tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Herman Gabriel von Bonsdorff

Herman Gabriel von Bonsdorff (25. joulukuuta 1830 Turku – 15. helmikuuta 1905 Ikaalinen oli suomalainen pappi ja kirkkoherra. Hän syntyi Turussa lääninkamreeri Karl Gustaf von Bonsdorffin ja vaimonsa Emerentia Josefina Sevónin perheeseen joulupäivänä vuonna 1830. Hän opiskeli Turun triviaalikoulussa toukokuusta 1840 helmikuuhun 1849. Opiskeluaikaa venytti pitkäaikainen poissaolo sairauden vuoksi. Joulukuussa 1850 hän aloitti opiskelun Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa. Hänet vihittiin papiksi Turun hiippakuntaan 29. maaliskuuta 1854.
Bonsdorffin ensimmäinen virka pappina oli Pyhämaan kirkkoherran apulaisena vielä samana vuonna. Vuosina 1855–1867 Bonsdorff toimi 1. Turun ruotujakoisen tarkk'ampujapataljoonan virkaatekevänä saarnaajana ja tämän ohessa Teijon tehtaan saarnaajana ja pedagogina. Vuoden 1860 hän toimi Turun hiippakunnan varapastorina. 1869 hänet nimitettiin Korppoon kirkkoherraksi ja 1883 Ikaalisten kirkkoherraksi, jossa tehtävässä hän toimi kuolemaansa saakka. Vuonna 1879 Bonsdorffille myönnettiin rovastin arvonimi ja hän toimi virkaatekevänä lääninrovastina vuosina 1886–1892.
Herman Gabriel von Bonsdorffin appi oli Oulun laamannikunnan laamanni Enok Vilhelm Sallmén. Bonsdorffin poika ensimmäisestä avioliitosta, Filip Gustaf von Bonsdorff (1866–1944), toimi Uudenkaupungin poliisimestarina ja myöhemmin Piikkiön kihlakunnan henkikirjoittajana.
Bonsdorffin veli oli juristi, valtiopäivämies Alfred Oskar von Bonsdorff.
Peter Georg Falck

Peter Georg Falck (23. lokakuuta 1811 Kivinokka, Helsinki – 6. kesäkuuta 1877 Pietari) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston vara-amiraali. 
Falckin vanhemmat olivat tittelineuvos, kielenkääntäjä Vilhelm Eberhard Falck ja Anna Charlotta Henning ja puolisot vuodesta 1839 Elisabeth Schleiffer (k. 1858) ja vuodesta 1859 Anna Louise Baum. Myös Falckin toisesta avioliitosta syntyneestä pojasta Georg Peter Falckista tuli amiraali.
Peter Georg Falck tuli vuonna 1826 tykistön aliupseerina sotapalvelukseen 3. meriekipaasiin. Hänet ylennettiin tykistön junkkariksi 1827, porte-épée-junkkariksi 1829 ja vänrikiksi laivaston tykistössä 1831. Vuosina 1831–1832 hän palveli Brienne-aluksen Itämeren risteilyllä. Vuonna 1833 hänet siirrettiin Henkivartioväen meriekipaasin tykkikomppaniaan. Hän osallistui fregatti Kastorin purjehdukseen Kronstadtista Hollantiin sekä 1834 Kastorin purjehdukseen Preussiin. Falck ylennettiin aliluutnantiksi 1835 ja luutnantiksi 1836 laivaston tykistössä. Vuosina 1835–1838 hän osallistui keisarillisen perheen matkoihin Preussiin ja Ruotsiin höyrylaiva Herkuleksella. Falck ylennettiin midshipsmaniksi 1836 ja luutnantiksi Henkivartioväen meriekipaasissa 1837.
Vuosina 1839–1847 Falck palveli Pietarin ja Kronstadtin välillä höyrylaivoilla Aleksandria ja Nevka ja Družba-jahdilla. Hänet ylennettiin kapteeniluutnantiksi 1848. Falck toimi Aleksandrian, höyrylaiva Graf Vrontšenkon ja Nevkan päällikkönä Pietarin ja Kronstadtin välillä 1849–1855. Vuonna 1856 hänet ylennettiin 2. luokan kapteeniksi ja nimitettiin Venäjän meriministeriön laivanrakennuskomitean jäseneksi. Tässä tehtävässä hän johti vuonna 1856 Anianpellossa höyrylaiva Suomen rakentamista.
Vuosina 1857–1858 Falck toimi Aleksandrian päällikkönä. 1. luokan kapteeniksi hänet ylennettiin syksyllä 1859, minkä jälkeen hän palveli 1859–1874 keisarillisen huvijahti Aleksandrian päällikkönä. Hänet ylennettiin kontra-amiraaliksi 1866 ja määrättiin huhtikuussa 1873 Henkivartioväen meriekipaasin komentajaksi, mutta tehtävää hän hoiti vain syyskuuhun asti. Falck ylennettiin vara-amiraaliksi 1875 ja nimitettiin Henkivartioväen meriekipaasin eskaaderin päälliköksi. Tässä tehtävässä hän toimi kuolemaansa saakka.
Falck korotettiin joulukuussa 1875 keisarillisella käskyllä aatelissäätyyn Suomessa, mutta hänen kuoltuaan sukua ei introdusoitu Suomen ritarihuoneeseen.
Georg Peter Falck

Georg Peter Falck (15. tammikuuta 1862 Pietari – 31. heinäkuuta 1919 Pietari) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali. 
Georg Peter Falckin vanhemmat olivat vara-amiraali Peter Georg Falck ja Anna Louise Baum ja puoliso Alexandra Vladimirovna Bogomolova. Falck suoritti Pietarin merikadettikoulun 1875–1882 ja yleni koulun aikana 1881 gardemariniksi. Valmistuttuaan hänet ylennettiin midshipsmaniksi ja määrättiin Henkivartioväen meriekipaasiin Pietariin kesäkuussa 1882. Vuosina 1886–1889 hän osallistui maailmanympäripurjehdukseen risteilijä Ryndalla 1. luokan kapteeni, myöhemmin amiraali Teodor Avellanin johdolla. Vuonna 1889 Falck ylennettiin luutnantiksi ja vuonna 1894 hänet määrättiin keisarillisen huvijahti Aleksandrian reviisoriksi. Kesällä 1902 Falck oli komennettuna torpedovene Bditelnyin päälliköksi. Joulukuussa 1902 hänet ylennettiin 2. luokan kapteeniksi ja määrättiin helmikuussa 1903 huvijahti Strelan vanhimmaksi upseeriksi. Maaliskuusta joulukuuhun 1904 hän toimi keisarillisen huvijahti Poljarnaja Zvezdan vanhimpana upseerina, toukokuussa 1905 hänet määrättiin miinaristeilijä Voiskovoin päälliköksi. Falck ylennettiin 1. luokan kapteeniksi joulukuussa 1907. Vuonna 1908 hänet määrättiin keisarillisen huvijahti Tsarevnan päälliköksi toukokuussa ja Aleksandrian päälliköksi joulukuussa. Hänet ylennettiin kontra-amiraaliksi joulukuussa 1913. Bolševikit surmasivat Falckin Pietarissa heinäkuussa 1919.
Sulaimanin vuoristo

