tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Varikonniemen rautakautinen asuinpaikka

Varikonniemen rautakautinen asuinpaikka on rautakautinen ja varhaiskeskiaikainen asuinpaikka, joka sijaitsee Hämeenlinnan Varikonniemessä, Vanajaveden rannalla Hämeen linnaa vastapäätä. Osa tutkijoista on halunnut tulkita paikalla olleen kaupunkimainen yhteisö.
Varikonniemessä on erilaisten rakennusten jäännöksiä, jotka on ajoitettu rautakaudelle ja keskiajan alkuun noin vuosien 500–1200 jaa. väliselle ajalle. Eeva-Liisa ja Hans-Peter Schulz tutkivat aluetta 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa.
Teoria muinaiskaupungista.
Kaivauksen suorittaneiden arkeologien mukaan paikalla oli jäänteitä jonkinlaisesta puolustusvallista ja laiturista, mutta näitä tulkintoja on epäilty. Paikka oli tärkeiden vesireittien risteyksessä. Alueella oli usean toistensa kanssa näköyhteydessä olevan muinaislinnan ketju.
Kaivauksia johtanut arkeologi Hans-Peter Schulz on luonnehtinut Varikonniemen asuinpaikkaa "kaupungiksi". Tätä hän perustelee muun muassa paikalla säilyneillä metallinkäsittelyn jäänteillä, joka viittaisivat erikoistuneeseen käsityöläis- ja kauppiasasutukseen. Schulzin mukaan ympäröivät linnavuoret kuuluivat myös samaan hallintoon, ja niillä vartioitiin kauppapaikan turvallisuutta. Asuinpaikasta monissa yhteyksissä käytetty nimi "Vanain kaupunki" tai "Vanain linna" on lainattu venäläisestä Novgorodin kronikasta, joka kertoo tämän nimisen paikan hävittämisestä vuonna 1311. Koska "Vanai" muistuttaa Vanaja-nimeä, Vanain kaupunki on yhdistetty Varikonniemen muinaisjäännökseen. Nimi on yhdistetty myös Hämeen linnaan ja Janakkalassa sijaitsevaan Hakoisten linnaan.
Kaupunkiteorian kritiikki.
Toisten tutkijoiden mielestä kyseessä on kuitenkin ollut melko tavanomainen rautakautinen asuinpaikka, jonka yhteydessä epämääräisen "kaupunki"-termin käyttöön ei ole aihetta. Osa arkeologeista (mm. J.-P. Taavitsainen) uskoo, että Varikonniemessä kaivetuista rakenteista vain osa oli rautakautisia tai keskiaikaisia: kulttuurikerrokset olivat heidän mukaansa pahoin sekoittuneita, ja esimerkiksi kaupunginmuurin perustukseksi tulkittu rakenne olisikin 1800-luvun ratapenkka. Asuinpaikan löytöaineistokaan ei heidän mielestään viittaa erikoistuneeseen käsityö- ja kauppa-asutukseen. Tämän käsityksen mukaan kyseessä oli melko tavanomainen kylämäinen talonpoikaisasutus, jonka piirissä harjoitettiin myös käsitöitä kuten rautakauden asuinpaikoilla yleensäkin tehtiin. Esimerkiksi raudanvalmistus oli niin yleistä, että siitä kertovaa rautakuonaa on aivan tavallisillakin asuinpaikoilla.
Kaukalopikaluistelu

Kaukalopikaluistelu eli short track (suom. "lyhyt rata") on jääkiekkokaukalossa kilpailtava pikaluistelulaji. Yleisesti radan pituus on 111,12 metriä. 
Erona tavalliseen pikaluisteluun, kaukalopikaluistelussa rata on lyhyempi, käännökset jyrkempiä ja kilpailut käydään yhteislähdöllä (4–6 kilpailijaa). Nämä seikat tuovat lajiin erityistä nopeatempoisuutta ja sähäkkyyttä. Yhteentörmäykset ja kolaroinnit ovat yleisiä. 
Kaukalopikaluistelussa käytettävissä luistimissa terää on siirretty kengän pohjan vasemmalle reunalle, mikä helpottaa luistelua jyrkissä kaarteissa. Usein luistelijat ottavatkin kallistuksen puoleisella kädellä jäästä tukea kaarteissa.
Kilpailumatkat.
Viestit.
Viesteissä joukkueessa on neljä jäsentä, joista yksi kerrallaan kiertää rataa ympäri muiden odottaessa radan sisäosassa. Vaihdot tapahtuvat ns. lennosta.
Historia.
Kaukalopikaluistelun ajatus juontaa juurensa Yhdysvalloissa ja Kanadassa kilpailluista yhteislähdöllä käydyistä pikaluistelukilpailuista, kun kansainvälisesti oli totuttu käyttämään parikilpailusysteemiä. Pohjois-Amerikassa luistelukilpailuja oli pitkän aikaa totuttu käymään jäähalleissa, muun muassa New Yorkin Madison Square Gardenissa jääkiekkokaukalossa, ja näin lyhyen radan luistelu oli täysin luonnollista. Ensimmäiset kilpailut kaukalossa käytiin vuoden 1906 tietämillä, ensimmäinen virallinen kilpailu vuonna 1910. Vuoden 1932 talviolympialaisissa Lake Placidissa pikaluistelussa käytettiin yhteislähtöä. 
Vuonna 1967 kansainvälinen luisteluliitto (ISU) otti kaukalopikaluistelun ohjelmaansa, mutta kansainvälisiä kilpailuja on järjestetty vasta vuodesta 1976. Maailmanmestaruuskilpailut käytiin ensimmäistä kertaa vuonna 1981. 1988 talviolympialaisissa Calgaryssä kaukalopikaluistelu oli näytöslajina, ja 1992 Albertvillessä laji oli osana virallista kisaohjelmaa. Kanada on pitkään ollut kaukalopikaluistelun hallitseva maa, mutta laji on erittäin suosittua monissa itäisen Aasian maissa kuten Kiinassa, Etelä-Koreassa ja Japanissa, jossa se on kasvanut harrastajamäärältään isoaveljeään isommaksi. Kaukalopikaluistelun maailmancup käynnistyi vuonna 1997. Samana vuonna järjestettiin ensimmäisen EM-kisat.
2002 Salt Lake Cityssä Australia sai historiansa ensimmäisen talviolympialaisten kultamitalin kaukalopikaluistelussa, kun Steven Bradbury pysyi 1 000 metrin loppukilpailussa ainoana pystyssä kanssakilpailijoiden törmäillessä keskenään.
Mahasyöpä

