tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tanskan kansallismuseo

Tanskan kansallismuseo () on Tanskan valtiollinen kulttuurihistoriallinen päämuseo, jossa esitellään sekä tanskalaisen että ulkomaalaisen kulttuurin historiaa. Museo valittiin vuoden eurooppalaiseksi museoksi vuonna 1994.
Historiaa.
Komission til Oldsagers Opbevagning.
Ensimmäiset kokoelmat kuuluivat Frederik III:n noin vuonna 1650 perustamalle taidekamarille (Kongens Kunstkammer), jossa oli talteen kerättynä käsitöitä, maalauksia, etnograafisia esineitä, aseita ja antiikkia. Kokoelmaa säilytettiin kuninkaallisen kirjaston varastossa. Vuonna 1807 perustettiin kuninkaallinen komissio (Kungliga Komission til Oldsagers Opbevagning), jota johti aluksi Rasmus Nyerup. Vuonna 1832 muinaisesineet siirrettiin Christiansborgiin, mutta vuoden 1849 perustuslain myötä ne sijoitettiin Prinssipalatsiin (Prinsens Palæ). Muinaisesineiden määrä kasvoi nopeasti, ja C. J. Thomsenin ollessa museonjohtajana esineet lajiteltiin omille osastoilleen. Vuonna 1844 muinaisesineet erotettiin taidekokoelmista ja liitettiin Thomsenin kokoelmiin, jotka saatiin inventoiduksi seuraavana vuonna. Muinaisesineitä oli silloin yli 10 000.
Vuosina 1849–1850 Thomsen keräsi muista kokoelmista erilleen kaikki etnograafiset ja antiikin ajan esineet. Ne sijoitettiin tämän jälkeen Kuninkaalliseen etnograafiseen museoon (Det Kongelige Etnografiske Museum) ja Kuninkaalliseen antiikkikokoelmaan (Den kongelige Antiksamling).
Prinssipalatsi.
Thomsen johti nyt useita museoita, ja vuonna 1853 perustettiin Prinssipalatsiin Kuninkaallinen museo pohjoismaiden muinaisesineille (Det kongelige Museum for nordiske Oldsager). Eri museoille hankittiin omat johtajat, ja kun Thomsen kuoli vuonna 1865, oli hänen suururakkansa ohitse. Vuonna 1892 museot saivat yhteisen hallinnon, ja niitä alettiin kutsua Kansallismuseoksi. Vuoteen 1992 museoon oli vapaa pääsy, mutta pääsymaksujen myötä kävijämäärät vähenivät. Vapaa pääsy palautettiin vuonna 2005.
Museon osastoja.
Museon osastoja ovat esihistoria, keskiaika, renessanssi, historiallinen aika, antiikin kokoelmat, etnografian osasto, kuninkaalliset raha- ja mitalikokoelmat ja lastenmuseo. Seuraavassa museon kuuluisia näyttelyesineitä:
Maddie Hinch

Madeleine Clare "Maddie" Hinch (s. 8. lokakuuta 1988 West Chiltington) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Hinch voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016. Englannin maajoukkueen pelaajana Hinch on EM-kilpailuissa voittanut kultaa vuonna 2015 sekä saavuttanut hopeaa vuonna 2013 sekä pronssia vuosina 2011 ja 2017. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2014 ja pronssia vuonna 2018.
Hinch on pelannut Englannin maajoukkueessa 88 maaottelua ja Ison-Britannian maajoukkueessa 45 maaottelua. Pelipaikaltaan hän on maalivahti.
Sam Quek

Samantha Ann "Sam" Quek (s. 18. lokakuuta 1988 Liverpool) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Quek voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016. Champions Trophyssa saavutuksena on hopeaa vuodelta 2012. Englannin maajoukkueen pelaajana Quek on EM-kilpailuissa voittanut kultaa vuonna 2015 ja saavuttanut hopeaa vuonna 2013. Hänet valittiin vuoden 2015 EM-loppuottelun parhaaksi pelaajaksi. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2014.
Quek on pelannut Englannin maajoukkueessa 62 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 52 kertaa. Pelipaikaltaan hän on puolustaja.
Quekin isä on kotoisin Singaporesta.
Silje Opseth

Silje Opseth (s. 28. huhtikuuta 1999) on norjalainen mäkihyppääjä. Hänen seuransa on Holevaringen Il. Hän on saavuttanut joukkuekilpailuissa kolme MM-mitalia ja sijoittunut arvokilpailujen henkilökohtaisissa kilpailuissa parhaimmillaan viidenneksi.
Opseth sijoittui Lahden MM-kilpailuissa 2017 normaalimäessä 31:nneksi ja sekajoukkuemäessä viidenneksi. Vuoden 2018 talviolympialaisissa hän hyppäsi normaalimäessä 16:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Opseth voitti pronssia ensimmäisessä naisten MM-joukkuemäessä. Normaalimäessä hän oli yhdestoista. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti sekajoukkuemäessä hopeaa, joukkuemäessä pronssia sekä sijoittui suurmäessä viidenneksi ja normaalimäessä kuudenneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui normaalimäessä kuudenneksi.
Maailmancupissa Opseth esiintyi ensimmäisen kerran joulukuussa 2015 Lillehammerissa sijoittuen 37:nneksi. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan 27:s Oslossa helmikuussa 2016. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Lillehammerissa joulukuussa 2018. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti Lillehammerissa maaliskuussa 2020 oltuaan kolmas ja toinen. Raw Airin yhteispisteissä hän oli toinen ja maailmancupin kokonaiskilpailussa kymmenes. Lisäksi hän on sijoittunut toiseksi ja kolmanneksi Titisee-Neustadtissa tammikuussa 2021 sekä kolmanneksi kahdesti Hinzenbachissa. Helmikuussa 2021 hän oli Râșnovissa kolmas ja toinen sekä maaliskuussa 2021 toinen Tšaikovskissa. Maailmancupin kokonaispisteissä hän oli neljäs. Kaudella 2021–2022 hän sijoittui Lillehammerissa kolmanneksi ja Klingenthalissa kahdesti toiseksi. Hän voitti Oslossa ja oli maailmancupin kokonaiskilpailussa kuudes. Kaudella 2022–2023 hän voitti avauskilpailun Wisłassa sekä Lillehammerin suurmäen kilpailun ja oli toinen Titisee-Neustadtissa. Hän voitti Sapporon suurmäen kilpailun. Maaliskuussa hän voitti Lillehammerin ensimmäisen kilpailun. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli seitsemäs. Kaudella 2023–2024 hän voitti Willingenissä ja Oslossa sekä oli toinen Vikersundissa ja Raw Air -kiertueen kokonaispisteissä. Raw Air -kiertueen päättäneessä Vikersundin kilpailussa maaliskuussa 2024 hän hyppäsi naisten pituusmaailmanennätyksen 230,5 metriä.
Nuorten MM-kilpailuihin Opseth on osallistunut viisi kertaa. Vuonna 2015 hän sijoittui normaalimäessä kuudenneksi. Vuonna 2016 Opseth hyppäsi normaalimäessä 11:nneksi ja sijoittui sekajoukkuemäessä neljänneksi. Vuoden 2017 kisoissa hän oli neljäs sekä joukkuemäessä että sekajoukkuemäessä. Normaalimäessä hän oli 22:s. Vuoden 2018 kilpailuissa Kanderstegissa hän voitti sekajoukkuemäessä nuorten maailmanmestaruuden, oli joukkuemäessä viides ja hyppäsi normaalimäen kilpailussa 12:nneksi. Vuoden 2019 kilpailuissa Lahdessa Opseth oli sekajoukkuemäessä toinen, normaalimäessä neljäs ja joukkuemäessä yhdeksäs.
Lily Owsley

