tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Juan José Ibarretxe

Juan José Ibarretxe Markuartu (s. 15. maaliskuuta 1957 Llodio) on baskinationalistipoliitikko. Hän oli Espanjan Baskimaan aluehallinnon johtaja eli lehendakari (baskiksi "Eusko Jaurlaritzako Lehendakaria", espanjaksi "Presidente del Gobierno Vasco") 1999–2009. Hän edustaa nationalistipuolue Baskien kansallispuoluetta.
Ibarretxe opiskeli taloustiedettä Baskimaan yliopistossa. Hän oli Llodion pormestari neljä vuotta ja hänet valittiin autonomisen alueen parlamenttiin 1984. Hän oli 1983–1994 talouskomissiossa ja 1995 tuolloinen pääministeri José Antonio Ardanza nimitti hänet varapääministeriksi. Vuoden 1998 vaalien jälkeen Ibarretxe seurasi Ardanzaa pääministerinä. Hänen hallitustaan tukivat myös Eusko Alkartasuna ja Ezker Batua Berdeak. Ibarretxe pysyi Baskimaan johdossa kolmien vaalien ajan.
Ibarretxe esitteli 2003 suunnitelmansa "Plan Ibarretxen" Baskimaan muuttamisesta "vapaasti Espanjaan assosioituneeksi yhteisöksi", jolla olisi oma oikeusjärjestelmänsä ja edustus Euroopan unionissa.
Vuoden 2009 Baskimaan vaaleissa paikallinen sosialistipuolue nousi suurimmaksi puolueeksi ja päätti näin baskinationalistien 30-vuotisen valtakauden. Ibarretxen seuraajaksi tuli Patxi López Partido Popularin tuella.
Panu Hämäri

Panu Pertti Juhani Hämäri (s. 10. toukokuuta 1962 Helsinki) on entinen SM-tason amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, joka on sittemmin toiminut yrittäjänä ja poliittisissa kampanjoissa.
2010-luvulla Hämärin näkyvin toiminta on ollut toiminta yrittäjien (erityisesti pienyrittäjien, joihin Hämäri itse on kuulunut 1980-luvulta lähtien) ja yrittäjyyden puolestapuhujana ja taustavaikuttajana eri organisaatioiden kautta.
Urheilu-ura.
Hämärin peliura alkoi Helsinki Roostersissa vuonna 1982 ja päättyi Kannelmäki Whipsissä vuonna 1991. Vuosina 1983 ja 1986 Hämäri voitti Roostersissa Suomen mestaruuden. Pelaamisen jälkeen hän toimi yhden kauden hyökkäyksen linjan apuvalmentajana Whipseissä.
Kaudella 1985 Hämäri joutui hakemaan vauhtia Roostersin "apujoukkueen" Breakersin riveissä loukattuaan polvensa kauden ensimmäisessä ottelussa.
Ennen amerikkalaisessa jalkapallossa pelaamistaan Hämäri harrasti muun muassa judoa Heikki Arpiaisen valmennuksessa sekä uintia HTU:n (Nykyisin HTU Stadi) erikoisvalmennusryhmässä.
Yrittäjyys ja liiketoiminta.
Urheilu-uransa jälkeen Hämäri on toiminut varsin värikkäästi liike-elämässä ja konsulttina. Lisäksi Hämäri on kääntänyt internetiin amerikkalaisia ja englantilaisia itsensä valmentamisen oppikirjoja sekä omia kirjoituksiaan muun muassa myyntityön kehittämisestä ja osaamisen johtamisesta. Brian Tracy Internationalin kotisivujen mukaan hän toimi myös Tracyn perustaman iLearningGlobalin Suomen johtajana.
Hämäri on toiminut jalkapalloseura Atlantis FC:n varainhankintayhtiöksi perustetun Atlantis Palvelut Oy:n toimitusjohtajana. 
2012 keväästä 2013 loppuun Hämäri toimi Casa Business Servicen operatiivisena johtajana ja julkaisi muun muassa kirjan "52 tapaa kehittää itseään" sekä muita pienempiä teoksia. 2013 syksyllä Hämäri siirtyi QITS Finland Oy/ HRD Finlandin johtajaksi.
Politiikka.
Hän on viime vuosina toiminut aktiivisesti myös kokoomuksen kampanjoissa, muun muassa vuoden 2007 eduskuntavaaleissa ehdokas Marja Vuennon kampanjan PR-vastaavana ja vuoden 2008 kunnallisvaaleissa Jorma Karlstedtin kampanjapäällikkönä. Vuoden 2009 eurovaaleissa Hämäri löytyy eurovaaliehdokas Nina Suomalaisen tukijoukoista. Vuoden 2012 presidentinvaalin aikana hän oli Sauli Niinistön kampanjassa aktiivisesti mukana.
Vuonna 2008 Hämäri valittiin Helsingin Kokoomusyrittäjien hallituksen jäseneksi ja yrittäjyysvaliokunnan puheenjohtajaksi. Vuonna 2013 Hämäri valittiin Helsingin Kokoomusyrittäjien puheenjohtajaksi. Hän on toiminut aktiivisena pienyrittäjien tukemisen lobbarina ja tuonut näyvästi esille yrittäjyyden haasteita.
Theun de Vries

Theun(is) Uilke de Vries (26. huhtikuuta 1907 – 21. tammikuuta 2005) oli alankomaalainen kirjailija, jonka tuotantoon kuuluu sekä proosaa että runoutta. Hän syntyi Veenwoudenissa ja kuoli keuhkokuumeeseen Amsterdamissa 97-vuotiaana.
Vriesin ensimmäinen runokokoelma "De terugkeer" on vuodelta 1927; myöhempiin tunnettuihin teoksiin lukeutuvat "Rembrandt" (1931), "Stiefmoeder aarde" (1936), "Het meisje met het rode haar" (1956) ja "Het zwaard, de zee en het valse hart" (1966). 
Vriesin romaaneista useat käsittelevät historiallisia aiheita, ja kirjailijalle myönnettiin useita keskeisiä alankomaalaisia kulttuuripalkintoja, kuten P. C. Hooftin palkinto vuonna 1962. Hänen teostensa alkuperäiskieli on hollanti.
Toimintatutkimus

Toimintatutkimus on pääosin laadullisen tutkimuksen suuntaus, jolla pyritään kehittämään kohteena olevaa organisaatiota sen toimintatapoihin vaikuttamisen kautta. Toimintatutkimuksessa on keskeistä vaikuttamisen pyrkimys ja toisaalta tutkijan osallistuminen toimintaan ja mukanaolo organisaation arkipäivässä. Taustaltaan toimintatutkimus on yhteiskunta- ja suunnittelutieteellistä, mutta sitä sovelletaan laajalti myös kasvatustieteellisissä yhteyksissä.
Toimintatutkimuksessa yhdistyy kohteen analyysi ja siihen vaikuttaminen. Stephen Kemmis ja Mervyn Wilkinson kuvaavat tätä tunnetulla, paradoksaaliselta kuulostavalla lausumallaan, jonka mukaan "todellisuutta muutetaan, jotta sitä voitaisiin tutkia ja todellisuutta tutkitaan, jotta sitä voitaisiin muuttaa".
Toimintatutkimuksen prosessi.
Tutkimuksen aluksi kartoitetaan nykytilanne ja selvitetään tutkimukseen vaikuttavia lähtökohtia. Kartoituksen pohjalta ideoidaan tutkimuksen toimintamalli eli vaikuttamisohjelma. Toteutetaan ns. interventioita eli vaikuttavia toimenpiteitä, seurataan ja havainnoidaan niiden vaikutuksia. Ns. evaluaatio merkitsee erityistä toiminnan vaikuttavuuden arviointia. 
Prosessin lopulla pyritään vaikuttamaan siihen, että kehittyneempi toimintamalli juurtuisi toimintatutkimuksen kohteena olleeseen organisaatioon. Tätä vaihetta voidaan nimittää jälkihoidoksi, vaikka nimitys saattaa johtaa harhaan. On toivottavaa, että prosessi jatkuisi omavaraisena tutkimuksen tai sen tietyn vaiheen päätyttyä. 
Interventio.
Toimintatutkimuksessa interventiolla tarkoitetaan kohdeorganisaatiossa tehtävää muutosta, jolla pyritään avaamaan uusia näkökulmia organisaation toimintatapoihin. Interventiolla ei sinänsä siis välttämättä uskota saavutettavan esimerkiksi toiminnan tehostumista tai parantumista vaan tuloksena voi olla myös uusi tapa ajatella, jonka tehty muutos mahdollistaa purkaessaan tottumukseksi muodostuneita ajattelu- ja toimintamalleja.
Katupoikia

