tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Skarpans

Skarpans oli Bomarsundin linnoituksen vieressä Ahvenanmaan Sundissa 1810–1850-luvuilla sijainnut asutuskeskus, jota on kutsuttu ”Ahvenanmaan ensimmäiseksi kaupungiksi”.
Bomarsundin länsipuolella sijainnut Skarpans syntyi 1810-luvulla linnoituksen perustamista valmistelleiden insinöörien asuinpaikaksi ja se nimettiin paikalla sijainneen Skarpansin tilan mukaan. Linnoituksen rakennustyöt alkoivat vuonna 1832. Alkuperäinen Skarpans sai tämän jälkeen nimekseen Gamla Skarpans (vanha Skarpans), kun sen itäpuolelle, linnoituksen suunnitellun mutta rakentamatta jääneen ulkomuurin sisäpuolelle syntyi Nya Skarpans (uusi Skarpans). Lisäksi Gamla Skarpansin länsipuolelle syntyi niin sanottu Skarpansin esikaupunki. Skarpans muistutti pientä varuskuntakaupunkia suorine katuineen ja empiretyylisine puutaloineen, ja siellä oli muun muassa koulu, posti, apteekki ja kauppoja. Asukkaina oli sekä sotilaita että siviilejä. Asukasluku oli noin 400. Skarpansissa puhuttiin useaa kieltä ja se toi Ahvenanmaalle tuulahduksen kansainvälisyyttä. Skarpansilla oli vuodesta 1842 oma luterilainen Skarpansin linnanseurakunta.
Skarpansin asukkaat evakuoitiin Oolannin sodan aikana keväällä 1854, jolloin taloihin majoitettiin Bomarsundin varuskunnan avuksi lähetettyjä Suomen krenatööritarkk’ampujapataljoonan sotilaita. Bomarsundin venäläinen komendantti Jakob Bodisco määräsi Skarpansin poltettavaksi maan tasalle 3. elokuuta 1854 hieman ennen Bomarsundin taistelun alkua, jotta vihollinen ei voisi käyttää rakennuksia linnoituksen piirityksen aikana. Koska britit ja ranskalaiset tuhosivat myös linnoituksen taistelun jälkeen, Skarpansia ei rakennettu uudelleen.
Belbina

Belbina () voi viitata seuraaviin paikkoihin antiikin Kreikassa:
Keltasuumeriahven

Keltasuumeriahven ("Mycteroperca interstitialis") on meriahventen (Epinephelidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji. 
Koko ja ulkonäkö.
Keltasuumeriahvenen pituus on tavallisesti 40 senttimetrin luokkaa ja voi maksimissaan olla noin 84 senttimetriä (kokonaispituutta). Suurin tavattu paino lajilla on ollut 10,2 kilogrammaa. Lajin ruumiin yläosien väri vaihtelee kellanruskeasta ruskeaan alaosien ollessa vaaleampia. Pään yläosissa ja suurimmassa osassa ruumista on yleensä tiheästi pieniä ruskeita täpliä, joiden tilalta kalalla joskus on tasaisen ruskeaa. Suu ja selkäevän piikkisen osan reuna ovat keltaisia. Nuorien yksilöiden pää ja ruumis ovat tummanruskeita ja väri vaihtuu vatsassa äkillisesti valkeaksi. Keltasuumeriahvenella on kylkiviivallan 70–74 suomua. Sillä on selkäevässään yksitoista piikkiruotoa ja 16–18 pehmeää ruotoa. Aikuisilla yksilöillä ruodot 12 ja 13 ovat pidentyneet. Peräevässä on kolme piikkiruotoa ja 10–12 pehmeää ruotoa ruotojen 6–8 ollessa selkeästi muita pidempiä. Rintaevissä on 16–17 pehmeää ruotoa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Keltasuumeriahventa tavataan Atlantin valtameren länsiosissa Meksikonlahdella, Karibiassa pääasiassa saarialueilla, Bermudassa sekä Brasilian eteläosissa. Aikuiset yksilöt elävät pääasiassa koralliriutoilla ja kivisillä pohjilla korkeintaan 150 metrin syvyydessä vedenpinnasta. Nuoret yksilöt oleskelevat yleensä mangrovelaguuneissa. Keltasuumeriahvenen ravintoa ovat pääasiassa kalat, kuten hopeakyljet (Atherinidae), "Chromis multilineata" -koralliahven ja "Scarus croicensi" -papukaijakala. Naaras saavuttaa sukukypsyyden 2–4-vuotiaana, milloin se on 39–43 senttimetrin mittainen. Lisääntymistä voi tapahtua ympäri vuoden, mutta etenkin huhti-toukokuussa. Keltasuumeriahven on hermafrodiitti; kukin yksilö aina ensin naaras, ja muuttuu koiraaksi 5–14 vuoden ikäisenä. Lajin on havaittu voivan elää jopa 44 vuoden ikäiseksi. Joillakin alueilla sen kannat ovat heikenneet nopeasti, ja esimerkiksi Brasiliassa se on arvion mukaan vähentynyt 80 prosenttia 1970-luvun jälkeen. Maailmanlaajuisesti lajin kannat ovat 1970-luvun jälkeen vähentyneet yli 30 prosentilla, ja vähenemisen ennakoidaan jatkuvan vastakin.
Pamela Reed

Pamela Reed (s. 2. huhtikuuta 1949 Tacoma, Washington) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hän on näytellyt myös teatterissa.
Reedin ensimmäiset isot elokuvaroolit olivat lännenelokuvassa "Lainsuojattomat" (1980) ja toinen päärooli muinaisuuteen sijoittuvassa elokuvassa "Luolakarhun klaani" (1985). Hän oli pääroolissa pienen budjetin elokuvassa "Rachel River" (1987) sekä tv-elokuvassa "Varjot menneisyydestä" (1992). Eräs hänen tunnetuimmista elokuvarooleistaan on toinen pääosa poliisikomediassa "Lastentarhan kyttä" (1990), jossa hän on Arnold Schwarzeneggerin vastanäyttelijänä. Reed näytteli sivurooleja myös elokuvissa "Puhtaana käteen" (1980), "Silminnäkijä" (1981), "Valiojoukko" (1983), "Kasan alimmainen" (1986), "Sodan kahleet" (1989), "Cadillac Man" (1990), "Hervottomat hautajaiset" (1992), "Junior" (1994), "Bean – äärimmäinen katastrofielokuva" (1997) ja "Todistettavasti elossa" (2000).
Reed näytteli keskeisiä hahmoja yhteiskunnallisissa televisiosarjoissa "The Andros Targets" (1977) ja "Tanner '88" (1988) sekä päärooleja lyhytikäisissä tilannekomediasarjoissa "Grand" (1990) ja "The Home Court" (1995). 2000-luvulla Reed on näytellyt useissa suosituissa televisiosarjoissa, vakiohahmo Gail Greeniä jännityssarjassa "Jericho" sekä toistuvia vierailevia hahmoja sarjoissa "Puisto-osasto", "" ja "Taran monta elämää". Lisäksi hän ääninäytteli animaatiosarja "Simpsoneissa" Ruth Powers -hahmoa kolmessa eri jaksossa vuosina 1992, 1993 ja 2003.
Myyr York Times

Myyr York Times on ilmaislehti ja Myyrmäen kaupunginosalehti ja paikallismedia. Lehden ensimmäinen numero ilmestyi kesäkuussa 2018. Lehteä jaeltiin kotitalouksiin ainakin Myyrmäessä, Kivistössä, Honkasuolla, Malminkartanossa sekä Kuninkaantammessa vuoden 2025 kevääseen asti. Kevään 2025 ensimmäisessä numerossa Myyr York Times ilmoitti luopuvansa luukkujakelusta, jonka jälkeen lehteä on jaettu pelkästään jakelupisteisiin. 
Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli Ari Martinaho.
Vuodesta 2025 päätoimittajana on toiminut Suve Pääsukene.
Nimi.
Lehden nimi varmistui kolmannessa numerossa, jota ennen lukijoita pyydettiin ilmaisemaan mielipiteensä, sekä ehdottamaan vaihtoehtoisia nimiä.
Kustantaja.
Lehteä kustantaa Myyr York Media Oy jonka enemmistöomistajat ovat Myyrmäki-liike ja Myyrmäki-seura.
Lorenzo Jesús Morón

