tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Heinrich Christoph Koch

Heinrich Christoph Koch (10. lokakuuta 1749, Rudolstadt – 19. maaliskuuta 1816, Rudolstadt) oli saksalainen musiikkiteoreetikko, säveltäjä, leksikograafikko ja viulisti. Kochin vuosina 1782–1783 julkaistu teos "Versuch einer Anleitung zur Composition" (eli "Johdattava essee sävellykseen") käsitteli systemaattisessa muodossa monia klassismin musiikin keskeisiä piirteitä.
Kirjassaan Koch esitteli "perioditeorian", jota pidettiin aikansa syvällisimpänä ja seikkaperäisenä musiikillisten teosten rakennetta käsittelevänä teoksena. Siinä teoksen melodinen aines jaettiin pienempiin jaksoihin, ja näiden lyhyiden jaksojen välisistä suhteista muodostettiin koko teoksen rakenne. Pienimmät musiikilliset ajatukset esitettiin yleensä kahden tai neljän tahdin mittaisissa jaksoissa. Kahdesta tai useammasta jaksosta muodostui periodi, joka päättyi kadenssiin, ja koko teos tai teoksen osa koostui kahdesta tai useammasta peräkkäin esitetystä periodista. Koch vertasi musiikillisen fraasin osia lauseen subjektiin ja predikaattiin ja totesi, että jaksoista ja osista koostuva musiikin rakenne on välttämätön, jotta melodia saataisiin ymmärrettäväksi ja tunteisiin vetoavaksi, samalla tavalla kuin lauseet ja virkkeet tekevät puheen ymmärrettäväksi.
Seppo Lindström

Seppo Vilhelm Lindström (s. 16. toukokuuta 1941 Turku) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja ja jääkiekkovalmentaja.
Lindström edusti Suomessa pelatessaan koko uransa turkulaisseuroja. TuTossa hän pelasi kaudet 1965–1975 lukuun ottamatta kauden mittaista vierailua Itävallan AC Klagenfurtissa, jolloin hänet valittiin, vaikka pelasi ulkomailla, SM-sarjan tähdistökentälliseen ja ensimmäisenä ulkomaalaisjoukkuetta edustaneena pelaajana MM-kilpailuihin. TPS:aan Lindström siirtyi kaudeksi vuonna 1975 ja heti tuli uran ainoa Suomen mestaruus. Kahden TPS:n vuoden jälkeen Lindström palasi ulkomaille tällä kertaa SC Berliiniin. TPS:ssa hän pelasi vielä uransa viimeisen kauden 1981–1982.
Yhteensä Lindström pelasi SM-sarjassa ja liigassa 342 ottelua pistein 56+91. Pudotuspeleissä Lindström esiintyi 19 ottelussa saldolla 3+3. Yhden mestaruuden lisäksi häneltä löytyy kaksi hopeaa ja pronssia.
Maajoukkueessa Lindström pelasi 214 A-maaottelua ja teki pisteet 14+21. Hän edusti maatansa seitsemän kertaa MM-kisoissa ja kolmesti olympialaisissa.
Pelaajauransa jälkeen ja sen aikanakin Lindström toimi myös jääkiekkovalmentajana. Lindström valmensi TuToa SM-sarjassa kaudella 1971–1972 yhdessä Voitto Soinin kanssa, toimien pelaajavalmentajana. Seuraavalla kaudella Lindström toimi joukkueen ainoana valmentajana.
Riemannin geometria

Riemannin geometria on differentiaaligeometrian osa-alue, joka tutkii sileitä monistoja Riemannin metriikassa. Tässä metriikassa käsitellään moniston tangenttiavaruuden positiivisesti definiittejä neliömuotoja, jotka vaihtelevat sileästi pisteestä toiseen. Tämän avulla voidaan muotoilla lokaaleja käsitteitä kulmille, käyrien pituuksille ja tilavuuksille. Yleiset suureet saadaan integroimailla pienempiä kokonaisuuksia.
Johdanto.
Riemannin geometrian kehitti Bernhard Riemann 1800-luvulla. Hänen geometriansa yleistää useita geometrioita, kuten epäeuklidisen, euklidisen ja pallogeometrian.
Jokaiselle sileälle monistolle voidaan määrittää Riemannin metriikka, joka auttaa ratkaisemaan differentiaalitopologian ongelmia. Riemannin geometrian opiskelu tarjoaa keinon opiskella pseudo-Riemannin monistoja, jotka ovat tärkeä osa yleistä suhteellisuusteoriaa.
Porntip Nakhirunkanok

Porntip Nakhirunkanok (s. 7. helmikuuta 1968 Chachoengsaon provinssissa, Thaimaassa) on vuoden 1988 Miss Universe -kilpailun voittaja. 
Vuonna 2002 Porntip Nakhirunkanok meni naimisiin Herb Simon -nimisen amerikkalaisen liikemiehen kanssa. Myöhemmin he ovat saaneet pojan.
Porntip Nakhirunkanok tunnetaan kotimaassaan myös hyväntekeväisyystyöstään, erityisesti tapaninpäivänä 2004 tapahtumeen hyökyaallon uhrien hyväksi.
Antiokhos Askalonlainen

Antiokhos Askalonlainen (, ; n. 130–68 eaa.) oli kreikkalainen keskiplatonilainen filosofi. Hän toimi Platonin Akatemian johtajana vuosina 79–78 eaa. Hän luennoi Ateenassa, Roomassa ja Aleksandriassa.
Vaikka Antiokhos oli platonilainen, hän omaksui aineksia myös peripateettisuudesta ja stoalaisuudesta. Tätä valikoivaa filosofiaa kutsutaan joskus Viidenneksi Akatemiaksi. Antiokhoksen filosofia koostui pyrkimyksistä saattaa hänen opettajiensa Filon Larissalaisen ja stoalaisen Mnesarkhoksen opit sopusointuun. Hän vastusti Filonin skeptisyyttä ja katsoi, että järki oli itsessään riittävä testi totuudelle. Hän vastusti myös Mnesarkhoksen eettisiä ajatuksia, ja katsoi, että vaikka hyve onkin onnellisuuden päätekijä, se riippuu myös ulkoisista tekijöistä.
Antiokhos

Antiokhos (, ) oli kreikkalaisperäinen nimi varsinkin hellenistisellä ajalla. Nimi voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Lalli Partinen