Katupoikia on suomalaisen Problems?-yhtyeen debyyttialbumi. Sen julkaisi Johanna-levymerkki kesällä 1980 ja CD-versio lilmestyi vuonna 1989. Albumin B-puolen kappaleet ovat live-esityksiä Problemsin keikoilta Tavastialta ja Kill Citystä kesältä 1979.
Kappaleet.
B-puoli.
”Lanka palaa” on versio vuonna 1967 ensi-illan saaneesta Hair-musikaalin laulusta ”Flesh Failures (Let The Sun Shine In)”. Sen on aiemmin esittänyt suomeksi nimellä ”Kulje valoon kulje Aurinkoon” Tampereen Popteatteri. ”Tiina on niin nuori” on versio The Ramones -yhtyeen kappaleesta ”Sheena Is a Punk Rocker”.
Flemming Flindt

Flemming Ole Flindt (30. kesäkuuta 1936 – 3. maaliskuuta 2009) oli tanskalainen nykytanssija ja koreografi. 
Flindt syntyi Kööpenhaminassa ja aloitti uransa 19-vuotiaana. Hän oli ennättänyt niittää mainetta jo Lontoota ja Pariisia myöten ennen kiinnitystään solistitanssijaksi Pariisiin (1960–1965).
Flindt toimi vuosina 1966–1978 Tanskan kuninkaallisen baletin johtajana. Monet hänen koreografioistaan ovat syntyneet Eugène Ionescon näytelmiin pohjautuen.
Nona Gaprindašvili

Nona Terentis asuli Gaprindašvili (; s. 3. toukokuuta 1941) on georgialainen shakin suurmestari. Hän syntyi Zugdidissa ja oli kuudentena shakin naisten maailmanmestarina vuosina 1962–1978. Gaprindašvili sai ensimmäisenä naisena suurmestarin arvonimen 1978.
Georgian itsenäistyttyä hän johti vuoteen 1996 asti maan olympiakomiteaa.
Gaprindašvili johtaa Georgian presidentti Mikheil Saakašvilia vastustavaa, oligarkki Badri Patarkatsišvilin rahoittamaa Yhdistynyttä demokraattista puoluetta.
Ajan hermo

Ajan hermo on suomalaisen Problems? -yhtyeen 9. studioalbumi. Se julkaistiin 4. syyskuuta 2006.
Albumilla on mukana myös "Looking for Problems?" -niminen bonus-DVD.
Kunnian kentät (kirja)

Kunnian kentät – Tarinaa Dingosta on vuonna 1985 julkaistu Kari Levolan kirja Dingo-yhtyeestä. Kirjan kustannusyhtiönä toimi Dingo-yhtyeen perustama Artmix.
Kirja on reportaasimainen matkakertomus Dingon kiertueelta. Kirjailija Kari Levola matkusti Dingon kanssa useamman viikon ajan kiertueella ja kirjoitti havaintonsa ylös. Kirjaa varten on haastateltu myös Dingon jäseniä, jotka kertovat ajatuksiaan musiikkialasta sekä menneisyydestään. Levola valittiin kirjan kirjoittajaksi siksi, että Dingon tavoin myös hän oli lähtöisin Porista.
Dingo perusti kirjan julkaisua varten oman kustannusyhtiön, jonka nimeksi tuli Artmix. Kirjasta otettiin 25 000 kappaleen painos.
Kirjan nimi on suora viittaus ”Kunnian kentät” -kappaleeseen, joka julkaistiin singlenä marraskuussa 1985.
Magnes (mytologia)

Magnes () viittaa kreikkalaisessa mytologiassa kolmeen eri hahmoon:
Nikke Nikamo

Vladimir ”Nikke” Nikamo (s. 29. joulukuuta 1947) on suomalainen kitaristi ja balalaikan soittaja. Hän on Wigwam-yhtyeen alkuperäinen kitaristi. Nikamo soitti kitaraa Wigwamin ensimmäisellä LP:llä "Hard N' Horny" (1969) ja ensimmäisillä singleillä.
Wigwamin lisäksi Nikamo on soittanut kitaraa muun muassa Beatnics-, The First-, The Creatures-, Mosaic-, The Roosters- ja Sperm-yhtyeissä. Balalaikkaa Nikamo on soittanut muun muassa Helsingin balalaikkaorkesterissa. Hän on vaikuttanut pitkään myös indonesialaista perinnemusiikkia esittävässä Gamelan Hanuman -kokoonpanossa sekä multimediaryhmässä Tollstoys.
Onni Mansnerus

Onni Mansnerus (5. tammikuuta 1906 Viipuri – 18. toukokuuta 1980 Kouvola) oli suomalainen taidemaalari ja graafikko. Hän oli ammattitaiteilija, joka eli sodan jälkeen vapaana taiteilijana Helsingissä. 
Mansneruksen taiteellinen tuotanto koostuu kolmesta pääkaudesta: naturalistiset asetelmat ja maisemamaalaukset sekä herkullisilla väreillä loihditut satukuvitukset, kuten "Mestaritontun seikkailut", "Päivikin satu" sekä "Kulunut kultaviitta" 1940–50 -luvuilla, abstrakti kausi pulppuavine raakunkuoritekniikoineen 1960-luvulla ja fotorealistiset asetelmat 1970-luvulla. Näiden lisäksi hän teki laajan kokoelman puupiirroksia ja litografioita.
Onni Mansnerus oli tunnettu myös muotokuvistaan, joita hän teki niin yksityisistä kuin julkisuudenkin henkilöistä, muun muassa professori Henrik Renquist (1963), omistaa Helsingin yliopisto ja professori Väinö Auer (1965), omistaa Helsingin yliopisto. Kyseiset muotokuvat edustavat taiteilijalle hyvin tyypillistä tapaa ottaa suora kontakti itse maalattavaan – persoona kuvataan pikkutarkan huolellisesti.
Mansnerus muutti Kouvolaan 1973 ja loi kattavan kokoelman asetelmia, joissa ajan pysähtyneisyys ja estetiikka suorastaan huokuvat levollisuudessaan. Myös asetelmia on lukuisissa julkisissa kokoelmissa, muun muassa Kouvolan taidemuseossa, Etelä-Karjalan taidemuseossa ja Imatran taidemuseossa.
Taiteilijan elämä päättyi Kouvolassa 1980 uran ollessa kukkeimmillaan. Mansnerus nautti saamastaan arvostuksesta ja suosiosta. Kouvolan kaupunginjohtaja Eino Brofeldt tituleerasikin Mansnerusta Kouvolan ‘hovimaalariksi’.
Jean Ziegler

Jean Ziegler (s. 19. huhtikuuta 1934 Bern, Sveitsi) on sveitsiläinen sosiologi, poliitikko, virkamies ja tietokirjailija.
Ziegler opiskeli useissa yliopistoissa sosiologiaa, taloustiedettä ja politiikan tutkimusta. Hän on väitellyt kahdesti, ja hänellä on tohtorin arvo sekä oikeustieteestä että sosiologiasta. Hän on toiminut politiikan tutkimuksen professorina Grenoblen yliopistossa ja sosiologian professorina Geneven yliopistossa.
Ziegler valittiin 1967 Sveitsin kansallisneuvostoon eli parlamentin alahuoneeseen sosiaalidemokraattisen puolueen listoilta. Hän on istunut siellä kahteen otteeseen, 1967–1983 ja 1987–1999. Vuosina 2000–2008 hän oli YK:n elintarvikevaltuutettu. Ziegler toimi 2008–2012 ja uudestaan vuodesta 2013 eteenpäin YK:n ihmisoikeusvaltuutetun toimiston neuvoa antavassa komiteassa.
Ziegler on yksi merkittävimmistä vaihtoehtoisen globalisaation kannattajista. Hän on kirjoittanut aiheesta useita kirjoja, ja jo vuonna 1964 julkaistussa teoksessa "Sociology of the New Africa" Ziegler hyökkäsi imperialismin, kapitalismin ja epäoikeudenmukaisuuden kimppuun.
Paljastavat merkinnät

