tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Väliliha

Väliliha (lat. "perineum") on sukupuolielinten ja peräaukon välissä lantiopohjassa sijaitseva alue. Naisilla väliliha on peräaukon ja häpyalueen, miehillä peräaukon ja kivespussin välissä. Välilihassa on runsaasti hermopäätteitä ja on siten kosketusherkkää aluetta ja kuuluu erogeenisiin alueisiin. Synnytyksessä välilihaan voi tulla repeämiä tai sitä voidaan joutua leikkaamaan.
Naisen väliliha.
Naisen väliliha on emättimen ja peräaukon väliin jäävä ohut lihaksesta ja sidekudoksesta muodostuva alue. Väliliha on erogeenisesti kosketusherkkää aluetta, kuten emättimen suu ja peräaukkokin, ja sitä voidaan stimuloida seksuaalisessa kanssakäymisessä tai itsetyydytyksessä mm. hyväilemällä tai hieromalla.
Välilihan keskiviivalla kulkee välilihan sauma, joka ylöspäin mentäessä päättyy frenulumiin (frenulum labiorum pudendi). Frenulum on pieniä häpyhuulia yhdistävä häpyhuulien side.
Väliliha voi hankaloittaa alatiesynnytystä, jos se ei jousta tarpeeksi. Synnytyksessä välilihaan voi tulla vaurioita. Synnytyksen yhteydessä saattaa olla tarpeellista tehdä välilihan leikkaus eli episiotomia, jossa leikataan välilihaa emättimen aukon suurentamiseksi.
Välilihan paraneminen episiotomian jälkeen saattaa kestää pitkään, ja siitä voi aiheutua mm. yhdyntäkipuja. Monet kokevat nauttivansa seksistä vähemmän ja saavansa orgasmin harvemmin. Monet naiset kokevat myös, että heidän sukuelimiään on silvottu välilihan leikkauksen jälkeen.
Miehen väliliha.
Miehen väliliha sijaitsee kivespussin ja peräaukon välissä. Myös miehen väliliha on kosketusherkkää aluetta kivespussin ihon ja peräaukon tavoin, ja sitä voidaan hyväillä seksuaalisessa kanssakäymisessä tai itsetyydytyksessä mm. hieromalla, nipistelemällä tai puremalla.
Välilihan keskiviivalla kulkee välilihan sauma (raphe perinealis), joka jatkuu ylöspäin mentäessä kivespussin saumana (raphe scrotalis) sekä edelleen siittimen saumana (raphe penis) ja päättyy frenulumiin (frenulum preputii penis) eli esinahkaa terskaan yhdistävään kiinnityssiteeseen. 
Välilihan sauman alla kulkevat paisuvaiset, jotka alkavat peräaukon läheltä ja jatkuvat kivesten takaa siittimen kärkeen asti.
Myrskykeiju

Myrskykeiju ("Hydrobates leucorhoa") on pieni avomerellä elävä lintu, entiseltä nimeltään myrskypääsky. Vieillot nimesi lajin brittiläisen eläintieteilijän William Elford Leachin kunniaksi.
Koko ja ulkonäkö.
Myrskykeiju on 18–21 cm pitkä, siipien kärkiväli 43–48 cm ja paino 45 g. Sillä on valkeaa yläperää lukuun ottamatta musta höyhenpeite.
Vanhin eurooppalainen rengastettu myrskykeiju on ollut vähintään 22 vuotta 10 kuukautta vanha brittiläinen lintu.
Levinneisyys.
Myrskykeiju pesii Pohjois-Atlantin ja Tyynenmeren pohjoisosien luoksepääsemättömillä pikkusaarilla. Euroopassa pesii arviolta 100 000-220 000 paria, joista Britteinsaarilla 10 000-100 000 ja Islannissa 80 000-150 000 paria. Maailman populaation koko on noin 8 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Maailman suurin yhdyskunta, noin 3 miljoonaa paria, on itäisessä Kanadassa Baccalieu Islandilla. Se talvehtii etelämpänä, ja joskus muuttoreitin tuulet ajavat myrskykeijuja Eurooppaankin, jolloin sitä tavataan myös Suomessa. Se on tavattu Suomessa 10 kertaa vuoteen 2006 mennessä, useimmat kuolleina tai nääntyneinä.
Elinympäristö.
Valtamerien saaret.
Elintavat.
Välttääkseen lokkeja, kihuja ja muita petoja myrskykeiju liikkuu maissa vain yöaikaan. Se on huono kävelemään. Sanotaan, että se pimeässä löytää pesänsä hajuaistinsa avulla.
Lisääntyminen.
Myrskykeiju pesii yhdyskunnissa kallioilla ja myös hienojakoisemmilla mailla, ja tekee yhden valkoisen munan. Haudonta-aika on 6 viikkoa, pesäpoikasaika 63-70 päivää. Se voi kaivaa lähes 2 metriä pitkän pesäkäytävän rantatörmään. Pesä sijaitsee usein myös kivikossa. Sukukypsä 5-vuotiaana.
Ravinto.
Myrskykeiju kauhoo nokkaansa planktonia merenpinnasta. Syö myös pieniä kaloja ja mustekaloja. Usein se seurailee valas- tai delfiiniparvia.
Venäjän Kaukoitä

Venäjän Kaukoitä () on alue Venäjän itäisimmässä osassa Itä-Siperiassa. Se on Kaukoidän pohjoisin osa. Maantieteelliseen Venäjän Kaukoitään kuuluvat nykyään Primorjen, Habarovskin ja Kamtšatkan aluepiirit, Tšuktšien autonominen piirikunta, Juutalaisten autonominen alue, Amurin, Magadanin ja Sahalinin alueet sekä itäisin osa Sahan tasavaltaa ja Tšitan aluetta. 
Venäjän Kaukoitä ympäröi Ohotanmerta ja rajautuu lisäksi pohjoisessa Jäämereen, koillisessa Beringinmereen ja etelässä Kiinaan. Merkittävimmät saaret ovat Sahalin ja Kuriilien saariryhmä Ohotanmeressä sekä Wrangelinsaari Jäämerellä. Alueen pinta-ala on 3 414 000 neliökilometriä (ilman Sahan tasavaltaa).
Väkiluku oli vuoden 1995 tilaston mukaan 6 450 000 asukasta. Suurimmat kaupungit ovat Vladivostok ja Habarovsk. Harvaan asutun alueen merkittävimmät elinkeinot ovat puu- ja kaivosteollisuus sekä kalastus.
Urheilu.
Alueen urheiluseuroihin kuuluvat mm. jääkiekkoseurat Amur Habarovsk ja Admiral Vladivostok, jotka pelaavat KHL:ssä.
Mangustit

Mangustit (Herpestidae) on petoeläimiin (Carnivora) kuuluva nisäkäsheimo.
Mangusteja elää Aasiassa, Afrikassa, Karibialla sekä Etelä-Euroopassa ja niitä on yli 30 lajia. Mangustit painavat yleensä yhdestä viiteen kilogrammaa ja niitä on kooltaan 30-senttisistä liki metrin mittaisiin. Mangustit ovat pitkiä, hoikkia eläimiä, joilla on lyhyet jalat. Pää on pieni ja pyöreä ja siinä on teräväkärkinen kuono. Korvat ovat leveät, pyöreät ja suhteellisen alhaalla pään sivulla. Silmän pupillit ovat yleensä vaakasuorassa ja soikeat, ja hampaita on alle 32–40 lajista riippuen. Väritys on tyypillisesti ruskea tai harmaa ja yleensä yksivärinen, vaikka joitakin raidallisia lajeja on olemassa. Mangustien kynnet eivät pysty vetäytymään ja kämmenpuolet ovat paljaat, etukäpälien muistuttaessa enemmän pesukarhun käpäliä.
Aikaisemmin mangustit luokiteltiin sivettieläinten (Viverridae) heimoon, mutta rakenteellisten erojen perusteella ne erotettiin omaksi heimokseen. 2000-luvun alussa madagaskarinmangustit (Galidiinae-alaheimo) erotettiin mangusteista toiseen, Eupleridae-heimoon (”Madagaskarin petoeläimet”). Nykyisin mangustit jaetaan 14 sukuun, joihin kuuluu 33 lajia.
Tunnetuimpia mangustilajeja on mungo ("Herpestes edwardsi"). Toinen kuulu "Herpestes"-suvun laji on ikneumoni eli faaraorotta ("Herpestes ichneumon"). Mangustit ovat laumaeläimiä.
Malcolm Young

