tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Richard C. Atkinson

Richard C. Atkinson (s. 19. maaliskuuta 1929) on yhdysvaltalainen psykologi. Hän valmistui Chicagon ja Indianan yliopistoista.
Atkinsonista tuli Stanfordin yliopiston professori vuonna 1956, ja hän pääsi Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1974. 
Atkinson toimi myöhemmin Yhdysvaltain kansallisen tiedesäätiön johtotehtävissä ja Kalifornian yliopiston San Diegon kampuksen rehtorin toimessa. Hän oli Kalifornian yliopiston puheenjohtajana vuosina 1995–2003.
William K. Estes

William Kaye Estes (17. kesäkuuta 1919 – 17. elokuuta 2011) oli yhdysvaltalainen psykologi. Hän opiskeli B. F. Skinnerin johdolla ja teki tämän kanssa sittemmin yhteistyötäkin. Hän vaikutti useilla yliopistoilla, muun muassa Indianassa ja Harvardissa. 
Estesin teosten joukossa ovat "Learning Theory and Mental Development" (1970), "Statistical Models in Behavioral Research" (1991) ja "Classification and Cognition" (1994).
Estes sai vuonna 1997 National Medal of Sciencen. Hän oli Kansallisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1963 lähtien.
Robert A. Alberty

Robert A. Alberty (21. kesäkuuta 1921 Winfield, Kansas – 18. tammikuuta 2014) oli yhdysvaltalainen kemisti. Hän oli Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1965 lähtien.
Alberty oli Massachusetts Institute of Technologyn (MIT) professori.
Horn af Kanckas

Horn af Kanckas on suomalais-ruotsalaisen Horn-suvun toinen päähaara, joka tunnetaan 1500-luvulta lähtien. Suku omisti Kankaisten kartanon Maskussa. Nykyisin sukuhaara on isälinjaisesti sammunut.
Sukuhaara oli hyvin läheinen Halikon Horn af Åminneille, sillä sukuhaaran kantaisä Henrik Klasson oli Krister Klassonin veli. Henrik Klassonin isoisä Henrik Olofsson oli saanut avioliiton kautta Maskun maat haltuunsa.
Mathé Altéry

Marie-Thérèse Altare eli Mathé Altéry (s. 12. syyskuuta 1927) on ranskalainen laulaja ja näyttelijä. Hän opiskeli taidemusiikkia ja esiintyi alun alkaen muiden muassa opereteissa. 
Vuonna 1956 Altéry edusti maataan Eurovision laulukilpailussa laululla "Le temps perdu". Sijoitusta ei tiedetä, sillä ainoastaan voittaja kuulutettiin julki.
Altérylla oli tärkeä rooli André Haguet'n elokuvassa "Valekreivi" ("Milord l'Arsouille", 1956).
Salama-Santeri

Salama-Santeri ( tai vain "Quick Draw McGraw") on yhdysvaltalainen animaatiosarja, jonka tuotti Hanna-Barbera. Sarjasta tuotettiin yhteensä 44 jaksoa, jotka esitettiin Yhdysvalloissa vuosien 1959–1961 aikana. Sarja sai myös Emmy-ehdokkuuden vuonna 1960 parhaana lastenohjelmana. Tuolloin palkinnon voitti saman yhtiön tuottama Hakki-koira. Sarjan yhteydessä esitettiin myös jaksoja sarjoista Pikku Haukku ja Iso Haukku, sekä Nuusku ja Lörppö.
1980- ja 1990-luvun vaihteessa Salama-Santerin animaatioita julkaistiin suomeksi puhuttuina kolmella 50-minuuttisella VHS-videolla nimeltä "Salama-Santeri villin lännen sirkuksessa", "Salama-Santeri. Rosmoja, koirankeksejä ja hevosnaamoja" ja "Salama-Santeri eli Kapong kapongaa kapongin".
Osa suomennetuista jaksoista julkaistiin nimellä Paukkurauta Makkonen ja Hevosnaama Harri.
Juoni.
Sarjassa keskityttiin vanhaan villiin länteen, jossa sheriffinä toimi valkoinen hevonen nimeltä Salama-Santeri, joka meksikolaisen apulaisensa Baba Looeyn kanssa yrittää pysäyttää erilaisia lainsuojattomia. Useimmiten Baba Looey toimi kaksikon aivoina ja Salama-Santeri kuvattiin hidasälyisenä sheriffinä, joka tunnettiin muutamista iskulauseista.
Marcel Masse

Marcel Masse O.Q., PC (27. toukokuuta 1936 – 25. elokuuta 2014) oli kanadalainen poliitikko. Hän istui vuosina 1966–1973 Québecin kansankokouksessa ja vuosina 1984–1993 liittovaltiollisen parlamentin jäsenenä.
Masse toimi useampaan otteeseen ministerinäkin. Hänestä tehtiin vuonna 1995 Québecin kansallisen ritarikunnan upseeri.
Torre Sacyr Vallehermoso

Torre Sacyr Vallehermoso on vuonna 2008 valmistunut 52-kerroksinen ja 236 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka sijaitsee Espanjan pääkaupungissa Madridissa. Torni on Espanjan kolmanneksi korkein rakennus.
Torre Sacyr Vallehermoso on yksi Cuatro Torres Business Area -yrityspuiston neljästä rakennuksesta. Sen ovat suunnitelleet Carlos Rubio Carvajal ja Enrique Álvarez-Sala Walter. Rakentamisesta vastaavana yrityksenä toimii Sacyr Sau. Rakennuksessa on hotelli ja toimistotiloja, ja se on valmistettu kokonaisuudessaan betonista.
Jürgen Mittelstraß

Jürgen Mittelstraß (s. 11. lokakuuta 1936 Düsseldorf) on saksalainen tieteenfilosofi. Hän opiskeli historiaa, filosofiaa ja protestanttista teologiaa eri yliopistoissa ennen valmistumistaan filosofian tohtoriksi Erlangenin yliopistosta 1961. 
Mittelstraß suoritti Erlangenin yliopistossa myös habilitaationsa. Hän työskenteli pitkään Konstanzin yliopiston professorina. 
Mittelstraß on paavillisen tiedeakatemian jäsen. Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 1988. Hänellä on kunniatohtorinarvoja sekä Saksassa että ulkomailla. Hänelle on myönnetty ensimmäisen luokan Bundesverdienstkreuz ja vuonna 1989 Gottfried Wilhelm Leibniz -palkinto.
Albert Lasker -palkinto lääketieteellisestä perustutkimustyöstä

Albert Lasker -palkinto lääketieteellisestä perustutkimustyöstä () on yksi neljästä Lasker-palkinnosta, joita Lasker-säätiö jakaa tauteihin perehtymisestä sekä niiden diagnosoimisesta, ehkäisemisestä, hoitamisesta ja parantamisesta. Lähes 50 % palkinnonsaajista on myöhemmin saanut työstään Nobelin lääketieteen palkinnon. 
Palkinnonsaajat.
Aiempien vuosien palkinnonsaajat ovat:
Mel Ramos

Mel Ramos (24. heinäkuuta 1935 Sacramento, Kalifornia, Yhdysvallat – 14. lokakuuta 2018 Oakland, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen poptaiteilija.
Ramos debytoi vuonna 1963 ja piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä 1964. Hän oli laajasti esillä useissa maissa niin yksityis- kuin ryhmänäyttelyissäkin. Ramos tunnetaan maailmalla varsinkin alastontöistään.
Leena Hietanen

