ensimmäisenä ihmisenä 60 vuoteen kaikki matkat. Sprintterien MM-kisoista hänellä on kaksi pronssia (1971–1972).
Ensimmäisen olympiamitalinsa Schenk voitti Grenoblessa 1968 (hopeaa 1 500 metrillä), ja neljä vuotta myöhemmin Sapporon talviolympialaisissa hän voitti kolme kultamitalia (1 500, 5 000 ja 10 000 metriä). Sapporossa hän kaatui 500 metrillä. 
Uransa aikana Schenk luisteli kaikkiaan 18 maailmanennätystä. Ensimmäisenä ihmisenä hän alitti 15 minuutin rajan 10 000 metrillä ja kahden minuutin rajan 1 500 metrillä.
Ids Postma

Ids Hylke Postma (s. 28. joulukuuta 1973 Deersum) on alankomaalainen, uransa lopettanut pikaluistelija, olympiavoittaja ja maailman- sekä euroopanmestari.
Vuonna 1994 Postma voitti Alankomaiden yleisluistelun mestaruuden ja sijoittui maailmanmestaruuskilpailuissa hopealle. Vuonna 1997 hän saavutti kultaa sekä MM- että EM-kisoista.
Vuonna 1998 Postma uusi maailmanmestaruutensa ja saavutti Naganon olympialaisissa 1 000 metrillä kultaa ja 1 500 metrillä hopeaa. Samana vuonna hän luisteli Berliinissä ensimmäisenä ihmisenä 1 500 metriä alle ajan 1.50.
Matkakohtaisista MM-kisoista Postmalla on kolme kultamitalia: 1 500 metriltä vuosina 1999 ja 2000 sekä 5 000 metriltä vuonna 1996. Postma ilmoitti 28. lokakuuta 2004 lopettavansa uransa.
Elokuussa 2009 Ids Postma avioitui pikaluistelija Anni Friesingerin kanssa.
Kees Verkerk

Cornelis Arie ”Kees” Verkerk (s. 28. lokakuuta 1942 Maasdam) on alankomaalainen pikaluistelija ja olympiavoittaja.
Kees Verkerkin nuoruuden kotiseutu oli Puttershoek, jossa hänen vanhemmillaan oli paikallinen pub nimeltään kahvila Verhuis. 
Verkerk kuului 1960-luvulla pinnalle nousseeseen alankomaalaiseen pikaluistelijajoukkoon, johon kuuluivat muun muassa Ard Schenk ja Peter Nottet. Verkerkin omat mielimatkat löytyivät väliltä 1 500 – 10 000 metriä. Hän nousi Alankomaan pikaluistelueliittiin kaudella 1962–1963. Seuraavalla kaudella Verkerk nousi hieman yllättäen olympiamitalistiksi Innsbruckin kisojen 1 500 metrillä pudottaen Suomen Jouko Launosen neljänneksi. Ennen olympiakisoja hän oli ollut mukana ensimmäisen kerran EM-kisoissa Oslossa ja sijoittunut 12:nneksi ja kisojen jälkeen MM-kisoissa Helsingissä sijoittuen 11:nneksi.
Kausina 1966 ja 1967 Verkerk oli sitten lajin ehdotonta kärkeä voittaen molempina vuosina maailmanmestaruuden ja kauden 1967 pakkaskisoissa Lahdessa Euroopan mestaruuden. Näistä saavutuksistaan hän saikin arvostetun Oscar Mathisen -palkinnon vuosina 1966 ja 1967.
Grenoblen talviolympialaisissa 1968 hän otti kultaa 1 500 metrillä ajalla 2.03,4 ja hopeaa 5 000 metrillä ajalla 7.23,2. 5 000 metrin aika oli syntyessään ME, mutta saman olympiakisan myöhäisemmässä vaiheessa Norjan Fred Anton Maier paransi sitä ja otti olympiakultaa. Grenoblen jälkeisissä MM- ja EM-kisoissa ei tullut enää mestaruuksia. Verkerk joutui tyytymään MM-kisoissa 1969, 1970 ja 1971 pronssiin. EM-kisoissa tuli hopeaa vuonna 1969 ja pronssia 1971. Uran huipentuma oli Sapporon vuoden 1972 olympialaisten 10 000 metrin hopea. Sapporon kisoissa Verkerk saavutti lisäksi 1 500 metrillä 8. ja 5 000 metrillä 6. sijan.
Verkerk paransi useita kertoja maansa ennätystä niin 5 000 kuin 10 000 metrillä. Uransa aikana Verkerk teki kahdeksan maailmanennätystä. Ensimmäisen maailmanennätyksen hän teki helmikuussa 1967 yhteispisteissä voittaessaan MM:n Oslossa. 26. helmikuuta 1967 Länsi-Saksan Inzell muodosti Verkerkille ikimuistoisen päivän, sillä hän rikkoi Inzellissä niin 1 500 kuin 5 000 metrin maailmanennätykset ajoin 2.03,9 ja 7.26,6. Seuraavana vuonna hän paransi myös Inzellissä yhteispisteiden ME:tä. Vuoden 1969 tammikuussa Inzellistä tuli jälleen Verkerkille ikimuistoinen suorituspaikka, sillä hän paransi norjalaisen Per Willy Guttormsenin edellisenä vuonna tekemää 10 000 metrin ME:tä 12,5 sekuntia aikaan 15.03,6. Aika kesti kahden vuoden ajan ME:nä. Saman vuoden 1969 aikana hän otti nimiinsä myös 1 500 ja 5 000 metrin ME:t ajoin 2.02,0 ja 7.13,2. Näistä hän paransi vielä seuraavan vuonna 1 500 metrin ennätystään kymmenyksellä aikaan 2.01,9.
Kaudesta 1972 tuli Verkerkin viimeinen amatööriurheilijakausi. Hän sijoittui Oslon MM-kisoissa kuudenneksi ja Davosin EM-kisoissa neljänneksi. Vuoden 1973 jälkeen hän toimi monien muiden maanmiestensä kanssa ammattilaisena, kunnes lopetti uransa. Sen jälkeen Verkerk toimi viiden kauden ajan Ruotsin maajoukkueen valmentajana. Vuodesta 1972 Verkerk on asunut Norjassa. Nykyään hän asuu Kristiansandissa norjalaisen vaimonsa kanssa.
Säe

