tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jouko Ahola

Jouko ”Jokke” Ahola (s. 1. joulukuuta 1970 Hämeenlinna) on suomalainen voimamies ja näyttelijä. Hän voitti Maailman vahvin mies -kilpailun vuosina 1997 ja 1999.
Ahola on näytellyt Werner Herzogin elokuvassa "The Invincible – Voittamaton" (2001) ja Ridley Scottin ohjaamassa "Kingdom of Heaven – Taivas maan päällä" (2005). Hän näytteli myös kesällä 2007 kuvatussa Marko Mäkilaakson elokuvassa "War of the Dead", jonka Suomen ensi-ilta oli vuonna 2012.
Vuonna 2009 Ahola esiintyi toisessa pääroolissa uruguaylaisessa elokuvassa "Mal día para pescar", joka valittiin Uruguayn Oscar-ehdokkaaksi. Aholalla on ollut myös sivurooli History Channelin "Viikingit"-televisiosarjassa (2013).
Jouko Ahola näyttelee "Toinen mies" -elokuvassa, joka sai ensi-iltansa huhtikuussa 2022.
Jouko Ahola esittää pääroolia Tony Heinon Routa elokuvassa joka julkaistiin 2024.
Routa kertoo Juhosta (Ahola) joka yllättäen vapautuu vankilasta 22 vuoden jälkeen. Samaan aikaan toisaalla Mikael (Samuli Vauramo) yrittää pelastaa perustamansa firman yrityskaappaukselta. Käsikirjoittaja-ohjaaja Tony Heinon elokuva on saanut inspiraatiota tosielämän tapahtumista. Erilaisten ihmisten ja kohtalon polkujen ajautumisesta yhteen syntyy konflikti.
Ahola palasi kilpailemaan voimanostokilpailuissa 32 vuoden tauon jälkeen lokakuussa 2025 ja teki maastavedossa sarjassaan 120M50 Suomen ennätyksen 282 kilogrammaa.
Garoua

Garoua on Kamerunin pohjoisen provinssin pääkaupunki. Se sijaitsee Benuejoen rannikolla ja siellä on tärkeä jokisatama. Kaupungin arvioitu väkiluku on noin 236 000.
Garoua on maatalousvaltaisen alueen kaupan keskus ja kaupungissa on tekstiiliteollisuutta. Se on myös Kamerunin ensimmäisen presidentin Ahmadou Ahidjon syntymäpaikka. Tästä syystä se on kokenut positiivista kehitystä ja kaupungissa on esimerkiksi kansainvälinen lentokenttä, joka tarjoaa suoria lentoja Pariisiin Cameroon Airlinesin kautta.
Garouan lähettyvillä sijaitsee useita kansallispuistoja, joten se on suosittu turistikohde ja välietappi.
Garouan keskilämpötila vaihtelee talven 25 °C:sta maalis–huhtikuun 32 °C:seen.
Zviad Gamsakhurdia

Zviad Konstantines dze Gamsakhurdia (; ; 31. maaliskuuta 1939 Tbilisi, Georgian SNT, Neuvostoliitto – 31. joulukuuta 1993 Khibula, Georgia) oli tieteilijä ja kirjailija, joka valittiin vuonna 1991 Georgian tasavallan ensimmäiseksi presidentiksi.
Zviad Gamsakhurdia oli syntyisin maineikkaasta mingrelisuvusta. Hänen isänsä, akateemikko Konstantine Gamsakhurdia (1893–1975), oli Georgian tunnetuimpia 1900-luvun kirjailijoita. Zviad Gamsakhurdia oli filologi ennen kuin loi uraansa kääntäjänä ja kriitikkona. Hän oli merkittävä kirjailija ja runoilija Šota Rustavelin tutkija. Hän oli myös aktiivinen toisinajattelija, joka levitti jo 17-vuotiaana kääntämäänsä ja kustantamaansa georgiankielistä painosta Solženitsynin "". Gamsakhurdialle tuli myöhemmin tutuksi KGB:n kuuluisa päämaja Lubjanka Moskovassa.
Gamsakhurdia valittiin entisen Neuvostoliiton alueen ensimmäisillä vapailla presidentinvaaleilla Georgian presidentiksi Neuvostoliiton loppuvaiheissa toukokuussa 1991. Vaalien laillisuutta oli valvomassa useita henkilöitä myös Suomesta. Kansa antoi hänelle lähes 90 prosenttia äänistä suorassa presidentinvaalissa.
Georgian itsenäisyyttä ajanutta kansansuosikkia Gamsakhurdiaa vastaan käynnistettiin KGB:n aloitteesta laaja kansainvälinen mustamaalaus- ja disinformaatiokampanja, jossa oli mukana myös CIA. Kampanjoinnin syynä olivat muun muassa Kaspianmeren öljy- ja kaasuesiintymien kulkureitit. Suuri osa presidenttiä tukeneesta sivistyneistöstä liittyi oppositioon, ja Gamsakhurdian vastaisissa mielenosoituksissa presidenttiä nimiteltiin ”Ceaușescuksi”, ”fasistiksi” ja ”verenimijäksi”. Neuvostoliiton entisellä ulkoministerillä Eduard Ševardnadzella oli vahva osuus siihen, että Gamsakhurdia syöstiin neuvostoarmeijan tuella vallasta jo seitsemän kuukauden kuluttua. Tämä pakeni Georgiasta 6. tammikuuta 1992 maanpakoon Armeniaan ja Tšetšeniaan. Hän palasi kuitenkin jo syyskuussa 1993 johtamaan Länsi-Georgiassa aseistettua kapinaa, joka epäonnistui, ja hän kuoli hämärissä olosuhteissa Samegrelossa vuoden 1993 lopussa.
Gamsakhurdia haudattiin aluksi Länsi-Georgiaan, sitten Groznyihin. Hänet haudattiin juhlallisin menoin Tbilisin arvostetuimmalle hautausmaalle vuonna 2007 useiden päivien juhlallisuuksin, joihin otti osaa satojatuhansia ihmisiä.
Georgian presidentti Mikheil Saakašvili määräsi 2004 Gamsakhurdian ruumiin palautettavaksi; hän pitää Gamsakhurdiaa Georgian itsenäisyyden isänä. Yksi Tbilisin pääkaduista nimettiin Zviad Gamsakhurdian mukaan. Vuonna 2009 televisiokanavan äänestyksessä kaikkien aikojen suosituimmasta georgialaisesta Gamsakhurdia oli ylivoimainen ykkönen.
Juno Reactor

Juno Reactor on englantilainen goa-/psytrancea tuottava yhtye. Yhtyeen muodostavat Ben Watkins ja Mike Macguire. Aiemmin yhtyeeseen ovat kuuluneet myös muun muassa Johann Bley, Stephen Holweck ja Jens Waldenback.
Ben Watkins ja Stephen Holweck perustivat Juno Reactorin vuonna 1990 tuottamaan kokeellista ambientia soundtrackiksi Watkinsin tyttöystävän taideprojektiin. Yhtye esiintyy myös Matrix-elokuvasarjan kahden jälkimmäisen osan soundtrackilla yhdessä Don Davisin kanssa.
Portsmouth FC

Portsmouth Football Club on vuonna 1898 perustettu jalkapalloseura Portsmouthin kaupungista Englannista. Lempinimellä "Pompey" tunnettu joukkue pelaa kaudella 2024–2025 Englannin mestaruussarjassa.
Portsmouth nousi Valioliigaan kaudeksi 2003–2004 voittamalla 1. divisioonan mestaruuden. Se putosi mestaruussarjaan keväällä 2010, ykkösliigaan keväällä 2012 ja edelleen kakkosliigaan keväällä 2013.
Portsmouth pelaa kotiottelunsa vuonna 1898 valmistuneella Fratton Parkilla.
Dana Scully

