tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lotta

Lotta on Suomessa ja Ruotsissa käytetty naisen etunimi. Toukokuuhun 2025 mennessä Suomessa oli Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan rekisteröity 12 264 Lotta-nimen saanutta naista, joista suurin osa on syntynyt vuoden 1980 jälkeen.
Lotta on lyhennelmä ruotsalaisesta Charlotta-nimestä, joka puolestaan on feminiininen hellittelymuoto englantilais–ranskalaisesta miehen nimestä Charles. Charlesin alkuperä on joko saksalainen miestä merkitsevä nimi Karl tai saksan sotilasta tai armeijaa merkitsevä sana.
Paarma

Paarma tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt.
Paarma on seuraavien henkilöiden nimi:
Leroy Burrell

Leroy Russel Burrell (s. 21. helmikuuta 1967) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, joka paransi kaksi kertaa 100 metrin juoksun maailmanennätystä. Kesäkuussa 1991 hän juoksi aikaan 9,90 ja 1994 aikaan 9,85.
Burrell kasvoi Lansdownessa, Pennsylvaniassa. Lapsuudessa tapahtuneesta onnettomuudesta johtuen hänen näkökykynsä oli heikko. Tämä haittasi monien urheilulajien harrastamista, mutta juokseminen onnistui ja Burrell päättikin keskittyä pikajuoksuun jo nuorella iällä. Hänen uraansa varjostivat useat loukkaantumiset, jotka monesti sattuivat juuri arvokilpailujen kannalta huonoon aikaan. MM-kilpailuissa 1991 hän voitti hopeaa 100 metrin juoksussa ja Barcelonan olympialaisissa
1992 100 metrin juoksussa hän epäonnistui. Samaisissa kisoissa hän kuitenkin voitti olympiakultaa Yhdysvaltain pikaviestijoukkueesta. 
Vuonna 1994 Burrell meni naimisiin juoksija Michelle Finnin kanssa. Heillä oli kaksi poikaa, joista toinen, Cameron Burrell kuoli äkillisesti elokuussa 2021. Juoksu-uransa Burrell lopetti vuonna 1998. Hänen sisarensa Dawn Burrell voitti pituushypyssä Yhdysvaltain hallimestaruuden 1997.
Egyptin keskiaika

Egyptin keskiaika on Egyptin historian ajanjakso, joka alkoi 600-luvulla ja päättyi 1400- ja 1500-luvun taitteessa. Sinä aikana Egypti vähitellen muuttui pitkälti islamilaiseksi.
Egyptin keskiajan katsotaan yleensä alkavan, kun kenraali Amr ibn al-Asin hyökkäsi maahan vuonna 639. Siihen asti Egypti oli kuulunut Bysantin valtakuntaan ja sen luostarilaitos ja koptilaisuus olivat olleet tärkeitä ja vaikutusvaltaisia. Bysantilla oli kuitenkin ollut vaikeuksia valtansa säilyttämisessä, koska persialaiset olivat edenneet 600-luvun alussa. Vuonna 628 Bysantti oli vakiinnuttanut valtansa alueella uudestaan. Amr ibn al-Asinin joukot hyökkäsivät maahan vuonna 639 ja vuoteen 642 mennessä he olivat karkottaneet Itä-Rooman armeijan. Vallanvaihto ei kuitenkaan suuresti vaikuttanut egyptiläisten arkeen. Kristittyjen käännyttämistä ei vakavasti yritetty ja kreikka pysyi hallintokielenä. Uuteen al-Fustatin kaupunkiin rakennettiin moskeija, mutta Aleksandria säilytti asemansa Välimeren johtavana satamana.
Aluksi Egypti oli yksi umaijadien ja myöhemmin abbasidien provinssi. Ajan myötä arabiasutus lisääntyi ja islamilaisen valtakunnan huomio suuntautui enemmän Ifriqiyahiin (nyk. Tunisia). Abbasidien keskusvalta heikentyi ja etenkin Harun al-Rašidin valtakaudella (786–809) kuvernööri vaihtui usein. Kuvernöörin poikapuoli Ahmad bin Tulun teki Egyptistä riippumattoman vuoteen 877 mennessä. Abbasidit saivat maan jälleen hallintaansa vuonna 905, mutta menettivät sen taas vuonna 935. Fatimidit valtasivat Egyptin ja tekivät siitä valtakuntansa keskuksen. He hallitsivat Egyptiä 969–1171.
Saladin, aijubidien dynastian perustaja, syrjäytti fatimidit vuonna 1171. Hän taisteli ristiretkeläisiä vastaan, mutta piti myös yllä kauppasuhteet Eurooppaan, erityisesti Italiaan. Saladin valtasi Jerusalemin ja kukisti Palestiinan ristiretkeläiset. Hän rakensi Egyptistä imperiumin, jonka pääkaupunki oli Kairo. Vuonna 1250 mamelukit nousivat valtaan. Heidän aikanaan vuosisatoja jatkuneet arabilaistuminen ja islamilaistuminen saatettiin loppuun. Egypti nousi keskeiseksi tekijäksi islamilaisessa teologiassa, skolastiikassa ja taiteessa. Vuonna 1517 Egypti liitettiin osmanien valtakuntaan ja siitä tuli jälleen provinssi.
Roland Barthes

Roland Barthes (12. marraskuuta 1915 Cherbourg, Ranska – 26. maaliskuuta 1980 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjallisuudentutkija ja semiootikko. Strukturalisteihin ja myöhemmin jälkistrukturalisteihin lukeutunut Barthes oli Ferdinand de Saussuren seuraaja. Barthesin teorian ytimenä on ajatus merkityksellistämisen kahdesta tasosta, denotaatiosta ja konnotaatiosta. 
Barthes tuli ensin tunnetuksi 1953 ilmestyneellä teoksella "Le Degré zéro de l'écriture", jossa hän käsittelee kirjallisuuden kieltä ja tyyliä ja myös kirjallisuuden kielen suhdetta yhteiskuntaan. Hän vaikutti uuden romaanin kieleen.. Hänen kenties tunnetuin teoksensa on "Mytologioita" (1957). Se on eräs kulttuurintutkimuksen klassikoista. Kirja koostuu lyhyistä esseistä, joissa Barthes analysoi erilaisia nyky- ja populaarikulttuurisia ilmiöitä ja tekstejä. "Mytologioita" sisältää myös teoreettisen artikkelin "Myytti tänään", jossa Barthes hahmottelee myytin käsitettä sekä esittelee myös niin sanotun ensimmäisen ja toisen asteen merkityksen. Barthesin myöhemmässä tuotannossa näitä vastaavat juuri denotaatio ja konnotaatio. Barthesin käsitys myytistä on hyvin lähellä ajatusta ideologiasta.
Elämä.
Roland Barthesin isä oli meriupseeri, joka kuoli ensimmäisessä maailmansodassa, joten Barthes jäi puoliorvoksi yksivuotiaana. Barthes oli hyvin kiintynyt äitiinsä, jonka kanssa muutti Bayonneen ja sitten Pariisiin, jossa kävi koulunsa. Barthes sai klassisen sivistyksen Sorbonnen yliopistossa. Hän sairastui tuberkuloosiin 19-vuotiaana ja joutui viettämään useita vuosia keuhkotautiparantoloissa. 
Barthes opetti kirjallisuutta eri oppilaitoksissa Biarritzissa (1939), Bayonnessa (1939−1940), Pariisissa (1942−1946) ja Bukarestissa (1948−1949), Aleksandrian yliopistossa (1949−1950) ja toimi erilaisissa kulttuurivaihdon tehtävissä vuosina 1950−1952. Seuraavaksi hän teki tieteellistä tutkimustyötä valtion tieteellisessä tutkimuskeskuksessa ja École pratique des hautes études -korkeakoulussa. Lukuvuoden 1967−1968 hän opetti Yhdysvalloissa Baltimoressa Johns Hopkins -yliopistossa. Palattuaan Ranskaan hän sai 1977 nimityksen Collège de Francen kirjallisuussemiologian professoriksi.
Barthes kuoli 26. maaliskuuta 1980 Pariisissa auto-onnettomuudessa. Hän oli juuri lounastanut Michel Foucault’n ja François Mitterrandin kanssa.
Back in Black (kappale)

