tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tom Finney

Thomas ”Tom” Finney OBE (5. huhtikuuta 1922 Preston – 14. helmikuuta 2014) oli brittiläinen jalkapalloilija, joka loi huomattavan uran Preston North End FC:ssä ja Englannin jalkapallomaajoukkueessa.
Finney syntyi Prestonissa, palveli toisessa maailmansodassa ja aloitti uransa ammattilaisena heti sodan jälkeen. Hän vetäytyi Preston North End FC:stä vuonna 1960. Seuran kotistadionin, Deepdalen pääkatsomo on nimetty Tom Finneyn mukaan, ja katsomon tuolit muodostavat hänen kasvokuvansa.
Finney pelasi 76 maaottelua ja teki niissä 30 maalia. Hän on vielä heinäkuussa 2018 jaetulla kuudennella sijalla Englannin maajoukkueen kaikkien aikojen parhaitten maalintekijöitten listalla. Hänet valittiin "Football Writers’ Associationin" vuosina 1954 ja 1957. Hänelle myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin arvo vuonna 1961 ja ritarius 1998.
Finney kuoli 91-vuotiaana 14. helmikuuta 2014.
Victor Zvunka

Victor Zvunka (s. 15. marraskuuta 1951) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja.
Ura pelaajana.
Peliuransa suurimmat voitot Zvunka saavutti Olympique de Marseillen paidassa. Hän edusti joukkuetta kahdeksan kautta 1973–1981 kaikkiaan 254 ottelussa ja oli voittamassa Coupe de Francea 1976 ja mestaruushopeaa 1975. Zvunka lopetti peliuransa Racing Club de Paris'n pelaajavalmentajana 1985.
Ura valmentajana.
Zvunka aloitti valmennusuransa Racing Club de Paris'n pelaajavalmentajana 1984. Hän onnistui luotsaamaan seuran pääsarjatasolle kakkosdivisioonan voiton 1985–86 myötä. Zvunkan tilalle tuli pääsarjakauden alkuun jugoslavialainen Sylvester Takač, joka sai kuitenkin lähteä jo ennen vuoden vaihdetta ja Zvunka palasi seuran ruoriin. RC Paris sijoittui kaudella 1986–87 liigassa sijalle 13.
Jätettyään RC Paris'n 1987 Zvunka on valmentanut useissa ranskalaisseuroissa sekä sveitsiläisessä Lausanne Sportsissa. Parhaiten Zvunka on menestynyt La Berrichonne de Châteauroux'ssa, jonka hän nosti Nationalista pääsarjaan 1993–1997 ja 2004 seura eteni Zvunkan johdolla Coupe de Francen finaaliin. 
Lokakuussa 2007 Zvunka siirtyi Ligue 2:dessa pelaavan En Avant Guingampin päävalmentajaksi erotetun Patrick Remyn tilalle. Zvunkan johdolla Guingampin otteet Ligue 2:ssa eivät ole olleet mitenkään sensaatiomaisia. Kaudella 2008/09 seura teki kuitenkin jymypaukun etenemällä Coupe de Francen finaaliin ja voittamalla lopulta koko kilpailun. Finaalissa kaatui Stade Rennes 2–1. Mestaruus oli Zvunkalle ja EAG:lle ensimmäinen. EAG:sta tuli samalla 50 vuoteen ensimmäinen pääsarjatason ulkopuolella pelaava seura, joka on voittanut cupin.
Cup-voiton jälkeisestä kaudesta tuli kuitenkin Zvunkan suojateille totaalinen pannukakku. Seura vajosi Ligue 2:n häntäpäähän ja putosi lopulta sarjatasoa alemmaksi Nationaliin. Kauden jälkeen Zvunka sai jättää tehtävänsä seuran päävalmentajana. 
Kesällä 2010 Zvunka siirtyi portugalilaisen Naval de Maion päävalmentajaksi. Pesti päättyi kuitenkin lyhyeen, kun Zvunka sai potkut jo syyskuun lopulla. 
Helmikuun alussa 2011 Zvunka palasi valmennustehtäviin Nationalissa pelanneen AS Cannesin päävalmentajana. Hän jätti Cannesin kuitenkin jo heinäkuussa 2011 ja siirtyi réunionilaisen JS Saint-Pierroisen päävalmentajaksi. Zvunka sai potkut seurasta tammikuussa 2012. 
Kesäkuun alussa 2012 Zvunka allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen Ligue 2:een nousseen Nîmes Olympiquen kanssa. Kausi 2012/13 sujui Ligue 2:ssa sarjanousijan odotuksiin nähden hyvin ja Zvunka piiskasi joukkueensa lopulta kahdeksanneksi. Kausi 2013/14 alkoi huomattavasti heikommin ja seura vajosi putoamisviivan alapuolelle syksyn aikana. Zvunka sai lopulta ennen joulua potkut Nîmes'n voitettua vain kolme pelaamistaan 18 ottelusta.
Peter Handke

Peter Handke (s. 6. joulukuuta 1942 Griffen, Itävalta) on itävaltalainen kirjailija.
Tausta.
Handken sukujuuret ovat Saksasta ja Sloveniasta. Hän kävi koulunsa katolisessa sisäoppilaitoksessa, josta hänet erotettiin kiellettyjen kirjojen (kuten Faulknerin) lukemisen takia. Hän on saanut vaikutteita Ludwig Wittgensteinin kielifilosofiasta ja väittää, että vallitsevat kielinormit pitävät yllä herruusjärjestelmää. Jos kielellinen ilmaisutapa muutettaisiin, myös todellisuus muuttuisi, hän väittää.
Tuotanto.
Handken tuotanto käsittää romaaneja, runoja, esseitä sekä näytelmä- ja elokuvakäsikirjoituksia. Niissä kuvautuu hänen ajatusmaailmansa, joka on varsin monimutkainen ja lukijalle vaikeasti avautuva. Hänen ensimmäinen romaaninsa on "Die Hornissen", joka ilmestyi vuonna 1966. Handken tunnetuimpia töitä on hänen yhdessä ohjaaja Wim Wendersin kanssa laatimansa käsikirjoitus elokuvaan "Berliinin taivaan alla". Handke sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 2019. 
Julkaistuaan esikoisromaaninsa "Die Hornissen" Handke haukkui Gruppe 47:n kokouksessa 1966 saksalaisia kirjailijoita impotenteiksi kynänkäyttäjiksi.
Kiisteltyjä Handken kannanottoja.
Handke on ollut poliittisesti kiistanalainen hahmo 1990-luvulta alkaen asetuttuaan myös kirjallisessa tuotannossaan voimakkaasti serbinationalistien puolelle Jugoslavian hajoamissodissa. Hänelle myönnettiin tuona aikana myös Jugoslavian passi, ja hän esiintyi useiden jo tuolloin sotarikoksista syytteessä olleiden ja myöhemmin tuomittujen serbijohtajien, kuten Radovan Karadžićin kanssa. Handke oli ollut roomalaiskatolisen kirkon jäsen mutta liittyi Serbian ortodoksisen kirkon jäseneksi vastalauseena Vatikaanin myötämielisyydelle Kosovoa kohtaan. Serbian televisiolle rauhanneuvottelujen aikana antamassaan televisiohaastattelussa Handke vertasi Kosovon itsenäisyyspyrkimyksiä holokaustiin. Serbian entisen presidentin Slobodan Miloševićin kuoltua sairauskohtaukseen kesken sotarikosoikeudenkäynnin Handke esiintyi puhujana tämän hautajaisissa.
You Haven’t Done Nothin’

