tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Emilio Palacios

Emilio Palacios (s. 15. tammikuuta 1992 Málaga) on espanjalainen näyttelijä.
Ura.
Palacios opiskeli näyttelijän ammattiin Estudio Corazza para el Actor -oppilaitoksessa ja valmistui 2016, jolloin hänen rooliluettelossaan jo oli muun muassa sivuosa television komediasarjassa "B&amp;B Magazine" (2014) ja pääosa teatterielokuvassa "Los héroes del mal" (2015). Kolmesta teinipojasta kertova elokuva vie päähenkilönsä alati syvenevään rikoskierteeseen.
Palaciosin taiteellinen ura sai vauhtia ennen kaikkea televisiosarjoista- ja elokuvista. Vuonna 2016 hänellä oli Jaume Comellesin rooli Espanjan sisällissotaan sijoittuvassa televisioelokuvassa "Ebre, del bressol a la batalla". Vuosina 2017–2018 Palacios näytteli poliisiaiheisessa saippuaoopperassa "Servir y proteger". Vakavampaa poliisidraamaa edustavat roolit sarjoissa "Malaka" ja "Paratiisi".
Palaciosin teatteritehtäviä on muun muassa rooli näytelmässä "Dime Iggy Pop" ohjaajana Tanis San Nicolás.
Mustavatukka

Mustavatukka ("Rubus allegheniensis") on ruusukasvien heimoon ja vatukoiden sukuun kuuluva kasvilaji, joka on erittäin yleinen Pohjois-Amerikan itä- ja keskiosissa. Laji on villiintynyt myös muutamiin paikkoihin Kaliforniassa ja Kanadan Brittiläisessä Kolumbiassa.
Ulkonäkö ja koko.
Ulkomuodoltaan mustavatukka on varsin vaihteleva. Tavallisesti se on puolentoista metrin korkuinen pystykasvuinen vatukkapensas, mutta joskus se voi kasvaa jopa 240 senttimetrin korkuiseksi. Yksittäisten pensaiden leveys voi olla yli 240 senttimetriä; kasvi muodostaa usein useiden yksilöiden tiheikköjä. Lehdet ovat vuorottaisia, lehdykällisiä, munanmuotoisia ja hammaslaitaisia. Oksissa on teräviä piikkejä.
Mustavatukan valkoiset, viisiteräiset, 19 millimetrin levyiset kukat ilmestyvät loppukeväällä. Loppukesällä niistä kypsyy kiiltäviä, syvänvioletteja-mustia kerrannaishedelmiä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Monissa Yhdysvaltain itäosien metsissä mustavatukka vaikuttaa metsien aluskasvillisuuteen, sillä tiheät mustavatukkapensaikot suojaavat nuoria puuntaimia. Kun kasvinsyöjäeläimet (esim. hirvet) vähentävät mustavatukoita, tämän kilpailija tesmasaniainen ("Dennstaedtia punctilobula") yleistyy. Jos kyseinen saniaislaji pääsee liian yleiseksi, puuntaimien kasvu häiriintyy.
Mustavatukan esiintymistiheys lisääntyy huomattavasti, kun jokin tapahtuma tuhoaa korkeammat pensaat ja puut antaen enemmän valoa aluskasvillisuudelle; mustavatukka ei nimittäin siedä lainkaan varjoa. Tällaisia tapahtumia ovat muun muassa metsäpalot ja voimakkaat syöksyvirtausparvet. Nämä kasvustot vähenevät tavallisesti muutaman vuoden kuluttua, kun kasvin suojelemat puuntaimet varttuvat ja vähentävät aluskasvillisuuteen tulevan valon määrää.
Malakanjambolaani

Malakanjambolaani ("Syzygium malaccense") on myrttikasvien heimoon ja jambolaanien sukuun kuuluva puulaji, joka on kotoisin Kaakkois-Aasiasta ja Karibialta. Kasvin punakuorinen hedelmä muistuttaa omenaa, vaikkei malakanjambolaani ole läheistä sukua omenapuulle. Malakanjambolaani voidaan helposti sekoittaa myös läheiseen sukulaiseensa kellojambolaaniin ("Syzygium samarangense"), mutta on tätä pienempi ja tiiviimpi. Kirkkaassa, mehukkaassa hedelmälihassa on suuri vesipitoisuus. Joidenkin lajikkeiden hedelmät ovat miellyttävän happamia.
Ulkonäkö ja koko.
Malakanjambolaani on pystykasvuinen puu, jolla on tiheä, pylväs- tai lieriömäinen latvus. Kasvukorkeudeksi ilmoitetaan eri lähteissä 4,5–12 tai 7,5–20 metriä. Rinnankorkeusläpimitta on 20–140 senttimetriä. Kuori on vaaleanruskeaa ja sileää tai hieman halkeilevaa. Sisempi kuorikerros on ruskearaitaista, pintapuu vaaleanruskeaa.
Malakanjambolaanin kaksineuvoiset, 5–7 senttimetrin levyiset kukat ovat kirkkaan vaaleanpunaisia. Kukat sijaitsevat tavallisesti kolmittain lyhytvartisissa kukinnoissa tai lehdettömissä oksanhaaroissa 2–8 kukan ryhmissä. Kukissa on neljä leveähköä ja paksua verholehteä. Neljä pyöreää terälehteä ovat väriltään vaaleanpunaisia, oransseja tai tummanpunaisia, joskus keltaisia tai valkoisia. Ulkonevilla, 2,5–3 senttimetrin pituisilla heteillä on keltaiset ponnet. Päärynää tai omenaa muistuttavat hedelmät ovat punaisia, joskus vaaleanpunaisia tai valkoisia; niiden pituus on 5–10 ja leveys 2,5–7,5 senttimetriä. Hedelmien kuori on ohut ja pehmeä. Hedelmäliha on kiinteää ja omenamaista, melko hapanta. Jokainen hedelmä sisältää vain yhden suurehkon siemenen, jonka halkaisija 18 millimetriä.
Levinneisyys.
Nykyisin malakanjambolaania kasvatetaan Vietnamissa, Jaavalla, Filippiineillä, Bengalissa, Etelä-Intiassa, Tahitilla ja Havaijilla syömäkelpoisten hedelmiensä vuoksi. Vuonna 1793 William Bligh toi puun yhdessä leipäpuun kanssa Tahitilta Jamaikalle. Tämän jälkeen kasvia on istutettu myös Karibian saarille ja osaan trooppista Amerikkaa, kuten Venezuelaan ja Brasiliaan. Lajin alkuperäistä levinneisyysaluetta ei nykyisin voida enää määrittää, mutta sen on esitetty olevan nykyisessä Malesiassa.
Käyttö.
Malakanjambolaania kasvatetaan pääasiassa vetisten, raikkaanmakuisten hedelmiensä vuoksi. Kypsinä hedelmät ovat tavallisesti makeita; niitä voi syödä raakana tai valmistaa säilykkeiksi. Raaoista hedelmistä voi valmistaa hyytelöä; Puerto Ricossa niistä käytetään myös hedelmäviiniä.
Karibian saarilla ja Etelä-Amerikassa malakanjambolaania käytetään koristepuuna tai osana tuulensuojaistutuksia. Puuaineksella ei ole suurta taloudellista merkitystä, sillä se on kovaa ja vaikeasti työstettävää. Sisemmällä kuorella on supistava vaikutus.
Rautatienomenapuu

