tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lo-Type

Lo-Type on Louis Oppenheimin suunnittelema kirjaintyyppi, jonka Bertholdin kirjasinvalimo julkaisi vuonna 1914. Sen nimi oli alun perin Lo-Schrift, ja sen muotokielessä on viitteitä jugendiin. Vuonna 1980 Erik Spiekermann piirsi Bertholdin taiteellisen johtajan Günter Gerhard Langen valvonnassa kirjaintyypin uudestaan vanhojen mallipiirrosten perusteella. Spiekermann lisäsi kirjainperheeseen myös normaalin leikkauksen. Spiekermannin piirtämät versiot digitoitiin ja muokattiin fonteiksi Bertholdin kehittämiin valoladontalaitteisiin. 
Suuri x-korkeus, omalaatuiset muodot ja rosoiset ääriviivat tekevät tästä kirjaintyypistä erikoislaatuisen ja huomiota herättävän. Se sopii hyvin mainoksiin ja julisteisiin.
Yhdysvaltain Yhdistyneiden kansakuntien suurlähettiläs

Yhdysvaltain Yhdistyneiden kansakuntien suurlähettiläs () on Yhdysvaltain edustaja Yhdistyneissä kansakunnissa. Virka perustettiin 21. joulukuuta 1945. Nykyinen suurlähettiläs Michael Waltz aloitti virassaan 21. syyskuuta 2025.
Viranhaltijan kauden pituutta ei ole erikseen määritelty, vaan sen katsotaan jatkuvan nimityshetkestä toistaiseksi eli ns. presidentin tahdosta (). 
Vuonna 2018 presidentti Donald Trump päätti, ettei suurlähettiläs ole enää ministerin arvoinen virka maan hallituksessa. Hän ilmoitti asiasta Nikki Haleyn erotessa virasta. Joe Bidenin nimitettyä Linda Thomas-Greenfieldin virkaan helmikuussa 2021, suurlähettiläästä tehtiin jälleen ministerin arvoinen viranhaltija.
Italian europarlamenttivaalit 2019

Vuoden 2019 europarlamenttivaalit järjestettiin Italiassa 26. toukokuuta 2019. Maasta valittiin 73 edustajaa europarlamenttiin.
Vaalien ylivoimainen voittaja oli Pohjoisen liitto, joka yhdessä toisen nationalistisen puolueen, Viiden tähden liikkeen, kanssa sai yli 50 % äänistä. Pohjoisen liiton vaalitulos ylitti ennusteet, joiden mukaan puolue olisi saanut 27–31 % äänistä. 
Tulokset.
Italian europarlamenttivaalien 2019 tulokset
! colspan="2" rowspan="2" style="text-align:left;"| Puolue
! colspan="2" rowspan="2" style="text-align:left;"| Europuolue
! colspan="3"| Äänet
! colspan="2"| Paikat
! width="75"| Ääniä
! width="30"|%
! width="40"|+/–
! width="30"| Paikat
! width="30"|+/–
Lähde: Italian vaaliviranomainen
Zuzana Růžičková

Zuzana Růžičková (14. tammikuuta 1927 Plzeň – 27. syyskuuta 2017 Praha) oli tšekkiläinen cembalisti.
Růžičková syntyi varakkaaseen juutalaisperheeseen ja kärsi lapsuudessaan tuberkuloosista. Hänen ensimmäinen soittimensa lapsena oli piano. Hänellä oli tarkoituksenaan opiskella Wanda Landowskan johdolla, mutta natsimiehitys esti aikeen toteutumisen. Růžičková joutui viettämään aikaansa Theresienstadtissa, Auschwitzissä ja Bergen-Belsenissä, tekemään pakkotyötä Hampurissa ja toisen maailmansodan jälkeen vielä kommunistihallinnon antisemitismin uhriksi Tšekkoslovakiassa. Siirto Theresienstadtiin tapahtui kolme vuotta natsimiehityksen alkamisen (1939) jälkeen. Siellä tulevan cembalistin isovanhemmat ja isä kuolivat. Hän sairastui paiseruttoon Bergen-Belsenin tuhoamisleirillä, jonne joutui vuonna 1945. Häntä neuvottiin jättämään haaveet musiikkiuran suhteen, mutta hän jatkoi harjoittelua 12 tunnin ajan päivittäin korvatakseen menettämänsä ajan. 
Kansainvälisen läpimurtonsa Růžičková teki vuonna 1956, jolloin hän sai kansainvälisen ARD-musiikkikilpailun voiton Münchenissä. Vuosina 1965–1975 hän levytti ensimmäisenä soittajana Johann Sebastian Bachin kokonaistuotannon kosketinsoittimelle. Růžičková kertoi vielä vuonna 2016 olleensa kiitollinen Bachille, jonka katsoi suuresti edistäneen hänen toipumistaan sodanaikaisista kokemuksistaan. Růžičkován opiskelijoiden joukossa oli Mahan Esfahani.
Růžičková lopetti julkisen esiintymisen vuonna 2006. Samoihin aikoihin hän jäi leskeksi miehensä, säveltäjä Viktor Kalabisin kuoleman yhteydessä. Hän kaipasi myöhemminkin esiintymisiä, mutta vuonna 2016 hänen kätensä olivat huonossa kunnossa ja hän oli kärsinyt syöpätaudista, johon oli saanut kemoterapiaa. Bach-kokonaislevytykset kuitenkin julkaistiin uudelleen cembalistin 90-vuotisjuhlan kunniaksi, ja häntä koskeva dokumentti oli tällöin tulossa.
Růžičková kuoli keuhkokuumeeseen.
Zalmay Khalilzad

Zalmay Mamozy Khalilzad (‎, s. 22. maaliskuuta 1951 Mazar-i-Sharif, Afganistan) on afganistanilais-yhdysvaltalainen diplomaatti, joka on toiminut Yhdysvaltain ulkoministeriön erikoislähettiläänä Afganistanissa 5. syyskuuta 2018 lähtien, jolloin presidentti Donald Trumpin ulkoministeri Mike Pompeo nimitti hänet tehtävään. Lokakuussa 2021 Khalilzad ilmoitti jättävänsä tehtävänsä Afganistanissa.
George W. Bushin hallinnossa hän toimi Yhdysvaltain YK-suurlähettiläänä huhtikuusta 2007 tammikuuhun 2009, jolloin Barack Obaman nimittämä Susan Rice korvasi hänet. Tätä ennen hän toimi suurlähettiläänä Afganistanissa vuosina 2003–2005 ja Irakissa 2005–2007. Vuonna 2017 Khalilzad oli yksi Donald Trumpin ulkoministeriehdokkaista. 
Khalilzad on republikaanipuolueen jäsen.
Yksityiselämä.
Khalilzad on sunni-muslimi ja etninen pataani. Hän puhuu viittä kieltä: paštoa, daria, arabiaa, englantia ja urdua. Khalilzad on naimisissa kirjailija ja analyytikko Chryl Benardin kanssa. Pariskunnalla on kaksi lasta; Alexander ja Maximilian.
Olof Mustelin

Sven Olof Axel Mustelin (27. huhtikuuta 1924 Turku – 14. helmikuuta 1999 Helsinki) oli ylikirjastonhoitaja, joka sai professorin arvonimen.
Olof Mustelinin vanhemmat olivat diplomi-insinööri Bruno Magnus Mustelin ja Edit Helsingius ja puoliso vuodesta 1958 Kerstin Elisabet Westerlund. Mustelin tuli ylioppilaaksi 1942 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1948 ja lisensiaatiksi 1953. Filosofian tohtoreiksi hän väitteli 1959 tutkimuksella "Studier i finländsk historieforskning 1809–1865". Mustelin oli Åbo Akademin kirjastovirkailija 1945–1955, amanuenssi 1955–1958, alikirjastonhoitaja 1951–1954, pohjoismaisen historin dosentti 1957–1966, aate- ja oppihistorian dosentti vuodesta 1966 ja kirjastotieteen ja informatiikan dosentti vuodesta 1980. Mustelin aloitti kirjastotieteen opetuksen Turussa. Korkeakoulun ylikirjastonhoitaja hän oli 1966–1980. Valtion humanistisen toimikunnan nuorempana tutkijana Mustelin toimi 1963–1966. Hän oli "Finsk Tidskrift" -aikakauskirjan päätoimittaja 1958–1968. Mustelin oli erittäin tuottelias kirjoittaja, joka julkaisi muun muassa useita elämäkertoja, kuten Nathanael Gerhard af Schulténista (1964), Hjalmar Neiglickistä (1966) ja Nils Ludvig Arppesta (1969), sekä historiikkeja. Hänen bibliografiansa 1942–1998 sisältää yhteensä 558 numeroa. Professorin arvonimen Mustelin sai vuonna 1982.
Miroslav Srnka

