tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tateyama

Tateyama () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin lounaisosassa Tyynenmeren ja Uragan kanaalin rannikolla Bōsōn niemimaan eteläkärjessä. Kaupungin keskusta on rakentunut Tateyamanlahden pohjukan tasangolle, joka rajautuu etelässä Sunosakin niemeen. Tateyamassa on 44 915 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 110,15 neliökilometriä.
Tateyama kehittyi historiallisesti satamakaupunkina. Keskiajalla aluetta hallitsi Satomi-klaani, joka rakennutti sinne linnan vuonna 1590. Sittemmin Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla kaupunki oli pääosin suoraan Tokugawa-bakufun hallussa. Meiji-kaudelta lähtien Tateyamaan sijoitettiin keisarillisen Japanin laivaston toimintoja. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Tateyama sai vuonna 1939, kun Tateyama-Hōjōn, Funakatan ja Nagon maaseutukaupungit liitettiin yhteen. Kaupunkiin johtavan rautatieyhteyden valmistuttua vuonna 1914 Tateyama on kehittynyt rantalomakohteena. Turismin lisäksi merkittäviä elinkeinoja ovat kauppa, boniitin ja makrillin kalastus, "Engraulis japonicus" -kalojen vesiviljely, riisin, vihannesten ja koristekukkien viljely sekä maidon tuotanto.
Tateyaman rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat Nago-jin ja Daifuku-jin buddhalaiset temppelit. Daifuku-jin huomiota herättävä Kannon-halli on rakennettu jyrkälle kalliorinteelle. Tateyaman linnan päätorni sen sijaan on alkuperäisen linnan jäljitelmä 1980-luvun alusta. Osa kaupungin alueesta kuuluu Minami-Bōsōn puolikansallispuistoon. Tateyamaa palvelee JR Higashi-Nihonin Uchibō-linja.
Caution

Caution on Mariah Careyn 15. albumi, joka julkaistiin 16. marraskuuta 2018.
Rafael Joseffy

Rafael Joseffy (3. heinäkuuta 1852 Hunfalu – 25. kesäkuuta 1915 New York) oli unkarilaissyntyinen, Yhdysvaltoihin muuttanut pianisti ja musiikkipedagogi.
Joseffy aloitti pianonsoiton opintonsa Unkarissa ja jatkoi niitä Ernst Ferdinand Wenzelin sekä Ignaz Moschelesin johdolla Leipzigin konservatoriossa vuosina 1866–1867. Vuosina 1868–1870 hän opiskeli Berliinissä Carl Tausigin johdolla. Franz Lisztiltä hän sai opetusta kesien 1870 ja 1871 aikana Weimarissa. Euroopassa 1870-luvulla tekemiensä konserttikiertueiden aikana Joseffy teki New Yorkin -debyyttinsä vuonna 1879. Tämän jälkeen hän asettui Yhdysvaltoihin. Joseffy esitti ensimmäisten joukossa Johannes Brahmsin pianomusiikkia yhdysvaltalaisyleisöille. Vuosina 1888–1906 hän opetti Yhdysvaltain kansallisessa musiikkikonservatoriossa.
Joseffy julkaisi 15-osaisen edition Frédéric Chopinin teoksista ja laati pedagogisen "School of Advanced Piano Playing" -teoksen. Hän myös sävelsi pianolle omaa salonkimusiikkiaan.
Bo Forssander

Bo Erik Örjan Forssander (2. elokuuta 1942 Hässleholm) on entinen ruotsalainen pikajuoksija aitajuoksija 1960-luvulla ja 1970-luvun alussa. Hänen päämatkansa oli 110 metrin aidat. Hänen huippuvuotensa olivat 1960-luvun lopulla. Hän oli mukana kolmissa olympialaisissa ja eteni vuoden 1968 olympialaisissa 110 metrin loppukilpailuun. 
Forssander nousi Ruotsin 110 metrin aitojen kärkijuoksijaksi vuonna 1960 ensimmäisellä Ruotsin mestaruudellaan. Hän otti tällä matkalla urallaan kaikkiaan 10 Ruotsin mestaruutta eli vuosina 1960, 1961, 1963, 1964 ja 1967-1972. Lisäksi hän voitti Ruotsin 100 metrin mestaruuden vuonna 1967. Suomi-Ruotsi -maaottelussa ensimmäinen voitto tuli vuonna 1963. Kaikkiaan hän saavutti kahdeksan Suomi-Ruotsi-maaotteluvoittoa.
Forssander oli ensimmäisen kerran mukana olympialaisissa Tokion kisoissa 1964, joissa hän eteni alkuerän kautta välieriin pudoten niukasti loppukilpailusta. Vuoden 1966 EM-kisoissa Budapestissä hän pääsi loppukilpailuun ja sijoittui kahdeksanneksi. Forssanderin kilpailullisesti parhaat vuodet olivat 1960-luvun lopulla. Hän teki juuri ennen Meksikon olympialaisia elokuussa Malmössä Ruotsin ennätyksen 13,7. Huipentumana oli eteneminen Meksikon olympialaisten 110 metrin aitojen loppukilpailuun. Alkuerässään hän oli toinen ajalla 13,9 (sähköaika 14,00), välierässään kolmas ajalla 13,7 (sähköaika 13,75) ja loppukilpailussa kuudes ajalla 13,7. Sähköaika 13,73 oli Ruotsin ennätys. Vuonna 1969 Ateenassa käydyissä EM-kisoissa Forssander sijoittui välierässään seitsemänneksi pudoten loppukilpailusta. Seuraavan vuoden Eurooppa Cup-finaalissa Tukholmassa Forssander sijoittui toiseksi Ranskan Guy Drutin jälkeen. Forssander oli mukana vielä vuoden 1972 Münchenin olympialaisissa, mutta kisat päättyivät jo alkuerässä kuudenteen sijaan., 
Forssander otti Ruotsin ennätyksen nimiinsä ensi kerran vuonna 1964 ajalla 13,9, jolloin hän rikkoi Håkan Lidmanin vuonna 1938 juokseman Ruotsin ennätyksen 14,0. Forssander paransi ennätystä edelleen niin, että hänen Meksikon olympialaisissa lokakuussa 1968 juoksema Ruotsin ennätys 13,73 säilyi aina vuoteen 1992, jolloin Claes Albihn rikkoi sen. Hänet oli nimetty jo vuonna 1961 yleisurheilun Stora Grabbariksi nro 214. Arvostettu amerikkalainen yleisurheilulehti Track &amp; Field News arvotti Forssanderin urallaan kolmena vuotena 10 parhaan 110 metrin aitajuoksijaksi maailmassa eli vuosina 1965 7., 1967 10. ja 1968 10. paras.
Frunzenskajan metroasema

Frunzenskajan metroasema tarkoittaa seuraavia asioita:
Sportivnajan metroasema (Moskovan metro)

Sportivnaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 1. toukokuuta 1957.
Sesto San Giovanni

