tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bomban talo

Bomban karjalaiskylä on karjalaista rakennus- ja ruokakulttuuria sekä perinteitä esittelevä matkailukohde Pohjois-Karjalan Nurmeksessa. Se sijaitsee Pielisen rannalla, noin kolmen kilometrin päässä Nurmeksen keskustasta. Karjalaiskylän keskus ja merkittävin nähtävyys on Bomban talo, joka on vuosina 1977–1978 matkailukohteeksi rakennettu suuri karjalaistyylinen hirsitalo. Lisäksi alueella on muun muassa kylpylähotelli ja kesäteatteri.
Karjalaiskylän nähtävyydet.
Bomban talo.
Bomban talo on kopio vuonna 1855 Jegor Bombin -nimisen miehen pojalleen Dmitri Jegorovitšille Suojärvellä rakennuttamasta talosta. Talo on rakennettu suurista ja pyöreistä tasapaksuisista hirsistä pitkin sulkanurkin ilman, että on käytetty yhtään rautanaulaa tai minkäänlaisia rautaisia sideosia. Aikoinaan talossa asui Bombinien suurperhe. Dmitrin kuoltua vuonna 1915 maat jaettiin hänen viidelle pojalleen. Vuonna 1934 talo purettiin, hirret pantiin viiteen kasaan ja arvalla valittiin, mikä kasa kullekin veljekselle tuli. 
Vuonna 1960 esiintyi ensi kerran julkisuudessa ajatus talon uudelleenrakentamisesta. Hankkeen ensisijaisena viejänä oli Suojärven Pitäjäseura. Seura asetti vuonna 1974 talotoimikunnan tutkimaan uudelleenrakentamisen mahdollisuuksia ja seuraavana vuonna tehtiin päätös talon rakentamisesta. Vuonna 1976 hankkeeseen tuli mukaan Karjalan Liitto, ja samalla hanke laajeni kokonaisen perinteisen karjalaiskylän rakentamiseksi. Bomban talo ja kylä valmistuivat 1. elokuuta 1978. Bomban talon suunnittelivat alkuperäisrakennuksen pohjalta Vilho Suonmaa ja Jarmo Santala. 
Nykyään Bomban talossa toimii karjalaista perinneruokaa tarjoava ravintola sekä oluttupa ja kesäterassi. Talon toiminnot ovat Pohjois-Karjalan Osuuskaupan omistuksessa.
Pyhän Sergei ja Herman Valamolaisten tsasouna.
Suojärven pitäjäseura aloitti tsasounan rakentamisen Bomban karjalaiskylään alueen muiden rakennustöiden yhteydessä. Tsasounan esikuvana toimi luovutetulle alueelle jäänyt Ägläjärven tsasouna ja sen piirsi arkkitehti Erkki Helasvuo. Hirret, joita rakentamiseen tarvittiin kaikkiaan 1 500 metriä, saatiin lahjoituksena Ylä-Karjalan alueelta. Arkkipiispa Paavali vihki tsasounan käyttöön 17. syyskuuta 1980. Kesäkuun 28. päivänä vietetään sen nimikkojuhlaa. Margit Lintu on maalannut tsasounan ikonit. Vuonna 1991 Suojärven pitäjäseura lahjoitti tsasounan Nurmeksen ortodoksiselle seurakunnalle, joka käyttää sitä jumalanpalveluksissaan.
Kylpylähotelli.
Bomban kylpylähotelli valmistui Pielisen rantaan vuonna 1991. Rakennusta on laajennettu 2008 ja 2017.
Alvar Wilska

Alvar Pietari Johannes Wilska (14. maaliskuuta 1911 Parikkala – 22. joulukuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen tiedemies. 
Wilska syntyi Parikkalan Rautalahden kylän Kivennavan taloon, vanhimpana Juhana Wilskan ja Anna Maria Saukkosen perheen kolmestatoista lapsesta. Wilskan ensimmäinen puoliso vuodesta 1935 oli sairaanhoitaja Elli Kyllikki Rancken ja toinen vuodesta 1955 lääketieteen lisensiaatti Maija-Liisa Kotilainen. Toimittaja Kimmo Wilska on Alvar Wilskan poika toisesta avioliitosta. Wilska kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin maanviljelyslyseosta 1927, vain 16-vuotiaana. Hän suoritti medikofiilitutkinnon Helsingin yliopistossa 1929 ja aloitti sen jälkeen lääketieteen opinnot. Wilska valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1930 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1934, lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1938. Hänen väitöskirjansa "Untersuchungen über das Richtungshören" käsitteli suuntakuuloa.
Wilska oli Helsingin yliopiston fysiologian dosentti 1940–1944, ylimääräinen professori 1944–1959, Wihurin tutkimuslaitoksen johtaja 1944–1947, Lousiana State Universityn professori Yhdysvalloissa 1959–1960 ja Arizona Universityn (Tucson) fysiikan professori vuosina 1960–1982. Hän oli erittäin monipuolinen tiedemies, joka julkaisi tutkimuksia muun muassa aisti- ja hermofysiologian sekä optiikan ja elektronioptiikan aloilta. Hän myös kehitti stereo- ja anoptraalimikroskoopin sekä rakensi Suomen ensimmäisen elektronimikroskoopin. Lisäksi hän oli kiinnostunut muun muassa kansanterveyskysymyksestä, sokerin merkityksestä hammaskarieksen synnyssä, ravinnon rasvoista, lihavuudesta, ruokavaliokysymyksistä sekä tupakan vahingollisuudesta ja valisti kansaa näistä aiheista. Hän teki myös muun muassa antibioottitutkimusta. 
Asevelvollisuusaikanaan 1937–1938 Wilska palveli puolustusministeriön asesuunnittelukunnassa, palvelusajan päätyttyä hän jäi vielä sen asiantuntijaksi. Tiettävästi Wilska osallistui talvisodan aikana Molotovin cocktailin kehittelyyn ja keksi sille nimen. Sotilasarvoltaan Wilska oli lääkintämajuri (1943).
Adam Philippe de Custine

Adam Philippe de Custine (4. helmikuuta 1740 Metz – 28. elokuuta 1793 Pariisi) oli ranskalainen kreivi ja kenraali, joka toimi komentajana Ranskan vallankumoussotien alkuvaiheessa. Hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin vallankumouksen niin sanottuna terrorin aikana.
Custine kuului aatelissukuun, ja hän ansioitui seitsenvuotisessa sodassa siinä määrin, että sai johdettavakseen kokonaisen rakuunarykmentin. Ranskan asetuttua Amerikan vallankumouksessa tukemaan kapinoivia siirtokuntia Englantia vastaan, kuului hän siirtokuntalaisten puolella Pohjois-Amerikassa menestyksekkäästi taistelleisiin joukkoihin.
Palattuaan Ranskaan Adam Philippe de Custine kohosi kenraalimajuriksi. Perustuslakia säätävässä kansalliskokouksessa vuonna 1789 hän edusti Lorrainen aatelia ja asettui vakaasti tukemaan liberaalia liikettä. Custinen näkemyksen mukaan Ranskalle oli välttämätöntä saavuttaa luonnolliset rajansa – mikä koillisessa tarkoittaa Reinjokea – erityisesti koska se nyt vallankumouksen jälkeen oli yksin muuta Eurooppaa vastassa. Vuonna 1791 de Custine palasi armeijaan kenraaliluutnantiksi ylennettynä. Sotilaiden keskuudessa hän oli suosittu johtaja, lempinimenään "général moustache".
Kreivi Custinen johtama armeija valloitti syksyllä 1792 alkajaisiksi Landaun ja sitten muutkin Reinin länsipuoliset alueet Lounais-Saksassa, miehittäen Mainzin ja Frankfurtin. Hänellä oli näin hallussaan Hessenin tärkeimmät keskukset. Valloittamillaan alueilla hänen joukkonsa levittivät vallankumouksen aatteita ja säädettiin uusia asetuksia, joilla aatelistoa ja papistoa verotettiin aiempaa enemmän Reinin maakunnissa. Hessen sai kuitenkin alkutalvesta apua Preussilta, ja preussilaisten joukkojen keskitys kohti Frankfurtia sai Custinen perääntymään taisteluiden jälkeen ensin Mainziin. Keväällä hänen joukkonsa joutuivat palaamaan Reinin yli länsipuolelle ja vetäytymään aina takaisin Landauhun saakka.
Custine lähetettiin tämän jälkeen pohjoisen armeijan kanssa Belgian ja läntisen Saksan takaisinvaltaukseen, mutta hän kärsi tappioita eikä kyennyt vastaamaan Itävallan hyökkäyksiin. Epäonnistuneiden sotatoimien seurauksena hallinnossa syytettiin Custinea maanpetturuudesta. Tiettyjen poliittisten piirien toiminnan tuloksena hän oli pakotettu lähtemään Pariisiin vastaamaan syytöksiin veljeilystä vihollisen kanssa hyökkäämättömyytensä takia. Custine joutui oikeuden eteen elokuussa 1793, ja huolimatta osaavasta puolustuksesta hänet tuomittiin kuolemaan 27. elokuuta 1793. Hänet teloitettiin seuraavana päivänä.
Kenraali Custinen pojanpoika oli kirjailija Astolphe de Custine.
Pirunsarvi-käsimerkki

