tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Faradayn vakio

Faradayn vakio (merkitään tunnuksella F) määritellään Avogadron vakion ja alkeisvarauksen tulona:
formula_1,
missä "NA" on Avogadron vakio (6,02214076 x 1023 mol-1) ja "q" on elektronin varaus (1,602176634 x 10−19 coulombia). 
Koska SI-järjestelmän mittayksiköt on nykyisin (vuodesta 2019) määritelty niin, että sekä alkeisvaraukselle että Avogardon vakiolle on kiinnitetty tarkat arvot, voidaan myös Faradayn vakion arvo niiden tulona ilmoittaa tarkasti: F = 96 485,332 123 310 0184 C/mol. Laskuissa käytetään usein likiarvoa 96 500 C/mol (tai As/mol). 
Faradayn vakio ilmoittaa, kuinka suuri sähkövirta tarvitaan hajottamaan aikayksikössä yksi mooli sellaista elektrolyyttiä, joka koostuu yhdenarvoisista ioneista. Kääntäen, sekunnissa hajoava moolimäärä tällaista elektrolyyttiä saadaan jakamalla virta Faradayn vakiolla. Esimerkiksi hopeanitraatti (AgNO3) koostuu yhdenarvoisista positiivista Ag+- ja negatiivisista NO3--ioneista. Näin ollen yhden ampeerin virta hajottaa sekunnissa 1/96485 = 0,00001064 moolia eli 0,01064 millimoolia hopeanitraattia vapauttaen yhtä monta millimoolia hopeaa, mikä vastaa 0,010364 ·107,8682 = 1,118 milligrammaa, koska hopean atomipaino on 107,8682. . Tällä tavoin Faradayn vakio voitiin jo 1800-luvulla määrittää varsin tarkasti, ja itse asiassa ampeerille vahvistettiin aikoinaan hopeanitraatin hajoamiseen perustuva määritelmäkin. 
Sen jälkeen, kun Robert Millikan vuonna 1909 onnistui varsin tarkasti määrittämään alkeisvarauksen suuruuden, voitiin Avogadron vakion arvo laskea jakamalla Faradayn vakio alkeisvarauksella.
Sähkömäärän ja ainemäärän välisen suhteen kehitti englantilainen Michael Faraday vuonna 1834.
Puudutus

Puudutus on lääketieteellinen toimenpide, jossa lamautetaan tuntoaisti ja siten poistetaan kivuntunto tietyllä rajatulla kehon alueella. Tällä tavoin potilaille voidaan suorittaa esimerkiksi kirurgisia toimenpiteitä ilman kipua. Puudutus on yleensä yleisanestesiaa tai sedaatiota turvallisempi toimenpide, joka mahdollistaa pienten toimenpiteiden kivuttoman suorittamisen.
Menetelmiä.
Paikallisesti.
Tyypillisimmin puudutusaine annetaan potilaalle paikallispuduutuksena, lähelle toimenpidealuetta kerta-annoksena annettavana injektiona. Puudutus estää tuntoaistimusta välittävien hermosäikeiden toiminnan puudutusaineen vaikutusalueella. Tämä mahdollistaa pienten kirurgisten toimenpiteiden suorittamisen. Näitä ovat esimerkiksi biopsian otto sekä muu pienkirurgia ja monet hammaslääketieteelliset toimenpiteet, kuten hampaan poisto tai paikkaaminen. 
Johtopuudutus.
Johtopuudutus tarkoittaa puudutusta, joka annetaan lähelle tiettyä kehon osaa hermottavaa hermoa. Tällöin puudutusaine lamauttaa tuntoaistin koko kyseisen hermon hermottamalta alueelta. Johtopuudutus mahdollistaa suurempien alueiden tehokkaan ja laajan puuduttamisen, kuin suoraan toimenpidealueelle pistettävä puudute. Esimerkiksi koko käden puuduttaminen käsikirurgista toimenpidettä varten on tällä tavoin mahdollista.
Epiduraalipuudutus tarkoittaa alaselän epiduraalitilaan, eli selkäydintä ympäröivään tilaan annettavaa puudutusaineinjektiota. Tämä salpaa selkäytimen kautta liikkuvia kipuärsykkeitä. Saman kaltainen puudutus on spinaalipuudutus, joka ruiskutetaan suoraan selkäydinkanavaan. Kummatkin näistä puuduttavat tehokkaasti koko alavartalon. Epiduraali- ja spinaalipuudutusta käytetään etenkin synnytyskivun lievittämisessä.
Turvallisuus.
Puudutus on yleensä turvallinen ja hyvin siedetty toimenpide. Se on myös yleisanestesiaa turvallisempi vaihtoehto anatomisesti rajatun alueen kivun lievittämiseen. 
Puudutukseen liittyviä haittoja ovat esimerkiksi kipu tai epämukavuuden tunne injektiota annettaessa. Puudutuksen lakkaaminen aiheuttaa puudutetulla alueella ohimenevän pistelevän tunteen, joka saatetaan kokea epämiellyttävänä. Injektioon saattaa myös satunnaisesti liittyä mustelman kehittyminen, pientä verenvuotoa tai ohimenevää pistokohdan aristusta.
Historia.
Tehokas puudutus keksittiin lääketieteessä vuonna 1884, kun itävaltalainen silmälääkäri Karl Koller keksi käyttää kokaiiniliuosta silmän puuduttamiseen. Ensimmäinen synteettinen puudutusaine prokaiini keksittiin vuonna 1904.
Peter Cushing

Peter Wilton Cushing (26. toukokuuta 1913 Kenley, Englanti – 11. elokuuta 1994 Canterbury, Englanti) oli arvostettu englantilainen näyttelijä. 
Peter Cushing syntyi Kenleyssä Englannissa. Hän aloitti näyttelijän uransa esiintymällä teatterissa; elokuvadebyyttinsä hän teki James Whalen ohjaamassa "Rautanaamiossa". Hänen ensimmäinen merkittävä elokuvaroolinsa oli vuoden 1948 "Hamletissa", jonka kuvausten aikana hän tapasi nuoren Christopher Leen. Cushingista ja Leestä tulikin nopeasti läheiset ystävykset. 1950-luvulta lähtien Cushing alkoi ystävänsä Leen tavoin saada erilaisia rooleja Hammer Film Productions -yhtiön tuottamissa kauhuelokuvissa. Cushing esitti useimmiten tohtori Frankensteinia. Nuoremmille Cushing on kenties tunnetuin suurmoffi Tarkinin roolista alkuperäisessä "Tähtien sota" -elokuvassa vuodelta 1977. Cushing vetäytyi eläkkeelle 1980-luvun loppupuolella ja alkoi harrastaa maalausta ja lintujen tarkkailua.
Cushing kuoli 81-vuotiaana syöpään Canterburyssa. Hänen ystävänsä Christopher Leen kerrotaan järkyttyneen suuresti kuultuaan Cushingin kuolemasta.
Kunnianosoitukset ja arvonimet.
Yhdistyneen kuningaskunnan kuningatar Elisabet II myönsi Cushingille Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsenyyden vuonna 1989.
Ivan Alypov

Ivan Vladimirovitš Alypov (ven. Иван Владимирович Алыпов, s. 19. huhtikuuta 1982 Sverdlovsk, Neuvostoliitto) on venäläinen maastohiihtäjä. Alypovin kirkkain saavutus kansainvälisistä arvokisoista on 2006 Torinon olympialaisten parisprintin pronssi yhdessä Vasili Rotševin kanssa. Tammikuussa 2006 hän voitti 50 kilometrillä kotimaansa Venäjän mestaruuden. 
Maailmancupissa Alypov on voittanut yhden kilpailun: viestin Bernissä 5. joulukuuta 2004. Viestissä hän on sijoittunut lisäksi kerran toiseksi ja kolmanneksi. Ainoan henkilökohtaisen palkintosijansa maailmancupissa Alypov saavutti Otepäässä 10. tammikuuta 2004 sijoituttuaan 30 kilometrin kilpailussa kolmanneksi.
Alypov lopetti uransa maastohiihtäjänä keväällä 2014.
André Franquin