Mahasyöpä on mahasta lähtevä syöpäsairaus. Mahasyövän mahdollisia oireita ovat muiden muassa vatsakipu, oksentelu, ripuli, ruokahaluttomuus ja laihtuminen. Tauti voi olla pitkään oireeton. Ilmetessään oireet voivat olla petollisesti samanlaisia kuin hyvänlaatuisissa vaivoissa, esimerkiksi mahahaavassa.
Helikobakteerin on huomattu lisäävän mahasyövän riskiä jopa 2–6-kertaiseksi. Muita riskitekijöitä ovat tiettyjen vitamiinien puute, pilaantunut, savustettu tai hyvin suolainen ruoka, lihavuus ja korkea ikä. Myös tupakointi on mahasyöpäriskiä lisäävä tekijä.
Mahasyöpä oli vielä vuoden 1960 paikkeilla Suomen yleisin syöpätauti, mutta sairauden ilmaantuvuus väheni nopeasti varsinkin länsimaissa. Esimerkiksi vuonna 2008 Suomessa sairastui mahasyöpään 701 henkilöä. Ilmaantuvuuden vaihtelu saman maankin sisällä voi kuitenkin olla niin suuri, että ympäristötekijöiden on päätelty olevan keskeisiä taudin synnyssä. Mahasyövän ilmaantuvuus on korkein Kaukoidässä. Maailmanlaajuisesti mahasyöpä oli vuoden 2014 tiedon mukaan neljänneksi yleisin syöpä, mutta Suomessa se on pudonnut kymmenen yleisimmän syöpätaudin joukosta sekä miehillä että naisilla. Ainoa mahasyövän parantamiseen tähtäävä hoitomuoto on leikkaus. Mahasyöpä voi olla perusteena täydelliselle tai osittaiselle mahalaukun poistoleikkaukselle eli gastrektomialle.
23 prosenttia sairastuneista miehistä ja neljäsosa sairastuneista naisista on Suomessa elossa viiden vuoden kuluttua taudin toteamisesta. Länsimaita paljon korkeampia selviytymislukuja on saavutettu Japanissa, jossa on toteutettu laajoja seulontoja mahasyövän havaitsemiseksi varhaisvaiheissa.
Noin 90–95 % mahasyövistä on adenokarsinoomia. CDH1-geenin mutaatioiden aiheuttama perinnöllinen diffuusi mahasyöpä aiheuttaa noin 1–3 % kaikista mahasyöpätapauksista.
Virtsakivitauti

Virtsakivitauti on tila, jossa virtsateihin eli munuaisaltaaseen, virtsajohtimiin, virtsarakkoon tai joskus virtsaputkeen muodostuu kiinteitä kappaleita. Virtsatiekivet eli munuaiskivet ovat niukkaliukoisten aineiden muodostamia kasaumia. Virtsakivi voi syntyä jos jokin virtsan niukkaliukoisista aineista, kuten virtsahappo, saostuu. Virtsakivitaudin pääasiallinen oire on kohtauksittain esiintyvä kipu. Muita oireita ovat oksentelu ja joskus kuumeilu. Munuaiskivet ovat yleisimpiä keski-iässä. Suomessa noin yksi kymmenestä ihmisestä saa elämänsä aikana munuaiskiviä.
Oireet.
Virtsakivet voivat aiheuttaa akuutin virtsakivikohtauksen, jonka aiheuttaja on tyypillisesti virtsajohtimeen kiilautunut kivi. Kohtauksen ensioire on äkillinen, voimakas kipu, joka tuntuu selässä, kyljessä ja alavatsalla. Kipu voi olla vaikea paikallistaa, koska se voi säteillä navan vierestä melkein nivusiin, sieltä lonkan seudulle, ristiselän kautta alimman kylkiluun korkeudelle. Oireena on suurimmalla osalla potilaista myös verivirtsaisuus, jota ei välttämättä havaitse paljain silmin.
Hoito.
Jos munuaiskivet ovat pieniä, ne tulevat itsestään ulos useimmiten muutaman päivän kuluessa. Nykyään munuaiskiviä ei poisteta kirurgisesti, vaan ne murskataan ESWL-laitteella (extracorporeal shock wave lithotripsy) eli kehon ulkopuolisella painesysäysaaltohoidolla. Tässä menetelmässä laitteen tuottamat iskuaallot murskaavat munuaiskiven pienemmiksi paloiksi jotka pääsevät tulemaan itsestään ulos. Kiireellisissä tapauksissa kivi poistetaan tähystyksellä. Suurikokoisempia munuaiskiviä voidaan joutua poistamaan kirurgisella toimenpiteellä. Kivi saattaa aiheuttaa munuaisen allassysteemien laajentumaa. Laajentuma näkyy ultraäänikuvassa ja kivi röntgenin varjoainekuvauksissa.
Riskitekijät.
Prosessoidun lihan runsaan käytön on havaittu lisäävän munuaiskivien riskiä 30 prosentilla.
Myös runsaasti oksalaattia sisältävät ruoat kuten pinaatti, maapähkinät, raparperi ja vihersmoothiet lisäävät munuaiskivien riskiä.
Wallace Henry Hartley

Wallace Henry Hartley (2. kesäkuuta 1878 – 15. huhtikuuta 1912) oli viulisti ja matkustajalaiva RMS Titanicin orkesterin johtaja. Hän johti Titanicin kahdeksanhenkistä orkesteria aluksen upotessa eikä yrittänytkään pelastautua.
Elämäkerta.
Wallace Hartley syntyi Lancashiren Colnessa Englannissa kesäkuussa 1878. Koulussa hän oppi soittamaan viulua, ja vuonna 1909 hän sai paikan viulistina Cunard Linen valtamerialuksella. Ollessaan Cunard Linen palveluksessa hän soitti pääasiassa RMS Mauretanialla. Vuonna 1912 Hartley työskenteli musiikkitoimisto C.W. &amp; F.N. Blackin palveluksessa. Se toimitti muusikkoja Cunard Linelle sekä sen kilpailijalle White Star Linelle. Huhtikuussa 1912 Hartleylle annettiin paikka White Star Linen uuden loistoristeilijän "Titanicin" orkesterinjohtajana.
Kun "Titanic" törmäsi jäävuoreen ja alkoi upota, Hartley ja muut orkesterinjäsenet kokoontuivat soittamaan musiikkia rauhoittaakseen matkustajia ja pitääkseen yllä toiveikasta ilmapiiriä miehistön auttaessa naisia ja lapsia pelastusveneisiin. Useiden eloonjääneiden mukaan Hartley ja laivan muusikot jatkoivat soittamista aina siihen saakka, kunnes he liukuivat jyrkkään kulmaan kääntyneiltä "Titanicin" kansilta mereen. Kukaan laivan muusikoista ei pelastunut.
Ruumiita keräämään lähetetty kaapelilaiva CS Mackay-Bennett löysi Wallace Henry Hartleyn ruumiin, ja hänet haudattiin kotikaupunkiinsa Colneen. Hartleyn hautajaisiin osallistui 40 000 ihmistä, ja viimeisenä virtenä soitettiin ”Nearer, My God, to Thee”, jota on sittemmin usein väitetty viimeiseksi Hartleyn orkesterin esittämäksi kappaleeksi ennen laivan uppoamista.
Hartleyn morsiameltaan Maria Robinsonilta lahjaksi saama viulu löytyi merestä "Titanicin" uppoamisen jälkeen. Se huutokaupattiin lokakuussa 2013 ja oli sittemmin näytteillä Belfastin Titanic-museossa.
Speedcore

Speedcore on hardcore technon alalaji ja sitä on tehty ainakin vuodesta 1993. Speedcore on (useiden piirien mukaan) lähtöisin Ranskasta. Ranskalainen Gangstar Toons Industry julkaisi kokoelmia, joista puolet olivat heavy metallia ja hardcore technoa yhdistelevää soundia. Yksi ensimmäisistä tunnetuista speedcore biiseistä on Sorcererin vuonna 1993 julkaistu "Summer", joka käytti tuplabassorumpua.
Alussa speedcore oli päälle 230 iskua minuutissa (BPM), eikä nopeudella ollut niin väliä, mutta se on nykyään vakiintunut 350-1000 BPM:n tienoille. 90-luvulla speedcoreksi saatettiin kutsua 200-250 BPM:n biisejä, kun taas nykyään tämän nopeusluokan biiseistä käytetään yleensä laajempaa termiä hardcore techno. Tällä nopeudella tehdään nykyään mm. Hollannista lähtöisin olevaa terror-alalajia, Saksasta lähtöisin olevaa gabba-alalajia ja Ranskasta lähtöisin olevaa frenchcore-alalajia. Nykyspeedcoressa nopeutta haetaan usein tupla-/tripla-bassorummulla. 90-luvulla nopeampaa 600-1000 BPM:n "konekiväärispeedcorea" kutsuttiin nosebleediksi ja nykyään siitä käytetään termiä splittercore. Yli 1000-1200 BPM:n menevää speedcorea on alettu kutsua nimellä extratone.
Tunnetuin speedcore-tyyli on sen meluisin ja aggressiivisin muoto, mutta speedcore on todellisuudessa hyvin monimuotoinen tyyli, eikä rajoitu pelkästään yhteen skeneen. Speedcorea löytyy myös mm. juustoista (esim. m1dy ja joidenkin Bemani-pelien artistit), psykedeelistä (esim. DarkFreak ja Suomessakin vieraillut iGoA) ja kokeellisempaa (flashcore alalaji, jonka aloitti ranskalainen Hangars Liquides levy-yhtiö). Näistä osaa soitetaan myös muissa kuin perinteisissä hardcore techno -tapahtumissa.
Räntämäki