You Haven't Done Nothin' on Stevie Wonderin hitti vuodelta 1974. Se oli ensimmäinen singelohkaisu hänen Fulfillingness' First Finale -albumiltaan ja nousi ykköseksi Amerikan singlelistalla. Kappaleella laulaa taustoja The Jackson 5.
"You Haven't Done Nothing" on yksi Wonderin kantaanottavimmista kappaleista. Hän kirjoitti sen viestinä Yhdysvaltojen tuolloiselle presidentille, Richard Nixonille. Laulun tunnelma on vihainen, jopa aggressiivinen. Sanoituksessa Wonder kummastelee korkeassa virassa olevan presidentin toimettomuutta. Singlen B-puoli, "Big Brother" on sekin varsin yhteiskuntakriittinen. Se julkaistiin alun perin vuoden 1972 Talking Book -albumilla.
Epte

Epte on Ranskassa virtaava 113 kilometriä pitkä joki, joka alkaa Serqueux'sta Seine-Maritimen departementista ja laskee Seineen lähellä Givernyä Euren departementissa.
Taide.
Claude Monet asui yli 40 vuotta Givernyssä Epten lähellä. Epten joki esiintyy monessa Monet’n maalauksista, tunnetuin on "Peupliers au bord de l'Epte".
Historia.
Vuonna 911 Saint-Clair-sur-Eptessa Kaarle Yksinkertainen, Frankkien päällikkö, ja Rollo, viikinkien päällikkö, solmivat sopimuksen. Sen jälkeen Epte oli Normandian ja Ranskan rajalla, ja Epten laaksoon rakennettiin monta sotilaallista suojarakennusta. Normandian puolella niistä tärkeimpiin kuului Gisorsin linnoitus.
Avaruuden sankarit

Avaruuden sankarit (tunnetaan myös nimellä Operaatio: Kuu) on 12-osainen HBO:n minisarja, joka käsittelee NASA:n 1960- ja 1970-lukujen Apollo-ohjelmaa ja ensimmäisiä kuulentoja. Se perustuu pitkälti Andrew Chaikinin A Man on the Moon -kirjaan. Sarjaa tuottivat Ron Howard, Brian Grazer, Tom Hanks ja Michael Bostick. Sarja on tunnettu totuuden mukaisesta kerronnastaan ja vaikuttavista erikoistehosteista.
Sarjan alkuperäinen nimi tulee Jules Vernen scifi-romaanista "From the Earth to the Moon" eli "Maasta Kuuhun". Sarjan viimeisessä jaksossa kuvataan Georges Mélièsin Vernen kirjaan perustuvan elokuvan tekoa.
Minisarja keskittyy Apollo-avaruusohjelman vaiheisiin, joita ei ollut vielä kuvattu fiktiivisesti. Mercury-projekti ja siihen osallistuneet seitsemän ensimmäistä astronauttia käsitellään lyhyesti ensimmäisessä jaksossa, sillä aiheesta oli jo tehty elokuva "Valiojoukko" (The Right Stuff, 1983). Sarjan tuottajat Hanks, Howard ja Grazer olivat tekemässä "Apollo 13"-elokuvaa, joka kuvasi Apollo 13:n tapahtumat miehistön ja lennonvalvonnan näkökumasta. Sarjassa Apollo 13:n ajan tapahtumat kuvataan median näkökulmasta.
Palkinnot.
Sarja voitti parhaan minisarjan Emmy- ja Golden Globe -palkinnot 1998.
Versiot.
Sarja kuvattiin alun perin 1.33 kuvasuhteella tavoitteena sopivuus tavallisen television kanssa. Tämä versio julkaistiin neljän DVD:n pakettina. Laajakuvatelevisioiden yleistyttyä sarja muokattiin 1.78 kuvasuhteelle ja julkaistiin 2005 viiden DVD:n pakettina. Muokkauksessa kuvan ylä- ja alaosat hävisivät. Paikoitellen tämä johti merkittävien yksityiskohtien häviämiseen. Esimerkiksi kohtauksessa, jossa Gemini 8 / Agena -yhdistelmä pyörii holtittomasti avaruudessa juuttuneen suuttimen takia, ei se näy uudessa versiossa.
Katja Holanti

Katja Minna Marita Holanti (s. 5. huhtikuuta 1974 Vehkalahti) on kilpauransa lopettanut suomalainen ampumahiihtäjä, joukkuekilpailun MM-mitalisti. 
Holanti aloitti ampumahiihdon harrastamisen vuonna 1990 ja lopetti uransa vuonna 2002. Hän voitti kaudella 2001–2002 Brezno-Osrbliessä maailmancupin sprinttikilpailun (7,5 km) ja oli normaalimatkalla (15 km) kolmas. Hän sijoittui maailmancup-kisoissa kaikkiaan yksitoista kertaa kymmenen parhaan joukkoon. Kokonaiskilpailussa hän oli parhaimmillaan 20. kaudella 2001–2002.
Holanti osallistui kolmiin olympialaisiin ja kahdeksiin MM-kilpailuihin. Ruhpoldingin MM-kisoissa 1996 hän oli normaalimatkalla kahdestoista ja Brezno-Osrbliessä 1997 sprintissä kahdeskymmenes. Joukkuekilpailun MM-kisassa Hochfilzenissä 1998 hän kuului Suomen pronssijoukkueeseen yhdessä Mari Lampisen, Tiina Mikkolan ja Sanna-Leena Perungan kanssa; kultaa voitti Venäjä ennen Norjaa. Vuoden 1999 MM-kisoissa hän sijoittui Kontiolahdella takaa-ajossa seitsemänneksi, sprintissä viidenneksitoista ja Suomen viestijoukkueen mukana kuudenneksi sekä Oslossa järjestetyssä yhteislähtökilpailussa viidenneksitoista. 
Holanti kuului Suomen viestijoukkueeseen, joka sijoittui seitsemänneksi Oslon MM-kilpailuissa 2000. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän oli normaalimatkalla kolmastoista.
Holanti edusti koko uransa ajan Vehkalahden Veikkoja. Hän voitti vuosien 1995 ja 2002 välisenä aikana lukuisia ampumahiihdon Suomen mestaruuksia sekä henkilökohtaisissa että viesti- ja joukkuekilpailuissa. Holanti voitti ampumahiihdossa ja ampumajuoksussa yli 30 SM-mitalia. 
Holanti työskentelee koulutuspäällikkönä Muhoksella. Koulutukseltaan hän on rakennusinsinööri ja filosofian maisteri, pääaineenaan matematiikka.
Ernst Rüdin

Ernst Rüdin (19. huhtikuuta 1874 St. Gallen, Sveitsi – 22. lokakuuta 1952 München, Länsi-Saksa) oli sveitsiläinen psykiatri, geneetikko ja eugeenikko. Hän tuli tunnetuksi perinnöllisyystutkimuksistaan psykiatriassa.
Rüdin työskenteli 1930– ja 1940-luvuilla natsien hyväksi ja kuului vuodesta 1937 itsekin puolueeseen. Hänelle myönnettiin 19. huhtikuuta 1944 Adlerschild-kunniamerkki.
Knox Martin

Knox Martin (12. helmikuuta 1923 – 15. toukokuuta 2022) oli Yhdysvalloissa uransa luonut taidemaalari, kuvanveistäjä ja muraalitaiteilija. 
Martin syntyi Barranquillassa, Kolumbiassa, ja opiskeli vuosina 1946–1950 Art Students League of New Yorkissa. Hänen töitään on näytillä lukuisissa tunnetuissa kokoelmissa pääasiassa Yhdysvalloissa, mutta myös Ranskassa ja Israelissa saakka.
Martin opetti New Yorkin ja Minnesotan yliopistoissa sekä Art Students Leaguessa ja Umbriassa, Italiassa.
Riitta Konttinen