Pirunsarvi-käsimerkki on muun muassa rock- sekä heavymusiikin kuuntelijoiden suosima tervehdys ja Texasin yliopiston jalkapallojoukkueen kannatusmerkki. Ensimmäiset käsimerkin käytön jäljet voidaan jäljittää antiikin Kreikkaan saakka. Käsimerkki tarkoittaa alkujaan kateuden pirun torjumista. Nykyinen tapa on perua italialaisilta, jotka torjuvat merkin avulla pahaa silmää. Välimeren maissa käsimerkillä on myös monia alatyylisiä merkityksiä.
Heavytervehdyksessä merkki osoitetaan kämmen kohteeseen päin. Kämmenselkä kohteeseen päin osoitettuna merkkiä pidetään usein loukkaavana, etenkin Etelä-Euroopassa ja Etelä-Amerikassa merkityksessä "aisankannattaja" eli mies, jota vaimo pettää, koska aisankannattaja on italiaksi cornuto, kreikaksi κερατάς (keratas) ja espanjaksi cornudo, jotka kaikki viittaavat sarviin.
Käsimerkistä tuli vakiintunut heavytervehdys sen jälkeen, kun Ronnie James Dio alkoi käyttää merkkiä vuodesta 1979 alkaen liityttyään Black Sabbathiin. Dio kertoi, että hän oli oppinut merkin italialaiselta isoäidiltään, joka vanhan kansan tapojen mukaan käytti sitä pahan silmän poismanaamiseen.
Toisinaan käsimerkillä viitataan pirunsarviin, ja viimeistään 1960-luvulta lähtien sillä on ollut myös yhteyksiä satanismiin. Varsinkin Saatanan Kirkon perustaja Anton LaVey käytti sitä usein, mikä on johtanut väärinkäsityksiin heavytervehdyksen merkityksestä.
Sähköisessä tekstipohjaisessa viestinnässä pirunsarvi-käsimerkki kuvataan merkein: \,/ tai \m/ ja myös \µ/.
Kiss-yhtyeen basisti Gene Simmons ilmoitti kesäkuussa 2017 aikovansa patentoida käsimerkin. Myöhemmin hän kuitenkin luopui aikomuksesta.
Kaarlo Wilska

Kaarlo ”Kalle” Johannes Wilska (31. tammikuuta 1910 Viipuri – 15. marraskuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja SF:n järjestäjä.
Kaarlo Wilska toimi vuosikymmeniä Suomen Filmiteollisuuden palveluksessa ja järjestelytöiden ohessa hän oli mukana useissa kotimaisissa elokuvissa. Vuonna 1964 hän tuli Yleisradioon tuotantojärjestelijäksi TV 1:n tuotantopalveluun, mistä hän jäi eläkkeelle vuoden 1975 lopulla. Wilskan elokuvaroolit olivat sivurooleja, joista tunnetuimpia olivat "Tuntemattoman sotilaan" jalaton sotilas (1955), "Hän varasti elämän" -elokuvan Mäenpää (1962), "Kun tuomi kukkii" -elokuvan 3. Suntilan renki (1962), "Täällä Pohjantähden alla" -elokuvan seonnut punakaartilainen (1968) ja "Kahdeksan surmanluotia" -elokuvan saarnamies (1972).
Wilskan puoliso oli laulaja Maininki Sippola-Wilska.
Wilska on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Surrey (Kanada)

Surrey on Brittiläisessä Kolumbiassa Kanadassa sijaitseva kaupunki. Se on provinssin toiseksi suurin kaupunki Vancouverin jälkeen ja kuuluu Vancouverin metropolialueeseen. Surrey muodostuu kuudesta kaupunkikeskuksesta, joita ovat Fleetwood, Whalley/City Centre, Guildford, Newton, Cloverdale ja South Surrey.
Surrey perustettiin 1879 ja se sai kaupunginoikeudet vuoden 1993 syyskuussa. Surreyssa asuu jo runsas 517 000 ihmistä ja se on yksi Kanadan nopeimmin kasvavista suurkaupungeista (468 251 as. (VL 2011) ja 394 976 as. (VL 2006)). Kaupunkiin muuttaa joka kuukausi noin 800 ihmistä.
Uskottavuusosamäärä

Uskottavuusosamäärä on tilastollinen suure, joka nojautuu uskottavuusosamäärätestiin. Siinä lasketaan rajoitetun ja rajoittamattoman uskottavuusfunktion maksimiarvon suhde. Uskottavuusosamäärätestin nollahypoteesi on, että rajoitetun ja rajoittamattoman mallin välillä ei ole eroa.
Merkitään uskottavuusosamäärää Λ (lambda). Jos nollahypoteesi on voimassa, tavallisten todennäköisyysjakaumien tapauksessa −2 log Λ noudattaa asymptoottisesti khii toiseen -jakaumaa, jonka vapausasteena on rajoitetun ja rajoittamattoman mallin parametrien lukumäärän erotus.
Monet yleiset tilastolliset testit kuten Z-testi, F-testi, Pearsonin khii toiseen -testi ja G-testi voidaan muokata logaritmisiksi uskottavuusosamäärälausekkeiksi tai niiden approksimaatioiksi.
Ennen tietokoneiden yleistymistä monet uskottavuusosamäärät olivat laskennallisesti käteviä. Nykyisin logaritmin laskeminen ei vie yhtään enempää aikaa kuin kahden luvun kertominen.
Tilastollinen malli on usein parametrisoitu jatkuvien tai diskreettien todennäköisyysfunktioiden perhe "f"θ("x"). Nollahypoteesi on usein asetettu määrittelemällä parametri θ parametriavaruudessa Θ0, joka on laajemman avaruuden Θ osajoukko. Uskottavuusfunktio "L"(θ) = "L"(θ| "x") = p("x"|θ) = "f"θ("x") on parametrin θ funktio "x":n ollessa vakio eli aineiston pysyessä samana. Uskottavuusosamäärä on määritelty
formula_1
London (Kanada)

London (lempinimeltään "The Forest City" eli ’Metsäkaupunki’) on Kanadassa Lounais-Ontariossa Kanadassa sijaitseva kaupunki ja Middlesexin piirikunnan keskus. Kaupungin asukasluku on noin 380 000, ja sitä ympäröivällä metropolialueella asuu lähes 490 000 ihmistä (2016).
Londonin perustivat vuonna 1826 englantilaiset uudisasukkaat, ja se sai kaupunginoikeudet 1. tammikuuta 1855. Nykyisin se on Lounais-Ontarion suurin, Ontarion viidenneksi suurin ja Kanadan viidenneksitoista suurin kaupunki.
Kaupunki tunnetaan myös Justin Bieberin kotipaikkana.
Roger Allers