Lorenzo Jesús Morón García, yleensä vain Loren (s. 30. joulukuuta 1993 Marbella, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Kreikan Superliigaissa pelaavaa Aris FC:tä ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura.
29. tammikuuta 2014 Loren teki sopimuksen sevillaisseura Real Betisin kanssa, jossa hän liittyi seuran reservijoukkueeseen maan kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Segunda División B:hen.
Kaudella 2015–2016 Loren teki yhteensä 13 maalia, joka päättyi kuitenkin joukkueen osalta pettymykseen sen pudottua sarjaporrasta alemmas. 20. kesäkuuta 2016 hän solmi seuran kanssa jatkosopimuksen vuoteen 2018 asti. 14. toukokuuta 2017 Loren onnistui maalinteossa kolmesti vierasottelussa CA Espeleñoa vastaan.
30. tammikuuta 2018 hän teki jälleen uuden sopimuksen seuran kanssa, joka ulottuu vuoteen 2021 asti, ja samalla hänet nostettiin seuran edustusjoukkueen vahvuuteen. Loren pelasi ensimmäisen ottelunsa edustusjoukkueessa 3. helmikuuta 2018 Villarrealia vastaan, jossa hän onnistui kaksi kertaa maalinteossa. Seuraavissa viidessä ottelussa, Loren onnistui tekemään maalin neljästi.
Schaumanin linna

Schaumanin linna on Bruno Krookin rakennuttama ja arkkitehti Gunnar Wahlroosin suunnittelema vuonna 1924 valmistunut kivitalo Jyväskylässä. Se kuuluu pihapiirinsä kanssa Keski-Suomen maakunnallisesti arvokkaisiin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Schaumanin linnan puiston ja siihen alun perin kuuluneen puutarhan suunnitteli puutarha-arkkitehti Bengt Schalin.
Arkkitehtuuri.
Rakennuksessa on vaikutteita useista kertaustyyleistä, kuten uusrenessanssista ja -barokista, sekä 1920-luvun klassismista. Linna edusti aikansa rakennusteknistä huippua, siinä oli jo 1920-luvulla koneistettu ilmanvaihto, pumpuilla varmistettu salaojajärjestelmä, sadeveden sinne ohjaavat syöksytorvet ja koneellinen kylmiö. Rakennukseen suunniteltiin myös viinikellari, lukuisia salakäytäviä sekä täysmittainen tenniskenttä ylimpään kerrokseen.
Historia.
Jyväskylän Lutakossa sijainneen Schaumanin vaneritehtaan johtajana toiminut Krook rakennutti linnan itselleen ja perheelleen asuinsijaksi. Krook rakennutti linnan vaneritehtaan nimissä edustuskodikseen kysymättä lupaa tehtaan osakkeenomistajilta. Krook perheineen asui linnassa vuoteen 1929 saakka. Linnassa asuivat myöhemmin lyhyitä aikoja useat tehtaan johtajista, mm. Edvard Hanell ja Uuno Savola. Savola rakennutti myöhemmin itselleen linnan viereen oman talon, Villa Savolan, jota on kutsuttu sittemmin Uunolaksi tai Pikkulinnaksi.
Schaumanin linna siirtyi 2009 jyväskyläläisen arkkitehdin Jukka Tikkasen omistukseen. 2016 Tikkaselle myönnettiin Jyväskylä-seuran palkinto, jonka myöntämisessä painoi erityisesti hänen tekemänsä työ linnan entisoinnissä. Vuodesta 2015 rakennuksessa on toiminut myös ympäristöteknologiayritys Tana Oy:n pääkonttori.
Koishikawan kasvitieteellinen puutarha

Koishikawan kasvitieteellinen puutarha () on Tokion yliopiston kasvitieteellinen puutarha. Se on 16 hehtaarin laajuinen ja se sijaitsee Bunkyōn erillisalueeseen kuuluvalla Koishikawan seudulla Hakusanin kaupunginosassa. Puutarha on avoinna päivittäin maanantaita lukuun ottamatta, ja sinne on pääsymaksu.
Puutarha perustettiin vuonna 1684, jolloin Tokugawa-sotilashallinnon shōgun Tokugawa Tsunayoshi perusti sinne Koishikawan lääkekasvitarhan. Vuonna 1877 lääketarha siirtyi Tokion yliopiston omistukseen, ja siitä muodostui japanilaisen kasvitieteen nykyaikaisen tutkimuksen pääpaikka.
Puutarhan kokoelmissa on noin 4 000 kasvilajia, joista 1 400 puuvartista, 1 500 ruohovartista sekä 1 100 trooppista ja subtrooppista lajia. Merkittäviä ulkokokoelmia ovat kameliat, kirsikat, vaahterat, bonsai-puut ja alppikasvit. Kasvikokoelmien huomattavia osia edustavat Japanista, Koreasta, Taiwanista ja Kiinasta kerätyt luonnonvaraiset lajit.
Puutarhoissa on myös 1,4 miljoonan näytteen herbarium sekä 20 000 kirjan ja lehden kirjasto.
Koishikawan ohella Tokion yliopistolla myös Nikkōssa sivupuutarha, jossa kasvatetaan Tokiota viileämpien seutujen ja vuoristojen kasveja.
Cygnus A

Cygnus A (3C 405) on radiogalaksi, joka sijaitsee 760 miljoonan valovuoden etäisyydellä Maasta. Se havaittiin optisilla välineillä vuonna 1951 ja on yksi kirkkaimmista ja ensimmäisenä löydetyistä tähtitieteellisistä radiolähteistä.
Cygnus A:ta on tutkittu Very Large Arraylla (VLA).
Hartiapunos

Hartiapunoksen (Plexus brachialis) muodostavat neljän alimman kaulahermon (C5, C6, C7, C8) ja ylimmän rintahermon (T1) etuhaarat. Se hermottaa yläraajoja ja sijaitsee yläraajaan menevien suurten verisuonten (solisvaltimon ja solislaskimon) ympärillä. Se menee kaulan sivulta käteen solisluun ja ylimmän kylkiluun välistä. Hartiapunoksen haaroihin kuuluvat kainalohermo, lihas-ihohermo, värttinähermo, kyynärhermo ja keskihermo.
Jindain kasvitieteellinen puutarha

Jindain kasvitieteellinen puutarha () on kasvitieteellinen puutarha Japanissa, Tokion metropolin Chōfun kaupungissa. Se sijaitsee Jindai-jin buddhalaisen temppelin vieressä. Puutarhan pinta-ala on noin 488 000 m², ja se on jaettu kasvilajeittain 30 lohkoon. Sinne on istutettu 100 000 puuta tai pensasta, jotka kuuluvat 4 800 eri lajiin.
Puutarhassa voi jokaisena vuodenaikana nähdä paljon kukkivia eri lajeja kuten luumuja, kirsikoita, atsaleoja, kanukoita, pioneja, ruusuja ja sinisateita eli wisterioita. Siellä on myös vesikasvien kosteikkoalue, jossa viljellään muun muassa iiriksiä. 
Puutarhan alue toimi aiemmin taimitarhana, jossa kasvatettiin puita Tokion kaduille. Toisen maailmansodan jälkeen se avattiin yleisölle Jindain viheralueena (). Kasvitieteellinen puutarha siitä tehtiin vuonna 1961. Puutarhaan rakennettiin suuri trooppisten kasvien kasvihuone vuonna 1984 ja Tokion alueen lajiston suojelua varten kasvilajien monimuotoisuuden keskus vuonna 2012.
Katie Swan