Dana Katherine Scully on fiktiivinen Gillian Andersonin näyttelemä hahmo tv-sarjassa "Salaiset kansiot". Scully on FBI:n agentti ja lääketieteen tohtori. Hän esiintyi sarjassa erikoisagentti Fox Mulderin kanssa ensimmäiset seitsemän tuotantokautta sekä tuotantokaudet 10 ja 11. Scully teki yhteistyötä John Doggettin kanssa kahdeksannen ja yhdeksännen tuotantokauden ajan. Työparinsa kanssa Scully on FBI:n päämajassa Washingtonissa ja he tutkivat aiemmin ratkaisemattomia tapauksia. Vuonna 2002 Scully jätti valtionviran, ja vuonna 2008 hän alkoi työskennellä kirurgina yksityisessä "Our Lady of Sorrows -"sairaalassa, josta hän palasi myöhemmin FBI:hin. 
Taustaa.
Dana Katherine Scully oli syntynyt 23. helmikuuta 1964 Annapolisissa, Marylandissä, ja hänen vanhempansa olivat William (Don S. Davis) ja Margaret Scully (Sheila Larken). Hänellä on vanhempi veli Bill Jr., vanhempi sisar, Melissa, ja nuorempi veli Charles, joka on esiintynyt sarjassa vain takaumina. Scullyn isä oli laivaston kapteeni, joka kuoli sydänkohtaukseen tammikuun alussa 1994. Dana Scully kasvoi Annapoliksessa ja muutti myöhemmin Kalifornian San Diegoon. Scullyn suosikkikirja lapsuudessa oli "Moby Dick".
Aleksandr Almetov

Aleksandr Almetov (18. tammikuuta 1940 Kiova – 21. syyskuuta 1992 Moskova) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Almetov oli Neuvostoliiton maajoukkueen parhaita pelaajia 1960-luvulla. Hän voitti yhden olympiakullan ja neljä maailmanmestaruutta, ja hänet valittiin MM-kilpailujen tähdistöjoukkueeseen vuosina 1965 ja 1967. Almetov pelasi Neuvostoliiton maajoukkueessa 107 maaottelua ja teki 75 maalia vuosina 1959–1967. Hänen laitahyökkääjinään pelasivat useimmiten Veniamin Aleksandrov ja Konstantin Loktev.
Almetov edusti seuratasolla TsSKA Moskovaa. Hän pelasi 220 liigaottelua tehden 212 maalia Neuvostoliiton mestaruussarjassa. Kyllästyttyään elämään tiukasta kurinpidostaan tunnetun TsSKA:n valmentaja Anatoli Tarasovin alaisuudessa Almetov lopetti jääkiekkouransa vuonna 1967 vain 27 vuotiaana ja elätti sen jälkeen itsensä sekatyömiehenä, toimien muun muassa haudankaivajana moskovalaisella Vagankovon hautausmaalla jolle hänet on myös haudattu.
Jean Anouilh

Jean Anouilh (23. kesäkuuta 1910 Bordeaux, Gironde, Ranska – 3. lokakuuta 1987 Lausanne, Sveitsi) oli ranskalainen näytelmäkirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja. 
Anouilh’lla oli baskijuuret ja hän syntyi Bordeaux’ssa. Hän teki pitkän uran ja kirjoitti monia näytelmiä hyvin erilaisissa tyylilajeissa. Jotkut ovat klassisia farsseja, joissa on synkkiä käänteitä, toiset ovat kreikkalaisten myyttien sovituksia toiseen aikaan tai tilanteeseen ja jotkut tutkielmia elämästä ja rakkaudesta.
Anouilh kirjoitti muun muassa näytelmän "Becket eli Jumalan kunnia" (1960), josta tehtiin samanniminen elokuvasovitus ("Becket" 1964, ohj. Peter Glenville), pääosassa Richard Burton. Näytelmä perustuu löyhästi historiaan, ja sen hahmoina ovat Henrik II ja Thomas Becket.
Jean Anouilh tuli teatteripiireissä tunnetuksi tuskaisena taiteilijana, jonka oli vaikea luovuttaa tekstiään harjoiteltavaksi, saati seurata näytelmänsä valmistumista. Toisaalta hän oli myös hyvin tuottelias ja sai valmiiksi uuden näytelmän suunnilleen joka vuosi ellei useamminkin. Hänen sanotaan hallinneen niin klassisen draaman, surrealismin, psykoanalyysin kuin kevyen vaudevillenkin keinot ja kyenneen käsittelemään vaikeitakin filosofisia kysymyksiä kevyesti. Hän kutsuikin kaikkia näytelmiään komedioiksi, toisia mustiksi ja toisia ruusunpunaisiksi.
Anoa

Anoa eli kääpiöpuhveli ("Bubalus depressicornis") on erittäin uhanalainen nautaeläinlaji, jota tavataan vain Sulawesin ja Butonin saarilla Indonesiassa.
Anoa muistuttaa ulkonäöltään vesipuhvelia, mutta on sitä paljon pienempi. Anoan ruumiinpituus on noin 180 cm ja korkeus keskimäärin 86 cm. Sarvet ovat noin 30 cm:n mittaiset ja muodoltaan litteät ja poimuiset. Täysikasvuiset anoat ovat väriltään mustia ja niiden jaloissa on valkoisia kuvioita. Nuoret yksilöt ovat väritykseltään ruskeita.
Anoan elintavat ja muu biologia tunnetaan huonosti. Se kuitenkin tiedetään, että eläimen tyypillistä elinympäristöä ovat soiset alankometsät. Lajin kanta on pienentynyt rajusti metsästyksen ja metsäalueiden pirstaloitumisen takia.
Anoa ja vuorianoa ("Bubalus quarlesi") ovat läheistä sukua toisilleen, ja vuorianoa on toisinaan luokiteltu anoan alalajiksi nimellä "Bubalus depressicornis quarlesi".
Viktor Jakušev

Viktor Jakušev (16. marraskuuta 1937 Moskova, Neuvostoliitto – 5. heinäkuuta 2001) oli venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi 134 maaottelua tehden 50 maalia Neuvostoliiton maajoukkueessa v. 1959–1968. Neuvostoliiton mestaruussarjassa hän pelasi 400 liigaottelua ja teki 162 maalia. Jakušev pelasi jääkiekkoseurassa Lokomotiv Moskova.
Sergei Šepelev

Sergei Mihailovitš Šepelev (, s. 13. lokakuuta 1955 Nižni Tagil, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi 103 maaottelua tehden 103 maalia Neuvostoliiton maajoukkueessa vuosina 1980–1985. Neuvostoliiton mestaruussarjassa Šepelev pelasi 453 liigaottelua tekemällä 182 maalia. Hän edusti sverdlovskilaista (Jekaterinburgilaista) Spartak Avtomobilistia 1977–1979 ja moskovalaista Spartakia 1979–1988.
Šepelev teki puhtaan hattutempun Kanadaa vastaan vuoden 1981 Kanada-cupin finaalissa, jonka Neuvostoliitto voitti maalein 8-1. Hänet valittiin turnauksen All Stars -kentälliseen.
Amos Rex