André Franquin (3. tammikuuta 1924 Bryssel, Belgia – 5. tammikuuta 1997 Saint-Laurent-du-Var, Ranska) oli belgialainen sarjakuvataiteilija. Hänen kuuluisimmat luomuksensa olivat Niilo Pielinen ja Marsupilami, ja vähemmän tunnettuja oli Heiska ja Heta. Hän piirsi myös sarjakuvaa "Piko ja Fantasio" vuosina 1947–1969.
Franquin opiskeli piirtämistä École Saint-Lucissa vuonna 1943, mutta koulu jouduttiin sulkemaan sodan takia. Sen jälkeen hän oli Brysselissä töissä lyhytikäisessä animaatiostudiossa CBA. Siellä hän kuitenkin tapasi useita tulevia ammattitovereitaan. Heitä olivat Morris eli Maurice de Bevere, Lucky Luken luoja, REF eli René Follet, Peyo eli Pierre Culliford, joka on tunnetuin smurffeista ja Eddy Paape. CBAn konkurssin jälkeen kaikki neljä menivät töihin "Spirou"-lehteen.
Tuolloin tätä joukkoa (Peyo pois lukien) luotsasi Joseph Gillain (Jijé), joka oli muuttanut osan kodistaan työtilaksi nuorille sarjakuvapiirtäjille. Jijé tuotti tuohon aikaan monta eri sarjakuvaa, joita julkaistiin "Spiroussa". Ryhmä tunnetaan usein nimellä "bande des quatre" (neljän kopla) ja heidän kehittämäänsä tyyliä alettiin myöhemmin kutsua Marcinellen koulukunnaksi. Marcinelle oli yksi Brysselin esikaupunkialueista, jossa "Spiroun" kustantaja Dupuis siihen aikaan sijaitsi.
Jijé antoi "Piko-"sarjakuvan Franquinille vuonna 1946 kesken tarinaa "Spirou et la maison préfabriquée." Seuraavien kahdenkymmenen vuoden aikana Franquin loi sarjan oikeastaan kokonaan uudelleen kirjoittaen siihen monipolvisia, pitkiä juonia ja suuren joukon huvittavia hahmoja. Merkittävin niistä oli Marsupilami, pitkähäntäinen, leoparditurkkinen, muniva, puussa asuva apinan tapainen otus.
1950-luvun alkuun mennessä Franquin oli löytänyt tyylinsä. Hänen viikoittain "Spiroussa" ilmestyvä sarjakuvansa sai suursuosion. Jijén tapaan Franquin otti nyt puolestaan opastukseensa joukon nuoria sarjakuvataiteilijoita, joista merkittävimmät olivat Jean Roba, Jean de Maesmaker (Jidéhem) ja Michel Régnier (Greg). He kaikki avustivat häntä "Pikon ja Fantasion" piirtämisessä.
Vuonna 1957 "Spiroun" päätoimittaja Yvan Delporte ideoi Franquinille antisankarin Niilo Pielinen ("Gaston Lagaffe", gaffe tarkoittaa ranskaksi kömpelystä). Lopulta tästä täytesarjaksi kaavaillusta hahmosta tuli niin suosittu, että se sai oman viikoittaisen sivunsa.
1960-luvun alussa Franquin kärsi muutaman vuoden ajan masennuksesta, jonka takia hän lopetti hetkeksi "Pikon ja Fantasion" piirtämisen (kesken tarinaa "SOS – Bretzelburg kutsuu"). "Niilo Pielistä" hän piirsi masennuksestaan huolimatta. Vuonna 1967 Franquin luovutti kokonaan "Pikon ja Fantasion" piirtämisen Jean-Claude Fournierille. "Niilo Pielinen" alkoi painottua törmäilyhuumorin sijasta koko ajan enemmän Franquinille tärkeisiin aiheisiin kuten pasifismiin ja luonnonsuojeluun. "Niiloa" hän piirsi kuolemaansa saakka.
Suomessa Franquinin sarjakuvat tulivat lukijoille tutuiksi sarjakuvalehdistä "Ruutu" ja "Non Stop".
Suurin muutos Franquinin tuotannossa tapahtui 1977 hermoromahduksen jälkeen. Silloin hän alkoi työstää satiirista "Idées noires" -sarjakuvaansa (julkaistu suomeksi nimellä "Mustat sivut"), joka oli sävyltään paljon synkempi.
Maan hiljaiset

Maan hiljaiset oli suomalainen pop-yhtye, joka toimi 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa.
Yhtyeen pääasiallinen lauluntekijä oli Pauli Ollila, joka myös soitti yhtyeen levytyksillä kaikkia soittimia. Yhtyeen toinen varsinainen jäsen oli Matti Neulanen, joka sanoitti ja lauloi levytyksillä osan yhtyeen kappaleista. Osan sanoituksista teki Petri Salin. Yhtyeen ainoan albumin julkaisi Megamania. Levyn tuottajana toimi Mikko Saarela. Yhtyettä on luonnehdittu älykkään kriittiseksi.
Säv ja san. Pauli Ollila (ellei toisin mainittu)
Albumi.
Arkipäivän fasismia (san. Salin-Ollila)
- Citynainen (san. Salin-Ollila)
- Miehen unelma
- Heimo, 41 (san. Neulanen)
- Seksiasiamies (san. Neulanen-Salin-Ollila)
- Linjalla (san. Neulanen-Ollila)
- Maan hiljaiset
///Riistovallan monumentti (san. Neulanen-Salin-Ollila)
- Devilin joukossa (san. Salin-Ollila)
- Oma naama (säv. ja san. Mikko Saarela)
- Rock'n roll -valssi (säv. Shorty Allen san. Sören Ahmot)
- Diplomihanuristi
- Ulkomaankauppaministeri
- Euroviisut (san. Neulanen-Salin-Ollila)
EP.
Suomen pitää olla Suomi
- Minun lauluni
- Wolfman
///Kesäloma
- Heräsin
- Rairairai
Mukana Ollila, Salin, kitaristi Jukka-Pekka Knuutinen ja laulaja Sisko Pikkumäki
Vaihtosuuntaaja

Vaihtosuuntaaja eli invertteri on laite, joka muuntaa tasavirtaa vaihtojännitteeksi.
Rakenne ja toiminta.
Vaihtosuuntaajassa on hakkuriteholähde. Yksinkertainen vaihtosuuntaaja voi koostua oskillaattorin ohjaamasta transistorikytkennästä, joka katkoo sisään tulevaa tasajännitettä muodostaen kanttiaallon. Se johdetaan muuntajaan, josta saadaan halutun suuruinen ja taajuinen vaihtojännite.
Yksinkertaiset laitteet tuottavat kanttiaallosta muokattua vaihtojännitettä, jonka tehollisarvo vastaa verkkojännitteen tehollisarvoa, mutta saaatavilla on myös aitoa siniaaltoa tuottavia vaihtosuuntajia.
Käyttö.
Vaihtosuuntaajia käytetään muun muassa autoissa, veneissä ja muissa kulkuvälineissä. Vaihtosuuntaaja voi ottaa esimerkiksi auton tupakansytyttimestä 12 voltin jännitteen ja muuntaa sen 230 voltin verkkojännitteeksi Suko-pistorasiaan. Näin autossa voi käyttää verkkovirtaan kytkettäviä laitteita. Autokäyttöön tarkoitetut vaihtosuuntaajat tarjoavat tyypillisesti tehoa 100–300 wattia.
Malankaran jakobiittinen syyrialais-ortodoksinen kirkko