Sulaimanin vuoristo (, ) on vuoristo Pakistanin keskiosassa. Etelä-pohjoissuunnassa vuoriston pituus on noin 450 km ja sen korkein huippu on Takht-i-Sulaiman (5 633 m).
Maantiede.
Sulaimanin vuoristo alkaa Balochistanin koillisosasta Gomalin solan eteläpuolelta. Vuoristo erottaa Balochistanin Khyber Pakhtunkhwasta ja Punjabista. Etelästä vuoristo jatkuu kohti pohjoista Waziristania samalla pohjoista kohti madaltuen. Etelästä pohjoiseen vuoret kulkevat kaikkiaan 450 km. Vuoriston keskikorkeus on 1 800–2 100 metriä. Vuoriston korkein huippu on Takht-i-Sulaiman 5 633 metrin korkeudella merenpinnasta. Huippu sijaitsee lähellä Gomalin solaa. Indus virtaa vuorista itään. Vuoret loppuvat äkillisesti joen vastaisella pulellaan, mutta levittäytyvät pitkälle lännessä.
Sään kannalta Sulaimanin vuoristo muodostaa luonnollisen esteen Intian valtamereltä puhaltaville kosteille tuulille. Vuoriston pohjoispuolella Afganistanin eteläosissa saadaan tästä syystä vain vähän sateita, kun taas vastaavasti Indusjoen alueella saadaan runsaita sateita ja niiden mukanaan tuomia tulvia.
Kasvillisuus on vuoriston eteläosissa varsin köyhää. Pohjoisosissa kasvaa esimerkiksi mäntyjä ja katajia. Vuoriston keskiosan alueella kasvatetaan oliiveja.
Historia.
Kulku Sulaimanin vuoriston läpi on mahdollista vain muutamien solien kautta. Historiallisesti se onkin muodostanut merkittävän esteen kululle Afganistanista Indusjoen laakson alueelle. Vuoriston korkein huippu Takht-i-Sulaiman on liitetty legendaan, jonka mukaan Salomo olisi aikanaan matkustanut alueella. Nykyisin sen hupulla sijaitsee pyhiinvaelluskohteena tunnettu pyhättö. Sulaimanin vuoristoa on pidetty paštujen eli afgaanien alkuperäisenä kotiseutuna. Aikanaan aluetta asuttivat useat eri ilmeisesti iranilaisia kieliä puhuneita kansoja, joita ei historiallisissa lähteissä välttämättä eroteltu toisistaan. Nimitys afgaanit tarkoitti alun perin juuri näitä useita eri heimoja. Alueen muut kansat lienevät sittemmin kuitenkin sulautuneet paštuihin ja afgaani nimityksenä tarkentui tarkoittamaan erityisesi heitä.
Georg Ludvig Gadd

Georg Ludvig Gadd (17. toukokuuta 1827 Helsinki – 4. heinäkuuta 1895 Pietari) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston vara-amiraali ja salaneuvos. 
Gaddin vanhemmat olivat kauppaneuvos Fredrik Adrian Gadd ja Sofia Juliana Veurlander ja puoliso vuodesta 1872 Julie Elisabeth von Froembter. Gaddin veljestä Otto Viktorinus Gaddista tuli kenraaliluutnantti Venäjän keisarillisessa armeijassa, toinen veli Julius Fredrik Gadd oli oikeuspormestari ja valtiopäivämies. Georg Ludvig Gadd opiskeli Helsingfors Lyceumissa 1836–1838, Pietarin merikadettikouluun hän tuli oppilaaksi talvella 1842. Gadd ylennettiin gardemariniksi 1846 ja midshipsmaniksi 1848. Päätettyään merikadettikoulun 1851 Gadd ylennettiin luutnantiksi ja määrättiin elokuussa palvelukseen 16. meriekipaasiin, josta hän sai jo lokakuussa siirron 1. meriekipaasiin. Vuosina 1851–1852 hän purjehti kuunari Doždilla Itämerellä, vuonna 1853 hänet siirrettiin palvelukseen 10. meriekipaasiin. Krimin sodan aikana Gadd palveli aluksi soutulaivaston reserviprikaatin 2. pataljoonassa ja osallistui Kronstadtin puolustukseen, 1855–1856 hän oli potkuritykkivene Postrelin päällikkö Suomenlahden saaristossa. Sodan jälkeen 1856–1857 Gadd komensi potkurifregatti Viborgia Kronstadtista Välimerelle ja takaisin.
Helmikuussa 1858 Gadd erosi Venäjän laivaston palveluksesta ja siirtyi kauppalaivastoon, mutta joulukuussa 1860 hänet otettiin uudelleen aktiivipalvelukseen ja määrättiin klipperi Vsadnikin vanhemmaksi upseeriksi. Seuraavan vuoden helmikuussa hänet siirrettiin korvetti Bajanin vanhemmaksi upseeriksi. Gadd ylennettiin kapteeniluutnantiksi tammikuussa 1862 ja määrättiin kadettieskaaderin päälliköksi Volna-jahdille. Maaliskuussa 1863 hänet siirrettiin 3. meriekipaasiin ja hän palveli 1863–1864 Bajanin päällikkönä Kuurinmaan ja Ahvenanmaan vesillä. Kesällä 1865 hänet määrättiin fregatti Olegin päälliköksi ja lokakuussa samana vuonna panssaripatteri Admiral Tšitšagovin päälliköksi. Marraskuussa 1866 hän tuli panssaripatteri Pervenetsin päälliköksi, mutta siirtyi jo huhtikuussa seuraavana vuonna uudelleen kauppalaivaston palvelukseen. Hänet nimitettiin keväällä 1868 Volgan–Donin rautatie- ja höyryveneyhtiön toimitusjohtajaksi, mitä tehtävää hän hoiti syksyyn 1872 saakka, jolloin hän palasi laivaston aktiivipalvelukseen. 
Gadd ylennettiin 2. luokan kapteeniksi 1869 ja 1. luokan kapteeniksi 1872, jolloin hänet määrättiin amiraliteetin työpajojen päälliköksi Ižoraan Inkerinmaalle. Hänet ylennettiin kontra-amiraaliksi 1883. Heinäkuussa 1887 hän erosi sotapalveluksesta vara-amiraalina, mutta tuli lähes saman tien uudelleen palvelukseen salaneuvoksena meriministeriön luetteloihin merkittynä. Hänet määrättiin Obuhovin teräsvalimon johtokunnan jäseneksi. Tässä tehtävässä hän toimi aina kuolemaansa saakka.
Vladimir Lindeström

Vladimir Lindeström (? – ?) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston vara-amiraali. 
Lindeströmin syntymä- ja kuolinvuosia ja vanhempia ei tunneta. Hän tuli oppilaaksi Pietarin merikadettikouluun 1867 ja yleni gardemariniksi 1871. Merikadettikoulusta midshipsmanina valmistuttuaan hänet määrättiin tammikuussa 1873 palvelukseen reviisoriksi panssaripatteri Ne tron menjalle. Hän suoritti 1874–1876 Pietarin meriakatemian hydrografisen osaston kurssin, yleni tammikuussa 1877 luutnantiksi ja sai toukokuussa 1878 1. luokan miinaupseerin arvon. Keväällä 1879 hänet määrättiin palvelukseen panssarifregatti Sevastopolille, mutta lokakuussa hänet komennettiin miinaupseeriksi risteilijä Azian purjehdukselle Kronstadtista Tyynellemerelle ja takaisin. Matkan aikana tammikuussa 1882 Lindeström korotettiin aluksen vahtipäälliköksi.
Kesällä 1883 Lindeström määrättiin miinavene Perepelin päälliköksi, kesällä 1885 hänet siirrettiin torpedovene 1:n päälliköksi ja huhtikuussa 1886 torpedovene 16:n päälliköksi. Hänet ylennettiin 2. luokan kapteeniksi huhtikuussa 1887 ja hän toimi saman vuoden kesällä torpedovene Renin päällikkönä. Helmikuussa 1889 Lindeström tuli risteilijä Admiral Kornilovin vanhimmaksi upseeriksi, syyskuusta 1890 lähtien hän toimi kuuden vuoden ajan päällikkönä tykkivene Burjalla, torpedovene Vzryvillä, monitori Jedinorogilla, syvänmerentykkivene Korejetsillä ja rannikkopanssarilaiva Bronenosetsilla. 
Huhtikuussa 1896 Lindeström nimitettiin 2. meridivisioonan esikunnan lippukapteeniksi Pietarissa ja ylennettiin joulukuussa 1. luokan kapteeniksi. Joulukuussa 1898 hänestä tuli 4. meriekipaasin komentaja ja risteilijä Nahimovin päällikkö, helmikuussa 1899 puolestaan rannikkovartiopanssarilaiva General-Admiral Apraxinin päällikkö. Tammikuussa 1902 hänet määrättiin 2. meriekipaasin ja rannikkopanssarilaiva Admiral Senjavinin päälliköksi ja syyskuussa 20. meriekipaasin päälliköksi. Kontra-amiraaliksi hänet ylennettiin helmikuussa 1903, marrasakuussa 1905 hänet nimitettiin Libaussa sijainneiden Aleksanteri III:n sataman meriekipaasien päälliköksi. Lokakuussa 1907 Lindeströmistä tuli Itämeren laivaston nuorempi lippumies, eron Venäjän armeijan laivastosta hän sai vara-amiraalina kesäkuussa 1908.
Multian seurakunta

