tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Evesham

Evesham on noin asukkaan kaupunki Worcestershiren kreivikunnassa läntisessä Keski-Englannissa. Se sijaitsee Avonjoen oikealla rannalla, keskellä hedelmällistä laaksoa, joka on tärkeä hedelmänviljelyalue. Eveshamissa on säilyketehtaita, joissa hyödynnetään ympäröivällä maaseudulla tuotettuja hedelmiä ja vihanneksia.
Evesham kasvoi 700-luvulla perustetun luostarin ympäristöön. Luostari perustettiin paikalle, jossa Neitsyt Marian uskottiin ilmestyneen paikalliselle sikopaimenelle. Luostarista kasvoi yksi Euroopan suurimmista ja sen apotti käytännössä johti myös Eveshamin kaupunkia. Kaupunki sai pitkään vaurautensa luostarissa vierailevista pyhiinvaeltajista. Se sai markkinaoikeudet vuonna 1055 mutta kaupunkioikeudet vasta vuonna 1604 Jaakko I:n hallituskaudella.
Henrik VIII:n lakkautettua Englannin luostarilaitoksen vuosina 1536–39 useimmat Eveshamin luostarin rakennuksista hävitettiin. Luostarista on säilynyt ainoastaan apotti Lichfieldin rakennuttama kellotorni. Kaupungin muita historiallisia rakennuksia ovat muun muassa suuri tudortyylinen Round House ja kaupungintalo vuodelta 1586.
Evesham tunnetaan myös vuonna 1265 kaupungin pohjoispuolisilla kukkuloilla käydystä taistelusta, jossa Henrik III:n poika (myöhempi Edvard I) kukisti Leicesterin kreivin Simon de Montfortin armeijan ja tappoi kreivin.
Frej Stenbäck

Frej Gustav Stenbäck (11. huhtikuuta 1941 Vöyri – 30. tammikuuta 2018 Turku) oli suomalainen patologian erikoislääkäri, joka toimi Oulun yliopiston patologian apulaisprofessorina (1974-) ja professorina (1995-). 
Stenbäck kirjoitti ylioppilaaksi Gamlakarleby Svenska Samlyceumista 1959. Hän opiskeli lääketiedettä Oulun yliopiston Lääketieteellisen tiedekunnan ensimmäisellä vuosikurssilla, ja myös patologian tutkimukseen professori Kai Dammertin ohjauksessa. Stenbäck valmistui lääkäriksi 1966, lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1970 ja patologian erikoislääkäriksi 1974. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1969) tutki kokeellisesti ihosyöpää hiirellä oli otsikoitu "Promotion in the morphogenesis of chemically inducible skin tumours : A histological and histochemical study". Hän oli Helsingin yliopiston dosentti 1976–2009 ja dosentti myös toisaalla (TY, 1997–2009).
Hän työskenteli Oulun yliopiston assistenttina 1966–1970, yhdysvaltalaisen Nebraskan yliopiston apulaisprofessorina 1970–1974. Erityisesti Yhdysvalloissa hän sai mainetta ihosyövän sekä toksisen patologian tuntijana. Hänet nimitettiin Oulun yliopiston patologina laitoksen apulaisprofessoriksi 1974, ja hän toimi myös Oulun yliopistollisen sairaalan apulaisylilääkärinä (1974–2009). Hän hoiti Kuopion yliopiston määräaikaista professuuria 1978-1979. Nimitys Trondheimin yliopiston patologian professoriksi 1986, jossa tehtävässä 1987 saakka. Oulun yliopiston patologian professoriksi hänet valittiin 1995. Hän on ollut vierailevana professorina useissa arvostetuissa yliopistoissa ja tutkimuslaitoksissa, esimerkiksi Oxfordin yliopistossa (1976–1980), NIH:ssa New Yorkissa (New York Medical College 1982–1995), Glasgow’ssa ja Heidelbergissä Saksan syöpätutkimuskeskuksessa DKFZ:ssa (1996–1998).
Hän on toiminut monissa luottamustehtävissä, esimerkiksi Pohjoismaiden neuvoston arktisen lääketieteen sihteeristön pääsihteerinä 1986–1987, Maailman terveysjärjestön asiantuntijana 1977–1984; sekä hallituksen jäsenenä, varapuheenjohtajan tai puheenjohtajana Suomen lääkäriyhdistyksen koulutusjaoksessa 1975–1988, Suomen patologiyhdistyksessä 1979–1998, Pohjoismaisessa toksikologisen patologian yhdistyksessä 1991–1997 ja Interntional Federation of Toxicolocical Pathology Societies -järjestössä 1991–1996. 
Hän on julkaissut noin 200 tieteellistä artikkelia patologian, syövän ja toksikologian aihepiireistä.
Overtures of Blasphemy

Overtures of Blasphemy on Deiciden kahdestoista studioalbumi, joka julkaistiin 14. syyskuuta 2018. Se debytoi Suomen virallisen albumilistan sijalla 42 ja fyysisen albumilistan sijalla 9.
Vastaanotto.
Albumi sai hyvän vastaanoton. Soundin Nuutti Heiskala antoi albumille neljä tähteä viidestä, ja sanoi viisi vuotta työstetyn albumin vaativan kuuntelijaltaankin enemmän aikaa. Hän piti levyä sävellysteknisesti harkituimmaksi sitten vuoden 1992 albumin "Legion", ja kutsui neoklassisten melodioiden laajamittaista vallitsevuutta yhtyeen perinteisten brutaalin soundien rinnalla. Kaaoszinen Sami Elamaa sanoi verrattain vihaisen albumin tehneen yhtyeen olevan iskussa, vaikkei kyseessä olekaan mestariteos, ja antoi lisäpisteitä tyylikkään raa’asta kansitaiteesta.
Hugo Winter (rovasti)

Hugo Winter (3. heinäkuuta 1866 Hartola – 23. huhtikuuta 1949 Saarijärvi) oli suomalainen rovasti ja maailmanmatkaaja.
Winterin vanhemmat olivat Hartolan kirkkoherra Adolf Magnus Winter (1828–1880) ja Julia Malvina Bonsdorff (1836–1926). Hän pääsi ylioppilaaksi 1885 Jyväskylän lyseosta ja suoritti teologisen erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1889. Winter vihittiin papiksi 1890. 
Winter oli aluksi ylimääräisenä pappina Pyhäjärvellä (V.l.), Hollolassa ja Hirvensalmella ja sen jälkeen 1894–1915 Hollolan seurakunnan toisena kappalaisena ja samalla Lahden kauppalan ja vuodesta 1905 Lahden kaupungin pastorina. Hän oli Hartolan kirkkoherrana 1915–1920 ja Saarijärven kirkkoherrana 1920–1947. Winter sai rovastin arvonimen 1928.
Winter teki vuodesta 1890 lähtien useita ulkomaanmatkoja ja piti matkakokemuksistaan esitelmiä. Hän kävi muun muassa enonsa, matematiikan ja luonnontieteen yliopettaja Ernst Jakob Waldemar Bonsdorffin kanssa Egyptissä vuonna 1896 sekä Huippuvuorilla 1909, matkasi 1907 Himalajalle, Shanghaihin ja Havaijille ja 1913 Algerian kautta Australiaan ja Uruguayihin. Vuonna 1921 hän kävi Yhdysvalloissa, 1925 Etelä-Afrikassa, 1929 Yhdysvalloissa ja Länsi-Intian saarilla, 1935 Yhdysvalloissa, 1936 Pariisissa, 1937 Unkarissa, 1938 Etelä- ja Väli-Amerikan maissa sekä Länsi-Intian saarilla ja vuonna 1939 Portugalissa ja Italiassa.
Hugo Winter oli naimisissa vuodesta 1929 Gerda Elisabet von Haartmanin (1877–1963) kanssa. Winterin sisaruksia olivat kirjailija Maila Talvio ja merikapteeni, kirjailija Ernst Winter (Erkki West).
Dallasin piirikunta (Texas)