Roger Allers (s. 1949 Rye, New York) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja ja ohjaaja, joka on työskennellyt useiden, etenkin Disneyn studioiden, animaatioelokuvien parissa niin animaattorina, käsikirjoittajana kuin ohjaajanakin. Allersin tunnetuin ohjaustyö on animaatioelokuva "Leijonakuningas", jonka hän ohjasi yhdessä Rob Minkoffin kanssa. Käsikirjoittajana hän on toiminut muun muassa elokuvissa "Oliver ja kumppanit", "Pieni merenneito", "Kaunotar ja hirviö" ja "Aladdin".
Allersin viimeisin pitkän elokuvan ohjaustyö on "Karvakamut"-tietokoneanimaatioelokuva, jonka maailmanensi-ilta oli 2006.
Vuonna 2007 Allers oli Oscar-ehdokkaana yhdessä tuottaja Don Hahnin kanssa parhaasta lyhytanimaatiosta tulkinnallaan H. C. Andersenin sadusta "Pieni tulitikkutyttö" ("The Little Match Girl").
Allers toimi syyskuussa 2014 maailmanensi-iltansa saaneen "Kahlil Gibran’s The Prophet" -elokuvan käsikirjoittajana sekä vastaavana ohjaajana. Elokuva perustuu Kahlil Gibranin vuonna 1923 ilmestyneeseen runoteokseen "Profeetta" ja koostuu kirjan eri luvuista, joista jokaisella on oma ohjaajansa eri puolilta maailmaa. Elokuvan yhtenä tuottajana toimi Salma Hayek.
Jouluilta Impivaarassa

Jouluilta Impivaarassa on Aleksis Kiven "Seitsemän veljestä" -romaaniin perustuva radiokuunnelma, jota esitetään radiossa joskus jouluisin. Äänite on vuodelta 1984. Ohjaus on Antti-Einari Halosen ja osissa muun muassa Veikko Honkanen, Erkki Saarela, Pertti Sveholm, Markku Huhtamo, Olli Ikonen, Timo Toikka ja Matti Ranin. Musiikki on Edward Vesalan. 
Juoni.
Kuunnelmassa jouluillan tunnelma lämpenee niin paljon, että loppujen lopuksi rakennus syttyy tuleen ja seitsemän veljestä joutuu pakenemaan yövaatteissa ulos pakkaseen. Ulkona he ovat hätää kärsimässä.
Vainaja-sarja

Vainaja-sarja on Pentti Järvisen Radioteatterille kirjoittama ja ohjaama kuunnelmasarja, jossa pääosassa on vainaja. Kuunnelmien päärooleissa ovat Ritva Valkama ja Aarre Karén.
Sokeain kuunnelmapalkinnon sarja on saanut kahdesti. Vuonna 1995 palkinnon sai "Vainaja kaupan päälle" ja vuonna 2005 "Vainaja ehtii ensin".
Julkunen Tiprusta

Julkunen Tiprusta on Yleisradion Radioateljeen "Uusi vuosi - vuoden vaihtuessa" -ohjelmassa esiintyvä hahmo. Julkunen on keski-ikäinen mies, joka soittaa puhelimella vääriin numeroihin ja yrittää keksiä jutuntynkää. Hän saa jonkun ihmisen naputtamaan tahtia, toisen viheltämään puhelimessa Maamme-laulua ja kolmannen sopimaan treffeistä. Ohjelman on käsikirjoittanut ja ohjannut Harri Huhtamäki, kertojana on Tom Wentzel. Ohjelmat ovat kuunneltavissa Sverigesradion sivuilta http://sverigesradio.se/sida/artikel.aspx?programid=2511&amp;artikel=4511738
Aiemmin Ruotsin suomalaisten radiossa 1970-luvulla esiintyi Julukunen (Kaino "KE" Efraim Julukunen) Keski-Posiolta. KE tiedusteli kunnantalolta muun muassa elintarvikekortteja ja toivoi pääsevänsä vaikkapa armeijaan sotahommiin, kun jäi aikanaan asekin valmiiksi.
EGA

EGA () on IBM:n vuonna 1984 julkaisema näyttöstandardi CGA:n ja VGA:n välissä. Standardi esiteltiin yhdessä PC/AT:n kanssa ja sisälsi 16 värin paletin sekä 640 × 350 pikselin resoluution sekä Motorola MC6845 -piirisarjan.
Tekniset ominaisuudet.
Standardi EGA-näytönohjain sisälsi 16 kilotavua ROM-muistia, jolla laajennettiin tietokoneen BIOS-piiriä muun muassa grafiikkafunktioilla. Tämän lisäksi standardit grafiikkakortit sisälsivät 64 kilotavua perusmuistia, joka oli juuri riittävästi kaksiväri-korkearesoluutiotilan hallitsemiseksi. EGA-grafiikkakorteista tehtiin markkinoille myös kloonikortteja, jotka saattoivat sisältää jopa 256 kilotavua perusmuistia standardin 64 kilotavun sijaan sekä standardin ulkopuolisia grafiikkatiloja, kuten 640 × 400, 640 × 480 ja 720 × 540. Tämän lisäksi kloonikortit tarjoilivat myös muita standardin ulkopuolisia ominaisuuksia kuten näytön automaattitunnistusta sekä 400-viivaisen lomitetun näyttötilan CGA-monitoreille.
Väripaletti.
Jokainen kortin 16 väristä pystyi saamaan oman RGB-värikoodin EGA:n väripalettijärjestelmässä, joka mahdollisti värien valitsemisen valmiista 64 värin paletista. Tuki uniikeille väreille oli mukana aina 640 × 350 pikselin resoluutioon asti. 
Lisäksi EGA sisälsi 16-väritilan CGA:n 640 × 200 pikselin sekä 32 × 200 pikselin grafiikkatiloille. Näissä tiloissa ei ollut kuitenkaan mahdollisuutta valita värejä, vaan värit olivat samat kuin CGA:ssa. Vaikka EGA tarjosi tuen CGA:n grafiikkatiloille, ei EGA ollut 100 % yhteensopiva CGA-standardin kanssa.
Liitin.
EGA käytti liitintyyppinä PC:n ISA-väylää, joka oli saatavilla jo 8-bittisissä versioissa.
Osmankäämit

Osmankäämit ("Typha") on noin 30 lajia käsittävä kasvisuku osmankäämikasvien heimossa. Sen lajit esiintyvät kosteissa paikoissa. Lajit kasvavat kaikissa maapallon ilmastovyöhykkeissä tropiikista viileään. Suomessa esiintyy kaksi lajia: leveäosmankäämi ("Typha latifolia") ja kapeaosmankäämi ("Typha angustifolia").
Käyttö.
Leveä- ja kapeaosmankäämiä käytetään koristekasveina lammikoiden rannoilla ja kuivakukka-asetelmissa. Lisäksi osmankäämien mehevästä juurakosta on tehty hätäleipää. Toisen maailmansodan aikana Saksan Passauhun perustettiin tehdas valmistamaan osmankäämien juurakosta ns. Typha-jauhoa. Australiassa sikäläisen osmankäämilajin nuoria versoja on syöty myös salaattina, ja juurakoista on punottu narua. Osmankäämi tuntuu villaiselta.
Muuta.
Osmankäämi on kuvattuna entisen Kälviän kunnan vaakunassa.
Näyttötila

