tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vesalan peruskoulu

Vesalan peruskoulu on Helsingin Kontulassa sijaitseva peruskoulu. Vuonna 2023 koulussa oli noin 950 oppilasta, ja sen oppilasmäärä on Helsingin peruskoulujen suurimpia. Koulu sijaitsee osoitteessa Sakara 5.
Koulu on perustettu vuonna 1966 Kontulan yhteiskoulu -nimisenä yksityisenä oppikouluna, jonka omisti alkujaan Kontulan yhteiskoulun oppikouluyhdistys. Alkuperäinen koulurakennus valmistui vuonna 1967 ja sen laajennusosa vuonna 1969. Vuoden 1977 peruskoulu-uudistuksessa koulu siirtyi kaupungin omistukseen ja jaettiin Vesalan yläasteeksi ja lukioksi. Lukio lakkautettiin vuonna 1990. Vierekkäiset Vesalan ala-aste ja yläaste yhdistettiin vuonna 2017 Vesalan peruskouluksi. Alaluokille rakennettiin syksyllä 2019 valmistuneet uudet tilat entisen yläasteen yhteyteen. Osoitteessa Sakara 3 sijainnut ala-asteen huonokuntoinen vanha rakennus purettiin keväällä 2020.
Koulussa voi opiskella painotetusti luonto- ja tiedeluokalla. Koulussa on myös erityisluokkia, ja valmistava luokka. Yläasteen koulukasvihuone on Suomen kattavampia ja pohjoismaiden suurimpia. 200-neliöisessä kasvihuoneessa asuu yli 50 eläintä. Lisäksi koulun opettajat järjestävät telttaretkiä yläasteikäisille muun muassa Porvoon Pirttisaareen. Koulun rehtorina toimii Niina Halonen-Malliarakis.
Vuonna 2017 koulun oppilaista 40 %:lla oli vähintään toinen vanhemmista ulkomaalaistaustainen. Vuonna 2023 Vesalan peruskoulu oli yksi Helsingin neljästä peruskoulusta, joissa yli puolet oppilaista on vieraskielisiä S2-oppilaita; heidän osuutensa on 54 % koulun oppilaista. 
Vesalan yläaste toimi yhtenä kuvauspaikkana elokuvassa "Täältä tullaan elämä!" (1980). 
Koulussa sattui vuoden 2023 maaliskuussa vakava puukotus, jossa koulun 13-vuotias oppilas iski toista oppilasta veitsellä rintaan kotitalouden tunnilla. Uhri selvisi tapauksesta hengissä.
Amsterdamsaarenalbatrossi

Amsterdamsaarenalbatrossi ("Diomedea amsterdamensis") on erittäin uhanalainen, valtavan kokoinen albatrossi.
Koko ja ulkonäkö.
Lintu on lähes kuningasalbatrossin kokoinen jättiläinen. Sen vartalon pituus on 110 cm ja siipien kärkiväli noin 3 metriä. Aikuisen pesivän linnun yläpuoli on suklaanruskea, sillä on valkoinen naama ja kurkku sekä ruskea rintavyö. Siipien alapinta on valkoinen ja siiven kärki on musta. Vaaleanpunaisen nokan kärjessä on tumma täplä.
Laji kuvailtiin ja nimettiin vasta 1983 (Roux et al.). Sitä pidettiin aikaisemmin jättiläisalbatrossin alalajina.
Esiintyminen.
Laji pesii vain Amsterdaminsaarella Ranskan eteläisessä territoriossa, Australian ja Etelä-Afrikan puolivälissä Intian valtamerellä. 1984 pesiviä pareja oli vain 5, mutta nykyisin kanta on vahvistunut ja parimäärä oli vuonna 2018 46. Saaren populaatio on kooltaan noin 170 lintua, joista 92 on sukukypsiä yksilöitä.
Pesimäaikana emot ruokailevat noin 2200 kilometrin säteellä subtrooppisilla vesillä. Pesimäajan ulkopuolisia vaelluksia ei tunneta kunnolla, mutta oletetaan lajin vaeltelevan lähinnä Australian ja Uuden-Seelannin vesillä.
Uhanalaisuus.
Laji on uhanalainen ja ilman suojelutoimia se olisi kenties jo kuollut sukupuuttoon. Sen kanta on kuitenkin ollut kasvussa, ja vuonna 2018 Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokitteli sen erittäin uhanalaiseksi. Sen luokituksena oli vuodesta 1994 saakka ollut äärimmäisen uhanalainen.
Koko saaren eläimistö on kärsinyt suuresti sinne vapautettujen kissojen takia. Myös laiduntava karja on tuhonnut pesiä. Pitkäsiimakalastajat ovat tappaneet tai vahingoittaneet suurta joukkoa lintuja. Nykyään suurin uhka on taudit (lintukolera ja "Erysipelothrix rhusiopathidae" bakteeri), jotka ovat levinneet 3 kilometrin päässä olevasta hoikka-albatrossiyhdyskunnasta ("Thalassarche chlororhynchos"). Viime vuosina lisääntynyt poikaskuolleisuus osoittaa taudin leviävän kaiken aikaa.
Suojelutoimet.
Kaikki linnut on merkitty ja tarkat laskennat toistetaan vuosittain. Vuonna 1987 laidunkarjan määrää alueella vähennettiin ja rakennettiin aita, jolla eristettiin osa saarta. Vuonna 1992 rakennettiin toinen aita estämään karjasta mahdollisesti leviäviä taudinaiheuttajia.
Elinympäristö.
Eteläiset valtameret ja Antarktis. Pesimäsaari on tuliperäinen.
Lisääntyminen.
Pesintä tapahtuu joka toinen vuosi. Pesä on avoimella nevalla 500–600 m rannasta. Koko yhdyskunta pesii yhtenä ryhmänä. Naaras munii yhden munan, jota molemmat puolisot hautovat noin viikon pituisin jaksoin 80 päivää. Kuukauden ikäisenä poikanen selviää jo ilman emojen lämmitystä ja oppii lentämään noin 230 päivän ikäisenä. Nuori lintu vaeltelee merillä viitisen vuotta ja palaa sitten pesimäyhdyskuntaansa, mutta on lisääntymiskykyinen vasta noin 10-vuotiaana.
Live &amp; Off the Record

Live &amp; Off the Record (espanjankielinen versio En Vivo y en Privado) on Shakiran livealbumi vuodelta 2004. Julkaisuun kuului CD ja DVD.
Kappalelista.
DVD.
DVD sisältää lisäksi dokumentin kiertueelta ja diskografian.
Block Island

Block Island on saari Yhdysvaltain Rhode Islandin osavaltiossa, Atlantin valtamerellä. Se sijaitsee noin 16 kilometrin päässä Rhode Islandin rannikosta, ja sitä erottaa mantereesta Block Islandin salmi. Vuoden 2000 väestönlaskennassa saaren asukasluvuksi ilmoitettiin 1 010. Pinta-alaltaan saari on 25,211 neliökilometrin suuruinen, ja se on 11 kilometriä pitkä ja noin viisi kilometriä leveä. Saarella sijaitsee ainoastaan yksi kunta, New Shoreham.
Vuonna 1524 italialainen purjehtija Giovanni da Verrazzano saapui saarelle. Hän oli ensimmäinen eurooppalainen saarella, ja antoi sille nimen "Luisa", Ranskan kuningataräidin Loviisan mukaan. Vuonna 1614 saarelle saapui hollantilainen Adriaen Block, joka uudelleenimesi saaren itsensä mukaan. Englantilaisesta Massachusettsin siirtomaasta saapui saarta asuttamaan 15 perhettä vuonna 1616. Vuonna 1672 saaresta tuli osa Rhode Islandin siirtomaata. 
Saarella sijaitsee kaksi historiallista majakkaa: Block Island North Light saaren pohjoiskärjessä ja Block Island Southeast Light saaren kaakkoisella puolella.
Louise Bourgeois