Dallasin piirikunta () on Yhdysvaltojen Texasin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 2 368 139 vuonna 2010 ja sen pinta-ala on 2 354 neliökilometriä. Piirikunnan suurin kaupunki Dallas on myös sen hallintokeskus.
Väestö.
Piirikunnan asukkaista 39,9 prosenttia on latinalaisamerikkalaisia, 29,7 prosenttia valkoisia ja 22,3 prosenttia mustia. 43,7 prosenttia puhuu muita kieliä kuin englantia. 82.6 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 33,3 vuotta.
Aligned with the True Death

Aligned with the True Death on Trollheim’s Grottin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 31. lokakuuta 2018. Se on yhtyeen ensimmäinen 15 vuoden levytystauon jälkeen julkaistu albumi. Albumin vinyylipainos julkaistaan 8. helmikuuta 2019.
Vastaanotto.
Kaaoszinen Otto Vainionpää piti albumia ilkeänä ja pieksevänä, intensiivisenä teoksena, mutta piti kappaleiden pitkää kestoa kompastuskivenä. Hän koki black -ja industrial metal -elementtien löytävän ”perversiomaisen harmonian”, ja kutsui albumia yhdeksi vuoden kiinnostavimmista albumeista.
Skeleton talviolympialaisissa 2018 – naisten kilpailu

Skeletonin naisten kilpailu talviolympialaisissa 2018 järjestettiin 16. ja 17. helmikuuta 2018 Olympic Sliding Centressä Pyeongchangissa, Etelä-Koreassa. Kilpailun voitti Ison-Britannian Lizzy Yarnold, toiseksi tuli Saksan Jacqueline Lölling ja kolmanneksi Ison-Britannian Laura Deas.
Tulokset.
Kierroksen paras aika on lihavoitu. Uudet rataennätykset on merkitty tekstillä ”RE”.
Irina Buchberger

Aino-Irina Vanamo Buchberger (o.s. Salo, ent. Koskinen; 9. helmikuuta 1945 Helsinki – 10. maaliskuuta 2018 Linz, Itävalta) oli suomalainen opettaja ja filosofian tohtori, joka toimi äidinkielen didaktiikan professorina Helsingin yliopistossa vuosina 1991–2006.
Irina Salo kirjoitti ylioppilaaksi Munkkiniemen yhteiskoulusta 1963. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, josta valmistui filosofian kandidaatiksi 1969 sekä nimellä Irina Koskinen lisensiaatiksi 1975 ja tohtoriksi 1990. Hänen väitöskirjansa (1988) oli otsikoitu "Hyvästit kieliopille: äidinkielen kielioppi suomenkielisessä oppikoulussa ja kansakoulussa vuoden 1843 koulujärjestyksestä peruskoulu-uudistukseen".
Irina Koskinen työskenteli Alppilan yhteiskoulun äidinkielen tuntiopettajana 1974–1976. Tämän jälkeen hän toimi Helsingin yliopiston palveluksessa normaalikoulun äidinkielen lehtorina 1978–1980, äidinkielen didaktiikan virkaatekevänä lehtorina 1976–1980, äidinkielen didaktiikan lehtorina 1980–1991. Vuosina 1991–2006 Koskinen (vuodesta 1997 Buchberger) oli Helsingin yliopiston äidinkielen didaktiikan professori, ja Opettajankoulutuslaitoksen esimiehenä hän toimi 1992–1998.
Buchberger oli naimisissa kahdesti: aluksi vuodesta 1970 Pekka Koskisen kanssa ja vuodesta 1997 lähtien itävaltalaisen Linzin valtionyliopiston professorin Friedrich Buchbergerin kanssa. Jälkimmäisen avioliiton myötä hän asui myös Itävallassa ja toimi sikäläisen opettajankoulutuslaitoksen vierailevana opettajana miehensä kanssa. 
Buchbergerin tuotantoon kuuluu monia julkaisuja äidinkielen opetuksesta, sosiaalipedagogisen ja vasemmistolaisen pedagogisen ajattelun historiasta Suomessa, vieraskielen ja äidinkielen suhteista sekä vuodesta 1998 lähtien (yhdessä aviomiehensä Friedrich Buchbergerin kanssa) vertailevan kasvatustieteen piiristä.
Juha Tienari

Juha Matti Tienari (21. syyskuuta 1939 Perniö – 2. huhtikuuta 2018 Ranua) oli suomalainen matemaatikko, joka toimi pitkään Oulun yliopiston sovelletun matematiikan ja tilastotieteen professorina (1977–2002). 
Tienari kirjoitti ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1958. Hän opiskeli Oulun yliopistossa matematiikkaa, josta valmistui filosofian kandidaatiksi 1962, lisensiaatiksi 1964 ja tohtoriksi 1969. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1968) oli otsikoitu "Deficiency indices of linear mapping".
Tienarin tuotanto käsittää noin 20 tieteellistä julkaisua matematiikan, tekniikan (numeeriset menetelmät), geofysiikan (aikasarja-analyysi) ja tilastotieteen (lääketieteelliset sovellukset) alalta.
Tienari oli naimisissa opiskelutoverinsa, lehtori Seija Tienarin (o.s. Soppela) kanssa, he saivat neljä lasta. Juha ja Seija Tienari menehtyivät tieliikenneonnettomuudessa 2. huhtikuuta 2018.
Terttu Vartiainen

Terttu Kyllikki Vartiainen (o.s. Väänänen; 7. joulukuuta 1942 Helsinki – 7. tammikuuta 2018 Kuopio) oli suomalainen kemisti ja tutkija, joka toimi Kansanterveyslaitoksen tutkimusprofessorina ja Kuopion yliopiston ympäristökemian osa-aikaisena professorina. 
Vartiainen kirjoitti ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta 1961. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa matematiikkaa ja kemiaa, meni naimisiin vuonna 1964 lääkäri Eero Vartiaisen kanssa, josta myös tuli aikanaan professori. Terttu Vartiainen muutti perheineen Kuopioon 1973, ja valmistui filosofian maisteriksi 1976 (HY). Kuopion yliopistossa (nyk. Itä-Suomen yliopisto) hän suoritti lisensiaatin tutkinnon 1982 ja valmistui tohtoriksi 1988. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1988) käsitteli suomalaisen juomavesien myrkyllisyyttä ja oli otsikoitu "Mutagenicity of drinking waters in Finland".
Vartiainen toimi assistenttina Kuopion yliopiston kemian laitoksella vuodesta 1973. Maisteritutkintonsa jälkeen hän oli Kuopion teknisessä opistossa kemian opettajana. Tämän jälkeen hän työskenteli erikoistutkijana Kansanterveyslaitoksen (KTL) ympäristöhygienian ja toksikologian osastolla 1985–1991, ja oli KTL:n laboratorion johtajana (1991-) ja tutkimusprofessorina (1998-) ja osastonjohtajana (2003-). Tämän ohella hän oli osa-aikainen Kuopion yliopiston ympäristökemian professori (1996–2007).
Kaarina Haavikko