Sesto San Giovanni on kunta Lombardian alueella Pohjois-Italiassa. Se on osa Milanon metropolikaupunkia, etäisyys Milanosta on kymmenisen kilometriä pohjoiseen ja Monzasta kuusi kilometriä lounaaseen. Kaupunki oli 1900-luvulla merkittävä teollisuuskeskus, sittemmin elinkeinorakenne on muuttunut palveluvaltaiseksi. Sesto San Giovannin asukkaista käytetään demonyymia sestesi.
Maantiede ja ilmasto.
Sesto San Giovanni sijaitsee tiheään asutulla Milanon koillisella esikaupunkivyöhykkeellä Lombardian länsiosassa, ja nivoutuu kaupunkirakenteeltaan yhteen Milanon ja muiden naapureidensa kanssa. Vyöhykkeen nimi on Nord Milano, sen pinta-ala on noin 50 neliökilometriä ja asukasluku noin 270 000. Noin 640 hehtaarin laajuinen puisto Parco Nord Milano ulottuu Sesto San Giovannin alueelle.
Sesto San Giovanni on jaettu viiteen kaupunginosaan, joita kutsutaan termillä circoscrizione.
Sesto San Giovannin vuotuinen keskilämpötila on 12,8 °C ja sademäärä 1 023 millimetriä.
Historia.
Rooman valtakunnan aikana Sesto San Giovannin kautta kulki roomalaistie Via Regina. Mahdollisesti langobardien perustama paikkakunta oli vähäinen maalaiskylä aina 1800-luvulle. Nimen taustana on etäisyys Milanosta Monzassa sijaitsevaan San Giovannin basilikaan, josta paikkakunta oli riippuvainen keskiajalla. Sesto San Giovanni alkoi kasvaa 1800-luvun puolivälissä etenkin silkkiteollisuuden avittamana. 1900-luvulla paikkakunta oli merkittävä teollisuuskaupunki, viralliset kaupunkioikeudet se sai 1954. Vuosisadan loppua kohden teollisuus hiipui ja kaupungin väkiluku kääntyi laskuun.
Sesto San Giovannissa on useita näyttäviä huviloita, kuten Villa Torretta, Villa Pelucca ja Villa Visconti d'Aragona 1500-luvulta sekä Villa Campari vuodelta 1826. Uusklassinen Villa Mylius valmistui 1700-luvun lopulla ja se on niin sanottu villa di delizia, joita ylimystö suosi uuden ajan alusta lähtien. Ne rakennettiin usein kesäajan residensseiksi kaupunkien liepeille. Sesto San Giovannin kirkkoja ovat muun muassa Santo Stefano, Santa Maria Assunta ja San Giorgio alle Ferriere.
Talous ja liikenne.
Sesto San Giovannin talous on muuttunut palveluvaltaiseksi. Kaupungin rautatieasema, Stazione di Sesto San Giovanni, on Milanon paikallisjunaverkon alueella. Sesto San Giovannissa on liittymä moottoritielle Autostrada A4 (Torino–Trieste). Milanon kehämoottoritien kautta paikkakunnalta on erinomaiset yhteydet kaikkiin ilmansuuntiin.
Urheilu.
Sesto San Giovannin jalkapalloseura Società Sportiva Dilettantistica Pro Sesto, lyhyemmin Pro Sesto, on verraten hyvin menestynyt: se on yltänyt sarjatasolle Serie B. 2020-luvun taitteessa se pelasi tasolla Serie D. Joukkueen kotikenttänä on Stadio Breda.
Walter Moody

Walter Leroy Moody, Jr. (24. maaliskuuta 1935 – 19. huhtikuuta 2018) oli yhdysvaltalainen rikollinen, joka syyllistyi murhaan lähettämällä kirjepommin liittovaltion tuomari Robert Vancelle. Vancen lisäksi Moody murhasi myös asianajaja Robert E. Robinsonin.
Moody tuomittiin kuolemaan murhista. Hänet teloitettiin myrkkyruiskeella 19. heinäkuuta 2018. Hänestä tuli vanhin Yhdysvalloissa teloitettu vanki sitten 1976, jolloin kuolemarangaistus palautettiin Yhdysvaltoihin.
Einar Forseth

Carl Einar Andreas Forseth (7. elokuuta 1892 Linköping – 5. joulukuuta 1988 Tukholma) oli ruotsalainen taidemaalari ja muotoilija.
Forseth opiskeli Valandin taideopistossa Göteborgissa vuosina 1906–1908 ja Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa vuosina 1912–1915. 1920-luvulla hän matkusteli Euroopassa ja Lähi-idässä. Bysanttilainen mosaiikkitaide vaikutti vahvasti hänen pääteoksenaan pidettyyn Tukholman kaupungintaloon mosaiikkitaiteeseen (1921–1923). Forseth teki mosaiikkitaidetta myös Nidarosin tuomiokirkkoon vuonna 1965. 
Lasimaalauksia Forseth teki useisiin Ruotsin kirkkoihin ja muihin julkisiin rakennuksiin. Toisen maailmansodan pommituksissa tuhoutuneen, mutta uudelleen rakennetun Coventryn tuomiokirkon lattiamosaiikin ja lasimaalaukset hän teki vuonna 1962. Forseth suunnitteli myös useita postimerkkejä vuosina 1921–1947 ja kuvitti Dan Anderssonin kirjan "Svarta Ballader".
Escambian piirikunta (Alabama)

Escambian piirikunta () on Yhdysvaltojen Alabaman osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 36 633 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Brewtonin kaupunki. Piirikunta perustettiin 10. joulukuuta 1868.
Prospekt Miran metroasema (Kalužsko-Rižskaja)

Prospekt Mira () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 1. toukokuuta 1958.
Prospekt Mira

Prospekt Mira voi tarkoittaa seuraavia:
Robert Trump

Robert Stewart Trump (26. elokuuta 1948 – 15. elokuuta 2020) oli yhdysvaltalainen yritysjohtaja ja kiinteistökehittäjä sekä Yhdysvaltain 45. presidentin Donald Trumpin nuorempi veli.
Trump työskenteli isänsä Fred Trumpin perustamassa suuryrityksessä Trump Organizationin palveluksessa yhdessä veljensä Donaldin kanssa. Kiinteistökaupan lisäksi hän työskenteli myös yrityssijoittamisen ja kasinotoiminnan aloilla.
Rižskajan metroasema (Kalužsko-Rižskaja)

Rižskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 1. toukokuuta 1958.
Aleksejevskajan metroasema

Aleksejevskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 1. toukokuuta 1958.
Studentšeskajan metroasema

Studentšeskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 7. marraskuuta 1958.
Kutuzovskajan metroasema

Kutuzovskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 7. marraskuuta 1958.
Filin metroasema

Fili () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 7. marraskuuta 1959.
Vorobjovy goryn metroasema

Vorobjovy gory () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 12. tammikuuta 1959.
John Knowles Paine

John Knowles Paine (9. tammikuuta 1839 Portland, Maine – 25. huhtikuuta 1906 Cambridge, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja urkuri.
Paine aloitti musiikin opiskelun nuorena ensisijaisesti Saksasta Yhdysvaltoihin vuonna 1848 muuttaneen urkuri Hermann Kotzschmarin johdolla. Vuosina 1858–1861 Paine jatkoi opintojaan Berliinissä Carl August Hauptin ja Wilhelm Friedrich Wieprechtin johdolla. Portlandissa opiskelun jälkeen Paine lähti Berliiniin, jossa opiskeli vuosina 1858–1861. Vuonna 1861 hän aloitti Bostonissa urkuresitaali- ja luentosarjan. Hän myös toimi West Churchin urkurina ja kuoronjohtajana vuoteen 1864. Vuonna 1862 Paine liittyi Harvardin yliopiston henkilökuntaan laulunopettajana ja urkurina. Vuonna 1875 hän sai siellä nimityksen professoriksi ja perusti ensimmäisen musiikin laitoksen yhdysvaltalaisyliopistossa. Painen työstä musiikin laitoksella ottivat mallinsa monet muut yhdysvaltalaiset yliopistot. 
Paine vaikutti myös säveltäjänä merkittävästi musiikin kehitykseen Yhdysvalloissa. Hänen työnsä ovat yleisesti ottaen vahvasti saksalaisvaikutteisia. Tuotantoon kuuluu esimerkiksi kaksi sinfoniaa, d-mollimessu ja "St. Peter" -oratorio. Paine saavutti eläessään laajaa suosiota, mutta jäi hyvin vähäiselle huomiolle 1900-luvulla modernismin nousun myötä. Sittemmin hänen merkityksensä yhdysvaltalaisen musiikin historiassa on saanut laajempaa tunnustusta uusien editioiden, kirjoitusten, levytysten ja esitysten myötä.
Universitetin metroasema

