tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tony Hawk’s American Wasteland

Tony Hawk’s American Wasteland on "Tony Hawk’s" -pelisarjan 7. osa ja sarjan ensimmäinen osa, jossa pelaaja voi liikkua ympäri pelialuetta ilman lataustaukoja. Peli julkaistiin 18. lokakuuta 2005 PlayStation 2-, Xbox- ja Nintendo GameCube -konsoleille ja 7. helmikuuta 2006 PC:lle.
Alueet.
Tarinassa:
Classic Modessa
Tarina.
Peli alkaa, kun valitsemasi pelaaja nousee bussiin keskellä-ei-mitään. Bussissa istuva blondi tyttö kysyy miksi olet menossa Los Angelesiin. Hänen syynsä on halu päästä näyttelijäksi ja sinä puolestaan haluat eroon solvaavasta isästä, sekä rikkoutuneesta suhteesta tyttöystävän kanssa. Saavut Hollywoodiin ja kaksi skeittaajaa varastaa tavarasi. 
Tapaat tytön nimeltä Mindy joka auttaa sinut jaloillesi. Hän kehottaa sinua ostamaan uusia vaatteita ja menemään parturiin, ettet näyttäisi ihan maalaisjuntilta. Mindy auttaa pelaajaa ympäri kaupunkia ja vie sinut tapaamaan Boonea, Murphya ja Hyödytöntä Davea. Myöhemmin tapaat myös Iggyn Wastelandissa, joka on vielä tässä vaiheessa lähinnä kaatopaikka, vailla hyviä skeittipaikkoja. Mindy luonnostelee kuitenkin vihkoonsa piirroksen unelmaskeittipuistosta American Wastelandista, johon tulisi monia kuuluisia ja vähemmän kuuluisia tavaroita eri puolilta Los Angelesia. Ensimmäiseksi ostat hajotetun elokuvateatterin katolla olleen dinosauruksen pään, josta tulee ensimmäinen osa skeittipuistoa. Myöhemmin pelin edetessä saat puistoon muun muassa Hollywood Walk of Famen tähtiä, suuren äänitysneulan Big Buck Recordsin-rakennuksen katolta, kiinalaisen tornin Downtownista, hain pään ja osan maailmanpyörästä Santa Monicassa, muutamia rakennusten kattoja, suuren 69-pallon huoltoaseman katolta, tavaraa öljynporauslautalta, rulettipyörän, casinon hissin ja paljon,paljon muuta. Pelin lopussa puistoon saadaan vielä maailmankuulu Hollywood-kyltti, jossa kuitenkin lukee Wasteland. Pelissä tapaat myös ammattilautailijoita, mm. Tony Hawkin Tony Hawk’s AMJAM-skeittikilpailussa sekä Tony Alvan Santa Monicassa, missä pitää harjoitella old-school-skeittitemppuja (esimerkiksi pogo).
Metsäalvejuuri

Metsäalvejuuri ("Dryopteris carthusiana", syn. "D. spinulosa") on yleinen saniainen. Laji on saanut tieteellisen nimensä 1700-luvun saksalaisen kasvitieteilijän Johann Friedrich Cartheuserin mukaan.
Ulkonäkö ja koko.
Metsäalvejuuren lyhyt maavarsi on pysty tai vaakasuora sekä tiheitten ja usein liuskaisten suomujen peittämä. Maavarresta kohoaa kimppuina jokseenkin pystyjä lehtiä, jotka kasvavat 30–50 senttimetriä korkeiksi. Lehden ruoti on noin lehtilavan pituinen ja vaaleanruskeiden, leveänpuikeiden suomujen peittämä. Lehtilapa on kapeanpuikea, kahteen tai kolmeen kertaan parilehdykkäinen ja alta nystykarvaton. Lehdyköiden muoto vaihtelee kolmiomaisen puikeista kapeanpuikeisiin. Lehdykät ovat lyhytruotisia, pikkulehdykät pariosaisia tai -jakoisia. Itiöpesäkeryhmät sijaitsevat lehdyköiden alapuolella ja ovat pyöreitä ja munuaismaisen katesuomun peittämiä. Suomessa metsäalvejuuren itiöt kypsyvät heinä-elokuussa. Itiöpesäkkeettömät lehdet talvehtivat yleensä vihreinä, maata vasten painuneina. Keväällä nämä lehdet auttavat kasvin nopeasti uuteen kasvuun, mutta jäävät maanmyötäiseksi ja kuihtuvat alkukesästä.
Metsäalvejuuri muistuttaa paljon isoalvejuurta ("D. expansa") ja etelänalvejuurta ("D. dilatata").
Metsäalvejuuri voi risteytyä korpialvejuuren ("D. cristata"), etelänalvejuuren ja isoalvejuuren kanssa.
Levinneisyys.
Metsäalvejuurta kasvaa lähes koko Euroopassa Pohjois-Espanjasta pitkälle Keski-Venäjälle ja edelleen Aasian puolella Länsi-Siperiaan saakka. Laji puuttuu kuitenkin Portugalista, suurimmasta osasta Espanjaa, Etelä-Italiasta, -Kreikasta ja -Ukrainasta sekä mantereen aivan pohjoisimmista osista ja Islannista. Pohjois-Amerikassa metsäalvejuurta tavataan mantereen keski- ja itäosissa, missä kasvaa lähinnä lajin paikallisia muunnoksia var. "intermedia" ja var. "fructuosa". Suomessa metsäalvejuuri on hyvin yleinen laji Etelä-Lappia myöten. Pohjoisempana se harvinaistuu ja puuttuu lähes kokonaan pohjoisimmasta Lapista.
Elinympäristö.
Metsäalvejuuri viihtyy tuoreissa, kosteissa ja soistuneissa kangasmetsissä, lehdoissa, korpimättäillä, kalliosoistumissa ja kallionraoissa. Kuivemmissa metsissä se kasvaa vain kosteissa painanteissa. Lajia voi tavata myös niityillä ja ojanvarsilla. Kasvualustat ovat usein hapahkoja. Laji kestää suoraa auringonpaistetta monia muita suurikokoisia saniaisia paremmin, joten se hyötyy usein metsänhakkuista.
Käyttö.
Kuten kivikkoalvejuurta ("D. filix-mas"), myös metsäalvejuuren juurakkoa on kasvin myrkyllisyydestä huolimatta käytetty matolääkkeenä. Tähän käyttötarkoitukseen viittaa myös sana "alve", joka tarkoittaa lapamatoa tai heisimatoa.
Pitkittäistutkimus

Pitkittäistutkimus on tutkimusstrategia, jossa tutkitaan muutosta ja kehittymistä pitkän aikavälin, useiden vuosien tai jopa vuosikymmenten, kuluessa. Strategia perustuu saman tutkimuskohteen seuraamiseen, muutosten havaitsemiseen ja esimerkiksi muutokseen vaikuttaneiden tekijöiden ja muutosten aikaansaamien seurausten analysoimiseen. 
Suomessa kuuluisimpia pitkittäistutkimuksia on vuonna 1968 alkanut Lapsesta aikuiseksi -tutkimus, jota jatketaan aktiivisesti tänäkin päivänä. Toinen kansainvälisesti tunnettu esimerkki on vuonna 1972 Uudessa-Seelannissa aloitettu Dunedin Multidisciplinary Health and Development Study.
Juhana Blomstedt

