BTK-kuristaja

Dennis Lynn Rader (s. 9. maaliskuuta 1945), tunnetaan mediassa myös nimellä BTK-kuristaja (engl. "BTK Killer") on yhdysvaltalainen sarjamurhaaja, joka terrorisoi Wichitan aluetta Kansasissa vuosina 1974–1991. Rader eli kaksoiselämää: päivisin hän oli kunnollinen perheenisä ja säntillinen turvallisuusalan työntekijä, mutta samaan aikaan hän kidutti ja murhasi brutaalisti ainakin kymmenen ihmistä. Hänen lempinimensä BTK viittaa hänen menetelmäänsä: sitoa ("Bind"), kiduttaa ("Torture") ja tappaa ("Kill)" uhrit.
Hän pilkkasi viranomaisia lähettämällä röyhkeitä viestejä paikallisille tiedotusvälineille. Raderin taipumus viestiä rikoksistaan medialle ja viranomaisille jätti lukuisia jälkiä, jotka johtivat lopulta pidätykseen vuonna 2004. Hän myönsi syyllisyytensä murhiin vuonna 2005 eikä osoittanut katumusta teoistaan. Hän sai kymmenen ihmisen murhasta kymmenen erillistä elinkautista tuomiota. 
Vuonna 2023 viranomaiset ilmoittivat, että BTK:n rikosten tutkimusta jatketaan, koska BTK:n uhreja uskotaan olevan enemmän, kuin mitä on ollut aikaisemmin julkisesti tiedossa. Poliisin saamat uudet todisteet yhdistävät hänet lukuisiin selvittämättömiin murhiin. 
Elämä.
Dennis Lynn Rader syntyi 9. maaliskuuta 1945 Pittsburgissa, Kansasissa, ja kasvoi Wichitassa. Hänen isänsä oli palvellut merijalkaväessä toisessa maailmansodassa ja sen jälkeen työnskennellyt paikallisessa sähkötarvikeliikkeessä. Hän oli neljästä pojasta vanhin ja vaikutti elävän näennäisesti normaalia lapsuutta, vaikka hänen käytöksensä sisälsi hälyttäviä piirteitä, kuten kulkukissojen ja koirien tappamista kuristamalla ja hirttämällä. Jo lapsena Rader alkoi kehitellä sitomisfantasioita alushameisiin tai muihin alusvaatteisiin pukeutuneista naisista. Myöhemmin Rader ruokki fantasioitaan lukemalla rikoslehtiä, joissa retosteltiin sidottujen uhrien kuvilla. 
Murrosikään mennessä hän haaveili jo tyttöjen sitomisesta ja seksistä heidän kanssaan. Hän sanoi, että hänen fantasiansa olivat "melkein kuin elokuvasarja", jonka hän halusi ohjata ja toteuttaa hinnalla millä hyvänsä. Näyttelijä Annette Funicello, joka esiintyi lapsille tarkoitetussa "The Mickey Mouse Club" televisiosarjassa 1950-luvulla, oli yksi hänen suosikkikohteistaan kuvitteelliselle sitomiselle. Ainoat sosiaaliset aktiviteetit, joihin Rader nuoruudessaan osallistui, liittyivät hänen luterilaiseen kirkkoonsa tai partioon. Partiolaisena hän oppi solmujen sitomisen taidon, josta oli hänelle apua myöhemmin elämässä, kun hän sitoi uhrinsa ennen näiden tappamista.
Hän valmistui Wichita Heightsin lukiosta vuonna 1963. Hänellä oli jonkin aikaa työpaikka paikallisessa ruokakaupassa. Kesällä 1966 Rader liittyi 21-vuotiaana Yhdysvaltain ilmavoimiin, luultavasti välttääkseen Vietnamin sodan kutsunnat. Ilmavoimissa ollessaan Rader kurkisteli sälekaihtimien läpi nähdäkseen naisten riisuutuvan ja murtautui koteihin varastaakseen heidän alusvaatteensa. 