”Back in Black” on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n kappale vuonna 1980 julkaistulta samannimiseltä albumilta. Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo. Kappaleen ovat tehneet kitaristit Angus Young ja Malcolm Young sekä laulaja Brian Johnson.
”Back in Black” on yhtyeen tunnetuimpia ja suosituimpia kappaleita. Kappaleen ovat levyttäneet myös The Hives, Foo Fighters Jack Blackin kanssa, Muse Nic Cesterin kanssa, Travis ja kolumbialainen poplaulaja Shakira. 
Kappale julkaistiin livenä vuonna 1992 albumilla "".
Kappale oli Yhdysvalloissa sijalla 37 Billboard Hot 100 -listalla vuonna 1981 ja sijalla 51 Billboard’s Mainstream Rock Tracks -listalla. Se oli myös musiikkikanava VH1:n listalla VH1’s 40 Greatest Metal Songs sijalla 4 ja sijalla 187 "Rolling Stone" -lehden listalla 500 Greatest Songs of All Time. Kappale on tarkoitettu kunnianosoitukseksi yhtyeen aiemmalle laulajalle Bon Scottille, joka kuoli vuonna 1980 alkoholimyrkytykseen.
Kappaleen musiikkivideo on ylittänyt Youtubessa miljardin katselukerran rajapyykin vuonna 2024.
Rock and Roll Ain’t Noise Pollution

Rock and Roll Ain’t Noise Pollution on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n kappale, joka julkaistiin yhtyeen menestysalbumilla "Back in Black" vuonna 1980.
Kappale on yhtyeen yksi tunnetuimmista kappaleista. Se alkaa soolokitaristi Angus Youngin hennolla kitarariffillä (chicken pickin’- tyyli). Kappaleen raskaus lisääntyy alusta alkaen.
Kappaleen ovat tehneet Angus Young, Malcolm Young ja Brian Johnson
Ngô Đình Diệm

Ngô Đình Diệm Jean Baptiste (3. tammikuuta 1901 – 2. marraskuuta 1963) oli Vietnamin tasavallan eli Etelä-Vietnamin ensimmäinen presidentti vuosina 1955–1963.
Elämäkerta.
Diệm syntyi Huếssa, joka oli Nguyễnin dynastian hallituskaupunki. Ngôn suku oli katolilainen. Diệm oli yksi keisari Bảo Đạin korkeimmista viranomaisista ennen toista maailmansotaa, mutta erosi pidettyään keisaria ranskalaisten nukkehallitsijana. Diệm oli nationalisti, kiihkokatolilainen ja antikommunisti. Hänen vanhempi veljensä oli Huến arkkipiispa.
Vuonna 1945 hänet pidätettiin ja karkotettiin Kiinaan taisteluista ranskalaisvaltaa vastustavien ja lisää kannatusta keräävien kommunistien kanssa. Vapautuksensa jälkeen hän kieltäytyi liittymästä Ho Tši Minhin lyhytaikaiseen hallitukseen ja lähti maanpakoon Yhdysvaltoihin. Hän palasi ranskalaisten vetäytymisen jälkeen vuonna 1954, ja keisari Bảo Đại nimitti hänet pääministeriksi. Diệm hylkäsi Geneven konferenssin vaatiman kansanäänestyksen maan yhdistymisestä ja vaaleista. 26. lokakuuta 1955 maan katolilaiset äänestivät epämääräisesti järjestetyssä kansanäänestyksessä keisarin pois vallasta, ja Diệm ryhtyi maan ensimmäiseksi presidentiksi.
Diệmin hallinto oli tiukkaa, puritaanista ja nepotistista. Hänen luotetuin apurinsa oli hänen veljensä Ngô Đình Nhu, joka johti Diệmiä kannattavaa puoluetta. Toinen veli lähetettiin lähettilääksi Britanniaan ja sai tehtävän cham-vähemmistön asioiden hoitajana.
Veljen vaimo ”Madame Nhu” oli naimattoman Diệmin ensimmäinen nainen ja uudisti maata katolilaisten arvojen mukaan. Bordellit ja oopiumiluolat suljettiin, avioerosta ja abortista tuli laitonta, ja siveellisyyslakeja vahvistettiin. Diệm löi gangsteri Le Van Vienin, jonka liiketoimet olivat nauttineet erikoista suojelusta ranskalaisten ja keisarin hallitessa. Diệm oli myös kiihkeä antikommunisti, ja kidutuksia ja epäiltyjen teloituksia järjestettiin päivittäin. Maan buddhalainen enemmistö syytti Diệmin salaista poliisia vainoista ja järjesti joukkoprotesteja ja vallankaappausyrityksiä.
Kun hallitus murskasi buddhalaisten munkkien protestin toukokuussa 1963, Yhdysvallat lopetti apunsa maalle. Lukuisat munkit tekivät julkisen polttoitsemurhan protestina. Diệm ja Madame Nhu väittivät kommunistien soluttaneen munkit, ja heitä kohdeltiin kuten kommunisteja. 
Yhdysvaltain presidentin John F. Kennedyn määräyksestä lähettiläs Henry Cabot Lodge Jr. kieltäytyi tapaamasta Diệmia. Kun Yhdysvallat kuuli armeijan kenraali Dương Văn Minhin kaappaussuunnitelmista, se vakuutti ettei puuttuisi siihen.
Dương Văn Minh ja hänen kumppaninsa kaatoivat hallituksen ja ampuivat presidentti Diệmin ja hänen veljensä Ngô Đình Nhun 2. marraskuuta 1963. Yhdysvallat osoitti järkytystään tapahtuneen johdosta. Madame Ngo Dinh Nhu, joka oli tuolloin vierailemassa Yhdysvalloissa, syytti maata heti kaappauksesta.
Pussimäyrät

Pussimäyrät (Peramelemorphia) on pussieläinlahko, johon kuuluvat pussimäyrät, pussikaniinit ja 1950-luvulla sukupuuttoon kuollut pussisika. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että lahkon suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin ”pusselit”.
Lahkon eläimet ovat endeemisiä Australian ja Uuden-Guinean lajeja. Eläinten ulkonäkö on lähes kaikilla samantapainen: tukeva ja kaariselkäinen vartalo, pitkä ja hieman kapeneva nokka, suuret pystysuorat korvat, suhteellisen pitkät ja ohuet raajat sekä kapea häntä. Niiden koko vaihtelee 140 gramman ja kahden kilogramman välillä. Suurin osa eläimistä on kuitenkin kooltaan puolikasvuisen kissan kokoisia painaen noin yhden kilogramman.
Lahkon sijoitus pussieläinten joukossa on ollut hankalaa. Jokaisella lahkon eläimellä on monta paria alaetuhampaita. Tämä osoittaisi, että lajit olisivat kehittyneet pussipedoista. Kuitenkin toinen omalaatuinen piirre, yhteenkasvaneet toinen ja kolmas varvas, on luonteenpiirteinen myös harvaetuhampaisille. Myös lahkon sisäinen heimojen ja sukujen luokitus on muuttunut useaan kertaan.
Suuramiraali

Suuramiraali () on ollut joissakin maissa, etenkin Saksan keisarikunnan laivastossa, Weimarin tasavallan laivastossa merivoimien korkein sotilasarvo, joka vastaa maavoimien marsalkkaa. Muissa maissa sitä on vastannut laivastoamiraali. Suuramiraali on ollut kuninkaallinen tai maansa merivoimien komentaja. Merivoimilla oli myös kenraaliamiraalin arvo, joka oli ylempi kuin amiraali, mutta alempi kuin suuramiraali.
Suomessa arvoja ei ole käytössä.
Suuramiraalin arvo muissa maissa.
Itävalta-Unkarin laivastossa suuramiraalin arvo annettiin laivaston komentaja Anton Hausille vuonna 1916 sekä hänen seuraajalleen Maximilian Njegovanille tämän jäädessä eläkkeelle 1918. Arvo annettiin myös arkkiherttua Kaarle Stefanille 1911 sekä ensimmäisen maailmansodan aikana kunnianosoituksena eräille muille Itävallan ja Saksan keisarillisten perheiden jäsenille.
Italiassa Benito Mussolini myönsi suuramiraalin ("Grande ammiraglio") arvon Paolo Thaon di Revelille 1924. Italiassa arvoa ei ole annettu muille.
Pussikaniinit

