Arvosana

Arvosana on koulutuksessa käytettävä arvio kokeen, kurssin, oppiaineen opiskelun, päättötyön, opinnäytteen tai tutkielman onnistumisesta. Arvosanoja voidaan antaa numeroin, kirjaimin tai erityisin sanoin, joilla on merkityksensä. Arvosanan antaa tyypillisesti auktoriteetin roolissa oleva opettaja luettuaan palautetun vastauksen tai työn. Arvosana merkitään oppilaan koepaperiin tai syötetään kurssien arvosanoja sisältävään tietojärjestelmään. Arvosanat saattavat näkyä jälkikäteen tutkintotodistuksessa tai opintosuoritusotteessa. Numeroin annetuista arvosanoista voidaan laskea keskiarvo.
Arvosanat Suomessa.
Peruskoulu ja lukio.
Suomen peruskouluissa ja lukioissa kokeiden arvosanat ovat jotakuinkin samat, mutta ne voivat olla myös kokonaislukujen väliltä. Esimerkiksi arvosanojen 8 ja 9 välille sijoittuvat kokeissa arvosanat 8+ (8,25), 8½ (8,50) ja 9– (8,75). Todistukseen oppilas voi kuitenkin saada vain kokonaisia numeroita arvosanoiksi.
Ammattioppilaitos.
Yllä mainittujen lisäksi joistakin aineista tai tutkinnon osista ei ammattikouluissa anneta lainkaan arvosanaa. Aineet, joista ei anneta arvosanaa merkitään suoritetuksi (S) ja vapaasti valittavat tutkinnon osat hyväksytyksi (H).
Korkeakoulut (yliopistot ja ammattikorkeakoulut).
Aiemmin Suomen yliopistoissa oli yleisesti käytössä asteikko 0—3, jossa
Lyh. = Arvosanasta yleisesti käytetty kirjaintunnus.
P. = Arvosanasta saatava pistemäärä. Pisteitä kutsuttiin aiemmin puoltoääniksi.
Osuus = Osuus yo-kokeen suorituksista ylioppilastutkintolautakunnan periaatteiden mukaan.
Suomalainen ylioppilastutkinto.
Vuosina 1970–1995.
Vuosina 1970–1995 käytössä oli kuusiportainen asteikko, jossa toiseksi korkeimpana arvosanana "laudatur"-arvosanan jälkeen oli "magna cum laude approbatur". Tällöin laudatur-arvosanasta sai kuusi pistettä (puoltoääntä), kun taas vuodesta 1996 alkaen "laudatur" antaa seitsemän pistettä. Vuonna 1996 entinen arvosana laudatur jaettiin kahdeksi eri arvosanaksi.
Ennen vuotta 1970.
Ennen vuotta 1970 ylioppilaskokeista ja ylioppilastutkinnosta annettiin vain arvosanat "laudatur", "cum laude approbatur" ja "approbatur" sekä "improbatur". 
 Lyh. = arvolauseen epävirallinen lyhennys, voivat olla erilaisia riippuen laitoksesta.
 Osuus* = Esimerkinomainen kuvaus Helsingin yliopiston yleisen valtio-opin pro gradu -tutkielmista annettujen arvosanojen jakautumisesta vuosina 1980–1995 (pyöristettynä).
 Tutkielman taso = Tampereen yliopiston yleiset suuntaviivat pro gradu -töiden arvostelusta.
Yliopistossa laadittujen tutkielmien arvostelu.
Väitöskirjat ja lisensiaatintyöt.
Yliopistolliset väitöskirjat arvosteltiin aikaisemmin yllä olevalla kahdeksanportaisella latinankielisellä asteikolla (ylimpänä "laudatur", alimpana "improbatur"). Jos väitöskirjassa ei ole erityisiä ansioita eikä selkeitä puutteita ja se täyttää väitöskirjalta vaadittavat kriteerit, sille annetaan tyypillisesti mainesana (arvosana) "cum laude approbatur". Selkeät puutteet alentavat arvosanaa ja ansiot nostavat sitä. Erityiset ansiot voivat myös kompensoida selkeitä puutteita, jolloin tällaiset ansiot nostavat puutteellisen väitöskirjan arvosanaa.
Lisensiaatintyöt arvostellaan soveltuvin osin myös yllä olevalla kahdeksanportaisella asteikolla kuin väitöskirjat.
Helsingin yliopiston väitöskirjat arvioidaan nykyisin asteikolla hylätty, hyväksytty, kiittäen hyväksytty. Tampereen yliopisto käyttää arvioinnissa asteikkoa: hyväksytty, hyvä ja erinomainen.
Latinankieliset arvosanat Suomessa.
Laudatur.