Leena Hietanen (s. 30. joulukuuta 1956 Kuusamo) on suomalainen freelance-toimittaja. Hän on työskennellyt Virossa vuodesta 1993. Hietanen on kirjoittanut BBC Worldille ja Bridge Newsille, "Kauppalehteen", "Turun Sanomiin" ja "Helsingin Sanomiin". Vuonna 2008 Hietanen julkaisi WSOY:n Barrikadi-sarjassa ilmestyneen pamfletin "Viron kylmä sota", jossa hän arvosteli Viron kansalaisuuspolitiikkaa.
Toiminta.
Hietanen on toiminut Helsingin Sanomien kulttuuritoimituksessa. Vuonna 1988 hän oli tuottajana järjestämässä ensimmäisiä Rakkautta ja Anarkiaa -elokuvafestivaaleja.
"Viron kylmä sota" -kirjassa Hietanen sanoi, että Viron kansalaisuuspolitiikkaa sovelletaan venäläisiä vastaan apartheid-tyyppisenä sortopolitiikkana, jota oikeutetaan ”miehitysmyytillä”. Hietanen ei hyväksy Viron Neuvostoliiton-kauden nimittämistä miehitykseksi. Kirja herätti Virossa ja Suomessa arvostelua.
Leena Hietanen on herättänyt huomiota myös virolaisia ja Viron valtiota koskevilla, provosoivilla lausunnoillaan. 26. maaliskuuta 2009 Yle TV1-kanavalla A-talk-ohjelmassa häneltä kysyttiin, onko hän kutsunut blogissaan Viron kansaa ”rikollisen tyhmäksi” oli vastaus myöntävä. Tallinnan patsasmellakoista hän totesi, että "”Putinilla olisi ollut oikeus lähettää tankit Viron kaduille.”" 16.6.2008 Hietanen kirjoitti yhdessä Petri Krohnin kanssa Eesti Ekspressin nettisivuille pamfletin, jossa he kutsuvat Viroa fasistiseksi apartheid-valtioksi.
Hietanen on perustanut ”Suomen Antifasistisen Komitean” yhdessä Johan Bäckmanin kanssa.
Hietanen pyrki Euroopan parlamentin jäseneksi vuoden 2009 vaaleissa Suomen työväenpuolueen listoilta. Hän sai 247 ääntä. Hietanen kuvasi tuolloin Natoa organisaatioksi joka kuuluu persläpien helminauhaan ja piti sitä lakkauttamisen arvoisena.
Ukrainan sodan aikana Hietanen on profiloitunut Venäjän tukijaksi ja sotatoimien puolustajaksi. Hietanen toimii läheisessä yhteistyössä Johan Bäckmanin kanssa. Hietanen toimii myös Naapuriseuran lehden kolumnistina.
Ann Robinson

Ann Robinson (s. 1. toukokuuta 1935) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jolla oli tunnettu rooli elokuvassa "Maailmojen sota" (1953). Hän on 1960-luvun alun jälkeen esiintynyt vain satunnaisesti. 
Robinson oli vuoteen 1967 naimisissa kuulun matadori Jaime Bravon kanssa.
Hifi (lehti)

Hifi oli vuonna 1978 perustettu viihde-elektroniikan harrastajille tarkoitettu erikoislehti. "Hifi"-lehden perusti Tecnopress. Sanoma-konserni osti Tecnopressin vuonna 1984, minkä jälkeen lehden julkaisemista jatkoivat Sanoma-konsernin tytäryhtiöt. Lehden päätoimittaja oli Pekka Koistinen vuosina 1978–1995, Lauri Kotilainen 1995–2004 ja Marko "Hifi" Haikonen 2004–2006. Lähes koko olemassaoloajan lehdessä vaikutti voimakkaasti toimittajana ja tutkimuspäällikkönä Pekka Tuomela. Myös Yleisradion äänisuunnittelija Jaakko Eräpuun sokkokuunteluarviot tulivat tutuksi tuhansille lukijoille.
Historia.
Lehden linja oli 1980- ja 1990-luvuilla varsin kuluttajavalistushenkinen, ja lehti julkaisi hifi-laitteiden rakennusohjeita. 1980- ja 1990-luvuilla "Hifi"-lehti kävi väittelyä "Musiikin Ääni" -lehden kanssa, jonka lähestymistapa äänentoistolaitteita kohtaan oli subjektiivinen; laitteet testattiin hyvin pitkälle "fiilispohjalta", kun "Hifi"-lehti puolestaan oli objektiivinen ja luotti pitkälle VTT:n ja TKK:n mittaustuloksiin. Lehtien välille syntyi joksikin aikaa "kolumnisota", kunnes "Musiikin Ääni" kaatui 1990-luvun alun laman vuoksi.
2000-luvulle tultaessa hifi-harrastuksen suosio alkoi jonkin verran hiipua tietotekniikan esiinmarssin vuoksi, mutta toisaalta kotiteatteriharrastus piti lehteä pinnalla. Joulukuussa 2006 lehden kustantaja, Sanoma-konserniin kuulunut Sanoma Magazines Finland liitti "Hifi"-lehden "Mikrobittiin". "Hifi"-lehden tilalle kuitenkin perustettiin osittain entisten voimien turvin "Hifimaailma"-lehti.
Albert Lasker -palkinto kliinisestä lääketieteellisestä tutkimustyöstä

Albert Lasker -palkinto kliinisestä lääketieteellisestä tutkimustyöstä () on yksi neljästä Lasker-palkinnosta, joita Lasker-säätiö jakaa tauteihin perehtymisestä sekä niiden diagnosoimisesta, ehkäisemisestä, hoitamisesta ja parantamisesta. 
Palkinnonsaajat.
Palkinnonsaajat kautta aikojen ovat (Lasker~DeBakey Clinical Medical Research Award):
Happy Rockefeller

Margaretta Large Fitler ”Happy” Murphy Rockefeller (9. kesäkuuta 1926 Bryn Mawr, Pennsylvania – 19. toukokuuta 2015 Tarrytown, New York) oli yhdysvaltalainen julkisuuden henkilö. Hän oli 41. varapresidentin Nelson Rockefellerin puolisona maansa niin kutsuttu Second Lady vuosina 1974–1977.
Happy ja Nelson Rockefeller menivät naimisiin 4. toukokuuta 1963. Avioliitosta syntyi kaksi poikaa; Happyllä oli neljä lasta jo aiemmasta avioliitosta. Hän jäi leskeksi Nelsonin kuoltua vuonna 1979.
Rockefeller toipui 1970-luvulla rintasyövästä.
Luettelo Ranskan Guayanan kunnista

Tämä on luettelo Guayanan merentakaisen departementin kunnista Ranskassa. Departementti jakautuu kahteen arrondissementtiin ja 22 kuntaan. Kunnat on lueteltu oheisessa taulukossa.
1) Lyhenne C= Cayennen arrondissementti ja S= Saint-Laurent-du-Maronin arrondissementti.
Henrik Klaunpoika Horn

Henrik Klaunpoika Horn af Kanckas () (n. 1512–1595) oli suomalainen ja ruotsalainen ritari, joka toimi useissa kruunun virkatehtävissä. Hänen sukunsa Horn af Kanckas oli kotoisin Kankaisten kartanosta.
Historia.
Lähteet:
Henrik Klaunpoika Horn toimi Kustaa Vaasan hallinnossa valtaneuvoksena 1539–1542, kuninkaallisen verokamarin johtajana Tukholmassa vuonna 1547 ja sen jälkeen laamannina Suomessa 1549–1561. Hän oli Juhana-herttuan vahva tukija, mutta siirtyi Eerik XIV:n kannattajaksi vuonna 1563. Siirto kannatti, ja hänestä tuli eversti komentamaan joukkoja Liivinmaalla. Vuonna 1565 Horn nimitettiin Rääveliin käskynhaltijaksi. Virkaan kuului myös Liivinmaan johtaminen.
Horn menetti virkansa Juhana III:n tultua kuninkaaksi, mutta sai sen takaisin vuonna 1573. Häntä syytettiin huonosta sotaonnesta Liivinmaan sodassa ja hänet siirrettiin Käkisalmen läänin johtoon.
Hornin isä oli Klaus Henrikinpoika Horn ja hänen puolisonsa oli Elin Arvidsdotter (Stålarm), poikia olivat Arvid Henrikinpoika Horn ja Kaarle Henrikinpoika Horn.
Perhetausta.
Henrik Horn oli naimisissa kaksi kertaa hänen ensimmäinen puolisonsa on Elin Arvidsdotter (Stålarm) ja toinen puoliso: Britha N.N.
Henrik sai yhdeksän lasta: 1. Kerstin Henriksdotter Horn, 2. Karin Henrikintytär Horn, 3. Göran Henriksson Horn, 4. Marsalkka Kaarle Henrikinpoika Horn, till Kanckas, 5. Elin Henriksdotter Horn, 6. Brita Henrikintytär Horn, 7. Anna Henriksdotter Horn, 8. Arvid Henrikinpoika Horn ja 9. Elisabet Henriksdotter Horn.
Klaus Henrikinpoika Horn