Louise Joséphine Bourgeois (25. joulukuuta 1911 Pariisi, Ranska – 31. toukokuuta 2010 New York, Yhdysvallat) oli ranskalaissyntyinen kuvanveistäjä, joka tunnetaan erityisesti suurikokoisista veistoksistaan ja installaatioistaan. Vasta myöhäisellä iällä läpimurtonsa tehnyt taiteilija käsitteli teoksissaan toistuvasti lapsuuttaan ja vaikeaa isäsuhdettaan sekä muun muassa äitiyteen, ruumiillisuuteen ja seksuaalisuuteen liittyviä teemoja. 
Elämä ja ura.
Bourgeois syntyi Pariisissa keskiluokkaiseen perheeseen. Nuorena hän työskenteli perheensä verhoilukankaita ja kuvakudoksia valmistavassa ja restauroivassa yrityksessä. Bourgeois opiskeli opiskeli 1930-luvulla Sorbonnen yliopistossa matematiikkaa ja filosofiaa, ja alkoi 1933 opiskelemaan taidetta École des Beaux-Artsissa, École de Louvressa ja taiteilija Ferdinand Légerin studiossa. 
Vuonna 1938 hän avioitui yhdysvaltalaisen taidehistorioitsija Robert Goldwaterin (1907–1973) kanssa ja muutti New Yorkiin. Pariskunnalla oli kolme poikaa, joista vanhin adoptoitiin Ranskasta. New Yorkissa Bourgeois tutustui jo 1940-luvulla moniin 1900-luvun keskeisiin taiteilijoihin kuten Mark Rothko ja Willem de Kooning, sekä keräilijöihin kuten Peggy Guggenheim. Bourgeois piti näyttelyitä New Yorkin taidegallerioissa. Alfred H. Barr hankki häneltä jo vuonna 1951 teoksen New Yorkin Modernin taiteen museon taidekokoelmaan. 
Nuoren polven ja taiteilijanaisten esikuvaksi noussut taiteilija teki läpimurtonsa kuitenkin vasta vuonna 1982, jolloin MoMA järjesti hänen retrospektiivinsa. Näyttely oli samalla MoMAn ensimmäinen laaja taiteilijanaisen tuotantoa esitellyt näyttely. Bourgeois näyttelyitä on ollut esillä lukuisissa eri maissa. Vuonna 1993 hän edusti Yhdysvaltoja Venetsian biennaalissa. Suomessa Bourgeois'n teoksia nähtiin ensimmäisen kerran Helsingin kaupungin taidemuseossa vuonna 1995.
Vuonna 1983 Bourgeois valittiin Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemiaan. Hänelle myönnettiin vuonna 1997 National Medal of Arts, ja vuonna 2002 Wolfin palkinto. 
Taiteellinen työskentely.
Bourgeois'n varhaistuotantoon kuuluu surrealismista vaikutteita saaneita piirustuksia ja maalauksia. 1940-luvulla hän alkoi valmistaa puoliabstrakteja veistoksia puusta ja pronssista. 1960-luvulla hänen tuotantonsa sai uuden suunnan, kun Bourgeois ryhtyi tekemään lateksista, liisteristä ja tekstiileistä abstrakteja, ruumiinosia muistuttavia veistoksia. Monet 1960- ja 1970-lukujen feministitaiteilijat tarkastelivat teoksissaan Bourgeois'n tavoin naisen ruumiillisuutta ja sen julkisuudelta kätkettyjä puolia. Myös Bourgeois'n muodoiltaan orgaaniset teokset tuovat usein mieleen sisäelimet tai ruumiin eritteet. 
Bourgeois'n teoksilla on vahva psykologinen sekä seksuaalinen lataus. Toistuva aihe hänen teoksissaan on suojelevaa äitiä symboloiva hämähäkki. Hän toteutti hämähäkkiaiheisia veistoksia eri kokoisina 1990-luvulta lähtien.
Albatros B.II

Albatros B.II oli saksalainen Ernst Heinkelin suunnittelema kaksitasoinen tiedustelu- ja koulukone ensimmäisen maailmansodan alkuvuosina. Koneen suunnittelutehdas oli Albatros Flugzeugwerke ja se suoritti ensilentonsa 1914. Kone pohjautui Albatros B.I-malliin ja sitä rakennettiin melko suuria määriä ennen kuin kehitys korvasi koneet C-tyypillä.
Vuonna 1914 Albatros B.II saavutti uuden korkeusennätyksen 4 500 metriä.
Muunnokset.
Albatros B.II-koneesta rakennettiin runsaasti lisenssi- ja kopiokoneita, mm. Ruotsissa viidellä eri valmistajalla: 
Konetyypistä tehtiin myös kellukeversio B.II-W tai W.I ja jatkokehitys johti B.III-tyyppiin, jota rakennettiin pieni määrä.
Käyttö.
Koneen käyttäjämaita olivat luonnollisesti sen valmistusmaa Saksa sekä Puola, Ruotsi lisenssi- ja kopiokoneineen sekä sitä kautta myös Suomi. Saksassa koneen pääasiallinen käyttö loppui jo 1915, mutta sitä käytettiin koulukoneena aina vuoteen 1918 asti. Ruotsissa käyttö kesti vuotta pidempään, Puolassa vuoteen 1920 ja Suomessa vuoteen 1923.
Käyttö Suomessa.
Suomen ilmavoimilla oli yhteensä kolme Ruotsissa lisenssillä valmistettua Nordiska Aviatikbolagetin (N.A.B.) (2 kpl)ja Södertelge Werkstäderin (S.W.) (1 kpl) valmistamaa Albatros B.II-tyyppistä lentokonetta. Koneet olivat ruotsalaisten yksityishenkilöiden rahoittamia ja Suomeen lentämiä, Ruotsin viranomaisten estelyistä välittämättä. Konetyypillä tehtiin Suomen ilmavoimien ensimmäinen sotalento.
Amsterdamsaari

Amsterdamsaari () on Ranskan eteläisiin ja antarktisiin alueisiin kuuluva tuliperäinen saari Intian valtameren eteläosassa. Saaren pinta-ala on 55 km² ja saarella on ympärivuoden miehitetty sääasema.
Maantiede.
Amsterdamsaari sijaitsee Intian valtameren eteläosassa. Sijainniltaan se on yksi maailman syrjäisimmistä saarista. 89 kilometriä saaresta etelään sijaitsee pieni Île Saint-Paul. Saaren pinta-ala on 55 km² ja se on ovaalin muotoinen. Saaren korkein kohta Mont de la Dives kohoaa 881 metrin korkeuteen merenpinnasta. Saari kohoaa loivasti idästä saaren keskustaa kohti. Suuri osa rannikosta on jyrkkää kalliota. Rantakallioiden korkeus vaihtelee 700 metristä saaren länsiosassa noin 30–60 metriin. Saari on tuliperäinen ja sillä on useita keiloja.
Amsterdamsaaren vuotuinen keskimääräinen lämpötila on 13,8°C. Elokuun keskilämpötila on 11,2°C ja helmikuun 17°C. Vuotuinen sadanta on 1127 mm. Ilmasto vaihtelee korkeuden mukaan. Lähempänä merenpintaa sää on lauhkea, kun taas korkeimmilla paikoilla ilmasto muistuttaa muiden subantarktisten saarien ilmastoa.
Luonto.
Kasvillisuudesta alle 250 metrin korkeuksilla tavataan lähinnä lajia "Poa novarae". 600 metriin saakka esiintyy lajeja "Scirpus nodosus" ja "Spartina arundinacea". Vielä korkeammalla tavataan tulimaanakeenaa ("Acaena magellanica") sekä eri sammalia. Etenkin saaren rannikolla kasvillisuuteen on vaikuttanut karjanhoito. Saarelle tuotiin nautoja vuonna 1871. Laidunnuksesta on kärsinyt esimerkiksi kotoperäinen puulaji "Phylica nitida" ja saarelle on tuotu monia sinne kuulumattomia kasvilajeja laidunnusta varten. Puita tavataan nykyisin vain muutamalla paikalla, mutta niitä on pyritty istuttamaan uudelleen ja saaren eteläosa on palautettu luonnontilaiseen tilaansa ilman tulokaslajeja.
Amsterdamsaari on merkittävin uhanalaisen "Thalassarche carteri"-albatrossin pesimäsaarista. Vuonna 2006 saarella oli arviolta 27 000 pesivää paria. Muita saarella pesiviä lajeja ovat nokialbatrossi, endeeminen erittäin uhanalainen amsterdamsaarenalbatrossi ja pitkätöyhtöpingviini. Amsterdamsaari on myös uudenamsterdaminhylkeen ja etelänmerinorsun lisääntymisaluetta. Saarella on myös sinne tuotuja nisäkäslajeja, kuten rottia, hiiriä ja kissoja.
Historia.
Amsterdamsaaren löysi Fernão de Magalhãesin laivaston mukana yhdellä laivalla ollut Juan Sebastián Elcano vuonna 1522. Saaren nimesi Anthony van Diemen vuonna 1633. Ensimmäinen saarelle rantautunut oli puolestaan Willem de Vlamingh vuonna 1696. Saari liitettiin Ranskaan vuonna 1843 ja vuonna 1951 perustettiin Ranskan eteläisten ja antarktiset alueiden hallitsema Martin de Vivièsin ympäri vuoden miehitetty sääasema. Henkilökuntaa asemalla on kesäisin noin neljäkymmentä ja talvisin parikymmentä.
Tammikuussa 2025 saarella syttyi maastopalo, jonka takia kaikki ihmiset evakuoitiin Réunionille. Saaren syrjäisyyden takia palo pääsi etenemään hallitsemattomasti ja on polttanut yli puolet tämän Unescon maailmanperintökohteen pinta-alasta.
Hamura