Malcolm Mitchell Young (6. tammikuuta 1953 Glasgow, Skotlanti – 18. marraskuuta 2017) oli skotlantilaissyntyinen australialainen muusikko. Hän teki mittavan uran hard rock -yhtye AC/DC:n perustajajäsenenä, kitaristina, taustalaulajana ja lauluntekijänä. Hän perusti yhtyeen vuonna 1973 veljensä Angus Youngin kanssa muutettuaan perheensä kanssa Skotlannista Australiaan. Young kirjoitti ison osan AC/DC:n tuotannosta veljensä kanssa, ja rytmikitaristina hän kehitti yhtyeen musiikkia merkittävällä tavalla muun muassa kitarariffien osalta. 
Young oli AC/DC:n kitaristi yhtyeen perustamisesta vuoteen 2014, jolloin hän päätti uransa musiikin parissa sairastuttuaan dementiaan. Hänen paikkansa yhtyeen rytmikitaristina täytti hänen veljenpoikansa Stevie Young, joka oli sijaistanut Malcolmia yhtyeen rytmikitaristina jo vuonna 1988 Blow Up Your Video World Tour -kiertueella. Malcolm Youngin viimeisiksi levytyksiksi AC/DC:ssa jäivät vuoden 2008 studioalbumi "Black Ice" ja vuoden 2012 livealbumi "Live at River Plate".
Black Ice World Tourin päätteeksi Youngilla todettiin keuhkosyöpä. Se hoidettiin varhaisessa vaiheessa, joten leikkaus onnistui ja syöpä poistettiin. Hänellä oli myös määrittelemätön sydänongelma ja sydämentahdistin.
Young oli naimisissa Linda Youngin kanssa ja heillä oli kaksi lasta: tytär Cara ja poika Ross. Hän kuoli 64-vuotiaana 18. marraskuuta 2017 sairastettuaan dementiaa useiden vuosien ajan.
Lapsuus.
Malcolm Mitchell Young syntyi Glasgow’ssa 6. tammikuuta 1953 skotlantilaiselle pariskunnalle William ja Margaret Youngille.
Niilo Keränen

Niilo Johannes Keränen (s. 19. toukokuuta 1950 Taivalkoski) on suomalainen poliitikko ja entinen Kuusamon kaupungin ylilääkäri. Hän on ollut Suomen Keskustan kansanedustaja kaudella 1999–2003 ja 2015–2019. Keränen jätti eduskunnan vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Hän asuu Taivalkoskella ja on toiminut kunnanvaltuuston jäsenenä. Keränen voitti valtakunnallisen lastenromaanikilpailun vuonna 1992 kirjallaan "Soiperoisten maa". Hän on ollut lasten satukilpailu Napero-Finlandian päätuomarina sen alusta eli vuodesta 1993 asti. Ylioppilaaksi Keränen valmistui 1970, lääketieteen lisensiaatiksi 1975 ja yleislääketieteen erikoislääkäriksi 1990. Keränen solmi avioliiton vuonna 1972 ja on kahdentoista lapsen isä. Sotilasarvoltaan Keränen on ylikersantti.
Keränen on vakaumukseltaan vanhoillislestadiolainen.
Pikkujärvisimpukka

Pikkujärvisimpukka ("Anodonta anatina") on Suomen yleisin makean veden suursimpukkalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Pikkujärvisimpukat kasvavat 7–10 cm pitkiksi, poikkeustapauksissa jopa 14 cm. Niiden kuori on melko ohut ja hauras. Väri vaihtelee vaaleankeltaisesta ja ruskeanvihreästä lähes mustanruskeaan. Uloimman värin alta voi pilkottaa hopeahkoa väriä. Kuorenpuoliskojen liitoskohdassa ei ole lukkohampaita, kuten jokisimpukoilla tai jokihelmisimpukalla.
Levinneisyys.
Pikkujärvisimpukka on palearktinen laji, joka elää Pohjois- ja Keski-Euroopassa ja Siperiassa aina Tyynenmeren rannikolle asti. Suomessa se esiintyy koko maassa lähes pohjoisimpaan Lappiin asti.
Elinympäristö.
Järvisimpukat elävät pehmeäpohjaisissa ja runsasravinteisissa vesissä, mutta tulevat toimeen jopa kivikkopohjalla. Ne liikkuvat pystyasennossa puoliksi pohjaan kaivautuneena. Pehmeäpohjaisissa vesissä järvisimpukat saattavat kulkea lihaksikkaan jalkansa avulla useita metrejä vuorokaudessa.
Lisääntyminen.
Järvisimpukat ovat nuorina kaksineuvoisia, samassa yksilössä on sekä muna- että siittiörauhaset. Pienissä vesistöissä yksilöt pysyvätkin kaksineuvoisina, mikä turvaa munien hedelmöitymisen. Suurissa vesistöissä ne kehittyvät joko koiraiksi tai naaraiksi. Munasolut, joita on satojatuhansia, hedelmöityvät emon ulompien kiduslehtien sisällä olevissa onteloissa ja kehittyvät glokidiotoukiksi. Toukalla on kaksi kuorenpuoliskoa, joiden ulkoreunassa on hammas; kuorenpuoliskojen välistä tulee ulos rihmamainen säie.
Järvisimpukoiden kutuaika on loppukesällä. Talvella glokidiot ovat kehittyneet emosimpukan sisällä, ja keväällä se päästää ne veteen kalan uidessa ohi. Toukat tarttuvat väkäsikkäillä kuorenpuoliskoillaan kalan eviin tai pintaan. Kala erittää toukan ympärille rakkulan, jonka sisällä kehitys jatkuu muutaman kuukauden ajan. Loisimisvaiheen aikana simpukka saattaa kulkeutua hyvinkin kauas lisääntymispaikastaan. Rakkulan puhjettua simpukka pudottautuu pohjaan ja aloittaa 5–10 vuotta käsittävän aikuisvaiheensa. Suurin osa emosimpukan päästämistä toukista joutuu pohjaan, missä ne voivat odotella kalan paikalle osumista 2–3 viikkoa ennen kuin menehtyvät.
Ravinto.
Järvisimpukka myllää pohjaa jalallaan, ja ottaa pohjasta nousevaa eliöstöä hengitysveden mukana ravinnokseen.
Isojärvisimpukka