Klaus Henrikinpoika Horn (), (eli noin 1440–1520) oli suomalainen laamanni ja valtaneuvos. Hän oli kahdesti naimisissa, joista avioliitoista hänelle syntyi viisi lasta. Klaus Henrikinpoika Hornin pojista Horn-suku jakautui Horn af Åminne ja Horn af Kanckas sukuhaaroihin. Hänen isänsä oli verovapauden saanut asemies Henrik Olavinpoika Horn ja äitinsä N. N. Klasdotter Djäkn.
Historia.
Lähteet:
Klas Henriksson Horn s.1440, k.1520, valtaneuvos ja laamanni, Viipurin linnan päällikkö. Ensimmäinen puoliso: Kristina Kristersson Frille, toinen puoliso: Kristina N.N. Klasin naitua vaimonsa Frillen suvusta Haapaniemen kartano siirtyi Hornin suvulle. Silloisen käytännön mukaan tuomarien ja laamannien virat jaettiin perintönä ja Klas peri appensa virat. Hänestä tuli 1487 Etelä-Suomen laamanni. Hänet nimitettiin samoihin aikoihin Horn-suvun ensimmäiseksi valtaneuvokseksi. Kesällä 1495 puhkesi odotettu sota Venäjää vastaan. 
Sota-aika.
Klas johti itse sotatoimia Kymijoella. Muut tuon ajan merkkihenkilöt, piispa Maunu Särkilahti, Nils Eric Gyllenstierna ja Knut Posse osallistuivat myös valtakunnan puolustamiseen. Rauha solmittiin 1490. Sten Sture oli jättänyt Suomen puolustautumaan yksin Venäjää vastaan. Kun Ruotsin kunikaaksi valittiin Kristian ja tämä lupasi Venäjälle Itä- ja Pohjois-Suomen, oli Klas huolimatta tyytymättömyydestään valmis kannattamaan Sten Sturea valtionhoitajaksi 1501.
Perhetausta.
Klaus oli kahdesti naimisissa, hänen puolisonsa olivat: Kristina Christersdotter Frille ja Kristina N.N. avioliitoista syntyi hänelle viisi lasta.
Kristina Christersdotter Frillen lapset:
Kristina N.N. lapset:
Krister Klaunpoika Horn (k. 1520)

Krister Klaunpoika Horn () (kuollut 1520), oli suomalainen linnanherra. Hän oli mukana neuvottelemassa rauhaa Novgorodin kanssa vuonna 1504. Hän oli linnanvoutina Raaseporin linnassa 1513–1515 ja Turun linnassa kuolemaansa saakka 1515–1520.
Krister oli Klaus Henrikinpoika Hornin poika, ja hänen puolisonsa oli Ingeborg Siggesdotter Sparre af Rossvik ja heidän lapsiaan olivat Klaus Kristerinpoika Horn (1518–1566) ja Britta Kristerintytär (k. 1580). Kristeristä on katsottu alkaneen Horn af Åminnen suku.
Klaus Horn

Klaus Horn () voi tarkoittaa:
Kolme laivaa on nimetty Klaus Kristerinpojan mukaan:
Fandango!

Fandango! on ZZ Top -yhtyeen vuonna 1975 julkaistu albumi. Sen sisällöstä puolet on live- ja puolet studiomateriaalia. Kappaleesta ”Tush” tuli hitti sen noustua Yhdysvalloissa listan sijalle 20. Kappaleesta onkin tullut klassikko ja sen on versioinut moni yhtye.
Vuonna 2006 "Fandango!" julkaistiin uudelleen bonuskappalein varustettuna. Tällä julkaisulla käytettiin albumin alkuperäismiksausta.
Kappaleet.
A-puoli (live)
B-puoli (studio)
Vuoden 2006 uusintapainoksen bonuskappaleet
Frans Sjöström

Frans Anatolius Sjöström (3. heinäkuuta 1840 Turku – 1. elokuuta 1885 Rönnskär) oli suomalainen arkkitehti. Hänen isänsä oli kruununnimismies ja kehruuhuoneen tarkastaja F. W. Sjöström.
Sjöström opiskeli teknillisessä reaalikoulussa Turussa ja vuodesta 1861 Tukholman taideakatemiassa. Vuosina 1869–72 hän oleskeli valtioavun turvin ulkomailla. Sjöström työskenteli jonkin aikaa F. W. Scholanderin toimistossa. Vuodesta 1872 hän toimi opettajana Polyteknillisessä opistossa Helsingissä.
Hänen tuotantonsa edustaa uusrenessanssityyliä. Hänen töihinsä kuuluvat muun muassa Helsingissä sijaitseva Teknillisen korkeakoulun entinen päärakennus Hietalahdentorilla, Kuopion kaupungintalo, Kiteen kirkko, Lapinlahden kirkko, Helsingin kirurgisen sairaalan arkkitehtitöiden yhdistely, Viipurin kansakoulu, Turun Seurahuoneen muutos kaupungintaloksi ja Rouvasväen raamattuseuran rukoushuone Turussa. Sjöström suunnitteli myös vuonna 1878 valmistuneen, sittemmin puretun Skohan talon Helsingin keskustassa. Vuosina 1872–1876 Sjöströmillä oli Theodor Deckerin ja Theodor Höijerin kanssa yhteinen arkkitehtitoimisto Helsingissä.
Päivi Björkenheim

Päivi Tuulikki Björkenheim (o.s. Määttä; s. 20. tammikuuta 1955 Hamina) on suomalainen taidemaalari.
Björkenheim on opiskellut TAIKissa 1987–1988, Vapaassa taidekoulussa 1988–1992. Lisäksi hän on opiskellut Suomessa ja ulkomailla arkeologiaa, dramaturgiaa ja tiedotusoppia. 
Björkenheimin töitä oli ensi kerran esillä 1992. Hän pitänyt näyttelyitä Suomessa ja ulkomailla. Hän ollut Kuvataideakatemiassa tuntiopettajana sekä Vapaassa Taidekoulussa ensin maalauksen opettajana ja rehtorina 1995–1998.
Päivi Björkenheimin puoliso on muusikko Raoul Björkenheim.
Bahiantapakulo

Bahiantapakulo ("Eleoscytalopus psychopompus") on erittäin uhanalainen Bahian osavaltion rannikolla Brasiliassa elävä varpuslintu.
Bahiantapakulo on kooltaan noin 12 cm. Lajin vatsa ja rinta ovat väriltään valkoiset. Selän ja pään höyhenet ovat sinimustat. Siipien alapuolella on punaruskea alue. Bahiantapakulo muistuttaa valkorintatapakuloa ("Scytalopus indigoticus"), mutta eroaa siitä kylkensä perusteella.
Bahiantapakulon elintavoista ei tiedetä kovinkaan paljon. Löydetyt yksilöt elivät rannikkometsissä alle 50 metrin korkeudessa. Kannan suuruudeksi arvioidaan 50–250 yksilöä . Suurin uhka lajille on Bahian alueella käynnissä oleva voimakas metsänhakkuu.
Hietanen (täsmennyssivu)

Hietanen voi tarkoittaa:
Sukunimenä.
Luettelon henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Nikolai Skvortsov

