tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tulikoe

Tulikoe (, ) oli eräs ”Jumalan tuomion” tapa, jolla oikeustapaus voitiin ratkaista varhaiskeskiajalla Euroopassa. Sitä käytettiin, jos todistajia tai riittävän selviä todisteita ei ollut, ja tapaus oli vakava ja muuten ajautumassa umpikujaan. Tulikokeessa kannettiin muutamia askelia kuumaa rautaesinettä, mistä saadut palovammat sidottiin ja niiden paranemista tutkittiin. Jos vammat paranivat normaalisti, katsottiin Jumalan osoittaneen syytetyn viattomaksi. Jos taas vammat tulehtuivat, se tulkittiin merkiksi syyllisyydestä. Syytetty itse saattoi pyytää Jumalan tuomiota todistaakseen syyttömyytensä.
Kirkko kielsi Jumalan tuomiot, tulikokeen ja samankaltaisen vesikokeen, jo vuonna 1215, koska kokeilla ei ollut pohjaa sen enempää kanonisessa kuin roomalaisessa oikeudessa. Niitä ei myöskään mainittu Raamatussa. Samoin kuuluisa noituustutkijan opaskirja "Malleus Malificarum" eli "Noitavasara" vuodelta 1487 tuomitsi vesi- ja tulikokeiden käytön. Paikallisesti tuli- ja vesikokeita voitiin kuitenkin käyttää edelleen ja muutamia mainintoja niistä on säilynyt 1400-luvulta etupäässä Reininmaalta.
Nykyisin sanaa ”tulikoe” käytetään ainoastaan kuvaannollisesti merkityksessä ’vaikea kelpoisuus-, pystyvyyskoe’. Esimerkiksi "Putous"-ohjelmassa nimitystä käytetään improvisaatiotehtävästä, ja "Top Chef" -ohjelmassa nopeasta ruoanlaittotehtävästä.
Leo Aario

Leo Eino Aario (vuoteen 1928 "Engman", 26. marraskuuta 1906 Pori – 8. kesäkuuta 1998 Espoo) oli suomalainen maantieteilijä ja geologi. Hän oli maantieteen professori Turun yliopistossa vuosina 1945–1953 ja Helsingin yliopistossa 1953–1970 eläkkeelle jäämiseensä asti. Aario tutki muun muassa Suomen kasvipeitteen ja vesistöjen historiaa, maatalousmaantiedettä ja kvartäärigeologiaa, sekä loi perustan suomalaiselle kaupunkimaantieteen tutkimukselle.
Aario valmistui ylioppilaaksi vuonna 1925 Viipurin suomalaisesta lukiosta. Opinnoissaan hän keskittyi kasvitieteeseen, paleografiaan ja luonnonmaantieteeseen valmistuen filosofian kandidaatiksi vuonna 1931 ja maisteriksi vuonna 1932. Hän valmistui samana vuonna myös lisensiaatiksi ja väitteli tohtoriksi saksankielisellä väitöskirjalla "PfIanzentopographische und paleogeographische Mooruntersuchungen in N-Satakunta". Vuonna 1934 hänestä tuli Helsingin yliopiston dosentti. Hän teki vuonna 1942 Alexander von Humboldt -säätiön ja Suomen opetusministeriön tuella opintomatkan Saksaan, missä hän kiinnostui Alppien itäosan jäätiköiden laajuusvaihteluista ja Rein-joen keskijuoksun talousmaantieteestä.
Vuodesta 1954 Aario oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen.
Ekonometria

Ekonometria on tilastotieteen menetelmien soveltamista taloudellisten ilmiöiden tutkimiseen. Empiirisessä ekonometrisessa tutkimuksessa voidaan esimerkiksi estimoida taloudellisia riippuvuussuhteita, testata taloustieteen teorioita sekä arvioida julkisen tai yksityisen sektorin tekemien uudistusten vaikutuksia. Teoreettinen ekonometrinen tutkimus on taloudellisten aineistojen analyysiin soveltuvien tilastollisten menetelmien kehittämistä. 
Empiirisessä taloustieteellisessä tutkimuksessa on vain harvoin mahdollista tehdä kontrolloituja kokeita. Tämän vuoksi ekonometriassa tutkitaan lähinnä sellaisia tilastollisia malleja, joissa selittävät muuttujat ovat satunnaismuuttujia eivätkä kiinteitä. Kontrolloitujen kokeiden puutetta pyritään kompensoimaan myös hyödyntämällä niin sanottuja luonnollisia koeasetelmia ().
Ekonometrisissa malleissa on usein endogeenisiä muuttujia. Endogeenisella selittävällä muuttujalla tarkoitetaan sitä, että selittävä muuttuja on korreloitunut virhetermin kanssa. Teoreettinen ekonometrinen tutkimus liittyy usein muuttujien endogeenisyydestä aiheutuvien ongelmien korjaamiseen. Endogeenisyydestä aiheutuvaa harhaa korjataan usein käyttämällä instrumenttimuuttujia.
Ekonometriset menetelmät jaotellaan usein tarkasteltavan aineiston mukaan. Kun havaintoyksikkö on yksilö, kotitalous tai yritys, puhutaan mikroaineistosta. Kun havaintoyksiköistä on tehty peräkkäisinä ajankohtina on kyseessä aikasarja-aineisto. Yleensä havainnot on tehty tasaisin väliajoin esimerkiksi kuukausittain tai vuosittain. Kansantaloutta kuvaavat aggregoidut aineistot ovat tavallisesti aikasarjoja.
Mikroaineistojen ekonometria.
Aineistoa sanotaan mikroaineistoiksi, kun havaintoyksiköt on tehty hyvin hienojakoisella tasolla. Tyypillisesti havainnot ovat yrityksiä, yksilöitä tai kotitalouksia. Tyypillisesti mikroekonometrian tavoite on tarkastella eri muuttujien kausaalivaikutuksia toisiinsa. Mikroekonometriaa voidaan jaotella tyypillisesti kahteen luokkaan: kokeelliseen ja rakenteelliseen. Kokeellisessa mikroekonometriassa korostetaan tutkimuksen koeasetelmaa. Asetelma voi olla satunnaistettu, luonnollinen koe tai kvasikoe. Rakenteellinen mikroekonometria korostaa taloustieteen teoriaa ja rakentee ekonometrisen mallin teorian pohjalta. 
Kokeellisessa mikroekonometriassa käytettyjä tyypillisiä menetelmiä satunnaistettujen kokeiden ja lineaariregression lisäksi on:
Rakenteellisessa mikroekonometriassa tyypillisiä menetelmiä on:
Aikasarja-analyysi.
Aikasarja-aineistossa on yleensä vain harvoja havaintoyksiköitä, mutta niistä on tehty toistuvia havaintoja ajan kuluessa. Aikasarja-aineisto voi muodostua esimerkiksi vuosittaisista havainnoista bruttokansantuotteesta tai keskilämpötilasta. Taloustieteessä aikasarja-analyysiä käytetään erityisesti empiirisessä makrotaloustieteen tutkimuksessa ja rahoituksen tutkimuksessa. Tällöin mallinnusmenetelmät hyödyntävät tuloksia, jotka perustuvat oletukseen, että formula_1, kun taas formula_2 pidetään kiinteänä.
Eero Aarnio