Multian seurakunta oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi Multian kunnan alueella. Seurakunta kuului Lapuan hiippakuntaan ja Jyväskylän rovastikuntaan.
Historia.
Multialle valmistui kirkko vuonna 1795 ja samana vuonna siitä tehtiin Keuruun seurakunnan rukoushuonekunta. Oman saarnaajan Multia sai vuonna 1798. Kappeliseurakunta Multiasta tuli vuonna 1831 ja siitä päätettiin muodostaa itsenäinen emäseurakunta vuonna 1872, tosin tämä toteutui vasta 1886.
Vuoden 2022 alussa Multian seurakunta liitettiin takaisin Keuruun seurakuntaan.
Papisto.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Multian seurakunnan kirkkoherroina:
Silvola (Kerimäki)

Silvola on kylä Kerimäellä Savonlinnassa. Silvolaan on Savonlinnan keskustasta (kauppatorilta) maanteitse noin 14 kilometriä ja Kerimäen kirkonkylään noin 13 kilometriä. 
Anttolaan on noin kolme kilometriä. Lähin peruskoulu on Anttolan koulu.
Silvolassa sijaitsee Kerimäen rautatieasema. Kerimäen kunta muutti aiemman Silvolan rautatieaseman nimen Kerimäen rautatieasemaksi. Nykyään rakennus on yksityiskäytössä. Silvolassa on toiminut kauppa 1970-luvulle asti.
Femi Claudius Cole

Femi Claudius Cole (s. 1962) on sierraleonelainen poliitikko. Cole on ammatiltaan sairaanhoitaja, ja hän perusti Unity Movement -puolueen, jonka päämääränä on parantaa terveydenhuoltoa ja koulutusta Sierra Leonessa. Hän on yksi Sierra Leonen vuoden 2018 presidentinvaalien ehdokkaista ja myös ainoa naispuolinen ehdokas. 
Elämä.
Femi Claudius Cole syntyi vuonna 1962 lääkäri Claudius Colen perheeseen. Femi Cole oli sairaanhoitajana yli 20 vuotta ja hän oli Freetownin West End Clinicin ylihoitaja. Sierra Leonessa ja ulkomailla hoitajana työskennellyt Cole järkyttyi terveydenhuollon ja koulutuksen tasojen eroista vastaavissa maissa. Cole ei erityisesti pidä rikkaiden ja köyhien eriarvoisista palveluista ja köyhien suuresta kuolleisuudesta estettävissä tai hoidettavissa sairauksissa. Hän on myös pettynyt korkeaan äitiyskuolleisuuteen. 
Cole harkitsi poliittiseen puolueeseen liittymistä vuonna 2013, mutta ei löytänyt sellaista, jonka kanssa hän olisi samaa mieltä. Vuonna 2016 hän perusti oman puolueen Unity Partyn. Colen joutui odottamaan lokakuuhun 2017 ennen puolueen rekisteröintiä, mutta hän aloitti kampanjoinnin jo aikaisemmin. Puolueen päämääränä on koulutukseen ja terveydenhuoltoon keskittyminen, mutta Cole haluaa myös luoda uusia työpaikkoja. Cole ja hänen kampanjaryhmänsä tarjoaa ilmaisia terveystarkastuksia sairastumisvaarassa oleville henkilöille yhteistyössä West End Clinicin kanssa. Puolueella on toimistoja Bossa, Kenemassa ja Makenissa, ja se on perustamassa yhtä Port Lokoon. Cole oli yksi Sierra Leonen vuoden 2018 presidentinvaalien ehdokkaista. Hän oli vaalien ainoa naispuolinen ehdokas.
Samuel Sam-Sumana

Alhaji Samuel Sidique Sam-Sumana (s. 7. huhtikuuta 1962) on sierraleonelainen poliitikko, joka toimi Sierra Leonen varapresidenttinä 17. syyskuuta 2007 – 17. maaliskuuta 2015. 
Sam-Sumana on harras muslimi ja kuuluu konojen etniseen ryhmään. Hän on naimisissa Khadija Sam-Sumanan kanssa. Pariskunta asui Minnesotassa Yhdysvalloissa, mutta palasi Freetowniin vuonna 2007.
Sam-Sumana on sierraleonelaisen poliittisen puolueen Coalition for Changeen (C4C) johtaja. Hän on myös Sierra Leonen vuoden 2018 presidentinvaalien ehdokas.
Oulun järjestötalo

Oulun järjestötalo (tunnetaan myös nimillä Kansan Tahdon talo ja Oulun Gibraltar) on Oulun Vaaran kaupunginosassa Pakkahuoneenkadun ja Mäkelininkadun kulmauksessa sijaitseva asuin-, liike- ja toimistorakennus. Kulttuurihistoriallisesti merkittävän jugendtyylisen rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Harald Andersin, sanomalehti Kansan Tahdon toimitusta, kirjapainoa ja kirjakauppaa varten. Järjestötalon rakentaminen aloitettiin vuonna 1912 ja se valmistui vuonna 1913. Oulun Järjestöyhdistys osti rakennuksen vuonna 1956, jolloin rakennus nimettiin järjestötaloksi. Rakennuksessa toimi Kansan Tahto-lehden toimitus, Pohjois-Pohjanmaan Vasemmiston ja Pohjois-Pohjanmaan Vasemmistonuorten piiritoimisto.
Järjestötalon vuosina 1956–1957 rakennetuissa ja vuonna 2018 puretuissa lisäsiipirakennuksissa on toiminut muun muassa elokuvateatteri Adams, Oulun yliopiston luentosali, ravintola Foxia ja Nightclub Tähti. Siipirakennukset korvattiin asuinkerrostaloilla.
Taidemaalari Tapio Tapiovaaran (1908–1982) vuonna 1964 paljastettu, kalkkilaastipinnalle tekemä seinämaalaus eli seccomaalaus "Sukupolvien saatto" sijaitsi Pakkahuoneenkadun puoleisessa rakennuksessa, joka purettiin vuonna 2018. Maalaus oli peitettynä viihderavintoloiden toimiessa tiloissa.
Oulun Järjestöyhdistys myi järjestötalon ja sen siipirakennukset vuonna 2017 rakennus- ja kiinteistöalan konserni Lehto Groupin tytäryhtiölle Rakennuskartio Oy:lle. Kauppaan ei kuulunut järjestötalon tonttia, joka pysyy Järjestöyhdistyksen hallinnassa.
Vuonna 2018 aloitetussa peruskorjauksessa järjestötalon vanhin, jugendtyylinen osa peruskorjattiin ja rakennuskorkeus nostettiin alkuperäiseen viiteen kerrokseen, jossa 1950-luvulla tapahtuneessa tulipalossa tuhoutunut mansardikatto palautettiin peruskorjauksen yhteydessä.
Fabrizio Moro