Lalli Simo Samuli Partinen (20. elokuuta 1941 Kannonkoski – 4. toukokuuta 2022 Lappeenranta) oli suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edusti urallaan SM-sarjassa sekä SM-liigassa Saimaan Palloa ja HIFK:ta. Pelaajauransa jälkeen Partinen toimi vuosina 1986–1988 Suomen Jääkiekkoliiton toimitusjohtajana. 2010-luvulla hän istui yhden kauden Lappeenrannan kaupunginvaltuustossa sitoutumattoman Myö-kansalaisliikkeen edustajana.
Peliura.
Partinen pelasi urallaan Saimaan Pallossa (1959–1969) ja HIFK:ssa (1969–1977). SaiPan kapteenina hän toimi vuosina 1962–1969. 436:ssa ottelussa kovaotteinen Partinen keräsi yhteensä 165 tehopistettä (56 + 109), mutta jäähyminuutteja kertyi peräti 858. Partinen johtikin Suomen pääsarjan jäähytilastoa aina kauteen 2002–2003 asti, jolloin Toni Mäkiaho ohitti hänet. Partisella oli hallussaan myös SM-liigan yhden kauden jäähyennätys (116 jäähyminuuttia) aina vuoteen 1987 asti.
”Punaiseksi kolmoseksi” kutsuttu Partinen oli kaukalossa pelätty pelaaja. Lempinimi tuli Partisen pelinumerosta ja HIFK:n punaisesta peliasusta. Partinen muun muassa teloi Ljubljanan MM-kilpailuissa vuonna 1966 tšekkoslovakialaisen Josef Černýn. Partisen viimeisiksi jääneissä vuoden 1973 MM-kilpailuissa hän taklasi Puolan huippuhyökkääjä Krzysztof Białynickia niin pahasti, että puolalaispelaajaa ei polven vääntymisen takia enää nähty kansainvälisillä jäillä.
Jäähyväisottelu.
Partisen jäähyväisottelu järjestettiin syyskuussa 1977, kun HIFK kohtasi Helsingin jäähallissa yli 4000 katsojan edessä Ässät. Kyseessä ei ollut normaali kausi- tai näytösottelu, vaan tapahtumalla haluttiin kunnioittaa uransa lopettavaa Partista. Tapahtuma on ainoa suomalaiskiekkoilijalle erikseen järjestetty jäähyväisottelu.
Ottelun jälkeen Partinen sai seuraltaan lahjaksi jättimäisen, yli kolmimetrisen kiekkomailan. Hän lahjoitti mailan suoraan Urheilumuseolle.
Peliuran jälkeen.
Partinen oli Suomen Jääkiekkoliiton toimitusjohtaja vuosina 1986–1988. Sen jälkeen hän siirtyi takaisin Lappeenrantaan, jossa työskenteli isännöitsijätoimistossa vuoteen 1999.
Partinen valittiin kunnallisvaaleissa 2012 Lappeenrannan kaupunginvaltuustoon sitoutumattoman Myö-kansalaisliikkeen ehdokkaana. Hän sai vaaleissa kuudenneksi eniten ääniä ja istui valtuustossa yhden kauden.
Partinen kärsi elämänsä lopulla terveysongelmista, kuten sokeritaudista ja sydänvaivoista. Hän oli rokotusvastainen ja kuoli koronaviruksen aiheuttamaan tautiin toukokuussa 2022, 80-vuotiaana.
Perhe.
Partinen asui Lappeenrannassa ja hänellä on kaksi lasta. Hänen vaimonsa kuoli vuonna 2012.
Partinen sai etunimensä talonpoika Lallin mukaan. Hänen isänsä kirjoitti sotarintamalta kirjeen kotiin, jossa sanoi, että jos lapsi on poika se on nimettävä Lallin mukaan, koska hän ensimmäisenä torjui vieraan vallan edustajaa Suomen maaperällä tappaessaan piispa Henrikin Köyliönjärven jäällä. Isä ehti nähdä Lallin vain ristiäisissä.
Artukaisten lentokenttä

Artukaisten lentokenttä oli Turussa Artukaisten kaupunginosassa sijainnut lentokenttä, joka avattiin vuonna 1935. 
Lentomatkustajia varten rakennettiin asemarakennus, jonka on suunnitellut Turun kaupungin rakennuskonttorin arkkitehtiosastolla H. Smedberg vuonna 1935. Läheiselle Lumikonkadun mäelle rakennettiin korkea Pansion lentomajakka, joka on edelleen olemassa.
Artukaisten lentokentän avajaisissa oli paikalla muun muassa tasavallan presidentti P. E. Svinhufvud. 
Historia.
Ennen Artukaisten lentoaseman avaamista Turun kaupallinen lentoliikenne toimi vesilentokoneiden varassa Ruissalon lentosatamasta. Turun kauppakamari aloitti keskustelut uuden maalentokentän perustamisesta vuonna 1925, koska kelirikko aiheutti ongelmia vesitasokoneille.
Suunnitelmissa oli aluksi rakentaa maalentokenttä Ruissalon saarelle edullisen maavuokran vuoksi, mutta alueen pehmeäpohjainen maalaji ei soveltunut lentokentän alustaksi, minkä takia sijaintipaikaksi valittiin lähellä oleva Artukainen. Avautuessaan 1935 Artukaisten lentokenttä oli Suomen ensimmäinen sekä maailman pohjoisin toimiva siviililentokenttä. Ruissalon lentosataman toiminta päättyi muutama vuosi Artukaisten lentokentän valmistumisen jälkeen vuonna 1938. 
Toisen maailmansodan aikana kentältä operoivat esimerkiksi Suomen ilmavoimien Fokker-hävittäjät. Lentokenttä ei kärsinyt pahoja vaurioita sodan aikana venäläisten koneiden pommittaessa viereisiä alueita. 
Turun lentokerho ylläpiti lentokentän toimintaa vuoteen 1965 saakka. Lentoliikenne siirtyi valmistuneelle Ruskon lentokentälle eli nykyiselle Turun lentoasemalle vuonna 1955. 
Aeron bussiliikenteen lähtöpysäkki Artukaisiin sijaitsi Turun kauppatorilla Aurakadulla. 
Myöhempi käyttö.
Artukaisten lentokenttäalueelle oli rakennettu sora- ja asfalttipäällysteinen kilpa-ajorata, jossa käytiin 1950–1980-luvun loppuun SM-tasoisia kilpailuja niin rata-autoilun kuin TT-moottoripyörien SM-luokissa. Niitä kerääntyi katsomaan 15 000 henkeä. Kilpailijoiden joukossa olivat mm. Keke Rosberg, Jarno Saarinen sekä italialainen maailmanmestari Giacomo Agostini.
1960-luvulla lentokentällä järjestettiin Farma-maatalousnäyttelyitä. Vuonna 1975 lentokentälle kokoontui 35 000 ihmistä Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistyksen suviseuroihin.
Tällä hetkellä alueella sijaitsevat Turkuhalli, Artukaisten ratsastuskoulu ja Turun Messukeskus.
2022 alueella järjestettiin Knotfest-festivaali, jonka pääesiintyjä oli Slipknot. Kaksipäiväisen festarin lauantaipäivä oli loppuunmyyty ja keräsi paikalle 30 000 ihmistä.
Kesäkuussa 2025 alueella järjestetään Rockfest-festivaali ensimmäistä kertaa Turussa, festivaalin pääesiintyjiä ovat Judas Priest, Till Lindemann ja Muse.
Komiikka

Komiikka (, komediaa koskeva &lt; "kōmos," Dionysoksen kunniaksi järjestetty riemukulkue) tarkoittaa hullunkurisuutta ja naurettavuutta sekä myös koomisuutta taiteessa. Sen synnyttää nurinkurinen asioiden suhde toisiinsa tai yllättävä käänne toiminnassa. Nämä aikaansaavat hyväntuulista huvittuneisuutta tai voimakkaimmillaan nauruksi laukeavan ilon.
Komiikka on yksi esteettisistä ilmenemismuodoista eli kategorioista kauniin, ylevän, arvokkaan jne ohella. Komiikkaa inhimillisempi ja elämänmyönteisempi ilmiö on huumori. Toisaalta komiikka perustuessaan yksinomaan naurettavuuteen eroaa häijynälykkäästä ironiasta ja ivallisesta satiirista.
Komiikan lajeja ovat
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1972

Yhdysvaltojen 1972 vaaleja sävytti Vietnamin sota. Suosittu Alabaman kuvernööri George Wallace pyrki sodanvastaisuudellaan demokraattien ehdokkaaksi, mutta hän halvaantui murhayrityksessä ja virka jäi häneltä haaveeksi. Demokraattien ehdokkaana vaaleissa oli lopulta George McGovern vastassaan istuva presidentti Richard Nixon. 
Nixon valittiin Yhdysvaltain presidentiksi suurella äänivyöryllä. Nixonin konservatiivisuus vetosi etenkin traditionalisteihin, jotka olivat voimistuneet Yhdysvalloissa 1960-luvun poliittisen ja yhteiskunnallisen kuohunnan seurauksena. Nixonista tuli hippiliikkeen vastustajien sankari, "hiljaisen enemmistön" puolustaja. Vuoden 1972 vaalien on nähty entisestään syventäneen maan kahtiajakautuneisuutta ja vastakkainasettelua. 
Nixonin toinen presidenttikausi jäi kuitenkin lyhyeksi, koska hän erosi kesken virkakauden Watergate-skandaalin vuoksi. Hänen tilalleen nousi varapresidentti Gerald Ford. 
Vaalit ovat tähän asti viimeiset, joissa republikaaniehdokas on kyennyt voittamaan itselleen Minnesotan osavaltion valitsijamiehet.
Esivaalit.
Senaattori Edward M. Kennedy oli vahva ennakkosuosikki demokraattipuolueen ehdokkaaksi vuoden 1972 vaaleihin, mutta lopulta hän ei lähtenyt ehdokkaaksi autokolarinsa ja siinä tapahtuneen sihteerinsä oudon kuolemantapauksen vuoksi (Chappaquiddickin sillan onnettomuus). Ehdokkaaksi valittiin Wallacen vammautumisen jälkeen suurella enemmistöllä McGovern.
Nixon keräsi 68 prosentin kannatuksen ja tuli valituksi ehdokkaaksi puolustamaan virkaansa.
Tony Estanguet