Katie Swan (s. 24. maaliskuuta 1999 Bristol) on brittiläinen tennispelaaja. Hän on ollut parhaimmillaan WTA-listan sijalla 206 kesäkuussa 2018.
Swan sai Wimbledonissa 2016 villin kortin pääsarjaan. Hän sai villin kortin myös vuoden 2018 Wimbledonin pääsarjaan.
Wimbledonin tennisturnaus 2018 – naisten nelinpeli

Jekaterina Makarova ja Jelena Vesnina olivat puolustava mestaripari, mutta Vesnina ei osallistunut tänä vuonna. Makarova pelasi Vera Zvonarjovan kanssa, ja he hävisivät toisella kierroksella parille Elise Mertens ja Demi Schuurs.
Barbora Krejčíková ja Kateřina Siniaková voittivat mestaruuden.
Sijoitetut pelaajat.
&lt;section begin=sijoitetut /&gt;
&lt;section end=sijoitetut /&gt;
Wimbledonin tennisturnaus 2018 – sekanelinpeli

Jamie Murray ja Martina Hingis olivat puolustava mestaripari, mutta Hingis lopetti viime kauteen ja Murray pelasi tänä vuonna Viktoryja Azarenkan parina. Alexander Peya ja Nicole Melichar voittivat mestaruuden päihittämällä loppuottelussa Murrayn ja Azarankan.
Sijoitetut pelaajat.
&lt;section begin=sijoitetut /&gt;
&lt;section end=sijoitetut /&gt;
Göran Widmark

Göran Widmark (28. tammikuuta 1910 Jukkasjärvi, Ruotsi – 13. tammikuuta 1982 Hedemora, Ruotsi) oli ruotsalainen pappi ja virsirunoilija.
Widmark vihittiin papiksi 1940 Luulajan hiippakuntaan ja hän toimi Tornionlaaksossa hiippakuntapappina. Hän oli myös ulkolähetystyön ystävä ja 1946 Ruotsin kirkon lähetys (Svenska kyrkans mission) kutsui hänet palvelukseensa kotimaantyön sihteerinä. Uppsalassa hänestä tuli myös kaupunginvaltuuston jäsen, ja hän edusti sosiaalidemokraattista puoluetta. Toimittuaan noin 20 vuotta Ruotsin kirkon lähetyksen palveluksessa hän toimi vielä komministerina Tukholman Maria Magdalena -seurakunnassa.
Hän julkaisi 1962 pienen runokokoelman "I vånda och fröjd," jossa oli vain 24 sivua. Kun sen kolmas painos ilmestyi kymmenen vuotta myöhemmin, oli siinä lähes kaksinkertainen määrä sivuja ja runoja.
Hänen sanoittamansa virren "I tro under himmelens skyar" on suomentanut Niilo Rauhala ja virsi alkaa sanoin: "Myös isämme uskoivat ennen" (virsi 187). Se on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ruotsinkielisessä virsikirjassa virsi 427.
Virsi on Ruotsin kirkon suomenkielisessä virsikirjassa numero 228 ja sen suomenkielinen teksti alkaa sanoin: "Kuin myös isät uskoivat kerran". Se on myös Niilo Rauhalan käännös vuodelta 1998. Virren sävelmä poikkeaa hieman Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan sävelmästä, minkä takia virteen on tehty uusi käännös.
Mini Hatch

Mini Hatch (Yhdysvalloissa Mini Hardtop) on BMW:n omistaman Minin vuodesta 2000 lähtien valmistama pieni henkilöautomalli, joka on seuraaja vuosina 1959–2000 valmistetulle alkuperäiselle Minille. Mallia valmistetaan hatchback- ja cabriolet-korimalleina.
Mini Hatch R50/52/53 (2000–2008).
Ensimmäinen uusi Mini esiteltiin vuoden 2000 lopulla. Malleja olivat Mini One sekä urheilullisemmat Mini Cooper ja Cooper S. Vuonna 2004 esiteltiin lisäksi avomalli.
Vuoden 2002 Euro NCAP -kolaritestistä Mini One sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Minin 1,4- ja 1,6-litraiset bensiinimoottorit kuuluivat Chryslerin ja BMW:n omistaman Rover Groupin yhteistyössä kehittämään Tritec-sarjaan. Dieselmoottori oli 1,4-litrainen ja peräisin Toyotalta.
 Hatchback väistyi uuden sukupolven tieltä vuonna 2006, mutta cabrioletin valmistusta jatkettiin vuoteen 2008 saakka. 
Mini Hatch R56/57 (2006–2015).
Toisen sukupolven Mini Hatch esiteltiin vuoden 2006 lopulla, eikä sen muotoilussa tapahtunut merkittäviä muutoksia. Pituudeltaan auto kasvoi kuusi senttimetriä edeltäjäänsä verrattuna. Toisen sukupolven malliin perustuvat myös farmarimalli Mini Clubman, crossover-mallit Countryman ja Paceman sekä kaksioviset Coupé ja Roadster.
Vuoden 2007 Euro NCAP -kolaritestistä Mini Cooper sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Avomalli esiteltiin Detroitin autonäyttelyssä tammikuussa 2009. Se pysyi mallistossa vuoteen 2015 saakka, vaikka hatchbackin tuotanto päättyikin vuonna 2013. 
Mini Hatch F55/56/57 (2013–).
Kolmannen sukupolven Mini Hatch esiteltiin Los Angelesin autonäyttelyssä vuoden 2013 lopulla. Se kasvoi pituutta 98 millimetriä kokonaispituudeltaan ja 28 millimetriä akseliväliltään. Uusi Mini oli ensimmäinen malli, joka perustui BMW:n modulaariselle UKL-pohjalevylle. Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2014 esiteltiin ensimmäistä kertaa mallin historiassa viisiovinen korimalli.
Vuoden 2014 Euro NCAP -kolaritestistä Mini Cooper sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Vuonna 2018 malli koki pieniä muutoksia sekä sisä- että ulkopuolella. Uusia varusteita ovat esimerkiksi LED-matriisivalot ja 6,5 tuuman kosketusnäyttö. Takavaloihin tuli uusi Union Jack -ilme. Lisäksi värivalikoimaa päivitettiin.
Élie Okobo

Élie-Franck Okobo (s. 23. lokakuuta 1997 Bordeaux) on ranskalainen koripalloilija.
Pelaajaura.
Pelintekijänä pelaava Okobo edusti vuodet 2015–2018 kotimaansa Pau-Orthezia jossa osallistui myös FIBA Europe Cupiin. Phoenix Suns varasi Okobon NBA:han 31. vuorolla . Kolme päivää varaustilaisuuden jälkeen Okobo teki Sunsin kanssa nelivuotisen ja kuuden miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen, jonka kolmas ja neljäs vuosi olivat Sunsin päätettävissä.
Okobo edusti Ranskan nuorisomaajoukkueita muun muassa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2016. Hän on pelannut myös Ranskan miesten maajoukkueessa.
Westland Aircraft

Westland Aircraft oli brittiläinen lentokonevalmistaja Yeovilissa, Somersetissa vuodesta 1914 vuoteen 1961. Yritys perustettiin irrottamalla Petters-yhtiöstä vuonna 1914. Yritys yhdistyi muiden brittiläisten helikopterivalmistajien kanssa Westland Helicopters -yhtiöksi vuonna 1961.
Yritys valmisti alihankkijana ensimmäisen maailmansodan aikana Short Type 184 ja Short Type 166 -vesilentokoneita sekä Sopwith 1½ Strutter -lentokonetta.
Fairey Aviation Companyn toiminta liittyi yhtiöön 1960-luvulla.
Renault Fluence

Renault Fluence on Renault’n vuosina 2009–2020 valmistama keskiluokan automalli, joka on kolmannen sukupolven Renault Méganen neliovinen sedan-versio. Etelä-Koreassa mallia myytiin Renault Samsung SM3 -nimisenä. Euroopan markkinoilla Fluencen korvasi vuonna 2016 sedan-korinen neljännen sukupolven Renault Mégane.
Vuoden 2011 Euro NCAP -kolaritestistä Fluence sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Vuonna 2011 tuli markkinoille mallin sähköautoversio, Fluence Z.E., jonka moottorissa on tehoa 94 hevosvoimaa. Se oli esitelty konseptina jo syyskuussa 2009 Frankfurtin autonäyttelyssä.
Fluence sai vuonna 2012 uuden etupuskurin ja etusäleikön.
Jan Hooks