Amos Rex on vuonna 2018 avattu taidemuseo. Se sijaitsee Lasipalatsissa Helsingin Mannerheimintiellä. Museon nykyinen johtaja on Kieran Long helmikuusta 2024 alkaen. Museon edeltäjä oli vuosina 1965–2017 toiminut Amos Andersonin taidemuseo. Amos Rexin omistaa Föreningen Konstsamfundet.
Uuden tilan ensimmäisessä teamLab-taidekollektiivin immersiivisessä näyttelyssä
oli 268 000 museokävijää vuonna 2018. Amos Rexissä käy vuosittain noin 250 000 kävijää.
Museon omat kokoelmat.
Museo on erikoistunut suomalaiseen 1900- ja 2000-luvun taiteeseen. Vanhimmat teokset ovat Amos Andersonin omista kokoelmista. Museo järjestää vaihtuvia näyttelyitä. Hankinnoissaan museo on keskittynyt erityisesti uuteen ja ajankohtaiseen taiteeseen.
Taidemuseon kokoelmat käsittävät noin 6 000 teosta, maalauksia, veistoksia, piirustuksia, grafiikkaa ja valokuvia sekä tekstiilitaidetta, huonekaluja ja lasi- ja keramiikkaesineitä. Osa vanhemman taiteen kokoelmasta on esillä museossa Amos Andersonin entisen Helsingin kodin työhuoneessa, salongissa ja kappelissa sekä Söderlångvikin museossa Dragsfjärdissä.
Kokoelmien erikoisuus on eurooppalaisen vanhan sakraalin taiteen kokoelma. Museo on saanut useita lahjoituksia.
Amos Rexin taidemuseon historia.
Museon perustaminen.
Amos Anderson määräsi testamentissaan, että hänen talonsa Yrjönkatu 27:ssä on muutettava museoksi hänen kuolemansa jälkeen. Anderson kuoli vuonna 1961, ja hänen perustamansa yhdistys Föreningen Konstsamfundet ryhtyi perustamaan museota. Amos Andersonin taidemuseo avasi ovensa vuonna 1965. Anderson oli Hufvudstadsbladetin kustantaja ja antelias taiteen tukija. Museota ylläpiti Konstsamfundet.
Testamentin mukaisesti Amos Andersonin taidemuseo toimi vuosina 1965–2017 Helsingin Yrjönkadulla, W. G. Palmqvistin vuonna 1913 suunnittelemassa asuinkerrostalossa, jossa Amos Anderson itse aikoinaan asui. Alun perin museotiloja olivat vanhan asuinkerrostalon alin kerros sekä ylimmässä sijainnut Amos Andersonin entinen asunto. Myöhemmin museo laajentui talon kaikkiin kerroksiin. Rakennus liittyi myös kauppakeskus Forumiin.
Uusi taidemuseo maan alla.
Museota ylläpitävä Konstsamfundet ilmoitti syyskuussa 2013 haluavansa rakentaa Helsinkiin uuden taidemuseon osaksi Lasipalatsia sekä näyttelytilat pääosin rakennuksen takana olevan Lasipalatsiaukion alle. Uuden museon rakentamisen ennustettiin maksavan 50 miljoonaa euroa. Konstsamfundet rahoitti rakentamisen kokonaisuudessaan.
Lasipalatsin ja sen tontin omistusjärjestelyistä neuvoteltiin Helsingin kaupungin kanssa ja joulukuussa kaupunginhallitus myönsi Lasipalatsin aukion tontin taidemuseon käyttöön. Suunnittelu ja rakentaminen kesti noin kolme vuotta. Uuden museon kävijätavoite oli ennen avajaisia 100 000 kävijää vuodessa, mutta museon ensinäyttely teamLab keräsi yli 240 000 kävijää.
Suomenruotsalainen, muun muassa Konstsamfundetin rahoittama kulttuurikeskus Luckan muutti museon vanhaan Yrjönkadun rakennukseen alkuvuodesta 2019.
Amos Rex oli yksi Vuoden museo -kilpailun finalisteista keväällä 2019. Se ei voittanut titteliä, mutta palkintolautakunta myönsi sille Vuoden erikoispalkinnon.
Pasi

Pasi on suomalainen miehen etunimi. Se on muotoutunut kreikkalaisesta nimestä Βασίλειος (Basileios), joka tulee muinaiskreikan kuningasta tarkoittavasta sanasta βασιλευς (basileus). Samasta sanasta juontuvat myös kirkkoarkkitehtuuriin liittyvä basilika sekä basilika-yrttikasvin nimitys.
Pyhä Basileios Suuri oli 300-luvulla vaikuttanut varhaisen ortodoksisen kirkon kirkkoisä. Basileios oli myös kahden bysanttilaisen keisarin nimi.
Suomessa nimi Pasi on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 21 427 miehelle ja alle viidelle naiselle. Yli puolet Pasi-nimisistä on syntynyt 1960- ja 1970-luvuilla.
Arnold von Bruck

Arnold von Bruck (n. 1490 Brugge – 6. helmikuuta 1554 Linz) oli belgialaista alkuperää ollut itävaltalainen säveltäjä. Hän toimi vuodesta 1527 lähtien kapellimestarina Ferdinand I:n hovissa. Myöhemmässä elämässään hän työskenteli Ljubljanassa, Zagrebissa, Wienissä ja lopuksi Linzissä, jossa hän kuoli vuonna 1554. 
Von Bruckin tuotantoon kuuluu muun muassa motetteja.
Kauppakeskus Rewell

Rewell on kauppakeskus Vaasan ydinkeskustassa, torin laidalla. Se on Pohjanmaan toiseksi suurin kauppakeskus. Kauppakeskuksessa käy päivittäin yli 12 000 asiakasta.
Viljo Revellin keskuskorttelisuunnitelman pohjalta valmistui vuonna 1963 korttelin kokoinen kompleksi, jossa oli 30 liikettä. Vuonna 1990 korttelin keskusaukiolle rakennettiin lasikattoinen kauppakeskus ja vanhojen liikkeiden tilat saneerattiin. Kauppakeskus nimettiin Rewell Centeriksi ja noin 60 liikkeellä oli liiketilaa yhteensä noin 16 500 m² ja valokatteista aulatilaa 3 800 m². Vuoden 2003 remontissa saatiin vielä hieman lisätilaa. Rewell Centerin vieressä, torin alla Toriparkissa, on pysäköintitilat noin 840 autolle.
Mikko Kosonen

Mikko Kosonen (s. 22. tammikuuta 1957 Ontario, Kanada) on kauppatieteiden tohtori. Hän toimi Sitran yliasiamiehenä 17.11.2008 - 31.12.2019. 
Ennen siirtymistä yliasiamieheksi hän toimi Sitran innovaatiojohtajana 1. elokuuta 2007 alkaen. Aikaisemmin Kosonen toimi Nokia Oyj:ssä muun muassa yrityssuunnittelu- ja tietohallintojohtajana sekä viimeksi johdon neuvonantajana. Häntä pidetään yhtenä Nokian menestystarinan pääsuunnittelijoista.
Kosonen on ollut hallituksen jäsen Itellassa (2003–2009), Keskossa (2009–2012), Kuntien Tierassa (2010–2013), Tekniikan Akatemia -säätiössä (2009–), Liikesivistysrahastossa (2011–) ja TeliaSonera Finland Oyj:ssä (2013–). Hän on toiminut myös Kauppatieteellisen yhdistyksen hallituksen varapuheenjohtajana. Kosonen on osallistunut aktiivisesti toimintaan EuroCIO:ssa, joka on eurooppalaisten huippujohtajien tapaamisfoorumi.
Kosonen on kirjoittanut yhdessä professori Yves Dozin kanssa organisaatioiden strategista ketteryyttä käsittelevän kirjan "Fast Strategy" (2008), joka on käännetty 10 kielelle – myös suomeksi nimellä "Nopea strategia". Kososen puheenvuoro on kirjassa "Taitoa, tahtoa, talenttia – 50 tarinaa johtamisesta".
Kosonen on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Lumityttö

Lumityttö () on venäläiseen tai slaavilaisen mytologiaan kuuluva satuhahmo. 
Tiettävästi ensimmäisen kerran Lumityttö esiintyy kirjallisessa muodossa ukrainalaisen kieli- ja kansantieteilijä, kirjailija Myh’ailo Maksymovytšin julkaiseman teoksen "Kievljanin" (1. osa, 1840) sadussa "Snegurka". 
Eräässä tarinassa hän on Kevään ja Pakkasen tytär, joka kaipaa ihmisten seuraa. Hän pitää Lel-nimisestä paimenesta, mutta on kykenemätön tuntemaan rakkautta. Lumitytön äiti säälii häntä ja antaa hänelle tämän kyvyn, mutta heti kun Lumityttö rakastuu, hänen sydämensä lämpenee ja hän sulaa. Tämän tarinan kirjoitti Snegurotška-satunäytelmäksi (1873) venäläinen Aleksandr Ostrovski. Tämän pohjalta Nikolai Rimski-Korsakov sovitti myöhemmin oopperan "Lumityttö", jonka ensiesitys oli Pietarin Mariinski-teatterissa tammikuussa 1882.
Toisen kertomuksen mukaan vanha pariskunta tekee lumesta tytön, joka muuttuu eläväksi. Ryhmä tyttöjä kutsuu hänet metsään kävelylle, jonka jälkeen he tekevät pienen nuotion ja hyppivät vuorotellen sen yli. Kun Lumitytön vuoro tulee, hän haihtuu jo puolivälissä hyppyä pieneksi pilveksi. Tätä muistuttava tarina löytyy esimerkiksi vuonna 1890 englanniksi julkaistusta kansansatujen kokoelmateoksesta.
Nykyään Lumityttö tunnetaan Pakkasukon lapsenlapsena ja avustajana. Pakkasukkoa on luonnehdittu joulupukin venäläiseksi serkuksi, vaikka hahmo poikkeaa historialtaan joulupukista merkittävästi.
Bedřich Ščerban