Paljastavat merkinnät on Richard Eyren ohjaama elokuva vuodelta 2006. Se perustuu Zoë Hellerin romaaniin "Notes on a Scandal".
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat lontoolaiseen kouluun ja sen lähimiljööseen sekä ajallisesti 2000-vuosikymmenen puoliväliin.
Juoni.
Barbara Covett on eläkeikää lähestyvä, yksinäisyydestä kärsivä opettaja peruskoulussa. Hän pitää päiväkirjaa, johon hän kirjoittaa kaikki intiimit toiveensa, tapahtumat ja näkemyksensä muista. Bathsheba 'Sheba' Hart on uusi kuvaamataidon opettaja. Covett ihastuu nuoreen Hartiin ja auttaa tätä sopeutumaan rauhattomaan koulumaailmaan, minkä myötä he ystävystyvät. Covettille paljastuu Hartin suhde nuoreen 15-vuotiaaseen oppilaaseen. Tämä kuitenkin lupaa olla paljastamatta asiaa vastapalveluksi ystävyydestä ja jos Hart lupaa lopettaa suhteen. Suhde kuitenkin jatkuu ja Covett saa tämän selville. Kun Hart ei anna Covettille tämän kaipaamaa huomiota, hän paljastaa lopulta suhteen, kuitenkin siten, että Hart ei tiedä hänen paljastaneen sen. Seuranneen kohun myötä sekä Hart että Covett joutuvat eroamaan työstään ja Hart joutuu muuttamaan Covettin luo. Hart löytää Covettin päiväkirjan, josta selviää tämän paljastaneen Hartin suhteen sekä tämän pakkomielteinen ja sairaalloinen yksinäisyys ja läheisyyden kaipuu. Hart saa 10 kuukauden tuomion mutta saa lopulta perheeltään anteeksi. Covett pyrkii löytämään uuden ystävän ja vaikuttaa saavan sellaisen Annabelistä.
Vastaanotto.
Elokuva sai yleisesti myönteisen vastaanoton. Erityisesti Denchin roolisuoritus epätoivoisen yksinäisenä Covettina sai tunnustusta. Dench oli ehdokkaana naispääosan Oscar-palkinnon saajaksi. Blanchett neuroottisen epävarmana Hartina oli myös Oscar-ehdokkaana, tosin sivuosasta.
I’m Not There

I’m Not There on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, jonka on ohjannut Todd Haynes. Se on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Bob Dylanin elämän ja musiikin innoittama elokuva. Dylanin eri elämänvaiheita esittää kuusi eri näyttelijää: Christian Bale, Cate Blanchett, Marcus Carl Franklin, Richard Gere, Heath Ledger ja Ben Whishaw. Elokuva on saanut nimensä Dylanin laulusta ”I’m Not There”, jota ei ollut koskaan virallisesti julkaistu ennen sen esiintymistä elokuvan virallisella soundtrack-albumilla.
Vuonna 2017 "The New York Timesin" kriitikot arvioivat elokuvan tämän vuosisadan 25 parhaan joukkoon.
Wanha herra

Raahen museon kokoelmiin kuuluva Wanha Herra on maailman vanhin säilynyt sukelluspuku. Vasikannahasta valmistettu puku on peräisin 1700-luvulta, ja sen lahjoitti Raahen museolle merikapteeni Leufstadius 1860-luvulla.
Wanha Herra on ainutlaatuinen nahasta toteutettu välimuoto siirryttäessä sukelluskellosta varsinaiseen raskassukelluspukuun, ja puvun valmistaja on selvästikin hallinnut 1700-luvun huimasti kehittyneen sukellusteknologian viimeisimmät saavutukset. Sukelluspuvun alkuperää ei yrityksistä huolimatta ole saatu selville, mutta se voi hyvinkin olla valmistettu Suomessa. Kotimaiseen alkuperään viittaavat mm. jalkaosien pieksumaiset kärkiosat ja tyypillisiä suomalaisen metsämiehen kintaita muistuttavat käsiosat.
Wanhalle Herralle ei tiettävästi löydy vastineita, mutta Ruotsin valtionarkiston amiraliteetin arkistosta löytyy vuodelle 1727 ajoittuva piirros, joka esittää sukeltajaa lähes samankaltaisessa varustuksessa kuin Raahen sukelluspuku. Tämä amiraliteetin puku oli kuitenkin suunniteltu valmistettavaksi metallista, eikä tiedetä, onko sitä koskaan toteutettu.
Valmistusmenetelmät ja käyttö.
Wanha Herra on valmistettu lehmännahasta, ja sen saumat on ommeltu pikilangalla ja tiivistetty piellä. Vedenkestäväksi sukelluspuku on tiivistetty lampaantalin, tervan ja pien seoksella. Puvun yläosa, huppu, on sisäpuolelta vahvistettu puurimojen avulla. Ilma sukeltajalle pumpattiin luultavasti palkeitten avulla joustavilla nahkasukilla yhteenliitettyjen puisten putkien kautta. Hupun yläosassa on oletettavasti ollut läppäventtiili, jonka kautta ilma on tullut sisään ja vastaavasti poistunut selkäputken kautta.
Sukeltaja on pujottautunut sukelluspuvun sisään vatsassa olevasta aukosta, joka suljettiin kiertämällä pitkä aukkonahka vyön ympäri ja vyö kiinnitettiin sukeltajan vyötäisille. Sukelluspuvun avulla pystyttiin tarkistamaan laivan pohjan kunto tarvitsematta turvautua laivan kallistuksiin ja kuivatelakointiin.
Wanha Herra maailmalla.
Raahen Wanha Herra on vieraillut ulkomailla useaan otteeseen. The National Maritime Museumissa Greenwichissä 22.5.1985 – 6.1.1986 pidetyssä Suomen merihistoriaa esittelevässä Sea Finland -näyttelyssä se sai nimen The Old Gentleman, ja siitä saakka sukelluspuku on tunnettu Wanhana Herrana. Vuonna 1988 puku oli esillä muutaman kuukauden Yhdysvalloissa, Philadelphiassa pidetyssä Sea Finland -näyttelyssä. Viimeisen kerran Wanha Herra matkusti maailmalle vuonna 1998 Expo98 -maailmannäyttelyyn Lissaboniin. Pitkät esiintymismatkat kuitenkin rasittivat Wanhaa Herraa siinä määrin, että se määrättiin matkustuskieltoon.
Nuori Herra.
Raahen museon konservaattori valmisti vuonna 1988 Wanhasta Herrasta täydellisen kopion tuuraamaan Wanhaa Herraa eri näyttelyissä. Kopiopuvun avulla haluttiin lisäksi todistaa, että sukelluspuvulla on todella voitu sukeltaa. Työmenetelmät ja materiaalit olivat samat kuin 1700-luvullakin. Kopiosta eli Nuoresta Herrasta täytyi kuitenkin tehdä hieman pidempi, jotta nykyajan ihminen mahtuisi sen sisään. Kokeilut osoittivat, että puku on toimiva, eikä mitään rajoituksia sukelluksen syvyyden ja ajan suhteen todettu. Pisin Nuorella Herralla tehty sukellus kesti 40 minuuttia.
Van Partible