Pussikaniinit (Thylacomyidae) ovat kaikkiruokaisia pussieläimiä. Ne ovat pussimäyrien lahkon (Peramelemorphia) suurimpia jäseniä. Pussikaniineita on elossa enää yksi laji, isopussikaniini ("Macrotis lagotis"). Pikkupussikaniini ("Macrotis leucura") kuoli sukupuuttoon 1950-luvulla.
Pussikaniineilla on lahkonsa muiden eläinten tapaan pitkä kuono ja todella pitkät korvat. Muihin lahkon lajeihin verrattuna niillä on pitempi häntä ja korvat sekä pehmeämpi turkki. Pussikaniinit ovat yöaktiivisia eläimiä, jotka saavat kaiken nesteensä ravinnostaan, johon kuuluu kaikkea hämähäkeistä hedelmiin.
Pussikaniinit ovat loistavia kaivautujia ja tekevätkin laajoja tunnelisysteemejä. Ne käyttävät vahvoja eturaajojaan ja hyvinkehittyneitä kynsiään. Niillä on usein pesänsä alueella useita muita koloja, joihin ne menevät suojaan petoeläimiä ja päivän kuumuutta.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut "Macrotis"-suvulle uutta suomenkielistä nimeä ”korvapusselit”.
Pussimäyrät (heimo)

Pussimäyrät (Peramelidae) on yksi pussimäyrien lahkoon (Peramelemorphia) kuuluvista heimoista. Siihen kuuluu suurin osa lahkon lajeista. Heimo jaetaan kolmeen alaheimoon ja kuuteen sukuun, joissa on yhteensä 18 lajia.
Pussimäyrienkin luokittelu on ollut hankalaa, sillä Uuden-Guinean ja Australian pohjoisosien sademetsien lajit näyttävät olevan selvästi erollaan muista pussimäyristä. Ne jaettiinkin hetkeksi omaksi heimokseen, kuonopussimäyrät "Peroryctidae". Nyttemmin ne on kuitenkin palautettu takaisin pussimäyrien heimoon, Peroryctinae- ja Echymiperinae-alaheimoihin. Pussimäyrien heimoon on aiemmin luettu myös pussisian ("Chaeropus") ja pussikaniinien ("Macrotis") suvut, mutta nykyisin niiden katsotaan muodostavan omat heimonsa.
Pussimäyriä elää monenlaisissa elinympäristöissä aavikoilta sademetsiin ja asutuille alueille. Elintavoiltaan ne ovat kaikkiruokaisia ja maassa liikkuvia yöeläimiä, jotka viettävät valoisan ajan vahvoilla eturaajoillaan maakasoihin kaivamissaan koloissa. Niiden koko vaihtelee ruumiinpituudeltaan 17-senttisestä hiiripussimäyrästä puolimetriseen ja lähes viisi kilogrammaa painavaan isokuonopussimäyrään. Urokset ovat monilla lajeilla huomattavasti suurempia ja painavampia kuin naaraat.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että pussimäyrien suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin ”pusselit”.
Jaakko Mäntyjärvi

Jaakko Mäntyjärvi (s. 27. toukokuuta 1963 Turku) on suomalainen kääntäjä ja säveltäjä.
Mäntyjärvi on pääammatiltaan suomen ja englannin kääntäjä. Hän on opiskellut Helsingin yliopistossa englannin kieltä ja yleistä kielitiedettä (FM 1991) sekä Sibelius-Akatemiassa musiikin teoriaa ja kuoronjohtoa. Hänellä on auktorisoidun kääntäjän pätevyys kielipareissa suomi–englanti ja englanti–suomi. 
Mäntyjärvi on Suomen kansainvälisesti esitetyimpiä ja maailmalla tunnetuimpia kuoromusiikin säveltäjiä. Hänen teosluettelonsa koostuu lähes 150 kuoroteoksesta, ja niitä ovat levyttäneet ammattikuorot, kuten BBC Singers, Chanticleer, Ruotsin radion kuoro sekä Cambridgen Trinity Collegen kuoro. Mäntyjärvi on pitänyt esitelmiä ja työpajoja Australiassa, USA:ssa ja monissa Euroopan maissa, ollut merkittävien kuorokilpailujen tuomaristossa ja opettanut kuoromusiikin historiaa Sibelius-Akatemiassa. Säveltäjänä hän omaksuu vaikutteita eri tyyleistä ja eri aikakausilta, mutta hänen ilmaisunsa perustuu perinteisiin ratkaisuihin ja kommunikatiivisuuteen. Aktiivisena, edelleen itsekin laulavana kuoromuusikkona hänen sävellyksensä ovat käytännönläheisiä ja kuulijaystävällisiä.
Soutulaite

Soutulaite on kuntoilulaite, jolla voi harjoittaa aerobista kuntoa, sekä lihasten, lähinnä jalkojen, mutta myös selän ja hauisten kestävyyttä. Soutulaitteet ovat yleisiä kuntosaleilla ja niitä on myös kotikäytössä. Sisäsoudussa myös kilpaillaan soutulaitteita käyttäen.
Samanlaista soutuliikettä kuin soutulaitteessa voi harjoittaa myös alataljassa. Tällöin kuitenkin käytetään yleensä raskaita painoja ja tavoitellaan lihasten massan ja voiman kehitystä.
Steve Backley

Stephen James ”Steve” Backley (s. 12. helmikuuta 1969) on englantilainen keihäänheittäjä. Hän saavutti urallaan neljä peräkkäistä Euroopan mestaruutta, kaksi maailmanmestaruushopeaa, kaksi olympiahopeaa sekä olympiapronssimitalin. Kansainyhteisön kisoista hän voitti kolme kultaa ja yhden hopean.
Backleyn ura maajoukkuetason heittäjänä kesti yli 15 vuotta ja hän oli ensimmäinen brittiläinen yleisurheilija, joka voitti mitalin kolmissa olympialaisissa. Backley uran ensimmäinen suuri voitto oli nuorten Euroopan-mestaruus vuonna 1987 tuloksella 75,14.
Backley valittiin vuonna 1990. Hän päätti arvokisauransa Ateenan kesäolympialaisiin 2004, jossa hän sijoittui neljänneksi tuloksella 84,13.
Backleylle myönnettiin brittiläisen imperiumin ritarikunnan MBE-arvo vuonna 1995 ja OBE vuonna 2003. Hänellä on vaimo Clare. Backley oli kihloissa suomalaisen kolmiloikkaajan Heli Koivulan kanssa 1990-luvun loppupuolella.
Ennätykset.
Urallaan Backley rikkoi maailmanennätyksen kolme kertaa.
"10 parhaan tuloksen keskiarvo 89,71"
"8 parhaan tuloksen keskiarvo 88,73"
Kyykkyteline

Kyykkyteline on teline, jonka varaan voidaan asettaa levytanko painoineen. Se löytyy lähes jokaiselta kuntosalilta. Kyykkyteline on käytännössä pakollinen jalkakyykkyä tehdessä, paitsi silloin kun painot ovat niin pienet että harjoittelija jaksaa nostaa ne lattialta ensin pään yläpuolelle ja laskea niskaan. Kyykkytelinettä voi hyödyntää myös muissa liikkeissä, yleensä esimerkiksi pystypunnerruksessa painoa ei ensimmäisessä toistossa vedetä maasta rinnalle, vaan se otetaan telineestä. Erillistä penkkiä käyttämällä kyykkytelinettä voidaan käyttää myös penkkipunnerruksessa.
Joihinkin telineisiin voidaan asettaa tukiraudat, joiden päälle paino jää, mikäli harjoittelija ei jaksa nousta ylös kyykyn ala-asennosta. Kyykkytelineen variaatio on erityinen häkki, ns. power-rack, jossa suoritettua kyykkyä voi sanoa vielä astetta turvallisemmaksi kuin tavallisessa tukiraudoilla varustetussa telineessä tehtyä.
Taloudenhoidosta