Säe on runon tai sävellyksen osa. Se koostuu toisiinsa liittyvistä sanoista tai sävelistä. Usea peräkkäinen säe muodostaa säkeistön.
Runosäkeessä on tavallisesti yksi lause tai itsenäinen ajatuksellinen ilmaisu. Runosäkeet voivat muodostaa ketjussa loogisesti etenevän ilmaisun tai ne voivat olla itsenäisiä. Perinteisessä runoudessa säkeet noudattavat yleensä jotain runomittaa ja koostuvat runojaloista (tai metroneista). 
Musiikissa säe määritellään yleensä kokonaisuudeksi, jonka jälkeen olisi luontevaa hengittää. Perättäiset säkeet muodostavat "säepareja" tai "säeryhmiä". Nämä taas muodostavat "lausekkeita", joka on pienin mahdollinen kokonaisen sävellyksen muotorakenne.
Vaahtomuovi

Vaahtomuovi eli avosoluinen solumuovi on huokoista, pehmeää, kokoonpainuvaa ja palautuvaa ainetta. Vaahtomuovilla on myös termodynaamisia eristäviä ominaisuuksia. Polyuretaanista valmistettua vaahtomuovia käytetään patjoissa ja pehmusteena huonekaluissa. Vaahtomuovi päällystetään yleensä kankaalla. Vaahtomuovia käytetään myös pehmusteena mm. urheilijoiden suojuksissa.
CFC-kaasut (kloorifluorihiilivedyt) keksi amerikkalainen Thomas Midgley vuonna 1930. Vuonna 1937 professori Otto Bayer kehitti Farbenfabriken Bayerin päälaboratoriossa isosyanaatti - polyadditioreaktion, jolla muovimateriaali saatiin vaahtoutumaan. Vaahtomuovi valmistettiin muovia vaahdottamalla käyttäen CFC-kaasuja. Nykyisin CFC-kaasut on korvattu hiilidioksidilla ja muilla ympäristölle vähemmän haitallisilla kaasuilla.
Vaahtomuovin valmistus Suomessa.
SOK:n Vaajakosken tehtailla aluksi toiminut Superlon Oy aloitti ensimmäisenä Suomessa vaahtomuovin aihiovalmistuksen vuonna 1955. Vaahtomuovitehdas siirrettiin Keski-Suomesta marraskuussa vuonna 1957 Raumalle.. Tehdas lopetettiin vuonna 2010. 
Superlon Oy:n omistus siirtyi vuonna 2010 Belgiaan yhdessä kouvolalaisen vuonna 1912 perustetun vaahtomuovituotteita valmistavan Espe Oy:n kanssa. Kyseiset yritykset fuusioitiin 27 maassa toimivan N.V. Recticel konsernin alaisuudessa toimivaksi Recticel Oy:ksi.
Maailman suurin polyuretaanivaahtojen valmistaja Carpenter Engineered Foams Oy osti Recticelin-liiketoiminnan 2023 ja jatkaa tuotantoa Kouvolassa, valmistaen vaahtomuovituotteita teollisuuden, kaupan ja julkisen sektorin tarpeisiin.
Martti Kellokumpu

Martti Markus Kellokumpu (s. 29. marraskuuta 1963 Kemijärvi) on suomalainen entinen freestyle-hiihtäjä. Kellokumpu voitti pronssia kumparelaskussa vuoden 1986 MM-kisoissa Ranskan Tignesissä. Kellokummusta tuli tuolloin ensimmäinen suomalainen MM-mitalisti freestyle-hiihdossa. Vuonna 1987 hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun. Kellokumpu voitti 1982–1988 freestylehiihdossa 11 Suomen mestaruutta.
Kellokumpu valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta 1992. Hän toimi Creadesign Oy:n muotoilijana 1992–1996, vapaana suunnittelijana 1996–2000. Halti Oy:lle hän siirtyi 2000 ja toimi vaatesuunnittelijana vuoteen 2003 asti, jolloin hänestä tehtiin pääsuunnittelija. Hän oli vuoden muotitaiteilija 2005.
Martti Kellokummun äiti oli hiihtovaatesuunnittelijana tunnettu Ritva Kellokumpu. Suomalaisen alppihiihdon uranuurtaja Erkki U. Penttilä oli Kellokummun äidin isä.
Naamiointi

Naamioinnin tarkoitus on suojata kohde näkijältä siten, ettei sitä havaittaisi helposti vaan erottuisi mahdollisimman huonosti ympäristöstään. Naamiointi ei siis ole kohteen ehdotonta peittämistä.
Sotilaallinen naamiointi.
Maastovärit.
Havaitsemisen vaikeuttamiseksi panssarivaunut, miehistönkuljetusvaunut, merivoimien alukset maalataan maastoväreillä. Maastoväri tekee kohteen maaston kaltaiseksi, mutta ei estä havaitsemista muodon tai koon perusteella.
Naamioverkko.
Naamioverkko on tehokkaampaa naamiointia kuin pelkät maastovärit, koska naamioverkolla voidaan muuttaa kohteen ulospäin näkyvää muotoa.
Maastokuvio.
Univormun maastokuviointi on saksalainen 1930-luvun keksintö, joka on laajennut kaikkialle maastopukujen myötä. Maastokuviot vaihtelevat eri maittain ja on erilainen eri vuoden aikoina. Suomen puolustusvoimissa maastopuvuissa m/62, m/91 ja m/05 on erilainen maastokuvio. Uudessa m/05 on lehtimetsämäisempiä piirteitä.
Muu käyttö.
Naamiointia käytetään myös henkilön tunnistamisen vaikeuttamiseksi. Myönteisimpinä sovelluksina siitä on järjestetyt naamiaistanssit ja muut leikkimieliset tapahtumat. Suomessa mielenosoituksissa naamioituminen on laissa rangaistava teko, mikäli naamioitumisen ilmeisenä tarkoituksena on ryhtyä käyttämään henkilöön kohdistuvaa väkivaltaa tai vahingoittamaan omaisuutta.
Naamiointi eläinkunnassa.
Eläinkunnassa ja jopa kasvikunnassa on naamioinnilla suuri merkitys olemassaolon taistelussa lajin säilymisen kannalta. Maapallon niillä alueilla, joissa vuosittain vaihtelee luminen ja lumeton vuodenaika monet eläimet ovat sopeutuneet siihen ja vaihtavat väriään vuodenaikojen mukaan. Värin vaihto tapahtuu paikkakunnan keskimääräisen lumisen ja lumettoman rytmissä ja tapahtuu siellä asustaville eläimille automaattisesti, geeneihin "kirjoitettuna". Jos siellä asunut eläin siirretään muualle, vaihtaa se väriään entisen "kotinsa" mukaan, vaikka olosuhteet olisivat aivan toisenlaiset. Jotkut eläimet ovat erityisen nopeita naamioitumaan ja vaihtamaan suojaväritystään. Esimerkiksi kameleontti on naamioinnissa nopeimpia ja pystyy vaihtamaan väritystään siirtyessään eriväriseltä alustalta toiselle. Myös kalojen väri noudattelee elinympäristönsä veden väriä. Jos kala siirretään toisenväriseen vesistöön, muuttuu se ennen pitkää uuden vesistön värin mukaiseksi.
Henry Boucha