Isojärvisimpukka ("Anodonta cygnea") on Suomen suurikokoisin makean veden simpukkalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Lajin kuori on ohut, ruskea- ja vihreäraidallinen, kuoren toinen pää on terävähkö, eikä kuoressa ole lukkohampaita. Kuori kasvaa yleensä 12–16-senttiseksi ja joskus suuremmaksikin. Isojärvisimpukka voi elää parikymmentä vuotta vanhaksi. Iän voi arvioida laskemalla kuoren renkaita.
Levinneisyys.
Isojärvisimpukka on tyypillisesti eurooppalainen laji, jota tavataan Britteinsaarilta Uralille; itäisempi esiintyminen on epävarmaa. Suomessa levinneisyys on painottunut etelään.
Elinympäristö.
Isojärvisimpukan elinympäristöä ovat pääasiassa pienet vesistöt, kuten lammet ja pienet järvet, mutta sitä voi tavata myös isommissa järvissä ja hitaasti virtaavissa joissa. Sitä tavataan myös kanavissa ja tekoaltaissa. Laji näyttää suosivan vesistöjä, joille on ominaista korkea happipitoisuus, joissa ei ole kelluvaa kasvillisuutta ja joissa on hedelmällisiä pohjasedimenttejä. Laji ei siedä huonoja ympäristöolosuhteita, ja sitä voidaan käyttää puhtaan veden bioindikaattorina. Jos sitä esiintyy, se on usein ainoa näillä alueilla elävä simpukkalaj. Laji pystyy käyttämään monenlaisia isäntäkaloja (sekä vieraslajeja että alkuperäisiä kaloja) toukkien leviämiseen ja metamorfoosiin.
Lisääntyminen.
Järvisimpukat ovat nuorina kaksineuvoisia, eli samassa yksilössä on sekä muna- että siittiörauhaset. Pienissä vesistöissä yksilöt pysyvätkin kaksineuvoisina mikä turvaa munien hedelmöittymisen. Suurissa vesistöissä ne kehittyvät joko koiraiksi tai naaraiksi. Munasolut, joita on satoja tuhansia, hedelmöityvät emon ulompien kiduslehtien sisällä olevissa onteloissa ja kehittyvät "glokidotoukiksi". Toukalla on kaksi kuorenpuoliskoa, joiden ulkoreunassa on hammas; kuorenpuoliskojen välistä tulee ulos rihmamainen säie.
Järvisimpukoiden kutuaika on loppukesällä. Talvella glokidiot ovat kehittyneet emosimpukan sisällä, ja keväällä se päästää ne veteen kalan uidessa ohi. Toukat tarttuvat väkäsikkäillä kuorenpuoliskoillaan kalan eviin tai pintaan. Kala erittää toukan ympärille rakkulan, jonka sisällä kehitys jatkuu muutaman kuukauden ajan. Loisimisvaiheen aikana simpukka saattaa kulkeutua hyvinkin kauas lisääntymispaikastaan. Rakkulan puhjettua simpukka pudottautuu pohjaan ja aloittaa 5–10 vuotta käsittävän aikuisvaiheensa. Suurin osa emosimpukan päästämistä toukista joutuu pohjaan, missä ne voivat odotella kalan paikalle osumista 2–3 viikkoa ennen kuin menehtyvät.
Ravinto.
Isojärvisimpukka myllää pohjaa jalallaan ja syö sieltä nousevaa pieneliöstöä.
Viinimäkikotilo

Viinimäkikotilo ("Helix pomatia") on tarhakotiloiden heimoon kuuluva kotilolaji. Suomessa esiintyvistä kotiloista se on kookkain.
Koko ja ulkonäkö.
Kotilon jalalla voi olla pituutta 6–7 cm. Kuori on oikeakierteinen, halkaisijaltaan noin 4–5 cm ja väriltään harmaa, keltainen tai ruskehtava.
Levinneisyys ja historia.
Viinimäkikotiloa esiintyy Etelä- ja Keski-Euroopassa laajoilla alueilla, ja se on viety Pohjoismaihin, Amerikkaan ja Britteinsaarille. Suomessa se elää lähinnä maan lounaisosassa. Laji ei kuulu Suomen alkuperäislajistoon, vaan sen on oletettu tulleen maahan keskiajalla munkkien mukana, jotka käyttivät sitä ravinnokseen paaston aikana.
Elinympäristö.
Kotilo viihtyy niityillä ja pensaikossa, erityisesti mäkisessä maastossa. Se talvehtii kaivamassaan muutaman kymmenen senttimetrin syvyisessä onkalossa.
Lisääntyminen.
Vaikka viinimäkikotilot ovat kaksineuvoisia, ne parittelevat touko-kesäkuun vaihteessa. Kotilot etsivät toisensa hajun perusteella ja aloittavat parittelun, joka voi kestää tunteja. Kotiloiden parittelu alkaa kotiloiden noustessa ”pystyasentoon” anturat vastakkain. Ne aloittavat parittelun koskettelemalla toisiaan alemmilla tuntosarvillaan toisen kotilon lemmennuolen kohdalta. Kotilot näyttävät toisilleen posen kohdalta kohoavat lemmennuolet ja ”ampuvat” ne toisen kotilon lemmennuoleen ja siirtävät siemennesteet toiseen kotiloon. Tämä vaihe kestää vain muutamia sekunteja. Parittelun jälkeenkin kotilot saattavat olla toisissaan kiinni monia tunteja. Kotilo kaivaa 2–4 senttimetriä syvän onkalon, jonne se parin päivän aikana laskee 10–100 halkaisijaltaan 4–6-millimetristä kalsiumkarbonaatin peittämää munaa. Sen jälkeen se täyttää onkalon, josta poikaset kuoriutuvat 7–14 päivän kuluessa. 
Ravinto.
Suomessa viinimäkikotilo syö luonnossa muun muassa voikukanlehtiä ja eri pensaiden lehtiä. Ne tekevät harvoin suurta tuhoa puutarhoille, sillä ne syövät myös etanoiden munia ja raatoja.
Meda dau doka

God Bless Fiji eli Meda Dau Doka on Fidžin kansallislaulu, jonka sävelsi ja sanoitti Michael Francis Alexander Prescott. Kappaleesta tuli Fidžin kansallislaulu vuonna 1970, kun valtio itsenäistyi. Laululla on sekä englannin- että fidžinkieliset sanoitukset, mutta ne eivät kuitenkaan ole toistensa käännöksiä.
Blessing grant oh God of nations on the isles of Fiji
As we stand united under noble banner blue
And we honour and defend the cause of freedom ever
Onward march together God bless Fiji 
For Fiji, ever Fiji, let our voices ring with pride.
For Fiji ever Fiji her name hail far and wide,
A land of freedom, hope and glory to endure what ever befall.
May God bless Fiji
Forever more!
Blessing grant oh God of nations on the isles of Fiji
Shores of golden sand and sunshine, happiness and song
Stand united, we of Fiji, fame and glory ever
Onward march together God bless Fiji.
Meda dau doka ka vinakata na vanua
E ra sa dau tiko kina na savasava
Rawa tu na gauna ni sautu na veilomani
Biu na i tovo tawa savasava
Me bula ga ko Viti
Ka me toro ga ki liu
Me ra turaga vinaka ko ira na i liuliu
Me ra liutaki na tamata
E na veika vinaka
Me oti kina na i tovo ca
Me da dau doka ka vinakata na vanua
E ra sa dau tiko kina na savasava
Rawa tu na gauna ni sautu na veilomani
Me sa biu na i tovo tawa yaga
Bale ga vei kemuni na cauravou e Viti
Ni yavala me savasava na vanua
Ni kakua ni vosota na dukadukali
Ka me da sa qai biuta vakadua
Lauluntekijä

Lauluntekijä on muusikko, joka säveltää tai sanoittaa musiikkia tai tekee molempia. Termiä lauluntekijä käytetään yleisimmin populaarimusiikissa. Lauluntekijät voivat esittää itse omia laulujaan tai tehdä niitä muille. Tekijää, joka esittää itse omia laulujaan, kutsutaan laulaja-lauluntekijäksi. 
Monet lauluntekijät tekevät kappaleita pääsääntöisesti muille esiintyjille. He voivat toimia esimerkiksi levy-yhtiöiden palveluksessa levy-yhtiön maksamaa tekijänoikeusennakkoa vastaan tai toimia suoraan artistien kanssa antamalla heille kappaleita esitettäviksi tekijänoikeustulojen toivossa. 
Lauluntekijätiimit.
Populaarimusiikin historiassa on myös monia lauluntekijätiimejä, kuten Jerry Leiber ja Mike Stoller, Lennon-McCartney, Barry Mann ja Cynthia Weil, Gerry Goffin ja Carole King, Tamla Motownin Brian Holland, Lamont Dozier ja Eddie Holland sekä Stock Aitken Waterman -trio. Suomessa ovat vaikuttaneet muun muassa sanoittaja/säveltäjä-työparit Mikko Alatalo–Harri Rinne sekä Sinikka Svärd–Esa Nieminen. Tiimityöskentely onkin lauluntekijöiden keskuudessa yhä yleisempää, etenkin elektronisessa populaarimusiikissa.
Christian Klien