Lily Isabelle Owsley (s. 10. joulukuuta 1994 Bristol) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Owsley voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016. Englannin maajoukkueen pelaajana Owsley on EM-kilpailuissa voittanut kultaa vuonna 2015 sekä saavuttanut hopeaa vuonna 2013 ja pronssia vuonna 2017. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2014.
Owsley on pelannut Englannin maajoukkueessa 78 maaottelua ja tehnyt niissä 15 maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 40 kertaa ja tehnyt yhdeksän maalia. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.
Lapinkimalainen

Lapinkimalainen ("Bombus lapponicus") on kimalaisiin kuuluva, Euroopan pohjoisimpien seutujen mesipistiäislaji.
Koko ja ulkonäkö.
Lapinkimalainen on pieni, väritykseltään kirjava kimalaislaji. Kimalaisen päälaki, keskiruumiin etu- ja takareuna sekä takaruumiin tyviosa ovat vaaleankeltaiset. Takaruumis on suurimmaksi osaksi oranssinpunainen, mutta kärkiosa on vaalean kellertävä. Keskiruumiin keskiosa on musta. Samoin takaruumiin tyviosa joillakin yksilöillä. Kuningattaren keskiruumiista saattaa keltainen väri puuttua lähes kokonaan. Koiraiden väritys on naaraiden ja työläisten väritystä vaaleampi. Pään sivu verkkosilmän takana on tiheään pisteinen eikä pinta juuri kiillä. Kuningattaren pituus on 18–20 mm. Työläiset ja koiraat ovat pienempiä, vain 8–16 mm.
Levinneisyys.
Euroopassa lapinkimalaista tavataan vain Fennoskandian vuoristoissa ja pohjoisosissa sekä sieltä itään Venäjän pohjoisosiin, ei kuitenkaan kylmimmille tundra-alueille. Lajin levinneisyysaluetta ei tunneta tarkkaan sillä merkittävimpien kartoitusten aikaan vuoristokimalaista ei vielä pidetty omana lajinaan. Suomessa lapinkimalaista tavataan eteläisimmillään Etelä-Lapissa ja se alkaa yleistyä vasta Rovaniemen pohjoispuolella.
Elinympäristö ja elintavat.
Lapinkimalainen elää etenkin soilla, tunturikoivikoissa ja tuntureiden paljakoilla. Se on pohjoisten marjojen tärkeimpiä pölyttäjiä. Kimalaisten lentoaika alkaa vasta keskikesällä. Pesä on usein maan alla vanhassa myyrän pesäkolossa, mutta sen on tavattu pesivän myös linnunpöntössä. Pesä on pieni ja siihen kuuluu suurimmillaankin vain muutamia kymmeniä yksilöitä.
Lajin koiraiden tuottama makeantuoksuinen feromoni on ihmisenkin haistettavissa.
Chang Xinyue

Chang Xinyue (; s. 13. helmikuuta 1994) on kiinalainen mäkihyppääjä.
Chang sijoittui Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 normaalimäessä 30:nneksi, Falunin MM-kilpailuissa 2015 38:nneksi ja Lahden MM-kilpailuissa 2017 35:nneksi. Vuoden 2018 talviolympialaisissa hän hyppäsi normaalimäessä 20:nneksi.
Maailmancupissa Chang esiintyi ensimmäisen kerran helmikuussa 2013 Ljubnossa sijoittuen 32:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kymmenenneksi tammikuussa 2018 Sapporossa.
Vuoden 2013 nuorten MM-kilpailuissa Chang oli normaalimäessä 41:s.
Susannah Townsend

Susannah Townsend (s. 28. heinäkuuta 1989 Lontoo) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Townsend voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016. Englannin maajoukkueen pelaajana hän on EM-kilpailuissa voittanut kultaa vuonna 2015 sekä saavuttanut hopeaa vuonna 2013 ja pronssia vuosina 2011 ja 2017. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2014 ja pronssia vuonna 2018.
Townsend on pelannut Englannin maajoukkueessa 88 maaottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 52 kertaa ja tehnyt kaksi maalia. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Esko Hanninen

Esko Hanninen (23. joulukuuta 1941 Viipurin maalaiskunta – 2023) oli suomalainen virkamies, joka toimi Outokummun ja Riihimäen kaupunginjohtajana. 
Esko Hanninen syntyi teknikko Toivo Hannisen ja Emma Mannin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1966 oli Tuula Marjatta Hyrkkö (1944–2005). Hanninen tuli ylioppilaaksi 1961 ja valmistui oikeustieteiden kandidaatiksi 1966, varatuomarin arvon hän sai 1970. Hanninen toimi valtiokonttorin asiamiehenä 1966–1969 ja toimistopäällikkönä 1970–1973. Hyvinkään tuomiokunnan notaari hän oli 1969 ja Vantaan asuntotoimiston päällikkö 1973–1976. Outokummun kauppalanjohtajana Hanninen toimi 1976–1977 ja kaupunginjohtajana 1977–1983, Riihimäen kaupunginjohtaja hänestä tuli 1983. Hanninen toimi Outokummun järjestysoikeuden puheenjohtajana 1977–1978, Hyvinkään kaupunginvaltuuston jäsenenä 1973–1976 ja valitsijamiehenä Suomen presidentinvaalissa 1982. Riihimäen kaupunginjohtajan tehtävästä hän jäi eläkkeelle vuonna 2000.
Shona McCallin

Shona McCallin (s. 18. toukokuuta 1992 Newark-on-Trent) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
McCallin voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016. Englannin maajoukkueen pelaajana hän on EM-kilpailuissa voittanut kultaa vuonna 2015 ja saavuttanut pronssia vuonna 2017.
McCallin on pelannut Englannin maajoukkueessa 34 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 39 kertaa. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Skallerupin vaunu

Skallerupin vaunu () on kattilavaunu, joka on vuonna 1895 Trudshøjn hautakummusta löytynyt kulttiesine. Hautakumpu sijaitsee Vordingborgin Udbyssä, lähellä Skallerupia, Etelä-Sjællannissa Tanskassa. Esine ajoitetaan Skandinavian pronssikaudelle Monteliuksen periodille III, joka vastaa 1300–1100 eaa.
Hautakumpu.
Trudshøj on Skallerupin lounaispuolella sijaitseva hautakumpu, joka on ollut halkaisijaltaan 30 metriä ja noin 6 metriä korkea. Sen alkuperäisestä koosta on vain rippeet jäljellä. Se on rauhoitettu vuoden 1937 lain perusteella. Keskeltä kumpua löytyi noin 4 metriä pitkä kivipaasiarkku, joka oli rakennettu puisen arkun ympärille. Puuarkku oli lahonut pois lukuun ottamatta pientä puunkappaletta. Arkun sisällä oli seissyt Skallerupin pronssinen vaunu, joka oli kuitenkin murskaantunut puisen arkun annettua lahotessaan periksi. Vaununkattilassa olivat vainajan poltetut luut.
Vaunu.
Vaunu on niin sanottu kattilavaunu, jossa kattilaan tai kulhoon on kiinnitetty pyörät, joiden avulla sitä voi liikuttaa. Vaunu on kolmiosainen. Alaosa muodosti vaunun rungon. Pyörät ja akselit ovat valettua pronssia, jotka on kiinnitetty kahteen kaarevaan runkokaareen. Nekin ovat valettua pronssia. Pyörät ovat ohuita pronssivanteita, joissa on akseliholkin ympärillä neljä pyöränpinnaa. Kaarien päissä on neljä koukkua, jotka lähemmin tarkasteltuna esittävätkin pieniä lintuja.
Yläosassa oli kaksi osaa. Vaunun kattila oli taottua pronssia, joka oli koottu niittaamalla kaksi puolikasta yhteen. Osien saumat olivat tiivistettyjä hartsilla. Kattilan pintaan on pakotettu pieniä lintukuvioita. Kattilan reunaan oli ripustettu useita lehtimäisiä riipuksia, jotka ovat heiluessaan kilisseet kattilaa vasten.
Historiaa.
Vaunuille tehtiin jo 1896 kemiallinen analyysi, jonka mukaan metalli oli kuparin seosta, jossa oli mukana tinaa ja hieman muitakin metalleja. Se on valmistettu jossakin itäisessä Keski-Euroopassa ja on siten tuontitavaraa.
Charlotte Augusta