Van Partible (oik. Efram Giovanni Bravo Partible, s. 1971 Manila, Filippiinit) on yhdysvaltalainen animaattori, joka tunnetaan erityisesti luomastaan animaatiosarjasta Johnny Bravo.
Elämäkerta.
Partible oli kiinnostunut jo nuorena piirtämisestä ja usein piirteli kuvia sarjakuvakokoelmastaan. Vasta yliopistossa Partible otti piirtämisen vakavasti ja opiskelikin Los Angelesissa Loyola Marymountin yliopistossa animaattoriksi. Tuolloin hän teki ensimmäisen lyhytanimaatioelokuvansa "A Mess O' Blues".
Ura.
Valmistuttuaan vuonna 1993 Loyola Marymountin yliopistosta, Partiblella ei ollut vielä portfoliota tai tarvittavaa kokemusta, jota animaatioyhtiöt vaativat. Usein kuukausien ajan hän työskenteli paikallisella ala-asteella. Seitsemän kuukautta myöhemmin Partible kuuli Hanna-Barbera -yhtiön vuosittain pitämästä tilaisuudesta, jossa kuka tahansa voi tuoda seitsemän minuutin mittaisen animaation näytteille. Satojen hakijoiden joukosta Partible valittiin tekemään näyttämästään sarjasta kokonainen animaatiosarja 13. jakson verran. Näin Johnny Bravo sai syntynsä.
Partiblen tavoitteena oli tehdä tyyliltään vanhanaikaisen Hanna-Barbera piirretyn. Hän sai apua useilta kokeneimmilta animaattoreilta ja jopa itse Joseph Barbera oli suunnittelussa mukana.
Hänen uusin animaatiosarjansa on Disney Channelilla esitetty Shorty McShorts' Shorts, joka sai Annie ehdokkuuden vuonna 2007. Nykyisin Partible opettaa työnsä ohella animointia Loyola Marymountissa.
Topfield

Topfield on vuonna 1998 perustettu eteläkorealainen monialayritys, joka tunnetaan erityisesti digitaalisovittimien sekä audio- ja videolaitteiden valmistuksesta.
Yhtiön omat tytäryhtiöt sijaitsevat Yhdysvalloissa, Saksassa, Kreikassa ja Australiassa.
Daisuke Matsui

Daisuke Matsui (松井 大輔, "Matsui Daisuke", s. 11. toukokuuta 1981 Kioto) on japanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi vuonna 2023 päättyneellä pelaajaurallaan Japanin lisäksi Ranskassa, Venäjällä, Bulgariassa, Puolassa ja Vietnamissa. Hän pelasi 31 A-maaottelua vuosina 2003–2011.
Matsui voitti Japanin cupin Kyoto Purple Sangan joukkueessa vuonna 2002. Hän teki puolivälierässä 1–0-voittomaalin ja pelasi myös loppuottelussa täydet minuutit. Hän siirtyi Eurooppaan syyskuussa 2004. Hän pelasi Ranskan Ligue 1:ssä 148 ottelua, joissa hän teki 17 maalia, ja Ligue 2:ssa 41 ottelua, joissa hän teki neljä maalia. Hän edusti Ranskassa Le Mansia, Saint-Étienneä, Grenoblea ja Dijonia. Syksyllä 2010 hän pelasi lainasopimuksella Tom Tomskin joukkueessa seitsemän Venäjän Valioliigan ottelua. Kaudella 2012–2013 hän edusti bulgarialaista Slavija Sofiaa ja pelasi Bulgarian liigassa 11 ottelua. Vuoden 2013 jälkipuoliskolla hän pelasi Lechia Gdańskin joukkueessa 16 pääsarjaottelua ja teki niissä neljä maalia. Peliuransa viimeiset kymmenen vuotta hän pelasi pääasiassa Japanissa sekä lyhyen aikaa Puolan kakkostasolla ja Vietnamissa.
Matsui pelasi Japanin olympiajoukkueessa kolme ottelua Ateenan olympialaisissa 2004. Hän pelasi Japanin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2003 maanosaliittojen cupin ottelussa Kolumbiaa vastaan. Seuraavan kerran hän pelasi A-maajoukkueessa kolme ottelua loka-marraskuussa 2005 ja kaksi ottelua syyskuussa 2007. Vuosina 2008–2010 hän pelasi maajoukkueessa useammin. MM-kilpailuissa 2010 hän pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki neljä ottelua ja syötti 1–0-voittomaalin ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Kamerunia vastaan. Hän pelasi vielä kaksi alkulohko-ottelua Japanin voittamissa Aasian-mestaruuskilpailuissa 2011, mutta loukkaantuminen esti hänen osallistumisensa turnauksen muihin otteluihin, ja nuo jäivät hänen viimeisiksi maaotteluikseen. Hän pelasi 31 A-maaottelua, joissa hän oli 19 kertaa avauskokoonpanossa. Hän teki ainoan A-maaottelumaalinsa marraskuussa 2005 ystävyysottelussa Angolaa vastaan.
Annie-gaala 2007

Annie-gaala 2007 oli 34. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain ASIFA-Hollywood jakoi vuotuiset Annie-palkinnot vuoden 2007 parhaille animaatioille. Gaala järjestettiin 11. helmikuuta Alex-teatterissa Glendalessa, Kaliforniassa.
Ehdokkaat ja voittajat.
Pääluokkien ehdokkaat ja voittajat (lihavoituna):
Koziol

Koziol on kodin pikkutavaroita ja koriste-esineitä valmistava saksalainen yritys. Se tuli tunnetukssi talvitalismaaneilla, mutta valmistaa nykyisin muovisia pikkuesineitä kuten tiskiharjoja, CD-telineitä ja pyyhkeenkannattimia. 
Koziolin synty perustuu Erbachin keramiikkapajaan, jonka Bernhard Koziol perusti vuonna 1912. Perheyritys on muuttanut muotoaan useasti nykypäivään asti. Koriste-esineiden materiaali on vaihtunut keramiikasta norsunluuhun, kultaukseen ja muoviin. Ensi kerran muovia materiaalina kokeiltiin yrityksessä jo toisen maailmansodan lopulla, jolloin yritys vaihtoi tuotantonsa hetkeksi koriste-esineistä tarve-esineisiin valmistaen sodan köyhdyttämälle Saksalle nappeja ja kampoja.
Yrityksen logoksi valittiin vuonna 1953 vuohipukki, joka viittaa Koziolin nimen merkitykseen puolaksi. Vuonna 1980 71-vuotias Bernhard Koziol luovuttaa yrityksen johtajuuden pojilleen Bernhard ja Stephan Koziolille. Uusi, sininen logo julkistetaan vuonna 1997, yhdessä "Ideoita ystäville" ("Ideas for friends") -moton kanssa.
Suomalaisen Pentagon Designin muotoilijat Arni Aromaa ja Sauli Suomela ovat vuodesta 1996 olleet mukana joidenkin Koziolin tuotteiden suunnittelussa.
Sérifos