Fabrizio Mobrici (s. 9. huhtikuuta 1975 Rooma, Italia), tunnettu myös taiteilijanimellään Fabrizio Moro, on italialainen laulaja-lauluntekijä ja juontaja. Hän julkaisi debyyttialbuminsa vuonna 2000 ja saavutti kaupallista menestystä vuonna 2007 voittaessaan San Remon musiikkifestivaalien nuorten kategorian kappaleella "Pensa". Kappaleesta tuli hittiykkönen Italiassa, samaan aikaan kun Federazione Industria Musicale Italiana sertifioi kultaa samannimiselle albumille.
Vuoteen 2015 mennessä, Moro on julkaissut kuusi studioalbumia, EP-levyn ja livealbumin. Hän juonsi Rai 2:n lähettämän realitydokumentin nimeltä "Sbarre". Hän kirjoitti myös kappaleita muille artisteille, kuten poprock-yhtyeelle nimeltä "Stadio" ja poplaulajalle nimeltä Noemi.
Yhdessä Ermal Metan kanssa hän voitti vuoden 2018 San Remon musiikkifestivaalit kappaleella "Non mi avete fatto niente" ja edusti näin Italiaa vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa.
Sejong Suuri

Sejong Suuri (1397–1450) oli Koreaa hallinneen Joseon-dynastian kuningas vuosina 1418–1450. Hänen valtakautensa tunnetaan etenkin Korean kulttuurillisista saavutuksista. Sejongia pidetään Koreassa yleisesti esimerkiksi korean kielen kirjoitusjärjestelmä hangulin kehittäjänä.
Elämäkerta.
Sejong syntyi vuonna 1397 ja nousi Korean Joseon-dynastian hallitsijaksi vuonna 1418. Sejong oli hänen saamansa hallitsijanimi. Koreaa olivat pitkään vaivanneet japanilaiset merirosvot, joiden uhka oli vähentynyt muttei kadonnut Goryeo-dynastian loppupuolella. Merirosvot jatkoivat hyökkäysten tekemistä etenkin Tsushiman saarelta käsin, josta he ryöstelivät Korean rannikkoalueita. Vuonna 1419 Sejong lähetti heitä vastaan rankaisuretkikunnan Yi Jongmun johdolla. Korealaisten 227 alusta tuhosivat 129 japanilaisalusta ja he pakottivat saaren japanilaisen hallitsijan antautumaan. Myöhemmin japanilaisten ryöstöretkien ehkäisemiseksi heille avattiin vuonna 1426 kolme satamaa kaupankäyntiä varten. Vuonna 1433 tehtiin puolestaan sotaretki pohjoisen Jalujoen alueella eläneitä džurtšeneja vastaan, joita korealaiset kutsuivat nimellä "Yain". Pitkään džurtšenien vallassa ollut alue liitettiin Koreaan ja Jalujoen varrelle perustettiin neljä korealaista tukikohtaa. Vuonna 1437 toinen korealaisten hyökkäys ajoi džurtšenit myös Tumenjoen pohjoispuolelle. Maan koillisosiin perustettiin samaan tapaan korealaisia tukikohtia, kuten esimerkiksi Hoeryong.
Erityisesti kulttuuri pääsi kehittymään Sejongin valtakauden rauhallisten olojen ansiosta. Sejongia pidetään perinteisesti korean kielen kirjoitusjärjestelmä hangulin kehittäjänä. Järjestelmä julkaistiin ensimmäistä kertaa vuonna 1446 ilmestyneessä teoksessa "Hunmin Jeongeum" eli "Oikeiden äänteiden opettaminen kansalle". Sejongin tai hänen neuvonantajiensa kehittämä kirjoitusjärjestelmä yhdisteli parhaita puolia eri kirjoitusjärjestelmistä, kuten kiinalaisesta kirjoitusgrafiikasta, seemiläisten aakkostojen periaatteista, intialaisesta fonetiikasta ja erityisen merkittävästi Kiinan Yuan-dynastian aikakaudella Koreassa käytetystä tiibetiläisperäisestä hP’agspa-kirjoituksesta. 
Sejong pyrki myös parantamaan yhteiskuntaluokkien oloja. Korean kastittomien tapaiselle cheonmin-luokalle jaettiin vuonna 1423 maata viljeltäväksi ja heidät pyrittiin näin sulauttamaan valtaväestöön. Tässä ei kuitenkaan onnistuttu, vaan monet jatkoivat muiden väestöryhmien karttamien ammattien harjoittamista toimien esimerkiksi nylkyreinä ja nahkureina. Tämä väestönryhmä tunnettiin sittemmin nimellä baekjeongit. Joidenkin muiden varhaisten Joseon-dynastian hallitsijoiden tapaan pyrki vähentämään buddhalaisuuden vaikutusvaltaa kungfutselaisuuden hyväksi. Esimerkiksi buddhalaisten temppelien ja munkkien määrää rajoitettiin. Sejong oli kuitenkin itse buddhalainen ja hän pyrki tasapainottamaan hallinnon uuskungfutselaisuutta mahdollistamalla uskonvapauden valtion hallinnon ulkopuolella.
Sejongin kuoltua vuonna 1450 valtaan nousi hänen vanhin poikansa Munjong.
Marcello Ferrada de Noli

Marcello Ferrada de Noli (syntynyt Chilessä 1943, italialaiset sukujuuret) on ruotsalainen epidemiologian professori emeritus ja psykiatrian tohtori (PhD, Karoliininen instituutti). Hän on Swedish Doctors for Human Rights -organisaation perustaja.
Chilessä hän kuului "Vallankumouksellisen vasemmiston liike" MIR:iin. Liike vastusti kenraali Pinochet'in sotilasvallankaappausta vuonna 1973. Sotilasvallankaappauksen jälkeen vangittiin Quiriquinan saarelle, . Ruotsin Amnesty International osaston avulla hänestä tuli vapautuksen jälkeen Geneven yleissopimuksen mukainen poliittinen pakolainen Ruotsissa 1975. Hän sai Ruotsin kansalaisuuden vuonna 1979.
Karolinska Institutetin tutkijana hän oli ”Research Fellow” Harvard Medical Schoolissa, Bostonissa Yhdysvalloissa. Sittemmin hän toimi Norjassa terveyspsykologian professorina 1997, ja vuonna 2000 hänestä tuli julkisen terveydenhuollon epidemiologian professori Gävlessä Ruotsissa, jossa keskitytään vahinkoepidemiologiaan. 
Hän oli Karolinska Institutin ristikkäisvamma-epidemiologian tutkimusryhmän päällikkö vuoteen 2008 asti ja Ruotsin eettisen arviointilautakunnan varajäsen Upsalassa vuoteen 2013 saakka. Hän sai vuonna 2007 tittelin "Professor Emeritus" ja mitalin ""
Hänen tutkimustyönsä on tunnustettu kansainvälisesti.
Day of Infamy