Miroslav Srnka (s. 23. maaliskuuta 1975 Praha) on tšekkiläinen säveltäjä. Hän opiskeli vuosina 1993–1999 musiikkitiedettä Kaarlen yliopistossa, teki vuosina 1995–1996 opintomatkan Berliinin Humboldt-yliopistoon ja opiskeli vuosina 1998–2003 sävellystä Prahan esittävien taiteiden akatemiassa Milan Slavickýn johdolla. Hän sai Gideon Klein -palkinnon vuonna 2001 ja suoritti samana vuonna vielä opintoja Pariisin konservatoriossa. Vuonna 2009 Srnka sai Ernst von Siemens -säveltäjäpalkinnon ja Wilfried–Steinbrenner-säätiön palkinnon.
Srnkan kamariooppera "Make No Noise" kantaesitettiin Baijerin valtionoopperassa Münchenissä vuonna 2011. Samassa paikassa kantaesityksensä sai hänen oopperansa "South Pole. A dual opera in two parts" vuonna 2016. Sen supistettu versio kantaesitettiin tämän jälkeen Darmstadtin valtionteatterissa. Muita Srnkan teoksia ovat "moves 03" (kantaesittäjät: Nizzan filharmoninen orkesteri, Pierre-André Valade) ja pianokonsertto, jonka ensimmäisen esityksen Tšekissä pitivät Nicholas Hodges ja Tomáš Netopilin johtama Prahan radion sinfoniaorkesteri.
Facundo Campazzo

Facundo Campazzo (s. 23. maaliskuuta 1991 Córdoba) on argentiinalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä. Hän on pelannut urallaan kotimaassaan ja Espanjan pääsarjassa, pisimpään Real Madridissa ja on voittanut kummankin maan mestaruuksia ja lukuisia henkilökohtaisia palkintoja. Campazzo on myös pitkäaikainen Argentiinan maajoukkuepelaaja ja on saavuttanut maajoukkueessa muun muassa hopeaa Kiinan MM-kilpailuista 2019.
Elämä ja ura.
Seurajoukkueet.
Campazzo pelasi vuodet 2008–2014 kotimaansa Peñarolissa jossa voitti muun muassa Argentiinan mestaruuden vuosina 2010, 2011, 2012 ja 2014 ja Argentiinan cup-mestaruuden vuonna 2010. Hänet valittiin Argentiinan pääsarjan loppuottelujen arvokkaimmaksi pelaajaksi vuosina 2012 ja 2014.
Vuonna 2014 Campazzo siirtyi kolmivuotisella sopimuksella Espanjan pääsarjajoukkue Real Madridiin. Campazzon aikana Real Madrid on menestynyt muun muassa voittamalla Espanjan mestaruuden vuosina 2015, 2018 ja 2019, Espanjan cup-mestaruuden vuonna 2015 ja Espanjan supercupin mestaruuden vuosina 2014 ja 2018. Vuonna 2019 Campazzo valittiin Espanjan pääsarjafinaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi ja sarjan kauden ykköstähdistöviisikkoon. Real Madrid pelasi myös yksityistä Euroliigaa, jonka mestaruuden seura ja Campazzo voittivat vuosina 2015 ja 2018.
Maajoukkue.
Campazzo on edustanut Argentiinan miesten maajoukkuetta yli vuosikymmenen ajan. Maajoukkueessa Campazzo on saavuttanut muun muassa MM-hopeaa Kiinassa 2019 ja kolme mitalia Amerikan-mestaruuskilpailuista. Lisäksi hän on kuulunut Argentiinan kokoonpanoon muun muassa Lontoon kesäolympialaisissa 2012, Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 ja Espanjan MM-kilpailuissa 2014.
Nororousku

Nororousku ("Lactarius hysginoides") on Suomessa kasvava rouskulaji. Se kasvaa pääasiassa tuoreilla sekä lehtomaisilla kankailla. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi (LC).
Cannon Fodder 2

Cannon Fodder 2 on Sensible Softwaren kehittämä ja Virgin Interactiven julkaisema ammuntapeli. Peli julkaistiin vuonna Amigalle ja DOS:lle.
Pelin edeltäjä on "Cannon Fodder". 
Kehitys.
Pelin on suunnitellut Stuart Campbell, joka oli aiemmin peliarvostelija "Amiga Power" -lehdelle.
Vastaanotto.
Peli on saanut "Amiga Format" -lehden arvostelussa arvosanaksi 90%.
Nicolás Laprovíttola

Nicolás Laprovíttola (s. 31. tammikuuta 1990 Morón) on argentiinalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä. Hän on pelannut urallaan muun muassa Argentiinan, Brasilian, Espanjan ja Venäjän pääsarjoissa sekä lyhyesti NBA:ssa. Laprovíttola on voittanut urallaan muun muassa kaksi Brasilian mestaruutta, ja hänet valittiin vuonna 2019 Espanjan pääsarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi sekä sarjan ykköstähdistöviisikkoon. Hän on saavuttanut myös Espanjan pääsarjan kori- ja syöttökuninkuudet. Laprovíttola on pitkäaikainen Argentiinan maajoukkuepelaaja ja on saavuttanut maajoukkueessa muun muassa hopeaa Kiinan MM-kilpailuista 2019.
Elämä ja ura.
Seurajoukkueet.
Laprovíttola aloitti ammattilaisuransa kotimaansa Club Atlético Lanúsissa ja vuosina 2013–2015 brasilialaisessa Flamengossa jossa voitti muun muassa Brasilian mestaruuden vuosina 2014 ja 2015. Vuonna 2015 Laprovíttola siirtyi Eurooppaan pelaten lyhyesti Liettuan pääsarjassa ja kahdesti Espanjan pääsarjassa: vuonna 2016 hän pelasi 18 ottelua myös NBA:ssa San Antonio Spursissa.
Kauden 2017–2018 Laprovíttola edusti venäläistä BK Zenit Pietaria, josta hänet lainattiin espanjalaiseen Joventut Badalonaan ja jossa hän pelasi koko sarjan korkeimmalla 6,9 korisyötön keskiarvolla. Seuraavan kauden Laprovíttola pelasi Joventutissa tehden läpimurtonsa Euroopassa: hänet valittiin Espanjan pääsarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi ja kauden ykköstähdistöviisikkoon. Hän voitti myös sarjan korikuninkuuden 17,2 pisteen ottelukeskiarvolla. Kesällä 2019 Laprovíttola siirtyi Real Madridiin.
Maajoukkue.
Laprovíttola on edustanut myös Argentiinan miesten maajoukkuetta. Maajoukkueessa Laprovíttola on saavuttanut muun muassa MM-hopeaa Kiinassa 2019 ja kolme mitalia Amerikan-mestaruuskilpailuista. Lisäksi hän on kuulunut Argentiinan kokoonpanoon muun muassa Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 ja Espanjan MM-kilpailuissa 2014.
Kōshi