Salme Kaarina Haavikko (o.s. Kataja; 21. maaliskuuta 1928 Helsinki – 2. huhtikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen hammaslääkäri, joka toimi sekä yksityisenä hammaslääkärinä että Helsingin yliopiston Hammaslääketieteen laitoksella tutkijana, opettajana sekä lasten hammashoidon ja hampaiden oikomishoidon professorina.
Kaarina Haavikko kirjoitti ylioppilaaksi Kallion yhteiskoulusta 1946. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa äitinsä mallin mukaan hammaslääkäriksi (HLL 1952) ja väitteli hammaslääketieteen tohtoriksi 1970. Hänen väitöskirjansa (1970) käsitteli pysyvien hampaiden kehitystä ja oli otsikoitu "The formation and the alveolar and clinical eruption of the permanent teeth : an orthopantomographic study". Hän oli vuodesta 1975 lasten hammashoidon ja hampaiston oikomishoidon dosentti ja sai hampaiston oikomisopin erikoishammaslääkärin pätevyyden 1976.
Haavikon työuraa kuvasi toiminta sekä yksityisenä hammaslääkärinä että Helsingin yliopiston tutkijana ja opettajana. Hänellä oli hammaslääkärin yksityisvastaanotto valmistumisvuodestaan lähtien. Hän jatkoi tässä työssä noin 50 vuoden ajan (1952-2001). Helsingin yliopiston Hammaslääketieteen laitoksen assistenttina hän toimi 1963–1970 ja apulaisopettajana tai opettajana 1970–1977. Haavikko työskenteli virkaa tekevänä apulaisprofessorina 1974–1976 ja apululaisprofessorina 1977–1985. Määräaikaista lasten hammashoidon- ja hampaiden oikomishoidon professorin tehtävää hän hoiti vuosina 1985–1994, ja jäi eläkkeelle yliopistolta vuonna 1995.
Haavikon tieteellinen tuotanto käsittää hänen yhteistyökumppaniensa kanssa kirjoitetun teoksen "Introduction to Orthodontics" (1985) ja noin 50 tieteellistä julkaisua, joiden aiheena on hampaiston normaali ja poikkeava kehitys, kallon
dento-skeletaaristen piirteiden ja kasvun röntgenologinen tarkastelu sekä hampaiden hivenaineet.
Kaarina Haavikko tutustui jo koululaisena tulevaan puolisoonsa Raimo Haavikkoon, jonka veli oli kirjailija, runoilija ja kustantaja Paavo Haavikko.
Jussi Timonen (professori)

Jussi Tapio Timonen (15. helmikuuta 1949 Tohmajärvi – 16. toukokuuta 2018 Jyväskylä) oli suomalainen fyysikko ja soveltavan fysiikan tutkija, joka toimi Jyväskylän yliopiston professorina. 
Timonen kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1968. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa vuodesta 1968 lähtien, josta valmistui filosofian kandidaatiksi ja lisensiaatiksi (FK 1975, FL 1978). Tohtoritutkinnon hän suoritti Jyväskylän yliopistolle (FT 1980). Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1980) tarkasteli epälineaarisia systeemejä. Siihen liittyvää tutkimustyötä hän teki Pohjoismaiden yhteisessä teoreettisen fysiikan tutkimuskeskuksessa Norditassa (Kööpenhamina, 1977-1979) yhdessä brittitutkijoiden kanssa. Väitöskirja oli otsikoitu "Dynamics and statistical mechanics of non-linear systems". Ennen professuuriaan hän oli Jyväskylän yliopiston fysiikan dosentti (1987–1997).
Timonen työskenteli Helsingin yliopiston teoreettisen fysiikan laitoksen assistenttina ja amanuenssina 1974–1975. Valmistuttuaan hän siirtyi Jyväskylän yliopistolle, jossa toimi teoreettisen fysiikan assistenttina 1975–1978 ja yliassistenttina 1978–1996. Tänä aikana hän toimi eri otteissa Helsingin yliopiston teoreettisen fysiikan tutkimuslaitoksen tutkijana ja Suomen akatemian varttuneena tieteenharjoittajana sekä hoiti tilapäisesti Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksen apulaisprofessorin ja professorin virkoja. Hän oli vieraileva tutkija Kööpenhaminassa (Nordita) 1977–1979 ja 1982 sekä Manchesterin yliopistossa (visiting fellow of the Royal Society, UMIST) 1987–1988. Hän oli Jyväskylän yliopiston soveltavan luonnontieteen instituutin (CASAT) tieteellinen johtaja 1993–1995. Jyväskylän yliopiston fysiikan Fysiikan professori Timosesta tuli vuonna 1997. Vuonna 2002 hän oli vierailevana tutkijana Amsterdamissa (Vrije Universiteit Amsterdam), Manchesterissa (UMIST), Yhdysvalloissa (Los Alamos National Laboratory ja Washingtonin yliopisto, Seattle). 
Timonen teki sekä fysiikan perustutkimusta että sovelsi tieteellistä osaamistaan ja erinomaista fysikaalisten ilmiöiden analysointikykyään hyvin monipuolisesti ja rohkeasti kokeillen eri tieteenalojen tarpeisiin. Tutkimuskohteina oli erilaisia ongelmia niin teoreettisen fysiikan piiristä kuin biologian solutason mekanismienkin parista. Fysiikkaa Timonen sovelsi yhtä hyvin metsäteollisuuden, lääketieteen, biologian kuin ydinvoimaturvallisuuden tarpeisiin. Hänellä oli monipuolinen yhteistyöverkosto. Hänen kykyään hankkia rahoitusta tutkimusprojekteihin on luonnehdittu ilmiömäiseksi. Hän oli hankkimassa esimerkiksi pääosin Euroopan aluekehitysrahaston rahoittamaa röntgensäteilyä käyttävää tomografialaitteistoa Jyväskylän yliopistolle (2009). Professori Timonen oli mukana ainakin yhdessä patentissa, joka liittyy luuston rakenteen ja sen poikkeamien non-invansiivisen tutkimusmenetelmään ultraäänellä. Menetelmä on lisensioitu käyttöön myös Suomessa.
Professori Timonen sai monia tunnustuksia osaamisestaan. Hän oli Suomalaisen Tiedeakatemiann jäsen vuodesta 2007. Lisäksi hän sai esimerkiksi Jyväskylän yliopistosäätiön yhteistyöpalkinnon (2010) ja innovaatiopalkinnon (2015).
Seppo Huovila

Seppo Päiviö Huovila (27. kesäkuuta 1928 Sippola – 24. maaliskuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen meteorologi ja ilmatieteellisten havaintolaitteiden tutkija, joka toimi Ilmatieteen laitoksen tutkimusprofessorina. 
Huovila kirjoitti ylioppilaaksi Inkeroisten yhteiskoulusta 1948. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, josta valmistui filosofian kandidaatiksi (1953), lisensiaatiksi (FL 1957) ja tohtoriksi (FT 1961). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1960) tarkasteli lämpötilan pienen mittakaavan vaihtelua ja oli otsikoitu "Contributions to the measurement and interpretation of small-scale temperature fluctuations". Hän oli Oulun yliopiston geofysiikan dosentti vuosina 1963–1966 ja Helsingin yliopiston meteorologian dosentti 1966–1992.
Työurallaan Huovila toimi jo perusopintovaiheessa Ilmatietellisen keskuslaitoksen radioluotaajana 1950–1953. Sitten hän oli Helsingin yliopiston meteorologian laitoksen laboratorioapulainen 1953 ja tutkimusassistentti 1954–1957, sekä Vaisala Oy:n meteorologi ja fyysikko 1957–. Hän toimi Oulun yliopiston fysiikan virkaatekevä apulaisprofessorina eri otteisiin 1960–1965 ja oli Valtion luonnontieteellisen toimikunnan nuorempi tutkija 1963–1964. Pisimmän työuran hän teki Ilmatieteen laitoksen palveluksessa meteorologina 1966–1971, osastopäällikkönä 1971–1985, ja tutkimusprofessorina 1985–1992.
Huovila teki työvuosinaan opinto-, tutkimus- ja asiantuntijamatkoja lukuisiin maihin.
Tuomo Timonen