Janet ”Jan” Hooks (23. huhtikuuta 1957 Decatur, Georgia – 9. lokakuuta 2014 Woodstock, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko, joka tunnettiin televisiorooleistaan.
Hooks tuli 1980-luvun alkupuolella tunnetuksi sketsisarjasta "Not Necessarily the News" ja esiintyi samoihin aikoihin muissakin satiirisarjoissa. Parhaiten hänet tunnettiin "Saturday Night Live" -sarjasta, jonka vakioesiintyjiin hän kuului vuosina 1986–1991 ja jossa hän imitoi monia kuuluisuuksia. Hän oli sivurooleissa tilannekomediasarjoissa "Designing Women" (kahdella viimeisellä tuotantokaudella 1991–1993) ja "Kolmas kivi auringosta" (1996–2000). Hooks oli myös animaatiosarja "Simpsoneissa" intialaisen hahmon Manjula Nahasapeemapetilonin alkuperäinen ääninäyttelijä vuoteen 2002 saakka, minkä jälkeen roolissa jatkoi Tress MacNeille.
Hooks oli pienissä sivurooleissa elokuvissa "Pee-wee’s Big Adventure" (1985), "Villikissat" (1986), "Batman – paluu" (1992), "Coneheads" (1993), "Suljettujen ovien takana" (1993) ja "Ystäväni Simon Birch" (1998). 2000-luvun alussa hän esiintyi komediasarjassa "Primetime Glick" ja sen pohjalta tehdyssä elokuvassa "Jiminy Glick in Lalawood" (2004). Hooksin viimeiset tv-roolit olivat esiintyminen "30 Rock" -komediasarjan kahdessa jaksossa vuonna 2010 sekä äänirooli animaatiosarja "The Cleveland Show’n" yhdessä jaksossa vuonna 2013. Hän kuoli kurkkusyöpään 57-vuotiaana vuonna 2014.
Tom Boerwinkle

Thomas F. ”Tom” Boerwinkle (23. elokuuta 1945 Cleveland, Ohio – 26. maaliskuuta 2013) oli yhdysvaltalainen koripalloilija. Boerwinkle edusti koko NBA-uransa ajan Chicago Bullsia.
Elämä ja ura.
Boerwinkle pelasi yliopistokoripalloa vuosina 1965–1968 Tennesseen yliopiston joukkueessa. Chicago Bulls varasi hänet NBA:han neljännellä vuorolla . Boerwinkle edusti Bullsia koko vuodet 1968–1978 kestäneen NBA-uransa ajan ja nousi seurahistorian tilastojen kärkinimien joukkoon. 8. tammikuuta 1970 Boerwinkle otti ottelussa Phoenix Sunsia vastaan 37 levypalloa, mihin määrään NBA:ssa ei ole tämän jälkeen ylletty Moses Malonen vuoden 1979 37 levypallon ottelua lukuun ottamatta. Boerwinklen ottelu pelattiin kylmässä lämpötilassa, sillä areenan lämmitysjärjestelmä oli rikkoutunut. Boerwinkle kuoli kotonaan Chicagon lähistöllä leukemiaan 67-vuotiaana 26. maaliskuuta 2013.
BMW 8-sarja (G15)

BMW G15 on BMW 8-sarjan toisen sukupolven malli, jota on valmistettu vuodesta 2018 lähtien. Se korvasi BMW 6-sarjan coupén ja palautti 8-sarjan mallistoon 19 vuoden tauon jälkeen. Auton neliovinen sisarmalli on 8-sarjan Gran Coupé (G16). 
Tuotantomallin ensiesittely oli Le Mansissa kesäkuussa 2018. Tätä ennen malli oli esitelty konseptiautona Villa d’Estessä lähellä Roomaa toukokuussa 2017. Kangaskattoinen cabriolet esiteltiin Los Angelesin autonäyttelyssä marraskuussa 2018.
Moottoreina ovat M850i-mallissa 4,4-litrainen V8-bensiinimoottori (530 hv) sekä 840d-mallissa kuusisylinterinen 3,0-litrainen (320 hv) dieselmoottori. Molempien yhteydessä on neliveto ja kahdeksanportainen "Steptronic"-automaattivaihteisto.
Vuonna 2019 malliston huipulle esiteltiin M8, jossa 4,4-litraisen V8-moottorin teho on nostettu 600 hevosvoimaan. M8 Competition -versiossa teholukema on 625 hevosvoimaa.
BMW 8-sarja (E31)

BMW E31 on BMW 8-sarjan ensimmäisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1989–1999. Se korvasi 6-sarjan E24-mallin. Auto esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 1989. Seuraavan kerran 8-sarja palasi mallistoon vuonna 2018 BMW G15 -mallin muodossa.
Gaston Germain

Gaston Germain (1. maaliskuuta 1933 Québec City – 26. heinäkuuta 2015 Montreal) oli kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan basso. Hän opiskeli vuosina 1957–1961 Québecin musiikkikonservatoriossa Ria Lenssensin ja Raoul Jobinin johdolla. Hän sai vuonna 1961 Québecin hallituksen stipendin, jonka turvin hän pääsi opiskelemaan Torinoon Rachele Maragliano-Morin johdolla. Saksalaiseen ohjelmistoon hän perehtyi Salzburgin Mozarteumissa vuonna 1962 Erik Werban ja ranskalaiseen ohjelmistoon vuonna 1963 Pariisissa Pierre Bernac'n johdolla.
Ammattimaisen Kanadan-debyyttinsä Germain teki kesäkuussa 1964 esiintymällä Guillaume Couturen oratorion "Jean le Précurseur" esityksessä. Esiintymisuransa ohella hän on muun muassa toiminut opetustehtävissä Hullin konservatoriossa. Hän voitti vuonna 1973 Prix de musique Calixa-Lavalléen. Hän meni naimisiin musiikkipedagogi Andrée Gauthierin kanssa.
Émile Larochelle

Émile Larochelle (13. elokuuta 1891 Québec City – 9. lokakuuta 1958 Québec City) oli kanadalainen tenori, pianisti, urkuri, kuoronjohtaja ja musiikkipedagogi. Hän lauloi 10-vuotiaana erinäisissä kirkoissa ja opiskeli pianonsoittoa Olivier Hudsonin johdolla. Hän opiskeli sittemmin Québecin seminaarissa ja Lavalin yliopistossa, jossa toimi pianistina, urkurin ja laulajana. Hän oli kuoromestarina Québec Cityssä ennen lähtöään lauluopintojen pariin Pariisiin (1923). Hän sai opetusta myös Schola Cantorumissa ja Institut Grégorienissa, oli tenorisolistina Pariisin kirkoissa ja lauloi Concerts Lamoureux -kuorossa. 
Palattuaan Québec Cityyn Larochelle opetti laulua ja esiintyi konsertissa sekä radiossa. Hän oli yli neljän vuoden ajan solistina Château Frontenacin sunnuntaikonserteissa ja toimi sekä Quatuor laurentienin että Trio harmoniquen ensimmäisenä tenorina. Hänen oppilaitaan Lavalin yliopistossa olivat muiden muassa Pierre Boutet, Violette Delisle, Raoul Jobin, Léopold Simoneau ja Richard Verreau.
Argentiinan tasavallan keskuspankki

Banco Central de la República Argentina (BCRA) on Argentiinan keskuspankki. Se on perustettu vuonna 1935.
Pankki vastaa muun muassa Argentiinan peson (ARS) liikkeellelaskusta ja osaltaan sen vakaudesta. BCRA ylläpitää kotimaansa kansallista kullan ja kansainvälisen valuutan varantoa.
Uusnorjan lastenkirjallisuuspalkinto