Näyttötila on tietokonenäytön kuvatarkkuuden ("leveys×korkeus pikseleinä"), värisyvyyden ("bittiä per pikseli, bpp") ja virkistystaajuuden ("näytön päivitystiheys hertseinä") yhdistelmä.
Tietokoneen alkuajoista aina 2000-luvun alkuun asti suurin osa tietokoneista käytti 4:3-kuvasuhdetta, ja jotkut harvat tietokoneet 5:4-kuvasuhdetta. Nykyisin, etenkin kannettavissa tietokoneissa, suosituimmat kuvasuhteet ovat 16:10 ja 16:9. 
Näyttötiloja on eri laitteistoilla ollut useita erilaisia ja muun muassa Macintoshilla on ollut omia tiloja joita IBM PC -yhteensopivilla ei ole ollut.
Martti Korpilahti

Martti Ilmari Johannes Korpilahti (vuoteen 1906 Forsgren; 25. huhtikuuta 1886 Korpilahti – 25. syyskuuta 1938 Korpilahti) oli tunnettu keskisuomalainen kotiseuturunoilija ja säveltäjä. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1910 Jyväskylän lyseosta ja valmistui kansakoulun opettajaksi Jyväskylän seminaarista. Korpilahti oli aluksi kansakoulunopettajana Orimattilassa ja Korpilahdella sekä opettajana Viitasaaren yhteiskoulussa. Vuonna 1913 hän tuli opettajaksi Jyväskylän kaupungin kansakouluun ja hän oli koulun johtajana vuodesta 1915 lähtien aina kuolemaansa saakka. Korpilahti toimi lisäksi pitkään laulunopettajana kaikissa Jyväskylän oppikouluissa sekä Jyväskylän ylioppilasseminaarissa. Samalla hän osallistui aktiivisesti musiikkielämään sekä kuoronjohtajana että laulujen sanoittajana. Yksi tunnetuimmista Korpilahden sanoittamista lauluista on Ivar Widéenin säveltämä Keski-Suomen kotiseutulaulu vuodelta 1920.
Korpilahden tekemät sanoitukset ovat suomalaiskansallisia. Hänen aiheitaan olivat luonto, koti, koulu, juhlat ja isänmaa. Hän oli keskisuomalaisen kotiseutuhengen herättäjä (esimerkiksi sanoitukset "Oi päivät seutuvilla Päijänteen" ja kotiseutulaulun "Männikkömetsät ja rantojen raidat"). Oman ruotsinkielisen sukunimensäkin hän vaihtoi syntymäpaikkansa mukaiseksi. Korpilahti on lukuisten joulu- ja koululaulujen sanoittaja tai säveltäjä. Tunnetuimpia hänen joululaulusuomennoksiaan ovat Carl Collanin Z.Topeliuksen runoon säveltämä ”Sylvian joululaulu” sekä ranskalainen ”Heinillä härkien kaukalon”. Korpilahti oli toimelias kulttuuripersoona ja taitava juhlapuhuja.
Korpilahti toimi monien kuorojen johtajana, muun muassa Mieskuoro Sirkoissa (1924–1927) sekä Jyväskylän suojeluskunnan sekakuorossa. Hän perusti myös Jyväskylän Nuorisoseuran sekakuoron. Korpilahti osallistui aktiivisesti suojeluskuntatyöhön muun muassa Jyväskylän suojeluskuntapiirin valistusjohtajana vuosina 1923–1926. Tasavallan presidentti myönsi Martti Korpilahdelle Suomen Valkoisen Ruusun ritarimerkin vuonna 1937.
Korpilahti on haudattu Korpilahden hautausmaalle Jyväskylään.
Kuvanveistäjä Pauli Koskisen tekemä Martti Korpilahden muistomerkki (1974) on Jyväskylän Lounaispuistossa. Korpilahden kylällä on satamasta kirkolle nousevan polun varressa toinen Martti Korpilahden muistomerkki, jonka muistokivessä lukee: “En synnyinseudulleni tiedä vertaa.”
Muddus

Muddus on kansallispuisto Norrbottenin läänissä Ruotsin Lapissa. Puisto sijaitsee Jällivaaran taajamasta lounaaseen pääosin Jällivaaran, mutta joiltakin osin myös Jokimukan kunnan alueella. Kooltaan alue 493 neliökilometriä. Puisto on perustettu vuonna 1942 ja sitä on laajennettu 1984. Kansallispuistossa sijaitsee Ruotsin vanhin mänty, jonka ikä on noin 710 vuotta.
Alueella on koskematonta metsää ja suomaata. Siellä on melko tasaista, alueella on vain yksittäisiä vuorenhuippuja. Alueen eteläosassa on useita kuilumaisia laaksoja. Esimerkiksi "Måskoskårså" on 50–70 metriä syvä ja 2,5 kilometriä pitkä. Muddusjaure-järven ympärillä olevalla suomaalla on monipuolinen lintulajisto.
Puistossa kulkee pari erilaista reittiä. Niiden varsilla on neljä mökkiä ja kaksi kotaa. Tiettyyn aikaan vuodesta kulkua on paikoitellen rajoitettu.
Matkun rautatieasema

Matkun rautatieasema () oli Suomen rataverkon liikennepaikka rataosalla ratakilometrillä 179,3. Liikennepaikka sijaitsi Forssan kaupungin alueella, kuitenkin vuosina 1876–1923 Urjalan ja 1923–1968 Koijärven alueella Matkun kylässä, nykyisten Humppilan ja Urjalan liikennepaikkojen välillä. 
Liikennepaikka otettiin käyttöön rataosan valmistuessa 1876 rautatien ja Urjalan ja Forssan välisen maantien risteyksessä silloisen Urjalan kunnan alueella. Liikennepaikka oli IV luokan asema samalla rataosalla olevien läheisten Urjalan ja Humppilan asemien ohella. Aluksi liikennepaikan nimenä oli Forssa, mutta se muutettiin kylän nimen mukaiseksi 1890-luvun lopulla Jokioisten rautatien valmistuttua. Aseman läheisyyteen perustettiin höyrysaha, jonne rakennettiin asemalta sivuraide. 
Osista Urjalan ja Tammelan kuntia muodostettiin vuonna 1923 Koijärven kunta, jonka alueeseen Matkun kylä kuului. Vaikka Matkun merkitys tavaraliikennepaikkana oli vähentynyt Jokioisten radan valmistuttua, asemanseutu muodostui Koijärven kunnan tärkeimmäksi asutuskeskukseksi. Harvaan asuttu Koijärven kunta lakkautettiin vuoden 1969 alussa, jolloin osa siitä liitettiin takaisin Urjalaan ja osa Forssaan.
Matkun asema muutettiin miehittämättömäksi liikennepaikaksi vuonna 1982, ja samaan aikaan purettiin höyrysahan sivuraide. Matkustajajunien pysähdykset Matkussa lopetettiin 27. toukokuuta 1990, ja liikennepaikka poistui lopullisesti liikennepaikkojen luettelosta sähköistyksen valmistumisen myötä 2000, kun pääraiteen vaihteet purettiin.
Matkun IV luokan asemarakennus oli todennäköisesti Valtionrautateiden rakennussuunnittelijan Knut Nylanderin käsialaa, kuten muutkin rataosan liikennepaikkarakennukset. Matkun aseman piirustuksia ei kuitenkaan ole signeerattu. Asemaa laajennettiin 1908, ja laajennussuunnitelmat piirsi Bruno Granholm. Aseman tavarasuoja purettiin vuonna 1999 ja itse asemarakennus vuonna 2001 sen huonokuntoisuuteen ja pääraidetta liian läheiseen sijaintiin vedoten.
Leveäosmankäämi