Henry Charles Boucha (1. kesäkuuta 1951 Warroad, Minnesota – 18. syyskuuta 2023 Minneapolis, Minnesota) oli yhdysvaltalainen jääkiekkoilija ja syntyperäinen ojibwa-intiaani. Hän pelasi keskushyökkääjänä NHL:ssä kuuden kauden aikana 247 ottelua ja edusti maataan Sapporon olympialaisissa 1972, jossa joukkue voitti hopeaa.
Ura.
Koulusta asevoimien kautta olympiajoukkueeseen.
Boucha pelasi high school -aikoinaan koulunsa Warroad Warriors -joukkueessa. Hän oli joukkueen tähtipelaajia ja oli auttamassa sitä Minnesotan osavaltion mestaruusotteluun, jonka Warroad kuitenkin hävisi. Ottelua oli Met Centerissä seuraamassa 15 066 ihmistä, joka oli aikanaan Minnesotan high school -ennätys.
Boucha pelasi kauden 1969–70 juniorisarja WCJHL:n Winnipeg Jetsissä. Hänet valittiin 18-vuotiaana edustamaan Yhdysvaltoja MM-kilpailuihin 1970. Samana vuonna hänet värvättiin Yhdysvaltain maavoimiin. Hän palveli asevoimissa kahden vuoden ajan. Hän edusti samalla myös Yhdysvaltain maajoukkuetta ja pelasi MM-kilpailuissa 1971.
NHL-seura Detroit Red Wings varasi Bouchan . Hän palveli vielä tuolloin asevoimissa ja liittyi Red Wingsiin vasta Sapporon talviolympialaisten jälkeen. Boucha oli olympialaisten jääkiekkoturnauksessa voittamassa hopeaa Yhdysvalloille. Olympialaisten jälkeen myös WHA-liigan Minnesota Fighting Saints varasi hänet. Boucha oli koko varaustilaisuuden ensimmäinen valinta.
Ammattilaiseksi.
Boucha aloitti NHL-uransa Red Wingsissä ja teki heti tammikuussa 1973 ensimmäisessä ottelussaan maalin. Ensimmäisen vajaan kautensa aikana hän edusti Red Wingsiä 16 ottelussa. Toisella kaudella hänet valittiinkin joukkueen vuoden tulokkaaksi. Red Wingsissä hän pelasi kaikkiaan kolmen kauden aikana. Boucha kaupattiin ennen kauden 1974–1975 alkua Minnesota North Starsiin, josta tuli vaihdossa Danny Grant.
Loukkaantuminen ja uran päättyminen.
Kaudella 1974–1975 Boucha joutui Boston Bruinsin Dave Forbesin pahoinpitelemäksi. Forbes löi Bouchaa silmään mailan päällä ja hakkasi tämän päätä jäähän. Tapaus oli ensimmäinen, jossa jääkiekkoväkivallasta nostettiin syyte oikeudessa. Valamiehistö ei päässyt sopuun rangaistuksesta, joten Forbes vapautettiin syytteistä. Forbes sai NHL:ltä kymmenen ottelun pelikiellon, ja vuonna 1980 Boucha voitti miljoonan dollarin siviilikanteen.
Bouchan näkö ei palautunut hyökkäyksestä ennalleen, joten hänen jääkiekkouransa kärsi. Hän yritti palata kaukaloon ensiksi WHA:n Minnesota Fighting Saintsin paidassa kaudella 1975–1976, mutta seura lopetti toimintansa kesken kauden helmikuussa 1976. Boucha siirtyi NHL:n Kansas City Scoutsin riveihin, jossa pelasi loppukauden. Kansas Citykin oli vaikeuksissa ja muutti ennen seuraavan kauden alkua Denveriin, jossa Boucha pelasi vielä yhdeksän peliä, ennen kuin lopetti uransa.
Boucha käytti ensimmäisenä NHL:ssä otsanauhaa. 1995 hänet valittiin Yhdysvaltojen jääkiekon Hockey Hall of Fameen.
Mark Howe

Mark Howe (s. 28. toukokuuta 1955 Detroit) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja. Hän on legendaarisen Gordie Howen poika. Hän on eniten alivoimamaaleja NHL:n historiassa tehnyt puolustaja 28 alivoimamaalillaan.
Ura.
Howe oli saavutti hopeaa vuoden 1972 talviolympialaisissa. Vuonna 1973 hän aloitti ammattilaisuransa WHA-liigassa Houston Aeros -joukkueessa. Howe valittiin WHA:n vuoden tulokkaaksi. Boston Bruins varasi hänet NHL:ään toisella kierroksella numerolla 25. Howe pelasi Houstonissa vuoteen 1977 saakka, jolloin siirtyi New England Whalersiin. Whalers siirtyi NHL:ään vuonna 1979.
Vuonna 1982 Howe siirtyi Philadelphia Flyersiin, jossa pelasi seuraavat kymmenen kautta. Vuonna 1992 Howe siirtyi Detroit Red Wingsiin, jossa pelasi vielä kolme kautta ennen uransa lopettamista. Yhteensä Howen NHL-ura käsitti 929 ottelua, jossa hän teki197 maalia ja antoi 545 maalisyöttöä. Uransa parhaalla kaudella 1985–1986 Howe teki 24 maalia, antoi 58 maalisyöttöä, teki 7 alivoimamaalia sekä saavutti tehopörssiin lukeman +85.
Uran jälkeen.
Aktiiviuransa jälkeen Howe on toiminut pelaajatarkkailijana Detroit Red Wingsille.
Vuonna 2011, 16 vuotta pelaajauransa päättymisen jälkeen, Howe valittiin Hockey Hall of Famen jäseneksi ja vuonna 2012 Philadelphia Flyers jäädytti hänen pelinumeronsa, numeron 2.
Altria Group