Charlotte Augusta (7. tammikuuta 1796 – 6. marraskuuta 1817) oli Yhdistyneen kuningaskunnan prinsessa. 
Suku ja kasvatus.
Hänen vanhempansa olivat Walesin prinssi, tuleva kuningas Yrjö IV ja Caroline von Braunschweig.
Charlotte sai tavata äitiään vain rajoitetusti, ja kasvoi lastenhoitajien ja kotiopettajattarien huomassa. Hänellä oli lämmin suhde isoisäänsä Yrjö III:een. Charlotte kihlattiin joulukuussa 1813 Alankomaiden kruununprinssin Vilhelmin kanssa, mutta hän purki kihlauksen, koska ei halunnut muuttaa Alankomaihin. 
Avioliitto.
Charlotte meni naimisiin Saksi-Coburgin prinssin Leopoldin kanssa toukokuussa 1816, mutta kuoli vain 18 kuukautta myöhemmin synnyttäessään ensimmäistä lastaan.
Prinssihallitsija Yrjön ainoana lapsena Charlotte oli kruununperimyksessä seuraavana isänsä jälkeen. Charlotte oli kansan suosiossa, toisin kuin pröystäilevään elämään taipuvainen isänsä, ja häntä kutsuttiin ”kansakunnan toivoksi ja ylpeydeksi”. Kun hän menehtyi viisikymmentä tuntia kestäneeseen synnytykseen, britit ilmaisivat suruaan monin tavoin. Synnytyslääkäri Sir Richard Croft teki itsemurhan.
Marion Dönhoff

Marion Hedda Ilse Gräfin von Dönhoff (2. joulukuuta 1909 Friedrichsteinin linna, Saksan keisarikunta – 11. maaliskuuta 2002 Friesenhagen, Saksa) oli saksalainen toimittaja, joka toimi aktiivisesti vastarintaliikkeessä kansallissosialistien valtakaudella. Toisen maailmansodan jälkeen hänestä tuli "Die Zeitin" toimittaja ja vuonna 1968 päätoimittaja. Hän kirjoitti paljon politiikasta sekä Länsi- ja Itä-Saksan välisestä suhteesta.
Elämä.
Perhe.
Dönhoff syntyi vuonna 1909 Itä-Preussissa Friedrichsteinin linnassa lähellä Königsbergiä. Linna oli ollut hänen sukunsa koti jo useamman vuosisadan. Hänen vanhempansa olivat August Karl Graf Dönhoff ja Ria von Lepel. August-isä oli Preussin herrainhuoneen ja Saksan valtiopäivien jäsen. Ria-äiti oli puolestaan keisarinna Augusta Victorian palveluksessa.
Kansallissosialmisin vastarintaliikkeessä.
Dönhoff aloitti vuonna 1932 taloustieteen opinnot Frankfurt am Mainissa. Kansallissosialistien noustua valtaan 1933 Dönhoff vastusti julkisesti puoluetta: hän poisti yliopiston katolta hakaristilipun ja repi seiniltä juutalaisia ja vasemmistolaisia vastustavia julisteita. Dönhoff pakeni 1933 mahdollisilta vainoilta Baseliin. Siellä hän jakoi natsivastaisia mainoslehtisiä ja saa lempinimen ”punainen kreivitär”.
Baselista Dönhoff lähti matkustelemaan ympäri Eurooppaa, Afrikkaa ja Yhdysvaltoja. Itä-Preussiin hän palasi 1938 hoitamaan perheen omistuksia. Saksassa hän liittyi vastarintaliikkeeseen. Heinäkuun 20. päivän salaliiton jälkeen Gestapo epäili Dönhoffia myös osallisuudesta, mutta hänet vapautetaan kuulusteluiden jälkeen.
Puna-armeijan saapui Itä-Preussiin 1945. Dönhoff pakeni länteen, ja Friedrichsteinin kotilinna tuhoutui tulipalossa.
Toimittajana ja päätoimittajana Die Zeitissa.
Dönhoffista tuli Hampurissa toimittaja, kun hän liittyi vuonna 1946 freelancerina Die Zeit -lehteen. Hänestä tuli vuonna 1955 politiikan osaston johtaja ja varapäätoimittaja ja vuonna 1968 lehden päätoimittaja. Dönhoff tunnettiin 1950-luvulla erityisesti liittokansleri Konrad Adenauerin tylynä kriitikkona. Dönhoff kannatti itse enemmin sosiaalidemokraattista puoluetta.
Dönhoff osallistui aktiivisesti Ostpolitik-politiikkaan eli Länsi- ja Itä-Saksan suhteiden normalisoimiseen. Hän oli liittokansleri Willy Brandtin mukana, kun tämä allekirjoitti Varsovan sopimuksen. Rauhan ja sovinnon edistämistyön ansiosta Dönhoff sai vuonna 1971 Saksan kirjakauppiaiden rauhanpalkinnon.
Dönhoffistä vuli vuonna 1972 The Zeitin kustantaja. Hän jatkoi edelleen toimittajana mutta keskittyi kuitenkin kirjoihin. Häneltä ilmestyi muun muassa artikkelikokoelmia ja 1988 omaelämäkerrallinen kirjoitus "Kindheit in Ostpreußen". Teoksessa "Um der Ehre willen" (1994) hän käsitteli suhteitaan heinäkuun 20. päivän salaliiton jäseniin.
Dönhoff oli aktiivinen ihan viimeisiin vuosiinsa asti. Hän kuoli 92-vuotiaana maaliskuussa 2002, ja vielä muutamaa kuukautta aiemmin hän oli Die Zeitin toimistossaan.
Englannin naisten maahockeymaajoukkue

Englannin naisten maahockeymaajoukkue edustaa Englantia naisten maahockeyn maaotteluissa. MM-kilpailuissa joukkueen paras saavutus on pronssimitali vuodelta 2010. Euroopan-mestaruuden se on voittanut vuosina 1991 ja 2015. Olympialaisissa Englannin pelaajat edustavat Isoa-Britanniaa.
Maailmanrankingissa Englanti on kesäkuussa 2020 sijalla viisi.
Saavutukset.
Lähde: the-sports.org
Louisa Adams

Louisa Catherine Johnson Adams (12. helmikuuta 1775 – 15. toukokuuta 1852) oli Yhdysvaltain presidentti John Quincy Adamsin puoliso ja siten Yhdysvaltojen ensimmäinen nainen vuosina 1825–1829.
Louisa Catherine Adams syntyi Lontoossa, hänen äitinsä oli englantilainen mutta isänsä amerikkalainen. Hän muutti Yhdysvaltoihin vasta neljä vuotta sen jälkeen kun oli mennyt naimisiin John Quincy Adamsin kanssa. He tapasivat Lontoossa vuonna 1794, kun John Quincy Adams oli diplomaattina Euroopassa sijoituspaikkanaan Alankomaat. Kolme vuotta myöhemmin he menivät naimisiin ja muuttivat Berliiniin. He ehtivät asua vielä Moskovassa, Ghentissä ja Lontoossa, ennen kuin James Monroe kutsui John Quincy Adamsin ulkoministerikseen ja Adamsit muuttivat Washingtoniin vuonna 1817.
Presidenttikausi oli raskas, koska vaaleja varjostivat vilppiepäilyt ja poliittiset kiistat, ja Louisan terveys oli hauras. Hän kärsi masennuksesta ja vietti mieluiten aikaansa kotonaan. Presidenttikauden päätyttyä hän oli toivonut muuttoa perheen maatilalle Massachusettsiin, mutta John Quincy Adams oli vielä 17 vuotta edustajainhuoneen jäsen.
Vuoristokimalainen