Sérifos () on Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään. Saaren pinta-ala on 75,207 neliökilometriä ja asukasluku 1 420 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Sérifos kuuluu Sérifoksen kuntaan, Míloksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkylä on Sérifoksen kylä.
Maantiede.
Sérifos sijaitsee Välimereen kuuluvan Egeanmeren keskiosissa ja kuuluu Kykladien läntisimpiin saariin. Sen lähimmät suuremmat saaret ovat Kýthnos pohjoispuolella ja Sífnos kaakkoispuolella.
Saaren korkein kohta on Troúlos (585 metriä).
Hallinto ja kylät.
Sérifos kuuluu hallinnollisesti Sérifoksen kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria.
Saaren suurimmat asutukset ovat saaren pääsatama Livádi (605 asukasta), pääkylä Sérifoksen kylä eli Chóra (364), Rámos (80), Panagía (70) ja Galaní (59). (Katso myös: Luettelo Sérifoksen kunnan kylistä ja saarista.) Livádi sijaitsee luonnonsatamalahdessa saaren kaakkoisrannikolla ja Chóran kylä ylempänä sisämaassa. Kylien välinen mutkitteleva tie on noin kaksi kilometriä pitkä.
Historia.
Antiikki.
Antiikin aikainen Serifoksen poliksen eli kaupunkivaltion kaupunkikeskus sijaitsi nykyisen Chóran paikalla. Saari kytkettiin Perseuksen myyttiin ja siellä oli tämän heeroskultti. Kultti kytkeytyi jotenkin paikallisiin sammakoihin. Livius väitti, että sammakoilla oli sellainen erikoinen piirre, että ne olivat hiljaa ja kurnuttivat vain, jos ne vietiin pois saarelta.
600-luvulla eaa. Sérifos oli yksi varhaisia demokratioita. Persialaissodissa saari kieltäytyi alistumasta persialaisille ja liittyi Ateenan puolelle. Myöhemmin se kuului Deloksen meriliittoon. Roomalaisaikana saarta käytettiin monen muun saaren tavoin karkotuspaikkana.
Myöhempi historia.
Venetsialaiset valtasivat saaren vuonna 1207. Saarella oli rauta- ja kuparimalmia, ja se johti usein kiistoihin sen hallinnasta. Vuonna 1537 Barbarossa hyökkäsi saarelle ja se menetti koko väestönsä. Osmanit valtasivat saaren vuonna 1566. Vuonna 1680 saaren väestön vei rutto.
Saaresta tuli osa itsenäistynyttä Kreikkaa vuonna 1821. Sen malmivarannot ehtyivät 1960-luvulla.
Nähtävyydet.
Saaren nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Chóran kylän venetsialaisaikainen linna ("Kástro"), Panagían kylän bysanttilaisaikainen kirkko vuodelta 950, sekä Evangelístrian ("Moní Evangelistrías") ja Taxiárchesin ("Moní Taxiarchón") luostarit.
Johannes von Tepl

Johannes von Tepl (n. 1350 – n. 1415) eli Johannes von Saaz oli böömiläinen kirjailija. Hän oli ensimmäisiä merkittäviä nykysaksankielisen kirjallisuuden edustajia. 
Säilyneet tiedot Johannes von Teplin elämästä ovat vähäisiä. Hänen uskotaan opiskelleen lakia joko Prahassa, Bolognassa tai Pariisissa. Hänestä tuli vuonna 1383 lakimies Pohjois-Böömin Saazissa/Žatecissa ja vuonna 1386 kaupungin latinankielisen koulun rehtori. Hän eli vuodesta 1411 Prahassa. 
Johannes von Teplin tunnetuin teos on runoelma "Der Ackermann aus Böhmen", joka tunnetaan myös nimellä "Der Ackermann und der Tod". Se on noin vuodelta 1401, ja ensimmäistä kertaa teos lienee painettu noin 1460.
Kansainvälinen päivä köyhyyden poistamiseksi

Kansainvälinen päivä köyhyyden poistamiseksi on 17. lokakuuta vietettävä vuosipäivä, jonka tarkoituksena on kiinnittää huomiota maailmanlaajuiseen köyhyyteen ja pohtia keinoja sen poistamiseksi. Yhdistyneiden kansakuntien vuonna 1992 luomaa teemapäivää vietettiin ensimmäisen kerran jo vuonna 1987 Pariisissa, jonne kokoontui noin 100 000 henkeä kunnioittamaan köyhyyden, nälän, väkivallan ja pelon uhreja.
Suomessa.
Tilastokeskus arvioi keväällä 2023, että vuonna 2021 köyhyys- tai syrjäytymisriskissä oli 16,3 % kotitalousväestöstä eli 894 000 ihmistä Suomessa. Esimerkiksi palkatonta työtä tekevät - joita oli Suomessa vuonna 2018 lähes puoli miljoonaa - ovat usein köyhiä.
Sosiaali- ja terveysministeriö julkisti lokakuussa 2022 toimenpideohjelman, jonka mukaan Suomessa pyrittiin tuolloin vähentämään köyhyys- tai syrjäytymisriskissä olevien määrää 100 000 ihmisellä vuoteen 2030 mennessä. Suomi ei siis tähtää edes kotimaassaan Agenda 2030:n tavoitteeseen, jonka mukaan kunkin maan tulisi vähintään puolittaa köyhyys vuoteen 2030 mennessä.
Suomessa 17. lokakuuta järjestetään asunnottomien yö useilla paikkakunnilla, muun muassa Espoossa, Helsingissä, Huittisissa, Hyvinkäällä, Joensuussa, Jyväskylässä, Keravalla, Kotkassa, Lahdessa, Nokialla, Oulussa, Pirkkalassa, Porissa, Riihimäellä, Tampereella, Turussa, Tuusulassa ja Vantaalla.
Maailmalla.
Maailmanpankin mukaan maailmanlaajuisesti äärimmäisen köyhästi - alle 2,15 Yhdysvaltain dollarilla päivässä - elää maailmanlaajuisesti lähes 700 miljoonaa ihmistä (2023). Äärimmäistä köyhyyttä pidetään ihmisoikeusrikkomuksena. Samanaikaisesti lähes 50 prosenttia maailman väestöstä elää alle 6,85 dollarilla päivässä. Tämä rahamäärä on puolestaan ylemmän keskitulotason maiden luokittelun raja (2023). Kansainvälisisenä tavoitteena oli vielä äskettäin lopettaa äärimmäinen köyhyys vuoteen 2030 mennessä. Vuoden 2023 kestävän kehityksen raportin mukaan, mikäli kehitystä jatketaan nykymallillaan, vuonna 2040 vielä 575 miljoonaa ihmistä (eli 6,8 prosenttia ihmiskunnasta) eläisi äärimmäisessä köyhyydessä. Nykypolitiikalla ja -toimin ihmiskunta ei pääsisi lähellekään Kestävän kehityksen ykköstavoitettaan (”Ei köyhyyttä”).
Hermann Kant

Hermann Kant (14. kesäkuuta 1926 Hampuri – 14. elokuuta 2016 Neustrelitz) oli saksalainen kirjailija. Hän joutui toiseen maailmansotaan 1944 ja sotavankeuteen Puolassa. Vapauduttuaan hän siirtyi 1949 perustettuun Itä-Saksan valtioon ja liittyi sen kommunistiseen puolueeseen, Saksan sosialistiseen yhtenäisyyspuolueeseen.
Kant opiskeli saksan kieltä ja saksankielistä kirjallisuutta Humboldt-yliopistossa Berliinin Neuvostoliiton-miehityssektorilla 1952–1956. Hänet palkittiin Heinrich Mannin palkinnolla 1967 sekä Itä-Saksan valtionpalkinnolla 1973 ja 1983. Kant oli Itä-Saksan kirjailijaliiton puheenjohtaja 1978–1990.
Kant toimi politiikassa Itä-Saksan muodollisen parlamentin, kansankamarin jäsenenä 1981–1990 ja kuului kommunistipuolueen keskuskomiteaan 1986–1989.
Günther Maleuda

Günther Maleuda (20. tammikuuta 1931 – 18. heinäkuuta 2012) oli saksalainen poliitikko. Hän oli vuosina 1989–1990 Saksan demokraattisen tasavallan Volkskammerin puheenjohtaja Saksan demokraattisen talonpoikaispuolueen jäsenenä.
Maleudan poliittisen uran päätepiste ei ollut Saksan jälleenyhdistyminen vuonna 1990, vaan hän istui Saksan liittopäivillä vuosina 1994–1998.
Gerald Götting

Gerald Götting (9. kesäkuuta 1923 – 19. toukokuuta 2015) oli saksalainen poliitikko. Hän toimi vuosina 1969–1976 Itä-Saksan Volkskammerin puheenjohtajana.
Götting kuului toisessa maailmansodassa Wehrmachtiin ja joutui Yhdysvaltain sotavangiksi vuonna 1945. Sodan jälkeen hän liittyi vuonna 1946 Saksan kristillisdemokraattiseen unioniin, jonka pääsihteeriksi hän nousi jo vuonna 1949. Hän toimi kyseisessä virassa vuoteen 1966.
Götting opiskeli filologiaa, germanistiikkaa ja historiaa Wittenbergin yliopistossa vuosina 1947–1949. Hän erosi marraskuussa 1989 Kristillisdemokraattisen unionin puoluejohtajan virasta ja lopetti poliittisen aktiiviuransa Saksan jälleenyhdistyttyä.
Torsten Wiesel