Christian Klien (s. 7. helmikuuta 1983 Hohenems, Vorarlberg, Itävalta) on itävaltalainen autourheilija.
Ura.
Alkuvaiheet.
Kilpa-ajajan uransa Klien aloitti kartingista 1990-luvun puolivälissä. Vuonna 1999 hän siirtyi formulasarjoihin, joissa saavutti merkittävää menestystä, muun muassa Formula Renault 2.0 ja Formula 3 -sarjoissa sekä voitti Saksan Formula Renault -mestaruuden vuonna 2002. Kaudella 2003 Klien voitti kolme Eurosarjan Formula 3 -kilpailua ja sijoittui lopputuloksissa toiseksi.
Formula 1.
Klien debytoi F1:ssä kaudella Jaguar-tallissa. Tulokaskaudellaan hän ajoi pisteille vain kerran sijoittumalla kuudenneksi Belgian osakilpailussa. Lisäksi viimeinen kilpailu Jaguarilla päättyi kolarointiin tallikaverin Mark Webberin kanssa Brasilian osakilpailussa. Kaudella Klien jatkoi tallissa tämän muuttuessa Red Bulliksi ja sai tallikaverikseen David Coulthardin. Kesken kauden Klien kuitenkin siirrettiin testikuljettajan tehtäviin, kun talli korvasi hänet Vitantonio Liuzzilla. Hän palasi takaisin varsinaiseksi kilpakuljettajaksi Kanadassa. Uransa parhaan sijoituksen Klien ajoi Kiinan GP:ssä vuonna 2005, jolloin sijoittui kilpailussa viidenneksi. Klien jatkoi Red Bull-tallissa myös kaudella , kunnes Italian GP:n jälkeen Robert Doornbos korvasi hänet tallin toisena kuljettajana Doornbosin tuotua tiimille sponsorirahoitusta.
Kaudella Klien toimi Hondan testi- ja varakuljettajana. Kausilla – hän toimi BMW Sauberin testi- ja varakuljettajana. Kaudella hän siirtyi Hispania -tallin testikuljettajaksi ja ajoi ensimmäistä kertaa tallin autolla vapaita harjoituksia Espanjassa. Hän pääsi ajamaan Singaporen GP:ssä Sakon Yamamoton tilalla, mutta kilpailu päättyi hydrauliikkavian vuoksi keskeytykseen. Klien kilpaili myös Brasilian ja Abu Dhabin kilpailuissa.
Kestävyysajot ja urheiluautosarjat.
F1-testikuljettajan tehtävien ohessa Klien ajoi myös Peugeot’n autolla Le Mansin 24 tunnin ajoja, joissa sijoittui parhaimmillaan kolmanneksi vuonna 2008 Le Mansin 24 sekä voitti Span 6 tunnin ajon vuonna 2009 Le Mans -sarjassa. Vuoden 2011 Le Mansin 24 tunnin ajo päättyi Aston Martinin autolla keskeytykseen. Seuraavana vuonna Klien voitti Unkarin toisen kilpailun Superstars-kilpasarjassa ja vuonna 2014 Euroopan Le Mans-sarjan Ranskan kilpailun Paul Ricardin radalla. Vuodesta 2011 lähtien hän on ajanut monipuolisesti erilaisissa kestävyysajoissa ja urheiluautosarjoissa, kuten Australian V8:aa, Japanin ja kansainvälistä Blancpainin GT:tä sekä Le Mans-sarjoja Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Cover

Cover (, myös "koveri") tarkoittaa populaarimusiikissa kappaletta, jonka esittää tai julkaisee joku muu kuin kappaleen alkuperäinen esittäjä tai säveltäjä.
Blues- ja jazzmusiikissa soitetaan muuta populaarimusiikkia useammin muiden jo aiemmin esittämiä sävellyksiä. Näiden tyylien useimmin soitetuista kappaleista käytetään nimitystä ”standardi”. Esimerkiksi tunnetusta bluesstandardista käy Eddie Boydin sävellys ”Five Long Years” ja jazzstandardina pidetään taas esimerkiksi Dizzy Gillespien kappaletta ”A Night in Tunisia”.
Hittikappaleiden jäljitelmä-äänitykset olivat 1970-luvun Suomessa yleisiä. Kokoelmakasetteja myytiin huoltoasemilla. Tuolloin perustettiin useita levy-yhtiöitä julkaisemaan vain coverversioita suurimmista hiteistä.
Useat television musiiikkiviihdeohjelmaformaatit perustuvat covermusiikin esittämiseen ja julkaisemiseen.
Sneferu

Sneferu oli Egyptin 4. dynastian ensimmäinen faarao. Sneferun valtakauden pituudesta on eriäviä tietoja, mutta Manetho antaa kestoksi 24 vuotta. "The Oxford History of Ancient Egypt" arvioi hänen hallinneen välillä 2613–2589 eaa. Hänet on haudattu Punaiseen pyramidiin Dahshurissa.
Hallituskausi.
Sneferu aloitti valtakaudellaan sotilaallisen laajentumisen Nubiaan ja Libyaan johtaen itse taisteluja. Hän aloitti myös kaupankäynnin Välimeren valtakuntien kanssa. Sneferu varusti 40 laivan laivaston noutamaan Libanonista Egyptille tärkeitä luonnonvaroja, ennen kaikkea puuta. Retken kunniaksi faarao pystytti Libanoniin monumentteja juhlistamaan saavutusta.
Rakennusprojektit.
Sneferu on jäänyt maailmanhistoriaan ensimmäisen varsinaisen pyramidin rakennuttajana. Tätä viimeistä Sneferun pyramideista edelsi kuitenkin kaksi muuta, joista ensimmäinen rakennettiin Meidumiin. Pyramidin rakentamisen aloitti mahdollisesti jo Sneferun isä Huni. Meidumin pyramidin rakentaminen alkoi seitsenportaisena porraspyramidina joka muistutti Djoserin pyramidia Sakkarassa, mutta jostakin syystä rakentajat muuttivat mieltään ja päättivät tehdä rakennuksesta tasasivuisen. Pyramidi ei kuitenkaan kestänyt kylkien painoa vaan ne sortuivat. Sneferu alkoi onnettomuuden jälkeen rakentaa uutta pyramidia Dahshuriin, mutta kesken rakentamisen kävi ilmi että pyramidin kulma oli liian jyrkkä tehden siitä epävakaan. Rakennuskulmaa loivennettiin, mikä tuotti persoonallisen taittuneen muodon. Niin kutsuttu Taitepyramidi säilyi ilmeisesti muutostöiden jälkeenkin niin epävakaana, ettei faaraota voitu haudata sinne. Niinpä Sneferu aloitti vielä kolmannen pyramidin rakennustyöt Dahshurissa. Lopputulos tunnetaan Punaisena pyramidina. Sneferun poika Khufu jatkoi isänsä esimerkkiä rakennuttaessaan itselleen pyramidin Gizaan.
Djoser