Yrjö Juhana Blomstedt (20. joulukuuta 1937 Helsinki – 4. elokuuta 2010 Lohja) oli suomalainen taidemaalari ja professori, joka oli 1960-luvulta lähtien Suomen keskeisiä taiteilijoita. Taiteellisen koulutuksensa Blomstedt sai Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1957–1961. 
Elämäkerta.
Juhana Blomstedt syntyi tunnettuun taiteilijasukuun, sillä hänen isänsä oli arkkitehti ja professori Aulis Blomstedt ja äitinsä keramiikkataiteilija Heidi Blomstedt (o.s. Sibelius), säveltäjä Jean Sibeliuksen tytär. Juhana Blomstedtin ensimmäinen puoliso on taiteilija Anja Blomstedt (o.s. Erkko) ja toinen puoliso Jertta Blomstedt (o.s. Roos). 
Blomstedtin taidenäkemykseen vaikutti Taideakatemian koulussa opiskelun aikana erityisesti yhtenä hänen opettajistaan ollut Sam Vanni. Vuonna 1966 Blomstedt muutti perheineen Pariisiin, jossa hän asui vuoteen 1981 saakka. Pariisista tuli Blomstedtin toinen kotikaupunki, ja siellä työskentely vaikutti keskeisesti hänen kansainväliseen uraansa. Vuodet 1971–1972 Blomstedt vietti vierailevana professorina Minneapolis College of Art and Design -yliopistossa Yhdysvalloissa. Palattuaan Suomeen Blomstedt oli Kuvataideakatemiassa maalauksen yliopettaja 1985–1989 ja väliaikaisena professorina vuodesta 1989. 
Blomstedt luetaan merkittävimpien suomalaisten konstruktivistien joukkoon, johon hänen lisäkseen kuuluvat muun muassa Unto Pusa, Göran Augustson, Raimo Utriainen ja vuonna 1967 perustetun Aloha-ryhmän jäsenet. Blomstedt ei kuitenkaan kuulunut mihinkään taiteilijaryhmään. Hänen myöhemmässä tuotannossaan hallitsevan aseman sai kokeilu erilaisilla visuaalisilla ilmaisumuodoilla, kuten värimaalauksella ja puoliesittävillä abstraktioilla. 
Blomstedtin 70-vuotisjuhlanäyttely oli Taidemuseo Tennispalatsissa vuoden 2007 lopulla. Näyttelyssä oli esillä töitä hänen koko tuotantonsa varrelta, muun muassa laaja katsaus Luola-, Genesis- ja Möbius-sarjoihin, joista jälkimmäisin koostuu maalauksista, joissa kuvataan erilaisia nauhoja. Vain pieni osa näistä nauhoista on oikeita Möbiuksen nauhoja.
Blomstedtin koripalloaiheinen "Vapaaheitto"-niminen veistos, joka jäi taiteilijan viimeiseksi työksi , on sijoitettu Munkkiniemen yhteiskoulun nurmialueelle vuonna 2010. Nimensä veistos on saanut koripallon liikerataa kuvaavasta kaaresta.
Blomstedt on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Alfhild

Alfhild on skandinaavisesta muinaistarustosta peräisin oleva naisen nimi. Nimi on käytössä pääosin sellaisissa maissa, joissa on käytössä joko norjan tai ruotsin kieli. Suomessa Alfhildin nimipäivää juhlitaan suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 31. tammikuuta, mutta suomenkielisessä kalenterissa nimi korvattiin vuonna 1890 suomenkielisemmällä nimellä Alli.
Suomessa nimi Alhfild on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 840 henkilölle, joista suurin osa on syntynyt ennen vuotta 1940.
Alkuperä.
Nimi Alfhild on muunnos skandinaavisen mytologian nimestä Alfhildr, joka muodostuu sanoista "alfr" (keijukainen) sekä "hildr" (taistelu). Vapaana käännöksenä nimi voikin siten tarkoittaa "keijukaisten kanssa taistelevaa" tai "keijukaistaistelua". Tanskalaisesta muinaishistoriasta kertovan teoksen Gesta Danorumin mukaan Alfhild oli gööttikuningas Siwardin tytär ja kilpineito, joka naamioitui miessotilaaksi ja pakeni äitinsä neuvosta välttääkseen avioliiton kuningas Alfin kanssa. Hänen elämänsä kuvaa mytologiassa 800-luvun viikingille ominaista elämää.
Huopakynä

Huopakynä eli tussikynä tarkoittaa rakenteiltaan ja ominaisuuksiltaan vaihtelevia piirtämisvälineitä, joille on luonteenomaista piirrosmainen jälki.
Historia.
Alun perin tussilla on tarkoitettu hienojakoisen noen kolloidista liuosta: mustaa väriä, joka on valmistettu hienosta noesta, johon on sideaineeksi lisätty esim. arabikumia. Tussi on toinen nimitys musteelle, jota käytetään muun muassa piirroksiin ja kalligrafiaan. Puhekielessä se viittaa usein huopakyniin. Tussi-sanaa käytetään myös yleensä mistä tahansa kynämuodossa käytetyistä nestemäisistä väreistä.
Tussikynän keksijänä voidaan pitää amerikkalaista Sidney Rosenthalia. Hän keksi liittää musteen täyttämään lasiastiaan kiinteän siveltimen. Hänen yrityksensä alkoi myydä vuonna 1952 tähän oivallukseen perustuvia huopakärkikyniä nimellä Magic Marker. Tuote sai nopeasti suuren suosion. Vuonna 1958 markkinoille tuotiin kapeampi kynä, jonka kuoret olivat alumiinia. Myös Papermate ja Pentel ovat varhaisia tussien valmistajia. 
Korostuskynät ja kapeakärkiset tussit tulivat markkinoille 1970-luvulla, samaan aikaan kuin ns. permanenttitussit, eli pysyvää jälkeä tekevät tussit. Erityisen kapeakärkiset tussit ja valkotaulutussit tulivat suosituiksi 1990-luvulla.
Käyttö.
Piirrosvälinettä valittaessa on huomioitava käytetyn väriaineen eli tussin tekniset ominaisuudet: vesiliukoinen tussi leviää kostuessaan ja jotkut spriiliukoiset tussit voivat kellastuttaa paperia.
Huopakynällä suuret värialueet tehdään esimerkiksi leveillä osittain päällekkäisillä samansuuntaisilla viivoilla tai maalaamalla suoraan huopaytimellä.
Erilaisia tussikyniä.
Ainakin seuraavista käytetään nimitystä tussikynä: 
Huopakynä: yleisimmin "tussi". Kirjakauppatavaraa, kärjen leveys ja rakenne voivat vaihdella, mutta rakenne on kiinteä. Säiliöllä varustettu kynätyyppi, jonka kärki on tehty huokoisesta materiaalista. Puhutaan esimerkiksi kalvo- ja taulutusseista, rajaus-, väritys- ja yliviivaustusseista. 
Art pen: taiteilijatarvikeliikkeistä, huopakynä, jossa kärkipala voi olla vaihdettava ja säiliön voi usein täyttää uudelleen.
Tekninen tussipiirrin: teknisen käsin piirtämisen standardityökalu. Osat irtoavat toisistaan, voidaan huoltaa, varaosia saatavana. Merkkejä esimerkiksi Rotring (Rapidograph), StandardGraph.
Tussipiirrinterä: kiinnitetään irtovarteen, joka on yleensä puusta. Perinteinen taidegraafikon tussipiirrin, joka kastetaan tussinesteeseen.
Kalligrafinen tussikynä: rakenteena kuten edellinen, mutta teriä valmistetaan vielä useampia leveyksiä ja muotoja. Tyypillinen terä on ruuvitaltan muotoinen. Suunniteltu erityisesti kalligrafiaa varten.
Valkotaulutussi: on tarkoitettu merkintöjen tekemiseen valkotauluun. Tussin jälki voidaan kuivapyyhkiä pois. Jos merkintä on valkotaulussa kovin pitkään, voi pyyhkiminen hankaloitua.
Barakaldo

Barakaldo () on kaupunki Biskajan maakunnassa pohjoisessa Espanjassa, Baskimaan itsehallintoalueen luoteisosassa. 
Noin 100 000 asukkaan Barakaldo on osa Suur-Bilbaota ja sijaitsee Bilbaon estuaarin vasemmalla rannalla. Bilbaon lentoasemalle on matkaa noin 15 kilometriä.
Kaupunki oli 1900-luvulla huomattava terästeollisuuden keskus, mutta vuosisadan loppuun tultaessa teollisuus taantui. Barakaldossa juhlitaan fiestaa 16. heinäkuuta Carmenin neitsyen kunniaksi.
Sudan (alue)