Kōshi () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Kumamoton prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Kumamoton tasangolla aivan Kumamoton suurkaupungin koillispuolella. Kōshin eteläosa on kaupungistunut ja liittyy saumattomasti Kumamoton kaupunkialueeseen, pohjoisosat ovat hedelmällistä maatalousmaata, jolle on aikojen kuluessa kasautunut läheisen Aso-tulivuoren tuhkaa. Kaupungissa on 62 586 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 53,19 neliökilometriä.
Kaupungin alueella sijainnut Takaban linna oli Kamakura-kaudelta lähtien merkittävä poliittinen keskus. Nykyisin siitä on jäljellä vain rauniot. Kaupunkioikeudet Kōshille myönnettiin vuonna 2006, kun aiempi Kōshin maaseutukaupunki ja Nishigōshin maaseutukaupunki liitettiin toisiinsa. Kaupungin eteläosissa on Kumamotoon kytkeytynyttä teollisuutta, pohjoisosissa viljellään esimerkiksi vihanneksia ja hedelmiä, tupakkaa ja riisiä sekä tuotetaan maitoa ja lihaa. Kaupungissa on myös paljon maatalouteen liittyvää tutkimusta.
Kōshia palvelee Kumamoto-rautateiden Kikuchi-linja.
Hemileccinum

Hemileccinum on Boletaceae-heimoon kuuluva sienisuku, joka muodostettiin, kun muista suvuista, esimerkiksi kivitateista erotettiin lajeja DNA-tutkimusten perusteella.
Lajeja.
Sukuun kuuluu viisi lajia.
Olli Ojanaho

 
Olli Ojanaho (25. helmikuuta 1997) on suomalainen suunnistaja. 
Suunnistuksen nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Ojanaho voitti vuosina 2015–2017 kuusi kultaa, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia. 
Aikuisten MM-kilpailuihin Ojanaho osallistui vuonna 2017: hän oli keskimatkalla 27. Seuraavalla kaudella hän jätti MM-kilpailut väliin ja ilmoitti harjoitelleensa suunnistusta liikaa. Kilpailemista kaudella 2019 haittasi nilkkavamma.
Flims Flaaxin MM-kilpailussa 2023 Ojanaho saavutti viestissä hopeaa ja pitkällä matkalla pronssia.
Ojanaho saavutti pitkän matkan SM-kultaa vuonna 2020.
Ojanaho on edustanut vuodesta 2017 Helsingin Suunnistajia ja sitä ennen Rovaniemellä asuessaan Ounasvaaran Hiihtoseuraa.
Olivebank

Olivebank oli suomalainen Gustaf Eriksonin varustamon nelimastoinen teräsparkki, joka osui merimiinaan Pohjanmerellä Doggermatalikolla toisen maailmansodan alkuvaiheissä 8. syyskuuta 1939. Laivan päällikkö Carl Valfrid Granith (s. 1895) ja 13 miestä kuoli onnettomuudessa, seitsemän miestä pelasti paikalle tullut tanskalainen troolari.
"Olivebank" oli painolastissa matkalla Walesin Barrysta kohti Maarianhaminaa, kun se osui 8. syyskuuta kello 14:05 miinaan Pohjanmerellä. Seitsemän miehistön jäsentä onnistui kiipeämään keulamärssyyn, joka jäi laivan upottua merenpinnan yläpuolelle. Tanskalainen troolari "Talona" pelasti heidät 10. syyskuuta kello 8 ja vei heidät Tanskan Esbjergiin.
"Olivebankin" oli rakentanut Mackie &amp; Thompson Glasgowssa Skotlannissa vuonna 1892 Bank Line (Andrew Weir &amp; Co.)-varustamolle. Laivan vetoisuus oli 2 795 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 4 400 tonnia kuollutpainoa. Pituus oli 102,45 metriä, leveys 13,50 metriä ja syväys 7,46 metriä. Ahvenanmaalle "Olivebank" ostettiin Norjasta 1924. Se oli myös koululaivana ja kuljetti pääasiassa vehnälasteja Australiasta Eurooppaan sekä myös guanoa, kivihiiltä ja puutavaraa. Viimeisen vehnälastinsa se toi 1939 Australian Port Victoriasta Queenstownin kautta Walesin Barryyn, josta alus sitten lähti painolastissa Suomeen. Hylky löytyi 28. kesäkuuta 1996. "Olivebankin" sisarlaiva oli 1892 valmistunut "Cedarbank".
Rivieditori

Rivieditori on tietokoneella käytettävä tekstieditori, jollaisia käytettiin ennen kuin kehitettiin näyttöpohjaisia editoreita kuten vi. Rivieditoria käytettiin teleprintterillä (tulostin, jossa on näppäimistö) ilman näyttöä ja ilman mahdollisuutta siirtää kohdistinta dokumentissa.
Rivieditoreissa oli "komentomoodi", jolla voitiin sijoittaa, poistaa ja muokata (merkkijonon korvaamisella) rivejä, sekä "syöttömoodi", joka oli ainoa tapa lisätä uutta tekstiä.
Ennen Emacsin kehittämistä Multics-alustalla oli neljä tekstieditoria yleisessä käytössä, joista kaksi oli rivieditoreja: edm ja qedx.
Association des lettrés du Soudan

Association des lettrés du Soudan, myöhemmin Foyer du Soudan) oli Ranskan Sudanin ensimmäinen afrikkalainen kansalaisjärjestö.
Mamby Sidibén Bamakossa vuonna 1937 perustama "Association des lettrés du Soudan" oli muodollisesti epäpoliittinen yhdistys, joka toimi ranskalaisen siirtomaavallan kouluttaman afrikkalaisen sivistyneistön yhdyssiteenä ja keskustelufoorumina. Sen jäseniä olivat muun muassa Sudanin liiton myöhemmät johtajat Mamadou Konaté ja Modibo Keïta. Puitteet yhdistyksen toiminnalle antoi ranskalaisten kansanrintaman kannattajien Amis du rassemblement populaire du Soudan français -järjestön Bamakoon perustama ”kansantalo” Maison du peuple.
Foyer du Soudanin toiminta käynnistui uudelleen toisen maailmansodan jälkeen. Se otti haltuunsa monia Maison du peuplen aikaisempia tehtäviä ja toimi osin päällekkäisten kansalaisjärjestöjen yhteenliittymänä. Yhdistyksen poliittiset tehtävät siirtyivät vuonna 1946 Sudanin liitolle.
Petina Gappah