Hamura () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tokion metropolissa. Se sijaitsee Taman alueella Tokion erillisalueiden länsipuolella Tamajoen vasemmalla rannalla ja rajautuu Akirunon, Fussan ja Ōmen kaupunkeihin sekä Mizuhon maaseutukaupunkiin. Hamurassa on 56 144 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 9,90 neliökilometriä. 
Hamura perustettiin 1. marraskuuta 1991. Tamagawan akvedukti, joka rakennettiin 1600-luvun puolivälissä tuomaan juomavettä Tamajoesta Edoon, alkaa Hamurasta. Kaupunkia palvelee JR Higashi-Nihonin Ōme-linja.
Shirley Caesar

Shirley Caesar (s. 13. lokakuuta 1938) on afroamerikkalainen gospel-laulaja.
Caesar syntyi Durhamissa, Pohjois-Carolinassa, ja aloitti nuorena tyttönä laulamisen kirkossa. Hän valmistui lopulta Shaw Universitystä. 
Caesar aloitti ammattiuransa 1950-luvun lopulla gospelryhmässä The Caravans ja suuntautui jo seuraavana vuosikymmenellä soolouralle. Hänelle on myönnetty lukuisia Grammy-palkintoja ja vuonna 2000 paikka Gospel Music Hall of Famessa.
Galapagosinalbatrossi

Galapagosinalbatrossi ("Phoebastria irrorata") on ainoa tropiikissa pesivä albatrossilaji. Lajin kuvaili ja nimesi Osbert Salvin vuonna 1883.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun vartalon pituus on 84–94 cm, siipien kärkiväli keskimäärin 2,27 m ja paino keskimäärin 3,4 kg. Lajin päälaki ja niska ovat kermanvaaleat, kaula ja naama valkoiset sekä muu vartalo ruskea. Nokka on kirkkaankeltainen ja suurikokoinen. Koivet ovat vaaleansinertävät.
Esiintyminen.
Laji pesii vain Españolan saarella Galápagossaarilla sekä mahdollisesti Isla de la Platalla Ecuadorin rannikolla. Españolan populaatio on kasvanut 1970-luvun alun 12 000 parista 15 600–18 200 pariin 1994. Vuonna 2001 laskettiin saarelta vähintään 34 694 yksilöä. Isla de la Platalla pesii korkeintaan 10–20 paria. Pesimäajan ulkopuolella laji vaeltelee Perun ja Ecuadorin rannikolla Perunvirran tuottaman runsaan ruokapöydän ääressä. Laji on äärimmäisen uhanalainen.
Elinympäristö.
Lajin elinympäristöä on kivikkoinen ja pensaikkoinen Españolan saari.
Lisääntyminen.
Muninta tapahtuu huhti–toukokuussa ja keskimääräinen hautomisaika on 65 päivää. Molemmat emot hautovat vuorotellen. Emoilla on erikoinen tapa siirtää munaa runsaan viikon välein niin, että haudonnan lopulla muna sijaitsee keskimäärin 3–4 metrin päässä alkuperäisestä pesästä. Käyttäymisen syytä ei varmuudella tunneta. Munien siirtely aiheuttaa pesätappioita, sillä usein muna vierähtää kiven koloon tai halkeamaan, josta emo ei saa sitä poistettua.
Ravinto.
Galapagosinalbatrossi syö pääasiassa kalaa, kalmareita ja äyriäisiä.
Tyräkit

Tyräkit ("Euphorbia") on valtava, noin 2 160 lajia sisältävä kasvisuku, joka kuuluu tyräkkikasvien heimoon. Suvun lajeja tavataan kaikilla mantereilla arktisia alueita lukuun ottamatta. Useimmat lajit ovat kotoisin trooppisilta alueilta ja monet (laskutavasta riippuen 850–1 000 lajia) ovat mehikasveja. Lajimäärältään tyräkit on yksi suurimmista kasvisuvuista.
Tyypillisiä piirteitä.
Tyräkit voivat olla yksi- tai monivuotisia ja niiden ulkoasu vaihtelee valtavasti. Se onkin luultavasti maailman muuntelevin kasvisuku. Osa lajeista on ruohovartisia, matalia niittykasveja (esimerkiksi kenttätyräkki "Euphorbia esula"), kun taas toiset muistuttavat erehdyttävästi kaktusta lehdettömine runkoineen ja usein näyttävine piikkeineen (esimerkiksi "Euphorbia virosa"). Joistakin lajeista kasvaa puita (esimerkiksi "Euphorbia cooperi"). Suvun monimuotoisuuden vuoksi lajistoa on pyritty jakamaan erilaisten piirteiden perusteella useampaan sukuun, siinä kuitenkaan tyydyttävästi onnistumatta.
Tyräkkien tärkeä tuntomerkki, joka erottaa ne välittömästi esimerkiksi kaktuksista, on maitiaisneste. Pienikin haava kasvissa alkaa välittömästi vuotaa paksua nestettä, joka kuivuu nopeasti joutuessaan kosketuksiin ilman kanssa. Neste on lähes aina valkoista, mutta myös keltaista maitiaisnestettä esiintyy (esimerkiksi "Euphorbia abdelkuri"). Maitiaisneste on yleensä myrkyllistä. Se ärsyttää ihoa ja voi aiheuttaa erittäin voimakasta kipua limakalvoilla ja jopa sokeuden joutuessaan silmiin. Joillakin lajeilla nesteestä on löydetty myös karsinogeenisiä ainesosia.
Kukat ovat vaatimattomia, vain muutamia millimetrejä läpimitaltaan ja ne muodostavat yleensä pieniä terttuja. Kukat ovat yksineuvoisia. Itse kukinto on hyvin vaatimaton, mutta sitä ympäröivät isot, usein hyvinkin näyttävänväriset "ylälehdet", jotka kiinnittävät pölyttäjien huomion. Suvun kaupallisesti ehkä merkittävimmän lajin, joulutähden ("Euphorbia pulcherrima"), koristearvo perustuu juuri värikkäisiin ylälehtiin. Monien lajien hedelmä on kuiva kota, joka kypsänä räjähtää esimerkiksi kosketuksesta ja sinkoaa siemenet kauas emokasvin luota.
Useita tyräkkilajeja kasvatetaan niiden koristeellisuuden vuoksi puutarha- tai huonekasveina.
Lajeja.
Lajeja Suomessa.
Suomessa esiintyvät luonnonvaraisena lajeina:
Nämä kaikki ovat matalia ruohovartisia lajeja, joilla on vihreät tai kellanvihreät ylälehdet. Lisäksi Suomessa tavataan villiintyneitä koristekasveja ja harvinaisia tulokkaita.
Olli Tukiainen