Kirsti Paula Riitta Konttinen (o.s. "Kalliomaa", s. 12. maaliskuuta 1946 Hämeenlinna) on Helsingin yliopiston taidehistorian professori emerita ja tietokirjailija.
Hän on tehnyt pitkällä urallaan merkittävää työtä nostaen esille unohdettuja mutta uraauurtaneita naistaiteilijoita. Esimerkiksi teoksessaan "Täältä tullaan! Naistaiteilijat modernin murroksessa" (2017) hän esittelee konkreettisesti 136 merkittävää naistaiteilijaa, joista on kirjoitettu taidehistoriassa varsin vähän. 
"Riitta Konttisen elämäntyö naistaiteilijoiden tutkijana on pioneerityötä, jonka merkitys on suuri suomalaisessa taidehistoriankirjoituksessa" kirjoittaa Kritiikin uutisissa taidehistorioitsija, taidekriitikko ja Vaasan kaupungin museoiden näyttelypäällikkö Maaria Salo.
Konttinen on saanut uransa aikana lukuisia palkintoja, ja vuonna 2008 hänelle myönnettiin elämäntyöstään Lauri Jäntin säätiön 30 000 euron suuruinen kunniapalkinto. Kerran viidessä vuodessa jaettava palkinto myönnettiin työstä taidehistorian tutkijana, tietokirjailijana ja tieteen kansantajuistajana. Lisäksi Konttisen teos "Elämänvirrassa: Alvar ja Ragni Cawén" (2015) oli ehdolla vuoden 2015 Vuoden tiedekirja -palkinnon saajaksi.
Ura.
Konttinen valmistui ylioppilaaksi 1967, filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistossa 1975 ja lisensiaatiksi 1985. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1991 Helsingin yliopistossa.
Naistutkimus alkoi Suomessa vasta 1980-luvun puolivälissä, jolloin myös Helsingin yliopiston taidehistorian laitokselle perustettiin tutkimusryhmä Nainen, taide, historia. Taidehistorioitsija Konttinen liittyi mukaan ryhmään ja ryhtyi tutkimaan 1880-luvun suomalaisia naistaiteilijoita, koska kukaan muu ei ollut kirjoittanut heistä kirjaa. Hän löysi lukuisan määrän taidetta luovia naisia ja valitsi heistä viisi aiheeksi väitöskirjaansa "Totuus enemmän kuin kauneus – naistaiteilija, realismi ja naturalismi 1880-luvulla" (1991). Suomen Akatemian tutkijanakin hän keskittyi erityisesti 1800-luvun naistaiteilijoihin. 
Konttinen on toiminut Suomen taideakatemian amanuenssina, Suomen Akatemian tutkijana 1987–1992, vanhempana tutkijana 1994–1996 ja akatemiatutkijana 2001. Lisäksi hän on työskennellyt Helsingin ja Oulun yliopistojen dosenttina sekä Helsingin yliopiston professorina 2003–2009.
Raymond Mason

Raymond Mason (s. 2. maaliskuuta 1922 Birmingham – 14. helmikuuta 2010 Pariisi, Ranska) oli brittiläissyntyinen kuvanveistäjä. Hän lähti vuonna 1946 opiskelemaan Pariisiin, Ranskaan, jossa asui loppuelämänsä ajan. 
Mason oli arvostettu taiteilija kummassakin maassa. Hänestä tehtiin vuonna 2002 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeri. 
Masonin töitä on julkisesti näytillä Yhdysvalloissa saakka, ja hän on ollut edustettuna muun muassa Venetsian biennaalissa ja Pompidou-keskuksen näyttelyssä. Teos "Forward!" (1991) tuhoutui liekeissä Birminghamin Centenary Squarella 17. huhtikuuta 2003.
Alexi Lalas

Panayotis Alexander (Alexi) Lalas (s. 1. kesäkuuta 1970 Birmingham, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen jalkapalloilija, joka oli pelipaikaltaan puolustaja. Lalasista tuli tunnettu vuoden 1994 MM-kisojen aikana. Hän oli mukana myös Yhdysvaltojen kisajoukkueessa vuonna 1998. Kaikkiaan hän pelasi 96 maaottelua ja teki niissä yhdeksän maalia vuosina 1990–1998. Lalas oli ensimmäinen modernin ajan yhdysvaltalainen jalkapalloilija, joka pelasi Italian Serie A:ssa.
Pelaajauransa jälkeen Lalas teki uraa Los Angeles Galaxyn organisaatiossa johtotehtävissä. Elokuussa 2008 hän erosi seuran toimitusjohtajan paikalta Galaxyn majaillessa sijalla 11 MLS-liigassa.
Teamcenter

Teamcenter on tuote- ja suunnittelutiedon hallintajärjestelmä, jolla hallitaan kaikki syntyvä tuotetieto tuotekehityksen aikaisesta informaatiosta työkulkuun sekä tarkastus- ja hyväksymisvaiheisiin. Ohjelmiston ominaisuuksiin kuuluvat muun muassa nimikkeiden, tuoterakenteen, yksilörakenteiden, työnkulun, muutosten ja dokumenttien hallinta. Ohjelmisto tukee myös after sales -toimintoja.
Yleistä.
Järjestelmää tarjotaan eriasteisina käyttöönottoina. Teamcenter Express -kokonaisuudessa yleisimmät toiminnot ovat valmiiksi konfiguroituja. Normaalissa Teamcenter-kokonaisuudessa konfigurointi tehdään käyttöönottoprojektin aikana. 
Teamcenter-tuoteperhe sisältää erillisenä myös CAD-tiedonhallinnan moduuleja. Tuettuna ovat mekaniikka-, elektroniikka- ja ohjelmistosuunnittelun ohjelmistot.
Kehittäjä:
Viimeisin versio:
Lisenssityyppi:
Bilawal Bhutto Zardari

Bilawal Zardari Bhutto () (s. 21. syyskuuta 1988) on Pakistanin kansanpuolueen puheenjohtaja. Hän on salamurhatun Pakistanin entisen pääministerin ja oppositiojohtaja Benazir Bhutton ja tämän miehen Asif Ali Zardarin ainoa poika. Hänen isoisänsä oli presidenttinä ja pääministerinä toiminut Pakistanin kansanpuolueen perustaja Zulfiqar Ali Bhutto.
Bilawal kävi Dubaissa Rashid School For Boys -koulua jossa Bilawal oli koulun oppilaskunnan hallituksen varapuheenjohtaja ja siirtyi sen jälkeen opiskelemaan historiaa Christ Churchiin Oxfordin yliopistoon. Myös hänen äitinsä ja isoisänsä Zulfiqar Ali Bhutto opiskelivat Oxfordissa. Bilawalilla on taekwondon mustavyö. Bilawal oli Bhutton asunnolla Dubaissa talvilomalla, jossa hän kuuli äitinsä kuolemasta.
Bilawal valittiin Pakistanin kansanpuolueen puheenjohtajaksi 30. joulukuuta 2007. Hänen isästään tuli puolueen varapuheenjohtaja. Opiskelun jälkeen Bilawal aikoo johtaa Pakistanin kansanpuoluetta. On arvioitu, että Bilawalin turvallisuus Oxfordissa maksaa noin miljoona puntaa joka vuosi.
Phil O’Donnell

