tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Békés (lääni)

Békés on lääni Kaakkois-Unkarissa. Se rajautuu Csongrádin, Jász-Nagykun-Szolnokin ja Hajdú-Biharin lääneihin sekä idässä Romaniaan. Läänin pääkaupunki on Békéscsaba. Muita kaupunkeja ovat Gyula, Orosháza, Békés, Szarvas ja Gyomaendrőd. Läänin pinta-ala on 5 630 km² ja sen väkiluku arviolta 351 148 (vuonna 2015).
Lääni on osa Isoa Unkarin alankoa ("Alföld") ja maastoltaan alavaa. Tärkein joki on Körös.
Csongrád-Csanád (lääni)

Csongrád-Csanád on lääni Etelä-Unkarissa. Se rajautuu Bács-Kiskunin, Jász-Nagykun-Szolnokin ja Békésin lääneihin sekä etelässä Serbiaan (Vojvodina) ja Romaniaan. Läänin pääkaupunki on Szeged. Muita kaupunkeja ovat Csongrád, Szentes, Hódmezővásárhely, Makó, Sándorfalva, Kistelek, Mindszent ja Mórahalom. Läänin pinta-ala on 4 262 km² ja sen väkiluku arviolta 406 205 (vuonna 2015).
Lääni on osa Unkarin Suurta alankoa ("Alföld"). Läänin alueella virtaa Tisza sekä pienempi joki Maros. Tiszan länsipuolella on paljon soita.
Läänin nimeen lisättiin "Csanád" Unkarin parlamentin päätöksellä historiallisiin aluejakoihin vedoten. Nimenmuutos tuli voimaan 4.6.2020.
T-Bone Walker

Aaron Thibeaux ”T-Bone” Walker (28. toukokuuta 1910 Texas – 16. maaliskuuta 1975 Kalifornia) oli yhdysvaltalainen blues-kitaristi, laulaja ja lauluntekijä. T-Bone Walker tunnetaan yhtenä sähkökitaran soiton merkittävimmistä uranuurtajista.
T-Bone Walker syntyi Texasin Lindenissä. Hän levytti ensi kerran vuonna 1929 Columbia Recordsille. Noihin aikoihin T-Bone Walker tapasi myös Blind Lemon Jeffersonin. T-Bone Walkerin soundi, josta hänet myöhemmin tunnetaan, kehittyi kuitenkin lopullisesti vasta 1940-luvun alussa, jolloin Walker levytti Capitol Recordsille. Hänen levyillään kuullaan yhdet ensimmäisistä sähkökitarasooloista blues-musiikissa ja juuri Walkerin katsotaan asettaneen lähtökohdat hänen jälkeensä tulleille sähkökitaran soittajille. Walkerin musiikki on myöhempään sähköiseen bluesiin verrattuna huomattavan jazz-vaikutteista. Sen lisäksi, että hänen yhtyeeseen kuuluu paljon jazz-taustan omaavia puhallinsoittajia, myös hänen oma soittotyylinsä on muita suuria blues-kitaristeja jazzmaisempaa.
Monet tärkeimmistä Walkerin levytyksistä tehtiin 1946–1948 Black &amp; White Recordsille. Näihin levytyksiin kuuluu myös tunnetuimpiin blues-kappaleisiin lukeutuva ”Call It Stormy Monday”, joka valittiin vuonna 2007 Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan. B. B. King on sanonut, että tuon kappaleen kuultuaan hän päätti ruveta itsekin kitaristiksi. Walkerin tuon ajan toiseksi tunnetuin levytys oli ”T-Bone Shuffle (Let your Hair down Baby)”, jota pidetään niin ikään klassikkona.
1950-luvun alussa Walker levytti Imperial Recordsille. 1960-luvulla hänen levytystahtinsa hidastui paljon, mutta hän voitti Grammy-palkinnon vielä vuoden 1970 levystään "Good Feelin’". T-Bone Walker kuoli vuonna 1975 ollessaan 64 vuoden ikäinen.
Walkerilta on julkaistu muun muassa kokoelma-albumi "T-Bone Jumps Again" (1981).
Fejér

Fejér on lääni Keski-Unkarissa, Tonavan länsipuolella. Se rajautuu Pestin, Bács-Kiskunin, Tolnan, Somogy’in, Veszprémin ja Komárom-Esztergomin lääneihin. Läänin pääkaupunki on Székesfehérvár, jossa kruunattiin ennen Unkarin kuninkaat. Toinen tärkeä kaupunki on Dunaújváros. Läänin pinta-ala on 4 358 km² ja sen väkiluku arviolta 417 651 (vuonna 2015).
Lääni kuuluu Unkarin Suureen alankoon ("Alföld") ja on maastoltaan alavaa.
Győr-Moson-Sopron

Győr-Moson-Sopron on lääni Unkarin luoteiskulmassa. Se rajautuu Vasin, Veszprémin ja Komárom-Esztergomin lääneihin sekä lännessä Itävaltaan sekä pohjoisessa Slovakiaan. Läänin pääkaupunki on Győr. Muita tärkeitä kaupunkeja ovat Sopron ja Mosonmagyaróvár. Läänin pinta-ala on 4 208 km² ja sen väkiluku arviolta 452 638 (vuonna 2015).
Lääni sai nykyisen muotonsa Unkarin Trianonin rauhansopimuksessa kärsimien aluemenetysten seurauksena. Vuonna 1923 muodostettiin lääni entisten Győrin, Mosonin ja Pozsony’in (Bratislavan) läänien rippeistä. Vuonna 1950 tähän liitettiin pikkuruinen Sopronin lääni. Läänin nykyinen nimi on vuodelta 1990.
Lääni kuuluu Unkarin Pieneen alankoon (Kisalföld), ja se muistuttaa maastoltaan aroa. Tärkeimmät joet ovat Tonava ja Rába, joka laskee Tonavaan Győrissä. Sopronin lähellä, missä Unkarin raja työntyy Itävallan sisään kuin sormi, sijaitsee Neusiedlerjärvi. Kolmasosa tästä järvestä on Unkarin valtion puolella. Neusiedlerjärven eteläpuolella on Hanság-kosteikko, jossa asustaa harvinaisia lintulajeja. Alueella on Itävaltaan ulottuva kansallispuisto Fertő-Hanság (Neusiedler Seen kansallispuisto), jota valtiot hoitavat yhdessä.
Jokien laaksoihin on rakennettu autoteitä sekä tiheä rautatieverkko. Moottoritieosuudella Hegyeshalom–Budapest (Itävallan rajalta Budapestiin) nopeusrajoitus on 130 km/h.
Tärkeä nähtävyys on Eszterháza-linna.
Lukkiutumattomat jarrut