Räntämäki on Turun kaupunginosa Koroisten suuralueella noin kolme kilometriä keskustasta koilliseen. Lännessä kaupunginosan rajana on Vähäjoki, etelässä raja mukailee Topinojan uomaa, ja idässä on Orikedon teollisuusalue. Alue on pientalovaltaista, ja alueen rivitalot ovat Turun ylioppilaskyläsäätiön opiskelija-asuntokohteita ja Varsinaissuomen asumisoikeuden (VASO) asuntokohteita.
Räntämäen kylä on syntynyt jo esihistoriallisella ajalla, ja alun perin nimellä tarkoitettiin koko Maarian pitäjää. Alueen maamerkki onkin Maarian kirkko. Maarian pappilan vanha puutalo on tiettävästi nykyisen Turun alueen vanhin puutalo. Räntämäessä sijaitsee kansanopisto Linnasmäen opisto, jonka tiloissa on opiston oman toiminnan lisäksi Diakonia-ammattikorkeakoulun toimintaa.
Historia.
Kristfried Ganander kirjoittaa Mythologia Fennica -teoksessaan vuodelta 1789, että Räntämäessä olisi sijainnut Suomen ensimmäinen ja vanhin piispanistuin. Paavi Aleksanteri III:n antaman bullan mukaisesti "Gutorm-herttua" ja arkkipiispa Tapani olisivat matkustaneet Suomeen ja perustaneet piispanistuimen Räntämäkeen. Piispat asuivat Gananderin mukaan mieluummin maalla, kuin kaupungissa koska pelkäsivät paikallisia pakanoita. Piispa Juhanan olleen viimeinen kirkossa palvellut piispa, piispa Maunun muuttaessa ensimmäisenä Turkuun vuonna 1300. 
Räntämäen pohjoislaidalla sijaitsee Prusin Linnasmäen linnavuori, jota on kutsuttu myös Tiinan kirkoksi. Linnavuoren alle on louhittu luola, jossa toisen maailmansodan aikana täytettiin pommeja.
Räntämäen kartta maanmittari Magnus Bergmanin tekemä vuodelta 1697.
Nimistö.
Valtaosa alueen nimistöstä on peräisin 1950-luvun lopulta. Alueen nimet perustuvat Turun piispoihin, Maarian kirkkoherroihin ja paikalliseen nimestöön..
Myös Räntämäen vanhat tilat näkyvät nimistössä: Räimä (Räimänkatu ja Räimän kenttä); Prusi (Prusinkatu, Prusinpuisto, Prusinpolku); Hamaro (Hamaronkatu, Hamaronpuisto, Hamaronkatu).
Bolnisi

Bolnisi () on kaupunki Bolnisin piirikunnassa Kvemo Kartlin hallintoalueella Georgiassa. Kaupungissa on noin 13 800 asukasta (vuonna 2002) ja se on piirikuntansa pääkaupunki.
Bolnisin nykyisen kaupungin perustivat saksalaiset, Schwabenista saapuneet uudisasukkaat vuonna 1818. Kaupunki nimettiin Katharinenfeldiksi kuningatar Katarina Pavlovnan mukaan. Siirtokunnan ensimmäiset vuodet olivat rankkoja: ensimmäisenä talvena 256 Katharinenfeldin asukasta kuoli kylmään ja nälkään, ja vuonna 1826 tapahtuneessa tataarien hyökkäyksessä kaupungin 400 asukkaasta jäi henkiin 250. Tämän jälkeen tilanne kuitenkin normalisoitui ja 1800-luku merkitsi Katharinenfeldin kulttuurille nousukautta. Puna-armeijan vallattua Georgian vuonna 1921 kaupunki nimettiin Luxemburgiksi ("Lüksemburgi") kuolleen saksalaisen kommunistin Rosa Luxemburgin mukaan. Saksaan suuntautuneesta muuttoaallosta huolimatta suurin osa Luxemburgin saksalaisista asukkaista jäi kaupunkiin ja sopeutui uusiin olosuhteisiin. Toinen maailmansota merkitsi kuitenkin loppua kaupungin saksalaiselle kulttuurille: lähes kaikki kaupungin asukkaat karkotettiin vuonna 1941 Siperiaan tai Kazakstaniin, ja paikka nimettiin uudelleen Bolnisiksi.
Kaupungin merkittävimpiin nähtävyyksiin ja Georgian tärkeimpiin historiallisiin monumentteihin kuuluu Bolnisi Sionin katedraali, joka on yksi Georgian vanhimmista. Kirkon pohjoisseinässä olevan kirjoituksen mukaan se on rakennettu vuosina 478–493: kirkon seinien kirjoitukset kuuluvat aikaisimpiin säilyneisiin esimerkkeihin georgialaisesta kirjoituksesta. Keskiajalla Bolnisi oli merkittävä uskonnollinen keskus ja 900–1000-luvulla siellä työskenteli Ioane Bolneli. Bolnisin piirikunnan toinen merkittävä nähtävyys on Tsughrugašenin kirkko, joka on rakennettu vuosina 1213–1222.
Bolnisin kaupungissa toimii urheiluseura Sioni Bolnisi.
Luutapallo

Luutapallo () on kaukalojäällä ilman luistimia pelattava palloilulaji. Pelivälineenä käytetään jääkiekkomailan tapaisia ”luutia”. Luutapalloa on pelattu Kanadassa ja Yhdysvalloissa koko 1900-luku, mutta Suomessa vasta vuodesta 1989.
Luutapallon säännöt.
Joukkueessa saa olla kaukalossa (16×40 m) samalla kertaa viisi kenttäpelaajaa ja maalivahti. Peliaika on 3×20 minuuttia. Maila saa olla korkeintaan 135 cm pitkä. Sen varren toisessa päässä on muovinen lapa. Pallo on läpimitaltaan 11–13 cm.
Palloa saa myös potkia. Pelaajat käyttävät solumuovipohjaisia kenkiä, jotka ikään kuin imeytyvät jään pintaan.
Luutapallo Suomessa.
Suomessa pelattu, ns. Moskovan luutapallon versio, poikkeaa huomattavasti kanadalaisesta esikuvastaan. Pelivälineenä on yhdessä kädessä pidettävä luudasta ja teipistä valmistettu lyhytvartinen maila. Pelialueen koko on vain puolet normaalista jääkiekkokaukalosta. Luistimien sijasta jäällä käytetään erikoisvalmisteisia tossuja, joita valmistetaan muun muassa Kanadassa. Pelisäännöt ovat samat kuin jääkiekossa. Peli saapui Suomeen Moskovasta liikemiesten ja diplomaattien mukana 1980-luvun lopulla. Luutapallo, joka tuotiin Suomeen, sai alkunsa Moskovassa 1970-luvulla. Finnish Broomball Association (myöhemmin Suomen Luutapalloliitto) järjesti ensimmäisen luutapallosarjan Moskovassa 1970-luvun lopulla. Aktiivisimmillaan Suomessa oli 1990-luvun puolessa välissä noin 200 luutapallon harrastajaa. Luutapalloliitto järjesti vuosittain SM-sarjan ja Suomen Cupin. Näiden lisäksi perinteeksi muodostui Luutimathule-joukkueen Hyvinkäällä järjestämä Kuutamoturnaus. Varta vasten luutapalloa varten rakennetut kentät ovat sijainneet Helsingissä Talissa (1989), Pohjois-Haagassa (1990), Ruskeasuolla (1991–1994) sekä Kallion Haapaniemenkentällä (1995–1998). Viimeiset vuodet luutapalloa pelattiin Vuosaaren jäähallin harjoituskaukalossa. 2000-luvun alussa lajin suosio hiipui, ja toistaiseksi viimeinen Suomen Luutapalloliiton järjestämä mestaruussarja pelattiin vuonna 2001.
Myös curlingin suomalaiseksi nimeksi ehdotettiin joskus lajin Suomen-alkuaikoina luutapalloa.
1990 Team FIBA
1991 Vaahtera
1992 Vaahtera
1993 DRF-Team
1994 DRF-Team
1995 Team Ankkuri
1996 Team FIBA
1997 Team FIBA
1998 Team FIBA
1999 BC Hexen
2000 Team FIBA
Molekyylipilvi