Leveäosmankäämi ("Typha latifolia") on osmankäämeihin kuuluva monivuotinen, ilmaversoinen kasvi, jota kasvaa kosteissa paikoissa. Laji on yleinen suuressa osassa Eurooppaa ja Pohjois-Amerikkaa.
Ulkonäkö ja koko.
Leveäosmankäämi kasvattaa 1,5–2 metriä pitkän, paksun varren. Juurakko on suikerteleva ja sen sisus on taikinamainen. Pitkät, vaalean sinivihreät lehdet kasvavat kaljussa varressa vuorottain, enimmäkseen varren tyviosasta. Tavallisesti ne eivät ulotu kukinnon tasalle. Lehdet ovat tavallisesti 1–2 cm leveitä, tasasoukkia, litteitä, jäykähköjä ja hohkaisia. Lehden tuppi on pitkä ja tiiviisti vartta ympyröivä. Lehden kärkiosa ei ole kierteinen. Varren kärjessä sijaitseva tiivis, lieriömäinen kukinto on kaksiosainen. Hedekukat sijaitsevat kukinnon yläosassa ja emikukat alaosassa. Hede- ja emikukat ovat toisissaan kiinni. Mustanruskea emikukkaosa kasvaa 10–25 cm pitkäksi ja 2–3 cm paksuksi. Leveäosmankäämi kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Suurimmissa kukinnoissa voi olla jopa yli 100 000 pientä kukkaa. 
Leveäosmankäämi muistuttaa suuresti lähisukulaistaan kapeaosmankäämiä ("T. angustifolia"), mutta jälkimmäisen lehdet ovat kapeampia ja hede- ja emikukkaosat toisistaan erillään. Lajit voivat myös risteytyä keskenään.
Levinneisyys.
Leveäosmankäämiä tavataan koko Euroopassa aivan pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Euroopasta levinneisyysalue jatkuu satunnaisempana Pohjois-Afrikkaan, Lähi-itään ja Keski-Aasiaan. Lajia tavataan myös paikoitellen Siperiassa. Leveäosmankäämiä kasvaa myös suurimmassa osassa Pohjois-Amerikan mannerta pohjoisimpia ja lounaisimpia osia lukuun ottamatta. Suomessa leveäosmankäämi on paikoitellen erittäin yleinen linjan Oulu–Lieksa eteläpuolella. Runsaimmillaan laji on Varsinais-Suomessa. Pohjoisimmat havainnot lajista on Etelä-Lapista. Leveäosmankäämi on Suomessa viime vuosikymmeninä yleistynyt ja levinnyt pohjoiseen päin muun muassa liikenteen mukana.
Elinympäristö.
Leveäosmankäämin tyypillisiä kasvupaikkoja ovat järvien, jokien ja murtovesilahtien matalavetiset rannat, ojat, lammikot ja kaivannot. Joskus laji kasvaa myös märällä maalla.
Käyttö.
Leveäosmankäämiä on aikaisemmin käytetty moneen eri tarkoitukseen. Kasvin lehtiä on käytetty mattojen raaka-aineeksi ja tynnyreiden tiivistämiseen. Kukintoja on puolestaan käytetty tyynyjen täytteenä untuvien kanssa. Leveäosmankäämin paksua juurta on myös entisaikoina käytetty hätäravintona. Myös kasvin pieniä kevätversoja voi syödä raakana tai keitettynä. Nykyään leveäosmankäämiä viljellään jonkin verran koristekasvina ja käytetään kuivakukkana.
Macquarienpingviini

Macquarienpingviini, vanhalta nimeltään töyhtöpingviini, ("Eudyptes schlegeli", saksalaisen Hermann Schlegelin mukaan) on töyhtöpingviineihin kuuluva pingviinilaji, joka asuttaa Etelämannerta ympäröivää merta. Sillä on useimmista muista pingviineistä poiketen valkoinen naaman väritys. Ne voivat kasvaa 70 sentin pituisiksi ja painaa 4–5 kiloa. Macquarienpingviinit lisääntyvät vain Macquariensaarella ja viettävät paljon aikaa meren pintasyvyyksissä.
Tutkijat epäilevät, että macquarienpingviini olisi kultatöyhtöpingviinin alalaji. Näiden lajien yksilöiden on tiedetty lisääntyvän keskenään, mutta sitä tapahtuu muidenkin pingviinilajien kesken.
Pesintä ja poikaset.
Macquarienpingviinit pesivät rannoilla tai rinteiden sileillä alueilla. Kuten useimmat muutkin merilinnut, macquarienpingviinit muodostavat yhdyskuntia. Lisääntymiskausi alkaa syyskuussa ja muninta lokakuussa. Kahta munaa haudotaan noin 35 päivää ja hautomisjaksot kestävät jopa kaksi viikkoa. Kuoriutuneita poikasia hoidetaan vielä kolme viikkoa ja sen jälkeen molemmat vanhemmat käyvät säännöllisesti hankkimassa ruokaa merestä. Yksin jätetyt poikaset muodostavat suuria ryhmiä.
Kahden kuukauden jälkeen poikaset ovat tarpeeksi kasvaneita jättääkseen pesänsä ja ne myös tekevät niin. Nuoret linnut yleensä palaavat synnyinsijoilleen pesimään noin kuuden vuoden iässä.
Macquarienpingviinejä ei pidetä uhanalaisina. Vuosien 1870 ja 1919 välisenä aikana näitä pingviinejä tapettiin niistä saatavan öljyn vuoksi. Tasmanian hallitus antoi ihmisille luvan tappaa keskimäärin 150 000 pingviiniä (sekä töyhtö- että kuningaspingviinejä) vuosittain. Kiellon voimaanastumisen jälkeen Macquariensaaren pingviinien määrä on kasvanut noin 850 000 pariin.
Kalkkimaan rata

Kalkkimaan rata tai Kalkkimaan sivurata oli Suomen rataverkon osuus, jonka alkuperäinen päätepiste oli Tornion kaupungin Kalkkimaan kylässä. Sivurata haarautui Kemin ja Rovaniemen väliseltä rautatieltä Liedakkalan kylässä, nykyisten Laurilan ja Törmän liikennepaikkojen väliltä. 
Rautatie rakennettiin alun perin avolouhoksista louhitun kalkkikiven kuljetuksia varten. Vuonna 1917 perustettu "Oy Kalkkimaa Ab", joka liitettiin 1952 Rauma-Repola Oy:hyn, omisti Alatornion Ruottalassa dolomiittikalkkiavolouhoksen. Kalkkimaan rata palveli tämän louhokseen ja sen yhteydessä toimineen maanviljelyskalkkitehtaan liikennettä vuosina 1933–1982. Nykyisen vuonna 1972 rakennetun teollisuuskalkkitehtaan on omistanut vuodesta 2000 Svenska Mineral Ab.
Sivuradan pituus oli alun perin noin kahdeksan kilometriä. Kaivoksen kuljetusten päätyttyä kolmen kilometrin osuus kaivokselta sähköasemalle purettiin, ja tämä osuus oli olemassa aina 2000-luvun lopulle saakka. Jäljelle jäänyttä osuutta käytettiin satunnaisesti muuntajakuljetuksiin, eikä se ollut kiinteästi yhteydessä muuhun rataverkkoon. Purkamisen jälkeen rataosuus on ollut käytössä sora- ja metsäautotienä, ja talvisin se on moottorikelkkareittinä sekä hiihtolatuna.
Törmän rautatieasema

Törmän rautatieasema () on Suomen rataverkon liikennepaikka Keminmaan kunnassa rataosalla . Se sijaitsee Laurilan ja Tervolan rautatieasemien välisellä osuudella.
Alun perin Törmä avattiin 1. elokuuta 1912. Rataosa oli valmistunut jo vuonna 1909. Törmään rakennettiin Bruno Granholmin suunnittelema Platformskjul-tyyppinen rakennus, jota laajennettiin 1930. Rakennus tuhoutui Lapin sodassa, mutta vuonna 1945 Törmään rakennettiin uusi vaatimattomampi rakennus. Samojen piirustusten perusteella rakennettiin myös Raholan ja Rajasuon seisakkeiden rakennukset. Törmä muutettiin miehittämättömäksi ja tavaraliikenne lakkautettiin 1. huhtikuuta 1952. Tavaraliikennettä jatkettiin kuitenkin vielä vuosina 1956–1965. Henkilöliikenne ja koko liikennepaikka lakkautettiin 27. toukokuuta 1979 lättähattuliikenteen päättyessä. 
Nykyinen liikennepaikka otettiin käyttöön vuonna 2003 rataosuuden Oulu–Rovaniemi sähköistys- ja perusparannustöiden yhteydessä. Liikennepaikalla on yksi läpiajettava sivuraide, ja se on tarkoitettu pelkästään junien kohtaamisia varten. Varsinaista asemarakennusta ei enää ole vaan ainoastaan laitetila. Liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäytöllä Oulusta käsin.
Kultatöyhtöpingviini