Eero Alvar Aarnio (s. 21. heinäkuuta 1932 Helsinki) on suomalainen sisustusarkkitehti ja muotoilija. Vuonna 2007 presidentti Tarja Halonen myönsi Aarniolle professorin arvonimen. Vuonna 2010 Aarnio palkittiin Pro Finlandia -kunniamerkillä.
Ura.
Aarnio valmistui ylioppilaaksi vuonna 1953 ja opiskeli vuosina 1954–1957 Helsingin Taideteollisessa oppilaitoksessa. Aarnion puoliso on ollut vuodesta 1956 logonomi Pirkko Aarnio. Vuosina 1960–1962 Aarnio työskenteli Askon suunnittelijana Lahdessa kunnes perusti oman sisustussuunnitteluun ja teolliseen muotoiluun erikoistuneen toimiston Helsinkiin vuonna 1962.
Aarnio tuli 1960-luvulla tunnetuksi lujitemuovista muotoilemistaan futuristisista tuoleista, joista varsinkin "Pallotuoli" herätti myös kansainvälistä huomiota. Pallotuoli esiteltiin ensimmäisen kerran kansainväliselle yleisölle Askon osastolla Kölnin huonekalumessuilla vuonna 1966. Aarnion suunnittelemia muita tunnettuja tuoleja ovat esimerkiksi "Pastilli", "Kupla", "Pony", "Puppy" ja "Tuplakupla". Aarnion klassikkotuotteita valmistaa nykyisin vuonna 2016 perustettu Eero Aarnio Originals.
Retron tultua muotiin Aarnion muotoilemat tuotteet tulivat taas ajankohtaisiksi. Hänen tuotteitaan on ollut rekvisiittana elokuvissa, muotikuvauksissa ja musiikkivideoissa. Toukokuussa 2006 Aarnio esitteli Copacabana-kitaran yhteistyössä Plectra ry:n kanssa. Aarnion suunnittelemia tuotteita olivat vuoden 2008 aikana EverGreen-kastelukannu sekä The Tree -tilanjakaja, joka on tarkoitettu ravintoloihin ja muihin julkisiin tiloihin. Se esiteltiin Milanon huonekalumessuilla keväällä 2008. Aarnio on kuvaillut puuta paratiisin puuksi. Vuosina 2008–2010 jokaisen myydyn The Treen tuotolla istutettiin neljä hedelmäpuuta Suomen World Visionin Perun Andeilla sijaitsevaan aluekehityshankkeeseen eroosion ehkäisemiseksi. Yhteensä puita istutettiin 30 000 kappaletta.
2000- ja 2010-luvuilla Aarnio on suunnitellut monia kirkasvalo- ja muita valaisimia suomalaiselle Innojok-yritykselle. Toukokuussa 2009 Aarnio avasi ensimmäisen teostensa esittelytilan yhteistyössä Unikulman kanssa. Vuonna 2010 Aarnio loi logon ja suunnitteli astiaston Teehuoneen lanseerattaville kiinalaisille laatuteille. Hän on myös suunnitellut toimistokalusteita EFG Oy:lle ja Martela Oy:lle sekä vetimiä italialaiselle Valli et Valli spa:lle.
Vuonna 2006 "El Mundo" -lehden haastattelussa Aarniota kutsuttiin ”vaatimattomaksi neroksi” ja kerrottiin että ”Aarnio oli muovin ja lasikuidun käytön edelläkävijä elegantin muotoilun välineinä. Aarnio teki niistä hienostuneita sisustuselementtejä silloin kun kaikki muut vielä käyttivät puuta tai muita jaloja alkuaineita.”
Aarnion teoksia on muun muassa seuraavien museoiden kokoelmissa: Museum of Modern Art, MoMA (New York) Victoria and Albert Museum (Lontoo), Designmuseo (Helsinki), Pompidou-keskus (Pariisi) ja Bauhaus Museum (Sydney, Australia).
Fynin amt

Fynin amt () oli hallintoalue, joka sijaitsi Tanskan keskiosassa. Siihen kuuluivat Fynin, Langelandin, Tåsingen ja Ærøn saaret sekä noin 90 muuta saarta, joista 25 on asuttuja. Amtin pinta-ala oli 3 486 km² ja asukasluku 476 880 vuonna 2005. Amtin pääkaupunkina toimi Odense. Tanskan kuntauudistuksessa vuoden 2007 alussa amtit lakkautettiin, ja Fynin amtista tuli osa Etelä-Tanskan aluetta. 
Kunnat.
Lakkauttamishetkellä amtissa oli seuraavat 32 kuntaa:
Pormestarit.
Amtin pormestari on valittu vuodesta 1970 lähtien. Seuraavat henkilöt toimivat Fynin amtin pormestareina vuosina 1970–2006:
Aku Ahjolinna

Aku Antero Ahjolinna (s. 8. elokuuta 1946 Helsinki) on suomalainen balettitanssija ja koreografi.
Ahjolinna pääsi Kansallisoopperan balettikouluun vuonna 1959. 17-vuotiaana vuonna 1963 hän sai kiinnityksen tanssijaksi Suomen Kansallisbalettiin ja eteni solistitanssijaksi vuonna 1969. Ahjolinna on opiskellut myös Leningradissa Vaganovan balettiakatemiassa, Englannissa, Ranskassa, Unkarissa ja Yhdysvalloissa ja tehnyt lukuisia kiertuita Suomessa ja ulkomailla. Koreografina Ahjolinna aloitti vuonna 1984 Paavo Heinisen "Silkkirumpu"-oopperassa. Hän jäi baletista eläkkeelle vuonna 1993.
Ahjolinnan rooleja olivat muun muassa kaani Girei "Bahtsisarain suihkulähteessä", Crassus "Spartacuksessa", Jago "Othellossa" ja äiti baletissa "Bernarda Alban talo".
Ahjolinnan puoliso on balettitanssija ja -pedagogi Saga Eriksson. Ahjolinna on vakaumukseltaan ortodoksi.
Illicium floridanum

Illicium floridanum on tähtianisten ("Illicium") sukuun kuuluva kasvilaji.
Ulkonäkö.
"Illicium floridanum" on ainavihanta pensas tai pieni puu. Se kasvaa tyypillisesti noin metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat nahkeat, pehmeät ja kiiltäväpintaiset. Lehtilapa on 5–15 cm pitkä ja 2–6 cm leveä. Murskatut lehdet tuoksuvat anikselta. Kukka on punainen ja noin 5 cm leveä.
Levinneisyys.
"Illicium floridanum" kasvaa luontaisena Pohjois-Amerikan kaakkoisosissa Floridasta Louisianaan. Se suosii kosteita rotkoja ja jyrkänteitä. Floridassa kasvi on uhanalainen ja sen vuoksi rauhoitettu.
Käyttö.
"Illicium floridanumia" voidaan viljellä koristekasvina USDA-vyöhykkeillä 7–10. Se viihtyy niin varjossa kuin täydessä auringossakin ja on vaatimaton kasvualustan suhteen. Kuivina kausina se vaatii kuitenkin lisäkastelua. Kasvi on myrkyllinen eikä sen hedelmiä siten voi käyttää ruoanlaitossa kuten samaan sukuun kuuluvan rusotähtianiksen ("Illicium verum").
Pekka Ahmavaara

Pekka Ahmavaara (vuoteen 1906 "Aulin", 28. lokakuuta 1862 Ylitornio – 26. joulukuuta 1929 Oulu) oli suomalainen poliitikko, valtiopäivämies ja kunnallisneuvos (1919).
Henkilöhistoria.
Pääosan elämästään Ahmavaara asui Iissä, mutta vuonna 1918 hän siirtyi Ouluun Suomen Maatalous-Osake-Pankin Oulun konttorin johtajaksi. 
Nuorsuomalaisiin ja myöhemmin Kokoomukseen lukeutuva Ahmavaara osallistui talonpoikaissäädyssä Kemin tuomiokunnan edustajana valtiopäiville 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Vuosina 1905–1906 hän toimi säätynsä puhemiehenä. 
Ensimmäisen sortokauden aikaan Bobrikovin hallinto karkotti hänet maasta. Hän oleskeli elokuusta 1903 lähtien Ruotsissa aina syksyyn 1905, jolloin maastakarkotetut saivat tulla takaisin. Ahmavaara oli eduskunnan jäsen useimmilla valtiopäivillä vuoteen 1919. Vuosina 1924–1925 Ahmavaara toimi Oulun kaupunginvaltuuston jäsenenä. Hän oli myös Oulun läänin Talousseuran (Pro Agria Oulun Maaseutukeskus ry:n edeltäjän) puheenjohtaja.
Postimerkkejä.
Punaisen Ristin postimerkkisarjassa julkaistiin Pekka Ahmavaarasta postimerkki 26. marraskuuta 1956. Sen arvo oli 5 markkaa, jonka lisäksi siitä maksettiin yksi markka lisää (5 markkaa + 1 markka)
Pekka Arvi Ahmavaara