Bedřich Ščerban (s. 31. toukokuuta 1964) on entinen tšekkiläinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän on puolustaja.
Bedřich Ščerban aloitti uransa Tšekkoslovakian pääsarjassa Dukla Jihlavassa, jossa hän pelasi kaudet 1987–1991. Viimeisen kauden päätteeksi hänet valittiin liigan tähdistökentälliseen sekä hänelle annettiin reilun pelin palkinto. Seuraavaksi hän pelasi kauden 1991–1992 Tampereen Tapparassa, jonka jälkeen siirtyi Ruotsiin Elitserieniin Brynäs IF:ään. Brynäsissä hän pelasi vuoteen 1996 saakka. Kauden 1996–1997 hän pelasi Tšekin pääsarjassa ensin HC Vsetinissä ja sitten Dukla Jihlavassa. Kaudet 1997–2000 hän pelasi Saksassa ESC Moskitos Essenissä ja kaudet 2000–2004 EHC Freiburgissä. Vuonna 2004 hän teki paluun Tšekkiin. Kiekkoiltuaan ensin 12 ottelua HC Berounsti Medvedissä hän siirtyi SK Slavia Trebícikiin. Ščerban lopetti uransa kauden 2007–2008 jälkeen. Viimeisen kautensa hän pelasi jälleen kasvattajaseurassaan Dukla Jihlavassa. Pelaajauransa jälkeen hän siirtyi joukkueen toimitusjohtajaksi.
Maajoukkueurallaan Ščerban edusti Tšekkoslovakiaa 1988 ja 1992 talviolympialaisissa sekä vuosien 1989, 1990, 1991 ja 1992 MM-kisoissa. Tšekin paidassa hän pelasi 1994 talviolympialaisissa ja vuosien 1993, 1994 sekä 1995 MM-kisoissa. Arvoturnauksista hän keräsi olympiapronssia ja neljä MM-pronssia.
Delfo Cabrera

Delfo Cabrera (2. huhtikuuta 1919 Armstrong, Argentiina – 2. elokuuta 1981) oli argentiinalainen kestävyysjuoksija.
Cabrera harrasti nuoruudessaan jalkapalloa, mutta Juan Carlos Zabalan voittaessa 1932 maratonin olympiakultaa hän aloitti yleisurheilun. Vuonna 1938 hän muutti Buenos Airesiin ja alkoi harjoitella Francisco Wallsin valmennuksessa. Samana vuonna hän voitti Argentiinan mestaruuden 5 000 metrin juoksussa. Hän voitti uransa aikana yhteensä kymmenen Argentiinan mestaruutta, mutta ei ainuttakaan maratonilla.
Toisen maailmansodan aikaan Cabrera palveli Argentiinan armeijassa ja tapasi Juan Perónin. He ystävystyivät ja Cabrera liittyi sodan jälkeen Perónin puolueeseen. Hän sai puolueessa toimimisestaan Peronist Medalin vuonna 1949.
Lontoon olympialaisissa belgialainen Étienne Gailly hallitsi maratonjuoksua ja saapui stadionille selvässä johdossa. Hän kuitenkin kaatui stadionilla uupumuksen takia kahdesti ja putosi pronssille. Cabrera ohitti hänet ja voitti 16 sekunnin erolla toiseksi tulleeseen Ison-Britannian Thomas Richardsiin ajalla 2.34.51,6. Helsingin 1952 kesäolympialaisissa Cabrera sijoittui maratonilla kuudenneksi ajalla 2.26.42,4. Hän voitti maratonin Pan-Amerikan kisoissa vuonna 1951 . Etelä-Amerikan mestaruuden hän voitti 20 kilometrin maantiejuoksussa vuosina 1949 ja 1952 sekä 10 000 metrillä vuonna 1952 . Hän lopetti urheilu-uransa vuoden 1954 Bostonin maratoniin, jolla sijoittui kuudenneksi. Urheilu-uransa jälkeen hän toimi liikunnanopettajana.
Cabrera kuoli auto-onnettomuudessa lähellä Buenos Airesia.
Mahzor

Mahzor () on juutalaisten suurina juhlapäivinä jom kippurina ja roš hašanana käyttämä rukouskirja. Mahzor on erikoistunut muoto "siddurista", juutalaisten perusrukouskirjasta.
Juutalaisten suurten vuotuisten juhlien, pesahin, šavuotin ja sukkotin rukoukset poikkeavat hieman tavallisista sapattirukouksista. Periaatteessa jumalanpalveluksen eli tefillan rakenne on aina sama. Jokaisena juhlana luetaan kuitenkin erityisiä Tooran kappaleita, rukouksia sekä Tanakhin tekstejä, joiden määrän vuoksi niitä on vaikea sisällyttää tavalliseen "sidduriin". Varsinkin roš hašanan ja jom kippurin jumalanpavelukset ovat teksteiltään hyvin rikkaita ja laajoja, joten ne sidotaan aina omiksi kokonaisuuksikseen. Monet rukouskirjakustantajat painavatkin erillisiä viisiosaisia mahzor-sarjoja, joissa jokaiselle juhlalle on oma kirja.
Akvatinta

Akvatinta (, värjätty vesi) on taidegrafiikassa käytetty syväpainomenetelmä, pintasyövytys, joka kehitettiin huippuunsa 1700-luvulla. Akvatinta tehdään sirottelemalla painolaatalle hienojakoista asfaltti- tai hartsijauhetta, joka sulatetaan kiinni laatan pintaan. Vedokseen saadaan eri sävyjä syövyttämällä painolaattaa useissa vaiheissa ja peittämällä aina suojalakalla vaaleimmiksi jäävät kohdat. Akvatintan rakeinen painojälki muistuttaa hieman laveerattua piirrosta tai vesivärimaalausta.
Akvatintan voi tehdä myös ilman hartsia eli vähemmän myrkyllisesti. Menetelmässä käytetään vesiliukoista Akvatinta-nestettä, joka sekoitetaan veteen. Neste voidaan sumuttaa kuparilevyn pintaan hienojakoisella suihkulla käyttäen suihkepulloa tai paineilmakompressoria ja ruiskua. Suihkutus voidaan tehdä esimerkiksi kaapissa, jossa on tuuletin, jolloin pisarat eivät leviä huoneilmaan. Työn annetaan kuivua ennen kuin siihen levitetään lakkaa tai sitä syövytetään. Työtä jatketaan samoin menetelmin kuin hartsipölyn kanssa toimiessa.
Nikolai Romanovitš Romanov

Nikolai Romanovitš Romanov (; 26. syyskuuta 1922 Antibes, Ranska – 15. syyskuuta 2014 Toscana, Italia) oli oman tulkintansa mukaan Romanovin aatelis- ja hallitsijasuvun päämies. Ruhtinas Nikolai Romanovitš Romanov oli ruhtinas Roman Petrovitš Romanovin vanhin lapsi, joka puolestaan oli suuriruhtinas Pjotr Nikolajevitš Romanovin vanhin poika, joka oli taas keisari Nikolai I:n lapsenlapsi. Myös useat muut Romanov-suvun jäsenet ovat väittäneet itseään suvun päämieheksi.
Elämänvaiheet.
Nikolai sai koulutuksensa Ranskassa. Hän pyrki ja pääsi Italian laivastoon. Nikolain perheellä oli hyvä suhde Italian kuninkaalliseen perheeseen. Nikolain isoäiti Militsa, Pjotr Nikolajevitš Romanovin puoliso, oli Italian kuningatar Helenan sisar ja Montenegron Nikola I Petrović Njegošin tytär. Vuonna 1936 Nikolain perhe muutti Italiaan.
Toisen maailmansodan aikana Nikolain perhe asui kuningas Viktor Emanuel III:n palatsissa. Kun Italian kuningas pakeni maasta, Nikolain perhe painui maan alle 9 kuukaudeksi. Kun Saksa miehitti Rooman, Nikolain isoäiti Militsa, Nikolain äiti ja Nikolai anoivat turvapaikkaa Vatikaanista, jossa he asuivat sodan loppuaikana. Sodan jälkeen Nikolai asui Egyptissä, mutta palasi pian Italiaan.
Nikolai asui Roomassa, ja hänellä oli talo myös Rougemontissa, Sveitsissä. Nikolai käytti vielä juliaanista kalenteria. Hän puhui ranskaa, venäjää, italiaa ja englantia. Hänellä oli kolme tytärtä.
Nikolain kuoltua vuonna 2014 Romanov-suvun päämiehen asema katsottiin siirtyneeksi hänen nuoremmalle veljelleen Dimitri Romanoville.
Kamil Kašťák