Torsten Nils Wiesel (s. 3. kesäkuuta 1924) on ruotsalaissyntyinen neurobiologi. Hänet palkittiin vuonna 1981 David H. Hubelin kanssa Nobelin lääketieteen palkinnolla aivojen näkökeskusta koskevista tutkimuksista. Wiesel ja Hubel jakoivat palkintonsa Roger Sperryn kanssa.
Wiesel syntyi Uppsalassa ja aloitti uransa Karoliinisessa instituutissa vuonna 1954. Hän muutti vuotta myöhemmin Yhdysvaltoihin, jossa hän pääsi töihin Johns Hopkinsin yliopistoon. Hän tapasi vuonna 1958 Hubelin, jonka kanssa alkanut hedelmällinen yhteistyö kesti vuosikymmeniä.
Wiesel siirtyi Hubelin kanssa Harvardin yliopistolle vuonna 1959 ja toimi vuosina 1991–1998 New Yorkin Rockefeller-yliopiston johtajana. Hän jätti Harvardin vuonna 1984. Jo ennen Nobeliaan hän sai yhteistyöstään Hubelin kanssa vuonna 1978 Columbian Louisa Gross Horwitz -palkinnon. 
Wiesel on National Medal of Sciencen saaja ja Royal Societyn ulkomaalaisjäsen. Hän oli naimisissa Teeri Stenhammarin kanssa vuoteen 1970 ja Grace Yeen kanssa vuosina 1973–1981. Molemmat avioliitot päättyivät eroon; Wieselillä on yksi tytär. Hän on ollut Yhdysvaltain kansalainen vuodesta 1990.
Peter Carington

Peter Alexander Rupert Carington, 6. paroni Carrington (6. kesäkuuta 1919 Buckinghamshire – 9. heinäkuuta 2018) oli brittiläinen lordi ja poliitikko, joka edusti konservatiivipuoluetta. Carington toimi Naton pääsihteerinä vuosina 1984–1988. Poliittisen uransa aikana hän toimi myös useissa ministerintehtävissä.
Carington valittiin Margaret Thatcherin hallituksen ensimmäiseksi ulkoministeriksi 1979. Hän erosi tehtävästä Falklandin sodan syttymisen myötä huhtikuun alussa 1982. Carington piti itseään vastuullisena hallituksen epäonnistuttua estämään Argentiinan hyökkäyksen Falklandinsaarille.
Carington oli Military Crossilla palkittu toisen maailmansodan veteraani. Hän kuului Privy Counciliin vuodesta 1959. Hänelle myönnettiin vuonna 1999 elinikäinen päärinarvo. 
Parlamentin ylähuoneeseen Carington nimitettiin vuonna 1940 ja hän oli kuollessaan sen pitkäaikaisin jäsen. Hän oli Bilderberg-kokousten puheenjohtaja vuosina 1991–1998.
Carington kuoli 99-vuotiaana 9. heinäkuuta 2018.
Francis Pym

Francis Leslie Pym, paroni Pym (13. helmikuuta 1922 – 7. maaliskuuta 2008) oli brittiläinen Konservatiivipuolueen poliitikko.
Pym oli Military Crossilla palkittu toisen maailmansodan veteraani. Hän istui maansa parlamentin jäsenenä pitkälti kolmattakymmentä vuotta (1961–1987). Hän oli muun muassa puolustusministerinä 1979–1981, ulkoministerinä 1982–1983 ja Pohjois-Irlannin asioiden ministerinä 1973–1974.
Pym vetäytyi alahuoneesta vuoden 1987 vaaleissa. 9. lokakuuta 1987 hänestä tuli elinikäinen pääri ja ylähuoneen jäsen.
Pym oli 1600-luvun poliitikko John Pymin jälkeläinen ja 1939–1945 Monmouthia edustaneen konservatiiviparlamentaarikko Leslie Pymin poika.
Des Browne

Desmond Henry Browne (s. 22. maaliskuuta 1952) on brittiläinen poliitikko. Hän on koulutukseltaan lakimies ja pääsi parlamenttiin ensimmäistä kertaa vuonna 1997.
Browne on ollut naimisissa Maura Taylorin kanssa vuodesta 1983, ja parilla on kaksi yhteistä poikaa.
Browne toimi maansa puolustusministerinä vuodet 2006–2008 ja Skotlannin asioiden ministerinä vuodet 2007–2008.
Tulijalka

Tulijalka ("Firewalker") on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut toiminta- ja seikkailuelokuva. Elokuvan ohjasi J. Lee Thompson ja pääosassa ovat Chuck Norris ja Louis Gossett Jr.
Juoni.
Elokuva kertoo aarteenetsijöistä Max Doniganista ja Leo Porterista. Mutta Maxin ja Leon harrastus ei oikein tuota tulosta, sillä aarteita he eivät ole löytäneet ollenkaan. Parivaljakkoa tulee tapaamaan sähäkkä ja kaunis Patricia Goodwin, joka pyytää Maxilta ja Leolta apua erään aarteen löytämiseen, johon Patricialla on kartta. Max ja Leo tarttuvat oitis tilaisuuteen ja siitä alkaa vaarallinen matka läpi viidakon jossa he kohtaavat mm. intiaaneja.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen antaa tälle ”kalkkunaelokuvalle” tähtien sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" moittii elokuvan paperimassalavasteita ja leikkauksen monia klaffivirheitä, mutta antaa "Tulijalalle" sentään yhden tähden neljästä.
Alan Johnson

Alan Arthur Johnson (s. 27. toukokuuta 1950 Lontoo) on brittiläinen Työväenpuolueen poliitikko. Hän pääsi parlamenttiin ensimmäisen kerran vuonna 1997. Hän toimi Britannian opetusministerinä vuosina 2006–2007 ja terveysministerinä 2007–2010 Gordon Brownin hallituksessa.
Johnsonin isä lähti kotoa pojan ollessa kahdeksanvuotias, ja äitinsä kuoltua hän jäi orvoksi 12-vuotiaana, jolloin hän sai 15-vuotiaan siskonsa kanssa kunnan asunnon. Hän keskeytti koulun 15-vuotiaana ja täytti hyllyjä Tescolla, kunnes hänestä 18-vuotiaana tuli postimies. Hän liittyi Työväenpuolueeseen ja Union of Communication Workersiin (CWU) ja oli vuodesta 1987 täysipäiväisesti ammattiliiton tehtävissä. Hänestä tuli 1993 liiton pääsihteeri.
Ennen pääsyään parlamenttiin 1997 hän oli Työväenpuolueen sihteeristön tehtävissä. Hän sai ensimmäisen hallituspaikkansa kauppa- ja teollisuusministeriössä 1999.
Förbindelsedikten

Förbindelsedikten on ruotsalainen riimikronikka, joka yhdistää Eerikinkronikan ja Kaarlenkronikan. Teos käsittelee vuosia 1319–1389.
Yleensä uskottaan että teos oli Kaarlenkronikan tapaan Kaarle Knuutinpoika Bonden tilaama ja kirjoitettiin tämän hallituskaudella 1400-luvulla. On myös esitetty että teos olisi kuninkaan äidinisän Kaarle Ulvinpojan (Karl Ulfsson) tilaama.
Tubbatahan riutta