Rautatienomenapuu ("Malus" ’Hyvingiensis’) on ruusukasvien heimoon ja omenapuiden sukuun kuuluva kasvi, jota pidetään joskus siperianomenapuun ("Malus prunifolia"), joskus hupeinomenapuun ("Malus hupehensis") lajikkeena. Lajike on peräisin Valtionrautateiden keskuspuutarhan Hyvinkäältä, mihin sekä suomenkielinen nimi että lajikenimi viittaavat. Rautatienomenapuuta ei kasva missään luonnonvaraisena.
Ulkonäkö ja koko.
Rautatienomenapuu on 2–4 metrin korkuiseksi kasvava kesävihanta puu, jolla on riippuvat oksat ja leveä, sateenvarjomainen latvus. Kasvin suuret, vihreät lehdet ovat soikeita ja sahalaitaisia. Ruskaväri on keltainen.
Rautatienomenapuu kukkii touko–kesäkuussa. Sarjakukintoihin järjestäytyneet kukat ovat neljä senttimetriä leveitä ja valkoisia, nuppuisena vaaleanpunaisia. Pölyttyneistä kukista kypsyy loppukesällä suurehkoja, 4–5 senttimetrin levyisiä hedelmiä, jotka ovat väriltään keltaisia tai punertavia.
Kasvupaikka.
Rautatienomenapuu vaatii aurinkoisen kasvupaikan sekä kuivan–tuoreen, ravinteikkaan, kalkitun, runsasmultaisen ja vettäläpäisevän maaperän. Runko ja alemmat oksat kannattaa suojata talveksi. Juuristo ei siedä kylmää tai märkää maata, joten kasvi kannattaa istuttaa loivaan kumpuun.
Käyttö.
Rautatienomenapuun hedelmät ovat mehukkaita ja syömäkelpoisia; niistä voi valmistaa mehua ja sosetta. Murskatut siemenet ovat myrkyllisiä, mutta pienen määrän syöminen aiheuttaa harvoin oireita.
Rautatienomenapuu on myös suosittu koristepuu.
Chanel Terrero

Chanel Terrero (s. 28. heinäkuuta 1991 Havanna, Kuuba), tunnettu myös pelkällä nimellä Chanel, on espanjalainen näyttelijä, tanssija ja laulaja. Hänen juurensa ovat Kuubassa. Terrero on näytellyt useissa teatterimusikaaleissa sekä television sketsisarjoissa ja draamatuotannoissa.
Terrero voitti Espanjan euroviisukarsinnan "Benidorm Festin" ja täten hän edusti Espanjaa vuoden 2022 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”SloMo”. Hän on tunnustanut katsoneensa kilpailua ja haaveilleensa siihen osallistumisesta pienestä pitäen. ”SloMo” on Terreron ensimmäinen kappale, jonka hän julkaisi levyttävänä artistina. Terrero kilpaili Eurovision laulukilpailun finaalissa 14. toukokuuta ja sijoittui finaalin kolmanneksi. Sijoitus oli Espanjan paras sitten vuoden 1995.
Ura.
Chanel Terrero muutti kolmevuotiaana Kuubasta Olesa de Montserratin pikkukaupunkiin Barcelonan lähistölle. Terreron kiinnostus esittäviin taiteisiin vei hänet jo yhdeksänvuotiaana tanssitaiteisiin erikoistuneeseen opinahjoon. 16-vuotiaana hän valitsi urapolukseen musiikkiteatterin. Terrerolla on yli vuosikymmenen kokemus musiikkiteatterissa esiintymisestä.
Terrero on näytellyt keskeisiä rooleja teatterimusikaaleissa, kuten "Mamma mia" (2009), "El Gran Libro Mágico" (2017) ja "Flashdance" (2019). Hän on näytellyt myös musiikkiteatterissa "Leijonakuninkaan" espanjalaisessa tuotannossa.
Ensimmäisen televisioroolinsa Terrero teki vuonna 2011 romanttisessa seikkailusarjassa "Águila Roja". Vuosina 2015–2016 hän näytteli Deisyn roolia sketsisarjassa "Gym Tony". Sittemmin Terrero on näytellyt muun muassa draamasarjoissa "Perdóname, Señor" (2017), "El Continental" (2018) ja "Paratiisi" (2020).
Terrero on myös tanssinut lavalla Shakiran kanssa vuoden 2010 MTV Europe Music Awards -gaalassa.
Terreron elokuvarooleja on muun muassa Yamilén osa 1990-luvun Kuubaan sijoittuvassa draamassa "El Rey de la Habana" (2015).
Aino Hurmalainen

Aino Aliina Hurmalainen (16. helmikuuta 1880 Viipuri – 30. joulukuuta 1952) oli suomalainen opettaja ja kansalaisopiston johtaja.
Hurmalaisen vanhemmat olivat liikkeenjohtaja Aleksanteri Hurmalainen ja Eeva Ristola. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin jatko-opistosta 1902 ja kävi Helsingin jatko-opiston valmistuen kansakoulunopettajaksi 1905. Hurmalainen teki opintomatkoja Skandinavian maihin 1910 sekä Tanskaan ja Saksaan 1921.
Aino Hurmalainen oli Viipurin uuden valmistavan koulun opettajana 1905–1911 ja 1913–1918, Viipurin uuden yhteiskoulun opettajana 1905–1912 ja Viipurin kaupungin kansakoulun opettajana 1912–1919. Hän oli Viipurin seudun huoltokeskuksen perustaja ja sihteeri 1919–1923, Viipurin työväenopiston opettaja ja luennoitsija 1919–1923 sekä vt. johtaja 1920–1923, Porin tyttölyseon sijaisopettaja 1924–1925, Porin suomalaisen yhteislyseon opettaja 1926–1927 ja Porin työväenopiston johtaja 1923–1927. Hurmalainen oli sitten Terijoen kansalaisopiston johtajana toistakymmentä vuotta vuodesta 1927 alkaen.
Hurmalainen oli Viipurin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1920–1924. Hänen kirjoituksiaan ja suomennoksiaan ilmestyi eri julkaisuissa ja sanomalehdissä.
Xiaomi Redmi Y3

Xiaomi Redmi Y3 on Xiaomin huhtikuussa 2019 julkistama matkapuhelin. Puhelin on tehty muovista paitsi 6,26 tuuman näyttö, joka on Gorilla Glass 5-lasia.
Tekniset tiedot.
Xiaomi Redmi Y3-puhelimessa on 4 000 milliampeeritunnin litiumpolymeeriakku. Se kestää maksimissaan kaksi päivää ja siinä on 40 tuntia puheaikaa. Puhelimessa on FM-radio ja kaksi takakameraa: yksi 12 megapikselin pääkamera ja kahden megapikselin syvyyskamera. Edessä on kolmenkymmenenkahden megapikselin kamera. Puhelimessa on 32 gigatavua tallennustilaa, jota voi laajentaa microSDXC-kortilla ja kaksi gigatavua RAM-muistia eli keskusmuistia. Puhelimessa on paikka kahdelle nano-SIM-kortille ja se on roiskekestävä.
Nokia 6.1

Nokia 6.1 on HMD Globalin vuonna 2018 julkaisema matkapuhelin.
Nokia 6.1:ssa on 5,5 tuuman Gorilla Glass 3 -näyttö, jonka tarkkuus on 1 080 × 1 920 pikseliä. Tallennustilaa on valittavana 32 tai 64 gigatavua ja keskusmuistia 3 tai 4 gigatavua. Grafiikkapiiri on Adreno 508 ja prosessori Qualcomm Snapdragon 630. Puhelimessa on Zeissin 16 megapikselin takakamera ja kahdeksan megapikselin etukamera. Akun kapasiteetti on 3 000 milliampeerituntia ja se tukee 18 watin pikalatausta. Sormenjälkitunnistin on sijoitettu laitteen taakse. Käyttöjärjestelmänä oli julkaisuhetkellä Android 8 Oreo. Puhelin sai päivityksen Android 9 Pie -versioon syksyllä 2018 ja päivityksen Android 10 -versioon alkuvuodesta 2020.
Wace

Wace, joskus Robert Wace, (noin 1110 − 1174 jälkeen) oli anglonormannilainen runoilija.
Wace kirjoitti Brutus-romaaninsa "Le roman de Brut" Englannissa. Hän sai aiheen tähän teokseensa, joka on muinaisranskalaisen kirjallisuuden kiinnostavimpia tuotteita, englantilaisen kirkonmiehen Geoffrey Monmouthilaisen latinankielisestä proosateoksesta "Historia Regum Britanniae" (noin 1135), jonka ansiosta Arthur-legendat tunnettiin Englannin kanaalin molemmin puolin. Wacen anglonormandialaisella alueella sepittämiä runoteoksia ovat "La geste des Bretons" eli "Le roman de Brut" ja "La gestedes Normands" eli "Le roman de rou" (1160- ja 1170-luvuilla).
Nokia X71