Tony Estanguet (s. 6. toukokuuta 1978 Pau) on ranskalainen koskipujottelija ja kolminkertainen olympiavoittaja C1-sarjassa (kanadalaisyksikkö).
Estanguet voitti kanoottipujottelussa kultaa Sydneyssä 2000, Ateenassa 2004 ja Lontoossa 2012. Pekingissä 2008 Estanguet kantoi Ranskan lippua. Itse kilpailuissa hän jäi kuitenkin välieriin. 
Tony Estanguetin isoveli Patrice voitti olympiapronssia kanoottipujottelussa Atlantassa 1996.
Tony Estanguet valittiin Lontoon vuoden 2012 olympiakisojen aikana Kansainvälisen olympiakomitean urheilijajäseneksi seuraavaksi kahdeksaksi vuodeksi. Hän toimii Pariisin vuoden 2024 kesäolympialaisten järjestelytoimikunnan puheenjohtajana.
Ignaz Pleyel

Ignaz Pleyel (18. kesäkuuta 1757 Ruppersthal, Ala-Itävalta, Itävalta – 14. marraskuuta 1831 Pariisi) oli itävaltalainen klassismin aikakauden säveltäjä. Pleyel oli omana aikanaan hyvin suosittu: lyhyen aikaa Joseph Haydnin huippukauden ja Ludwig van Beethovenin uran alun välissä hän oli ehkä koko Euroopan kuuluisin säveltäjä, mutta nykyisin hän on jäänyt edellä mainittujen säveltäjien varjoon. Pleyel sävelsi uransa aikana 41 sinfoniaa, 70 jousikvartettoa sekä lukuisia jousikvintettoja ja oopperoita.
Pleyel pääsi vuonna 1772 Haydnin oppilaaksi Eisenstadtiin, ja Haydn piti Pleyeliä erinomaisena oppilaana. He pysyivät läheisinä ystävinä vanhemman mestarin kuolemaan asti. Hänen ensimmäinen työpaikkansa oli kreivi Erdődyn hovi. Vuonna 1783 Pleyel muutti Strasbourgiin, Ranskaan, jossa hän otti käyttöön myös nimensä ranskalaisen muodon "Ignace" ja työskenteli apulais-"Kapellmeisterina" kaupungin katedraalissa František Xaver Richterin alaisena. Ranskan vallankumouksen lopetettua kirkkomusiikin esitykset Pleyel etsi uutta työpaikkaa ja matkusti Lontooseen, jossa hän johti Wilhelm Cramerin järjestämiä "Professional"-konsertteja samaan aikaan kun hänen entinen opettajansa Haydn piti Lontoossa omaa Johann Peter Salomonin organisoimaa konserttisarjaansa. Pleyel rikastui Lontoossa huomattavasti ja palattuaan Strasbourgiin hän osti suuren talon. Elämänsä loppuajan Pleyel eli Pariisissa ja toimi muun muassa musiikkikustantajana ja pianonvalmistajana. 
Musiikkikustantajana Pleyel julkaisi 39 vuoden aikana nelisen tuhatta nuottijulkaisua muun muassa Beethovenilta ja Haydnilta, Luigi Boccherinilta, Muzio Clementiltä ja Jan Ladislav Dussekilta.
Pleyel-soitinyritys.
Pleyelin pianoverstas kehitti alkuvaiheessaan Pianinoksi kutsutun pystypianon, joka perustui lontoolaisen pianontekijän Robert Wornumin kehitelmiin. Vuodesta 1815 yrityksessä oli mukana myös Pleyelin poika Camille Pleyel (1788–1855). Myöhemmin yritystä jatkoi vävypoika Gustave Lyon (1857–1936). Yritys tuli tunnetuksi kromaattisen harpun kehittämisestä 1800-luvun lopulla. 
Vuonna 1839 yhtiö avasi Pariisin rue Rochechouartilla 300-paikkaisen Salle Pleyel -konserttisalin. Vuonna 1927 yritys rakennutti uuden 3 000-paikkaisen salin rue du Faubourg Saint-Honorén varteen. Salle Pleyel toimii yhä sekä Orchestre de Paris’n että Ranskan radion sinfoniaorkesterin yhtenä vakiosalina.
Aljaksandar Kazulin

Aljaksandar Uladzislavavitš Kazulin (, 25. marraskuuta 1955 Minsk) on valkovenäläinen poliitikko ja oli ehdolla Valko-Venäjän presidentinvaaleissa 2006.
Kazulin suoritti asevelvollisuutensa Neuvostoliiton laivastossa merijalkaväessä, valmistui 1980 Valko-Venäjän valtionyliopistosta matematiikasta, toimi yliopistossa vuoteen 1988 luennoitsijana ja dekaanina. Hänellä on tohtorintutkinto myös kasvatustieteissä, ja hän toimi Komsomolissa ohjaajana. Vuodet 1988–1996 Valko-Venäjän opetusministeriössä, jossa hän nousi varaministeriksi.
Vuonna 1996 hänet nimitettiin Valko-Venäjän valtionyliopiston rehtoriksi. Vuonna 2000 hänet valittiin uudelleen rehtorien vaalissa tähän tehtävään. Kazulin toi yliopiston mukaan kaupallisiin hankkeisiin ja perusti sille radioaseman.
Lukašenko erotti Kazulinin marraskuussa 2003 yliopiston kanssa yhteistyötä tekevään yritykseen liittyvän skandaalin vuoksi. Vuoden 2005 alussa Kazulin perusti poliittisen liikkeen "Kansan tahto" ("Narodnaja volja"), joka julkaisi saman nimistä lehteä. Maaliskuussa 2005 Kazulin liittyi toiseen Valko-Venäjän sosiaalidemokraattisista puolueista ja nimitettiin yhdistymiskokouksessa Yhdistyneen sosiaalidemokraattisen puolueen johtoon.
Kazulin on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hän ei puhu valkovenäjää mutta on ilmoittanut aikovansa opiskella.
Kazulin pidätettiin 1. maaliskuuta vuoden 2006 presidentinvaalien aikana ja tuli poliisin pahoinpitelemäksi. 25. maaliskuuta opposition mielenosoituksessa Kazulin pidätettiin jälleen. Hänet tuomittiin 13. heinäkuuta viiden ja puolen vuoden vankeuteen huliganismista ja epäjärjestyksen tuottamisesta. Amnesty Internationalin mukaan syytteet liittyivät tilanteisiin, joissa poliisi yritti väkivaltaisesti estää Kazyliniä rekisteröitymästä mukaan poliittiseen kokoukseen. Hän oli vankilassa 53-päiväisessä nälkälakossa, jonka aikana menetti painostaan 40 kg. Kazulin sai helmikuussa 2008 kolme päivää vapaata vankilasta vaimonsa kuoltua syöpään. Eräiden järjestöjen mukaan hän oli maan ainoa poliittinen vanki.
16. elokuuta 2008 Kazulin vapautettiin yllättäen. Sitä ennen Euroopan unioni oli kertonut pitävänsä tämän ja eräiden muiden oppositiopoliitikoiden vapauttamista vaatimuksena sille, että Brysselin ja Minskin välille voitaisiin palauttaa diplomaattiset suhteet.
Frank Morris