Uusnorjan lastenkirjallisuuspalkinto ( tai "Norges Mållags barnelitteraturpris") on kirjallisuuspalkinto, jonka Norges Mållag myöntää joka vuosi ansiokkaalle uusnorjankieliselle lastenkirjalle. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1968. Vuonna 2017 palkinnon suuruus oli 15 000 kruunua.
Broke with Expensive Taste

Broke with Expensive Taste on Azealia Banksin esikoisalbumi, joka julkaistiin 7. marraskuuta 2014. Banks oli alkanut työstää albumia 2011 ilman levy-yhtiötä. Albumista ilmoitettiin Banksin Twitter-tilillä kesällä 2013. Vuonna 2014 hän allekirjoitti sopimuksen Interscopen ja Polydorin kanssa. Sen jälkeen albumi julkaistiin Apple Music -palvelussa ja ladattavaksi mp3-muodossa ilman minkäänlaisia aikarajoja. Business and Pleasure on jatkoa albumille.
Rafael Herlin

Uno Rafael Herlin (27. lokakuuta 1865 Helsinki – 29. kesäkuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja filosofian tohtori. 
Herlinin vanhemmat olivat kauppias Gustaf Albert Herlin ja Johanna Wecksell. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1884 ja suoritti metsänhoitajatutkinnon Evon metsäopistossa 1888. Herlin valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1887, maisteriksi 1890 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi vuonna 1900.
Herlin toimi kirkollisvirkatalojen metsänhoitajana 1895–1901 ja Aureen alueen aluemetsänhoitajana 1901–1905 eroten sitten virasta sairauden vuoksi. Hän julkaisi tutkimuksia kasvitieteen ja metsänhoidon aloilta.
Serge Garant

Albert Antonio Serge Garant (22. syyskuuta 1929 Québec City – 1. marraskuuta 1986 Sherbrooke) oli kanadalainen säveltäjä, kapellimestari, pianisti, musiikkipedagogi ja kriitikko. 
Garant teki kanadalaisessa musiikissa tunnetuiksi nauhoitetun materiaalin käytön (mm. "Nucléogame", 1955) ja aleatorisuuden (mm. "Trois pièces pour quatuor à cordes", 1958). Erityistä mainetta hän niitti lauluteoksellaan "Anerca" (1961). Hän toimi Montrealin yliopiston professorina vuosina 1967–1986, ja hän johti Québecin nykymusiikkiseuraa vuodesta 1966 kuolemaansa saakka. Hän sai monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Kanadan musiikkineuvoston mitalin, Prix de musique Calixa-Lavalléen ja Jules Léger -kamarimusiikkipalkinnon. Hän oli Kanadan ritarikunnan upseeri vuodesta 1979. 
Garantin opettajia olivat Sylvio Lacharité, Paul-Marcel Robidoux, Yvonne Hubert ja Claude Champagne.
Vartiovene Turja

Vartiolaiva Turja (VL Turja, nykyinen Petsamo) oli Lapin rajavartioston vartiolaiva, joka rakennettiin vuonna 1928 Helsingissä Hietalahden telakalla. Laiva oli vartiotehtävissä Petsamon vesillä vuoteen 1939. Talvisodan alkaessa se poltettiin ja upotettiin 3. joulukuuta 1939 Liinahamarin satamassa, etteivät venäläiset saisi sitä käyttöönsä. Välirauhan aikana hylky nostettiin ja korjattiin Trifonassa. Rajavartiolaitos luovutti aluksen 1941 merivartiostolle. Se oli jatkosodassa vartioaluksena, mutta ajettiin 1944 Norjan ympäri Turkuun.
"Turja" luovutettiin 19. joulukuuta 1944 rajavartiolaitoksesta annetun lain nojalla rajavartiolaitokselle, kun merivartiosto liitettiin rajavartiolaitokseen. Alus oli sitten rajavartiostolla ja tullilla. Alukselle asennettiin 1953 uusi 200 hevosvoiman moottori ja 1954 tutka. Se muutettiin kuljetusalukseksi vuonna 1972, minkä jälkeen se jatkoi uusissa tehtävissään Turun saaristossa.
Se myytiin 1977 Vaasassa asuneelle yksityiselle harrastajalle siviilikäyttöön. Vuonna 1985 laivan osti Söråkerissa Ruotsissa asunut H. E. Sjögren, joka muutti 1986 laivan nimeksi "Petsamo". Vuonna 1993 laiva myytiin ruotsalaiselle Klart Skepp Stocksund Ab:lle, joka muutti sen matkustaja-alukseksi.
Aluksen pituus on 22,73 metriä, leveys 4,60 metriä ja syväys 2,70 metriä. Voimanlähteenä on nykyisin 300 hevosvoiman Volvo Penta-dieselmoottori, alkuaan aluksessa oli kuulamoottori.
Harriet Dart

Harriet Dart (s. 28. heinäkuuta 1996 Lontoo) on brittiläinen tennispelaaja. Hän on ollut parhaimmillaan kaksinpelissä WTA-listan sijalla 121 tammikuussa 2019 ja nelinpelissä sijalla 104 samalla viikolla.
Dart osallistui Wimbledonin karsintoihin vuonna 2016 ja 2017. Vuonna 2016 hän eteni viimeiselle karsintakierrokselle, jossa hävisi ratkaisuerän luvuin 11–13. Ensimmäisen WTA-tason otteluvoittonsa hän saavutti Eastbournessa 2018 voitettuaan Kristýna Plíškován. Dart sai villin kortin vuoden 2018 Wimbledonin pääsarjaan.
Plyysi

Plyysi () on nukkapintainen kangas tai neulos, jonka pinnalla on joko leikkaamattomia tai auki leikattuja lankalenkkejä. Plyysiä käytetään esimerkiksi huonekalujen verhoilussa ja pehmolelujen karvana.
Plyysiä on aiemmin nimitetty myös nukkaveraksi.
Sylvio Lacharité

Sylvio Lacharité (3. lokakuuta 1914 Sherbrooke – 13. toukokuuta 1983 Sherbrooke) oli kanadalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän oli yksi Sherbrooken sinfoniaorkesterin perustajajäsenistä vuonna 1939 ja toimi sen säännöllisenä kapellimestarina vuoteen 1969 saakka. Hänen opettajiensa joukossa oli Germaine Malépart; 1950-luvulla hän sai vielä täydentävää opetusta Olivier Messiaenilta, Andrée Vaurabourg-Honeggerilta ja Igor Markevitchiltä.
Lacharité myös vieraili muun muassa n johdossa. Hän johti kanadalaisten muusikkojen seuraa Pariisissa ja toimi vuosina 1974–1977 Chicoutimin konservatorion johtajana. Hän johti sellaisten teosten kuin Ludwig van Beethovenin yhdeksännen sinfonian ja Arthur Honeggerin "Le roi Davidin" esityksiä. Hän kantaesitti oman piano-oppilaansa Serge Garantin teoksen "Ennéade". Lacharitén omaan sävellystuotantoon kuuluu monia orkesteriteoksia, kuten alkusoitto "Vision d'Ézéchiel", sinfoninen runoelma "Le Vaisseau d'or" ja sarja "Portraits en miniature". Vuonna 1982 Lacharitésta tehtiin Kanadan ritarikunnan jäsen.
Porfobilinogeenideaminaasi