Taloudenhoidosta (; ) on Aristoteleen nimiin laitettu taloudenhoitoa käsittelevä tutkielma. Se on mahdollisesti epäperäinen.
Teos käsittelee ensisijaisesti kotitaloutta, joka on perheen, palvelijoiden ja orjien yhteisönä eräänlainen valtio pienoiskoossa. Samassa käsitellään perheen asioita yleisemminkin. Kirjoittajan mukaan aviomiehen ja vaimon välillä tulisi vallita harmonia, jonka esimerkkinä käytetään Odysseuksen ja Penelopen avioliittoa. Toisena keskeisenä teemana on orjan ja isännän välinen suhde.
Sigourney Weaver

Sigourney Weaver (oikea nimi Susan Alexandra Weaver, s. 8. lokakuuta 1949 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvasarjassa "Alien" Ellen Ripleyn roolin. Hahmo oli ensimmäisiä naispuolisia tieteiselokuvasankareita, ja sen sanotaankin edistäneen tässä genressä naisten myöhempää esiinmarssia. Weaver esiintyi kaikissa neljässä "Alien"-elokuvassa. Ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa hän sai esiintymisestään sarjan toisessa osassa.
Ura.
Weaver sai kaksi Oscar-ehdokkuutta vuonna 1988, elokuvista "Sumuisten vuorten gorillat" ja "Working Girl – tieni huipulle". Hän voitti Golden Globe -palkinnon molemmista elokuvista, ja on ensimmäinen henkilö, joka on voittanut kaksi Golden Globe -palkintoa näyttelijäkategoriassa samana vuonna. Hän on näytellyt myös menestyselokuvissa "Haamujengi" (1984), "Ghostbusters II" (1989) ja "Avatar" (2009).
Yksityiselämä.
Weaver on ollut naimisissa Jim Simpsonin kanssa vuodesta 1984, ja heillä on yksi lapsi (s. 1990). Weaverin isä on edesmennyt NBC:n toimitusjohtaja Pat Weaver.
Hyveistä ja paheista

Hyveistä ja paheista (; ) on Aristoteleen nimiin laitettu lyhyt etiikkaa käsittelevä tutkielma. Nimensä mukaisesti se käsittelee inhimillisiä hyveitä ja paheita, ja se liittyy hyvin läheisesti "Nikomakhoksen etiikassa" esitettyyn saman aiheen käsittelyyn. Aristoteleen mainitsemia hyveitä ovat muiden muassa viisaus, oikeudenmukaisuus, urhoollisuus, kohtuullisuus ja itsehillintä. Paheisiin kuuluvat näiden vastakohdat, kuten typeryys, väärämielisyys, raukkamaisuus, liiallisuus ja kaikenlainen itsehillinnän menettäminen.
Tyler James Williams

Tyler James Williams (s. 9. lokakuuta 1992 Westchester County, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli nuorta Chris Rockia vuosina 2005–2009 tehdyssä tilannekomediasarjassa "Lapsuuteni luuserina" ("Everybody Hates Chris") ja sai roolistaan NAACP:n Image Awardin vuonna 2007 (sarjassa paras miespääosa komediasarjassa). Hän on näytellyt myös muun muassa Owenia draamakomediasarjassa "Go On" (2012–2013), päähenkilö Cyrus DeBargia Disney Channelin musikaalielokuvassa "Let It Shine" (2012) ja Noahia kauhudraamasarjassa "The Walking Dead" (2014–2015).
Williams aloitti näyttelemisen neljävuotiaana. Ensimmäisen televisioesiintymisensä hän teki vuonna 2000 lastensarjassa "Seesamtie" ("Sesame Street"). Hänellä on kaksi nuorempaa veljeä, Tyrel Jackson Williams ja Tylen Jacob Williams, jotka hekin ovat näyttelijöitä.
Eläinten liikkeestä

Eläinten liikkeestä (; ) on Aristoteleen eläinoppia käsittelevä tutkielma. Se laajentaa hänen teostaan "Eläinoppi" keskittymällä ensisijaisesti eläinten liikkumiseen ja eri liikkumismuotojen (käveleminen, uiminen, lentäminen, jne.) ja liikkumisessa tarvittujen jäsenten analysointiin. Aristoteles perusti taksonomiassa ensisijaisesti tällaisiin eläinten ulkoisiin ja rakenteellisiin ominaisuuksiin. Liikkeen käsittely lähestyy hänen yleistä "Fysiikassa" ja "Metafysiikassa" esitettämäänsä fysiikan liiketeoriaansa, joka pohti erilaisia liikkeen perimmäisiä syitä.
Eläinten kehittymisestä

Eläinten kehittymisestä (; ) on Aristoteleen eläinoppia käsittelevä tutkielma. Se liittyy läheisesti eläinten liikkumiseen ja jäseniin keskittyneeseen tutkielmaan "Eläinten liikkeestä". Aristoteles perusti taksonomiansa pitkälti eläinten rakenteellisiin erityispiirteisiin. "Eläinten kehittymisestä" selvittää, kuinka eläimet kehittyvät rakenteeltaan ja liikkumiseltaan erilaisiksi.
Pia Ruuskanen

Pia Helena Ruuskanen (s. 4. syyskuuta 1972 Kajaani) on suomalainen nopeuslaskija.
Ruuskanen nousi nopeuslaskun maailman huipulle jo nuorena. Hän voitti maailmancupin vuosina 1989 ja 1990 ja oli toinen vuonna 1991. Hän on myös lajin kaksinkertainen Suomen mestari. Albertvillen olympialaisissa 1992, missä nopeuslasku oli näytöslajina, Ruuskanen sijoittui karsintojen yhdenneksitoista ja karsiutui. Ruuskasen virallinen ennätys on 202,750 km/h.
Ruuskanen toimi pitkään Oulun Holiday Inn -hotellin hotellinjohtajana. Nykyisin Ruuskanen työskentelee myyntitehtävissä Hoist Group Ab Oy:ssä.
Huế

Huế (Chữ Nôm: ) on Vietnamin maakuntatasoinen kaupunki maan keskiosassa Bắc Trung Bộn alueella. Huế sijaitsee Hươngjoen varrella Etelä-Kiinan meren rannikolla. Se on maan entinen pääkaupunki, jossa on säilynyt lukuisia historiallisia nähtävyyksiä. Kaupungin keisarilliset palatsit, haudat ja temppelit onkin otettu Unescon maailmanperintöluetteloon osana kohdetta ”Huến monumenttien kompleksi”.
Huế oli aiemmin itsenäinen kaupunki osana Thừa Thiên Huến maakuntaa. Maakunnasta tehtiin maakuntatasoinen kaupunki vuoden 2025 alussa nimellä Huế. Vuoden 2025 heinäkuun hallinnollisessa uudistuksessa tämä hallintoalue jaettiin 19 kuntaan ja 21 suuralueeseen. Huến maakuntatasoisen kaupungin pinta-ala on 4 947,11 neliökilometriä, ja siellä on 1 432 986 asukasta. Alueen väestötiheus on siten noin 290 asukasta neliökilometrillä.
Huế oli 1600-luvulta 1800-luvulle hallinneen Nguyễn-dynastian pääkaupunki. Keisari Gia Long (Nguyễn Phúc Ánh) yhdisti maan 1802, jolloin kaupunki oli koko maan pääkaupunki aina vuoteen 1945, jolloin keisari Bảo Đại luopui vallasta ja kommunistihallitus siirsi pääkaupungin Hanoihin. Vietnamin sodan aikana kaupunki sijaitsi Etelä-Vietnamin puolella, lähellä Pohjois-Vietnamin rajaa, mistä syystä se kärsi merkittäviä vaurioita etenkin vuoden 1968 Tết-hyökkäyksen aikaisen Huến taistelun ja verilöylyn aikana. 
Kaupungissa on 18 000 opiskelijan yliopisto.
Rostislav Holthoer