Pekka Arvi Ahmavaara (s. 1944) on suomalainen ammattiyhdistysjohtaja ja filosofian kandidaatti. Vasemmistoliittoon kuuluva Ahmavaara toimi SAK:n sihteerinä vuosina 1985–1991, hallinto- ja kehittämisosaston päällikkönä 1991–1992 ja hallituksen varapuheenjohtajana 1996–2004. Vuosina 1995–1996 hän toimi ammattiyhdistysliikkeen edustajana Brysselissä.
Ahmavaara oli Vasemmistoliiton ykkösmies SAK:ssa. Hän jäi eläkkeelle SAK:n hallituksen varapuheenjohtajan paikalta vappuna 2004.
Pekka Arvi Ahmavaaran vanhemmat olivat kauppalanjohtaja ja suomentaja Eero Ahmavaara sekä päätoimittaja Anna-Liisa Rekola. Hänen isovanhempiaan olivat poliitikko Arvi Ahmavaara, metsänhoitaja Jarl Sundqvist ja kirjailija Annikki Setälä.
Matti Ahola

 
Matti Tapani Ahola (s. 30. syyskuuta 1943 Asikkala) on suomalainen upseeri ja vakinaisesta palveluksesta eronnut kenraaliluutnantti.
Ahola valmistui Kadettikoulun ilmasotalinjalta vuonna 1966. Hän on palvellut muun muassa Satakunnan lennostossa sekä Hämeen lennostossa lentueen päällikkönä.
Ahola toimi 1984–1985 silloisen Ilmavoimien Viestikoulun komentajana, toimialapäällikkönä pääesikunnassa, Karjalan lennoston komentajana 1987–1991, ilmavoimien esikuntapäällikkönä 1991–1995 ja komentajana 1995–1998. Palvelusuransa lopulla, vuosina 2001–2005, hän toimi puolustusministeriön kansliapäällikkönä. Ennen puolustusministeriössä palvelemistaan hän osallistui hankkeeseen helikoptereiden siirtämiseksi maavoimien alaisuuteen.
Tällä hetkellä Ahola on eläkkeellä.
Tuntematon sotilas (käsite)

Tuntematon sotilas on vertauskuvallinen edustaja sodissa kaatuneille oman maan sotilaille ja erityisesti niille, joiden kalmo on kadonnut taistelukentälle tai jäänyt tunnistamatta
Ajatus tuntemattomasta sotilaasta syntyi ensimmäisen maailmansodan aikana. Tuntemattoman sotilaan käsite on oleellisessa yhteydessä tuntemattoman sotilaan hautamuistomerkkeihin, joista ensimmäinen pystytettiin Lontoon Westminster Abbeyyn vuonna 1920. Hautaan laskettiin 11. marraskuuta 1920 ensimmäisen maailmansodan länsirintamalla Arras’n luona kaatunut brittisotilas, jota ei kyetty tunnistamaan. Westminster Abbeyyn haudattu tuntematon sotilas sijoittui 76. sijalle Britanniassa vuonna 2002 järjestetyssä 100 Greatest Britons -äänestyksessä.
Tunnetuin tuntemattoman sotilaan hauta sijaitsee Pariisissa Riemukaaren alla. Tuntemattoman sotilaan ruumis valittiin kahdeksasta Ranskan eri taistelukentiltä kaatuneen ranskalaiseen sotilaspukuun puetun sotilaan ruumiista, jotka oli koottu Verdunin linnakkeeseen. Sijoitus Riemukaaren saliin tapahtui 11. marraskuuta 1920 ja hautaus 28. tammikuuta 1921. Sodassa kadonneiden omaiset voivat käydä muistamassa perheensä vainajaa esimerkiksi viemällä jouluna kynttilöitä tuntemattoman sotilaan haudalle.
Tuntemattoman sotilaan hautoja.
Martti Hetemäki

Martti Sakari Hetemäki (s. 14. syyskuuta 1956 Helsinki) on suomalainen virkamies, joka nimitettiin valtiovarainministeriön kansliapäälliköksi seitsemän vuoden määräajaksi maaliskuusta 2013 lähtien. Hän jäi virastaan eläkkeelle vuonna 2020. Koulutukseltaan hän on valtiotieteen tohtori.
Ura.
Hetemäki on työskennellyt eri tehtävissä valtiovarainministeriössä, muun muassa finanssineuvoksena 1994–1995, kansantalousosaston osastopäällikkönä (ylijohtaja) 1995–2003 ja vuodesta 2003 alivaltiosihteerinä. Hän oli sosiaaliturvan kokonaisuudistusta vuosina 2007–2009 valmistelleen Sata-komitean varapuheenjohtaja ja valtiovarainministeriön verotuksen kehittämistyöryhmän puheenjohtaja 2008–2010.
Hetemäki on Suomen itsenäisyyden juhlarahaston hallituksen puheenjohtaja.
Vuonna 2010 Hetemäen johtama verotuksen kehittämistyöryhmä esitti ansiotuloverotuksen rajaveroasteiden alentamista kautta linjan ja 50 prosentin kattoa ylimmälle rajaveroasteelle. Vuonna 2013 yhteisöveroa oltiin laskemassa 4,5 prosenttiyksiköllä 20 prosenttiin. Hetemäki laski veronalennuksen dynaamiset vaikutukset yläkanttiin, ja valtiovarainministeriö joutui pienentämään odotuksia dynaamisista vaikutuksista.
Vuonna 2016 Hetemäki toimi työllisyysryhmän puheenjohtajana. Hän on ollut vetovastuussa aktiivimallia valmistelleessa työryhmässä ja puolusti kritiikkiä osakseen saanutta aktiivimallia valtiovarainministeriön kolumnissa 10. tammikuuta 2018.
Hetemäki aloitti työelämäprofessorina Helsinki Graduate School of Economicsissa heinäkuun alussa 2020. Professuuri on puoliksi Helsingin yliopistossa ja puoliksi Aalto-yliopistossa.
Näkemyksiä.
Hetemäen mukaan ilman euroa ei olisi eurokriisiä, ja euromaat ovat euron ja Euroopan keskuspankin virheiden armoilla. Hetemäki on kirjoittanut kirjoituksen "Eurokriisin syyt ja euroalueen tulevaisuus".
Hetemäen mielestä suomalaisten pitäisi hyväksyä palkkaerojen kasvu, jotta työllisyysaste nousisi. Hetemäen mukaan Suomen työllisyysaste on eteläeurooppalainen.
Hetemäki piti loppuvuodesta 2017 sote-uudistusta välttämättömänä palvelujen turvaamiseksi.
Toukokuussa 2018 Hetemäki kannatti sote-uudistusta.
Yksityiselämä.
Martti Hetemäki on Päiviö Hetemäen poika. Hetemäellä on kolme lasta.
Risto Hilpinen

Ilkka Risto Juhani Hilpinen (s. 9. maaliskuuta 1943 Lahti) on suomalainen filosofi. Hilpinen on toiminut Jyväskylän yliopiston filosofian professorina 1970-1971 ja Turun yliopiston filosofian professorina vuodesta 1972 vuoteen 1999. Nykyään (kirjoitettu 2012) Hilpinen työskentelee professorina University of Miamin filosofian laitoksella. Hän on tutkinut muun muassa induktiivisen tiedon teoriaa, ja hänen tutkimuksensa episteemisten ja deonttisten käsitteiden logiikan alalla ovat kansainvälisesti arvostettuja.
Hilpinen valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1973.
Olavi Honka