Kamil Kašťák (s. 8. toukokuuta 1966 Most, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli laitahyökkääjä.
Kašťák aloitti uransa Tšekkoslovakian pääsarjassa HC Chemopetrol Litvinovissa, jossa hän pelasi kaudet 1988–1992. Tämän jälkeen hän siirtyi Ruotsin Elitserieniin HV71:een, jossa pelasi yhden kauden. Kauden 1993–1994 hän aloitti Rauman Lukossa, mutta siirtyi kesken kauden takaisin HC Chemopetrol Litvinoviin. Seuraavalla kaudella hän pelasi HC Sparta Prahassa ja HC Plzenissä ja kaudella 1996–1997 jälleen HC Chemopetrol Litvinovissa. Uransa kaksi viimeistä kautta hän pelasi Saksassa ES Weißwasserissa.
Maajoukkueurallaan Kašťák edusti Tšekkoslovakiaa 1992 talviolympialaisissa, 1991 Kanada Cupissa ja 1992 MM-kisoissa. Tšekin paidassa hän pelasi 1994 talviolympialaisissa sekä vuosien 1993 ja 1994 MM-kisoissa. Arvoturnauksista hänen saldonsa oli olympiapronssi ja kaksi MM-pronssia.
Fra Angelico

Fra Angelico, tunnettu myös nimellä Il Beato Fra Giovanni Angelico da Fiesole (1387 tai 1395 Vicchio – 1455 Rooma) oli tunnettu firenzeläinen varhaisrenessanssin ajan taidemaalari. Giorgio Vasari kertoo hänen elämästään kirjassaan "Taiteilijaelämänkertoja".
Elämänvaiheita.
Kaksikymmenvuotiaana Fra Angelico liittyi Fiesolessa dominikaanisääntökuntaan. Hänen maallikkoveljensä, syntymänimeltään Guido di Pietro oli ennen noviisiksi ryhtymistään opiskellut käsikirjoitusten kuvittajaksi yhdessä veljensä kanssa. Hän teki suuria kuvitustöitä luostarille, ja tilaustöitä Cosimo de’ Medicille. 
Vuosina 1436–1445 Fra Angelico opiskeli teologiaa ja filosofiaa Cortonassa. Hän maalasi näinä vuosina sekä munkkina Fiesolessa ollessaan madonnankuvia, kuten "Viimeinen tuomio", "Neitsyt Marian kruunaus", "Kristuksen itkeminen" ja "Ristiltä ottaminen". 
Fra Angelico vietti vuodet 1436–1445 Firenzessä. Taiteensuosijan ja tukijan Cosimo de’ Medicin tilauksesta hän maalasi San Marcon madonnan ja 33 Kristuksen elämästä kertovaa teosta. Fra Angelicon ansiota on, että San Marcon luostarista tuli huomattava kristillisen taiteen keskus.
Paavin kutsumana Fra Angelico lähti vuonna 1445 Roomaan, missä hän työskenteli Vatikaanin palveluksessa tehden muun muassa freskon "Profeettojen kuoro" sekä "Viimeinen tuomio". Hän oli vielä vähän aikaa Fiesolessa, mutta palasi sitten Roomaan, missä hän kuoli 1455.
Vaikutteet ja tyyli.
Fra Angelicon ennen vuotta 1436 syntyneissä teoksissa katsotaan olleen paljon vaikutteita Giottolta, mutta myöhemmät teokset kuuluvat varhaisrenessanssiin. Gotiikan aikana maalaukset sommiteltiin kolmiosaisiksi. Niissä oli keski- ja sivuosat. Hahmot erotettiin toisistaan ja etäisyysvaikutuksia ei kuvattu. Fra Angelicon työt kuvastavat tyylikaudesta riippumatta syvää rauhaa.
Ehkäisylaastari

Ehkäisylaastari on raskauksia ehkäisevä, kooltaan 4,5 cm x 4,5 cm, teipinohut ja ihon värinen laastarintapainen ehkäisyväline, joka yhdistelmäpillerin tavoin estää ovulaation. Oikein käytettynä ehkäisylaastari on yhtä varma ehkäisykeino kuin yhdistelmäpilleritkin, sen ehkäisyteho on 99%.
Laastarit ovat reseptituotteita. Ne sisältävät kahta hormonia, etinyyliestradiolia ja norelgestromiinia, joka on norgestimaatin aktiivinen metaboliitti. Laastarista päivittäin vapautuva hormonimäärä on 20 µg etinyyliestradiolia ja 150 µg norelgestromiinia.
Käyttö.
Ehkäisylaastari laitetaan paikalleen kuukautisten ensimmäisenä vuotopäivänä. Se kiinnitetään iholle kerran viikossa kolmena perättäisenä viikkona. Sen jälkeen pidetään yksi laastariton viikko, jolloin kuukautiset tulevat. Parina ensimmäisenä kuukautena tai viikkona voi tulla pientä tiputteluvuotoa, mikä on aivan normaalia. 
Laastari voidaan kiinnittää vatsaan, pakaraan, olkavarteen tai ylävartaloon. Se on suunniteltu pysymään paikallaan myös saunonnasta, liikunnasta tai suihkussakäynnistä huolimatta.
Rajoituksia ja sivuvaikutuksia.
Sivuvaikutuksia voivat olla mm. pahoinvointi, päänsärky, rintojen aristus, dysmenorrea (kuukautiskivut), sekä ihoärsytys laastarin alueella. Painonnousua laastarit eivät aiheuta, vaikka niin väitetäänkin.
Ehkäisylaastareita ei ole suunniteltu imettäville eikä raskaana oleville. Mikäli laastaria käytettäessä tulee raskaaksi, on käyttö lopetettava välittömästi.
Jotkin lääkkeet saattavat heikentää laastareiden ehkäisytehoa. Esimerkiksi tetrasykliinisten tai ampisiliinisten lääkkeiden käyttö heikentää ehkäisytehoa.
Sveitsi (Hyvinkää)

Sveitsi on kaupunginosa ja ulkoilualue Hyvinkäällä, Tampere–Helsinki-moottoritien itäpuolella. Se on saanut nimensä alueella olleen saksankielisen perheen pitämän maatalon mukaan. Sveitsin keskellä oli hyppyrimäki, joka räjäytettiin 9. marraskuuta 2012. Laidalla on laskettelurinne Kulomäki, jonka korkeusero on noin 85 metriä. Näiden ympärillä on harrastettu talviurheilua 1950-luvulta alkaen. Sveitsin montun mäessä on ollut hiihtohissi 1960-luvulta asti. 1980-luvulla paikalla oli myös viihdetaiteilija Spede Pasasen Spedelinko, joka myöhemmin vähäisen käytön vuoksi purettiin.
Nykyisin Kulomäessä, Sveitsin hiihtokeskuksessa, on neljä laskettelurinnettä ja pulkkamäki. Kulomäki rakennettiin 1980-luvulla massiivisin maansiirroin entisen kaatopaikan päälle Paavolan kaupunginosan pohjoispuolelle.
Sveitsin virkistysalueen laajuus on 276 hehtaaria, josta 96 hehtaaria on luonnonsuojelualuetta. Virkistysalueella on muun muassa ulkoilureittejä, latuja ja uimala.
Sveitsin kaupunginosa rajoittuu lännessä seututiehen 130 ja etelässä Hyyppäränkatuun, Läntiseen yhdystiehen ja Kirjavatolpan kaupunginosaan. Idässä se rajoittuu Aleksis Kiven katuun, Vaiveronkatuun sekä Vieremän ja Paavolan kaupunginosiin. Pohjoisessa alue rajoittuu Vantaanjokeen.
Nidwalden

