tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kehinde Wiley

Kehinde Wiley on yhdysvaltalainen taiteilija, joka tunnetaan afrikkalais-amerikkalaisista hahmoista tekemistään maalauksista.
Wiley on tunnettu historiallisten taideteosten uudelleenversioinneista; päähahmona ovat mustat.
Myös teosten nimet ovat samat kuin vanhoilla, esimerkiksi "Napoleon Leading the Army Over the Alps" (alkuperäinen Jacques-Louis David, 1803) tai "Equestrian Portrait of King Philip II (Michael Jackson)" perustuen Rubensin maalaukseen. Wileyn hahmot ovat usein värikkäällä taustalla, joka perustuu jokin kulttuurin tekstiileihin ja sisältävät usein värikkäitä floraaleja.
Kohua on herättänyt Wileyn maalaus "Judith Beheading Holofernes" (alkuperäisteos Caravaggion), jossa raamatullisen tarinan juutalaisnainen tappamassa assyrilaista kenraalia on korvattu mustalla naisella pitämässä kädessään valkoisen naisen irtileikattua päätä. Wiley on sanonut maalauksen olevan leikittelyä "tapa valkonaama" -jutulla (kill whitey).
Wiley valittiin maalaamaan virallinen muotokuva entisestä presidentistä Barack Obamasta Smithsonian-instituutin kokoelmiin. Maalaus Obamasta sekä Amy Sheraldin maalaus Michelle Obamasta paljastettiin 12. helmikuuta 2018.
Vasili Tokranov

 
Vasili Tokranov (s. 2. elokuuta 1989) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL:ssa Ak Bars Kazanissa. Kaudella 2008–2009 alkaneella KHL-urallaan Tokranov on 14.5.2022 mennessä pelannut 352 KHL:n runkosarjaottelua tehopistein 32+82=114 ja 80 pudotuspeliottelussa tehopisteet 4+18=22. 2009 ja 2018 Tokranov on voittanut Ak Bars Kazanin joukkueessa Gagarin Cupin. Tokranov on saavuttanut alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuden ja alle 20-vuotiaiden MM-pronssin. Venäjän jääkiekkomaajoukkuessa Tokranovilla on kaksi A-maaottelua.
Pieksämäen seurakunta

Pieksämäen seurakunta on Etelä-Savon yksi seurakunta. Seurakunnan alueella on 6 kirkkoa: Vanha kirkko, Uusi kirkko, Jäppilän kirkko, Virtasalmen kirkko, Vaalijalan kirkko ja Partaharjussa Ristikiven kirkko. Seurakunnan kirkkoherra on Matti Pehkonen.
Historia.
Kirkkohallituksen päätöksellä 16.8.2006 Pieksämäen maaseurakunta ja Pieksämäen kaupunkiseurakunta lakkautettiin 31.12.2006 ja niiden seuraajaksi perustettiin Pieksämäen seurakunta 1.1.2007. Kaupunkiseurakunnan kirkkona oli nykyinen Pieksämäen Uusi kirkko ja maaseurakunnan pääkirkkona Vanha kirkko.
Pieksämäen seurakunta siirtyi vuoden 2020 alussa Mikkelin hiippakuntaan.
Louis (Yhdistyneen kuningaskunnan prinssi)

Prinssi Louis (Louis Arthur Charles; s. 23. huhtikuuta 2018 Lontoo) on Walesin prinssi Williamin ja hänen puolisonsa prinsessa Catherinen kolmas ja nuorin lapsi. Hän on kuningas Charles III:n lapsenlapsi ja neljäntenä kruununperimysjärjestyksessä isänsä ja sisarustensa jälkeen.
Hänellä on kaksi sisarusta, isoveli prinssi George ja isosisko prinsessa Charlotte.
Turkmenistanin jääkiekkomaajoukkue

Turkmenistanin jääkiekkomaajoukkue edustaa Turkmenistania kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa ja -turnauksissa. Maa liittyi Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi vuonna 2015. Vuonna 2021 maassa oli viisi jäähallia ja 165 rekisteröityä miesjääkiekkoilijaa. 
Historiaa.
Maan ensimmäinen jäähalli avattiin vuonna 2006. Joukkue pelasi ensimmäiset viralliset ottelunsa Aasian talvikisoissa vuonna 2017. Turkmenistan voitti kisojen jääkiekkoturnauksen 2. divisioonan häviämättä otteluakaan. Vuonna 2018 joukkue osallistui IIHF:n 3. divisioonan karsintaan voittaen kaikki kolme otteluaan maalierolla 41–5, kun maalivahti Keremli Charyyevkin joutui torjumaan vain 29 kertaa 140 peliminuuttinsa aikana.
Vuonna 2018 maan suurimmassa jäähallissa Winter Sports Palacessa oli tilaa 10 000 katsojalle. Halli sijaitsee Ašgabatissa, kuten monet muutkin maan jäähallit.
Toukokuussa 2018 joukkue sijoitettiin ensimmäistä kertaa jääkiekon maailmanrankingiin, sijalle 49., eli toiseksi viimeiseksi. Maajoukkue nousi listalla peräti viisi sijaa kolmen vuoden aikana ja oli 44. sijalla vuonna 2021. Vuonna 2022 Turkmenistan osallistui maailmanmestaruuskilpailujen 3. divisioonan A-lohkon turnaukseen.
Dagmar Dolby

Dagmar Dolby (s. ) on yhdysvaltalainen perijätär, hyväntekijä ja miljardööri. Hän on äänentoiston uranuurtaja Ray Dolbyn (1933–2013) leski, ja peri yhdessä kahden poikansa kanssa mittavan omaisuuden, miltei puolet (43 %) hänen edesmenneen puolisonsa vuonna 1965 perustaman Dolby Laboratories -yhtiön omistuksesta. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi Dolbyn omistusten rahelliseksi arvoksi 4,0 miljardia dollaria.
Dolby on tehnyt suuria lahjoituksia. Esimerkiksi brittiläinen Cambridgen yliopisto, jossa Ray Dolby aikoinaan teki fysiikan väitöskirjatyönsä, sai 53 miljoonaa dollaria kampuksensa laajentamiseen. Vuonna 2015 Dagmar Dolby lahjoitti Kalifornian yliopistolle (San Francisco) mielialahäiriöiden tutkimukseen 20 miljoonaa dollaria. Myös esimerkiksi Alzheimerin taudin tutkimus on saanut lahjoitusrahaa, jonka seurauksena San Fransiscossa toimii Dolbyn mukaan nimetty aivoterveyskeskus (Ray Dolby Brain Health Center). Ray Dolby sairasti ikääntyessään Alzerheimin tautia.
Dagmar Dolby opiskeli Saksassa Heidelbergin yliopistossa. Hän on leski, kaksi lasta.
Viron draamateatteri