ABS (, engl. "anti-lock braking system") on järjestelmä, joka estää ajoneuvon pyöriä lukkiutumasta voimakkaassa jarrutuksessa. Lukkiutumisen estäminen säilyttää ajoneuvon ohjattavuuden kovasta jarrutuksesta huolimatta. ABS-järjestelmä on Boschin kehittämä ja siitä on muodostunut yleisnimitys kaikille lukkiutumattomille jarrujärjestelmille.
Perinteiseen jarrujärjestelmään verrattuna ABS:n jarrutusmatka on märällä ja liukkaalla pinnalla lyhyempi. Monet nykyaikaiset ABS-tekniikat ovat myös kuivalla tehokkaampia. 
Vaikka ensimmäinen ”mekanismi pyörien lukkiutumisen estämiseksi moottoriajoneuvossa” patentoitiin jo vuonna 1936 (Bosch), se ei päässyt sarjatuotantoon ennen vuotta 1978 (Mercedes-Benz), jolloin siihen kehitettiin elektroninen ohjausjärjestelmä. Tämä mahdollisti sellaisen lukkiutumattomuuden, joka olisi kestävä ja riittävän nopea moottoriajoneuvoihin. Tästä tekniikasta on edelleen kehitetty luistonesto ASR ja ESP-ajonvakautusjärjestelmä. Alun perin lukkiutumattomien jarrujen mekanismi kehitettiin jo 1920-luvulla ilmaliikenteessä esimerkiksi laskeudettuessa.
ABS:n kokonaisuuteen kuuluvat pyörien nopeuksien tunnistimet, valvontatietokone ja hydraulinen modulaattori. Tunnistimet lähettävät tietoa valvontatietokoneelle. Jos renkaan pyörimisnopeus pienenee nopeammin, kuin auto voisi missään tilanteessa hidastua, järjestelmä pienentää tähän renkaaseen vaikuttavaa jarrutusvoimaa. Liian nopeassa pyörinnässä järjestelmä lisää jarrutusta. Tämä lisäys ja vähennys tapahtuu useita kertoja sekunnissa niin kauan kuin jarrupoljinta painetaan.
ABS-jarrut ovat olleet pakollinen varuste uusissa henkilöautoissa vuoden 2005 alusta lähtien.
ABS-jarrut moottoripyörissä.
Lukkiutumattomat jarrut ovat yleistyneet vakiovarusteina moottoripyörissä ja ABS-jarruja on saatavilla myös lisävarusteina. Moottoripyörän vauhti hiljenee parhaiten etujarrulla, kun painopiste siirtyy etupyörälle. Mikäli moottoripyörän etupyörä lukkiintuu, saattaa seurauksena olla kaatuminen. ABS-jarruilla varustetussa pyörässä voimakkaassa jarrutuksessa motoristin ei tarvitse pelätä jarrujen lukkiutumista ja moottoripyörän kaatumista. Tämä lisää moottoripyöräilyn turvallisuutta.
Toisaalta pysähtymismatkaan ja hidastuvuuteen vaikuttavat ABS-jarrujen lisäksi useat muut tekijät. Kuljettajan taito käyttää tehokkaasti ja hallitusti sekä etu- että takajarrua vaikuttaa pyörän jarrutusmatkaan. Ero pysähtymismatkassa eri moottoripyörätyypeillä on merkittävä: tähän vaikuttavat muun muassa pyörän painorakenne/-jakauma sekä jarrujen rakenne ja toimintatapa. Erilaisilla pyörän jousituksilla on oleellinen vaikutus pysähtymismatkaan, ja jousituksen suorituskyky on riippuvainen tien pinnan laadusta (päällystetty, sora, kuiva, märkä jne.). Lisäksi renkaiden tyyppi ja kunto vaikuttavat pyörän hidastuvuuteen.
Euroopan parlamentti päätti marraskuussa 2012, että ABS-jarrut ovat pakollinen varuste uusissa yli 125-kuutioisissa moottoripyörissä vuoden 2016 alusta lähtien.
Tunnuslevy

Tunnuslevy eli tuntolevy on asevoimien käytössä oleva henkilötunniste. Perinteinen nimitys Suomessa sota-ajalta on "tuntolevy". Tuntolevystä puhuttiin vielä 1980-luvulla. Termiä "tunnuslevy" käytetään Suomen puolustusvoimissa 2020-luvulla.
Tuntolevyn tarkoituksena on tunnistaa kaatuneet. Kaatuneelta sotilaalta otetaan talteen tuntolevyn toinen osa, joka lähetetään omaisille ja toinen osa kiinnitetään esimerkiksi ruumisarkun päätyyn. Näin voidaan varmistaa, että haudataan oikea sotilas, ja toisaalta tunnistamattomaksi ruhjoutuneet ruumiitkin voidaan tunnistaa varmemmin. Tuntolevyt ovat yleensä pieniä metallilevyjä, joita kannetaan kaulan ympärillä roikkuvassa ketjussa kuin kaulakorua.
Yhdysvaltain asevoimien käytössä olevissa tuntolevyissä yleensä lukee ylimmästä rivistä alimpaan sukunimi, etunimi, armeijan ID-numero, veriryhmä ja uskonto.
Nykyisessä suomalaisessa versiossa on vain kantajansa henkilötunnus kirjoitettuna kahteen, toisistaan irti murrettavissa olevaan teräslevyn puolikkaaseen. Talvi- ja jatkosodan aikana tuntolevyissä oli yksilöllinen numerosarja. Tuntolevyn lisäksi sotilaalla oli tuntolevykortti, jossa oli tuntolevynumero sekä henkilötietoja. Henkilötunnus korvasi numerosarjan tuntolevyssä Suomessa vuonna 1986.
Amazonindelfiini

Amazonindelfiini eli inia, aiemmin myös boutu ("Inia geoffrensis") on maailman suurin jokivalaidensukuinen valas. Laji on harvinainen, mutta kuitenkin sukupuutolta turvatumpi kuin sukulaislajinsa. Sen suurin uhka on kalastus. Lajia jää kalastajien verkkoon, ja 2000-luvulla sitä on alettu tappaa enenevästi syötiksi. Laji luokitellaan erittäin uhanalaiseksi.
Koko ja ulkonäkö.
Uros voi kasvaa kolme metriä pitkäksi ja painaa 100–150 kg, naaras on pienempi. Amazonindelfiinillä on jokidelfiineille ominainen pitkä kuono, jossa on paljon hampaita. Sillä on otsassaan eräänlainen pullistuma ("otsameloni"), joka voi muuttaa muotoaan. Amazonindelfiini on nuorena vaaleanharmaa, mutta muuttuu vanhemmiten vaalean sinivihreästä vaalean punertavaksi. Amazonindelfiineillä ei ole varsinaista selkäevää, vaan lihainen harjanne selässä.
Elinympäristö.
Amazonindelfiinit elävät Amazonin ja Orinocon vesistöissä ja niiden sivujoissa Brasiliassa, Boliviassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Venezuelassa.
Ravinto.
Amazonindelfiinit syövät äyriäisiä, rapuja, kaloja ja simpukoita. 
Saalistus.
Amazonindelfiinillä on huono näköaisti (surkastuneet silmät) mutta erittäin hyvä kuuloaisti. Se paikantaa saaliinsa kaikuluotauksen avulla. Se lähettää korkeita naksahduksia äänisarjoina, joissa on noin 80 naksahdusta sekunnissa. Äänet lähtevät sen "otsamelonista".
Käytös.
Amazonindelfiini viettää elämästään suurimman osan yksin tai enintään muutaman lajitoverin kanssa. Erakkoelämä on hyvin tyypillistä jokidelfiineille, mutta harvinaista muille valaille.
Lähteet.
Etruskipäästäinen

Etruskipäästäinen ("Suncus etruscus") on pienikokoinen päästäislaji ja kevyin kaikista tunnetuista nisäkkäistä.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut lajille uutta suomenkielistä nimeä vähäpäästäinen.
Koko.
Etruskipäästäinen painaa vain kaksi grammaa. Se on 3–3,5 senttimetriä pitkä, ja hännän pituus on 2,5–3 senttiä.
Levinneisyys.
Etruskipäästäisen levinneisyysalue on laaja mutta epäyhtenäinen. Lajia tavataan Välimeren alueella Etelä-Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa, mutta myös Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa.
Sri Lankan saarella elävä srilankanpäästäinen luokiteltiin aiemmin omaksi "Podihik kura" -lajikseen, mutta nykyisin sen katsotaan olevan samaa lajia kuin etruskipäästäinen.
Elintavat.
Etruskipäästäinen viihtyy ruohikkoisissa ja pensaikkoisissa maastoissa. Se elää 1,5–2,5 vuotta.
Kärsänokkasiili

