SS Andrea Doria

SS Andrea Doria oli valtamerilinjalaiva, jonka omisti Italia di Navigazione -laivayhtiö. Laivan kotisatama oli Genova Italiassa. Se oli nimetty 1500-luvulla eläneen genovalaisen amiraali Andrea Dorian mukaan. "Andrea Dorian" vetoisuus oli 29 083 bruttorekisteritonnia. Laiva oli suunniteltu 1 200 matkustajaa ja 500 miehistön jäsentä varten, ja se laskettiin vesille 16. kesäkuuta 1951. Neitsytmatkansa se teki 14. tammikuuta 1953. Alus oli toisen maailmansodan koettelemuksista toipuvalle Italialle kansallisylpeyden aihe. 
"Andrea Doria" varustettiin viimeisimpään tekniikkaan perustuneilla navigointilaitteilla ja tutkilla. Sen turvarakennelmiin kuului yksitoista vedenpitävää laipiota, ja teoriassa alus oli "uppoamaton". 
Heinäkuussa 1956 tapahtuneessa yhteentörmäyksessä ruotsalaisen M/S "Stockholmin" kanssa "Andrea Dorian" kylki repesi, ja alus upposi 11 tuntia onnettomuuden jälkeen.
Onnettomuus.
"Andrea Doria" purjehti Nantucket-saaren lähellä kohti New Yorkia, kun siihen törmäsi 25. heinäkuuta 1956 kello 23.11 Svenska Amerika Linien -yhtiön moottorilaiva M/S "Stockholm". "Stockholm" oli vain vähän aikaisemmin aloittanut purjehduksensa New Yorkista Ruotsiin. Yhteentörmäyksen aikaan Atlantin yllä kohosi voimakas sumu. Törmäys repi "Andrea Dorian" kyljen auki. 
Törmäyksestä tuli yksi merenkulun historian kuuluisimmista onnettomuuksista, ja sitä seurasi merenkulun historian suurin pelastusoperaatio. Lähes välittömästi törmäyksen jälkeen "Andrea Doria" alkoi kallistua. "Stockholmista" sen sijaan vaurioitui vain keula, eikä se joutunut merihätään. Meni lähes tunti ennen kuin "Stockholmin" kapteeni ilmoitti laivansa matkustajille aluksen törmäämisestä "Andrea Doriaan". 
New Yorkista Le Havreen matkaava Compagnie Générale Transatlantiquen linjalaiva "Ile de France" sai hätäkutsun "Andrea Dorialta" onnettomuuden tapahduttua. Ranskalaisaluksen saapuessa paikalle sen kaikki valonheittimet sytytettiin valaisemaan onnettomuuspaikkaa. "Andrea Doria" oli jo kyljellään, ja vettä virtasi keulahytteihin ja ruumaan. Lisäksi puolet pelastusveneistä jäi laivan kaatuneen kyljen alle. Takaisin palanneesta "Stockholmista" ja "Ile de Francesta" laskettiin pelastusveneitä "Andrea Dorian" uhreille, joista monet olivat hypänneet mereen. 
"Andrea Doria" upposi 26. heinäkuuta 1956 kello 10.09 noin 11 tuntia yhteentörmäyksen jälkeen. Haaksirikko tapahtui lähellä Yhdysvaltain rannikkoa, joten paikalliset mediayhtiöt valokuvaajineen pääsivät helikoptereilla nopeasti paikalle. "Andrea Dorian" uppoamisesta tuli yksi suorien TV-lähetysten varhaisimpia huippuhetkiä kameramiesten kuvatessa pinnan alle vaipuvan aluksen viime hetket. Kuvamateriaali levisi nopeasti maailmalle ja lisäsi onnettomuuden julkisuutta.
Onnettomuudessa kuoli 46 "Andrea Dorian" matkustajaa. 1 660 matkustajaa ja miehistön jäsentä pelastui. Suurin osa "Andrea Dorian" matkustajista pelastui "Ile de Franceen". Ensimmäiset pelastetut kuitenkin poimittiin "Stockholmiin", jossa ihmeteltiin, miksi pelastusveneissä oli pelkkiä miehiä. Tämä aiheutti keskustelua siitä, että onnettomuuden sattuessa "naiset ja lapset ensin" -sääntöä ei ollut noudatettu. Pelastusoperaatioon osallistui myös useita Yhdysvaltain rannikkovartioston aluksia. Jälkeenpäin yhteentörmäyksen osapuolet kiistelivät siitä, kumpi oli syypää tapaukseen. Väitteiden mukaan "Andrea Dorialla" oli meneillään kansijuhlat onnettomuushetkellä. Italialainen kapteeni ei ottanut laivasta poistuessaan lokikirjoja mukaansa, eikä myöhemmin esiin nostetusta hylystä löytynyt selviä todisteita suuntaan tai toiseen.