tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tom Wisdom

Tom Wisdom (s. 18. helmikuuta 1973 Swindon, Wiltshire, Englanti) on brittiläinen teatteri-, elokuva- ja televisionäyttelijä. 
Koulutus.
Tom Wisdom opiskeli Tauntons Collegessa Southamptonissa sekä Academy Drama Schoolissa, jossa hän sai näyttämöstipendin (Stage Scholarship).
Työt televisiossa ja valikoitu filmografia.
Televisiossa hän näytteli Tom Fergusonia "Coronation Street" -sarjassa 1999–2000, Ivor Clairea Evelyn Waughin sovituksessa "Kunnian miekka" ("Sword of Honour") 2001, Stephen Clarken "Suspicionissa" 2003 sekä Marco Baileyn Sky One -lentodraamassa "Kymppikerho" ("Mile High") 2003–2004. Muita televisioesiintymisiä ovat olleet muun muassa Harry Enfieldin "Brand Spanking New Show", Children of the New Foreston ja Wycliffe and Blackhearts in Battersea.
Elokuvanäyttelijänä Wisdom on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Neljä tyttöä ja maagiset farkut 2", 
"Fire and Ice" ja "Hey Mr. DJ". Hänen tunnetuin roolinsa lienee Frank Millerin sarjakuvaan pohjautuvassa elokuvassa "300", joka kertoo Thermopylaen taistelusta 480 eaa.
Wisdomin uusimman elokuvan "Merirosvoradio" ensi-ilta kaavailtiin pidettäväksi 3. huhtikuuta 2009.
Roolit teatterissa.
Wisdomin teatterirooleja ovat olleet muun muassa Stanhope Journey’s Endissä (UK-kiertue, 2005) ja Guy Bennett Julian Mitchellin Another Country Arts Theatressa vuonna 2000. Wisdom loi myös Steven Carterin roolin Patrick Wilden näytelmässä What’s Wrong With Angry? vuonna 1994.
Yksityiselämä.
Tom Wisdomin isä työskenteli Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimissa, joten perhe muutti paljon ja he ovat asuneet Swindonin lisäksi ilmavoimien tukikohdissa Doncasterissa ja Devonissa. 189-senttisellä Wisdomilla on kaksi sisarusta: vanhempi veli ja nuorempi sisko.
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut 2008

Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2008 29. kertaa. Kilpailut pidettiin Alankomaiden Eindhovenissa 13.–24. maaliskuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN. Kilpailulajeina olivat uinti, uimahypyt ja taitouinti.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Enkelihierarkia

Enkelihierarkia tarkoittaa kristinuskossa enkelien maailman jakautumista ylempiin ja alempiin enkelihahmoihin, luokkiin, ryhmiin, piireihin tai portaisiin. Enkelihierarkiat olivat luonnollinen osa vanhan ajan ja keskiajan kristillistä teologiaa. Enkeleiden ryhmittely perustui sekä vallitsevaan maailmankuvaan että Raamattuun, jossa enkeleistä puhutaan luokittelevin ilmauksin, vaikka tarkkoja hierarkioita ei esitetäkään. Tunnetuimman eli yhdeksänportaisen luokittelun esitti Pseudo-Dionysios Areopagita. Se koostuu kolmesta hierarkiasta, joissa kussakin on kolme kuoroa.
Ensimmäinen hierarkia
Toinen hierarkia
Kolmas hierarkia
Tuomas Akvinolainen esitti yhdeksänportaisen enkelihierarkian kirjoituksissaan. Se esiintyy myös Danten "Jumalaisessa näytelmässä". Kuvataiteessa enkelit esitettiin hierarkiaan liittyvin tunnuksin.
Lähteet.
Olli Seppälä: Näkymätömän hipaisu. Enkelit ennen ja nyt. Kirjapaja 1995
Köyhän pikajuna

Köyhän pikajuna () on japanilainen elokuva vuodelta 1970. Akira Kurosawan ohjaama ja käsikirjoittama elokuva kertoo kaatopaikalla asuvista köyhistä pian toisen maailmansodan jälkeen. Nimensä se on saanut pojasta, joka kuvittelee olevansa junan ohjaaja, ja kulkee päivittäin samaa reittiä kaatopaikan ympäri.
Elokuva on Kurosawan ensimmäinen värielokuva, ja hän ilotteli värien käytöllä. "Köyhän pikajuna" on vaikuttanut japanilaisen animen tyyliin.
Tekovuonna 1970 Japanin filmiteollisuus ei enää uskonut Kurosawan rahalliseen menestykseen. Hänen elokuviensa tekeminen maksoi paljon ja elettiin ankaraa menojen supistamisen aikaa, johon monen muun ohjaajan ura päättyi kokonaan. "Köyhän pikajunan" rahoittivat Kon Ichikawa, Keisuke Kinoshita, Masaki Kobayashi ja Kurosawa itse.
Suomessa "Köyhän pikajuna" sai ensi-iltansa vasta 1979, jolloin se nousi kymmenen parhaan joukkoon elokuvakerholehti Projektion järjestämässä kriitikkoäänestyksessä vuoden parhaista ensi-iltaelokuvista.
Näyttelijät.
Lähde:
Austin Williams

Austin Williams (s. 13. marraskuuta 1996) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka tunnetuin rooli on tv-sarjassa "One Life to Live". Hänen roolihahmonsa nimi on sarjassa Shane Morasco, jota hän on näytellyt 2007–2008. Amber Joy Williams (s. 26. heinäkuuta 1998) on Austin Williamsin nuorempi sisar, joka on myös näytellyt televisiossa. Austin pitää baseballista ja koripallosta.
Carl Wilhelm Carlberg

Carl Wilhelm Carlberg (1746 – 14. huhtikuuta 1814) oli ruotsalainen arkkitehti ja linnoitusupseeri, ensin Tukholman sittemmin Göteborgin kaupunginarkkitehti. Hänen isänsä oli arkkitehti Bengt Wilhelm Carlberg. Carl Wilhelm Carlbergin piirtämiä ovat muun muassa Göteborgin tuomiokirkko, Gunnebon linna, Chalmersin talo, Örgryten vanhan kirkon eteläinen laajennus ja alttarirakennelma sekä yksityistaloja Södra Hamngatanilla.
Hänen suunnittelemansa on myös Pieni Mariankirkko.
Vuonna 1775 Carlbergista tuli Göteborgin kaupunginarkkitehdin viran ensimmäinen haltija. Hän oli sitä ennen hoitanut yhdistettyä kaupunginarkkitehdin ja kaupungininsinöörin virkaa. Maistraatti määräsi hänen vuosipalkakseen 125 riikintaalaria sekä 25 riikintaalaria kirjuriapulaiselle. Hänen setänsä Johan Eberhard Carlberg oli vuodesta 1717 Göteborgin ensimmäinen kaupungininsinööri, mutta kymmenen vuoden kuluttua hän siirtyi Tukholmaan ja toimi siellä kaupunginarkkitehtina lähes 50 vuotta.
Cachan

Cachan on Ranskan kunta Île-de-Francen alueella Val-de-Marnen departementissa. Se sijaitsee Pariisin eteläisillä esikaupunkialueilla. Cachanissa on arviolta 29 932 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 2,74 neliökilometriä.
Cachania palvelee kaksi RER B -linjan asemaa: Arcueil–Cachan ja Cachan-Bagneux. Siellä toimii École normale supérieure de Cachan.
Selänpään rautatieasema