Day of Infamy on yhdysvaltalaisen New World Interactive -pelitalon kehittämä ja julkaisema taktinen ammuntapeli, joka sijoittuu toisen maailmansodan tapahtumiin Euroopassa. Se on erillinen "Insurgency"-videopelin "Day of Infamy" -modista. "Day of Infamy" käyttää Valve Corporationin Source-pelimoottoria. Peli julkaistiin Microsoft Windowsille, macOSille ja Linuxille 23. maaliskuuta 2017. 
Vastaanotto.
Peli on saanut 4/5 tähteä Muropaketin arvostelussa.
Peli on saanut 77/100 pistettä Metacritic-kerääjäsivustolla.
Michael Parkes

Michael Parkes (s. 12. lokakuuta 1944 Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen taiteilija, joka asuu nykyisin Espanjassa. Hänen tunnetuimmat teokset ovat tyyliltään fantasiaa. Hänen taiteenaloja ovat maalaus, veisto ja litografia.
Parkes opiskeli taidetta Kansasin yliopistossa, jossa kiinnostui etenkin litografiasta. Vaimonsa tavattuaan he lähtivät Yhdysvalloista, ja matkustivat Euroopan kautta Intiaan, Pakistaniin ja Nepaliin. Kaikista eniten heitä kietoi Intia ja Parkes opiskeli siellä filosofiaa ja itä- ja länsimaiden esoteerisia oppeja, jotka ovat vaikuttaneet suuresti hänen taideteoksiinsa. Alkujaan Parkesin tyyli oli suurimmilta osiltaan abstraktia ekspressionismiä, mutta myöhemmin hän alkoi maalata yksityiskohtaisempia ja realistisempia töitä. Parkesin nykyinen tyyli on realismia, mutta hänen töissään esiintyy usein taianomaisia hahmoja, kuten siivekkäitä henkilöitä tai erilaisia otuksia.
Hän on naimisissa Maria Sedoffin kanssa.
Kempegowdan kansainvälinen lentoasema

Kempegowdan kansainvälinen lentoasema on kansainvälinen lentoasema, joka palvelee Bangaloren kaupunkia, joka on Karnatakan osavaltion pääkaupunki Intiassa. Lentoasema sijaitsee Devanahallin kaupungin lähistöllä noin 40 kilometriä koilliseen Bangaloresta. HAL Bangaloren kansainvälinen lentoasema toimi aiemmin kansainvälisten lentojen kenttänä kunnes Kempegowdan lentoasema avattiin toukokuussa 2008. Kempegowdan lentoasema on nimetty Bangaloren perustajan Kempe Gowda I:n mukaan.
Lentoaseman kautta kulki noin 27 miljoonaa matkustajaa huhtikuun 2017 ja maaliskuun 2018 välisenä aikana. Lentoasemalle on rakenteilla toinen kiitotie ja matkustajaterminaali, jonka jälkeen lentoaseman kapasiteetti nousee 55 miljoonaan matkustajaan vuodessa.
Saamelainen keskiasteen koulu ja poronhoitokoulu

Saamelainen keskiasteen koulu ja poronhoitokoulu (pohjoissaam. "Sámi joatkkaskuvla ja boazodoalloskuvla", norj. "Samisk videregående skole og reindriftsskole") on toisen asteen oppilaitos Koutokeinossa Norjassa.
Saamelainen keskiasteen koulu ja poronhoitokoulu on perustettu vuonna 1952. Koulun nimi oli alkuaan "Statens heimeyrkeskole for samer". Toiminta alkoi lainatiloissa. Syksystä 1960 alkaen opetusta voitiin antaa uudessa koulurakennuksessa. Samana vuonna valmistui oppilasasuntola. Koulun johtokunta haki tämän jälkeen nimenmuutosta: "Den samiske yrkes- og husflidsskole" oli käytössä vuosina 1968–1976. Nykyisen nimensä koulu sai vuonna 1976. 
Saamelainen keskiasteen koulu ja poronhoitokoulu tarjoaa muun muassa luonnonhoidon, poronhoidon, muotoilun ja saamelaisen käsityön ("duodji"), rakennustekniikan sekä ravintola-alan opetusta.
Vileda

Vileda on maailmanlaajuisesti toimiva saksalainen siivous- ja puhdistusvälineiden tuotemerkki. Se kuuluu Freudenberg Group-korserniin. Yrityksen toiminnot on jaettu kuluttaja- ja ammattilaisosastoihin, joista ammattilaisosaston tuotteet on tarkoitettu ammattikäyttöön siivousalalle. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Weinheimissa Saksassa. 
Viledan tunnettu tuotemerkki on Wettex-siivousliinat. 
Viledalla on tehdas Salossa, jossa valmistetaan muun muassa moppeja ammattikäyttöön.
Vileda Professional tuli Suomen markkinoille vuonna 1993.
Kaskis

Kaskis on turkulainen, vuonna 2014 perustettu ravintola. 36-paikkainen ravintola sijaitsee asuinkerrostalon alakerrassa Turun II kaupunginosassa, Luostarinmäen käsityöläismuseon lounaispuolella. Kaskiksen ravintoloitsijat ovat Vuoden kokki -tunnustuksen 2013 voittanut Erik Mansikka ja Simo Raisio keittiössä sekä viineistä vastaava Topi Pekkanen. "Rennoksi kortteliravintolaksi" luonnehdittu ravintola vakiinnutti pian paikkansa Suomen arvostetuimpien ruokaravintoloiden joukkossa. 
Ravintola Kaskiksen ruokaa luonnehditaan herkulliseksi ja palvelua laadukkaaksi. Ravintolan ruokafilosofian perustan luo klassinen ranskalainen keittiötaito, mutta uusien tekniikoiden, laadukkaiden kotimaisten raaka-aineiden ja harkittujen makuparien avulla annoksista on saatu omaleimaisia. Ravintola on saanut kiitosta tarjoamalla myös kasvissyöjille ja vegaaneille sopivaa usean ruokalajin maistelumenuta. Ravintola tekee yhteistyötä monien pientuottajien kanssa. Kaskikselle myönnettiin Vuoden ravintola 2018 -tunnustus helmikuussa 2018.
Hang Seng -indeksi

Hang Seng -indeksi (HSI; , ) on Hongkongin pörssin tunnetuin osakeindeksi. Indeksin kehitti hongkongilaisessa Hang Seng Bankissa toiminut pankkiiri Stanley Kwan esimiestensä toimeksiannosta. Hang Seng -indeksi esiteltiin 24. marraskuuta 1969.
Indeksissä on nykyisin edustettuna 50 yhtiön osake. Nämä osakkeet edustavat suuruusluokkaa 55-60 prosenttia kaikkien Hongkongin pörssissä noteerattujen osakkeiden yhteisarvosta. HSI-indeksistä vastaa Hang Seng Bankin tytäryhtiö Hang Seng Indexes Company Limited.
Indeksin osakkeet.
Oheissa on lueteltu Hang Seng -indeksiin marraskuussa 2021 kuuluneet pörssiyritykset osakkeineen. Lisäksi on esitetty yhtiöiden (Hongkongin pörssissä noteeratun osakesarjan, joka ei välttämättä edusta kaikkia yhtiön osakkeita) yhteenlaskettu markkina-arvo tammikuussa 2022:
Vanke

Vanke (万科) eli China Vanke Co Ltd on suuri, kiinalainen, kotimaansa johtaviin lukeutuva kiinteistörahoitukseen, asuntorakentamiseen ja -myyntiin keskittynyt pörssiyhtiö. Sen kotipaikka on Shenzhen. Osake noteerataan Shenzhenin ja Hongkongin pörsseissä.
Talousjulkaisu Forbesin maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten Forbes Global 2000 -listalla yhtiö oli vuonna 2017 sijalla 167. Se luokiteltiin tällä listalla Kiinan 26. suurimmaksi pörssiyritykseksi. Vanke oli vuonna 2016 markkina-arvoltaan suurin Shenzhenin pörssiin listautuneista yrityksistä (199,832 mrd. RMB). Toukokuussa 2017 yhtiön markkina-arvo oli 30,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria ja vuoden 2016 liikevaihto 33,7 miljardia USD.
Midea Group