Djoser oli Egyptin kolmannen dynastian tunnetuin faarao. Hän hallitsi Egyptiä vuosina 2667–2648 eaa. Nimi voidaan kirjoittaa myös Zoser, Dzoser, Dsr, Djeser tai käyttää Horus-nimeä Netjerikhet. 
Pidetään mahdollisena että hänen isänsä olisi ollut Khasekhemwy mutta tästä ei ole varmuutta. Djoserin äitinä pidetään Nimaathapia. Djoser ilmeisesti oli naimisissa sisarpuolensa Hetephernebtin kanssa.
Djoser rakennutti Sakkaraan maailman ensimmäisen pyramidin, porraspyramidin. Eläessään hän teki useita sotaretkiä Siinain niemimaalle. Retkikunnat toivat sieltä arvokkaita luonnonvaroja kuten turkooseja ja kuparia. Djoser rakennutti myös julkisia rakennuksia Heliopoliihin ja Afroditopoliihin.
Veikko Helle

Veikko Kullervo Helle (11. joulukuuta 1911 Vihti – 5. helmikuuta 2005 Lohja) oli yksi aikansa keskeisistä sosialidemokraattisista suomalaispoliitikoista.
Elämä.
Veikko Helteen vanhemmat olivat puuseppä, kansanedustaja Edvard Helle ja Alina Aleksandra Videll. Helle kävi kansakoulun ja vuonna 1932 Työväen Akatemian. Helle työskenteli puuseppänä isänsä puusepänliikkeessä sekä Matti Kuuselan tehtaalla Hyvinkäällä. Hän oli myöhemmin itsenäisenä liikkeenharjoittajana vuoteen 1951 saakka. 
Helle seurasi isänsä jalanjäljissä myös työväenyhdistykseen, kunnallispolitiikkaan ja myöhemmin eduskuntaan. Hän aloitti uransa politiikassa vuoden 1936 kunnallisvaaleissa ja hän eteni hiljalleen vaativampiin tehtäviin. Hän oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1951–1983, hallituksessa hän istui neljästi, eduskunnan puhemiehistöön hän kuului yhtäjaksoisesti 1972–1983 ja toimi eduskunnan puhemiehenä 1976–1978. Lisäksi hän toimi useita kertoja tasavallan presidentin valitsijamiehenä.
Helle oli toinen kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri ja myöhemmin työvoimaministeri Mauno Koiviston I hallituksessa 1970, työvoimaministeri ja pääministerin sijainen Ahti Karjalaisen II hallituksessa 1970–1971, työvoimaministeri Rafael Paasion II hallituksessa 1972 ja työvoimaministeri Kalevi Sorsan III hallituksessa 1982–1983. 
Helle pyrki SDP:n puheenjohtajaksi vuoden 1963 puoluekokouksessa, mutta hävisi äänestyksen Rafael Paasiolle. Puolueen sisäisissä kiistoissa hän lukeutui oikeiston, Väinö Tannerin ja Väinö Leskisen kannattajiin. Ministerin arvonimen Helle sai vuonna 1986.
Helle tunnettiin aikanaan puhujanlahjoistaan ja herrasmiesmäisestä, vaatimattomasta käytöksestään. Hänellä oli tapana esitellä itsensä sanoilla ”puuseppä Suomen eduskunnasta”. Helle nautti koko uransa ajan arvostusta yli puoluerajojen.
Helle oli Vihdin kunnanvaltuuston jäsen 52 vuotta 1937–1988 ja kunnanvaltuuston puheenjohtaja 1958–1976. Hän oli Yleisradion hallintoneuvoston jäsen 1964–1970.
Muistaminen.
Vihdin Nummelan tori nimettiin vuonna 1999 Veikko Helteen toriksi.
Erkki Kannoston veistämä Veikko Helteen muistomerkki paljastettiin elokuussa 2011 Vihdin Nummelan työväentalon edustalla.
Slavkov u Brna

Slavkov u Brna () on kaupunki Vyškovin piirikunnassa Etelä-Määrin läänissä Tšekin tasavallassa. Vuonna 2009 kaupungissa oli 6 169 asukasta.
Kaupungin tuntumassa käytiin 2. joulukuuta 1805 kuuluisa Austerlitzin taistelu.
Jack Osbourne

Jack Joseph Osbourne (s. 8. marraskuuta 1985 Lontoo, Englanti) on Ozzy ja Sharon Osbournen kolmas ja nuorin lapsi. Isänsä ja siskonsa tavoin hänkin on joutunut vieroitushoitoon mm. erilaisten kipulääkkeiden riippuvuuden takia. Hän kuitenkin lopetti juomisen ja huumeiden käytön vuonna 2003. Jack tuli tunnetuksi perheestään kertoneen "The Osbournes" -televisiosarjan ansiosta. Hänellä on kaksi siskoa, Aimee Osbourne ja Kelly Osbourne sekä kaksi puolisisarusta, isänsä edellisestä liitosta. Hän avioitui Lisa Stellyn kanssa vuonna 2012 ja heillä on kolme tytärtä (s. 2012, 2015 ja 2018). Stelley haki toukokuussa 2018 avioeroa miehestään. Osbourne kihlautui vuodenvaihteessa 2021–2022 Aree Gearhartin kanssa, jonka kanssa oli seurustellut kaksi vuotta. Vuonna 2022 pariskunnalle syntyi tytär.
Kesäkuussa 2012 Jack Osbourne kertoi julkisuudessa, että hänen on diagnosoitu sairastavan MS-tautia. Saman vuoden aikana 60 prosenttia Osbournen oikean silmän näkökyvystä oli kadonnut.
Aimee Osbourne

Aimée Rachel Osbourne (s. 2. syyskuuta 1983 Lontoo) on brittiläinen laulaja, malli, näyttelijä ja kolumnisti. Hän on rockmuusikko Ozzy Osbournen ja tämän toisen vaimon Sharon Osbournen yhteisistä lapsista vanhin.
Muusta perheestä poiketen Aimee Osbourne ei halunnut lähteä 2000-luvun alulla mukaan "The Osbournes" -tositelevisiosarjaan, vaan muutti 15-vuotiaana erilleen perheestään eikä häntä sarjassa näin nähty.
Osbourne on laulanut vuodesta 2015 lähtien ARO-nimisessä yhtyeessä, joka julkaisi heinäkuussa 2020 musiikkivideon "Shared Something With The Night".
Chris DeGarmo

Christopher Lee ”Chris” DeGarmo (s. 14. kesäkuuta 1963 Wenatchee, Washingtonin osavaltio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kitaristi.
DeGarmo tunnetaan seattlelaisen metalliyhtye Queensrÿchen kitaristina, perustajajäsenenä ja laulunkirjoittajana. Hän sävelsi ja sanoitti muun muassa yhtyeen suurimman hitin ”Silent Lucidityn”, joka ylsi kärkikymmenikköön Billboardin Hot 100 -listalla. DeGarmo sai sävellyksestään BMI-palkinnon ja oli ehdolla myös Grammy-palkinnon voittajaksi. DeGarmo jätti Queensrÿchen vuoden 1997 "Hear in the Now Frontier" -albumin jälkeen. Hän teki lyhyen paluun yhtyeeseen vuoden 2003 "Tribe"-albumilla, jolla hän soitti kitaraa ja osallistui viiden kappaleen kirjoittamiseen. Hänen viimeisin kappaleensa yhtyeen kanssa on vuoden 2007 "" -kokoelma-albumin erikoispainoksella julkaistu ”Justified”.
Erottuaan Queensrÿchesta DeGarmo soitti Alice in Chains -kitaristi Jerry Cantrellin soolokiertueella vuonna 1998 ja vieraili tämän "Degradation Trip" -albumilla vuonna 2002. Hän kuului Mike Inezin, Sean Kinneyn ja Vinnie Dombroskin ohella lyhytikäiseen Spys4Darwin-yhtyeeseen, joka julkaisi omakustanne-EP:n "Microfish" vuonna 2001. Helmikuussa 2005 DeGarmo esiintyi Alice in Chainsin kanssa Intian valtameren maanjäristyksen uhrien hyväksi järjestetyssä konsertissa Seattlessa. Myöhemmin samana vuonna hän osallistui kalifornialaisen Dredg-yhtyeen "Catch Without Arms" -albumin sovittamiseen ja myös kahden kappaleen säveltämiseen.
2010-luvulla DeGarmo on tehnyt musiikkia tyttärensä Rylie DeGarmon kanssa. Kaksikon The Rue -yhtyeen samanniminen debyytti-EP ilmestyi kesällä 2015.
Aktiivisimman muusikonuransa jälkeen DeGarmo on työskennellyt lentäjänä. Hän asuu Seattlen lähistöllä perheineen.
Michael Wilton