Nokia X71 on HMD Globalin valmistama älypuhelin, jonka se julkaisi huhtikuussa 2019. Puhelinta myydään ainoastaan Kiinassa ja Taiwanissa. Puhelimessa on Zeissin triplakamera: 48 megapikselin pääkamera, kahdeksan megapikselin ultralaajakamera ja viiden megapikselin syvyyskamera. Puhelimen runko on valmistettu alumiinista ja takakuori lasista. Puhelimessa on sormenjälkilukija takana ja sivulla on virtapainikkeeseen upotettu LED-valo ilmoituksia varten.
Puhelimen grafiikkapiiri on Adreno 512 ja prosessori on Qualcommin valmistama Snapdragon 660. Puhelimessa on 6,39 tuuman näyttö 1 080 × 2 316 pikselin tarkkuudella. Nokia X71:n paino on 180 grammaa.
Puhelimessa on kuusi gigatavua keskusmuistia ja 128 gigatavua tallennustilaa, mutta sitä voi laajentaa microSDXC-muistikortilla. Puhelimessa on myös kameralovi vasemmassa yläkulmassa. Puhelimessa on 3 500 milliampeeritunnin akku ja 18 woltin pikalataus.
Pirjo Yli-Maunula

Pirjo Yli-Maunula (s. 20. tammikuuta 1959) on suomalainen tanssija, koreografi ja taiteilijaprofessori. Hänelle myönnettiin vuonna 2019 Pro Finlandia -mitali ja vuonna 2025 Suomi-palkinto.
Yli-Maunula opiskeli Kalevi Merikallion (1975–1977) sekä Leena Ortolan (1976–1983) balettikouluissa ja vuosina 1981–1985 Oulun balettikoulussa. Viimeksi mainitussa oppilaitoksessa hänen opettajinaan toimivat Seppo Koski, Heli Hentilä ja Maria Littow. Yli-Maunula on suorittanut monia baletti-, jazz- ja nykytanssiin sekä tanssinopetukseen liittyviä kursseja Suomessa ja ulkomailla. Hän on itse tehnyt opetustyötä muun muassa Oulun konservatoriossa ja Oulun taidekoulussa. Hän oli mukana perustamassa Oulun Tanssistudiota vuonna 1982 ja Tanssi Tyrkyllä -festivaalia vuonna 1994. Hän oli Oulun läänin tanssitaiteen ohjaavana läänintaiteilijana vuosina 1990–1991.
Vuosina 1982–1998 Yli-Maunula toimi tanssija-koreografina, toiminnanjohtajana ja tanssinopettajana Oulun Tanssistudion ryhmässä. Vuosina 1998–2002 hän oli JoJon – Oulun tanssin keskuksen taiteellinen johtaja, ja vuonna 2006 hänestä tuli Flow Productionsin taiteellinen johtaja. Yli-Maunulan saamien palkintojen ja tunnustusten joukossa ovat olleet Pro Finlandian ja Suomi-palkinnon ohella Oulun kaupungin kulttuuripalkinto (2005), Suomen Tanssitaiteilijain liiton (myöhemmin STST:n) Tanssin mainetekopalkinto (2008), nimitys Oulun Vuoden taiteilijaksi (2011), STST:n ansiomerkki (2017) sekä Pirkko-palkinto (2022), joka syntyi Pirjo Yli-Maunulan toiminnan innoittamana. Vuonna 2013 Yli-Maunulalle myönnettiin taiteilijaprofessoriapuraha.
Godfrey Binaisa

Godfrey Lukongwa Binaisa (30. toukokuuta 1920 – 5. elokuuta 2010) oli ugandalainen juristi ja poliitikko, joka toimi Ugandan presidenttinä vuosina 1979–1981.
Binaisa syntyi Ugandan pääkaupungin Kampalan länsipuolella Mityanassa. Hänet erotettiin vuonna 1940 korkeakoulusta ja karkotettiin pääkaupungista, koska hän oli osallistunut brittiläisten siirtomaaisäntien sotatoimia vastustavaan kampanjaan. Hänet armahdettiin seuraavana vuonna, ja hän sai työskennellä kaivosteollisuudessa. Hän sai stipendin Glasgow'n yliopistoon opiskelemaan geologiaa mutta valmistui vuonna 1956 oikeustieteestä Lontoon yliopiston King’s Collegesta ja palasi Ugandaan harjoittamaan asianajajan ammattia.
Binaisa osallistui maan itsenäisyysliikkeeseen, ja hänestä tuli itsenäistyneen Ugandan ensimmäinen alkuperäiskansaa edustava oikeuskansleri. Hän osallistui perustuslain kirjoittamiseen, mutta riitaannuttuaan Milton Oboten kanssa hän palasi yksityiseksi asianajajaksi. Idi Aminin kaudella Binaisa oli maanpaossa. Aminin kaaduttua hänet valittiin presidentiksi mutta seuraavana vuonna hänet syrjäytettiin sotilasvallankaappauksessa.
Adolf Johan Wasenius

Adolf Johan Wasenius (9. huhtikuuta 1787 Hämeenlinna – 30. maaliskuuta 1832 Helsinki) oli suomalainen virkamies ja sanomalehtien toimittaja.
Waseniuksen vanhemmat olivat kauppias Adolf Fredrik Wasenius ja Ulrika Floor. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1802, opiskeli Turun akatemiassa ja suoritti tuomarintutkinnon vuonna 1806. Wasenius työskenteli Turun hovioikeuden auskultanttina vuodesta 1806, kuvernementinkirjaajana Liivinmaan, Viron ja Suomen asiain oikeuskollegiossa Pietarissa vuodesta 1809, Suomen hallituskonseljin talousosaston protokollasihteerinä vuodesta 1811 sekä kamari- ja sotilastoimituskuntien esittelijäsihteerinä vuodesta 1816.
Wasenius toimitti "Finlands Allmänna Tidningiä" vuosina 1820–1824 ja "Helsingfors Tidningaria" vuosina 1829–1832.
Hovioikeudenneuvos Karl Fredrik Wasenius ja kauppias Gustaf Otto Wasenius olivat Adolf Johan Waseniuksen veljiä.
Nishiwaki

Nishiwaki () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Hyōgon prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Kakojoen ja sen sivujoen Sugiharan yhtymäkohdassa. Joen varren tasankoaluetta ympäröivät noin 200–600 metriä korkeat Chūgokuvuorten reunavuoret. Nishiwakissa on 40 324 asukasta (helmikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 132,44 neliökilometriä.
Nishiwakin alue kuului Edo-kauden alkupuolelta lähtien Himejin daimiokuntaan. Se tunnetaan etenkin "Banshū"-kankaan valmistuksesta, joka lienee alkanut 1700-luvun lopulla. Japanin avautumisen jälkeen kangasta alettiin valmistaa myös vientiin, ensin Kaakkois-Aasiaan ja myöhemmin toisen maailmansodan jälkeen myös länsimaihin. Se on edelleen merkittävä elinkeino. Kaupungissa tuotetaan myös ongenkoukkuja, ja siihen kuuluvilla maaseutualueilla harjoitetaan vihannesten ja hedelmien viljelyä sekä maidon ja lihan tuotantoa. Kaupunkioikeudet Nishiwaki sai vuonna 1952, kun silloiseen Nishiwakin maaseutukaupunkiin liitettiin kolme ympäristön kyläkuntaa. Vuonna 2005 Nishiwakiin yhdistettiin Kurodashōn maaseutukaupunki. 
Nishiwaki tunnetaan ”Japanin napana”, sillä 35. leveyspiiri ja 135. pituuspiiri leikkaavat toisensa kaupungin alueella. Piirien kohtauspaikalle rakennettiin alun perin muistomerkki 1920-luvulla; myöhemmin 1990-luvun alussa sen sijainti mitattiin tarkemmin uudelleen, ja uudelle paikalle rakennettiin uusi muistomerkki. Kohtauspaikkaa ympäröi Nihon heso kōen, ’Japanin navan puisto’, jonne on rakennettu Okanoyaman taidemuseo sekä pituus- ja leveysasteille omistettu tiedemuseo Terra Dome. Kaupungin muita nähtävyyksiä ovat esimerkiksi Hyōsu-jinjan pyhäkkö, 1920-luvulla rakennettu Kishi-suvun vanha asuintalo ja Hakuvuoren luonnonalueet. Nishiwakia palvelee JR Nishi-Nihonin Kakogawa-linja.
IBM RT PC

