Luxemburgin kieli

Luxemburg eli luksemburgi (omakielinen nimi: "Lëtzebuergesch") on indoeurooppalaiseen kielikuntaan kuuluva germaaninen kieli, jota puhutaan Luxemburgissa ja osassa Belgiaa, Ranskaa ja Saksaa. Luxemburg on ollut vuodesta 1984 lähtien Luxemburgin virallinen kieli. Kieltä puhuu äidinkielenään noin 320 830 ihmistä. Kielen katsotaan olevan uhanalainen. Kielen osaaminen on kuitenkin vaatimus Luxemburgin kansalaisuuden saamiseksi hakemuksella.
Luxemburg kuuluu saksan läntisiin keskimurteisiin ("Westmitteldeutsch") ja muistuttaa paljon muun muassa Kölnissä puhuttua niin sanottua ripuaarin murretta. Luxemburgin kielessä käytetään paljon ranskasta omaksuttuja lainasanoja, koska ranskalla on Luxemburgin valtiossa vahva asema muun muassa lainsäädännössä ainoana kielenä.
Äännerakenne.
Konsonantit.
Soinnilliset obstruentit ääntyvät tavun lopussa soinnittomina. Soinnittomat klusiilit ääntyvät useimmiten aspiroituina ja soinnilliset usein soinnittomina; näin ollen ero niiden välillä on enemmänkin fortis/lenis-distinktio. esiintyy vain sanan alussa, ja historiallista vastaa jokin frikatiivi tai kato.
Tremulanttifoneemin äännearvo ennen vokaaleja on yleensä ja harvemmin . Vanhempien puhujien puheessa tremulantti ääntyy myös sanan lopussa siinä missä nuoremmilla puhujilla se ääntyy vokaalina tai . Lyhyen vokaalin ja konsonantin välissä se ääntyy joko tai seuraavan konsonantin soinnillisuuden mukaan.
 ja ovat saman foneemin allofoneja, ja vastaavasti ja ovat :n allofoneja, vaikkakin esiintyy vain harvoin. ja esiintyvät takavokaalien jälkeen ja ja muulloin. Yhä useammalla puhujalla ja sekä ja ovat langenneet yhteen.
 korvautuu usein :lla. on n allofoni äänteiden jälkeen; muulloin foneemin äännearvo on .
Vokaalit.
Luxemburgin monoftongeja ovat ja diftongeja . Lyhyet eroavat pitkistä vastineistaan pelkästään pituudeltaan, samoin , vaikkakin puhujan aksentista ja iästä riippuen avoimemmatkin äännearvot ovat mahdollisia erityisesti ennen :ää. ja ovat saman foneemin allofoneja: esiintyy vain ennen velaarisia konsonantteja, kun taas muissa yhteyksissä. Vokaalien ja välinen ero on pituuden lisäksi laadullinen, ja pitkä on laadultaan lähellä :tä.
Vierasperäisissä sanoissa esiintyy muitakin vokaaleja; näitä ovat .
Prosodia.
Sanapaino on yleisimmin toiseksi viimeisellä tavulla, mutta se voi olla myös kolmanneksi viimeisellä tai viimeisellä tavulla. Ranskasta lainatuissa lainasanoissa paino on usein siirtynyt toiseksi viimeiselle tavulle.
Kirjoitusjärjestelmä.
Luxemburgin aakkoset koostuvat latinalaisten aakkosten 26 kirjaimesta sekä kolmesta muokatusta: é, ä ja ë. Ranskan- ja saksankielisten lainasanojen tarkkeita kuitenkin usein säilytetään, esimerkiksi:
Luxemburgin vokaalit:
Kielioppi.
Luxemburgin kielessä on kolme sukua (maskuliini, feminiini ja neutri) ja kolme sijamuotoa (nominatiivi, akkusatiivi ja datiivi). Demonstratiivit, artikkelit ja pronominit taipuvat sijamuodon ja suvun mukaan. Monikonmuodoissa sukupuolta ei eroteta.