Kultatöyhtöpingviini ("Eudyptes chrysolophus") on yleisin pingviinilaji ja läheistä sukua kalliotöyhtöpingviinille ja mahdollisesti macquarienpingviinille.
Laji on väritykseltään mustavalkoinen lukuun ottamatta kellanoransseja töyhtöjä silmien yläpuolella. Kultatöyhtöpingviinit kasvavat noin 45–55 senttimetrin pituisiksi ja 4,5 kilon painoisiksi. Ravinnokseen ne saalistavat merestä kalmareita, krillejä ja muita äyriäisiä. Ne munivat yleensä kaksi munaa, joista toisen emo hylkää. Hautomisaika on noin 34 päivää.
Kultatöyhtöpingviini on yksi maailman monilukuisimmista pingviinilajeista. Lintujen lukumääräksi on laskettu noin yhdeksän miljoonaa paria. Niillä on ainakin 216 yhdyskuntaa 50 lisääntymisalueella, joihin kuuluvat muun muassa eteläinen Chile, Falklandinsaaret, Eteläiset Orkneysaaret, Eteläiset Shetlandsaaret ja osittain myös Antarktiksen niemimaa.
Vaikka kultatöyhtöpingviinejä on vielä runsaasti, laji on siitä huolimatta määritelty vaarantuneeksi, koska sen populaatio on huvennut 30 prosentilla kolmen sukupolven aikana. Kultatöyhtöpingviinin pesintäalueita uhkaavat samat asiat kuin muitakin Eteläisen jäämeren saaria: kaupallinen kalastus, meren lämpeneminen ja öljyvahingot.
Jaavan maanjäristys 2006

Vuoden 2006 Jaavan maanjäristys havaittiin 27. toukokuuta kello 5.54 (UTC+7) Intian valtamerellä noin 25 kilometriä lounaaseen indonesialaisesta Yogyakartan kaupungista Jaavan saaren eteläisellä puolella (koordinaatit ). U.S. Geological Surveyn mukaan maanjäristys tapahtui 17,1 kilometriä merenpinnan alapuolella. Jakartan meteorologian laitoksen ja geofysiikan viraston mukaan järistyskeskus sijaitsi 37 kilometriä etelään Yogyakartasta ja 33 kilometriä merenpinnan alapuolella. Järistyksen momenttimagnitudi oli 6,3.
Vahingot.
Viimeisten arvioiden mukaan maanjäristyksessä sai surmansa vähintään 6 234 ihmistä, 36 299 loukkaantui, 135 000 kotia tuhoutui ja kodittomaksi jäi 600 000 henkilöä. Kuolleista 3 580 ja haavoittuneista ainakin 1 892 oli Bantulin alueella.
Sosiaaliministeriön virkailija Sopar Jaya sanoi, että kuolleiden määrä oli 5 137, joista kaksi kolmasosaa Bantulin alueella. Yli viisi miljoonaa ihmistä asui 50 kilometrin säteellä järistyskeskuksesta. Rannikolla asuvat pakenivat sisämaahan tsunamin pelossa, mutta tsunamia ei kuitenkaan syntynyt, koska järistys ei ollut tarpeeksi voimakas.
Alkuperä.
Indonesia sijaitsee niin kutsutussa Tyynenmeren tulirenkaassa, mikä altistaa sen maanjäristyksille ja vulkaanisille purkauksille. Maanjäristyksen epäillään olleen tektonistista alkuperää eikä suoraan yhteydessä Merapi-tulivuoren meneillään olevaan purkaukseen. Tosin maanjäristyksen raportoitiin aiheuttaneen lisääntynyttä aktiivisuutta tulivuoressa.
Reaktio.
Presidentti Susilo Bambang Yudhoyono määräsi armeijan joukkoja Keski-Jaavan provinssiin auttamaan pelastustoimissa ja uhrien evakuoimisessa.
Monet maat tarjosivat apua tuhoutuneille alueille. Yhdistynyt kuningaskunta tarjosi kolme miljoonaa puntaa, Australia tarjosi kolme miljoonaa Australian dollaria ($2,270,000 U.S); Kiina antoi kaksi miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, Yhdysvallat taas antoi 2,5 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. EU lupasi kolme miljoonaa euroa. Japani ja UNICEF tarjosivat välitöntä pelastusapua. Punainen Risti, Punainen Puolikuu, OXFAM ja UNICEF toimittivat telttoja ja pelastustarvikkeita uhreille. Pelastusryhmät Japanista ja Malesiasta toimivat onnettomuusalueilla.
Shirasaya

Shirasaya () on japanilainen huotra, jota käytetään miekanterän säilytykseen. Nimitys tarkoittaa ”korutonta tuppea”, mikä juontuu esineen koristelemattomasta ulkomuodosta. Shirasayalla on ollut osansa japanilaisessa miekanvalmistuksessa taidon alkuajoista lähtien.
Shirasayan perimmäinen tehtävä on suojata terää korroosiolta silloin, kun tämä ei ole käytössä. Pitkän tauon aikana on siis terän kannalta suotuisinta pitää sitä ennemmin shirasayassa kuin "koshiraessa", jota käytetään miekkailtaessa. Koska koshirae ei pinnoitettuna hengitä samoin kuin shirasaya, se ei ehkäise ruostumista yhtä tehokkaasti.
Nykypäivänä shirasayalla on keskeinen merkitys antiikkisille miekoille, sillä parempaa tapaa suojata niitä hapettumiselta läpi vuosisatojen ei juuri ole. Sen vuoksi miekat myydäänkin useimmiten shirasaya mukanaan. Huotran kylkeen laadittu kirjoitus, "sayagaki", sisältää ensisijaisia tietoja terän taustasta, kuten pituus, sepän nimi ja valmistuspäivämäärä, ja toimii siksi miekan arvon määrittäjänä.
Rakenne ja materiaalit.
Shirasaya koostuu etupäässä ainoastaan neljästä eri osasta. Niitä ovat "saya" eli huotra, "tsuka" eli kourain, terän ja kahvan välinen kiila "habaki" sekä "mekugi", joka on säilän ruodon ja kouraimen yhteen liittävä bambusta valmistettu sokka. Osien kiinnittämiseen käytetään riisistä saatua "sokui"-liimaa. Se takaa sekä pienemmän riskin terän ruostumiselle että tupen uudelleenavaamisen, kun se on puhdistettava sisäpuolelta. 
Usean osan (lähinnä tsuban eli väistimen) puute tekee shirasayasta epäkäytännöllisen taistelemiseen, varsinkin verratessa koshiraeen, johon lukeutuu noin 15 osaa. Toisaalta on ollut tapauksia, joissa shirasayan tapaisilla yksioikoisilla huotrilla on pyritty kätkemään miekanterä aavistamattomia hyökkäyksiä varten.
Parhaiten shirasayan huotran ja kahvan tekoon soveltuva raaka-aine on magnolia-puu. Syynä tähän on magnolian alhainen pihkapitoisuus muihin vastaaviin puulajeihin nähden, mikä mahdollistaa helpon höylättävyyden. Koska puu on hyvin elävää ja haittaa siksi työn täsmällisyyttä, se vaatii usean vuoden kuivatuksen ennen käsittelyn aloittamista. Meguki taas valmistetaan tavalliseen tapaan bambusta ja habaki joko hopeasta tai messingistä.
Protein Data Bank