 
Nikolai Valerjevitš Skvortsov (, s. 28. maaliskuuta 1984 Obninsk, Neuvostoliitto) on venäläinen perhosuimari.
Skvortsov teki läpimurtonsa vuonna 2004, jolloin hän saavutti Madridin pitkän radan EM-kilpailuista hopeaa 50 ja pronssia 100 metriltä. Hän edusti maataan myös Ateenan olympialaisissa, jossa hän sijoittui 200 metrillä seitsemänneksi. Indianapolisin lyhyen radan MM-kisoissa hän sai uransa ensimmäisen MM-mitalin, pronssia 4×100 metrin sekauintiviestissä. Vuoden päätteeksi hän voitti ensimmäisen arvokisakultansa 200 metrin perhosuinnissa Wienin lyhyen radan EM-kilpailuissa, ja oli lisäksi toinen 100 metrillä.
Skvortsov sijoittui Montrealin MM-kilpailuissa 2005 200 metrin perhosuinnissa viidenneksi. Saman vuoden Triesten lyhyen radan EM-kilpailuissa hän sai pronssia 200 metrin perhosuinnissa. Budapestin pitkän radan EM-kisoissa 2006 hän saavutti kultaa 4×100 metrin sekauinnissa sekä pronssia 100 ja 200 metrin perhosuinnissa. Saman vuoden Shanghain lyhyen radan MM-kisoissa hän sai pronssia 200 metrin perhosuinnissa ja Helsingin lyhyen radan EM-kilpailuissa pronssia 100 ja 200 metrin perhosuinneissa. Melbournen pitkän radan MM-kilpailuissa 2007 hän oli kolmas 200 metrin perhosuinnissa ja 4×100 metrin sekauinnissa sekä seitsemäs 100 metrin perhosuinnissa. 
Vuonna 2008 Skvortsov sai Manchesterin lyhyen radan MM-kisoissa hopeaa 200 ja pronssia 100 metrin perhosuinnista. Muutamaa viikkoa aikaisemmin Eindhovenin pitkän radan EM-kisoissa hän sijoittui pronssille 200 metrillä ja sai kultaa 4×100 metrin sekauintiviestissä uituaan alkuerissä. Pekingin olympialaisissa hän oli 200 metrin perhosuinnissa kahdeksas. Hän voitti saman matkan lyhyen radan Euroopan-mestaruuden Rijekassa 2008, jossa oli lisäksi kolmas 100 metrin perhosuinnissa ja ui alkuerissä Venäjän hopeajoukkueessa sekauintiviestissä. Hän voitti 200 metrin perhosuinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuden myös Istanbulissa 2009.
Vuonna 2010 pitkän radan EM-kilpailut käytiin jälleen Budapestissa ja Skvortsov saavutti 200 metrin perhosuinnissa hopeaa ja ui alkuerissä Venäjän sekauintijoukkueessa, joka sai niin ikään hopeaa. Saman vuoden Eindhovenin lyhyen radan EM-kilpailuissa hän saavutti pronssia sekauintiviestissä. Szczecinin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2011 hän sai hopeaa 200 metrin perhosuinnissa. Istanbulin lyhyen radan MM-kilpailuissa 2012 hän saavutti hopeaa 4×100 metrin sekauintiviestissä ja pronssia 200 metrin perhosuinnissa. Vuonna 2013 hän sijoittui 200 metrin perhosuinnissa kuudenneksi Barcelonan pitkän radan MM-kilpailuissa ja kolmanneksi Herningin lyhyen radan EM-kilpailuissa.
Kakinada

Kakinada (aiemmin Cocanada) on kaupunki Andhra Pradeshin osavaltiossa Intiassa. Se on Itä-Godavarin piirikunnan pääkaupunki. Vuonna 2011 kaupungissa oli 312 255 asukasta, ja sen suurkaupunkialueella 442 936 asukasta.
Kakinada sijaitsee rannikolla, ja sillä on pienen Hope Island -saaren suojaama luonnonsatama, joka houkutteli eurooppalaisia asettumaan alueelle. Myöhemmin kaupungille on rakennettu myös syväsatama.
Kakinadassa on runsaasti teollisuutta, esimerkiksi lannoite-, auto-, sokeri- ja terästeollisuutta, sekä öljynjalostamo. Kakinadaan suunnitellaan biodieselin tuotantolaitosta.
Kakinadaan suunniteltiin laivojen purkulaitosta vuonna 2005. Luonnonsuojelijat vastustivat suunnitelmaa, sillä vesi on matalaa, kalastus tärkeää ja laivanpurku vaarantaisi mangrovemetsät ja kilpikonnat.
Newcastlen yliopisto

Newcastlen yliopisto (Newcastle University) sijaitsee Newcastle upon Tynessä Koillis-Englannissa lähellä Skotlannin rajaa. Se on nykyisin yksi Englannin arvostetuimmista yliopistoista ja kuuluu Russell-ryhmään.
Newcastlen yliopisto perustettiin vuonna 1834 lääketieteellisenä oppilaitoksena, ja se kehittyi siitä Durhamin yliopiston osana ja itsenäistyi 1963. Vuonna 2000 se voitti Sunday Times -lehden "vuoden yliopisto" -palkinnon.
Yliopistossa on kolme tiedekuntaa: Humanististen ja sosiaalitieteiden tiedekunta, Lääketieteellinen tiedekunta, ja Luonnontieteiden, maataloustieteiden ja tekniikan tiedekunta. Lisäksi siellä toimii neljätoista tutkimuslaitosta, joista tunnetuimpia ovat genetiikkaan ja kantasolututkimukseen keskittyvät laitokset.
Newcastlen yliopistossa ovat opiskelleet tai toimineet tutkijoina muun muassa Australian entinen ulkoministeri Alexander Downer, Yhdysvaltain entinen sisäministeri Bruce Babbitt, Sierra Leonen ensimmäinen pääministeri Milton Margai, maahanmuuttoministeri Robert Goodwill, liberaalidemokraattien puolueenjohtaja Tim Farron, koomikko Rowan Atkinson, prinsessa Eugenie, suurrabbi Jonathan Sacks, Disneyn toimitusjohtaja Andy Bird, matemaatikko Lewis Fry Richardson, laulaja Bryan Ferry, näyttelijä Chris Vance, kitaristi Wilko Johnson, kirjailija Alastair Reynolds, sosiologi Tom Shakespeare ja arkkitehti Terry Farrell. Lisäksi ihmisoikeustaistelija Martin Luther King, Jr. on nimetty kunniatohtoriksi.
Kaissa

Kaissa on myyttinen traakialainen dryadi, jota kuvataan shakin jumalattareksi.
Kaissa esiintyi alun perin runossa nimeltä "Caïssa", jonka kirjoitti brittiläinen William Jones vuonna 1763.
Nils Asther

Nils Anton Alfhild Asther (17. tammikuuta 1897 Kööpenhamina, Tanska – 13. lokakuuta 1981 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen näyttelijä. Hän syntyi Tanskassa, mutta muutti pian syntymänsä jälkeen ruotsalaisten vanhempiensa kanssa Malmöhön, Ruotsiin.
Ennen opiskeluaan Kuninkaallisen draamateatterin oppilaskoulussa Tukholmassa Asther aloitti näyttelijän uransa Kööpenhaminassa. Hänen elokuvadebyyttinsä oli vuonna 1916 Mauritz Stillerin ohjaamassa elokuvassa "Vingarne". Asther muutti Hollywoodiin, Kaliforniaan vuonna 1927. Siellä hänen paikallisten mielestä eksoottinen ulkonäkonsä auttoi häntä saamaan romanttisia rooleja. Näissä elokuvissa esiintyi myös monia ajan tähtiä kuten Greta Garbo, Pola Negri ja Joan Crawford. Hänen Hollywood-uransa loppui vuonna 1934.
Agentti sai puhuttua Astherille Englantiin pestin, joka kesti neljä vuotta. Hän kuitenkin palasi Hollywoodiin vielä vuonna 1938. Hänen Hollywood-uransa lähti laskuun ja Asther sai elantonsa muun muassa rekan ajamisesta. Nils Asther palasi Tukholmaan vuonna 1958. Viimeisinä vuosinaan hän vielä esiintyi harvakseltaan televisiossa ja muutamissa elokuvissa.
Yksityiselämä.
Nils Asther oli naimisissa Vivian Duncanin kanssa ja heillä on yksi lapsi. Asther oli biseksuaali.
Sara Shane

Elaine Hollingsworth (o.s. Sterling, taiteilijanimeltään Sara Shane; 18. toukokuuta 1928 Saint Louis, Missouri – 31. heinäkuuta 2022 Gold Coast, Australia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän esiintyi muiden muassa elokuvissa "Kuningas ja neljä kuningatarta" (1956) ja "Tarzanin suuri seikkailu" (1959), mutta tuli tunnetuksi myös televisiosta. 
Shane toimi mallina 14-vuotiaasta saakka.
Shane keskeytti uransa 1960-luvulla ja hänestä tuli tunnettu terveellisten elämäntapojen puolestapuhuja.
Durhamin yliopisto