Midea Group (; pinyin: Měidì Jítuán) on suuri kiinalainen kotitalouksien aurinkoenergiaratkaisujen, ilmastointilaitteiden, automaatiojärjestelmien ja kodinkoneiden (kuten jääkaappien ja liesien) valmistaja. Konsernin asiakaskunta on kansainvälinen, yrityksellä on vientiä kymmeniin maihin. Midean valmistamia kodinkoneita myydään myös Suomessa. Yhtiön päämaja sijaitsee Foshanissa. Yhtiön osake noteerataan Shenzhenin pörssissä.
Talousjulkaisu Forbesin maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten Forbes Global 2000 -listalla yhtiö oli vuonna 2017 sijalla 335. Se luokiteltiin tällä listalla Kiinan 37. suurimmaksi pörssiyritykseksi. Vuonna 2016 Midea Group oli markkina-arvoltaan toiseksi suurin Shenzhenin pörssiin listautuneista yrityksistä (181,941 mrd. RMB)., ja yhtiön markkina-arvo oli 31,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria (toukokuussa 2017) ja liikevaihto 23,9 miljardia USD (2016).
Muuramen seurakunta

Muuramen seurakunta on Lapuan hiippakuntaan ja Eteläisen Keski-Suomen rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Muuramen kunnan alueella.
Historia.
Muuramen alue oli kuulunut kulmakuntana Korpilahteen, josta se erotettiin itsenäiseksi emäseurakunnaksi vuonna 1921. Samaan kulmakuntaan kuului myös Säynätsalon alue, mutta se erotettiin omaksi seurakunnakseen jo vuonna 1922. Muurame sai oman kirkon vuonna 1929.
Rumba (veistos)

Rumba on kuvanveistäjä Martti Aihan suunnittelema veistos, joka sijaitsee Porkkalankadulla, Salmisaaressa, Helsingissä. Martti Aiha piti veistosta yhtenä parhaimmista teoksistaan. "Rumba" on valmistettu mustamaalatusta alumiinista ja se on 15 metriä korkea. Veistos kuuluu Helsingin taidemuseon kokoelmiin.
Tausta.
Valmistautuessaan 60-vuotisjuhliinsa Alko päätti vuonna 1990 järjestää juhlien kunniaksi taideteoskilpailun. Valittu taideteos lahjoitettaisiin Helsingin kaupungille ja sijoitettaisiin Alkon konttorin lähistölle Salmisaareen. Martti Aiha voitti kilpailun. 
Martti Aiha ajatteli montaa asiaa suunnitellessaan teosta. Hän tiesi, että teoksen ohi kulkisi paljon liikennettä, joten hän halusi, että teoksen voisi kokea kokonaisuudessaan, vaikka menisi nopeasti sen ohi esimerkiksi linja-autolla. Hänen valitsi veistoksen väriksi mustan, sillä hän piti sitä ainoana värinä, joka sopisi ympäristöön. Rumban nimi perustuu tanssiin ja liikenteeseen, joka ”rumbaa” veistoksen ohi.
"Rumba" paljastettiin 5. huhtikuuta 1992. Teoksen otti vastaan ylipormestari Kari Rahkamo, ja paljastuspuheen piti Alkon hallintoneuvoston puheenjohtaja Ilkka Suominen.
Palkittu veistos ja ympäristö.
Ympäristötaiteen säätiö nimesi aukion, jossa Martti Aihan Rumba ja arkkitehti Veli-Pekka Tuomisen suunnittelema asuinrakennus ovat vuoden 1994 parhaaksi ympäristötaideteokseksi. Säätiön valtuuskunta totesi kokonaisuudesta: "Jäntevän monumentaalisen julkisivun ja dynaamisen veistoksen vuoropuhelu muodostaa harvinaisen onnistuneen ympäristötaiteellisen kokonaisuuden." Taiteilijan ja arkkitehdin lisäksi säätiö palkitsi kunniakirjoilla yhteistyön muut osapuolet, joita olivat Alko-yhtiöt, Helsingin kaupungin asuntotuotantotoimisto, kaupunkisuunnitteluviraston kaavaosasto, Kiinteistö Hyks Oy sekä Ruoholahti-projekti. Säätiön mukaan kaikilla oli hankkeessa "poikkeuksellisen tinkimätön ja selkeä pyrkimys kaupunkiympäristön laadun parantamiseen taiteen keinoin".
Suunnittelu poikkesi tavallisesta. Veistoksen suunnittelukilpailu ratkaistiin ensin, jonka jälkeen uuden rakennuksen suunnittelun tuli ottaa kantaa sekä ympäristön kaupunkirakenteeseen, että myös ympäristöä voimakkaasti muokkaavaan ja taiteellisesti vaikuttavaan veistokseen. Palkinnon myöntäjä totesi, että veistos ja monumentaalisen rakennuksen jäntevä julkisivu tukevat toisiaan onnistuneesti. Kokonaisuudelle myönnetty ympäristötaidepalkinto myönnettiin tuolloin ensimmäistä kertaa.
Varastointi ja kunnostus 2020–2024.
"Rumba" siirrettiin väliaikaisesti varastoon elokuun 2020 aikana. Siirto liittyi rakennusyhtiö NCC:n We Land -nimisen toimistotalon rakentamiseen. Siirtoa varten veistos puretttiin osiin. Teos palautetaan myöhemmin takaisin paikoilleen. Alkuperäisten suunnitelmien mukaan teos oli tarkoitus palauttaa takaisin vuonna 2023, mutta palautus tapahtui vasta marraskuussa 2024, jolloin teos säilyi huputettuna maalauksen ajan. Maalaustelineet purettiin joulukuun 2024 aikana, jolloin teos palautui ennalleen.
Ukumbi

Ukumbi ry on suomalainen voittoa tavoittelematon organisaatio. Organisaation tarkoitus on tarjota arkkitehtuuripalveluita kehitysmaihin, joissa näitä palveluita on vähän. Ukumbin tavoiteryhmä on nuoret ja naiset, jotka ovat avun tarpeessa. Arkkitehdit Saija Hollmén, Jenni Reuter ja Helena Sandman perustivat Ukumbin vuonna 2007.
Ideologia.
Ukumbin perusideologia on köyhyyden estäminen ja ihmisoikeuksien edistäminen arkkitehtuurin avulla. Rakennuksien on myös oltava ekologisia, ja jos mahdollista olla rakennettu paikallisista tai kierrätetyistä rakennusmateriaaleista.
Ukumbi ry:n muut jäsenet.
Ukumbi-yhdistyksessä ovat nykyisin mukana myös arkkitehtitoimistot Komitu (Noora Aaltonen, Sisko Hovila, Tuuli Kassi, Maiju Suomi, Elina Tenho ja Inari Virkkala) sekä Rudanko + Kankkunen (Hilla Rudanko ja Anssi Kankkunen). Komitu on suunnitellut Ubuntun kautta Kambodžaan vuonna 2014 valmistuneen Kouk Khleangin nuorisokeskuksen ja Rudanko + Kankkunen samaan maahan vuonna 2011 valmistuneen Sra Poun ammattikoulun.
Projektit.
Ukumbilla on projekteja muun muassa Tansaniassa, Senegalissa, Kambodjassa, Egyptissä ja Intiassa. Projektit ovat suojakoteja, lastenkoteja, kouluja ja nuorisokeskuksia.
Alberto Claramunt