Molekyylipilvi on tähtien välisen aineen kasautuma, jossa pääosin on molekyylimuodossa olevaa vetyä H2 mutta myös kymmeniä muita molekyylejä. Niitä kutsutaan myös nimellä GMC (). Kylmät molekyylipilvet havaitaan radioalueella häkäkaasun CO lähettämästä radiosäteilystä. 
Molekyylipilvet ovat tähtien välisen aineen kasautumia, joiden massa on 100–106 Auringon massaa ja lämpötila 10–20 kelviniä. Niiden tiheys on 10–106 molekyylia kuutiosentissä. Molekyylipilvien ytimet koostuvat nimensä mukaisesti erilaisista orgaanisista ja epäorgaanisista molekyyleistä. Molekyylipilvet ovat ensisijaisia tähtien syntypaikkoja.
Molekyylipilvet tähtien kehtoina.
Molekyylipilvi, jonka läpimitta on noin 100 parsekia (326 valovuotta), on neutraalin vedyn pilvessä oleva tiivistymä. Näiden neutraalin vedyn pilvien läpimitta on 1 kpc eli 3 260 valovuotta. Auringon etäisyydellä Linnunradan keskuksesta suurin osa kaikesta tähtienvälisestä aineesta on molekyyleinä. Yhdessä molekyylipilvessä on hyvinkin miljoonia Auringon massoja. Pilvet sijaitsevat Linnunradan spiraalihaaroissa, ja niiden niin sanottu skaalakorkeus on Linnunradassa noin 50–75 parsekia. Skaalakorkeus on korkeus, jossa molekyylipilven tiheys laskee kertoimella 1/2,7.
Tähdet muodostuvat yleensä jättiläismäisissä molekyylipilvissä, koska niiden tiheys on suuri ja lämpötila alhainen. Näin niissä toteutuu kriteeri, jossa kaasun sisäinen painovoima voittaa kaasun paineen. Molekyylipilvissä tapahtuu yliäänen nopeudella virtauksia pyörteisessä, magnetisoituneessa kaasussa. Nämä virtaukset kuluttavat pilven energiaa ja aiheuttavat pilven osien kutistumista. Mutta samaan aikaan pilvet hajoavat muun muassa uusien tähtien kaasukuplien laajenemisen takia. Molekyylipilvet ovat yleensä hyvin vakaita, mutta tähtien synnyn laukaisee supernovien šokkiaalto ja magneettinen häiriö tai pilvien keskinäinen törmäys. Jättimolekyylipilvessä on tiheämpiä pilviä, joiden läpimitta on 10 parsekia (yli 30 valovuotta), ja näissä hyvin tiheitä ytimiä, joiden läpimitta on parsek eli noin 3 valovuotta.
HI-alue

HI-alue on neutraalin atomaarisen vedyn H1 muodostama kaasupilvi.
Yksittäisinä atomeina oleva vety säteilee 21 cm:n (1,420 MHz) alueella radiosäteilyä.
Kun laajeneva HII-alue törmää HI-alueeseen, HII-alue loistaa kirkkaampana kuin muutoin.
Skaalakorkeus

Skaalakorkeus "H" on planeetan kaasukehän tai sen osana olevan kaasun se korkeus, jossa kaasun osapaine pienenee e:nteen osaan pinnalla vallitsevasta paineesta. Tässä e on Neperin luku eli noin 2,718. Maalle hapen skaalakorkeus on 7 kilometriä, typen 8 kilometriä ja vedyn 120 kilometriä. Koko ilmakehän skaalakorkeus on 8,5 kilometriä. Vedyn korkea skaalakorkeus merkitsee sitä, että vetykaasu karkaa Maan ilmakehästä. Skaalakorkeus määräytyy kaasujen lämpöliikkeestä, eli lämpötilasta ja kaasuosasten massasta.
Skaalakorkeus.
Maan ilmakehälle skaalakorkeus H = 8 500 m, kun lämpötila on 290 K eli noin +17 °C. Skaalakorkeus voidaan määritellä yhtälöllä
formula_1
jossa
Skaalakorkeuden "H" avulla voidaan laskea paineen väheneminen ylöspäin mentäessä, jos paine maan pinnalla tunnetaan
formula_2
jossa H on skaalakorkeus, P0 on paine korkeudella 0 (ilmalle 1,01×1010Pa) ja P = paine korkeudella z.
Huomattava on, että esimerkiksi Aurinkoa Maata lähempänä kiertävässä Venuksessa vesihöyryn skaalakorkeus on 40 km, Maassa se on 13 km. Venuksen vesihöyry karkaa avaruuteen Maata nopeammin ja planeetalla ei senkään takia ole meriä.
Muutamia skaalakorkeuksia.
Muutamia kaasujen skaalakorkeuksia Maalle, Venukselle ja Marsille:
Sakari Kuosmanen

Sakari ”Saku” Kuosmanen (s. 6. syyskuuta 1956 Helsinki) on suomalainen laulaja ja näyttelijä. Hän on levyttänyt useita sooloalbumeita ja tehnyt yhteistyötä Sleepy Sleepersin ja Leningrad Cowboysin kanssa. Kuosmanen on myös ohjaaja Aki Kaurismäen luottonäyttelijä. 
Kuosmasen taiteilijaprofiili on muuttunut ajan myötä merkittävästi. 1980-luvulla hän identifioitui rokkiin, nykyään hänet nähdään iskelmän tekijänä. Hän on myös tehnyt televisioon Aake Kallialan kanssa ohjelmasarjan "Aaken ja Sakun kesäkeittiö" vuonna 1999.
Kuosmanen on ollut mukana myös ravintolabisneksessä. Hän on pitänyt ravintoloita Kuopion matkustajasatamassa Galley Kallamarinassa, Playa del Inglesissä, Lempäälän Ideaparkissa ja Nuorgamissa..
Kuosmanen asuu Siilinjärvellä ja hänellä on neljä lasta. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke maaliskuussa 2022.
Suomen Kuvalehti