Sudan (arabian "Bilad as-sudan", ”Mustien maa”) on luonnonmaantieteellinen alue Afrikassa Saharan autiomaan ja Keski-Afrikan sademetsien välissä. Se ulottuu 5 500 kilometrin pituisena vyöhykkeenä Atlantin valtamereltä Etiopian ylängölle ja on leveydeltään yli tuhat kilometriä. Pinnanmuodostukseltaan alue on etupäässä ylätasankoa, jonka painaumissa sijaitsevat Nigerjoen, Tšadjärven ja Valkoisen Niilin altaat.
Ilmastoltaan Sudan on siirtymäaluetta kuivan aavikkoilmaston ja kostean päiväntasaajavyöhykkeen välissä. Vuoden keskilämpötilat vaihtelevat 23 ja 29 asteen välillä. Kylmimpien kuukausien lämpötilat ovat yli 20 ja kuumimpien yli 30 astetta. Lämpötilan vuorokausivaihtelut ovat jopa 10–15 astetta. Kesän monsuuni tuo päiväntasajalta sateita. Sademäärä vaihtelee pohjoisen 100–200 millimetristä etelän 1 500 – 2 000 millimetriin. Talven kuivana kautena puhaltaa kuuma ja kuiva harmattan-tuuli Saharasta.
Kasvillisuus on pohjoisessa Sahelin puoliaavikkoa ja kuivuudesta kärsivää ruoho- ja pensassavannia. Etelässä kasvaa korkeaa heinä- ja metsäsavannia sekä jokien varsilla galleriametsiä. Kuivuus ja karjan laiduntaminen uhkaavat aluetta aavikoitumisella.
Historiallisena käsitteenä arabien luoma Sudan liittyy lähinnä keskiaikaan. Sen historiaan kuuluvat Pohjois-Afrikasta käyty karavaanikauppa sekä islamin leviäminen Saharan eteläpuolelle. Itä-Sudanin valtakuntia olivat Darfur, Bagirmi, Sennar ja Wadai. Keski-Sudanissa sijaitsivat Kanem-Bornu ja hausavaltiot. Lännessä olivat keskiaikaiset Ghana, Mali, Songhai ja mosivaltiot. Myöhemmin fulbet levittäytyivät laajalle alueelle. Siirtomaakaudella luotiin Ranskan Sudan ja Angloegyptiläinen Sudan, josta nykyinen Sudanin valtio on perinyt nimensä.
Žiganskin kansallinen piiri

Žiganskin evenkien kansallinen piiri (, ) on piiritason paikallinen itsehallintoalue Sahan tasavallan keskiosassa Venäjällä. Žiganskin kansallinen piiri rajoittuu pohjoisessa Bulunin ulusiin, idässä Bytantain evenien kansalliseen ulusiin ja Kobjain ulusiin, etelässä Viljuiskin ulusiin ja lännessä Olenjokin kansalliseen piiriin. Žiganskin piirin hallinnollinen keskus on Žiganskin kylä.
Žiganskin kansallisen piirin pinta-ala on 140 200 km². Vuonna 1999 väkiluku oli 5 000. Tärkeimmät elinkeinot ovat porotalous, karjankasvatus, turkiseläinten kasvatus ja metsästys sekä maatalous.
Vuonna 1989 väestöstä oli evenkejä 32 %, jakuutteja 30 % ja venäläisiä 29 %. Asukkaiden keski-ikä oli 32 vuotta.
Kunnat.
Žiganskin piirissä on neljä maalaiskuntaa, naslegia, kussakin yksi kylä. 
&lt;ref name="http://sakha.gov.ru/section/72"&gt;Жиганский национальный эвенкийский район Piiri Sahan tasavallan portaalissa. &lt;/ref&gt;
Patonki

Patonki (&lt; &lt; ’sauva’) on kapea, pitkä ja rapeakuorinen leipä. 
Valmistus ja käyttö.
Patonkitaikinan perusraaka-aineet ovat vehnäjauhot, vesi, suola, leivinhiiva ja ruokaöljy. Taikina muotoillaan pitkulaisiksi leipäsiksi, annetaan kohota ja paistetaan kuumassa uunissa. Pinta voidaan tehdä rapeaksi lisäämällä pinnalle vettä ennen paistamista. Valmis patonki voidaan halkaista ja täyttää halutuilla täytteillä. Perinteisiä ranskalaisia täytteitä ovat esimerkiksi juusto ja patee. Patonkiin voi sivellä myös voita tai hilloa, tai se voidaan kastaa kahviin. Ranskalaiset syövät patonkinsa usein sipulikeiton kera.
Historia.
Patonki (ransk. "baguette") yhdistetään usein ranskalaiseen ruokakulttuuriin. Sen alkuperä on kuitenkin Wienissä 1800-luvun keskivaiheilla kehitellyssä leivässä. Tällöin höyryuunit otettiin ensimmäistä kertaa käyttöön mahdollistaen rapean kuoren ja valkoisen, reikäisen leivän sisuksen tekemisen. Nämä ominaisuudet ovat vieläkin moderneissa patongeissa.
Ranskalainen patonki syntyi 1920-luvulla. Pitkiä leipiä oli jo tehty jonkin aikaa, kun lokakuussa 1920 laki kielsi leipureita työskentelemästä aamuisin ennen kello neljää. Tämä teki mahdottomaksi valmistaa perinteistä, usein pyöreää leipää niin, että se ehtisi asiakkaiden aamiaiselle. Kapea patonki ratkaisi ongelman, koska se pystyttiin valmistelemaan ja paistamaan huomattavasti nopeammin.
Marraskuussa 2022 ranskalainen patonki lisättiin Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon.
William Chambers

William Chambers (27. lokakuuta 1723 Göteborg, Ruotsi – 17. helmikuuta 1796 Lontoo) oli skotlantilainen uusklassista tyyliä edustanut arkkitehti. Hän suunnitteli useita huomattavia rakennuksia Britannian kaupungeissa ja maaseudulla, joista merkittävimpiä on Lontoon Somerset House.
Suku.
William Chambersin isoisä oli rahoittanut Ruotsin kuninkaan Kaarlen XII:n armeijoita. Hänen isänsä työskenteli Ruotsissa kauppiaana. Suku oli mahdollisesti skotlantilaisen Ranskassa aateliin kuuluneen Chalmersin suvun jälkeläisiä.
Elämä.
William Chambers syntyi Göteborgissa 27. lokakuuta 1723. Hänen ollessaan kaksivuotias hänen isänsä muutti Riponiin Englantiin ottaen hänet mukaansa. William Chambers opiskeli nuoruudessaan Englannissa ja palasi Ruotsiin vuonna 1739. Vuodesta 1740 vuoteen 1749 hän oli Ruotsin Itä-Intian kauppakomppanian palveluksessa ja teki useita matkoja Kiinaan, jossa opiskeli kiinalaista arkkitehtuuria, muotia ja sisustustaidetta.
Palattuaan Eurooppaan Chambers opiskeli arkkitehtuuria École de Artsissa Pariisissa. Vuonna 1755 hän muutti takaisin Englantiin, meni naimisiin ja perusti arkkitehtitoimiston Lontooseen. Suosituksen ansiosta Chambers nimitettiin Walesin prinssin, joka tunnettiin myöhemmin kuningas Yrjö III:ntena, arkkitektoniseksi neuvonantajaksi yhdessä Robert Adamin kanssa. Chambers työskenteli Walesin leskiprinsessa Augusta von Sachsen-Gothalle tehden muun muassa koristeellisia rakennuksia Kew Gardensiin. Hän oli merkittävä vaikuttaja Royal Academy of Artsin perustamisessa vuonna 1768.
Chambers julkaisi vuonna 1759 teoksen "Treatise on Civil Architecture", jolla oli merkittävä vaikutus rakentajiin. Siitä otettiin useita painoksia ja se uudelleenjulkaistiin vuonna 1826. Chambersin vaikutusta vietiin eteenpäin myös hänen nuorten arkkitehtiharjoittelijoidensa välityksellä.
Chambersin kaikki teokset eivät saavuttaneet suurta suosiota. Hänen vuonna 1772 julkaistu teoksensa "Dissertation on Oriental Gardening" yritti todistaa kiinalaistyylisen puutarhuroinnin paremmuuden verrattuna eurooppalaiseen, mutta teos lähinnä poiki sitä kritisoivia satiireja kielenkäyttönsä ja älyttömien kuvaustensa vuoksi.
Chambersin merkittävin kilpailija englantilaisessa uusklassismissa oli hänen työtoverinsa Robert Adam. Chambers ei saanut koskaan yhtä paljon toimeksiantoja kuin Adam, mutta hän oli heistä kansainvälisempi ja sai vaikutteita mannermaisesta uusklassismista.
Chambers kärsi myöhempinä vuosinaan pahasta astmasta. Hän kuoli pitkällisen sairauden jälkeen Marylebonessa Lontoossa 1796. Hänet on haudattu Westminster Abbey -kirkkoon.
Kunnianosoitukset ja arvonimet.
Ruotsin kuningas Kustaa III löi Chambersin ritariksi vuonna 1770. Hänet tunnettiin myös Britanniassa yleisesti nimellä ”Sir William” Yrjö III:n sallittua tämän.
Mr. Crowley (Live EP)