Kärsänokkasiili ("Zaglossus bruijni") on Uudessa-Guineassa elävä nokkaeläin, joka lisääntyy munimalla 1–3 munaa. Se on äärimmäisen uhanalainen, koska sitä on metsästetty ruuaksi.
Kolmen muun nokkasiililajin ja vesinokkaeläimen ohella kärsänokkasiili on yksi viidestä nokkaeläimiin kuuluvasta nisäkäslajista, jotka eivät synnytä eläviä poikasia vaan munivat.
Ulkonäkö ja koko.
Aikuinen kärsänokkasiili on noin 75 cm:n pituinen ja painaa 6–16 kg. Kärsänokkasiilillä on pitkä, hoikka nokka. Sillä ei ole hampaita, ja sen leuat ovat heikot. Kärsänokkasiilin piikit ovat itse asiassa ylisuuria karvoja. Sen kynnet ovat paksut.
Elintavat.
Kärsänokkasiili on aktiivinen hämärän aikana. Kärsänokkasiili syö ravinnokseen matoja, jotka se syö kokonaisina. Matojen pyydystämiseksi sillä on pitkä karheapäinen kieli.
ISO 216

ISO 216 on kansainvälinen standardi, joka määrittelee paperikokoja.
Standardi saatiin alun perin Saksan standardivirastosta DIN:stä ("Deutsches Institut für Normung") vuonna 1922. ISO 216 määrittelee A- ja B-sarjat ja ISO 269 kirjekuorissa käytettävän C-sarjan. Standardin paperikokojen korkeuden suhde leveyteen on aina yhden suhde kahden neliöjuureen, jolloin paperiarkki puolittamalla saadaan saman muotoinen pienempi arkki. Esimerkiksi kun A4-kokoinen arkki puolitetaan, saadaan A5-kokoinen arkki. Tästä seuraa myös sisällön skaalaamisen helppous: sisältö voidaan pienentää tai suurentaa koosta toiseen ilman että sen kuvasuhde vääristyy. Peruskoko A0:n pinta-alaksi on valittu yksi neliömetri. B0:n lyhyempi sivu on yksi metri. C-sarja on hieman suurempi kuin A-sarja, jotta A-kokoinen paperi mahtuu C-kokoiseen kuoreen.
Koot.
Alla olevan taulukon papereiden koot ovat otettu ISO 216 ja ISO 269 -standardeista ja ne on ilmoitettu millimetreinä.
Alla olevan taulukon kirjekuorien koot on ilmoitettu millimetreinä.
Suomenlammas

Suomenlammas on suomalainen alkuperäinen lammasrotu ja Suomen yleisin lammasrotu. Vuonna 2015 Suomessa on puhdasrotuisia suomenlammasuuhia noin 10 000.
Suomenlampaan varhaiset esivanhemmat saapuivat Suomeen viimeistään 4000 vuotta sitten. Rotu on säilyttänyt runsaasti muinaista geeniaineistoa ja on kehittynyt erillään uudempien lammasrotutulokkaiden vaikutuksesta. Suomenlammas kuuluu alkuperäisrotutukeen oikeutettuihin kotimaisiin lammasrotuhin.
Kooltaan suomenlammas on keskikokoinen. Aikuinen pässi painaa 85–105 kilogrammaa ja uuhi 65–75 kilogrammaa. Väriltään suomenlammas on yleisimmin valkoinen, mutta myös mustaa, ruskeaa ja harmaata tyyppiä esiintyy. Pään ja jalkojen sileät peitinkarvat ovat samanvärisiä kuin villa. Päässä voi esiintyä pieni villainen otsatukka. Villa on pääsääntöisesti keskihienoa. Siinä voi olla jonkin verran peitinkarvoja, mutta ongelmallista ydinvillaa esiintyy vain vähän. Aikuisen lampaan keskimääräinen villantuotos yhdellä kerintäkerralla on noin kolme kilogrammaa.
Monella suomenlammaspässillä ei ole sarvia. Suomenlampaista pyritään jalostamaan sarvettomia, sillä sarvet aiheuttavat pulmia muun muassa lampoloiden ja aitausten rakenteissa. Myös sarvellisia pässejä kasvatetaan yhä. Eräs sarvellinen populaatio on vuonna 2005 Jaalasta löytynyt eriytynyt kanta, jossa on muitakin vanhoja piirteitä.
Suomenlammas on helposti käsiteltävä, eloisa, valpas ja ystävällinen. Sillä on voimakas laumavaisto. Suomenlammas on poikkeuksellisen hedelmällinen. Puolessa tiineyksistä syntyy vähintään kolme karitsaa, ja uuhet voidaan astuttaa jo seitsemän tai kahdeksan kuukauden ikäisinä. Suomenlampaat tiinehtyvät vuodenajasta riippumatta, mikä mahdollistaa ympärivuotisen karitsantuotannon.
Suomenlampaan liha on suhteellisen vähärasvaista, miedon makuista, hienosyistä ja mureaa. Lihan- ja villantuotannon lisäksi suomenlammasta käytetään maisemanhoitotehtävissä, sillä se syö mielellään metsän aluskasvillisuutta, puiden ja pensaiden lehtiä sekä ohuita versoja.
Ensimmäisenä nisäkkäänä kloonattu Dolly-lammas oli suomenlammasperäistä Finnish Dorset -rotua.
Ruusu (nimi)

Ruusu on suomalainen naisen etunimi. Ruusun nimipäivä on 4. toukokuuta. Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä ollut 604 Ruusu-nimistä, joista suurin osa on vuoden 1980 jälkeen syntyneitä.
Aadam

Aadam eli Aatami (, ’ihminen’, ’ihmiskunta’; , ’punainen’, ’maa’) oli Raamatun ja Koraanin mukaan ensimmäinen ihminen ja kaikkien ihmisten kantaisä, jonka Jumala loi omaksi kuvakseen maan tomusta. Sekä vuoden 1992 että 1933/38 käännöksissä nimestä on käytetty muotoa Aadam, vuoden 1642 käännöksessä taas muotoa Adam. Muualla kuin Raamatussa Aadamia on kutsuttu usein suomennetulla nimellä Aatami.
Uskonnolliset näkemykset.
Aadam Raamatussa.
Luomisen jälkeen Jumala asetti Aadamin viljelemään ja varjelemaan Eedenin puutarhaa ja vei kaikki villieläimet Aadamin nimettäväksi. Jumala loi Aadamin kylkiluusta hänelle vaimon, Eevan ja he saivat vapaasti syödä kaikista puutarhan puista, mutta paratiisin keskellä sijaitsevasta hyvän ja pahan tiedon puusta he eivät saaneet syödä, sillä se johtaisi kuolemaan.
Käärme kertoi kuitenkin Eevalle, ettei kielletyn hedelmän syöminen johtaisi kuolemaan, vaan tekisi syöjästä Jumalan kaltaisen ja antaisi tiedon hyvästä ja pahasta. Eeva söi hedelmää ja antoi myös Aadamille, joka myös söi. Kun Jumala kysyi miksi Aadam häpesi alastomuuttaan, Aadam puolustautui sanomalla, että Eeva antoi hedelmän hänelle. Eeva puolestaan syytti käärmettä. Jumala ajoi Aadamin ulos Eedenistä viljelemättömään maahan, jossa kasvoi orjantappuroita ja ohdakkeita. Siellä hänen piti otsansa hiessä hankkia leipänsä. 
Aadam sai karkotuksen jälkeen useita poikia ja tyttäriä, joista Raamatussa mainitaan nimeltä kolme, Kain ja Abel sekä Set. Kuollessaan Aadam oli kertomuksen mukaan 930-vuotias; Setin saadessaan hän oli ollut 130-vuotias.
Aadam islamissa.
Islamin varhainen historioitsija Ibn Sa'd kertoo islamilaisena perimätietona, että Aadam luotiin osissa savesta. Jumala loi ensin Aadamin pään, ja sen jälkeen Aadam pääsi silmillään seuraamaan muun kehon luomista. Alkoi tulla jo ilta, kun Aadamin jalat olivat vielä luomatta. Sen takia Aadam sanoi Jumalalle: "Oi yön Herra, pidä kiirettä, sillä yö lähestyy." Tähän Jumala lausui Koraaniin päätyneet sanat: "Hätäiseksi on ihminen luotu, mutta kyllä Minä näytän merkkini: älkää kiirehtikö Minua" (Koraani 21:37). Jumala loi Aadamin ensin 15 metrin pituiseksi, jolloin hänen päänsä koski taivasta. Tällöin Jumala lyhensi hänet nykyihmisen mittaan.
Aadam kaunokirjallisuudessa.
Kirjailija Johannes Linnankoski sijoitti Aadamin erääksi päähenkilöksi näytelmäänsä "Ikuinen taistelu", joka on kuvitteellinen, Raamattuun pohjautuva kertomus Kainin tekemästä veljensä Aabelin murhasta ja sen seurauksista. 
Aadamin ja Eevan sukupuu.
Aadamin ja Eevan sukupuu Raamatun mukaan:
Kymmenjalkaiset