Viron draamateatteri () on Viron suurin puheteatteri. Draamateatteri toimii alun perin Tallinnan saksalaisen teatterin vuonna 1910 valmistuneessa rakennuksessa Tallinnassa. Teatterin vakituiseen henkilökuntaan kuuluu 37 näyttelijää ja 5 ohjaajaa. Kävijöitä teatterilla on vuosittain yli 100 000.
Historia.
Viron draamateatterin nykyinen rakennus kuului alun perin Tallinnan saksalaiselle teatterille (saksa: "Revaler Deutsches Theater"), joka perustettiin vuonna 1795. Teatterin alkuperäinen rakennus sijaitsi Tallinnan Lai-kadulla, mutta se tuhoutui tulipalossa vuonna 1902. Uuden teatterin rakentamisesta järjestettiin kansainvälinen arkkitehtikilpailu vuonna 1906 ja uusi rakennus valmistui vuonna 1910. Viron itsenäistyttyä samaan rakennukseen muutti alivuokralaiseksi virolainen teatteri "Draamastuudio Teater", joka sai vuonna 1937 uuden nimen Viron draamateatteri ("Eesti Draamateater"). Viron valtio hankki saksalaisen teatterin rakennuksen itselleen baltiansaksalaisten muutettua Saksaan vuonna 1939, jolloin siitä tuli Viron draamateatterin kotipaikka.
Teatterin tarkempi nimi on muuttunut useampaan otteeseen ja esimerkiksi Neuvostoliitonaikana se tunnettiin nimellä "Tallinna Riiklik Draamateater". Voldemar Pansosta tuli draamateatterin ohjaaja vuonna 1955 ja hän toimi teatterin johtajana vuosina 1970–1976. Pansoa on pidetty yhtenä virolaisen teatterin merkkihenkilöistä ja hän perusti teatterikoulun, sekä nuorisoteatterin. Kansallinen liike alkoi jälleen vahvistua 1980-luvulla, mikä näkyi myös teatterin ohjelmistossa. Jaan Kruusvall, Rein Saluri ja Mikk Mikiver toivat lavalle monia aiemmin kiellettyjä aiheita, kuten esimerkiksi monien virolaisten pakomatkat länteen ja metsäveljien toiminnan. Viron uuden itsenäisyyden jälkeen teatterin tärkeitä vaikuttajia ovat olleet esimerkiksi Madis Kõiv, Andrus Kivirähk, Juhan Viiding, Evald Hermaküla, Mati Unt, Hendrik Toompere ja Merle Karusoo.
Teatteri.
Viron draamateatterin vuonna 1910 valmistunut rakennus edustaa jugendin aikaista kansallisromanttista tyyliä. Rakennuksen suunnittelijat olivat pietarilaiset arkkitehdit Nikolai Vassiljev ja Aleksei Bobõr. Draamateatterin suuressa salissa on 436 paikkaa ja 1960-luvulla rakennetussa pienessä salissa on 170 paikkaa. Vuonna 2004 valmistui lisäksi 70-paikkainen maalisali ("Maalisaal"). Vuonna 2004 tehdyissä kunnostuksissa nykyaikaistettiin myös lavatekniikkaa. Vuonna 2009 lavan takaisiin tiloihin tehtiin täysremontti. Viron draamateatteri on Viron suurin puheteatteri ja sen vakituiseen henkilökuntaan kuuluu 37 näyttelijää ja 5 ohjaajaa. Vuosittain lavalle tuodaan noin kymmenen uutta näytelmää ja vierailijoita teatterissa on vuosittain yli 100 000.
Dornstetten

Dornstetten on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa Saksassa. Kaupunki sijaitsee Freudenstadtin piirikunnassa Karlsruhen hallintopiirissä. Kaupungissa asui 8 235 ihmistä kesäkuun 2022 lopussa.
Eurooppatie E50

Eurooppatie E50 on itä-länsisuuntainen eurooppatie, joka johtaa Ranskan läntisimmältä alueelta Brestistä Saksan, Tšekin, Slovakian ja Ukrainan halki Venäjän Mahatškalaan.
Reitti.
Brest - Rennes - Le Mans - Pariisi - Reims - Metz - Saarbrücken - Mannheim - Heilbronn - Nürnberg - Rozvadov - Plzeň - Praha - Jihlava - Brno - Trencin - Prešov - Košice - Vyšné Nemecké - Užhorod - Mukatševo - Stryi - Ternopil - Hmelnytskyi - Vinnytsja - Uman - Kropyvnytskyi - Dnipro - Donetsk - Donin Rostov - Armavir - Mineralnyje Vody - Mahatškala.
Suurimmat kaupungit tien varrella ovat Pariisi, Nürnberg, Praha, Donetsk ja Donin Rostov.
Kiek in de Kök

Kiek in de Kök on Tallinnan kaupunginmuuriin kuuluva tykkitorni Toompealla, Virossa. Torni rakennettiin 1400-luvun lopulla ja nykyisen muotonsa se sai 1500-luvun alussa. Torni on nykyisin osa Tallinnan kaupunginmuseota ja sen tiloissa järjestetään näyttelyjä.
Historia.
Kiek in de Kökin tykkitorni rakennettiin vuonna 1475, mutta nykyisen muotonsa se sai 1500-luvun alussa. Kiek in de Kök oli osa Tallinnan kaupunginmuuria, jota puolustamaan rakennettiin 1500-luvulla kaikkiaan 46 tornia. Kiek in de Kök suunniteltiin raskaille tuliaseille ja sen nimi tarkoittaa suomeksi "katso keittiöön". Nimi on alasaksaa ja se viittaa tornin korkeuteen. Tornin vartiomiehet saattoivat katsella alas porvaristalojen suurista savupiipuista eli mantellikorsteeneista talojen keittiöihin. Nimi mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1577 muodossa "Kyck in de Kaeken". Moskovan Venäjän tsaari Iivana Julman joukkojen piirittäessä Tallinnaa Liivinmaan sodan aikana vuonna 1577 tornia ammuttiin kivi- ja rautakuulilla, joiden jättämät jäljet ovat edelleen tornin seinämässä. Tallinna kesti kuitenkin Henrik Klasinpoika Hornin johdolla seitsemän viikkoa kestäneen piirityksen. Tornin menetettyä lopulta sotilaallisen merkityksensä sitä käytettiin varastona ja arkistotilana. Tornia remontoitiin ja entisöitiin 1950- ja 1960-luvuilla. Kiek in de Kök kuuluu nykyisin Tallinnan kaupunginmuseon tiloihin ja sen tiloissa on kaupungin synty- ja sotahistoriaa esitteleviä näyttelyjä. Tornin kuudennessa kerroksessa toimii kahvila.
Torni.
Kiek in de Kök kuuluu Itämerenmaiden suurimpiin tykkitorneihin. Tornin korkeus on 49,4 metriä ja sen läpimitta on 17 metriä. Tornin seinän paksuus on lähes 4 metriä.
W. R. Bennett