Petina Gappah (s. 1971 Sambia) on zimbabwelainen kirjailija ja asianajaja, jonka esikoisteos, novellikokoelma "Tanssimestari ja muita tarinoita Zimbabwesta" julkaistiin vuonna 2009. Hän on kirjoittanut sen jälkeen muun muassa romaanit "Muistojen kirja" ja "Pimeydestä loistaa valo".
Elämä.
Nuoruus ja opiskelu.
Petina Gappah syntyi vuonna 1971 Sambiassa, mihin hänen vanhempansa olivat töiden perässä muuttaneet Rhodesiasta, missä mustaihoisten oli vaikea saada töitä. Perhe palasi Rhodesiaan, kun Petina oli yhdeksän kuukauden ikäinen. Perhe asui Rhodesiassa mustille tarkoitetussa townshipissä. Zimbabwen itsenäistyttyä he muuttivat Harareen asuinalueelle, joka oli aiemmin tarkoitettu vain valkoihoisille. Petina oli koulunsa ensimmäisiä mustaihoisia oppilaita.
Gappah halusi jo nuorena kirjailijaksi ja toimittajaksi, mutta hänen isänsä toivoi tyttärestään asianajajaa. Gappah opiskelikin oikeustiedettä Zimbabwen yliopistossa. Hän muutti vuonna 1995 Itävaltaan, missä hän suoritti kansainvälisen kauppaoikeuden tohtorintutkintoa. Samalla hän teki maisteriopintoja Cambridgen yliopistossa.
Asianajajana ja kirjailijana.
Gappahin ensimmäinen työ valmistumisensa jälkeen oli Maailman kauppajärjestö WTO:n vetoomuselimessä, mikä on tuomioistuin, mihin valtioiden väliset kauppaerimielisyydet viedään viimeisenä. Gappahin tehtäviin kuului lähinnä tuomioiden laatimisen avustaminen. Hän on kertonut, että tehtävän ansiosta hän oppi kirjoittaman selkeää ja tarkkaa kieltä. Gappah siirtyi vuonna 2002 WTO-lakiaputoimiston asianajajaksi. Hänen tehtävänään oli toimistossa avustaa WTO:n riitojen selvittämisessä sekä antaa lakitieteellisiä mielipiteitä ja opetusta WTO:hon liittyvästä laista.
Gappah oli haaveillut pitkään kirjoittamisesta, mutta hän ei ollut omien sanojensa mukaan löytänyt omaa ääntänsä. Gappahin mukaan käännekohta oli hänen vuonna 2006 kirjoittamansa tarinansa. Seuraavien 18 kuukauden aikana hän kirjoitti 22 tarinaa. Gappah teki julkaisusopimuksen Faberin kanssa sen jälkeen, kun eräs agentti oli nähnyt hänen tarinansa Prospect-lehdessä. Gappahin esikoisteos "Tanssimestari ja muita tarinoita Zimbabwesta" julkaistiin vuonna 2009. Se oli kansainvälisesti kehuttu kirja, ja Gappah palkittiin muun muassa Guardianin esikoiskirjapalkinnolla.
Gappahin ensimmäinen romaani oli vuonna 2015 julkaistu "Muistojen kirja", jossa kerrotaan albiinonaisesta Memorystä, jonka sanotaan murhanneen ottoisänsä. Gappahin kiinnostus lakiin ja oikeudenmukaisuuteen tulee selvästi ilmi vuonna 2016 julkaistussa novellikokoelmassa "Rotten Row". Gappah oli vuoden 2017 Berliinissä Berliner Künstlerprogramm des DAADin residenttitaiteilijana, missä hän kirjoitti valmiiksi romaaninsa "Pimeydestä loistaa valo" (2019). Siinä Gappah käsittelee Afrikan tuntematonta siirtomaahistoriaa ja kertoo kuolleen tutkimusmatkailija David Livingstonen ruumista läpi Afrikan kantaneita afrikkalaisista.
Gappah muutti Berliinistä Harareen, missä hän toimi tammikuusta 2018 elokuulle 2019 Zimbabwen uuden hallinnon kansainvälisen kaupan ja sijoitusten neuvonantajana.
Steckborn

Steckborn on kunta Koillis-Sveitsissä Thurgaun kantonissa. Siellä on vajaat 4 000 asukasta.
Sijainti.
Steckborn sijaitsee Bodenjärven läntisen osan Unterseen etelärannalla noin 10 kilometriä Kreuzlingenistä länteen ja 25 kilometriä Winterthurista koilliseen.
Liikenne.
SBB:n rautatie Schaffhausenista Kreuzlingeniin kulkee Unterseen etelärantaa seuraille Steckbornin kautta.
Talous.
Steckborn on ompelukonevalmistaja Berninan kotipaikka, jossa toiminta alkoi 1800-luvun lopulla ja jatkuu edelleen.
Ampola

Ampola () on kylä Sauvossa, Varsinais-Suomessa.
Sijainti ja maantiede.
Kylä sijaitsee Sauvon kaakkoisosassa. Se rajautuu etelässä Sauvon ja Kemiönsaaren kunnat erottavaan salmeen, joka Ampolan kohdalla on nimeltään Lappdalsfjärden. Muilta suunnilta Ampola rajautuu Kimmolan, Hovilan ja Varstalan kylien ranta-alueisiin. Suurin peltoalue sijaitsee kylän pohjoisosissa.
Historia.
Kylä kuului Ruonankartanon läänin Ambölen verokuntaan. Siihen kuului vuonna 1540 kaksi kruununtilaa, Ylistalo eli Oppgården ja Alastalo eli Nedergården. Näistä Alastalo autioitui vuonna 1621 ja otettiin uudelleen viljelykseen vuonna 1643. Kristiina Horn osti tilan kruunulta rälssiksi vuonna 1647, ostaen samana vuonna myös Ylistalon, joka oli samalla vuosikymmenellä määrätty laivaston palkkatilaksi. Molemmat tilat palautuivat kruunulle 1700-luvun alussa. Vuonna 1763 Ylistalon osti itselleen perintötilaksi talon silloinen lampuoti. Samana vuonna myös Alastalo ostettiin perinnöksi.
1774 Ampolassa suoritettiin isojako. Tuolloin kylän kumpikin kantatila sijaitsi lähekkäin nykyisen, 1760-luvulla valmistuneen Ylistalon päärakennuksen koillispuolella. Siitä tuli myöhemmin kantatilojen yhdistymisen seurauksena syntyneen Ampolan tilan päärakennus.
Louhela (Sauvo)

Louhela () on kylä Sauvossa, Varsinais-Suomessa. Se sijaitsee kunnan keskiosissa.
Historia.
Birkkärrin yksinäistila kuului Ruonankartanon läänin Lattmarkin verokuntaan. Kristina Horn osti sen rälssiksi vuonna 1647. KMyöhemmin tilasta tuli perintötila. Vuonna 1774 kylässä suoritettiin isojako. Talon tontti sijaitsi tuolloin sata metriä luoteeseen nykyisestä paikasta. Tavallaan tila sijaitsee yhä isojaon aikaisella tontillaan, sillä vanhalla paikalla sijaitsee nykyisin navetta ja muita ulkorakennuksia.
Jaan Malin

Jaan Malin (s. 30. joulukuuta 1960 Tartto, Viro) on virolainen runoilija. Hän on opiskellut Tarton yliopistossa viron kieltä ja folkloristiikkaa. Hänen tuotantoonsa kuuluu useita runoteoksia. Lisäksi hän on toimittanut viroksi pakolaisrunoilija Ilmar Laabanin teoksen "Sanasylysten systeemit" ja palindromikirjan "Eludrooge ego-ordule". Äänirunoilijana hän käyttää kirjailijanimeä Luulur. Malin on myös näyttelykuraattori.
Lasten ja nuorten kulttuurikeskus ARX

Lasten ja nuorten kulttuurikeskus ARX tarjoaa kulttuuri- ja taidesisältöjä lapsille, nuorille ja lapsiperheille sekä päivähoidolle ja kouluille. Lastenkulttuuriin keskittynyt kulttuurikeskus sijaitsee Hämeenlinnassa Verkatehtaan alueella. Keskuksella on toimintaa on ARX-talon lisäksi ympäri Hämeenlinnan seutua, myös Hattulan ja Janakkalan alueella, sekä Riihimäellä.
ARX aloitti toimintansa kehittämishankkeena vuonna 2003. Opetusministeriö käynnisti silloin lastenkulttuurin Taikalamppu-verkoston Suomeen. Hämeenlinna haki jäsenyyttä ja sai koko verkoston vetovastuun. Taikalamppu verkoston pohjalta syntyi vuonna 2015 Suomen lastenkulttuurikeskusten liitto, jonka jäsen ARX on. 
Lasten ja nuorten kulttuurikeskus ARX koordinoi seudullista kulttuurikasvatussuunnitelmaa eli Kulttuuripolkua ja vastaa Suomen vanhimman monitaiteisen lastenfestivaalin Hippaloiden järjestämisestä. ARXin suojissa toimii myös kuvataiteen ja käsityön aloilla taiteen perusopetusta antava lasten ja nuorten kuvataidekoulu Aimokoulu.
Keltanukkatatti

Keltanukkatatti ("Suillellus gabretae", syn. "Boletus gabretae") on loimutattien sukuun kuuluva sienilaji. Suomessa se on puutteellisesti tunnetuksi lajiksi (DD) luokiteltu sieni. Sen syötävyydestä ei ole varmuutta.
The New Barbarians