Olavi Uno Viktor Honka (vuoteen 1905 Bremer; 7. huhtikuuta 1894 Kuusisto – 29. huhtikuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen juristi. Honka oli oikeuskansleri vuosina 1956–1961.
Virkaura.
Honka pääsi ylioppilaaksi vuonna 1911, suoritti oikeustutkinnon 1915 ja sai varatuomarin arvon 1917. Virkaura alkoi Turun hovioikeudessa, minkä ohella hän oli sivutoiminen asianajaja. Pula-aikana 1930–1934 hän toimi pelkästään asianajajana, mutta palasi hovioikeuteen ja yleni lopulta asessoriksi. Vuonna 1937 Hongasta tuli Korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos.
Honka esiintyi syyttäjänä useissa poliittisissa oikeudenkäynneissä 1920- ja 1930-luvuilla. Hänet nimitettiin 1941 Päämajan sotilashallintokomentajan lainopilliseksi avustajaksi, ja vuosina 1942–1945 hän toimi palkkasäännöstelyn toiminnanjohtajana. Presidentti J. K. Paasikivi nimitti Hongan oikeuskansleriksi tammikuussa 1956; kyseessä oli yksi viimeisistä Paasikiven suorittamista virkanimityksistä.
Silloinen oikeusministeriön hallitussihteeri Kai Korte on pitänyt Hongan nimitystä oikeuskansleriksi esimerkkinä J. K. Paasikiven vallankäytöstä virkanimityksissä. Edellisen oikeuskanslerin Carl Gustaf Möllerin jäädessä eläkkeelle virkaan olivat ilmoittautuneet Honka ja apulaisoikeuskansleri, lakitieteen tohtori Antti Hannikainen. Paasikivi katsoi ikävuodet oppiarvoa painavammaksi nimitysperusteeksi ja nimitti uudeksi oikeuskansleriksi 45-vuotiaan Hannikaisen asemesta 61-vuotiaan Hongan.
Presidentinvaalit 1962.
Olavi Honka asetettiin niin kutsutun Honka-liiton toimesta presidentinvaaliehdokkaaksi vuoden 1962 presidentinvaaliin istuvaa presidenttiä Urho Kekkosta vastaan.
Suurelle yleisölle melko tuntematon ja poliittisesti kokematon Honka oli Pientalonpoikien Puolueen puheenjohtajan Veikko Vennamon löytö hajanaisen rintaman yhteiseksi ehdokkaaksi. Ensimmäisenä Honkaa olivat pyytäneet ehdokkaakseen SDP:n edustajat 22. helmikuuta 1961 puheenjohtaja Väinö Tannerin johdolla.
Honka luopui ehdokkuudesta ennen valitsijamiesten vaalia noottikriisin yhteydessä.
Muistelmissaan Olavi Honka on kuvannut myös Honka-liiton eräänlaisen jälkinäytöksen. Honka ilmoittautui vuonna 1962 avoimeksi tulleeseen oikeusministeriön lainvalmistelukunnan vanhemman jäsenen virkaan, mutta häntä ei valittu tähän tehtävään. Hongan käsityksen mukaan silloinen pääministeri Ahti Karjalainen esti hänen valitsemisensa.
Uniikki (artisti)

Dan Ahti Tolppanen (s. 11. kesäkuuta 1981), taiteilijanimeltään Uniikki, on suomalainen rap-artisti, joka tuli tunnetuksi Kapasiteettiyksikkö-yhtyeen jäsenenä. Hän on yksi Rähinä Recordsin perustajajäsenistä ja omistajista. 
Uniikki julkaisi ensimmäisen soololevynsä "Aika ei venaa ketään" loppuvuodesta 2005. Hän on lisäksi julkaissut Kapasiteettiyksikön kanssa albumit "Päivästtoiseen" (2001), "Klassikko" (2002), "Itsenäisyyspäivä" (2003), "Usko parempaan" (2004), "Susijengi" (2006) ja "I ♥ KY" (2008). Uniikki jatkoi soolouraansa julkaisemalla "Nuor Tolppanen vol. 1" -mixtapen loppuvuodesta 2008. Kyseinen mixtape oli esimakua hänen toisesta studioalbumista, "Juokse poika juokse", joka julkaistiin 14. lokakuuta 2009. Uniikin kolmas studioalbumi "Suurempaa" julkaistiin 6. huhtikuuta 2011. Uniikin seuraava julkaisu oli hänen ja MG:n 5. joulukuuta 2011 julkaistu "8190"-mixtape. Levyltä julkaistiin YouTubessa näytekappaleet ”Totta mooses” ja ”Lisää”. Uniikki on kertonut julkaisevansa "Nuor Tolppanen vol. 2" -mixtapen, joka on jatko-osa "Nuor Tolppanen vol. 1" -mixtapelle. Tälle levylle hän aikoo pyytää rap-vierailijoita myös Rähinä Recordsin ulkopuolelta.
Uniikin hittikappaleisiin kuuluu muun muassa ”Paita pois”. Uniikki oli myös osa tunnettua, vuonna 1997 perustettua Illmatic Cru -breakdance-ryhmää, joka vaihtoi myöhemmin nimensä Savage Feetiksi. Ryhmään kuului Uniikin lisäksi myös Elastinen sekä b-boyt Hypnotic, D'Maestre, Lil'P ja Twister.
Elämä ja ura.
Uniikki syntyi vuonna 1981 suomenjuutalaiselle äidille ja suomalaiselle isälle. Hän on kansanedustaja Ben Zyskowiczin siskonpoika. Uniikki varttui Malminkartanon asuinalueella Helsingissä. Hän kävi Helsingin Juutalaisen Yhteiskoulun, jonka jälkeen hän opiskeli Etu-Töölön lukiossa. Uniikki on Helsingin juutalaisen seurakunnan jäsen.
Uniikki oli yksi Nelosella syksyllä 2012 esitetyn "AnkkaRäp"-ohjelman valmentajista. Hänet nähtiin myös keväällä 2013 "Diili"-televisiosarjan 5. tuotantokauden jaksoissa.
Uniikki oli mukana myös Fitnesspäiväkirjat-ohjelmassa, jossa yksi päähenkilöistä oli hänen silloinen kihlattunsa Eevi Teittinen, josta Uniikki kuitenkin erosi kesäkuussa 2016.
Uniikista ilmestyi tammikuussa 2021 Otavan kustantama, kirjailija Miikka Anttosen kirjoittama elämäkertakirja "Uniikki elämä". .
Toni Lydman

Toni Petteri Lydman (s. 25. syyskuuta 1977 Lahti) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Hän on pelannut NHL:ssä Calgary Flamesissa, Buffalo Sabresissa ja Anaheim Ducksissa. 
Calgary varasi Lydmanin NHL:ään vuonna . Hän pelasi aluksi neljä kautta SM-liigaa Suomessa, Tapparassa ja HIFK:ssa, ennen NHL-debyyttiään vuonna 2000.
Hävittyään finaalin sekä MM-kisoissa, maailmancupissa, Stanley Cup -finaaleissa että olympialaisissa, Lydman on Jarkko Ruudun ja Sami Salon kanssa ainut "neljän hopean kerhoon" kuuluva pelaaja, hävittyään finaalissa neljä suurinta mestaruutta, jotka lajilla on tarjota. Lisäksi Lydman on voittanut SM-liigahopeaa HIFK:n riveissä 1999.
Lydman soittaa kitaraa suomalaisessa heavy metal -bändissä nimeltään Mononen.
NHL.
Lydman aloitti NHL-uransa hänet varanneessa Calgary Flamesissa kaudella 2000–2001. Lydman lisäsi vastuutaan joukkueessa ja keräsi paljon jääaikaa, etenkin kaudella 2002–2003
. Calgary oli Stanley Cup -finaaleissa kaudella 2003–2004, mutta Lydman pystyi pelaamaan vain muutamassa pudotuspeliottelussa loukkaantumisensa vuoksi. 
NHL:n työsulun aikana kaudella 2004–2005 Lydman pelasi kahdeksan ottelua HIFK:n riveissä. 
Lydman kaupattiin Buffalo Sabresiin kaudeksi 2005–2006, jolloin hän selviytyi NHL:n konferenssifinaaliin. Lydman pelasi Sabresissa vielä seuraavat neljä kautta kuuluen joukkueen luottopuolustajiin.
Kaudeksi 2010–2011 Lydman siirtyi vapaana agenttina Anaheim Ducksiin kolmivuotisella, yhdeksän miljoonan dollarin sopimuksella. Lydman pelasi läpi kauden slovakki Ľubomír Višňovskýn kanssa, joka voitti puolustajien pistepörssin. Lydman teki 25 pistettä ja sai kehuja pelityylistään. Lydman taklasi, blokkasi laukauksia ja kokosi +/– tilastoon komean lukeman +32. Ducks eteni pudotuspeleihin, joissa se kuitenkin putosi Nashville Predatorsia vastaan. Kausi jäi Lydmanin NHL-uran parhaaksi.
Kaudella 2011–2012 Lydman pelasi Ducksin riveissä 74 ottelua puolustavan puolustajan roolissa. Hän sai kaudella kasaan vain 13 syöttöpistettä ja istui 46 jäähyminuuttia. Hänen keskimääräinen jääaikansa oli hieman alle 19 minuuttia per ottelu.
Kaudesta 2012–2013 tuli NHL:n työsulun vuoksi tynkäkausi, joten Lydmankin pelasi vain 35 ottelua, joissa syötti kuusi maalia ja istui 12 minuuttia jäähyllä. Vuoden tauon jälkeen Ducks oli jälleen mukana pudotuspeleissä, mutta Lydmanin kausi päättyi vakavaan aivotärähdykseen kolmannessa ottelussa Detroit Red Wingsia vastaan. Detroitin Justin Abdelkader taklasi olkapäällään Lydmania suoraan leukaan ja sai taklauksestaan viiden minuutin ryntäysjäähyn sekä pelirangaistuksen. Myöhemmin NHL:n kurinpidosta vastannut johtaja Brendan Shanahan tuomitsi Abdelkaderille kahden ottelun pelikiellon päähän kohdistuneesta taklauksesta. Kauden jälkeen Lydman ilmoitti lopettavansa uransa.
Uran jälkeen.
Syksyllä 2013 Lydman korvasi Antero Niittymäen Nelosen SM-liiga lähetysten kommentaattorina. Huhtikuussa 2014 uutisoitiin Lydmanin ja Ville Peltosen liittyvän HIFK:n juniorivalmennustiimiin. Lydmanin roolina tulee olemaan erityisesti puolustajien yksilövalmennus kaikissa ikäryhmissä.
Kesällä 2022 Lydman liittyi Mikkelin Jukurien valmennusryhmään.
Matti Honka