Universitet () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 12. tammikuuta 1959.
Unisys

Unisys on yhdysvaltalainen informaatioteknologian yhtiö. Yhtiö tarjoaa palveluita ja teknologiaa mukaan lukien ohjelmistoja ja laitteistoa.
Yhtiö perustettiin vuonna 1986 kun Burroughs Corporation ja Sperry yhdistyivät. Uudesta yhtiöstä tuli Yhdysvaltain toiseksi suurin tietotekniikkayhtiö, mutta silti vain viidenneksen kokoinen kilpailevan IBM:n koosta. Samalla Burroughs myi osan Memorex-osastostaan.
Yhdistymisen myötä myös System Development Corporation (SDC) tuli Unisysiin.
Yhtiö osti vuonna 1988 Convergent Technologiesin, joka oli Convergent Technologies Operating System (CTOS) käyttöjärjestelmän kehittäjä.
Vuonna 2020 yhtiö ilmoitti Yhdysvaltain hallintoa palvelevan liiketoimintayksikön myynnistä Science Applications International Corporationille (SAIC) 1,2 miljardin dollarin hinnalla.
Aleksanteri Rantalainen

Aleksanteri Rantalainen (10. joulukuuta 1871 Pietari – 9. helmikuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen lyseon lehtori, hovineuvos ja päätoimittaja.
Rantalaisen vanhemmat olivat suutari, liikemies Mikko Rantalainen ja Maria Elisabeth Hellstén. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityistodistuksella Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1896 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1899 ja filosofian maisteriksi 1900.
Rantalainen oli Sortavalan lyseon venäjän kielen lehtorina 1905–1939 ja hän kuului Maasotakoulun opettajakuntaan 1940–1948. Hän sai hovineuvoksen arvon 1915. Rantalainen oli Sortavalassa ilmestyneen "Laatokka"-lehden päätoimittajana 1908–1909 ja osan vuotta 1918. Hän toimi Sortavalassa myös kauppakoulun opettajana, liikeapulaiskoulun ja vapaaopiston johtajana sekä oli useita vuosia Sortavalan kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Aleksanteri Rantalainen oli naimisissa vuodesta 1897 Thilma Armida Kristiina Porthanin kanssa. Heidän poikansa oli toimittaja Erkki Aleksanteri Rantalainen (1908–1956), joka oli naimisissa kirjailija Irja Sallan kanssa. Aleksanteri Rantalaisen tytär oli tanssinopettaja "Toini Inkeri Rantalainen", taiteilijanimi Inkeri Kare (1901–1984).
Apuaanienpaimenkoira

Apuaanienpaimenkoira (), joka tunnetaan kotimaassaan myös nimellä apuaanistenalppienkoira (), on italialainen koirarotu. FCI ei ole sitä toistaiseksi tunnustanut, mutta Ente Nazionale della Cinofilia Italiana on aloittanut rodun rekisteröintiprosessin, ja se on lisätty ns. "avoimeen rekisteriin" (Registro Supplementare Aperto - RSA).
Ulkonäkö.
Kuono on kartionmuotoinen, keskipitkä, tyvestä leveä ja kärkeä kohti asteittain kaventuva. Silmät ovat keskikokoiset, hieman mantelinmuotoiset ja hieman vinoasentoiset. Ne ovat tavallisesti väriltään ruskeat, mieluiten mahdollisimman tummat. Lisäksi merleillä yksilöillä sallitaan siniset, keskenään eriväriset tai sekaväriset silmät, joskaan tämä ei ole toivottavaa. Korvat ovat keskikokoiset ja kolmionmuotoiset. Karvapeite on keskipitkä ja suora; keskivertoa pidempää karva on niskassa, hännässä ja pakaroissa, keskivertoa lyhyempää päässä, korvien ulko-osissa, raajojen edessä ja käpälissä. Sallitut värit ovat fawn, blue merle (joko yksiväinen tai valkoisin merkein), harmaa, musta ja black &amp; tan. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 51–69 cm (ihanne 60 cm) ja narttujen 46-64 cm (ihanne 55 cm) välillä.
Alkuperä.
Rotu on kotoisin Ligurian ja Ylä-Toscanan alueilta, joissa se on ajanut lampaita, vuohia ja karjaa jo vuosisatojen ajan. Se polveutuu suoraan muinaisesta alppienpaimenkoirasta ("Pastore delle Alpi"), jonka uskotaan olevan kaikkien eurooppalaisten karjanajoon käytettyjen koirien kantarotu. Apuaanienpaimenkoira tunnettiin aiemmin myös nimillä apuaaniensusikoira ("Lupino Apuano"), lunigianansusikoira ("Lupo Lunigianese") ja kotimainen paimenkoira ("Pastore Nostrale"). Perinteisen paimennuksen vähennyttyä se oli vähällä kuolla sukupuuttoon, minkä jälkeen se on kuitenkin levittäytynyt jokapuolelle Ylä-Toscanan ja Itä-Ligurian vuoristoaluetta – erityisesti Lunigianan ja Lucchesian alueille.
Nartta

Nartta eli sani on kevytrakenteinen, Euraasian pohjoisten kansojen, muun muassa komien, ei kuitenkaan saamelaisten, käyttämä koira- ja pororeki.
Nartoissa säilytetään tavaroita, kun ei liikuta.
Wrapped in Red

Wrapped in Red on yhdysvaltalaisen laulajan, Kelly Clarksonin kuudes studioalbumi. Albumi julkaistiin 25. lokakuuta 2013.
Harry Burleigh

Harry Thacker Burleigh (2. joulukuuta 1866 Erie, Pennsylvania – 12. syyskuuta 1949 Stamford, Connecticut) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, sovittaja, musiikin editoija ja baritoni. Hän vaikutti merkittävästi yhdysvaltalaisen taidelaulun kehitykseen. Hän sekä sävelsi että sovitti afroamerikkalaisia spirituaaleja, minkä myötä spirituaalit siirtyivät konserttilavoilla tulkittaviksi.
Burleigh piti äitiään ensimmäisenä musiikinopettajanaan. Hän esiintyi jo lapsena paikallisessa kirkossa ja yleisissä tapahtumissa. Hän kävi myös pianotunneilla ja opiskeli myöhemmin laulua George F. Brierlyn johdolla. 26-vuotiaana Burleigh pääsi stipendin turvin Yhdysvaltain kansalliseen musiikkikonservatorioon New Yorkiin. Siellä hänen opettajiinsa kuuluivat Rubin Goldmark ja Max Spicker. Opiskeluaikoinaan Burleigh tutustui konservatoriota johtaneeseen Antonín Dvořákiin. Hän avusti Dvořákia toimimalla tämän puhtaaksikirjoittajana, ja Dvořák käytti 9. sinfoniassaan teemoja, jotka Burleigh oli tehnyt hänelle tutuiksi opittuaan ne suvussa kulkeneina lauluina.
Vuonna 1894 osallistui newyorkilaisen episkopaalikirkon koelauluihin, joiden tuloksena hän sai paikan solistina. Hän kohtasi seurakunnassa vastustusta afroamerikkalaisuutensa johdosta, mutta toimi tehtävässään yli viidenkymmenen vuoden ajan ja oli tänä aikana poissa vain yhdestä esityksestä. Vuonna 1898 Burleigh meni naimisiin runoilija Louise Alstonin kanssa, ja seuraavana vuonna parille syntyi poika. 1890-luvun lopussa G. Schirmer julkaisi Burleighin kolme ensimmäistä laulua. Vuonna 1900 Burleigh pääsi solistiksi synagogaan, New Yorkin Emanu-El-temppeliin. Hän aloitti myös työskentelyn editoijana Ricordi-kustantamon palveluksessa. Monia Burleighin omia teoksia julkaistiin; näihin kuuluivat "Ethiopia Saluting the Colors" (1915), "Jubilee Songs of the USA" -kokoelma (1916) ja itse tehty sovitus "Deep River" -laulusta. Burleighin "Deep River" -versio sai niin laajaa suosiota, että toimi kimmokkeena entistä useamman spirituaalin julkaisemiselle. Burleighin yksinlaulujen joukossa ovat "Saracen Songs" (1914), "Passionale" (1915) ja "Five Songs of Laurence Hope" (1915). Hän teki myös soolosoitintuotantoa. Burleigh kuului ASCAP:n perustajajäseniin.
Silanpaimenkoira