Palattuaan Wichitaan hän työskenteli retkeilyvarusteita valmistavassa Coleman yrityksessä noin vuoden ajan. Toisten tietojen mukaan hän löysi työpaikan Cessnalta, pieneltä lentokonevalmistajalta. Syksyllä 1973 hän aloitti kandidaatin tutkintoon tähtäävät opinnot Wichitan osavaltion yliopistossa. Hän haaveili poliisin urasta. Vuoden 1973 lopulla Cessna irtisanoi Raderin. Hän huomasi yhtäkkiä olevansa työtön, huonossa mielentilassa, onneton ja hänellä oli runsaasti vapaa-aikaa. Hän vajosi syvemmälle synkkään fantasiamaailmaansa, jonka hän oli tuntenut lapsuudesta asti, ja halusi tietää, miltä tuntuisi kuristaa nainen paljain käsin, kunnes tämä kuolisi. Hän oli pakkomielteinen pornografian suhteen ja harrasti unelmointia. Hän antoi penikselleen lempinimen Sparky.
Hän alkoi nauttia siitä, mitä hän kutsui "trollaukseksi", mikä tarkoitti ajelemista tai kävelemistä lähiöissä ja oppilaitosten pihoilla, joissa hän saattoi tarkkailla ja himoita niillä liikkuvia nuoria naisia. Rader seurasi naisia, kun nämä kävivät yksin ruokakaupassa. Hän aikoi piiloutua naisten autojen takapenkille ja siepata nämä aseella uhaten. Hän keskittyisi ensin elämään suunnitelmallisesti tulevaisuutta silmälläpitäen ja sen jälkeen antautuisi fantasiaansa orjuuttamisesta, seksistä ja murhasta. Vuoteen 1974 mennessä Raderin oli pakko toimia pakkomielteisten fantasioidensa mukaisesti: hän oli kouluttautunut tappamaan ja välttämään paljastumista sekä oli oppinut sitomaan solmuja ja silmukoita. Vuonna 1974 Rader aloitti pitkän työuran turvallisuusalan yrityksessä ADT Security Services, jossa hän työskenteli hälytinlaitteiden asentajana, mikä takasi hänelle pääsyn alueen asuntoihin. 
Vuonna 1971 Rader meni naimisiin Paula Dietzin kanssa. Pariskunnalle syntyi kaksi lasta: poika Brian (s. 1975) ja tytär Kerri (s. 1978). Raderin lapset suhtautuivat isänsä rikoksiin eri tavoin. Brian pysytteli poissa julkisuudesta, kun taas Kerri kirjoitti vuonna 2019 julkaistun kirjan "A Serial Killer’s Daughter: My Story of Hope, Love, and Overcoming", jossa hän kertoo, kuinka sai tietää isänsä rikoksista ja kuinka hän selviytyi niiden aiheuttamasta kauhusta.
Ensimmäiset uhrit.
Rader murhasi ensimmäisen uhrinsa 28-vuotiaana. Hän oli valmistellut tekoaan huolellisesti ottamalla selvää perheen rutiineista. Hän oli kerännyt yhteen "isku-pakkauksensa", johon kuului ase, veitsiä, huppuja, naruja, teippiä, muovipusseja, käsineitä ja erilaisia työkaluja murtautumista varten. Ennen sisäänmenoaan hän katkaisi puhelinkaapelin. 
Hän tunkeutui tammikuun 15. päivän aamuna vuonna 1974 paikkakunnalle hiljattain muuttaneen Oteron perheen kotiin, jossa perheen vanhemmat olivat laittamassa 9-vuotiasta Josephia ja 11-vuotiasta Josephinea kouluun menoa varten. Tämä oli yllätys, koska Rader oli odottanut kohtaavansa vain perheen äidin ja tyttären, jotka olivat hänen pääkohteitaan latina-naisina, joista hän piti erityisesti. Perheen kolme muuta lasta olivat jo koulussa. Rader murhasi koko perheen aloittaen perheen isästä ja vei lopuksi perheen tyttären kellariin, jossa murhasi tämän viimeisenä. Hän pakeni paikalta rannekellon ja radion kanssa. Kuristaminen ja "muistoesineiden", yleensä alusvaatteiden ottaminen rikospaikalta muodostuivat osaksi Raderin toimintamallia. Hän jätti rikospaikalle myös siemennestettä ja kertoi myöhemmin saaneensa seksuaalista mielihyvää tappamisesta. Perheen 15-vuotias poika Charlie löysi ruumiit tullessaan kotiin myöhemmin samana päivänä.