Protein Data Bank eli PDB on ilmainen internet-tietokanta, johon on kerätty makromolekyylien kolmiulotteisia rakenteita. Tietokannassa on enimmäkseen proteiineja.
Yleistä.
PDB-tietokantaa ylläpitää PDBe, PDBj, RCSB (Research Collaboratory for Structural Bioinformatics) plus BMRB- yhdessä wwPDB. Tietokantaan säilötyt rakenteet on selvitetty lähinnä röntgenkristallografialla ydinmagneettisella resonanssispektroskopialla (NMR) ja havainnollistettu värikkäin tietokoneella valmistetuin kuvin. PDB:n sisällön määrä on vähäinen moniin muihin tietokantoihin verrattuna, mikä johtuu siitä, että läheskään kaikkien kiinnostavien molekyylien kolmiulotteista rakennetta ei ole ehditty tai pystytty mallintamaan. Tietokantaa kasvattavat eri puolilla maailmaa rakennetutkimusta tekevät tutkijat, jotka lisäävät tietokantaan selvittämiään proteiinirakenteita. 
Protein Data Bank -sivujen mukaan tietokantaan oli 1.4.2006 tallennettuna:
Tietokannan etusivulla esitellään kuukauden molekyyli, josta saa tarkempia tietoja etusivun linkin kautta.
Haku tietokannasta.
Haun voi syöttää suoraan PDB:n etusivulle molekyylin nimellä. Jos esimerkiksi halutaan löytää ihmisen pepsiinientsyymin rakenne, kirjoitetaan haku englanniksi muotoon "pepsin". Haun tuloksena löytyy kuitenkin paljon erilaisia pepsiinejä eri eliöiltä ja mm. pepsiini-inhibiittoreiden rakenteita. Niinpä hakua voi tarkentaa kirjoittamalla "pepsin human" (=pepsiini ihminen).
Jokaisella tietokantaan säilötyllä makromolekyylillä on oma tunnuksensa eli PDB ID. Esimerkiksi pepsiinin tunnus on 1PSN. Kun hakuruutuun kirjoittaa 1PSN, aukeaa haun tuloksena ruudulle suoraan pepsiinin sivut. Pepsiinin PDB ID selviää haetun pepsiinin PDB-sivun ylälaidasta.
Haku on mahdollista tehdä myös tutkijan mukaan. Tällöin hakuruudun vierestä valitaan kohta "Author" ja kirjoitetaan hakuruutuun tutkijan nimi. Haun tuloksena saadaan rakenteita, joiden tekijänä on mainittu kyseinen tutkija.
Haun tulokset.
Haun tuloksena saadulla proteiinin sivulla kerrotaan rakennetietoja. Oikealla puolella on esitetty kuva proteiinista. Kuvan alla on linkkejä, joista painamalla kuvaa voi tarkastella eri ohjelmilla. Näiden ohjelmien avulla proteiinia voi pyöritellä ja sen eri aminohappotähteitä voi tarkastella. Sivulla on myös perustietoja, kuten mallintajien nimet, julkaisu, proteiinin rakennemallin resoluutio ja sen R-arvo. Sivuilta ylälaidan linkeistä löytyy myös tietoja geenistä ja proteiinin sekvenssistä. Vasemmalla olevista linkeistä löytyy esimerkiksi proteiinin Ramachandran-kuvaaja.
Kemijärvi (järvi)

Kemijärvi () on Kemijoen vesistön suurin järvi. Se sijaitsee Lapissa, kokonaan Kemijärven kaupungin alueella. Järven pinta-ala on 230,91 neliökilometriä, ja se on pinta-alaltaan Suomen 19. suurin järvi. Järven pinnan korkeus on 148,8 metriä merenpinnasta. Järveä kuitenkin säännöstellään Juujärvellä sijaitsevalla Seitakorvan voimalaitoksella siten, että sen pinnan korkeus vaihtelee 142−149 metrin ja pinta-ala 130−285 neliökilometrin välillä.
Kemijoki laskee Kemijärveen pohjoisesta ja jatkaa mereen lounaasta. Kemijärven kaupunki sijaitsee joen suulla olevan lahden molemmilla rannoilla. Kapeat salmet jakavat järven kolmeksi laajemmaksi seläksi. Kemijoen joenniska sijaitsee Luusuan kylässä lounaisen järvenselän eteläpäässä. Kaakkoiseen Jumiskonselkään laskee useita pikkujokia kuten Käsmänjoki ja Jumiskonjoki. Kemijärvessä on runsaasti saaria.
Törmä (Keminmaa)

Törmä on kylä Keminmaan kunnassa Kemijoen varrella Lapin maakunnassa. Kylä sijaitsee joen länsirannalla Kemin ja Rovaniemen välisen rautatien varrella, noin 15 kilometriä pohjoiseen Keminmaan kuntakeskuksesta. Kylä tunnettiin aiemmin nimellä Katajaranta, mutta nimeksi vakiintui kylän eteläpäähän 1900-luvun alussa valmistuneen rautatieliikennepaikan nimi.
Törmän kylän asutus on levittäytynyt nauhamaisena ketjuna paikallistien varteen kauniisiin vaara- ja jokimaisemiin joen ja rautatien väliselle alueelle Liedakkalan kylän pohjoispuolelle.
Liikenne.
Valtatie 4 sivuaa kylää lähietäisyydeltä. Taajaman läpi kulkee Kemijokea seuraileva paikallistie. Seututie 926 sivuaa kylää kulkien joen itärantaa pitkin.
Törmän rautatieasema sijaitsee heti kylän länsipuolella, mutta rautateiden henkilö- tai tavaraliikennettä ei ole. Rautatieasema on rakennettu ainoastaan junien kohtaamisia varten.
Elintarviketurvallisuusvirasto Evira

Elintarviketurvallisuusvirasto Evira (ruots. "Livsmedelssäkerhetsverket Evira") oli vuosina 2006–2018 toiminut valtion virasto. Sen tehtävät siirtyivät vuoden 2019 alussa Ruokavirasto-nimiselle yksikölle, johon liitettiin myös Maaseutuvirasto ja osa Maanmittauslaitoksen tietotekniikan palvelukeskusta. 
Eviran perustamisvaiheessa vuonna 2006 yhdistettiin Elintarvikevirasto, Eläinlääkintä- ja elintarviketutkimuslaitos (EELA) ja Kasvintuotannon tarkastuskeskus (KTTK) sekä maa- ja metsätalousministeriön elintarvike- ja terveysosaston sekä tietopalvelukeskuksen toimeenpanotehtäviä. Vuoden 2019 alusta alkaen Evira, Mavi ja osa Maanmittauslaitoksen tietotekniikkapalvelukeskuksesta yhdistyvät uudeksi Ruokavirastoksi. 
Eviran ensimmäisenä pääjohtaja oli Jaana Husu-Kallio, joka siirtyi helmikuussa 2012 maa- ja metsätalousministeriön kansliapäälliköksi. Eviran uudeksi pääjohtajaksi 1.5.2012 alkaen nimitettiin ELL Matti Aho.. 
Evira kuului maa- ja metsätalousministeriön hallinnonalaan. Eviran toiminnan päämääränä oli varmistaa tutkimuksella ja valvonnalla elintarvikkeiden turvallisuus ja laatu sekä kasvien ja eläinten terveys ja hyvinvointi.
Elintarviketurvallisuuden perusta on elintarvikehygienia. Elintarvikehygienialla varmistetaan elintarvikkeiden turvallisuuden lisäksi myös elintarvikkeiden terveellisyys ja puhtaus alkutuotannosta kulutukseen. Elintarviketyöntekijöiden henkilökohtaisen hygienian lisäksi on välttämätöntä noudattaa elintarvikealan hygieniavaatimuksia. Suomessa vaaditaan elintarvikealalla työskenteleviltä hygieniapassi, jonka saa hyväksytystä elintarvikehygienian osaamistestistä.
Eläinten hyvä terveys on edellytys eläinten hyvinvoinnille. Eläintautien tutkimus ja seuranta sekä eläinten terveyden ja hyvinvoinnin edistäminen olivat osa Eviran keskeistä tehtävää.
Evira laillisti Suomessa toimivat eläinlääkärit ja johti verkostomaisesti toimivaa Zoonoosikeskusta. Eviran lisäksi Zoonoosikeskuksessa toimi Terveyden ja hyvinvoinnin laitos THL.
Evira toimi Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen EFSAn kansallisena koordinaatiopisteenä, Focal Pointina. Focal Pointina Evira koordinoi kansallisten elintarviketurvallisuusviranomaisten, tutkimuslaitosten, kuluttajien ja muiden sidosryhmien yhteistyötä.
Evirassa toimivat myös maa- ja metsätalousministeriön alaiset Kasvilajikelautakunta, joka hyväksyi Suomessa viljeltävät kasvilajikkeet, ja Valtion ravitsemusneuvottelukunnan pääsihteeri.
Eviran edeltäjät.
Elintarvikevirasto EVI 2001–2006
Eläinlääkintä- ja elintarviketutkimuslaitos EELA 2001–2006
EELAan oli yhdistettynä voi- ym. maitotuotteiden tarkastusorganisaatiot:
Kasvintuotannon tarkastuskeskus KTTK 1993–2006
KTTK:een koottiin kasvintuotantoon liittyviä virastoja ja laitoksia.
Maa- ja metsätalousministeriön elintarvike- ja terveysosasto ja tietopalvelukeskus
Hyypiö (Kemijärvi)