Frank Lee Morris (1. syyskuuta 1926 Washington, D.C. – katosi 11. kesäkuuta 1962) on/oli yhdysvaltalainen rikollinen, joka pakeni Alcatrazin vankilasta ja katosi jäljettömiin.
Ensimmäisen kerran Morris tuomittiin rikoksesta jo 13-vuotiaana. Sittemmin hän istui monta kertaa vankilassa muun muassa huumausainerikoksista ja aseellisista ryöstöistä. 20. tammikuuta 1960 hänet vietiin Alcatraziin, missä hänestä tuli vanki numero AZ1441. Morris teki tarkan pakosuunnitelman yhdessä Clarence Anglinin ja John Anglinin kanssa. He suurensivat betoniseinässä olevaa ilmastointireikää, josta he pääsivät ilmastointikanavan kautta katolle. Vuonna 1962 he saivat reitin valmiiksi. Yöllä 11. kesäkuuta 1962 kolmikko pakeni sellistä katolle ja sieltä alas rantaan lautalle, jonka he olivat rakentaneet sadetakeista. Vangit meloivat lautallaan Angel Islandille, josta he jatkoivat mantereelle. Matkaa Angel Islandille oli noin 3 kilometriä. Seuraavana aamuna vartija ihmetteli, kun Frank Morris ei herännyt. Vartija läimäytti Morrisia kaltereiden välistä kasvoille, jolloin Morrisin tekopää putosi lattialle ja pako paljastui. National Geographic-kanavan dokumentissa löydettiin FBI:n asiakirjoja, joiden mukaan kolmikon kumivene löytyi ehjänä Angel Islandilta, vastoin FBI:n julkista ilmoitusta. Kuukauden kuluttua paosta norjalaisen aluksen kerrotaan havainneen vanginvaatteita muistuttavia asusteita vedessä kelluneen ruumiin päällä. Anglinin veljesten sukulaiset ovat väittäneet saaneensa heiltä kirjeitä.
Paosta on kuitenkin kehitetty salaliittoteorioita ja yhden teorian mukaan vangit olisivat päässeet pakenemaan, mutta Yhdysvaltain hallitus piti häpeissään asian salaisuutena.
Tapauksen pohjalta on valmistunut elokuva "Pako Alcatrazista" (Don Siegel, 1979).
Kalmukian lippu

Kalmukian lippu on yksi Kalmukian tasavallan virallisista tunnuksista. Se koostuu keltaisella pohjasta, jonka keskellä on sininen ympyrä, jonka keskellä puolestaan on valkoinen lootuksen kukka. 
Värien merkitys.
Keltainen väri kuvaa aurinkoa, kansaa ja voimakasta uskoa kansakuntaan. Sininen kuvaa taivasta, ikuisuutta ja pysyvyyttä. Valkoinen lootuksen kukka puolestaan symboloi puhtautta, hengellistä elpymistä ja onnellisuutta. Kukan viisi ylempää terälehteä edustavat maanosia ja neljä alempaa terälehteä puolestaan maapallon neljänneksiä. Yhdessä ne symboloivat kalmukkien tahtoa elää ystävyydessä ja yhteistyössä kaikkien maailman kansojen kanssa.
Sergei Gaidukevitš

Sergei Vasiljevitš Gaidukevitš (, , s. 1954) palveli Neuvostoliiton armeijassa 1976–1991 ja kohosi everstin arvoon. Vuodet 1982–1984 hän oli Neuvostoliiton sotilasasiantuntijana Irakissa, 1992–1994 valtion turvallisuuselinten työsuojelukomitean johdossa. 
Gaidukevitš johtaa 25000 jäsenen Valko-Venäjän liberaalidemokraattista puoluetta, joka muistuttaa venäläistä vastinettaan (Vladimir Žirinovskin puolue). Gaidukevitšia on syytetty autoritaarisista otteista ja puolueen huonosta menestyksestä vaaleissa. Vuoden 2001 presidentinvaalissa hän sai 2,5 % äänistä. Kesäkuussa opposition "Narodnaja volja" tuomittiin maksamaan Gaidukevitšille 100 miljoonaa ruplaa korvauksia sen syytettyä Gaidukevitšia laittomasta Irakin öljyn myynnistä. 
Vuoden 2006 vaaleissa Gaidukevitš jäi kolmanneksi ja sai 3,5 % äänistä. Hän sanoi tienneensä Lukašenkon voittavan ja ottavansa presidentinvaalit urheiluna ja harjoittelun kannalta ja ryhtyvänsä ehdokkaaksi kolmannen kerran 2011.
Ali Abdul Aziz Ali

Ali Abdul Aziz Ali eli Ammar al-Baluchi (علي عبدالعزيز علي, s. noin 1972) on Belutšistanista kotoisin oleva Pakistanin kansalainen, jonka Yhdysvallat pidätti vuonna 2003. Hän oli tuolloin 25-vuotias. Hänen on syytetty olevan al-Qaida -järjestön jäsen ja eräs Yhdysvalloissa tapahtuneiden syyskuun 11. päivän iskujen pääsuunnittelijoista ja -rahoittajista. Iskujen pääsuunnittelija Khalid Sheikh Mohammed on hänen setänsä.
On epäselvää, oliko Mustafa al-Hawsawi Ali Abdul Aziz Alin käyttämä salanimi vai toinen henkilö.
Ali Abdul Aziz Alin ja hänen neljän kanssaepäiltynsä oikeudenkäynnin paikkaa on muutettu useasti. Sen piti olla joko sotilasoikeus tai liittovaltion oikeusistuin. Heidät asetettiin vihdoin syytteeseen Guantanamossa vuonna 2012. Hänen syytteensä perustuvat siihen, että hän tilasi lento-opetusvideoita ja siirsi suuria summia rahaa iskun toteuttajille. Yhdysvallat vaatii hänelle kuolemantuomiota. Vuoteen 2023 mennessä eli 20 vuodessa pidätyksensä jälkeen häntä ei ole tuomittu eikä vapautettu.
Vuonna 2005 Human Rights Watch mainitsi Ali Abdul Aziz Alin luettelossa vangeista, joiden olinpaikka oli tuntematon, mutta joiden arveltiin levan CIA:n tai muun Yhdysvaltojen hallussa ilman yhteyttä esimerkiksi Punaiseen Ristiin. Myöskään yksikään toimittaja ei ole saanut haastatella häntä. Al-Beluchi mainitaan lukuisia kertoja vankien kidutusta koskevissa raporteissa. 
Ennen koronaviruspandemiaa oikeudenkäynnin aloituspäiväksi oli sovittu 11. tammikuuta 2021, jolloin piti alkaa sotilastuomioistuimen valitsijamiesten valinta. Oikeustoimien arvioitiin kestävän noin vuoden. Aloituspäivämäärää on siirretty sen jälkeen useasti.
Wilhelm Cramer

Wilhelm Cramer (2. kesäkuuta 1746 Mannheim – 5. lokakuuta 1799 Lontoo) oli saksalainen säveltäjä, viulisti ja impressaari. Cramer syntyi ja kävi koulunsa Mannheimissa ja muutti vuonna 1772 Lontooseen. Johann Christian Bachin myötävaikutuksella hän nousi pian kaupungin johtavien viulistien joukkoon. Cramer järjesti vuosina 1794–1795 konserttisarjan säveltäjä Ignaz Pleyelin kanssa, joka kilpaili Johann Peter Salomonin ja Joseph Haydnin konserttisarjan kanssa. Cramer sävelsi elämänsä aikana 11 viulukonserttoa, 6 jousikvartettoa, 6 viulusonaattia ja muuta jousimusiikkia.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1976