Olli Tukiainen (s. 1976) on Poets of the Fall -yhtyeen kitaristi. Ennen yhtyeeseen liittymistä Tukiainen teki kappaleita yhtyeen vokalisti Marko Saareston kanssa tämän silloiselle yhtyeelle Playgroundille.
Lisäksi Tukiainen on toiminut säveltäjänä myös muutamille artisteille kuten Martti Saariselle.
Olli Tukiainen julkaisi vuonna 2024 Ollie T-nimellä ekan sooloalbumin täynnä instrumentaalimusiikkia.
Marathivaltakunta

Maratin valtakunta (marathiksi: मराठा साम्राज्य Marāṭhā Sāmrājya) oli hindulainen valtakunta Intiassa vuosina 1674–1818.
Valtion perusti Shivaji, joka käytti sissitaktiikkaa ja sai vähitellen haltuunsa osia Suurmogulien valtakunnasta. Hän on edelleen kansallissankari etenkin Maharashtran osavaltiossa. Shivajin kuoltua vuonna 1680 Suurmogulien valtakunta yritti viimeisen suuren mogulin Aurangzebin johdolla saada menettämiään alueita takaisin 27-vuotisessa sodassa. Sodan aikana hallitsivat Shivajin kaksi poikaa, sen päätyttyä valtaan nousi hänen pojanpoikansa Shahu. Tämä nimitti pääministerin, peshwan, hoitamaan käytännön asioita. Vuosien mittaan valta lipsui peshwoille, ja Shivajin jälkeläiset pysyivät valtion keulakuvina.
Maratin valtakunta oli huipulla 1700-luvun keskivaiheilla. Vuonna 1761 valtakunta kärsi katkeran tappion afgaaneille Panipatissa, mutta senkin jälkeen se vastusti brittihallintoa ja joutui luopumaan valta-asemasta vasta 1818. Monet marattiylimykset osallistuivat sepoykapinaan vuonna 1857.
Svenskfinland

Svenskfinland on niiden Suomen alueiden ruotsinkielinen yhteisnimi, joilla suomenruotsalaiset pääasiassa elävät. Siihen luetaan noin puolet Uudenmaan maakunnasta, Varsinais-Suomen eteläosa (Turunmaan seutukunta ja Turku sekä eräitä näihin rajautuvia alueita), Ahvenanmaa sekä suurin osa Pohjanmaan maakunnasta ja Kokkola Keski-Pohjanmaan maakunnasta (entisen Vaasan läänin rannikkoseutu). Svenskfinlandiin usein luetuissa Turussa ja pääkaupunkiseudulla asuu huomattava osa suomenruotsalaisista, vaikka he muodostavatkin näiden kaupunkien kokonaisväestöstä vain vähemmistön. Nykyinen pääkaupunkiseutu tosin oli pääasiassa ruotsinkielistä 1800-luvun lopulle saakka. 
Käsite esiintyy ruotsinkielisessä julkisuudessa eikä sille ole vakiintunut suomenkielistä käännöstä. Sen ohella, että Svenskfinland on maantieteellinen käsite, sillä tarkoitetaan myös ruotsinkielisiä sosiaalisia verkostoja ja toimintoja, jotka tunnetaan myös nimellä Ankkalammikko.
Svenskfinland toiminimenä.
Suomessa toimi Svensk-Finland-niminen ruotsinkieliseen palveluun keskittynyt vakuutusyhtiö vuoteen 2001 asti, jolloin siitä tuli osa Veritas-vakuutusryhmää.
Andrew Hill

Andrew Hill (30. kesäkuuta 1931 Chicago, Yhdysvallat – 20. huhtikuuta 2007 Jersey City, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen jazzpianisti ja säveltäjä.
Hill teki ensimmäisen levynsä vuonna 1959. Sooloura kuitenkin aukeni vasta vuonna 1961. Hän levytti 1960-luvulla viisi levyä omia sävellyksiään ja kahdeksan muuta levyä Blue Note -levy-yhtiölle. 1990-luvun taitteessa hän teki jälleen kaksi levyä, mutta uusi tuleminen siirtyi 1990-luvun loppupuolelle. Hänelle myönnettiin merkittävä tanskalainen Jazzpar-palkinto vuonna 2003.
Hill esiintyi Suomessa kolme kertaa: Turussa vuonna 1999, Pori Jazzissa vuonna 2002 ja Tampereella vuonna 2006.
Luxemburginkielinen Wikipedia

Luxemburginkielinen Wikipedia on Wikipedian luxemburginkielinen versio. 14. marraskuuta 2006 luxemburginkielisessä Wikipediassa oli 11 400 artikkelia. 1. lokakuuta 2012 siellä oli 37 008 artikkelia. Nykyään artikkeleita on yli .
Esa Kirkkopelto

Esa Matti Kirkkopelto (s. 25. tammikuuta 1965 Luumäki) on suomalainen teatteriohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän on toiminut myös Teatterikorkeakoulun taiteellisen tutkimuksen professorina vuosina 2007–2018. Koulutukseltaan hän on dramaturgi ja filosofian tohtori. Hän alkoi opiskella filosofiaa vuonna 1984 Helsingin yliopistossa ja vuotta myöhemmin dramaturgiaa Teatterikorkeakoulussa Jussi Parviaisen oppilaana. 
Jumalan teatteri -skandaali.
Kirkkopelto nousi julkisuuteen vuonna 1987 Jumalan teatteri -skandaalin yhteydessä. Esityksessä teatteriammattilaisista koostunut yleisö sai päälleen muun muassa ulostetta. Kirkkopelto on kommentoinut Jumalan teatterin synnyttämää kohua myöhemminkin. Hän toteaa skandaalista samoin kun Risto Alapuro, että muualla Euroopassa tapaus ei olisi nostanut kaiken median lävistämää kohua vaan olisi pikemminkin jäänyt teatteriksi ja esitykseksi herättämättä laajempaa huomiota ja aikanaan jopa määritelty esityksenä provosoivaksi, mutta silti sofistikoduksi korkeakulttuuriksi.
Ura.
Hänen 1990-luvun ohjauksiaan ovat muun muassa Ylioppilasteatterin esitykset "Mahnovitshina" (1993) ("Teatteri"-lehden kriitikkoäänestyksen voittaja) ja "Kostamus-sinfonia" (1996), tanssia, musiikkia ja teatteria yhdistänyt "Yrjö Kallisen valaistuminen" (1995), sekä Q-teatterin "Oidipus Kolonoksessa".
Kirkkopelto asui 1990–2000-luvuilla useita vuosia Ranskassa ja väitteli tohtoriksi Strasbourgin yliopistossa vuonna 2003 väitöskirjallaan "Tragédie de la Metaphysique – Contributions à la Théorie de la Scène". Hän toimi postdoc-tutkijana Helsingin yliopistossa 2005–2007 ja taiteellisen tutkimuksen professorina Taideyliopiston Teatterikorkeakoulussa 2007–2017. Taideyliopiston Taiteellisen tutkimuksen verkoston johtajana hän toimi 2017–2018 ja Suomen kulttuurirahaston apurahalla 2018–2019. 
Vuosina 2020–2022 Kirkkopelto toimi professorina Lundin yliopistossa, Malmön teatterikorkeakoulussa, ja syyskuusta 2023 alkaen professorina Tampereen yliopistossa. Hän on kertonut tutkimustavoitteekseen ymmärtää taiteellisten ilmiöiden luonnetta ja niiden vaikutusta inhimillisen kokemuksen, toiminnan ja tiedon rakentumiseen. .
Q-teatterissa esitettiin vuonna 2003 hänen näytelmänsä "Vetoapua ja läheltä piti -tilanteita", ja vuodesta 2004 hän on vetänyt Nälkäteatteri-ryhmän Toisissa tiloissa -projektia. Ryhmän Harry Martinsonin tekstiin pohjautuva "Aniara"-esitys sai ensi-iltansa vuonna 2006. Ryhmän Franz Kafkan novelliin ”Perheenisän huoli” pohjautuva "Odradek-muunnelmia"-esitys sai ensi-iltansa Kiasma-teatterissa vuonna 2007. Ryhmä toimii edelleen ja on muun muassa järjestänyt työpajoja nimellä ”Salainen uudelleenkoulutusleiri”.
Kirkkopelto on myös suomentanut muun muassa Sofokleen ja Friedrich Hölderlinin teoksia. Vuonna 2007 Kirkkopellolta ilmestyi hänen 1990-luvun ohjauksiaan käsittelevä kirja "Nuori kaarti: Esa Kirkkopellon 1990-luvun teatteri" (Like, Teatterikorkeakoulu, 2007, . Sisältää artikkeleita sekä näytelmät "Pontikkatehdas, Mahnovitsina, Yrjö Kallisen valaistuminen" ja "Kostamus-sinfonia").
Kirkkopelto on saanut muun muassa Nuoren taiteen Suomi-palkinnon vuonna 1995 ja Vuoden valopilkku -palkinnon vuonna 1995.
Ceutan raja-aita