Mr. Crowley Live-Ep on Ozzy Osbournen julkaisema live-ep vuodelta 1980. Kappale "You Said It All" sävellettiin keikkaa edeltävässä soundcheckissä. Julkaisunsa aikoihin siitä tuli maailman myydyin kuvalevy (vinyyli oli kuvitettu).
Allaihan ulus

Allaihan ulus eli Allaihan piiri (, ) on paikallinen itsehallintoalue Indigirkan alajuoksun ympärillä Itä-Siperian meren rannalla Sahan tasavallan pohjoisosassa Venäjällä. Se rajoittuu pohjoisessa Itä-Siperian mereen, idässä Nižnekolymskin piiriin, kaakossa Srednekolymskin ulusiin, etelässä Abyin ulusiin ja lännessä Ust-Janskin ulusiin (piiriin). Nimensä Allaihan ulus on saanut Indigirkaan laskevasta Allaiha-joesta. Ulusin hallinnollinen keskus on Tšokurdahin taajama.
Allaihan ulusin pinta-ala on 107 400 km². Vuonna 1995 väkiluku oli 5 200. Alueen tärkeimmät elinkeinot ovat porotalous, kalastus sekä turkiseläinten kasvatus ja metsästys. 
Ulus eli piiri käsittää Tšokurdahin kaupunkikunnan lisäksi neljä maalaiskuntaa, naslegia, ja on yhteensä kuusi asutusta.
STS-117

STS-117 oli Nasan avaruussukkulalento, joka lennettiin Atlantis-avaruussukkulalla. Lento alkoi 8. kesäkuuta 2007 kello 23.38.04 (UTC) ja päättyi 22. kesäkuuta 20.49.49 (UTC). Atlantis laskeutui Floridan sijasta Kaliforniassa sijaitsevaan Edwardin lentotukikohtaan. Lento oli 118. avaruussukkulalento ja 28. Atlantiksen lento.
Lennolla jatkettiin Kansainvälisen avaruusaseman rakentamista. Asemalle asennettiin uusi runkoelementti (S3/S4 truss) ja aurinkokennoja. Lisäksi lennolla vaihdettiin yksi ISS:n miehistön jäsen.
Lento viivästyi, kun maanantaina 26. helmikuuta 2007 riehunut ukkonen ja raekuuro aiheuttivat vaurioita ainakin sukkulan ulkoisen polttoainetankin eristevaahtoon. Vaurioiden tutkimiseksi ja korjaamiseksi Atlantis siirrettiin 4. maaliskuuta takaisin huoltohalliin.
Kansainväliseltä avaruusasemalta palannut Sunita Williams vietti avaruudessa ennätykselliset 194 vuorokautta.
Miehistö.
Asemalle jäänyt ISS Retkikunta 15:n miehistön jäsen:
Asemalta Maahan palannut ISS Retkikunta 15:n miehistön jäsen:
Mark Polanskyn piti alun perin olla tämän lennon pilottina, mutta hän toimi sen sijaan lennon STS-116 komentajana.
Marvin Pentz Gay, Sr.

Marvin Pentz Gay Sr. (1. lokakuuta 1914 – 10. lokakuuta 1998) oli yhdysvaltalainen pastori sekä kuuluisan soul- ja R&amp;B-laulaja, -lauluntekijä, -tuottaja, Marvin Pentz Gay Jr:n eli Marvin Gayen isä ja murhaaja.
Gay syntyi Lexingtonissa, Kentuckyssa yhtenä perheen 18 lapsesta. Gay meni naimisiin vuonna 1935. Gay Sr:n suhde poikaansa oli mutkikas ja usein riitaisa. Gay Sr. ei pitänyt poikansa musiikkityylistä ja elämäntavoista, ja Gay Jr. ei pitänyt isänsä viehtymyksestä pukeutua toisinaan naisten vaatteisiin.
Gay Sr. ampui riidan jälkeen poikaansa kaksi kertaa tämän 45. syntymäpäivän aattona 1. huhtikuuta 1984 kotonaan Los Angelesissa. Häntä syytettiin aluksi kolmannen asteen murhasta, mutta rangaistusta kevennettiin viideksi vuodeksi ehdollista vankeutta, johtuen hänen iästään ja havaitusta aivokasvaimesta. Marvin Pentz Gay Sr. kuoli 84-vuotiaana keuhkokuumeeseen.
Valutussuodatin

Valutussuodatin on akvaarion hoidossa käytettävä veden mekaaniseen- ja lähinnä biologiseen suodattamiseen tarkoitettu suodatintyyppi.
Suodatin on toiminnaltaan varsin yksinkertainen. Akvaariossa oleva vesi pumpataan suodattimeen, jossa vesi levitetään tasaisesti koko suodattimen alueelle suihkuputkien reikälevyjen tms. avulla. Tämän jälkeen vesi valuu painovoiman vaikutuksesta suodatinaltaan sisällä olevien suodatusmassojen läpi suodattimen pohjalle, josta vesi johdetaan takaisin altaaseen. Valutussuodattimen paikka on yleensä akvaarion yläpuolella, koska mahdolliset pumpun toimintahäiriöt tai sähkökatkot voivat aiheuttaa akvaarion alapuolelle asennetussa suodattimessa vesivuotoja. 
Valutussuodatin on varsin tehokas veden biologinen puhdistaja johtuen suodatusmassoissa olevan bakteerikannan hyvästä hapensaannista. Tyyppi sopii sekä makeavesiakvaarioon että meriakvaarioon, vaikkakin jälkimmäisessä se on vähemmän käytetty. Valutussuodattimella voidaan myös jäähdyttää vettä ja lisätä sen happipitoisuutta. 
Yleensä laitteet ovat itse rakennettuja, mutta jonkin verran on olemassa myös kaupallisia valmisteita. Joissakin yhteyksissä valutussuodattimen on epäilty vaikuttavan haitallisesti akvaariokasvien kasvamiseen.
Svenska Handelsbanken