Silanpaimenkoira () on italialainen koirarotu. FCI ei ole sitä toistaiseksi tunnustanut, mutta Alianza Canina Latina sitä vastoin on. Lisäksi Ente Nazionale della Cinofilia Italiana on aloittanut rodun rekisteröintiprosessin, ja se on lisätty ns. "avoimeen rekisteriin" (Registro Supplementare Aperto - RSA). Tämän lisäksi myös Sveitsin Kennelliitto Schweizerische Kynologische Gesellschaft on tunnustanut rodun.
Ulkonäkö.
Silmät ovat mantelinmuotoiset ja niiden väri vaihtelee okrasta tummanruskeaan. Korvat ovat riippuvat ja v:n muotoiset, kärjistään hieman pyöristyneet. Sallitut väritykset ovat soopeli (puna- tai harmaa-), musta ja musta ruskein merkein (black &amp; tan); viimeksi mainitussa ruskeiden merkkien sävy vaihtelee vaaleasta kermasta syvään tummanpunaiseen. Soopeleilla ja mustilla yksilöillä voi esiintyä valkoisia merkkejä rintakehässä, käpälissä ja hännänpäässä. Urosten säkäkorkeus on 60–68 cm ja narttujen 56–64 cm. Urosten paino vaihtelee 40–50 kg ja narttujen 35–45 kg välillä.
Alkuperä.
Silanpaimenkoiraa on kasvatettu muinaisista ajoista lähtien Calabrian Apenniineilla. Erityisen yleinen se on Silan laaksossa, mistä myös sen nimi juontuu. Rotu polveutuu indoeurooppalaisten kansojen mukanaan tuomista laumanvartijoista ja kreikkalaisten mukanaan tuomista paimenkoirista. Sitä on aina käytetty eläinlaumojen, erityisesti vuohien, suojelemiseen susia vastaan.
Roger Westman

Roger Westman (16. syyskuuta 1939 Jarrow, Englanti – 29. huhtikuuta 2020 London, Englanti) oli brittiläinen arkkitehti. Hänet tunnetaan kestävän arkkitehtuurin työstä.
Roger Westman opiskeli Latymerin yläkoulussa ja opiskeli Lontoossa AA:ssa (Architectural Association School of Architecture).
Westman aloitti uransa sosiaalisissa asunnoissa Lontoossa. Westman oli yksi ensimmäisistä arkkitehdista, joka tunnusti kestävän arkkitehtuurin merkityksen etenkin suurten rakennushankkeiden yhteydessä.
Neiglick

Neiglick on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Martta Rautala

Martta Ida Elina Rautala (s. 4. marraskuuta 1996 Vaasa) on suomalainen juoksija, joka kilpailee pääosin 400 metrin aitajuoksussa. Hän edustaa helsinkiläistä Viipurin Urheilijoita. Vuoteen 2015 hän edusti euralaista Kiukaisten Kisailijoita. Rautalan valmentaja on Jari Sillanpää.
Kalevan kisoissa Rautala on saavuttanut 400 metrin aitajuoksussa hopeaa vuonna 2020 silloisella ennätyksellään 58,87.
Aada Aho

Aada Aino Emilia Aho (s. 3. tammikuuta 2003 Turku) on suomalainen pika- ja aitajuoksija. Hän edustaa Turun Urheiluliittoa. Vuoteen 2024 asti hän edusti Raision Kuulaa. Ahon valmentaja on Juha-Pekka Triipponen.
Kalevan kisoissa Aho on saavuttanut 400 metrin aitajuoksussa pronssia vuonna 2020 silloisella ennätyksellään 58,88 ja 2024 ajalla 57,27. Hän saavutti sisäratojen SM-kilpailuissa 2024 hopeaa 300 metrin aitajuoksussa. Aikuisten maaottelussa hän kilpaili ensimmäisen kerran vuonna 2020.
Hän on edustanut Suomea 400 metrin aidoissa alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa vuosina 2021 ja 2022, selviytymättä jatkoon alkuerästä. Vuonna 2022 Aho oli lisäksi mukana neljänneksi sijoittuneessa Suomen 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. Hän edusti Suomea myös alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa Espoossa 2023. 400 metrin aidoissa Aho selvisi finaaliin, jossa sijoittui kahdeksanneksi. Tämän lisäksi hän oli mukana kuudenneksi sijoittuneessa Suomen pitkän viestin joukkueessa. Bergenin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2025 hän juoksi välierissä ennätyksensä 56,00. Loppukilpailussa hän oli kuudes ajalla 56,13.
Saga Vanninen

Saga Vanninen (s. 4. toukokuuta 2003 Tampere) on suomalainen moniottelija. Hän edustaa Tampereen Pyrintöä. Hän on saavuttanut sisäradoilla viisiottelussa maailmanmestaruuden ja Euroopan-mestaruuden.
Alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa Tallinnassa 2021 Vanninen voitti seitsenottelussa kultaa tuloksella 6271. Hän voitti toiseksi sijoittuneen 393 pisteellä ja paransi 19-vuotiaiden Suomen ennätystään 410 pisteellä. Samana vuonna hän voitti seitsenottelussa kultaa Nairobissa järjestetyissä alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa tuloksella 5997. Seuraavana vuonna hän uusi alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruutensa Calissa Kolumbiassa pistein 6084. Kaksi viikkoa myöhemmin hän sijoittui Münchenin EM-kilpailuissa kymmenenneksi pistein 6045. Istanbulin sisäratojen EM-kilpailuissa 2023 hän oli viisiottelussa seitsemäs pistein 4440.
Vuoden 2023 heinäkuussa Vanninen voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa kultaa tuloksella 6317. Ottelun aikana hän saavutti lajivoitot sekä pituudessa että kuulantyönnössä. Ensimmäisissä aikuisten MM-kilpailuissaan Budapestissa 2023 Vanninen sijoittui yhdeksänneksi pistein 6289. 
Vanninen saavutti ensimmäisen aikuisten arvokilpailumitalinsa sisäratojen MM-kilpailussa Glasgow'ssa 2024, kun hän sijoittui viisiottelussa hopealle uudella Suomen ennätyksellä (4677 pistettä). Rooman EM-kilpailuissa 2024 hän keskeytti seitsenottelun kahden lajin jälkeen. Pariisin olympialaisissa hän sijoittui 15:nneksi pistein 6163.
Vannista on syksystä 2024 lähtien valmentanut kymmenottelun olympiavoittaja Erki Nool. Syksyyn 2022 asti Vannista valmensi Matti Liimatainen ja sen jälkeen syksyyn 2024 asti Jesse Jokinen.
Noolin kanssa aloitetun valmennustyön ensimmäinen ottelusuoritus tuotti viisiottelun Suomen ennätyksen sekä Euroopan alle 23-vuotiaiden Euroopan ennätyksen. Vanninen otteli Tallinnassa helmikuun alussa 2025 halliottelun pistein 4843. Yhteistyö Noolin kanssa kantoi hedelmää heti myös arvokilpailuissa, kun Saga Vanninen rikkoi sekä Suomen että alle 23-vuotiaiden Euroopan ennätykset jälleen voittaessaan Euroopan mestaruuden Apeldoornin sisäratojen EM-kilpailuissa 2025 pistein 4922. Alle kaksi viikkoa EM-kultamitalinsa jälkeen Vanninen otteli maailmanmestariksi Nanjingin sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuissa pistein 4821. Hän voitti seitsenottelun alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Bergenissä 2025 naisten Suomen ennätyspistein 6563. Aiempi Satu Ruotsalaisen nimissä ollut Suomen ennätys oli säilynyt vuodesta 1991 alkaen. Saman vuoden Tokion MM-kilpailuissa hän sijoittui seitsemänneksi pistein 6396.
Kalevan kisoissa Vanninen on saavuttanut seitsenottelussa hopeaa vuonna 2020 tuloksella 5861. Tulos oli 17- ja 19-vuotiaiden Suomen ennätys. Vuoden 2023 Kalevan kisoissa Vanninen saavutti pituushypyn kultaa. Vuoden 2025 Kalevan kisoissa Vanninen voitti pituushypyssä kultaa ja korkeushypyssä pronssia. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saavuttanut vuonna 2022 kultaa 60 metrin aitajuoksussa ja hopeaa pituushypyssä, vuonna 2023 hopeaa 60 metrin aitajuoksussa ja pituushypyssä ja pronssia kuulantyönnössä, 2024 hopeaa pituushypyssä sekä 2025 hopeaa pituushypyssä ja viestissä.
Peter Mattei