Michael Wilton (s. 23. helmikuuta 1962 San Francisco, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko. Hän on Queensrÿche-yhtyeen perustajajäsen ja kitaristi. Wilton on säveltänyt aika ajoin Queensrÿchen kappaleita.
Harry Bergström

Harry Lennart Yrjö Bergström (4. huhtikuuta 1910 Tampere – 12. marraskuuta 1989 Nurmijärvi) oli suomalainen pianisti, säveltäjä ja kapellimestari. Bergström on George de Godzinskyn ja Toivo Kärjen ohella huomattavimpia suomalaisia elokuvamusiikin säveltäjiä. 
Bergström aloitti säveltämisen ja pianonsoiton opiskelun 1920-luvulla Uuno Klamin ja Ernst Lingon johdolla, ja 1930-luvulta alkaen hän sävelsi paljon elokuvamusiikkia. Hän myös auttoi alkuun Kipparikvartetin ja Metro-tytöt, joista ensimmäisessä hän toimi myös säestäjänä. Häntä pidetäänkin George de Godzinskyn ohella tärkeimpänä vaikuttajana suomalaisten lauluyhtyeiden synnyssä ja kehityksessä. Hän vieraili monesti myös kapellimestarina eri orkestereissa, enimmäkseen operetti-, varietee-, revyy- ja musikaaliesitysten yhteydessä. Maaliskuussa 1944 hän johti isoa orkesteria, joka levytti 10 Toivo Kärjen-Kerttu Mustosen kappaletta Isku-levymerkille, laulusolistina Olavi Virta, joukossa tango "Siks oon mä suruinen". 
Bergström muistetaan lisäksi Niilo Tarvajärven suositusta "Tervetuloa aamukahville" -radio-ohjelmasta, johon hän kirjoitti tunnussävelmän.
Bergström voitti Jussi-palkinnot musiikista elokuviin "Rion yö" (1951), "Jälkeen syntiinlankeemuksen" (1953) ja "Viimeinen savotta" (1977).
Harry Bergströmin poika oli säveltäjä Matti Bergström ja veli viulisti Rainer Bergström.
Bergström käytti tuotannossaan myös salanimiä Gerald Beach, Harold G Burgess, Leonard Fleuvemont, Sointu Karikas, Lenny, Jorge Monterio ja Tintti-Kalle.
Bergström on haudattu Nurmijärven hautausmaalle vaimonsa viereen. Bergström oli naimisissa Sirkka Tuulikki Bergströmin o.s. Vuolle (1918–2007) kanssa.
Bergströmille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1988.
Lullacry

Lullacry oli helsinkiläinen metalliyhtye, joka julkaisi viisi albumia. Yhtye on saanut kansainvälistä jalansijaa muun muassa kiertueillaan Nightwishin ja Edguyn kanssa.
Lullacry solmi ensimmäisen levytyssopimuksensa levy-yhtiö Heart, Trust &amp; Respect Recordsin kanssa ja julkaisi ensialbuminsa "Sweet Desire" vuonna 1999. Lullacryn todellinen ura alkoi, kun se julkaisi toisen albuminsa "Be My God" vuonna 2001 Spinefarm Recordsin kautta. Vokalisti Tanja "Tanya" Kemppainen erosi yhtyeestä 2002, jolloin aiemmin tuntematon Tanja Lainio liittyi orkesteriin. Lullacry on toiminut tällä kokoonpanolla kolmannesta albumistaan "Crucify My Heart" (2003) lähtien.
Vuonna 2011 muutaman vuoden hiljaiselon jälkeen yhtye ilmoitti äänittävänsä uutta albumia. Ensimmäisenä "Where Angels Fear" -albumi julkaistiin Japanissa tammikuussa 2012, julkaisijana Hydrant Music ja EMI Music Japan -yhtiö. . Suomessa "Where Angels Fear" julkaistiin maaliskuussa 2012 ennen muuta Eurooppaa ja Yhdysvaltoja.
"Where Angels Fear"in on tuottanut, äänittänyt ja miksannut Mikko Herranen, joka myös laulaa levyllä Tanja Lainion kanssa dueton kappaleessa "Feel My Revenge".
# 
# 
# Sweet Desire
# Downwards
#
Anna Dalassena

Anna Dalassena (n. 1025 – 1. marraskuuta 1100 tai 1102) oli bysantin keisarin Aleksios I Komnenoksen äiti. Anna oli voimakastahtoinen nainen ja osittain hänen ansiostaan Aleksioksesta tuli keisari.
Anna kuului merkittävään Dalassenosten aatelissukuun. Hän meni naimisiin keisari Isaak I Komnenoksen veljen Johanneksen kanssa.
Kun Isaak luopui vallasta olisi hän halunnut Johannesta seuraajakseen. Anna yritti ylipuhua miehensä, mutta turhaan. Lopulta Konstantinos Dukas julistettiin keisariksi. Vuonna 1067 Annan aviomies Johannes kuoli. Samana vuonna kuoli myös keisari Konstantinos. Anna asettui heti uuden keisarin Romanos Diogenesin puolelle. Kun Romanos kukistui vuonna 1071 Manzikertin taistelussa turkkilaisia vastaan nousi Konstantionoksen poika Mikael vuorostaan valtaistuimelle ja syrjäytti Romanoksen. Anna puolusti edelleen Romanosta ja sen takia hänet karkotettiin eräälle saarelle. Annan vanhin poika Manuel kuoli myös samana vuonna.
Koska valtakuntaa uhkasivat monet vaarat joutui Mikael VII kutsumaan Annan takaisin pääkaupunkiin ja tekemään hänen pojastaan Isaakista armeijan komentajan. Lopulta Annan pojat Isaak ja Aleksios kapinoivat Nikeforos Botaniatesin kanssa Mikealia vastaan ja Nikeforoksesta tuli uusi keisari.
Aleksioksesta tuli keisari vuonna 1081 kun hän ja Isaak kaappasivat vallan Nikeforokselta. Kun hän joutui lähtemään sotimaan normannia Robert Guiscardia vastaan samana vuonna jätti hän äitinsä Konstantinopoliin hallitsijaksi keisarin valtuuksin.
Perhe.
Anna ja Johannes Komnenos saivat seitsemän lasta:
Niukkuus