Nidwalden on kantoni keskellä Sveitsiä. Siellä on noin 43 000 asukasta. Kantonin pinta-ala on 276 neliökilometriä. Kantonin keskuspaikka on Stans.
Historiaa.
Nidwalden on osa entistä Unterwaldenia, joka oli yksi Sveitsin vanhan valaliiton perustajakantoneista. Toinen puolisko Unterwaldenista muodostaa nykyään Obwaldenin kantonin.
Maantiede.
Alueen pohjoisrajana on Vierwaldstätterseejärvi. Eteläosa on Urin Alppeja. Titlisvuoren pohjoispuolelta alkunsa saava Engelberger Aa -joki halkoo kantonin.
Kantonin korkein kohta on Rotstöckli (2 899 m mpy.) kantonin etelänurkassa, Titliksen pohjoispuolella, Wolfenschiessenin kunnassa. Matalin kohta on Vierwaldstättersee (434 m mpy.) 
Hallinto ja asutus.
Kunnat.
Nidwalden koostuu 11 kunnasta:
Asukkaat.
Nidwalden on saksankielinen kantoni: sen asukkaista 92 prosenttia oli vuonna 2017 saksankielisiä. Katolisuus on valtauskonto (66 prosenttia vuonna 2017). Ulkomaalaisten osuus kantonin asukkaista on Sveitsin pienimpiä, sillä vain 15 prosenttia vakituisista asukkaista oli vuonna 2017 ulkomaalaisia.
Talous.
Maatalous oli pääelinkeino pitkälle 1900-luvulle, mutta 1800-luvulta alkaen matkailu ja teollisuus sekä sittemmin palvelutoiminta ovat nousseet tärkeämmiksi elinkeinoiksi. Vuonna 2016 maatalous työllisti enää viisi prosenttia nidwaldenilaisista. Teollisuudessa oli 29 prosenttia ja palvelualoilla 66 prosenttia työpaikoista. Nidwaldenin suurin työllistäjä on lentokoneita valmistava Pilatus Aircraft .
Liikenne.
Moottoritie A2 kulkee Vierwaldsätterseen etelärantaa pitkin Luzernista Schwyziin. Zentralbahnin rautatiet Luzernista Meiringeniin ja Engelbergiin kulkevat Nidwaldenin kautta.
Villi Pohjola (elokuva)

Villi Pohjola on vuonna 1955 valmistunut Aarne Tarkaksen käsikirjoittama ja ohjaama suomalainen elokuva. Sen on tuottanut Fennada-Filmi. 
Tapahtumien ajankohtaa ei elokuvassa määritellä, mutta sitä voisi kuvailla lännenelokuvia parodioivaksi seikkailuelokuvaksi Lapin maisemissa. Alkutekstit määrittelevät tapahtumien sijoittuvan Utopilan kaupunkiin Pohjolaan, paikkaan, jota ”ei kartoista ja tietosanakirjoista löydy”. 
Elokuva sai kaksi jatko-osaa, "Villin Pohjolan kulta" ja "Villin Pohjolan salattu laakso", molemmat vuodelta 1963. Jokaisen näistä tuotti eri yhtiö. Neljäskin osa oli suunnitteilla työnimellä "Korven kostajat", mutta se jäi suunnitelmaksi.
Juoni.
Karin Turkka (Elina Pohjanpää) saapuu kaupunkiin etsimään isänsä murhaajaa, joksi hän epäilee Tundra-Taunoa (Tapio Rautavaara). Oikea murhaaja on kuitenkin pormestari, joka on lavastanut Tundra-Taunon syylliseksi ja haluaa rikkauden Turkan kultavuoresta. Totuus paljastuu, ja Karin ja Tauno saavat toisensa.
Tuotanto.
Sivuosissa näyttelee runsaasti nimekkäitä näyttelijöitä, muun muassa Lasse Pöysti, Leo Jokela, Leo Lastumäki, Spede Pasanen ja Ritva Valkama. Heidän lisäkseen elokuvaan oli hankittu avustajiksi Helsingin laitapuolen kulkijoita esittämään ”pesunkestäviä” kullankaivajia. Ensi-ilta oli 30. syyskuuta 1955.
Vastaanotto.
Elokuva tuotti tekijöillensä neljän miljoonan markan tappiot vuoden 1955 rahassa. 
Arto Pajukallion mukaan elokuva liikkuu parodisen komedian ja lajityyppi-ihailun välimaastossa. Sen ansiosta elokuva on kriitikon mukaan saanut hulluuden valoa, joka nostaa sen joidenkin silmissä kulttitasolle. Toisen kriitikon mukaan elokuva on parodiaksi turhan totinen ja kaavamainen, sillä ohjaaja ei ole saanut aineistoonsa riittävää etäisyyttä ("Tv-maailma" 19/2011).
Víctor Valdés

Víctor Valdés Arribas (s. 14. tammikuuta 1982 L’Hospitalet de Llobregat, Barcelona, Katalonia) on uransa lopettanut espanjalainen jalkapallomaalivahti. Hän edusti Barcelonan ykkösjoukkuetta vuosina 2002–2014. Valdés on kansallisuudeltaan katalonialainen.
Seurajoukkueura.
Barcelona.
Valdés on Barcelonan oma kasvatti. Hän aloitti juniorijoukkueessa vuonna 1992. Edustusjoukkueen ykkösmaalivahdiksi hän nousi kaudella 2003–2004, jolloin hän pelasi ensimmäistä kertaa lähes kaikissa kauden sarjaotteluissa.
Valdés on ollut voittamassa Espanjan liigan kuusi kertaa, Espanjan cupin kaksi kertaa sekä Mestarien liigan kolmesti. Hän on saanut Espanjan liigan parhaan maalivahdin Zamora-palkinnon viidesti.
Keväällä 2013 Valdés kertoi jättävänsä Barcelonan sopimuksensa päättyessä vuonna 2014. Maaliskuussa 2014 Valdés loukkasi liigaottelussa polvensa niin pahoin, että hänen ennustettiin olevan sivussa peleistä yli puoli vuotta.
Manchester United.
Valdés siirtyi tammikuussa 2015 Englannin Valioliigassa pelaavaan Manchester Unitediin 18 kuukauden sopimuksella. Hänet tuotiin joukkueeseen kakkosmaalivahdiksi David de Gean varalle. Valdés debytoi toukokuussa 2015 pelatussa 1–1 tasapelissä kilpailevaa Arsenalia vastaan, kun De Gea loukkaantui ottelun loppupuolella. Hän pelasi seuraavassa ottelussa Hull Cityä vastaan täydet 90 minuuttia.
Kauden 2015–2016 alussa Valdés siirrettiin Unitedin alle 21-vuotiaiden reservijoukkueeseen ja päävalmentaja Louis van Gaal ilmoitti, ettei hänellä ole tulevaisuutta edustusjoukkueessa, koska Van Gaalin mukaan Valdés oli kieltäytynyt pelaamasta reservijoukkueessa. Hänet jätettiin myös kesän harjoitusleiriltä pois.
Standard Liège (laina).
Valdés lainattiin belgialaiseen Standard Liègeen tammikuussa 2016. Hän esiintyi viidessä liigaottelussa ja auttoi Standardia voittamaan Belgian cupin ennakkosuosikki Club Bruggea vastaan. Valdésin laina päättyi kuitenkin ennenaikaisesti huhtikuussa 2016, kun Standard päätti antaa joukkueen nuoremmille maalivahdeille mahdollisuuden.
Middlesbrough.
Heinäkuussa 2016 Valdés teki kahden vuoden sopimuksen Valioliigaan kaudeksi 2016–2017 nousseen Middlesbrough’n kanssa. Elokuussa 2017 Valdés ilmoitti lopettavansa uransa ja siirtyvänsä tv-alalle. Syksyllä 2017 alkaneessa ohjelmassa Valdés haastattelee entisiä joukkuetovereitaan.
Maajoukkueura.
Vuonna 2010 Valdés valittiin varamaalivahdiksi Espanjan maajoukkueen kokoonpanoon Etelä-Afrikan MM-kilpailuihin. Hän debytoi joukkueessa 3. kesäkuuta 2010 harjoitusottelussa Etelä-Koreaa vastaan.
Yksityiselämä.
Valdésilla ja hänen pitkäaikaisella tyttöystävällään Yolanda Cardonalla on kaksi lasta.
Järjen käyttöohjeet