Tuomo Timonen (17. elokuuta 1949 Helsinki – 2. tammikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen patologian erikoislääkäri ja tutkija, joka toimi professorina ja HYKSin patologian vastuuyksikköryhmän johtajana. Tutkimustyössään hänen mielenkiintonsa kohdistui erityisesti ihmiskehon luonnollisiin tappajasoluihin, NK-soluihin. 
Timonen opiskeli Helsingin yliopistossa, josta valmistui lääkäriksi, patologian erikoislääkäriksi ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1979) oli otsikoitu "Human natural killer cells : isolation, morphological and functional characterization of effector cells cytotoxic to fetal fibroblasts and cell line targets". Hän oli Helsingin yliopiston dosentti.
Hänelle myönnettiin vuonna 1985 Anders Jahren nuoren tutkijan palkinto.
Ida Outhwaite

Ida Outhwaite (9. kesäkuuta 1888 – 25. kesäkuuta 1960) oli australialainen lastenkirjojen kuvittaja, kirjailija ja taiteilija. Hänen ristimänimensä oli Ida Rentoul, ja hänen vanhempansa olivat pastori John Laurence Rentoul ja Annie Isobel Rattray.
Idan vanhempi sisar Annie Rentoul (1882–1978) kirjoitti keijukaisia käsitelleitä tarinoita, joista ensimmäiset kuusi julkaistiin vuonna 1903 "New Idea" -lehdessä. Tarinoiden kuvituksesta vastasi Ida. Ensimmäisen tosiasiallisen oman satukirjansa "The Lady of the Blue Beads" Ida ja Annie Rentoul julkaisivat vuonna 1908.
Vuonna 1909 Ida Rentoul avioitui liikemies Arthur Grenbry Outhwaiten (1875–1938) kanssa. Ida Rentoul Outhwaite, kuten häntä nyt kutsuttiin, ei avioiduttuaan julkaissut noin vuosikymmeneen mitään vaan keskittyi perhe-elämään. Pariskunnalle syntyi neljä lasta.
Kustannusyhtiö A &amp; C Black julkaisi vuosina 1921–1930 viisi Outhwaiten teosta. Vuonna 1921 julkaistuun teokseen "The Enchanted Forest" kirjoitti tekstiosuudet hänen miehensä. Ida Outhwaiten ja Annie Rentoulin ehkä suosituin teos "The Little Green Road to Fairyland" puolestaan julkaistiin seuraavana vuonna.
Outhwaiten molemmat pojat kuolivat toisessa maailmansodassa. Hänen tyttärensä Wendy avioitui vuonna 1944 Kuninkaallisten ilmavoimien upseerin ja tulevan kenraalin Harold Brownlow Martinin kanssa.
Toisen maailmansodan jälkeen Outhwaite sanoi sodan vieneen kiinnostuksen keijukaisiin. Hänen taiteellinen silmänsä ei myöskään ollut juuri kehittynyt hänen uransa alkuajoista, ja se mikä oli 1900-luvun alussa ollut suosittua oli tuossa vaiheessa jo banaalia.
Ida Outhwaite asui viimeiset vuotensa Annie Rentoulin kanssa. Hän kuoli 25. kesäkuuta 1960.
Filip Sveningsson

Filip Sveningsson (s. 3. heinäkuuta 1999 Gislaved, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa kotimaansa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskan-joukkue IK Oskarshamnissa. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Ura.
Seuraura.
Sveningsson on Gislaveds SK:n kasvatti. Hän toimi kaudella 2013–2014 seuran U16-junioreiden kapteenina. Kaudeksi 2014–2015 Sveningsson siirtyi HV71:n junioreihin. Hän oli seuran U16-junioreiden paras maalintekijä 22 osumallaan. Kaudella 2015–2016 Sveningsson oli HV71:n J18-junioreiden paras pistemies ja maalintekijä sekä J18 Elitissä tehoilla 19+17=36 että J18 Allsvenskanissa tehoilla 17+18=35. Kaudella 2016–2017 hän oli tehoilla 15+14=29 seuran J20-junioreiden kolmanneksi paras maalintekijä Isac Brännströmin kanssa ja Sveningsson sijoittui joukkueen sisäisessä pistepörssissä neljänneksi. Sveningsson debytoi kauden aikana myös HV71:n SHL-joukkueessa, jossa hän pelasi kaksi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Sveningsson teki SHL-debyyttinsä vain 17-vuotiaana 20. joulukuuta 2016 vieraissa Frölunda HC:tä vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 2.42 minuuttia.
Calgary Flames varasi Sveningssonin kolmannella kierroksella 202. pelaajana . Kaudella 2017–2018 hän oli HV71:n J20-junioreiden toiseksi paras pistemies tehoilla 17+22=39. Pudotuspeleissä Sveningsson oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 4+6=10. J20 SuperElitin finaalissa 2. huhtikuuta 2018 vieraissa Växjö Lakers HC:tä vastaan hän teki HV71:n 1–2-voittomaalin jatkoajalla ajassa 70.27 ja se ratkaisi joukkueelle sarjan mestaruuden. Hän pelasi kauden aikana SHL:ssä 11 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
Kaudeksi 2018–2019 Sveningsson siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue IK Oskarshamniin.
Maajoukkueura.
Sveningsson pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2016, jolloin Sveningsson voitti pronssia. Yhteensä hän on pelannut 14 nuorten ja 22 poikien maaottelua.
Nan Rendong

Nan Rendong (, pinyin: Nán Réndōng; 19. helmikuuta 1945 – 15. syyskuuta 2017) syntyi Jilinin maakunnassa, Kiinan koillisosassa. Hän oli kiinalainen tähtitieteilijä, jota on sanottu "maailman suurimman yhden lautasen radioteleskoopin isäksi". Hän oli myös Kansainvälisen tähtitieteellisen unionin ja Kiinan tiedeakatemian jäsen.
Nan suoritti erittäin korkean radiotaajuuden ja elektroniikan kandidaatin tutkinnon Tsinghua-yliopistossa vuonna 1968. Myöhemmin hän suoritti maisterin ja tohtorin tutkinnot astronomiassa ja astrofysiikassa Kiinan tiede- ja teknologian yliopistossa ("Astronomy and Astrophysics at University of Science and Technology of China") vuosina 1982–1987. 
Vuosina 1982–1984 hän oli Pekingin tähtitieteellisen observatorion ("Beijing Astronomical Observatory, BAO") tutkijana. Hänellä oli suuri rooli Pekingin observatorion MSRT radioteleskoopin laitteiden parissa. Muun muassa järjestelmän kalibroinnissa, vastaanottimien tekniikassa ja laitteissa jotka käyttävät Fourier’n muunnosta signaalin käsittelyssä sekä tietojen analysoinnissa. MSRT teleskoopissa 28 lautasantennia jotka suorassa linjassa ja ovat 9 metriä halkaisijaltaan.
Vuodesta 1985 eteenpäin Nan oli useita vuosia Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Euroopassa eri maissa ulkomaalaisena tutkijana tai vierailevana opettajana. Vuosina 1989–1992 hän oli BAO:ssa apulaisprofessorina sekä eurooppalaisessa ryhmässä joka analysoi eri radiotaajuuksilla VLBI:llä 3CR radiogalakseista ("Third Cambridge Catalogue of Radio Sources") kerättyjä näytteitä. Vuonna 1992 hänestä tuli BAO:n professori.
Sen jälkeen kun LT työryhmää ("Large Telescope", joka vaihdettiin vuonna 1999 nimelle Square Kilometre Array, SKA) ehdotettiin Kiotossa URSI:n yleiskokouksessa vuonna 1993. Perusti Nan vuonna 1994 kollegoidensa Bo Pengin, Yuhai Qiun ja Shengyin Wun, kanssa BAO:n tutkimusryhmän tutkimaan KARST:ia joka olisi ollut kiinalainen SKA konsepti. KARST:ssa oli tarkoitus olla suurien radioteleskooppien joukko joka olisi toiminut yhdessä kuin yksi teleskooppi. KARST:n suunnittelu käynnistyi vuosina 1997–1998, ja se oli FAST teleskoopin ("Five hundred meter Aperture Spherical Telescope") edeltäjä. Nan oli keskeisessä roolissa kiinalaisten tahojen saamisessa mukaan KARST hankkeeseen, sekä myöhemmin FAST-projektin tutkimuksessa ja tuotekehityksessä. 13 vuoden tutkimusten ja ennakkotöiden jälkeen ja kun mukaan oli saatu noin 20 tahoa muun muassa Kiinan tiedeakatemia, Xidian yliopisto, Tsinghua-yliopisto, jne., hyväksyi Kansallinen kehitys- ja uudistuskomitea ("National Development and Reform Committee") FAST teleskooppi suunnitelman 10. heinäkuuta 2007.
Nan toimi pääinsinöörinä ja myöhemmin päätutkijana rakennusprojektissa ja oli kantava voima koko projektissa kaiken kaikkiaan. Erityisesti tekninen ja tieteellinen onnistuminen teknisesti haastavan aktiivisen heijastimen vaijeriverkkorakenteessa. FAST lautasantenni oli ensimmäisen kerran käytössä 25. syyskuuta 2016.
Hän kuoli keuhkosyöpään 15. syyskuuta 2017 Bostonissa Yhdysvalloissa.
Ylihärmän kirkonkylä