Selänpään asema () on Suomen rataverkolla Savon radalla Kouvolan Valkealassa, Selänpään kylässä sijaitseva entinen rautatieasema. Sitä käytettiin Verlan puuhiomon ja pahvitehtaan valmistuotteiden lastauspaikkana vuosina 1890–1964, eli tehtaan sulkemiseen asti. Haminan varuskuntien varusmiehet kulkivat Pahkajärven ampumaleireille Selänpään aseman kautta, josta he kulkivat loppumatkan yleensä hiihtäen. Liikennepaikka avattiin 1. lokakuuta 1889 ja lakkautettiin 9. lokakuuta 2001, jolloin avattiin samanniminen kohtauspaikka vanhasta asemasta noin viisi kilometriä Kouvolan suuntaan. Aseman miehitys poistettiin 1970 ja tavara- ja henkilöliikenne lopetettiin 1990. Sivuraiteet ja vaihteet on purettu, viimeisenä romuttamon vaihde. 
Alkuperäiseen asema-alueeseen liittyi lukuisia 1800-luvulta olevia asuinrakennuksia ulkorakennuksineen ja kellareineen. Savonradan peruskorjauksen yhteydessä 1990-luvulla jouduttiin alkuperäisiä rakenteita purkamaan. Osa asemamiljöön rakennuksista on suojeltuja. Aluetta ympäröi hoidettu puistoalue.
Oulun radan pysäkin tyyppipiirustusten mukaan toteutettu asemarakennus valmistui 1889. Sitä laajennettiin kymmenen vuotta myöhemmin asemapäällikön huoneistolla, jonka suunnitteli arkkitehti Bruno F. Granholm. 1940-luvulla aseman kattomateriaali vaihdettiin huovasta tiileksi. Pitkään tyhjillään ollut rakennus siirtyi 2000-luvulla Ratahallintokeskukselta Senaatti-kiinteistöille, joka puolestaan myi sen yksityishenkilölle. 
Tältä henkilöltä kiinteistön osti sen nykyinen omistaja, Selänpään Asemayhdistys, joka aikoo entisöidä sen kyläläisten ja matkailijoiden käyttöön kylätaloksi.&lt;ref name="ks8/10"&gt;&lt;/ref&gt; Remontin ensimmäisen vaiheen on määrä olla valmis keväällä 2012. Paikalle on kaavailtu myös asemamuseota. Asemarakennuksen lisäksi aiotaan kunnostaa sitä ympäröivä puistoalue ja vanha kellari.
Selänpään Asemayhdistys.
Selänpään Asemayhdistys ry on korjannut asemaa talkoilla muuraten piippuja, uusien kattoa, kunnostaen ikkunoita ja maalaten ulkoseiniä. Selänpään rautatieaseman asemapäällikön asunnossa on tehty pintakorjauksia, kuten pinkopahvien uusiminen, sisäkattojen maalaaminen ja tapetointi. Sisätiloihin laitetaan lisäksi myös WC-tilat. &lt;ref name="Vartti Kouvola/2"&gt;&lt;/ref&gt;
Brad Bird

Phillip Bradley ”Brad” Bird (s. 24. syyskuuta 1957 Kalispell, Montana) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu animaatio-ohjaaja, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan erityisesti Pixarin tuottamien elokuvien "Ihmeperhe" ja "Rottatouille" ohjaajana.
Elämäkerta.
Bird syntyi Montanan Kalispellissa syksyllä 1957 ja vietti lapsuutensa Portlandissa, Oregonissa. 11-vuotiaana hän oli kiertueella Walt Disney Studiolla ja ilmoitti sen jälkeen haluavansa jonain päivänä liittyä animointiryhmään. Noin kaksi vuotta myöhemmin hän loi oman 15-minuuttisen lyhytanimaationsa, joka vakuutti piirrosyhtiön. 14-vuotias Bird opiskeli animointia tunnetun animaattorin Milt Kahlin johdolla. Valmistuttuaan Corvallisin high schoolista vuonna 1975 hän piti opinnoissaan kolmen vuoden tauon. Saatuaan Disneyltä stipendin Kalifornian taideinstituuttiin hän tapasi siellä tulevan animaattorin ja Pixar-yhtiön perustajan John Lasseterin.
Ura.
Valmistuttuaan Kalifornian taideinstituutista hän pääsi heti töihin Disney-yhtiöön, mutta hän lähti pian yhtiöstä elokuvan "Topi ja Tessu" (1981) valmistuttua. Bird siirtyi työskentelemään televisioanimaatioiden parissa käsikirjoittajana, ohjaajana ja tuottajana. Hän muun muassa liittyi Klasky Csupo -yhtiöön vuonna 1989 ja kehitti siellä "Simpsoneista" puolen tunnin kestoisen piirretyn. Vuonna 1990 hän ohjasi jakson "Komedian kuningas" ("Krusty Gets Busted") ja työskenteli sarjassa ensi sijassa johtavana konsulttina vuoteen 1997 asti. Simpsoneiden ohella Bird työskenteli muun muassa "Kukkulan Kuningas" ja "The Critic" -televisiosarjojen parissa. 
Televisiosarjojen jälkeen hän palasi elokuva-alalle ja ohjasi vuonna 1999 ensi-iltansa saaneen Warner Bros. Animationin tuottaman animaatioelokuvan "Rautajätin". Vaikka elokuva ei menestynyt teattereissa, se vakuutti hänen vanhan ystävänsä John Lasseterin, ja tämä palkkasi Birdin yhtiöönsä. Muutamaa vuotta myöhemmin hänen käsikirjoittamansa ja ohjaamansa elokuva "Ihmeperhe" sai ensi-iltansa vuonna 2004. Elokuva sai seuraavana vuonna Parhaan animaatioelokuvan Oscar-palkinnon ja Annie-palkinnon. Bird palkittiin myös ääninäyttelemisestä Anniella. Samana vuonna Pixar pyysi Birdiä "Rottatouille"-elokuvan ohjaajaksi Jan Pinkavan tilalle, ja tieto julkistettiin maaliskuussa 2006. Elokuva sai ensi-iltansa vuotta myöhemmin, ja se oli "Ihmeperheen" lailla arvostelu- ja yleisömenestys. Vuonna 2008 elokuva palkittiin muun muassa Oscarilla parhaana animaatioelokuvana.
FC Kasiysi

F.C. Kasiysi on vuonna 1989 perustettu espoolainen jalkapalloseura, jonka painopiste on junioritoiminnassa. F.C. Kasiysi on Suomen suurimpia kasvattaja- ja harrasteseuroja, ja siinä toimii kaudella 2024-25 noin 25 joukkuetta. Lisenssipelaajia on hieman yli tuhat. F.C. Kasiysin toiminta-alue on Espoossa Turunväylän pohjoispuolinen alue Leppävaarasta Bemböleen.
Seura perustettiiin vuonna 1989 Jupperin Urheilijat-58:n ja Karakallion Pallon yhdistettyä toimintansa. 
Kasiysin tavoitteena on tarjota hyvä harrastusympäristö nuorille jalkapalloilijoille ja heidän vanhemmilleen. Seuralla on päätoiminen toiminnanjohtaja, valmennuspäällikkö sekä viisi seuravalmentajaa. Seura omistaa Hornankattila Oy:n joka hallinnoi lämmitettävää tekonurmikenttää Espoon Karakalliossa.
Kasiysi toimii pääasiassa Laaksolahden urheilupuiston, Järvenperän ja Karakallion kentillä.
Hans Gillhaus

Johannes "Hans" Paulus Gillhaus (s. 5. marraskuuta 1963 Helmond, Pohjois-Brabant, Alankomaat) on alankomaalainen, vuonna 1999 pelaajauransa lopettanut jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti kotimaassaan Den Boschia, jossa hän sekä aloitti että lopetti ammattilaisuransa, PSV Eindhovenia, Vitesseä ja Alkmaaria sekä Skotlannissa Aberdeenia, Japanissa Gamba Osakaa ja vuonna 1998 Suomessa Jaroa.
Gillhaus pelasi Alankomaiden maajoukkueessa vuosina 1987–1994 yhdeksän ottelua ja teki niissä kaksi maalia. MM-kilpailuissa 1990 Gillhaus pelasi kahdessa alkulohko-ottelussa täydet minuutit ja tuli vaihdosta kentälle tappiollisessa neljännesvälieräottelussa Saksaa vastaan.
Pelaajauransa jälkeen Gillhaus on toiminut muun muassa englantilaisseura Chelsean kykyjenetsijänä.
Hakon Ahlberg