Phillip ”Phil” O’Donnell (25. maaliskuuta 1972 – 29. joulukuuta 2007) oli skotlantilainen jalkapalloilija, joka edusti urallaan Motherwellia, Celticiä ja Sheffield Wednesdayta. O’Donnell kuoli pyörryttyään kentällä kesken ottelun joulukuussa 2007.
Ura.
Bellshillissä syntynyt O’Donnell aloitti pelaajauransa paikallisessa Motherwell FC:ssä, jonka edustusjoukkueen riveissä hän debytoi kaudella 1990–91. Kyseisen kauden päätteeksi O’Donnell juhli kanssapelaajiensa kanssa Skotlannin cupin voittoa, kun Dundee United kaatui finaalissa numeroin 4–3. 19-vuotias O’Donnell teki joukkueensa toisen maalin. Cupin voiton johdosta Motherwell selvisi Euroopan kentille. O’Donnellista tuli seuraavalla kaudella nuorin eurokentillä Motherwellin paidassa pelannut pelaaja. Britannian ammattilaisjalkapalloilijoiden liitto (PFA) valitsi O’Donnellin Skotlannin vuoden nuoreksi pelaajaksi vuosina 1992 ja 1994. Skotlannin maajoukkueessa keskikenttäpelaaja pelasi yhden ottelun, Sveitsiä vastaan. Syyskuussa 1994 Skotlannin jätteihin kuuluva Celtic osti O’Donnellin Motherwellin ennätysmyyntihinnalla 1,75 miljoonalla punnalla.
O’Donnell teki kaksi maali Celtic-debyytissään ja oli voittamassa Skotlannin Cupia vuonna 1995. Liigamestaruuden hän voitti Celticissa vuonna 1998, vaikka loukkaantumiset vähän vaivasivat. Vuonna 1999 O’Donnell siirtyi Sheffield Wednesdayhyn. Loukkaantumiset vaivasivat jälleen skottia ja ensimmäisellä Wednesday-kaudellaan hän pelasi vain yhden ottelun (Wednesday pelasi silloin Englannin valioliigassa). Neljän kauden aikana O’Donnell pelasi vain 20 ottelua englantilaisseurassa ja hän siirtyikin ilmaisella siirrolla tammikuussa 2004 takaisin Motherwelliin.
Motherwellissa pelasi myös O’Donnellin veljenpoika David Clarkson. O’Donnellia kutsuttiinkin joukkueen sisällä lempinimellä ”Uncle Phil”. O’Donnell toimi myös Motherwellin kapteenina.
Kuolema.
O’Donnell pyörtyi 29. joulukuuta 2007 pelatun Motherwellin ja Dundee Unitedin välisen ottelun 78. minuutilla, kun hän oli juuri tulossa vaihtoon. Häntä hoidettiin viitisen minuuttia kentän laidalla, kunnes hänet kyyditettiin sairaalaan, missä hän myöhemmin menehtyi. O’Donnell oli kuollessaan 35-vuotias, naimisissa ja neljän lapsen isä.
Tallijengi

Tallijengi ("The Saddle Club") on australialainen televisiosarja, joka perustuu Bonnie Bryantin samannimisiin kirjoihin. Sen päähenkilöt ovat tytöt Stevie, Lisa ja Carole. Sarjaa on Suomessa esitetty Yle TV2 -kanavalla. Kuvatusta tallijengistä on julkaistu kymmenen elokuvaa molemmista tuotantokausista sekä DVD:lle että videolle. "Tallijengistä" on tehty myös kirjoja.
Juoni.
Ensimmäisessä jaksossa Lisa saapuu ensimmäistä kertaa Pine Hollow'n tallille, mutta hänen äitinsä melkein ajaa autolla Stevien ja Carolen päälle, jonka takia Stevie ja Carole suuttuvat Lisalle. Myöhemmin Lisa tapaa tallilla tytön nimeltä Veronica DiAngelo. Lisa ei tiedä, että Veronica on oikeasti ilkeä ja leuhka. Veronica inhoaa Stevietä ja Carolea. Myöhemmin Veronica laittaa hakulaitteen Stevien hevosen Comanchen satulahuopaan kiinni ja aikoo soittaa siihen kesken maastotunnin pelästyttääkseen Comanchen. Mutta Lisa kertoo siitä Carolelle ja he ehtivät juuri ja juuri apuun. Sitten Stevie ja Carole antavat Lisalle anteeksi ja he perustavat yhdessä Tallijengin. Myöhemmin he tutustuvat Phil-nimiseen poikaan josta Stevie ei yhtään pitänyt, mutta kasvettuaan he alkoivat seurustella. Tallijengi tuotantoa on 2t. Mutta dvd-levyjä on nyt 12.
Kirkkojärvi (Espoo)

Kirkkojärvi on kuivatettu järvi Espoossa, Espoon keskuksen ja Kauniaisten Kasavuoren välissä Turunväylän vaiheilla.
Kirkkojärvi kuivatettiin silloista Tarvontietä rakennettaessa 1950-luvulla, mutta siitä tulee edelleen järven kaltainen vesiallas kevättulvien aikaan.
Espoonjoki saa alkunsa Kirkkojärvestä, jossa yhtyvät Pitkäjärvestä alkava Glimsinjoki ja Bodominjärvestä alkava Glomsinjoki.
Entisen Kirkkojärven alueelle Turunväylän eteläpuolelle on rakennettu Kirkkojärven kaupunginosa, joka kuuluu Espoon keskukseen, ja Turunväylän pohjoispuoli on soista pensaikkoa. Suoperäisen maa-alueen pohjoispuolella kulkee kävelytie Ikean läheltä, ja Turunväylän alitettuaan se yhtyy Kirkkojärven ja Tuomarilan Kulovalkean kaupunginosien katuverkkoon.
Valtatie 1 on Kirkkojärven kohdalla rakentamisen jälkeen painunut 1–2 metriä pehmeän savisen maaperän vuoksi, koska tietä ei aikanaan paalutettu. Vesi on noussut tielle vuosina 2011 ja 2017. Vuoden 2011 tulvimisen jälkeen tietä päätettiin nostaa ja painumisen estämiseksi tehdä betonipaalutus. Työ oli meneillään, kun lokakuussa 2017 vesi nousi tielle niin paljon, että toinen kaista kumpaankin suuntaan jouduttiin sulkemaan, ja liikenne puuroutui jatkuvasti. Veden nousua tielle estettiin hiekkasäkkivallein.
Järven palautusta tekojärveksi on esitetty.
Reagenssi

Reagenssi on aine tai seos, jonka läsnäolo reaktioseoksessa mahdollistaa kemiallisen reaktion tapahtumisen. Jos reagenssi on reaktion lähtöaine eli reagoiva yhdiste, voi siitä muodostua reaktion lopputuote. Reaktion liuotin ei ole reagenssi. Katalyysireaktion katalyytti osallistuu reaktion tapahtumiseen, mutta sen määrä ei muutu reaktion aikana, joten se ei ole reagenssi.
Vegard Opaas

Vegard Opaas (s. 11. marraskuuta 1962 Oslo, Norja) on norjalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä, joka kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1982–1990.
Opaas sijoittui Sarajevon olympialaisissa 1984 normaalimäessä kahdeksanneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 1987 hän sijoittui suurmäessä toiseksi Andreas Felderin jälkeen ja normaalimäessä kolmanneksi Jiří Parman ja Matti Nykäsen viedessä kirkkaammat mitalit. Joukkuekilpailussa hän kuului Norjan hopeajoukkueeseen yhdessä Ole Christian Eidhammerin, Hroar Stjernenin ja Ole Gunnar Fidjestølin kanssa; Suomi voitti kultaa.
Opaas voitti maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 1986–1987 ja sijoittui samalla kaudella toiseksi Keski-Euroopan mäkiviikolla. Hän voitti urallaan yhteensä seitsemän maailmancupin osakilpailua ja sijoittui 17 kertaa kolmen parhaan joukkoon.
Elsa Heporauta