"Laudatur" on ylioppilaskokeen korkein arvosana. Se on latinaa ja tarkoittaa "ylistetään". Se tulee latinan kielen sanasta "laus" ('kunnia, ylistys'). Ylioppilaskokeessa arvosanan laudatur saa noin 5 % kunkin kokeen osallistujista. Vuonna 1996 ylioppilastutkinnon laudatur jaettiin kahteen osaan kilpailun korkeimmista arvosanoista koventuessa. Entisiä laudaturin alimpia arvosanoja alettiin merkitä e:llä ("eximia cum laude approbatur"). Ennen kyseistä vaihdosvuotta laudaturin sai siis huomattavasti helpommin.
Suomalaisessa kouluarvostelussa (4–10) "laudatur" vastaa arvosanaa 10. Ennen arvosanan "eximia cum laude approbatur" käyttöönottoa vuonna 1996 "laudatur" vastasi arvosanoja 9 ja 10.
Laudatur on pro gradu -tutkielman, lisensiaatintutkielman ja väitöskirjan korkein arvosana. Pro gradu -tutkielmasta annetaan vain hyvin harvoin tämä korkein arvosana. Tutkielman tulee tällöin olla tieteellisesti poikkeuksellisen ansiokas eikä siinä saa olla puutteita. Perinteisesti laudatur-arvosanalla hyväksyttyä pro gradua voitiinkin pitää valmiina lisensiaatintutkielmana.
Laudatur oli aiemmin myös korkein oppiaineessa suoritettava oppimäärä yliopistossa. Nykyisin laudatur-opintoja vastaavat oppiaineen syventävät opinnot. Alemmat oppimäärät olivat "approbatur" ja "cum laude approbatur".
Eximia cum laude approbatur.
"Eximia cum laude approbatur" on ylioppilaskokeen toiseksi korkein arvosana. 
Ylioppilaskokeessa se on otettu käyttöön vasta vuonna 1996 vastaamaan alimpia laudaturin arvosanoja. Arvosanan eximia saa noin 15 % kunkin kokeen osallistujista.
Suomalaisessa kouluarvostelussa (4–10) "eximia cum laude approbatur" vastaa lähinnä arvosanaa 9.
Eximia cum laude approbatur on pro gradu -tutkielman, lisensiaatintyön ja väitöskirjan toiseksi korkein arvosana. Tällaisen arvosanan saadakseen tutkielmassa tulee olla huomattavia tieteellisiä ansioita ja siinä ei saa olla puutteita. Arvosana on jokseenkin harvinainen, ja sen saa tyypillisesti vain noin 5 % pro gradu -tutkielmista.
Magna cum laude approbatur.
"Magna cum laude approbatur" on ylioppilaskokeen kolmanneksi korkein arvosana. Ylioppilaskokeessa arvosanan M saa noin 20 % kunkin kokeen osallistujista. Alun perin sitä ei käytetty, vaan mahdollisia olivat vain arvosanat improbatur, approbatur, cum laude approbatur ja laudatur. Arvosana "magna cum laude approbatur" samoin kuin "lubenter approbatur" lisättiin ylioppilastutkinnon arvosteluasteikkoon vuonna 1970.
Suomalaisessa kouluarvostelussa (4–10) "magna cum laude approbatur" vastaa lähinnä arvosanaa 8.
Magna cum laude approbatur on pro gradu -tutkielman, lisensiaatintyön ja väitöskirjan kolmanneksi korkein arvosana. Se merkitsee, että tutkielma on keskimääräistä parempi, syvempi tai laajempi, mutta se ei ole tieteellisesti erityisen ansiokas.
Cum laude approbatur.
"Cum laude approbatur" on ylioppilaskokeen neljänneksi korkein arvosana. Ylioppilaskokeessa sen saa noin 24 % kunkin kokeen osallistujista eli prosentuaalisesti se on ylioppilaskokeen yleisin arvosana. 
Suomalaisessa kouluarvostelussa (4–10) "cum laude approbatur" vastaa lähinnä arvosanaa 7. Ennen arvosanan "magna cum laude approbatur" käyttöönottoa vuonna 1970 se vastasi arvosanoja 7 ja 8.
Cum laude approbatur on pro gradu -tutkielmien, lisensiaatintöiden ja väitöskirjojen mediaaniarvosana. Se on tyypillisesti sellaisen pro gradu -tutkielman arvosana, joka täyttää opinnäytetyöltä vaadittavat kriteerit ja jossa ei ole selkeitä puutteita mutta ei myöskään erityisiä ansioita. Tämä on tutkielman tavoitetaso.
Cum laude approbatur oli ennen myös keskimmäinen jossakin oppiaineessa suoritettava oppimäärä yliopistossa. Nykyisin näitä opintoja kutsutaan yleisesti aineopinnoiksi. Sitä alempi oppimäärä oli "approbatur" ja korkeampi oppimäärä "laudatur". Puhekielessä cum laude approbatur -opinnot kulkivat nimellä "cumu".
Non sine laude approbatur.
"Non sine laude approbatur" ("ei ilman kiitosta hyväksytään") -arvosanaa ei käytetä ylioppilaskokeissa lainkaan. Se on käytössä vain yliopistoissa.