IBM RT PC (tai PC/RT tai 6150) oli IBM:n 32-bittinen RISC-prosessoriin perustuva tietokone. Tietokone oli IBM:n ensimmäinen yhden käyttäjän työasema ja edelsi RS/6000-sarjaa.
Käyttöjärjestelmä oli UNIX System V-pohjainen AIX ja siinä oli ROMP-nimellä tunnettu mikroprosessori.
Tietokoneella on yhteyksiä Carnegie Mellon -yliopiston ja IBM:n Andrew-projektiin. Yliopisto halusi Unix-työasemat IBM:n tarjoamien PC-koneiden sijaan. Tietokoneessa käytettiin akateemisessa käytössä Berkeleyn 4.3BSD Unixiin perustuvaa Academic Operating System (AOS) -käyttöjärjestelmää.
IBM ilmoitti ensimmäisestä mallista vuonna 1986. Tietokoneessa oli mallista riippuen 1–2 megatavua RAM-muistia.
IBM ilmoitti uusien mallien saatavuudesta vuonna 1987. Tietokoneissa oli 4 megatavua RAM-muistia, joka oli laajennettavissa 16 megatavuun. Malleissa oli Motorola 68881 matematiikkasuoritin sekä muistinhallintayksikkö. Malleihin oli saatavilla ESDI-tuki.
Mallit olivat IBM 6151 malli 115 ja IBM 6150 mallit 125 sekä B25.
David Stern

David Joel Stern (22. syyskuuta 1942 New York, New York – 1. tammikuuta 2020 New York, New York) oli yhdysvaltalainen juristi ja urheiluvaikuttaja, joka toimi koripallosarja NBA:n komissaarina vuosina 1984–2014. Sternin aikana NBA kehittyi huomattavasti, saavutti suosiota Pohjois-Amerikassa ja levitti näkyvyytensä maailmanlaajuiseksi. Stern on nimetty ansioistaan Naismith Memorial Basketball Hall of Fameen ja FIBA Hall of Fameen. Häntä pidetään yleisesti yhtenä historian parhaista, ellei parhaana, urheilukomissaarina.
Ura.
Stern siirtyi NBA:n komissaariksi Larry O’Brienin tilalle vuonna 1984. Sternin aikana NBA:n liikevaihto kasvoi 165 milj. dollarista 5,5 miljardiin dollariin. Hänen aikanaan NBA kasvatti suosiotaan muun muassa käyttämällä markkinoinnissaan näkyvästi tähtipelaajiaan, muun muassa Magic Johnsonia, Michael Jordania, Kobe Bryantia ja LeBron Jamesia, sekä 1980-luvulla sarjan televisiosuosiota nostanutta Lakers–Celtics-dynastiakamppailua. Stern myös tuki Magic Johnsonia näyttävästi julkisuudessa, kun tällä oli diagnosoitu tuolloin pahamaineinen HIV vuonna 1991. Sternin otettua vastaan komissaarin pestin ei NBA:n loppuotteluita lähivuosina ollut välttämättä edes televisioitu suorina lähetyksinä: hänen aikakautensa lopulla NBA:n televisiointioikeuksien arvo oli yli miljardi dollaria. NBA-seuroille luotiin myös palkkakattojärjestelmä pienempien markkina-alueiden joukkueiden tueksi. NBA:n kriisejä tai ongelmia Sternin valtakaudella olivat muun muassa sarjan työsulut, 1980-luvun pelaajien huumeidenkäyttö ja vuonna 2005 muun muassa tähtipelaaja Allen Iversoniin vaikuttanut pukukoodin käyttöönotto. Uusi pukukoodi kielsi pelaajien hip hop -tyylisen pukeutumisen ja loi sittemmin näkyvyyttä ja suosiota saaneen omintakeisen business-tyylisen pukeutumiskulttuurin.
Sternin aikana NBA laajeni seitsemällä uudella joukkueella, mukaan liittyi kanadalaisia joukkueita, ja NBA:n kehityssarja sekä naisten NBA perustettiin. NBA levittäytyi myös kansainvälisesti: joukkueet pelasivat yli 150 ottelua Yhdysvaltain ja Kanadan ulkopuolella, ja sarjaa alettiin näyttää yli 200 maassa yli 40 kielellä. Etenkin Kiinassa NBA:sta tuli erittäin suosittu urheilusarja, mitä avitti myös kiinalaisen huippupelaaja Yao Mingin NBA-ura. Osansa suosion nousemisessa oli Barcelonan olympiaturnauksella 1992, jossa kansainvälinen yleisö näki ensimmäistä kertaa NBA:n koripalloammattilaiset olympiatasolla: joukkue murskasi Barcelonassa kaikki vastustajansa. Vuonna 2005 käynnistettiin NBA Cares -hyväntekeväisyysohjelma, joka ensimmäisten viiden toimintavuotensa aikana lahjoitti yli sata miljoonaa dollaria. Sternin jälkeen NBA:n komissaariksi nousi Adam Silver. Stern kuoli aivoverenvuotoon 77-vuotiaana uudenvuodenpäivänä 2020.
Carl Johan Boy

Carl Johan Boy (16. joulukuuta 1794 Tjureda – 10. elokuuta 1868 Tukholma) oli suomalainen tuomari ja sanomalehden toimittaja.
Ruotsissa syntyneen Boyn vanhemmat olivat Luvialla asunut Itä-Intian komppanian kauppalaivuri Vilhelm Boy ja Anna Magdalena Grönhagen. Hän kävi Vadstenan koulua ja Porin triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa vuonna 1812. Boy opiskeli Turun akatemiassa ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1819. Hän suoritti tuomarintutkinnon vuonna 1821.
Boy työskenteli Vaasan hovioikeudessa vuosina 1822–1860. Hän sai hovioikeudenneuvoksen arvon vuonna 1855. Vuosina 1830–1866 Boy toimi myös Vaasassa sensorina.
Boy kuului Vaasan ensimmäisen sanomalehden "Wasa Tidningin" perustajiin ja työskenteli sen toimittajana vuosina 1839–1846. Perimätiedon mukaan hän oli myös Carl Gustaf Wolffin kirjapainon todellinen omistaja.
Muslim ibn al-Hajjaj

Muslim ibn al-Hajjaj (820–875) oli islamilainen imaami ja yksi arvostetuimmista "hadithin" eli profeetta Muhammedia koskevan perimätiedon tuntijoista ja kerääjistä. Muslim matkusteli laajalti ja hänen kokoamansa "Sahih" "Muslim" perustuu Arabiassa, Egyptissä, Syyriassa ja Irakissa tehtyihin muistiinpanoihin. Se on yksi islamin pyhiin teksteihin kuuluvasta "kuudesta kirjasta" ("Kutub al-Sittah"). Muslim kirjasi huolellisesti paitsi itse perimätiedon, myös perinteen väittäjien ketjun ja eri tekstivariaatiot. Muslim syntyi ja kuoli Nišapurissa, Iranissa. Hän tapasi matkoillaan monia kuuluisia hadith-oppineita ("muhaddith") ja kuunteli heidän opetustaan. Asetuttuaan jälleen Nišapuriin hän tutustui imaami Muhammad al-Bukhariin ja ryhtyi tämän oppilaaksi ja seuraajaksi. Muslim edusti shafi'i-koulukuntaa kuten al-Bukhari. 
Muslimin kokoelmassa "Sahih Muslim" on 9 200 hadithia (2200 ilman kaksoiskappaleita). Muslimia pidetään oppi-isänsä Bukharin jälkeen toiseksi merkittävimpänä "hafizina." Bukhari asetetaan hänen edelleen, koska Bukharin "hadithien" katsotaan olevan yleensä luotettavampia. Muslimin ansiona on taas kokoelman parempi järjestys.
Gustaf Wilhelm Wirenius