William Robert (Bill) Bennett (11. heinäkuuta 1921 Durban, Etelä-Afrikka – 29. elokuuta 1988 Greenslopes, Brisbane, Queensland, Australia) oli australialainen kirjailija.
Etelä-Afrikassa syntyneen Bennettin vanhemmat olivat australialaisia. Bill oli vielä aivan pieni, kun perhe palasi Australiaan, ja hän kävi koulua Brisbanessa ja aloitti asentaja- ja sorvaajaharjoittelijana. Bennett liittyi Royal Australian Air Forceen (RAAF) toisen maailmansodan aikana ja jälleen Korean sodan aikana. Sodanaikaisista palveluksistaan hän sai Distinguished Flying Cross (DFC) -kunniamerkin ja siihen lisänauhan Korean sodan aikana. Lisäksi hänelle myönnettiin Yhdysvaltojen DFC ja Air Medal.
Kirjoittaessaan 1960-luvulla 28 lyhyttä toimintaromaania ilmataisteluista Bennett hyödynsi sotakokemuksiaan. Kirjat eivät ole korkeakirjallisuutta, mutta niissä on aitoutta, joka vie lukijan teknisesti täsmällisellä ja kiinnostavalla tyylillään keskelle taisteluja. Niitä on käännetty monille eurooppalaisille kielille. Lisäksi hän kirjoitti 1970-luvun alkupuolella kaksi vakoiluromaania. Bennett oli siihen aikaan kustantaja Horwitzin tärkein sotakirjailija.
Martha Ingram

Martha Robinson Rivers Ingram (s. , Charleston, Etelä-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen yritysjohtaja ja hyväntekijä. Hän peri Ingram Industries kirja-, vakuutus- ja merikuljetusyrityksen omistuksen ja nousi vastuuasemaan Ingram Industries -konsernissa hänen miehensä E. Bronson Ingram II:n (1931–1995) kuoltua. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi Martha Ingramin ja hänen perheensä omistustensa arvoksi 5,0 miljardia dollaria.
Konsernin tietokoneisiin liittyvä jakelutoiminta eriytettiin julkisesti noteeratuksi Ingram Micro -yritykseksi vuonna 1996. Tämä yritys myytiin joulukuussa 2016 kiinalaisomistukseen. Konsernissa on jäljellä Ingram Marine, Ingram Book ja Ingram Insurance ryhmät. Esimerkiksi konsernin Ingram Marine operoi 5 000 proomua ja yli 140 hinaajaa Yhdysvaltain sisäisillä vesiteillä.
Ingram toimi vuosina 1995-1999 konserniyhtiön toimitusjohtajana ja vuosina 1999-2008 yhtiön hallituksen puheenjohtajana. Sittemmin yrityksen toimitusjohtajaksi nousi hänen poikansa Orr ja hallituksen puheenjohtajan John. Tytär Robin toimii johtokunnan jäsenenä. Pojista David osti videopelejä ja videoita välittäneen Inram Entertainmentin hallintaansa.
Martha Ingram on suorittanut alemman korkeakoulututkinnon Vassar Collegessa New Yorkissa historia pääaineenaan. Hän toimii Nashvillen Vanderbiltin yliopiston johtokunnassa suvun perinteiden mukaisesti ja on perheineen tukenut yliopiston rakennus- ja koulutushankkeita sekä professuureja myös rahellisesti. Hän lahjoitti vuonna 1998 perheineen 300 miljoonaan dollaria yliopistolle. Hän on toiminut presidentti Nixonin vuonna 1972 nimittämässä esittävän taiteen John F. Kennedy Centerin taiteen neuvoa-antavassa komiteassa. Sen toimintaa nähtyään, paljolti Ingramin aloitteesta Nashvilleen perustettiin sittemmin monipuolinen kulttuurikeskus (Tennessee Performing Arts Center, TPAC), joka avattiin vuonna 1980. Hän oli kehittämässä myös Nashvillen sinfoniaorkesteria ja on johtanut yhdysvaltalaisen Spoleto Festivalin hallitusta.
Tamara Gustavson

Tamara Hughes Gustavson (s. 1961) on yhdysvaltalainen yritysjohtaja, perijätär ja miljardööri. Hän on suurin itsepalveluvarastointiyritys Public Storagen osakkeenomistaja 10 prosentin omistusosuudella. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi hänen omistustensa rahelliseksi arvoksi 4,4 miljardia dollaria. Myös hänen isänsä ja veljensä (B. Wayne Hughes Jr.) ovat miljardöörejä.
Public Storagen perusti hänen isänsä B. Wayne Hughes yhdessä liikekumppaninsa kanssa vuonna 1972. Gustavson tuli yhtiön palvelukseen vuonna 1983 ja toimi yhtiössä vuoteen 2003 saakka yleten varatoimitusjohtajaksi. Sitten jäi hoitamaan perhettään. Vuodesta 2008 lähtien hän on toiminut johtokunnan jäsenenä. Hän on työskennellyt myös hänen isänsä perustaman toisen yrityksen (American Homes 4 Rent) hallituksen jäsenenä ja omistaa yrityksestä suoraan 5 prosentin osuuden.
Gustavson opiskeli University of Southern Californiassa (USC, B.Sc./B.A., 1983). Hän on naimisissa näyttelijä-tuottaja Eric Gustavsonin kanssa, heillä on kaksi lasta. Perhe asuu Kalifornian Malibussa.
Gustavson on tehnyt lahjoituksia muun muassa autismin, Parkinsonin taudin ja muiden sairauksien tutkimukseen. Hän toimii University of Southern Californian johtokunnassa (trustee) ja USC:n lastentautien laitoksen johtokunnassa.
Ronda Stryker

Ronda E. Stryker (s. 1954) on yhdysvaltalainen yritysjohtaja, hyväntekijä, perijätär ja miljardööri. Hänen isoisänsä oli lääketieteen tohtori, ortopedi Homer Stryker (1894–1980), joka perusti lääketieteellisen tekniikan alalla toimivan Stryker Corporationin vuonna 1941. Ronda Strykerin varallisuus on tätä perua, ja on kasvanut merkittävästi (osaksi pörssilistautumisten ja yritysostojen kautta) sinä aikana, kun hän on toiminut vuodesta 1984 eli yli 30 vuoden ajan yhtiön hallituksessa. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi hänen omistustensa arvoksi 5,1 miljardia dollaria.
Stryker suoritti alemman korkeakoulututkinnon vuonna 1975 (B.A./B.Sc.; University of Northern Colorado Foundation Inc) ja valmistui maisteriksi vuonna 1982 Länsi-Michiganin yliopistosta (Western Michigan University). Hän on naimisissa, kolmen lapsen äiti ja asuu Michiganin osavaltion Portagessa. 
Hän on miehensä kanssa tehnyt merkittäviä lahjoituksia hyväntekeväisyyteen. Vuonna 2011 hän lahjoitti 100 miljoonaa dollaria uuden Homer Strykerin mukaan nimetyn lääketietellisen laitoksen perustamiseksi Länsi-Michiganin yliopistoon. Vuonna 2016 pariskunta lahjoitti 20 miljoonaa dollaria Harvardin yliopiston globaalin terveydenhoidon ja sosiaalilääketieteen laitokselle (Harvard Medical School Department of Global Health and Social Medicine) oikeudenmukaisen terveydenhoidon edistämiseksi.
Aljona Bajeva