Malankaran jakobiittinen syyrialais-ortodoksinen kirkko, josta käytetään myös nimitystä jakobiittinen syyrialais-ortodoksinen kirkko tai jakobiittinen syyrialaiskristitty kirkko, on lähinnä Lounais-Intian Keralassa vaikuttava orientaaliortodoksinen kirkko, joka kuuluu puoli-autonomisena osana Antiokian syyrialais-ortodoksiseen kirkkoon. Kirkon pääpaikka on Keralan Puthencruzissa. Se edustaa Intiaan varhain, perinteen mukaan jo apostoli Tuomaan mukana saapunutta tuomaskristillisyyttä.
Antiokian syyrialais-ortodoksinen patriarkka "Ignatius Aphrem II Karim" on Malankaran jakobiittikirkon ylin hengellinen päämies. Paikallinen kirkon johtaja on Intian katolikos "Baselios Tuomas I". Kirkolla on toista miljoonaa jäsentä.
Malankaran jakobiittista syyrialais-ortodoksista kirkkoa ei tule sekoittaa samalla alueella toimivaan toiseen tuomaskristittyjen kirkkoon nimeltä Malankaran ortodoksinen syyrialainen kirkko eli "Intian ortodoksinen kirkko". Tämä autokefaliseksi julistautunut kirkko kuuluu samoin orientaaliortodoksisuuden piiriin, ja on eronnut jakobiittisesta syyrialais-ortodoksisesta kirkosta 1900-luvulla.
Palimpsesti

Palimpsesti (, sanoista 'uudestaan' ja 'raaputtaa') on antiikin aikainen tai keskiaikainen, useimmiten pergamentille tai papyrukselle kirjoitettu käsikirjoitus, jonka alkuperäinen teksti on myöhemmin pyyhitty tai raaputettu pois ja korvattu uudella tekstillä. Palimpsesti on siten päällekirjoitus, jonka alla on vanhempia tekstejä.
Kirjoitusmateriaalin kierrättäminen oli tavallista sen kalleuden takia. Pois pyyhityt tekstit olivat yleensä sellaisia, joita ei enää pidetty tarpeellisina tai kiinnostavina. Keskiajalla monet antiikin aikaiset, pakanallisiksi katsotut tekstit kokivat tämän kohtalon. Vanhemman tekstin voi usein kuitenkin erottaa uudemman tekstin alta joko paljaalla silmällä tai nykytekniikan avulla, esimerkiksi infrapuna- tai multispektrivalokuvauksella. Monia jo kadonneiksi uskottuja antiikin teoksia on sittemmin löytynyt nimenomaan palimpsesteista. Joukossa on tunnettujakin teoksia kuten Ciceron "Valtiosta" ("De re publica") ja eräs Arkhimedeen kirjoittama, matematiikkaa koskeva tutkielma, niin kutsuttu Arkhimedes-palimpsesti. Aiemmin on kemiallisia aineita käyttämällä voitu saada alkuperäinen kirjoitus luettavaksi, ja siten on tehty arvokkaita käsikirjoituslöytöjä. Tällainen on esimerkiksi "Codex Ephræmi rescriptus" -niminen Raamatun käsikirjoitus. 
Suomalaisetkin ovat osallistuneet yhteiseurooppalaiseen palimpsestien kartoitushankkeeseen, jonka tarkoituksena on kartoittaa Euroopan kirjastoissa ja arkistoissa säilytettäviä kreikankielisiä palimpsesteja.
Lukáš Bauer

Lukáš Bauer (s. 18. elokuuta 1977 Ostrov nad Ohří, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen uransa lopettanut maastohiihtäjä.. Hän on saavuttanut 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailusta olympiahopeaa Torinosta 2006 ja MM-hopeaa Liberecistä 2009 sekä olympiapronssia saman matkan vapaan kilpailusta ja viestistä Vancouverista 2010. 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa hän sai MM-hopeaa Falunissa 2015. Hän voitti Tour de Skin ja maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 2007–2008. Kaudella 2009–2010 hän voitti toistamiseen Tour de Skin. Vuonna 1997 hän voitti juniorien MM-hopeaa 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa.
Maailmancupissa Bauer on voittanut urallaan yksitoista osakilpailua, joista ensimmäisen 18. tammikuuta 2003 Nové Městossa. Hän on 181 senttimetriä pitkä ja painaa 71 kilogrammaa.
Explorer 1

Explorer 1 oli Yhdysvaltain ensimmäinen satelliitti. Se sai YK:n rekisterissä nimen Satellite 1958 Alpha. Satelliitti laukaistiin osana Yhdysvaltain osuutta kansainväliseen geofysikaaliseen vuoteen (IGY, International Geophysical Year) vuosina 1957–1958. 
Toteutus poliittisen paineen alla.
Satelliitti oli myös osana presidentti Eisenhowerin sisäpoliittista kampanjaa opposition demokraattien väitteitä vastaan, että Neuvostoliitto on saanut yliotteen ydinaseita kuljettavissa ohjuksissa. 
Explorer 1:n rakensi NASAan liitetty entinen US Armyn laboratorio, Jet Propulsion Laboratory (JPL). JPL:n johtaja William Pickering johti itse tätä projektia. Satelliitin tiedelaitteet – geigermittari kosmisten säteiden mittaukseen, lankaristikko ja mikrofoni mikrometeoriittien havainnointiin – suunnitteli James Van Allen Iowan yliopistossa. Satelliitti oli itse asiassa kantoraketin ylin Sergeant-rakettivaihe varustettuna tällä tiedeinstrumentaatiolla ja tietoliikenneyhteydellä. Satelliittin eli raketin asennonsäätö avaruudessa epäonnistui – se alkoi pyöriä päähitausakselinsa ympäri. Tällä ei kuitenkaan ollut vaikutusta mittauksiin tai radiolinkkiin maahan. Nikkelikadmium-akut toimivat 23. toukokuuta 1958 asti. Aurinkokennot eivät tuolloin olleet käytettävissä, joten akun kapasiteetti rajoitti toiminta-aikaa niin Neuvostoliiton kuin Yhdysvaltain satelliiteissa.
Satelliitti laukaistiin Wernher von Braunin kehittämän Yhdysvaltain maavoimien Redstonen varikolla kehittämän Jupiter-C-kantoraketin muunnoksen Juno I:n avulla. Se oli eräs versio Yhdysvaltain armeijan keskimatkan Redstone-ydinohjuksesta.
Armeija oli halunnut laukaista ensimmäisen satelliitin, jota kehitettiin vuonna 1954 Project Orbiter -projektissa. Projekti peruutettiin vuonna 1955, koska presidentti Eisenhower halusi, että Yhdysvaltain ensimmäinen satelliitti on siviilisatelliitti, jollaisena pidettiin Yhdysvaltain laivaston kehittämää Project Vanguard -satelliittia. Tämä päätös oli ulkopoliittinen ja liittyi avaruusjuridiikkaan – myös Yhdysvalloissa haluttiin saada lain tulkinta, että avaruudessa eri maiden ylilento on sallittua, myös vakoilusatelliiteilla.
Tieteellisesti merkittävä satelliitti.
Sputnik 1 -satelliitin laukaisun 4. lokakuuta 1957 jälkeen myös von Braunin tiimi sai rahoituksen Explorer 1 -satelliittiin, joka laukaistiin 1. helmikuuta 1958. Explorer 1 löysi nk. van Allenin säteilyvyöhykkeet. 
Explorer 1:n luultiin kauan olevan niin korkealla radalla, että se kiertäisi Maapalloa ikuisesti; tulevaisuuteen sijoitetuissa 1960-luvun nuortenkirjoissa se onkin bongauskohde. Tosiasiassa satelliitin rata aleni hitaasti, kunnes lopulta 31. maaliskuuta 1970 se paloi ilmakehässä.
Arras