Peter Mattei (s. 3. kesäkuuta 1965 Piitimen kunta) on ruotsalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan baritoni.
Mattei opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa ja Tukholman oopperakorkeakoulussa. Debyyttinsä hän teki vuonna 1990 Drottningholms Slottsteaterissa Nardon roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin teoksessa "La finta giardiniera". Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1991 Pentheuksen roolissa Daniel Börtzin "Backanternassa". Vuonna 2002 Mattei teki ensiesiintymisensä kreivi Almavivan roolissa "Figaron häissä". Sittemmin hän on vieraillut samassa oopperatalossa usein. Muita oopperataloja, joissa Mattei on esiintynyt, ovat olleet Pariisin ooppera, Royal Opera House, La Scala, Baijerin valtionooppera, Zürichin ooppera, San Franciscon ooppera, Chicagon lyyrinen ooppera ja Den Norske Opera &amp; Ballet. Mattein rooleihin oopperoissa ovat kuuluneet myös Don Giovanni ("Don Giovanni"), Amfortas ("Parsifal"), Wolfram ("Tannhäuser"), Jevgeni Onegin ("Jevgeni Onegin"), Figaro ("Sevillan parturi"), Marcello ("La bohème"), Jeletski ("Patarouva"), Šiškov ("Kuolleesta talosta"), Don Fernando ("Fidelio"), Posa ("Don Carlos") ja Billy Budd ("Billy Budd").
Mattein konserttiohjelmiston joukossa ovat olleet "Elias" (Felix Mendelssohn), "Ein deutsches Requiem" (Johannes Brahms), "Kullervo" (Jean Sibelius), "Des Knaben Wunderhorn" (Gustav Mahler), Johann Sebastian Bachin passiot, "Messias-oratorio" (Georg Friedrich Händel), "Lyrische Symphonie" (Alexander von Zemlinsky), "War Requiem" (Benjamin Britten) ja "Lieder eines fahrenden Gesellen" (Mahler). Festivaaleja, joilla Mattei on esiintynyt, ovat olleet Salzburger Festspiele, Aix-en-Provencen festivaali, Luzernin festivaali ja Tanglewoodin musiikkifestivaali. Kapellimestareita, joiden kanssa Mattei on työskennellyt, ovat olleet Georg Solti, Claudio Abbado, Daniel Barenboim, Riccardo Muti, Colin Davis, Riccardo Chailly, James Levine, Antonio Pappano, Zubin Mehta, Herbert Blomstedt, Esa-Pekka Salonen, John Eliot Gardiner, Gustavo Dudamel, Jeffrey Tate, Andrew Davis, Daniel Harding ja Yannick Nézet-Séguin.
Mattei sai vuonna 2004 nimityksen Ruotsin hovilaulajaksi. Hänen diskografiaansa kuuluu Colin Davisin johtama "Troijalaiset" (Hector Berlioz) Chorèben roolissa. Levystä myönnettiin kaksi Grammy-palkintoa.
Amanda Liljendal

Amanda Isabella Liljendal (s. 31. maaliskuuta 1998 Porvoo) on suomalainen moniottelija. Hän edustaa Borgå Akillesta ja häntä valmentavat Mika Vakkuri ja Stefan Tallqvist.
Kalevan kisoissa Liljendal on saavuttanut seitsenottelussa hopeaa vuonna 2021 ennätyspisteillään 5661 ja pronssia vuonna 2020 silloisella ennätyksellään 5467. Sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa Liljendal sai viisiottelussa hopeaa vuonna 2021.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Lähde:
Kivikylän Kotipalvaamo

Kivikylän Kotipalvaamo Oy on vuonna 1992 perustettu elintarvikealan yritys, jonka kotipaikka on Rauman Lapin Kivikylässä. Yhtiöllä on kolme lihanjalostustehdasta, jotka sijaitsevat Lapissa, Huittisissa ja Säkylässä. Tehtaanmyymälät sijaitsevat Lapissa ja Huittisissa. Yhtiön tunnetuin tuotemerkki on Huiluntuhti-makkara.
Rauman Äijänsuon jäähalli on vuodesta 2009 lähtien tunnettu sponsorinimellä Kivikylän Areena.
Rautala

Rautala on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Karhoturkkihekko

Karhoturkkihekko ("Penthetor lucasi") on hedelmälepakoiden heimoon kuuluva Kaakkois-Aasialainen lepakkolaji. 
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin suomenkieliseksi nimeksi on karhoturkkihekko.
Ulkonäkö ja koko.
Karhoturkkihekko muistuttaa muita hedelmälepakoita, siltäkin puuttuu kaikuluotaukseen tarkoitetut kasvonpiirteet ja silmät ovat suuret. Turkki on karkea ja väriltään savunruskea, häntä on ohut. Ruumiin pituus on keskimäärin 114 mm ja hännän 8-10 mm, paino 30-55 grammaa. Lajilla on vain yksi pari alempia etuhampaita.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Laji esiintyy Länsi-Malesiassa sekä Borneon ja Sumatran saarilla, Brunein, Indonesian ja Malesian alueilla. Elinalueellaan se on harvinainen ja epäsäännöllisesti levittynyt, populaatiokoko on laskeva.
Karhoturkkihekko elää luonnontilaisissa tai metsähakkuun jälkeen kliimaksivaiheen saavuttaneissa alanko- ja rinnemetsissä. Lepakot lepäävät päivänsä kalkkikiviluolissa lähellä sisäänkäyntiä tai lohkareiden väleissä suurina, yli 100 yksilön ryhminä. Toisinaan viettää päivänsä pienempinä ryhminä tai yksin ontoissa puissa. Se ruokailee lähellä lepopaikkaansa, usein hedelmätarhoilla. Laji sietää jonkin verran häiriötä elinalueellaan. Suurimmat uhat ovat lepopaikkojen häirintä ja kalkkikiven louhinta, metsien hävittämisen vaikutusta ei tunneta.
Lisääntyminen.
Karhoturkkihekkon lisääntyminen on kausittaista ja ilmeisesti linkittynyt tiettyjen kasvilajien kukkimiseen ja hedelmien kypsymiseen. Parittelun jälkeen lajilla on ilmeisesti huomattavan viivästynyt sikiönkehitys, sitten sikiö kehittyy nopeasti heinäkuusta synnytykseen lokakuussa. Emo synnyttää yleensä yhden poikasen, jota se imettää 2-4 kuukautta.
Analog Devices