Altria Group on holding-yhtiö, jonka omistukseen kuuluvat tupakkatuotteita valmistavat Philip Morris USA ja John Middleton, nuuskanvalmistaja U.S. Smokeless Tobacco Company, viinintuottaja Ste. Michelle Wine Estates sekä Philip Morris Capital Corporation. Lisäksi Altria omistaa 28,5 % maailman toiseksi suurimmasta panimokonsernista SABMilleristä.
Altria tunnettiin aiemmin nimellä Philip Morris Companies Inc. Se vaihtoi nimensä Altria Groupiksi 27. tammikuuta 2003 ilmentääkseen laajentumistaan pelkästä tupakkatuotteiden valmistajasta muidenkin kuluttajatuotteiden tuottajaksi. Altria omisti tuolloin Kraft Foodsin. Philips Morris ilmoitti tammikuussa 2018 luopuvansa kokonaan savukkeiden valmistuksesta. Niiden valmistuksen lopettamisaikaa ei kuitenkaan ilmoitettu.
Altrialla on noin 10 400 työntekijää, ja se myy tupakkatuotteita pääasiassa Yhdysvalloissa. Yhtiön savukemerkkejä ovat muun muassa Marlboro, L&amp;M, Benson &amp; Hedges, Chesterfield ja Virginia Slims.
Altria Group kuuluu S&amp;P 500 -indeksiin.
Joulukuussa 2018 yhtiö osti osuuden kannabista tuottavasta Cronos Groupista.
Harry Watson (jääkiekkoilija)

Harry ”Moose” Watson (14. heinäkuuta 1898 St. Johns – 11. syyskuuta 1957) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Watson aloitti uransa junioriliiga OHA:ssa 1913. Vuonna 1919 Watson siirtyi Toronto Granitesiin ja johti joukkueensa kahteen Allen Cupin voittoon 1922 ja 1923. Vuonna 1924 Granites valittiin edustamaan Kanadaa olympialaisiin. Granites voitti olympiaturnauksen Watsonin tehdessä lähteestä riippuen 36 tai 37 maalia. Ruotsia vastaan pelatussa ottelussa Watson saalisti 13 maalia, mikä on olympialaisten ennätys.
Watsonille tarjottiin ammattilaissopimuksia NHL:stä, mutta hän pysyi amatöörinä uransa loppuun. Hänet nimitettiin Hockey Hall of Fameen 1962.
Le Mans FC

Le Mans FC on ranskalainen jalkapalloseura, joka syntyi vuonna 1985 US Le Mansin ja SO Mainen fuusion seurauksena. Joukkueen koko nimi on "Le Mans Football Club". Vuoteen 2010 joukkueen nimi oli "Le Mans Union Club 72". Le Mans pelaa kotiottelunsa stadionilla Stade Marie-Marvingtilla.
Saavutukset.
Ligue 2
Harold Simpson

Harold "Bullet Joe" Simpson (13. elokuuta 1893 Selkirk, Manitoba – 25. joulukuuta 1973) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Simpson aloitti uransa Edmonton Eskimos -joukkueessa WCHL-liigassa 1922. Hän pelasi Edmontonissa kolme kautta, jonka jälkeen siirtyi New York Americansiin NHL-liigaan. Simpson pelasi NHL:ssä vuoteen 1931 saakka. Yhteensä hän pelasi NHL:ssä 228 ottelua tehden niissä 40 tehopistettä.
Simpson tunnettiin erittäin nopeasta luistelustaan, jonka ansiosta hän sai lempinimen "Bullet Joe". Hänet nimitettiin Hockey Hall of Fameen 1962. Vuonna 1975 Simpson nimitettiin Kanadan urheilun Hall of Fameen.
JPMorgan Chase

JPMorgan Chase &amp; Co. on yhdysvaltalainen suurpankki. Yhtiön pääkonttori toimii New Yorkissa. Yrityksellä on yli 90 miljoonaa asiakasta ja se toimii yli 50 maassa. Yritys muodostui vuonna 2000 Chase Manhattan Corporationin ja J.P. Morgan &amp; Co:n fuusioituessa.
Taseensa perusteella pankki on maailman suurin. Maailmanlaajuisten rahoitusmarkkinoiden vakautta seuraavan Financial Stability Boardin mukaan pankki on yksi keskeisimmistä pankeista maailmassa (G-SIBs, maailmanlaajuisesti systemaattisesti tärkeät pankit).
Talousjulkaisu Forbesin maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten Forbes Global 2000 -listalla JPMorgan Chase &amp; Co. oli vuonna 2016 sijalla 5 ollen samalla toiseksi suurin yhdysvaltalainen pörssiyritys. Pankin markkina-arvo oli 234,2 miljardia Yhdysvaltain dollaria (toukokuussa 2016) ja liikevaihto 99,88 miljardia USD.
JPMorgan Chasen osake kuuluu muun muassa Dow Jones Industrial Average -indeksiin.
Historiaa.
JPMorgan Chase osti maaliskuussa 2008 vakaviin vaikeuksiin ajautuneen kilpailijansa Bear Stearnsin noin 240 miljoonalla dollarilla. 25. syyskuuta 2008 Yhdysvaltain liittovaltion säästöpankkivalvonnasta vastaava viranomainen OTS ilmoitti ottavansa sen hetken suurimman yhdysvaltalaisen säästöpankin Washington Mutualin haltuun ja myyvänsä hätäkaupassa pääosan toiminnoista JPMorgan Chaselle noin 1,9 miljardilla dollarilla.
Iinattijärvi

Iinattijärvi on Pudasjärven kaupungissa sijaitseva kylä, jonka asutus on keskittynyt samannimisen järven ympärille. Pohjoisessa kylä rajoittuu Syötekylään, idässä Pintamoon, lännessä Pärjänsuohon ja etelässä Hirvaskoskeen. Järvi itsessään on kauniiden vaaramaisemien ympäröimä, jotka antavat kontrastia rannoilla lepäileville pelloille. Kylän alueella sijaitsi 1700-luvulla Iinattivaaran kuparikaivos.
Kylän muita osia ovat Haisuvaara ja Poijula, jossa sijaitsi syksyyn 2009 asti lähin peruskoulu, Poijulan koulu. 
Korkealle kohoava Hampusvaara on yksi Iinattijärven maamerkeistä.
Nimikkojärvensä lisäksi kylän alueella sijaitsevia vesistöjä ovat muun muassa Valkiainen, Kangaslampi, Naamanganjoki ja Iinattijoki.
RC Lens

RC Lens on vuonna 1906 perustettu ranskalainen jalkapalloseura Lensin kaupungista Pas-de-Calais'n departementista. Seuran suurimmat menestyksen vuoden ajoittuivat 1990-luvun loppuun, jolloin se juhli Ranskan mestaruutta ja liigacupin voittoa Daniel Leclercqin johdolla. Seura putosi pääsarjasta kauden 2007–2008 päätteeksi pelattuaan siellä yhtäjaksoisesti 18 vuoden ajan. Kaudella 2008–2009 seura voitti Ligue 2:n ja palasi yhden kauden tauon jälkeen pääsarjatasolle. Keväällä 2011 Lens putosi jälleen pääsarjasta.
Seuran omistajaksi tuli vuonna 2013 azerbaidžanilainen Hafiz Məmmədov, joka palkkasi Gervais Martelin takaisin seuran puheenjohtajaksi. Kaudella 2013–2014 Lens sijoittui Ligue 2:ssa toiseksi ja nousi pääsarjaan mutta putosi siitä vuotta myöhemmin jälleen pykälän alaspäin.
Lille OSC