Elsa Matilda Heporauta (sukunimi vuoteen 1935 Hästesko, o.s. Koponen, 31. elokuuta 1883 Puumala – 7. toukokuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja Kalevala Korun sekä Kalevalaisten Naisten Liiton perustaja. Heporauta julkaisi teoksiaan myös nimillä "Elsa Hästesko" ja "Elsa Hästesko-Heporauta" sekä nimimerkillä "Tavi Ylämaa".
Henkilöhistoria.
Heporaudan vanhemmat olivat Puumalassa sijainneen Sahanlahden sahan hoitaja Johan Henrik Koponen ja Ida Karolina Liukkonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 ja valmistui hospitanttina Jyväskylän seminaarista vuonna 1905. Heporauta toimi Länsi-Suomen opiston johtajana Huittisissa vuosina 1905–1907 ja meni naimisiin opiston rehtorin, filosofian tohtori Frans Akseli Hästeskon (1879–1946) kanssa vuonna 1907. Heporauta teki monia opintomatkoja: Venäjälle 1908, Keski-Eurooppaan 1913, Saksaan ja Italiaan 1926, Viroon ja Skandinavian maihin useita matkoja sekä Yhdysvaltoihin 1939.
Vuonna 1935 Heporauta muutti Helsinkiin ja Kalevalan 100-vuotisjuhlavuoden innoittamana perusti "Kalevalaisen naisen muistomerkkiyhdistyksen" (myöhemmin Kalevalaisten Naisten Liitto) ja Kalevala Korun. Yhdistyksen puheenjohtajana Heporauta toimi vuosina 1935–1946 ja hänet nimitettiin sen kunniapuheenjohtajaksi. Kalevala Koru valmistaa koruja Kansallismuseon kokoelmissa olevien mallien pohjalta.
Teoksia.
Heporauta toimitti myös "Lasten Joulun" vuodesta 1912 ja "Nuorten Kesän" vuosikerrat 1913-1916.
Sabrina Bryan

Sabrina Bryan (s. Reba Sabrina Hinojos 16. syyskuuta 1984 Yorba Linda, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja tanssija. Hän on tullut tutuksi Disney Channelin elokuvasta "The Cheetah Girls".
Historiaa.
Sabrina syntyi Orangen piirikunnassa, Kaliforniassa. Hänellä on meksikolaista sukua isänsä puolelta. Hän kävi Chapmanin Universitya Orangessa, Kaliforniassa vuosina 2003–2007. 
Tanssii tähtien kanssa.
Bryan oli Tanssii tähtien kanssa ohjelmassa mukana viidentenä kautena.
Mauri Kuosmanen

Mauri Seppo Juhani Kuosmanen (22. joulukuuta 1945 Kotka – 11. maaliskuuta 2008 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Mittavan teatteriuran ohella hänellä oli useita roolisuorituksia elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten komediasarjassa "Reinikainen".
Elämä ja ura.
Kuosmanen opiskeli Tampereen yliopiston näyttelijäkurssilla ja valmistui 1960-luvun lopulla. Hän oli kiinnitettynä Tampereen Työväen Teatteriin vuodesta 1969 vuoteen 2007, jolloin jäi eläkkeelle. Kaikkiaan hänelle kertyi yli sata roolisuoritusta TTT:ssa. Hänelle itselleen läheisiä olivat osat Teuvo Pakkalan näytelmässä "Tukkijoella" (1970), Franz Kafkan näytelmässä "Amerikka" (1972) sekä William Shakespearen "Myrskyssä" (1974). Kuosmanen toimi myös ohjaajana sekä teatterissa että oopperassa. Hänen ohjaustöihinsä lukeutuu muun muassa "Rakastettu Johansson" (2001). Hän työskenteli niin ikään näytelmäkirjailijana. Kuosmasen käsialaa on muun muassa näytelmä "Kuka rapsuttaisi nenääni" (2003).
Kuosmanen teki useita televisio- sekä elokuvarooleja. Hänet muistetaan esimerkiksi rooleistaan poliisi Ek:nä komediasarjassa "Reinikainen", isän veljenä sarjassa "Mummo" sekä isännöitsijä Hölttänä sarjassa "Paavo ja Raili". Lisäksi hän näytteli Pekka Puupäätä Visa Mäkisen elokuvassa "Pekka &amp; Pätkä ja tuplajättipotti" ja perheen naapuria televisiosarjassa "Kyllä isä osaa".
Kuosmanen kuoli 62-vuotiaana. Hänet on haudattu Kalevankankaan hautausmaan uurna-alueelle. Näyttelijäntyönsä ohella Mauri Kuosmasella oli luottamustehtäviä TTT:n hallituksessa sekä sen näyttelijäyhdistyksen hallituksessa. Lisäksi hän toimi näyttelijäntyön opettajana ja rehtorina Eino Salmelaisen näyttelijäkoulussa.
Ole Christian Eidhammer

Ole Christian Eidhammer (s. 15. huhtikuuta 1965) on entinen norjalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1983–1990. 
Eidhammer saavutti hopeaa nuorten MM-kilpailujen normaalimäessä Kuopiossa maaliskuussa 1983. Oberstdorfin MM-kisoissa 1987 hän kuului Norjan hopeajoukkueeseen yhdessä Hroar Stjernenin, Ole Gunnar Fidjestølin ja Vegard Opaasin kanssa; Suomi voitti kultaa. Calgaryn olympialaisissa 1988 Norja oli Suomen ja Jugoslavian jälkeen pronssilla. Joukkueessa hyppäsivät Eidhammerin lisäksi Jon Inge Kjørum, Fidjestøl ja Erik Johnsen.
Maailmancupissa Eidhammer sijoittui kolmanneksi suurmäen kilpailuissa Oslossa maaliskuussa 1984 ja Bischofshofenissa tammikuussa 1988.
Eidhammer edusti seuratasolla Moldea.
Mikael Frisk

Jarl Mikael Frisk (s. 1961) on Fortumin henkilöstöjohtaja vuodesta 2001. Mikael Frisk on kauppatieteiden maisteri. Frisk oli noin 10 vuotta Nokia-konsernissa, mm. Nokia Mobile Phones-yksikössä, henkilöstöjohtotehtävissä. 
Hänen ansiotulonsa kunnallisverotuksessa 2006 olivat 4,7 miljoonaa euroa ja kunnallisvero n. 750 000 euroa. Hän oli vuonna 2006 paras Kauniaisten kunnallisverojen maksaja.
Austin Roberts

Austin Roberts (3. tammikuuta 1883 Pretoria − 5. toukokuuta 1948 Transkei) oli eteläafrikkalainen eläintieteilijä.
Robertsin isä oli pappi. Hän kasvoi Potchefstroomissa Etelä-Afrikassa. Hänen eläintieteen oppi-isänsä oli Thomas Ayres (1828–1913), eräs Etelä-Afrikan ensimmäisistä lintuharrastajista. Roberts työskenteli Transvaalin museossa 1910–1946, vaikka hänellä ei ollut akateemista oppiarvoa. Hän tutki Etelä-Afrikan nisäkkäitä ja lintuja. Hän keräsi museon kokoelmiin noin 30 000:n linnun ja 13 000:n nisäkkään kokoelman. Hän kirjoitti useita artikkeleita tieteellisiin julkaisuihin. 1935 Pretorian yliopisto myönsi hänelle kunniatohtorin arvonimen. Roberts kuoli auto-onnettomuudessa Transkein alueella.
Roberts nimesi linnuista muun muassa viirusiipifrankoliinin ("Francolinus sephaena") entisen suvun "Dendroperdix" ja harmaaperäpääskyn suvun "Pseudhirundo" 1922.
Tshwanessa sijaitsee 1958 perustettu Robertsille omistettu lintujen suojelualue Austin Roberts Bird Sanctuary.
Hannu Penttilä (yritysjohtaja)