Suomen Kuvalehti (lyhenne SK) on Otavamedian julkaisema perjantaisin ilmestyvä suomalainen aikakauslehti. Lehti käsittelee ajankohtaisia kotimaan ja ulkomaan tapahtumia, yhteiskunnallisia asioita, talouden ja politiikan aiheita, kulttuuri-ilmiöitä sekä tiedettä. Lehden päätoimittaja on Matti Kalliokoski. Toimittajiin kuuluvat muun muassa Aurora Rämö, Leena Sharma ja Robert Sundman.
Lehdessä julkaistaan vakituisesti sarjakuvaa "Helmi ja Heikki". Lehden "Jyviä ja akanoita" -palstalla, jonka aloitti Sakari Virkkunen vuonna 1958, julkaistaan muissa lehdissä ilmestyneitä hauskoja ilmauksia ("jyviä") ja kielellisiä kömmähdyksiä ("akanoita"). 
Historia.
Ensimmäinen "Suomen Kuvalehti" -nimeä käyttänyt lehti ilmestyi vuosina 1872–1880 ja toinen vuosina 1893–1894.
Nykyinen "Suomen Kuvalehti" alkoi ilmestyä vuonna 1916, ja siihen yhdistyi "Kansan Kuvalehti" vuonna 1934. Ensimmäisenä päätoimittajana vuonna 1916 toimi Matti Kivekäs, joka sai myöhemmin surmansa Suomen sisällissodassa valkoisten puolella.
"Suomen Kuvalehti" järjesti vuonna 1929 ajan rotuoppien innoittamana suomalaisen naistyypin puhdasta edustajaa etsivät kauneuskisat. Kallonmittaustakin sisältäneen kisan voittajaksi kruunattiin Irma Carberg.
"Suomen Kuvalehti" on jakanut vuosittain vuodesta 1975 alkaen journalistipalkinnon ”vaikuttavasta journalistisesta toiminnasta tai merkittävistä kansallisia tai yhteiskunnallisia kysymyksiä käsittelevistä kirjoituksista tai ohjelmista mediassa”. Palkintosumma on 10 000 euroa.
Syyskuussa 2010 lehti alkoi ilmestyä myös iPad-laitteille suunnattuna verkkolehtenä. Joulukuussa 2013 lehti uudisti toimintaansa, ja sen verkkoversio muuttui osin maksulliseksi. Vuonna 2016 lisättiin näköislehtiarkistoon lehden kaikki vanhat numerot digitoituina näköislehtinä.
Lehden toimitus sijaitsi alun perin Otavan toimitalossa osoitteessa Uudenmaankatu 10. Vuonna 1934 alkaneen monivaiheisen kierroksen jälkeen toimitus palasi vuonna 2024 Uudenmaankadulle. 
Vuodesta 2024 lehden leipätekstin kirjaintyyppi on Schick Toikka -toimiston suunnittelema "SK Items", joka on muokattu versio saman toimiston "Items"-tyypistä.
Globuli

Globuli on tähtienvälinen tumma kaasupilvi keskellä kirkasta hohtavaa emissiosumua.
Bokin globuli.
Bokin globuli on tumma pilvi, jossa muodostuu tähtiä.
10-50 auringon massaiset globulit ovat emissiosumujen keskellä olevia noin yhden valovuoden läpimittaisia tummia alueita, joissa on muun muassa molekulaarista vetyä, häkää (CO) ja silikaattipölyä 1 % massasta. Näissä muodostuu tai on muodostunut kaksois- tai moninkertaisia tähtiä. Infrapuna- ja millimetrialueen havainnot viittaavat kaasun virtaukseen kohti prototähteä. Joissain globuleissa on lämpimiä kohteita, toisissa Herbig-Haro-kohteita ja joissakin molekulaarisen kaasun ulosvirtausta. Jos molekyylipilvi joutuu vaikkapa supernovan läpäisemäksi, siitä saattaa tulla globuli.
Thackerayn globulit.
Thackerayn globuleja on havaittu vain pilvessä IC 2944.
Ne ovat tiheitä, läpikuultavia tiheän pölyn pilviä.
Näistä globuleista tiedetään hyvin vähän.
Jeansin massa

Jeansin massaa MJ suurempi kaasupilvi kutistuu kokoon oman painovoimansa ansiosta.
Kaasupilvessä kaasun lämmöstä johtuva paine, magneettikentät jne pyrkivät hajottamaan pilveä.
Painovoima pyrkii kutistamaan pilveä. Kun
painovoima on hajottavia voimia suurempi, kaasupilvi kutistuu kasaan. Jeansin massaa vastaa myös Jeansin pituus tietyn massaiselle kaasupilvelle, sekä Jeansin tiheys tietyn kokoiselle kaasupilvelle.
formula_1,
Jeansin massan laskeminen.
missä formula_2 on Jeansin massa,
formula_3 on äänen nopeus,
formula_4 on gravitaatiovakio ja 
formula_5 on kaasun tiheys.
Gravitaatiovakio

Gravitaatiovakio G on vakio, jonka avulla lasketaan painovoima tietyllä etäisyydellä tietyn massaisesta kappaleesta. Painovoima on suoraan verrannollinen kappaleiden massoihin ja kääntäen verrannollinen etäisyyden neliöön. Verrannollisuuskerroin on gravitaatiovakio.
Gravitaatiovakion arvo on: 
formula_1
formula_2
Vakion suhteellinen epätarkkuus on formula_3
Vakion mittaus.
Gravitaatiovakio sisältyi vakiokertoimena jo Isaac Newtonin vuonna 1687 julkaisemaan gravitaatiolakiin, mutta sen arvo pysyi vielä yli sadan vuoden ajan tuntemattomana. Tämä johtui siitä, että punnittavissa olevien kappaleiden väliset gravitaatiovoimat ovat niin heikkoja, ettei niitä pystytty havaitsemaan. 
Newtonin aikana tunnettiin jo Maan pinnalla vallitseva painovoiman kiihtyvyys, joka nykyisissä mittayksiköissä on "g" = 9,81 "m/s2" sekä Maan säde "r" = 6366 km = 6,366 · 106 "m" , joten näiden avulla voitiin kyllä laskea Maan massan ja gravitaatiovakion tulo:
formula_4
mistä saatiin tulon arvoksi noin 3,9 · 1014 "m3/s2". Yhtäpitävästi tämä tulo voitiin laskea myös Kuun kiertoajan ja 
etäisyyden avulla seuraavasti:
formula_5
missä v on Kuun liikenopeus, R sen radan säde = 3,8 · 108 m ja T sen kiertoaika = 27,5 "d" = 2,376 · 106 "s", mistä tulon GM arvoksi saadaan niin ikään 3,9 · 1014 "m3/s2". 
Sitä seikkaa, että nämä molemmat johtivat samaan tulokseen, Newton pitikin tärkeänä todisteena gravitaatiolain yleispätevyydelle. Maan massalle ja samalla gravitaatiovakiolle hän saattoi kuitenkin esittää vain hyvin karkeita likiarvoja olettamalla, että Maan tiheys olisi kauttaaltaan samaa luokkaa kuin kallioperän pintakerroksissa yleisimpien kivilajien.
Tarkemmin gravitaatiovakion sai ensimmäisenä mitatuksi vasta Henry Cavendish vuonna 1798 käyttämällä John Michellin keksimää torsiovaakaa. Siihen hän kiinnitti kaksi lyijykuulaa, joiden välinen gravitaatiovoima oli jo mitattavissa niiden aikaansaaman kiertymän perusteella. Samalla hän sai määritetyksi myös Maan massan, ja Maan keskitiheys osoittautui selvästi suuremmaksi kuin Maan pintakerrosten kallioperän. Cavendishin saama arvo poikkesi nykyisin hyväksytystä vain suunnilleen yhden prosentin. Kuitenkin mittausteknisten hankaluuksien vuoksi gravitaatiovakion arvo tunnetaan vielä nykyisinkin epätarkemmin kuin muiden yleisten luonnonvakioiden.
Gemini 4