Lille OSC on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1944. Joukkueen koko nimi on "LOSC Lille Métropole".
Seuralla on Camphin-en-Pévèlessä suurikokoinen harjoituskeskus Domaine de Luchin.
FC Metz

FC Metz on ranskalainen jalkapalloseura Metzistä. Seura pelaa kaudella 2024–25 toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ligue 2:ssa. Seura on perustettu vuonna 1932. Seuran kotikenttä on Stade Saint-Symphorien.
Suomessa joukkue muistetaan HJK:n vastustajana kauden 1998–1999 Mestarien liigan karsinnoista, joista HJK selviytyi ensimmäisenä suomalaisjoukkueena lohkovaiheeseen.
Kauden 2011–2012 päätteeksi Metz putosi Ranskan kolmannelle sarjatasolle Championnat Nationaliin. Visiitti sarjassa jäi vain kauden mittaiseksi, kun Metz sijoittui kaudella 2012–2013 toiseksi ja nousi takaisin Ligue 2:een. Kaudella 2013–2014 Albert Cartier luotsasi joukkueensa Ligue 2:n mestariksi ja Metz palasi pääsarjatasolle, josta se putosi takaisin heti yhden kauden jälkeen.
Spirit (yhtye)

Spirit oli vuonna 1967 perustettu yhdysvaltalainen rock-yhtye. Sen musiikkia voi luonnehtia lähinnä psykedeeliseksi rockiksi, jossa oli myös jazz- ja hard rock -vaikutteita. Yhtyeen tunnetuimmat jäsenet olivat kitaristi-laulaja Randy California (oik. Randy Craig Wolfe) ja rumpali Ed Cassidy, joka oli samalla Randy Californian isäpuoli. Muita alkuperäiskokoonpanon jäseniä olivat laulaja-lyömäsoittaja Jay Ferguson, basisti Mark Andes ja kosketinsoittaja John Locke.
Spiritin kaksi ensimmäistä albumia, vuonna 1968 julkaistut "Spirit" ja "The Family That Plays Together", saavuttivat menestystä nousten top-40:een. Spirit-kappaleen "Taurus" väitetään antaneen vaikutteita Led Zeppelinin kuuluisaan hittiin "Stairway to Heaven". 14. kesäkuuta 2016 joutuvat Jimmy Page ja Robert Plant Los Angelesissa oikeuteen syytettyinä tästä plagioinnista. Kaksikko kuitenkin välttyi tuomiolta. 
Toisen albumin aikainen oli Spiritin top-30-hitti "I Got a Line on You". Vuonna 1970 julkaistu yhtyeen neljäs albumi "Twelve Dreams of Dr. Sardonicus" ei ilmestyttyään menestynyt yhtä hyvin, mutta nykyisin se on rockhistorian harrastajien keskuudessa kovin kiitelty. Alkuperäinen Spirit hajosi vuonna 1972, jolloin Mark Andes ja sittemmin myös Randy California erosivat yhtyeestä. Yhtye jatkoi vielä jonkin aikaa toimintaansa Ed Cassidyn johdolla. Vuonna 1974 Cassidy ja California perustivat Spiritin uudestaan. Yhtye toimi vaihtelevalla kokoonpanolla vuoteen 1979. Vuonna 1982 Spiritin alkuperäiskokoonpano palasi yhteen. Yhtye jatkoi toimintaansa Randy Californian soolouran rinnalla aina vuoteen 1997, jolloin California sai surmansa surffausonnettomuuden yhteydessä.
Spiritin vaikutusta suomalaiseen rockmusiikkiin.
Suomessa Spirit ei ole ollut kovin tunnettu muusikkopiirien ulkopuolella, mutta muun muassa Kingston Wallin basisti Jukka Jylli on joissakin haastatteluissa maininnut Spiritin yhdeksi lempiyhtyeistään. Albert Järvinen on maininnut Randy Californian yhdeksi suosikkimuusikokseen. Hän on myös levyttänyt Californian kappaleen "I Don't Want Nobody" (levyllä "Patchy Moss – 30 Big Ones"). Ile Kallio on levyttänyt Spiritin kappaleen "I Got a Line on You" levylleen "IRock". Wigwam on levyttänyt kappaleen "Fresh Garbage" levylle "Fresh Garbage – Rarities 1969-1977" (julkaissut Love Records/Siboney vuonna 2000).
Rakennuspuutuoteteollisuus

Rakennuspuutuoteteollisuus eli rakennuspuusepänteollisuus (englanniksi "construction carpentry industry") valmistaa rakennusten osia puusta tai puupohjaisista levyistä. Se on metsäteollisuuteen kuuluva teollisuudenala, jonka tuotteiden valmistusmenetelmät eivät juuri poikkea huonekaluteollisuudessa käytetyistä, tuotteet vain ovat erilaisia.
Tuotteet toimitetaan rakennuksille valmiina elementteinä heloitettuina, lasitettuina ja maalattuina tai pinnoitettuina. Ovissa ja ikkunoissa käytetään puun lisäksi paljon myös muovi- ja alumiiniosia sekä levytuotteissa erilaisia kalvopinnoitteita. Tuotteiden mitoitukset ja laatuvaatimukset ilmenevät Rakennustietosäätiön julkaisemista RT-ohjekorteista.
Rakennuspuutuotteita ovat
Vianor

Vianor on autohuolto- ja rengaspalveluja toteuttava ketju, joka toimii 26 maassa 1500 toimipisteen verkostolla. Vianorin myymäläketju sekä verkkokaupat palvelevat henkilö- ja yritysasiakkaita. Rengasvalikoimaan sisältyy renkaita henkilö-, paketti- ja kuorma-autoihin sekä raskaisiin erikoiskoneisiin. Yritysasiakkaiden käyttöön Vianor on kehittänyt sähköisiä palveluja kaluston- ja renkaidenhallintaan. Vianor kuuluu Nokian Renkaat -konserniin.
Vianorin toiminnot Venäjällä on myyty Ukrainan sodan myötä. Uusi omistaja on nimennyt ketjun Ivanoriksi.
Tihkukastelu