Vuoden 1976 presidentinvaalit huipentui tiukkaan taisteluun. Richard Nixonin erottua Watergate-skandaalin vuoksi hänen tilalleen oli astunut republikaanien Gerald Ford, joka nyt tavoitteli virkansa säilyttämistä. Hänen vastaehdokkaanaan oli demokraattien Jimmy Carter, joka voitti vaalit. Tärkeimpänä syynä Carterin voittoon on pidetty sitä, että Ford antoi yhä rikostutkinnan kohteena olleelle Nixonille ehdottoman armahduksen.
Vaalit ovat tähän asti viimeiset, joissa Alabaman, Mississipin, Etelä-Carolinan ja Texasin osavaltioiden valitsijamiehet ovat menneet demokraateille.
Esivaalit.
Demokraattinen puolue.
Carter voitti vaalit ajaen muutosta rappeutuneeseen tilanteeseen Nixonin Watergate-skandaalin vuoksi.
Republikaaninen puolue.
Ford voitti äärimmäisen tiukasti Reaganin. Syynä tähän pidettiin Fordin kohtelua varapresidentti Nelson Rockefelleriä kohtaan sekä muutenkin haluttiin muutosta ryvettyneeseen istuvaan hallintoon.
Tulokset.
Ford oli Yhdysvaltain historian ainoa presidentti, jota ei valittu vaaleilla presidentiksi tai varapresidentiksi. Kun Richard Nixon valittiin presidentiksi, hänen aisaparinaan oli varapresidentti Spiro Agnew. Agnew’n erotessa korruptiosyytteiden takia 1973 Nixon nimitti Fordin tämän tilalle. Kun Nixon itse erosi Watergate-skandaalin seurauksena seuraavana vuonna, Ford astui virkaan ja ilmoitti, että ”kansakuntamme pitkä painajainen on ohi”. Ford nimitti varapresidentiksi Nelson Rockefellerin.
Haruki Uemura

Haruki Uemura (; s. 14. helmikuuta 1951) on japanilainen entinen judoka.
Uemura voitti 1976 Montrealin olympialaisissa kultamitalin miesten avoimessa sarjassa peitottuaan loppuottelussa Keith Remfryn. MM-kisoissa hän voitti avoimen sarjan maailmanmestaruuden vuonna 1975 ja saavutti vuonna 1973 hopeaa.
Aktiiviuransa jälkeen Uemura on toiminut Japanin maajoukkueen managerina.
Sahan tasavallan lippu

Sahan tasavallan lippu on yksi Venäjään kuuluvan Sahan tasavallan virallisista tunnuksista. Se otettiin käyttöön 14. lokakuuta 1992, jolloin Sahan parlamentti hyväksyi lain Sahan tasavallan lipusta.
Mitat.
Lippu koostuu neljästä vaakasuorasta kentästä, jotka ovat ylhäältäpäin lueteltuina vaaleansininen, valkoinen, punainen ja vihreä. Sininen kenttä on levein 3/4 leveydestä, vihreä kenttä on 1/8 leveydestä ja punainen ja valkoinen molemmat 1/16 leveydestä. Sinisen kentän keskellä on lisäksi valkoinen ympyrän, jonka halkaisija on 2/5 lipun leveydestä. Lipun leveyden suhde pituuteen on 1:2.
Värien merkitys.
Valkoinen ympyrä kuvaa pohjoista aurinkoa. Sininen kenttä kuvaa taivasta, valkoinen lunta ja vihreä taigaa. Punainen väri puolestaan kuvaa kansan rohkeutta ja uskollisuutta. 
Aiemmat liput.
Ennen nykyistä lippua on Sahalla ollut käytössä kuusi muuta lippua. Venäjän keisarikunnan romahdettua, myös jakuutit pyrkivät itsenäistymään. Vuosina 1918–1923 jakuutit käyttivät lippua, jossa oli kolme vaakaraitaa. Lippu oli sama kuin Saksan keisarikunnalla eli raitojen värit olivat alhaalta ylöspäin punainen, valkoinen ja musta. 
Neuvostoliitto perusti Jakutian ASNT:n jo vuonna 1921, mutta sillä kesti pitkään saada koko alue hallintaansa. Jakutian ASNT:llä oli käytössä kaikkiaan viisi eri lippua. Ensimmäinen Jakutian ASNT:n lippu otettiin käyttöön vuonna 1926. Lippu oli väriltään punainen ja sen tangon puoleisessa yläkulmassa oli ylhäältä alaspäin kirjainlyhenteinä "Venäjän sosialistinen federatiivinen neuvostotasavalta", "Jakutian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta", ensin venäjäksi ja sitten jakuutiksi.
Vuonna 1937 lippua muutettiin sen verran, että jakuutinkielinen teksti tuli ennen venäjänkielistä tekstiä ja sanat Saha ja Jakutia kirjoitettiin auki, kun niistä oli aiemmassa lipussa ollut vain etukirjaimet.
Vuonna 1957 lipun tangon puoleiseen reunaan lisättiin vaaleansininen pystyviiva ja vasempaan yläkulmaan tuli Venäjän SNT:n lyhenteen tilalle Neuvostoliiton lipusta tutut sirppi ja vasara sekä tähti. Jakutian ASNT:n nimi säilyi paikallaan, mutta se sijoitettiin yhdelle riville, siten että ensin tuli jakuutinkielinen nimi, sitten venäjänkielinen nimi ja lopuksi autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan lyhenne, joka oli molemmilla kielillä sama.
Vuonna 1978 lippua muutettiin siten, että jakuutinkielinen nimi ja venäjänkielinen nimi kirjoitettiin jälleen allekkain, venäjänkielinen alempana. ASNT:n lyhenne sijoitettiin näiden viereen siten, että sen korkeus vastasi sen vasemmalla puolella olevia jakuutin ja venäjänkieliä tekstejä.
Viimeinen Jakutian ASNT:n lippu otettiin käyttöön vuonna 1982. Tällöin venäjänkielinen teksti siirrettiin ylemmäksi ja ASNT:n lyhenne kirjoitettiin molempien kielisten nimien perään.
Ingušian lippu

Ingušian lippu on Ingušian tasavallan virallinen lippu. Lippu koostuu leveästä valkoisesta vaakakentästä, jonka ala- ja yläpuolella on kapeammat vihreät vaakakentät. Valkoisen kentän keskellä on inguušien uskonnollinen ja filosofinen punainen auringon tunnus. Aurinko tunnus edustaa auringon ja universumin lisäksi hengellistä ymmärrystä ja ykseyttä niin menneisyydessä, nykyisyydessä kuin tulevaisuudessakin. 
Punainen väri muistuttaa inguušien kamppailua olemassaolostaan ja kotimaansa puolustamista. Valkoinen väri kuvaa kansakunnan ajatusten ja näkemysten jumalaista puhtautta. Vihreä väri puolestaan on islamin symboli.
IGCC-voimalaitos

IGCC-voimalaitos on erityistyyppi kombivoimalaitoksesta. IGCC ("integrated gasification combined cycle") prosessissa polttoaine (kiinteä tai neste) kaasutetaan ja kaasu käytetään kaasuturbiinin polttoaineena sähköntuotantoprosessissa. Kaasuturbiinin kuumien pakokaasujen lämpö otetaan talteen lämmöntalteenottokattilassa ja sillä kehitetään höyryä höyryturbiinille.
IGCC-prosessi mahdollistaa suhteellisen huonojen ja hankalasti poltettavien polttoaineiden hyödyntämisen hyvällä hyötysuhteella. Erityisesti kombikytkennällä päästään tavallista parempaan sähköntuotannon hyötysuhteeseen. IGCC-prosessin heikkouksia ovat kaasutuskaasun puhdistamiseen liittyvät ongelmat sekä prosessin kokonaishyötysuhdetta laskeva kaasutukseen tarvittava energia.
IGCC-voimaloissa hiilidioksidi voidaan ottaa talteen ja vaikka haudata maahan. Ne kiinnostavat etenkin Yhdysvaltoja, sillä niiden käyttöönotto auttaisi hiilidioksidipäästöjen hillitsemisessä. Floridassa toimii Polkin IGCC voimala vuodesta 1996. Indianan Wabashissa on toinen voimala käytössä vuodesta 2005. Euroopan ensimmäiset voimalat ovat Alankomaissa ja Espanjassa.
Yhdysvaltojen Mississippin osavaltiossa on rakenteilla suuri Kemperin voimalaitos, joka hyödyntää uusinta IGCC-tekniikkaa. Voimala on myöhässä aikataulustaan mutta sen arvioidaan valmistuvan vuoden 2014 lopulla. Myös rakennuskustannukset ovat tulleet ennakoitua kalliimmiksi, hinta-arvio on viisi miljardia dollaria alkujaan budjetoidun kahden miljardin sijasta.
Vuonna 2013 japanilaiset Tepco ja Mitsubishi ilmoittivat korvaavansa Fukushiman ydinvoimalan IGCC-laitoksella.
Maša ja Daša Krivošljapova