Kymmenjalkaiset (myös "kymmenjalkaiset ravut") (Decapoda) on suurin kuoriäyriäisten lahkoista. Siihen kuuluvat useimmat suurikokoiset äyriäiset ja se sisältää lähes kaikki ravinnoksi hyödynnettävät äyriäislajit; monet ravut, hummerit ja langustit ovat kulinaarisia herkkuja. Katkaravuilla taas on suuri taloudellinen merkitys perusravintona.
Kymmenjalkaisten nimi viittaa kävelyraajojen lukumäärään, joita on keskiruumiissa viisi paria. Pareista etumainen muodostaa usein suuret sakset. Näiden edessä on vielä kolme paria suuosiksi muodostuneita leukaraajoja. Takaruumiin raajat (pleopodit) taas toimivat uintieliminä tai munien kantolaitteena. Viimeisten jaokkeiden raajat, uropodit, muodostavat pyrstön päättökilven (telson) kanssa pyrstöviuhkan.
Kymmenjalkaisten silmät ovat varrelliset. Lajien koko vaihtelee suurimmasta niveljalkaisesta jättiläistaskuravusta, jonka saksien väli on lähes neljä metriä, muutamien millien kokoisiin lajeihin.
Kymmenjalkaisia tunnetaan yli 14 700 nykyisin elävää lajia.
Luokittelu.
Kymmenjalkaisten luokittelun perusjako pohjautuu kidusten ja raajojen rakenteeseen sekä toukkien kehitystapaan. Näiden perusteella erotellaan kaksi alalahkoa, Dendrobranchiata ja Pleocyemata.
Dendrobranchiata-alalahkossa, johon kuuluu noin 540 lajia, kidukset ovat haaroittuneet ja naaras yleensä laskee munat veteen, jossa ne hedelmöittyvät ja niistä kehittyy naupliustoukkia. Pleocyemata-alalahkossa kidukset taas ovat yksinkertaisen levy- tai rihmamaiset, ja naaras kantaa munia takaruumiinsa alla, kunnes niistä kehittyy zoeatoukkia. Pleocyemata-alalahko jaetaan edelleen 7–10 osalahkoon ja noin 50 yläheimoon.
Dendrobranchiata-alalahkon äyriäiset tunnetaan katkarapuina (muun muassa jättikatkaravut), mutta varsinaisten katkarapujen osalahko (Caridea) kuuluu toiseen alalahkoon. Katkaravut ei siis ole luonnollinen biologisen luokituksen yksikkö.
Suurimmat kymmenjalkaisten ryhmät (osalahkot) ovat taskuravut (Brachyura; 6559 lajia), varsinaiset katkaravut (Caridea; 3268 lajia) sekä välipyrstöiset ravut (Anomura; 2451 lajia).
Suomen lajit.
Suomessa kymmenjalkaisten lahkon lajeja on tavattu yhdeksän, joista valtaosa on vieraslajeja.
Eedenin puutarha

Eeden on Raamatussa ja kristinuskon kertomuksissa esiintyvä puutarha, josta käytetään myös nimeä Paratiisi. Ensimmäisen Mooseksen kirjan mukaan Jumala istutti puutarhan itään Eedeniin, ja asetti ihmisen sinne. Jumala kasvatti maasta esiin kaikenlaisia puita, jotka olivat kauniita, ja jotka tuottivat maukkaita hedelmiä. Paratiisin keskellä sijaitsivat elämän puu ja hyvän- ja pahantiedon puu. Eedenistä sai alkunsa joki, joka kasteli puutarhan ja joka sieltä lähtiessään jakautui neljäksi haaraksi. Ensimmäisen nimi oli Pison, ja se kiersi koko Havilan maan, missä oli kultaa. Toisen nimi oli Gihon, ja se kiersi koko Nubian maan. Kolmannen nimi oli Tigris, ja se virtasi Assurin editse. Neljäs joki oli Eufrat. 
Vanhan testamentin mukaan Jumala asetti Eedeniin ensimmäiset ihmiset, Aadamin ja Eevan, ja karkotti heidät sieltä syntiinlankeemuksen jälkeen, kun he olivat syöneet Hyvän ja pahan tiedon puusta. Jumala oli asettanut hyvän ja pahan tiedon puusta syömisen kiellon Aadamille ja Eevalle kuuliaisuuden kokeeksi. Jumala asetti Eedenin puutarhan itäpuolelle kerubit ja salamoivan, leimuavan miekan vartioimaan Elämän puulle vievää tietä.
Raamattu, Koraani ja Gilgameš-eepos sisältävät paratiisikertomuksen, joka erään arvelun mukaan pohjautuu yhteiseen lähteeseen ja viittaa siihen, että eri muotoja saanut myytti on peräisin niistä Lähi-idän kulttuureista, joissa Bahrainia pidettiin paratiisina.
Eedenin puutarhan sijainti.
Eedenin puutarhan maantieteellisen sijainnin määrittelyn lähtökohtana on pidetty kahta Persianlahteen laskevaa jokea, Eufratia ja Tigristä. Sen sijaan joet Giihon ja Piison ovat tuntemattomia. Joidenkin lähteiden mukaan Giihon olisi Niili. Uusimpien satelliittikuvien ansiosta tutkijat ovat kuitenkin voineet nähdä kahden kadonneen joen jäljet, joita pidetään Giihonina ja Piisonina. Joet ovat olleet paikoissa, jonne Raamatun maininnat ne sijoittavat, ja ne risteytyvät Tigris- ja Eufrat-jokien kanssa, mikä tukee teoriaa, jonka mukaan Eedenin puutarha olisi sijainnut Persianlahdella. Juris Zahris Missourin Southwest-yliopistosta on esittänyt teorian, että Eedenin puutarha sijaitsee Persianlahden alla ja että Giihon olisi nykyinen Karun pohjoisessa ja Piisonin jäänteet muodostaisivat Wadi Rimah sekä Wadi Batin, jotka ovat etelässä. 
Jotkut tutkijat uskovat, että kertomus syntiinlankeemuksesta ja karkotuksesta Eedenin paratiisista olisi itse asiassa kertomus Saharan kuivuutta pakenevasta kansasta. Ennen kostea Sahara aavikoitui hyvin nopeasti noin 6 000 vuotta sitten, ja siellä asuneille ihmisille ei jäänyt muuta vaihtoehtoa kuin lähteä kohti Niilin laaksoa pohjoiseen tai etelään.
Kooikerhondje