Rostislav Holthoer (29. heinäkuuta 1937 Helsinki – 28. huhtikuuta 1997) oli suomalainen egyptologi.
Holthoer oli Helsingin yliopiston egyptologian dosentti vuodesta 1979 ja Uppsalan yliopiston egyptologian varsinainen professori vuodesta 1980. Holthoer oli Suomen ensimmäinen egyptologi. Hän tuli tunnetuksi taitavana tieteen popularisoijana. Monet muinaista Egyptiä käsittelevät lehtiartikkelit ja radioesitelmät ovat hänen tekemiään. Hän osallistui monen televisio-ohjelman tekemiseen ja kokosi alan näyttelyitä Suomessa.
Holthoerin erikoisalana oli muinaisen Egyptin arkikulttuuri. Hänen vuonna 1977 ilmestynyt väitöskirjansa käsitteli egyptiläistä keramiikkaa ja sen valmistusta. Vuosina 1961–1966 hän oli arkeologijäsenenä mukana Pohjoismaiden ja Suomen Nubian-retkikunnissa.
Holthoer oli Suomen Egyptologisen Seuran perustaja ja sen puheenjohtaja vuodesta 1969. Hän osallistui muun muassa Kairon Egyptiläisen museon uudistusprojektiin ICOM:in johdolla vuonna 1979 ja faarao Tutankhamonin haudan esineistöä käsittelevään julkaisutoimintaan.
Vuonna 1978 Holthoer oli ensimmäisen Suomesta Egyptiin suuntautuneen arkeologiretkikunnan johtaja. Holthoerille myönnettiin 1982 valtion tiedonjulkistamispalkinto yhteistyöstä ohjaaja Heikki Partasen kanssa "Ramses ja unet" -elokuvan teossa. Vuonna 1991 Holthoer nimitettiin Suomen edustajaksi Nubian muinaismuistomerkkien pelastamista käsittelevään Unescon toimeenpanevaan komiteaan.
Holthoerin isoisä oli kenraaliluutnantti Konstantin Aleksandrovitš Holthoer, joka asettui Venäjän vallankumouksen aikana perheineen Suomeen. Molemmat on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.
Korpraalikurssi

Korpraalikurssi (Korpr.K) oli Suomen armeijassa vuodesta 1922 käytössä ollut kurssi, jolle miehistössä palvelevia varusmiehiä otettiin pätevöitymään esimerkiksi ryhmän varajohtajan tehtäviin. Kurssin läpäistyä sai ylennyksen korpraaliksi. Eräs yksikkö jossa kursseja 30-luvulla järjestettiin oli Tykistökoulutuskeskus 3 (TKK3). Korpraalikurssi esiintyy esimerkiksi Pentti Haanpään vuonna 1928 julkaisemassa kirjassa "Kenttä ja kasarmi". Kurssi oli pituudeltaan pari kuukautta.
Nykyään korpraaleiksi ylennetään jotkut miehistötehtävissä hyvin menestyneistä ilman erillistä kurssia. Aliupseerikurssilla oppilaat saavat kurssin aikana ylennyksen korpraaliksi, kunnes heidät kurssin suorittamisen jälkeen ylennetään alikersanteiksi.
Euroopan unionin lintudirektiivi

Euroopan unionin direktiivi luonnonvaraisten lintujen suojelusta eli lintudirektiivi on Euroopan talousyhteisön neuvoston vuonna 1979 Euroopan talousalueen jäsenvaltioille antama direktiivi (lainsäädäntöohje) 79/409/EEC, jolla pyrittiin suojelemaan Euroopan talousyhteisössa esiintyviä luonnonvaraisia lintulajeja. Direktiivi on ensimmäinen Euroopan talousyhteisön säännös, jonka tarkoituksena on suojella luontoa. Euroopan talousyhteisön muututtua yhtenä Euroopan yhteisöistä muiden kanssa ensin Euroopan yhteisöksi ja sitten Euroopan unioniksi siirtyivät direktiivin velvoitteet Euroopan unionin jäsenvaltioille, minkä vuoksi direktiiviin viitataan Euroopan unionin direktiivinä.
Lintudirektiivissä kielletään määriteltyjen lintulajien tahallinen tappaminen, pyydystäminen, häiritseminen erityisesti pesinnän aikana sekä kaupallinen käyttö. 
Lintudirektiivin I liite.
Lintudirektiiviin sisältyy I liite, jossa on mainittu suojeltavat villieläinlintulajit sisältää 181 luonnon lintulajia, joista Suomessa esiintyy 63 lintulajia.
Nylon Beat (albumi)

Nylon Beat on Nylon Beatin debyyttialbumi, joka julkaistiin 1. toukokuuta 1996. Se on myynyt tuplaplatinaan oikeuttavan määrän kopioita. Albumi oli myös ehdokkaana vuoden albumiksi vuoden 1996 Emma-gaalassa. Se nousi myös Suomen virallisen listan sijalle 6. Albumilta on julkaistu singlet "Oot kuin karkkia mulle", "Teflon love", "Rakastuin mä looseriin" ja "Lä-lä-lä". Kappaleista "Teflon love" ja "Lä-lä-lä" on myös videot. 
Kappaleiden tekijöinä ovat Risto Asikainen (sävellykset, sovitukset, sanoituksia), Ilkka Vainio (sanoituksia) ja Aappo I. Piippo. Piippon sanoituksia ovat Lä-lä-lä-lä, Naparengas, Vuokses valmis oon vaikka armeijaan, Rakastuin mä Looseriin, Hei, me tehdään ydinkoe, Miksi on niin vaikeaa, Elämä on lyhyt sekä Teflon love.
Suomen Egyptologinen Seura

Suomen Egyptologinen Seura (SES) on suomalaisten egyptologien seura.
Suomen Egyptologinen Seura perustettiin vuonna 1969 Helsingissä vakiinnuttamaan egyptologian asemaa ja levittämään tietoa Egyptin muinaisuudesta. Edellisenä vuonna Helsingin yliopistossa alkoi säännöllinen alan opetus, ja innostuneen jäsenkuntansa toiminnan tuloksena seura saattoi jo vuonna 1970 järjestää näyttelyn "Muinainen Egypti - taide ja kulttuuri", jossa Suomen egyptologiset kokoelmat olivat ensimmäistä kertaa yleisön nähtävänä Helsingissä ja myöhemmin Lahdessa ja Porissa. Näyttelyperinnettä jatkoi vuonna 1976 järjestetty näyttely, jossa Simo Ristan valokuvin esiteltiin Egyptin temppeliarkkitehtuuria.
Seuran täyttäessä kymmenen vuotta 1979 järjestettiin näyttely "Egyptin muinaisuudesta kirjaimiimme", joka kuvasi kirjoituksen syntyä ja viestintämuotoja yleensä. Runsaat viisi vuotta myöhemmin seura oli vastuussa "Eläimet muinaisessa Egyptissä"-nimisen näyttelyn järjestämisestä. Siinä esiteltiin muinaisten egyptiläisten suhtautumista eläimiin. Esineitä saatiin lainaksi Uppsalan yliopiston Victoria-museosta.
Vuosina 1986-1987 Seura järjesti Helsingin yliopiston lääketieteen historian museoon näyttelyn "Muumio herää", jossa kuvin ja esinein kerrottiin muumiotutkimuksen tuoreimmista saavutuksista. Vuonna 1988 oli egyptiläisiä sontiaisamuletteja kuvaavan "Aateloitu sontiainen" -nimisen pienoisnäyttelyn vuoro.
Seuralla on oma kirjasto sekä pieni egyptologinen esinekokoelma. Paitsi valistuksen alalla, seura on toiminut myös tutkimuksen hyväksi. Toistuvien opintomatkojen yhteydessä seuran jäsenet ovat suorittaneet rajoitettua kenttätutkimusta Egyptissä dokumentoiden muistomerkkejä, jotka vartioimattomina olivat vaarassa tuhoutua. Monessa tapauksessa apu tuli viime tingassa. Seuran julkaisemat faarao Ramses II:n aikainen hauta Luxorissa ja faarao Akhenatenin kirjoitus El Asmuneinissa ovat jo tuhoutuneet.
Seuran arkistossa säilytetään 134 suomalaisen yksityiskokoelman inventaari, jossa on kuvattu tuhatkunta aiemmin tuntematonta egyptiläistä esinettä, kangastilkusta muumioarkkuihin. Helsingin yliopiston kirjaston papyruskokoelma on seuran välittämä, samoin monet sen harvinaisista egyptologisista teoksista.
Toimintansa aikana seura on saanut tukea yksityisiltä yrityksiltä ja viime aikoina myös Suomen valtiolta. Suomalaisen seuran innokas toiminta egyptologian hyväksi on saanut kansainvälistä tunnustusta, ja sitä on pidetty jopa esimerkillisenä. Osoituksena tästä seura saattoi liittää ansioluetteloonsa Suomen ensimmäisen egyptologisen retkikunnan, joka lähti Rostislav Holthoerin johdolla Egyptiin tutkimaan Deir Abu Hennisin luostariraunioita. Yllättäviin löytöihin kuuluvat mm. siihen asti tuntemattomat faarao Akhenatenin louhokset. Retkikunnan varusteet oli saatu lahjoituksina.
Vuonna 1993 järjestettiin Tampereella näyttely "Muinainen Egypti - hetki ikuisuudesta", johon puolen vuoden aikana kävi tutustumassa yli 157 000 vierasta. Se on osoitus suomalaisten egyptologiaa kohtaan osoittamasta suuresta kiinnostuksesta.
Kari Härkönen