Claes Axel Hakon Ahlberg (s. 10. kesäkuuta 1891 – 12. maaliskuuta 1984) oli ruotsalainen arkkitehti ja Ruotsin arkkitehtiliiton "Sveriges Arkitekters Riksförbund" (SAR) perustaja ja sen ensimmäinen puheenjohtaja. Hän oli ahkera keskustelija, ja arkkitehtina hän piirsi kaikkea kirkoista ja museoista asuntoihin ja sairaaloihin. Hänen veljensä oli filosofi Alf Ahlberg.
Koulutus.
Hakon Ahlberg valmistui arkkitehdiksi Tukholman Kuninkaallisesta Teknillisestä korkeakoulusta 1914, ja hänen opettajiaan olivat muun muassa Lars Erik Wahlman ja Erik Lallerstedt. Hän opiskeli myös Taideakatemiassa 1914–1917, jossa hänen opettajanaan oli Ivar Tengbom. 1918 hänestä tuli Ruotsin veistoyhdistyksen (nyk. Svensk Form) sihteeri.
Elämä ja ura.
Hakon Ahlberg oli Ruotsin 1900-luvun arkkitehtien johtajaksi ihanteellinen organisaattorina ja edusmiehenä. Vuonna 1936 hän teki aloitteen Svenska Arkitekters Riksförbundin (SAR) perustamiseksi ja toimi sen puheenjohtajana vuoteen 1944.
Ahlbergin töiden tyylissä kaikkea ruotsalaisesta kansallisromantiikasta ja 1920-luvun klassismista, jota kansainvälisesti on kutsuttu myös nimellä Swedish grace, aina funktionalismiin saakka. Göteborgin näyttelyn paviljonki vuodelta 1923 on esimerkki rakennuksesta, joka on hengeltään täysin uusklassinen, kun taas Vapaamuuraritalo Blackebergissä vuodelta 1928 ilmentää geometrista asiallisuutta. Asuintalo Hjorthagenissa Tukholmassa vuodelta 1934 havainnollistaa taas funktionalistista arkkitehtuuria.
Täysin epäsentimentaalinen kytkös ruotsalaiseen rakennusperinteeseen saa ilmentymänsä Ruotsin ammattiyhdistysjärjestön Landsorganisationenin (LO) kansankorkeakoulussa Brunnsvikissa Ludvikasta pohjoiseen. Rakentaminen aloitettiin 1928, ja työt valmistuivat –useassa vaiheessa 1940-lukuun mennessä. Rakennuksiin kuuluu yksinkertaisia satulakattoisia punanaisia taloja ja muutamia valkoiseksi kalkittuja kivitaloja pienessä kaivosyhteisössä, joka sulautuu hienosti maisemaan.
Hänen myöhempiä töitään hallitsevat sairaalarakennukset, ja hän oli Ruotsin lääkintöhallituksen arkkitehti vuodesta 1935. Esimerkkejä näistä ovat Sidsjönin mielisairaala Sundsvallin lähellä (1939) ja yliopistosairaala Maricaibossa Venezuelassa (19461954).
Mirko Filipović

Mirko Filipović (s. 10. syyskuuta 1974 Vinkovci), taiteilijanimeltään Mirko Cro Cop, on kroatialainen entinen poliisi, joka on sittemmin siirtynyt harjoittamaan ammattimaisesti potkunyrkkeilyä ja vapaaottelua. Filipović aloitti nuorena Taekwondolla, josta hänellä on musta vyö.
Filipović on otellut menestyksekkäästi sekä K-1- että PRIDE Fighting Championships -vapaaottelukilpailuissa. 10. syyskuuta 2006 hän voitti PRIDE:n avoimen painoluokan Grand Prix -turnauksen. Vuonna 2007 hän siirtyi Ultimate Fighting Championshipiin. Hänen tavaramerkkinsä on voimakas vasemman jalan potku, jolla hän on tyrmännyt suurimman osan vastustajistaan. Mirkoa on pidetty yleisesti kautta aikain parhaimpana pystyottelijana vapaaottelussa.
Vapaaottelussa Filipovićin saldona on 29 voittoa (21 tyrmäysvoittoa), Yksitoista tappiota ja kaksi ratkaisematonta.
Zagrebissa asuva Filipović on osallistunut myös politiikkaan. Vuonna 2003 hänet valittiin parlamenttiin sitoutumattomana sosiaalidemokraattisen puolueen listalta.
Filipović voitti jälleen Inoki Bom-Ba-Ye 2014-tapahtumassa toista kertaa Japanin Satoshi Ishiin, jonka hän myös tyrmäsi edellisessä ottelussaan.
&lt;br clear="all"&gt;
Menneitten sukupolvien varjot

Menneitten sukupolvien varjot (, ) on Sergei Paradžanovin ohjaama neuvostoukrainalainen elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1964. Elokuva perustuu Myh’ailo Kotsjubynskyin kirjaan.
"Menneitten sukupolvien varjot" oli Paradžanovin ensimmäinen julkisuuteen päässyt suuri teos ja se sai kansainvälisesti kiitosta rikkaasta roolivaatteiden ja värien käytöstä. Elokuvassa kuvataan myös tarkasti hutsulien kulttuuria, mukaan luettuna tämän etnisen ryhmän musiikkia ja vaatetusta.
Elokuva on esitetty Suomessa ainakin Yle Teema -kanavalla maaliskuussa 2017, ja se oli katsottavissa Yle Areenassa runsaan kahden vuoden ajan (2015-2017). Elokuva nostettiin Ukrainan elokuvahistorian parhaaksi elokuvaksi maan kansallisen elokuva-arkiston eli Dovženko-keskuksen vuonna 2021 julkaisemalla Ukrainan elokuvahistorian sata parasta elokuvaa -listalla.
Juoni.
Pienessä hutsulien asuttamassa kylässä Karpaateilla nuori poika, Ivan, rakastuu Maritškaan. Perheiden välillä on voimakkaita jännitteitä, koska Maritškan isä on surmannut mittelössä Ivanin isän. Sukuriidasta huolimatta he menevät yhteen ja Maritska tulee raskaaksi. He aikovat mennä naimisiin ja Ivan lähtee kylästä ansaitkseen rahaa. Ivanin ollessa poissa Maritška putoaa lammasta pelastaessan jokeen ja hukkuu. Kun Ivan palaa takaisin kylään, hän vaipuu masennukseen nähdessään rakastettunsa ruumiin. 
Ivan jatkaa elämäänsä puurastaen onnettomana, kunnes tapaa Palagnan kengittäessään hevosta. He menevät naimisiin perinteisin hutsulien menoin. Avioliiton onni kuitenkin haihtuu, kun Ivan pakkomielteisesti vaalii Maritškan muistoa. 
Elokuvan juoni muodostaa kehyksen ohjaajan taitavalle Karpaattien jylhän ja ankaran luonnon sekä tätä heijastavien kansanperinteiden ja -tapojen runolliselle kuvaukselle.
Kloraalihydraatti

Kloraalihydraatti on sedatiivinen lääke, joka löydettiin etanolin halogenoinnin tuloksena vuonna 1832. Sitä käytetään unettomuuden hoitoon ja puudutuksiin. Yliannostus voi aiheuttaa pahoinvointia, oksentelua ja hengitysvaikeuksia.
Kloraalihydraatin rakennekaava on Cl3CCH(OH)2. Kloraalihydraatti on rakenteeltaan ns. geminaalinen dioli (1,1-dioli) ja siitä käytetään myös nimiä "triklooriasetaldehydimonohydraatti" ja "2,2,2-trikloori-1,1-etaanidioli". Kloraalihydraatti on kloraalin (triklooriasetaldehydin) hydraatti, joka on muodostunut vesimolekyylin liittyessä kloraalin aldehydiryhmään. Kloraalihydraatti on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää, ei palavaa, läpinäkyviä värittömiä kiteitä, joilla on tunnusomainen haju. Aine reagoi vahvojen emästen kanssa, jolloin muodostuu kloroformia (CHCl3).
Kloraalihydraatti on keskeinen osa Melzerin reagenssissa, jota käytetään muun muassa mykologiassa mikroskooppiseen tutkimukseen.
Lääkekäyttö.
Kloraalihydraattia annosteltiin pitkään nestemäisenä. Vasta hyvin myöhään se onnistuttiin saattamaan kiinteään, tablettimaiseen olomuotoon (Neochloral). Ainetta suositeltiin etenkin vanhuksille. Lääke omaa vaarallisia yhteisvaikutuksia muihin sedatiiveihin nähden, ainakin alkoholin suhteen. Yliannostus voi olla hengenvaarallista. Maksaan tai munuaisiin liittyviin sairauksiin nähden, voi tulla esteellisyyttä tälle lääkkeen käytölle. Kloraalihydraatti saattaa myös aiheuttaa närästystä ja muita ylävatsan vaivoja.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Lyhytaikainenkin altistuminen aineelle ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Aineelle altistumisesta voi seurata vaikutuksia keskushermostossa, verenkiertoelimissä, maksassa ja munuaisissa, johtaen tajunnantason laskuun ja sydämen toimintavajeeseen. Altistuminen kloraalihydraatin suurille pitoisuuksille voi johtaa tajuttomuuteen. Kloraalihydraatti voi aiheuttaa vaaraa ympäristölle ja erityisesti vesieliöille.
Honda RA106