Niukkuus on taloustieteessä keskeinen käsite, joka koskee useimpia hyödykkeitä (tuote tai palvelu), koska niitä haluttaisiin kuluttaa ilmaiseksi enemmän kuin niitä on tällöin tarjolla. Taloustiede on suppean määritelmän mukaan ”niukkojen resurssien kohdentumisen tutkimista”. Yksi tapa ajatella niukkuutta on se, että hyödyke on niukka, jos sille olisi menekkiä enemmän kuin hyödykettä on tarjolla, mikäli hyödyke olisi saatavilla ilmaiseksi.
Niukan hyödykkeen kysyntä ja tarjonta määrävät sille hinnan, joka rajaa sen kulutuksen niihin kuluttajiin, jotka ovat valmiita maksamaan siitä eniten. Joissain tapauksissa kuitenkin valtio tai kaupunki harjoittaa hintasääntelyä, esimerkiksi määrää tätä ”tasapainohintaa” alhaisemman hinnan pakolliseksi (kattohinta), jolloin useampi haluaa ostaa sen ja harvempi viitsii tuottaa sitä, ja syntyy pulaa ja jonoja (esimerkiksi Neuvostoliiton ruokakaupat tai Helsingin Hitas-asuntojonot).
Niukkuus ei siis yleensä tarkoita, että hyödykkeestä olisi suoranaisesti pulaa. Se tarkoittaa vain, että hyödykettä on tarjolla markkinoilla vähemmän kuin sitä kysytään. Kysynnän kasvaessa markkinahinta nousee niukkuuden lisääntyessä. Tällöin kuitenkin yritysten kannattaa lisätä tuotantoa, mikä vähentää niukkuutta ja laskee hintaa.
Niukkuus on yleensä edellytys markkinoiden syntymiselle. Ei-niukalla hyödykkeellä, kuten esimerkiksi puhtaalla ilmalla Suomessa, ei voi käydä kauppaa, koska sitä on riittävästi kaikkien saatavilla, hyödykkeestä vallitsee runsaus. Toisaalta hyödykkeistä voidaan luoda keinotekoisesti niukkoja. Esimerkiksi tieto tai tietokoneohjelmat ja tiedostot eivät ole luonnostaan niukkoja. Patenteilla ja lisensseillä estetään niiden vapaa levittäminen, jolloin niistä tulee niukkoja hyödykkeitä.
Niukkuustekijä on tuotannossa se tuotannontekijä, joka muodostaa pullonkaulan tuotannolle ja määrää tuotantovauhdin, kapasiteetin, hinnan tms. attribuutin. Jonkin resurssin ollessa niukkuustekijä se pyritään hyödyntämään mahdollisimman tehokkaasti. Esimerkiksi teollisuusmaissa työvoiman hinta on niukkuustekijä: työvoiman ollessa kallista tuotanto pyritään automaation ja rationalisoinnin keinoin tekemään mahdollisimman tuottavaksi verrattuna kehitysmaiden pienempihintaiseen työvoimaan ja sen tuottavuuteen.
Esimerkki.
Esimerkki niukkuuden vaikutuksesta hintaan ovat suomalaiset tomaatit: Kesällä ja alkusyksystä, kun niitä on paljon tarjolla, niiden hinta laskee. Talvella ja keväällä, kun uutta satoa ei ole saatavilla, ovat ne niukempia kuin heti uuden sadon jälkeen, ja niiden hintakin on korkeampi.
Tryptofaani

Tryptofaani (C11H12N2O2) eli ʟ-tryptofaani on yksi luonnon 20 yleisimmästä aminohaposta. Kyseessä on aromaattinen aminohappo, jonka sivuketjussa on indoliryhmä.
Tryptofaani on yksi yhdeksästä ihmiselle välttämättömästä aminohaposta. Se on tärkein proteiinisynteesiin osallistuva aminohappo. Tryptofaani on neuroregulaattori serotoniinin ja melatoniinin esiaste. Tryptofaani auttaa esimerkiksi nukahtamaan.
Tryptofaani läpäisee veri-aivoesteen mm. glutamiinin, insuliinin, glukoosin ja tyrosiinin auttamana. Nisäkkäiden aivoissa tryptofaanista muodostuu serotoniinia, joka säätelee muun muassa mielialaa, unta ja syömistä. Sen uskotaan vaikuttavan myös seksuaaliseen käyttäytymiseen.
Tryptofaanin puute saattaa aiheuttaa masennusta.
Käpyrauhasessa tryptofaanista muodostuu melatoniinia, joka säätelee ihmisen vuorokausirytmiä. Maksassa tryptofaanista muodostuu nikotiiniamidia ja muita aineenvaihduntatuotteita, joiden uskotaan olevan biologisesti aktiivisia.
Typtofaani löydettiin vuonna 1901.
Suositukset ja saanti.
WHO:n minimisuositus tryptofaanin päiväannokseksi on 3,5 mg/kg eli 70 kg painavalle henkilölle 240 milligrammaa päivässä. Tryptofaanin enimmäissaantisuositus on nykyisin 4,5 grammaa (4500 mg) päivässä. 
Juusto, liha, pähkinät ja tofu ovat erinomaisia tryptofaanin lähteitä. Myös kalassa ja kananmunassa on runsaasti tryptofaania. Sata grammaa edamjuustoa sisältää 360 mg tryptofaania, kermajuusto 320 mg, cashewpähkinä 287 mg, broileri 280 mg, tonnikala 260 mg, maapähkinä 250 mg, keskirasvainen naudanliha 243 mg, manteli 237 mg, tofu 235 mg, seiti 230 mg, sianliha 216 mg, heraproteiinijauhe, kirjolohi 150 mg, kananmuna 185 mg, tuoreet herneet 53 mg ja maito 44 mg. 
Suomalaiset saivat 1990-luvun alussa tehdyn arvion mukaan keskimäärin 900 milligrammaa tryptofaania päivässä. Sitä tuli eniten maidosta ja muista maitotuotteista (235 mg/vrk) sekä lihasta ja makkarasta (151 mg). Tryptrofaania saatiin juustosta 74 mg, kalasta 57 mg, vaaleasta leivästä 47 mg, kananmunista 43 mg ja perunasta 38 mg. Yhdeksänkymmentäluvulla arvioitiin, että vegaanien tryptofaanin saanti saattaa olla hyvin puutteellista.
Isoleusiini

Isoleusiini (C6H13NO2) on yksi elimistön proteiinisynteesissä käytettävistä 20 aminohaposta. Se on ravinnossa välttämätön aminohappo. Isoleusiini on leusiinin isomeerinen muoto. Sen isoelektrinen piste on 6,04.
Isoleusiinilla on kaksi kiraalista keskusta, joten sillä on neljä stereoisomeeristä muotoa. Luonnossa esiintyvä isoleusiini, "L-isoleusiini", on (2"S",3"S")-2-amino-3-metyylipentaanihappo. L-isoleusiinin moolimassa on 131,173 g/mol ja CAS-numero 73-32-5.
Behexen

Behexen on suomalainen vuonna 1994 perustettu black metal -yhtye Tampereelta. Yhtyeen alkutaipaleelle sen nimi oli Lords of the Left Hand.
Historia.
Yhtyeen perustivat Torog, Horns ja Reaper. Ensimmäinen äänite "Reality is in Evil" -demo julkaistiin vuonna 1995. Demon julkaisun jälkeen yhtye vaihtoi nimekseen Behexen, jona se nykyäänkin tunnetaan. Vuonna 1997, uuden nimen alla, yhtye julkaisi toisen demonsa "Eternal Realm," jota seurasi vuonna 1998 julkaistu seuraava demo, "Blessed be the Darkness".
Eternal Realmin jälkeen Reaper jätti yhtyeen, ja hänet korvasi Gargantum. Vuonna 2000 yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa "Rituale Satanumin". Noin kolme vuotta myöhemmin yhtye solmi levytyssopimuksen suomalaisen Woodcut Recordsin kanssa ja vuonna 2004 julkaistiin toinen kokopitkä "By the Blessing of Satan". Vähän tämän jälkeen yhtye teki split-albumin yhden Suomen tunnetuimman black metal -yhtyeen, Hornan, kanssa.
Vuonna 2008 julkaistiin vielä Woodcut Recordsin kautta "From The Devil´s Chalice" -julkaisu, joka sisälsi yhtyeen logolla varustetun hihamerkin ja tarroja sekä kolme vinyylilevyä, tuotos oli rajattu 666 painokseen. Yhtyeen kolmas kokopitkä, "My Soul for His Glory", julkaistiin samaisen vuoden 2008 alussa Hammer of Haten kautta.
Huhtikuussa 2012 yhtye solmi levytyssopimuksen Debemur Morti Productionsin kanssa.
Aki Parviainen