"Matti Johaninpoika Honka"' tai "Matts Johansson Honka", lähteissä nimi on kirjoitettu muodossa "Matts Hånga" ja "Lillhånga", (28. joulukuuta 1713 Kokkola – 18. toukokuuta 1777 Kokkola) oli suomalainen kirkonrakentaja. 
Kokkolan Vitsarin kylästä kotoisin oleva Honka ja oikealta nimeltään "Matts Johansson Lillhonga". Hänen vanhempansa olivat talollinen Johan Lillhonga ja Brita Antintytär.
Useimmat Hongan Pohjanmaalle rakentamista puukirkoista olivat ruotsalaisiin esikuviin perustuvia kulmistaan viistettyjä ristikirkkoja. Hongan rakentamien kirkkojen tyylipiirteitä ovat lisäksi jyrkkäharjainen katto ja niistokulmaisuus, joko 12- tai jopa 20-nurkkaisuus. Niissä oli myös usein matalahko kaksijakoinen torni. Osan kirkoista Honka suunnitteli ja rakensi veljensä Juhanin kanssa.
Hongan puoliso oli Magdalena Riippa (eli vielä 1785).
Illicium parviflorum

Illicium parviflorum on tähtianisten ("Illicium") sukuun kuuluva kasvi.
Ulkonäkö.
"Illicium parviflorum" on ainavihanta pensas tai pieni puu. Se kasvaa jopa 6 metriä korkeaksi. Lehdet ovat soikeat, 9–13 cm pitkät ja 2,5–5 cm leveät. Murskattuina ne tuoksuvat voimakkaasti. Kukka on keltainen ja 1–2 cm leveä. Hedelmä on tähdenmuotoinen ja halkaisijaltaan 1–2 cm.
Kasvin lehdet ja versot tuoksuvat mausteiselta lakritsilta.
Levinneisyys.
"Illicium parviflorum" kasvaa luontaisena Floridan keskiosissa. Se suosii purojen varsia ja muita kosteita kasvupaikkoja. Kasvi viihtyy parhaiten hiekkapitoisessa ja happamassa maassa. Se on uhanalaisuusluokituksen mukaan vaarantunut.
Käyttö.
"Illicium parviflorumia" voidaan viljellä koristekasvina USDA-vyöhykkeillä 7–10. Se viihtyy niin varjossa kuin täydessä auringossakin, mutta vaatii kuivilla paikoilla säännöllistä kastelua pysyäkseen rehevänä. Se soveltuu sekä aitakasviksi että yksittäispensaaksi ja -puuksi. Kasvi on myrkyllinen eikä sen hedelmiä siten voi käyttää ruoanlaitossa kuten samaan sukuun kuuluvan rusotähtianiksen ("Illicium verum").
Juhani Pallasmaa

Juhani Uolevi Pallasmaa (s. 14. syyskuuta 1936 Hämeenlinna) on suomalainen arkkitehti. Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuurin professorina 1992–1997 toiminut Pallasmaa on julkaissut lukuisia arkkitehtuuria ja arkkitehtuurin teoriaa käsitteleviä kirjoituksia ja toiminut näyttelyarkkitehtina. Hänen töistään tunnetuimmat ovat Rovaniemen taidemuseo ja Suomen Ranskan-instituutin muutostyöt (1990, yhdessä Rolan Schweitzerin kanssa). Pallasmaa oli taiteilijaprofessorina vuosina 1983–1988. Hän teki vuoden 1992 Sevillan maailmannäyttelyssä Suomen paviljongin näyttelysuunnitelman ja taiteilijavalinnat. Pallasmaa on ollut Pritzker-palkinnon juryssa vuodesta 2009.
Lauri Sutela

 
Lauri Johannes Sutela (vuoteen 1929 Schroderus; 11. lokakuuta 1918 Äänekoski – 8. marraskuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen kenraali, joka toimi puolustusvoimain komentajana vuosina 1974–1983.
Merkitys.
Komentajana Sutela oli presidentti Urho Kekkosen luottomies. Hänen komentajakaudellaan puolustusvoimien ja Kekkosen viileät suhteet korjaantuivat. Puolustusvoimien asema vahvistui, ja se vaikutti myös hankintoihin: hankittiin sekä neuvostovalmisteisia ohjuksia että brittiläisiä Hawk-harjoituskoneita. Koska Suomi halusi olla puolueeton, aseita oli hankittava sekä idästä että lännestä.&lt;ref name="hs/7/2009/46"&gt;&lt;/ref&gt;
Sutelaa pidetään yleisesti malliupseerina, jota ”alaiset kunnioittavat mutta vastustajat vihaavat”. Sutela torjui kymmenet Neuvostoliiton painostusyritykset, kuten marsalkka Dmitri Ustinovin esityksen Suomen ja Neuvostoliiton yhteisistä sotaharjoituksista. Hän oli Kekkosen pyynnöstä läsnä kun Ustinov tuli Kultarantaan keskustelemaan sotaharjoituksista Kekkosen kanssa. Sutela nosti puolustusvoiman arvostusta kotimaassa. Monet pitävät häntä sodanjälkeisen ajan parhaana puolustusvoimain komentajana.&lt;ref NAME="hs/2009/7/49"&gt;&lt;/ref&gt;
Alaisilleen Sutela näytti mallia liikkumalla ja urheilemalla, ja hän huolehti myös ampumakunnostaan. Esikuvakseen hänet on maininnut muiden muassa puolustusvoimain johtoon 2009 noussut kenraali Ari Puheloinen.
Ura.
Sutela valmistui upseeriksi Kadettikoulusta pioneerilinjalta lokakuussa 1939 ja joutui parin kuukauden kuluttua talvisotaan. Hän palveli koko sota-ajan rintamajoukoissa ja toimi jatkosodassa muun muassa komppanianpäällikkönä ja pataljoonankomentajana. Hän meni 1945 naimisiin Kaisu Rajavaaran, Johannes Rajavaaran tyttären, kanssa.
Sotien jälkeen Lauri Sutela organisoi tiedustelupäällikkönä Suomen sotilastiedustelun, ja sitä pidetään näyttönä ylimpiin tehtäviin, komentajaputkeen, jossa häntä kierrätettiin pääesikunnassa tärkeillä paikoilla. Pääesikunnan tiedotusosastolle perustettiin Sutelan johtoon tiedusteluelin, "tarkastustoimisto", vuonna 1959. Sutela oli valmistunut yleisesikuntaupseeriksi Sotakorkeakoulusta vuonna 1949, ja kenraalimajuriksi hänet ylennettiin vuonna 1966.
Sutela toimi päämajamestarina vuosina 1966–1968, yleisesikuntapäällikkönä 1968–1971, pääesikunnan päällikkönä 1971–1974 ja puolustusvoimain komentajana 1974–1983. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi vuonna 1968 ja täydeksi kenraaliksi vuonna 1974.
Sutela ei juuri esiintynyt julkisuudessa, eikä hän kirjoittanut muistelmia. Hänen muistiinpanonsa ovat kuitenkin olleet tutkijoiden käytössä. Taiteesta ja tekniikasta kiinnostuneen Sutelan suunnitelmissa oli alkujaan arkkitehdin ura, mutta sotilasuralle hän päätyi velvollisuudentunnosta. Taiteelliset harrastukset jatkuivat kuitenkin koko eliniän. Matti Lukkari kirjoitti Sutelasta elämäkertateoksen "Lauri Sutela: Puolustusvoimain komentaja", joka ilmestyi vuonna 2003.
Robot Wars