Aljona Bajeva (; s. 1985) on venäläinen viulisti. Hän syntyi musikaaliseen perheeseen ja aloitti viulunsoiton opiskelun viisivuotiaana Olga Danilovan johdolla Alma-Atassa, Kazakstanissa. Sittemmin hän opiskeli Moskovassa opettajanaan muiden muassa Eduard Gratš. Hän pääsi myös Mstislav Rostropovitšin ja Seiji Ozawan suojatiksi.
Bajeva voitti 16-vuotiaana 12. kansainvälisen Henryk Wieniawski -kilpailun suurpalkinnon Puolassa. Lisäksi hän on voittanut muun muassa Moskovan kansainvälisen Niccolò Paganini -kilpailun suurpalkinnon Venäjällä vuonna 2004 ja kultamitalin sekä yleisöpalkinnon kansainvälisessä Sendai-viulukilpailussa Japanissa 2007.
Bajevan ohjelmistoon kuuluu kymmenittäin viulukonserttoja. Hän on levyttänyt Max Bruchin, Dmitri Šostakovitšin, Karol Szymanowskin, Claude Debussyn, Francis Poulencin ja Sergei Prokofjevin teoksia. Hän on lisäksi erikoistunut vähemmän tunnettuihin teoksiin. Hän on tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestareiden kuin Valeri Gergijevin, Vladimir Jurowskin ja Paavo Järven kanssa. Kamarimusiikkia hän on tulkinnut muiden muassa Martha Argerichin kanssa. Sonaatteja hän on usein esittänyt Vadim Holodenkon kanssa. Hän esiintyy usein suurilla kansainvälisillä festivaaleilla.
Julija Saharova

Julija Saharova () on venäläinen viulisti.
Saharova soittaa Arianna-jousikvartetissa, mutta on myös solisti ja orkesteriesiintyjä. Hän on lisäksi toiminut muun muassa Erato-jousikvartetin perustajajäsenenä ja Alabaman sinfoniaorkesterin avustavana konserttimestarina. Hän teki debyyttinsä orkesterin solistina Moldovan filharmonikkojen kanssa kahdeksanvuotiaana ja lähti Venäjällä suorittamiensa opintojen jälkeen jatkamaan niitä Yhdysvaltoihin. Hän toimii Missourin yliopiston, St. Louis henkilökunnan jäsenenä.
Katherena Vermette

Katherena Vermette (s. 29. tammikuuta 1977 Winnipeg, Manitoba) on kanadalainen métiseihin kuuluva runoilija, prosaisti ja elokuvaohjaaja. Hän voitti vuonna 2013 Kenraalikuvernöörin palkinnon ensimmäisellä runokokoelmallaan ("North End Love Songs"). Hän on lisäksi muun muassa kirjoittanut romaanin "The Break" (2016). 
Ensimmäisen uransa Vermette loi lastentarhan henkilökunnassa. Hän debytoi elokuvantekijänä vuonna 2016 dokumentilla "this river".
Stian Hole

Stian Hole (s. 20. maaliskuuta 1969 Oslo, Norja) on norjalainen graafinen suunnittelija, kuvittaja ja lastenkirjailija. Hole on valmistunut Norjan Valtion käsityö- ja taideteollisuuskoulusta. Esikoisteos "Den gamle mannen og hvalen" ilmestyi 2005. Hänen palkittuja kirjojaan on käännetty monille kielille. Hän on kuvittanut sekä omia että muiden kirjoja ja tehnyt lehtikuvituksia ja suunnitellut cd-kansia.
Palkinnot ja tunnustukset.
Lisäksi hän on saanut useita kertoja Vuoden kaunein kirja -palkinnon
Kaulbarsien aatelispalatsi

Kaulbarsien aatelispalatsi on alun perin Reinhold August von Kaulbarsin rakennuttama ja Carl Ludvig Engelin suunnittelema palatsi Tallinnan Toompealla, Virossa. Rakennus edustaa uusklassista tyyliä ja siinä toimii nykyisin Viron oikeuskanslerin kanslia.
Historia.
Kaulbarsien aatelispalatsin rakennutti Mõdrikun kartanon ja Rägaveren kartanon omistaja Reinhold August von Kaulbars ja sen suunnitteli tuolloin Tallinnan rakennusmestarina vuosina 1808–1814 työskennellyt saksalainen Carl Ludvig Engel. Rakennus valmistui vuonna 1814 ja se sai goottilaisesta Tallinnasta poiketen uusklassisen ilmeen. Tarton yliopiston päärakennuksen tapaan Kaulbarsien aatelispalatsin takafasadin päätykolmiota kannattelevat joonialaiset pylväät. Engel suunnitteli Tallinnaan useita uusklassismia edustavia rakennuksia, mutta kokonaisuudessaan ahdas ja keskiaikainen kaupunki ei häntä miellyttänyt, vaan hän muutti ensin Pietariin ja sieltä Helsinkiin, jossa hän oli rakentamassa uusklassista monumentaalikeskustaa. Vuonna 1850 palatsin uudeksi omistajaksi tuli luutnantti Alexander von Benckendorff ja rakennuksen oikean siiven etuovi koristeltiin Benckendorff-suvun vaakunalla. Vuodesta 1871 rakennuksen omistaja oli Vera von Stenbock ja vuodesta 1899 paronitar Natalie von Uexküll. Eri ministeriöitä on toiminut rakennuksessa 1920-luvulta alkaen ja vuonna 2004 rakennuksesta tehtiin Viron oikeuskanslerin kanslia.
Rakennus.
Kaulbarsien aatelispalatsi on etupuoleltaan kaksikerroksinen ja takafasadinsa puolelta kolmikerroksinen. Rakennuksen seinällä lukee latinaksi "Parentum voto ac favore".
Barcarola (veistos)

Barcarola on kuvanveistäjä Ukri Merikannon teos Turussa Yliopistonkadun ja Kauppiaskadun kulmassa. Veistos on yli kolmemetrinen ja se on valmistettu teräksestä ja kivikaarista, jotka on leikattu ja hiottu harmanvalkoisesta dioriitista. Kivikaarien takana on arkkitehti Pekka Pitkäsen suunnittelema Kiinteistö Aleksandra, joka myös verhoiltu dioriitilla. "Barcarola" paljastettiin vuonna 1991 ja teos tilattiinkin juuri Pekka Pitkäsen pyynnöstä. 
Merikannolle tyypillisiä ovat teokset, jotka koostuvat kolmesta tai neljästä toisiinsa liitetystä kappaleesta, joiden koverat ja kuperat muodot herättävät mielikuvia tuulen pullistamista purjeista tai veneistä. Myös teosten nimissä on usein jotain mereen tai veteen liittyvää. 
Muodon ja nimeämisen perusteella Barcarolaa voisi sanoa hyvinkin tyypilliseksi Merikannon teokseksi. Barcarola on Venetsian gondolieerien käyttämä musiikkityyli, jonka sanotaan simuloivan veneen lipumista aalloilla gondolieerin rytmikkäästi soutaessa venettä.
Luvata