Kooikerhondje () on vanha hollantilainen spanielirotu, jota käytettiin alun perin apuna sorsien pyydystyksessä. Koiran tehtävänä oli houkutella liikehdinnällään sorsia puisiin häkkiansoihin sillä aikaa kun koiran ohjaaja pysytteli piilossa. Tästä tulee kooikerhondjen hollanninkielinen nimi, ”häkkiansastajan pieni koira”. "Kooiker" on ansastaja ja "hondje" pieni koira. Koska koira muistutti kettua, sorsat alkoivat seurata koiraa peremmälle ansaan, jossa ne otettiin kiinni. Lintujen houkuttelemisen lisäksi koira toimi porvariston seurakoirana ja tuhoeläinten pyydystäjänä.
Ulkonäkö.
Kooikerhondje on pienehkö koira, sen rotumääritelmän sallima säkäkorkeus on 35–40 cm. Suurin osa koirista on kuitenkin suurempia. Uroksien keskikorkeus on 40–43 cm, narttujen 38–40 cm. Alankomaissa on jopa lähes 50 cm säkäkorkeudella olevia uroksia. Toisaalta myös kääpiökokoisuutta esiintyy. Koikkeri on väritykseltään soopelinkirjava eli punaruskea ja valkoinen. Punaisen värin tulee olla vallitseva, ei kuitenkaan täysi mantteli. Kolmivärisyys ja mustavalkoisuus eivät ole sallittuja. Mustat korvathapsut eli ”korvakorut” ovat toivottavat.
Luonne.
Kooikerhondje on vilkas koirarotu ja yleensä uskollinen isännälleen. Pennut lähtevät yleensä tutkimaan ympäristöään jo ennen kuin niiden silmät ovat auenneet. Koikkeri on aktiivinen koira, joten se soveltuu monenlaisiin harrastuksiin, kuten agilityyn ja tokoon, mutta herkkänä rotuna vaatii johdonmukaisen omistajan.
Kooikerhondjelle sallitaan pidättyväisyys vieraita ihmisiä kohtaan, mutta se ei saa olla arka eikä aggressiivinen. Suhtautuminen toisiin koiriin on yksilökohtaista. Koska koikkereita on lintujen houkuttelun lisäksi käytetty tuhoeläinten tappamiseen, toisin sanoen rottakoirina, koira voi olla kiinnostunut riistasta. Nykyäänkin joillakin koikkereilla on vahva metsästys- ja riistavietti.
Historia.
Kooikerhondjet kuolivat melkein sukupuuttoon 1900-luvun alussa. Niiden nykyinen kanta on lähtenyt liikkeelle vain muutamasta yksilöstä ja geenipooli on pieni. Vuonna 1966 kennelliitto Hollannissa hyväksyi rodun. Ensimmäinen kooikerhondje-yhdistys perustettiin Hollannissa 1967. 1971 rotu virallistettiin Hollannissa. Kansainvälinen kennelliitto FCI hyväksyi sen vasta 1990-luvun alussa.
Suomessa perustettiin oma rotuyhdistys vuonna 1999. Ensimmäinen koikkeri tuotiin Suomeen vuonna 1991. Vuonna 2004 ylitettiin Suomessa 250 yksilön raja. Tähän mennessä kooikerhondjeja on Suomessa rekisteröity 1576 (Kennelliiton jalostustietokanta KoiraNet 2.9.2019).
Eeva (Raamattu)

Eeva () on Raamatun mukaan maailman ensimmäinen nainen.
Vanhan testamentin luomiskertomuksen (1. Moos. 2:18–24) mukaan Jumala halusi antaa maailman ensimmäiselle ihmiselle, Aadamille, kumppanin. Aluksi hän esitteli Aadamille kaikki maailman eläimet. Kun Aadam ei löytänyt niistä itselleen kumppania, Jumala loi Aadamille kumppanin tämän kylkiluusta. Aadam nimesi kumppaninsa naiseksi, ja heistä tuli liittonsa myötä ”yhtä lihaa”.
Yhden rabbiinisen midrašin mukaan Eeva oli vasta Aadamin toinen vaimo, ja hänet luotiin Aadamin oikean kyljen 13. kylkiluusta sen jälkeen, kun Lilith oli jättänyt Aadamin.
Myöhemmin Eeva söi käärmeen houkuttelemana hyvän ja pahan tiedon puusta ja jakoi saamansa tiedon Aadamin kanssa. Rangaistukseksi kielletyn hedelmän syömisestä Jumala karkotti pariskunnan Eedenin puutarhasta ja antoi Eevalle ja kaikille hänen jälkeläisilleen synnytyskivut.
Aadam antoi kumppanilleen nimeksi Eeva. Nimi muistuttaa heprean ’elämää’ tarkoittavaa sanaa ja viittaa siihen, että Eeva on kaikkien ihmisten kantaäiti. Eevan nimeltä mainittuja omia poikia olivat Kain, Abel ja Set.
Muslimien pyhässä kirjassa Koraanissa Eevan nimeä ei mainita. Islamilaisessa perimätiedossa hänet tunnetaan arabiankielisellä nimellä "Ḥawwāʾ".
Eeva on kristinuskon mukaan ensimmäinen syntiin langennut ihminen. Toisessa kirjeessä korinttilaisille (11:3) ja ensimmäisessä kirjeessä Timoteukselle (2:22–25) Eevan teolla perustellaan kehotusta vaimoille totella miehiään. Tottelematon Eeva rinnastetaan usein vastakohtaansa, Jeesuksen äitiin Mariaan.
Aadamin ja Eevan sukupuu.
Aadamin ja Eevan sukupuu Raamatun mukaan:
Amrish Puri

Amrish Puri (22. kesäkuuta 1932 Jalandhar – 12. tammikuuta 2005 Mumbai) oli intialainen näyttelijä. Intiassa hänet muistetaan useista näyttelijäsuorituksistaan Bollywood-elokuvissa, mutta länsimaalaiset tuntevat hänet parhaiten pahan Mola Ramin esittäjänä seikkailuelokuvassa "Indiana Jones ja tuomion temppeli". Hänen isoveljensä oli näyttelijä Madan Puri.
Puri meni naimisiin Urmila Divekarin kanssa 5. tammikuuta 1957. He saivat kaksi lasta, Rajeevin ja Namratan.
Amrish Puri menehtyi Mumbaissa aivoverenvuotoon 72-vuotiaana.
Geeniterapia

Geeniterapia eli sairauden hoito tai ehkäiseminen geenien siirron avulla on nopeasti kasvava lääketieteen tutkimusala, jossa pyritään siirtämään haluttuja geenejä potilaan somaattisiin soluihin. Geeniterapiassa siirretyt geenit eivät periydy. Pääkohteena geeniterapiassa on korjata tai korvata muuntuneita geenejä ja säädellä niiden ilmentymistä tai solun signaalin välitystä, säädellä immuunijärjestelmän toimintaa tai saada syöpäsoluja tuhoutumaan hallitusti.
Historia.
Geeniterapian mahdollisuuksista ja etiikasta on keskusteltu 1950-luvulta asti.
"Science"-lehdessä ilmestyi vuonna 1972 artikkeli, jossa kerrottiin geeniterapian periaatteista ja ensimmäisistä yrityksistä. Sen kirjoittajat Theodore Friedmann ja Richard Roblin vastustivat elävillä potilailla tehtäviä kokeita, koska niiden pitkäaikaisia vaikutuksia ei vielä tunnettu, ja ehdottivat eettisen koodiston laatimista. Heidän mielestään geeniterapian tutkimus oli tärkeää mutta vaarallista.
Vuonna 1990 ensimmäinen yhdysvaltalainen ryhmä sai luvan hoitaa neljävuotiaan tytön (Ashanti DeSilva) perinnöllistä vaikeaa immuunipuutosta (ADA-SCID) geeniterapialla. Hoito auttoi, mutta hän saa edelleen vähäistä entsyymikorvaushoitoa. Lääkärien mukaan hän voisi tulla toimeen kokonaan ilman entsyymikorvaushoitoa, mutta siihen liittyviä riskejä ei kannata ottaa.
Jesse Gelsinger on ensimmäinen geeniterapiahoitoon kuollut ihminen. Gelsinger kärsi ammoniakki-aineenvaihduntaan liittyvän geenin mutaatiosta. Mutaation parantamiseksi suunniteltu koe, geeniterapia adenoviruksella, aiheutti Gelsingerille kuolettavan immuunireaktion.
Ensimmäinen länsimaissa kaupalliseen myyntiin hyväksytty geeniterapiavalmiste, alipogeenitiparvoveekki, hyväksyttiin EU:ssa vuonna 2012.
Menetelmät.
Jos geeni ruiskutetaan sellaisenaan soluun, se ei yleensä ala toimia. Siksi käytetään erilaisia muokattuja viruksia, jotka levittävät geeniä solusta toiseen. Viruksia muokataan tavallisesti niin että ne eivät aiheuta sitä tautia jonka muokkaamattomat virukset aiheuttaisivat. Jotkut virukset kuten retrovirukset liittävät oman geenistönsä ihmisen solun kromosomiin. Toiset, kuten adenovirus, vievät sen solun tumaan mutta eivät liitä sitä kromosomiin. Virusta voidaan antaa potilaalle ruiskeena tai tiputuksessa tai potilaan soluja voidaan altistaa koeputkessa ja palauttaa elimistöön. Jos hoito onnistuu, muokatut solut alkavat tuottaa haluttua proteiinia.
Geeniterapiassa käytettyjä vektoreita eli kuljettimia ovat yleisemmin virukset tai lipidit-pohjaiset vektorit. Viruksista tunnetuimpia ovat adeno-, herpes, AAV, retro-, Semliki forest,bakulo- ja lentivirukset.
Myös sellaisia menetelmiä, joissa ei käytetä viruksia, tutkitaan paljon. Suoraviivaisin näistä on ”paljaan DNA:n menetelmä”, jossa DNA-molekyylin pinnalta poistetaan histonit ennen kuin se ruiskutetaan kudokseen.
Geeniterapia Suomessa.
Suomalaisia geeniterapia-tutkijoita on Seppo Ylä-Herttuala, jonka ryhmä on kehittänyt kardiovaskulaarista geeniterapiaa. Ark Therapeutics valmistaa pahanlaatuisten aivokasvainten hoitoon käytettävää rekombinattista adenovirusta.
Nuoret Vihaiset Miehet