Gustaf Wilhelm Wirenius (11. maaliskuuta 1798 Säkkijärvi – 24. toukokuuta 1846 Uusikirkko) oli suomalainen pappi ja sanomalehden toimittaja.
Wireniuksen vanhemmat olivat Säkkijärven kappalainen Anders Wirenius ja tämän toinen puoliso Klara Kristina Grenqvist. Hän kävi Lappeenrannan piirikoulun ja Viipurin lukion ja pääsi ylioppilaaksi Turussa vuonna 1815. Wirenius opiskeli Turun akatemiassa ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1818 ja maisteriksi vuonna 1819. Hänet vihittiin papiksi Porvoon hiippakuntaan Turussa vuonna 1819.
Wirenius työskenteli apulaispappina Virolahdella vuonna 1819, Viipurin vankilasaarnaajana vuodesta 1820, kappalaisena vuodesta 1824 ja varapastorina vuodesta 1828. Vuodesta 1836 lähtien hän työskenteli Uudenkirkon kirkkoherrana. Wirenius nimitettiin rovastiksi vuonna 1838 ja lääninrovastiksi vuonna 1845.
Wirenius toimitti Viipurin ensimmäistä suomenkielistä sanomalehteä "Sanan Saattajaa Wiipurista" vuosina 1833–1836. Hän oli käynyt koulunsa saksaksi ja turvautui kieliasioissa Jaakko Juteinin apuun. Wirenius halusi toimittaa lehteä sekä säätyläisille että maaseudun rahvaalle ja laajensi sen sisältöä yleisön toivomusten mukaan. Anders Cedervallerin julkaisema lehti osoittautui kuitenkin kannattamattomaksi ja lakkasi toimittajan muutettua pois Viipurista.
Beanie Feldstein

Elizabeth Greer ”Beanie” Feldstein (s. 24. kesäkuuta 1993 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Tausta.
Feldstein kasvoi amerikanjuutalaisessa perheessä Los Angelesissa. Hänen äitinsä on pukusuunnittelija Sharon Lyn Feldstein (o.s. Chalkin) ja isä Guns N’ Rosesin kiertuemanageri Richard Feldstein. Beanien isoveljet ovat näyttelijä Jonah Hill sekä Maroon 5-yhtyeen manageri Jordan Feldstein (1977–2017).
Feldsteinin lempinimi Beanie oli hänen lastenhoitajansa keksimä. Hän kävi nuorena Harvard-Westlake Schoolia Los Angelesissa ja osallistui newyorkilaisen Stagedoor Manorin teatterileirille.
Beanie Feldstein valmistui Wesleyan Universitystä 2015 pääaineenaan sosiologia.
Ura.
Feldstein aloitti näyttelemisen yhdeksänvuotiaana, kun hän esiintyi tv-sitcomissa "Meidän faija". Puheteatterissa Feldstein on tehnyt suuret roolit Broadway-musikaaleissa "Hello, Dolly!" ja "Funny Girl".
Feldstein oli ehdolla SAG-palkinnon saajaksi roolisuorituksestaan elokuvassa "Lady Bird" (2017), ja roolistaan elokuvassa "Booksmart" (2019) hän oli Golden Globe -palkinnon ehdokkaana.
St. Petersburgische Zeitung

St. Petersburgische Zeitung oli Pietarissa vuosina 1727–1914 ilmestynyt saksankielinen sanomalehti. Vuodesta 1852 lähtien sen nimenä oli "St. Petersburger Zeitung" ja elokuusta 1914 "Petrograder Zeitung".
"St. Petersburgische Zeitungin" perustaminen liittyy Pietari I:n uudistuksiin, joiden yhteydessä Venäjälle houkuteltiin paljon ulkomaisia, etupäässä saksalaisia tiedemiehiä. "Sankt-Peterburgskije vedomostin" tavoin sen julkaisijana toimi Venäjän tiedeakatemia. Lehden ensimmäiset numerot sisälsivät virallisia tiedoituksia, tietoja tiedeakatemian julkaisemista kirjoista, yksityisiä ilmoituksia ja teatteriesitysten mainoksia. Ensimmäisiin toimittajiin kuului historioitsija Gerhard Friedrich Müller.
1700-luvun lopulla Venäjälle syntyi myös muita saksankielisiä sanomalehtiä, jotka seuraavalla vuosisadalla saivat seurakseen kulttuuriin, eri ammattialoihin ja uskontoon erikoistuneita aikakausjulkaisuja. Sävyltään virallisen "St. Petersburgische Zeitungin" kilpailijoista vakavin oli vuonna 1876 perustettu liberaali "St. Petersburger Herold".
"St. Petersburger Zeitungin" päätoimittajana työskenteli vuosina 1852–1874 Friedrich Clemens Meyer von Waldeck, joka otti lehden vuokralle vuonna 1859. Meyerin johdolla siitä tuli Pietarin saksalaisyhteisön tuntoja heijastanut moderni päivälehti. Vuosina 1874–1878 lehti toimi kansanvalistusministeriön alaisuudessa ja vuonna 1878 se vuokrattiin toimittaja Paul von Kügelgenille. Tämän kuoltua vuonna 1904 lehteä johtivat hänen poikansa Paul Siegwart von Kügelgen ja Karl von Kügelgen. 1900-luvun alussa "St. Petersburger Zeitung" oli yksi Itä-Euroopan merkittävimmistä saksankielisistä sanomalehdistä.
Ensimmäisen maailmansodan syttyminen oli kova isku venäjänsaksalaisten kulttuuri- ja liiketoiminnalle. Heitä pidettiin vihollisina ja saksan puhuminen julkisilla paikoilla kävi vaaralliseksi. Viranomaiset lakkauttivat "Petrograder Zeitungin" ja "Petrograder Heroldin" joulukuussa 1914, ja seuraavana vuonna saksankielisen lehdistön toiminta kiellettiin koko Venäjän alueella. Neuvostoliitossa saksankielisiä lehtiä julkaistiin, mutta niiden ideologinen tavoite oli täysin erilainen. Vuonna 1991 perustettiin uusi "St. Petersburgisch Zeitung".
S/S Merkur

S/S Merkur oli suomalainen Suomen valtion omistama rahtilaiva joka upposi 9. toukokuuta 1920 Walesin rannikolla Barry Islandin satamassa törmättyään yhteen espanjalaisen höyrylaivan kanssa. Laivan miehistö pelastui, mutta laiva jäi hylyksi. 
Laiva oli rakennettu vuonna 1900 Howaldtswerken telakalla Kielissä Saksassa venäläiselle Odessassa toimineellew "Russian Steam Nav. &amp; Trading Co"-varustamolle nimellä "S/S Mercurii". Laivan vetoisuus oli 4 046 bruttorekisteritonnia, pituus 106,7 metriä ja leveys 14,3 metriä. Laivassa oli kolmisylinterinen trippelihöyrykone. Laiva päätyi vuonna 1918 saksalaisten haltuun, jotka luovuttivat sen sotasaaliina Suomen valtion käyttöön nimellä "S/S Merkur".
S/S Merkur kuljetti maalis-huhtikuun vaihteessa 1919 Tanskalaisen vapaaehtoiskomppanian Kööpenhaminasta Hankoon. Alusta ohjasi merikapteeni Ilmari Jokinen.
S/S Merkur toi tammikuussa 1920 selluloosa- ja paperlastin Prestonin satamaan. Laiva lähti 9. toukokuuta kivihiililastissa Barryn satamasta Cardiffin läheltä kohti Las Palmasia. Laiva törmäsi espanjalaisen höyrylaivaan Castro Aleniin ja kallistui ja upposi sen jälkeen. Merkurin miehistö pelastui ja heidät kuljetettiin kutterilla Cardiffiin, espanjalaislaiva saattoi jatkaa matkaansa Newportiin. Matalaan veteen uponnut Merkurin hylky jäi osaksi näkyviin ja sen nostamista alettiin valmistella. Kesken nostotöiden englantilainen höyrylaiva "Zelo" joka oli tulossa Bilbaosta rautamalmilastissa törmäsi Merkurin hylkyyn sumussa 19. syyskuuta 1920 ja upposi Merkurin hylyn viereen. Nostotyöt lopetettiin tämän jälkeen ja Merkurin uppoamispaikka merkittiin poijulla.
Sheldon Keefe