Luvata Group oli vuosina 2005–2017 toiminut suomalainen kuparituotteita valmistanut yritys. Luvata-nimi on nyt käytössä Mitsubishi Materials -yhtiön divisioonana Luvata Special Products, jonka Suomessa toimiva yhtiö on Luvata Pori Oy.
Luvata syntyi vuonna 2005, kun Outokumpu myi tytäryhtiönsä Outokumpu Copper Products Oy:n pääomasijoitusyhtiö Nordic Capitalille. 2010-luvulla yrityksen eri liiketoiminnot myytiin Saksaan, Kiinaan, Japaniin ja Yhdysvaltoihin. 
Vuoden 2008 Talouselämä 500 -listauksessa Luvata oli Suomen 26:nneksi suurin yritys. Alkuvuodesta 2011 Luvata työllisti 7 800 työntekijää 19 maassa. Porin tehdas työllisti noin 550 henkilöä. Alkuvuonna 2018 Mitsubishin omistama Luvata Special Products työllisti noin 1 700 henkeä seitsemässä maassa.
Vuonna 2011 Luvatan valssattujen tuotteiden liiketoiminta myytiin saksalaiselle Aurubis AG:lle, joka toimi tuolloin myös Yhdysvalloissa, Ruotsissa, Hollannissa ja Italiassa. Vuosina 2016–2017 Aasian kupariputkiliiketoiminta myytiin kiinalaiselle Zhejiang Hailiang Co. Ltd:lle, Pohjois-Amerikan lämmönsiirtotoiminnot yhdysvaltalaiselle Modine Manufacturing Companylle ja kupariputkiliiketoiminnot Waybill USA Inc.:ille; Luvatan erikoistuotteiden valmistus myytiin japanilaiselle Mitsubishi Materials -yhtiölle, joka jatkaa toimintaa Porissa nimellä Luvata Pori Oy..
USS Gloucester (1891)

USS Gloucester oli Yhdysvaltain laivaston tykkivene.
Valmistus.
Yhdysvaltain laivasto osti 23. huhtikuuta 1898 J. Pierpoint Morganin Philadelphialaisen Neafie and Levyn vuonna 1891 valmistaman jahdin "Corsairin". Alus otettiin palvelukseen 16. toukokuuta päällikkönään Richard Wainwright.
Palvelus.
Alus liitettiin Pohjois-Atlantin laivastoon, jonka mukana se oli Kuuban vesillä vuonna 1898. Alus osallistui 3. heinäkuuta Santiagon taisteluun, jossa se ei kärsinyt tappioita. Alus tunkeutui 25. heinäkuuta Guanicassa Puerto Ricossa vallaten sen maavoimien käyttöön. "Gloucester" ja "USS Wasp" valtasivat 1. elokuuta Arroyon, joka luovutettiin seuraavana päivänä maavoimien hallintaan.
Syksyllä alus purjehti pitkin itärannikkoa New Yorkista Provincetowniin. Alus oli 1899-1902 koululaivana Annapoliksessa. ALus palautettiin palvelukseen 15. marraskuuta 1902 Norfolkissa ja se oli Pohjois-Atlantin laivueen komentajan esikuntana vieraillen Länsi-Intiassa ja pitkin Etelä-Amerikan itärannikkoa. Alus poistettiin palveluksesta 8. helmikuuta 1905 Pensacolassa Floridassa.
Alus liitettiin osaksi Massachusettsin ja New Yorkin Naval militiaa New York Cityyn, kunnes se palautettiin palvelukseen 7. huhtikuuta 1917 Brooklynissä. Alus valvoi New Yorkin satama-aluetta, kunnes se poistettiin alusluettelosta 12. elokuuta 1919. Alus myytiin 21. marraskuuta.
Linda Catlin Smith

Linda Catlin Smith (s. 1957 New York) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän varttui New Yorkissa, mutta asettui sittemmin Torontoon, Kanadaan. Hän opiskeli musiikkia sekä New Yorkissa että kanadalaisessa Victorian yliopistossa.
Smithin musiikkia ovat esittäneet muiden muassa Eve Egoyan, Elinor Frey, Philip Thomas, Colin Tilney, Vivienne Spiteri ja Jamie Parker. Smith on toiminut paitsi vapaana säveltäjänä, myös torontolaisen Arraymusic-kokoonpanon taiteellisena johtajana vuosina 1988–1993 ja monia taiteenaloja yhdistelevän performanssiryhmä URGE:n taiteellisena johtajana 1992–2006. Hän opettaa sävellystä yksityisesti ja Wilfrid Laurierin yliopistossa, Kanadan Waterloossa.
Smithin tuotantoon kuuluu esitettynä noin 75 minuutin kestoinen ooppera "Facing South" (2001). Hän on säveltänyt myös lukuisia teoksia orkesterille, kamarikokoonpanoille, barokkisoittimille, vokalisteille ja soolosoittimille. Kamarimusiikkiteosten joukossa on gamelanyhtyeelle ja jousikvartetille sävelletty "In the High Branches" (2008).
Remains (Turku)

Remains on portugalilaisen Alexandre Farton alias Vhilsin teos Turun Telakkarannassa. Yli kuuden metrin korkuiseen ja viiden metrin levyiseen laivan keulaan on leikattu turkulaisten laivanrakentajien kasvokuvia. Teoksen paljasti Turun kulttuuripääkapunkivuonna 2011 kaupungivaltuuston puheenjohtaja Seppo Lehtinen Forum Marinumin edessä. Nykyinen sijaintipaikka on Telakkaranta. Teoksen on tilannut Turku 2011 -säätiö.
Teos rakennettiin STX Europen Turun telakalla kesän 2011 aikana. Ulkopinnalla olevat kuvat ovat vanhoja valokuvia satama- ja telakkatyöläisistä. Kasvokuvat ovat ruostumatonta terästä, mutta itse laivan keula on ruostutettu. Vhils kertoo saaneensa innoituksen teokseen Tapio Rautavaaran esittämästä kappaleesta Laivat puuta, miehet rautaa. Taiteilija sanoo teoksen olevan kunnianosoitus turkulaiselle laivanrakennusteollisuudelle ja siinä työskennelleille ihmisille.
Farto tunnetaan useista rakennusten päätyseiniin kaiverretuista muraaleista.
Ksenija Zasorina