Analog Devices on yhdysvaltalainen yritys, joka suunnittelee, valmistaa ja myy digitaalisen signaalinkäsittelyn ratkaisuja mukaan lukien mikropiirejä ja ohjelmistoja.
Yhtiön perustivat Matthew Lorber ja Ray Stata vuonna 1965 Cambridgessä Yhdysvalloissa. Vuonna 1969 yhtiö liittyi puolijohdeteollisuuteen.
Yhtiö osti vuonna 2016 Linear Technology -yhtiön 14,8 miljardin dollarin hinnalla.
Heinäkuussa 2020 yhtiö ilmoitti kilpailevan Maxim Integrated -yhtiön ostamisesta 21 miljardin dollarin hinnalla. Tuloksena syntyvä yhtiö on arviolta 68 miljardin dollarin arvoinen. Maximin vahvuudet ovat autoteollisuuden ja datakeskusten tuotteissa kun taas Analogin ovat kommunikaatiolaitteissa ja terveydenhuollossa.
Jenna Bush Hager

Jenna Bush Hager (synt. Jenna Welch Bush, 25. marraskuuta 1981 Dallas, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen televisiojuontaja, kirjailija ja juontaja. Hän juontaa "Today with Hoda &amp; Jenna" -keskusteluohjelmaa yhdessä Hoda Kotbin kanssa. Ohjelma on osa uutiskanava NBC:n "Today"-aamu-uutisohjelmaa. 
Bush Hager on presidentti George W. Bushin ja hänen vaimonsa Laura Bushin tytär. Hänellä on kaksoissisko Barbara.
Bagrationovskajan metroasema

Bagrationovskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 13. lokakuuta 1961.
Filjovski parkin metroasema

Filjovski park () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 13. lokakuuta 1961.
Pionerskajan metroasema (Moskovan metro)

Pionerskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 13. lokakuuta 1961.
Izmailovskajan metroasema

Izmailovskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 21. lokakuuta 1961.
Pervomaiskajan metroasema

Pervomaiskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 21. lokakuuta 1961.
Vilho Takkinen

Vilho Antero Takkinen (19. elokuuta 1902 Kemi – 19. lokakuuta 1975) oli suomalainen yleisurheilija. Vuosina 1922–1932 Takkinen saavutti kymmenen Työväen Urheiluliiton mestaruutta eri lajeissa, voittaen myös keihäänheiton ja kolmiloikan vuonna 1931 Wienin työläisolympialaisissa. Ammatiltaan hän oli kirjaltaja.
Ura.
Takkinen aloitti urheiluharrastuksensa kotikaupungissaan Kemissä 16-vuotiaana. Varsinaisen kilpaurheilun hän aloitti kuitenkin vasta vuonna 1922 suorittaessaan varusmiespalvelustaan Hämeenlinnassa. Vuonna 1925 Kemin Intoa edustanut Takkinen valittiin TUL:n joukkueeseen Frankfurt am Mainin työläisolympialaisiin, joissa hän sijoittui toiseksi kolmiloikassa ja kymmenottelussa. Vuonna 1927 Takkinen muutti pariksi vuodeksi Helsinkiin ja siirtyi Helsingin Kullervoon. Samana vuonna hän voitti ensimmäiset TUL:n mestaruutensa kolmiloikassa ja viisiottelussa. Vuotta myöhemmin Takkinen uusi mestaruutena viisiottelussa. Takkinen oli parhaassa tuloskunnossaan juuri kesällä 1928, jolloin hänen heittämänsä keihäskaari 63,73 oli 2,5 metriä parempi kuin Erkki Penttilän voittotulos Kalevan kisoissa. Pituudessa Takkinen hyppäsi 681, kun Suomen mestaruus voitettiin tuloksella 699.
Vuonna 1929 Takkinen palasi Kemin Innon jäseneksi ja voitti TUL:n mestaruudet keihäänheitossa ja viisiottelussa. Takkinen osallistui myös Nürnbergissä järjestettyihin Saksan työläisurheiluliiton ATSB:n avoimiin mestaruuskilpailuihin, joissa hän voitti kolmiloikan, keihäänheiton ja kuulantyönnön sekä sijoittui pituushypyssä ja kiekonheitossa toiseksi. Kommunistien johtama Into erotettiin TUL:sta syksyllä 1929, jonka jälkeen Takkinen siirtyi Oulun Jyryyn. Vuonna 1930 hän voitti TUL:n mestaruudet kolmiloikassa ja keihäässä. Seuraavaksi kaudeksi Takkinen siirtyi kemiläiseen Karihaaran Tenhoon, jonka edustajana hän voitti jälleen keihään ja viisiottelun. Wienin työläisolympialaisissa 1931 Takkinen voitti keihään ja kolmiloikan sekä sijoittui neljänneksi kuulantyönnössä. Kolmiloikkatulos 14,29 olisi vuotta myöhemmin Los Angelesin olympialaisissa riittänyt 10. sijaan juuri Onni Rajasaaren edelle.
Tammikuussa 1932 Takkinen oli perustamassa kommunistilakien nojalla lakkautetun Innon seuraajaksi perustettua Kemin Vetoa. Hänen viimeinen TUL:n mestaruutensa tuli viisiottelussa vuonna 1932. Takkinen jatkoi kilpailemista vielä muutaman vuoden ajan voittaen muun muassa Oslossa järjestettyjen työläisurheilukilpailuiden keihään- ja kiekonheiton vuonna 1933.
Vuonna 1953 Takkiselle myönnettiin Suomen urheilun hopeinen ansioristi ja 1962 kultainen ansioristi.
Štšolkovskajan metroasema

Štšolkovskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 22. heinäkuuta 1963.
Claes-Håkan Ahnsjö

Claes-Håkan Ahnsjö (s. 1. elokuuta 1942 Tukholma) on ruotsalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan tenori.
Suoritettuaan opettajakoulutuksen Ahnsjö opiskeli laulua Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa Erik Sædénin, Aksel Schiøtzin ja Max Lorenz johdolla. Hän teki debyyttinsä Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa Taminon roolissa "Taikahuilussa" vuonna 1969. Samana vuonna hän aloitti säännöllisen esiintymisen Drottningholms Slottsteaterissa. Vuonna 1973 Ahnsjö kiinnitettiin Baijerin valtionoopperaan, jossa hän on esiintynyt muiden muassa Idamanten ("Idomeneo"), kreivi Almavivan ("Sevillan parturi"), Des Grieux'n ("Manon"), Davidin ("Nürnbergin mestarilaulajat") ja Albert Herringin ("Albert Herring") rooleissa. Sittemmin myös Ahnsjön vaimo, mezzosopraano Helena Jungwirth, sai paikan samasta oopperasta. Ahnsjölle myönnettiin Kammersänger-arvonimi vuonna 1977.
Yhdysvaltain-debyyttinsä Ahnsjö teki vuonna 1975 Kennedy Centerissä Antal Dorátin johtamassa Joseph Haydnin "Vuodenaikojen" esityksessä. Hän on esiintynyt myös liedresitalistina ja solistina orkesterien kanssa. Vuosina 2000–2001 Ahnsjö johti Ruotsin kuninkaallista oopperaa. Hän on tehnyt levytyksiä esimerkiksi Hugo Alfvénin teoksista BIS-levymerkille.
NVDIMM

NVDIMM on tietokoneen muistimoduuli, joka pyrkii yhdistämään DRAM-muistin nopeuden ja Flash-muistin pysyvyyden (haihtumaton muisti). Moduulilla on kumpaakin muistipiirityyppiä.
Ratkaisuja on erilaisia:
NAND Flash -muistin lisäksi on esitetty ratkaisuja, jotka käyttävät muun muassa Phase Change Memory (PCM) ja ReRAM -muistityyppejä.
Hillevi Blylods