Svenska Handelsbanken AB (publ) eli Handelsbanken on kansainvälisesti toimiva ruotsalainen pankkikonserni. Pankilla on toimintaa yli 20 maassa eri puolilla maailmaa, ja sen palveluksessa on yli 11 000 henkilöä.
Historia.
Handelsbankenin perustamisen taustalla oli keväällä 1871 kärjistyneet ristiriidat silloisen Stockholms Enskilda Bankenin sisällä, minkä seurauksena Stockholms Enskilda Bankenista erosi kahdeksan hallituksen jäsentä, jotka päättivät uuden "Stockholms Handelsbankin" perustamisesta. Ensimmäisen konttorin toiminta alkoi 1. heinäkuuta 1871 Tukholman vanhassakaupungissa. Pankki listautui Tukholman pörssiin vuonna 1873, ja se on vanhin pörssissä listattu osake.
Frank Vang-Jensen aloitti vuonna 2015 Handelsbankenin toimitusjohtajana, mutta hänet erotettiin vain runsaan vuoden jälkeen elokuussa 2016. Vang-Jensenin seuraajaksi nousi Handelsbankenilla pitkän työuran tehnyt ja vuodesta 2002 varatoimitusjohtajana ollut Anders Bouvin.
Bouvinin aika pankin johdossa ei kestänyt pitkään hänen ilmoitettua lokakuussa 2018 jäävänsä eläkkeelle seuraavana vuonna. Handelsbanken oli tätä ennen ollut jo muutaman vuoden vaikeuksissa kustannusten kanssa, minkä lisäksi pankin Britannian-toiminnot olivat saaneet kritiikkiä sekä Britannian että Ruotsin valvontaviranomaisilta. Julkisuudessa oli myös esiintynyt väitteitä pankin sisällä tapahtuneesta naistyöntekijöiden seksuaalisesta ahdistelusta. Dagens Industrin lähteiden mukaan Bouvin oli pakotettu jättämään tehtävänsä, mutta Bouvin itse sanoi että kyseessä oli hänen oma päätöksensä.
Handelsbankenin varatoimitusjohtajana ollut Carina Åkerström valittiin Bouvinin seuraajaksi pankin uudeksi toimitusjohtajaksi helmikuussa 2019. Åkerströmistä tuli Handelsbankenin ensimmäinen naispuolinen toimitusjohtaja.
Liiketoiminta.
Handelsbankenilla on maanlaajuinen konttoriverkosto kotimaansa Ruotsin lisäksi Britanniassa, Tanskassa, Suomessa, Norjassa ja Alankomaissa. Nämä maat se lukee sen kotimarkkinoiksi. 1970-luvulta lähtien pankin toiminta-ajatuksena on ollut organisaation hajauttaminen, millä on pyritty päätöksenteon tapahtumiseen lähellä asiakasta.
Handelsbankenilla on matala organisaatiorakenne, jossa on vain kolme päätöksentekotasoa. Pankki on yksi kustannustehokkaimmista pankeista. Siellä ei ole harjoitettu budjetointia 1970-luvun alun jälkeen.
Toiminta Suomessa.
Suomeen Handelsbanken perusti vuonna 1985 edustuston, joka muuttui suomalaiseksi pankiksi vuonna 1991. Vuonna 1995 Handelsbanken hankki omistukseensa terveen osan SKOP:n luottokannasta ja SKOP-rahoitus Oy:n, jonka nimi muutettiin Handelsbanken Rahoitus Oy:ksi.
Lokakuussa 2021 pankki päätti myydä Suomen liiketoimintonsa ja näin ollen vetäytyä Suomesta. Päätöksen hetkellä Handelsbankenilla oli Suomessa 27 konttoria ja se työllisti noin 600 henkilöä.
Toukokuun 31. päivä vuonna 2023 S-Pankki ilmoitti ostavansa Handelsbankenin Suomen henkilöasiakas- sekä varainhoito- ja sijoituspalveluliiketoiminnot.
Yago Lamela

Santiago "Yago" Lamela Tobía (24. heinäkuuta 1977 Avilés – 8. toukokuuta 2014 Avilés) oli espanjalainen pituushyppääjä.
Urheilu-ura.
Vuonna 1998 Lamela sijoittui viidenneksi sisäratojen EM-kilpailuissa ja kahdeksanneksi ulkoratojen EM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän voitti hopeaa Maebashin MM-hallikilpailuissa Euroopan ennätystuloksella 856 cm. Kilpailussa hän paransi Espanjan ennätystä kolmeen kertaan häviten lopulta Iván Pedrosolle 6 cm. Samana kesänä hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden ja hopeaa Sevillan MM-kilpailuissa tuloksella 840 cm, häviten jälleen Iván Pedrosolle, joka voitti kilpailun tuloksella 856 cm. Sydneyn olympialaisissa 2000 Lamela karsiutui loppukilpailusta tuloksella 789 cm. Vuonna 2002 hän voitti hopeaa Wienin EM-hallikilpailuissa tuloksella 817 cm ja pronssia Münchenin ulkoratojen EM-kilpailuissa tuloksella 799 cm. Vuonna 2003 Lamela voitti hopeaa Birminghamin MM-hallikilpailuissa tuloksella 828 cm häviten viimeisellä kierroksella hänet ohittaneelle Dwight Phillipsille yhden senttimetrin. Pariisin ulkoratojen MM-kilpailuissa Lamela sijoittui kolmanneksi tuloksella 822 cm. Vuonna 2004 Lamela karsiutui Budapestin MM-hallikilpailuissa. Ateenan olympialaisissa hän sijoittui yhdenneksitoista tuloksella 798 cm.
Pituushypyn Espanjan mestaruuden Lamela voitti ulkoradoilla vuosina 1998, 1999, 2000 ja 2003 sekä sisäradoilla vuosina 1999, 2003 ja 2004. Lamelan ennätys pituushypyssä, sekä sisä- että ulkoradoilta oli 856 cm vuodelta 1999. Molemmat tulokset ovat myös Espanjan ennätyksiä. Kaikkiaan Lamela paransi pituushypyssä Espanjan ennätystä viidesti sekä ulko- että sisäradoilla. 7. maaliskuuta 1999 hypätty halliennätys 856 cm on kautta aikain viidenneksi paras hallitulos ja Euroopan ennätyksenä se säilyi kymmenen vuotta. 8. maaliskuuta 2009 saksalainen Sebastian Bayer rikkoi sen hypättyään Torinon EM-hallikilpailuissa 871 cm. 
Kolmiloikassa Lamelan ennätys oli 16,72 m vuodelta 1998.
Lamela kärsi akillesjännevaivoista vuodesta 2004 lähtien. Hän lopetti kilpauransa vuonna 2009, ja vuonna 2011 hän joutui sairaalahoitoon vaikean masennuksen vuoksi. Lapsuudenystävä löysi Lamelan kuolleena tämän lapsuudenkodista torstai-iltana 8. toukokuuta 2014 Avilés'sta.
Kiianlinna

Kiianlinna on Kanta-Hämeessä Janakkalan Vanajan Rastilan kylässä sijaitseva mäkilinna.
Mäkilinna.
Mäkilinnan paikka sijaitsee Janakkalan kirkosta 4,4 kilometriä pohjoiseen. Mäki on pieni osa Kalpalinnan laskettelukeskusta, joka jää Hiidenjoen lounaispuolelle. Mäki sisältyy harjuselänteiden keskellä olevaan moreeniharjanteeseen ja sen huipun laajuus on 60×15 metriä. Mäen rinteet ovat vaikeat kiivetä, mutta mäen päät ovat loivempia. Mitään puolustavarustuksen jäänteitä, kuten esimerkiksi kivivalleja tai vallihautoja, ei ole löydetty. Mäen pohjoispuoliselta tasanteelta on löydetty saviastian sirpaleita ja hyvin paksu nokimaakerrostuma.
Tutkimuksia.
Kohdetta on tutkittu koekaivauksin vain vuonna 1989, mutta sitä on tutkittu pintapuolisesti vuosina 1935 (Jouko Voionmaa), 1939 (Esko Sarasmo) ja 1984 (Jyri Saukkonen).
Historiaa.
Kiianlinna kuului muinaisen Hämeen linnavuorten ketjuun. Vuonna 1939 paikalle alettiin rakentaa laskettelurinnettä. Karl A. Ebb ja Aleksanteri Patama näkivät metsästysmatkalla vuonna 1939 paljaaksi hakatun mäen ja kävivät myöhemmin vilkaisemassa aluetta tarkemmin. Aikansa alpinistina tunnettu "Kalle" Ebb ihastui alueeseen ja osti sen. Ebb rakennutti jo samana vuonna Kiianlinnaan ensimmäisen rinteen. Lisäksi Ebb rakennutti viikonloppumajansa ylös rinteeseen ja alemmaksi kasvihuoneen. Hän hautasi Kiianlinnan tilalleen myös varhain kuolleen poikansa Heimo Ebbin, joka kaatui sodan viimeisinä päivinä.
Douglas DC-4