Kari Tapio Härkönen (s. 16. heinäkuuta 1959 Ristijärvi) on suomalainen maastohiihtäjä, joka voitti maailmanmestaruuden vuonna 1985.
Härkönen osallistui ensimmäisiin arvokisoihinsa 1980 talviolympialaisissa Lake Placidissa, jossa hän oli yhdeksästoista 15 kilometrin hiihdossa. Oslon MM-kisoissa 1982 hän oli kahdestoista 30 kilometrillä ja pronssilla viestihiihdossa, vaikka melkein pudotti Suomen pois mitalikamppailusta heikosti sujuneella avausosuudellaan. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän oli kolmastoista 15 kilometrin matkalla.
Vastoin Suomen hiihtomaajoukkueen valmentajien ohjeita Härkönen harjoitteli omin päin luisteluhiihtoa. Tämä palkittiin 1985 Seefeldin MM-kilpailuissa. Härkönen oli 30 kilometrin kilpailun väliajoissa toisena vielä 20 kilometrin kohdalla mutta jäi lopulta viidenneksi. 15 kilometrin kilpailussa Härkönen onnistui ja voitti MM-kultaa ennen Ruotsin Thomas Wassbergiä. Hän oli lisäksi neljäs 50 kilometrin hiihdossa ja viestissä.
Seefeldin MM-kisojen jälkeen Härkönen alkoi keskittyä maatalous- ja metsätieteiden opintoihinsa. Hän työskentelee nykyisin luontotutkijana Suomen luonnonvarakeskuksessa ja asuu Helsingin Vuosaaressa. Hän lopetti uransa vuonna 1987 Oberstdorfin MM-kisojen jälkeen. Hiihdon SM-kilpailuissa Härkönen saavutti yhden kullan, kolme hopeaa ja yhden pronssin vuosina 1980–1984.
Jaana Toivari-Viitala

Jaana Toivari-Viitala (16. toukokuuta 1964 Loviisa – 12. toukokuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen egyptologi. Hän valmistui egyptologiasta maisteriksi Helsingin yliopistossa ja väitteli filosofian tohtoriksi Leidenin yliopistossa Alankomaissa. Toivari-Viitala oli Helsingin yliopiston egyptologian vastuuhenkilö ja Leidenin yliopiston Deir-el Medina Data Base Projectin tutkija.
Toivari-Viitala oli Suomen egyptologisen seuran puheenjohtaja vuodesta 2005 alkaen. Vuonna 2014 hän aloitti Loviisan museointendenttinä.
Toivari-Viitala on kirjoittanut kirjat "Muinaisegyptiläinen kuolleiden kirja" (Basam Books 2001) ja "Kirjeitä muinaisesta Egyptistä" (Basam Books 2004) sekä suomentanut Leslie ja Roy Adkinsin kirjan "Pieni hieroglyfikirja".
Thích Nhất Hạnh

Thích Nhất Hạnh (IPA: ; ; 11. lokakuuta 1926 – 22. tammikuuta 2022 Huế, Vietnam) oli vietnamilainen buddhalainen munkki, rauhanaktivisti ja kirjailija.
Nhất Hạnh syntyi Keski-Vietnamissa 1926. Hänen alkuperäinen nimensä oli Nguyễn Đình Lang ja myöhemmin Nguyễn Xuân Bảo. Hän meni Từ Hiếu -temppelin luostariin 16-vuotiaana ja saatuaan perusteellisen koulutuksen zen- ja mahajana-buddhalaisuudessa Nhất Hạnh sai täyden munkkivihkimyksen 1949. Hän oli arvostettu zenmestari, joka yhdisti perinteisiin zenin menetelmiin elementtejä theravada-buddhalaisuudesta ja länsimaisesta psykologiasta.
Nhất Hạnh muutti poliittisena pakolaisena Ranskaan, jonne hän perusti vuonna 1982 muutamien muiden kanssa Luumukylä -nimisen meditointikeskuksen. Hän oli yksi ensimmäisiä, jotka toivat buddhalaista ajattelua yleiseen tietouteen länsimaissa. Hän myös puhui useasti tietoisuustaitojen puolesta.
Nhất Hạnh palasi maanpaosta Vietnamiin vuonna 2005, mutta hänen kannattajansa syyttivät poliisia ja viranomaisia vainoamisesta. Nhất Hạnh oli alkujaan joutunut muuttamaan pysyvästi Eurooppaan, sillä Etelä-Vietnam oli kieltänyt häntä tulemasta takaisin maahan, koska tämä vastusti Vietnamin sotaa.
Martin Luther King, Jr. ehdotti Nhất Hạnhia Nobelin rauhanpalkinnon saajaksi vuonna 1967.
Maksim Sušinski

Maksim Jurjevitš Sušinski (, s. 1. heinäkuuta 1974 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Sušinski aloitti pääsarjauransa Neuvostoliiton mestaruussarjassa ja pelasi sitä seuranneissa Venäjän pääsarjoissa ja KHL:ssä 21 kauden ajan. Suurimman osan urastaan hän edusti kasvattajaseuraansa SKA Pietaria ja Avangard Omskia, jossa voitti kolmesti RSL:n pistepörssin. Venäjän maajoukkueessa Sušinski pelasi kahdeksissa aikuisten arvokisoissa.
Juha Valste

Juha Valste (s. 1945 Helsinki) on suomalainen biologi, tietokirjailija ja toimittaja. Hän on kirjoittanut "Suomen Luonto"- ja "Tiede"-lehtiin sekä opettanut ihmisen evoluutiota Helsingin yliopistossa. Hän on julkaissut ihmisen evoluutiosta neljä kirjaa ja esitellyt niissä ajankohdan uusimpia tutkimustuloksia.
Valste on nisäkkäiden suomenkielisiä nimiä uudistavan Nisäkäsnimistötoimikunnan jäsen.
Kamut

Kamut (eng. Mutts) on Patrick McDonnellin luoma strippisarjakuva, jonka pääosissa seikkailevat kissa Katti ja koira Jalo, ja joka sai alkunsa 5. syyskuuta 1994. Mukana ovat myös molempien isännät ja sivuosissa kaikki mahdolliset eläimet.
Suomeksi julkaistut.
Kovakantiset kokoelmat:
Julia Cameron