Hyypiö on kylä Kemijärvellä kantatien 82 varrella Vikajärven ja Kemijärven keskustan välisellä tieosuudella runsaan 20 kilometrin päässä keskustasta. Kylä on muodostunut Hyypiönjärven rannoille järven kapeikon kohdalle. 
Liikenne.
Hyypiössä pysähtyvät tarvittaessa kaikki reittiä Rovaniemi–Kemijärvi kulkevat linja-autovuorot, sekä Kemijärven paikallisliikenteen linja-autot. Lähin rautatieasema on Kemijärven rautatieasema. Lähin lentoasema on Rovaniemen lentoasema.
Virtamittari

Virtamittari eli ampeerimittari on mittari, jolla mitataan sähkövirran hetkellistä suuruutta. On olemassa digitaalisia ja analogisia virtamittareita. 
Sähkövirran suuruus havaitaan tavallisesti joko virran synnyttämän magneettikentän perusteella tai virta voidaan ohjata pienen vastuksen ("sunttivastuksen") läpi ja mitata vastuksen ylitse syntyvä jännite; virta saadaan sitten selville jännitteestä Ohmin lain mukaisesti.
Mittarityypit.
Tavallisin mittarityyppi on sellainen, jossa mitattava virta kulkee mittarin läpi. Tällainen mittari kytketään virtapiirissä aina sarjaan - virtapiirin osaksi - jolloin mitattava virtapiiri katkeaa aina mittaria kytkettäessä tai irrotettaessa. Jotta mittari ei vaikuttaisi virran suuruuteen mittauksen aikana, sen impedanssin on oltava hyvin pieni. Piiriteknisesti ideaalinen virtamittari onkin oikosulku. Mitattaessa on siksi syytä aluksi laittaa mittarin mittausalue suurimmalle arvolle ja pienentää sitä, kunnes saadaan oikea lukema.
Perinteinen analoginen virtamittari on yleensä kiertokäämimittari, joka perustuu virran aiheuttamaan magneettikenttään. 
Yleismittari sisältää yleensä myös virtamittarin ja virta mitataan shunttivastuksen yli syntyvän jännitteen avulla. Koska virtamittausasennossa yleismittari muodostaa lähes oikosulun, sen suojaksi on usein mittarin sisällä kytketty sulake sarjaan mittajohtimien kanssa. Jos muuten ehjän yleismittarin virtamittaus ei toimi, syyksi paljastuu usein, että sulake on palanut väärän asteikkovalinnan tai virheellisen mittauskytkennän vuoksi.
Pihtivirtamittarilla virran aiheuttama magneettikenttä voidaan mitata katkaisematta virtapiiriä mittarin liittämiseksi.
Sukuelinherpes

Sukuelinherpes on viruksen aiheuttama seksitauti. Sukuelinherpes tarttuu seksikontaktissa ja aiheuttaa rakkulaista tulehtumista sukuelinten alueille. Sairaudesta ei voi parantua, koska virus jää elimistöön loppuelämän ajaksi. Tautiin on kuitenkin olemassa lääkitys, joka lieventää kipuja ja kestoa. Sukuelinherpes tarttuu, mutta se ei ole suvussa periytyvä sairaus. Viime vuosien aikana nuorten vaara saada sukuelinherpes on lisääntynyt.
Henkilön mahdollinen sairaus selvitetään virusviljelyllä, PAPA-näytteellä eli irtosolunäytteellä, antigeeninosoitusmenetelmällä tai kliinisellä kuvalla"."
Aiheuttaja.
Sairauden aiheuttaa virus nimeltä "Herpes Simplex Virus 2" (HSV 2) tai "Herpes Simplex Virus 1" (HSV 1). Yleisemmin sairauden aiheuttaa HSV 2, sillä se aiheuttaa sairastumisista noin 70-90 %. Ne jäävät pysyvästi elimistöön, tuntohermosolmukkeisiin.
Sukuelinherpeksen tarttumiskohteet ovat limakalvot ja iho, joihin sairaus tarttuu seksuaalisen kosketustartunnan kautta. Herpestä vastaan on yritetty kehittää rokotteita, mutta ne eivät nykyisellään ole tehokkaita herpestartunnan estämiseksi. 
Hoito.
Tautia hoidetaan lääkkeillä, joista yleisin on "asikloviiri", mutta myös "valasikloviiri" ja "famsikloviiri" ovat tautiin auttavia lääkkeitä. Lääkkeet otetaan suun kautta, vaikka vakavammissa tilanteissa voidaan käyttää myös suonensisäistä hoitoa. Jos sairaus uusiutuu eikä uusiutuminen lopu millään, otetaan käyttöön estohoito, jossa asikloviiria käytetään joka päivä. Sairaus ei vaadi seurantaa.
Kuningaspingviinit

Kuningaspingviinit ("Aptenodytes", kreikan kielestä ”lentokyvytön sukeltaja”) on pingviinien suku, johon kuuluu vain kaksi lajia, jotka tunnetaan myös suurpingviineinä.
Kantatie 82

Kantatie 82 on Rovaniemen Vikajärveltä Kemijärven kautta Sallan Kelloselkään ja edelleen Sallan rajanylityspaikalle kulkeva kantatie. Tien pituus on 147 kilometriä. Kemijärven ja Joutsijärven välinen osuus on yhteistä valtatien 5 kanssa. Kemijärvellä olevaa lyhyttä nelikaistaista osuutta lukuun ottamatta tie on kaksikaistainen ja tasoltaan vaihteleva. Tie kuuluu yleiseurooppalaiseen TERN-tieverkkoon. Venäjän puolella tie jatkuu Alakurttiin ja edelleen Murmanskiin.
Historiaa.
Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 82 oli Kemijärven Joutsijärven ja Sallan tuolloisen hallintokeskuksen, Kuolajärven välinen tie. Jatkosodan jälkeisten alueluovutusten jälkeen tie katkesi nykyiselle rajalle Kelloselkään. Vikajärven ja Kemijärven välinen tie nimettiin vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatieksi 80.
Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa kantatienumero 80 siirrettiin Sodankylän ja Kittilän väliselle tielle ja koko Vikajärven ja Kelloselän välinen osuus numeroitiin kantatieksi 82. Sallan rajanylityspaikka avattiin kesällä 2002.