The New Barbarians oli englantilainen rockyhtye, joka toimi vuonna 1979. Yhtyeen perusti The Rolling Stones -kitaristi Ron Wood, joka oli samana vuonna julkaissut soololevynsä "Gimme Some Neck". Muut jäsenet olivat Stones-kitaristi Keith Richards, bassokitaristi Stanley Clarke, kosketinsoittaja Ian McLagan, rumpali Ziggy Modeliste ja saksofonisti Bobby Keys. Laulusolisteina toimivat Wood ja Richards. Yhtye sai nimensä Neil Youngin kutsuttua sen jäseniä pelkiksi barbaareiksi. "New" lisättiin, koska Barbarians-niminen yhtye oli jo olemassa.
Yhtye soitti ensimmäisen konserttinsa Kanadan Torontossa 22. huhtikuuta 1979 The Rolling Stonesin lämmittelijänä. Toista konserttia Kanadassa seurasi 18 konserttia käsittänyt Yhdysvaltain-kiertue. Konserttien kappalelistaan kuului Ron Woodin omaa tuotantoa, vanhempaa rock and rollia, bluesia ja countrya sekä joitain Rolling Stonesin kappaleita.
Jotkut yhtyeen promoottorit mainostivat konsertteja väittämällä, että niissä nähtäisiin vierailevia tähtiä kuten Mick Jagger, Bob Dylan ja Jimmy Page. Milwaukeessa syttyneen yleisömellakan yhteydessä poliisi pidätti 81 pettynyttä katsojaa. Vaikka konserteissa oli hyvin yleisöä, kiertue ei tuottanut voittoa, sillä yhtye eleli hyvin tuhlaavaisesti.
Amerikasta palattuaan yhtye esiintyi vielä Knebworthin rockfestivaalilla elokuussa 1979 Led Zeppelinin lämmittelijänä. Sen jälkeen yhtyeen jäsenet palasivat kukin omille urilleen.
Yhtye ei julkaissut toimintansa aikana yhtään studioalbumia. Vuonna 2006 Ron Woodin levymerkki Wooden Records julkaisi taltioidusta konserttimateriaalista tupla-CD:n "Buried Alive: Live in Maryland".
I, the Mask

I, the Mask on ruotsalaisen metalliyhtye In Flamesin 13. studioalbumi. Se julkaistiin 1. maaliskuuta 2019.
Josef Weidinger

Josef "Joschi" Weidinger (25. huhtikuuta 1923 Wien – 26. kesäkuuta 2002 Wien) oli itävaltalainen nyrkkeilijä, jonka ammattilaisura ajoittui toisen maailmansodan päättymisen jälkeiseen aikaan joulukuusta 1945 marraskuuhun 1952. Urallaan hän saavutti avoimeksi jääneen raskaan sarjan ammattinyrkkeilyn Euroopan mestaruustittelin kesäkuussa 1950 voitolla Ranskan Stephane Olekista ja menetti maaliskuussa 1951 Englannin Jack Gardnerille.
Joschi Weidinger aloitti ammattilaisuransa joulukuussa 1945. Sodan jälkeisen ajan kilpailuareenat olivat Itävallassa, Ranskassa, Englannissa, Tanskassa ja Ruotsissa. Syyskuussa 1948 hän siirtyi Yhdysvaltoihin, sillä ura oli ollut nousujohtoinen 12 peräkkäisellä voitolla toukokuussa 1947 alkaen. Hänen siirtymistään Yhdysvaltoihin avusti entinen mestarinyrkkeilijä Jack Dempsey. Yhdysvalloissa hän käytti nimeä Jo Weidin ja otteli kaikkiaan kahdeksan ottelua, joista tuli neljä voittoa ja neljä tappiota.
Weidinger palasi pian Itävaltaan ja otteli muun muassa syyskuussa 1949 entisen mestarin Heinz Lazekin uran päätösottelussa voittaen entisen mestarin. Englantilainen Bruce Woodcock oli luopunut Euroopan mestaruustittelistään, ja niinpä Weidinger oli yksi mahdollinen nyrkkeilijä avoimen mestaruustittelin hallitsijaksi. Ratkaiseva ottelu käytiin Wienissä Weidingerin ja Ranskan Stephane Olekin välillä Prater-stadionilla 35 000 katsojan edessä. Weidinger voitti ottelun pistein ja oli uusi raskaansarjan Euroopan mestari. Weidinger puolusti titteliään englantilaista Jack Gardneria vastaan maaliskuussa 1951 Lontoossa menettäen tittelin pistetappiolla. 
Weidinger jatkoi uraansa vielä 1,5 vuotta. Hän otteli tunnettujen ja aikansa vahvojen eurooppalaisnyrkkeilijöiden kanssa, kuten belgialaisen Karel Sysin, saksalaisen Hein ten Hoffin ja walesilaisen Tommy Farrin. Hän hävisi kaikille edellä mainituille vastustajille. Weidingerin viimeinen ottelu oli marraskuussa 1952, jolloin hän kohtasi saksalaisen Hugo Salfeldin, jolle hän hävisi pistein. Uran päättämiseen johti Weidingerin saama silmävamma.
Uransa jälkeen Weidinger toimi Itävallan WBC:n alaisen ammattinyrkkeilyliiton puheenjohtajana ja varapuheenjohtajana.
Weidingerille myönnettiin vuonna 2002 Wienin kunniakansalaisuus, ja vuonna 2009 hänen kunniakseen nimettiin katu Wienissä nimellä Weidingergasse.
Judith Lang Zaimont

Judith Lang Zaimont (s. 8. marraskuuta 1945 Memphis, Tennessee) on yhdysvaltalainen säveltäjä ja pianisti.
Zaimont syntyi musikaaliseen perheeseen ja varttui New Yorkissa. Hän aloitti pianonsoiton opiskelun 5-vuotiaana, ja hänet hyväksyttiin 11-vuotiaana Juilliard Schoolin valmennusosastolle. Hän voitti teini-ikäisenä useita sävellyskilpailuja; hänen saamiensa palkintojen joukossa oli Broadcast Music Incorporatedin "Young Composer Award". Zaimont sai vuosina 1958–1964 Juilliard Schoolissa pianonsoiton opetusta Leland Thompsonilta. Sävellystä hänelle opettivat Queens Collegessa Hugo Weisgall sekä Columbian yliopistossa Otto Luening ja Jack Beeson. Saatuaan maisterin arvon hän lähti Pariisiin opiskelemaan André Jolivet'n johdolla orkestraatiota Debussy-stipendillä. Zaimont perusti teini-ikäisenä pianoduon siskonsa Dorisin kanssa. Yhdessä he kiersivät Yhdysvalloissa, levyttivät ja esiintyivät radiossa sekä televisiossa.
Zaimont päätti tämän jälkeen omistautua päätoimisesti sävellystyölle. Hänen varhaiset teoksensa (lähinnä vuotta 1980 varhaisemmalta ajalta) ovat pääasiassa vokaali- ja soolopianomusiikkia. Varhaisten pianosävellysten joukossa ovat muiden muassa "A Calendar Set" (1972–1978), "Two Rags" (1974), "La Fin de siècle" (nocturne, 1978) ja nelikätinen "Snazzy Sonata" (1972) sekä konsertto (1972). Myöhempään tuotantoon kuuluvat muiden muassa kolme sinfoniaa, lapsille suunnattu kamariooppera "Goldilocks and the Three Bears", oratoriot ja kantaatit. Osassa teoksista on alkuperäisamerikkalaisia ja juutalaisia teemoja. Zaimontin saamien palkintojen joukossa on ensipalkinto vuoden 1995 kansainvälisessä McCollin-säveltäjäkilpailussa ensimmäisestä sinfoniasta (kantaesittänyt Philadelphian orkesteri, 1996). Säveltäjän teoksia on esitetty laajalti Yhdysvalloissa sekä Euroopassa ja levytetty lukuisille levymerkeille, kuten Naxokselle.
Zaimont on opettanut Queens Collegessa, Peabody-instituutissa, Adelphin yliopistossa ja vuosina 1992–2005 sävellysprofessorina Minnesotan yliopistossa (Minneapolis). Hän loi ja päätoimitti kirjasarjan "The Musical Woman: An International Perspective". Hänen musiikistaan on tehty lukuisia väitöskirjoja.
Ratsastus kesäolympialaisissa 2020 – kenttäratsastuksen joukkuekilpailu