Honda RA106 oli Formula 1 -auto, jolla Honda osallistui kauteen 2006. Autoa ajoivat britti Jenson Button ja brasilialainen Rubens Barrichello. Autossa oli Michelinin valmistamat renkaat, ja se käytti Nissekin polttoainetta.
Autolla saavutettiin pisteitä varsin tasaisesti pitkin kautta. Ensimmäinen huippuhetki koettiin Malesian GP:ssä, jossa Button ajoi autolla kolmanneksi. Seuraavassa kilpailussa, Australian GP:ssä, menestys sai jatkoa, kun Button ylsi paalupaikalle aika-ajoissa. Lisää menestystä saatiin Unkarin GP:ssä, jossa Button ajoi voittoon. Voitto oli Buttonin ensimmäinen. Brasilian GP:ssä Button ajoi vielä kolmanneksi.
Autolla saavutettiin yksi paalupaikka, yksi voitto ja kaksi kolmatta sijaa. Pisteitä tallille kertyi 86 kappaletta, mitkä oikeuttivat neljänteen sijaan valmistajien MM-kilpailussa.
Joseph François Dupleix

Joseph François Dupleix (1. tammikuuta 1697 – 10. marraskuuta 1763) oli Ranskan Itä-Intian kauppakomppanian kenraalikuvernööri. Hänen johdollaan ranskalaiset koettivat horjuttaa Englannin Itä-Intian kauppakomppanian asemaa. Dupleix palkkasi sepoyjoukkoja palvelukseensa ja hyökkäsi brittien hallinoimiin kohteisiin. Britit kuitenkin voittivat sodan Robert Cliven johdolla, ja Dupleixin oli erottava kauppakomppanian johdosta.
Daniel Sickles

Daniel Edgar Sickles (20. lokakuuta 1825 – 3. toukokuuta 1914) oli värikäs ja kiistelty yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, Unionin kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa ja diplomaatti.
Sickles kuoli vuonna 1914 ja hänet on haudattu Arlingtonin sotilashautausmaalle Virginiaan.
Politiikka.
Sickles opiskeli lakia New Yorkin kaupunginyliopistossa ja lähti vuonna 1847 mukaan politiikkaan ja oli mukana politiikassa aina vuoteen 1896 asti. Tänä aikana hän työskenteli muun muassa Yhdysvaltain edustajainhuoneessa, Yhdysvaltain diplomaattina ensin Britanniassa ja myöhemmin Espanjassa sekä useissa eri rooleissa New Yorkin kaupungin ja osavaltion paikallispolitiikassa. Politiikassa hänet muistetaan parhaiten New Yorkin keskuspuiston maa-alueen ostamisesta.
Philip Barton keyn surma.
Helmikuussa 1859 Sickles ampui ja surmasi vaimonsa rakastajaksi epäilemän Philip Barton Keyn, Francis Scott Keyn pojan. Oikeudenkäynnissä hänestä tuli ensimmäinen tilapäisen mielenhäiriön perusteella vapautettu syytetty Yhdysvaltojen historiassa.
Sotilasura.
Sickles toimi Yhdysvaltain sisällissodassa ensin everstinä, mutta kohosi sodan kuluessa kenraalimajuriksi. Gettysburgin taistelun ensimmäisenä päivänä hän kuitenkin siirsi 3. armeijakuntansa sellaisiin asemiin, että se tuhoutui kokonaan. Hänen toimintansa on yhä keskustelun alaisena.
Sodan jälkeen Sickles toimi Pohjois- ja Etelä-Carolinan sotilaskuvernöörinä, mutta presidentti Andrew Johnson ei ollut tyytyväinen hänen toimintaansa, minkä takia hänet siirrettiin vuonna 1867 syrjään tehtävästä. Kaksi vuotta tämän jälkeen Sickles erosi armeijasta virallisesti.
Star Trek – kapina

Star Trek – kapina ("Star Trek: Insurrection") on yhdeksäs Star Trek -elokuva.
Elokuvan on ohjannut Jonathan Frakes ja henkilöinä ovat pääosin jo tutuiksi tulleet TNG-sarjan henkilöt. Elokuva sai ensi-iltansa vuonna 1998.
Tarina.
Enterprise-E on suorittamassa tyypillisen erikoista tehtävää; he ovat jättäneet Datan pienelle alkeellista elämäntapaa noudattavalle planeetalle - ja yhtäkkiä tilanne karkaakin käsistä.
Picard on saman tien mahdottomassa tilanteessa - jonka hän selvittää päättäväiseen tapaansa, vaikka se merkitsee suoraa kapinaa paikalla olevaa amiraalia vastaan.
Picard irrottaa arvomerkit kauluksestaan ja johtaa miehistönsä uhkayritykseen.
Tilanne päättyy lopulta rauhanomaiseen ratkaisuun; Enterprise poistuu ja alkeellisen elämäntavan planeetta jätetään rauhaan.
Sophie Okonedo

Sophie Okonedo (s. 11. elokuuta 1968) on brittiläinen näyttelijä. Hän syntyi Lontoossa nigerialaisen Henryn ja Lontoon East Endissä syntyneen aškenazijuutalaisen Joanin tyttärenä.
Okonedo opiskeli Royal Academy of Dramatic Artissa. Hän oli vuonna 2005 ehdolla parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon saajaksi elokuvasta "Hotelli Ruanda" ja vuonna 2007 Golden Globen saajaksi televisiosarjasta "Tsunamin jälkeen".
Okonedo on esiintynyt urallaan muun muassa elokuvissa "Ace Ventura – luonto kutsuu" (1995), "Dirty Pretty Things" (2002), "Hotelli Ruanda" (2004) ja "Alex Rider &amp; Stormbreaker" (2006) sekä televisiossa minisarjoissa "Tsunamin jälkeen" (2006) ja "Läimäys" (2011).
Vuonna 2014 Okonedo palkittiin Tonylla roolisuorituksestaan näytelmässä "A Raisin in the Sun".
Maynard Eziashi

Maynard Eziashi (s. 1965) on brittiläinen näyttelijä. Hän syntyi Lontoossa ja voitti vuonna 1991 Berliinin elokuvajuhlilla Hopeisen karhun roolistaan elokuvassa "Mister Johnson" (1990).
Muihin elokuviin, joissa Eziashi on esiintynyt, kuuluvat "21 – villi ja vapaa" (1990), "Bopha!" (1993) ja "Ace Ventura – luonto kutsuu" (1995).
Bob Gunton

Robert Patrick ”Bob” Gunton, Jr. (s. 15. marraskuuta 1945 Santa Monica, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä on ollut merkittäviä rooleja muiden muassa elokuvissa "Demolition Man" (1993), "Rita Hayworth – avain pakoon" (1994), "Ace Ventura – luonto kutsuu" (1995) ja "Meren raivo" (2000). 
Gunton esiintyi sarjassa "24" tuotantokaudet 6-8. Esiintymisistään musikaaleissa Gunton on saanut kaksi Tony-ehdokkuutta. Hän on lisäksi voittanut Drama Desk Awardin ja Obien.
Frank Darabont