Maša ja Daša Krivošljapova (3. tammikuuta 1950 – 17. huhtikuuta 2003) olivat venäläiset siamilaiset kaksoset.
Heillä oli yhteensä kaksi päätä, neljä kättä ja kolme jalkaa. Kyseistä henkilöä kutsutaan nimellä "ischiopagus tripus". Heidän selkänsä olivat toisiinsa nähden suorassa kulmassa. 20 vuoden ajan heille tehtiin erilaisia lääketieteellisiä kokeita ja heille puettiin vaatteet päälle ainoastaan valokuvia varten. Kolmas jalka amputoitiin teini-iässä. 40 ensimmäistä elinvuottaan kaksoset elivät vammaisten hoitokodeissa. 
Vuonna 1989 Maša ja Daša pääsivät omaan asuntoon Moskovaan. He kärsivät alkoholismista, mikä laittoi sydämen koville. 17. huhtikuuta 2003 Maša sai sydänkohtauksen ja kuoli. Lääkärit yrittivät auttaa Dašaa, mutta tämä kieltäytyi irrotusleikkauksesta ja hänelle annettiin nukutuslääkettä. Hän kuoli 17 tunnin kuluttua.
O Land of Beauty!

O Land of Beauty! (”Oi kauneuden maa!”) on Saint Kitts ja Nevisin kansallislaulu, jonka on säveltänyt ja sanoittanut Kenrick Georges. Laulu otettiin käyttöön 1983.
O Land of Beauty!
Our country where peace abounds,
Thy children stand free
On the strength of will and love.
With God in all our struggles,
St. Kitts and Nevis be
A nation bound together,
With a common destiny.
As stalwarts we stand
For justice and liberty.
With wisdom and truth
We will serve and honour thee.
No sword nor spear can conquer
For God will sure defend.
His blessings shall forever
To posterity extend.
Oi kauneuden maa!
Maa, jossa rauha on ylenpalttinen,
sinun lapsesi seisovat vapaina
tahdon ja rakkauden voimassa.
Jumala on meidän kanssamme meidän taisteluissamme
St. Kitts ja Nevis tulee olemaan
yhteensidottu kansakunta,
jonka kohtalo on yksi.
Me seisomme pystypäin
oikeuden ja vapauden puolesta.
Viisaudella ja totuudella
me palvelemme ja kunnioitamme sinua.
Ei yksikään miekka ja keihäs voi vallata meitä.
koska Jumala on meidän varma turvamme.
Hänen siunauksena tulee 
ulottumaan jälkipolville ikuisuuteen.
Sons and Daughters of St. Lucia

Sons and Daughters of Saint Lucia (”Saint Lucian pojat ja tyttäret”) on Saint Lucian kansallislaulu, joka otettiin käyttöön maan saadessa itsehallinnon 1967 ja jonka asema vahvistettiin maan itsenäistyessä 1979.Laulun on sanoittanut Charles Jesse ja säveltänyt Leton Felix Thomas.
Sons and daughters of Saint Lucia, 
love the land that gave us birth, 
land of beaches, hills and valleys, 
fairest isle of all the earth. 
Wheresoever you may roam, 
love, oh, love your island home. 
Gone the times when nations battled 
for this 'Helen of the West, 
gone the days when strife and discord 
Dimmed her children's toil and rest. 
Dawns at last a brighter day, 
stretches out a glad new way. 
May the good Lord bless our island, 
guard her sons from woe and harm! 
May our people live united, 
strong in soul and strong in arm! 
Justice, Truth and Charity, 
our ideal for ever be!
Saint Lucia pojat ja tyttäret, 
rakastakaa maata, joka meidät synnytti, 
rantojen, kukkuloiden ja laaksojen maata, 
ihaninta saarta maan päällä. 
Minne ikinä matkanne käyvätkään, 
rakastakaa, oi, rakastaa saarikotianne. 
Ne ajat ovat menneet, jolloin kansat taistelivat 
tästä lännen Helenasta, 
ne päivät ovat menneet, jolloin riita ja epäsopu
heittivät varjonsa hänen lastensa työhön ja lepoon. 
Nyt kirkkaampi päivä koittaa vihdoin, 
osoittaen iloisen uuden tien. 
Siunatkoon hyvä Jumala saartamme, 
varjelkoon hänen poikiansa vaivalta ja harmilta! 
Eläköön kansamme yksimielisyydessä, 
vahvoina hengessä ja lujin käsivarsin! 
Oikeus, Totuus ja Rakkaus
olkoot aina ihanteinamme.
Saint Vincent Land So Beautiful

St. Vincent! Land So Beautiful (”St. Vincent! Niin kaunis maa”) on Saint Vincentin ja Grenadiinien kansallislaulu. Laulun on sanoittanut Phyllis Joyce McClean Punnett ja säveltänyt Joel Bertram Miguel. Laulu otettiin käyttöön saarivaltakunnan saavuttaessa itsehallinnon 1967 ja sen asema vahvistettiin valtion itsenäistyessä vuonna 1979.
Englantilainen alkuteksti.
St. Vincent! Land so beautiful,
With joyful hearts we pledge to thee,
Our loyalty and love, and vow,
To keep you ever free.
"Refrain:"
Whate'er the future brings,
Our faith will see us through,
May peace reign from shore to shore,
And God bless and keep us true.
Hairoun! Our fair and blessed isle,
Your mountains high, so clear and green,
Are home to me, though I may stray,
A haven, calm serene.
"Refrain"
Our little sister islands are,
Those gems, the lovely Grenadines,
Upon their seas and golden sands,
The sunshine ever beams.
"Refrain"
Käännös.
St. Vincent! Niin kaunis maa,
iloisin sydämin me uhraamme sinulle
uskollisuutemme ja rakkautemme, ja vannomme
pitävämme sinut ikuisesti vapaana.
"Kertosäe:"
Mitä tulevaisuus tuokaan tullessaan,
rakkautemme auttaa meitä selviämään.
Vallitkoon rauha rannikolta rannikolle,
Jumala siunatkoon meitä ja pitäköön meidät uskollisina.
Hairoun! Meidän ihana ja siunattu saaremme,
meidän korkeat vuoremme, niin seesteiset ja vihreät,
ovat minun kotini, vaikka kulkisinkin kauas,
hiljainen rauhan tyyssija.
"Kertosäe"
Meidän pienet sisarsaaremme,
ihanat Grenadiinit, ovat jalokivien kaltaisia,
Niiden merillä ja kultaisilla hietikoilla,
aurinko säteilee aina.
"Kertosäe"
Carl Herman Unthan

Carl Hermann Unthan (1848–1928) oli preussilaissyntyinen viulisti, jolla ei ollut käsiä.
Unthan opetteli kahden vuoden ikäisenä syömään jaloillaan ja kymmenen vuoden ikäisenä hän opetteli soittamaan viulua siten, että hän laittoi sen kiinni tuoliin. 16-vuotiaana hänet lähetettiin musiikkiopistoon, mistä hän valmistui kaksi vuotta myöhemmin. 20-vuotiaana hän esiintyi täysille konserttisaleille. Myöhemmin Unthan lisäsi esityksiinsä erilaisia temppuja. Ensimmäisessä konsertissaan häneltä katkesi viulusta kieli, mutta hän vaihtoi tilalle uuden jalkojaan käyttäen. Tämän jälkeen hänen uskotaan tahallaan katkoneen kieliä, jotta pääsisi esittämään taitojaan. Hän pystyi myös käsittelemään tuliaseita jaloillaan. 
Unthan kierteli esiintymässä ympäri maailmaa ja meni naimisiin Antonie Neschtan kanssa, jonka oli tavannut matkoillaan. Myöhemmin elämänsä varrella hän muutti Yhdysvaltoihin ja sai maan kansalaisuuden. Vuonna 1925 hän julkaisi omaelämäkerrallisen teoksensa "Das Pediscript", jonka hän oli kirjoittanut jaloillaan.
Humat al-hima