Nuoret Vihaiset Miehet on vuonna 1989 perustettu porilainen rock-yhtye. Nuoret Vihaiset Miehet julkaisi ensimmäisen levynsä "Ananasta ja rauhaa" omakustanteena, toisen, minicd:nsä "Prrrkele!?!" yhtye levytti (jo edesmenneelle) porilaiselle Betelgeuze-recordsille, seuraavan pitkäsoittonsa "Maailmanloppua odotellessa" yhtye julkaisi jälleen omakustanteena. "Maanantai klo 4.45" -minicd:n julkaisusta vastasi taasen helsinkiläinen Saturnus Records. Vuosina 2003–2012 yhtye julkaisi levyjään porilaisen musiikkiyhdistyksen, Karhurock ry:n kautta. Vuodesta 2013 saakka yhtyeen levyt on julkaissut ulvilalainen Valerian Music joka julkaisi vuonna 2015 yhtyeen koko tuotannon uudelleenmasteroituina versioina digitaalisessa muodossa. 
Yhtyeen merkittävin kokoonpanomuutos oli alkuperäisen laulusolistin Make Vettenrannan lähtö yhtyeestä vuonna 2004. Yhtye palasi kuitenkin vuonna 2012 lähes alkuperäiseen, vuoden 1989 kokoonpanoonsa ja nykyinen kokoonpano koostuukin rumpalia lukuun ottamatta yhtyeen alkuperäisjäsenistä.
Nuoret Vihaiset Miehet ovat tehneet jääkiekkojoukkue Porin Ässien kannatuslaulun "Patasydän". Levytetyssä versiossa on mukana Yö-yhtyeen laulusolisti Olli Lindholm.
Suomen jääkiekkomaajoukkueelle yhtye teki virallisen kannatuslaulun "Sydän on sinivalkoinen" vuonna 2009, laulun on levyttänyt myös Pate Mustajärvi vuonna 2011.
Yhtye sai oman nimikko-oluen elokuussa 2013 kun Pyynikin käsityöläispanimo julkaisi Nuoret Vihaiset Miehet - Patasydän Dark ale -oluen.
Alavuotto

Alavuotto (myös "Ala-Vuotto") on kylä Vuoton kaupunginosassa Oulussa entisen Ylikiimingin kunnan alueella. Kylä sijaitsee Kiiminkijoen varrella noin 25 kilometriä itään Ylikiimingin taajamasta. Itse kylällä on nykyisin noin 60 asukasta, ja koko kyläalueella noin 90. Kylän pinta-ala on noin 95 km².
Alue on jonkin verran tulvaherkkää. Suuret jääpadot saattavat aiheuttaa tulvajärviä, jotka peittävät osan alavista viljelysmaista. Pahojen tulvien aikaan osa alueesta saattaa muuttua saareksi. Vuodesta 1970 kylällä oli joen yli johtava puinen ns. renkkusilta, joka purettiin keväisin jäidenlähdön ja tulvien ajaksi. Silta korvattiin uudella Inkakosken teräsbetonisillalla vuoden 1991 alussa.
Alavuoton alueelta ei ole löydetty muinaisjäänteitä, ja varhaisimmat kirjamerkinnät asutuksesta ovat 1600-luvun alusta. Vuoden 1620 verokirjoissa on merkintä Mikko Parkkisesta, joka luultavimmin asui nykyisen Alavuoton tienoilla. Tervanpoltto on ollut eräs kylän tärkeistä elinkeinoista. Kylän alueelta on löydetty kaikkiaan neljäkymmentä tervahautaa, ja näistä noin puolet sijaitsevat kuuden kilometrin matkalla Kiiminkijoen varrella.
Ensimmäinen kauppa kylälle avattiin 1911, kun Ylikiimingin osuuskaupan jakelupiste aloitti toimintansa. Toimipiste ilmeisesti suljettiin myöhemmin, sillä 1924 avattiin uusi jakelupiste. Oma kyläkauppa avattiin ensimmäisen kerran 1947, mutta sen sijainti oli epäedullinen, ja myynnin kärsiessä kauppa siirrettiin vuonna 1953 keskemmäs kylää. Erillinen kaupparakennus valmistui 1976, ja siinä kauppa toimi aina vuoteen 1994, jolloin se lakkautettiin.
Kylän ainoa järvi on kunnan itäosassa sijaitseva kalaisa Lavajärvi, joka on suosittu kalastuspaikka.
Alavuoton koulu.
Alavuotolla koulutoiminta aloitettiin 1928 ja koulurakennus rakennettiin 1952. Keväällä 1993 Alavuoton koulu lakkautettiin lievän kohun saattelemana ja liitettiin Nuorittan koulun koulupiiriin, jonne oppilaat kuljetettiin tilatakseilla. Nykyisin Alavuotto kuuluu Ylikiimingin koulupiiriin, oppilaat kuljetetaan Ylikiimingin taajamassa sijaitsevalle Ylikiimingin koululle. Ylikiimingin kirjaston sivutoimipiste sijaitsi Alavuoton koululla, ja lakkautettiin pian koulutoiminnan lakkauttamisen jälkeen.
Liikuntapaikat.
Alavuoton vanhalla koululla on kyläläisten käytössä oleva kivimurskekenttä. Talvisin kylän ympäristöön lanataan hiihtoladut sekä perinteiselle tyylille että luistelulle.
Liikenne.
Historiallisesti tärkeimpänä kuljetusväylänä on ollut kylän läpi virtaava Kiiminkijoki. Nykyisin alueen tärkeimmät väylät ovat vuonna 1935 valmistunut joen länsirantaa seuraileva paikallistie 18723 seututieltä 836 Suoperästä Alavuoton kautta Hetekyläntielle Jokikokkoon. Neljän kilometrin osuus Suoperä–Alavuotto päällystettiin vuonna 1998. Lisäksi Alavuotolta alkaa joen itärantaa seuraileva Naurisnivantie, joka jatkuu Korpisenojan pohjoispuolelta Tuomaalantienä Hetekyläntielle Jokikokon itäpuolelle.
Matthias Sammer