Porfobilinogeenideaminaasi eil hydroksimetyylibilaanisyntaasi on transferaaseihin kuuluva entsyymi. Se katalysoi hydroksimetyylibilaanin muodostumista porfobilinogeenista. Entsyymiä tavataan eläimissä, kasveissa, sienissä ja useissa bakteereissa. Porfobilinogeenideaminaasi on näissä eliöissä keskeinen osa hemiryhmän sisältävien molekyylien ja eräiden muiden porfyriinien biosynteesiä. Porfobilinogeenideaminaasin EC-numero on EC 2.5.1.61.
Rakenne ja toiminta.
Rakenteeltaan porfobilinogeenideaminaasi koostuu yhdestä yksiköstä eli on monomeeri. Ihmisen entsyymin molekyylimassa on 37–40 kDa. Entsyymi vaatii koentsyymikseen kahdesta porfobilinogeenimolekyylistä muodostuneen dipyrrometaanijohdannaisen. Kofaktori on sitoutunut erääseen porfobilinogeenideaminaasin kysteiiniaminohapoista. Porfobiingeenin aktiivisen keskuksen asparagiinihappo luovuttaa protonin porfobilinogeenin emäksiselle aminoryhmälle. Protonoitunut ammoniumryhmä eliminoituu ja muodostuu kationivälivaihe. Tämä kationi reagoi dipyrrometaanijohdannaisen kanssa muodostaen trimeerin. Tämä vaihe tapahtuu kolme kertaa peräkkäin. Kun näin on muodostunut pyrroliheksameeri tapahtuu entsyymin konformaatiossa muutos ja heksameeri hydrolysoituu hydroksimetyylibilaaniksi ja koentsyymiksi.
Porfobilinogeenideaminaasi inhiboituu eräiden myöhempien porfyriinisynteesin välivaiheiden kuten koproporfyrinogeeni III:n ja protoporfyrinogeeni IX:n vaikutuksesta. Nämä molekyylit sitoutuvat entsyymiin ja ovat sen allosteerisiä inhibiittoreita. Tämän lisäksi raskasmetallit kuten lyijy ovat entsyymin inhibiittoreita.
Porfobilinogeenideaminaasi ja porfyria.
Porfobilinogeenideaminaasin puutteellinen toiminta johtaa akuuttiin jaksottaiseen porfyriaan, joka on eräs porfyrioiden tyypeistä. Sairaus periyttyy autosomien välityksellä. Tässä tilassa elimistöön kertyy porfobilinogeenia ja aminolevuliinihappoa ja niitä erittyy virtsaan. Oireina ovat huonovointisuus ja neurologiset oireet ja laukaisevana tekijänä on usein alkoholin tai eräiden lääkkeiden kuten barbituraattien käyttö.
Kasvivärit

Kasvivärit ovat värikasvien sisältämiä väriaineita. Niitä käytetään tekstiilikuitujen, elintarvikkeiden, hiusten ja ihon värjäämiseen.
Kasvivärejä ovat muun muassa:
Suomalaisia kasvivärien lähteitä.
Keltaiset ja ruskeat.
Suomalaisessa värjäysperinteessä on käytetty monia kasveja. Keltaista väriä saadaan suopursusta, keltamatarasta, koiranputkesta, kultapiiskusta, poimulehdestä ja keltasauramosta. Harmaankeltaista väriä saadaan katajanhavuista, kuivuneesta koivun ja lepänkuoresta sekä kuivatusta nokkosesta. Ruskeankeltaisia sävyjä saadaan sipulinkuorista, kanervasta, peitejäkälästä, variksenmarjan varvuista ja korpipaatsaman kuoresta.
Punaiset.
Voimakasta punaista saadaan kelta- ja valkomataran juurista, sinipunaista mustaviinimarjojen ja alunan yhdistelmästä, harmaanpunaista kuusenkävyistä, punakeltaista erilaisista levistä sekä omenapuun ja tuomen kuoresta.
Vihreät.
Kirkkaan vihreää väriä saadaan katajanmarjoista yhdessä salmiakin, espanjanvihreän (keinotekoinen kuparin ja happohöyryjen avulla saatava pigmentti) ja kuparisulfaatin kanssa. Vihreänkeltaisia sävyjä tuottavat tuomen lehdet ja marjat, rantakukka yhdessä bromihappoisen kalin kanssa, katkerotatar, pietaryrtti ja ruiskaunokki. Oliivinvihreää saadaan ainakin piennarkaunokista ja saarnen kuoresta, harmaanvihreää niittysuolaheinästä. Punasipulin kuorista saadaan yllättäen havunvihreää väriä.
ASMP

ASMP () on ranskalainen lentokoneesta laukaistava ydinohjus. Ohjus on niin kutsuttu "stand-off" -tyypin ase, jolloin hyökkäävän pommituskoneen ei ole tarpeen läpäistä vihollisen ilmapuolustusta. Sen kantama on niin kutsuttu keskikantama (engl. "intermediate", "medium-range"), joka on eri variaatiosta riippuen noin 300 - 500 kilometriä. Ydinohjus kykenee 2 - 3 Machin nopeuteen. Ydinkärkenä on lämpöydinpommi, jonka voimakkuutta voidaan säädellä. Sen teho vaihtelee 100 - 300 kilotonniin.
Tätä ohjusasetyyppiä edelsivät AN-22 (70 kt, käyttöön 1967-1968, käytössä vielä 1980-luvulla) ja AN-52 -tyypin (6-8/25 kt, käytössä 1972-1992) lentokoneissa kuljettavat ydinpommit. Niiden enimmäisteho oli 70 kt. AN-22:ta on kuvailtu lämpöydinpommina, matalahkosta tehotasostaan huolimatta.
Asetyyppi otettiin käyttöön noin 10 vuotta ennen kiinteitten laukaisutukikohtien poistumisen aikaa. Se tapahtui vuonna 1986. Näitä ohjustukikohtia oli Luoteis-Ranskassa kaksi kappaletta, ja ne sijaitsivat Plateau d'Albionin ylängöllä. Ranska liittyi vuonna 1993 ydinsulkusopimukseen, joka kielsi keskikantaman strategiset ydinohjukset: mutta silti salli ASMP:n tyyppiset, kuljetettavat raskaan luokan ydinohjukset. Ohjussiilojen käyttö loppui vuonna 1996.
Yksi Mirage 2000N-tyyppinen taikka Dassault Rafale -taistelulentokone kykenee kantamaan yhden ASMP-tyypin lämpöydinohjuksen keskiripustimessaan. Myös Dassault Etendard IV ja Mirage IV kykenivät tätä aseistusta käyttämään. 860 kg:n omamassan omaavia ohjuksia on varastoitu arviolta 84 kappaletta. Näistä osa (ASMP-A) lienee jo poistettu käytöstä, jolloin käytössä olisi arviolta 60 ydinkärkeä. Valmistaja on Aérospatiale. ASMP-tyypin eräänlaisena suorana edeltäjänä, voitaneen luonnehtia Britannian Blue Steel-ohjusta. TNA ("Tête Nucléaire Aéroportée") on tuorein ja päivitetty ydinkärjen tyyppi.
ASN4G-ohjuksen ("Air-Sol Nucléaire de 4e Génération") on määrä astua palvelukseen vuonna 2021. Sen kantama ylittää 1 000 kilometriä. Ohjuksen on arveltu ylittävän supersoonisen (Mach 4 - 5) taikka hypersoonisen (Mach 7 - 8+) rajan. Se tulee kuitenkin olemaan edeltäjiään huomattavasti nopeampi ja kantavampi.
Seosrehuruokinta

Seosrehuruokinta eli aperuokinta on ruokintatapa, jossa karkearehu, väkirehu sekä kivennäis- ja vitamiinirehu annetaan tasaiseksi sekoitettuna massana. Seosrehuruokinnassa voidaan hyödyntää märkiä sivutuotteita, joiden jakaminen eläimille olisi muilla tavoin työlästä. Seos voidaan valmistaa seosrehuvaunulla, kiinteillä sekoituslaitteistoilla ja seosrehurobotilla. Seosrehuruokinta voidaan jakaa kahteen eri tyyppiin:
Samalla tilalla on mahdollista käyttää kumpaakin eri seosrehuruokintatyyppiä; esimerkiksi hieholla voi olla seosruokinta (TMR) ja lypsylehmillä täydennetty seosruokinta (PMR) lypsyrobotilla.
Karhumäen tivoli