Ksenija Zasorina (, s. 1989) on venäläinen karateka. Hän voitti Kyokushinin keskisarjan maailmanmestaruuden 2018 ja on kolminkertainen Euroopan-mestari. Hän on kilpaillut myös kehonrakennuksessa.
Varhaisvuodet.
Zasorina suoritti 1. danin mustan vyön karatessa 2010 ja pian kaksi vuotta myöhemmin hän suoritti 2. danin.
Kilpaura.
Zasorina saavutti tammikuussa Yhdysvaltain keskisarjan mestaruuden, kun hän voitti loppuottelussa Iulia Pineginan. Elokuussa 2013 hän voitti hopeaa katassa All American Openissa.
Zasorina saavutti ensimmäisen kerran menestystä 2014 EM-kilpailuissa Bulgariassa, jossa hän voitti pronssia Maria Rasia vastaan käydyn ottelun päätteeksi. Hän saavutti myöhemmin marraskuussa EM-hopeaa avoimessasarjassa hävittyään loppuottelussa Maryja Bilalle.
Zasorina saavutti 2011 EM-hopeaa Saksassa, jossa hän hävisi loppuottelussa Julija Grigorjevalle.
Zasorina siirtyi 2016 ottelemaan raskassarjaan ja saavutti EM-hopeaa hävittyään loppuottelussa kolminkertaiselle Euroopan-mestarille Uljana Grebenštšikovalle.
Zasorina saavutti 2018 keskisarjan maailmanmestaruuden Tokiossa, voitettuaan loppuottelussa Irina Kriazhevan. Syyskuussa Zasorina saavutti Venäjän mestaruuten keskisarjassa voitettuaan loppuottelussa Julija Grigorjeva.
Zasorina saavutti 2019 ensimmäisen painoluokallisen Euroopan-mestaruuden voitettuaan keskisarjan loppuottelussa Julija Grigorjevan.
Zasorina saavutti pronssia maaliskuussa 2021 Venäjän mestaruuskisoissa. Loppuvuodesta marraskuussa koronapandemian vuoksi järjestetyssä EM-kilpailuissa hän onnistui voittamaan uransa toisen keskisarjan mestaruuden. Hän voitti loppuottelussa moninkertaisen naisten raskaansarjan mestarin Uljana Grebenštšikovan.
Maaliskuussa 2022 Zasorina saavutti Venäjän Cupin mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Jelizaveta Zabelinan. Lokakuussa hän saavutti hopeaa Venäjän mestaruuskilpailuissa hävittyään loppuottelussa Elizaveta Zabelinalle. Joulukuussa pidettiin toinen Venäjän cup, joka käytiin avoimessa painoluokassa. Zasorina voitti turnauksen loppuottelussa Jelizaveta Zabelinan. Lisäksi hänet palkittiin parhaasta ottelutekniikasta.
Maaliskuussa 2024 Zasorina saavutti Venäjän cupin mestaruuden. Hän voitti alle 65-kiloisten loppuottelussa Svetlana Goldaevan. Lokakuussa Zasorina onnistui tekemään samoin myös Venäjän mestaruuskilpailuissa Moskovassa. Hän voitti loppuottelussa Daria Belovan.
Yksityiselämä.
Zasorina on ollut naimisissa Alejandro Navarron kanssa. Pari meni naimisiin Habarovskissa, Venäjällä 14. huhtikuuta 2018.
Malin kansallismuseo

Malin kansallismuseo () on arkeologinen ja kansatieteellinen museo Malin pääkaupungissa Bamakossa. Sen pysyvät ja vaihtuvat näyttelyt esittelevät maan esihistoriaa ja sen kansojen pukuja, soittimia ja rituaaliesineitä. Museossa on myös nykytaiteen kokoelma.
Museo on saanut alkunsa Ranskan mustan Afrikan instituutin sudanilaisesta museosta vuonna 1953. Malin itsenäistyttyä vuonna 1960 siitä tuli maan kansallismuseo. Jean Loup Pivinin suunnittelema sudanilaistyylinen museorakennus on pystytetty Ranskan tuella vuonna 1981. Se avattiin remontin jälkeen uudelleen vuonna 2003.
Kansallismuseon kokoelmat käsittävät 8 000 esinettä. Se järjestää elokuvaesityksiä, konsertteja ja konferensseja sekä osallistuu Bamakon valokuvabiennaalin tapahtumiin.
Atratsiini

Atratsiini (C8H14N5Cl) on triatsiinijohdannaisiin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa rikkaruohomyrkkynä. Euroopan unionin alueella atratsiinin käyttö on ollut kiellettyä vuodesta 2004 alkaen, mutta se on edelleen käytössä muun muassa Yhdysvalloissa ja Kanadassa.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa atratsiini on väritöntä tai valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta. Atratsiini liukenee etanoliin, metanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja dikloorimetaaniin. Atratsiinin herbisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää fotosynteesin osana olevan elektroninsiirtoketjun. Osalle kasveista kehittyy vastustuskyky atratsiinia kohtaan. Atratsiini ärsyttää erittäin voimakkaasti silmiä. Aine on myrkyllistä maksalle ja eläinkokeissa sen on todettu olevan karsinogeeninen eli syöpää aiheuttava, mutta karsinogeenisuudesta ihmiselle ei ole varmaa tietoa. Atratsiini on umpieritysjärjestelmän häiritsijä eli niin kutsuttu hormonihäirikkö. Atratsiinia pääsee viljelyksiltä pohjaveteen ja vesistöihin. 
Valmistus ja käyttö.
Atratsiinin valmistuksessa syanuurikloridi reagoi ensin etyyliamiinin ja tämän jälkeen isopropyyliamiinin kanssa. Atratsiinia käytetään maataloudessa runsaasti selektiivisenä rikkaruohomyrkkynä muun muassa maissi-, vehnä-, sokeriruoko-, koristekasvi- ja joulukuusiviljelmillä. Tämän lisäksi sitä käytetään myös puistoissa ja puutarhoissa muun muassa nurmikkoalueilla. Se on runsaimmin Yhdysvalloissa käytetty rikkaruohomyrkky ja sitä käytetään vuosittain useita tuhansia tonneja. Atratsiini levitetään joko jauheena tai liuoksena. Markkinoille atratsiini tuli vuonna 1958 Euroopan unionin alueella atratsiinin käyttö on ollut kiellettyä vuodesta 2004, koska käytöstä aiheutuvat pitoisuudet pohjavedessä ovat liian korkeat.
Heinrich Bullinger

Heinrich Bullinger () oli sveitsiläinen uskonpuhdistaja sekä Ulrich Zwinglin seuraaja Zürichin hengellisenä johtajana.
Varhaiset vuodet.
Heinrich Bullinger syntyi 18. heinäkuuta 1504 Sveitsin Bremgartenissa samannimisen katolisen papin pojaksi. Hänen isänsä eli laillistamattomassa mutta vakiintuneessa suhteessa Bullingerin äidin kanssa. Tällainen käytäntö oli katolisen papiston selibaattisäädöksestä huolimatta melko yleinen tapa seurakuntapapiston keskuudessa. Suoritettuaan perusopinnot Bullinger lähti 12-vuotiaana Emmerichiin latinakouluun. Vuosien 1519–1522 aikana hän opiskeli Kölnin yliopiston filosofisessa tiedekunnassa ja valmistui sieltä maisteriksi. Opiskelujensa aikana hän tutustui reformaatioon ja ryhtyi sen kannattajaksi.
Uskonpuhdistuksen palveluksessa.
3. helmikuuta 1523 Bullinger kutsuttiin Kappelin luostarikoulun teologiseksi opettajaksi. Hän toimi tässä tehtävässä vuoteen 1529 asti, jolloin hän siirtyi kotikaupunkinsa Bremgartenin kirkkoherraksi. Kyseisenä vuonna hänen oli myös tarkoitus osallistua Marburgin uskontokeskusteluun Zwinglin avustajana, mutta tämä ei toteutunut. Zwinglin kaaduttua 11. lokakuuta 1531 Kappelin taistelussa jäi Zürich ilman uskonnollista johtajaa. Niinpä kaupungin raati kutsui Bullingerin Grossmünsterin saarnaajaksi ja Zürichin kirkon esimieheksi (Antistes). Bullinger aloitti tehtävässään 9. joulukuuta 1531 ja toimi siinä kuolemaansa asti.
Hän oli jollain tavalla mukana Confessio Helvetica priorin (1536) laatimisessa sekä kirjoitti Confessio Helvetica posteriorin vuonna 1561 henkilökohtaisena tunnustuksenaan. Vuonna 1564 hän mahdollisesti täydensi sitä ja sanoi sen olevan teologinen testamenttinsa. Pfalzin vaaliruhtinaan Fredrik III:n tarvitessa valtiopäiville esitystä reformoidun uskon sisällöstä tämä pyysi kanslerinsa välityksellä Bullingerin laatimaa tekstiä käyttöönsä. Jo ennen valtiopäiviä Sveitsin protestanttien edustajat hyväksyivät tekstin Baselia lukuun ottamatta, joka sekin allekirjoitti sen 1642. Pfalzin reformoitujen otettua Bullingerin tunnustuksen käyttöön sen omaksuivat pian myös Skotlannin, Böömin, Unkarin, Siebenbürgenin ja Hollannin reformoidut.
Bullinger kuoli syksyllä 1575.
Ariete (1887)