Matthias Sammer (s. 5. syyskuuta 1967) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan libero, ja jalkapallovalmentaja. Heinäkuusta 2012 lähtien hän on toiminut FC Bayern Münchenin urheilutoimenjohtajana.
Hän on naimisissa ja hänellä on kolme lasta, Sarah, Marvin ja Leon. Sammer asuu perheineen Münchenissä. Sammerin isä Klaus loi myös uraa jalkapalloilijana ja valmentajana.
Ura pelaajana.
Sammer pelasi ammattilaisurallaan neljässä seurassa, Dynamo Dresdenissä (1985–1990), VfB Stuttgartissa (1990–1992), FC Internazionale Milanossa (1992–1993) ja Borussia Dortmundissa (1993–1998). Hän voitti urallaan kahdesti DDR:n liigamestaruuden (1989 ja 1990) ja kolmesti yhdistyneen Saksan liigamestaruuden, vuonna 1992 Stuttgartissa ja vuosina 1995 ja 1996 Dortmundissa. Hän oli Dortmundin joukkueessa voittamassa myös Mestarien liigaa vuonna 1997. 
Sammer valittiin Euroopan parhaaksi jalkapalloilijaksi vuonna 1996, samana vuonna, kun hän oli johdattamassa maataan Euroopan mestaruuteen. Sammer pelasi urallaan yhteensä 74 maaottelua, 23 DDR:n maajoukkueessa ja 51 Saksan maajoukkueessa. Hän esiintyi arvokisoissa kolme kertaa, EM-kisoissa vuosina 1992 ja 1996 sekä MM-kisoissa vuonna 1994. Sammer joutui lopettamaan uransa vuonna 1998 polvivamman vuoksi. 
Ura valmentajana ja urheilujohtajana.
Sammer aloitti valmentajanuransa vuonna 2000 Borussia Dortmundin peräsimessä. Hän oli valmentajana johdattamassa joukkuettaan Saksan mestaruuteen vuonna 2002 ja samana vuonna Dortmund eteni myös UEFA Cupin finaaliin, jossa se oli kuitenkin häviävänä osapuolena alankomaalaisen Feyenoordin juhliessa mestaruutta. 
Sammer jätti Dortmundin vuonna 2004 ja alkoi valmentaa VfB Stuttgartia. Hän lähti Stuttgartista kuitenkin jo vuonna 2005, vain yhden kauden jälkeen. Vuodesta 2006 Sammer on työskennellyt Saksan jalkapalloliiton urheilujohtajana "(Sportdirektor)´". Heinäkuussa 2011 hänestä tuli Saksan liiton nuorisovalmennuskoordinaattori. 
Tammikuussa 2011 uutisoitiin, että Sammer siirtyy pitkän kädenväännön jälkeen Hamburger SV:n urheilutoimenjohtajaksi. DFB:n johdon käymien keskustelujen jälkeen Sammerin siirtyminen HSV:hen vesittyi ja hän jatkaa liiton palveluksessa. Huhtikuussa 2011 Sammer allekirjoitti vuoteen 2016 ulottuvan jatkosopimuksen Sportdirektorin tehtävistä DFB:n kanssa. 
Heinäkuun alussa 2012 Sammer jätti DFB:n ja siirtyi kolmivuotisella sopimuksella FC Bayern Münchenin urheilutoimenjohtajaksi.
In vitro

In vitro (kirjaimellisesti ”lasissa”, latinan lasia tarkoittavasta sanasta "vitrum") on tutkimustekniikka, jossa koe suoritetaan koeputkessa, lasimaljassa tai yleisesti eliön tai solun ulkopuolella. Menetelmällä voidaan tutkia mikrobeja, soluja tai biologisia molekyyleja niiden luontaisen ympäristönsä ulkopuolella. Sen vastakohta on "in vivo" joka tarkoittaa elävässä elimistössä, solussa, kudoksessa tai elävissä eliöissä tehtävää tutkimusta. Esimerkki tästä on koeputkihedelmöitys. Useat molekyylibiologian tutkimukset suoritetaan elävien solujen ulkopuolella, eivätkä tulokset siksi välttämättä vastaa tilannetta solun sisällä. Geeniteknologia on tuonut aivan uusia "in vitro" -työkaluja eri tieteenalojen käyttöön.
In vivo

In vivo tarkoittaa eliössä tehtyä tutkimusta erotuksena "in vitro" -kokeisiin, jotka suoritetaan koeputkessa tai lasimaljoissa. Esimerkiksi pulssin mittaaminen ranteesta on "in vivo" -menetelmä. Usein käytettyjä koe-eläimiä ovat hiiret, rotat ja marsut.
Maaemo

Maaemo, luontoäiti, maaäiti eli äiti maa on maan henkilöitymä, joka on itse sama kuin maaperä tai joka hallitsee maata. Usein maaemoon kuuluu myös kasvillisuus tai jopa kaikki elollinen. Maaemo saattaa olla kaiken elollisen synnyttäjä ja muovaaja. Maaemolla on usein vastapuolena miespuolinen taivaan jumala, joka hedelmöittää maan sateella. Maaemon ilmentymiä ovat muun muassa kreikkalaisen mytologian Gaia ja roomalaisten Tellus.
Maaäiti on rinnastettu elävään maapalloon ja sen elonkehään. Nykyisin länsimaissa maaemo on lähinnä vertauskuvallinen hahmo, jolla tähdennetään luonnon ja ekosysteemien tärkeyttä ihmiselämän kannalta. Luontoa vastaan tehdyt rikokset ovat tämän ajattelun mukaan yhtä vakavia kuin äidin vahingoittaminen. Maaemo on tärkeä hahmo myös nykyajan new age -liikkeille esimerkiksi Gaia-hypoteesin kautta.
Avidiini

Avidiini on 66–69 kilodaltonin kokoinen kananmunan valkuaisesta eristetty emäksinen glykoproteiini, jonka tärkein ominaisuus on sen kyky sitoa biotiinia. Jokainen avidiinimooli kykenee sitomaan neljä moolia biotiinia. Avidiinin ja biotiinin välinen ei-kovalenttinen sidosaffiniteetti (Kd=10-15 M) on korkeimpia tunnettuja biologisten komponenttien välisiä sidosvuorovaikutuksia. 
Rakenne.
Avidiini koostuu neljästä alayksiköstä (molekyylipaino 15 500–15 800 daltonia), jotka ovat identtisiä 128 aminohapon mittaisia polypeptidejä. Kussakin alayksikössä on sokerisivuketju, joka ei kuitenkaan ole välttämätön avidiinin biotiininsitomiskyvylle. Avidiini on vesiliukoinen ja kestää suuria suolapitoisuuden ja happamuuden vaihteluita erityisesti esiintyessään kompleksina biotiinin kanssa. Huolimatta siitä, että avidiini on saatu osittain puhdistetuksi jo vuonna 1942, ei sen varsinaisesta funktiosta vieläkään ole kiistatonta selvyyttä. On esitetty hypoteesejä sen toimimisesta biotiinin varastoijana tai antibioottisena tekijänä, mutta nämä ovat jääneet ajatusmallien tasolle selvien tutkimuksellisten todisteiden puuttuessa. Jälkimmäistä mallia tukee kuitenkin avidiinin kyky estää useitten mikro-organismien kasvu sekä sen induktio soluvaurioiden ja tulehdusreaktioiden yhteydessä kanan muissakin kudoksissa kuin munanjohtimessa.
Aminohappojärjestys ja kloonaaminen.
Avidiinin aminohappojärjestys selvitettiin vuonna 1971 (Delange ja Hung) ja sen cDNA saatiin kloonattua ja karakterisoitua kokonaisuudessaan vuonna 1987. Avidiinigeenin kloonaaminen osoittautui kuitenkin huomattavan hankalaksi; paljastui että avidiini kuului geeniperheeseen, josta aluksi saatiin kloonattua vain muita geeniperheen jäseniä. Lopulta myös varsinainen avidiinigeeni kloonattiin. 
Hyödyntäminen tutkimuksessa.
Avidiinin ja biotiinin välinen tiukka sidos on mahdollistanut useita biologiseen tutkimukseen liittyviä tekniikoita. Avidiinin avulla on voitu puhdistaa ja eristää aineita, jotka jo luonnostaan sisältävät biotiinia. Monia aineita on voitu myös biotinyloida, jolloin biotiini on kovalenttisesti liitetty tutkittavaan aineeseen valeriaanahapposivuketjunsa avulla. Systeemin yhtenä hyvänä puolena voidaan pitää sitä, että tämäntapainen konjugointi harvoin muuttaa ratkaisevasti tutkittavan aineen biologisia tai fysikokemiallisia ominaisuuksia. Toisaalta modifioidun yhdisteen biotiiniosan on edelleen mahdollista sitoutua avidiiniin. Toinen merkittävä etu on avidiinin kyky sitoa useampia biotiinimolekyylejä. Tämä on tehnyt mahdolliseksi erilaisten biotiinia sisältävien molekyylien keskinäisen konjugoinnin ja täten lisännyt avidiini-biotiini-teknologian käyttötapoja. Erityyppisten markkeriryhmien konjugointi avidiiniin on mahdollistanut biotinyloitujen kohdemolekyylien osoitukset esimerkiksi entsymaattisin keinoin sekä kaksoisleimaukset. Eräs tärkeä etu on myös se, että kaupallisesti on saatavilla suuri joukko sekä biotinyloituja että avidiinikonjugoituja tuotteita.
Roistovaltio