Douglas DC-4 ("Douglas Commercial 4") oli Douglas Aircraft Companyn suunnittelema nelimoottorinen matkustaja- ja kuljetuskone.
Kehitys.
DC-4 suunniteltiin alun perin siviililiikenteeseen. Tärkein innovaatio oli siirtyminen nokkapyörällisen laskutelineen käyttöön kannuspyörän sijasta. Ensimmäinen DC-4E (E=Experimental) lensi kesäkuussa 1938. Konetyyppiä pidettiin kuitenkin liian monimutkaisena, ja se ei saanut suurta suosiota markkinoilla. Toisen maailmansodan syttyminen vei koneita armeijan käyttöön, USAAF tunsi koneet nimellä C-54 Skymaster, ja laivastoversion nimellä R5D. C-54 otettiin palveluskäyttöön helmikuussa 1942.
Armeijan käyttöön tehtiin 1 163 konetta. Sodan jälkeen niitä myytiin siviilikäyttöön. Sodan jälkeen valmistui vain 74 konetta. Koneesta oli tarjolla myös paineistetulla matkustamolla varustettu versio, mutta kaikki siviilikäyttöiset koneet olivat paineistamattomia.
Iisveden rata

Iisveden rata on Suonenjoella sijaitseva Savon radan haara, joka eroaa Savon radasta Suonenjoen rautatieasemalla ja jatkuu 6 km:n päähän Iisvedelle. 
Iisveden rata valmistui 1. lokakuuta 1889 samalla rataosan Kouvola–Kuopio kanssa aluksi vain kesäisen laivaliikenteen tarpeisiin. Henkilöliikenne radalla lopetettiin jo vuonna 1936. Sota-ajan poikkeusoloissa 1.12.1942 alkaen radalla kulki henkilöjuna 2 kertaa päivässä, koska bussiliikennettä harjoittanut yhtiö A. Hänninen joutui lopettamaan toimintansa. Asemaseudulle perustettiin ensimmäinen saha 1894 ja pian nousi rinnalle kaksi muutakin sahaa. Sahatoiminnan ja puunkuormauksen sijoittuessa sataman länsipuolelle ja Jauholahden rannalle, rataa jatkettiin vielä Iisveden asemalta sahoille ja noin neljän kilometrin päähän Kinnulanniemeen 1927, jolloin radan kokonaispituudeksi tuli 10 kilometriä. Jauholahden radan loppupää Kinnulanniemeen on purettu, mutta alkupää sahalle on jäljellä. Rataosa Yläkoski-Iisvesi on suljettu liikenteeltä radan huonon kunnon vuoksi muutama vuosi sitten. Yläkoskella kuormataan raakapuuta säännöllisesti. 
Iisvesi oli 1920- ja 1930-luvuilla Suomen sisämaan suurin puutavaran lähetysasema ja sisävesien suurin puutavaran lastauspaikka. Vuonna 1930 Iisveden asemalle kulki 17 henkilö- ja tavarajunaa vuorokaudessa.
Iisveden radan kilometripylväiden numerointi oli poikkeuksellinen vuoteen 2014 saakka, sillä numerointi alkoi Suonenjoelta, eikä Helsingistä kuten normaalisti. Vuonna 2014 kilometripylväät uusittiin ja nyt Iisveden asema sijaitsee kilometrillä 420.
Alan Silvestri

Alan Silvestri (s. 26. maaliskuuta 1950 New York) on yhdysvaltalainen palkittu elokuvasäveltäjä. Hän on opiskellut Berklee College of Musicissa Bostonissa. Silvestri tunnetaan ohjaaja Robert Zemeckisin kanssa tekemästään pitkästä yhteistyöstä, jonka aikana syntyivät elokuvat "Forrest Gump" (1994), Paluu tulevaisuuteen -trilogia (1985, 1989, 1990), "Ensimmäinen yhteys" (1997), "Cast Away – tuuliajolla" (2000), "Vihreän timantin metsästys" (1984), "Napapiirin pikajuna" (2004), "Beowulf" (2007) ja "Saiturin joulu" (2009).
Silvestrillä on kolme lasta.
Lentokenttämetro

Lentokenttämetro on Helsingin kaupungin suunnitelma Helsingin metroverkon ulottamiseksi Helsinki-Vantaan lentoasemalle. Suunnitelman lähtöpaikkana on Pasila, jonne on suunniteltu Helsingin toisen metrolinjan alkuvaiheen pääteasema (toisen pääteaseman ollessa Kampissa, nykyisen metroaseman alla).
Helsingin kaupungin liikennelaitos (HKL) ja Helsingin kaupunkisuunnitteluvirasto aloittivat syksyllä 2005 selvitystyön suunnitellun toisen metrolinjan jatkamisesta Pasilasta Helsinki-Vantaan lentoasemalle.
Metron rakentamissuunnitelmien lisäksi on Kehäradan reitille rakennettu heinäkuussa 2015 käyttöön otettu Lentoaseman rautatieasema. Aseman yhteyteen voitaisiin myöhemmin rakentaa Lentokenttämetron metroasema.
Linjausvaihtoehdot.
HKL on tilannut selvityksen eri linjausvaihtoehdoista ja niiden vaikutuksista alueen liikenteeseen. Selvitys valmistui huhtikuussa 2006, ja Helsingin kaupungin joukkoliikennelautakunta päätti kokouksessaan 4. toukokuuta 2006 jatkaa selvitystyötä, sekä lähettää jo valmistuneet selvitykset tiedoksi Vantaan kaupungille, liikenne- ja viestintäministeriölle, Ilmailulaitokselle ja YTV:lle.
Erillisiä linjausvaihtoehtoja esitettiin neljä, joista yhden kohdalla asemien määrästä esitettiin kaksi eri vaihtoehtoa. Eli käytännössä vertailussa oli lopulta viisi eri vaihtoehtoa:
Mäntän rata

Mäntän rata on Suomen rataverkkoon kuuluva rataosuus, joka kulkee Vilppulasta Mänttään. Se yhtyy Vilppulassa Tampereen ja Haapamäen väliseen rataan.
Historia.
Gustav Adolf Serlachius sai muutettua Tampereelta pohjoiseen suuntautuvan radan jo päätetyn linjauksen kulkemaan Näsijärven itäpuolelta Vilppulan kautta saadakseen omistamilleen Mäntän tehtaille paremmat kuljetusyhteydet. Rata valmistui vuonna 1882 ja alkuun tavarat kuljetettiin hevoskyydillä Vilppulaan, mutta vuonna 1897 otettiin käyttöön kapearaiteinen Mäntän–Vilppulan rautatie.
Mäntän tehtaiden tuotanto kasvoi 1910-luvulla niin suureksi, että kapearaiteisen rautatien kuljetuskyky ei enää ollut riittävä. Sen vuoksi yhtiö teki vuonna 1919 valtioneuvostolle aloitteen radan muuttamiseksi leveäraiteiseksi, mutta se ei tuottanut toivottua tulosta. Yhtiö lähetti uuden anomuksen vuonna 1925, mikä lopulta käynnisti neuvottelut, joiden tuloksena valtio päätti tukea radan rakentamista kahdella miljoonalla markalla. Radan rakentamispäätös syntyi 10. helmikuuta 1927 ja leveäraiteinen Mäntän rata valmistui niin, että tavaraliikenne voitiin aloittaa 1. tammikuuta 1929 ja henkilöliikenne 1. syyskuuta 1929. Mäntän asema sijoitettiin Virtasalmen itäpuolelle, koska ajatuksena oli jatkaa rataa Jämsään asti.
Mäntän ja Vilppulan välinen matkustajaliikenne oli vilkasta. 1930-luvulla edestakaisia junavuoroja oli yhdeksän ja Mäntän suunnasta lähtevien matkustajien määrä vakiintui 30 000:een. Sotien jälkeen määrä kohosi lähes 80 000:een. Junia käyttivät erityisesti Vilppulassa asuvat Mäntän tehtaiden työntekijät ja yhteiskoulun oppilaat. Tehtaan työväelle jaettiin kullekin päivälle määrättyjä ilmaislippuja, joista punaiset kelpasivat kaikissa junissa mutta siniset ainoastaan työläisvuoroissa. Valtionrautatiet hoiti Mäntän ja Vilppulan välistä henkilöliikennettä junilla vuosina 1930–1953 ja linja-autoilla vuosina 1953–1969. Sen jälkeen henkilöliikenteen harjoittaminen siirtyi Pohjolan Liikenteelle.
Nykytilanne.
Mänttä-Vilppulassa on ajettu kiskobussiliikenteen avaamista radalle. Rataa ei kuitenkaan ainakaan lähivuosina avata matkustajaliikenteelle. Ratahallintokeskus suunnittelee tekevänsä osuudelle vain tavaraliikenteelle välttämättömiä korjauksia eikä siis henkilöliikenteen edellyttämiä pysäkkejä ja turvalaitteita.. Radan ainoa asiakas Metsä-Tissue lopetti rautatiekuljetusten käytön syksyllä 2021 ja radalla ei ole sen jälkeen ollut liikennettä.
Kuulamoottori