Alberto Claramunt (s. 1973 Seinäjoki) on suomalainen toimittaja, joka työskenteli vuosina 2013–2021 kokoomuksen pää-äänenkannattajan "Nykypäivän" ja sen verkkoversion "Verkkouutisten" päätoimittajana. Syksyllä 2021 Claramunt siirtyi AlfaTV-kanavan verkkosisältöjohtajaksi. Lokakuussa 2022 hän siirtyi "Kauppalehteen" politiikan toimittajana.
Claramunt kirjoitti ylioppilaaksi Kurikan lukiosta vuonna 1992 ja opiskeli politiikan tutkimusta Tampereen yliopistossa. Vuodesta 1999 lähtien hän työskenteli toimittajana "Kauppalehdessä", "Aamulehdessä" sekä "Kalevassa". Ennen "Nykypäivän" päätoimittajaksi nimittämistään Claramunt työskenteli lehden toimituspäällikkönä. Hänen valittiin päätoimittajaksi maaliskuussa 2013 tehtävästä luottamuspulan vuoksi erotetun Tapani Mäkisen tilalle.
Alberto Claramuntin isä on kotoisin Kataloniasta.
Strawberry Jam

Strawberry Jam on yhdysvaltalaisen kokeellista pop-musiikkia tuottavan yhtye Animal Collectiven seitsemäs studioalbumi ja heidän ensimmäisensä Domino Records -levy-yhtiöllä. Albumi julkaistiin 10. syyskuuta 2007 ja siltä julkaistiin kaksi singleä, "Peacebone" ja "Fireworks".
Palaute.
Albumi sai positiivista palautetta kriitikoilta ja yhdysvaltalainen musiikkisivusto Pitchfork nimitti albumin sijalle 6. "The Best Albums of 2007" -listalla.
Yamaha PZ

Yamaha Phazer, lyhennettynä Yamaha PZ, on Yamahan valmistama moottorikelkka, joka otettiin käyttöön vuonna 1984. 
Yamaha Phazer on yksi Yamahan suosituimmista moottorikelkkamalleista ja se sai monia seuraajia, kuten Phazer II, Phazer Deluxe, Phazer Mountain Lite, Phazer FX ja Phazer GT. Phazerissä oli kaksitahtimoottori vuosina 1984-2001, mutta myöhemmin Yamaha aloitti nelitahtimoottoreiden käytön. Esimerkiksi vuoden 2007 Yamaha Phazer FX:ssä on 500 cm3:n nestejäähdytteinen nelitahtimoottori Yamahan motocrossmalli YZ:sta.
Amodiakiini

Amodiakiini (C20H22N3ClO) on kinoliinin aminojohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä malarian hoitoon. Amodiakiini kuuluu Maailman terveysjärjestön (WHO) ylläpitämään luetteloon tärkeimmistä lääkeaineista.
Ominaisuudet ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa amodiakiini on väriltään keltaista kiteistä ainetta. Amodiakiinin vaikutusmekanismi on samankaltainen klorokiinin kanssa. Yhdiste metaboloituu ihmiselimistössä aktiiviseksi metaboliitiksi desetyyliamodiakiiniksi, joka kerääntyy malarialoisioon ja vaikuttaa muun muassa hemin aineenvaihduntaan. Amodiakiini on tehokas "Plasmodium falciparum"- ja "P. vivax"-loisioita vastaan, joskin myös resistenttiyttä esiintyy. Amodiakiinia käytetään tyypillisesti yhdistelmävalmisteena artesunaatin kanssa.
Haittavaikutukset.
Amodiakiini on pääsääntöisesti hyvin siedetty lääkeaine. Tyypillisimpiä haittavaikutuksia ovat huonovointisuus, oksentelu, pääkipu, vatsakipu, yskä, anoreksia ja heikkouden tunne. Vakavampia haittavaikutuksia ovat maksatoksisuus, joka ilmenee pitkäaikaisessa käytössä, ja neutropenia. Nämä haittavaikutukset johtuvat todennäköisesti amodiakiinin aineenvaihduntatuotteena muodostuvasta kinoni-imiinistä. 
Valmistus.
Amodiakiinin valmistukseen on kaksi yleisesti käytettyä tapaa. Ensimmäisessä parasetamoli reagoi Mannich-reaktiolla dietyyliamiinin ja formaldehydin kanssa muodostaen 4-asetamido-α-dietyuyliamino-o-kresolia. Tämän välituotteen amidiryhmä hydrolysoidaan happamissa olosuhteissa ja muodostuva välituote reagoi 4,7-dikloorikinoliinin kanssa amodiakiiniksi.
Toisessa valmistustavassa 4,7-dikloorikinoliini reagoi p-aminofenolin kanssa ja tätä vaihetta seuraa Mannich-reaktio dietyyliamiinin ja formaldehydin kanssa.
Ahlaisten seurakunta

Ahlaisten seurakunta oli Turun arkkihiippakuntaan kuulunut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi entisen Ahlaisten kunnan alueella Porissa.
Historia.
Ahlainen perustettiin Ulvilan seurakuntaan kuuluneeksi kappeliseurakunnaksi vuonna 1691. Vuonna 1861 se siirtyi kappeliseurakunnaksi Noormarkun seurakunnan alaisuuteen. Vuonna 1893 Ahlaisista tuli itsenäinen seurakunta..
Vuoden 1926 alussa Ahlaisten seurakunnalla oli 4 295 jäsentä. Vuonna 1929 jäseniä oli 4 283. Rippikoululaisia oli 85 ja kinkerikuntia 8. Seurakunnan kirkkokuoroon kuului 30 henkeä. Vuoden 1943 alkuun mennessä jäsenmäärä oli 3 474 henkeä. Vuoden 1946 lopussa oli jäsenmäärä laskenut 3 465 henkeen. Vuonna 1953 seurakunnan jäsenmäärä oli 3 359. Tällöin mainitaan seurakunnassa olleen sekä evankelisen herätysliikkeen, lestadiolaisuuden että rukoilevaisuuden kannatusta. Vuonna 1968 seurakunnan jäsenmäärä oli laskenut 2 693 henkeen. Seurakunnan väestö oli pääosin maatalous-, pienviljelijä- ja kalastajaväestöä. Seurakunnassa mainitaan tuolloin olleen vähän lestadiolaisuuden sekä rukoilevaisuuden kannatusta. Kirkkokuorossa 20 jäsentä, minkä lisäksi seurakunnassa oli lapsikuoro.
Vuonna 1972 Ahlaisten kunta liitettiin Porin kaupunkiin, mutta seurakunta jatkoi edelleen toimintaansa yhtenä Porin seurakunnista. Vuonna 2015 Ahlaisten seurakunta yhdistyi yhdessä Pihlavan seurakunnan ja Reposaaren seurakunnan kanssa uudeksi Meri-Porin seurakunnaksi.
Denis Spitsov