Durhamin yliopisto (, virallinen nimi "University of Durham") on Durhamin kaupungissa Koillis-Englannissa toimiva yliopisto. Se on perustettu vuonna 1832 ja yliopiston itsensä mukaan se on Englannin kolmanneksi vanhin yliopisto yli viisisataa vuotta vanhempien Oxfordin ja Cambridgen jälkeen.
Oxfordin ja Cambridgen tavoin Durhamin yliopisto on järjestäytynyt collegeiksi. Sen opetus keskittyy kolmeen tiedekuntaan: Sosiaali- ja terveystieteiden tiedekuntaan, Taiteiden ja humanististen tieteiden tiedekuntaan sekä Luonnontieteelliseen tiedekuntaan.
Yliopiston kansleri on kirjailija ja kolumnisti Bill Bryson.
Nippo Jisho

Nippo Jisho (日葡辞書) eli "Vocabvlario da Lingoa de Iapam" (nykyportugaliksi "Vocabulário da Língua do Japão") on vuonna 1603 Nagasakissa painettu japani–portugali-sanakirja. Nippo Jishon laativat portugalilaiset kirkonmiehet ja japanilaiset kristityt 1500-luvun lopulla. Nippo Jisho on ensimmäinen teos, jossa japanin kieltä on translitteroitu roomalaisille kirjaimille, tosin pitkälti latinan oikeinkirjoituksen mukaan.
Nippo Jisho sisältää 32 293 hakusanaa japanista portugaliksi. Sanat ovat aakkosjärjestyksessä roomalaisin kirjaimin. Alkuperäisestä 1603 painoksesta on nykypäiviin säilynyt neljä kappaletta, mutta teoksesta on otettu vuosisatojen saatossa runsaasti uusintapainoksia. Teos käännettiin vuonna 1630 espanjaksi ja vuonna 1869 ranskaksi.
Sanakirjan päätarkoitus oli olla tukena japanin puhutun kielen oppimiselle. Sanakirjassa on runsaasti täsmennyksiä, muiden muassa lasten kielestä, naisten kielestä, murresanastosta, eri seutujen puheesta, buddhalaisesta terminologiasta. Monille sanoille ei japanin kielessä ollut oikeinkirjoitusta tai kanji-merkkejä ennen niiden kirjaamista Nippo Jishoon. Sanakirjassa on myös informaatiota sanojen riimityksestä, ääntämyksestä, merkityksestä, käyttötarkoituksesta, kasvien ja eläinten nimiä, yleisiä sanontatapoja ja fraaseja, ja tapakulttuuria.
Nippo Jisho on erityisen arvokas teos historiallisen fonetiikan tutkimuksen kannalta, sillä kanji-merkeistä ei voi suoraan päätellä niiden äänneasua, kun taas roomalaiset kirjaimet ovat pohjimmiltaan äännekirjoitusta, ja Nippo Jishossa sanat on kirjoitettu niin kuin ne äännettiin 1500-luvun lopulla. Nippo Jisho heijastaa suoraan 1500-luvun japanin ääntämystä, mikä poikkeaa suuresti nykyjapanista. Samoin sanakirja listaa runsaasti sanoja ja fraaseja, joilla on eri merkitys nykyjapanissa kuin 1500-luvulla, tai jotka ovat nykyjapanissa vanhentuneet. Esimerkiksi samurai tarkoittaa Nippo Jishossa aatelista, kun taas bushi on listattu tarkoittamaan soturia. Myös nykyjapanin tavut "ha, hi, fu, he, ho" on translitteroitu "fa, fi, fu, fe, fo" – historiallisesti tiedetään, että japanin h-äänne on alun perin ollut soinniton f-äänne, joka on usein heikentynyt p:stä. Tavu "o" (を) on translitteroitu "vo", ja "e" (え) puolestaan "ye" – Tokion vanha nimi Edo on aikoinaan ääntynyt "jedo" ja samoin Japanin rahayksikön translitterointi "yen" (pro nykyjapanin "en") heijastaa vanhaa ääntämystä, joka hävisi 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa.
Mikael Nyberg

Berndt Mikael Nyberg (7. helmikuuta 1871 Helsinki – 11. tammikuuta 1940 Äänekoski) oli suomalainen säveltäjä ja runoilija, joka sävelsi varsinkin hengellistä musiikkia. 
Henkilöhistoria.
Nybergin vanhemmat olivat lehtori Berndt Axel Nyberg ja Aina Sofia Topelius. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1894–1905 oli Ida Elisabeth Leinberg ja toinen vuodesta 1906 Esther Irene Leinberg.
Nyberg oli Sakari Topeliuksen tyttärenpoika ja muusikko Jukka Kuoppamäen isoäidin veli. Hänen serkkujaan olivat kansanrunoudentutkija Kaarle Krohn, säveltäjä, kirkkomuusikko ja musiikintutkija Ilmari Krohn ja kirjailija Helmi Krohn. Tultuaan ylioppilaaksi 1889 Nyberg opiskeli Helsingin musiikkiopistossa vuoteen 1893. Hän toimi Oulun tuomiokirkon urkurina 1894–1896 ja samaan aikaan Oulun ruotsalaisen lyseon ja tyttökoulun laulunopettajana, Rauman seminaarin laulun- ja soitonopettajana vuosina 1896–1898, Sortavalan seminaarin musiikin lehtorina vuosina 1898–1917 sekä Raja-Karjalan kansanopiston johtajana vuodesta 1920. Hän oli myös Sortavalan Evankelisen Seuran "Kaikille"-lehden toimittaja.
Taiteellinen tuotanto.
Jo opiskeluaikoinaan Nyberg keräsi kansansävelmiä Lounais- ja Keski-Suomesta. Hän sävelsi etenkin hengellisiä yksin- ja kuorolauluja, koulu- ja lastenlauluja, kantaatteja sekä alkusoittoja Suomen evankelisluterilaisen kirkon koraalikirjaan. Nykyisessä virsikirjassa on Nybergin säveltämä virsi numero 631, "Oi Herra, jos mä matkamies maan". 
Hän on myös kirjoittanut virren 342, "Niin ihanaa on ylistää", alkuperäiset ruotsinkieliset sanat "Det är ett kosteligt ting, o Gud" ja jotka Alpo Noponen suomensi. Mikael Nyberg oli myös säveltänyt sen. Alpo Noposen suomentamana se otettiin "Hengellisiä lauluja ja virsiä" -kokoelmaan 1900 (”On ihanata ylistää”). Kun teksti tuli vuoden 1938 virsikirjaan, sitä muokattiin ’virsimäisemmäksi’. Esim. säe ”On laulelomme heikko vain” muutettiin kuulumaan ”On virsi täällä heikko vain”. Virsikirja mainitsee kuitenkin virren suomentajaksi Hilja Haahden. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ruotsinkielisessä virsikirjassa Nybergin virsi on numerolla 307 "Att prisa dig är underbar"t"". Virren teksti ei kuitenkaan ole alkuperäinen Nybergin teksti, vaan se on Ole Jakobsonin tekemä käännös Hilja Haahden suomennoksen mukaan.
Lisäksi Nyberg on suomentanut joitakin, alkujaan pääasiassa ruotsinkielisiä virsiä. Hänen kääntämiään tai muokkaamiaan virsiä on Virsikirjassa viisi. Nyberg julkaisi vuonna 1890 kokoelman hengellisiä kansansävelmiä (Kansan lahja kirkolle) yhdessä Ilmari Krohnin kanssa. Hengellisiä lauluja ja virsiä -kirjassa on 30 Nybergin säveltämää tai suomentamaa laulua. Tunnetuimpia hänen säveltämiään lauluja ovat mm. "Ken on luonut sinitaivaan", "Mä olen niin pienoinen", "Tietäs, Herra, tahdon käydä", "Tuolla keinuu pieni pursi "sekä "Vanha vuosi vaipui hautaan". 
Sävellyksiä.
Nybergin sävellyksiä ovat muun muassa:
Teoksia.
Nyberg toimitti muun muassa seuraavat teokset:
Runoja Nyberg kirjoitti sekä suomeksi että ruotsiksi.
Alexis Denisof