Arras [aras] on Pas-de-Calais’n departementin pääkaupunki Pohjois-Ranskassa. Sen teollisuus keskittyy suurimmaksi osin tekstiileihin.
Historia.
Kaupungin perustivat kelttiläiset nimellä "Nemetacum" tai "Nemetocenna". Kaupungista tuli myöhemmin roomalaisten varuskuntakaupunki "Atrebatum".
Vuosisatojen ajan Arras oli Ranskan ja Alankomaiden rajakaupunki (). Tuona aikana kaupunki vaihtoi monesti omistajaansa, kunnes siitä lopulta tuli osa Ranskaa 1600-luvun lopussa. Ranska tehosti otettaan kaupungissa parantamalla kaupungin linnoituksia Sébastien Le Prestre de Vaubanin toimin. Kaupungilla oli läheiset kauppasuhteet Flanderin kanssa, ja myöhemmin kaupungista tuli tärkeä sokerijuurikkaan viljely- ja käsittelykeskus sekä rikas kaupankäyntialue. 1300–1400-luvuilla Arrasista tuli kukoistava tekstiilikaupunki, jonka teollisuus oli erikoistunut villagobeliineihin, joita myytiin palatseihin ja linnoihin ympäri Eurooppaa.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Arras oli lähellä rintamalinjoja, ja raskaita taisteluita käytiin kaupungin lähistöllä. Nämä taistelut tunnetaan Arrasin taistelujen nimellä. Niiden aikana kaupungin keskiaikaiset tunnelit, joita saksalaiset eivät tunteneet, olivat tärkeä etu briteille, jotka puolustivat kaupunkia. Kaupunki kärsi joka tapauksessa suuria vaurioita, joten kaupunki piti jälleenrakentaa sodan jälkeen. Toisen maailmansodan aikana, Ranskan valloituksen aikaan, kaupunki oli brittien vastahyökkäysten painopiste. Saksalaiset kuitenkin miehittivät kaupungin ja teloittivat 240 vastarintaliikkeen jäsentä tai jäseneksi epäiltyä kaupungin linnakkeen luona.
Nähtävyydet.
Kaupungin keskustan kolme huomattavinta nähtävyyttä ovat Grande Place, Place des Héros ja Petite Place. Niitä ympäröivät rakennukset ovat pitkälti entistetty ensimmäistä maailmansotaa edeltävään tilaansa. Näistä huomattavin on goottilaistyylinen kaupungintalo, joka tosin korjattiin hieman alkuperäistä hillitymmäksi. 
Toinen huomattava nähtävyys on 1800-luvulla klassisen tyyliin rakennettu katedraali. Alkuperäinen, vuosina 1030–1396 rakennettu goottilaistyylinen katedraali tuhoutui Ranskan vallankumouksessa.
Useat Arrasin huomattavimmista rakennuksista sijaitsevat entisen Abbaye de Saint-Vaastin paikalla.
Vimy-muistomerkki on muistomerkki kaupungin pohjoispuolella, joka kunnioittaa Vimyn harjanteen taistelua (I maailmansota). Tämä oli ensimmäinen kerta, kun Kanada osallistui sotaan omalla armeijaryhmällään. Neljä kanadalaista divisioonaa taisteli taistelussa pääsiäisviikonloppuna 1917.
Julkinen liikenne.
Suurnopeusjuna TGV:n pohjoinen raide LGV Nord kulkee Arrasin kautta.
Matakana (saari)

Matakana on noin 20 kilometrin pituinen saari Uuden-Seelannin Pohjoissaaren lähellä, Taurangan kaupungin edustalla. Saarella on 255 ("2013") asukasta, suurin osa heistä maoreja. Matakanan ja Taurangan välillä on päivittäinen lauttayhteys.
Bourges

Bourges [burž] on Ranskan maantieteellisessä keskipisteessä sijaitseva Cherin departementin pääkaupunki. Siellä on varsinkin lentokone- ja aseteollisuutta. Kaupungissa on Ranskan huomattavimpiin kuuluva katedraali (1182–1324), jossa on muun muassa vaikuttavia reliefejä ja lasimaalauksia. Bourgesissa oli 70 828 asukasta vuonna 2006.
Kaupungin motto on "Summa imperii penes Bituriges" (ylin valta Biturigien käsissä). Biturigit oli Gallian kelttiheimo, jonka pääkaupunkina toimi Bourges (vanhalta nimeltään Avaricum), joka kuului aikaisemmin Berry-nimiseen maakuntaan.
Historia.
Bourgesin alueelta on löydetty asutusta varhaiselta rauta-ajalta ja Hallstattin kulttuurin ajalta. Arkeologisissa kaivauksissa on löydetty osia hienoista puurakennuksista sekä osia käyttötavaroista, kuten keramiikkaa Italiasta ja Kreikasta. Tämä viittaa kaupankäyntiin Välimeren alueiden kanssa. On oletettu, että alueella oli omaa keramiikkatuotantoa, joka poikkesi muista Välimeren alueista.
Pitkin 1900-lukua alueelta on löydetty paljon arkeologisia hautoja. Niistä huomattavimpia ovat etruskien haudat, joiden pronssiesineet ovat herättäneet suurta huomiota.
Gallialais-roomalainen kehitys.
Rooman aikana kaupunki tunnettiin nimellä Avaricum. Roomalaiset valloittivat ja vapauttivat vanhan biturigien kelttikaupungin. Arkkitehtuuri ja urbanisoituminen alkoi ensimmäisellä vuosisadalla. Avaricum oli linnoitettu asutuskeskus. Se oli suurin ja parhaiten suojattu linnoituskaupunki eli oppidum.
Astérix (satelliitti)

Astérix-satelliitti on Ranskan ensimmäinen satelliitti. Se laukaistiin ranskalaisella Diamant-kantoraketilla 26. marraskuuta 1965 Hammaguirin sotilastukikohdasta, Algeriasta. Tämä CNESin kehittämän satelliitin tunnus oli A1 ja se nimettiin Astérixiksi. 
Ranskasta avaruusmaa.
Täten Ranskasta tuli kolmas ns. avaruusmaa, joksi lasketaan maa, joka on laukaissut oman avaruusaluksen omalla kantoraketilla. 
A1-satelliitin toiminta lakkasi samana päivänä, jona se laukaistiin. Kyseessä oli 1990-luvun lopulla muodostetun määritelmän mukaan mikrosatelliitti, koska sen paino oli alle 100 kg. 
Lempinimen "Astérix" satelliitti sai sarjakuvahahmo Asterixilta. Sarjakuvan käsikirjoittaja René Goscinny kiitti Ranskan pääministeriä moisesta kunniasta sillä seurauksella että asiasta tietämätön pääministeri moitti satelliitin rakentajia nimestä koska "satelliitti on aivan liian vakava asia nimettäväksi sarjakuvahahmon mukaan".
Ensimmäinen länsieurooppalainen suoritus?
Italia oli aiemmin laukaissut satelliitin San Marcon laukaisukeskuksestaan (porauslauttamainen laukaisukeskus Kenian rannikoilla), mutta Italia käytti NASAn Scout-kantorakettia. Sinänsä Eurooppa oli laukaissut vuodesta 1957 alkaen useita satelliitteja, mutta Neuvostoliiton tuloksia ei tuolloin laskettu Euroopan saldoon.
Ambrym

Ambrym on tuliperäinen saari Vanuatulla. Sen pinta-ala on 665 neliökilometriä, joten se on maansa viidenneksi suurin saari. Yhdessä läheisen Malakulan ja lukuisien pienempien saarten kanssa Ambrym muodostaa Malampan provinssin. Saarella asui vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 7 652 asukasta. Saarella puhutaan muun muassa ambrymin kieltä.
Keskellä saarta on tulivuori, jonka korkein kohta 1 334 metriä. Tulivuorella on kaksi aktiivista purkausaukkoa, Marum (1 270 m) ja Benbow (1 159 m). Purkausaukot sijaitsevat noin 12 kilometriä leveässä kalderassa, joka syntyi noin vuonna 100 tapahtunessa purkauksessa.
Jan Stráský