Järjen käyttöohjeet (, ) on René Descartesin vuosien 1626–1628 tienoilla kirjoittama filosofinen tutkielma. Sen alaotsikko on "Hyödyllisiä ja selviä sääntöjä ohjaamaan mieltä totuuden tutkimuksessa" (ransk. "Règles utiles et claires pour la direction de l’Esprit en la recherche de la Vérité"). Descartes aloitti teoksen hahmottelun jo vuonna 1619, mutta se jäi keskeneräiseksi. Tarkkaa kirjoittamisajankohtaa ei tunneta. Käsikirjoitusta ei julkaistu hänen elinaikanaan ja sen alkuperäinen kappale katosi jossain vaiheessa hänen kuolemansa jälkeen. Myöhemmät julkaisut perustuvat vuonna 1684 ilmestyneeseen flaaminkieliseen käännökseen. Lisäksi on olemassa vuonna 1701 painettu latinankielinen versio sekä Gottfried Leibnizin 1670-luvulla itselleen teettämä kopio tekstistä. Nämä kolme eri versiota eroavat hieman sisällöltään ja myös teoksen otsikosta sekä alaotsikosta on useita versioita.
Teos käsittelee tieteellisen ja filosofisen ajattelun oikeaa metodia. Teos loi pohjan hänen myöhemmille matematiikan, luonnontieteen ja filosofian monimutkaisia ongelmia käsitteleville teoksilleen. Descartes oli suunnitellut 36 sääntöä ajattelemiselle, mutta teos sisältää vain 21.
Ensimmäiset 12 sääntöä käsittelevät Descartesin esittämää tieteellistä metodologiaa yleisesti. Tutkijat ovat katsoneet niiden olevan varhaisia versioita niistä periaatteista, joita hän laajensi myöhemmissä teoksissan.
Ensimmäiset kolme sääntöä ovat otsikoiltaan:
Albert Jorquera

Albert Jorquera Fortia (s. 3. maaliskuuta 1979 Bescanó, Gironan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapallomaalivahti. 183 senttimetriä pitkä Jorquera edustaa Gironaa, johon hän siirtyi kesällä 2009.
Ura.
Jorquera on edustanut suurimman osan urastaan Barcelonaa, jonka junioreihin hän siirtyi Vilobísta loppuvuodesta 1994. Ensimmäiset ottelunsa aikuisten sarjoissa hän pelasi kaudella 1998–1999 Barcelonan kolmosjoukkueessa. Vuosina 2000–2002 hän pelasi lainalla Segunda División B:n Ceutassa ja Mataróssa.
Barcelonan edustusjoukkueessa Jorquera debytoi 17. tammikuuta 2004 Primera Divisiónin ottelussa Athleticia vastaan. Rüştü Reçberin lähdettyä seuraavana kesänä hän vakiinnutti paikkansa joukkueessa. Víctor Valdés oli kuitenkin selkeä ykkösmaalivahti, joten Jorqueran peliaika jäi vähäiseksi. Runsaan viiden kauden aikana hän pelasi Barcelonan edustusjoukkueessa 24 virallista ottelua, joista seitsemän sarjassa, 13 cupissa, yksi supercupissa ja kolme Mestarien liigassa.
Jorquera on pelannut myös alueellisessa Katalonian joukkueessa. Hän loukkasi vakavasti polvensa ristisiteet Katalonian ja Baskimaan välisessä ottelussa 29. joulukuuta 2007, minkä seurauksena hän oli lähes vuoden pois pelikentiltä. Barcelona hankki tällä välin José Manuel Pinton hänen korvaajakseen.
Míchel Salgado

Miguel Ángel ”Míchel” Salgado Fernández (s. 22. lokakuuta 1975 As Neves, Pontevedran maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän edustaa Valioliigan Blackburn Roversia.
Ura.
Salgado aloitti jalkapalloilun kuusivuotiaana ja liittyi kotiseutunsa Galician suurseuran Celta de Vigon junioreihin 13-vuotiaana. Hän nousi Celtan edustusjoukkueeseen kaudella 1994–1995 ja teki ensiesiintymisensä Espanjan korkeimalla sarjatasolla Primera Divisiónissa 22. tammikuuta 1995 vaihtopelaajana ottelussa Real Madridia vastaan. Kauden 1996–1997 hän pelasi lainasopimuksella Segunda Divisiónin Salamancassa ja oli mukana joukkueen sarjanousussa kesällä 1997. Palattuaan lainalta hän nousi Celtassa avauskokoonpanon pelaajaksi.
Real Madrid osti Salgadon Celtasta kahdella miljardilla pesetalla (12 miljoonaa euroa) vuonna 1999. Seuraavan kymmenen kauden aikana Salgado pelasi joukkueessa kaikkiaan 371 ottelua ja voitti muun muassa neljästi Espanjan-mestaruuden ja kahdesti Mestarien liigan, jonka loppuottelussa hän pelasi molemmilla kerroilla. Kaudesta 2005–2006 alkaen Salgadon rooli joukkueessa alkoi pienetä seuran hankittua samalle pelipaikalle nuoren Sergio Ramosin.
Elokuussa 2009 Salgado ja Real Madrid päättivät purkaa sopimuksensa vuoden etuajassa. Myöhemmin samassa kuussa hän teki kaksivuotisen sopimuksen Valioliigan Blackburn Roversin kanssa.
Maajoukkue.
Espanjan maajoukkueessa Salgado debytoi 5. syyskuuta 1998 MM-karsintaottelussa Kyprosta vastaan. Hän pelasi vuoteen 2006 ulottuneella maajoukkueurallaan 53 ottelua, ja oli mukana vuoden 2000 EM-kilpailuissa ja vuoden 2006 MM-kilpailuissa. Vuoden 2002 MM-kilpailuista ja vuoden 2004 EM-kilpailuista hän jäi sivuun loukkaantumisten vuoksi.
Espanjan nuorten maajoukkueen kanssa Salgado voitti alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 1998.
Saavutukset.
Seurajoukkueet
Maajoukkueet
Yksityiselämä.
Salgado on ollut vuodesta 2000 lähtien naimisissa Real Madridin entisen puheenjohtajan Lorenzo Sanzin tyttären Mari Luz ”Malula” Sanzin kanssa. Parilla on kaksi lasta, Mari Luz (s. 2003) ja Miguel Ángel (s. 2005).
Vapaa-ajallaan Salgado harrastaa muun muassa lainelautailua.
Tietoliikenteen häirintä

Tietoliikenteen häirintä on rikos, joka tarkoittaa tele- tai radioviestinnän häirintää tai estämistä. Esimerkiksi häiriköivien viestien lähettäminen Internetiin on tietoliikenteen häirintää. Rikoksesta on lievä ja törkeä tekomuoto. Tietoliikenteen häirinnästä voi Suomessa saada sakot tai enintään kahden vuoden vankeusrangaistuksen.
Roskaposti.
Näkyvin tietoliikenteen häirinnän muoto, johon keskiverto internetin käyttäjä törmää päivittäin, on roskaposti. Roskaposti on mainosmuotoinen viesti, jolla halutaan tavoittaa mahdollisimman suuri yleisö erittäin halvalla. Suomen lainsäädännössä roskapostia käsittelevä lainkohta on sähköisen viestinnän palveluista annetun lain (7.11.2014/917) 24 luvun 200 §:n 1 momentti, jossa todetaan seuraavasti:
Roskapostia vastaanottavat henkilöt eivät ole ilmoittaneet halukkuuttaan vastaanottaa mainosviestejä, vaan he vastaanottavat niitä tahtomattaan, koska sähköpostiosoite on jotakin kautta joutunut roskapostittajalle. (Listoja toimivista osoitteista myydään erittäin suurilla rahasummilla.) Valtaosa roskapostista tulee Yhdysvalloista, Kiinasta ja Venäjältä.
Karel Lismont