Hannu Erkki Olavi Penttilä (s. 29. huhtikuuta 1953 Pori) on suomalainen yritysjohtaja. Hän oli Stockmannin toimitusjohtaja elokuun 2014 lopulle. Hän on syntyjään Porista ja koulutukseltaan juristi. Penttilä tuli Stockmannin palvelukseen työvoimaministeriöstä vuonna 1978, siirtyi Tapiolan tavaratalon päälliköksi 1985, Helsingin tavaratalon johtajaksi 1986 ja tavarataloryhmän johtajaksi 2001. Hänestä tuli yhtiön varatoimitusjohtaja vuonna 1994, kunnes aloitti toimitusjohtajana 1.3.2001. 
Penttilällä on lukuisia luottamustoimia:
Penttilän suosikkiharrastus on jääkiekko, ja hän on myös HC Ässät Pori Oy:n hallituksen jäsen vuodesta 2009. SM-liigan yhtiökokous valitsi Penttilän SM-liigan uudeksi puheenjohtajaksi 22.2.2012.
Hannu Penttilä valittiin Suomen suurten pörssiyhtiöiden toimitusjohtajista parhaaksi sijoittajaviestijäksi vuonna 2009. Penttilä palkittiin ruotsalaisen analyysiyhtiön Regin tekemässä IR Nordic Markets -vertailututkimuksessa. Hopean vei Konecranesin toimitusjohtaja Pekka Lundmark ja pronssin Wärtsilän Ole Johansson. Regin mukaan ratkaisevia kriteereitä parhaita toimitusjohtajia valittaessa olivat heidän julkinen esiintymisensä ja luotettavuutensa. 
Penttilän ansiotulot kunnallisverotuksessa 2006 olivat 3,7 miljoonaa euroa ja kunnallisvero noin 650 000 euroa. Hän oli vuonna 2006 kolmanneksi suurin Espoon kunnallisverojen maksaja Fortumin Tapio Kuulan sekä Nokian ja Shellin Jorma Ollilan jälkeen.
Hannu Penttilä on jäätyään eläkkeelle Stockmannin toimitusjohtajan tehtävästä vähitellen luopunut edellä mainituista luottamustehtävistä ja toisaalta saanut uusia luottamustehtäviä. Jääkiekon SM-liigan puheenjohtajuuden hän jätti vuoden 2013 lopulla, Porin Ässien hallituksen syksyllä 2015 ja Nokian Renkaat Oyj:n hallituksen keväällä 2016.
Hänet valittiin L-Fashion Group Oy:n (Luhta) hallitukseen keväällä 2015, Lasten Päivän Säätiön hallituksen puheenjohtajaksi vuoden 2017 alusta ja Emil Cedercreutzin säätiön hallituksen puheenjohtajaksi maaliskuussa 2017.
Hän on hallitusammattilaisten (DIF)jäsen.
Espanjan Grand Prix 1975

Espanjan Grand Prix 1975 oli Formula-1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 27. huhtikuuta Montjuïcin radalla. Kilpailun voitti Saksan Jochen Mass. Kilpailu muistetaan yhtenä kiistellyimmistä ja traagisimmista kilpailuviikonlopuista urheilun historiassa, kun turva-aitojen pystytyksessä esiintyi puutteita, kisajärjestäjät uhkasivat oikeustoimilla ja kilpailussa sattui vakavia kolareita.
Yhteenveto.
Ensimmäisen mutkan massakolarin jälkeen James Hunt johti kilpailua, Andretti oli toinen, John Watson oli kolmas, Rolf Stommelen neljäs, Lella Lombardi viides ja Carlos Pace kuudes.
Kierroksella neljä Jody Scheckterin moottori rikkoutui, ja radalle valunut öljy aiheutti Alan Jonesin ja Mark Donohuen kolarin. Kolme kierrosta myöhemmin James Hunt liukastui öljyyn ja liukui ulos radalta. Kilpailun johdossa oli nyt Andretti, toisena Watson, ja kolmantena Stommelen. Watsonin auto kärsi värinästä, ja hän joutui keskeyttämään. Andrettin oikeanpuoleinen jousitus hajosi, ja hän ajoi ulos kilpailun johdosta. Stommelen johti kilpailua perässään Carlos Pace, Ronnie Peterson, Jochen Mass ja Jacky Ickx.
Kierroksella 26 Rolf Stommelen menetti autonsa hallinnan takasiiven hajottua ja hän ajoi reunakaiteeseen, josta hän kimposi takaisin radalle, osui toisella puolella olevaan reunakaiteeseen ja lensi sen yli katsomoon. Stommelenilta murtui jalka, ranne ja kaksi kylkiluuta. Surmansa sai viisi katsojaa.
Kilpailu jatkui vielä neljä kierrosta, minkä jälkeen voittajaksi julistettiin Jochen Mass. Kilpailu keskeytettiin noin puolessa välissä, minkä takia pisteet puolitettiin. Kuudenneksi yltänyt Lella Lombardi on ainoa naiskuljettaja, joka on toistaiseksi saanut pisteitä Formula 1 -kilpailussa. Hän sai puoli pistettä.
John Zorn

John Zorn (s. 2. syyskuuta 1953 Queens, New York) on yhdysvaltalainen avantgarde-säveltäjä, -sovittaja, -tuottaja, saksofonisti ja multi-instrumentalisti.
Zornin tuotanto on mittava. Hän on toiminut esiintyjänä, tuottajana tai säveltäjänä sadoilla albumeilla. Hänen tuotantonsa sisältää monia eri genrejä, mutta tunnetuin Zorn on kokeellisesta yhtyeestään Naked City sekä Masada-projektista, jonka kautta hän tutkii omia juutalaisia juuriaan.
Zorn on saanut musiikkiinsa paljon ideoita animaatioelokuvien säveltäjältä Carl Stallingilta, joka otti ”hyperaktiiviseen” tyyliinsä vaikutteita monelta eri suunnalta. Harri Uusitorppa luonnehtii Zornia maksimalistiksi, jonka palapelimäiset sävellykset perustuvat ristiriitaisten soundien, rytmien ja tyylien törmäyttämiseen. Jukka Haurun mielestä Zornin musiikille on tyypillistä emootioiden törmäyttely ja salamannopeat kontrastit. 
Fair on työskennellyt muun muassa Tom Coranin, Jad Fairin, Fred Frithin, Mike Pattonin, Marc Ribotin ja Hans Reichelin kanssa. 2000-luvun keskivaiheilla Zorn johti suomalaismuusikoista muodostettua yhtyettä peliteoreettisen, improvisaatioon perustuvan teoksensa "Cobra" (1984) esityksessä Helsingin Umo Jazz Housessa. Yhtyeessä soittivat kitaristit Raoul Björkenheim ja Marzi Nyman, jousisoittajat Max Savikangas ja Juho Laitinen, kosketinsoittajat Timo Hietala, Seppo Kantonen ja Samuli Mikkonen, basistit Ulf Krokfors ja Pekka Törmänen sekä lyömäsoittajat Mika Kallio, Tuomo Lassila ja Janne Tuomi.
Zornilla on oma levy-yhtiö Tzadik, joka julkaisee Zornin omaa sekä hänen suojattiensa musiikkia.
Hroar Stjernen

Hroar Stjernen (s. 11. helmikuuta 1961) on entinen norjalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1984–1989.
Stjernen kuului Norjan joukkueeseen, joka saavutti Suomen jälkeen hopeaa joukkuemäessä Oberstdorfin MM-kilpailuissa 1987. Hänen lisäkseen joukkueessa hyppäsivät Ole Christian Eidhammer, Ole Gunnar Fidjestøl ja Vegard Opaas. Stjernen sijoittui samoissa kisoissa lisäksi neljänneksi normaalimäessä.
Stjernen voitti maailmancupin osakilpailun Bischofshofenissa tammikuussa 1985 ja oli seuraavalla kaudella toinen Innsbruckissa sekä neljäs mäkiviikon yhteispisteissä. Kaudella 1986–1987 hän sijoittui toiseksi niin Innsbruckissa kuin Oberwiesenthalin ja Oslon normaalimäen kilpailuissakin; maailmancupin loppupisteissä hän oli viides.
Knock Me Down