Hillevi Blylods (24. helmikuuta 1932 Ludvika – 19. lokakuuta 2024) oli ruotsalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan sopraano.
Blylods opiskeli Tukholmassa Arne Sunnegårdhin ja Joel Berglundin sekä Saksan Essenissä Clemens Kaiser-Bremen johdolla. Hän lauloi Ruotsin kuninkaallisen oopperan kuorossa vuosina 1961–1965 ja oli kiinnitettynä sen solistiksi vuosina 1968–1985. Blylods debytoi kuninkaallisessa oopperassa solistina kreivittären roolissa "Figaron häissä". Blylods on tehnyt vierailevia esiintymisiä Edinburghissa, Moskovassa ja Kööpenhaminassa.
Kreivittären lisäksi Blylodsin oopperarooleihin kuuluivat muiden muassa Micaëla ("Carmen"), Eurydike ("Orfeus ja Eurydike"), Antonia ("Hoffmannin kertomukset"), Morgana ("Alcina"), Fiordiligi ("Così fan tutte"), Pamina ("Taikahuilu") ja Sophie ("Ruusuritari").
Varpaisjärven terveysasema

Varpaisjärven terveysasema on Lapinlahden kunnan Varpaisjärven pitäjässä Pohjois-Savossa toimiva kunnallinen terveysasema. Se tarjoaa asiakkailleen kiireetöntä perusterveydenhoitoa ja on avoinna maanantaista torstaihin kello 8-15 ja perjaintaisin kello 8-13. 
Lääkäripäivystys ja akuuttihoito on tarjolla Lapinlahden terveyskeskuksen päivystyksessä arkisin kello 8-18 ja viikonloppuisin kello 8-16. Muulloin eli iltaisin ja öisin päivystyspalvelut ovat saatavilla Kuopion yliopistollisen sairaalan päivystyksestä (Puijonlaaksontie 2, Kuopio, C-ovi) tai Iisalmen sairaalan päivystyksestä (Riistakatu 23, Iisalmi).
One Way Mission

One Way Mission on suomalainen lähetysjärjestö. One Way Mission perustettiin vuonna 1983 Helsingin Vanhassa kirkossa Perjantai Kristukselle -tapahtuman yhteydessä. One Way Mission on yhteiskristillinen organisaatio, jonka nimi tulee Jeesuksen sanoista "Minä olen tie". 
Suomessa One Wayn työmuodot ovat omien One Way Seurakuntien istuttaminen, Perjantai Kristukselle -katutyö, Opetuslapseuskoulu ja mediatyö (One Way TV).
One Way Mission tuottaa "One Way"-ohjelmaa, jota lähetetään Radio Deissä.
Lähetystyö.
One Way toimii Suomen lisäksi 11 lähetyskentällä: Intiassa, Israelissa, Italiassa, Malawissa, Mosambikissa, Mongoliassa, Nepalissa, Ugandassa, Venäjällä ja Virossa.
One Way Mission on Suomen Evankelisen Allianssin yhteisöjäsen.
One Way Center.
Järjestöllä on myös oma kurssi- ja majoituskeskus One Way Center Hauholla.
One Way Seurakunta.
One Way Seurakunta on One Way Mission-järjestön Suomessa toimiva seurakuntien verkosto.
Seurakuntia on seuraavilla paikkakunnilla: Espoo, Forssa, Haapajärvi, Hauho, Heinola, Helsinki, Hyvinkää, Hämeenlinna, Joensuu, Jyväskylä, Järvenpää, Kajaani, Kauhajoki, Kiikka, Kotka, Kouvola, Kuopio, Lahti, Lohja, Mikkeli, Oulu, Pieksämäki, Pori, Porvoo, Rovaniemi, Saarijärvi, Sastamala, Seinäjoki, Sipoo, Tampere, Turku, Vaasa, Vammala ja Vantaa.
Ensimmäinen One Way -seurakunnat perustettiin Helsinkiin vuonna 2003. Seurakunnan perustamisen tavoitteena oli antaa hengellistä ohjausta ja apua toiminnan piirissä olleille yksinäisille ja haavoittuneille ihmisille, jotka eivät ole olleet minkään seurakuntatoiminnan piirissä. One Way -seurakunta halusi tarjota vaihtoehdon seurakunnille, joissa esiintyi liberalismia tai erilaisia epäterveitä virtauksia.
Jouko Alasjärvi

Jouko Armas ”Jokke” Alasjärvi (21. joulukuuta 1944 Helsinki – 9. syyskuuta 2018 Tuusula) oli suomalainen prikaatikenraali.
Alasjärven vanhemmat olivat liikkeenharjoittajat Armas Alasjärvi ja Maj-Lis Sarjakivi ja puoliso vuodesta 1972 Merja Asp. Alasjärvi tuli ylioppilaaksi Nurmijärven yhteiskoulusta 1966 ja valmistui Kadettikoulusta 1970 ja Sotakorkeakoulusta 1979. Hän toimi Satakunnan tykistörykmentissä opetusupseerina 1970–1972 ja linjajohtajana 1975–1976, opetusupseerina Reserviupseerikoulussa hän työskenteli 1972–1975, tykistökoulussa 1979–1983 ja taistelukoulussa 1983–1984. Alasjärvi oli pääesikunnan toimistoupseeri 1984–1991 ja koulutusosaston johtaja 1991. Tykistökoulun johtajana hän toimi 1992–1995, uudelleen pääesikunnassa 1995 ja sitten aseosaston päällikkönä puolustusvoimien materiaalilaitoksen esikunnassa 1996–1997. Tykistön tarkastaja hänestä tuli 1998. 
Alasjärvi ylennettiin vänrikiksi 1967, luutnantiksi 1970, yliluutnantiksi 1973, kapteeniksi 1977, majuriksi 1983, everstiluutnantiksi 1990 ja everstiksi 1997. Prikaatikenraaliksi hän yleni kesäkuussa 2002, ollessaan apulaismaavoimapäällikkönä. Sotavarustepäällikkö pääesikunnan materiaaliosastolle Alasjärvestä oli tullut toukokuussa 2001. Jäätyään eläkkeelle hän toimi Tykkimiehet ry:n puheenjohtajana vuosina 2004–2011.
Iacob Negruzzi

Iacob Negruzzi (1843–1932) oli romanialainen kirjailija. Hän julkaisi vuodesta 1867 alkaen huomattavaa aikakauskirjaa "Convorhiri literare" sekä novelleja ja runoja.
Negruzzin isä oli kirjailija Constantin Negruzzi.
Émile de Najac

Émile de Najac (1828–1889), kreivi, oli ranskalainen näytelmäkirjailija. Hän on tunnettu etenkin yhteistyöstä maansa kuuluisien huvinäytelmäkirjailijoiden kanssa. Tämän yhteistyön merkittävimpiä tuloksia ovat "La fille de trente ans" (1859, Eugène Scriben kanssa); "Gaëtana" (1862, Edmond About’n kanssa); "Nany" (1872, Henri Meilhacin kanssa); "Bébé" (1877, Alfred Hennequinin kanssa), "Niniche" (1878) ja "Nounou" (1879); "Les noces de Fernande" (1878, Victorien Sardoun kanssa) ja "Divorçons" (1880; esitetty suomeksi nimellä "Erotaan pois").
Fabio Nannarelli

Fabio Nannarelli (1825–1894) oli italialainen runoilija. Hän sai 1860 estetiikan professorin viran Milanon Accademia scientifico letterariassa ja 1870 kirjallisuuden historian professorin viran Rooman yliopistossa. Nannarellin runokokoelmia ovat "Poesie" (1853), "Nuove poesie" (1856), "Nuovi canti" (1875), "Nuove liriche" (1881). Nannarelli seuraa runoilijana roomalaisen koulukunnan klassisia perinteitä. Hänen tieteellisistä teoksistaan merkittävä on esimerkiksi "Studio comparativo sui canti popolari di Arlena" (1871).
Constantin Negruzzi