Karhumäen tivoli oli suomalainen jatkosodan aikana Itä-Karjalassa Karhumäessä toiminut rintamativoli. Lomavuorossa olleiden sotilaiden viihdyttämiseen tarkoitettu tivoli perustettiin Karhumäessä tykistössä palvelleen Sariolan tivoli- ja sirkussukuun kuuluneen luutnantti Unto Sariolan (1915–1970) ehdotuksesta. Unto Sariolan isä oli Suomen Tivolia johtanut J. A. F. (Jaffu) Sariola. 
Suomen Tivolin Karhumäen osasto eli Karhumäen tivoli oli toiminnassa 1942–1944 jolloin sitä johtivat Jaffu ja Unto Sariola. Keväällä 1942 perustettu tivoli sijaitsi noin 30 kilometrin päässä rintamasta vanhan venäläisen huvipuiston sijaintipaikalla jossa oli jo ennestään ollut esiintymislava. Tivolialueella oli ketjukaruselli, varietee-teltta, sirkus, pelihalli ja ravintola. Tivolin laitteet ja henkilökunta olivat Suomen Tivolista ja tivolin kenttämestarina toimi parin vuoden ajana Lauri Seiterä (1915–1992) joka sodan jälkeen perusti Tivoli Seiterän. Karhumäen tivolissa oli myös taiteilija- ja näytelmäesityksiä. Tivolissa ei kannettu huviveroa toisin kuin kanta-Suomen alueella. Osa tivolin tuloista meni puolustusvoimille ja osa Sariolalle.
Tivolin toiminta päättyi kesäkuussa 1944 jolloin se evakuoitiin venäläisten suurhyökkäyksen alettua.
St Winefride’s Haltin rautatieasema

St Winefride’s Haltin rautatieasema oli rautatieasema Holywellin kaupungissa Flintshiressä, Walesissa. Se oli ainoa väliasema Holywell Junctionista Holywell Towniin kulkeneella Holywellin radalla. Se oli toiminnassa vuosina 1912–1954.
Historia.
Holywellin kaupungista satamaan kulki jo ennen aseman avaamista raitiotie. Vuonna 1867 avattiin rahtiliikenteelle Holywell Railway, joka kulki pääasiassa raitiotien reittiä. Monet Holywell Railwayn palvelemat yritykset menivät 1870-luvun loppuun mennessä konkurssiin, ja rautatien oli pakko lopettaa toimintansa. Kiskot nostettiin, mutta radan reitti jäi jäljelle.
Holywell Junctionin asemalta kaupungin keskustaan pääsi aluksi höyryrekalla. Vuonna 1905 London &amp; North Western Railway alkoi tarjota liityntäyhteyttä linja-autolla. Suosio oli niin suurta, että yhtiö alkoi harkita rautatien rakentamista vanhan Holywell Railwayn reitille. Suunnitelmissa kävi jopa sähköistetyn raitiotien rakentaminen, mutta lopulta päädyttiin tavalliseen rautatien sivuhaaraan. Holywellin rata avattiin 1. heinäkuuta 1912.
Radan varrelle avattiin yksi väliasema, St Winefride’s Halt. Tarinan mukaan Pyhä Winefride kärsi aseman paikan lähellä marttyyrikuoleman 600-luvulla, jolloin kuolinpaikalle oli puhjennut lähde, St Winefride’s Well. Lähteen vedellä väitettiin olevan parantavia vaikutuksia, ja sinne rakennetusta pyhäköstä oli tullut suosittu vierailukohde. Lähteelle menevien turistien lisäksi St Winefride’s Halt palveli läheisten tehtaiden työntekijöitä.
Asema sijaitsi laakson jyrkällä itärinteellä. Siellä oli raiteiden länsipuolella yksi puinen laituri, jonne kuljettiin polkua Greenfield Streetiltä. Polulta pääsi laiturin pohjoispäähän ja kävelysillalle, joka ylitti radan ja johti Strand Walkille. Laiturilla ei ollut odotustilaa tai katosta, ainoastaan nimikyltti ja kaasuvalo. Aseman länsipuolella oli sivuraide paikallisten yritysten tarpeisiin.
Reitti Holywell Townista Holywell Junctioniin osoittautui hyvin suosituksi. Jo heinäkuuhun 1922 mennessä radalla kulki arkisin 18 junaa kumpaankin suuntaan, ja 17 junaa lauantaisin. Sunnuntaisin radalla ei alusta lähtien ollut liikennettä. Kesällä 1947 junia kulki arkisin 15 kumpaankin suuntaan ja lauantaisin 20 suuntaansa. Erityisen paljon käyttäjiä St Winefride’s Haltilla oli kesäisin, kun turisteja tuli käymään St Winefride’s Wellillä.
1. tammikuuta 1948 St Winefride’s Halt liitettiin British Railwaysin alaisuuteen. Aluksi vilkas liikenne linjalla jatkui, mutta vuonna 1954 British Railways ilmoitti aikeestaan sullkea Holywellin rata. Linjan viimeisessä kesäaikataulussa vuonna 1954 St Winefride’s Haltin asemalla pysähtyi vain yksi juna kumpaankin suuntaan päivässä, molemmat ennen aamukahdeksaa. Viimeiset matkustajajunat kulkivat linjalla 4. syyskuuta 1954. St Winefride’s Halt suljettiin virallisesti 6. syyskuuta ja purettiin kokonaan. Liikenne läheisen sementtitehtaan käytössä olleella sivuraiteella jatkui 11. elokuuta 1957 asti.
Kia Rio

Kia Rio on Kia Motorsin vuosina 1999–2023 valmistama pieni henkilöautomalli, joka korvasi Kia Priden ja Avellan.
Kia Rio DC (1999–2005).
Ensimmäisen sukupolven Rio esiteltiin vuoden 1999 lopulla viisiovisena farmarimallina. Neliovinen sedan esiteltiin vuonna 2001.
Moottoreina olivat 1,3- (75 hv), 1,5- (98 hv) ja 1,6-litraiset (106 hv) bensiinimoottorit. Viisivaihteisen manuaalivaihteison lisäksi saatavana oli Fordin neliportainen automaattivaihteisto.
Syksyllä 2002 Rio sai uudet puskurit, valot ja etusäleikön. 1,3-litraisen moottorin teho nousi 82 hevosvoimaan. 
Kia Rio JB (2005–2011).
Toisen sukupolven Rio esiteltiin vuonna 2005. Sen viisiovinen hatchback-malli oli edeltäjäänsä 23 senttimetriä lyhyempi. Etelä-Koreassa ja Indonesiassa autoa myytiin Kia New Pride -nimisenä.
Vuoden 2005 Euro NCAP -kolaritestistä Rio sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Bensiinimoottorit olivat 1,4- (96 hv) ja 1,6-litraiset (112 hv). Lisäksi valikoimassa oli 1,5-litrainen (109 hv) dieselmoottori.
Vuonna 2009 Rio sai uudet puskurit, etusäleikön ja mustapohjaiset ajovalot. 
Kia Rio UB (2011–2017).
Kolmannen sukupolven Rio esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2011. Uutena korimallina oli kolmiovinen hatchback. Etelä-Koreassa auton nimenä oli Kia Pride, Kiinassa Kia K2.
Vuoden 2011 Euro NCAP -kolaritestistä Rio sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2014 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut Rio, jonka suurimmat uudistukset oli tehty keulan alueella. Myös sisustukseen tehtiin muutoksia ja auto sai uuden navigointijärjestelmän. 
Kia Rio YB (2017–2023).
Neljännen sukupolven Rio esiteltiin syksyllä 2016 Pariisin autonäyttelyssä. Kiinassa myydään myös malliin perustuvaa crossover-versiota nimeltään Kia KX Cross. 
Vuoden 2017 Euro NCAP -kolaritestistä Rio sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Holywell Townin rautatieasema