Frank Darabont (s. 28. tammikuuta 1959 Montbéliard, Ranska) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja.
Darabont on ohjannut muiden muassa Stephen Kingin teoksiin pohjautuvat elokuvat "Rita Hayworth – avain pakoon" (1994), "Vihreä maili" (1999) ja "The Mist – usva" (2007). Hän oli myös käsikirjoittamassa elokuvaa "Kärpänen II" (1989). Darabont on saanut kolme Oscar-ehdokkuutta vuosina 1995 ja 2000. Hän oli lisäksi Golden Globe -ehdokkaana vuonna 1995.
Darabont oli luomassa "The Walking Dead" -televisiosarjaa, jota hän on myös tuottanut ja käsikirjoittanut. Lisäksi hän ohjasi sarjan pilottijakson.
Ranskassa syntyneen Darabontin unkarilaiset vanhemmat pakenivat Unkarin kansannousua vuonna 1956.
Jutta Kleinschmidt

Jutta Kleinschmidt (s. 29. elokuuta 1962) on saksalainen moottoriurheilija. Hän voitti Dakar-rallin ensimmäisenä naiskuskina vuonna 2001. Hän voitti ajamalla Mitsubishi Pajerolla. Kleinschmidt aloitti uransa Dakar-rallissa vuonna 1987 moottoripyörällä.
Kleinschmidt syntyi Kölnissä ja opiskeli 1980-luvulla Isnyn "Naturwissenschaftlich-Technische Akademiessa".
Neljä kirjaa

Neljä kirjaa (四書 sìshū) ovat kungfutselaisuuden tärkeimpiä tekstejä. Song-dynastian aikana Zhu Xi valitsi kirjat kungfutselaisuuteen tutustumisen perusteoksiksi. Ming- ja Qing-dynastioiden aikana niiden tunteminen oli keskeinen osa virkamiestutkintojen vaatimuksia. 
Neljä kirjaa ovat:
Maffei 1

Maffei 1 on elliptinen galaksi noin 10 miljoonan valovuoden etäisyydellä Maasta. Galaksin löysi italialainen Paolo Maffei vuonna 1968.
Maffei 1:n arveltiin pitkään kuuluvan paikalliseen galaksiryhmään, johon mm. Andromedan galaksi ja Linnunrata kuuluvat. Nykyään sen katsotaan kuitenkin kuuluvan läheiseen IC342/Maffei-galaksiryhmään. Se on Maata lähinnä sijaitseva jättiläisgalaksi ja läheisyytensä vuoksi sen näennäinen läpimitta taivaalla on noin kolme kaariminuuttia. Maffei 1:n havaitseminen on kuitenkin vaikeaa, sillä se sijaitsee taivaalla suoraan Linnunradan tähtien ja kaasun muodostaman vyön takana. Tämä tekee galaksin optisen havaitsemisen erittäin vaikeaksi. Galaksi löydettiinkin alun perin juuri infrapunaemissionsa ansiosta.
Katso myös.
Muita linnunradan tason taakse jääviä galakseja:
Seppo Maijala

Seppo Johannes Maijala (s. 16. huhtikuuta 1944 Lempäälä) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt niin televisiossa kuin teatterissakin. Televisiossa hänen roolejaan ovat olleet muun muassa "Kotikadun" Raine Aarnio, "Reinikaisen" konstaapeli Jänkälä ja "Sydänjään" Simo.
Maijala on naimisissa Heidi Heralan kanssa ja pariskunnalla on neljä lasta. Seppo Maijalalla on myös tytär ensimmäisestä avioliitostaan. Sekä Maijala että Herala ovat Helsingin Kaupunginteatterin näyttelijöitä.
Troilos

Troilos () oli kreikkalaisessa mytologiassa Troijan kuninkaan Priamoksen ja tämän puolison Hekaben poika ja siten Troijan prinssi. Apollodoros kertoo hänen olleen veljesten nuorin ja jatkaa joidenkin mukaan Hekaben synnyttäneen tämän Apollonille. Hyginus sijoittaa Troiluksen veljesten keskelle. Varhainen kristillinen kirjallisuus nimeää hänet ennemminkin Apollonin rakastajaksi kuin pojaksi.
Perinteisen version mukaan Troilos oli vasta murrosiässä oleva poika tai efebi Troijan sodan alettua. Hänestä oli annettu ennustus, jonka mukaan Troijaa ei pystyttäisi valtaamaan, jos Troilos eläisi kaksikymmenvuotiaaksi. Sodan alkuvaiheessa Akhilleus, joka tiesi Troiloksen huolehtivan hyvin hevosistaan, väijytti tämän ja tämän sisaren Polyksenen Thymbran lähteen luona, jossa hän surmasi Troiloksen keihäällään tämän tullessa juottamaan hevosiaan. Toisen version mukaan Troilos pakeni Apollonin temppeliin, jossa Akhilleus tappoi tämän Apollonin alttarille.
Myöhemmissä lähteissä Troilos mainitaan Diktys Kreetalaisen ja Dares Fryygialaisen kirjoituksissa. Diktys sijoittaa Troiloksen kuoleman myöhemmäksi kuin varhaisemmat lähteet, mutta pitäytyy perinteisessä tulkinnassa siitä, että tämän rooli varsinaisissa sotatoimissa oli vähäinen ellei jopa olematon. Kreikkalaiset sieppasivat hänet ja hänen veljensä Lykaonin ja surmasivat nämä julkisesti Akhilleuksen käskystä Sen sijaan Dares kuvaa Troiloksen suureksi sankariksi, joka aiheuttaa suuria vahinkoja vihollisilleen, ja joka onnistuu jopa haavoittamaan Akhilleusta niin, että tämä joutuu jäämään taisteluista hetkeksi sivuun. Lopulta Akhilleus kuitenkin onnistuu surmaamaan tämän, mutta ruumis saadaan tuotua takaisin Troijaan suuriin hautajaisiin.
I Am Weasel

I Am Weasel ("Olen Näätä") on David Feissin luoma yhdysvaltalainen animaatiosarja, joka oli viimeinen Hanna-Barberan tuottama sarja. Alun perin sarja oli osa Cow &amp; Chicken -sarjaa, jossa sitä esitettiin ohjelman lopuksi noin 6–7 minuutin ajan. Vuonna 1999 sarja sai kokonaan oman ohjelman, joka kesti 9 jakson verran, jossa jokaisessa oli kolme erillistä 6 minuutin kestoista tarinaa.
Cow &amp; Chickenin tavoin Charlie Adler teki oman pääroolinsa Paviaanin ("I.R. Baboon") lisäksi lukuisten sivuhahmojen äänet, kuten myös Michael Dorn. Lisäksi sarjan kolmannesta kaudesta eteenpäin Tom Kenny ja Dee Bradley Baker olivat enimmäkseen mukana tekemässä sivuääniä.
Suomessa sarjaa esitettiin maksullisen Cartoon Networkin lisäksi Subtv:llä vuosina 2004–2005 ja 2007, jossa se oli osana Cow &amp; Chickeniä.
Frances Marion

Marion Benson Owens, taiteilijanimeltään Frances Marion (18. marraskuuta 1888 San Francisco – 12. toukokuuta 1973 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja. Hän voitti kaksi Oscaria ja oli ehdolla kolmannenkin saajaksi.
Marionin laajan tuotannon joukossa ovat muiden muassa käsikirjoitukset elokuviin "Anna Karenina" (1927), "Big House" (1930), "Mestari" (1931), "Naisten suosikki" (1933) ja "Kamelianainen" (1936). Hän tuli tunnetuksi myös ystävyydestään ja yhteistyöstään näyttelijä Mary Pickfordin kanssa. 
84-vuotiaaksi elänyt Marion oli elämänsä aikana naimisissa muiden muassa näyttelijä Fred Thomsonin ja ohjaaja George W. Hillin kanssa.
Tulipyrstötetra