Ceutan raja-aita erottaa Marokon ja Espanjalle kuuluvan Ceutan autonomisen kaupungin toisistaan. Aidan tarkoitus on pysäyttää laiton maahanmuutto ja salakuljetus. 
Euroopan unioni on rahoittanut 30 miljoonaa euroa maksaneen aidan. Se käsittää rinnakkain olevia kolmimetrisiä aitoja, joiden huipulla on piikkilankaa, säännöllisin välein olevia vartioasemia ja tie, jota käyttävät poliisipartiot tai ambulanssit tarpeen tullen. Maakaapeli yhdistää valonheittimet, ääni- ja liikesensorit sekä videokamerat keskusohjauskoppiin.
Marokko on vastustanut aidan rakentamista.
Jalkojenhoitoalan nimikkeet

Jalkojenhoitoalan nimikkeet ovat nimikkeitä, joita jalkaterapia-alan työntekijät käyttävät sekä voivat ja saavat käyttää perustuen tutkintoonsa ja henkilökohtaisiin valintoihinsa. Joissakin maissa jotkin jalkojenhoitoalan nimikkeet ovat suojattuja niin, että vain asianmukaisen koulutuksen suorittanut henkilö voi käyttää tiettyjä nimikkeitä.
Suomessa.
Suomessa nimikettä ”jalkahoitaja” voi käyttää vapaasti kuka tahansa. Nimikettä ”jalkojenhoitaja” saa käyttää asianmukaisen terveydenhuolto-oppilaitoksen tutkinnon suorittanut henkilö. Vuonna 1996 jalkojenhoitajien koulutus päättyi ja otettiin käyttöön ammattikorkeakoulututkintonimeke ”jalkaterapeutti”. Ensimmäiset jalkaterapeutit valmistuivat vuonna 1999. Jalkaterapeutin koulutuksen laajuus on 210 opintopistettä ja se kestää 3,5 vuotta. Tutkinto suoritetaan jalkaterapian koulutusohjelmassa. Jalkaterapeutiksi voi opiskella Metropolia Ammattikorkeakoulussa ja Mikkelin ammattikorkeakoulussa.
Jalkojenhoidon ammattitutkinto.
Vuodesta 2003 lähtien on ollut mahdollista suorittaa jalkojenhoidon näyttötutkinto. Tutkintoon ei ollut virallista valmistavaa koulutusta. Opetusta on annettu lähinnä kosmetologikouluissa, aikuiskoulutuskeskuksissa sekä sosiaali-ja terveydenhoidon oppilaitoksissa ympäri Suomea. Jalkojenhoidon ammattitutkinnon suorittaneita ei rekisteröidä terveydenhuoltoalan ammattilaisten rekisteriin jalkojenhoitajaksi. Heidät voidaan ottaa Jalkojenhoidon ammattitutkinnon suorittaneet ry:n (JHAS) jäseniksi ja he saavat kuulua myös Suomen lähi- ja perushoitajaliitto SuPeriin.
Jalkojenhoidon koulutukseen voi hakea, mikäli hakijalla on sairaanhoitajan tai vähintään lähihoitajan tutkinto eli terveydenhuollon koulutus.
Mario Party 4

Mario Party 4 on Hudson Softin kehittämä ja Nintendon lokakuussa 2002 julkaisema "Mario Party" -partypelin neljäs osa. Peli on ensimmäinen Nintendo GameCubelle julkaistu "Mario Party". 
Pelaaminen.
Peli alkaa pelaajien vuorojärjestyksen arvonnasta. Jokaiselle pelaajalle jaetaan kymmenen kolikkoa, joita käytetään tavaroiden ja tähtien ostamiseen sekä muihin ominaisuuksiin. Seuraavaksi aloitetaan peli, jolloin ensimmäinen pelaaja heittä noppaa (numeroitu 1–10) ja liikkuu. Se mihin ruutuun pelaaja päätyy, määrää mitä tapahtuu. Kaikkien pelaajien päätettyä vuoronsa, alkaa minipeli. Pelin tyyppi määräytyy sen mukaan, minkä värisiin ruutuihin pelaajat ovat pysähtyneet (sinisiin vai punaisiin, vihreä ruutu voi olla punainen tai sininen). Jos kaikki ovat pysähtyneet samanvärisiin ruutuihin alkaa nelinpeli. Jos kaksi on pysähtynyt siniseen ja kaksi punaiseen, alkaa tiimipeli. Jos taas kaikki muut paitsi yksi ovat samanvärisissä ruuduissa, alkaa yksi vastaan kolme -peli. Näin pelataan koko pelin ajan. Kun viimeiset viisi vuoroa alkavat, arvotaan joku tapahtuma (esimerkiksi ilmaiset tähdet loppupelin ajaksi) ja pelataan lottoa lottokuponkien hankkineiden pelaajien kesken. Pelissä voittaja on se jolla on eniten tähtiä, jotka on sijoitettu laudalle. Jos kahdella pelaajalla on saman verran tähtiä, on voittaja se jolla on eniten rahaa.
Tarina.
Toad, Shy Guy, Goomba, Koopa Troopa ja Boo kutsuvat Marion ja kumppanit mukaan juhlimaan Party Cubelle. He ovat jokainen tehneet sinne mieleisensä laudan, ja kaikki on kutsuttu pelaamaan.
Hahmot.
Pelissä on kahdeksan pelattavaa hahmoa: Mario, Luigi, Prinsessa Peach, Yoshi, Wario, Waluigi, Donkey Kong ja Prinsessa Daisy. Hahmoilla ei ole mitään erikoiskykyjä, eikä hahmon valinta vaikuta pelattavuuteen, mutta tietokoneen ohjaamat hahmot ovat erikoistuneet joidenkin tavaroiden käyttöön, eli käyttävät enemmän jotain tiettyä tavaraa. Lisäksi jokaisella laudalla on oma isäntä: Toad, Shy Guy, Goomba, Koopa Troopa, Boo (sekä Mini Bowser + Bowser).
Bahadur Šah II