Knock Me Down on rockyhtye Red Hot Chili Peppersin kappale yhtyeen vuoden 1989 albumilta Mother's Milk. "Knock Me Down" oli yhtyeen ensimmäinen single albumilta ja ensimmäinen kappale joka pääsi radiosoittoon. Kappaleelle tehtiin samana vuonna, kuin single oli julkaistu musiikkivideo, jonka ohjasi Drew Carolan. Kappale on laulaja Anthony Kiediksen ja uuden kitaristi John Fruscianten ensimmäinen yhdessä tekemä biisi. Tämä oli kaksikon yhteistyön ensimmäisiä hedelmiä. 
Kappale.
Kiedis kirjoitti laulun palattuaan huumevieroituksesta ja ollessaan kuivilla yhtyeen alkuperäisen ja edellisen kitaristin, Hillel Slovakin kuoltua. Kiedis kertoi Frusciantelle sen olevan aika monimutkainen, johon kitaristi vastasi että hänellä oli monimutkainen kappale ja melodia valmiiksi, johon hän aloitti sovittamaan sanoja.
Anthony Kiedis kertoi elämäkertakirjassaan Arpikudos (2006): ""Laulu kuvaili, millaista oli olla huumekierteessä, täynnä itseään ja varma omasta havoittumattomuudestaan ja kyvystään peitota luonnon ja elämän voimat. Samalla se oli kuitenkin Hillelille osoitettu rakkauslaulu"."
Albumin Mother's Milk vuoden 2003 uudelleenjulkaisulta löytyy kappaleen alkuperäinen pitkä versio, joka on minuutin pidempi.
Julkaisu.
Knock Me Down oli Red Hot Chili Peppersin ensimmäinen kappale, joka pääsi jollekin musiikkilistalle, ollen kuudes Alternative Songs-listalla (lista tunnettiin ennen nimellä (Billboard Modern Rock Tracks).
Orneerot

Orneerot, aikaisemmalta nimeltään uunintekijät (Furnariidae) on suuri lintuheimo. Orneerot ovat pienenkokoisia varpuslintuja, jotka elävät luonnonvaraisina Keski- ja Etelä-Amerikassa. Ne ovat hyönteissyöjiä. Jotkin niistä tekevät savesta uunia muistuttavan pesän, mistä tulee lintujen englanninkielinen nimi "ovenbirds". Toiset tekevät tavallisen pesän oksista tai munivat onkaloon tai kallionkoloon. Orneeroiden pesät on aina suojattu myös päältä, pesässä on yleensä yli 6 sinistä, vihertävää tai valkoista munaa. Orneeroita elää Keski- ja Etelä-Amerikassa käytännössä joka paikassa, niitä näkee kaupunkien laitamilla, Amazonin alangoilla, Andien ylängöillä ja jopa kivisillä rannoilla.
Ulkonäkö ja koko.
Orneerot ovat pieniä tai keskikokoisia lintuja. Ne ovat 10–26 senttiä pitkiä ja painavat 8–109 grammaa. Niiden höyhenpuvut ovat pääasiassa ruskeansävyisiä, mutta usein niillä on höyhenpuvussaan erilaisia täpliä ja raitoja. Joillain lajeilla on siipijuovia tai täpliä pyrstössä tai kirkkaamman värisiä kurkkulaikkuja. Nokkien ja pyrstöjen rakenne vaihtelee paljon eri lajien välillä. Koiraat ja naaraat ovat samannäköisiä, mutta koiraat saattavat olla hieman naaraita suurempia.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Orneeroita tavataan Meksikon keskiosista Etelä-Amerikan eteläisimpiin osiin asti. Lisäksi lajeja esiintyy Trinidadissa, Tobagossa, Falklandin saarilla ja Juan Fernándezin saarilla.
Orneeroita tavataan lähes kaikenlaisissa elinympäristöissä. Vaikka orneerolajien monimuotoisuus on suurin alankojen trooppisissa metsissä, tavataan orneeroja myös esimerkiksi aavikoilla, mutarannoilla, rannikon hiekkadyyneillä, marskimailla, soilla, pensaikkoalueilla ja maatalous- ja kaupunkiympäristöissä. Orneeroja tavataan merenpinnantasosta 4 500 metrin korkeuteen asti.
Suvut.
Luokittelu perustuu BirdLife Suomen luetteloon maailman lintujen suomenkielisistä nimistä.
Leo Hannula

Leo Hakon ”Pepe” Hannula (5. elokuuta 1912 Elimäki – 14. maaliskuuta 1988 Lahti) oli suomalainen pesäpalloilija. Hannula edusti SM-sarjassa vuosina 1930–1961 yhteensä kahdeksaa eri seuraa. Hannula voitti urallaan 7 SM-kultaa, 7 SM-hopeaa sekä 2 SM-pronssia. Hannula toimi myös pesäpallotuomarina. Hannula valittiin vuonna 2012 pesäpallon kunniagalleriaan. Hannula pelasi ulkokentällä kakkosvahtina.
Ura.
Hannula voitti urallaan seitsemän pesäpallon Suomen mestaruutta, Kuusankosken Vedon joukkueessa vuosina 1935, 1937 ja 1940 sekä Lahden Mailaveikkojen joukkueessa vuosina 1949–1952. Hannula voitti SM-sarjan lyöjäkuninkuuden vuonna 1948. Hannula oli Pesäpalloliiton (PPL) joukkueen ykkösvahti Helsingin 1952 olympialaisissa pelatussa pesäpallon näytösottelussa. 
Vuonna 1932 Hannula pelasi Tallinnassa Eesti−Suomi maaottelussa. Hannula oli mukana jo ensimmäisessä, vuonna 1932 pelatussa Itä–Länsi-ottelussa. Kaikkiaan hän pelasi 11 Itä–Länsi-ottelussa, viimeisen kerran vuonna 1953. Hannula pelasi urallaan kaksi Liitto-Lehdistö-ottelua ja kolme PPL-TUL-ottelua.
Hannula edusti vuosina 1931–1932 Kymintehtaan Urheiluseuraa, vuosina 1933–1934 Helsingin Pallonlyöjiä, vuosina 1935–1942 Kuusankosken Vetoa, vuosina 1943–1944 Kouvolan Pallonlyöjiä, vuonna 1945 Kuusankosken Vetoa, vuosina 1946–1954 Lahden Mailaveikkoja, vuonna 1955 Kouvolan Pallonlyöjiä, vuonna 1956 Lahden Mailaveikkoja, vuosina 1957–1959 Renkomäen Mailapoikia, sekä vuosina 1960–1961 Heinolan Mailapoikia. Näiden jälkeen Hannula pelasi vielä maakuntasarjassa Lammin Lujassa. 
Muuta.
Hannula oli ammatiltaan lentokonemekaanikko ja varastonhoitaja. Hannula harrasti tennistä.
Saavutukset.
Pelaajana.
Lähde:
Englantilais-ranskalainen pienriistan ajokoira

Englantilais-ranskalainen pienriistan ajokoira () on ajaviin koiriin kuuluva koirarotu. Se tunnettiin aiemmin pelkkänä anglo-françaisena. 
Ulkonäkö.
Rakenne on tasapainoinen ja kiinteä. Silmät ovat suuret ja lempeät, väriltään ruskeat. Korvat ovat keskipitkät, hieman kiertyneet ja hieman silmälinjan alapuolelle kiinnittyneet. Häntä on keskipitkä ja melko ohut. Säkäkorkeus vaihtelee 48-56 cm välillä. Lyhyt, sileä ja tiheä karvapeite voi olla joko kolmi- tai kaksivärinen: valko-musta punaruskein merkein tai valko-oranssi. Ensiksi mainitulla tulee aina olla musta kirsu ja jälkimmäisellä tupakanruskea.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on osoittautunut metsästyksen lisäksi myös miellyttäväksi perhekoiraksi - vähän varautuneeksi, mutta muuten auliiksi ja tottelevaiseksi. On hyvin mahdollista, että tämän arvokkaan ja rauhallisen koiran suosio seurakoirana piankin kasvaa.
Alkuperä.
Tämä rotu on isojen englantilais-ranskalaisten ajokoirien pienennetty muunnos, joka kehitettiin 1970-luvulla kun ranskalaisia ajokoiria, etupäässä chien d’artois'ia ja beagle-harrieria, risteytettiin beaglen kanssa. Sitä on käytetty lähinnä kaniinin, fasaanin ja viiriäisen metsästykseen. Rodun kehityksen alkuvaiheessa esiintyi toisinaan karkeakarvaisia pentuja, mutta tätä turkinlaatua ei nykyisin tavata. Desmond Morris mainitsee kirjassaan myös valko-mustan värimuunnoksen, mutta sitä ei nykyinen rotumääritelmä tunne. FCI hyväksyi rodumääritelmän vuonna 1983.
Jean-Hugues Anglade