Kenttäratsastuksen joukkuekilpailu Tokion olympialaisissa 2020 kilpaillaan 30. heinäkuuta – 2. elokuuta Equestrian Parkilla ja Sea Forest Cross-Country Coursella. Kilpailuun osallistuu 15 joukkuetta.
Karsinnat.
Olympialaisiin pääsee 15 maata. Isäntämaa Japani saa kiintiöpaikan. Vuoden 2018 MM-kilpailuista pääsei kuusi parasta maata olympialaisiin. Muutoin karsintoja varten maat oli jaettu seitsemään maantieteelliseen alueeseen. Luoteis-Euroopan ja Lounais-Euroopan ryhmien karsintoina toimi vuoden 2019 EM-kilpailuista, joista pääsi kaksi joukkuetta kilpailuun. Keski- ja Itä-Euroopan ja Keski-Aasian paikka jaettiin erillisessä karsintapahtumassa. Amerikan kaksi paikkaa jaettiin Pan-Amerikan kisoissa 2019. Kaakkois-Aasian ja Oseanian sekä Afrikan ja Lähi-idän paikat jaettiin samassa karsintapahtumassa. Viimeinen paikka jaetaan kenttäratsastuksen Nation Cupissa 2019.
Pont-Avenin koulukunta

Pont-Avenin koulukunta (, ) oli Pont-Avenin kylässä ja sen lähialueilla Ranskan Bretagnessa toiminut taidemaalarien ryhmä, jonka johtohahmoja olivat Paul Gauguin, Émile Bernard ja Paul Sérusier. Ryhmä toimi 1880-luvun lopulta 1890-luvun alkuun. 
Paul Gauguin vieraili Pont-Avenissa ensimmäisen kerran vuonna 1886, ja toisella vierailukerralla vuonna 1888 hänen ympärilleen alkoi kerääntyä muita taiteilijoita. Pont-Avenin koulukunnan töille olivat tyypillistä puhtaat värit ja symbolistiset motiivit, jotka Gauguinin ja Bernardin myötä kehittyi edelleen syntetismin suuntaan. Muita ryhmään kuuluvia taiteilijoita olivat esimerkiksi Maurice Denis, Charles Laval, Charles Filiger, Émile Schuffenecker ja Meyer de Haan.
Pont-Avenin koulukunnasta erkani myöhemmin erikseen Nabis-ryhmä ().
Ratsastus kesäolympialaisissa 2020 – kenttäratsastuksen yksilökilpailu

Kenttäratsastuksen yksilökilpailu Tokion olympialaisissa 2020 kilpaillaan 30. heinäkuuta – 2. elokuuta Equestrian Parkilla ja Sea Forest Cross-Country Coursella. Kilpailuun osallistuu 65 ratsukkoa.
Karsinnat.
Olympialaisiin pääsee 60 ratsukkoa. Kaikki 15 joukkuekilpailuun pääsevää maata saa nimetä kolme ratsukkoa myös yksikkökilpailuun. Jäljelle jäävästä 20 paikasta 14 jaetaan FEI:n rankingin perusteella. Paikat on jaettu seitsemään maantieteelliseen alueeseen, joista jokaiselle myönnetään kaksi paikkaa. Yksi maa kuitenkin voi saada olympialaisiin korkeintaan yhden paikan. Viimeiset kuusi paikka jaetaan rankingin perusteella sille maalle, joka on korkeimmalla rankingissa. Rajoitteena on, että sama maa saa korkeintaan kaksi paikkaa.
Latanoprosti

Latanoprosti (C26H40O5) on prostaglandiinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä glaukooman ja korkean silmänpaineen hoitoon. Latanoprosti kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa latanoprosti on väritöntä nestettä. Yhdiste on optisesti aktiivista, ja sen kiertokyky asetonitriililiuoksessa on +31,6. Latanoprosti on prostaglandiini F2a:n analogi, ja sen vaikutus perustuu siihen, että se sitoutuu silmän sädelihaksen prostaglandiinireseptoreihin. Tällöin kammionesteen virtaus silmästä ulos kasvaa (niin kutsuttu uveoskleraalinen virtaus), ja silmänpaine alenee. Latanoprosti annostellaan tippana silmään kerran vuorokaudessa. Aine on aihiolääke ja hydrolysoituu silmässä vaikuttavaksi aineeksi latanoprostihapoksi. Yhdistettä voidaan käyttää yhdessä timololin kanssa. Latanoprostia käytetään glaukooman hoitoon myös koirilla.
Haittavaikutukset.
Latanoprosti on hyvin siedetty lääkeaine, mutta se voi aiheuttaa ärsytystä, esimerkiksi kutinaa. Muita mahdollisia haittavaikutuksia ovat silmien värin tummeneminen, silmäripsien pidentyminen ja kasvaminen silmämunaa kohden ja silmien ympäristön ihon tummeneminen.
Gore (albumi)

Gore on yhdysvaltalaisen alternative metal -yhtye Deftonesin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin marraskuussa vuonna 2016 Reprise Recordsin kautta. Albumi debytoi toisella sijalla Yhdysvaltojen Billboard 200 -listalla, mikä tekee siitä yhtyeen viidennen listan kärkikymmenikössä debytoineen albumin ja korkeimmalle sijalle yltäneen vuoden 2003 Deftonesin jälkeen.
Albumin eniten huomiota herättävänä piirteenä pidettiin laulaja Chino Morenon ja kitaristi Stephen Carpenterin välistä luovaa jännitettä, minkä Rolling Stone kuvaili olevan "Morrisseyn soittamista kitaristin Meshuggahille".
Mariankatu (Salo)

Mariankatu on katu Salossa, Varsinais-Suomessa. Tie alkaa seututien 110 eritasoliittymä, josta toiseen suuntaan lähtee yhdystie 2241 "Halikontie" kohti Halikkoa. Sen jälkeen se risteää kiertoliittymänä "Taitajan-" ja "Salorankadun". Vähän yli puolivälin "Mariankatu" risteää Annankadun, josta eteenpäin tie on ollut osa kantatietä 52 ennen Salon ohikulkutien valmistumista. Tie päättyy lähelle Salon toria ja kirjastoa Salonjoen sillalla, josta tie jatkuu edelleen Raatihuoneenkatuna. 
Reitti.
• Seututie 110
• Salorankatu / Taitajankatu
• Salorankatu (uudelleen) / Turuntie
• Joensuunkatu / Vilhonkatu
• Annankatu
• Asemakatu
• Satamakatu 
• Salonjoki (Tie päättyy)
Tauno Muukkonen

Tauno Einar Muukkonen (29. lokakuuta 1907 Taipalsaari – 1. lokakuuta 1974 Lappeenranta) oli kenttärovasti ja kristillinen kirjailija. 
Henkilöhistoria.
Tauno Muukkosen vanhemmat olivat lautamies Antti Muukkonen ja Matilda Saukko ja puoliso vuodesta 1935 talousopettaja Bertta Turunen. Muukkonen tuli ylioppilaaksi 1928 ja vihittiin papiksi 1939. Hän oli Savon jääkärirykmentin sotilaspastori 1934–1939, V armeijakunnan esikunnan sotilaspastori 1940–1941, III armeijakunnan sotilaspastori 1941–1943, päämajan toimistopäällikkö 1943–1944, pääesikunnan kenttäpiispantoimiston päällikkö 1944–1958, 1. divisioonan kenttärovasti 1958–1966 ja Pohjois-Suomen sotilasläänin kenttärovasti 1966–1967. "Jääkärilehden" päätoimittaja Muukkonen oli 1935–1939. Hän sai rovastin arvon vuonna 1957.
Materiaaliviisaus

Materiaaliviisaudella () tarkoitetaan tapaa käyttää erilaisia materiaaleja (luonnonvarat, raaka-aineet, kemikaalit) harkitusti, tehokkaasti ja ympäristön ja ihmisten hyvinvointia sekä kestävää kehitystä edistävällä tavalla. Materiaaliviisaus on keino, jolla voidaan saavuttaa kestävä kiertotalous.
Materiaaliviisaus yhdistää eli materiaalien käytön määrälliseen tarkasteluun materiaalien, tuotantoprosessien sekä lopputuotteiden ympäristö- ja terveysvaikutusten hallinnan sekä kierrätyksen. Materiaaliviisas tuote on kestävä, turvallinen, ympäristöystävällinen ja sen raaka-aineet tunnetaan. Se on hyvin suunniteltu tuote, joka kiertää raaka-aineeksi uusiin kestäviin tuotteisiin. 
Materiaaliviisas tuotekehitys lähtee liikkeelle jo tuotesuunnittelusta, ja se koostuu kolmesta osa-alueesta:
Anjalan koulu