Ylihärmän kirkonkylä on taajama, joka oli entisen Ylihärmän kunnan hallinnollinen keskus. Kuntaliitoksen jälkeen se on ollut osa Kauhavaa. Vuoden 2022 lopussa taajamassa oli 1 964 asukasta. Taajaman pinta-ala oli 10,22 neliökilometriä, joten väestötiheys oli 192,5 asukasta neliökilometrillä.
Kortesjärven kirkonkylä

Kortesjärven kirkonkylä on taajama, joka oli entisen Kortesjärven kunnan hallinnollinen keskus. Kuntaliitoksen jälkeen se on ollut osa Kauhavaa. Vuoden 2022 lopussa taajamassa oli 535 asukasta. Taajaman pinta-ala oli 3,55 neliökilometriä, joten väestötiheys oli 150,7 asukasta neliökilometrillä.
Veli Liikanen

Veli Ilmari Liikanen (s. 1979) on suomalainen nuorisotutkija ja entinen vihreiden puoluesihteeri (2019–2023). Hän on Mikkelin kaupunginvaltuutettu (2012–), Etelä-Savon aluevaltuutettu ja Etelä-Savon maakuntavaltuuston varajäsen. Lisäksi hän on toiminut Mikkelin kaupunkiympäristölautakunnan puheenjohtajana sekä Etelä-Savon maakuntahallituksen jäsenenä.
Koulutus ja työura.
Liikanen kirjoitti ylioppilaaksi Mikkelin yhteiskoulun lukiosta 1998. Hän valmistui filosofian maisteriksi Jyväskylän yliopistosta (pääaine ekologia ja ympäristönhoito) 2008. Hän on työskennellyt tutkijana Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulussa, nuorisoalan tutkimus- ja kehittämiskeskus Juveniassa. 
Poliittinen ura.
Liikanen on tullut politiikkaan kansalaisjärjestöaktivismin kautta. Erityisesti Liikanen on toiminut Luonto-Liitossa ja Maan ystävissä (muun muassa Polttava kysymys -ilmastokampanja). Politiikassa hän ollut mukana vuodesta 2011 ja Mikkelin kaupunginvaltuustossa vuodesta 2012. Hän on toiminut Vihreissä puoluehallituksessa ja ilmastotyöryhmän puheenjohtajana. Vuoden 2017 puoluekokouksessa Liikanen valittiin vihreiden varapuheenjohtajaksi yhdessä Maria Ohisalon ja Hanna Halmeenpään kanssa. Vuoden 2019 puoluekokouksessa hänet valittiin puoluesihteeriksi.
Yksityiselämä.
Liikanen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hän on entisen Suomen Pankin pääjohtajan Erkki Liikasen veljenpoika.
Palosuo (Sauvo)

Palosuo () on kylä Sauvon kunnassa Varsinais-Suomessa. Kylä sijaitsee kunnan eteläosassa Rajalahdentien varrella. Kylässä on sijainnut Palosuon kansakoulu.
Palosuon kyläalue sijaitsee Palosuonmäen ympäristössä. Kylän harva asutus seuraa kylän halki kulkevaa tietä.
Historia.
Palosuonmäellä on pronssikautinen röykkiöhauta. 1500-luvulla kylässä olleet kaksi kruununtilaa kuuluivat Ruonan läänin Ambölen verokuntaan. Tilat yhdistettiin 1620-luvulla, jolloin syntyi Brännkärrin yksinäistila. Kristiina Horn osti tilan rälssiksi vuonna 1647, mutta se otettiin kruunulle 1680-luvulla ja tehtiin luutnantin palkkatilaksi. Vuonna 1790 tuolloin tilaa viljellyt lampuoti osti tilan perinnöksi.
Keski-Pohjanmaan vartio

Keski-Pohjanmaan vartio oli paikallinen suojeluskuntalehti, jota julkaistiin vuosina 1923-1944. Lehdessä julkaistiin mm. historiikkeja, urheiluosastoa, pakinoita, ase-esittelyjä ja kirja-arvioita. Lehden näköispainoksia pääsee lukemaan Kansalliskirjaston sivuilta.
Aiheesta muualla.
Näköispainokset Kansalliskirjastossa
Maco Oey

Maco Oey (oik. Marco Oey, s. 15. kesäkuuta 1965 Saksa) on suomalainen muusikko. Hän aloitti levytysuransa vuonna 1986.
Oey on sanoittanut ja säveltänyt muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta kaikki levyttämänsä kappaleet.
Gunnersburyn hautausmaa

Gunnersburyn hautausmaa on brittiläinen Lontoon Kensingtonissa sijaitseva hautausmaa. Se perustettiin vuonna 1929 alun perin Rothschild-suvulle kuuluneelle maa-alueelle. Hautausmaa sijaitsee Gunnersburyn puiston vieressä.
Hautausmaan eteläinen osa on varattu katolisten hautausmaaksi, ja sinne on haudattu erityisesti puolalaisia. Hautausmaan roomalaiskatolinen kappeli tuhoutui pommituksissa toisessa maailmansodassa.
Hautausmaalle haudattuja.
Gunnersburyn hautausmaalle on haudattu muun muassa seuraavat henkilöt:
Aberffraw