Julia Cameron (s. 4. maaliskuuta 1948 Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen menestynyt pitkän linjan kirjailija, toimittaja, käsikirjoittaja ja kouluttaja. Oman luovan työnsä ohella hän vetää kirjoittajakursseja sekä "Tie luovuuteen"- ja "Kultasuoni"-työpajoja. Hänen kirjoittamista käsittelevien teostensa "Tie uovuuteen", "Kultasuoni" ja "Tyhjän paperin nautinto" perustana ovat niin omat kuin kollegoiden ja oppilaidenkin kokemukset.
Cameron on kirjoittanut 18-vuotiaasta asti. Hän on osallistunut lukuisien televisiosarjojen käsikirjoituksiin, muun muassa jakson Miami Vice -tv-sarjaan sekä tv-elokuvaan Elvis ja kaunotar. Hän on myös osallistunut elokuvien Taksikuski, New York, New York ja The Last Waltz käsikirjoituksiin. Cameron on kirjoittanut, tuottanut ja ohjannut elokuvan God's Will vuonna 1989.
Cameronin kirjaa "The artist's way", joka on julkaistu suomeksi nimillä "Luovuuden tie" sekä "Tie luovuuteen", on sen vuonna 1992 ilmestymisen jälkeen myyty yli neljä miljoonaa kappaletta. Kirjan kustantaja ei uskonut sen menestykseen, ja sen vuoksi ensimmäinen painos oli vain 9 000 kappaletta. Kustantaja ei ollut myöskään varma, mihin hyllyyn kirja olisi pitänyt sijoittaa. Kirja on elämäntaito-opas. jossa kirjailija kertoo kahdesta käytännön ohjeesta; aamusivut ja taiteilijatreffit. Aamusivut tarkoittaa, että kirjoitetaan kolme sivua käsin siitä, mitä on mielessä. Itse kirjoituksella ei ole väliä, vaan tarkoitus on tyhjentää mieli hälystä ja ahdistuksesta. Taiteilijatreffeissä taas annetaan aikaa sisäiselle taiteilijalle kerran viikossa ja lähdetään jonnekin yksinään rauhoittumaan ja rentoutumaan.
Cameron oli 1970-luvulla naimisissa Martin Scorsesen kanssa. Heillä on yksi tytär Domenica Elizabeth Cameron-Scorsese, joka syntyi vuonna 1976.
Howie Epstein

Howie Norman Epstein (21. heinäkuuta 1955 Milwaukee – 23. helmikuuta 2003 Santa Fe) oli yhdysvaltalainen basisti. 
Epstein kasvoi musikaalisessa perheessä. Hänen isänsä oli rock- ja soul-musiikkiin erikoistunut tuottaja. Epstein liittyi Tom Petty &amp; the Heartbreakers -yhtyeeseen Ron Blairin erottua siitä vuonna 1981. Jo sitä ennen hän oli soittanut lukuisissa paikallista suosiota saaneissa milwaukeelaisyhtyeissä. Ensimmäisen julkisen esiintymisensä Epstein teki vuonna 1982 "Long After Dark" -kiertueella. Vuonna 2002 Epsteinin korvasi Ron Blair, jonka hän itse oli alun perin korvannut. Epstein kuoli huumausaineiden yliannostukseen helmikuussa 2003. 
Tom Petty &amp; the Heartbreakersissa tekemänsä työn lisäksi Epstein esiintyi esimerkiksi Eric Andersenin, Bob Dylanin, Carlene Carterin, Johnny Cashin, John Hiatt, Stevie Nicksin, Roy Orbisonin, Carl Perkinsin, John Prinen, Linda Ronstadtin, Del Shannonin, The Textonesin, Village Peoplen ja Warren Zevonin levyillä.
Scott Thurston

Scott Thurston (s. 10. tammikuuta 1952 Medford, Oregon) on yhdysvaltalainen kitaristi, kosketinsoittaja ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan parhaiten Tom Petty &amp; the Heartbreakers -yhtyeen kosketinsoittajana ja yhteistyöstään Iggy Popin kanssa. 
Ura.
Thurston varttui Medfordissa Oregonissa ja aloitti uransa sessiomuusikkona. Hän on soittanut muiden muassa Jackson Brownen, The Cultin, Melissa Etheridgen, Glenn Freyn, Jumpin, Nils Lofgrenin, The Motelsin, New Orderin sekä Bonnie Raittin levyillä. Hän soitti myös Ike &amp; Tina Turnerin kiertueella kosketinsoittajana 
Iggy Popin yhtyeessä.
Scott Thurston on tehnyt paljon yhteistyötä Iggy Popin kanssa. Hän soitti esimerkiksi pianoa Iggy &amp; the Stoogesin livealbumilla "Metallic K.O." (1976) ja koskettimia Iggy Popin ja James Williamsonin yhteisellä studioalbumilla "Kill City" (1977). Thurston soitti myös Iggy Popin "New Values" -albumilla (1979) suurimman osan kitaroista sekä sävelsi osan levyn kappaleista. Hän oli myös mukana Iggy &amp; The Stoogesin viimeisellä studioalbumilla "Ready to Die" (2013). 
Tom Petty &amp; the Heartbreakers.
Muusikkoutensa ja säveltäjätaitojensa ansiosta hänen lahjakkuutensa kiinnitti Tom Pettyn, huomion. Vuonna 1989 Thurston liittyi kosketinsoittajaksi Tom Petty &amp; the Heartbreakers -yhtyeeseen, jossa hän toimi aina Tom Pettyn kuolemaan saakka. Hän osallistui bändin toimintaan rytmikitaran, koskettimien, huuliharpun ja taustalaulujen parissa. Tom Pettyn ihailu Scottin musiikillisuutta kohtaan vahvisti hänen korvaamattoman roolinsa bändissä, ja hänelle annettiin hellittävä lempinimi "Duckhead!" Hän sai yhdessä muiden Tom Pettyn yhtyeen jäsenien kanssa Grammy palkinnon yhtyeen albumista "Hypnotic Eye."
Kolja

Kolja eli hyyssä ("Melanogrammus aeglefinus") on Pohjois-Atlantin molemmin puolin esiintyvä turskakalalaji, jolla on suuri merkitys kalataloudessa.
Koko ja ulkonäkö.
Koljan tuntomerkkejä ovat koko kyljen mittainen musta kylkiviiva sekä rintaevän yläpuolella oleva tumma laikku. Pyydettävän koljan koko on yleensä 30–50 cm; ennätyskala oli yli 110 cm ja lähes 17 kg:n painoinen. 
Levinneisyys.
Koljan levinneisyys on suunnilleen sama kuin turskan. Euroopassa se ulottuu Biskajanlahdelta Islantiin, Huippuvuorille ja Novaja Zemljaan, Pohjois-Amerikassa New Jerseystä Newfoundlandiin ja Etelä-Grönlantiin. Laji on yleinen Pohjanmeressä, Skagerrakissa ja Pohjois-Kattegatissa. Suolaisten virtausten mukana se voi joskus ajautua Juutinraumaan ja satunnaisesti lounaiseen Itämereen. Toisin kuin turska se ei kuitenkaan lisäänny Itämeressä.
Kolja elää rannikkojen ulkopuolella hiekka- ja sorapohjilla 40–200 metrin syvyydessä.
Lisääntyminen ja elintavat.
Kolja tulee sukukypsäksi 2–5 vuoden ikäisenä. Kutu tapahtuu tammi-toukokuussa, eritoten maalis-huhtikuun vaihteessa. Koljat kutevat 50–150 metrin syvyydessä vapaassa vedessä. Mätijyviä on isossa naaraassa noin 1,8 miljoonaa. Ne kelluvat vedessä, kunnes hautuvat poikasiksi 8–10 vuorokauden kuluttua. Poikaset elävät planktonista ja hakeutuvat mielellään meduusojen suojaan. Vasta 8–11 cm:n pituisina ne hakeutuvat pohjalle ja alkavat käyttää pohjaravintoa, matoja, nilviäisiä, äyriäisiä ja piikkinahkaisia. Jossakin määrin ne syövät myös pelagisia kaloja.
Tärkeimmät kutualueet ovat Keski-Norjan ja Lounais-Islannin edustalla sekä Georges Bank -matalikko Luoteis-Atlantilla.
Kalastus ja käyttö.
Koljaa pyydetään pääasiallisesti troolaamalla, nuotilla, myös pitkälläsiimalla ja verkoilla. Esimerkiksi Skotlannissa se on tärkein merikalastuksen saaliskala.
Koljakantojen koot ovat vaihdelleet suuresti, syntyvien vuosiluokkien heilahtelun seurauksena. Amerikassa koljasaaliit romahtivat rajusti 1960- ja 1980-lukujen lopulla; vähittäisestä palautumisesta huolimatta ne ovat vieläkin alle pitkän ajan keskiarvojen. Euroopassa kantojen odotettiin olevan vahvoja vuonna 2007.
Koljan kokonaissaalis vuonna 2004 oli noin 325 000 tonnia, josta kolmannes Ison-Britannian kalastusta.
Koljan liha on vähärasvaista ja hyvin proteiinipitoista. Sitä myydään tuoreena, fileinä, savustettuna ja pakastettuna. Suolakalaksi se soveltuu turskaa huonommin, joten perinteiset säilöntätavat ovat olleet kuivaaminen ja savustaminen.
Taith