 
Anjalan koulu on entinen peruskoulun ala-aste Anjalassa, Kouvolan Anjalankoskella. Koulussa oli noin 120 oppilasta luokilla 1–6. Koulu toimi viimeiset vuodet tällä hetkellä väistötiloissa Inkeroisissa entisen Anjalankosken lukion tiloissa Inkeroisten yhteiskoulun vieressä, sillä sen vanhassa rakennuksessa oli pahoja sisäilmaongelmia. Koulu sijaitsee Anjalankosken suuralueella. Luokkatasot on jaettu yhteen ryhmään (A). Vuonna 2016 koulussa oli 165 oppilasta.
Anjalan varsinaisen koulun tontti sijaitsee Anjalan kirkonkylällä, Anjalan kirkon vieressä Kymijoen rannalla. Koulurakennus purettiin syksyllä 2019. Koulussa oli myös liikuntasali. Anjalan koulun väistötilat eli entisen Anjalankosken lukion rakennus sijaitsee Inkeroisten keskustan eteläpuolella Kotkan radan varrella. Koulun vieressä on Inkeroisten yhteiskoulu, Inkeroisten jäähalli ja Inkeroisten uimahalli. Anjalankosken lukion rakennuksessa on myös liikuntasali ja pihalla lähiliikuntapaikka. Koulun toiminta siirtyi väistötiloihin vuonna 2016, kun rakennus asetettiin käyttökieltoon. Kouvolan kaupungin alkuperäisten suunnitelmien mukaan Anjalaan piti rakentaa uusi koulurakennus 2020-luvun alussa, mutta marraskuussa 2019 kaupunginvaltuusto päätti, ettei uutta koulua Anjalaan rakenneta. 
Anjalan koulu yhdistyi Inkeroisten yhteiskoulun ja Tehtaanmäen koulun kanssa vuonna 2022 Inkeroisten yhtenäiskouluksi. Uusi Inkeroisten monitoimitalo valmistui vuonna 2025, johon yhdistyi nämä kolme entistä koulua. 
Käytöstä poistettu sisäilmaongelmainen koulurakennus purettiin syksyllä 2019.
Inkeroisten yhteiskoulu

Inkeroisten yhteiskoulu on entinen peruskoulun yhtenäiskoulu Inkeroisissa, Kouvolan Anjalankoskella. Koulussa oli noin 300 oppilasta luokilla 1–9. Oppilaista 100 oli ala-asteella ja 200 yläasteella. Luokkatasot oli jaettu ala-asteella yhteen ryhmään ja yläasteella neljään ryhmään (A–D). Vuonna 2016 koulussa oli 283 oppilasta.
Koulu sijaitsee Inkeroisten keskustan eteläpuolella Kotkan radan varrella, lähellä Kymijoen rantaa. Koulun vieressä on entinen Anjalankosken lukio, jossa toimii nykyisin Anjalan koulu, Inkeroisten jäähalli ja Inkeroisten uimahalli. Koulussa oli liikuntasali ja pihalla lähiliikuntapaikka. Inkeroisten yhteiskoulu on rakennettu vuonna 1929. Rakennukseen valmistui uusi laajennusosa vuonna 2012, ja rakennuksen alkuperäinen vanha osa purettiin vuonna 2021. Inkeroisten yhteiskoulu toimi uuden koulun rakentamisen ajan viimeiset vuodet väistötiloissa entisen Ummeljoen koulun ja Anjalankosken lukion tiloissa.
Inkeroisiin valmistui elokuussa 2025 uusi monitoimitalo, jossa toimii uusi Inkeroisten yhtenäiskoulu, päiväkoti, kirjasto, nuorisopalveluita ja valmistuskeittiö. Monitoimitalon rakentaminen alkoi vuonna 2022. Rakennus tuli entisen Inkeroisten yhteiskoulun ja entisen Anjalankosken lukion paikalle. Rakennus on rakennettu Leasing-sopimuksella, ja sen investointikustannusten arvio on 26,75 miljoonaa euroa. Inkeroisten yhteiskoulun yhdistettiin hallinnollisesti Inkeroisten yhtenäiskouluksi elokuussa 2022 Anjalan ja Tehtaanmäen alakoulujen kanssa. Uuden yhtenäiskoulun oppilasmäärä on noin 500. Uuteen päiväkotiin yhdistetään nykyisten Inkeroisten päiväkodin, Anjalan päiväkodin ja Tehtaanmäen esiopetusryhmän toiminta.
Born To Run (kirja)

Born to Run on yhdysvaltalaisen muusikko ja laulaja-lauluntekijä Bruce Springsteenin omaelämäkerta, joka julkaistiin vuonna 2016. 
Springsteen kirjoitti muistelmiaan käsin seitsemän vuoden aikana. Kuvaliitteineen yli 500-sivuinen kirja kartoittaa tekijän vaiheet lapsuudesta maailmantähdeksi. Omaelämäkerta täydentää Springsteenista on jo aiemmin kirjoitettujen kirjojen kuvaa, elämäntarinaa ja uran kertaamista kiinnostavampaa kirjassa on sen henkilökohtaisuus. Springsteen on sanonut, että hänen päätavoitteenaan ei ole ollut kertoa kaikkea, vaan näyttää lukijalle mielensä.
Teos käy Springsteenin uraa ja elämää läpi perusteellisesti syventyen lapsuuteen ja nuoruuteen, ensimmäisiin yhteisiin, kovan yrittämisen aikaan, menestykseen ja vakiintumisen vuosiin. The E Street Bandin jäsenistä kerrotaan paljon, varsinkin edesmenneestä saksofonisti Clarence Clemonsista sekä ystävä ja kitaristi Steve Van Zandtista. Naissuhteistaan Springsteen kertoo hienotunteisesti, tyttöystäviä mainitaan, mutta nimeltä kerrotaan vain hänen kahdesta vaimosta, ensimmäisestä vaimosta Julianne Phillips’istä ja nykyisestä aviopuolisosta Patti Scialfasta.
Kirjan yksi punaisista langoista on vanhemmuus. Springsteen kertoo suhteesta isäänsä, joka oli pelottava, itseensä sulkeutunut ja äkkipikainen. Pojan ymmärrys isäänsä kohtaan kasvaa tarinan edetessä, ja kirjan viimeinen kolmannes painottuu Springsteenin oman isyyden ja sukupolvien välisen vuoropuhelun pohdintaan.
Ohjaaja Nigel Cole teki kirjan markkinoinnin oheen arkistomateriaalia sisältävän dokumenttielokuvan "Bruce Springsteen omin sanoin". Reilun tunnin mittaisen dokumentin aikana Springsteen kertoo hänen musiikillisen uran ja elämän käännekohdaksi muodostuneesta vuonna 1975 julkaistusta "Born to Run" -levyn merkityksestä uralleen ja katsoo samalla mennyttä.
Tehtaanmäen koulu

Tehtaanmäen koulu on entinen peruskoulun ala-aste Inkeroisissa, Kouvolan Anjalankoskella. Koulussa oli noin 100 oppilasta luokilla 1.–6. Koulurakennus on valmistunut vuonna 1940, ja sen on suunnitellut Alvar Aalto. Koulu sijaitsee Inkeroisten kaupunginosassa, Tehtaanmäen vanhan tehdasalueen vieressä Tehtaanmäen asuinalueella. Luokkatasot oli jaettu kahteen ryhmään (A ja B). Vuonna 2016 koulussa oli 77 oppilasta.
Tehtaanmäen koulu lakkautettiin vuonna 2025, kun uusi Inkeroisten monitoimitalo valmistui. Uuteen Inkeroisten yhtenäiskouluun siirtyi lisäksi myös Anjalan alakoulun oppilaat.
Kaipiaisten koulu