Tubbataha Reef on kahden atollin muodostama koralliriutta keskellä Sulunmerta. Se sijaitsee 98 merimailia (181 kilometriä) kaakkoon Filippiinien Puerto Princesa Citystä Palawanilta ja 80 merimailia lounaaseen Cagayancillon kunnasta, johon se kuuluu hallinnollisesti. Riutta on Cagayanin harjanteella, joka on merenalaisten tulivuorten muodostama jono pohjoisesta Sultana Shoalilta etelään San Miguelin saarille.
Tubbataha National Marine Park (Tubbatahan kansallinen meripuisto) perustettiin 11. elokuuta 1998. Merellinen kansallispuisto on perustettaessa kooltaan 332 neliökilometriä, mutta vuonna 2006 se laajeni presidentti Gloria Macapagal Arroyon päätöksellä 968,24 neliökilometriin. Alueella on ympärivuorokautinen aseistettu vartiointi. Joulukuussa 1993 alue valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon.
Sana "tubbataha" tulee kahdesta samalin kielen sanasta, jotka merkitsevät "pitkää laskuveden aikana näkyvissä olevaa riuttaa".
Gary Bailey

Gary Richard Bailey (s. 9. elokuuta 1958 Ipswich) on englantilainen jalkapallomaalivahti, joka pelasi lähes kymmenen vuotta Englannin pääsarjassa 1. divisioonassa Manchester Unitedin joukkueessa.
Bailey kasvoi Etelä-Afrikassa, jonne hän muutti vuonna 1964. Hän pelasi Johannesburgissa Wits University -joukkueessa. Hän siirtyi 1970-luvun lopulla Manchester Unitediin. Bailey pelasi vuonna 1979 FA Cupin loppuottelussa, jonka Manchester United hävisi Arsenalille lopulta maalein 2–3 noustuaan ottelun viimeisellä kymmenminuuttisella kahden maalin takaa tasoihin. Lempinimellä Dracula tunnettu Bailey voitti FA Cupin vuosina 1983 ja 1985. Englannin liigacupin loppuottelussa hän oli häviämässä jatkoajalla Liverpoolille maalein 1–2. Huhtikuussa 1986 tulleen polvivamman sekä leikkauksen jälkeen tapahtuneen uuden loukkaantumisen myötä Baileyn ura Manchester Unitedissa päättyi kauden 1986–1987 jälkeen. Bailey pelasi Manchester Unitedin paidassa 294 ottelua 1. divisioonassa ja kaikkiaan 375 ottelua. Hän pelasi tämän jälkeen vielä kolmisen vuotta Etelä-Afrikassa Kaizer Chiefsin joukkueessa.
Bailey pelasi Englannin A-maajoukkueessa kaksi ottelua, vuonna 1985 ystävyysottelut Irlantia ja Meksikoa vastaan. Hän oli Englannin joukkueessa varamaalivahtina MM-kilpailuissa 1986. Hän pelasi Englannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa vuosien 1980 ja 1984 EM-kilpailuissa ja voitti jälkimmäisellä kerralla mestaruuden.
Bailey työskenteli pelaajauransa jälkeen pitkään Etelä-Afrikassa televisiojuontajana ja -kommentaattorina. Hän avioitui vuonna 2013 Michelle McLeanin, vuoden 1992 Miss Universumin kanssa, ja he muuttivat samana vuonna Yhdysvaltoihin.
Myös Gary Baileyn isä Roy Bailey pelasi jalkapallomaalivahtina Englannin pääsarjassa.
James Prior

James Michael Leathes Prior, Paroni Prior PC (11. lokakuuta 1927 – 12. joulukuuta 2016) oli brittiläinen Konservatiivisen puolueen poliitikko.
Prior opiskeli Charterhouse Schoolissa ja Cambridgen yliopiston Pembroke Collegessa.
Prior tuli valituksi parlamenttiin ensimmäistä kertaa vuonna 1959, ja hän istui siellä yhtämittaisesti vuoteen 1987. Prior toimi opposition varjoulkoministerinä vuosina 1974-1979. Hän toimi maatalousministerinä (1970–1972), työministerinä (1979–1981) ja Pohjois-Irlannin asioiden ministerinä (1981–1984). Hän oli Privy Councilin ja alahuoneen puheenjohtaja vuosina 1972–1974. 
Parlamentaariselta uraltaan vetäytynyt James Prior sain paronin arvonimen vuonna 1987. Hänen englanninkielinen arvonimi oli "Baron Prior of Brampton". Hän toimi Yhdistyneen kuningaskunnan ylähuoneen jäsenenä vuosina 1987-2016.
Prior toimi the General Electric Companyn hallituksen puheenjohtajana vuosina 1984-1988. Hän oli myös lukuisten yritysten hallituksen jäsen. Allders, East Anglian Radio, Barclays International, Barclays Bank, United Biscuits ja J Sainsbury valitsivat hänet hallituksen jäseneksi. Prior toimi the Arab-British Chamber of Commercen (suom. arabialais-brittiläinen kauppakamari) puheenjohtajana vuosina 1996-2004.
Hän toimi Anglia Ruskin Universityn kanslerina vuosina 1992-1999 ja hänet nimitettiin yliopiston kunniatohtoriksi vuonna 1992.
Robert Carr

Leonard Robert Carr, Hadleyn paroni Carr PC (11. marraskuuta 1916 – 17. helmikuuta 2012) oli brittiläinen Konservatiivipuolueen poliitikko. Hän toimi urallaan Yhdistyneen kuningaskunnan sisä- ja työministerinä. Carr istui sekä Britannian parlamentin alahuoneessa että ylähuoneessa.
Nuoruus ja perhe.
Robert Carr syntyi vuonna 1916 Ralph Edward ja Katie Elizabeth Carrin perheeseen. Hän valmistui Cambridgen yliopiston Gonville and Caius Collegesta vuonna 1938. Carr meni 1943 naimisiin Joan Kathleen Twiningin kanssa, ja he saivat kaksi lasta. 
Poliittinen ura.
Carr valittiin Britannian parlamentin alahuoneeseen 1950. Konservatiivipuolueen voitettua parlamenttivaalit 1970 Carr nimitettiin työministeriksi. Hänen tehtävänään oli ohjata uusi työsuhdelaki parlamentin läpi. Laki sai aikaan lakkoaallon. Vuonna 1971 Carr joutui anarkistiryhmä The Angry Brigaden pommi-iskun kohteeksi. Ryhmittymä räjäytti Carrin kotona Barnetissä kaksi pommia, jotka vaurioittivat pahoin talon pohjakerrosta mutta sekä Carr että hänen perheensä säilytivät haavoittumattomina.
Carr oli vuonna 1972 hetken Lord President of the Councilina Privy Councilin johdossa ja alahuoneen puheenjohtajana ennen kuin sai paikan sisäministerinä (1972–1974). Sisäministerinä hän joutui käsittelemään Irlannin tasavaltalaisarmeijan pommikampanjan ja Idi Aminin Ugandasta karkottamien 40 000 aasialaisen kohtaloa. Carr toimi vuonna 1974 hetken Konservatiivipuolueen johtana, kun Edward Heath oli pakotettu eroamaan. Margaret Thatcher otti paikan pian puoluejohdossa.
Alahuoneessa Carr oli vuoteen 1976, jolloin hän sai arvonimekseen Hadleyn paroni Carr ja hän sai paikan parlamentin ylähuoneesta. Carr kuoli 95-vuotiaana vuonna 2012.
Suoraa toimintaa 2 – pako helvetistä