Muutamaa kuukautta myöhemmin, 4. huhtikuuta 1974 Rader oli murtautunut sisään lasioven rikkomalla ja odotti 21-vuotiaan Kathryn Brightin asunnossa. Tämän tultua kotiin yllättäen 19-vuotiaan veljensa kanssa, hän sitoi heidät, ampui Keviniä ja puukotti ankarasti vastaantaistellutta Katryniä useita kertoja rintakehään sekä kuristi tätä. Kathryn oli vielä elossa viranomaisten tullessa paikalle, mutta hän kuoli myöhemmin verenvuotoon sairaalassa. Hän ampui myös kahdesti Kathrynin veljeä Keviniä, joka pääsi ulos hälyttämään apua ja selvisi hengissä. Kevin kuvaili Raderia myöhemmin TIME-lehden mukaan "keskikokoiseksi runsaasti hikoilevaksi mieheksi, jolla oli pensasmaiset viikset ja 'psykopaattiset' silmät".
”BTK” tulee julkisuuteen ja lisää murhia.
Lokakuussa 1974 Rader jätti kirjastossa olevan kirjan väliin kirjeen, jossa hän otti vastuun Oteron perheen murhista. Paljon kielioppi- sekä kirjoitusvirheitä sisältävä viesti antoi viranomaisille viitteitä tekijän luonteesta, ja paikallislehti alkoi seurata tapausta. Rader kirjoitti: "Minun on vaikea hallita itseäni. Varmaan pidätte minua seksuaalisesti vinksahtaneena psykoottina." Hän varoitti, että iskisi uudelleen, ja lisäsi: "Minun koodisanani ovat sitoa heidät, kiduttaa heidät, tappaa heidät – B.T.K." Kirjaimet jäivät elämään, ja murhaaja tunnettiin tästä lähtien Yhdysvaltojen mediassa nimellä "BTK Killer".
Seuraavat tiedossa olevat rikokset tapahtuivat vuonna 1977. Maaliskuussa Rader oli odotellut uhriaan, joka ei tullutkaan kotiin. Tästä turhautuneena hän houkutteli kadulla poliisina esiintymällä kuusivuotiaan Steve Vianin viemään hänet kotiinsa, jossa hän sitoi ja kuristi tämän äidin Shirley Vianin sen jälkeen kun oli lukinnut naisen kolme lasta kylpyhuoneeseen. Joulukuussa 1977 hän murtautui jonkin aikaa seurailemansa Nancy Foxin kotiin ja odotti häntä siellä, murhasi Foxin ja soitti seuraavana päivänä itse poliisille ilmoittaakseen rikoksesta. Tammikuussa 1978 hän lähetti runon paikalliselle sanomalehdelle Vianin murhasta. Muutamaa viikkoa myöhemmin hän lähetti kirjeen paikalliselle televisiokanavalle ja ilmoitti olevansa vastuussa Vianin, Foxin ja erään tuntemattoman uhrin kuolemista. Hän ilmaisi tekojensa motiiviksi saman tuntemattoman tekijä "X":n, kuten sarjamurhaaja Viiltäjä-Jackilla, Ted Bundyyn ja David Berkowitzilla, ja rinnasti itsensä heihin yhtä kuuluisana. Kirjeessään hän kirjoitti: "Kuinka monta ihmistä minun on tapettava ennen kuin saan nimeni lehteen tai" "valtakunnallista huomiota?" Seurauksena ollut uutisointi laukaisi yhteisössä paniikin.
Huolimatta tästä kissa-hiiri -leikistä viranomaisten kanssa Rader vaikutti ulospäin huolehtivalta aviomieheltä, joka pystyi salaamaan murhanhimoisen puolensa. Hän valmistui vuonna 1979 Wichitan yliopistosta rikosoikeuden hallinnon tutkinnolla. Hän jatkoi kuitenkin viranomaisten ärsyttämistä ja näytti olevan valmis iskemään jälleen. Pitkän hiljaiselon jälkeen Rader tappoi naapurinsa Marine Hedgen 27. huhtikuuta 1985. Hedgen alaston ruumis löydettiin muutamaa päivää myöhemmin tien varresta. Seuraavana vuonna hän murhasi Vicki Wegerlen tämän kodissa, joka päästi sisään puhelinasentajana virkapuvussa esiintyneen Raderin. Hänen viimeinen tunnettu uhrinsa oli 62-vuotias Dolores Davis, joka katosi syrjässä sijaitsevasta kodistaan 19. tammikuuta 1991.