Kuulamoottori, hehkukupumoottori tai hehkukuulamoottori on vanha polttomoottorityyppi, joka on nykyisin poistunut valmistuksesta. Sitä kutsutaan toisinaan myös nimellä puolidieselmoottori, sillä kuten dieselmoottori, se ei tarvitse erillistä sytytystulppaa seoksen sytyttämiseen. Koneet ovat pääasiassa kaksitahtikoneita.
Tärkein ero muihin polttomoottoreihin nähden on se, että koneessa on sytytystulppien tai suoraruiskutuksen sijasta sylinterin yläpäässä ns. hehkukuula, jota ennen käynnistystä kuumennetaan ulkoisella lämmönlähteellä, tavallisimmin puhalluslampulla ja joskus kaasupolttimella. Akkua tai muuta virtalähdettä ei siis tarvita. Kone voidaan käynnistää kuulan hehkuessa silmin havaittavasti. Koneen käydessä käynnin kehittämä kuumuus pitää hehkukuulan lämpimänä, joten ulkoista liekkiä ei käynnistyksen jälkeen tarvita. Myöskään sylinteriä kiertävä jäähdytysvaippa ei jäähdytä hehkukuulaa, eli kone on helppo käynnistää lyhyen pysähdyksen jälkeen uudelleen.
Kuulamoottorit eivät ole nirsoja polttoaineen suhteen, eli niissä voidaan polttaa myös eri polttoaineiden sekoituksia, kunhan vain pahin sakka suodatetaan pois. Tämän vuoksi moottorityyppi olikin Suomessa suosittu paikalliskoneena eli maamoottorina aina 1960-luvulle asti. Kuulamoottoreita käytettiin paljon myös pienissä ja keskisuurissa kalastusaluksissa. Sekalaisten polttoaineiden käytön seurauksena koneet pyrkivät kuitenkin karstoittumaan nopeasti, ja ne täytyikin usein avata karstan poistoa varten.
Kuulamoottorien heikkoutena oli huono teho-painosuhde, joten dieselmoottorit syrjäyttivät ne toisen maailmansodan jälkeen lopullisesti.
Puolidieselmoottorit ovat kuitenkin säilyneet pienoismallikäytössä nykyaikaan asti, joskin hehkukuulan sijaan käytetään hehkutulppaa. Yleensä näissä tosin käytetään polttoaineena metanolin, nitrometaanin ja öljyjen seosta. Nämä ovat litratehoiltaan erittäin hyviä, noin 150–700 hv/l kun henkilöauton bensiinimoottori on luokkaa 60 hv/l.
Eräs tunnetuimpia näiden maamoottoreiden valmistajia oli ruotsalainen Bolinder-tehdas. Suomessa niitä on valmistanut Björneborgs Mekaniska Werkstad. 
Kuulamoottoreita on säilynyt runsaasti. Harrastajat pitävät niitä käyttökunnossa ja muutaman kerran kesässä niitä esitellään yleisölle erilaatuisten tapahtumien yhteydessä.
Under Cover

Under Cover on Ozzy Osbournen cover-albumi vuodelta 2005, jolla hän esittää omia suosikkikappaleitaan. Levy on periaatteessa "Prince of Darkness" -boxin neljäs levy muutamalla lisäraidalla ja yhdellä poistolla varustettuna. Kitaristina albumilla on Alice In Chains-yhtyeestä tuttu Jerry Cantrell ja bassoa soittaa The Cult-yhtyeen Chris Wyse. Myös Ian Hunter (Mott The Hoople) ja Leslie West (Mountain) vierailevat albumilla. 
Albumista on dual disc -versio, jolta löytyy Osbournen ja tyttärensä Kelly Osbournen tulkinta Black Sabbathin "Changes"-kappaleesta. DVD-osiosta löytyy "In My Life"-kappaleen video, "Dinner With Ozzy And Friends"-dokumentti, sekä albumin kappaleet uudelleenmiksattuina.
Sari Siikander

Sari Maarit Siikander (s. 26. kesäkuuta 1964 Valkeakoski) on suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja.
Ura.
Siikanderin lapsuudenkodissa ei luettu kirjallisuutta, vaan kirjahyllyn ainoat teokset olivat tietosanakirjoja. Perheen ainoa kulttuuriharrastus oli satunnaiset vierailut Valkeakosken kaupunginteatteriin. Sen esitykset tekivät lapseen voimakkaan vaikutuksen, ja kun Siikander näki musikaalin "Viulunsoittaja katolla," hän päätti, että hänestä tulee aikuisena näyttelijä. Se oli hänen ainoa urahaaveensa.
Ylioppilaaksi Siikander kirjoitti 1984. Näyttelijänuransa hän aloitti harrastajana Valkeakoskella, josta hän siirtyi iltanäyttelijäksi Hämeenlinnan kaupunginteatteriin ja sieltä näyttelijäharjoittelijaksi Jyväskylän kaupunginteatteriin. Kiinnitys Jyväskylässä kesti kolme vuotta 1987–1990 ja se päättyi, kun Siikander viidennellä yrityksellä 1990 pääsi 26-vuotiaana Teatterikorkeakouluun, josta hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi 1994.
Suomen 1990-luvun alun laman aikana työelämään siirtynyt Siikander joutui aloittamaan freelancerina, eikä ole sen jälkeen joutunut haikailemaan vakituista kiinnitystä teatteriin, sillä töitä on muutenkin riittänyt. Kotiteatterinaan hän pitää improvisaatioteatteri Stella Polarista, jossa on näytellyt vuodesta 1995, ja toisena kotiteatterinaan Uutta Iloista Teatteria, jossa hän on työskennellyt vuodesta 2008 lähtien. Siikander on näytellyt usein myös Tampereen Työväen Teatterissa ja Helsingin kaupunginteatterissa. Runsaasti kehuja hän on saanut muun muassa Tampereen "Marilyn"-musikaalin nimiroolista 2005 ja Helsingin "Viivi ja Wagner" - ja "Pienet ketut" -esityksistä.
Omasta mielestään Siikander on saanut toisen ammatin ohjaamisesta. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli Uuden Iloisen Teatterin kesällä 2018 esitetty musiikkinäytelmä "Kaunis Veera". Kesällä 2024 Heinolan kesäteatterissa esitetty komedia "Vielä ehtii" oli Siikanderin kahdeksas ohjaustyö. 
Siikander on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Klassikko" (2001), "Kukkia ja sidontaa" (2004) ja "Rock’n Roll Never Dies" (2006) sekä televisiosarjoissa "Sydän toivoa täynnä" (1997–1999), "Vapaa pudotus" (2002) ja "Suojelijat" (2008). 
Vuonna 2007 Siikander oli mukana "Tanssii tähtien kanssa" -ohjelman 2. tuotantokaudella, jossa hän ylsi toiselle sijalle tanssiparinsa Mikko Ahdin kanssa.
Yksityiselämä.
Siikander oli naimisissa Pirkka-Pekka Peteliuksen kanssa vuodesta 1998 vuoteen 2003 saakka, ja heillä on vuonna 2002 syntynyt tytär.
Vapaa pudotus