Tihkukastelu on mansikanviljelyssä yleisesti käytetty sadetinjärjestelmä. Menetelmässä vesi siirretään suoraan kasvin juuristoon tippa kerrallaan. Maa tihkusuodattimien läheisyydessä pysyy koko ajan kosteana, kun loput viljelmästä jää kuivaksi.
Tihkujärjestelmä toimii suodattimien, muoviletkujen ja emitterien avulla. Emitterillä tarkoitetaan pientä laitetta letkussa, joka päästää veden kontrolloidusti ulos letkusta. Lisäksi järjestelmään tarvitaan pumppu tai muu veden syöttötapa. Kovin tehokasta laitetta ei tarvita, sillä tihkukastelu toimii suhteellisen pienellä paineella.
Aiheesta muualla.
Anssi Nyberg

Anssi Nyberg (s. 10. maaliskuuta 1971) on suomalainen televisio-ohjaaja, radio- ja urheilutoimittaja. 
Nyberg juonsi Yleisradion TV2-kanavalla "Hot Sport" -makasiiniohjelmaa 1998–2005. Ohjelman loputtua hän työskenteli vuonna 1999 perustamassaan yrityksessä AKN media, mutta jatkoi yhteistyötään Yleisradion urheilutoimituksen kanssa. Nyberg muutti kotikaupungistaan Jyväskylästä Helsinkiin 2005 ja työskentelee Yleisradiossa tuottajana ja ohjaajana.
Jääkiekon MM-kisoissa Nyberg on tehnyt erilaisia kisoihin liittyviä juttuja tekevänä ”Fani-Anssina”. 2006 Torinon olympialaisissa Nyberg selosti lumilautailua ja freestyle-hiihtoa. Ennen televisiouraansa hän työskenteli kymmenen vuotta radiossa.
Nyberg kuuluu myös ”Ihanaa Leijonat ihanaa” -kappaleesta tunnettuun A-tyyppi-yhtyeeseen.
Hukkakaura

Hukkakaura ("Avena fatua") on yksivuotinen heinäkasvi ja kuuluu samaan sukuun viljellyn kauran ("Avena sativa") kanssa. Se on erittäin helposti leviävä rikkakasvi, joka haittaa varsinkin viljakasvien viljelyä. Sitä pidetään niin haitallisena, että sen torjunnasta on useissa maissa säädetty erityinen laki. Suomessa kasvin löytäjällä on ilmoitusvelvollisuus viranomaiselle. Hukkakauran saastuttama peltopinta-ala on Suomessa tällä hetkellä noin 17 % koko peltoalasta eli runsas 384 000 hehtaaria. Hukkakaura pärjää usein kevätviljan joukossa paremmin kuin syysviljassa. Hukkakaura täytyy hävittää kitkemällä tai kemiallisesti torjumalla. Kitketyt hukkakaurat täytyy hävittää polttamalla.
Hukkakauraa tavataan koko Euroopassa ja laajoilla alueilla Aasiassa. Se on levinnyt Pohjois-Amerikkaan ihmisen mukana, samoin kuin viljelty kaura. Suomessa hukkakaura on vieraslaji.
Haitallisuus.
Hukkakaura on erittäin haitallinen rikkakasvi, koska se kilpailee tehokkaasti varsinaisen viljelykasvin kanssa vedestä, ravinteista ja valosta. Koska sillä ei ole käytännössä lainkaan rehuarvoa, se aiheuttaa sadolle laadunmenetyksiä. Hukkakauran siemententuotto vaihtelee paljon riippuen kilpailusta muiden viljelykasvien kanssa. Yhdestä röyhystä tulee keskimäärin 80–90 siementä, mutta juurikasmaassa se voi tuottaa 800–900 siementä ja kaurapelloilla 50–200 siementä. ja osa siemenistä varisee maahan jo ennen sadonkorjuuta. Noin 5–10% siemenistä itää syksyllä, mutta ne eivät talvehdi. Hukkakauran siemenen elinikä maassa on yleensä alle kuusi vuotta. Hukkakaura leviää herkästi ympäristössään, jos sitä ei torjuta. Sen poistaminen lohkoilta vaatii huomattavasti lisätyötä viljelijältä; kitkentä hukkakauralohkoilla vaatii useita henkilöitä, jotka kitkevät kasveja juurineen. Lisäksi kustannuksia tulee sadon laadunmenetyksistä, viljelyrajoituksista, torjunta-aineista ja torjunnan jälkeisestä tarkkailusta, jota on tehtävä jatkuvasti, koska uusia taimettuu, minkä lisäksi myös puhtaita lohkoja on tarkkailtava mahdollisten esiintymien varalta.
FC Nantes Atlantique

FC Nantes on Ranskan Nantesissa toimiva jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1943. Joukkueen koko nimi on "Football Club Nantes Atlantique".
FC Nantes on pisimpään yhtäjaksoisesti Ranskan korkeimmalla sarjatasolla, Ligue 1:ssä pelannut seura. Se nousi liigaan 1963 ja putosi vasta kauden 2006–2007 päätteeksi, pelaten ennätykselliset 44 kautta pääsarjassa. 
Historia.
FC Nantes perustettiin vuonna 1943 viiden paikallisen seuran yhdistyessä. Seuran ammattilaisjoukkue aloitti toimintansa toisen maailmansodan jälkeen, mutta nousi Ranskan korkeimmalle sarjatasolle vasta vuonna 1963.
José Arribasin aikakausi ja nantesilainen pelityyli (1960-1976).
Nantes kehitti 1960-luvulla oman erityisen pelityylinsä "jeu à la nantaise" (), pääosin valmentaja José Arribasin ansiosta. Tämä pelityyli osoittautui menestykselliseksi, ja seura voitti ensimmäiset kaksi Ligue 1 -mestaruuttaan peräkkäisinä vuosina 1965 ja 1966. Menestys jatkui 1970- ja 1980-luvuilla, jolloin Nantes voitti neljä uutta liigamestaruutta sekä ensimmäisen Ranskan cupinsa vuosina 1973–1983.
Pelityylin kehittyminen (1980-2000).
1980- ja 1990-luvuilla valmentajat Jean-Claude Suaudeau ja Raynald Denoueix jatkoivat nantesilaisen pelityylin kehittämistä. Tämä pelityyli muistutti myöhemmin FC Barcelonan kuuluisaksi tekemää tiki-taka-peliä, korostaen tarkkaa syöttöpeliä ja pelaajien liikkumista.
FC Nantesin yhtäläisyydet FC Barcelonaan eivät rajoitu vain pelityyliin, vaan koskevat myös seuran nuorisoakatemiaa. Vaikka Nantesin akatemia ei ole saavuttanut Barcelonan La Masian tasoista menestystä, se on silti tuottanut useita kansainvälisen tason pelaajia, kuten Didier Deschamps'n, Marcel Desaillyn ja Christian Karembeu.
Taloudelliset haasteet ja liigan vaihtelut (1992-).
Menestysvuosien jälkeen seura koki taantuman, joka huipentui uhkaan pudota Ligue 2:een vuonna 1992. Nantes vältti putoamisen hallinnollisella päätöksellä, jonka yhteydessä nimi muutettiin FC Nantes Atlantiqueksi.
1990-luvun puolivälissä "jeu à la nantaise" -pelityyli teki paluun, ja seura voitti seuraavan vuosikymmenen aikana kaksi uutta liigamestaruutta ja kaksi Ranskan cupia. Kaudella 1995–1996 Nantes saavutti lähes historiansa loistavimman hetken edetessään Mestarien liigan välieriin, jossa se hävisi niukasti myöhemmin turnauksen voittaneelle Juventukselle yhteismaalein 3–4.
Taloudellisten vaikeuksien vuoksi Nantes ei kyennyt jatkamaan menestystään ja putosi Ligue 2:een vuonna 2007 ensimmäistä kertaa lähes 50 vuoteen. Myöhemmin seura palasi alkuperäiseen nimeensä ja nousi takaisin Ligue 1:een, jossa se pelaa edelleen. Nantes pelasi Ligue 2:ssa neljän kauden ajan, kunnes seuran myös 2007–2008 liigaan nostanut Michel Der Zakarian luotsasi Nantesin sarjakolmoseksi. Kaudella 2013–2014 Nantes pelasi jälleen pääsarjatasolla.
The Clash (albumi)