Vuoristokimalainen ("Bombus monticola") on Euroopan vuoristoissa ja Fennoskandian pohjoisosissa elävä, kimalaisiin kuuluva mesipistiäislaji.
Koko ja ulkonäkö.
Vuoristokimalainen muistuttaa erittäin paljon lapinkimalaista, ja se erotettiin omaksi lajikseen vasta 1980-luvulla. Suomesta tavatuilla yksilöillä kuningatar ja työläinen ovat kokonaan mustia lukuun ottamatta takaruumista, joka on mustaa etummaista jaoketta lukuun ottamatta kokonaan punainen. Koiraan pään etuosa ja keskiruumiin etuosa ovat keltakarvaiset. Ruotsissa ja Norjassa tavataan koirasta muistuttavia kuningattaria ja työläisiä. Pään sivu verkkosilmän takana on harvapisteinen ja kiiltävä. Laji on pienikokoinen, mutta hieman lapinkimalaista kookkaampi. Kuningattaren pituus on 19–23 mm. Työläiset ja koiraat ovat pienempiä, vain 11–16 mm.
Levinneisyys.
Vuoristokimalaisen tiedetään varmuudella esiintyvän vain Euroopassa. Esiintymisalue on hieman epäselvä, sillä vanhemmissa kartoituksissa sitä on pidetty lapinkimalaisen värimuotona tai alalajina. Esiintymispaikkoja on Fennoskandiassa, Britteinsaarilla, Pyreneillä, Alpeilla, Apenniineilla ja Balkanilla. Kimalaisen levinneisyys rajoittuu kokonaan vuoristoihin. Elinympäristöt laskeutuvat merenpinnan tasolle vain Norjan rannikolla ja Kuolan niemimaalla. Suomessa lajia on tavattu vain Utsjoen ja Enontekiön tuntureilla.
Britanniassa laji vaikuttaa olevan pahoin taantumassa. Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Elinympäristö ja elintavat.
Vuoristokimalainen viihtyy tunturikoivikoissa, mutta liikkuu myös paljakalla. Yhdyskunta on pieni ja siihen kuuluu korkeintaan muutamia kymmeniä yksilöitä. Merkittävä uhka lajille on kanervaloiskimalainen, joka kelpuuttaa myös vuoristokimalaisen isännäkseen. Loiskimalaisen valtaamat pesät tuhoutuvat.
Lajin koiraiden tuottama feromoni on ihmisenkin aistittavissa, mutta sitä ei ole kuvailtu yhtä miellyttävän tuoksuiseksi kuin lapinkimalaiskoiraiden feromonia.
Julia Dent Grant

Julia Boggs Dent Grant (26. tammikuuta 1826 – 14. joulukuuta 1902) oli Yhdysvaltain presidentti Ulysses S. Grantin puoliso ja siten Yhdysvaltojen ensimmäinen nainen vuosina 1869 – 1877.
Julia Boggs Dent kasvoi Etelävaltioiden tyypillisessä ympäristössä maatilalla lähellä St. Louisia. Tuleva presidentti oli hänen veljensä kurssitoveri West Pointin sotilasakatemiasta. Mies osallistui Meksikon sotaan ja Yhdysvaltojen sisällissotaan, ja palasi kotiin juhlittuna kenraalina. Presidenttikausi oli heidän elämänsä iloisinta aikaa, ennen ja jälkeen sitä Ulysses Grant koki epäonnistumisia liike-elämässä.
Christiana Figueres

Karen Christiana Figueres Olsen (s. 7. elokuuta 1956 San José, Costa Rica) on costaricalainen diplomaatti, joka toimi pääsihteerinä, kun Pariisin ilmastosopimus hyväksyttiin vuonna 2015. Hän sai tuolloin nimeä hyvänä neuvottelijana ja diplomaattina. Figueres on merkittävän costaricalaisen suvun jäsen: hänen isänsä José Figueres Ferrer ja veljensä José María Figueres Olsen ovat toimineet kumpikin Costa Rican presidenttinä.
Perhe.
Figueres syntyi San Joséssa vuonna 1956. Hänen isänsä oli kolme kertaa Costa Rican presidenttinä toiminut José Figueres Ferrer, joka tunnetaan myös Costa Rican demokratian perustajana. Christianan äiti oli Yhdysvalloissa syntynyt Karen Olsen Beck, joka toimi Costa Rican Israelin-suurlähettiläänä ja kansanedustajana. Figueresit saivat neljä lasta. Christianan isoveli José oli 1994–1998 Costa Rican presidentti.
Opiskelu ja ura.
Figueres opiskeli antropologia Swarthmore Collegessa. Maisterin tutkintonsa hän suoritti sosiaaliantropologiasta London School of Economicsissa.
Figueres aloitti virkamiesuran vuonna 1982 Bonnissa, missä hän työskenteli Costa Rican Saksan-suurlähetystössä. Hän toimi 1987–1988 Costa Rican suunnitteluministeriön kansainvälisen yhteistyön johtajana ja 1988–1990 maatalousministerin henkilöstöpäällikkönä.
Figueres siityi ympäristödiplomatiaan vuonna 1994, kun hänestä tuli Amerikan valtioiden järjestön alaisen Renewable Energy in the Americas -aloitteen johtaja. Hän perusti vuonna 1995 yleishyödyllisen Center for Sustainable Development of the Americas -järjestön, jonka kautta hän työskenteli latinalaisessa Amerikassa kansallisten ilmastonmuutosohjelmien parissa. Figueres johti järjestöä vuoteen 2003 saakka.
Figueres toimi 1995–2009 YK:ssa Costa Rican edustajistossa ilmastonmuutoskeskusteluissa. Ura YK:ssa jatkui, kun Ban Ki-moon nimitti hänet vuonna 2010 pääsihteeriksi. Hänet valittiin toiselle kolmivuotiskaudelle heinäkuussa 2013.
Figueres vastasi pääsihteerinä eri tahojen tuomista yhteen ilmastosopimusta varten. Hänen kaudellaan saatiin aikaan Pariisin ilmastosopimus, joka astui voimaan ennätyksellisesti alle vuodessa. Figuresia on kehuttu uudenlaisesta yhteistyön diplomatiasta.
John Leyden

John Leyden (8. syyskuuta 1775 – 28. elokuuta 1811) oli skottilainen runoilija-orientalisti. Leyden syntyi Denholmissa, Teviotissa joka on lähellä Hawickia.
Leydenin isä oli paimen. Leyden meni kouluun vasta yhdeksänvuotiaana, mutta hän oppi lukemaan kotona paljon ennen kouluun menemistä. Hän ehti ahmia ennen koulua kaikki kirjat, jotka sai käsiinsä. Hänen vanhempansa toivoivat hänestä pappia, ja hän meni Edinburghin yliopistoon vuonna 1790. 
Vuonna 1794 Leyden tutustui British Poetsin toimittajan Robert Andersoniin ja julkaisi ensimmäisen runonsa tässä lehdessä. Hän osallistui myös kansanrunojen ja balladien keräämiseen ja käveli välillä pitkiä matkoja niitä keräämässä.
Vuosien 1803–1811 välillä Leyden oli töissä Intiassa Itä-Intian kauppakomppaniassa Madrasissa sairaalassa ja tutki samaan aikaan Intian kieliä. Ennen pitkää hänen Intian kielten ja murteiden tuntemuksensa toi hänelle professorin viran.
Leyden matkusti vuonna 1811 lordi Minton kanssa Jaavalle. Siellä hän sairastui ja kuoli malariaan.
Elizabeth Monroe