Holywell Townin rautatieasema oli rautatieasema Holywellin kaupungissa Flintshiressä, Walesissa. Se oli Holywell Junctionista lätevän Holywellin radan pääteasema. Se oli toiminnassa vuosina 1912–1954.
Historia.
Holywellin kaupungista satamaan kulki jo ennen aseman avaamista raitiotie. Vuonna 1867 avattiin rahtiliikenteelle Holywell Railway, joka kulki pääasiassa raitiotien reittiä. Monet Holywell Railwayn palvelemat yritykset menivät 1870-luvun loppuun mennessä konkurssiin, ja rautatien oli pakko lopettaa toimintansa. Kiskot nostettiin, mutta radan reitti jäi jäljelle.
Holywell Junctionin asemalta kaupungin keskustaan pääsi aluksi höyryrekalla. Vuonna 1905 London &amp; North Western Railway alkoi tarjota liityntäyhteyttä linja-autolla. Suosio oli niin suurta, että yhtiö alkoi harkita rautatien rakentamista vanhan Holywell Railwayn reitille. Suunnitelmissa kävi jopa sähköistetyn raitiotien rakentaminen, mutta lopulta päädyttiin tavalliseen rautatien sivuhaaraan. Holywellin rata avattiin 1. heinäkuuta 1912.
Holywell Townin asema oli sijoitettu jyrkkäreunaiseen kaivantoon kaupungin keskustan pohjoispuolelle. Siellä oli yksi laituri aseman lounaispuolella, ja kulku asemalle oli radan ylittävältä sillalta. Laiturilla oli kaksi yksinkertaista puurakennusta, joissa oli lipunmyynti ja odotushuone. Niiden lisäksi laiturilla oli nimikyltti ja kaasukäyttöinen valaistus. Holywell Townissa oli myös ratapiha tavaraliikenteelle. Hankalan maaston vuoksi se oli rakennettava aseman pohjois- ja radan itäpuolelle, korkeammalle kuin asema itse, ja junien oli kuljettava sinne matkustaja-aseman kautta. Ratapihalla oli lastausalue, nosturi, puinen makasiini ja tiilinen rahtitoimisto.
Reitti Holywell Townista Holywell Junctioniin osoittautui hyvin suosituksi. Jo heinäkuuhun 1922 mennessä radalla kulki maanantaista lauantaihin 18 junaa kumpaankin suuntaan. Sunnuntaisin radalla ei alusta lähtien ollut liikennettä. Vuosien myötä liikenne radalla kävi yhä vilkkaammaksi. Toisen maailmansodan sytyttyä liikennemäärät laskivat hiukan eivätkä enää palanneet ennalleen. Siitä huolimatta kesällä 1947 junia kulki edelleen arkisin 15 kumpaankin suuntaan ja lauantaisin 20 suuntaansa.
1. tammikuuta 1948 Holywell Town liitettiin British Railwaysin alaisuuteen. Liikenne linjalla jatkui edelleen vilkkaana, mutta vuonna 1954 British Railways ilmoitti aikeestaan sullkea Holywellin rata. Linjan viimeisessä kesäaikataulussa vuonna 1954 Holywell Towniin saapui ja sieltä lähti arkisin enää viisi junaa päivässä. Lauantaisin lähteviä vuoroja oli yhdeksän ja saapuvia kymmenen. Viimeiset matkustajajunat kulkivat linjalla 4. syyskuuta 1954. Holywell Town suljettiin virallisesti 6. syyskuuta ja purettiin kokonaan.
Painottomuus

Painottomuus on tila, jossa kappaleeseen ei vaikuta painovoiman lisäksi muita voimia, kuten tuki- tai jännitysvoimia. Kappale on siis vapaassa putoamisliikkeessä. Havaitsija tällöin kokee aistikokemuksien perusteella, että häneen ei vaikuta painovoimaa. 
Usein painottomuuteen liitetään virheellinen käsitys siitä, että painovoima olisi nolla. Tämä ei kuitenkaan ole oikea selitys ilmiölle tai se ei ole edes mahdollinen fysikaalinen tila, sillä kappaleen gravitaatiokentän kantama on Newtonin painovoimalain ja Einsteinin yleisen suhteellisuusteorian mukaan ääretön. Itse asiassa Maata kiertävällä radalla painovoiman suuruuden muutos ei ole edes merkittävä, ja tämä on myös edellytys GPS- ja muiden satelliittien toiminnalle ja rataliikkeelle.
Myös Maassa voidaan eri tavoin saada aikaan painottomuuden kaltainen tila. Tämä voidaan esimerkiksi saavuttaa lentokoneella, joka annetaan putoamaan korkealta ilmalennon aikana. 
Painottomassa tilassa ihminen ei käytä yhtä paljon voimaa liikkumiseen ja esineiden siirtelyyn kuin Maan päällä. Maan painovoimaan tottuneella ihmisellä on sopeutumisvaikeuksia ja fyysisiä muutoksia, kun hän siirtyy painottomuuteen pitkäksi aikaa.
Koe.
Painottomuuden kaltaisen tilan voi saada aikaan usealla tavalla:
Sopeutuminen.
Ihminen ei ole sopeutunut painottomuuteen, ja se aiheuttaa ihmisessä outoja tuntemuksia ja muutoksia. Lyhytaikainen painottomuus voi aiheuttaa huonon olon, kasvojen punoituksen tai turvotusta. Pitempi painottomuus aiheuttaa muun muassa lihaksiston ja luuston massan pienenemistä, pahoinvointia, unettomuutta, nesteiden kertymistä, masennusta tai pelkotiloja. Selkäranka voi pidentyä jopa viisi senttimetriä ja rintakehä laajenee. Kun avaruuden painottomuudessa oleskellut ihminen palaa Maahan, hänen on aluksi vaikea sopeutua Maan painovoimaan.
Jarl Falck

Jarl Oscar Raphael Falck (8. syyskuuta 1901 Helsinki – 15. huhtikuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, joka tunnetaan Savoa kuvaavista maisemamaalauksistaan. Hän oli lapsuudessaan viettänyt seudulla useita vuosia. 
Falck oli itseoppinut taiteilija, joka ryhtyi ammattimaiseksi taidemaalariksi vuonna 1931. Vuonna 1950 käytiin suurta huomiota herättänyt oikeudenkäynti, kun taidemaalari Viljo Salonen oli kopioinut ja jäljitellyt Falckin maalauksia signeeraten ne nimellä ”Carl Franck”. Syytettyinä olivat myös teoksia myyneet taidekauppiaat Pentti Wähäjärvi ja Eric Fock. Wähäjärvi sai tuomion yllytyksestä, mutta Fock vapautettiin syytteistä.
Falck tunnettiin kiihkomielisenä ruotsin kielen aseman puolustajana. Hän teki välittömästi valituksen havaitessaan kaksikielisyyttä rikotun jossakin. Falckin kerrottaan tehneen ilmoituksia Helsingin kaupunginhallituksen lisäksi jopa lle ja paaville. Vuonna 1971 Falck, Yleisradion ruotsinkielisen osaston ohjelmapäällikkö Sten-Olof Westman ja pastori Paul von Martens tekivät oikeusasiamiehelle kantelun, kun Väestörekisterikeskuksen tietokone oli antanut kaikille henkilötunnuksettomille henkilölle suomea äidinkieleksi tarkoittavan koodin. Kantelu johti oikeusasiamies Risto Leskisen Väestörekisterikeskuksen johtajalle Jorma Hartiolle antamaan vakavaan huomautukseen. Myöhemmin hän toimi ”Suomen ruotsinkielen puolustustoimikunnan” (Finland svenska språkförsvarskommitte) puheenjohtajana. Vuonna 1976 Falck teki valituksen kielilain rikkomisesta löydettyään Oulunkylän kirjastosta kirjan, josta puuttui ruotsinkielinen leima. Kaupunginhallituksen selvityksen jälkeen kirjaston leimasimet muutettiin kaksikielisiksi ja kaikkien kirjojen leimat tarkistettiin.
Falck kuului myös vuonna 1958 uskonnolliseksi yhdyskunnaksi rekisteröidyn Totuuden Ystävien perustajajäseniin.