Sheldon Keefe (s. 17. syyskuuta 1980) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja.
Pelaajaura.
Tampa Bay Lightning varasi Keefen vuoden 1999 NHL-varaustilaisuudessa toisella kierroksella 47. pelaajana. Keefe oli pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Kausien 2000-2005 aikana Keefe pelasi urallaan 125 NHL-runkosarjaottelua.
Valmentajaura.
Kausina 2012-2015 Keefe toimi OHL-liigassa Sault Ste. Marie Greyhoundsin päävalmentajana. Kaudella 2014-2015 Keefe palkittiin OHL:n parhaana valmentajana. Kesäkuussa 2015 Toronto Maple Leafsin organisaatio palkkasi Keefen AHL-joukkueensa Toronto Marliesin päävalmentajaksi. Kaudella 2017-2018 Marlies voitti historiansa ensimmäisen Calder Cupin. Marraskuussa 2019 Keefe nostettiin Toronto Maple Leafsin päävalmentajaksi potkut saaneen Mike Babcockin paikalle. 
Keefe sai potkut Maple Leafsin päävalmentajahommista huonon pudotuspelimenestyksen takia 9.5.2024. 
Myöhemmin toukokuussa 2024 New Jersey Devils palkkasi Keefen päävalmentajakseen.
Kazimierz Brodziński

Kazimierz Brodziński (1791−1835) oli puolalainen runoilija ja sotilas. Hän osallistui upseerina Napoleonin sotaretkeen Venäjälle. Hän oli 1822−1831 Varsovan yliopistossa estetiikan professorina ja vaikutti luentojensa kautta suuresti romanttisen kirjallisuussuunnan voittoon Puolassa. Brodzińskin runot ovat herttaisia ja kansanomaisia.
Huomattavin hänen runollisista tuotteistaan on viehättävä idylli "Wiesław" (1820).
Sándor Bródy

Sándor (Alexander) Bródy (23. kesäkuuta 1863 Erlau – 12. elokuuta 1924 Budapest, Unkari) oli unkarilainen kirjailija. Hän käsittelee ranskalaisten naturalistien tapaan etupäässä elämän varjopuolia. Hänen teoksistaan mainittavia ovat novellikokoelmat: "Nyo-mor" ('Kurjuutta', 1884), "Emberek" ('Ihmisiä', 1888) ja "Szinészvér" ('Näyttelijäverta', 1891), romaanit: "Faust orvos" ('tohtori Faust', 1888) ja "Don Quixote kisasszony" ('Neiti Don Quijote', 1888) sekä näytelmä "A tanitönö" ('Opettajatar', 1906).
I. A. O.

I. A. O. () on kansainvälinen parlamenttienvälinen ortodoksinen yhteistyöelin. Se on perustettu vuonna 1993. I. A. O. perustettiin Kreikan parlamentin aloitteesta ja Suomi kuuluu järjestön perustajajäseniin. Järjestön sihteeristön toimisto sijaitsee Ateenassa.
I. A. O. muodostuu jäsenmaiden parlamenttien puhemiesten nimeämistä delegaatioista sekä Euroopan ulkopuolisten maiden parlamentaarikkoryhmistä. Järjestön jäsenet ovat Albania, Armenia, Bulgaria, Georgia, Kazakstan, Kreikka, Kypros, Latvia, Liettua, Moldova, Montenegro, Puola, Romania, Serbia, Slovakia, Suomi, Tšekki, Ukraina, Valko-Venäjä, Venäjä ja Viro. Lisäksi järjestössä ovat edustettuna ryhmät Australiasta, Aasiasta, Afrikasta ja Yhdysvalloista.
Barthold Heinrich Brockes

Barthold Heinrich Brockes (1680−1747) oli saksalainen runoilija. Hän toimii välittäjänä Saksan aikaisemmassa kirjallisuudessa vallinneesta italialaisesta suunnasta muodollisesti ja kielellisesti ranskalaisen makusuunnan voitolle pääsemiseen. Ihailtuja ovat hänen luonnonkuvauksensa "Irdisches Vergnügen in Gott". Vaikka niissä on runollista hienoa luonnontunnetta, niissä on myös vahva teologinen väritys. Hän on kääntänyt saksan kielelle James Thomsonin ja Alexander Popen teoksia.
Kaarlo Leander

Kaarlo Leander (8. huhtikuuta 1891 – 24. joulukuuta 1970) oli suomalainen liikemies, joka aloitti ensimmäisenä elokuussa 1920 linja-autoliikenteen Tampereella. Leanderin Berliinistä käytettyinä hankkimat autot olivat 52-paikkaisia Saksassa valmistettuja kaksikerroksisia Horch-merkkisiä linja-autoja, joiden yläkerros oli avoin. Autot, joita oli kaksi oli varustettu 50 hevosvoiman moottorilla. Ne lähtivät aamuisin ennen työpäivän alkamista Rajaportilta Järvensivulle ja Järvensivulta Rajaportille. Iltapäivällä autot lähtivät työpäivän päätyttyä kauungin keskustasta Rajaportille ja Järvensivulle. Taksa oli aluksi kaksi markkaa ja Leanderin oman ilmoituksen mukaan kassatulot nousivat parhaimmillaan 10 000 markkaan päivässä.
Loka-marraskuussa 1920 sateet muuttivat Tampereen laitaosien kadut liejuisiksi ja Leanderin painavat autot joutuivat vaikeuksiin huonokuntoisilla kaduilla. Matkustajien määrä väheni ja Leander joutui alentamaan kertalipun hinnan 1,50 markkaan ja alennuslipun 75 penniin. Autoissa ilmeni myös vikoja ja niiden liikennöinti muuttui epäsäännölliseksi. Leander oli vielä syyskuussa suunnitellut liikenteen laajentamista ja uusien autojen tilaamista mutta marraskuun lopulla 1920 hän lopetti liikenteen kokonaan. Myöhemmin hän syytti virkakuntaa ja Tampereella samoihin aikoihin vireillä olleen raitiotiehankkeen suunnittelijoita yrityksensä sabotoinnista. Maaliskuussa 1921 Tampereen raastuvanoikeus tuomitsi Leanderin sakkoihin työaikalain rikkomisesta ja työntekijöiden tapaturmavakuutusmaksujen laiminlyönnistä. 
Eräät tamperelaiset teollisuuslaitokset olivat suunnitelleet vuonna 1919 "Auto-Omnibus Osakeyhtiön" perustamista. Tällä yhtiöllä oli tarkoitus olla kaksi linjaa, ensimmäinen Pispalasta Satakunnansillan kautta Hatanpään tehdasalueelle ja toinen Järvensivulta Tammelan, Tampereen rautatieaseman ja keskustan kautta Mustanlahden ja Laukontorin laivarantoihin. Yhtiö oli jo ehtinyt tilata useita linja-autoja mutta se lopetettiin kuitenkin elokuussa 1920 samoihin aikoihin kun Leanderin liikennöinti alkoi.
Leanderin liikennöintiyrityksen jälkeen yksityinen kaupungin sisäinen linja-autoliikenne käynnistyi varsinaisesti Tampereella vuonna 1923. Tämä liikenne siirtyi 1937 kokonaisuudessaan Tampereen Liikenne Oy:n haltuun. Liikenne kunnallistettiin kun Tampereen kaupungin liikennelaitos perustettiin 1948.
Kaarlo Leander toimi sittemmin kahden vuoden ajan vuonna 1928 perustetun Linja-autoliikennöitsijäin Liiton ensimmäisenä puheenjohtajana.
Jessica Meriheinä