Karel Lismont (s. 8. maaliskuuta 1949) on belgialainen entinen kestävyysjuoksija ja olympiamitalisti.
Lismont osallistui olympialaisissa maratonjuoksuun neljästi. Vuonna 1972 Münchenin olympialaisissa hän sijoittui hopealle ajalla 2.14.31,8 . Vuonna 1976 Montréalin olympialaisissa hän saavutti pronssia ajalla 2.11.12,6 . Moskovassa 1980 hän juoksi vielä yhdeksänneksi ja Los Angelesissa 1984 24:nneksi. Hän osallistui olympialaisissa kahdesti myös 10 000 metrin juoksuun: Münchenissä 1972 hän karsiutui alkuerissä ja Montréalissa 1976 hän sijoittui 11:nneksi.
Lismont voitti Helsingin EM-kilpailuissa 1971 maratonilla kultaa ajalla 2.13.09. Pronssille hän juoksi Prahan EM-kisoissa 1978 ajalla 2.12.07,7 ja Ateenan EM-kisoissa 1982 ajalla 2.16.04. Maastojuoksun MM-kilpailuissa hän ylsi vuosina 1974 ja 1978 pronssille.
West Bromwich Albion FC

West Bromwich Albion Football Club on jalkapalloseura West Bromwichista, Birminghamin lähistöltä, Englannista. Joukkue pelaa Mestaruussarjassa. 
West Bromwich Albion on perustettu vuonna 1878 ja se on yksi kahdestatoista Englannin jalkapalloliigan alkuperäisestä perustajajoukkueesta. Joukkueen parhaista menestysvuosista on jo aikaa. Se on voittanut FA Cupin viidesti, vuosina 1888, 1892, 1931, 1954 ja 1968, Liigacupin vuonna 1966 ja 1. divisioonan, silloisen korkeimman sarjatason, mestaruuden vuonna 1920. Vuosikymmenten aikana joukkue on tavallisesti ollut Englannin huipputason tuntumassa pelaten välillä korkeimmalla ja välillä toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Kauden 2001–2002 päätteeksi se nousi ensimmäistä kertaa korkeimmalle sarjatasolla sitten 1980-luvun alkuvuosien, mutta säilyi liigassa vain yhden kauden ajan. Se nousi Valioliigaan takaisin kauden 2003–2004 päätteeksi, mutta putosi parin kauden jälkeen takaisin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle.
Kausi 2007–2008 palautti West Bromwichin takaisin Valioliigaan, kun joukkue voitti Tony Mowbrayn alaisuudessa Mestaruussarjan. Lisäksi joukkue eteni FA Cupissa välieriin häviten sittemmin mestaruuden voittaneelle Portsmouth FC:lle. Keväällä 2009 West Bromwich putosi Mestaruussarjaan mutta nousi keväällä 2010 takaisin Valioliigaan, jossa se on sen jälkeen sijoittunut 11:nneksi, kymmenenneksi, Steve Clarken johtamana kahdeksanneksi sekä kaudella 2013–2014, jonka puolivälissä Steve Clarke sai potkut ja hänen tilalleen tuli espanjalainen Pepe Mel, 17:nneksi.
Historia.
West Bromwich selviytyi vuonna 1886 FA Cupin loppuotteluun, mutta hävisi sen Blackburn Roversille uusintaottelussa 0–2. Ensimmäinen loppuottelu oli päättynyt maalittomaan tasapeliin. West Bromwich ylsi myös seuraavana vuonna Englannin cupin loppuotteluun, joka päättyi Aston Villan voittoon maalein 2–0. Se voitti viimein FA Cupin vuonna 1888, kun Preston North End kaatui lukemin 2–1. Seuraavan cup-mestaruutensa joukkue voitti vuonna 1892, jolloin se päihitti loppuottelussa Aston Villan 3–0. West Bromwich ja Aston Villa kohtasivat FA Cupin loppuottelussa myös 1895. Ottelu päättyi Aston Villan 1–0-voittoon.
West Bromwich putosi keväällä 1901 2. divisioonaan, kun se keräsi sarjakaudella vain 22 pistettä ja jäi sarjan viimeiseksi kolmen pisteen erolla toiseksi viimeiseen Preston North Endiin. Joukkue nousi takaisin 1. divisioonaan heti seuraavalla kaudella 1902. Kausi 1903–1904 päättyi taas putoamiseen 2. divisioonaan, kun joukkue jäi sarjan viimeiseksi 24 pisteellä. Se nousi takaisin 1. divisioonaan kauden 1910–1911 päätteeksi. Vuonna 1912 West Bromwich selvisi FA Cupin loppuotteluun, jossa se hävisi uusintaottelussa 0–1 Barnsleylle. Ensimmäinen loppuottelu oli päättynyt 0–0-tasatulokseen.
West Bromwich voitti ensimmäisen 1. divisioonan mestaruutensa vuonna kaudella 1919–1920, kun se jätti toiseksi sijoittuneen Burnleyn yhdeksän pisteen päähän sarjataulukossa.
"Päivitetty 2. marraskuuta 2018."
Glarus (kantoni)

Glarus on kantoni Sveitsin itäosassa. Kantonin pääkaupunki on nimeltään Glarus.
Historiaa.
Glarusin historiaa hallitsee uskonto. Sen asukkaat kääntyivät kristinuskoon 500-luvulla irlantilaisen munkin Pyhän Fridolinin (kuoli noin 540) vaikutuksesta. Munkin kuva on edelleen kantonin vaakunassa. 
Euroopan viimeinen teloitukseen johtanut noitaoikeudenkäynti vuonna 1782 käytiin Glarusissa. Anna Göldi -niminen nainen tuomittiin kuolemaan hirttämällä työnantajansa lapsen lumoamisesta.
Maantiede.
Glarus on vuoristoista maastoa Linthjoen laakson ympärillä. Korkein vuorenhuippu on Tödi (3 614 m). Osittain Glarusissa sijaitseva Sardonan tektoninen alue on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2008 alkaen.
Glarus rajoittuu pohjoisessa ja idässä Sankt Gallenin kantoniin, etelässä Graubündenin kantoniin, lounaassa Urin kantoniin ja lännessä Schwyzin kantoniin.
Kunnat ja väestö.
Vuodesta 2011 alkaen Glarusin kantoni on koostunut kolmesta kunnasta. Kantonin keskuspaikka on Glarusin kaupunki ja kaksi muuta kuntaa ovat Glarus Nord ja Glarus Süd. Kantonin asukasluku on runsaat 40 000 ja kokonaispinta-ala 685 neliökilometriä, josta 5 neliökilometriä on Walenseejärveä.
Kieli ja uskonto.
Kantonin pääkieli on saksa, jota puhui vuonna 2017 noin 87 prosenttia vakinaisista asukkaista. Uskonnoista katolisuus (32 %) ja reformoitu kirkko (32 %) ovat yhtä yleisiä (vuonna 2017).
Talous.
Maatalous oli Glarusin pääelinkeino pitkälle 1900-luvulle, mutta teollisuus ja palvelutuotanto ovat nousseet tärkeämmiksi elinkeinoiksi. Vuonna 2016 maatalous työllisti enää 5 prosenttia glarusilaisista. Teollisuudessa oli 36 prosenttia ja palvelualoilla 59 % työpaikoista. 
Glarusissa on runsaasti vesivoimaa: Linthjoessa ja sen sivujoissa sekä tekojärvien yhteydessä on yli 30 vesivoimalaitosta. Niistä suurin on Axpon omistama Linth-Limmernin voimalaitos (), jonka maksimiteho on 1 500 megawattia. 
Lisäksi Glarusissa louhitaan liuskekivilaattoja kattomateriaaliksi. Puuvillan ja villan kehruu oli tärkeää 1700-luvulla.