Elizabeth Kortright Monroe (30. kesäkuuta 1768 – 23. syyskuuta 1830) oli Yhdysvaltain presidentti James Monroen puoliso ja siten Yhdysvaltojen ensimmäinen nainen vuosina 1817–1825.
Kortright oli varakkaan newyorkilaisen liikemiehen tytär. Hän meni naimisiin nuoren lakimiehen James Monroen kanssa alle 18-vuotiaana helmikuussa 1786. Mies toimi vuoroin Virginian osavaltion hallinnossa, vuoroin diplomaatina ulkomailla, kunnes hänestä tuli ulkoministeri ja perhe muutti Washingtoniin.
Nuoresta iästään huolimatta Elizabeth Monroe oli tottunut emäntä, kun perhe asettui Valkoiseen taloon. Hänen heikon terveydentilansa takia tytär Eliza kuitenkin hoiti monia edustustehtäviä.
Aleksandra Kustova

Aleksandra Gennadjevna Kustova (; s. 26. elokuuta 1998) on venäläinen mäkihyppääjä.
Vuoden 2018 talviolympialaisissa Kustova hyppäsi normaalimäessä 24:nneksi. Maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 Seefeldissä hän oli normaalimäessä 35:s ja joukkuemäessä viides. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui normaalimäessä 17:nneksi.
Maailmancupissa Kustova kilpaili ensimmäisen kerran tammikuussa 2014 Tšaikovskissa ja sijoittui 44:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan viides joulukuussa 2018 Lillehammerissa. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Willingenissä tammikuussa 2022.
Nuorten MM-kilpailuihin Kustova on osallistunut kahdeksan kertaa vuosina 2011–2018. Joukkuemäessä hän on voittanut kaksi hopeamitalia: 2015 ja 2018. Normaalimäesä hän on sijoittunut parhaimmillaan 11:nneksi 2011.
Hinode (avaruusluotain)

Hinode (), tunnettu ennen Solar-B:nä, on Japanin avaruusjärjestön aurinko-avaruuslento Yhdysvaltojen ja Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa. Se laukaistiin M-V-7-raketin viimeisellä lennolla syyskuun 22, 2006 21:36 UTC. Luotaimen tarkoituksena on tutkia Auringon magneettikenttää sekä Auringonpurkauksia. Luotain kiertää noin 600 kilometrin etäisyydellä Aurinkoa.
Ivan Iljin

Ivan Aleksandrovitš Iljin (, 9. huhtikuuta 1883 Moskova Venäjän keisarikunta– 21. joulukuuta 1954 Zollikon, Sveitsi) oli venäläinen juristi, uskonnollinen ja poliittinen filosofi, julkaisija ja konservatiivinen monarkisti. Hän piti helmikuun vallankumousta "tilapäisenä epäjärjestyksenä" ja lokakuun vallankumousta "kansallisena katastrofina" ja liittyi aktiivisesti taisteluun bolševikkihallintoa vastaan. Hänestä tuli valkoinen emigrantti -toimittaja, slavofiili ja Venäjän sotilasliiton ideologi, joka uskoi, että voima oli ainoa keino, jolla Neuvostoliitto voitiin kaataa.
Kun kommunistit olivat karkottaneet Iljinin Venäjältä vuonna 1922, hän päätyi Saksaan, jossa maan hallitus antoi hänelle töitä. Iljin puolusti aluksi Adolf Hitleriä, mutta natsihallinto ei lopulta arvostanut hänen totalitarismia koskevaa kritiikkiään. Vuonna 1934 Iljin kieltäytyi hyväksymästä heidän käskyjään levittää natsipropagandaa Venäjän akateemisessa instituutissa, minkä jälkeen hänet erotettiin virastaan ja kiellettiin kaikesta muusta työsuhteesta. Iljin menetti pääasiallisen tulonlähteensä, mutta Sergei Rahmaninov auttoi häntä taloudellisesti asettumaan Sveitsiin. Iijin asui valtiottomana henkilönä Zollikonissa Zürichinjärven rannalla vuonna 1938. Koska Iljin ei saanut työskennellä tai olla poliittisesti aktiivinen, hän opiskeli enimmäkseen esteettisiä, eettisiä ja psykologisia kysymyksiä. Iljinille "natsismi oli vain muunnelma bolševistisesta barbaarisuudesta". Vaihtoehtona sekä marxilaisten turmeltuneelle kansainvälisyydelle että natsien kansalliskiihkoiselle imperialismille Iljin yritti kehittää kolmannen tyyppistä politiikkaa, joka perustuu perinteiseen isänmaallisuuden hyveeseen".
Iljin kirjoitti yli 40 kirjaa, satoja artikkeleita ja pamfletteja venäjäksi ja saksaksi. Lähes kaikki hänen teoksensa ovat uskonnollisia ja liittyvät Venäjään. Iljin ei kuulunut Vladimir Solovjovin seuraajien ryhmään, joka saarnasi maailmanlaajuista teokratiaa ja johon 1900-luvun alun venäläinen uskonnollinen ja filosofinen renessanssi yleensä yhdistetään. Hän vaati Venäjälle patriarkaalista hallintomuotoa, joka perustuu ortodoksisuuteen ja uskoon tsaariin (autokratiaan, ei tyranniin). Vetoaminen sankaruuteen ja moraaliseen aristokratismiin esiintyy kaikkialla Iljinin kirjoituksissa.
Iljin pysyi oikeistohegeliläisenä koko ikänsä ja tutki valtion, lain ja vallan teemoja maailmanhistoriassa. Iljin hylkäsi federalismin, puolueettomuuden ja oli länsimaisen analyyttisen filosofian vastustaja. Ultranationalistinen Iljin kritisoi länsimaista demokratiaa ja korosti sen sijaan vahvan hallituksen merkitystä Venäjän itsevaltaisen perinnön mukaisesti. Hän ennusti neuvostovaltion romahtamisen. Iljinin näkemyksillä Venäjän yhteiskunnallisesta rakenteesta ja maailmanhistoriasta oli suuri vaikutus Neuvostoliiton jälkeisiin intellektuelleihin ja poliitikkoihin, joista nimekkäimpinä kirjailija Aleksandr Solženitsyn ja presidentti Vladimir Putin.
Anastasija Barannikova

Anastasija Barannikova (s. 27. marraskuuta 1987) on venäläinen mäkihyppääjä.
Barannikova sijoittui Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 normaalimäessä 26:nneksi ja sekajoukkuemäessä yhdeksänneksi, Falunin MM-kilpailuissa 2015 normaalimäessä 35:nneksi ja Lahden MM-kilpailuissa 2017 normaalimäessä 21:nneksi ja sekajoukkuemäessä kuudenneksi. Vuoden 2018 talviolympialaisissa hän hyppäsi normaalimäessä 27:nneksi.
Maailmancupissa Barannikova kilpaili ensimmäisen kerran joulukuussa 2011 Lillehammerissa ja sijoittui 46:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut yhdeksänneksi joulukuussa 2015 Nižni Tagilissa.
Hän lopetti uransa marraskuussa 2018.
Letitia Tyler

Letitia Christian Tyler (12. marraskuuta 1790 – 10. syyskuuta 1842) oli Yhdysvaltain presidentti John Tylerin ensimmäinen puoliso ja siten Yhdysvaltojen ensimmäinen nainen vuodesta 1841 kuolemaansa vuonna 1842 asti. Hän oli nuorimpana kuollut presidentin puoliso, ja yksi kolmesta Valkoisessa talossa kuolleesta puolisosta.
Letitia Tyler oli tarvinnut pyörätuolia jo kahden vuoden ajan, kun hänen miehestään tuli presidentti hiukan yllättäen. John Tyler valittiin alun perin Yhdysvaltain varapresidentiksi vuonna 1841, mutta maan tuolloinen presidentti William Henry Harrison kuoli pian virkaanastujaisten jälkeen ja Tyler nousi presidentiksi. Letitia Tyler pysytteli hänen presidenttikaudellaan asuintilosissa ja miniä, Priscilla Tyler hoiti edustusvelvollisuudet. Letitia Tyler osallistui vain yhteen tapahtumaan: Elizabeth-tyttärensä häihin.
Jamil Mukulu