Humat al-hima () on vuodesta 1987 Tunisian kansallislaulu. Laulun on kirjoittanut egyptiläinen Mustafa Sadik el-Rafii ja otettiin virallisesti kansallislauluksi 7. marraskuuta 1987.
Laulun säveltäjästä ei ole täyttä varmuutta. Säveltäjäksi on nimetty usein joko egyptiläinen Mohammed Abdel Wahab tai tunisialainen Ahmed Kheireddine.
حماة الحمى يا حماة الحمى 
هلموا هلموا لمجد الزمن
لقد صرخت في العروق الدماء
نموت نموت ويحيا الوطن 
Ḥumāta l-ḥimā yā ḥumāta l-ḥimā
Halummū, halummū, li-maǧdi z-zamān
Laqad ṣaraḫat fī ʿuruqinā d-dimā
Namūtu, namūtu, wa-yaḥyā l-waṭan
Li-tadwi s-samāwātu bi-raʿdihā
Li-tarmi ṣ-ṣawāʿiqu nīrānahā
ʾilā ʿizzi Tūnis ʾilā maǧdihā
Rijāla l-bilādi wa-šubbānahā
Fa-lā ʿāsha fī Tūnis man ḫānahā
Wa-lā ʿāsha man laysa lin ǧundihā
Namūtu wa-naḥyā ʿalā ʿahdihā
Ḥayāta l-kirāmi wa-mawta l-ʿiẓām.
O defenders of the Homeland!
Rally around to the glory of our time!
The blood surges in our veins,
We die for the sake of our land.
Let the heavens roar with thunder.
Let thunderbolts rain with fire.
Men and youth of Tunisia,
Rise up for her might and glory.
No place for traitors in Tunisia,
Only for those who defend her!
We live and die loyal to Tunisia,
A life of dignity and a death of glory.
Jane Barnell

Jane Barnell, taiteilijanimeltään Lady Olga, (1871 Pohjois-Carolina – tuntematon) oli yhdysvaltalainen parrakas nainen, joka esiintyi sideshow-näytöksissä.
Joseph Mitchellin artikkelissa ”Lady Olga” kerrotaan Barnellin äidin myyneen hänet Great Orient Family Circus -sirkukseen, joka myöhemmin yhdistyi osaksi isompaa sirkusta. Sirkus teki matkan Saksaan, missä Barnell sairastui ja hänet jätettiin orpokotiin. Sieltä hänet myöhemmin löysi hänen oma isänsä. 
Aikuistuttuaan Barnell työskenteli isoäitinsä maatilalla, missä hän tapasi sirkuksen voimamiehen, joka kutsui hänet John Robinsonin sirkukseen. Hän käytti lukuisia taiteilijanimiä, mutta päätyi lopulta käyttämään pysyvästi nimeä "Lady Olga Roderick". Noihin aikoihin hänen partansa oli 13 tuuman mittainen. Myöhemmin hän esiintyi lukuisissa erilaisissa sirkuksissa sekä Tod Browningin sirkuselokuvassa "Freaks – kummajaiset" vuodelta 1932.
Vuonna 1935 Barnell esiintyi The Ringling Brothers and Barnum and Bailey sideshowssa New Yorkissa.
Barnell oli naimisissa kolme kertaa ja sai kaksi lasta.
Naisten parrakkuus

Naisten parrakkuus on ilmiö, jossa naisella kasvaa luonnostaan parta. Sen taustalla on yleensä hirsutismi tai hypertrikoosi, mutta joissain tapauksissa parran kasvu voi olla perinnöllistä ilman sairautta. Myös munasarjojen monirakkulaoireyhtymä voi aiheuttaa parrankasvua. 
Parrakas nainen oli yleinen näky entisajan sirkuksissa. 1800- ja 1900-luvuilla sirkuksissa esiintyi lukuisia naisia, joilla oli hyvin pitkä parta. Suurin osa tapauksista on kuitenkin huijauksia, joissa parta ei ollut aito tai esiintyjä oli todellisuudessa mies. 
Julia Pastrana (1834-1860) oli kuuluisa meksikolainen parrakas sirkusnainen. Hänellä oli hypertrikoosi, jonka vuoksi hänen kasvojaan ja kehoaan peitti suora musta karva. Hänen korvansa ja nenänsä olivat epätavallisen suuret ja hampaat epätasaiset. Kiinan akatemian tutkimusryhmän "American Journal of Human Genetics" -tiedejulkaisussa 12.5.2009 julkaiseman tutkimuksen mukaan sirkusnaisten ulkomuoto oli seurausta eräänlaisesta ihosairaudesta nimeltä Congenital Generalized Hypertrichosis (CGH), joka johtui geenivirheestä kromosomissa 17q24.2-q24.3. Sairautta esiintyy eri asteisena. 
Pyhä Wilgefortis.
Keskiaikaisen legendan mukaan Wilgefortis oli nuori nainen, joka ei halunnut suostua isänsä järjestämään avioliittoon. Hän rukoili Jumalaa muuttamaan hänen ulkomuotoaan niin, ettei tuleva aviopuoliso enää huolisi häntä vaimoksi. Tarinan mukaan Jumala vastasi rukoukseen kasvattamalla Wilgefortikselle parran. Isä tulistui asioiden saamasta käänteestä niin, että antoi ristiinnaulita tyttärensä. Monissa Keski-Euroopan kirkoissa on nähtävänä Pyhää Wilgefortista esittäviä krusifikseja, joissa ristillä on parrakas nainen.
Wilgefortiksen historiallisuudesta ei ole lainkaan todisteita. Legenda on mahdollisesti saanut alkunsa väärinkäsityksestä liittyen italialaisen Luccan katedraalin Volto Santo -krusifiksiin, jossa on kuvattuna pitkään kaapuun puettu Jeesus. Kyseinen krusifiksi oli suosittu pyhiinvaelluskohde keskiajalla, ja siitä valmistettiin kopioita, jotka levisivät matkamuistoina ympäri Eurooppaa. Pyhiinvaeltajat ovat tämän selityksen mukaan tulkinneet Volto Santo -krusifiksissa kuvatun hahmon parrakkaaksi naiseksi ja kehittäneet näkemänsä pohjalta tarinan, joka alkoi elää omaa elämäänsä. Wilgefortiksen muistopäivänä on pidetty 20. heinäkuuta.
Jumalan kahdeksan sormea

Jumalan kahdeksan sormea () on Philip K. Dickin vuonna 1957 ilmestynyt tieteisromaani. Teoksen on suomentanut Pekka Markkula.
Juoni.
Belmontin hiukkaskiihdytinlaboratoriossa 1959-10-02 tapahtuu vakava onnettomuus, jossa kahdeksan matkailijaa putoaa päälläolevan hiukkaskiihdyttimen säteilykammioon. Sattumalta matkailijat siirtyvät toiseen maailmaan, joka on täysin erilainen kuin oikea maailma. Uudessa maailmassa jumala on konkreettisella tavalla mukana ihmisten elämässä; Vääristä teoista saa jumalallisia rangaistuksia, ja rukouksilla ja rituaaleilla voi hankkia fyysisiä tavaroita, ihmeparannuksia ja muita etuja itselleen. Kirjan päähenkilö, tiedemies "Jack Hamilton", joutuu saman tien hankaluuksiin tämän uskonnollisen yhteiskunnan kanssa ja alkaa selvittää, mistä uudessa maailmassa on todella kyse.
Jennifer Miller

Jennifer Miller (s. 1961) on yhdysvaltalainen lesbo- ja feministiaktivisti, tulennielijä, jonglööri, parrakas nainen sekä Los Angelesin yliopiston maailman taiteiden ja kulttuurien professori.
Millerin molemmat vanhemmat olivat juutalaisia professoreja. Hänen äitinsä kuoli hänen ollessa hieman yli 20-vuotias. Miller kiinnostui esittävistä taiteista ja teatterista ollessaan lukiossa. Hän on työskennellyt urallaan lukuisten tunnettujen koreografien, tanssijoiden ja sirkustaiteilijoiden kanssa. Vuonna 1989 hän perusti Circus Amok -ryhmän ja toimii yhä sen johtajana. Hän toimii opettajana erilaisissa oppilaitoksissa.
P. T. Barnum