Taith (kymrin kieltä, suomeksi "matka") on suomalais-walesilainen kansanmusiikkiyhtye.
Historia.
Taith-yhtye on perustettu 2003. Dylan Fowler ja Timo Väänänen olivat mukana Music from the Northlands -kansanmusiikkiprojektissa 2002 ja päättivät jatkaa yhteistyötä ottaen mukaan myös Fowlerin vaimon Stevensin. 2003 yhtyeellä oli ensimmäinen konsertti Cardiffissa "Norwegian Churchissä", jonka jälkeen yhtye on äänittänyt ensimmäisen levynsä "Taith, Now and Then".
Yhtye on esiintynyt Walesissa, Englannissa, Suomessa ja Italiassa. Radio-ohjelmat yhtyeestä on tehty BBC:ssä Lontoossa ja Yle Radio 1:ssä Helsingissä.
Musiikki.
Taith yhdistää jäsentensä sävellyksiä ja sovituksia sekä suomalaiseen ja karjalaiseen että Walesin perinteiseen musiikkiin. Yhtye käyttää improvisaatiota harjoittelun, esittämisen, sovittamisen ja säveltämisen yhtenä välineenä.
Kyläkeinu

Kyläkeinu, -kiikku, -liekku, -lietsu tai aisakeinu on suuri keinu, jollaisia perinteisesti on ollut monissa kylissä, ja joilla kyläläiset ovat keinuneet. Isoja keinuja on ollut kylissä muun muassa Suomessa, Karjalassa ja Virossa. 
Keinun lava on puisilla aisoilla kiinni keinun kehikkoon laakeroidussa vaakasuorassa tukissa. Kyläkeinu eroaa nykyisestä puutarhakeinusta suuremmalla koollaan sekä sillä, että ympäri keinuminen on mahdollista. Koska keinumisessa liike-energia saattaa muodostua erityisen suureksi, pidetään Suomessa nykyään keinumista vaarallisena ja joissakin paikoissa keinuja on asetettu käyttökieltoon.
Vaikka monissa paikoissa kyläkeinuja ei enää ole, säilyy niiden perintö paikannimissä kuten keinu- ja Keinumäki tai -aho-nimisissä paikoissa. Perinteisesti keinulle kokoontuminen oli kylän nuorison tapa viettää vapaa-aikaa ja solmia suhteita toisiinsa. Keinuperinne ei ole kokonaan hävinnyt. Ainakin Karstulassa on aisakeinu, joka on keskeisessä osassa vuosittain järjestettävässä Keinujaiset-tapahtumassa. 
Aisakeinun pyörähdys -kilpailu.
Aisakeinun pyörähdys on Baltian maissa kauan sitten alkunsa saanut kilpailu, jossa tavoitteena on tehdä aisakeinulla täysi 360 asteen pyörähdys. Kilpailu vaikeutuu, kun yritetään saada mahdollisimman pitkävartinen keinu pyörähtämään ympäri. Lajin miesten maailmanennätystä pitää hallussaan Andrus Aasamäe (Viro) 702 cm:n varsilla tehtynä. Naisten maailmanennätys on hallussa Kätlin Kinkillä (Viro) 593 cm.
Kyläkeinujen vaarat.
Kyläkeinut voivat olla myös vaarallisia, jos keinuilla otetaan liian kovat vauhdit ja ne pyörivät ympäri, sillä keinuissa ei ole mitään mikä takaisi keinujien pysyvän kyydissä. Keinujan käsi voi myös jäädä keinun puiden väliin, mikä voi katkaista käden.
Keinu

Keinu eli kiikku tai liekku on erityisesti lasten suosima laite, jossa yläpuolella olevasta hirrestä tai oksasta roikkuu aisojen, narujen tai ketjujen varassa lava tai jokin muu esine (esimerkiksi auton rengas), jonka päällä voi istua tai seistä ja tehdä keinumisliikettä. Keinuminen on siis seisten tai istuen keinulaudalla vauhdin ottamista. Keinumisen liike-energiaa hyväksi käyttäen voi kyydistä myös esimerkiksi hypätä.
Keinumiseen voidaan liittää myös leikkejä tai pelejä, kuten keinupolttopallo. Aikanaan monissa kylissä oli iso kyläläisten yhteiskäytössä oleva kyläkeinu. Keinuilla nuoret saattoivat tavata toisiaan ja esitellä rohkeuttaan.
Historia.
Varhaisimmat keinuihin viittaavat löydökset ajoittuvat Minolaisen kulttuurin aikakauteen (noin 1450–1300 eaa.), kun Hagia Triadassa paljastui terrakottaveistos, joka esittää keinussa istuvaa naista.
1700-luvulla Ranskan aateliset taiteilijat kuvasivat keinumista korkea-arvoisten aikuisten huvina. 1800-luvulle siirryttäessä köysiä ja metalliketjuja tuotettiin teollisesti suurina määrinä, mikä mahdollisti keinujen laajamittaisen leviämisen. Tässä vaiheessa kuka tahansa, jolla oli saatavilla puumateriaalia, saattoi rakentaa keinun lasten iloksi. 1900-luvun alussa syntynyt leikkipuistoliike toi keinut julkisiin tiloihin, tarjoten lapsille mahdollisuuden leikkiä ja kasvaa terveessä ympäristössä kaupungeissa, jotka muuttuivat leikin kannalta haastaviksi. 1900-luvun puoliväliin tultaessa monet amerikkalaiset asensivat omille aurinkoisille esikaupunkitonteilleen vapaasti seisovia keinuja, jotka sopivat koko perheen käyttöön. Lasten turvallisuuteen liittyvät huolenaiheet saivat vanhemmat 1970-luvun jälkeen vaihtamaan metalliset putkimaiset rakenteet pienempiin puusta ja hartsista valmistettuihin keinuihin, jotka soveltuivat eri-ikäisille ja eri kehitystasolla oleville lapsille.
Charles Wicksteedin uskotaan olevan nykyaikaisen keinun kehittäjä. Vuonna 2013 Wicksteed Parkin läheiseltä alueelta Yhdistyneessä kuningaskunnassa löydettiin Wicksteedin keinun prototyyppi, joka oli peräisin 1920-luvun alkupuolelta ja joka liittyy vahvasti hänen panokseensa keinujen kehityksessä.
Vuonna 1993 Virossa syntyi Kiiking, joka tarjoaa osallistujille mahdollisuuden pyöriä täydet 360 astetta suurella keinulla. Lajissa käytetään korkeaa keinua, joka koostuu vahvoista terästangoista ja istuimesta, ja osallistujien tavoitteena on pyöriä sen ympäri mahdollisimman monta kertaa.