Denis Sergejevitš Spitsov (; s. 16. elokuuta 1996) on venäläinen maastohiihtäjä ja viestin olympiavoittaja. Hän on luistelutyylin ja ylämäkien spesialisti.
Spitsov saavutti pronssin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Korean talviolympialaisissa 2018 Samoissa kilpailuissa hän sai hopeaa viestissä ja vapaan hiihtotavan parisprintissä sekä oli yhdistelmäkilpailun neljäs. Pekingin olympialaisissa 2022 hän hiihti kolmannen osuuden Venäjän olympiakomitean kultaa voittaneessa viestijoukkueessa. Lisäksi hän savutti hopeaa yhdistelmäkilpailussa ja oli kuudes lyhennetyssä 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. 
Spitsov saavutti nuorten MM-kilpailuissa kultaa viestissä, hopeaa 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa ja pronssia yhdistelmäkilpailussa 2015 sekä hopeaa viestissä ja pronssia 15 kilometrin vapaan kilpailussa 2016. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän sai pronssia yhdistelmäkilpailussa ja 15 kilometrin vapaan kilpailussa 2017 sekä yhdistelmäkilpailun kultamitalin ja 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailun hopean vuonna 2018.
Spitsov kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Davosin sprintissä joulukuussa 2017. Seuraavan päivän 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa hän saavutti ensimmäiset maailmancupin pisteensä oltuaan seitsemäs. Parhaimmillaan hän on sijoittunut yksittäisessä maailmancup-kilpailussa viidenneksi Oslon vapaan hiihtotavan 50 kilometrin yhteislähtökilpailussa maaliskuussa 2018. Tour de Skin 2017–2018 päätösetapin osuusajoissa hän oli kolmanneksi nopein. Hän oli kolmas myös Lillehammerin Nordic opening -tapahtuman 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 2018. Tour de Skillä 2018–2019 hän oli nopein Oberstdorfin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailun osuusajoissa. Tourin lopputuloksissa hän oli kahdeksas. Tammikuussa 2021 Spitsov sijoittui Tour de Skin Toblachin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa toiseksi. Hän voitti kiertueen päättäneen Val di Fiemmen 10 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailun ja sijoittui Tour de Skin kokonaiskilpailussa kolmanneksi. Maailmancupin pisteissä hän oli yhdeksäs ja normaalimatkojen cupissa neljäs. Tour de Skin 2021–2022 kokonaiskilpailussa hän sijoittui neljänneksi ja Val di Fiemmen 10 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtöetapilla toiseksi.
Pekingin talviolympialaisten jälkeen Spitsov ylennettiin Venäjän kansalliskaartin kapteeniksi.
Pekingin talviolympialaisten jälkeen Spitsov ylennettiin Venäjän kansalliskaartin kapteeniksi.
Sonja Tirkkonen-Condit

Sonja Tirkkonen-Condit (s. 1940 Varkaus) on suomalainen käännöstieteilijä. Hän toimi professorina Joensuun yliopiston Kansainvälisen viestinnän laitoksella Savonlinnassa vuoteen 2007 asti, jolloin hän sai professori emeritan arvon. Hänen tutkimuksensa keskittyivät käännöksille tyypillisiin ongelmiin sekä vertailevaan tekstianalyysiin.
Elämä.
Tirkkonen-Condit syntyi 1940 Varkaudessa. Hänet hyväksyttiin Helsingin yliopistoon opiskelemaan englannin kieltä, mutta hän valitsikin sen sijaan kauppatieteet ja valmistui kauppatieteen maisteriksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1970. Omien sanojensa mukaan valintaan vaikutti hänen halunsa opiskella yhden kielen sijaan useampaa: englantia, ruotsia, saksaa ja espanjaa. Valmistumisen jälkeen hän työskenteli vähän aikaa Opetus- ja kulttuuriministeriössä kääntäjänä, minkä jälkeen hän siirtyi Savonlinnaan yliopistolehtoriksi. Vuonna 1979 hän aloitti soveltavan kielitieteen opinnot Essexin yliopistossa Isossa-Britanniassa. Valmistuttuaan Tirkkonen-Condit palasi Savonlinnaan ja aloitti Suomen Akatemian tuella lisensiaatintyönsä kääntäjien laadunarvioinnista, ja vuonna 1985 hän julkaisi väitöskirjansa argumentatiivisten tekstityyppien rakenteesta ja kääntämisestä. Väitöskirjassa analysoidaan muun muassa argumentatiivisten tekstien rakenteellisia aspekteja, kuten illokutiivisa tekijöitä, rakenteellisia erikoisuuksa tai tekstityypille ominaisia käännösongelmia. Vuonna 1993 Tirkkonen-Condit sai tittelin Professor of theory of language and translation.
Tutkimus.
Tirkkonen-Conditin käännöstieteellisen uniikkiteorian ydinasia ovat "uniikit elementit" (unique items): lähdekielen elementit, joilla ei ole vastaavuutta kohdekielessä. Hänen mukaansa niihin kuuluvat suomen kielen modaaliverbien tietyt semanttiset merkitykset kuten "uskaltaa" sekä liitepartikkeli "-kin". Kujamäki (2004) huomauttaa sellaisista suomalaisista ilmauksista, jotka saavat kontekstin perusteella erilaisia semanttisia ominaisuuksia, esim. "keli". Tirkkonen-Conditin mukaan käännetyt tekstit sisältävät keskimäärin vähemmän uniikkeja elementtejä kuin ei-käännetyt, koska lähdeteksti ei tarjoa kääntäjälle uniikkien elementtien käyttöä stimuloivia tekijöitä. Hänen empiirisissä tutkimuksissaan kävi ilmi, että käännöstaustaiset koehenkilöt pitivät tekstiä sitä todennäköisemmin käännöksenä, mitä vähemmän uniikkeja elementtejä se sisälsi. Toisaalta Tirkkonen-Condit on myös todennut uniikkien elementtien esiintymisen käännöksissä riippuvan tekstilajista: liitepartikkelia "-kin" esiintyy suomenkielisissä tekstityksissä runsaasti, mikä johtuu teknisten vaatimusten asettamasta suppeasta tilasta.
Saksan jalkapallon 1. Bundesliiga 1967–1968

Saksan Bundesliigan kausi 1967–1968 oli järjestyksessään viides Bundesliigan, Länsi-Saksan pääsarjan, kausi. Se alkoi 18. elokuuta 1967 ja päättyi 28. Toukokuuta 1968. Hallitsevana mestarina kauteen lähti Eintracht Braunschweig.
Sarjajärjestelmä.
Jokainen joukkue pelasi kaksi peliä toisiaan vastaan, yhden kotona ja yhden vieraissa. Joukkueet saivat voitosta kaksi pistettä ja yhden pisteen tasapelistä. Jos kaksi tai useampia joukkueista oli tasapisteissä, sijoitus määräytyi maalikeskiarvolla. Joukkue, jolla oli eniten pisteitä kruunattiin mestariksi ja kaksi vähiten pisteitä kerännyttä putosivat seuraavaksi kaudeksi Regionalligaan.
Joukkuemuutokset kaudesta 1966–1967.
Fortuna Düsseldorf ja Rot-Weiss Essenin putosivat Regionalligaan edellisen kauden päätteeksi. Heidän tilalleen nousivat Alemannia Aachen ja Borussia Neunkirchen.
Kauden yhteenveto.
Kausi 1967–1968 alkoi innovaatiolla: siitä lähtien oli sallittua vaihtaa yksi pelaaja vaihdosta kentälle "per" ottelu. Aiemmin vaihto oli sallittu ainoastaan loukkaantumisen takia.
Mestaruuden voitti 1. FC Nürnberg. Joukkue keräsi päävalmentaja Max Merkelin johdolla jatkuvasti pisteitä ja se olikin seitsemän pisteen karkumatkalla, kun puolet kaudesta oli pelattu. Edes pieni notkahdus kauden lopulla ei vaarantanut Nürnbergin ensimmäistä Bundesliigan mestaruutta, joka oli myös ennätyksellinen yhdeksäs Saksan mestaruus.
Sarjataulukon alakastissa putoajat varmistuivat jo neljä kierrosta ennen kauden loppua. Seuraavalle kaudelle Regionalligaan putosivat Borussia Neunkirchen ja Karlsruher SC.
Tulokset.