Gemini 4 oli avaruuslento, joka toteutettiin 3.–7. kesäkuuta 1965. Lento kesti yhteensä 98 tuntia. Avaruusaluksessa mukana olivat astronautit Edward White ja James McDivitt. White suoritti ensimmäisenä yhdysvaltalaisena avaruuskävelyn. Se tapahtui 160 kilometrin lentokorkeudessa ja kesti 20 minuuttia.
Lennon aikana miehistö yritti mennä lähelle avaruuteen jäänyttä Titan-kantoraketin osaa. Yritys kuitenkin epäonnistui miehistön tekemän virheen takia.
Montserrat Caballé

Maria de Montserrat Viviana Concepción Caballé i Folch, tunnetumpi lyhyemmällä nimellään Montserrat Caballé, () oli katalonialainen sopraano ja tunnettu oopperalaulaja. Hän oli 1950- ja 1960-luvuilla muun muassa Maria Callasin ohella yksi näkyvimpiä hahmoja bel canto -ohjelmiston suosion palauttamisessa.
Lapsuus ja nuoruus.
Caballé syntyi Barcelonassa ja opiskeli paikallisessa Liceu-konservatoriossa.
Oopperaura.
Caballé liittyi Baselin oopperaan 1956, jossa hän teki debyyttinsä oopperalavalla "La bohèmen" Mimìnä varsinaisen esittäjän sairastuttua. Onnistuneen esiintymisen jälkeen hän sai laulaa muita suuria rooleja, kuten "Taikahuilun" Pamina, Puccinin Tosca, Verdin Aida sekä Richard Straussin oopperoiden Arabella, Chrysothemis ("Elektra") ja Salome.
Kaudella 1960–1961 hän työskenteli Bremenin oopperassa, jossa hän erikoistui bel canto -rooleihin. Hänen suosikkisäveltäjiään olivat Bellini, Donizetti ja Rossini. Vuonna 1962 hän palasi Barcelonaan ja teki ensiesiintymisensä Liceussa.
Caballé teki kansainvälisen läpimurtonsa 1965, kun hän pääsi esiintymään sairastuneen Marilyn Hornen tilalle New Yorkin Carnegie Halliin, Donizetin "Lucrezia Borgian" nimirooliin. Esitys teki hänestä suuren oopperatähden. Myöhemmin samana vuonna hän esiintyi Glyndebournen oopperafestivaalilla ja Metropolitan-oopperassa Gounod’n "Faustin" Margueriten roolissa. Vuonna 1972 seurasivat ensiesiintymiset La Scalassa "Norman" pääroolissa sekä Covent Gardenissa "La Traviatan" Violettana.
Vaikka Caballé tunnettiin bel canto -repertuaarin primadonnana, hänen ansioluetteloonsa kertyi vuosien varrella yli 80 roolia barokkioopperoista Pucciniin ja Wagneriin. Caballé oli myös tunnettu resitaaleistaan, joissa hän esitti kotimaansa musiikkia.
Muita projekteja ja elämää.
Vuonna 1987 Caballé duetoi Freddie Mercuryn kanssa singlellä ”Barcelona”, josta tuli menestys. He päättivät tehdä kokonaisen albumillisen musiikkia yhdessä: albumi "Barcelona" julkaistiin 1988. Nimikappaleesta tuli neljä vuotta myöhemmin Barcelonan kesäolympialaisten tunnussävelmä.
Vuonna 1991 Montserrat Caballé vieraili Turun Typhoon-Arenassa yhdessä José Carrerasin kanssa. Heitä säesti Stockholm Sinfonietta johtajana Elio Boncompagni. Televisio-ohjelma "Huippukonsertti: José Carreras ja Montserrat Caballé Turussa" esitettiin ensi kerran 9. marraskuuta 1991.
Vetäydyttyään oopperalavoilta Caballé omistautui hyväntekeväisyydelle. Hän oli Unescon hyvän tahdon lähettiläs ja perusti säätiön Barcelonaan vähäosaisille lapsille.
Caballé meni 1964 naimisiin tenori Bernabé Martín kanssa. Heidän tyttärensä Montserrat Martí on myös laulaja.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1999

Vuoden 1999 hiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Ramsau am Dachsteinissa Itävallassa 19.–28. helmikuuta 1999.
Miesten maastohiihto.
10 km (p).
Päivämäärä: 22. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Jari Isometsä oli kilpailussa 11., Harri Kirvesniemi 13. ja Sami Repo 62:s.
Takaa-ajo 10 km (p) + 15 km (v).
Päivämäärä: 23. helmikuuta&lt;br&gt;Matkaan lähdettiin 10 kilometrin kilpailun lopputulosten mukaisesti. Lunta satoi voimakkaasti, ja lumen peitossa ollutta latua avaamaan joutui ensimmäisenä matkaan lähtenyt Mika Myllylä, jonka Alsgaard lopulta saavutti ja voitti loppusuoran kirikamppailussa.
Suomen Sami Repo oli kilpailussa 36. ja Harri Kirvesniemi keskeytti.
30 km (v).
Päivämäärä: 19. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Kuisma Taipale oli kilpailussa 31. ja Ari Palolahti keskeytti.
50 km (p).
Päivämäärä: 28. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Harri Kirvesniemi oli kilpailussa 13. ja Jari Isometsä 14:s. Karri Hietamäki ja Kuisma Taipale keskeyttivät.
4 × 10 km viesti.
Päivämäärä: 24. helmikuuta
Naisten maastohiihto.
5 km (p).
Päivämäärä: 22. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Satu Salonen oli kilpailussa 18., Milla Jauho 20., Riikka Sirviö 28. ja Virpi Kuitunen 35:s.
Takaa-ajo 5 km (p) + 10 km (v).
Päivämäärä: 23. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Milla Jauho oli kilpailussa 21., Riikka Sirviö 32. ja Virpi Kuitunen keskeytti. Satu Salonen ei startannut kilpailuun.
15 km (v).
Päivämäärä: 19. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Anita Nyman oli kilpailussa 26., Kati Sundqvist 32., Kaisa Varis 44. ja Satu Salonen keskeytti.
30 km (p).
Päivämäärä: 27. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Satu Salonen oli kilpailussa 14., Milla Jauho 26., Kati Sundqvist 30. ja Anita Nyman keskeytti.
4 × 5 km viesti.
Päivämäärä: 26. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen joukkue (Satu Salonen, Milla Jauho, Anita Nyman, Riikka Sirviö) oli kilpailussa 11., mikä on edelleen kaikkien aikojen huonoin naisten viestisijoitus arvokisoissa.
Yhdistetty.
Sprintti (normaalimäki K90 + 7,5 km hiihto).
Päivämäärä: 27. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Tapio Nurmela oli kilpailussa 12. ja Jari Mantila 14:s.
Normaalikilpailu (normaalimäki K90 + 15 km hiihto).
Päivämäärä: 20. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Jari Mantila oli kilpailussa 11. ja Tapio Nurmela 18:s.
Joukkuekilpailu (normaalimäki K90 + 4 × 5 km hiihto).
Päivämäärä: 25. helmikuuta
Mäkihyppy.
Normaalimäki K90.
Päivämäärä: 26. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Ville Kantee oli kilpailussa 13., Mika Laitinen 18., Jani Soininen 29. ja Risto Jussilainen 35:s.
Suurmäki K120.
Päivämäärä: 21. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Mika Laitinen oli kilpailussa 23., Ville Kantee 30. ja Jani Soininen 33:s.
Joukkuemäki K120.
Päivämäärä: 20. helmikuuta
Vorarlberg