Abu 'l-Muzaffar Siradj al-Din Muhammad Bahadur Šah eli Bahadur Šah II (1775 – 1862) oli viimeinen timurideista periytyvä Intian suurmoguli. Hän nousi suurmoguliksi isänsä Akbar Šah II:n kuollessa vuonna 1837, mutta hänen valtansa oli lähinnä muodollinen, ja Intiaa hallitsi Englannin Itä-Intian kauppakomppania. Vuonna 1857 kapinoivat sepoyt nimittivät hänet nimelliseksi johtajakseen, ja brittien vallattua Delhin muutamaa kuukautta myöhemmin hänet vangittiin ja karkotettiin Yangoniin nykyiseen Myanmariin. Bahadur Šah kuoli karkotettuna vuonna 1862. Hänet tunnetaan epäonnistuneen kapinan johtajuuden ohella urdunkielisenä runoilijana ja suufilaisena pyhimyksenä.
Elämäkerta.
Bahadur Šah syntyi 24. lokakuuta 1775. Bahadur oli isänsä Akbar Šah II:n toiseksi vanhin poika ja hänen äitinsä oli Lal Bhai. Suurmogulien valtakunnan perustaja Baburista suoraan laskettuna Bahadur Šah oli Baburin yhdestoista perillinen. Bahadur Šah kirjoitti runoutta ja käytti kirjailijanimeä "Zafar" harjoittaen myös musiikkia ja kalligrafiaa. Hän nousi suurmoguliksi isänsä kuollessa vuonna 1837, mutta suurmogulien valta ei tuolloin ulottunut Delhin Punaisen linnoituksen ulkopuolelle, ja todellista valtaa käytti Englannin Itä-Intian kauppakomppania.
11. toukokuuta 1857 kapinoivat intialaiset joukot eli sepoyt Meerutista valtasivat Delhin niin sanotun sepoykapinan aikana. Kapinoitsijat nimittivät tuolloin jo 82-vuotiaan Bahadur Šahin kapinan nimelliseksi johtajaksi, vaikka hän itse olikin haluton ottamaa tehtävää vastaan. Brittien saapuessa valtaamaan Delhiä takaisin saman vuoden syyskuussa Bahadur Šah vetäytyi Humayunin mausoleumiin antautuen lopulta lempivaimonsa Zinat Mahalin ja poikansa Mirza Jawan Bakhtin kanssa brittiluutnantti William Hodsonille kun hänelle oli luvattu, että hänen henkensä säästetään. Bahadur Šah päätyi oikeuden eteen syytettynä maanpetoksesta ja hänet karkotettiin Burmaan eli nykyiseen Myanmarin Yangoniin. Hän kuoli karkotettuna 87-vuotiaana 7. marraskuuta 1862 ja hänen mausoleuminsa sijaitsee Yangonissa. Sepoykapina oli päättynyt virallisesti heinäkuussa 1858 ja se johti Itä-Intian kauppakomppanian lakkauttamiseen ja Intian asettamiseen suoraan brittiläisen hallinnon alaiseksi.
Epäonnistuneen sepoykapinan nimellisen johtajuuden ohella Bahadur Šah muistetaan etenkin yhtenä loistavimpana urdunkielisistä runoilijoista, minkä lisäksi häntä pidetään suufilaisena pyhimyksenä. Hänen hautansa Yangonissa on paikallisten muslimien pyhiinvaelluskohde. Delhissä ja Karachissa on hänen mukaansa nimettyjä teitä ja Dhakassa puisto.
Sinijuuret

Sinijuuret ("Mercurialis") ovat tyräkkikasveihin kuuluva pieni kasvisuku. Ne ovat ruohovartisia, monivuotisia kasveja, joilla on paksu maavarsi ja hyvin vaatimattomat kukat. Sinijuuret ovat myrkyllisiä. Sukuun kuuluu laskutavasta riippuen kahdeksasta kymmeneen eurooppalaista ja yksi aasialainen laji.
Kasvisuvun edustajista kasvaa Ahvenanmaalla sekä Etelä- ja Lounais-Suomessa harvinaisena esiintyvä lehtosinijuuri ("Mercurialis perennis"). Laji kukkii toukokuussa ja sen siemeniä levittävät muurahaiset. Toista kasvisuvun edustajaa eli rikkasinijuurta ("Mercurialis annua") on löydetty satunnaisesti Suomesta vanhoilta satamien painolastialueilta sekä puutarhoista rikkaruohona.
I Have Played Rock ’n’ Roll

I Have Played Rock’n Roll on suomalaismuusikko Kassu Halosen soolouran viides, vuonna 1986 julkaistu heavy metal- ja hard rock -musiikkia sisältävä studioalbumi. Levyn tunnetuimpia kappaleita ovat ”I'm Rock”, ”I Have Played Rock’n Roll” sekä ”Strangers In The Night”, joka tuli paremmin tunnetuksi Kirkan levyttämänä hard rock -levyllään "R.O.C.K." (1986). Albumin nimikappale äänitettiin kahden aikaan yöllä ja Halonen lauloi sen yhdellä otolla. Kirka levytti Yhdysvalloissa albumin nimikappaleen.
Finnlevy julkaisi albumin vinyylilevynä ja C-kasettina Dig It -levymerkillään. Vuonna 2001 Warner Music Finland julkaisi albumin CD-levynä.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sovittanut Kalervo Halonen ja sanoittanut Erkka Kettunen, ellei toisin mainita.
Tekijät.
Tuotanto.
Äänitetty Takomo-studioilla Helsingissä vuonna 1985.
Teelusikka

Teelusikka on vetoisuudeltaan ruokalusikkaa pienempi ja kahvilusikkaa suurempi lusikka, joka on tarkoitettu sekoittamaan teehen siihen lisättävät ainesosat, kuten sokerin tai maidon. Pitkävartisia jääteelusikoita voidaan käyttää myös jäätelön syömiseen jäätelömaljasta. Niitä sanotaan pirtelölusikoiksi.
Teelusikoita käytetään etenkin niissä maissa, joissa tee on tapana nauttia teekupista. Suomessa sanalla teelusikka viitataan useimmiten kahvilusikkaan. 
Mittayksikkönä.
Teelusikallista käytetään usein tilavuuden mittayksikkönä esimerkiksi ruokaresepteissä. Teelusikallisen tilavuutena pidetään Suomessa viittä millilitraa. Tämä vastaa kukkuraiseksi täytettyä tyypillistä suomalaista kahvilusikkaa, jonka tasamitallinen tilavuus on 2,8 ml. Myös keittiön mittavälinesarjat sisältävät tyypillisesti tee- ja ruokalusikallisen mitat.
Teelusikallisen koko poikkeaa esimerkiksi Iso-Britanniassa käytettävässä Imperial-mittajärjestelmässä edellä kuvatusta metrisestä mittajärjestelmästä siten, että sen koko onkin noin kuusi millilitraa.
Hanna R. Hall

Hanna Rose Hall (s. 9. heinäkuuta 1984 Denver, Colorado) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän kävi Colorado Rocky Mountain -koulua, josta valmistui vuonna 2002. Ensimmäinen tärkeä elokuva, jossa hän näytteli oli Sofia Coppolan "Virgin Suicides" (1999). Hän esitti 13-vuotiasta Cecile Lisbonia, jonka elämä päättyi traagisesti itsemurhaan. Hall näytteli "Forrest Gumpissa" (1994) nuorta Jennyä.
Block Island Southeast Light

Block Island Southeast Light on majakka Block Islandin kaakkoisessa osassa, Yhdysvaltain Rhode Islandin osavaltiossa. Se on valmistunut vuonna 1875, ja sille on myönnetty National Historic Landmark -arvo.
Historia.
Vuonna 1856 Yhdysvaltain kongressi osoitti 9 000 senaikaista Yhdysvaltain dollaria majakan rakentamiseen Block Islandin kaakkoisrannalle. Majakkahallinto päätti kuitenkin uuden majakan rakentamisen sijasta käyttää rahat saaren pohjoisosassa olevan majakan uudelleenrakentamiseen, ja näin Southeast Lightin rakentaminen pantiin hamaan tulevaisuuteen.
Vuonna 1872 Nicholas Ball, paikallinen kauppias, alkoi kerätä nimiä adressiin majakan rakentamisen puolesta. Ballin mukaan saaren kaakkoisosaa ohittavat alukset altistuivat siellä suuremmalle vaaralle kuin missään muualla Yhdysvaltain rannikkoalueella. Majakkahallinto oli Ballin kanssa samaa mieltä, ja kongressi osoitti uuden majakan rakentamiseen 75 000 dollaria. Majakkaa varten hankittiin kymmen-eekkerinen kiinteistö.
Yhdysvaltain presidentti Ulysses S. Grant kirjoitti Southeast Lightin majakan määrärahan ja myöhemmin vieraili siellä. Majakka suunniteltiin yhdistäen italialaista ja uusgoottilaista tyyliä. Majakka tuli lopulta maksamaan 80 000 Yhdysvaltain senaikaista dollaria, kun se valmistui vuonna 1875. Siihen aikaan se oli korkein majakka Uuden-Englannin rannikolla. Vuonna 1928 se sähköistettiin.
Vuonna 1990 Yhdysvaltain rannikkovartiosto otatutti Block Island Southeast Lightin majakan pois käytöstä, ja korvasi sen terästornilla. 1990-luvun varhaisella taipaleella majakka oli eroosion vuoksi hyvin uhanalainen, ja Yhdysvaltain kansallinen historiallisten kohteiden suojelurahasto listasi sen yhdeksi uhanalaisimmista historiallisista kohteista Yhdysvalloissa. Rakennus, joka alun perin oli yli 90 metrin päässä jyrkänteen reunasta, oli tuolloin enää vajaa 18 metrin päässä reunanteesta.
Majakan säätiön onnistui kuitenkin keräämään noin kaksi miljoonaa Yhdysvaltain dollaria majakan siirtämistä varten. Vuoden 1993 elokuussa majakka siirrettiinkin nykyiselle paikalleen noin 90 metrin päähän jyrkänteestä. Vuonna 1997 majakalle myönnettiin National Historic Landmark -arvo.
Jussi Aalto