Jan Stráský (24. joulukuuta 1940 Plzeň, Böömin ja Määrin protektoraatti– 6. marraskuuta 2019 Praha, Tšekki) oli Tšekkoslovakian viimeinen pääministeri vuonna 1992.
Elämä.
Stráský syntyi Plzeňissä, missä hän myös valmistui kauppakorkeakoulusta 1958. Myöhemmin hän muutti Prahaan, missä hän opiskeli filosofiaa ja kansantaloustiedettä Kaarlen yliopistossa. 1960- ja 1970-luvuilla hän työskenteli Tšekkoslovakian keskuspankissa, missä hän tapasi tulevan poliittisen liittolaisensa Václav Klausin.
Valtakunnanpolitiikkaan Stráský astui vasta toukokuussa 1991, kun hänet nimitettiin Tšekin hallituksen varapääministeriksi. Hänen vastuullaan oli erityisesti kommunismin ajan jälkeiset talousuudistukset. Tšekin 1992 kansalliskokouksen vaaleissa hänet valittiin kansanedustajaksi. Heinäkuussa hänet nimettiin Tšekin ja Slovakian liittotasavallan pääministeriksi. Liittovaltion tuleva hajoaminen tiedettiin jo tällöin, ja Stráský keskittyikin pitkälti tähän prosessiin liittyneisiin asioihin. Myöhemmin hänet nimettiin myös liittovaltion presidentiksi, minkä lisäksi hän toimi samaan aikaan maan ulkomaankauppaministerinä sekä Kansalaisdemokraattisen puolueen (ODS) varapuheenjohtajana. Aiemman poliittisen sopimuksen mukaisesti Stráský vältti tekemästä valtiovierailuja sekä tapaamasta ulkomaalaisia vieraita.
Tšekin itsenäistyttyä 1. tammikuuta 1993 Stráský jatkoi poliitikon uraansa. Hän toimi maan liikenneministerinä 1993–1995 ja terveysministerinä 1995–1997. Stráskýn ja Klausin välit menivät poikki vuoden 1997 hallituskriisissä. Osana ODS:n uudistusmielisten joukkoa Stráský kehotti puheenjohtajana toiminutta Klausia eroamaan, mitä tämä kieltäytyi tekemästä. Niinpä Stráský oli mukana perustamassa uutta oikeistolaista Vapausliitto puoluetta. Pian tämän jälkeen hän kuitenkin jättäytyi pois politiikasta.
Viimeiset vuotensa Stráský toimi muun muassa Etelä-Böömin läänin aluetoimiston johtajana 2001–2006, Tšekin turistiklubin puheenjohtajana sekä Šumavan kansallispuiston toiminnanjohtajana 2011–2012.
Stráský kuoli 6. marraskuuta 2019 Prahassa sijaitsevassa vanhainkodissa 78-vuotiaana.
Ōsumi

Ōsumi oli Japanin ensimmäinen satelliitti. Se laukaistiin 11. helmikuuta 1970 japanilaisella Lambda-4S -kantoraketilla . Satelliitti painoi 24 kg. 
Sen kiertorataparametrit olivat perigeum 350 km, apogeum 5140 km ja inklinaatio 31 astetta.
Dong Fang Hong I

Dong Fang Hong I (东方红一号, Punainen itä 1) oli Kiinan kansantasavallan ensimmäinen satelliitti. Sitä on kutsuttu länsimaissa myös nimellä China 1. Se laukaistiin 24. huhtikuuta 1970 kello 21.35 UTC Pitkä Marssi -kantoraketilla. Se painoi 173 kg ollen painavampi kuin muiden suurten avaruusmaiden ensimmäiset satelliitit.
Satelliitin kehitti Qian Xuesen (lausutaan "Tsien Hsue-shen"), joka oli tuolloin Kiinan avaruusteknologia-akatemian johtajia. Ohjelmassa kehitettiin Dong Fang Hong I -satelliitti, paluukapseleita ja geosynkronisen radan tietoliikennesatelliitti. Dong Fang Hong I:n teknologiasta oli vastuussa Sun Jia-Dong. Laukaisun jälkeen Qian Xuesen esitti Kiinan hallitukselle miehitetyn lennon toteuttamista, joka toteutui 2000-luvun alussa.
Dong Fang Hong I:n tarkoitus oli kokeilla uutta teknologiaa ja tehdä ionosfäärin ja ilmakehän mittauksia radiosignaalin avulla. Se kuljetti mm. radiolähettimen, joka lähetti laulua Itä on punainen; viestintänä samanlainen ele kuten Yhdysvaltain ensimmäisen tietoliikennesatelliitin "Project SCOREn" lähettämä presidentti Eisenhowerin nauhoitettu puhe. Satelliitti oli spin-stabiloitu, se pyöri akselinsa ympäri 120 kertaa minuutissa. Satelliitin suunniteltu käyttöikä oli 20 vrk, mutta se toimi pariston varassa yhteensä 28 vrk. Satelliitti on edelleen kiertoradallaan.
Clermont-Ferrand

Clermont-Ferrand on Puy-de-Dômen departementin pääkaupunki Keski-Ranskassa. Siellä sijitsee merkittävä romaaninen kirkko (Notre-Dame-du-Port) 1100-luvulta sekä goottilainen katedraali, jonka rakentaminen aloitettiin vuonna 1248. Kaupungissa vuonna 1095 pidetyssä kirkolliskokouksessa tehtiin päätös ensimmäisestä ristiretkestä. Clermont-Ferrandissa sijaitsee myös Michelin-yhtymän pääkonttori. Kaupungissa järjestetään vuosittain maailman suurin lyhytelokuvatapahtuma, Clermont-Ferrandin lyhytelokuvajuhlat. Kaupungissa on 138 992 asukasta (2006).
Kaupungissa sijaitsee myös Michelinin pääkonttori ja kaupungin lähistöllä Circuit de Charaden moottorirata, jossa järjestettiin F1:n Ranskan GP vuosina 1965, 1969, 1970 ja 1972
Laval (Mayenne)

Laval on kaupunki Mayennejoen varrella Ranskassa. Kaupungissa on goottilainen tuomiokirkko ja linna 1000-luvulta. Lavalissa on 51 233 asukasta (2006). Vuonna 1975 kaupungissa oli 54 500 asukasta.
Lavalissa on romaaninen Notre-Dame d'Avesnièresin basilika sekä Lavalin herttuoiden linna joka koostuu kahdesta linnasta, 1100-luvulta olevasta sekä 1500-luvulta peräisin olevasta oikeuspalatsina myöhemmin olleesta linnasta.
Plaza Hotel

Plaza Hotel on New Yorkissa, Viidennen avenuen ja eteläisen Central Parkin kulmalla sijaitseva kuuluisa, ylellinen 19-kerroksinen hotelli. Se avattiin 1. lokakuuta 1907. Hotelli on kuuluisuuksien suosima, ja se on toiminut kuvauspaikkana monessa elokuvassa. Vuonna 1969 New Yorkin kaupungin maamerkkikomissio antoi sille maamerkin aseman.
Historia.
Plaza Hotelin rakennuttivat Bernhard Beinecke, Fred Sterry ja Harry S. Black tontille, aiemman, noin 15 vuotta vanhan samannimisen hotellin tilalle. Rakennustyöt kestivät kaksi vuotta ja maksoivat silloisessa rahassa 12 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Rakennuksen ulko- ja sisätilojen suunnittelussa otettiin mallia ranskalaisista palatseista, ja pääsuunnittelijana toimi Henry Janeway Hardenbergh. Hotellista haluttiin tehdä maailman hienostunein, ja sinne tilattiin muun muassa 1 650 kristallikruunua.
Plaza Hotel majoitti alkuun ensisijaisesti lähinnä varakkaita yhdysvaltalaisia. Huomattavan ja tunnetun yhdysvaltalaisen Vanderbiltin suvun edustajat herra ja rouva Alfred Gwynne Vanderbilt olivat ensimmäisiä, jotka kirjautuvat sisään hotelliin. Nykyään heidän kunniakseen hotellissa on ylellinen ja loistokkaasti sisustettu Vanderbilt-sviitti, jossa on muun muassa kolme makuuhuonetta ja joka on yleensä valtionpäämiesten, kuninkaallisten ja muiden tärkeiden vieraiden käytössä.
Omistajanvaihdokset.
Hotellin osti 1988 yhdysvaltalainen multimiljonääri Donald Trump 407,5 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla, ja hän totesi tuolloin ostaneensa mestariteoksen, eräänlaisen "Mona Lisan", ja kehui ostoaan hienoimmaksi liiketoimekseen.
Trump kuitenkin myi hotellin eteenpäin vuonna 1995 prinssi Al-Waleed bin Talalille ja Millennium &amp; Copthorne Hotelsille, jotka puolestaan myivät sen 657 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla Elad Propertiesille vuonna 2004. Elad Properties sulki hotellin 30. huhtikuuta 2005 entisöidäkeen sen. Entisöinnin jälkeen hotellissa oli 282 hotellihuonetta, ja se siirtyi Fairmont Hotels and Resortsin käsiin. Hotelli aukesi uudestaan asiakkaille maaliskuussa 2008.
Elokuvissa.
Plaza Hotel on toiminut useiden elokuvien kuvauspaikkana. Tärkeimmät roolit olivat seuraavissa elokuvissa:
Henri Farman