Vorarlberg on osavaltio aivan läntisimmässä Itävallassa Bodenjärven rannalla. Sekä asukasluvultaan (378 592 asukasta vuonna 2015) että pinta-alaltaan (2 601 km²) se on Itävallan toiseksi pienin osavaltio. Osavaltion pääkaupunki on Bregenz.
Vorarlberg rajoittuu idässä Tiroliin, pohjoisessa Saksan Baijerin osavaltioon, lännessä Liechtensteiniin ja Sveitsin Sankt Gallenin kantoniin sekä etelässä Sveitsin Graubündenin kantoniin.
Osavaltio on jaettu neljään piiriin: Bregenz, Dornbirn, Feldkirch ja Bludenz. Siellä on viisi kaupunkia: Bregenzin lisäksi Dornbirn, Hohenems, Feldkirch ja Bludenz.
Suurimmat joet ovat Ill ja Rein, joka muodostaa rajan Sveitsin kanssa. Bodenseen lisäksi Vorarlbergissa on useita tekojärviä, joita käytetään vesivoiman tuottoon. Sähköstä suuri osa viedään Saksaan. Vorarlbergissa on useita vuorijonoja, joista merkittävimmät ovat Silvretta, Rätikon, Verwall ja Arlberg. Korkein huippu on 3312 metrin Piz Buin.
Vorarlbergissa puhuttava saksan kielen alemannimurre poikkeaa muun Itävallan murteista, ja muistuttaa enemmän Sveitsin ja Ranskan Alsacen alueen saksaa.
Vorarlbergin osavaltiolaulu on ’s Ländle, meine Heimat.
Historia.
Vorarlberg yhdistettiin vuonna 1782 Tiroliin, jonka mukana se kuului vuosina 1801–1814 Baijeriin. Vuonna 1851 alue julistettiin Itävalta-Unkarin kruununmaaksi, ja vuonna 1918 siitä tuli Itävallan osavaltio.
Piirit.
Osavaltio on jaettu neljään piiriin: Bregenz, Dornbirn, Feldkirch ja Bludenz. Siellä on viisi kaupunkia: Bregenzin lisäksi Dornbirn, Hohenems, Feldkirch ja Bludenz.
Talous.
Vorarlberg on suosittu matkailukohde. Etenkin Reinin laaksossa on kello-, lääke- ja tekstiiliteollisuutta. Bregenzerwaldissa harjoitetaan maanviljelyä ja karjanhoitoa.
Politiikka.
Hallituspuolueena on ÖVP ja kuvernöörinä Markus Wallner.
Väestö.
Vuoden 2001 tietojen mukaan Vorarlbergissa asui 351 095 asukasta. Heistä alle 15-vuotiaita oli 19,4 %, 15–59-vuotiaita 63,1 % ja yli 60-vuotiaita 17,5 %. Suurin osa asukkaista oli Itävallan kansalaisia, mutta osavaltiossa asui myös 46 700 ulkomaan kansalaista. Heistä suurimmat ryhmät olivat turkkilaiset (18 838), jugoslaavit (6 462), saksalaiset (5 880) ja bosniakit (5 662). Uskontoryhmistä suurin ovat katolilaiset (78 %), muslimit (8,4 %) ja protestantit (2,2 %). Muhin ryhmiin kuului 3,9 %, uskonnottomia oli 6 % ja 1,6 % uskontoa ei saatu selville.
Kärnten

Kärnten () on osavaltio Itävallassa Dravajoen ympäristössä. Sen pinta-ala on 9 538 km², ja siellä on arviolta 557 641 asukasta (2015). Osavaltion pääkaupunki on Klagenfurt (sloveeniksi "Celovec"). Kärnten on suosittu kesälomapaikka suurten järviensä takia. Monet lomanviettäjät vuokraavat pariksi viikoksi järvenrannalta mökin. 
Kärnten rajoittuu etelässä Italiaan ja Sloveniaan. Naapuriosavaltiot ovat idässä ja pohjoisessa Steiermark, luoteessa Salzburg ja lännessä Itä-Tiroli.
Kärnten käsittää suuren osan Itä-Alppeja ja Klagenfurtin laakion. Pääelinkeinoina ovat maanviljely (viljaa ja viiniä) ja karjanhoito, mutta alueella on myös merkittävää vuorityötä (hiiltä, rautaa, lyijyä, sinkkiä). Osavaltiossa on kahdeksan piiriä, Feldkirchen, Hermagor, Klagenfurt-Land, Spittal an der Drau, St. Veit an der Glan, Villach-Land, Völkermarkt ja Wolfsberg, ja kaksi itsehallinnollista kaupunkia Klagenfurt ja Villach.
Asukkaat ovat enimmäkseen saksankielisiä, ja Kärntenissa puhutaan omaa, helposti tunnistettavaa murrettaan. 14 000 hengen slovenialaisvähemmistö on keskittynyt kaakkoisosaan. 
Historia.
Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Otto II päätti tehdä Kärntenistä itsenäisen herttuakunnan vuonna 976 heikentääkseen Baijerin valtiota. Kärnten on siten nykyisen Itävallan vanhin osavaltio. Siihen kuului perustamisaikana myös naapurimaakuntia, kuten Krain ja Marchia Carantana, joka myöhemmin sai nimen Steiermark. 1000-luvun alussa ne kuitenkin erosivat Kärntenistä. Alueen valtioita hallitsivat monet kilpailevat aatelissuvut, esimerkiksi Luitpold, Salier, Ludolf, Eppenstein, Sponheim ja Meinhard. Vuonna 1335 Kärnten siirtyi Habsburg-suvun haltuun.
Kärten kärsi 1330- ja 1340-luvulla useista luonnonkatastrofeista, kuten heinäsirkoista, maanjäristyksestä, maanvyörymästä ja rutosta. Myös 1400-luvun loppupuoli oli Kärntenille vaikea. Osmanien hyökkäys toistui vuosien 1473 ja 1483 välillä viisi kertaa. 1480-luvulla unkarilaisten armeija miehitti maan lyhyeksi aikaa. Miehitysajat nostattivat talonpoikien tyytymättömyyttä ja kapinoita. Myöhemmin arkkiherttuatar Maria Teresian aikana Kärnten menetti itsenäisyytensä, kun se vuonna 1782 liitettiin Steiermarkiin. Itävalta-Unkarin osana se oli mukana ensimmäisessä maailmansodassa, ja Alpeilla käytiin hankalissa oloissa sotaa Italiaa vastaan. Sodan jälkeen Kärntenin pohjoisosa liitettiin uuteen Itävaltaan mutta eteläosa Jugoslaviaan. Kärnten kävi sitä vastaan lyhyen rajasodan. Asia ratkaistiin vuoden 1920 kansanäänestyksellä, jossa valtaosa eteläisen Kärntenin asukkaista äänesti Itävaltaan kuulumisen puolesta.
2000-luvun alussa Kärntenin osavaltion kuvernöörinä (Landeshauptmann) oli oikeistopopulistisen FPÖ-puolueen johtaja Jörg Haider, joka menehtyi auto-onnettomuudessa lokakuussa 2008. 2000-luvulla Kärnteniä kuohutti "Ortstafelkonflikt". Itävallan lain mukaan paikkakunnilla, joilla on vähintään 10 %:n sloveeni- tai kroaattivähemmistö, tulee paikkakunnan tienviittojen olla kaksikielisiä. Haider ei noudattanut lakia, vaan kielsi tienviittojen muuttamisen kaksikielisiksi.
Lincoln (Englanti)