Seuraavien vuosien ajan BTK katosi poliisin ja median näkyvistä. Hän väitti myöhemmin keskittyneensä omaan perheeseen. Hän jätti työpaikkansa turvallisuusalan yritys ADT Security Services'ssä 1980-luvun lopulla ja aloitti työn Park Cityn kunnassa järjestyksenvalvojana ja rankkurina vuonna 1991. Uudessa roolissaan Rader oli tunnettu tarkkuudestaan: hän mittaili naapuriensa nurmikon pituutta ja jahtasi kulkukissoja sekä koiria. Hänen kerrotaan nauttineen siitä vallasta, jota sai käyttää naapureihinsa ja muihin kansalaisiin. Hän toimi myös partiopoikajohtajana ja seurakuntansa kirkkoneuvoston puheenjohtajana. Huhtikuussa 1979 Rader oli odottanut iäkkään naisen kodissa, mutta poistunut ennen tämän paluuta. Hän lähetti naiselle kirjeen ilmoittaakseen, että BTK oli ollut paikalla. Viranomaiset yrittivät napata hänet julkaisemalla vuonna 1977 taltioidun puhelinsoittonsa toivossa, että joku tunnistaisi äänen.
Vuonna 2004, Oteron perheen murhien 30-vuotismuistovuoden myötä, BTK palasi julkisuuteen. Rader lähetti ivallisia kirjeitä paikallisille medioille ja viranomaisille, joissa oli hänen rikoksiinsa liittyviä esineitä – valokuvia, sanaristikoita ja luonnos "BTK-tarinasta". Hän jätti viestejä myös julkisille paikoille, joista ilmoitti viranomaisille. Rikostutkija Ken Landwehristä tuli hänen luotettu kontaktinsa, jota hän nimitti poliisikollegakseen. Tältä hän kysyi muropakkaukseen julkiselle paikalle jättämässään viestissä, voitaisiinko tietokonelevyke jäljittää häneen, mihin Landwerh vastasi paikallislehteen laitetussa pikkuilmoituksessa kieltävästi.
Pidätykseen johtivat Raderin paikallislehden toimitukseen lähettämä 1,44 megatavun Memorex levyke, jossa oli Word-muotoinen asiakirja. Rader ei tiennyt, että levykkeen metatiedostossa oli tallennettuna hänen etunimensä sekä tietokoneen omistaneen seurakunnan nimi. Näiden tietojen perusteella tutkijat pääsivät hänen jäljilleen. Viranomaiset huomasivat myös Raderin auton valvontakameran tallenteissa joillakin viestien jättöpaikoilla ja varmistivat lopullisesti hänen henkilöllisyytensä DNA:n avulla Raderin tyttären yliopiston terveydenhuollon ottaman näytteen avulla ja Vicki Wagerlen kynnen alta saadun näytteen avulla. Kuulustelujen aikana Rader oli järkyttynyt siitä, että rikostutkija Ken Landwehr oli valehdellut hänelle levykkeen jäljitettävyydestä.
Oikeudenkäynti ja vankeustuomio.
Dennis Rader pidätettiin 25. helmikuuta 2005, ja häntä syytettiin kymmenestä murhasta. Hänen naapurinsa ja seurakuntalaisensa olivat järkyttyneitä uutisesta – heidän oli vaikea uskoa, että heidän tuntemansa ystävällinen mies oli sarjamurhaaja. Lähes 35 vuoden avioliiton jälkeen hänen vaimonsa Paula Dietz haki järkyttyneenä avioeroa, joka astui voimaan heinäkuussa 2005 – vain kuukausi sen jälkeen, kun Rader oli myöntänyt syyllisyytensä BTK-murhaajana. 
Rader oli oikeudessa kuultavana 1. maaliskuuta 2005. Oikeudenkäynnissä Dennis Rader piti narsistiseksi ja sekavaksi kuvatun 20-minuuttisen kiitospuheen, jossa hän kiitti kaikkia tuesta ja osaanotosta. Paikalla olleet vertasivat Raderin puhetta myöhemmin Oscar-gaalan kiitospuheeseen. Oikeudenkäynnissä Rader kertoi myös järkyttävällä tarkkuudella rikostensa yksityiskohdista – ilman katumusta tai tunteita. Hänen antamansa todistus rikoksistaan toi esiin näkemyksiä hänen psykopaattiseen mieleensä. Rader sanoi, että Oteron perhe olisi tuonpuoleisessa hänen palvelijoinaan ja seksiorjina. Hän väitti, että sama tapahtuisi myös toiselle uhrille, Shirley Vianille. Hän lisäsi, että hän olisi tappanut Vianin tyttären ja muutkin lapset, jos puhelin ei olisi soinut ja nopeuttanut hänen poistumistaan rikospaikalta. 