Henry Farman (26. toukokuuta 1874 Pariisi – 18. heinäkuuta 1958 Pariisi) oli ranskalainen lentäjä ja lentokonesuunnittelija vuosina 1908–1919.
Hän syntyi Pariisissa varakkaan englantilaisen lehden kirjeenvaihtajan poikana 26. toukokuuta 1874. Hän opiskeli maalariksi École des Beaux Arts-koulussa mutta kiinnostui mekaanisista laitteista. Hän alkoi isänsä varoilla harrastaa polkupyöräilyä ja kilpa-autoilua. Hän ajoi mm. Renault'n kilpa-autoja. 
Kun Gabriel Voisin alkoi valmistaa lentokoneita vuonna 1907, Farman oli eräs ensimmäisiä asiakkaita. Hän pyrki saavuttamaan Euroopan pituuslennon ennätyksen ja 29. toukokuuta 1908 hän lähti lentoon itse suunnittelemallaan lentokoneella. 
Kahden veljensä avulla hän perusti Farman-lentokonetehtaan. Tehtaan lentokone vuodelta 1914 oli suosittu ensimmäisen maailmansodan tiedustelukone. Tehtaan Goliath oli ensimmäinen pitkän matkan matkustajakone, jolla tehtiin reittilentoja Pariisin ja Lontoon välillä 8. helmikuuta 1919 alkaen.
Hän sai Ranskan kunnialegioonan ritarin arvon vuonna 1919. Hän vetäytyi eläkkeelle vuonna 1937, kun Ranska kansallisti koko lentokoneteollisuuden. 
Henry Farman kuoli Pariisissa 18. heinäkuuta 1958. Hänet on haudattu Cimetière de Passy'iin.
Saint-Étienne

Saint-Étienne on Loiren departementin pääkaupunki Kaakkois-Ranskassa. 50 kilometrin päässä Lyonista lounaaseen sijaitseva kaupunki on tärkeä kivihiilialueen keskus. Saint-Étienne on saanut nimensä ensimmäisen kristityn marttyyrin Stefanuksen mukaan.
Saint-Étiennen väkiluku vuonna 2021 oli noin 173 000. Asukasluku on pysynyt suhteellisen samana vuoden 2010 jälkeen, mutta vuodesta 1968 väkiluku on laskenut noin 50 000:lla. Saint-Étiennen metropolialueella oli vuonna 2020 noin 406 000 asukasta.
Historia.
Saint-Étiennesta tuli metalliteollisuuskeskus jo 1300-luvulla, ja kaupungissa alettiin kaivaa hiiltä erityisestä veitsien valmistusta varten. Teollisuus oli alkujaan pienimuotoista käsityöläisyyttä, mutta 1400-luvulla ala alkoi todella kasvaa. Saint-Étiennessa ruvettiin valmistaa myös muita tuotteita, erityisesti aseita. Kaupunkiin perustettiin 1764 kuninkaallinen asetehdas. 
Saint-Étiennen väkiluku kasvoi 1700-luvun alussa nopeasti kaupungistumisen seurauksena. Suurin osa asukkaista teki 1800-luvulla teollisuustöitä, ja vuonna 1820 asukkaita oli 19 100. Asukasluku oli kasvanut vuoteen 1856 mennessä 94 000:nteen. Tuohon aikaan pitsinauhojen valmistuksessa työskenteli peräti puolet kaupungin työvoimasta.
Saint-Étienne oli vuonna 1911 Ranskan kymmenenneksi suurin kaupunki, ja sen raskas teollisuus oli vahvoilla 1900-luvun alussa maailmansotien ansiosta. Kaupunkia pommitettiin sen takia raskaasti toisen maailmansodan aikana.
Toisen maailmansodan jälkeen teollisuustuotanto ajautui kriisiin, ja Saint-Étiennestä hävisi paljon työpaikkoja. Hiilikaivosten sulkeminen 1950- ja 1960-luvulla aiheutti noin 25 000 työpaikan menetyksen, ja sama määrä työpaikkoja katosi teollisuudesta 1970- ja 1980-lukujen aikana. Asukasluku väheni samaan aikaan, sillä se oli korkeimmillaan vuonna 1968, jolloin kaupungissa asui noin 220 000 ihmistä.
Väestö.
Saint-Étiennen väkiluku vuoden 2021 väestönlaskennan mukaan oli 172 718, ja sen metropolialueella asui edellisenä vuonna 406 257 ihmistä. Kaupungin väkuluku oli vuodesta 2015 kasvanut noin 1 700:lla eli 0,2 prosentilla vuotta kohden. Väkiluku on pysynys vuoden 2010 jälkeen melkein samana, sillä silloin Saint-Étiennessä oli 171 260 asukasta. Väestö oli vuonna 1968 peräti 223 223, ja sen jälkeen väkiluku laski 2000-luvun alkuun saakka. Vuosien 1975 ja 1982 välillä väestönkasvu oli –1,0 prosenttia sekä vuosien 1990 ja 1999 välillä –1,1 prosenttia. Väestön väheneminen johtui erityisesti muuttoliikkeestä, joka suuntautui pois kaupungista.
Urheilu.
Jalkapallojoukkue AS Saint-Étienne pelaa Ranskan pääsarjassa. Vuoden 2005 maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Saint-Étiennessä ja Saint-Galmierissa.
Oulunsuun suuralue

Oulunsuun suuralue on yksi Oulun kaupungin kahdestakymmenestäkolmesta suuralueesta. Suuralue sijaitsee keskustan itäpuolella Oulujoen etelärannalla. Suuralueella asuu noin 8 000 asukasta, ja siellä on yhteensä 10 806 työpaikkaa. Asuntokuntia on noin 4 000 (1.1.2010). Suuralue rajautuu Myllyojan, Kaukovainion, keskustan ja Maikkulan suuralueisiin.
Liikenne.
Suuralueen tärkeimmät tieväylät ovat valtatie 22 ja Kajaanintie sekä niiden kanssa risteävät Poikkimaantie ja Oulunsuuntie–Joutsentie. Sekä valtatien 22 että Kajaanintien osuus Joutsentien ja keskustan välillä on nelikaistainen.
Oulujoen ylitse Myllyojan suuralueelta Erkkolan siltaa pitkin Oulunsuun suuralueelle johtava Oulunsuuntie on yksi liikenteen pullonkauloista, sillä Madekosken siltaa lukuun ottamatta Erkkolan silta on itäisin Oulujoen silloista. Tulevan Poikkimaantien sillan arvellaan vähentävän liikenteen määrää Oulunsuuntiellä.
Oulunsuuntien ja Kajaanintien risteyksen liikenne- ja turvallisuusongelmia on helpotettu uusimalla teiden risteystä vuoden 2005 aikana. Samalla vilkas Oulunsuun koulun luona oleva suojatie muutettiin alikuluksi ja liikennevalo-ohjausta tehostettiin.
Koloa Talake