Roistovaltio () on Yhdysvaltain hallinnon kylmän sodan jälkeen käyttämä käsite, joka ei ole tullut juuri laajempaan käyttöön. Termin kehitti George W. Bushin hallinto, joka käytti termiä taas laajasti. Bill Clintonin hallinnossa se korvattiin loppuaikoina ilmaisulla ”state of concern” (huolta aiheuttava valtio tai huomiota vaativa valtio). Myös presidentti Trump nimesi roistovaltioita.
Roistovaltion määritelmä.
Yhdysvaltain käyttämä roistovaltion määritelmä on esitetty Yhdysvaltain kansallisessa turvallisuusstrategiassa.
"Roistovaltioilla on samat yhteiset piirteet. Nämä valtiot:"
Roistovaltiot.
George W. Bushin hallinto kutsui seuraavia maita roistovaltioiksi:
Trump otti termin uudelleen käyttöön ja nimesi seuravat valtiot:
Kritiikkiä.
Käsitettä ja sen käyttöä kritisoineet tahot haluavat kiinnittää huomiota siihen, että monet muutkin valtiot kuin Yhdysvaltain roistovaltioiksi nimeämät ovat vastoin sopimuksia kehitelleet joukkotuhoaseita (esimerkiksi Israelin ydinohjelma tai Venäjä), loukanneet ihmisoikeuksia ja jättäneet noudattamatta kansainvälisiä sopimuksia (erityisesti Israel). Näin menetteleviin valtioihin kuuluu myös Yhdysvallat itse.
On myös esitetty, että roistovaltioretoriikka pyrkii esittämään valtion ”lainsuojattomana”, jotta sitä vastaan voisi vaikka hyväksytysti aloittaa hyökkäyssodan. Irakin sota on esimerkki tällaisesta toiminnasta. Maasta ei kuitenkaan löytynyt joukkotuhoaseita, joiden ilmoitettiin olevan hyökkääjien kantava huolenaihe kyseisen maan suhteen.
Eräät kriitikot, kuten Noam Chomsky, ovat ironisesti huomauttaneet, että Yhdysvallat itse täyttää sanotut roistovaltion kriteerit:
Robbie Keane

Robert David "Robbie" Keane (s. 8. heinäkuuta 1980) on irlantilainen jalkapalloilija, joka edusti urallaan useita englantilaisseuroja ja niistä pisimpään Tottenhamia. Hän pelasi myös Italiassa ja Skotlannissa sekä viimeisinä pelivuosinaan Yhdysvalloissa ja Intiassa. Hän on Irlannin maajoukkueen eniten maaotteluita pelannut ja eniten maaottelumaaleja tehnyt pelaaja. Hän pelasi hyökkääjänä.
Keane liittyi englantilaisen Wolverhampton Wanderersin (Wolves) vahvuuteen teini-iässä ja teki debyyttinsä ammattilaisena vuonna 1997. Hän pelasi Wolvesissa kaksi kautta ennen siirtoaan vielä silloin Valioliigassa pelanneeseen Coventry Cityyn. Pelattuaan Coventryssä yhden kauden hän siirtyi italialaiseen Interiin. Hän ei ehtinyt kuitenkaan pelata Italiassa kovinkaan pitkään ennen kuin siirtyi lainasopimuksella Leeds Unitediin joulukuussa 2000. Lainasopimus muuttui pysyväksi siirroksi toukokuussa 2001. Leedsin taloudelliset vaikeudet pakottivat seuran sittemmin myymään pois lukuisia nuoria pelaajiaan; Keane siirtyi Tottenhamiin juuri ennen kauden 2002-2003 alkua noin 7 miljoonalla punnalla. 
Keane ehti voittaa kuuden Tottenham-kauden aikana keväällä 2008 Englannin liigacupin. Keane pelasi finaalissa Tottenhamin avauskokoonpanossa. Valioliiga kauden 2007-2008 aikana Keane muodosti Dimităr Berbatovin kanssa tehokkaimman hyökkääjä parivaljakon. Parivaljakko Keane - Berbatov teki Valioliigassa kaudella 2007-2008 yhteensä 30 maalia. Kesällä 2008 Keane siirtyi Liverpooliin noin 20 miljoonan punnan kaupassa.
Debyyttinsä Keane teki Liverpoolissa 13. elokuuta 2008 Mestarien liigan karsintaottelussa Standard Liegeä vastaan. Ensimmäisen maalinsa Keane teki Liverpoolille hänen 11:ssä ottelussa PSV:tä vastaan. Tammikuussa 2009 siirtoikkunan viimeisenä päivänä Liverpool ja Tottenham sopivat Keanen paluusta Lontooseen ja Tottenhamiin 12 miljoonalla punnalla. Näin ollen Keane palasi takaisin vain 7 kuukauden Liverpoolissa vietetyn ajan jälkeen. Liverpoolissa Keane pelasi vain 31 peliä, joissa hän teki 7 maalia. Keanesta tuli kolmas lähiaikainen paluumuuttaja Tottenhamiin, joka oli lähtenyt vuoden sisällä seurasta muualle. Myös Jermain Defoe ja Pascal Chimbonda olivat tammikuussa 2009 palanneet Tottenhamiin.
Tammikuussa 2010 Keane siirtyi Skotlannin Valioliigan Glasgow Celticiin loppukauden mittaisella lainasopimuksella, kun Tottenhamin manageri Harry Redknapp ei pystynyt takaamaan Keanelle säännöllistä avauskokoonpanopaikkaa loppukaudeksi Tottenhamissa.
Keane teki maajoukkuedebyyttinsä vuonna 1998. Hän pelasi ennätykselliset 146 maaottelua ja teki niissä 68 maalia. Maalintekijätilastossa Keane on selvästi edellä toisena 21 maalilla olevaa Niall Quinniä. Ensimmäisen hattutemppunsa Keane teki Irlannille San Marinoa vastaan syksyllä 2006. Arvokisoissa Keane esiintyi ensimmäisen kerran vuoden 2002 maailmanmestaruuskisoissa, joissa Irlanti ylsi neljännesvälieriin. Hän oli mukana myös vuosien 2012 ja 2016 Euroopan-mestaruuskilpailuissa. Keane toimi Irlannin maajoukkueen kapteenina vuodesta 2006 lähtien.