Jean-Hugues Anglade (s. 29. heinäkuuta 1955 Thouars, Deux-Sèvres, Poitou-Charentes, Ranska) on ranskalainen näyttelijä. Hän on voittanut kuudesta César-ehdokkuudestaan yhden vuonna 1995. 
Anglade syntyi Thouarsissa ja opiskeli viiden vuoden ajan Conservatoire d'art dramatiquessa Pariisissa. Hänet mainitaan Vincent Delermin laulussa "Cosmopolitan". 1970- ja 80-luvulla hän näytteli teatterissa, esiintyen mm. Victor Hugon ja Pierre Corneille'n komedioissa.
Angladen elokuvien joukossa ovat "Betty Blue" (1986), "Tyttö nimeltä Nikita" (1990), "Kuningatar Margot" (1994), "Killing Zoe" (1994), "Les menteurs" (1995), "Nelly ja herra Arnaud" (1995). 
Vuonna 2008 hän näytteli yhtä kolmesta pääosasta suomalaissukuisen italialaisohjaajan Anneriitta Cicconen episodielokuvassa "Il Prossimo Tuo" (suom. nimi "Sinun kanssasi"). Muissa pääosissa olivat mm. Laura Malmivaara ja Sulevi Peltola.
Vuonna 2015 hän haavoittui junassa terrori-iskun yrityksessä.
Alphonse Joseph Charles Dubois

Alphonse Joseph Charles Dubois (1839 Aachen – 1920 Coxyde-sur-Mer) oli belgialainen luonnontieteilijä ja lintutieteilijä.
Dubois oli lääketieteen tohtori. 1869 hänet nimitettiin selkärankaisten osaston intendentiksi Brysselin kuninkaalliseen luonnonhistorialliseen museoon (Muséum royal d’histoire naturelle de Bruxelles). 
Hänen isänsä oli Charles Frédéric Dubois (1804–1867), joka julkaisi teoksen "Les Oiseaux de l’Europe".
Dubois julkaisi 1887–1894 teossarjan "La Faune illustrée des Vertébrés de la Belgique" ja 2-osaisen "Synopsis avium" (1899–1904).
Dubois nimesi linnuista kongonmetsäfrankoliinin ("Pternistis nahani"), nykyisin ("Francolinus nahani").
Irène Jacob

Irène Jacob (s. 15. heinäkuuta 1966) on ranskalainen näyttelijä, joka on esiintynyt muiden muassa Krzysztof Kieślowskin elokuvissa "Veronikan kaksoiselämä" (1991) ja "" (1994). 
Jacob syntyi Suresnesissa ja muutti vuonna 1969 perheineen Geneveen Sveitsiin. Hän teki ensiesiintymisensä näyttämöllä vuonna 1977 ja sai ensimmäisen elokuvaroolinsa muutettuaan Pariisiin 1987. 
Jacobilla on ollut yksi Bafta- (1995) ja kaksi César-ehdokkuutta (1992, 1995). Hänelle myönnettiin parhaan naisnäyttelijän palkinto Cannesin elokuvajuhlilla 1991.
Toivo Ilola

Toivo Johannes ”Topi” Ilola (19. kesäkuuta 1928 Vimpeli – 15. helmikuuta 2023 Espoo) oli suomalainen pesäpalloilija. Ilola pelasi ulkopelissa kolmosvaravahtina ja kopparina. Ilola valittiin Pesäpallon kunniagalleriaan vuonna 2012.
Ilola aloitti pesäpallouransa 17-vuotiaana vuonna 1945 ja lopetti aktiiviuransa vuonna 1962. Ilola edusti urallaan Vimpelin Vetoa, Pallo-Tovereita ja Puna-Mustia. Pallo-Toverien joukkueessa hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1951 ja Puna-Mustien pelaajana useita ikämiesten Suomen mestaruuksia. Ilola oli Pesäpalloliiton (PPL) joukkueen kolmosvaravahti Helsingin 1952 olympialaisissa pelatussa pesäpallon näytösottelussa. Ilola pelasi Itä–Länsi-ottelussa kymmenen kertaa vuosina 1949–1958 ja Liitto–Lehdistö-ottelussa kolme kertaa. Lisäksi Ilola pelasi viisi PPL–TUL-ottelua. 
Muuta.
Aktiiviuransa jälkeen Ilola toimi muun muassa Pesäpalloliiton eri valiokunnissa, Puna-Mustien johtokunnassa ja PM-pesäpallotuki ry:n puheenjohtajana.
María Rojo

María de Lourdes Rojo e Incháustegui (s. 15. elokuuta 1943 México) on meksikolainen näyttelijä ja Demokraattisen vallankumouksen puolueen poliitikko.
Rojo tuli alun alkaen tunnetuksi näyttelijänä elokuvista ja televisiosta; hän esiintyi jo 1950-luvulla. Hän voitti Hopeisen Ariel-palkinnon vuonna 1991 ja oli epäonnistuneesti ehdolla myös neljästi vuosina 1988, 1995 (kaksi ehdokkuutta) ja 1998. 
Rojo sai paikan Meksikon senaatista vuoden 2006 kongressinvaaleissa.
Fight Like a Brave

Fight Like a Brave on rockyhtye Red Hot Chili Peppersin kappale, joka löytyy vuoden 1987 albumilta "The Uplift Mofo Party Plan". Se oli albumin ensimmäinen single ja kappale, joka julkaistiin vuonna 1987, kappaleelle tehtiin myös musiikkivideo samana vuonna. Kappale oli Red Hot Chili Peppersin "suuri" hitti, mutta vaikka albumi myi kultaa Yhdysvalloissa, eivät kappale ja albumi saavuttaneet mega-suosiota. 
Kappale kuullaan Tony Hawk's Pro Skater 3 -pelissä ja se löytyy myös yhtyeen kokoelma-albumilta What Hits!?.
Tausta.
Yhtyeen basisti Flea oli potkaissut yhtyeen laulajan Anthony Kiediksen pois yhtyeestä, tämän huumeriippuvuuden takia. Tullakseen taas selväksi Kiedis palasi äitinsä luokse Michiganiin, mennäkseen huumevieroitukseen. Tultuaan selväksi hän soitti Flealle, että hän oli onnistunut selättämään riippuvuutensa. Hän pääsi takaisin yhtyeeseen ja heti paluumatkalla lentokoneessa hän alkoi kirjoittaa sanoituksia. Kappale kertoo hänen kuukauden kestäneestään vieroituksestaan, kokouksissa käymisistä ja riippuvuutensa päihittämisestä ja innosta uutta elämää kohti.
Musiikkivideo.
Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo, samana vuonna kun se oli julkaistu singlenä. Video kerto samaa sanaa kuin kappaleen sanatkin. Pimeällä kujalla ja kokouksissa oloa sekä kannatuspuheen pitämistä. Videon ohjannut Dick Rude, joka ohjasi myös edellisen Red Hot Chili Peppersin musiikkivideon, kappaleen Catholic School Girls Rule vuonna 1986. Hän ohjannut myös kappaleen Universally Speaking musiikkivideon vuonna 2003, joka oli kolms Red Hot Chili Peppersille.