Jamil Mukulu (s. 1964 tai 1965 Ntoke, Ntenjerun hallintoalue, Kajungan alue, Uganda) on ugandalais-kinšasankongolaisen aseistautuneen ryhmän Liittoutuneiden kansanvaltaisten voimien (ADF) perustaja, entinen johtaja ja entinen komentaja. Ryhmä vastustaa Ugandan presidentti Yoweri Musevenin politiikkaa tekemällä hyökkäyksiä, joissa se surmaa ihmisiä. 
Ryhmän johtajana toiminut Mukulu pidätettiin heinäkuussa 2015. Vuonna 2018 Ugandassa järjestetään oikeudenkäynti, jossa hänelle luetaan 34 syytettä muun muassa rikoksista ihmisyyttä vastaan ja murhista.
Elämä.
Mukululla on Ugandan kansalaisuus. Hän opiskeli liikehallintoa Kenian Nairobissa ja arabiaa Saudi-Arabiassa.
Tabligh-islamiin kääntynyt alkuaan kristitty Jamil Mukulu perusti Liittoutuneet kansanvaltaiset voimat vuonna 1995 joko Ugandan tai Kongon (vuoteen 1997 Zairen) puolella rajaa. Kansanvaltaiset voimat muodostettiin useasta aseellisesta ryhmästä. Niitä rahoittivat Zairen itsevaltainen presidentti Mobutu Sese Seko (vuoteen 1997 asti) ja sudanilainen uskonnollinen- ja puoluejohtaja Hassan al-Turabi.
Mukulu pidätettiin huhtikuussa 2015 Dar es Salaamissa Tansaniassa ja karkotettiin heinäkuussa Kampalaan Ugandaan. Heinäkuussa Kansanvaltaisten voimien uudeksi johtajaksi valittiin Musa Baluku. Syyskuusta 2016 lähtien Mukulu on ollut pidätettynä oikeudenkäyntiä varten Nalufenjan pidätyskeskuksessa (poliisivankilassa) Jinjan alueella. Häntä syytetään 34 rikoksesta, joihin kuuluu Geneven yleissopimuksen vakavia rikkomuksia. Vuonna 2018 hänet oli siirretty Kampalan Luziraan.
Maria Luisa (keisarinna)

Maria Luisa (1745–1792) oli espanjalainen prinsessa, josta tuli keisari Leopold II:n puolisona saksalais-roomalainen keisarinnapuoliso, Saksan, Unkarin ja Böömin kuningatar ja Toscanan herttuatar. 
Maria Luisa oli Espanjan Bourbon-sukuisen kuninkaan Kaarle III:n tytär. Jo varhain sovittiin, että hänet naitettaisiin Habsburg-sukuun. Alkujaan sulhaseksi valittiin Leopoldin isoveli, mutta koska hän kuoli nuorena, sulhanen vaihtui nuorempaan. Häitä vietettiin Innsbruckissa vuonna 1765. Pariskunta sai 16 lasta 21 vuoden aikana. Toistuvat raskaudet ja synnytykset vanhensivat Maria Luisaa nopeasti. Hänen kerrotaan hyväksyneen miehensä suhteet ja jopa ystävystyneen tämän läheisimmän rakastajattaren kanssa.
Martin Wallström

Martin Wallström (s. 7. heinäkuuta 1983 Uddevalla, Ruotsi) on ruotsalainen näyttelijä. Hän on näytellyt "Mr. Robot" -sarjassa Tyrell Wellick -nimistä toimitusjohtajaa.
Wallström on näytellyt myös muun muassa "Wallander"-sarjassa sekä elokuvissa "Avaruudessa ei ole tunteita" ja "Isku rajalle".
Hypnotisoija (elokuva)

Hypnotisoija (ruots. "Hypnotisören") on ensi-iltansa vuonna 2012 saanut ruotsalainen rikoselokuva, jonka on ohjannut Lasse Hallström. Elokuva perustuu Lars Keplerin "Hypnotisoija"-romaaniin, jonka pääosassa on suomalaistaustainen Joona Linna (Tobias Zilliacus), joka työskentelee rikoskomisariona Ruotsin poliisissa.
"Hypnotisoija" on saanut kansainvälistä suosiota, ja se oli Ruotsin ehdokas parhaan vieraskielisen Oscar-palkinnon saajaksi vuonna 2013.
Juoni.
Tukholman läheltä Tumbasta löytyy mies urheilukentän pukuhuoneesta julmasti surmattuna. Myös hänen puolisonsa ja tyttärensä löytyvät surmattuina perheen rivitalosta, ainoastaan poika Josef on elossa, joskin haavoittuneena ja sairaalassa. Tapahtumien selvittämiseksi komisario Linna pyytää tunnettua hypnotisoijaa, lääkäri Erik Maria Barkia hypnotisoimaan pojan. Lääkäri suostuu, vaikka on aiemman huonosti päättyneen tehtävän jälkeen päättänyt lopettaa hypnotisoinnit. Hän kuitenkin joutuu poikansa kanssa mukaan tapahtumien ketjuun.
Pena Ranta

Pena Ranta (s. 6. huhtikuuta 1981 Suolahti) on suomalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Pelaajaura.
Ranta edusti kasvattajaseuraansa Äänekosken Huimaa miesten pääsarjassa viiden kauden ja valtakunnallisissa divisioonissa kuuden kauden ajan. Lisäksi hän pelasi kaksi I-divisioonakautta BC Jyväskylässä. Kaudella 2002–2003 Ranta oli SM-Koriksen tarkin kolmen pisteen korien heittäjä.
Ranta toimi Huiman pelaaja–valmentajana kunnes lopetti pelaajauransa keväällä 2018. Viimeisellä pelaajakaudellaan hän oli myös M1DB:ssä pelanneen Huiman apuvalmentaja, ja seuraavaksi kaudeksi hän nousi joukkueen päävalmentajaksi.
Rannan isä Markku Ranta valmensi Huimaa.
Päivi Virta

Päivi Virta (ent. Halonen, s. 3. elokuuta 1964 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hänen pelaajauransa alkoi Tampereen Ilveksessä vuonna 1982 pääsarjauralla. Tampereen Ilves oli myös hänen kasvatusseuransa, tämä erotuksena Ylöjärven Ilveksestä mainittakoon. Sittemmin hän on edustanut Kerava Shakersia, Kiekko-Espoota ja Espoo Bluesia. Espoon Blues on jäädyttänyt hänen pelipaitansa numeron 33, ja hän on Jääkiekkoleijona numero 235.
Virta oli Naisten Liigan voittaja kausilla 1985–2005 eli parikymmentä vuotta. Hän pelasi yli 400 runkosarjan ottelua, joissa saavutti 495 tehopistettä. Virta edusti Suomea kansainvälisissä arvokisaturnauksissa, joissa hän saavutti muun muassa Euroopan-mestaruuden ja MM-pronssia. Pelipaikaltaan kutsumanimen "Pilleri" saanut Virta on toiminut puolustajana.
Virta saavutti ensimmäisenä suomalaisena naiskiekkoilijana, Suomen Jääkiekkoliiton President's Trophy -palkinnon 2004. Hänen nimeään kantava tunnustuspalkinto jaetaan nykyään (peliuransa päättymisen jälkeen) vuosittain parhaalle puolustajalle NSML-sarjassa. Vuodesta 2018 lukien joukkueiden määrä kasvaa 8:sta 10:een.
Karen McCarthy