Hän kuvaili itseään sanoilla, "Olen melko ilkeä – tai voin olla. Mutta toisaalta olen myös todella, tiedätkö, mukava tyyppi." Koska murhat tapahtuivat ennen kuin Kansasin osavaltio palautti kuolemanrangaistuksen vuonna 1994, Rader siirrettiin El Doradon vankilaan. Dennis Rader tuomittiin vankeuteen 175 vuodeksi. Hän elää ylimmän turvaluokan vankilassa eristyssellissä ja liikkuu sen ulkopuolella tunnin ajan viisi kertaa viikossa kahleissa suihkuun tapaamatta muita vankeja. 
Vahvistetut uhrit.
BTK-kuristaja tappoi varmuudella ainakin kymmenen ihmistä. Viranomaisten mukaan murhasarja alkoi vuonna 1974, ja loppui vuonna 1991. Uhrien päältä tai lähettyviltä löytynyt siemenneste on tärkein todiste, joka liittää Raderin näihin rikoksiin.
Uusia epäiltyjä murhia.
Syyskuussa 2023 poliisi paljasti, että he olivat analysoineet Raderin tekemiä väkivaltaisia kirjoituksia ja piirroksia murhista ja sidotuista, suukapuloiduista naisista. Oklahoman poliisi kertoi CNN:uutiskanavalle, että Raderin piirrokset ja kirjoitukset voivat viitata siihen, että Rader olisi mahdollisesti syyllinen lukuisiin selvittämättömiin murhiin Oklahomassa, Kansasissa ja Missourissa. 
Vuonna 2023, Oklahoman poliisi ilmoitti pitävänsä Raderia pääepäiltynä ainakin kahdessa ratkaisemattomassa tapauksessa. Toinen näistä on Cynthia Kinneyn murha ja toinen Shawna Beth Garberin murha. 22-vuotiaan Shawna Beth Garberin ruumis löydettiin vuonna 1990 Missourista, Vuonna 1976 Pawhuskassa, Oklahomassa, katosi 16-vuotias Cynthia Kinney, joka työskenteli pesulassa. Hänen ruumistaan ei koskaan löydetty. Poliisi huomasi, että Raderin työ ADT-turvayhtiössä osui ajallisesti yksiin läheisen pankin rakennustöiden kanssa, joka sijaitsi suoraan pesulaa vastapäätä. Lisäksi Rader oli kirjoittanut päiväkirjamerkinnän katoamisen aikoihin nimeltä ”Bad Wash Day” ("Huono pesupäivä"), jossa hän kuvaili nuoren tytön kidnappaamista pesulasta. 
Lokakuussa 2023 Rader väitti vankilakirjeessä toimittajalle, ettei muista kirjoittaneensa kyseistä päiväkirjamerkintää, ja että mahdollinen yhteys Kinneyn tapaukseen olisi pelkkää sattumaa. Vaikka Rader kiistää olevansa syyllinen Kinneyn murhaan, Oklahoman poliisin mukaan Cynthia Kinneyn nimi mainitaan Raderin kirjoittamassa päiväkirjassa sekä vuonna 2004 poliisille lähettämässään sanaristikossa.
Vuonna 2024 Raderin tytär Kerri ilmoitti poliisille uskovansa, että hänen isä on mahdollisesti murhannut enemmän ihmisiä kuin mitä on yleisesti ollut tiedossa. Murhien tutkinta on edelleen kesken ja tutkinnallisista syistä johtuen poliisi ei ole kertonut medialle tarkempia yksityiskohtia.
Populaarikulttuurissa.
Kirjailija Stephen Kingin kirja Pimeä yö, tähdetön taivas ("Full Dark, No Stars", 2010) sisältää fiktiotarinan "Hyvä avioliitto", joka perustuu Radarin elämään. Kingin kirjoittaman tarinan pohjalta on tehty myös yhdysvaltalainen elokuva A Good Marriage (2014).