Jussi Aalto (s. 28. heinäkuuta 1983 Rauma) on suomalainen peliuransa lopettanut jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä tai hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Aalto nousi Pallo-Iirojen edustusjoukkueeseen kaudella 2003. Hän teki ensimmäisellä kaudellaan Kakkosessa 11 maalia ja oli mukana nostamassa seuraa Ykköseen. Siellä Aalto teki 14 maalia kaudella 2004, jonka jälkeen Veikkausliiga-seura Helsingin Jalkapalloklubi hankki hänet. HJK:ssa Aalto jäi vähälle peliajalle pelaten kahden kauden aikana 19 liigaottelua, joista hän aloitti seitsemän. Molemmilla kausilla HJK saavutti SM-hopeaa ja Suomen Cupin voiton.
Kaudeksi 2007 Aalto siirtyi toiseen Veikkausliiga-seuraan FF Jaroon, jossa hän pelasi kahden kauden aikana 48 liigaottelua. Kaudet 2009 ja Veikkausliigan kausi 2010 Aalto pelasi liigaa Vaasan Palloseurassa, kunnes palasi Jaroon kaudeksi 2011. Hän edusti Jaroa toiset kaksi kautta. Kaudeksi 2013 Aalto siirtyi Ykköseen Valkeakosken Hakaan, jossa hän pelasi maalimäärällä mitattuna siihen mennessä parhaan kautensa tehtyään 15 maalia..
Kaudeksi 2014 Aalto palasi jälleen pääsarjatasolle siirryttyään Seinäjoen Jalkapallokerhoon, joka kuitenkin lainasi hänet FC KTP:hen jo ennen kauden alkua. Hän pelasi erinomaisen kauden tehden 26 Ykkösen ottelussa 25 maalia. Marraskuussa 2014 Aalto teki Turun Palloseuran kanssa 2+1-vuotisen sopimuksen. Hän teki kaudella 2015 Ykkösessä 11 maalia 26 ottelussa. Joulukuussa 2015 sopimus kuitenkin purettiin TPS:n talousvaikeuksien vuoksi. Pian tämän jälkeen Aalto allekirjoitti yksivuotisen sopimuksen KTP:n kanssa.
Kaudeksi 2017 Aalto palasi pääsarjatasolle siirryttyään PS Kemiin. Hän pelasi seurassa kahdeksan liigaottelua, joissa teki yhden maalin. Kesken kauden 2017 Aalto siirtyi takaisin kasvattajaseuraansa Pallo-Iiroihin kauden 2019 loppuun asti ulottuvalla sopimuksella.
Futsal.
Aalto aloitti syksyllä 2010 futsalin pelaamisen tuolloin Futsal-Kakkosessa pelanneessa FC Rauman joukkueessa. Kaudella 2013–2014 Aalto edusti seuraa Futsal-liigassa, jossa hänen tehopisteensä olivat 0+2=2.
Muuta.
Aalto on jalkapalloilija Iiro Aallon (s. 1977) veli. He pelasivat samaan aikaan HJK:ssa vuosina 2005–2006.
Kesällä 2017 siirtyessään Pallo-Iiroihin Aalto lopetti ammattilaisuransa ja siirtyi työskentelemään kiinteistönvälitysalalle OP-Kiinteistökeskukseen.
Talus

Talus voi olla
Talus sukunimenä:
Tietämyksenhallinta

Tietämyksenhallinta on tieteenala, joka käsittelee tietoa hallittavissa ja johdettavissa olevana asiana. Usein tietämyksenhallinta keskittyy yrityksen tai organisaation toiminnassa tarvittavan tiedon systemaattiseen hallintaan. Tässä yhteydessä tarvittavan tiedon ajatellaan koostuvan sekä hiljaisesta tiedosta että eksplisiittisestä tiedosta. Eksplisiittisen tiedon hallintaa on käsitelty jo pitkään tiedonhallinnassa, joten tietämyksenhallinnassa usein korostetaankin hiljaisen tiedon hallintaa. Tiedon lisäksi tietämyksenhallinnassa käsitellään myös taitoja, osaamista, viestintää, inhimillistä pääomaa ja aineetonta omaisuutta.
Tiedon luominen.
Tiedon luonnissa käytetään hyväksi aikaisempaa tietoa, ja yhdistetään sitä uuteen tietoon. Oivalluksia saadaan yhdistämällä erilaisia aiemman tiedon lähteitä, kuten tietokantoja, verkkopalveluita - ja muita ihmisiä. Organisaatiossa tiedon luominen tapahtuu usein sekä yksilöiden oppimisen ja yhteenliittymisen tuloksena.
Tiedon jakaminen.
Tietämyksenhallinnassa tavoitteena on että oikea tieto saadaan oikeille ihmisille oikeaan aikaan. Tässä apuna käytetään erilaisia tietojärjestelmiä. Tietämyksen jakaminen suullisesti, luetaan myös yhdeksi tärkeäksi jakamismuodoksi.
Tietämyksenhallinnan menetelmiä.
Tietämyksenhallinnassa sovelletaan usein tietokantoja, dokumenttien hallintajärjestelmiä sekä muita tietojärjestelmiä. Näiden lisäksi voidaan käyttää hieman uudempia järjestelmiä, kuten keltaisia sivuja, ryhmätyöohjelmia, hakukoneita, ja internet-pohjaisia työkaluja kuten sähköposti, wiki ja blogit. Näiden lisäksi käytetään asiantuntijafoorumeita, toiminnan arviointia, tutorointia, ihmisten johtamista sekä Nonakan ja Takeuchin nk. SECI-mallia.
Haapamäen museoveturiyhdistys

Haapamäen Museoveturiyhdistys ry on Haapamäen aseman vieressä vanhassa veturitallissa toimiva yhdistys. Yhdistyksen toiminta koostuu esimerkiksi vanhan rautatiekaluston kunnossapidosta, museojunaliikenteestä, kaluston kunnossapitoon ja liikennöintiin liittyvän koulutuksen järjestämisestä ja Haapamäen veturitallien säilyttämisestä alkuperäisessä käyttötarkoituksessaan. Haapamäen höyryveturipuiston sulkeuduttua HMVY osti puiston vanhan tontin sekä rakennuksia.
Kalusto.
Yhdistyksen omistuksessa ja hallussa on runsaasti rautatiekalustoa 1900-luvun eri vuosikymmeniltä.
Veturit.
Osa vetureista on ajokuntoisia ja osaa kunnostetaan ajokuntoon.
Höyryveturit.
Yhdistyksen omaisuutta ovat seuraavat veturit:
Yhdistyksen alueella on säilytettävänä seuraavat veturit:
Dieselmoottorivaunut ja -junat.
Osa dieselmoottorivaunuista on yhdistyksen omistuksessa.
Sinisalo

Sinisalo on suomalainen sukunimi.
Sinisalo-nimisiä tunnettuja henkilöitä:
Sinisalo-nimisiä yrityksiä ja tuotemerkkejä:
Vladislav Volkov

Vladislav Nikolajevitš Volkov (, 23. marraskuuta 1935, Moskova – 30. kesäkuuta 1971) oli neuvostoliittolainen kosmonautti, joka lensi Sojuz 7- ja Sojuz 11 -avaruuslennoilla kuollen jälkimmäisellä lennolla pyroteknisen laitteen iskun avatessa paineistusventtiilin paluukapselin tullessa ilmakehään.
Vladislav Volkov sai kahdesti Neuvostoliiton sankari -kunniamerkin – 22. lokakuuta 1969 ja 30. kesäkuuta 1971. Hänet haudattiin Punaisen torin laitaan Kremlin muuriin.
Street-yksipyöräily