Suomalaisessa kouluarvostelussa (4–10) arvosanaa "non sine laude approbatur" vastaavaa kategoriaa ei tunneta, mutta se asettuisi suunnilleen arvosanojen 6 ja 7 väliin.
Non sine laude approbatur on yliopistollinen arvosana pro gradu -tutkielmien, lisensiaatintutkielmien ja väitöskirjojen arvostelussa. Se tarkoittaa, että työ ei kaikilta osin vastaa tavoitetasoa ja on keskimääräistä heikompi. Tämä arvosana sijoittuu lubenter approbaturin ja cum laude approbaturin väliin.
Lubenter approbatur.
"Lubenter approbatur" on ylioppilastutkinnon toiseksi alin hyväksytty arvosana. Alun perin sitä ei käytetty ylioppilaskokeessa, vaan mahdollisia olivat vain arvosanat improbatur, approbatur, cum laude approbatur ja laudatur. Arvosana "lubenter approbatur" samoin kuin "magna cum laude approbatur" lisättiin ylioppilastutkinnon arvosteluasteikkoon vuonna 1970.
Suomalaisessa kouluarvostelussa (4–10) "lubenter approbatur" vastaa lähinnä arvosanaa 6.
Lubenter approbatur on toiseksi alin yliopistollinen arvosana. Se annetaan tutkielmille, joissa on huomattavia puutteita ja jotka ovat vaatimattomia tai tieteellisesti pinnallisia.
Approbatur.
"Approbatur" on ylioppilaskokeen alin hyväksytty arvosana. 
Suomalaisessa kouluarvostelussa (4–10) "approbatur" vastaa lähinnä arvosanaa 5. Ennen arvosanan "lubenter approbatur" käyttöönottoa vuonna 1970 se vastasi arvosanoja 5 ja 6.
Approbatur on pro gradu -tutkielmien, lisensiaatintöiden ja väitöskirjojen alin hyväksytty arvosana.
Approbatur oli ennen myös alin oppiaineessa suoritettava oppimäärä yliopistossa. Nykyisin approbatur-arvosanaa vastaavat perusopinnot. Korkeammat oppimäärät olivat "cum laude approbatur" ja "laudatur". Approbatur-opintoja kutsuttiin puhekielessä "appro"ksi.
Improbatur.
"Improbatur" on lukion ylioppilaskokeessa hylätty eli alhaisin arvosana. Mikäli abiturientti saa arvosanan "improbatur" pakolliseksi määrätystä aineesta, hänestä ei tule ylioppilasta, ellei hän pysty tutkintoaikanaan korottamaan arvosanaa tai kompensoimaan sitä muilla suorituksilla.
Improbatur jakautuu myös ryhmiin i+, i, i– ja i= sen mukaan, kuinka lähelle läpipääsyn pisterajaa kokelas on yltänyt. Vaikka abiturientti reputtaisikin kokeensa, arvosana on mahdollista kompensoida hyväksytyksi siinä tapauksessa, että kokelas on muista suorituksistaan kerännyt kylliksi kompensaatiopisteitä.
Suomalaisessa kouluarvostelussa (4–10) "improbatur" vastaa arvosanaa 4.
Improbatur tarkoittaa yliopistossa hylättyä arvosanaa. Arvosanaa "improbatur" ei anneta pro gradu -tutkielmille, koska hylätty tutkielma ei ole tutkielma ensinkään eikä kandidaatin tai maisterin oppiarvoa voida myöntää hylätyn pro gradu -tutkielman perusteella.
Eurooppalainen opintosuoritusten ja arvosanojen siirto- ja kertymisjärjestelmä.
Eurooppalaisen opintosuoritusten ja arvosanojen siirto- ja kertymisjärjestelmän eli ECTS:n mukaiset arvosanat ovat:
Arvosanat muualla.
Norja ja Ruotsi.
Ruotsin peruskouluissa ja toisen asteen oppilaitoksissa on käytössä asteikko A-F. Toisen asteen oppilaitoksissa ei voi saada arvosanaa F. Jokaista arvosanaa Ruotsissa vastaa jokin lukuarvo niin, että alinta hyväksyttyä arvosanaa (E) vastaa lukuarvo 10 ja jokainen sitä parempi on 2,5 suurempi kuin edeltäjänsä.
Norjassa on käytössä samankaltainen järjestelmä, jossa annetaan arvosanat A-E ja lukuarvot 1-5.
Saksa.
Arvosanat Saksassa ovat asteikolla 1–6 niin, että 1 on paras ja 6 huonoin.
Tanska.
Tanskassa on käytössä järjestelmä, jossa alin arvosana on -3 ja ylin 12.
Yhdysvallat.
Yhdysvalloissa on käytössä arvosana-asteikko A-F. E-arvosanaa ei kuitenkaan enää ole, koska luultiin, että se tarkoittaa erinomaista (). Lisäksi arvosanaa voi tarkentaa, esimerkiksi C voi olla C+, C- tai C=.