Karen McCarthy (18. maaliskuuta 1947 Haverhill, Massachusetts – 5. lokakuuta 2010 Overland Park, Kansas) oli yhdysvaltalainen poliitikko demokraattisesta puolueesta. Hän toimi vuosina 1995–2005 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Missourista. 
Ura.
Ennen uraansa politiikassa McCarthy työskenteli englanninopettajana. Hän suoritti biologian ja englannin Bachelor of Science -tutkinnon Kansasin yliopistossa Lawrencessa vuonna 1969 ja englanninopetuksen Master of Arts -tutkinnon Missourin yliopistossa Kansas Cityssä vuonna 1976. Poliittisen uransa aikana hän suoritti vielä Master of Business Administration -tutkinnon Kansasin yliopistossa vuonna 1986 ja toimi lääkeyhtiö Marion Merrell Dowin konsulttina. 
McCarthy aloitti vuonna 1977 Missourin edustajainhuoneen jäsenenä ja hän vaikutti siellä yhdeksän kaksivuotiskautta. Hän toimi aikanaan osavaltion edustajainhuoneessa muun muassa ways and means -valiokunnan puheenjohtajana yli kymmenen vuotta. Vuonna 1994 hän pyrki onnistuneesti Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen Missourin viidennestä vaalipiiristä, joka pitää sisällään suurimman osan Kansas Cityn metropolialueesta. Hän voitti demokraattien esivaalissa kymmenen vastaehdokasta ja varsinaisessa vaalissa republikaani Ron Freemanin, amerikkalaisen jalkapallon entisen ammattilaispelaajan. McCarthy aloitti Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä vuonna 1995 ja oli aluksi kolmen valiokunnan jäsen, tiedevaliokunnan, pienyritysvaliokunnan ja liikenne- ja infrastruktuurivaliokunnan. Vuodesta 1997 alkaen hän toimi kauppavaliokunnan (sittemmin energia- ja kauppavaliokunta) jäsenenä ja vuodesta 2003 alkaen lisäksi tuolloin vastaperustetun kotimaan turvallisuuden valiokunnan jäsenenä. McCarthy äänesti edustajainhuoneessa Irakin sotaa vastaan vuonna 2002.
Joulukuussa 2003 McCarthy ilmoitti, ettei asettuisi enää ehdolle vuoden 2004 vaaleissa. Aiemmin samana vuonna hän oli saanut kielteistä julkisuutta kaaduttuaan päihtyneenä edustajainhuoneen liukuportaissa. Hän myönsi julkisesti alkoholiongelmansa ja hakeutui päihdehoitoon. Myös edustajainhuoneen eettisen valiokunnan sittemmin vahvistama epäily kampanjavarojen väärinkäytöstä New Yorkin Grammy-gaalaa varten tehtyyn matkaan sai huomiota tuona vuonna. 
Yksityiselämä.
McCarthy oli vuosina 1969–1984 naimisissa asianajaja Arthur A. Benson II:n kanssa. Heillä ei ollut yhteisiä lapsia. 
Kesäkuussa 2009 McCarthyn perhe ilmoitti julkisuuteen, että tällä oli todettu aiemmin samana vuonna Alzheimerin tauti ja ainakin vuosikymmenen diagnosoimattomana ollut kaksisuuntainen mielialahäiriö. Hän joutui laitoshoitoon ja kuoli vajaat puolitoista vuotta myöhemmin, lokakuussa 2010, 63-vuotiaana.
Morten A. Strøksnes

Morten Andreas Strøksnes (s. 1965 Kirkkoniemi , Norja) on norjalainen kirjailija, aatehistorioitsija, toimittaja ja valokuvaaja.
Strøksnes on reportaasikirjoissaan muun muassa Pohjois-Norjasta, Itä-Euroopasta, Yhdysvalloista ja Lähi-idästä yhdistänyt esseistiikkaa ja matkakertomuksia. Vuonna 2010 ilmestyneessä kirjassaan "Et mord i Kongo" hän kertoo kahdesta norjalaisesta, Tjostolv Molandista ja Joshua Frenchistä, jotka tuomittiin vankilaan Kongon demokraattisessa tasavallassa. Kirja oli Brage-palkintoehdokkaana.
Strøksnes sai vuonna 2011 Språkprisen-palkinnon erinomaisesta bokmålin käytöstä asiaproosassa.
Elizabeth Llewellyn

Elizabeth Llewellyn (s. 1973 Lontoo) on brittiläinen oopperalaulaja. Hän syntyi jamaikalaisten maahanmuuttajien tyttärenä. "The Telegraph" nimesi hänet vuoden tulokkaaksi 2010 Mimìn roolin tulkitsemisesta Giacomo Puccinin oopperassa "La bohème" Englannin kansallisoopperassa. 
Llewellyn opiskeli nuorena Royal Northern College of Musicissa, mutta keskeytti opintonsa ja siirtyi tietotekniikan alalle. Hän kuitenkin alkoi sittemmin edistää uraa oopperan parissa, sai valmentajakseen Lilian Watsonin ja pääsi Glyndebournen oopperafestivaalin kuoroon. Peter Moores -yhdistyksen avulla Llewellyn vietti vuoden Englannin kansallisoopperan koulussa. Paitsi La bohèmessa, hän on saanut rooleja myös muun muassa "Carmenissa" ja "Simon Boccanegrassa".
Cristina Deutekom

Cristina (myös "Christine", "Christina") Deutekom (s. "Engel"; 28. elokuuta 1931 Amsterdam – 7. elokuuta 2014 Amsterdam) oli alankomaalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän tuli tunnetuksi koloratuuritekniikastaan. Johtavia tenoreita, joiden kanssa hän esiintyi, olivat muiden muassa Franco Corelli, Luciano Pavarotti, Plácido Domingo, José Carreras, Alfredo Kraus, Carlo Bergonzi ja Nicolai Gedda.
Läpimurtonsa Deutekom teki Yön kuningattarena Wolfgang Amadeus Mozartin oopperassa "Taikahuilu". Hän kuitenkin laajensi ohjelmistoaan kattamaan myös muun muassa muita Mozartin oopperoita sekä Gioacchino Rossinin, Gaetano Donizettin ja Vincenzo Bellinin bel canto -ohjelmistoa. Hän tulkitsi myös Giuseppe Verdin dramaattisia rooleja ja Giacomo Puccinin "Turandotin" nimiroolin.
Deutekom vetäytyi lavalta vuonna 1985 kärsittyään sydäninfarktin. Hän vetäytyi julkisesta elämästä aivoinfarktin jälkeen vuonna 2004.
Jorma Hämäläinen (yritysjohtaja)

Jorma Tapani Hämäläinen (s. 10. maaliskuuta 1953 Pihtipudas) on suomalainen johtaja, joka toimi sekä kunnallis- että liike-elämän palveluksessa. 
Jorma Hämäläinen syntyi Antti Reijo Hämäläisen ja Laura Maria Poutasen perheeseen. Hämäläinen tuli ylioppilaaksi 1972 ja suoritti kunnallistutkinnon vuonna 1975. Hän toimi kunnansihteerinä Kihniössä 1975 ja Keikyällä 1975–1978. Salmi-yhtiöiden talouspäällikkö Hämäläinen oli 1972–1982, varatoimitusjohtaja 1982–1984 ja Salmi-Vetoketju Oy:n toimitusjohtaja 1984–1986. Pihtiputaan kunnanjohtajana Hämäläinen toimi 1986–1988 ja Äänekosken kaupunginjohtajana 1988–1993. Tuusulan kunnanjohtajaksi hän tuli vuonna 1993. Hämäläinen siirtyi lehtiyhtiö Keski-Uusimaan johtajaksi vuonna 2001, sittemmin Suomen Lehtiyhtymän palveluksessa Hämäläinen työskenteli aina vuoteen 2014 asti.
Hämäläinen oli Äetsän kunnanvaltuuston jäsen vuosina 1981–1984. Puoluekannaltaan hän on sosialidemokraatti.
Barbara Labuda