Aberffraw on kylä ja kunta ("community") Angleseyn saarella Walesissa. Paikka oli historiallisesti Gwyneddin hallitsijoiden keskus. Nykyisin paikalla on pieni kylä, jonka asukasluku oli vuonna 2011 620.
Maantiede.
Aberffraw sijaitsee Walesiin kuuluvan Angleseyn saaren lounaisosassa Ffraw-joen estuaarilla. Joki laskee mereen muodostaen Aberffrawlahden. Aberffraw’n nimi viittaa paikkaan joen suulla ("Aber") ja samaan tapaan nimetyt paikat ovat yleisiä myös muualla Walesissa, Bretagnessa ja Skotlannissa.
Historia.
Arkeologisten löydösten perusteella nykyisen Aberffraw’n paikkeille rakennettiin roomalainen linnoitus ensimmäisellä vuosisadalla ajanlaskun alun jälkeen. Roomalaiset olivat tehneet sotaretken Angleseylle Paulinuksen johdolla vuonna 60 jaa. ja itse linnoitus lienee rakennettu Britannian kuvernööri Agricolan kaudella. Paikkaa jälleenlinnoitettiin roomalaisajan jälkeen 400- tai 500-luvuilla. Jälleenlinnoittaminen on saattanut liittyä Gwyneddin hovin perustamiseen. Alueen hallitsijoiden perimätiedon mukaan he polveutuivat 400-luvulla eläneestä Cunedda fab Edernistä. Kuninkaallinen keskus paikasta oli tullut joka tapauksessa viimeistään 600-luvulla. Aberffraw ei ollut kuitenkaan paikallisten hallitsijoiden ainut keskus, vaan kuninkaat hallitsivat usein useista eri paikoista käsin.
Aberffraw’n lähellä sijaitsevalta Llangadwaladrin kirkolta on löydetty latinaksi kirjoitettu viittaus vuonna 625 kuolleeseen kuningas Cadfaniin ja itse kirkko on nimetty hänen poikansa Cadwaladrin mukaan. Aberffraw oli Gwyneddin pääkaupunki tai yksi pääkaupungeista myös kuningaskunnan niin sanotun toisen dynastian kaudella vuodesta 825. Kuningas Gruffudd ap Cynanin tai Owain Gwyneddin kaudella paikalle rakennettiin romaaniseen tyyliin tehty kivikirkko. Kirkon kivitöitä on pidetty yhtenä parhaiten säilyneistä esimerkeistä kyseisen kauden ajan Walesista. Englannin kuningas Edvard I kukisti viimeisen Gwyneddin paikallisen kuninkaan Llywelyn ap Gruffuddin vuonna 1282. Llywelynin kuoleman jälkeen monet paikan rakennuksista purettiin. Nykyisin paikalla on pieni kylä.
Väestö.
Aberffraw’n asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 620. Samana vuonna 67,5 % alueen asukkaista ilmoitti osaavansa kymriä.
Batysfääri

Batysfääri eli syvyyspallo on ihmisen kuljettamaan pystyvä epäitsenäinen sukelluslaite.
Alkuperä.
Ensimmäisen batysfäärin rakensivat luonnontutkija William Beebe ja insinööri Otis Barton vuonna 1930. Laite oli teräksinen jalaksin varustettu pallo johon mahtui kaksi miestä ja joka suljettiin ulkopuolelta pulttaamalla. Laitteessa oli vahva nostovaijeri jonka kyljessä olivat sähkö- ja puhelinkaapelit. Laitteen heikkous oli sen vaatima raskas nostovaijeri joka rajoitti toimintaa. Samoin sillä sukeltaminen oli riskialtista, koska sen sisältä pelastaminen olisi ollut liki mahdotonta.
Barton jatkoi sukeltamista parannetun laitteen, bentoskoopin, avulla aina vuoteen 1950. Hän kehitti laitteistoon ulkopuoliset valonheittimet sekä ulkopuoliset mekaaniset käsivarret.
Nykyisin.
Sukelluspalloa tai siitä edelleen kehitettyä sukelluskelloa käytetään edelleen. Nykyään niissä on omat voimanlähteet ja kelluntasäiliöt, ja ne saavat käyttövoimansa umbilikaalin kautta, eli ne ovat etupäässä eräänlaisia vaijeriohjattuja pienoissukellusveneitä. Nykyisin niiden olennaisin osa ovat merivesihydrauliset mekaaniset kourat eli manipulaattorit.
Anarawd ap Rhodri Mawr

Anarawd ap Rhodri Mawr oli Walesissa sijainneen Gwyneddin kuningaskunnan hallitsija vuosina 878–916 ja mahdollisesti oman aikanasa voimakkain walesilainen hallitsija. 
Anarawd ap Rhodri oli Gwyneddin kuningas Rhodri Mawrin poika. Joidenkin lähteiden mukaan hänellä oli viisi veljeä. Anarawd nousi Gwyneddin kuninkaaksi vuonna 878. Walesilaisen munnki Asserin kirjoitusten mukaan Anarawd liittoutui 880-luvulla Northumbrian viikinkikuningas Guthfrithin kanssa Wessexin kuningas Alfred Suurta vastaan. Hänen sanotaan olleen lähellä myös Deheubarthin, Dyfedin, Glywysingin, Gwentin ja Brycheiniogin yhdistämistä Gwyneddin alaisuuteen. Muut Walesin kuninkaat estivät kuitenkin alueen yhdistymisen liittoutumalla Anarawdia vastaan Alfred Suuren kanssa. Myös Anarawd vaihtoi lopulta puolia 890-luvulla. Suurin osa Walesia oli näin tuolloin myös Alfredin yliherruuden alaisena.
Anaeawdin mainitaan tehneen sotaretkiä yhdessä englantilaisten kanssa Alfredin vaikutusvallan uolkopuolelle jääneen Ceredigionin alueella vuonna 895. Anarawd kuoli vuonna 916. Bruty Tywysogyonin kronikka kutsuu häntä nimellä brittien kuninkaaksi eli "Brenhin y Bryttanyeit", mikä lienee osoitus hänen asemastaan Walesin voimakkaimpana paikallisena hallitsijana.
Ampumahiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 2010

Vuoden 2010 ampumahiihdon Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin Kauhajoella, Sotkassa 22.–24. tammikuuta 2010. Kilpailujen järjestävä seura oli Kauhajoen Karhu. Suomen-mestaruuksista kilpailtiin viesteissä, pikakilpailuissa ja takaa-ajoissa. Tämä on toistaiseksi viimeisin kerta, kun ampumahiihdon SM-kilpailuissa on käyty takaa-ajokilpailu. Vuoden 2010 SM-kilpailuissa siirryttiin nykyisin käytössä olevaan kilpailuformaattiin, jossa mitalit ratkotaan yhden viikonlopun aikana ja yhdellä paikkakunnalla, mutta kilpailtavia lajeja on vain kolme. Kauhajoella kilpailtiin samalla myös veteraanisarjojen SM-mitaleista.
Miehet.
10,0 km pikakilpailu.
Päivämäärä: 22. tammikuuta
12,5 km takaa-ajo.
Päivämäärä: 23. tammikuuta
3x7,5 km viesti.
Päivämäärä: 24. tammikuuta
Naiset.
7,5 km pikakilpailu.
Päivämäärä: 22. tammikuuta
10,0 km takaa-ajo.
Päivämäärä: 23. tammikuuta
3x6,0 km viesti.
Päivämäärä: 24. tammikuuta
Ampumahiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 2019

Vuoden 2019 ampumahiihdon Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin Hämeenlinnan Ahvenistossa 29.–31. maaliskuuta 2019. Kilpailujen järjestävä seura oli Ahveniston Ampumahiihtäjät. Suomen-mestaruudet ratkaisttiin viesteissä, pikakilpailuissa ja yhteislähdöissä. Myös nuorten SM-mitaleista kilpailtiin pikamatkoilla ja viesteissä.
Miehet.
3x7,5 km viesti.
Päivämäärä: 29. maaliskuuta
9,0 km pikakilpailu.
Päivämäärä: 30. maaliskuuta
14,0 km yhteislähtö.
Päivämäärä: 31. maaliskuuta
Naiset.
3 × 6 km viesti.
Päivämäärä: 29. maaliskuuta
7 km pikakilpailu.
Päivämäärä: 30. maaliskuuta
12 km yhteislähtö.
Päivämäärä: 31. maaliskuuta
Tanssilattialla (Anssi Kelan kappale)