Phineas Taylor Barnum (5. heinäkuuta 1810 Bethel, Connecticut – 7. huhtikuuta 1891) oli yhdysvaltalainen liikemies, joka perusti omaa nimeään kantaneen tunnetun sirkuksen ja järjesti kummajaisnäytöksiä. Hän järjesti näytöksiä ostamassaan museossa, joka tunnettiin nimellä Barnum's American Museum.
Elämäkerta.
Barnum aloitti liiketoimensa kaupanpitäjänä ja arpajaisten järjestäjänä kotiosavaltiossaan, kunnes Connecticutin hallinto kielsi arpajaiset 1834. Vuosina 1831–1834 Barnum julkaisi kerran viikossa ilmestynyttä sanomalehteä "The Herald of Freedom" Danburyn kaupungissa. Muutaman oikeusjutun ja vankilatuomion jälkeen hän muutti New Yorkiin vuonna 1834, jossa hän myös piti kauppaa samalla kun hänen vaimonsa piti täyshoitolaa. Vuonna 1835 hän perusti kummajaisnäytöksen. Hän osti vanhan, sokean ja liikuntakyvyttömän entisen orjan Joice Hethin, jonka valehteli olevan yli 160-vuotias George Washingtonin entinen hoitaja. Heth kuoli vuonna 1836, mutta Barnum jatkoi maan kiertämistä vuoteen 1839 saakka. Vuonna 1841 hän hankki itselleen Scudder’s American Museumin, mistä tuli erittäin suosittu. Museossa oli näytteillä muun muassa erittäin pienikokoinen mies General Tom Thumb, Feejeen merenneito, joka oli olevinaan eriskummallisen olennon muumioitunut ruumis sekä maailman ensimmäiset tunnetut siamilaiset kaksoset Chang ja Eng Bunker ja Zip the Pinhead, jolla oli erikoisen muotoinen pää. Vuonna 1843 Barnum palkkasi joukkoonsa intiaani Do-Hum-Men.
Vuosina 1844—1845 Barnum kierteli Charles Strattonin kanssa Euroopassa ja tapasi kuningatar Viktorian. Vuonna 1850 hän houkutteli Yhdysvaltoihin kuuluisan ruotsalaisen laulajattaren Jenny Lindin, jonka kanssa hän teki molemmille hyvin tuottoisan Amerikan-kiertueen.
Vuonna 1855 Barnum vetäytyi show-alalta viideksitoista vuodeksi Connecticutin Bridgeportin lähelle rakennuttamaansa itämaistyyliseen palatsiin, kunnes vuonna 1871 hän perusti uuden kummajaisnäyttelyn ja sirkuksen nimeltä "P.T. Barnum’s Grand Traveling Museum, Menagerie, Caravan, and Circus", joka toimi aluksi kiinteästi teltassa New Yorkin Brooklynissä. Vuonna 1881 Barnumin sirkus yhdistyi James A. Baileyn ja James L. Hutchinsonin sirkuksen kanssa. Vuosina 1885—1888 Baileyllä ja Barnumilla oli välirikko, mutta sirkukset palasivat takaisin yhteen nimellä "Barnum &amp; Bailey Greatest Show On Earth", myöhemmin "Barnum &amp; Bailey Circus". Näytöksen vetonaula oli Barnumin vuonna 1882 Lontoon eläintarhasta ostama afrikannorsu Jumbo.
Barnum oli myös poliitikko: hän toimi edustajana Connecticutin kongressissa, ja hänet valittiin Bridgeportin pormestariksi vuonna 1875.
Barnum kuoli 7. huhtikuuta 1891. Vuonna 1907 hänen sirkuksensa myytiin Ringlingin veljeksille 400 000 dollarin hintaan. Barnum &amp; Baileyn ja Ringlingin sirkukset toimivat aluksi erillisinä samasta omistajasta huolimatta, kunnes ne yhdistettiin vuonna 1919. Yhdistynyt sirkus toimi nimellä Ringling Bros. and Barnum &amp; Bailey Circus toukokuuhun 2017 saakka.
Muisto.
Barnumin sirkus- ja kummajaisnäytöksistä tehtiin vuonna 2017 elokuva nimeltään The Greatest Showman.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1980

Yhdysvaltain vuoden 1980 presidentinvaalit pidettiin 4. marraskuuta 1980. Republikaanipuolueen ehdokas Ronald Reagan voitti demokraattiehdokkaan ja istuvan presidentin Jimmy Carterin. Kolmanneksi tuli sitoutumaton ehdokas, republikaani John B. Anderson. Monien analyytikkojen mukaan presidentti Jimmy Carterin kykenemättömyys ratkaista Iranin panttivankikriisi johti lopulta hänen tappioonsa Reaganille. 
Esivaalit.
Republikaaninen puolue.
Ehdokkaat
Reagan voitti esivaalit ja valitsi varapresidenttiehdokkaakseen George H. W. Bushin.
Demokraattinen puolue.
Ehdokkaat
Presidentti Carterin uudelleenvalinnan haastoi liberaali senaattori Edward "Ted" Kennedy. Kennedyn kampanja, vaikka oli hän paljon vetovoimaisempi ja kampanja persoonallisempi kuin Carterin, oli huonosti organisoitu ja se ei pystynyt pääsemään ylitse henkilökohtaisista ongelmista, eritoten vuoden 1969 auto-onnettomuudesta, jossa menehtyi Kennedyn naispuolinen sihteeri hämärissä olosuhteissa. Vaikkakin puolueen yhtenäisyys Iranin panttivankikriisissä antoi Carterille johtoaseman alkuvaiheessa ja pakotti Brownin pois kisasta, Kennedy teki myöhemmin paluun. Demokraattisen puolueen valtakunnallisessa kokouksessa Kennedy hyväksyi ehdokkuuden ja vaati liberaalimpaa asennetta puolueelle puheessa minkä monet näkivät hänen uransa parhaimpana.
Abigail ja Brittany Hensel

Abigail ja Brittany Hensel (s. 7. maaliskuuta 1990 Minnesota, Yhdysvallat) ovat yhdysvaltalaiset tunnetut siamilaiset kaksoset. 
Abigail ja Brittany jakavat lukuisia sisäelimiä. Heillä on kaksi päätä, kaksi selkärankaa, jotka yhtyvät lantiossa, kolme keuhkoa, kaksi sydäntä, yhteinen verenkierto, yksi maksa, kaksi mahalaukkua, kolme munuaista, yksi suolisto, yhdet munasarjat, yksi emätin ja yksi virtsaputki. Käsiä oli alun perin kolme, mutta välissä ollut surkastunut käsi amputoitiin.
Kun kaksoset syntyivät, vanhemmat päättivät olla erottamatta heitä toisistaan, sillä toimenpiteeseen olisi sisältynyt riskejä ja molemmat olisivat todennäköisesti joutuneet viettämään loppuelämänsä pyörätuolissa. Vanhemmat eivät kadu päätöstä, eivätkä kaksoset itsekään halua irrottautua toisistaan.
Kumpikin kaksosista ohjailee vartalon omaa puoltaan, joten yhteistoiminnan ansiosta kävely onnistuu. He myös pelaavat lentopalloa, koripalloa ja uivat sekä ajavat polkupyörällä ja autolla.
Frunzen piiri

Frunzen piiri () on hallintopiiri Pietarissa. Se sijaitsee kaupungin ydinkeskustan kaakkoispuolella. Piirin asukasluku oli 405 274 vuonna 2004. Asukkaista oli miehiä 178 658 ja naisia 226 616.
Kunnallishallintoalueet.
Frunzen piiri jakautuu kuuteen kunnallishallintoalueeseen, jotka ovat asemaltaan Pietarin keskustan kaupunginosia. Kunnallishallintoalueet ovat