Lucrezia Borgia

Lucrezia Borgia (18. huhtikuuta 1480 Rooma, Kirkkovaltio – 24. kesäkuuta 1519 Ferrara, Ferraran herttuakunta) oli tulevan paavi Aleksanteri VI:n avioton tytär.
Hänen veljensä oli pahamaineinen Cesare Borgia. Lucreziasta kerrotaan useita kauhutarinoita, mutta jälkeenpäin on mahdotonta puolueettomasti arvioida, kuinka suuri osuus Lucrezialla oli hänen isänsä ja veljensä nimiin laitetuissa hirmuteoissa.
Lucrezia oli kolmesti naimisissa, ja hänen liittonsa auttoivat Borgioita saavuttamaan poliittista ja alueellista valtaa. Viimeisinä vuosinaan Lucrezia tuki monia taiteilijoita ja rahoitti sairaaloita ja luostareita. Poikansa Rodrigon kuoleman jälkeen hän vetäytyi julkisesta elämästä ja vietti paljon aikaa luostareissa.
Suku.
Lucrezia Borgia syntyi Roomassa Kirkkovaltiossa vuonna 1480. Hänen isänsä oli kardinaali Rodrigo de Borgia (1431–1503), josta tuli vuonna 1492 paavi Aleksanteri VI. Hänen äitinsä oli Rodrigon kuuluisin rakastajatar, roomalainen aatelinen Vannozza dei Cattanei (1422–1518). Kardinaali oli saanut rakastajattarensa kanssa jo ennen Lucreziaa kaksi lasta, Cesaren ja Giovannin eli Juanin. Hänen nuorempi veljensä oli Gioffre eli Jofré. Lucrezian lapsuudesta ei tiedetä paljoakaan. Vuoden 1489 tienoilla hän kuitenkin asui isänsä sukulaisen Adriana de Milanin ja isänsä uuden rakastajattaren Giulia Farnesen luona.
Kaksi ensimmäistä lyhyttä avioliittoa.
Lucrezia oli vuoden 1491 aikana kihlattuna vuorollaan kahden espanjalaisen aatelisen kanssa. Kun isä Rodrigo Borgiasta tuli seuraavana vuonna paavi Aleksanteri VI, hän laillisti aviottomat lapsensa ja alkoi ajaa perheensä etuja. Veli Cesaresta tuli Valencian arkkipiispa ja pian myös kardinaali ja veli Giovannista tuli Gandían herttua. Lucrezian isä Aleksanteri naitti 13-vuotiaana vuonna 1493 Milanon herttuakunnan Sforzan hallitsijasukuun kuuluneen kondottieeri, Cotignolan kreivi Giovanni Sforza d'Aragonan (1466–1510) kanssa. Tarkoituksena oli palkita suku paaville osoitetusta tuesta, ja toisaalta sitoa sukuja tiukemmin yhteen.
Lucrezian ja Giovannin liitto ei ollut onnellinen, ja neljän vuoden sisällä Lucrezia alkoi valittaa aviomiehensä käytöksestä, joka ilmeni impotenssina. Koska Sforzat olivat myös menettäneet paavin suosion, liittoa alettiin purkaa parempien poliittisten naimakauppojen toivossa. Lucrezia ja Giovanni erosivat joulukuussa 1497 ja avioliitto mitätöitiin sillä perusteella, ettei sitä koskaan oltu pantu täytäntöön.
Aleksanteri pyrki parantamaan suhteitansa Napolin kuningaskuntaan ja naitti Lucrezian seuraavaksi 17-vuotiaalle Salernon ruhtinas ja Bisceglien herttua Alfonsolle (1481–1500), joka oli Napolin kuningas Alfonso II:n ja tämän rakastajattaren Trogia Gazzellan avioton poika. Lucrezian ja Alfonson avioliitto solmittiin vuonna 1498, ja seuraavana vuonna syntyi heidän ainoa lapsensa Rodrigo d'Aragona (1499–1512). Borgiat olivat tässä vaiheessa kääntyneet jo Ranskan kuningas Ludvig XII:n puoleen ja hylänneet Milanon herttuakunnan. Alfonso karkasi Roomaan, mutta palasi myöhemmin Lucrezian pyynnöstä takaisin. Alfonso yritettiin salamurhata Roomassa heinäkuussa 1500. Hän oli jo toipumassa iskusta, kun Cesare Borgian apuri Michelotto Coreglia kuristi hänet. Alfonson murha edisti Napolin kuningaskunnan hajoamista.