Kaipiaisten koulu oli peruskoulun ala-aste Kouvolan Kaipiaisissa, Anjalankosken suuralueella. Koulussa oli noin 40 oppilasta luokilla 1-6. Koulurakennus on peruskorjattu vuonna 2012, jolloin kouluun rakennettiin myös liikuntahalli. Koulu sijaitsee Kaipiaisten kaupunginosassa, Kaipiaisten kylässä. Pienen oppilasmäärän takia koulussa opiskeltiin kolmessa yhdysluokassa (1-2, 3-4, 5-6). Vuonna 2016 koulussa oli 41 oppilasta.
Koulurakennuksessa on talonmiehen asunto, toimistotilat, keittiö ja ruokaali, kolme luokkahuonetta, tekninen luokka sekä liikuntasali. Koko rakennuksen pinta-ala on 1793 neliömetriä.
Utin koulun Kaipiaisten toimipiste lakkautettiin säästösyistä 1. elokuuta 2024. Asiasta päätti Kouvolan kasvatus- ja opetuslautakunta. Oppilaat siirtyvät pääsääntöisesti Utin koulun Utin toimipisteeseen. Kaipiaisissa oli koulutoimintaa vuosina 1885–2024. 
Samalla lakkautettiin myös Pilkanmaan koulu ja Hirvelän koulu.
Koulun tulevaisuus.
Kaipiaisten kylän kyläaktiivit selvittävät mahdollisuutta perustaa yksityiskoulu suljetun koulun tiloihin. Koulu olisi liikuntapainoitteinen. Koulussa olisi noin 30–40 oppilasta ja kaksi opettajaa sekä oma keittäjä. Yksityiskoulun toiminta alkaisi aikaisintaan vuonna 2027. Opetus- ja kulttuuriministeriö pitää yksityiskoulun perustamista epätodennäköisenä muun muassa opetusluvan ehtojen vuoksi. Koulutuksenjärjestäjä tarvitsee valtioneuvoston myöntämän opetusluvan, joka vaatii paikallisen tarpeen koulutukselle.
Koulurakennus on myynnissä 50 000 euron hintaan.
Utin koulu

Utin koulu on peruskoulun ala-aste Kouvolan Utissa, Valkealan suuralueella. Koulussa on noin 100 oppilasta luokilla 1-6. Koulurakennus on peruskorjattu vuonna 1995. Koulu sijaitsee Utin kaupunginosassa, Utin kylässä. Luokkatasot on jaettu yhteen ryhmään (A). Vuonna 2016 koulussa oli 67 oppilasta.
Kouvolan kaupungin uuden kouluverkkosuunnitelman mukaan Uttiin rakennetaan uusi koulurakennus tai nykyinen peruskorjataan. Kaipiaisten koulusta siirtyi oppilaita Utin kouluun vuonna 2024, kun kyseinen koulu lakkautettiin.
Pilkanmaan koulu

Pilkanmaan koulu oli peruskoulun ala-aste Kouvolan Kuusankosken Pilkanmaassa. Koulussa oli luokat 1–6. Koulurakennus on valmistunut 1900-luvun alussa. Vuonna 2020 koulussa oli noin 90 oppilasta. Pilkanmaan koulu lakkautettiin elokuussa 2024 yhdessä Hirvelän koulun kanssa ja oppilaat siirtyivät Naukion yhtenäiskouluun. Kuusankosken Naukioon rakennetaan uusi Kuusankosken yhtenäiskoulu, jonka on määrä valmistua vuonna 2028.
Jaalan koulu

Jaalan koulu on peruskoulun ala-aste Kouvolassa Jaalan kirkonkylällä, Jaalan suuralueella. Koulussa on noin 80 oppilasta luokilla 1-6. Koulu sijaitsee Jaalan kaupunginosassa, entisen Jaalan kunnan kirkonkylällä. Luokkatasot on jaettu yhteen ryhmään (A). Vuonna 2016 koulussa oli 124 oppilasta.
Jaalan koulun uudemmassa rakennuksessa toimii myös Jaalan kirjasto. Kouvolan kaupungin uuden kouluverkkosuunnitelman mukaan Jaalan rakennetaan mahdollisesti uusi koulurakennus.
Entisessä Jaalan kunnassa ja nykyisessä Jaalan aluetoimikunnassa ja suuralueella ei ole ollut aikoihin yläastetta, vaan jaalalaiset yläkoululaiset käyvät koulua 15 kilometrin päässä entisen Kuusankosken kaupungin Voikkaalla, Hirvelän yläkoulussa.
Keskustan koulu (Kuusankoski)

Keskustan koulu on peruskoulun ala-aste Kouvolan Kuusankoskella, Kuusaan kaupunginosassa. Koulussa on noin 320 oppilasta luokilla 1-6. Luokat 1-2 on jaettu kahteen ryhmään (A, B) ja luokat 3-6 kolmeen ryhmään (A, B, M). M-luokat on musiikkiluokkia, joita on Keskustan koulun lisäksi myös Kaunisnurmen koulussa. Vuonna 2016 koulussa oli 288 oppilasta. Koulurakennus on valmistunut vuonna 1941. Koulussa toimi alun perin Kuusankosken keskuskansakoulu, ja peruskouluun siirryttiin vuonna 1975.
Kouvolan kaupungin uuden kouluverkkosuunnitelman mukaan Kuusankosken Keskustan koulu lakkautetaan ja Kuusankoskelle rakennetaan uusi yhtenäiskoulu, jonne siirtyy yhteensä kuuden lakkautettavan koulun 500-600 oppilasta.
Kymintehtaan koulu

Kymintehtaan koulu on peruskoulun yhtenäiskoulu Kouvolan Kymintehtaalla, Kuusankosken suuralueella. Koulussa on noin 400 oppilasta luokilla 1-9. Koulu sijaitsee Mäyrämäen kaupunginosassa, Takaharjun asuinalueella entisen Kuusankosken kaupungin eteläosassa. Vuonna 2016 koulussa oli 312 oppilasta.
Koulun rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Georg Jägerroos ja Tauno Salo, ja se valmistui vuonna 1953.
Kouvolan koulujen hallintouudistuksen mukaisesti Pilkan koulu yhdistettiin Kymintehtaan kouluun niin, että koulurakennukset pysyivät ennallaan, ja Kymintehtaan koulu toimii nykyisin sekä Kymintehtaan että Pilkan toimipisteissä.
Pilkan koulu

Pilkan koulu on entinen peruskoulun ala-aste Kouvolassa Pilkan asuinalueella Kuusankosken suuralueella. Nykyisin koulu on hallinnollisesti osa Kymintehtaan koulua, jolla on kaksi toimipistettä. Vuonna 2016 koulussa oli 125 oppilasta.
Vuonna 1922 valmistuneen koulurakennuksen rakennutti Kymiyhtiö noin puolitoista kilometriä Kymintehtaalta lounaaseen. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Bertel Liljequist.
Elokuun 2022 alussa Pilkan koulu yhdistettiin hallinnollisesti Kymintehtaan kouluun, ja siitä tuli Kymintehtaan koulun Pilkan toimipiste.
Tähteenkadun koulu

Tähteenkadun koulu on peruskoulun yhtenäiskoulu Kouvolan Tähteessä, Kuusankosken suuralueella. Koulussa on noin 100 oppilasta luokilla 0-9. Koulu on peruskorjattu vuonna 2012. Koulu sijaitsee Tähteen kaupunginosassa Tähteenkadun varrella. Luokkatasot on jaettu yhteen ryhmään (A). Vuonna 2016 koulussa oli 113 oppilasta.
Kouvolan kaupungin uuden kouluverkkosuunnitelman mukaan Tähteenkadun koulu lakkautetaan ja oppilaat siirtyy uuteen suunnitteilla olevaan Kuusankosken yhtenäiskouluun Kuusankosken keskustaan.