Suoraa toimintaa 2 – pako helvetistä () on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Se on esiosa vuoden 1984 elokuvalle "Suoraa toimintaa" () ja pääosassa on edelleen Chuck Norris.
Elokuvan ohjasi Lance Hool ja käsikirjoittivat Steve Bing, Larry Levinson ja Arthur Silver. Se on Suoraa toimintaa -elokuvasarjan toinen osa.
Juoni.
Elokuva sijoittuu aikaan ennen ykkösosaa, James Braddock on helikopterissa neljän muun sotilaan kanssa. Kopteri ammutaan alas ja sotilasjoukkio otetaan vangiksi ja viedään salaiseen vankileiriin jota johtaa kovalla kädellä eversti Yin. Mutta Braddock ei vankeuteen alistu ja aloittaa heti vastaiskut vangitsijoitaan vastaan.
Tuotanto.
Lance Hoolin ohjaama Suoraa toimintaa 2 – pako helvetistä kuvattiin peräkkäin Joseph Ziton Suoraa toimintaa -elokuvan kanssa. Hoolin elokuva piti alun perin olla näistä kahdesta elokuvasta ensimmäinen osa.
Cannon Groupin tuottajat päättivät että Ziton elokuva julkaistiin ekana osana. Syy tähän oli että Ziton elokuvasta pidettiin enemmän ja tuottajat eivät täysin pitäneet Lance Hoolin elokuvasta. He päättivät julkaista Ziton elokuvan ensin niin, että Cannon Group pystyisi auttamaan Hoolin heikompaa elokuvaa taloudellisesti.
Tästä johtuen Cannon vaihtoi vain nimiä ja julkaisupäiviä niin, että suunniteltu jatko-osa julkaistiin ensin ja suunniteltu ensimmäinen elokuva julkaistiin esiosana. Sitä seurasi toinen jatko-osa, Braddock: Missing in Action III, jossa oli sama hahmo, mutta erillisellä käsikirjoituksella.
The Beyoncé Experience Live

 
The Beyoncé Experience Live on yhdysvaltalaisen laulaja Beyoncén kolmas live- ja neljäs videoalbumi. Se julkaistiin Columbia Recordsin ja Music World Entertainmentin kautta 16. marraskuuta 2007. Se taltioitiin Staples Centerissä, Kaliforniassa 2. syyskuuta 2007 Beyoncén "The Beyoncé Experience" -kiertueelta. Siinä vierailevat räppäri Jay-Z ja Destiny’s Childin entiset jäsenet Kelly Rowland ja Michelle Williams. 
Kappaleen ”Me, Myself and I” (2003) live-versio sai Grammy-ehdokkuuden parhaaksi nais-R&amp;B-esitykseksi vuoden 2009 Grammy-gaalassa.
Taustaa ja julkaisu.
"The Beyoncé Experience Live" taltioitiin Beyoncén "The Beyoncé Experience" -maailmankiertueella Los Angelesin pysäkillä Staples Centerissä 2. syyskuuta 2007. Elokuvassa vierailevat räppäri Jay-Z kappaleessa ”Upgrade U” sekä Kelly Rowland ja Michelle Williams kappaleessa ”Survivor”. Konsertin lopussa Rowland ja Williams sekä yleisö laulavat Beyoncélle ”Paljon onnea vaan” hänen kaksi päivää myöhemmin olevan syntymäpäivänsä kunniaksi. 
"The Beyoncé Experience Live" julkaistiin Yhdysvalloissa 20. marraskuuta 2007, ja Iso-Britanniassa 26. marraskuuta 2007. Albumi julkaistiin iTunes Storessa 19. marraskuuta 2007 nimellä "The Beyoncé Experience: Live Audio". Blu-ray-versio julkaistiin 18. marraskuuta 2007 Beyoncén kolmannen studioalbumin "I Am... Sasha Fierce" kanssa. Yhdysvalloissa "The Beyoncé Experience Live" näytettiin 96 elokuvateatterissa päivä ennen sen DVD-julkaisua 19. marraskuuta 2007. Black Entertainment Television (BET) näytti konsertin kiitospäivänä 22. marraskuuta 2007 ja myöhemmin 18. joulukuuta 2007. Vuoden 2007 viimeisenä päivänä konsertti näytettiin Yhdysvaltain maavoimien sotilaille, jotka olivat Irakin sodassa. Eurooppalainen tietoverkkoyhtiö 3sat näytti konsertin 31. joulukuuta 2008 Saksassa, Itävallassa ja Sveitsissä.
Vastaanotto.
AllMusic -sivuston Mark Deming kommentoi, että albumi ”vangitsee Beyoncén häikäisevän live-esiintymisen kun hän loistaa esiintymisessään”. MTV Newsin kirjoittaja kertoi, että albumi sisältää ”materiaalia yhteensä yli kahden tunnin edestä”. "Time Out" -lehden Scott Kara ylisti DVD:tä ”jännittäväksi, peppua heiluttavaksi”, ja katsoessaan konserttia fanit tuntevat, että he olisivat paikan päällä. 
Kaupallinen menestys.
"The Beyoncé Experience Live" on myynyt Yhdysvalloissa kolminkertaista platinaa. Albumi oli myydyimpien musiikkivideoiden listoilla sijoilla neljä, kahdeksan ja 31 vuosina 2008, 2009 ja 2010.
Espanjassa "The Beyoncé Experience Live" oli parhaimmillaan musiikki-DVD-listan sijalla kaksi. Iso-Britannian musiikki-DVD-listalla julkaisu oli parhaimmillaan sijalla 22. Australiassa julkaisu on myynyt tuplaplatinaa.
Odvar Nordli

Odvar Nordli (3. marraskuuta 1927 Stange – 9. tammikuuta 2018) oli norjalainen Työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi maansa pääministerinä vuosina 1976–1981. Suomessa Odvar Nordli vieraili ainakin syyskuussa 1979.
Nordli oli Hedmarkin läänin fylkesmann (maaherra) vuosina 1981–1993 ja Norjan Nobel-komitean jäsen vuosina 1985–1993.
Kåre Willoch

Kåre Isaachsen Willoch (3. lokakuuta 1928 – 6. joulukuuta 2021) oli norjalainen Konservatiivipuolueen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä vuosina 1981–1986. 
Willoch valmistui Oslon yliopistosta ekonomistin koulutuksella. Hän istui Oslon kaupunginvaltuustossa vuosina 1952–1959. 
Willoch tuli valituksi Norjan parlamenttiin ensimmäistä kertaa vuonna 1957. Hänet valittiin sen jälkeen joka ikisessä parlamenttivaalissa vuoteen 1989. Hän toimi parlamentaarisen uransa jälkeen vuoteen 1998 Oslon ja Akershusin läänin kuvernöörinä.
Kenneth Noland

Kenneth Noland (10. huhtikuuta 1924 – 5. tammikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän on tullut tunnetuksi varsinkin suurikokoisilla akryyliväliteoksillaan.
Ashevillessä, Pohjois-Carolinassa taiteenharrastajaisän pojaksi syntynyt Noland oli Yhdysvaltain taiteiden ja kirjallisuuden akatemian jäsenenä vuodesta 1977. Hän opiskeli Black Mountain Collegessa ja työskenteli vuosina 1948–1949 Pariisissa Ossip Zadkinen kanssa. Hän oli toisen maailmansodan veteraani. 
Noland tapasi toisen huomattavan 1900-luvun kuvataiteilijan, Morris Louis'n Washington DC:ssä 1950-luvun alussa. Hän oli vuosina 1950–1957 naimisissa Cornelia Langerin kanssa. Hän solmi kymmenen vuotta myöhemmin uuden avioliiton Stephanie Gordonin kanssa, mutta tämäkin liitto päättyi eroon vuonna 1969. Nolandilla on kolme lasta ensimmäisestä avioliitostaan. 
Noland on aikansa kansainvälisesti kuuluisimpia kuvataiteilijoita, ja hänen töitään on näytteillä lukuisissa julkisissa kokoelmissa eri puolilla maailmaa.
Helen Frankenthaler

Helen Frankenthaler (s. 12. joulukuuta 1928 New York – 27. joulukuuta 2011 Darien, Connecticut) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän oli Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäsen vuodesta 1974, ja hänet palkittiin National Medal of Artsilla vuonna 2001. 
New Yorkissa syntynyt Frankenthaler opiskeli Dalton Schoolissa Rufino Tamayon johdolla ja Bennington Collegessa Vermontissa. Hän oli naimisissa taiteilijakollegansa Robert Motherwellin kanssa, kunnes otti avioeron vuonna 1971.
Frankenthalerin tyylin katsotaan tavallisesti edustavan abstraktia ekspressionismia. Hänen tunnetuimpien teostensa joukkoon lukeutuu "Mountains and Sea" (1952).
Frankenthaler kuoli pitkän sairauden jälkeen joulukuussa 2011.