Robot Wars on brittiläinen viihdesarja, jossa ihmisten rakentamat robotit taistelevat toisiaan vastaan. Tavoitteena on työntää vastustaja ”kaivoksi” kutsuttuun automaattiseen kuoppaan, kipata se yli laidan, halvaannuttaa se tai saada tuomareilta enemmän pisteitä. Robottien aseena on esimerkiksi kippejä, piikkejä, hakkuja, pihtejä, leukoja, sirkkeleitä ja pyöriviä levyjä. Jos molemmat robotit ovat voimissaan ajan loputtua, tuomarit ratkaisevat voittajan. Tuomio perustuu tyyliin, ohjaukseen, tuhoihin ja hyökkäävyyteen. Ohjelman vakiohenkilöitä ovat Craig Charles, Philippa Forrester ja Jonathan Pierce.
Taistelun hankaloittamiseksi areenalla vaanii viisi kotirobottia: Pihdeillä ja liekinheittimellä varustettu Kersantti Bash, vauhtipyörän ja torahampaat omistava Matilda, hakullinen ja kauhallinen Shunt, sirkkelillä ja pihdeillä aseistautunut Dead Metal ja Sir Killalot, jolla on pihdit ja peitsi.
Robot Wars on ollut erittäin suosittu tv-sarja maailmalla. Oli olemassa myös Robot Wars Club, johon Robot Wars -fanit voivat liittyä. Suomessa sarjaa on näytetty Subtv:llä.
Robot Wars turnausten mestareita ovat RoadBlock, Panic Attack, Chaos 2 (kaksi kertaa), Razer, Tornado ja Typhoon 2. Tämän lisäksi Razer on voittanut maailmanmestaruuden kahdesti.
Pertti Tolla

Pertti Jussi Tolla (s. 30. syyskuuta 1936 Jääski) on suomalainen sotilas ja kenraaliluutnantti evp. Tolla ylennettiin kenraaliluutnantin arvoon vuonna 1989.
Ura.
Tolla valmistui Kadettikoulusta vuonna 1959. Hän on toiminut muun muassa:
Pertti Tolla kävi ilmasotalinjan Sotakorkeakoulussa 1969. Tolla jäi reserviin vuonna 1992 ja on sen jälkeen toiminut muun muassa Helsingin Suomalaisen Klubin ilmailukerhon vetäjänä vuodesta 2004 lähtien.
Myös Pertti Tollan poika Petri Tolla (s. 1962) palveli ilmavoimissa, yleten prikaatikenraaliksi ja siirtyen reserviin vuonna 2017 ilmavoimien esikunnan esikuntapäällikön tehtävästä.
Muuta.
Pertti Tolla oli vuonna 1962 lento-onnettomuudessa kun hänen ohjaamansa ilmavoimien DHC-2 Beaver-kone joutui moottorihäiriön vuoksi pakkolaskuun lähestyessään Tampereen lentokenttää. Kone törmäsi maassa yksityishenkilön ulkorakennukseen ja Tolla loukkaantui tilanteessa. Lento oli alkanut Kuorevedellä. Tolla oli tapahtumahetkellä luutnantti ja koneessa yksin.
Heikki Tuominen (ministeri)

Heikki Aukusti Tuominen (5. joulukuuta 1920 Perniö – 21. heinäkuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen varatuomari, pankinjohtaja ja ministeri. Tuominen oli valtiovarainministeriön palveluksessa 1954–1968 ja Postipankin pääjohtajana 1968–1988. Hän oli toisena valtiovarainministerinä 1963–1964, sisäasiainministerinä 1971–1972 ja 1972–1975 sekä valtiovarainministerinä 1975. Tuominen toimi lukuisten rahalaitosten ja teollisuusyritysten johtoelimissä.
Elämäkerta.
Tuominen syntyi Perniössä 1920. Hänen lakiopintonsa keskeytyivät talvisodan ja asepalveluksen johdosta. Reserviupseerikoulun jälkeen hän siirtyi konekiväärijoukkueen johtajaksi Rukajärven suuntaan. Asemasodan aikana hän suoritti ilmavoimien tähystäjäkurssin ja palveli sodan loppuajan Lentolaivue 6:ssa sukellusvenetorjunnassa ja tiedustelulentäjänä. Moskovan välirauhan aikana Tuominen toimi ilmavoimien esikunnassa ja hoiti yhteyksiä valvontakomissioon.
Tuominen aloitti virkamiesuransa Maatalousministeriön asutusasiainosastolla, jossa hän palveli vuoteen 1955 saakka. Sieltä hän siirtyi valtiovarainministeriöön hallitussihteeriksi. Vuosina 1962–1965 Tuominen toimi eduskunnan oikeusasiamiehen kansliassa ja perustuslakivaliokunnan sihteerinä. Tuominen ehti toimia samalla myös 2. valtiovarainministerinä Reino R. Lehdon virkamieshallituksessa vuonna 1963. Vuonna 1965 hän palasi valtiovarainministeriöön budjettipäälliköksi.
Tuominen toimi sisäasiainministerinä ensin Teuvo Auran virkamieshallituksessa vuonna 1971–1972 ja myöhemmin Kalevi Sorsan hallituksessa vuosina 1972–1975. Lisäksi hän oli vielä valtiovarainministerinä Keijo Liinamaan virkamieshallituksessa vuonna 1975.
Tuominen nimitettiin Postipankin pääjohtajaksi vuonna 1968. Pääjohtajakaudellaan hän johti Postipankkia liikepankiksi sekä kehitti sen ulkomaantoimintoja. Tuominen osallistui myös monien valtionyhtiöden liiketoimintaan, joita olivat Finnair, Neste, Pohjolan Liikenne, Sponsor, Teollisuusrahasto, Vientiluotto ja Mortage Bank of Finland. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1988.
Arvonimet ja palkinnot.
Tuomiselle myönnettiin ministerin arvonimi vuonna 1988. Kaksi vuotta myöhemmin Japanin keisari myönsi hänelle pyhän aarteen ritarikunnan ensimmäisen luokan kunniamerkin. Jälkimmäinen liittyi hänen uraansa Postipankin pääjohtajakaudella. Samaten Tuomiselle on myönnetty muun muassa 4:nnen luokan Vapaudenristi, Suomen lentomerkki (honoris causa) ja Suomen Leijonan suurristi.
Goottilainen aakkosto

Goottilaisen aakkoston, jota käytettiin kirjoittamaan nyttemmin kuollutta goottien puhumaa itägermaanista kieltä, kehitti visigoottien uskonnollinen johtaja piispa Wulfila (311–383) 300-luvun puolivälin tienoilla. Piispa Wulfila halusi tarjota kansansa käyttöön kirjoitetun kielen ja mahdollisuuden lukea hänen käännöstään Raamatusta.
Kirjaimet.
Jokaisella kirjaimella on oma numeroarvonsa. Kirjaimilla 90 ja 900 ei ole ääntämyksellistä arvoa.
Suurin osa kirjaimista on lainattu kreikkalaisesta aakkostosta, 3 kpl latinalaisesta aakkostosta (sininen) ja 5 kpl germaanisista riimuista (violetti).
 