Constantin Negruzzi (1806–1869) oli romanialainen kirjailija. Hän kirjoitti novelleja, näytelmiä ja eeppiset runoelmat "Aprodul Purice" ja "Lapusneanu". Hän julkaisi yhdessä Mihail Kogălniceanun ja Vasile Alecsandrin kanssa aikakauskirjaa "Dacia literara".
Negruzzin poika oli kirjailija Iacob Negruzzi.
RFA Brown Ranger

RFA Brown Ranger oli Royal Fleet Auxiliaryn Ranger-luokan tankkeri ().
Valmistus.
Alus tilattiin Harland and Wolffin Govanin telakalta, missä köli laskettiin 28. lokakuuta 1939. Alus laskettiin vesille 12. joulukuuta 1940 ja valmistui 10. huhtikuuta 1941.
Palvelus.
Alus oli Gibraltarille sijoitettuna Maltan saattueiden mukana kulkevana tankkerina, minkä jälkeen se osallistui Pohjois-Afrikan maihinnousuun. Alus oli Boneen ja Algeriin sijoitettuna, kunnes se siirrettiin Tyynenmeren laivaston huolto-osastoon () vesitankkerina Leytelle. Alus osallistui Hongkongin ja Shanghain uudelleen miehitykseen, minkä jälkeen se oli Japanissa joitakin kuukausia.
Rauhan tultua alus oli kuninkaallisen perheen Etelä-Afrikan matkan aikana "HMS Vanguardin" mukana. Alus oli myös sijoitettuna sekä Välimerelle ja Kotilaivastoon.
Alus läpäisi 26. toukokuuta 1974 Panaman kanavan matkatessaan Tuamoton niemimaalle Ranskan Polynesiaan, missä Ranskan hallitus oli tekemässä ydinkokeita Mururoan atollilla. Aluksen tehtävänä oli tukea "RFA Sir Percivalia", joka lähti Callaosta Perusta toukokuun lopulla tekemään säteilymittauksia. Alukset kohtasivat kesäkuun alussa, jolloin ensimmäinen tankkaus toteuttiin. Tankkeri oli alueella heinäkuun puoliväliin, jolloin se lähti Fidžille propulsiojärjestelmän huoltoon.
Aluksen ollessa noin 50 merimailia etelään Pitcairnista Ranskan merivoimien fregatti "Commandant Bourdais" pysäytti "Brown Rangerin". Aluksen päällikkö ja ensimmäinen upseeri siirrettiin fregattiin kuulusteltavaksi, miksi olivat alueella. Tuloksettoman kuulustelun jälkeen alus jatkoi matkaansa.
Alus myytiin 1975 Espanjaan, ja se saapui Gijoniin 28. toukokuuta romutettavaksi.
HMS Triad

HMS Triad (viirinumerot 53T ja N53) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1939 vesillelaskettu T-luokan sukellusvene, joka tuhoutui toisessa maailmansodassa 15. lokakuuta 1940.
Valmistus.
Alus tilattiin 8. joulukuuta 1937 Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 24. maaliskuuta 1938. Alus laskettiin vesille 5. toukokuuta 1939 ja otettiin palvelukseen 16. syyskuuta.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa sukellusvene liitettiin Rosythiin sijoitettuun 2. sukellusvenelaivueeseen, mihin se kuului sodan alkaessa. Ennen Norjan taisteluiden alkamista huhtikuussa 1940 alus partioi Pohjanmerellä sekä Norjan rannikolla. Alus upotti 11. huhtikuuta saksalaisen kuljetusalus "Ionian" Oslovuonon suulla ollessaan partiomatkalla Skagerrakissa.
Toukokuussa 1940 aluksen partiointialueeksi vaihdettiin Kanaalin itäosat. Myöhemmin alus sijoitettiin Välimerelle siirrettävään osastoon, joka liittyisi Maltalle sijoitettuun 1. sukellusvenelaivueeseen. Alus lähti 10. lokakuuta Maltalta Aleksandriaan.
Italian laivaston sukellusvene "R. Smg. Enrico Toti" havaitsi 15. lokakuuta 1940 kello 01.10 "Triadin", jolloin italialaiset tulittivat konekiväärillä ja ampuivat kolme neljän tuuman kranaattia, joista kaksi osui. "Triadin" miehistö ampui myös saaden osuman italialaisaluksen torniin haavoittaen kahta miehistönjäsentä. "Triad" aloitti sukelluksen, mutta italialaisaluksen torpedo osui tuhoten pakenevan aluksen.
Päälliköt.
Aluksen päälliköinä olivat:
Józef Czapski

Józef Czapski (1896 Praha, Böömi – 1993 Maisons-Laffitte, Ranska) oli puolalainen taidemaalari, kriitikko, kirjailija ja sotilas.
Czapski joutui jo heti toisen maailmansodan alussa neuvostoliittolaiselle sotavankileirille. Vapauduttuaan hän sai tehtäväkseen tutkia NKVD:n pidättämien puolalaisten upseerien kohtaloa. Sittemmin paljastui, että heidät oli teloitettu. Hän julkaisi tutkimuksistaan kirjan "Na nieludzkiej ziemi" (1949, engl. "In an Inhuman Land"). Hän päätyi Ranskaan, jossa hän toimi emigranttiyhteisössä perusti yhdessä Jerzy Giedroycin ja Gustaw Herling-Grudzińskin kanssa kirjallisen instituutin Instytut Literacki. Hän toimi kuukausilehti "Kulturan" poliittisena kommentoijana ja julkaisi esseitä ja katkelmia päiväkirjastaan.
Sodan päätyttyä hän oli aktiivinen sekä taidemaalarina että kirjoittajana. Hänen taiteellinen tuotantonsa on epätasaista, ja se on melko tuntematonta, sillä työt ovat hajallaan. Hänen vankileirillä pitämänsä Proust-luennot on julkaistu kirjana "Proust contre la déchéance" ja käännetty englanniksi ("Lost time: lectures on Proust in a Soviet prison camp", 2018). Luennoilla hän osoitti vankitovereilleen, että menneisyys on yhä läsnä, ja loi tulevaisuudentoivoa.
Wilma Neruda

Wilma Neruda (1838–1911) oli tšekkiläinen viulisti. Muutettuaan Lontooseen 1869 hän esiintyi siellä säännöllisesti. Nerudan ensimmäinen puoliso oli Ludvig Norman (1864–1869). Normanin kuoltua hän avioitui 1888 Charles Hallén kanssa.
Leninski prospektin metroasema (Moskovan metro)

Leninski prospekt () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 13. lokakuuta 1962.
Viktor Alexander af Forselles

Viktor Alexander af Forselles (, kirjailijanimeltään Firsov, Фирсов; 1857 Pietari – 1913 Pietari) oli Venäjän armeijassa palvellut suomalaistaustainen upseeri sekä venäläinen kirjailija ja kääntäjä.
Forsellesin vanhemmat olivat kenraali ja senaattori Edvard Gustaf af Forselles ja Dünaburgissa syntynyt Olga von Brandt. Hän kavalsi nuorena kornettina ulaanirykmenttinsä kassan ja sai kolmen vuoden karkotustuomion Siperiaan. Forselles värväytyi vuonna 1883 aliupseeriksi Turkestanin tarkka-ampujapataljoonaan Taškentissa. Ansaittuaan upseerinarvonsa takaisin hän palasi Pietariin vuonna 1892.
Forselles kirjoitti venäjänkielisiä romaaneja ja näytelmiä salanimellä Firsov. Hän laati Ivan Merderin kanssa historiallisen tutkimuksen hevosista Venäjällä. Forselles toimi myös skandinaavisen ja suomalaisen kaunokirjallisuuden venäjäntäjänä.