Tulipyrstötetra ("Aphyocharax rathbuni") on tetroihin kuuluva eteläamerikkalainen kala, jota pidetään myös akvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö.
Tulipyrstötetra kasvaa noin 3–5 cm pitkäksi. Sillä on hopeanhohtoisen sinivihreä vartalo. Pyrstö ja peräevä ovat punaiset. Koiraan evien kärjet ovat valkoiset.
Alkuperä.
Tulipyrstötetroja elää villeinä Etelä-Amerikassa Paraguay-joelta Argentiinaan.
Käyttäytyminen.
Tulipyrstötetra on rauhallinen päiväaktiivinen parvikala, joka viihtyy akvaariossa, jossa on kasvitiheikköjä.
Vesiolot ja ravinto.
Tulipyrstötetra syö lihapitoista ruokaa. Sopivat vesiolot ovat lämpötila 20–26 °C, happamuus pH 6–7,5.
Anita Loos

Corinne Anita Loos (26. huhtikuuta 1888 Sissons, Kalifornia, USA – 18. elokuuta 1981 New York, USA) oli yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja, joka aloitti uransa mykkäelokuvien aikakaudella 1910-luvulla. Hän syntyi Kaliforniassa ja kuoli 93-vuotiaana New Yorkissa.
Loosin romaaneihin perustuvia elokuvia ovat "Herrat pitävät vaaleaveriköistä" (1953, romaani 1926) ja "Herrat naivat tummaverisiä" (1955, romaani 1929). Tuottelias kirjoittaja työskenteli uransa aikana myös näytelmäkirjailijana.
J-2 (rakettimoottori)

J-2 oli Rocketdynen valmistama nestemäistä vetyä polttoaineena käyttänyt rakettimoottori, jota käytettiin Saturn V -raketin toisessa ja kolmannessa vaiheessa. Sitä ollaan ottamassa käyttöön osaksi uutta Project Constellationia.
Saturn V:n toisessa vaiheessa S-II:ssa oli viisi J-2-moottoria. Kolmannessa vaiheessa S-IVB:ssa oli yksi J-2. S-IVB:ä käytettiin myös Saturn IB-raketissa. Niitä oli tarkoitus käyttää myös ehdotteiden asteelle jääneiden Nova-rakettien ylemmissä vaiheissa.
Aikanaan J-2-moottoreiden uniikki piirre oli niiden kyky syttyä uudestaan sammuttamisen jälkeen. S-IVB:ssä sitä poltettiin kahdesti. Ensimmäisellä 2 minuutin poltolla viimeisteltiin Apollo-aluksen siirtymä kiertoradalle, minkä jälkeen moottori sammutettiin. Kun miehistö oli tarkastanut aluksen toiminnan kiertoradalla, moottori sytytettiin uudestaan translunar injectionia varten. Tällä toisella 6,5 minuutin poltolla Apolla kiihdytti pakonopeuteen ja kohti Kuuta.
J-2S.
1964 aloitettiin kokeellinen ohjelma J-2:n toimintakyvyn parantamiseksi nimellä J-2X, jota ei tule sekoittaa uudempaan saman nimiseen varianttiin. Merkittävin muutos oli alkuperäisen gas generator cycle muuttaminen tap-off cycleksi, missä kuuma kaasu johdettiin palokammioon hanasta erillisen polttimen sijaan. Osien vähentämisen lisäksi tämä vähensi moottorin käynnistysvaikeuksia ja ajoitusongelmia. Muita muutoksia olivat laajemman toiminta-alueen kuristamisjärjestelmä, mikä vaati myös lukuisia sekoitusjärjestelmiä polttoaineen ja hapettimen kelvolliseen sekoittamiseen vaihtelevissa paineolosuhteissa. Moottoriin tehtiin myös "joutokäynti", jonka aikana moottori tuotti vain vähän työntövoimaa. Tätä voitaisiin käyttää kiertoradalla tapahtuvaan manööveriin tai sekoittamaan polttoaine säiliöissä ennen polttoa. 
Testiohjelman aikana Rocketdyne tuotti myös pienen kuuden moottorin koesarjan esituontantomalleja nimellä J-2S. Näitä koepoltettiin useita kertoja vuosina 1965–1972, kaikkiaan 30 858 sekuntia (n. 8½ tuntia). 1972 tuli selväksi, että Saturnille ei kehitetä seuraajaa ja ohjelma lopetettiin. NASA harkitsi J-2S:n käyttämistä lukuisissa tehtävissä ja jonkin aikaa oli suunnitelmissa käyttää niitä viisi avaruussukkulassa.
J-2T.
Samaan aikaan kun J-2S kehitettiin, NASA rahoitti myös projektia, jossa J-2S:n turbokoneistoja ja putkitusta käytettäisiin uuden aerospike-suuttimen kanssa. Tämä parantaisi toimintakykyä edelleen, erityisesti ilmakehässä lentävissä vaiheissa kuten S-II. Kaksi versiota rakettettiin J-2T-200k, joka synnytti 890 kN työntövoimaa ja J-2T-250k, joka synnytti 1112 kN työntövoimaa. 
Kuten J-2S:n kanssa, työ J-2T:n parissa eteni pitkiin maakokeisiin, mutta kehitys lopetettiin, kun Apollon jälkeen kehitys väheni.
J-2X.
J-2:n kehitystä jatkettiin hetken nimellä J-2X uuden Project Constellationin puitteissa. Ohjelman kapselimaisen Orion-avaruusaluksen oli tarkoitus korvata avaruussukkulat, jotka poistuivat käytöstä 2011.
Tekniset tiedot.
J-2S.
Valmistaja: Rockwell International/Rocketdyne
Paul Rudd

Paul Stephen Rudd (s. 6. huhtikuuta 1969 Passaic, New Jersey) on yhdys­valtalainen näyttelijä.
Varhainen elämä.
Hän syntyi Passaicissa juutalaiseen perheeseen englantilaisille maahan­muuttaja­vanhemmille.
Ura.
Rudd on esiintynyt elo­kuvissa "Clueless" (1995), "Hellyyteni kohde" (1998), "Oman elämänsä sankari" (1999), "Kaksi päivää" (2003), "40 v. ja neitsyt" (2005), "Paksuna" (2007), "I Love You, Man" (2009) ja "This Is 40" (2012) ja ' (2013). Hän on näytellyt televisio­sarjoissa "Rakkaat siskot" ja "Frendit". Hän on näytellyt Scott Langia / Muurahaismiestä Marvel Cinematic Universen elo­kuvissa, alkaen elo­kuvasta "Ant-Man" (2015). Hän uusii rooliinsa elo­kuvissa ' (2016), "Ant-Man and the Wasp" (2018), ' (2019), ' (2023) ja "" (2026).
Yksityiselämä.
Paul Rudd meni naimisiin Julie Yaegerin kanssa vuonna 2003. Paris­kunnalla on kaksi lasta.
Kim Rhodes

Kimberly ”Kim” Rhodes (s. 7. kesäkuuta 1969) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi rooleistaan sarjoissa "Zackin ja Codyn viiden tähden elämää", "Another World" ja "As the World Turns".
Rhodes syntyi Portlandissa, Oregonissa, ja opiskeli Etelä-Oregonin sekä Templen yliopistoissa. Hän meni vuonna 2006 naimisiin Travis Hodgesin kanssa.
Petersburgin piiritys