Alexis Denisof (s. 25. helmikuuta 1966 Salisbury, Maryland, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Wesley Wyndam-Prycen roolissa televisiosarjassa "Buffy, vampyyrintappaja" ja sen spin-offissa "Angel".
Nuoruus.
Denisof syntyi Salisburyssa Marylandin osavaltiossa. Hänen isänpuoleiset isovanhempansa olivat neuvostoliittolaisia maahanmuuttajia. Hänen isoisänsä oli kotoisin Moskovan seudulta ja isoäitinsä Ukrainasta Odessasta. Denisofin äidinpuoleinen suku taas oli lähtöisin Irlannista. Hänet on nimetty isänpuoleisen isoisänsä mukaan. Denisof kasvoi Seattlessa Washingtonin osavaltiossa. Kolmetoistavuotiaana hän kävi sisäoppilaitosta New Hampshiren osavaltiossa. Myöhemmin Denisof muutti Lontooseen ja opiskeli kolme vuotta London Academy of Music and Dramatic Artissa. Kaikkiaan kolmentoista Lontoon-vuoden jälkeen hän palasi Yhdysvaltoihin, missä hänellä oli aluksi vaikeuksia löytää töitä. Hänellä ei ollut varaa omaan asuntoon, joten hän asui vuoden verran näyttelijäystävänsä Mary Steenburgenin ja tämän aviomiehen Ted Dansonin luona.
Ura.
"Buffy" ja "Angel".
Denisof tunnetaan parhaiten roolistaan valvoja Wesley Wyndam-Prycena. Hänet nähtiin roolissa ensi kertaa vuonna 1999 televisiosarja "Buffy, vampyyrintappajan" kolmannen tuotantokauden jaksossa "Pahat tytöt". Hän oli mukana sarjassa sen kolmannen kauden loppuun saakka esiintyen yhteensä yhdeksässä jaksossa. Syksyllä 1999 "Buffysta" tehtiin spin-off "Angel". Myös Wesleyn hahmo päätettiin siirtää uuteen sarjaan. Denisofista tuli sarjan vakituinen näyttelijä sen ensimmäisen kauden kymmenennestä jaksosta eteenpäin. Hän oli mukana aina sarjan päättymiseen vuonna 2004 asti.
Yksityiselämä.
Denisof on naimisissa entisen "Buffy"-kanssanäyttelijänsä Alyson Hanniganin kanssa. He tapasivat "Buffyn" kuvauksissa vuonna 1999, jolloin Hannigan pyysi Denisofia ulos. Denisof ei kuitenkaan suostunut, sillä hän ei halunnut tapailla työtoveriaan. Kun Denisof siirtyi näyttelemään "Buffyn" spin-offin "Angelin" puolelle, oli Hannigan jo alkanut tapailla toista miestä. Pari kuitenkin ystävystyi. Sittemmin he alkoivat seurustella ja menivät naimisiin vuonna 2003. Hannigan ja Denisof ovat Joss Whedonin pojan Ardenin kummivanhemmat. Maaliskuussa 2009 Hannigan synnytti Los Angelesissa pariskunnan ensimmäisen lapsen, tyttären. Toinen tytär syntyi toukokuussa 2012.
Ukkola

Ukkola on yksi Joensuun kylistä entisessä Enossa. Matkaa Uimaharjuun on 6 km, Enon keskustaan 22 kilometriä, Lieksaan 45 kilometriä ja Joensuuhun 55 kilometriä.
Asukkaita on noin 250. Suurimmillaan, Ukkolan sahan ollessa toiminnassa asukkaita oli jopa 700 henkilöä. 
Kylässä on ollut alakoulu, joka on sittemmin lakkautettu. Kyläläisten kokoontumispaikka on entinen työväentalo. Ukkolassa toimii kylätoimikunta. 
Kylässä on lisäksi vuosina 1926–2005 toiminut Ukkolan rautatieasema.
Ukkolan saha.
Ukkolan saha perustettiin vuonna 1926 pohjoiskarjalaisten talonpoikien osuustoimintainnostuksen seurauksena. Parhaimmillaan sahalla oli töissä lähes sata henkilöä. Sahan toiminta loppui vappuna vuonna 2004. Saha on ollut mm. Ukkola Oy:n (1944–) , Metsäliiton (1981–) ja yhtiöfuusioden jälkeen Metsä-Serlan (1986–) sekä Metsä Timberin (1995–) omistuksessa. Sahamiljöö on osittain suojeltu, mutta itse Ukkolan saharakennuksen suojelulle ei Museoviraston mielestä ole sen huonokuntoisuuden takia perusteita. Vanhan sahan paketointilaitos paloi maantasalle ja kuivaamorakennuksen ylin kerros tuhoutui palossa huhtikuussa 2011.
Northumbrian yliopisto

Northumbrian yliopisto on uudehko yliopisto, joka toimii Newcastle upon Tynessä Koillis-Englannissa lähellä Skotlannin rajaa. Se perustettiin vuonna 1969 nimellä Newcastlen ammattikorkeakoulu (Newcastle Polytechnic), ja sai yliopiston aseman vuonna 1992. Se voitti The Times -lehden yliopistoliitteen äänestyksen "paras uusi yliopisto" vuonna 2005.
Northumbrian yliopisto antaa opetusta yhdeksällä laitoksella. Näitä ovat
Raoul Walsh

Raoul Walsh (11. maaliskuuta 1887 New York, New York, Yhdysvallat – 31. joulukuuta 1980 Simi Valley, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän kuului Yhdysvaltain elokuva-akatemian perustajiin vuonna 1927.
Walsh oli näyttelijä George Walshin veli. Raoul toimi itsekin varhaisella urallaan näyttelijänä (mm. "Kansakunnan synty", 1915). 
Walsh ohjasi uransa aikana noin 140 elokuvaa. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat "Kuohuva 20-luku", "He ajavat öisin", "High Sierra" ja "Valkoinen hehku". Hän ohjasi myös monia elokuvia, joissa näytteli Errol Flynn.
Walsh on palkittu tähdellä Hollywood Walk of Famella. 
Ura.
1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä Walsh toimi monenlaisissa hanttihommissa ympäri Pohjois-Amerikkaa ja muun muassa cowboyna Meksikossa. Hän aloitti näyttelemisen New Yorkissa ensin teatterissa ja sitten elokuvanäyttelijänä vuodesta 1910 lähtien. Hän muutti Hollywoodiin noin 1912 ja työskenteli D. W. Griffithin tuotantoyhtiössä. Ensin näyttelijänä ja sitten Griffithin apulaisohjaaja. Hän näytteli John Wilkes Boothia Griffthin "Kansakunnan synnyssä"1915.
Walshin ensimmäinen pitkä elokuva oli "The Life of General Villa" 1914. Muita hänen 1910-luvun elokuviaan olivat muun muassa elokuvat "Carmen" (1915) ja "The Serpent" (1916), joissa näytteli Theda Bara.
1920-luvulla Walshin suurin menestys oli fantasiaelokuva "Bagdadin varas" (1924), jonka pääosassa oli uransa huipulla oleva Douglas Fairbanks. Walshin ensimmäinen äänielokuva oli "In Old Arizona" 1929. Elokuvan kuvausten aikana Walsh menetti oikean silmänsä. "In Old Arizonan" jälkeen seurasi 70 mm:n elokuvana kuvattu "Suuri lännen tie", jossa John Wayne näytteli ensimmäistä pääosaansa.
1930-luvun aikana ura alkoi taantua, eivätkä hänen ohjauksena enää olleet sellaisia menestyksiä kuin 1920-luvulla.
Walshin ura lähti uuteen nousuun, kun hän solmi sopimuksen Warnerin kanssa 1939. Walsh työskenteli Warnerille vuoteen 1953 asti ja teki pari elokuvaa vuodessa. Warnerin vuosia voidaan pitää Walshin uran parhaimpina. Walsh oli noina vuosina yhtiön luotettavimpia ja tuottoisimpia ohjaajia.
"Kuohuvaa 20-lukua" seurasivat film noiria enteilevät "He ajavat öisin" (1940) ja "High Sierra" (1941). Sodan aikana hän ohjasi toiminnallisia sotaelokuvia, kuten "Ilmojen seikkailijat" (1942) ja "Punatakkien sankari" (1943). Kummankin elokuvan pääosassa oli Errol Flynn, joka esiintyi pääosassa useissa Walshin elokuvista. Sodanjälkeisistä Warner-elokuvista merkittävin oli gangsterielokuvan klassikko "Valkoinen hehku" (1949). 
Warnerin jälkeen Walshin ura alkoi taantua, ja hän myös teki vähemmän elokuvia. Hänen viimeksi elokuvakseen jäi lännenelokuva "Urhojen linnake" 1964. Sen jälkeen Walsh lopetti elokuvien tekemisen näön heikkenemisen vuoksi.
Auteur Walsh.
Walsh löydettiin ”uudelleen” 1950-luvulla, kun Cahiers du cinéma -lehden kriitikot alkoivat kehitellä auteur-teoriaa. He näkivät Walshin tuotannon temaattisesti yhtenäisenä kokonaisuutena ja nostivat hänet Hollywoodin mestariohjaajien joukkoon.
Jaakko Kalela