Ariete oli Espanjan laivaston Ariete-luokan torpedovene.
Valmistus.
Alus tilattiin 1. kesäkuuta 1886 John I. Thornycroftilta, missä köli laskettiin 28. syyskuuta 1886. Se laskettiin vesille 21. toukokuuta 1887.
Palvelus.
Alus tuhoutui tulipalossa 10. joulukuuta 1905 Cadizissa.
Demi Stokes

Demi Stokes (s. 12. joulukuuta 1991 Birmingham) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Englannin maajoukkueessa vuoden 2022 EM-kilpailujen päättyessä 67 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Stokes esiintyi ensimmäisen kerran Englannin naisten maajoukkueessa tammikuussa 2014 ottelussa Norjaa vastaan. Hän pelasi vuoden 2017 EM-kilpailuissa, joissa Englanti selviytyi välieriin, jokaisessa Englannin viidestä ottelusta ja oli avauskokoonpanossa kaikissa muissa paitsi merkityksettömässä alkulohkon viimeisessä ottelussa. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi yhden alkulohko-ottelun, puolivälieräottelun ja välieräottelun alusta loppuun. EM-kilpailuissa 2022 hän kuului kultaa voittaneeseen Englannin joukkueeseen mutta ei päässyt lopputurnauksessa kentälle. Vuonna 2010 Stokes kuului Englannin joukkueeseen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa.
Seuratasolla Stokes on edustanut Sunderlandia vuoteen 2011, Pohjois-Amerikassa Etelä-Floridan yliopistoa ja kanadalaista Vancouver Whitecapsia sekä vuodesta 2015 kotimaassaan Manchester Cityä.
Kimmo Ojaniemi

Kimmo Ojaniemi (s. 7. heinäkuuta 1957) on suomalainen taidemaalari, kuvanveistäjä ja valokuvaaja.
Henkilöhistoria.
Ojaniemi opiskeli Turun piirustuskoulussa 1983–1987. Ensimmäisen kerran hänen teoksiaan nähtiin kuitenkin  näyttelyssä jo vuonna 1973. Hän on pitänyt kymmeniä yksityisnäyttelyitä ja osallistunut yli sataan yhteisnäyttelyyn enimmäkseen Suomessa mutta myös ulkomailla. Teoksia on lukuisissa museoiden, liikelaitosten ja yksityisten keräilijöiden kokoelmissa. Ojaniemi on saanut useita valtion ja säätiöiden jakamia apurahoja ja valtionpalkinnon 1992. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuoden 2020 alusta.
Taiteellinen tuotanto.
Kiinnostus mytologioihin ja historiantuntemus näkyvät teoksissa. Erityisenä kiinnostuksen kohteena on ollut maapallo ja Gaia, Äiti Maa. Ojaniemi on tehnyt myös ympäristötaideteoksia, joilla hän on halunnut kohdistaa huomion ihmisen ja luonnon välisten suhteiden tarkasteluun. Näistä hyvä esimerkki on Turussa Myllytunnelissa Gaian Silmä –taideteos, siinä kallion seinämään asetettu sininen silmä tarkkailee tunnelia pitkin ajavia autoja ja muita kulkijoita. 
Valtaosa Ojaniemen tuotannosta on kolmiulotteista: koneveistoksia, puuveistoksia, installaatioita, rakennelmia ja reliefejä. Kaksiulotteisuus on myös ollut koko ajan läsnä maalauksissa, piirustuksissa ja viime aikoina yhä enemmän myös valokuvissa.
Jordan Nobbs

Jordan Nobbs (s. 8. joulukuuta 1992) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Englannin maajoukkueessa huhtikuun 2018 loppuun mennessä 52 maaottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia. Hän saavutti MM-pronssia vuonna 2015.
Nobbs esiintyi ensimmäisen kerran Englannin naisten maajoukkueessa maaliskuussa 2013 ottelussa Italiaa vastaan. Hän oli mukana vuoden 2013 EM-kilpailuissa, vuoden 2015 MM-kilpailuissa ja vuoden 2017 EM-kilpailuissa. MM-kisoissa 2015 hän pelasi yhden alkusarjaottelun. EM-kisoissa 2017 hän pelasi jokaisessa Englannin viidestä ottelusta ja oli avauskokoonpanossa kaikissa muissa paitsi merkityksettömässä alkulohkon viimeisessä ottelussa. Alkulohko-ottelussa Skotlantia vastaan hän teki maalin. Hän kuului Englannin nuorten joukkueeseen vuonna 2008 alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa ja vuonna 2010 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa.
Seuratasolla Nobbs on edustanut Sunderlandia ja vuodesta 2010 Arsenalia.
Millie Bright

Millie Bright (s. 21. elokuuta 1993) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja tai keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Englannin maajoukkueessa vuoden 2022 EM-kilpailujen päättyessä 58 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.
Bright esiintyi ensimmäisen kerran Englannin naisten maajoukkueessa syyskuussa 2016 ottelussa Belgiaa vastaan. Hän oli mukana vuoden 2017 EM-kilpailuissa, joissa Englanti selviytyi välieriin, ja pelasi ainoana jokaisen Englannin viiden ottelun avauskokoonpanossa. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa viidessä Englannin seitsemästä ottelusta. Pronssiotteluun hän ei päässyt jouduttuaan välieräottelussa ajetuksi kentältä ulos kahden varoituksen vuoksi. EM-kilpailuissa 2022 hän pelasi joukkueensa kaikki kuusi ottelua avauskokoonpanossa ja voitti kultaa.
Seuratasolla Bright edustaa Englannin superliigassa pelaavaa lontoolaisseura Chelseaa, jonne hän siirtyi joulukuussa 2014 Doncaster Bellesin joukkueesta.
Lasilättäkala

Lasilättäkala ("Sternoptyx diaphana") on lättäkalojen heimoon kuuluva syvänmeren kalalaji. Se on "Sternoptyx"-suvun tyyppilaji, ja sen kuvasi ensimmäisenä Johann Hermann vuonna 1781.
Lasilättäkala kasvaa harvoin yli viisisenttiseksi. Se on valtamerten laji, jota tavataan 500–800 metrin syvyydestä sekä päivisin että öisin. Se elää maailmanlaajuisesti trooppisissa ja lauhkeissa merissä.
Theodore Nicholas Gill