Street-yksipyöräily (yksipyöräilijöiden keskuudessa lyhyesti vain street) on yksi uusimmista yksipyöräilyn muodoista, jossa ajetaan yleensä 20-tuumaisilla trial-yksipyöräisillä käyttäen hieman lyhyempiä kampia (yleensä 125-137 mm).
Lajia harrastetaan tyypillisesti urbaanissa ympäristössä hyödyntäen tempuissa esimerkiksi portaita, kaiteita ja penkkejä. Katuyksipyöräilyn uusin laji on Flatland eli tasamaan temppuilu. Siinä temppuillaan taitavasti tasamaalla käyttäen hyödyksi rengasta ja kampia. Xavier Collos ja Loic Baud ovat taitavia tässä, mutta myös muita hyviä on ympäri maapallon. Tähän on myös kehitelty omia yksipyöräisiä, esim. Koxx-onen Black Domina on suosittu. Flat-yksipyöräisissä on kevyempi runko ja paremmat kammet, joissa pystyy taiteilemaan tavallisia kampia paremmin.
Kilpailut.
Ensimmäinen Street Freestyle -yksipyöräilykilpailu järjestettiin vuonna 2006 UNICON (IUF:n järjestämä MM-mestaruuskilpailu ja yksipyöräilytapahtuma) XIII:ssä, Sveitsissä, jossa Xavier Collos (Ranska) voitti Streetin maailmanmestaruuden.
Mur

Mur on Itävallassa, Sloveniassa sekä Kroatian ja Unkarin rajalla virtaava Dravajoen sivujoki, jonka pituus on 465 kilometriä. Suurin joen varrella sijaitseva kaupunki on Steiermarkin osavaltion pääkaupunki Graz.
Murjoki saa alkunsa Itävallan Niedere Tauern -vuoristosta Salzburgin osavaltiossa. Se virtaa Steiermarkin läpi ja sieltä Sloveniaan. Murjoki laskee Dravaan lähellä Legradin kaupunkia Kroatiassa.
Suomen Trikoo

Suomen Trikoo Oy oli suomalainen tekstiiliteollisuusyritys, joka toimi vuosina 1903–2005.
Suomen Trikoon perusti Tampereelle Alfred Kordelin. Tuotanto aloitettiin sukkien ja urheilupaitojen valmistuksella. Alkuaikoina tehtiin myös huopia, hartiahuiveja, villapaitoja ja kalossinvuoria. Pääraaka-aineena oli puuvilla. Trikootuotteiden suosion kasvaessa 1920-luvulla Suomen Trikoo laajensi tuotevalikoimaansa. Seuraavalla vuosikymmenellä tuotteisiin kuuluivat jo naisten vaatteet uimapuvuista konttoriasuihin. 
Suomen Trikoo laajeni vuonna 1937, kun perheyritys Tampereen Trikoosta tuli sen sisaryhtiö. Sotien aikana Tampereen Trikoon tehtailla valmistettiin pääasiassa miesten sukkia ja alusvaatteita armeijan tarpeisiin. Selluloosapohjaiset korvikeraaka-aineet eli viskooseihin kuuluvat silla (vanhempi selluloosasta valmistettu katkokuitu) ja säteri (katkomaton muuntokuitu) eli viskoosi otettiin mukaan tuotantoon säännöstelyn aikana. Sotien jälkeen toiminta jatkoi laajentumista. Tampereen Särkänniemen kaupunginosaan perustettiin tuolloin Suomen Trikoon sukkatehdas, jolloin yhteensä Suomen Trikoon tehtailla tuotettiin lähes puolet koko Suomen trikootuotteista. Tampereen tehtailla työskenteli vuonna 1950 yli 2 400 työntekijää.
Vientiin alettiin panostaa 1950- ja 1960-luvuilla. Tähän tarkoitukseen luotiin uusia tuotemerkkejä, kuten Revontuli-mallisto ja Finnwear. Vienti Ruotsiin ja Neuvostoliittoon oli merkittävää 1970- ja 1980-luvuilla. Finlayson osti Suomen Trikoon vuonna 1983. Suomen Trikoo -nimi jäi pois käytöstä vuonna 1996. Finnwear-tuotemerkkiä valmistaa edelleen Nanso, joka osti Suomen Trikoon liiketoiminnan vuonna 2005.
Jakovlev Jak-18

Jakovlev Jak-18 (, ) on muun muassa Neuvostoliitossa käytetty koulukone.
Ohjaaja ja opettaja istuvat koneessa peräkkäin, kuten sotilaskoulukoneissa on tapana. Koneessa on tähtimoottori, joka tuotti vähintään 160 hevosvoiman tehon.
Koneen suunnittelu alkoi toukokuussa 1945 ja se tuli käyttöön vuonna 1946. Se korvasi Jakovlev UT-2 -koulukoneen. Konetta käytti Neuvostoliiton ja Varsovan liiton ilmavoimien lisäksi esimerkiksi DOSAAF-seura. Koneesta tehtiin lukuisia versioita, ja kone on edelleen käytössä esimerkiksi taitolentokoneena.
Janne Länsipuro

Janne Santeri Länsipuro (s. 11. joulukuuta 1973 Helsinki) on suomalainen vihreä poliitikko ja puutarhayrittäjä. Länsipuro oli Pernajan kunnanvaltuuston jäsen 2004–2009 ja Loviisan kaupunginvaltuuston jäsen 2010–2012. Kunnallisvaaleissa 2012 hän oli ehdolla Helsingissä, muttei päässyt läpi 199 äänellä.
Länsipuro toimii biodynaamiseen viljelyyn erikoistuneena puutarhayrittäjänä Labbyn tilalla Pernajassa, Itä-Uudellamaalla. Hän valmistui Snellman-korkeakoulusta vuonna 1996 ja on toiminut myöhemmin koulussa opettajana. Hän on opiskellut myös Anjalan maatalousoppilaitoksessa ja Hampshire Collegessa Massachusettsissa, Yhdysvalloissa. Nykyisin (2012) Länsipuro työskentelee Lasten ja nuorten puutarhayhdistyksen puutarhatoiminnan koordinaattorina.
Länsipuro toimi Vihreiden varapuheenjohtajana kaudella 2005–2007. Hän on ollut puoluevaltuuskunnan jäsen 2003–2005 ja puolueen ympäristötyöryhmän puheenjohtaja 2005–2007. Lisäksi hän on toiminut Ekovihreät ry:n puheenjohtajana. Länsipuro oli ehdolla europarlamenttivaaleissa 2004 ja eduskuntavaaleissa Uudellamaalla vuosina 2003, 2007 ja 2011. Vuoden 2004 kunnallisvaaleissa hänet valittiin Pernajan kunnanvaltuustoon ensimmäisenä vihreänä.
Janne Länsipuron isä on diplomaatti ja aiempi YLE:n ulkomaankirjeenvaihtaja Yrjö Länsipuro. Perhe asui Jannen lapsuusaikana muun muassa Neuvostoliitossa, Malesiassa ja Hongkongissa. Janne Länsipuro on työskennellyt Nepalissa, Filippiineillä, Etelä-Koreassa ja Irlannissa sekä vapaaehtoisena Nicaraguassa ja Thaimaassa.
Frohnleiten

Frohnleiten on kaupunki Steiermarkin osavaltiossa Itävallassa. Siellä oli vuonna 2005 6 344 asukasta.
Frohnleiten on yksi Graz-Umgebungin piirin asutuskeskuksista. Se sijaitsee Mur-joella 25 kilometriä pohjoiseen osavaltion pääkaupungista Grazista. Kaupungin pinta-ala on 127,6 neliökilometriä ja korkeus merenpinnasta 438 metriä.
Frohnleiten on perustettu 1200-luvun loppupuolella nimellä "Freyleiten". Vuonna 1519 kaupunki sai uuden nimen Frohnleiten. 
Kaupunkia palvelee rautatieasema, josta on säännölliset yhteydet Graziin ja Bruck an der Muriin.
Väestönkehitys.
"Lähde: Statistik Austria"