Jaakko Kalela (s. 24. tammikuuta 1944 Helsinki) on suomalainen virkamies ja suurlähettiläs. Hän työskenteli 33 vuotta tasavallan presidentin avustajana (ensin ulkopoliittisena neuvonantajana, myöhemmin kansliapäällikkönä) ja siirtyi vuonna 2005 Suomen suurlähettilääksi Tallinnaan. Kalela toimi myös "Ulkopolitiikka"-lehden päätoimittajana.
Jaakko Kalelan isoisä oli pääministeri A. K. Cajander. Kalela on puoluetaustaltaan sosiaalidemokraatti .
George Walsh

George Walsh (16. maaliskuuta 1889 – 13. kesäkuuta 1981) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen uraansa kesti 1910-luvulta 1930-luvulle.
Walsh oli ohjaaja Raoul Walshin veli. Molemmat veljekset elivät yli 90-vuotiaiksi.
FC Emmen

FC Emmen on alankomaalainen jalkapalloseura, jonka kotikaupunkina on Emmen. Seura pelaa kaudella 2022–2023 Alankomaiden korkeimmalla sarjatasolla Eredivisiessä. Seuran kotistadionina toimii De Oude Meerdijk, joka oli käytössä myös nuorten MM-kilpailussa 2005. 
Historia.
FC Emmen perustettiin vuonna 1925. Kun Alankomaissa perustettiin ammattilaisliiga, Emmen päätti jäädä amatööriseuraksi. Lopulta, vuonna 1985, FC Emmen siirtyi ammattilaisseuraksi. Seuran amatöörijoukkue jäi käyttämään nimeä FC Emmen, kun taas ammattilaisjoukkue vaihtoi nimekseen BVO Emmen (Betaald Voetbal Organisatie, jalkapallon ammattilaisorganisaatio). Vuonna 2005 myös ammattilaisseuran nimeksi palasi FC Emmen. Tähän oli kaksi syytä: ensinnäkin nimi FC Emmen kuvasi paremmin seuran historiaa, ja toisekseen Emmenin lähellä oli monia samalta kuulostavia nimiä, kuten PSV, RBC tai ADO.
FC Emmen nousi ensimmäisen kerran Alankomaiden pääsarjaan Eredivisiehen keväällä 2018 Eerste divisien pudotuspelien kautta. Eerste divisiessä se sijoittui toiseksi kausina 1995–1996 ja 2002–2003 sekä voitti ensimmäisen kerran kaudella 2021–2022.
Louis Le Prince

Louis Aimé Augustin Le Prince (28. elokuuta 1841, Metz, Ranska – 16. syyskuuta 1890 (katoamispäivä)) oli ranskalainen keksijä ja varhainen elokuvaohjaaja. Hän ohjasi maailman ensimmäiset elokuvat "Roundhay Garden Scenen" ja "Leeds Bridgen", molemmat vuonna 1888. 
Le Prince opiskeli yliopistossa taidetta, fysiikkaa ja kemiaa. Valmistumisen jälkeen hän muutti Englannin Leedsiin. Siellä hän tapasi englantilaisen taiteilijan, Elizabeth "Lizzie" Whitleyn. He rakastuivat ja menivät naimisiin.
Le Prince ja Whitley muuttivat yhdessä New Yorkiin, jossa Le Prince toimi managerina pienelle joukolle taiteilijoita. Tällöin hän sai idean laitteesta, jolla voisi näyttää panoraamamaalauksen kokonaan liikkuvan kuvan avulla, josta syntyi ensimmäisenä pidetty filmikamera. Hän käytti siinä 16 erilaista linssiä kuvaamaan liikettä, vaikkei se aluksi aina onnistunut. Hän patentoi keksintönsä, jonka jälkeen Le Prince kehitti keksintönsä kameraksi, jossa käytettiin vain yhtä linssiä. Tällä kameralla hän kuvasi 1888 ensimmäiset elokuvat, Roundhay Garden Scenen ja Leeds Bridgen. Le Princellä oli myöhemmin myös Yhdysvaltain kansalaisuus. 
Le Prince katosi Ranskan Dijonissa vuonna 1890. Le Princen veli vei hänet juna-asemalle ja hyvästeli tämän. Le Princellä oli mukanaan materiaalit hänen ensimmäistä julkista näyttelyään varten ja matkalaukku. Ranskan viranomaiset kuulustelivat matkustajia junasta, johon Le Princen oli tarkoitus mennä. Kukaan ei muistanut nähneensä Le Princeä. Le Princeä oli hankalaa olla huomaamatta, sillä hän oli 193 senttimetriä pitkä ja jolla oli erittäin tunnistettavat pulisongit. Tapaus jäi selvittämättä, vaikkakin hukkumista on myöhemmin epäilty. Whitley uskoi, että Thomas Edison kidnappasi hänen miehensä. Le Prince julistettiin kuolleeksi 1897.
John Fieandt

John Fieandt (s. 5. syyskuuta 1955) on helsinkiläinen shakkimestari. Hän sai arvonimen vuoden 2008 keväällä, mutta hän oli ollut mestaritasoa jo useita vuosia. Vuoden 2007 shakin SM-liigassa hän teki 80-prosenttisen tuloksen.
Fieandt oppi shakin isoäidiltään kuuden vuoden iässä, mutta varsinainen kiinnostus lajia kohtaan heräsi Paul Keresin kirjoittaman avausoppaan lukemisen myötä.
Fieandt on työskennellyt myös erityisopettajana.
Joe Pichler

Joseph David Wolfgang ”Joe” Pichler (s. 14. helmikuuta 1987) oli yhdysvaltalainen entinen lapsinäyttelijä, joka katosi 18-vuotiaana tammikuussa 2006.
Pichler oli kotoisin Bremertonista, Washingtonin osavaltiosta. Hän esiintyi mainoksessa jo kuusivuotiaana ja 1990-luvun puolivälissä hän muutti Los Angelesiin. Hän esiintyi siellä muun muassa elokuvissa "The Fan – pelko iskee" (1996), "Varsity Blues – pelin säännöt" (1999) ja "Children on Their Birthdays" (2002), sekä Beethoven-sarjan elokuvissa "Beethovenin kolmas" (2000) ja "Beethovenin neljäs" (2001). Television puolella hän esiintyi esimerkiksi "Enkelin kosketuksessa". Vuonna 2002 Pichler palasi äitinsä kehotuksesta Bremertoniin ja valmistui high schoolista 2005. Läheisten mukaan hän oli aikeissa palata näyttelemisen pariin, jahka hänen hammasrautansa irrotettaisiin.
Pichler nähtiin viimeksi 5. tammikuuta 2006. Neljä päivää myöhemmin hänen autonsa löydettiin hylättynä, mutta etsinnöistä huolimatta häntä itseään ei löydetty. Autossa olleita papereita, joissa oli runoja ja muita synkähköjä kirjoituksia, pidettiin mahdollisesti itsemurhaan viittaavina, mutta varsinaista itsemurhaviestiä ei ollut.
Ami James