Petersburgin piiritys oli sarja taisteluita Yhdysvaltojen sisällissodassa, jotka käytiin Virginiassa Petersburgin kaupungin ympäristössä. Taistelut käytiin 9. kesäkuuta 1864 – 25. maaliskuuta 1865. Vaikka taistelut tunnetaan yleisesti nimellä Petersburgin piiritys, se ei ollut klassinen piiritys, jossa koko kaupunki on piiritettynä ja huoltolinjat katkaistu.
Taistelut.
Petersburgin piiritys kesti kymmenen kuukautta, jona aikana kenraaliluutnantti Ulysses S. Grantin joukot tekivät epäonnistuneita hyökkäyksiä Petersburgin valtaamiseksi ja rakensivat 30 mailia juoksuhautalinjoja kaupungin etelä- ja itäpuolelle. Petersburg oli elintärkeä huollettaessa Robert E. Leen Pohjois-Virginian armeijaa konfederaation pääkaupungista Richmondista. Surullisen kuuluisaksi tuli Kraatterin taistelu, jossa pohjoisvaltioiden kenraali Ambrose Burnside keksi räjäyttää 30. heinäkuuta 1864 tunneliin kaivettuja räjähteitä etelävaltiolaisten linjojen alla. Räjäytys sai aikaan valtavan kraatterin, johon Unionin omat joukot juuttuivat hyökätessään, ja tappiot olivat 5 300 miestä konfederaation joukkojen murhaavassa tulessa.
Lee taipui viimein ylivoiman edessä, kun uhkana oli huoltolinjojen katkaisu ja kaupungin täydellinen piiritys huhtikuussa 1865, mikä johti perääntymiseen ja etelävaltioiden antautumiseen Appomattoxin sotaretken jälkeen.
Petersburgin piiritys tarjosi esimakua juoksuhautasodankäynnistä, josta tuli hallitseva taktiikka ensimmäisessä maailmansodassa. Petersburgin taisteluissa oli myös koko sodan suurin joukko mustia sotilaita pohjoisvaltioiden puolella. Nämä mustat joukko-osastot kärsivät suuria tappioita esimerkiksi Kraatterin ja Chaffinin farmin taisteluissa.
Petersburgin piirityksen taistelut:
Ladislav Rygl

Ladislav Rygl (16. heinäkuuta 1947 – 30. marraskuuta 2024) oli Tšekkoslovakiaa edustanut yhdistetyn hiihtäjä, joka kilpaili 1960- ja -70-luvuilla. Hän voitti kultaa normaalikilpailussa hiihdon MM-kisoissa 1970.
Ladislav Ryglin saman niminen poika kilpaili myös yhdistetyssä. Hän osallistui maailmancupiin 1990- ja 2000-luvuilla.
(523731) 2014 OK394

 (ennen välikaisella nimellä 1995 SN55) on asteroidi tai mahdollisesti komeetan ydintä muistuttava jääkappale, joka löydettiin vuonna 1995 Saturnuksen radan takaa. Se on tyypin SE kentauri ja kappaleen läpimitan arvellaan olevan 170–380 kilometriä.
Kohde tunnetaan ainoastaan 36 päivän mittaisesta havaintosarjasta, jonka perusteella sen rata määriteltiin. Kohteen katoaminen johtunee siitä, ettei kappale liikukaan havainnoista lasketulla radalla. On arveltu, että tällä erotuksella saattaa olla yhteys muutamien avaruusluotainten liikkeestä havaittuun arvoitukselliseen Pioneer-anomaliaan.
Vuonna 2021 Minor Planet Center vahvisti tiedotteessa, että (523731) on sama kuin 1995 SN55.
Rantakatkero

Rantakatkero ("Gentianella uliginosa") on yksivuotinen, Euroopassa harvinaisena tavattava ripsikatkeroiden suvun kasvilaji. Suomessa laji on erittäin harvinainen.
Ulkonäkö ja koko.
Rantakatkero kasvaa 5–20 cm korkeaksi. Varsi on haaraton tai niukalti pystyhaarainen, ja nivelvälejä on 1–3. Kasvin sirkkalehdet ovat tavallisesti vielä kukinta-aikana tuoreita varren tyvellä. Vastakkain olevat varsilehdet ovat ehytlaitaisia, ruodittomia, kiilamaisia ja puikeita. Suppilomaiset kukat ovat sinipunaisia ja neli- tai viisiliuskaisia. Rantakatkero kukkii Suomessa elo-syyskuussa. Vuotuiset kannanvaihtelut ovat suuria ja kasvin siemenet säilyttävät itämiskykynsä useita vuosia odottaen suotuisia kasvuolosuhteita.
Levinneisyys.
Rantakatkeroa kasvaa ainoastaan Euroopassa. Läntisimmät kasvustot ovat Britteinsaarilla ja Pohjois-Ranskassa, josta levinneisyysalue jatkuu Atlantin rannikkoa itään Norjan etelärannikolle ja Itämerelle Keski-Ruotsiin, Etelä-Suomeen ja Balttiaan asti. Paikoitellen lajia tavataan myös sisämaassa muun muassa Ruotsissa, Länsi-Venäjällä ja Pohjois-Puolassa. Suomessa rantakatkeroa tavataan Ahvenanmaalla ja Varsinais-Suomen rannikko- ja saaristoalueella. Ahvenanmaalla lajia esiintyy yhä paikoin hyvinkin runsaasti, mutta kaiken kaikkiaan rantakatkero on suuresti taantunut niin Suomessa kuin muuallakin Euroopassa.
Elinympäristö.
Rantakatkero on kulttuurikasvi, joka kasvaa laidunnetuilla, matalakasvuisilla merenrantaniityillä, joskus myös sisämaan rantaniityillä. Laji on kärsinyt suuresti perinteisen karjanlaidunnuksen loppumisesta, joka on johtanut rantojen umpeenkasvuun. Rantakatkeron saattaa sekoittaa joskus merenrannoilla kasvavaan horkkakatkeroon ("Gentianella amarella").
Nancy Kerrigan

Nancy Ann Kerrigan (s. 13. lokakuuta 1969 Stoneham, Massachusetts) on yhdysvaltalainen taitoluistelija. Hän voitti pronssia talviolympialaisissa 1992 ja hopeaa 1994.
Kerrigan oli vuonna 1993 naisten yksinluistelun Yhdysvaltain-mestari. Hän voitti myös taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailuissa pronssia (1991) ja hopeaa (1992). 
Taitoluistelija Tonya Hardingin lähipiiri palkkasi Shane Stantin pahoinpitelemään Kerriganin 6. tammikuuta 1994 tämän uraa sabotoidakseen. Syylliset tuomittiin oikeudessa, ja Kerriganin toipuminen oli nopeaa.
Kerrigan meni heti uransa jälkeen naimisiin agenttinsa Jerry Solomonin kanssa. Pariskunta on saanut kuusi keskenmenoa ja kolme lasta (s. 1996, 2005 ja 2008).
Kerrigan osallistui vuonna 2017 Yhdysvaltain "Tanssii tähtien kanssa" -ohjelmaan sijoittuen kuudenneksi 12 parin joukossa.
David Haye