Jessica Meriheinä (s. 22. helmikuuta 1995 Liljendal) on suomalainen kuulantyöntäjä ja kiekonheittäjä, joka edustaa Liljendal Idrottsklubbia. Hänen valmentajansa on Conny Karlsson.
Meriheinä saavutti vuoden 2020 sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa pronssia kuulantyönnössä.
Meriheinän ennätys on 1. elokuuta 2020 työnnetty 15,12 metriä.
Olof Broman

Olof Broman (1676 Rogsta, Ruotsi – 1750) oli ruotsalainen pappi, lääkäri ja kirjailija. Hän valmistui 1703 maisteriksi Uppsalan yliopistosta ja palveli sitten erinäisissä pappis- ja opettajanviroissa, kunnes hänet 1729 nimitettiin Hudiksvallin kirkkoherraksi. Broman oli kirjoitti kotiseutunsa Helsinglannin muinaisuuden ja historian aiheista ja keräsi siihen liittyvää aineistoa, joskin hänen kokoelmansa jäivät pääasiassa käsikirjoituksiksi ja ne on vasta myöhemmin julkaistu osaksi painettuina. Hänen huomattavin teoksensa on laaja "Glysisvallur" eli "Helsing-Boken", jonka nimi viittaa rudbeckilaiseen vaikutukseen. Broman sai 1719 lääkärinä hoitaa Armfeltin Norjan retkeltä jäljelle jääneitä suomalaisia sotamiehiä:
Haapamäen ryöstömurha 1921

Haapamäen ryöstömurha oli Haapamäen rautatieasemalla Keuruulla 22. lokakuuta 1921 tapahtunut henkirikos, jossa murhattiin sähköttäjä Aarne Forsman.
Tekijä saapui 22. lokakuuta Haapamäen asemalle. Forsman oli antanut hänelle yösijan virkamieshuoneestaan. Yöllä murhaaja iski Forsmania kivellä ja tikarilla, ryösti rahat ja pakeni. Seuraavana päivänä, lauantaina 23. lokakuuta siivooja löysi uhrin asemalta. Tekijää ei tavoitettu hetkeen. Forsman oli noin 40-vuotias, naimisissa ja kahden lapsen isä.
Pidätettäessä tekijä väitti olevansa työmies Kalle Peltonen Mikkelistä; häneltä löytyi papereita, joissa esiintyivät nimet Otto Partti, E. L. Kämäräinen ja Nyppönen. Tekijän uskotaan olevan sama henkilö, joka oli noin kolme viikkoa aiemmin käynyt Orismalassa nimellä Arvo Ylinen ja viettänyt yhden yön murhatun luona. Tällöin hän oli sanonut tulleensa Venäjältä. Hän aikoi jäädä toistaiseksi jonkun kauppiaan palvelukseen, mutta hänen nähtiinkin nousevan junaan jonkin ajan kuluttua. Pian tämän jälkeen Forsman alkoi saada kirjeitä Yliseltä. Murhaaja paljastui lopulta kangasniemeläiseksi Otto Partiksi.
Tapaus käsiteltiin Keuruun pitäjän varsinaisilla syyskäräjillä 19. marraskuuta 1921. Epäilty tuotiin kahlittuna Vaasan lääninvankilasta oikeuteen. Poliisin pöytäkirjan mukaan uhrilta oli varastettu melkein kaikki vaatteet, lompakko, rannekello, vihkisormus ja valokuvakone. Murhaaja oli saatu kiinni lokakuun 26. päivän aamuna Keuruun asemalta tämän yrittäessä nousta Jyväskylään päin menevään junaan. Kiinni jäädessään hän kertoi väärän nimen ja olevansa matkalla Oulusta Viipuriin. Hän tunnusti ryöstömurhan, kun häneltä löydettiin uhrin omaisuutta.
Yleinen syyttäjä vaati vastaajalle edesvastuuta törkeästä ryöstömurhasta sekä ryöstetyn omaisuuden palauttamista uhrin omaisille. Asianomaisten asiamies vaati lesken puolesta kuolemanrangaistusta vastaajalle. Kuulusteluissa tekijä vastasi lähinnä epäselvyyksiä, kunnes vaikeni täysin.
Vastaaja oli jo aiemmin tuomittu elinkautiseen vankeuteen sekä menettämään kansalaisluottamuksensa, mutta oli karannut vankilasta kesken tuomion. Hänet tuomittiin tahallisesta taposta viideksi vuodeksi ja toistuneesta törkeästä varkaudesta kuudeksi kuukaudeksi ”valoisaan yksinäishuoneeseen”, jossa tuomittu on kovennettuna rangaistuksena eristettynä muista vangeista. Koska vastaaja oli kuitenkin haastettu Urjalan lääninkihlaoikeuteen ja siellä häntä aiottiin syyttää, tuomio jätettiin kyseisen kihlakunnan tai hovioikeuden ratkaistavaksi.
Ono (Hyōgo)

Ono () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Hyōgon prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Kakojoen varrella. Kaupunkiin kuuluu Hariman tasangon koillisosia ja Kakojoen molemmilla puolilla kohoavia kukkulaisia alueita. Onossa on 48 466 asukasta (tammikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 92,94 neliökilometriä.
Ono kehittyi Edo-kaudella vuodesta 1653 lähtien daimiokuntansa paikallisena hallinnollisena keskuksena ("jin’ya") Hitotsuyanagi-klaanin hallinnassa. Kaupunkioikeudet Onolle myönnettiin vuonna 1954, kun silloiseen Onon maaseutukaupunkiin liitettiin viisi ympäristön kyläkuntaa. Kaupungin keskustan kautta Kōbeen johtavan rautatien valmistuttua 1950-luvun alussa sen varrelle on rakennettu asuinlähiöitä. Tärkeä perinteinen elinkeino on "soroban"-helmitaulujen valmistus, ja siihen liittyen kautta myös puukorujen, saksien ja muiden kotitalouskäyttöön tarkoitettujen metalliterien tuotanto. Toisen maailmansodan jälkeen kaupunkiin on sijoittunut myös laajemmin metalli-, elektroniikka- ja kemianteollisuutta. Maaseutualueilla viljellään riisiä sakentuotannon tarpeisiin.
Onon rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu vanha Jōdo-jin temppeli, jonka Jōdo-dō-halli ja siellä säilytettävä Amida-nyorain puuveistos on valittu Japanin kansallisaarteiksi. Kaupungin länsiosat kuuluvat prefektuurin luonnonpuistoon, jossa sijaitseva Kamon lampi tunnetaan kymmenientuhansien Siperiasta muuttavien sorsalintujen levähdyspaikkana. Onoa palvelevat JR Nishi-Nihonin Kakogawa-linja, Kōbe-rautateiden Ao-linja ja Hōjō-rautatien Hōjō-linja.
Joel Hanley

Joel Hanley (s. 8. kesäkuuta 1991) on kanadalainen jääkiekkoilija. Puolustajana vasemman käden mailalla pelaava Hanley edustaa NHL-seura Calgary Flamesia. Kaudella 2015–2016 alkaneella NHL-urallaan hän on lisäksi edustanut Montreal Canadiensia, Arizona Coyotesia ja Dallas Starsia. Hän on varaamaton pelaaja. 
Maaliskuussa 2024 Stars asetti Hanleyn siirtolistalle, josta Calgary Flames poimi hänet joukkueeseensa. Heinäkuussa 2025 Hanley solmi Flamesin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 3,5 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Marc Alingué

Marc Iikka Johannes Alingué (s. 10. marraskuuta 1999 Helsinki) on suomalainen kolmiloikkaaja ja pituushyppääjä, joka edustaa Janakkalan Janaa. Vuosina 2016–2020 häntä valmensi Jari Kataja ja vuodesta 2020 lähtien Diari Sharifi.
Alingué saavutti vuoden 2020 sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa hopeaa kolmiloikassa ennätyksellään 15,94. Hän sai hopeaa myös vuonna 2021 sekä pronssia 2022. Kalevan kisoissa hän on parhaimmillaan sijoittunut kolmiloikassa neljänneksi 2018.
Alingué karsiutui kolmiloikan loppukilpailusta alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018.
Alingué teki kolmiloikkaennätyksensä 15,94 Tampereen hallikilpailussa 15. helmikuuta 2020. Ulkoradoilla hän on loikkinut parhaimmillaan 15,85 Espoossa 27. kesäkuuta 2020. Pituusennätyksensä 738 cm hän hyppäsi Porvoossa 31. elokuuta 2019.
Kim Östman