Ami James (6. huhtikuuta 1972 Israel) on yhdysvaltalainen tatuoija ja potkunyrkkeilijä. Hän omistaa tatuointiliikkeen nimeltä "Love Hate Tattoos" Miami Beachilla yhdessä Chris Núñezin kanssa ja on ollut mukana TV-sarjoissa nimeltä "Miami Ink" sekä "NY Ink".
Arrows A23

Arrows A23 oli Mike Coughlanin ja Sergio Rinlandin suunnittelema Formula 1 -auto, jolla Arrows osallistui kauteen . Autoa ajoivat saksalainen Heinz-Harald Frentzen ja brasilialainen Enrique Bernoldi. Autossa oli Bridgestonen renkaat, Singlen jarrut ja se käytti Totalin, Elfin ja Finan poltto- ja voiteluaineita. Moottorina autossa oli Cosworthin V10.
Autolla osallistuttiin kauden kahteentoista ensimmäiseen kilpailuun, ja niistä saavutettiin ainoastaan kaksi MM-pistettä. Arrows sijoittui valmistajien MM-sarjassa yhdenneksitoista. Kauden alkupuoliskolla Super Aguri käytti Arrows A23 runkoa SA05 nimisenä.
Budd Boetticher

Budd Boetticher, aiemmin "Oscar Boetticher Jr." (29. heinäkuuta 1916 – 29. marraskuuta 2001) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän oli vuonna 1952 ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. 
Boetticher saavutti arvostusta varsinkin länkkäreillään; hän voittikin Golden Boot -palkinnon vuonna 1990.
Randolph Scott

Randolph Scott (23. tammikuuta 1898 – 2. maaliskuuta 1987) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Scott sai vuonna 1997 työstään lännenelokuvissa postuumin Golden Boot -palkinnon.
Lännenelokuvan huippuvuosina Scott teki yhdessä ohjaaja Budd Boetticherin ja käsikirjoittaja Burt Kennedyn kanssa joukon lännenelokuvia elokuvan "Seitsemän miestä jäljellä" menestyksen jälkeen.
Scott syntyi Virginiassa, mutta varttui Pohjois-Carolinassa. Hän oli ensimmäisen maailmansodan veteraani ja meni kahdesti naimisiin.
Imagismi

Imagismi oli 1900-luvun alussa alkanut runon tyylisuunta, jolle tyypillistä olivat mielikuvituksellisuus sekä selkeä ja terävä kielenkäyttö. Se muodostui Britanniassa runoilijaryhmäksi, joka vaikutti 1908–1917. Imagismi antoi runsaasti vaikutteita yhdysvaltalaiselle beat-runoudelle ja modernismille. Tunnettuja imagisteja olivat muun muassa Ezra Pound, T. E. Hulme ja Ford Madox Ford. Sen piiriin kuuluivat myös Hilda Doolittle, Richard Aldington, Frank Stuart Flint sekä yhdysvaltalainen Amy Lowell..
Imagismi syntyi T. E. Hulmen vuonna 1908 perustamassa Poets’ Clubissa. Ryhmän lehdessä julkaistuja Hulmen runoja ”Autumn” ja ”A City Sunset” on pidetty imagismin lähtölaukauksena. Tunnetuksi suuntauksen teki kuitenkin juuri Pound.
Imagismi hylkäsi mitallisuuden ja jälkiromantiikan tunnustuksellisuuden, ja runon perusyksikkö oli kuva (imago). Ezra Pound julkaisi imagismin ohjelman 1914 "Poetry"-lehdessä. Poundin julkaisema antologia "Des Imagistes" on kooste tyylisuunnan runoilijoiden tuotantoa. 
Tyylisuunta antoi vaikutteita laajemmallekin kuin koulukunnan jäseniin. Esimerkiksi T. S. Eliot ja James Joyce on nimetty sen vaikutteita omaksuneiksi kirjailijoiksi. Venäjällä syntynyt runokoulukunta imaginismi on saattanut saada nimensä suuntaukselta.
Imagismiin sisältyi jo lähtökohtaisesti idän kuvallisen runokielen ihailu. Runoilija, Kaukoidän runouden suomentaja Pertti Nieminen on tunnistanut imagismin omaksi lähtökohdakseen.
Imagismi Suomessa.
Suomeen imagismi tuli vasta 1950-luvulla, ja sen etunenässä oli Pound-harrastaja Tuomas Anhava. Vaikutteet eivät kuitenkaan olleet niin merkittäviä, että tyyliä olisi noudatettu orjallisesti. Tyylisuuntaa on arvosteltu pysähtyneistä runokuvista, muun muassa Pentti Saarikoski on parodioinut sitä runossaan vuonna 1961.
Karen Steele

Karen Steele (20. maaliskuuta 1931 Honolulu, Havaiji – 12. maaliskuuta 1988 Kingman, Arizona) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän esiintyi uransa aikana yli 60 televisiosarjassa – kuten "Star Trekissä" vuonna 1966 – ja elokuvassa, kuten "Marty" (1955) ja "Lainsuojattoman jäljillä" (1959).
Steele syntyi, varttui ja opiskeli Havaijilla. Hän avioitui "Maurice Boyd Rulandin" kanssa vuonna 1973. Liitto kesti aina Steelen kuolemaan saakka. Heillä ei ollut lapsia.
Mihail Tšigorin

Mihail Ivanovitš Tšigorin (; 12. marraskuuta 1850 Hatsina – 25. tammikuuta 1908 Lublin) oli ensimmäinen venäläinen shakin suurmestari. Hän vaikutti vahvasti venäläiseen shakinpeluuseen, mikä dominoi maailman kilpashakkia 1900-luvun loppupuolella.
Tšigorin pelasi kaksi maailmanmestaruusottelua Wilhelm Steinitzia vastaan vuosina 1889 ja 1892 häviten molemmat ottelut.
Tšigorinin mukaan on nimetty useita avauksia ja muunnelmia:
Anthony Quayle

John Anthony Quayle (7. syyskuuta 1913 Ainsdale, Lancashire – 20. lokakuuta 1989 Lontoo) oli brittiläinen näyttelijä. Hänet nähtiin muiden muassa "Navaronen tykeissä" (1961) ja "Arabian Lawrencessa" (1962).
Quayle voitti Emmy-palkinnon vuonna 1975 ja oli lisäksi ehdolla muun muassa parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi 1970.
Quayle kuoli 76-vuotiaana syöpään Lontoossa.
Ali Muhsin al-Barwani

Ali Muhsin Al-Barwani (13. tammikuuta 1919 Kivikaupunki, Sansibar – 20. maaliskuuta 2006 Masqat, Oman) oli sansibarilainen arabipoliitikko ja diplomaatti, joka oli Sansibarin sulttaani Jamshid bin Abdullah Al Saidin ulkoministerinä ennen kuin Sansibar liitettiin Tansaniaan vuonna 1964. 
Kun sulttaanin hallitus syrjäytettiin vallasta Sansibarin vallankumouksen aikana tammikuussa vuonna 1964 Barwani vietiin pidätyskeskukseen Tansaniaan kunnes hänet vapautettiin vuonna 1971. Barwani lähti maanpakoon Keniaan pakolaisena. Maanpakolaisena Barwani muutti Kairoon ja sieltä takaisin Keniaan kunnes hän muutti Yhdistyneihin arabiemiirikunntiin. Dubaissa Barwani käänsi koraanin arabiasta swahiliksi josta hänet erityisemmin tunnetaan. Barwani on opiskellut Makeren yliopistossa Kampalassa, Ugandassa josta hän valmistui vuonna 1942.
Sheila

Annie Chancel, taiteilijanimeltään Sheila (s. 16. elokuuta 1945 Créteil, Val-de-Marne, Ranska) on ranskalainen laulaja. Hän aloitti uransa vuonna 1962. 1970-luvun lopulla Sheila otti käyttöön rinnakkaisen nimen Sheila &amp; B. Devotion.