Lucrezia vetäytyi aviomiehensä kuoleman jälkeen Nepiin, missä vuonna 1501 hänen rinnallaan nähtiin mysteerinen ”roomalainen lapsi” Giovanni, jota on paavin bullassa väitetty sekä Cesare Borgian että paavi Aleksanterin lapseksi. Aleksanteri oli todennäköinen isä. Lucrezian suhde lapseen on herättänyt paljon huhuja insestistä.
Kolmas avioliitto ja aika Ferrarassa.
Lucrezian kolmas aviomies oli tuleva Ferraran herttua Alfonso d’Este (1476–1534), joka oli jäänyt leskeksi. Borgioille Ferraran maat oli sopivasti heidän nykyisen valtapaikkansa ja haluamansa maan välissä. Alfonson isä, Ferraran herttua Ercole I d’Este oli haluton naittamaan vanhimman poikansa Lucrezialle, jonka aiemmat liitot olivat päättyneet skandaaliin ja kuolemaan. Esten suku oli myös espanjalaisia Borgioita vanhempi ja arvostetumpi. Paavi Aleksanteri uhkasi kuitenkin Ferraraa maidensa menettämisellä. Lucrezia ja Alfonso avioituivat joulukuussa 1501.
Paavi Aleksanteri kuoli yllättäen malariaan elokuussa 1503. Lucrezia vetäytyi tämän jälkeen poliittisista tehtävistä ja jatkoi hovielämää Ferrarassa. Lucrezia oli ainakin 11 kertaa raskaana Alfonsolle, elävänä syntyneistä yhdeksästä lapsesta Ferraran tuleva herttua Ercole II d'Este, Milanon arkkipiispa Ippolito II d'Este, nunna ja säveltäjä Leonora d'Este sekä Massalombardan markiisi Francesco d'Este elivät aikuisiksi asti.
Lucrezia oli Ferrarassa yhteydessä useisiin taiteilijoihin ja kirjailijoihin, kuten runoilija Ludovico Ariostoon. Lisäksi hän tuki muun muassa runoilija Pietro Bemboa. Lucrezia keräsi myös suuren omaisuuden ja käytti sitä muun muassa sairaaloiden ja luostareiden rakentamiseen. Hän sijoitti varojensa hyvin ja kuivasi muun muassa suoalueen maatalouskäyttöön.
Lucrezia vetäytyi julkisuudesta kuultuaan vuonna 1512 poikansa Rodrigon kuolemasta. Hänestä tuli hyvin uskonnollinen ja vietti paljon aikaa luostareissa. Hän jopa alkoi käyttää metallista katumusnauhaa eli ciliciumia. Ferrarassa käyneet kommentoivat Lucrezian olleen melankolinen ja ikääntyneen nopeasti. 
Lucrezia Borgia synnytti 14. kesäkuuta 1519 kuolleen lapsen. Hän sai synnytyksen jälkeisen infektiokuumeen ja kuoli 10 päivää myöhemmin 39-vuotiaana Ferrarassa Ferraran herttuakunnassa.
Lapset.
Avioliitosta Alfonso d'Aragonan kanssa:
Avioliitosta Alfonso d'Esten kanssa:
Perintö ja kulttuuriviitteet.
Lucrezian maine oli varsin skandaalimainen, minkä vuoksi hänestä on tullut suosittu hahmo useissa fiktiivisissä tarinoissa, oopperasta elokuviin. Hänen ei kuitenkaan uskota olleen osallinen veljensä ja isänsä tekemiin rikoksiin. 
Lucrezian elämää on käsitelty muun muassa Victor Hugon näytelmässä "Lucrezia Borgia", Abel Gancen elokuvassa "Lucrèce Borgia" ja televisiosarjassa "Borgiat, maan ja taivaan valtiaat". Gaetano Donizetti on säveltänyt oopperan "Lucrezia Borgia".