Barbara Lidia Labuda (s. 19. huhtikuuta 1946 Żmigród) on puolalainen poliitikko ja diplomaatti. Hän on ollut näkyvimpiä toisen aallon feministejä Puolan politiikassa. Hän edusti kommunistisella aikakaudella Puolan demokraattista oppositiota. Vuosina 1991–1997 hän oli Puolan valtiopäivien, Sejmin, jäsen tai varajäsen. Vuosina 1995–2005 hän työskenteli presidentinkansliassa. Vuonna 2005 hän siirtyi Puolan suurlähettilääksi Luxemburgiin ja toimi suurlähettiläänä vuoteen 2010.
Lääne-Nigulan kunta

Lääne-Nigulan kunta () sijaitsee Luoteis-Virossa Läänemaan maakunnassa.
Sijainti.
Lääne-Nigulan kunta sijaitsee Haapsalun itäpuolella ulottuen pohjoisesta Suomenlahdelta Matsalunlahdelle etelässä. Idässä kunta rajoittuu harjumaalaisiin Lääne-Harjun ja Märjamaan kuntiin, etelässä pärnumaalaiseen Läänerannan kuntaan sekä lännessä Läänemaan Haapsaluun ja Vormsiin.
Hallinto.
Lääne-Nigulan kunta muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä Kullamaan, Martnan, Noarootsin, Nõvan ja vanha Lääne-Nigulan kunta sekä Nissin Rehemäen kylä. Lääne-Nigulan kunnassa on 7 239 asukasta (1.1.2018).
Kunta muodostuu Paliveren, Ristin ja Taeblan pienkauppaloista (alevik) sekä 114 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Taebla.
Liikenne.
Valtatie 9 Sauen Ääsmäestä Haapsaluun sekä valtatie 10 Lääne-Nigulan Rististä Saarenmaalle kulkevat Lääne-Nigulan kautta. Myös kantatiet 17, 29 ja 31 ovat alueen merkittäviä teitä.
Ellen Wilson

Ellen Louise Axson Wilson (15. toukokuuta 1860 – 6. elokuuta 1914) oli Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilsonin ensimmäinen puoliso ja siten Yhdysvaltojen ensimmäinen nainen vuodesta 1913 kuolemaansa asti. Hän hoiti julkista tehtäväänsä arvokkaasti mutta ei koskaan oppinut nauttimaan siitä. Hän oli opiskellut taidetta, ja hänellä oli Valkoisessa talossa pieni ateljee johon hän asennutti kattoikkunan. Ellen Wilson kuoli munuaisvaivoihin vuonna 1914.
Helen Herron Taft

Helen Louise Herron "Nellie" Taft (2. kesäkuuta 1861 – 22. toukokuuta 1943) oli Yhdysvaltain presidentti William Howard Taftin puoliso ja siten Yhdysvaltojen ensimmäinen nainen vuosina 1909−1913.
Helen Herron kasvoi Ohiossa ja meni naimisiin nuoren lakimiehen kanssa, joka tähtäsi julkiselle uralle. Vuonna 1900 kolmilapsinen perhe seurasi perheenpäätä, joka nimitettiin vetämään amerikkalaista siviilihallintoa Filippiinellä. Helen Herron Taft nautti ulkomaankomennuksen tuomasta jännityksestä ja haasteista, samoin kuin matkoista Kiinaan, Japaniin ja Vatikaaniin. Washingtoniin istutetut japanilaiset kirsikkapuut olivat hänen ehdotuksensa.
William Howard Taft valittiin presidentiksi 1908, ja Helen nautti ensimmäisen naisen asemasta seurapiireissä. Presidenttikauden jälkeen perhe jäi Washingtoniin, sillä mies valittiin korkeimman oikeuden puheenjohtajaksi. Helen asui kaupungissa myös miehensä kuoleman jälkeen.
Fawzia Fuad

Fawzia Fuad (5. marraskuuta 1921 – 2. heinäkuuta 2013) oli egyptiläinen prinsessa, josta tuli Mohammad Reza Pahlavin ensimmäisenä puolisona Iranin shaahitar vuodesta 1939 vuoteen 1948.
Fawzia oli kuningas Farukin nuorin sisar. Hän eli suojatun lapsuuden ja kävi koulunsa Sveitsissä.
Egyptin ja Iranin väliset diplomaattiset suhteet alkoivat heti Egyptin itsenäistymisen jälkeen ja diplomaattista avioliittoa pidettiin molempien osapuolten mukaan hyvänä. Iranin perustuslaki tosin vaati, että šaahin perillisillä tulee olla iranilainen äiti, mutta tämä vaatimus poistettiin avioliiton mahdollistamiseksi. Avioliitto Persian kruununprinssin järjestettiin vuonna 1938, kihlauksen julkistamisen aikaan sulhanen ei ollut nähnyt morsiamesta edes valokuvaa. Häät järjestettiin ensin Kairossa, sitten Teheranissa, ja pariskunta muutti persialaiseen palatsiin. Tytär Shahnaz Pahlavi syntyi 27. lokakuuta 1940. Vuonna 1941 Reza Pahlavin isä luopui vallasta ja Fawzia ja Reza Pahlavi olivat maansa shaahipari.
Fawzia ei viihtynyt Iranissa eikä oppinut paikallista kieltä. Hän sairasteli malariaa ja muita tauteja, ja lähti suurlähettilään ehdotuksesta Kairoon hoitamaan terveyttään vuonna 1945. Vuonna 1948 ilmoitettiin shaahiparin ottaneen avioeron.
Kunnianosoituksia.
Lähde:
Tutulus (koru)

Tutulus (monikko ) oli vaatteisiin tai nahkavöihin kiinnitettävä pronssista tai kullasta valmistettu pronssikauden korutyyppi. Niitä esiintyi erityisesti varhaisella pronssikaudella periodilta II alkaen roomalaiselle rautakaudelle saakka. Niiden esiintyminen alkoi yhdessä vyölevyn käytön kanssa. Tutulus saatettiin kiinnittää korvakoruina korviin, hameen helmoihin, vaatteisiin rintakoruina ja fibuloina, vöihin ja jopa hevosten valjaisiin koristeiksi. Huomaa, että tutulus voi olla toisessa yhteydessä myös naisen kampaus tai hattu.
Korut saattoivat olla litteitä ympyräkiekkoja, joihin koristely seurasivat keskeisten ympytöiden väliin jääviä segmenttejä. Keskellä saattoi olla nipukka tai kohouma, jolla oli joskus paljonkin pituutta. Tutuliksen pinta saattoi olla myös kartiomaisesti porrastetu koristeludensa rytmittämänä. Suurimmat tutulukset olivat halkaisijaltaan 4–8 senttimetriä, mutta niitä oli käytössä myös 0,7–2 senttimetrisiäkin. Korutyypin levintä kattaa suuren osan Eurooppaa ja sitä esiintyy myös idässä Aasiassa. Molzbachin tytön hadasta löytyi yhteensä 43 tutulusta, jotka olivat kaikki sormustimen kokoisia.
Isabella Aragonialainen (Portugali, 1271–1336)

Isabella Aragonialainen (myös Elisabet Aragonialainen; 1271–1336) oli espanjalainen prinsessa, josta tuli Dinis I:n puolisona Portugalin kuningatar. 
Isabella oli Aragonian kuningas Pietari III:n tytär. Hän omisti elämänsä köyhien auttamiselle, perusti orpokoteja ja suojia kodittomille. Legendan mukaan hänen kätkemänsä leipä muuttui ruusuiksi, jolloin hän vältti rangaistuksen köyhien salaisesta ruokkimisesta. 
Isabella tunnettiin myös rauhantekijänä. Hän sovitteli poikansa Alfonso IV:n ja aviomiehensä välisiä kiistoja, kun Alfonso syytti isäänsä aviottomien poikiensa suosimisesta. Hänen tyttärensä Constanza (1290–1313) avioitui Kastilian kuningas Ferdinand IV:n kanssa.
Isabella julistettiin pyhäksi vuonna 1625.