”Tanssilattialla” on suomalaisen laulaja-lauluntekijän Anssi Kelan kappale, joka julkaistiin promosinglenä toukokuussa 2015. Kappale on toinen singlejulkaisu Kelan kuudennelta sooloalbumilta "Nostalgiaa".
”Tanssilattialla” rakentuu bassokuvion ympärille, jota Kela oli kantanut mukana pitkään. Lisättyään taustalle rummut hän kuitenkin totesi, että bassolinjan oli ”liian monimutkainen” ja päätti yksinkertaistaa sitä. Kappaleen kitararaidat on soitettu Fender Custom Shopin Nile Rodgers Hitmaker Starocaster -replikakitaralla. Sanoitukset pohjautuvat tositarinaan; Kela oli yhtyeineen esiintymässä Ruotsin-risteilyllä ja konsertin jälkeen hän kiinnitti huomion tanssilattialla olevaan mieheen, joka ”toiveikkaana lähestyi naisryhmiä tullakseen kerta toisensa jälkeen torjutuksi.” Kela myöhemmin totesi: ”Välillä törmää vaan asioihin tai ilmiöihin, joita tulee myöhemmin käyttämään biisiin. Tämä oli sellainen.” Kappaleeseen kuvattiin myös Matti Vesasen ja Joonas Laaksoharjun ohjaama musiikkivideo.
”Tanssilattialla” nousi parhaimmillaan Suomen radiosoittolistan sijalle 52 viikoksi. Yhteensä listaviikkoja kappaleelle kertyi seitsemän.
Shayna Jack

Shayna Jack (s. 6. marraskuuta 1998 Sunnybank, Australia) on australialainen uimari. Hän on voittanut viesteissä useita arvokilpailumitaleja vuodesta 2017 alkaen, muun muassa kaksi olympiakultaa vuonna 2024. Ensimmäisen henkilökohtaisen MM-mitalinsa hän sai 2023.
Jack antoi heinäkuussa 2019 positiivisen dopingnäytteen ja sai kahden vuoden kilpailukiellon.
Arvokilpailut.
Jack saavutti ensimmäiset arvokisamitalinsa Budapestin pitkän radan MM-kilpailuissa 2017. Hän saavutti hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ja sekajoukkueiden 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä pronssia 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Hän sijoittui 13:nneksi 50 metrin vapaauinnissa. Budapestin MM-kilpailuissa 2022 hän saavutti kultaa naisten 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ja hopeaa sekajoukkueiden 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Fukuokan MM-kilpailuissa 2023 hän voitti maailmanmestaruuden naisten 4 × 100 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviesteissä ja sekajoukkueiden 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä, kaikki maailmanennätysajoilla. Lisäksi hän saavutti hopeaa 50 metrin vapaauinnissa ja sekajoukkueiden 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Dohan MM-kilpailuissa 2024 hän saavutti kultaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä, neljä muuta viestimitalia sekä pronssia 100 metrin vapaauinnissa. Saman vuoden Pariisin olympialaisissa hän voitti kultaa 4 × 100 metrin ja 4 × 200 metrin vapaauintiviesteissä.
Vuonna 2018 Jack voitti Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa kultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä maailmanennätysajalla 3.30,05. Hän sijoittui sekä 50 metrin että 100 metrin vapaauinnissa neljänneksivapaauintiviestissä. Lisäksi . Birminghamissa 2022 hän voitti niin ikään 4 × 100 metrin vapaauintiviestin ja sai lisäksi hopeaa 100 ja pronssia 50 metrin vapaauinnissa. Tyynenmeren-mestaruuskilpailuissa 2018 Tokiossa hän voitti kultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä.
Miami-Daden piirikunta

Miami-Daden piirikunta () on Yhdysvaltojen Floridan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 2 701 767 vuonna 2020 ja sen pinta-ala on 6 296,72 neliökilometriä. Piirikunnan suurin kaupunki Miami on myös sen hallintokeskus.
Väestö.
Piirikunnan asukkaista 67,7 prosenttia on latinalaisamerikkalaisia, 16,1 prosenttia mustia ja 13,6 prosenttia valkoisia. 74,4 prosenttia puhuu muita kieliä kuin englantia. 76,7 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 39,9 vuotta.
Bendigo

Bendigo on kaupunki Australiassa, Victorian osavaltiossa. Kaupungissa oli 92 384 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa, ja se sijaitsee noin 150 kilometriä Melbournesta luoteeseen. Kaupungin nimi oli Sandhurst vuoteen 1891 asti, jolloin se sai nykyisen nimensä. Nykyään kaupungissa on kevyttä teollisuutta, kuten raudan ja vaatteiden tuotantoa. Turismi on myös tärkeä tulonlähde kaupungille. Kaupungin asukkaista noin 15 prosenttia on syntynyt Australian ulkopuolella.
Ilmasto.
Vuoden lämpimintä aikaa on tammikuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on lähes 30 °C. Viileintä on kesäkuusta syyskuuhun, jolloin keskimääräinen alin jää viiden asteen alapuolelle. Sadetta saadaan ympäri vuoden, eniten heinäkuussa.
Urheilu.
Bendigon stadion on Keski-Victorian suurimpia urheilutapahtumien järjestämispaikkoja. Sen katsomoon mahtuu 4000 katsojaa. Stadion on kahden koripallojoukkueen ja yhden lentopallojoukkueen kotisali.
Bendigossa järjestettiin suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1985 ja jääkiekon alle 18-vuotiaiden Aasian ja Oseanian mestaruuskilpailut vuonna 1988.
Castlemaine

Castlemaine on kaupunki Australiassa, Victorian osavaltiossa. Kaupungissa oli 9 933 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa, ja se sijaitsee 126 kilometriä Melbournesta luoteeseen. 1850–1880-luvuilla kaupungin lähistöllä kaivettiin kultaa. Nykyään kaupunki on maatalouden keskus, ja siellä on hieman kevyttä teollisuutta. Kaupungin asukkaista noin 22 prosenttia on syntynyt Australian ulkopuolella.
Ilmasto.
Vuoden lämpimintä aikaa on helmikuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on lähes 28 °C. Viileintä on heinäkuussa syyskuuhun, jolloin keskimääräinen alin jää kolmeen asteeseen. Sadetta saadaan varsin tasaisesti ympäri vuoden, eniten elokuussa 67 mm.
Wilho Ahola

Kustaa Wilho Ahola (16. lokakuuta 1877 Oulu – 5. toukokuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen vakuutusneuvos, joka toimi lähes 50 vuotta vakuutusyhtiö Kalevan palveluksessa.
Wilho Aholan vanhemmat olivat merimies Vilho Ahola ja Margareta Elisabet Mäkelä ja puoliso vuodesta 1910 SOK:n pääkassanhoitaja Maria Dagmar Löfberg (k. 1948). Ahola pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1899 ja tuli vakuutusyhtiö Kalevaan töihin seuraavana vuonna. Yhtiön hankintapäällikkö hän oli vuodesta 1905, apulais- ja hankintajohtaja sekä johtokunnan jäsen vuodesta 1913, hallituksen jäsen vuodesta 1934 ja hallintoneuvoston jäsen vuodesta 1946. Hän oli Kalevan asiamieslehden päätoimittaja 1908–1947. Tapaturmavakuutusyhtiö Louhen perustaja ja hallituksen jäsen Ahola oli vuodesta 1917. Hän toimi myös jälleenvakuutusyhtiö Varman hallituksessa ja oli Suomen Vakuutusyhdistyksen hallituksen jäsen. Vakuutusneuvoksen arvon 1947 eläkkeelle jäänyt Ahola sai vuonna 1937. Urheilukalastusta harrastanut Ahola toimi Suomen Urheilukalastajien liiton hallituksessa vuodesta 1929 vuoteen 1947, jolloin hänet nimitettiin liiton kunniajäseneksi.
Sivuliike