Vapaa pudotus on suomalainen draama- ja komediasarja, jossa on kymmenen noin 45 minuutin jaksoa: "Kaikki hyvin", "Turon baari", "Jäänmurtajat", "Taide", "X", "Ei yhtään onnellista päivää", "Home sweet home", "Iloinen talo", "www.blowyourheadoff.com" ja "Kertaus".
"Vapaa pudotus" perustuu teatteriryhmä Stella Polariksen näyttelijöiden improvisaatiometodilla tuottamiin tarinoihin. Sarja sai useita palkintoja, muun muassa Venla-palkinnot vuoden 2002 paras televisioelokuva ("Turon Baari") ja vuoden 2002 paras naisnäyttelijä (Tiina Pirhonen jaksosta "Kaikki hyvin"), Tampereen elokuvajuhlien Risto Jarva -palkinnon ("Turon Baari") sekä Koura-palkinnon vuoden 2002 parhaasta tv-draamasta.
Koko sarja julkaistiin marraskuussa 2006 kolmelevyisenä DVD-boksina, jossa on sarjan lisäksi kunkin osan making of.
Rendez-Vous

Rendez-Vous on Jean-Michel Jarren vuonna 1986 julkaistu musiikkialbumi. Jarre on tuottanut ja säveltänyt kaikki kappaleet.
Kappaleet.
Astronautti Ronald McNairin oli tarkoitus nauhoittaa kuudennen kappaleen saksofoniosuus avaruussukkulalennolla. Siitä olisi tullut maailman ensimmäinen avaruudessa äänitetty soitinosuus, mutta Challenger-sukkula tuhoutui nousun aikana ja koko miehistö menehtyi. McNairin osuuden Maassa nauhoitettuna esitti Pierre Gossez.
Cris af Enehielm

Christina (Cris) Marianne af Enehielm (s. 24. maaliskuuta 1954 Helsinki) on suomenruotsalainen taidemaalari, puku- ja lavastetaiteilija, näyttelijä, ohjaaja sekä performanssitaiteilija. Hän sai Vuoden nuori taiteilija -palkinnon vuonna 1986.
Af Enehielmin teoksissa on usein naisnäkökulmaa ja provokatiivisuutta. Hän on saanut vaikutteita poptaiteesta, sarjakuvista ja mainosten naiskuvasta.
Af Enehielm valmistui taidemaalariksi vuonna 1977 Fria konstskolanista sekä näyttelijäksi vuonna 1981 Teatterikorkeakoulusta.
Af Enehjelmillä on ollut taidenäyttelyitä muun muassa Gallerie Anhavassa ja Gallerie Forsblomilla Helsingissä. Hänelle myönnettiin vuonna 2020 Pro Finlandia -mitali.
Af Enehjelm on tehnyt performanssia eri ryhmissä kuten Homo$, Jack Helen Brut ja Särjen Ääni ja näytellyt muun muassa Lilla Teaternissa, televisiossa ja elokuvissa. Hän on myös vaikuttanut muutamassa tanssiteoksessa. Af Enehjelm ääninäytteli "Muumilaakson tarinoiden" ruotsinkielisessä versiossa "Vilijonkkaa". Hänellä on kaksi poikaa: Andreas af Enehielm ja Theo Theodor af Enehielm (s. 1993).
Barabus TKR

Barabus TKR on eräs maailman nopeimmista superautoista. Esittely tapahtui heinäkuussa 2006 järjestetyssä British Motor Show’ssa. 
Yleistä.
TKR:n ilmoitettiin olevan markkinoille tullessaan nopeampi kuin silloinen maailman nopein sarjavalmisteinen auto Bugatti Veyron. Vahvistettujen mittausten mukaan nopein auto on SSC Aero. Ennakkotietojen mukaan Barabus TKR:n hinta on sen tullessa markkinoille 360 000 puntaa. 
Auton hiilikuituinen kori valmistetaan Colonellassa, Italiassa ja moottori Englannissa. Tuotantomääräksi on suunniteltu kolmen vuoden aikana noin 300–400 kpl. Ensimmäisten autojen oli tarkoitus saapua ostajille syksyllä 2006.
Moottori.
Moottorina on tuplaturbolla varustettu 7,0-litrainen V8, joka tuottaa tehoa 739 kW (1 005 hv). Auto kiihtyy 1,67 sekunnissa 0–100 km/h slicksirenkailla, jotka eivät kuitenkaan ole Suomessa laillisia katukäytössä. Huippunopeudeksi ilmoitetaan 434 km/h.
Jennifer Beals

Jennifer Beals (s. 19. joulukuuta 1963 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Ura.
Jennifer Beals teki läpimurtonsa elokuvassa "Flashdance" vuonna 1983. Hän sai roolistaan Golden Globe -ehdokkuuden. Hän esiintyi "Flashdancessa" opiskellessaan ensimmäistä vuottaan Yalen yliopistossa amerikkalaista kirjallisuutta. Elokuvan jälkeen hän keskittyi opintoihinsa ja teki näyttelijän töitä 1980-luvulla harvakseltaan. Vuonna 1989 hän esitti vampyyriä elokuvassa "Vampyyrin suudelma".
1990-luvulla Beals esiintyi useissa elokuvissa, mutta vain muutama niistä menestyi kaupallisesti. Beals näytteli Denzel Washingtonin kanssa elokuvassa "Sinipukuinen paholainen" vuonna 1995. Samana vuonna hän esiintyi silloisen aviomiehensä Alexandre Rockwellin elokuvassa "Neljä huonetta". Beals sai vuonna 1997 Golden Satellite Award -palkinnon roolistaan elokuvassa "The Twilight of the Golds".
Bealsin ura lähti uuteen nousuun hänen saatuaan roolin lesbojen elämää kuvaavasta televisiosarjasta "L-koodi". Beals näytteli sarjassa taidekuraattori Bette Porteria vuosina 2004–2009. Sarjan päättymisen jälkeen hän on esiintynyt muun muassa elokuvassa "The Book of Eli" ja televisiosarjassa "Paljastavat valheet". Hän näyttelee poliisipäällikkö Teresa Colvinia rikossarjassa "The Chicago Code".
Yksityiselämä.
Bealsin isä on afroamerikkalainen ja äiti irlantilainen. Hän oli vuosina 1986–1996 naimisissa Sundancen elokuvafestivaaleilla palkitun ohjaaja Alexandre Rockwellin kanssa. Beals ja Rockwell ovat työskennelleet yhdessä useissa elokuvaprojekteissa. 
Beals on ollut naimisissa Ken Dixonin kanssa vuodesta 1998 lähtien. Pariskunnalla on yksi tytär. Lisäksi Dixonilla on kaksi lasta aiemmasta liitostaan. Vapaa-ajallaan Beals harrastaa valokuvausta.
Charles Bally

Charles-Louis Bally (4. helmikuuta 1865 Geneve – 10. huhtikuuta 1947 Geneve) oli sveitsiläinen kielitieteilijä. Nykyään Bally muistetaan ehkä parhaiten siitä, että hän toimitti yhdessä kollegansa Albert Sechehayen kanssa opettajansa Ferdinand de Saussuren postuumin kirjan "Cours de linguistique générale", mutta 1920–1930-luvulla hän oli eräs keskeisimpiä eurooppalaisen kielitieteellisen strukturalismin edustajia yhdessä Roman Jakobsonin, Nikolai Trubetzkoyn ja Louis Hjelmslevin kanssa.
Albert Sechehaye

Charles Albert Sechehaye (4. heinäkuuta 1870 Geneve – 2. heinäkuuta 1946 Geneve) oli sveitsiläinen kielitieteilijä, Geneven kielitieteellisen koulukunnan ("école genevoise de linguistique") edustaja.
Sechehaye opiskeli vuodesta 1891 Geneven yliopistossa, missä hänen opettajanaan oli Ferdinand de Saussure. Sechehayella oli merkittävä osuus – yhdessä Charles Ballyn kanssa – Saussuren luentojen pohjalta kootun merkkiteoksen "Cours de linguistique générale" synnyssä, samoin kuin koko strukturalismin synnyssä.