Koloa Talake (1934–2008) on tuvalulainen poliitikko. Hän toimi Tuvalun pääministerinä yhdeksän kuukautta vuosina 2001–2002 syrjäytettyään edeltäjänsä Faimalaga Lukan tämän hallitukselle annetulla epäluottamuslauseella. Talaken seuraajaksi Tuvalun pääministerinä tuli vuonna 2002 Saufatu Sopoanga.
Talakella on harrastanut näkyviä tempauksia. Pääministerikautensa aikana hän muun muassa neuvotteli Tuvalun internet-tunnuksen (.tv) myymisestä amerikkalaiselle yhtiölle saadakseen tuloja köyhälle maalleen.
Vuonna 2002 hän haastoi kahden muun pienen saarivaltion Kiribatin ja Malediivien kanssa Yhdysvallat ja Australian oikeuteen Kioton sopimuksen ratifioimatta jättämisestä. Saarivaltioiden johtajien mukaan kasvihuonekaasupäästöt aiheuttavat alueella merenpinnan nousua, joka hukuttaa saaret alleen.
Talake asui myöhemmin Uudessa-Seelannissa Aucklandissa.
Wu-kiina

Wu-kiina on Kiinan toiseksi puhutuin kieli mandariinikiinan jälkeen. Se on eräs kiinalaisista kielistä, jotka käyttävät samaa kiinalaista kirjoitusta, mutta eivät ole puhuttuna keskenään ymmärrettäviä.
Wu-kiinaa puhutaan enemmistökielenä Shanghain itsehallinnollisessa kunnassa ja Zhejiangin maakunnassa. Lisäksi sitä puhutaan ympäröivällä alueella Jiangsun, Anhuin ja Fujianin maakunnissa. Vuoden 1991 väestönlaskennan mukaan wu-kiinan puhujia oli 87 miljoonaa, jonka jälkeen luku kasvoi väestönkasvun myötä 90–95 miljoonaan. 2020-luvun alussa puhujia oli 81,5 miljoonaa, mikä tekee siitä maailman 18. puhutuimman kielen.
Kieltä voidaan kirjoittaa kiinalaisten kirjoitusmerkkien lisäksi myös latinalaisin aakkosin.Historiassa Wu-kiinaksi Raamatut kirjoitettu kokonaan latinalaisella.
Kiinan kansantasavallan perustamisen jälkeen kielen puhujia on yhä enenevissä määrin pyritty saamaan puhumaan standardimandariinikiinaa, jota käytetään mm. median ja koulutuksen kielenä Wu-kiinan sijaan.
Äänteet.
Konsonantit.
Wu-kiinassa on kolmenlaisia konsonantteja: soinnillisia, soinnittomia ja aspiroituja soinnittomia konsonantteja.
Vokaalit.
Wu-kiinassa vokaaleiden ääntäminen vaihtelee murteittain. Vaihtoehtoiset ääntämykset on merkitty kauttaviivalla.
Toonit.
Wu-kiina on tonaalinen kieli muiden kiinalaisten kielten tapaan, mutta joissakin wu-murteissa ei ole merkitystä vaan ainoastaan sävelkorkeudella, esim. shanghainkiinassa on kaksi sävelkorkeutta: korkea ja matala. Sävelkorkeus on erottamaton osa jokaista tavua. Näin ollen sanan merkitys muuttuu, mikäli se lausutaan eri äänenkorkeudella. Esimerkiksi sana ”mo” tarkoittaa matalalla sävelkorkeudella sulkaa () ja korkealla äänenkorkeudella kissaa ().
Murteet.
Wu-kiinan pohjoiset murteet eroavat merkittävästi eteläisistä murteista.
Murteista tärkein on Taihun murre, jota puhutaan Jangtse-joen alajuoksun ja rannikon suurissa kaupungeissa. Sen alamurteista suurin ja arvovaltaisin on Kiinan suurimmassa kaupungissa, Shanghaissa puhuttu shanghainkiina, jota käsitteleviä oppikirjoja on saatavilla monenlaisella kielillä.
Cristian Zorzi

Cristian "Zorro" Zorzi (s. 14. elokuuta 1972 Cavalesessa, Italiassa) on italialainen entinen maastohiihtäjä ja olympiavoittaja. Zorzi tunnetaan erityisesti sprinttihiihtäjänä, mutta hän on esittänyt myös hyviä hiihtoja normaalimatkoilla, lähinnä viesteissä. Sprinttihiihdosta Zorzilla on MM-hopeaa Lahdesta 2001 ja olympiapronssia Salt Lake Citystä 2002. Italian viestijoukkueessa Zorzilla on saavuttanut olympiakultaa Torinosta 2006 ja olympiahopeaa Salt Lake Citystä 2002. Zorzi keskittyi vuosina 2007-2013 maratonmatkoille, hän lopetti uransa 2013. Cristian Zorzi on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Keskiajan lämmin kausi

Keskiajan lämmin kausi (tai keskiajan lämpökausi, keskiajan ilmasto-optimi) oli keskiajalla noin vuosien 600–1400 välillä ainakin Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa vallinnut verraten lämmin ajanjakso.
Lämpökauden olemassaolo on todettu geologisesta ja historiallisesta aineistosta. Kauden keskilämpötilaa on kuitenkin vaikea arvioida tarkkaan. On arveltu, että Euroopan lämpötilat olivat silloin 1–2 astetta korkeammat kuin 1900-luvun alussa.
Jotkin todisteet tukevat sitä käsitystä, että lämmin ilmastojakso ei koskenut vain pohjoista pallonpuoliskoa, vaan että se oli maailmanlaajuinen. Tähän viittaa esimerkiksi australialaisesta tippukiviluolasta löydetty happi-isotooppiaineisto.
Keskiajan lämpökausi vallitsi eri puolilla pohjoista pallonpuoliskoa hiukan eri aikoina. Jääkairausaineiston perusteella Grönlannissa kausi alkoi jo noin vuonna 600, ja lämpömaksimi saavutettiin siellä noin vuonna 1000. Keski-Euroopassa ja Länsi-Atlantin Bermudalla kauden on ajoitettu vallinneen vuosina 800–1350. Venäjän Euroopan-puoleisissa osissa ilmasto oli lämpimimmillään noin vuosina 950–1200. Muualla Euroopassa lämpimintä oli etenkin vuosina 1150–1300 sekä sitä ennen noin vuonna 900. Uralin alueella ei selviä merkkejä keskiajan lämpövaiheesta ole havaittu.
Puulustoaineiston perusteella Fennoskandian pohjoisosissa lämmintä oli vuosina 870–1100, kuten myös vuosina 1360–1570. Suomessa lämpökausi ajoitetaan aikavälille 980–1250, jolloin talvet olivat Keski-Suomessa erityisen lauhoja ja lumettomia. Norjassa viljakasvit kasvoivat huomattavasti pohjoisempana kuin nykyisin. Leudot ilmat tekivät mahdolliseksi sen, että Islanti ja Grönlannin lounaisosat asutettiin. 
Keskiajan lämmintä kautta seurasi niin sanottu pieni jääkausi, jolloin ilma jälleen viileni Euroopassa.
Moni ilmastotutkija pitää keskiajan lämpövaihetta paikallisina ilmiöinä. Joidenkin toisten tutkijoiden mukaan kyse oli kuitenkin ilmaston luonnollisesta vaihtelusta kylmien ja lämpimien vaiheiden välillä. Tämän syklisen vaihtelun syitä ei tiedetä varmasti. Asia on tiedemaailmassa kiistanalainen.
Psilosiini

Psilosiini (4-hydroksi-N,N-dimetyylitryptamiini, 4-HO-DMT) on psykedeelisenä päihteenä käytetty ja vaikutuksiltaan psykedeelinen sieniperäinen alkaloidi ja hermostoon vaikuttava aine. Kemialliselta rakenteeltaan se muistuttaa läheisesti aivojen omaa välittäjäainetta serotoniinia, ja kuuluu samoin tryptamiineihin. Psilosiinin fosforihappoesteri, jota myös esiintyy psilosiinipitoisissa sienissä, on nimeltään psilosybiini. Psilosiini on varsin herkkä hapettumiselle eikä kestä säilömistä hyvin.
Laki.
Psilosiini on luokiteltu huumausaineeksi Suomessa.
Historia.
Psilosiinin eristi ensimmäisenä Albert Hofmann kumppaneineen "Psilocybe mexicana" -lajista vuonna 1958. Hofmann myös syntetisoi aineen pian eristämisen jälkeen.
Simon Gjoni