Kim Bertel Östman (s. 3. toukokuuta 1978 Pietarsaari) on suomalainen tutkija ja tietokirjailija. Hän on keskittynyt uskonnollisten vähemmistöjen ja yhteiskunnan vuorovaikutukseen, erityisesti mormoneihin ja Suomeen sovellettuna. Östman on koulutukseltaan filosofian tohtori uskontotieteen alalla (Åbo Akademi, 2011) ja tekniikan tohtori mikroelektroniikan alalla (Aalto-yliopisto, 2014).
Toiminta tutkijana ja tietokirjailijana.
Uskontotiede.
Östmanin uskontotieteen väitöskirja käsittelee mormonien tuloa Suomeen 1800-luvulla ja analysoi, kuinka lehdistö, luterilainen papisto ja maalliset viranomaiset reagoivat uuden uskonnollisen yhteisön edustajiin.
Uskontotieteen alalla hänen nykyintressinsä kohdistuvat mormoneihin ja Suomeen. Aihetta koskeva tuotanto paneutuu esimerkiksi mormonien teologiaan, yhteisön suomalaiseen ja maailmanlaajuiseen historiaan sekä mormonismin nykytilaan kokonaisuutena. Näitä aihepiirejä kartoittava teos "Mormonit: Historia, oppi ja elämä" (Gaudeamus) sai syksyllä 2019 merkittävää huomiota muun muassa lehdistössä.
Elektroniikka.
Mikropiirejä käsittelevä väitöskirja keskittyi CMOS-radiovastaanotinten suunnitteluun ja optimointiin. Östman työskentelee elektroniikan parissa yksityisellä sektorilla ja on lisäksi Turun yliopiston mikroelektroniikan dosentti.
Radioamatööritoiminta.
Östman on ollut aktiivinen radioamatööri (kutsumerkki: OH6KZP) kouluiästä lähtien ja keskittyy harrastuksessaan lyhytaaltoalueella pidettäviin kilpailuihin. Suomalaisen Radio Arcala -ryhmän tuki auttoi hänet useisiin Euroopan-voittoihin CQWW- ja CQWPX-kilpailujen puhe- ja sähkötysosissa 2010-luvulla sekä Azoreilta (kutsumerkeillä CR2X ja CQ8X) että Ahvenanmaalta (kutsumerkillä OH0X). Hän pitää edelleen hallussaan yksilöluokkien neljää merkittävintä Euroopan ennätystä ("Single Operator All Band High Power"-luokka kilpailuissa CQWW SSB, CQWW CW, CQWPX SSB ja CQWPX CW).
Oman kilpailutoimintansa ohella Östman on työskennellyt Suomen Radioamatööriliiton edustajana pohjoismaisen Scandinavian Activity Contest -kilpailun järjestelykomiteassa vuosina 2011–2016 ja liiton HF-kilpailutoimikunnan puheenjohtajana ja jäsenenä vuosina 2016–2019.
KOVA Esports

KOVA Esports on suomalainen elektronisen urheilun organisaatio, joka aloitti toimintansa Jyväskylässä vuonna 2019. KOVAn pääyhteistyökumppanina toimii mediatalo Keskisuomalainen. KOVAlla on joukkueet "Counter-Strike 2", -, "Fortnite"- ja "Hearthstone"-peleissä.
Amerikaniranilaiset

Amerikaniranilaiset (, ) ovat yhdysvaltalaisia, jotka ovat syntyneet tai joiden juuret ovat Iranissa. Yhdysvaltain väestönlaskentaviraston mukaan Yhdysvalloissa asuu 470 341 iranilaistaustaista henkilöä. Amerikaniranilaiset ovat menestyneet liike-elämässä, akateemisessa maailmassa, tieteessä, taiteessa ja viihteessä. He ovat yksi Yhdysvaltain koulutetuimmista etnisistä ryhmistä.
Suurin osa iranilaistaustaisista yhdysvaltalaisista saapui maahan Iranin vuoden 1979 vallankumouksen jälkeen. Yli 40 prosenttia heistä asettui Kaliforniaan, erityisesti Los Angelesin suuralueelle. Iranilaiset ovat myöhemmin muodostaneet etnisiä yhteisöjä, kuten Tehrangeles Los Angelesissa.
Iranin sisäministeriön mukaan suurin iranilaisyhteisö maan ulkopuolella on Yhdysvalloissa.
Risto Kiiskinen

Risto Taneli Kiiskinen (s. 20. heinäkuuta 1956 Lieksa) on suomalainen entinen maastohiihtäjä. Hän osallistui Innsbruckin talviolympialaisiin vuonna 1976 ja saavutti voiton Suomen mestaruuskisoissa 15 kilometrin hiihdossa 1976. 
Risto Kiiskisen saavutuksiin urheilu-uralla kuuluu muun muassa 15 kilometrin hiihdon Suomen-mestaruus vuodelta 1976, jossa hän 19-vuotiaana yllättäjänä päihitti muun muassa hopealle sijoittuneen Juha Miedon ja pronssin saavuttaneen Arto Koiviston. Vuoden 1981 SM-kisoissa hän saavutti pronssia 30 kilometrillä. Innsbruckin talviolympialaisissa hän saavutti 15 kilometrin hiihdossa 32. sijan. Lahden MM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui 30 kilometrillä 16:nneksi.
Kilpahiihtoura loppui jo nuoruudessa. Myöhemmin Kiiskinen työskenteli rajavartijana. Hän suhtautuu kriittisesti susivihaan ja hän itsekin pitää itseään luonnonsuojelijana.
Tito Huovila

Tito Aukusti Huovila (s. 2. kesäkuuta 2005 Jyväskylä) on suomalainen tubettaja. Huovilalla on Tixtuu-kanava Youtubessa, jossa hänellä oli vuoden 2025 syyskuussa yli 253 tuhatta tilaajaa. Tixtuu-kanavan sisältö koostuu muun muassa haastevideoista, vlogeista ja pelivideoista, joita Huovila toteuttaa yksin, kavereiden tai perheenjäsentensä kanssa. Huovilan isä on tubettaja ja palomies Sami Huovila.
Ura.
Ensimmäisen Youtube-videon, "Tixtuu Kroatiassa #1" Huovila julkaisi lokakuussa 2016. Ensimmäisen laajempaa huomiota saaneen videonsa Huovila julkaisi toukokuussa 2017. Video oli nimeltään "24h leikkimökissä" -haaste. Videossa Huovila lähti vuorokaudeksi retkelle kotipihansa leikkimökkiin ja kuvasi videon tekemisistään. Video keräsi viikossa yli 100 000 näyttökertaa. Huovilan Youtube-kanavalla on toukokuussa 2025 yli 253 tuhatta tilaajaa ja yli 95 miljoonaa katselukertaa.
Huovila on ääninäytellyt elokuvassa "Poju – Et koskaan lennä yksin" vuonna 2019.
Kova Esports.
Vuonna 2020 Huovila teki sopimuksen suomalaisen e-urheiluorganisaatio KOVA Esportsin kanssa. Huovila on tehnyt suoria pelilähetyksiä ja edustanut Kova Esportsin organisaatiota tapahtumissa. Huovilan isä ja manageri Sami Huovila oli myöskin yksi Kova Esportsin striimaajista.
Palkinnot ja ehdokkuudet.
Huovila voitti vuoden 2019 Tubecon Awards -gaalassa Vuoden pelivideo -palkinnon videolla "ÄLÄ IKINÄ Pelaa Äitisi kanssa Tanssipelejä!". Vuonna 2022 Huovila palkittiin Tubecon Awards -gaalassa Vuoden juniorivaikuttaja -palkinnolla.