Lincoln on noin asukkaan katedraalikaupunki "(city)" ja kaupunkipiiri "(borough)" Lincolnshiren kreivikunnassa Itä-Midlandsin hallinnollisella alueella, Englannin itärannikolla. Se sijaitsee Withamjoen varrella kohdassa, jossa joki on puhkaissut syvän uoman Lincoln Edgen kalkkikivijyrkänteeseen. Lincoln muodostaa North Hykehamin ja Waddingtonin kanssa asukkaan yhtenäisen kaupunkialueen. Kaupunkipiiriin ei kuulu Lincolnin kaupungin lisäksi muita kaupunkeja tai kuntia.
Lincoln on tärkeän maatalousalueen keskuspaikka, minkä vuoksi siellä on paljon elintarviketeollisuutta ja muuta maatalouteen liittyvää teollisuutta. Siellä on myös raskasta koneteollisuutta. Kaupungin merkitystä lisää sen sijainti useiden tärkeiden teiden ja rautateiden risteyksessä.
Historia.
Antiikki.
Kaupunki syntyi roomalaisajalla, jolloin se tunnettiin nimellä "Lindum". Se toimi alun perin roomalaisen sotilasleirin paikkana 40-luvulla jaa. Myöhemmin siitä tuli roomalainen "colonia" eli sotilassiirtokunta nimellä "Colonia Domitiana Lindensium". Kaupunki sijaitsi merkittävien teiden risteyskohdassa, ja säilytti näin merkityksensä koko roomalaisen ajan. Roomalaisaikaisesta kaupungista on säilynyt muun muassa muurien, tornien ja porttien jäänteitä.
Myöhempi historia.
Keskiajalla kaupunki esiintyy nimimuodolla "Lindocolina", joka toimii linkkinä antiikin aikaisesta nykynimeen. Keskiajalla Lincolnista tuli Englannin merkittävimpiä kaupunkeja ja se sai vaurautensa käymällä kauppaa villalla, nahkalla ja vuodilla. Normannit perustivat Lincolnin linnan vuonna 1068 Lincoln Edgen laelle. Myös Lincolnin tuomiokirkon eli katedraalin vanhimmat osat rakennettiin normannien aikana paikallisesta kalkkikivestä.
Drew Barrymore

Drew Blyth Barrymore (s. 22. helmikuuta 1975 Culver City, Kalifornia) on yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä ja -tuottaja. Hän omistaa elokuvatuotantoyhtiö Flower Filmsin.
Tausta.
Barrymore syntyi näyttelijäsukuun. Hänen isänsä on näyttelijä John Drew Barrymore ja äitinsä Saksassa syntynyt unkarilainen Ildikó Jaid Barrymore. Drew Barrymoren kummisetä on ohjaaja Steven Spielberg. 
Ura.
Barrymore aloitti uransa esiintymällä ainoastaan 11 kuukauden ikäisenä koiranruokamainoksessa. Barrymoren läpimurto oli Steven Spielbergin elokuvassa "E.T." vuonna 1982, josta hän sai Young Artist -palkinnon. Elokuva teki Barrymoresta suositun lapsitähden, ja hänestä tuli myös komediashow "Saturday Night Liven" nuorin juontaja vuonna 1982. Barrymore on kuitenkin onnistunut jatkamaan uraansa menestyneesti Hollywoodissa vielä aikuisiässä. Barrymore tunnetaan nykyään ehkä parhaiten roolistaan Dylan Sandersina suositun televisiosarja "Charlien enkeleiden" elokuvaversiossa. Barrymore sai tähden Hollywood Walk of Famelle 3. helmikuuta 2004.
Yksityiselämä.
Barrymore tutustui jo nuorena päihteisiin ja joutui katkaisuhoitoon kokaiiniriippuvuudesta 13-vuotiaana. Barrymore on ollut naimisissa kolme kertaa: alle vuoden kestäneessä avioliitossa walesilaisen ravintoloitsija Jeremy Thomasin kanssa vuonna 1994 ja koomikko Tom Greenin kanssa vuosina 2001–2002. Barrymore seurusteli vuosina 2002–2007 The Strokesin rumpali Fabrizio Morettin kanssa. Hän on myös Kurt Cobainin ja Courtney Loven tyttären Frances Bean Cobainin kummitäti.
Barrymore avioitui Will Kopelmanin kanssa kesäkuussa 2012 ja he saivat kaksi yhteistä tytärtä. Liitto päättyi kuitenkin avioeroon vuonna 2016.
Forssan ohjelma

Forssan ohjelma on Suomen Työväenpuolueen, sittemmin Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen puolueohjelma, joka oli voimassa 49 vuotta eli vuosina 1903–1952. Se hyväksyttiin Forssassa 17.–20.8.1903 järjestetyssä puoluekokouksessa. 
Ohjelmaan kuului muun muassa kahdeksantuntinen työpäivä, vähimmäispalkka ja yleinen kouluvelvollisuus sekä yleinen alkoholin kieltolaki. Ohjelma sisältää myös tavoitteet yksityisen tuotannon lakkauttamisesta ja valtiollisen vaikutusvallan valloittamisesta kaikilla tarkoituksenmukaisilla keinoilla, jotta työväenluokka vapautuisi. Forssan ohjelma on miltei suoraan peräisin Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen vuonna 1891 hyväksymästä Erfurtin ohjelmasta ja Itävallan sosiaalidemokraattisen puolueen Hainnfeldin ohjelmasta vuosilta 1888–1889. Ohjelman välittömät vaatimukset ovat toteutuneet lukuun ottamatta kirkon ja valtion eroa, suoraa demokratiaa ja koulujen uskonnonopetuksen lakkauttamista; lisäksi 1919 voimaan tulleesta alkoholin kieltolaistakin on sittemmin luovuttu.
Sisältö.
Forssan ohjelma sisältää seuraavat kohdat:
BNC-liitin

BNC-liitin on kehitetty 1940-luvun loppupuolella pienoisversioksi C-tyypin liittimestä. BNC on lyhenne sanoista Bayonet Neill-Concelman. Tässä viimeinen sana tarkoittaa Amphenolin insinööriä nimeltä Carl Concelman. (Eri lähteissä esiintyy myös merkityksiä Bayonet Nut Connector, British Naval Connector ja Bayonet Navy Connector.) BNC-liitin on tarkoitettu suurtaajuisten signaalien siirtoon käytettävien koaksiaalikaapelien nopeaan liittämiseen eri laitteisiin.
Rakenne.
Pääasiassa kevytmetallista valmistetun liittimen naaraspuolisen, laiterunkoon asennettavan osan hylsymäisen osuuden ulkopuolella on kaksi bayonet-tappia. Näitä vastaavat hahlot ovat kaapelin päähän asennetun, urospuolisen liittimen kierrettävässä osassa. 
Käyttö.
Liittämiseen riittää, kun urospuolinen liitin työnnetään naarasliittimeen asennossa, jossa edellisen hahlot osuvat jälkimmäisen tappien kanssa samalle linjalle. Sen jälkeen kierrettävää osaa käännetään neljänneskierros myötäpäivään. Tällöin kierreosan hahlojen muotoillut päät lukittuvat tappien osuessa niihin. Kierrettävän osan sisällä oleva jousi vetää liitinosat toisiaan vasten estäen samalla itsestään takaisin kiertymisen. Irrottaminen tapahtuu painamalla kierreosaa kevyesti runkoa vasten ja kiertämällä neljänneskierros vastapäivään. BNC-liitin soveltuu erittäin hyvin ohuiden koaksiaalikaapeleiden liittämiseen (RG-58, RG-59, RG-179, RG-316, jne.) mm. mittauslaitteissa ja videosovelluksissa.
Tequila-agaave

Tequila-agaave ("Agave tequilana", ) kuuluu agaavejen ("Agave") sukuun. Siitä valmistetaan Meksikon kansallisjuomaa tequilaa.
Tequila-agaave kasvaa hiekkaisessa maaperässä korkeilla paikoilla (yli 1 500 metrissä). Lepakoihin kuuluva meksikonkuonoleikko ("Leptonycteris nivalis") pölyttää sen keltaiset kukat.