The Clash on punk-yhtye The Clashin debyyttialbumi, joka on julkaistu vuonna 1977. 
Kappaleet.
UK (1977).
Kappaleiden tekijät ovat Strummer / Jones, ellei toisin mainittu. Kappaleen "What's My Name?" tekijätiedoissa esiintyy The Clashin kolmas kitaristi Keith Levine, joka jätti yhtyeen syksyllä 1976. LP-levyn ykköspuoli päättyy kappaleeseen "London's Burning".
AS Saint-Étienne

Association Sportive de Saint-Étienne Loire (lyh. ASSE) on vuonna 1919 perustettu ranskalainen jalkapalloseura. Sen kotipaikka on Saint-Étienne Loiren departementissa.
AS Saint-Étiennellä on vahvat työväenluokkaiset juuret ja merkittävä asema Ranskan jalkapallohistoriassa.
Saint-Étiennen edustusjoukkue pelaa Ranskan korkeimmalla sarjatasolla Ligue 1:ssä. Seura on kansallisissa sarjamestaruuksissa mitattuna Ranskan historian menestynein ja kansallisissa cup-mestaruuksissa kolmanneksi menestynein. Kaudella 1975–1976 se ylsi Euroopan cupin loppuotteluun, jossa Bayern München voitti sen.
Historia.
Perustaminen ja juuret.
AS Saint-Étienne syntyi työväenliikkeen piirissä, kun paikallisen Casino-tavarataloketjun työntekijät perustivat seuran. Tämä alkuperä on ollut keskeinen osa seuran identiteettiä.
Kultakausi (1960–1981).
Saint-Étienne kehittyi yhdeksi Ranskan suurimmista ja menestyksekkäimmistä jalkapalloseuroista. Joukkueessa pelasivat monet Ranskan jalkapallon legendat, kuten Michel Platini ja Laurent Blanc.
Seura hallitsi Ranskan jalkapalloelämää erityisesti 1960- ja 1970-luvuilla. Tämän menestykseen huipentumana Saint-Étienne voitti kymmenennen liigamestaruutensa vuonna 1981. Vuonna 1976 seura saavutti myös merkittävää kansainvälistä menestystä sijoittumalla toiseksi Euroopan cupissa.
Talousskandaali ja alamäki (1982–2001).
Menestyksen jälkeen alkoi vaikea ajanjakso. Vuonna 1982 seura ajautui talousskandaaliin, jonka seurauksena puheenjohtaja Roger Rocher pidätettiin. Tämä kriisi käynnisti pitkän alamäen seuran historiassa.
Skandaalin seurauksena Saint-Étienne putosi Ligue 1:stä vuonna 1984. Seuraavien seitsemäntoista vuoden aikana seura siirtyi edestakaisin Ranskan ensimmäisen ja toisen sarjatason välillä epävakaissa olosuhteissa. Kriisin huipentuma koettiin vuonna 2001, kun seura putosi jälleen alemmalle sarjatasolle poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi: joukkuetta rangaistiin sarjapisteiden menetyksellä, kun eräät pelaajat olivat pelanneet ilman asianmukaista lisenssiä.
Uusi nousu (2004–).
Syksyllä 2004 Saint-Étienne palasi menestyksellisesti Ranskan pääsarjaan. Tästä alkaen seura on vähitellen parantanut asemaansa sarjataulukossa.
Uuden aikakauden merkittäviä pelaajia ovat olleet Blaise Matuidi, Dimitri Payet ja Pierre-Emerick Aubameyang, jotka auttoivat seuraa voittamaan Ranskan liigacupin vuonna 2013. Tämä mestaruus on ollut osa seuran pyrkimystä palata takaisin ranskalaisen jalkapallon huipulle.
"Päivitetty 5. huhtikuuta 2023". 
Pelaajat.
Edustusjoukkue.
Maalivahdit
Puolustajat:
Keskikenttäpelaajat
Hyökkääjät
Markku Piri

Markku Veli Martti Piri (s. 23. tammikuuta 1955 Kauhava) on suomalainen tekstiilitaiteilija. Hän on myös suunnitellut astiastoja ja keraamisia laattoja, kristallikruunuja Turun Kristallille sekä tehnyt teatteripuvustuksia, muun muassa lavastuksen Kansallisbaletin tanssiteokseen "Maa". Piri toimi Helsingin vuoden 1994 yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailujen taiteellisena johtajana.
Piri kävi koulunsa Ruovedellä ja vietti lukioaikanaan vuoden vaihto-oppilaana Floridassa Yhdysvalloissa. Hän pääsi opiskelemaan Taideteolliseen korkeakouluun ensiyrittämällä. Seuraavana kesänä Armi Ratia pestasi Pirin suunnittelijaksi Marimekkoon, johon hänet vakinaistettiin vuonna 1979, vain hieman ennen Ratian kuolemaa. Vuonna 1981 Piri siirtyi asumaan ja työskentelemään New Yorkiin itsenäisenä taiteilijana. Saatuaan syöpädiagnoosin vuonna 1987 hän palasi Suomeen. 1990- ja 2000-luvuilla Piri asui ja työskenteli Karkussa ja Huittisissa. Myytyään Huittisista ostamansa vanhan pappilan vuonna 2012 Piri on asunut Hämeenlinnassa.
Piri on 2010-luvulla työskennellyt Italiassa. Hänen Muranossa työstämänsä lasiveistokset ovat herättäneet positiivista huomiota Italian taidepiireissä. Markku-liitto valitsi vuonna 2005 Pirin yhdeksänneksi ”vuoden Markuksi”. Hänelle myönnettiin vuonna 2017 Pro Finlandia -kunniamerkki.
Piri julkaisi syyskuussa 2020 muistelmateoksen "Muodoton elämä", jossa hän käsittelee uransa ohella laajasti myös homoseksuaalisuuttaan.
Rintje Ritsma