Transliter. transliteraatio latinalaisiin aakkosiin
Etimol. Kirjaimen etymologia, ts. alkuperäinen muoto
Esko Töyri

Esko Emil Töyri (vuoteen 1935 Törnroos, 6. syyskuuta 1915 Helsinki – 4. marraskuuta 1992 Kerava) oli suomalainen elokuvaohjaaja ja elokuvaaja. Töyri kuvasi vivahteikkaasti muun muassa elokuvat "Pikajuna pohjoiseen", "Hornankoski", "Vain kaksi tuntia", "Rosvo Roope", "Katupeilin takana", "Hallin Janne", "Ratavartijan kaunis Inkeri", "Noita palaa elämään", "Putkinotko", "Ryysyrannan Jooseppi", "Tähdet kertovat, komisario Palmu" ja "Kultainen vasikka". Yhteensä hän oli tekijänä 59:ssä kokoillan elokuvassa työskennellen 23 eri elokuvaohjaajan kanssa. Hän on kirjoittanut myös kaksi elokuvatyöläishistoriikkiä. Hän voitti kolmesti elokuva-alan Jussi-palkinnon.
Töyri toimi sodan aikaan TK-kuvaajana. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle Helsinkiin.
Jussi Vikainen

Johan (Jussi) Vieno Vikainen (4. syyskuuta 1907 Vehmaa – 7. marraskuuta 1992) oli suomalainen kuvanveistäjä ja professori. Hänen työnsä edustavat tyylitellyn realismin pohjalle rakentuvaa abstraktia muotoilua. Vikainen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1966 ja hän sai professorin arvonimen 1980. 
Ura.
Vikainen pääsi 18-vuotiaana Turun Taideyhdistyksen piirustuskouluun tavoitteenaan maalarin opinnot. Hän valmistui sieltä 1927. Yrjö Liipola neuvoi kuitenkin Vikaista kuvanveiston jatkamiseen, ja hän pääsikin kuvanveistäjä Aarre Aaltosen oppilaaksi. Opintomatkoja Vikainen teki vuonna 1930 Firenzeen, 1933 Tukholmaan sekä 1934 Pariisiin ja Roomaan. Vuosina 1936–1937 hän oli Yrjö Liipolan opissa. Sotien jälkeen Vikainen toimi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulun opettajana 1952–1954.
Jussi Vikainen on tullut tunnetuksi etenkin Lounais-Suomessa, jonne hän suunnitteli 20 sankaripatsasta vuosina 1949–1956. Niistä ison osan hän veisti kotiseutunsa Vehmaan graniittiin. Vikainen tuotti myös yli 50 mitalia tai plakettia sekä runsaasti pienveistoksia ja reliefejä.
Yksityiselämä.
Jussi Vikaisen veljiä olivat taidegraafikko Voitto Vikainen ja sarjakuvataiteilija Olavi Vikainen. Hänen poikansa oli taidegraafikko Juhani Vikainen.
Vito Corleone

Vito Corleone (syntyjään Vito Andolini, 7. joulukuuta 1891 – 25. heinäkuuta 1955), Kummisetä ("The Godfather") tai Don, amerikanitalialaisen rikollisperheen päämies, on kuvitteellinen hahmo Mario Puzon menestysromaanissa "Kummisetä" ja Francis Ford Coppolan ohjaamassa samannimisessä elokuvassa. Elokuvassa "Kummisetä" vanhemman Corleonen osaa näyttelee Marlon Brando ja elokuvassa "Kummisetä osa II" nuorempaa Corleonea näyttelee Robert De Niro. Molemmat palkittiin osistaan Oscar-palkinnolla.
Taustaa.
Alkuperäiseltä nimeltään Vito Andolini syntyi 7. joulukuuta 1891 Corleonen kaupungissa, Sisiliassa. Vuonna 1901 sisilialainen mafia murhasi hänen isänsä kostoksi siitä, että isä oli loukannut julkisesti mafiapomoa. Pojan henkeä ei luvattu säästää äidin anomuksista huolimatta. Äiti lähetti pojan pakoon Yhdysvaltoihin, missä englantia osaamaton poika ei pystynyt kertomaan viranomaisille nimeään ja kaulalapusta huolimattomasti luettiin sukunimeksi kotipaikkakunta. 
Poika asui suhteellisen onnellisesti New Yorkissa oliiviöljyä maahantuovan sukulaisperheen Abbandandojen luona ja avusti kauppa-apulaisena. Hän meni naimisiin, nuori pari sai perheenlisäystä ja elämä sujui hyvin. Pian kuitenkin italialaisyhteisön rikollispäällikkö Don Fanucci järjesti sukulaispojalleen töitä Abbandandojen kaupasta ja Corleone jäi työttömäksi. Hän ennen pitkää joutui Fanuccin kanssa ristiriitoihin ja näki ainoaksi ratkaisuvaihtehdoksi tämän tappamisen. Hän onnistui murhassa eikä jäänyt siitä kiinni, jolloin hänen arvonantonsa yhteisön silmissä parani. 
Hänen osoittautuessa vaatimattomien ja köyhien ihmisten auttajaksi sekä älykkääksi liikemieheksi, hän eteni hiljalleen koko yhteisön kummisedäksi, Doniksi. Hänen neuvonantajakseen ("consigliere") nousi Genco Abbandando sekä kahdeksi ryhmänjohtajaksi ("caporegime") Salvatore Tessio ja Pete Clemenza, jotka olivat olleet Viton parhaat ystävät nuoruudesta alkaen. 
Perhe hallitsi paikallista prostituutiota, alkoholin salakauppaa ja uhkapelitoimintaa, joiden kaikkien toiminnassa pysymisen edellytyksenä oli viranomaisten ja poliitikkojen tuki lahjuksien kautta.
Toisen maailmansodan jälkeen huumekauppa tuli yhä merkittävämmäksi liiketoiminnaksi. Kun Corleone kieltäytyi ottamasta osaa ja auttamasta viranomaisiin päin, hänet päätettiin murhata. Hän kuitenkin toipui ampumahaavoistaan, mutta seuranneessa mafiasodassa hänen esikoispoikansa tapettiin ja nuorin poikansa jouduttiin lähettämään turvaan Sisiliaan. Corleonen sovittelukykyjen avulla perheet kuitenkin solmivat rauhan ja hän sai pojan turvallisesti takaisin. Corleone eli vielä jonkin vuoden Michaelin otettua ohjakset käsiinsä uutena Donina, mutta vielä ennen kuolemaansa hän ehti antaa strategisesti oikeat neuvot pojalleen perheen tuhon estämiseksi.
Vito Corleone kuoli 25. heinäkuuta 1955 sydänkohtaukseen tomaattitarhassaan leikkiessään lapsenlapsensa Anthonyn kanssa.
Tommi Santala