Aki Uolevi Parviainen (s. 26. lokakuuta 1974 Helsinki) on suomalainen keihäänheittäjä, joka edusti urallaan Joensuun Katajaa. Hän on Pyhäselän Urheilijoiden kasvatti. 
Parviaisen suurimpiin saavutuksiin lukeutuu maailmanmestaruus Sevillan MM-kisoissa 1999. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän sijoittui viidenneksi, ja Edmontonin MM-kisoissa 2001 hän sijoittui hopealle. Parviainen on keihäänheiton Suomen ennätyksen haltija tuloksella 93,09, jonka hän heitti vuonna 1999 Kuortaneella. Pidemmälle ovat heittäneet ainoastaan Jan Železný, Johannes Vetter ja Thomas Röhler.
Parviainen lopetti urheilu-uransa vuonna 2006 vammojen vuoksi.
"10 parhaan keskiarvo 90,94"
Proliini

Proliini eli 2-pyrrolidiinikarboksyylihappo (C5H9NO2) on yksi geneettisen koodin 20 aminohaposta. Se on ei-välttämätön aminohappo. Kehomme valmistaa itse riittäviä määriä proliinia glutamaatista. Sen sivuketju on syklinen ja aminoryhmä on sekundäärinen. Poikkeuksellisen rakenteensa ansiosta proliini voi rikkoa proteiinien alfa-kierteitä ja se on yleinen beta-käännöksissä.
Peptideissä (kuten proteiineissa) proliini muodostaa tertiäärisen amidin. Koska sen typpeen on liittynyt vetyä, se voi muodostaa vetysidoksen.
L-proliinin CAS-numero on 147-85-3, D-proliinin CAS-numero on 344-25-2 ja DL-proliinin CAS-numero on 609-36-9. Sen isoelektrinen piste on 6,30.
IDM

IDM eli Intelligent Dance Music on elektronisen musiikin suuntaus, joka haarautui teknomusiikista 1990-luvun alussa artistien alettua hakea vaikutteita konkreettisesta musiikista ja industrialista. Tavanomaiseen technoon verrattuna IDM on äänimaailmaltaan kokeellisempaa, melodisempaa ja rytmirakenteeltaan monimutkaisempaa. 
Nykyään IDM käsittää laajan skaalan kokeellista elektronista musiikkia ambientista breakcoreen. 
Kritiikki.
Termin laajetessa kattamaan yhä laajempaa artistien ja tyylien kirjoa sitä on arvosteltu ”uutena tapana nimittää kaikkea elektronista musiikkia teknoksi”. Myös koko nimityksen tarpeellisuus on myöhemmin kyseenalaistettu väittämällä sitä keinotekoiseksi ja epämääräiseksi yläkäsitteeksi.
Tunnustetuimpiin IDM-artisteihin kuuluva Aphex Twin on ilmaissut huvittuneisuutensa termin käyttöön, koska se voidaan tulkita muun elektronisen musiikin leimaamiseksi ”tyhmäksi tanssimusiikiksi”.
Glutamiini

Glutamiini eli 2,5-diamino-5-oksopentaanihappo (C5H10N2O3) on yksi luonnon 20 yleisimmästä aminohaposta. Sen sivuketjun funktionaalinen ryhmä on primäärinen amidi, joka on erittäin heikko emäs. Glutamiini eroaa asparagiinista siten, että sen hiiliketju on yhden hiilen (-CH2-) pidempi. Sen isoelektrinen piste on 5,65.
Glutamiini on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää ja sen sulamispiste on 185 °C sekä CAS-numero 56-85-9.
Aineenvaihdunta.
Elimistö valmistaa glutamiinista hermovälittäjäaine glutamaattia. 
Glutamiinilla on myös tärkeä osa typpiaineenvaihdunnassa. Glutamiinisyntetaasi liittää ammoniakin orgaanisiin yhdisteisiin muuttamalla glutamiinihapon glutamiiniksi. Glutamiinia voidaan sitten käyttää monien yhdisteiden biosynteesissä, esimerkiksi toisten aminohappojen, puriinien ja pyrimidiinien valmistuksessa.
Saanti.
Glutamiinia esiintyy esimerkiksi lihassa, kalassa, kananmunissa, vehnässä sekä kaalissa.
Lysiini

Lysiini eli 2,6-diaminoheksaanihappo (C6H14N2O2) on yksi luonnon 20 yleisimmästä aminohaposta. Se on välttämätön aminohappo, joka tarkoittaa, että ihmiskeho ei itse pysty valmistamaan sitä muista aineista, jolloin se on saatava ravinnosta. Lysiinillä on kaksi optista isomeeria eli L-lysiini ja D-lysiini sekä raseeminen DL-lysiini. L-lysiinin CAS-numero on 56-87-1 ja D-lysiinin CAS-numero on 923-27-3 sekä DL-lysiinin CAS-numero 70-54-2.
Sen sivuketjussa on primäärinen aminoryhmä, mikä tekee lysiinistä emäksisen ja positiivisesti varautuneen fysiologisessa pH:ssa.
Biosynteesi.
Biosynteesi asparagiinihaposta l-lysiiniksi.
Elintarvikkeet, joista saa lysiiniä.
Suositeltava päiväannos 70 kg painavalle aikuiselle on 0,84 grammaa lysiiniä.
Erityisesti kasvissyöjien on huolehdittava riittävästä lysiinin saannista.
Lysiiniä saa elintarvikkeista, joissa on korkea proteiinipitoisuus, kuten punainen liha, juustot (parmesaani), jotkut kalat, pähkinät, munat ja soijapavut.
Seuraavat elintarvikkeet sisältävät merkittävän määrän lysiiniä:
Kliininen merkittävyys.
Joissakin tutkimuksissa on osoitettu lysiinistä olevan apua herpesvirustartuntaan.
Tonic-vesi

Tonic-vesi on kiniinillä maustettu karvas hiilihapotettu virvoitusjuoma. 
Se on alun perin kehitetty malarialääkkeeksi. Juoma saakin nimensä kiniinin parantavasta vaikutuksesta. 
Tonic-vedessä oli alun perin ainoastaan hiilihapotettua vettä ja kiniiniä, jota se sisälsi runsaasti. Juoman karvas maku inspiroi kehittämään maultaan otollisemman gin tonic -drinkin. Nykyään useimmat tonic-vedet sisältävät alkuperäistä huomattavasti vähemmän kiniiniä, joten niillä ei ole terveydellisiä vaikutuksia. Ne ovat alkuperäistä vähemmän karvaita ja usein myös makeutettuja.
Tonic-vettä käytetään usein mikserinä alkoholin, etenkin ginin kanssa. Tonic-vettä, johon on lisätty sitruunaa tai limettiä, kutsutaan "bitter lemoniksi" tai "bitter limeksi".
Sisältämänsä kiniinin takia tonic-vesi hohtaa ultraviolettivalossa.
Anna-Liisa

Anna-Liisa on suomalainen naisen yhdysnimi. Se on kahden nimen, Annan ja Liisan, yhdistelmä. Elokuuhun 2025 mennessä nimi on annettu 18 925 henkilölle. Nimi on ollut erityisen suosittu 1920-luvulta aina 1950-luvun loppuun saakka, jolloin noin 15 000 lasta sai nimekseen Anna-Liisan. Noin 80 % suomalaisista Anna-Liisoista on syntynyt juuri tuona aikana. Anna-Liisa on Suomen yleisin yhdysnimi.
Nimipäivä.
Anna-Liisalla ei ole suomenkielisessä kalenterissa omaa nimipäivää, mutta Annan nimipäivä on 9. joulukuuta ja Liisan 19. marraskuuta.
Nimen alkuperä.
Katso Anna ja Liisa.