Robert Rintje Ritsma (s. 13. huhtikuuta 1970 Lemmer, Alankomaat) on alankomaalainen pikaluistelija.
Ritsma on voittanut yleisluistelijoiden maailmanmestaruuden neljästi (1995, 1996, 1999 ja 2001), saavuttanut kaksi hopeaa (1998 ja 2003) sekä kolme pronssia (1993, 1994 ja 2000). Euroopan mestaruuden hän on voittanut kuudesti (1994–1996 ja 1998–2000) sekä saavuttanut EM-kisoista kaksi hopeaa (1997 ja 2003) ja kaksi pronssia (1992 ja 1993).
Lillehammerin 1994 olympialaisissa Ritsma saavutti 1 500 metrillä hopeaa ja 5 000 metrillä pronssia. Naganossa 1998 hän oli 1 500 ja 10 000 metrillä pronssilla ja 5 000 metrillä hopealla. Matkakohtaisissa MM-kisoissa hän saavutti vuonna 1997 kultaa 1 500 ja 5 000 metrillä ja hopeaa 10 000 metrillä. 1998 hän oli 5 000 metrillä hopealla ja 1999 1 500 metrillä pronssilla.
Pitkämö

Pitkämö on tekojärvi Kurikassa Etelä-Pohjanmaalla. Sen pinta-ala on suurimmillaan 100 hehtaaria ja pituus viisi kilometriä . Se kuuluu Kyrönjoen vesistöön. Tekojärvi on valmistunut vuonna 1970. Tekojärveen ohjataan kolmen joen vedet, joista Kyrönjoki ja Jalasjoki laskevat järveen kanavaa pitkin ja Pitkämönluoma suoraan järveen. Pitkämönjärvellä sijaitsee kaupungin omistama yleinen uimaranta.
Järven vedet laskevat Pitkämön voimalaitoksen kautta Jalasjokeen, joka yhtyy Kyrönjokeen jonkin matkaa voimalaitokselta. Niileksen voimalaitos sijaitsee järveen laskevassa kanavassa, joka ohjaa Jalasjoen vedet tekojärven kautta. Voimaloiden nimellisteho on yhteensä 7,4 MW.
Matti Hagelberg

Matti Eugen Hagelberg (s. 10. tammikuuta 1964 Kirkkonummi) on suomalainen sarjakuvataiteilija, graafinen suunnittelija ja opettaja. Hän sai Puupäähattu-palkinnon vuonna 1997. Koulutukseltaan Hagelberg on taiteen maisteri. Hän käyttää töissään raapekartonkitekniikkaa.
Hagelbergin sarjakuvat ovat humoristisia ja rönsyileviä. Hän yhdistää mytologisia, populaarikulttuurisia, fantastisia ja omaelämäkerrallisia aineksia.
Tyyli.
Hagelbergin tunnusomaista piirtämistyyliä on kuvattu avantgardistiseksi. Hänen sarjakuvilleen on ominaista raapekartongin käyttö, mutkikkaasti etenevät tarinat ja lukuisat populaarikulttuuriviittaukset. Työläässä raapekartonkitekniikassa mustasta pinnasta raaputetaan esiin valkoinen väri. Tyyli oli pitkälle kehitetty jo ensimmäisissä omakustannejulkaisuissa "Marsin sankarit" (1992) ja "Marsin alkeet" (1994). Ominaista sarjakuville on myös kokeellisuus ja älyllinen huumori. Hagelberg sijoittaa usein itsensä sarjakuviin pelastamaan maailman tai naisia pulasta. Ville Hännisen mukaan Hagelbergin tarinoissa yhdistyy vaivattomasti ylevä ja matalalentoinen, kuten filosofis-teologinen keskustelu ja lapsen logiikka. Ennen raapekartongin käyttöä Hagelbergin sarjakuvat 1980-luvulla olivat melko perinteisiä.
Hagelbergin tarinat sijoittuvat ”B.E.M.-universumiin”. Lyhenne tulee sanoista ”bug-eyed monsters”.
Yksityiselämä.
Hagelbergin puoliso on kuvataiteilija ja sarjakuvataiteilija Katja Tukiainen.
OGC Nice

OGC Nice (lyh. OM) on ranskalainen jalkapalloseura Nizzasta. Seura pelaa Ranskan korkeimmalla sarjatasolla Ligue 1:ssä. Seura on perustettu vuonna 1904. Seuran kotikenttä on Allianz Riviera.
OGC Nice on yksi Ranskan menestyneimmistä jalkapalloseuroista neljällä kansallisella mestaruudella ja kolmella Ranskan cupin voitolla. Lyhenne OGC tulee sanoista Olympique Gymnaste Club, joka juontaa juurensa seuran perustamisajoilta, jolloin seura tunnettiin nimellä Gymnaste Club de Nice.
Historia.
OGC Nice oli yksi Ranskan jalkapalloliigan 20 perustajajäsenestä, kun liiga perustettiin vuonna 1932.
Seuran valmentajana aloitti kesällä 2009 Didier Ollé-Nicolle, joka seurasi tehtävää pitkään hoitanutta Frédéric Antonettia. Menestys Ollé-Nicollen johdolla ei ollut järin mairittelevaa ja Nice vajosi putoamiskamppailuun. Seurajohto sai lopulta tarpeekseen ja erotti Ollé-Nicollen maaliskuun puolivälissä 2010. Seura majaili tuossa vaiheessa liigassa sijalla 17, vain viisi pistettä putoamisviivan yläpuolella. Seuran valmennusvastuun ottivat urheilutoimenjohtaja Éric Roy, nuorten akatemian johtaja René Marsiglia ja nuorten valmentaja Frédéric Gioria. Royn johdolla Nice säilytti paikkansa pääsarjassa. 
Kesällä 2012 Claude Puelista tuli Nicen päävalmentaja. Kokeneen Puelin johdolla Nice nappasi yhden historiansa parhaista sijoituksista liigassa ollen kaudella 2012–2013 neljäs. Sijoituksen myötä Nice pääsi Eurooppa-liigan pudotuspelikierrokselle.
Edustusjoukkue.
"Päivitetty 5. elokuuta 2021."