Tommi Santala (s. 27. kesäkuuta 1979 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka lopetti uransa vuonna 2019. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa Jokereissa kaudella 1998–1999. SM-liigassa hän pelasi Jokereissa, HPK:ssa ja HIFK:ssa 363 runkosarjaottelua ja voitti SM-hopean ja kolme SM-pronssia. Sveitsin pääsarjan EHC Klotenia Santala edusti kymmenen kauden ajan. Lisäksi hän pelasi kolme kautta Pohjois-Amerikassa ja puolikkaan kauden KHL-sarjassa. Maajoukkueessa Santala oli voittamassa yhtä MM-pronssia.
Ura.
Santala aloitti ammattilaisuransa Jokereissa kaudella 1998–1999. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi HPK:hon, jossa hän sai enemmän vastuuta ja teki läpimurtonsa. Santala voitti myös SM-liigan syöttöpörssin kaudella 2002–2003 (38 syöttöä). Vuonna 1999 Atlanta Thrashers varasi hänet NHL:ään viimeisellä, eli yhdeksännellä kierroksella. 
Santala oli siirtymässä HIFK:hon kaudeksi 2003–2004, mutta siirtyikin NHL:ään. Hän teki Thrashersissä tehot 1+2=3 33 ottelussa. Santala oli palaamassa HIFK:hon kaudeksi 2004–2005, mutta päättikin pysyä Pohjois-Amerikassa ja pelata NHL:n työsulun ajan AHL:ssä. Santalan oli määrä pelata Atlanta Thrashersissa kausi 2005–2006, mutta koska peliaikaa ei tullut, hän palasi Jokereihin, jossa oli joukkueensa paras pistemies. 
Kaudeksi 2006–2007 Santala siirtyi takaisin NHL:ään, Vancouver Canucksin joukkueeseen. Hän pelasi siellä 30 ottelua tehoin 1+5=6. Kaudeksi 2007–2008 Santala palasi taas Jokereihin ja kaudeksi 2008–2009 hän siirtyi Kloteniin.
Kesken kauden 2016–2017 Santala siirtyi EHC Kloten loppukauden kattavalla sopimuksella KHL-joukkue Metallurg Magnitogorskiin. Hän pelasi KHL:ssä 14 runkosarja- ja 18 pudotuspeliottelua. Magnitogorsk eteni KHL:n finaaleihin saakka, mutta ne se hävisi SKA Pietarille otteluvoitoin 4–1. Magnitogorskista Santala palasi vuoden sopimuksella Kloteniin. Santalan edustama Kloten putosi kauden 2017–2018 päätteeksi Sveitsin pääsarjasta, eikä Santala jatkanut seurassa.
Santala palasi kaudeksi 2018–2019 Suomeen, kun hän teki vuoden sopimuksen HIFK:n kanssa. Kausi jäi Santalan uran viimeiseksi. HIFK ylsi sen aikana Liigan pronssiotteluun. Pitkän uransa aikana Santala pelasi SM-liigassa 363 runkosarjaottelua ja Sveitsin pääsarjassa 427 runkosarjaottelua.
Maajoukkue.
Santala on pelannut kolmet jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut, vuonna 2003, 2006 ja 2009. Vuonna 2003 hän pelasi seitsemän ottelua, ja saalisti yhden syöttöpisteen, mutta vuonna 2006 hän pääsi kokoonpanoon vain kertaalleen, mutta voitti pronssia joukkueen mukana. Santala pelasi kaikki seitsemän ottelua vuonna 2009.
Esa Kotilainen

Esa Antero Kotilainen (4. huhtikuuta 1946 Kuusankoski – 6. marraskuuta 2023 Kuusankoski) oli suomalainen kosketinsoittaja. Hän soitti 1970-luvulla lyhyen aikaa Wigwam- ja Tasavallan Presidentti -yhtyeissä, sekä julkaisi oman sooloalbumin "Ajatuslapsi" vuonna 1977. Kotilaiselle myönnettiin rytmimuusikoilla harvinainen director musices -arvonimi vuonna 2000..
Ura.
Kuusankoskella varttunut ja siellä jälleen vuodesta 1991 asunut Kotilainen työskenteli armeijan jälkeen Karjalan lennostossa ja aloitti Kuopiossa lentokonemekaanikon opinnot, mutta musiikki vei pian mukaansa. Hän oli aloittanut muusikon uransa soittamalla harmonikalla valsseja ja tangoja. Pianohaitarista hän siirtyi Hammond-urkuihin ja muihin kosketinsoittimiin ja liittyi 1960-luvun lopulla Tamara Lundin kiertueyhtyeeseen. Vuonna 1970 hän esiintyi Dannyn kesäshow-kiertueella ja sen jälkeen Kisun ja Kirkan yhtyeissä. Tämän jälkeen Kotilainen siirtyi soittamaan erityisesti progressiivisen rockin yhtyeissä kuten Piirpauke, Tasavallan Presidentti ja Wigwam. Hän oli myös mukana Hectorin ja Jukka Tolosen albumeilla. Hän hankki Suomen ensimmäisen Minimoog-syntetisoijan vuonna 1973, ja tuli erityisesti tunnetuksi sen soittajana. Hän käytti sitä moniin tyylilajeihin, iskelmään, diskoon, rockiin, jazziin, mainoksiin ja elokuviin. Hänellä oli myös yksi Suomen harvoista Mellotron -kosketinsoittimista. Muita Kotilaisen yhtyeitä olivat 1970-luvulla Neum, ja Dimensio sekä 1980-luvun taitteessa uudelleen koottu Karelia. 
1980- ja 1990-luvuilla kosketinsoittaja Kotilainen soitti muun muassa Remu Aaltosen, Ballsin, J. Karjalaisen, Neumannin ja Pelle Miljoonan albumeilla. Hän oli mukana yhden albumin 1986 julkaisseessa Halleyn planeetta -kokoonpanossa.
Samaten hän soitti Suomen Kansallisoopperassa ja Savonlinnan Oopperajuhlilla. Lillehammerin talviolympialaisten avajaisissa vuonna 1994 hän esiintyi yhdessä Nils-Aslak Valkeapään ja Paroni Paakkunaisen kanssa. Vuonna 2007 Kotilainen soitti Mellotronia eräällä Hectorin jäähyväiskiertueista nimeltään ”Näkemiin – kuulemiin”.
Soololevyillään Kotilainen soitti myös hanuria. Albumi "Turpeisen baari" (2003) sisältää musiikkia televisiosarjoihin "Vain muutaman huijarin tähden", "Peräkamaripojat" ja "Mooseksen perintö".
Vuosina 2001–2006 ja 2018 Kotilainen soitti koskettimia uudelleen aktivoituneessa Wigwamissa. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2011.
Tauno Äikää

Tauno Äikää (9. joulukuuta 1917 Kurkijoki – 24. kesäkuuta 2008 Espoo) oli suomalainen urkuri ja pianisti.
Elämäkerta.
Äikää opiskeli Sibelius-Akatemiassa pianonsoittoa Ernst Lingon ja urkujensoittoa Elis Mårtensonin johdolla ja suoritti urkudiplomin vuonna 1950 sekä pianodiplomin vuonna 1951. Lisäksi hän teki opintomatkoja Saksaan ja Ranskaan. Äikää työskenteli urkurina Kuopion maaseurakunnassa vuosina 1942–1951 ja Lahdessa vuosina 1951–1958. Sittemmin Äikää toimi Johanneksen seurakunnassa Johanneksenkirkon urkurina 1958–1982 ja Sibelius-Akatemian opettajana vuosina 1958–2008 sekä lehtorina 1966–1983. Hän vieraili lukuisten kansainvälisten urkutapahtumien esiintyjänä ja konsertoi laajalti Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Äikään asiantuntemusta on usein hyödynnetty urkujen suunnittelussa. Hän toimi aikanaan Viipurin Lauluveikot -mieskuoron 1. Adventtisunnuntaiden urkurina Johanneksenkirkossa Helsingissä.
Sulo Saaritsin laulama ja Äikään säestämä "Taas kaikki kauniit muistot" on vuodesta 1955 perinteisesti soitettu Yleisradiossa joulurauhan julistuksen radioinnin jälkeen.
Äikäälle myönnettiin director musices -arvonimi vuonna 1952, professorin arvonimi vuonna 1974 sekä Pro Finlandia -mitali 1972. Hän sai elämäntyöstään Jenny ja Antti Wihurin rahaston tunnustuspalkinnon 1984, säveltaiteilijain valtionpalkinnon 1979, kirkon musiikkipalkinnon vuonna 1984 ja taiteilijaeläkkeen vuonna 1985. Äikää kuoli 90-vuotiaana Espoossa kesällä vuonna 2008.
Jatkosodan aikana, vuonna 1943 Äikää toimi pianistina Iskevät Kiilat -ryhmässä, joka teki syksyllä viihdytyskiertueen Keski-Suomessa.
Hannele Yki-Järvinen

Hannele Yki-Järvinen (s. 25. helmikuuta 1956 Helsinki) on suomalainen lääkäri. Lääketieteen ja kirurgian tohtori Yki-Järvinen on ollut Helsingin yliopiston sisätautiopin professori vuodesta 1997 ja HYKSin Diabetesklinikan ylilääkäri vuodesta 2000. Hän oli Suomen Akatemian akatemiaprofessorina 1995–2000 ja 2000–2005, Texasin yliopiston apulaisprofessorina 1994–1997 ja Karoliinisen instituutin professorina vuodesta 2002. Hän on kansainvälisesti arvostettu diabeteksen, tarkemmin insuliiniresistenssin, tutkija. Yki-Järvinen havaitsi kroonisen hyperglykemian aiheuttavan insuliiniresistenssiä. Hän sai 1995 nuoren tutkijan Anders Jahren palkinnon. Vuonna 2025 hän sai Matti Äyräpään palkinnon.