Sivuliike tarkoittaa Suomessa ulkomaisen yhteisön tai säätiön osaa, joka harjoittaa Suomessa jatkuvaa liike- tai ammattitoimintaa Suomessa sijaitsevasta kiinteästä toimipaikasta käsin. Sivuliike ei ole itsenäinen oikeushenkilö vaan ulkomaisen toimijan osa, joka harjoittaa toimintaa ulkomaisen toimijan nimiin ja lukuun. 
Sivuliikkeestä on joskus käytetty myös ruotsista peräisin olevaa termiä "filiaali".
Sivuliike rekisteröidään kaupparekisteriin. Sivuliikkeen nimessä on oltava lisäys, että se on sivuliike. Tämä voidaan tehdä esimerkiksi liittämällä nimen loppuun sanat "Suomen sivuliike" tai "filial i Finland."
Sivuliikkeen sijaan ulkomainen toimija voi perustaa maahan tytäryhtiön. Tytäryhtiö eroaa sivuliikkeestä siten, että se on itsenäinen oikeushenkilö. Sivuliikkeessä näin ei ole, vaan sen varat, velat ja vastuut ovat emoyhtiön nimissä.
Koska sivuliikkeen lopettaminen on yksinkertaista, se soveltuu hyvin ajallisesti rajattua toimintaa varten. Suomessa sivuliike ei voi mennä konkurssiin.
Kauppalaiva

Kauppalaiva on merenkulkuun käytettävä laiva, joka kuljettaa lastia tai ihmisiä maksua vastaan. Yhdysvaltojen rannikkovartiosto on määritellyt kauppalaivan miksi tahansa alukseksi, joka osallistuu kaupankäyntiin tai kuljettaa ihmisiä maksua vastaan. Nykyisin kauppalaivat purjehtivat usein sen maan lipun alla, jolta ne ovat saaneet työvoiman ja palvelun suotuisilla ehdoilla. Tätä kutsutaan mukavuuslipun alla purjehtimiseksi.
Sota-aikana kauppalaivoja voidaan käyttää myös sotilaallisiin tarkoituksiin kuten sotilaskaluston- ja/tai henkilöstön kuljettamiseen.
Paterson Clarence Hughes

Paterson Clarence ”Pat” Hughes (19. syyskuuta 1917 – 7. syyskuuta 1940) oli australialainen lentäjä ja hävittäjä-ässä. Hän saavutti lentäjänuransa aikana 14 vahvistettua, yhden todennäköisen ja kolme jaettua ilmavoittoa. Hän oli menestyksekkäin australialainen hävittäjä-ässä taistelussa Britanniasta. Hän menehtyi taistelulennolla tuntemattomasta syystä, ja hänelle myönnettiin postuumi Distinguished Flying Cross -kunniamerkki.
Elämäkerta.
Paterson Clarence Hughesin isän nimi oli alun perin Percival, mutta tämä muutti sen virallisesti muotoon Paterson Clarence Hughes ennen kuin avioitui vuonna 1895 Carolina Christina Vennelin kanssa – avioliittotodistuksessa hänen nimensä on jälkimmäisessä muodossa. Hän oli kirjallisesti lahjakas ja kirjoitti useita runoja ja kertomuksia paikallisiin lehtiin.
Paterson Clarence Hughes syntyi 19. syyskuuta 1917. Hän oli perheensä 11. lapsi ja viimeinen aikuiseksi varttunut, sillä pikkusisko Elizabeth kuoli lapsena. Hän oli kouluaikanaan taitava jalkapalloilija, rugbyn pelaaja ja uimari. Hän myös kiinnostui ilmailusta jo nuorella iällä ja rakenteli lentokoneiden pienoismalleja ja luki kirjoja ensimmäisen maailmansodan lentäjä-ässistä, kuten Oswald Boelckesta ja Edward Mannockista. Hänen isoveljensä William rohkaisi häntä liittymään ilmavoimiin.
Sotilasura.
Hughes liittyi tammikuussa 1936 Australian kuninkaallisiin ilmavoimiin kadettina Point Cookissa Victoriassa. Hän matkusti vuoden kuluttua Britanniaan, missä hän palveli 64. laivueessa hävittäjälentäjänä kaksi ja puoli vuotta.
Marraskuussa 1939 Hughes ylennettiin väliaikaisesti yliluutnantiksi ja hänestä tuli lentueen komentaja 234. laivueeseen. Hän johti 8. heinäkuuta 1940 kolmen Supermarine Spitfiren ryhmää, joka pudotti saksalaisen Junkers Ju 88 -pommikoneen lähellä Land’s Endiä Cornwallissa. 28. heinäkuuta hän osallistui toisen Junkers Ju 88:n pudottamiseen lähellä Plymouthia. 1. elokuuta hänet siirrettiin tilapäisesti organisoimaan 247. laivuetta, mutta hän palasi 234. laivueen riveihin 14. elokuuta ja jatkoi menestyksekästä ilmavoittojen sarjaansa. Hänelle oli tyypillistä tuhota viholliskone hyvin läheltä ammutulla konekivääritulella.
Hughesin 5. syyskuuta 1940 alas ampumista lentäjistä yksi oli mahdollisesti yliluutnantti Franz von Werra, joka laskeutui vaurioituneella koneellaan onnistuneesti ja myöhemmin pakeni vankeudesta.
Hughes menehtyi 7. syyskuuta 1940 taistelulennolla Sundridgessä Kentissä. Hän oli ottanut kohteekseen Dornier Do 17 -pommikoneen, jota lähestyi tapansa mukaisesti hyvin lähelle. Hän mahdollisesti törmäsi Dornieriin, sen räjähdyksestä syntyneet sirpaleet saattoivat tuhota hänen Spitfirensä tai hänen siipimiehensä ampui vahingossa häntä yrittäessään tulittaa Dornieria. Hänelle myönnettiin 22. lokakuuta 1940 postuumi Distinguished Flying Cross -kunniamerkki.
Muuta.
Hughes avioitui 1. elokuuta 1940 Kathleen Agnes Brodrickin kanssa Bodminissa Cornwallissa.
Hughes on haudattu St James Churchin hautausmaalle Suttonin kaupunginosaan Kingston upon Hulliin.
Siksalo

Siksalo () on kylä Salon kaupungin Särkisalossa. Siksalo sijaitsee Ulkoluodon saarella.
Siksalo sijaitsee Ulkoluodon läntisellä niemekkeellä. Rekisterikylään kuuluvat myös saaret Ramsö ja Grytholmen, sekä muita pienempiä saaria Ulkoluodon länsipuolelta. Varsinaisen kyläalueen halki kulkee Siksalon drumliini. Siksalossa on vain vähän asutusta Siksalon maatilan omistaessa suurimman osan kylän alasta. Kylän ranta-alueilla on kesäasutusta.
On mahdollista, että Särkisalon suomenkielinen nimi on juonnettu Siksalon kylän nimestä.
Viimeinen yö

”Viimeinen yö” on suomalaisen laulaja-lauluntekijän Anssi Kelan kappale, joka julkaistiin promosinglenä elokuussa 2015. Kappale on kolmas singlejulkaisu Kelan kuudennelta sooloalbumilta "Nostalgiaa".
Kela kirjoitti kappaleen alun perin vuonna 2011. Hän äänitti siitä version viidennelle sooloalbumilleen Roxy Music -yhtyeen ”Avalon”-kappaleen hengessä, mutta ei ollut tyytyväinen lopputulokseen. Kela päätyi säveltämään ja sanoittamaan kappaletta osittain uudelleen, ja laati uuden sovituksen Fleetwood Macin "Tango in the Night" -levyn hengessä. Kela päätti kuitenkin vielä nostaa kappaleen sävellajia ja tempoa, kunnes oli tyytyväinen lopputulokseen.
”Viimeinen yö” nousi parhaimillaan Suomen radiosoittolistan sijalle 83 viikoksi.