David Deron Haye (s. 13. lokakuuta 1980 Lontoo, Englanti) on englantilainen nyrkkeilijä ja entinen WBA-, WBO- ja WBC-ammattilaisliittojen alemman raskaansarjan maailmanmestari ja entinen WBA:n raskaansarjan maailmanmestari.
Amatööriura.
Amatöörinä Hayen parhaaksi saavutukseksi jäi hopeamitali 2001 Belfastin MM-kisoista, missä hän voitti raskaassa sarjassa välierissä Sebastian Köberin, mutta hävisi loppuottelussa Kuuban Odlanier Solísille.
Ammattilaisura.
Ammattilaiseksi Haye ryhtyi joulukuussa 2002. Ensimmäisessä ottelussaan hän tyrmäsi Tony Boothin toisessa erässä. Vuonna 2003 hän voitti kaikki seitsemän otteluaan tyrmäyksellä, merkittävimpinä voitot kongolaisesta Lolenga Mockista, sekä Britannian mestaruusottelu Tony Dowlingia vastaan, jonka hän voitti ensimmäisen erän tyrmäyksellä. Vuonna 2004 hän otteli 40-vuotiasta entistä WBO:n maailmanmestaria Carl Thompsonia vastaan IBO-liiton maailmanmestaruudesta, mutta joutui heittämään pyyhkeen kehään viidennessä erässä. Haye kuitenkin jatkoi uraansa ja voitti seuraavat ottelunsa tyrmäyksellä heti alkuerien aikana.
Joulukuussa 2005 Haye pääsi Euroopan-mestaruusotteluun Aleksandr Gurovia vastaan ja tyrmäsi vastustajansa vain 45 sekunnin jälkeen. Hän puolusti titteliään Lasse Johansenia, Ismail Abdoulia ja Giacobbe Fragomenia vastaan. Abdoulia vastaan käyty ottelu oli ainoa Hayen uralla, joka kesti täydet erät, ja päättyi hänen voittoonsa kaikin tuomariäänin. Voitto Fragomenista takasi pääsyn MM-otteluun. Välissä Haye kävi voittamassa raskaassa sarjassa Tomasz Boninin ensimmäisen erän teknisellä tyrmäyksellä. 10. marraskuuta 2007 käydyssä ottelussa vastaan asettui hallitseva mestari, Ranskan Jean-Marck Mormeck ja panoksena oli WBC:n sekä WBA:n tunnustama maailmanmestaruus. Ottelu päättyi Hayen voittoon teknisellä tyrmäyksellä seitsemännessä erässä. 8. maaliskuuta 2008 hän puolusti mestaruuttaan walesilaista Enzo Maccarinellia vastaan, ja panoksena oli lisäksi Maccarinellin hallussa ollut WBO-liiton mestaruus. Ottelu päättyi Hayen voittoon teknisellä tyrmäyksellä toisessa erässä.
Pian Maccarinelli-voittonsa jälkeen Haye ilmoitti siirtyvänsä raskaaseen sarjaan. Toukokuussa 2008 hän luopui mestaruusvöistään.
Ensiottelussaan raskaassasarjassa Haye voitti entisen WBA-haastaja Monte Barrettin teknisellä tyrmäyksellä viidennessä erässä. Seuraavassa ottelussaan Hayen piti kohdata raskaansarjan kiistaton mestari Volodymyr Klytško. Kamppailu kuitenkin peruuntui. Klytškon sijaan Haye kohtasi Nikolai Valujevin. Haye riisti marraskuussa 2009 WBA-liiton raskaansarjan maailmanmestaruuden Valujevilta tuomariäänin 116–112, 116–112, 114–114.
Ensimmäisen kerran Haye puolusti mestaruutta John Ruizia vastaan. Haye voitti ottelun yhdeksännessä erässä Ruizin kulmauksen luovutettua ottelun. Marraskuussa 2010 Haye voitti Audley Harrisonin teknisellä tyrmäyksellä kolmannessa erässä.
Heinäkuussa 2011 Haye hävisi pistein Volodymyr Klytškolle WBA-, WBO-, IBF- ja IBO-liittojen sekä The Ringin maailmanmestaruusottelussa Hampurissa Saksassa.
Jumalan Poika

Jumalan Poika on Raamatun Vanhassa ja Uudessa testamentissa esiintyvä ilmaus, joka kristinuskossa tavallisesti viittaa Jeesuksen ainutlaatuiseen asemaan suhteessa Isään Jumalaan. 
Jumalan poika juutalaisuudessa.
Juutalaisessa traditiossa ja teologiassa ilmaus "Jumalan poika" voi viitata enkeleihin, ihmisiin tai ihmiskuntaan kokonaisuutena. Se viittaa siis aina luotuihin olentoihin eikä sinänsä jumalalliseen olentoon.
Eri uskontojen Jumalan poika -kultteja.
Samantapaista terminologiaa on käytetty muuallakin kuin juutalais-kristillisessä traditiossa ja jo ennen Jeesuksen aikaa. Aleksanteri Suuri käytti itsestään ilmausta "Ammonin poika" tai "Zeuksen poika" julistaen näin itsensä jossain mielessä jumalalliseksi. Kreikkalaiset ja makedonialaiset eivät tunnustaneet häntä Zeuksen tai Dionysioksen veroiseksi Jumalaksi. Silti hänen ympärilleen syntyi uskonnollinen henkilökultti. Rooman keisari Augustus käytti itsestään nimitystä "divi filius", "jumalallistuneen (Julius Caesarin) poika". Kreikan kielen vastaava ilmaus "hyios tu theu" vastaa myös latinan ilmausta "dei filius", "Jumalan Poika". Uudessa Testamentissa tämä sanonta esiintyy useimmiten määrätyssä muodossa "ho hyios tu theu" viitaten näin tiettyyn henkilöön, Jeesus Nasaretilaiseen.
Jumalan Poika kristinuskossa.
Jeesuksen palvonta Jumalan Poikana poikkeaa muista Jumalan poika -kulteista siinä, että kyseessä on yksijumalaisesta uskonnosta: Kristitylle Jeesus on ainoan todellisen Jumalan, maailman Luojan, Vanhan testamentin Jahven Poika, ja samalla jumaluuden toinen persoona.
On huomattava, että kristinuskossa "Jumalan Poika" tarkoittaa eri asiaa kuin "Jumalan lapsi". Jälkimmäistä ilmausta voidaan käyttää jokaisesta kristitystä. Tämä ero on tärkeä kristillisen ihmiskäsityksen kannalta. Kristinuskon mukaan ihminen on Jumalan lapseksi otettunakin luotu olento, kun taas Jeesus ei ole luotu vaan samaa olemusta kuin Isä Jumala.
Ison alkukirjaimen merkitys.
Sanan Poika kirjoittaminen isolla alkukirjaimella ilmaisee tavallisesti kristillisen opin mukaista tulkintaa että Jeesus Jumalan Poikana on samaa jumalallista olemusta kuin Isä Jumala. Ison alkukirjaimen käyttö ei ole peräisin Raamatun alkukielistä, vaan on myöhemmin syntynyt käytäntö. Heprean kielessä, jolla Vanha testamentti on kirjoitettu, ei ole erikseen isoja ja pieniä kirjaimia, ja kreikkaakin kirjoitettiin Jeesuksen aikana usein vain tikkukirjaimilla. Suomen kielessä ison alkukirjaimen merkitys korostuu määrätyn artikkelin puuttumisen vuoksi.
Elokuun rapsodia

Elokuun rapsodia () on japanilainen elokuva vuodelta 1991. Akira Kurosawan ohjaama ja käsikirjoittama elokuva kertoo kolmen eri sukupolven suhtautumisesta elämään Japanissa toisen maailmansodan atomipommi-iskujen jälkeen.
Juoni.
Elokuvan keskeinen hahmo on vanha nainen (Sachiko Murase), joka on menettänyt aviomiehensä Nagasakin atomipommi-iskussa. Hän viettää kesää neljän lapsenlapsensa kanssa maaseudulla lähellä Nagasakia, kun Havaijille muuttanut veli ottaa häneen yhteyttä. Veli, joka on tehnyt omaisuuden ananasviljelijänä, tekee kuolemaa ja haluaa tavata naisen viimeisen kerran ennen kuolemaansa. Veljen perhe on amerikkalaistunut minkä vuoksi nainen epäröi, mutta lapsenlapset kuitenkin rohkaisevat häntä lähtemään. Tämä suostuu kuitenkin vasta kun veljenpoika (Richard Gere) lupaa että kunnioittaa tämän surua. Kurosawa käsittelee elokuvassa japanilaisten suhtautumista yhdysvaltalaisiin. Heitä samaan aikaan ihaillaan ja toisaalta heitä kohtaan tunnetaan vihansekaista epäluuloa.
Näyttelijät.
Lähde:
Karakallion koulu

Karakallion yläaste on Espoon Karakalliossa sijaitseva yläkoulu. Koulussa on jokaista koululaisten vuosiluokkaa kohden kaksi musiikkipainotteista luokkaa. Karakallion koulussa oli 429 oppilasta lukuvuonna 2018–2019. Koulun rehtorina lukuvuonna 2019–2020 toimi Seija Väätäinen.
Karakallion koulupiiriin kuuluvat Karakallion lisäksi Rastaala, Lähderanta ja Jupperi.
Vuonna 1973 valmistuneen koulurakennuksen on suunnitellut arkkitehti Kosti Kuronen. Vuoden 2017 rakennusinventoinnissa sen sanotaan edustavan ajalleen tyypillistä teollishenkistä koulurakentamista selkeine pohjaratkaisuineen ja vahvoine väreineen. Peruskorjauksen yhteydessä rakennuksen ulkovaippa uusittiin täysin, mutta rakennuksen hahmo on säilynyt alkuperäisen kaltaisena.
Karakallion koulussa tulipalo tuhosi fysiikan ja kemian luokkahuoneen 17. huhtikuuta 2019 illalla.