Artikkeleiden ja muutaman muun sanan eri muodot on lueteltu alla olevissa taulukoissa:
Erottuvia nominaalin muotoja, eli niitä, jotka poikkeavat akkusatiivin muodoista, näkyy joissakin lauseissa kuten "der Däiwel" (”Paholainen”) ja "eiser Herrgott" (”Herramme”). Myös harvinaisia genetiivin muotoja löytyy: "Enn des Mounts" (”kuun loppu”), "Ufanks der Woch" (”viikon alku”). Tavallisessa puheessa genetiivi korvataan datiivin ja possessiivin yhdistelmällä: esim. "dem Mann säi Buch" (”miehelle hänen kirjansa”, eli ”miehen kirja”). Tätä ilmiötä kutsutaan perifrastiseksi genetiiviksi ja sitä löytyy myös saksan puhekielestä ja joistakin sen murteista, sekä hollannista.
Luxemburgin pronominien eri muodot näkyvät alla olevassa taulukossa (painottomat muodot suluissa):
Luxemburgissa teititellään samalla tavalla kuin suomen kielessä eli monikon toisen persoonan muotoja käyttämällä: "dir", "iech", "iech". Tyttöihin ja naisiin voi viitata myös neutripronominin hatt muodoilla:
Dat ass d’Nathalie. Hatt ass midd, well et vill a sengem Gaart geschafft huet. (”Tuo on Nathalie. Häntä väsyttää, koska hän on tehnyt paljon työtä puutarhassaan.”)
Eifelin sääntö.
Eifeler Regel eli "Eifelin sääntö" viittaa luxemburgissa esiintyvään fonologiseen prosessiin, joka aiheuttaa loppukonsonantin [n] poiston tietyissä olosuhteissa, yleensä ennen tiettyjä konsonantteja. Sekä Eifelin sääntö että määräisen artikkelin käyttö yhdessä henkilön nimen kanssa ovat kieliopillisia ominaisuuksia, jotka erottavat luxemburgin saksasta.
Sääntöä voi määritellä näin:
 (sanojen välissä) den + Ball → de Ball (”määräinen artikkeli + pallo”), wann + mer ginn → wa mer ginn (”kun me menemme”)
 (yhdyssanoissa) Dammen + Schong → Dammeschong (”naisten kengät”)
* ennen konsonantteja "n", "d", "t", "z", tai "h".
den Tuerm (”määräinen artikkeli + torni”), wann hien drénkt (”kun hän juo”)
Gromperenzalot (”perunasalaatti”), fënnefandrësseg (”35”)
* ennen vokaalia
den Apel (”määräinen artikkeli + omena”), wann ech ginn (”kun minä menen”)
Ouerenentzündung (”korvatulehdus”)
* lauseen lopussa tai ennen välimerkkiä
Ech hunn (wéi gëschter) vill geschafft. (”Minä olen (kuten eilenkin) tehnyt paljon työtä.”)
Myös monta n- tai nn-loppuista sanaa ei koske Eifelin sääntö:
Itse asiassa "n" vartalokonsonanttina (eli silloin, kun ei ole osa kieliopillista suffiksia) on sisältösanoissa melko vakaa. Poikkeuksia ovat mm. "Wäi(n)" (viini), "Stee(n)" (kivi), "geschwë(nn)" (pian).
Kun lopullinen "-n" katoaa monikollisesta substantiivista, jonka yksiköllinen muotokin päättyy e:hen, niin kaksoispistettä on käytettävä erottamaan monikko:
Sanasto.
Luxemburgiin on lainattu paljon sanoja ranskasta, esim. "Buschauffeur" eli bussinkuljettaja (saks. "Busfahrer", ransk. "chauffeur de bus"). Jotkin sanat poikkeavat saksan kirjakielestä, mutta niillä voi olla vastineita saksan eri murteists, esimerkkinä "gromperen" eli 'perunat' (saks. "Kartoffeln"). Jotkin sanat taas esiintyvät ainoastaan luxemburgin kielessä.
Uudissanat.
Tuoreimmat uudissanat lainataan suoraan englannin kielestä ja käsittävät tietoliikenteen ja tietojenkäsittelytieteen aloja sekä Internetiä. Viimeaikaisia uudissanoja ovat muun muassa:
*"déck", painokas sana kuten "ganz" ja "vill", esim. "Dëse Kuch ass déck gutt! (”Tämä kakku on niin hyvä!”)"
* pääosin teini-ikäisten käyttämiä viimeaikaisia ilmauksia: "oh mëllen!" (”voi kun hullua!”), "en décke gelénkt" (”menitpäs lankaan!”) tai "cassé" (ranskasta, ”voitettu! ownattu!”)