Simon Gjoni (28. lokakuuta 1925 – 31. lokakuuta 1991) oli albanialainen säveltäjä. Hän syntyi Shkodërissa ja opiskeli nuorena kitaran-, pasuunan- ja pianonsoittoa. Gjoni sävelsi uransa alkuvaiheissa yli kaksisataa laulua. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös muun muassa kantaatti, pianomusiikkia ja sinfonisia teoksia.
Hiilikaasu

Hiilikaasu on hiilestä valmistettu palava kaasu. Suppeimmillaan se käsittää häkäpöntöissä muodostuneen kaasun, silloin kun polttoaineena oli puuhiili. Näitä hiilikaasuttimia oli käytössä toisen maailmansodan aikaan runsaasti. Puukaasutin syrjäytti hiilikaasuttimia sodan loppupuolelle mentäessä. 
Puukaasuttimen energiatalous on n. kaksi kertaa parempi kuin hiilikaasuttimen.
Hiilikaasun palavat aineet ovat häkä eli hiilimonoksidi ja vety. Se palaa sinisellä vähävaloisella liekillä. Kaasu muodostuu ilman hapen ja vesihöyryn reagoidessa puuhiilen kanssa. Hiilikaasun lämpöarvo on hiukan matalampi kuin puukaasulla.
Hiilikaasuksi nimitetään joskus kivihiilestä peräisin olevaa kaasua. Paremmin kivihiilikaasu tunnetaan kaupunkikaasuna tai valokaasuna. Se valmistetaan kivihiilestä kuivatislaamalla sitä noin 1 000 celsiusasteen lämpötilassa.
Valokaasua ei kannata myöskään sekoittaa generaattori- tai voimakaasun nimellä kulkeneeseen kaasuun, joka valmistettiin kaasugeneraattoreissa ilmalla ja höyryllä kaasuttamalla. Generaattorikaasua käytettiin ensimmäisissä sisäisissä, sylinterillä varustetuissa polttomoottoreissa.
Rainer Nygård

Rainer Nygård (s. 1972) on suomalaisen metalliyhtye Diablon laulaja-kitaristi. Hänen synnyinkaupunkinsa on Kalajoki, mutta nykyisin hän asuu Tampereella.
Nygård on sanoittanut Diablon kappaleet. Hän ja Diablon soolokitaristi Marko Utriainen ovat säveltäneet ne.
Nygård käyttää suomalaisia Ruokangas Guitarsin tekemiä kitaroita.
Talonpoikaiskansan puolue

Talonpoikaiskansan puolue oli Karjalassa 1920-luvulla toiminut suomalainen pienpuolue.
Historia.
Talonpoikaiskansan puolue perustettiin virallisesti vuosien 1926–1927 vaihteessa, mutta idean takana olleet osallistuivat jo eduskuntavaaleihin 1924 nimellä Talonpoikain vaaliliitto. Karjalankannaksella syntynyt vaaliliitto arvosteli populistisen ankarasti heikenneitä elinoloja osoittaen syyttävän sormensa Maalaisliiton suuntaan. Vaaliliiton kärkinimi oli räisäläläinen radikaali Matti Läheniemi, jonka mukaan liikkeen kannattajia on kutsuttu "läheniemeläisiksi".
Uuden talonpoikaispuolueen perustamisesta oli Karjalan talonpoikien liikkeen piirissä keskusteltu jo pari vuotta ja asiasta oli puhuttu useissa kokouksissa. Parikkalalaisten talonpoikien koolle kutsumassa Jyväskylän kokouksessa 10.–11. joulukuuta 1926 uusi puolue viimein päätettiin perustaa. Kuitenkin jo toisessa Jyväskylän kokouksessa 18. helmikuuta 1927 liike jakautui kahtia, kun paikalle tulivat myös edelliskokouksesta sivussa olleet läheniemeläiset. Riitaa syntyi muun muassa puolueen nimestä ja vähemmistöön jääneet parikkalalaiset poistuivat pitämään omaa kokoustaan, joka päätti perustaa kilpailevan Maanviljelijäin puolueen. Arvo Kemppainen improvisoi sitten Talonpoikaiskansan puolueelle ohjelman parikkalalaisten vietyä luonnokset mennessään. Populistisessa ohjelmassa tuomittiin virkamiehet, kirkko ja papisto ja vaadittiin talonpoikien aseman parantamista.
Talonpoikaiskansan puolueen organisaatio ei koskaan ehtinyt kehittyä kovin pitkälle ja järjestynyttä toimintaa oli vain muutamalla paikkakunnalla Karjalassa. Vahvinta kannatusaluetta olivat Räisälän lisäksi Kaukola ja Soanlahti. Eduskuntavaaleihin 1927 puolue osallistui vain Viipurin läänin itäisessä vaalipiirissä kahdeksalla ehdokkaalla, jotka saivat yhteensä 1 341 (0,15 %) ääntä. Seuraavissa vaaleissa 1929 muodostettiin vaaliliitto Maanviljelijäin puolueen kanssa, mutta tulos oli edellistäkin huonompi. Läheniemeläiset osallistuivat vielä eduskuntavaaleihin 1933, mutta tuolloin ei enää käytetty puolueen nimeä.
Puolueen äänenkannattaja oli toukokuussa 1926 ilmestymisensä aloittanut "Talonpojan Sanomat" (1926–1927), joka oli lähinnä Läheniemen luomus. Lehti jäi lyhytaikaiseksi ja sitä ilmestyi vain 68 numeroa, vaikka rahoitusta saatiin esimerkiksi talonpoikien liikkeeseen kontaktia hakeneelta Suomen kommunistiselta puolueelta. SKP:n jäseniä osallistui Talonpoikaiskansan puolueen toimintaan, vaikka asia pyrittiin pitämään salassa. SKP:n ei kuitenkaan voida sanoa hallinneen puoluetta, sillä monet rivijäsenet eivät tienneet yhteydestä eikä puoluejohtaja Läheniemi itse ollut kommunisti. Juho Meronen osallistui Talonpoikaiskansan puolueen edustajana Komintern-johtoisen Punaisen talonpoikaisinternationaalin (Krestintern) kansainväliseen konferenssiin Moskovassa 1927, mikä sai monet pitämään puoluetta kommunistien peitejärjestönä. Esimerkiksi puolueohjelman laatinut Kemppainen erosi tämän jälkeen puolueesta sen mentyä hänen mielestään liikaa vasemmalle.
Shkodra

Shkodra eli Skutari ( tai "Shkodra") on kaupunki Albaniassa. Se on Shkodërin maakunnan pääkaupunki ja sijaitsee Skutarijärven kaakkoispäässä laajan vuorten ympäröimän tasangon reunalla. Kaupungin asukasluku on noin 143 000 (2011). 
Historia.
Shkodra on yksi Albanian vanhimmista kaupungeista, ja se perustettiin ennen ajanlaskun alkua. Antiikin aikana kaupungin nimi oli "Skodra," ja se toimi muun muassa Illyrian viimeisen kuninkaan, Gentiuksen pääkaupunkina, kunnes hänet kukistettiin vuonna 168 eaa. Keskiajalla aluetta asuttivat slaavit, mutta vuonna 1396 serbit myivät Shkodran Venetsian tasavallalle. Osmanien valtakunnan sulttaani Mehmed Valloittaja valloitti Shkodran vuonna 1479. Balkanin sotien aikana Montenegro miehitti Shkodran, mutta rauhanteon myötä se liitettiin itsenäistyneeseen Albaniaan. Ensimmäisen maailmansodan aikana vuosina 1916–1918 kaupunkia miehitti Itävalta-Unkarin armeija. Sen jälkeen Shkodra joutui ympärysvaltojen hallintaan, kunnes se yhdistettiin Albanian ruhtinaskuntaan vuonna 1921. 
Shkodërin yliopisto perustettiin vuonna 1992.