Theodore Nicholas Gill (21. maaliskuuta 1837 – 25. syyskuuta 1914) oli yhdysvaltalainen iktyologi, mammalogi, malakologi ja kirjastonhoitaja.
Lapsuus, opiskelu ja elämä.
Gill syntyi New Yorkissa Yhdysvalloissa ja hän vietti lapsuutensa, ja myös suurimman osan elämästään 164 Grand Streetillä. Alue oli tuolloin enemmänkin maaseutua kuin kaupunkia ja siellä oli puita ja avoimia kenttiä. Hän kävi usein Fultonin kalatorilla ja New Yorkin satamissa mikä sai hänet kiinnostumaan kalatieteestä. Hänen isänsä olisi halunnut hänestä pappia koska ei pitänyt luonnontieteilijä ammattia taloudellisesti turvallisena. 
Gill meni kuitenkin asianajitoimistoon opiskelemaan lakia, mutta hän sai myöhemmin apurahan Philadelphiassa olevaan "Wagner Free Institute of Science" -oppilaitokseen. Vuonna 1860 hän oli myös jonkin aikaa "Columbian College"ssa professorina mutta pian huomattiin että hän ei ollut opettamisesta kiinnostunut. Vuonna 1861 hän aloitti Smithsonian kirjastossa työt ja oli siellä töissä suurimman osan elämästään. Hän kuoli 25. syyskuuta vuonna 1914 aivohalvaukseen.
Araiophos

Araiophos on lättäkalojen heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu kaksi puutteellisesti tunnettua lajia, joista kummastakin on tehty vain vähän havaintoja pieneltä alueelta. "Araiophos gracilis" tunnetaan yhdestä sijainnista Mauna Loan edustalta Havaijilta, ja vuonna 1961 kerätyn kymmenen yksilön lisäksi siitä on tehty yksi sukellusvenehavainto vuonna 2000. Toinen laji, "Araiophos eastropas" tunnetaan varmuudella vain muutamasta yksilöstä, jotka kaikki on löydetty yhdestä sijainnista Etelä-Kiinan mereltä Filippiineiltä.
Elise Stefanik

Elise Marie Stefanik (s. 2. heinäkuuta 1984 Albany, New York) on yhdysvaltalainen poliitikko republikaanisesta puolueesta. 
Donald Trump on nimennyt Stefanikin ehdokkaakseen Yhdysvaltain Yhdistyneiden kansakuntien suurlähettilääksi tammikuusta 2025 alkaen. Senaatin täytyy vielä vahvistaa Stefanikin mahdollinen nimitys. Stefanik on Israelin vankka tukija, joka on arvostellut YK:ta siitä, ettei se tue riittävästi Israelia konfliktissa Hamasia vastaan.
Ura.
Stefanik on toiminut vuodesta 2015 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä New Yorkin 21. vaalipiiristä, osavaltion pohjoisosasta. Tullessaan valituksi hän oli 30-vuotiaana kaikkien aikojen nuorin Yhdysvaltain kongressiin valittu nainen. Häntä ennen nuorin oli ollut niin ikään New Yorkin osavaltiosta valittu Elizabeth Holtzman, joka oli 31-vuotias aloittaessaan edustajainhuoneen jäsenenä vuonna 1973. Vuonna 2019 ennätys siirtyi Stefanikilta 29-vuotiaana edustajainhuoneeseen valitulle Alexandria Ocasio-Cortezille, joka hänkin on New Yorkista. 
Stefanik opiskeli Harvardin yliopistossa, pääaineenaan government, ja suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon vuonna 2006. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli vuodet 2006–2009 presidentti George W. Bushin hallinnossa, ensin Domestic Policy Councilissa ja myöhemmin Valkoisen talon kansliapäällikön toimistossa.
Vuonna 2009 Stefanik perusti lyhytikäiseksi jääneen, konservatiivisten naisten kirjoituksia julkaisseen American Maggie -verkkosivuston. Vuonna 2011 hän työskenteli ensin uusmediajohtajana Tim Pawlentyn presidentinvaalikampanjaa varten perustetussa Freedom First PACissa ja siirtyi myöhemmin, Pawlentyn luovuttua vaalikilvasta, Bill Kristolin perustaman uuskonservatiivisen Foreign Policy Initiative -ajatushautomon viestintäjohtajaksi. Vuonna 2012 Stefanik avusti varapresidenttiehdokas Paul Ryania tämän valmistautuessa vaaliväittelyyn Joe Bidenia vastaan.
Yksityiselämä.
Stefanik on naimisissa Matthew Mandan kanssa. He avioituivat 19. elokuuta 2017, vuoden kihloissa olon jälkeen. Seurustelun he olivat aloittaneet vuonna 2012. Stefanik on asunut vuodesta 2013 Willsborossa New Yorkissa.
Stefanikilla on isänsä puolelta puolalainen ja äitinsä puolelta italialainen sukutausta. Hän on yrittäjäperheen kasvatti. Hänen isänsä perusti 1990-luvun alussa Premium Plywood Products -nimisen yrityksen, jossa Elisekin on työskennellyt.
Joan Snyder

Joan Snyder (s. 16. huhtikuuta 1940 Highland Park, New Jersey) on yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän on voittanut MacArthur Fellowship, Guggenheim Fellowship ja National Endowment for the Arts -palkinnot. 
Snyder tuli tunnetuksi 1970-luvun alussa sarjasta "Stroke" (suom. sydänkohtaus)-nimellä kutsuttuja maalauksia, jotka muodostivat hänen ensimmäiset omat näyttelynsä New Yorkissa ja San Franciscossa. Maalaukset olivat mukana Whitney Annual -näyttelyssä (1972), Whitney biennaalissa (1973) ja Corcoran biennaalissa (1975). Snyderin teoksia on nähty useiden gallerioiden ja museoiden näyttelyissä. Vuonna 2005 newyorkilaisen Jewish Museumin näyttely esitteli läpileikkauksen Snyderin 35-vuotisesta urasta.
Nikita Parris

Nikita Parris (s. 10. maaliskuuta 1994 Toxteth) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Englannin maajoukkueessa vuoden 2022 EM-kilpailujen päättyessä 67 maaottelua ja tehnyt niissä 15 maalia.
Parris esiintyi ensimmäisen kerran Englannin naisten maajoukkueessa kesäkuussa 2016 ottelussa Serbiaa vastaan. Hän oli mukana vuoden 2017 EM-kilpailuissa, joissa hän pelasi kahdessa alkulohko-ottelussa ja teki Portugalia vastaan yhden maalin. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa kuudessa ottelussa ja tuli vaihtopelaajana kentälle yhdessä ottelussa. Hän teki turnauksessa Englannin ensimmäisen maalin rangaistuspotkusta Skotlantia vastaan. EM-kilpailuissa 2022 hän tuli kahdessa ottelussa vaihdosta kentälle ja voitti kultaa. Parris kuului Englannin nuorten joukkueeseen vuonna 2014 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa.
Seuratasolla Parris on edustanut Evertonia ja vuodesta 2015 Manchester Cityä, aluksi lainasopimuksella ja vuonna 2016 Cityn ostamana. Toukokuussa 2019 Parris teki sopimuksen ranskalaisseura Lyonin kanssa. Hän oli voittamassa Mestarien liigaa vuonna 2020 mutta ei pelannut loppuottelussa tultuaan välieräottelussa ulosajetuksi. Hän edusti englantilaisseura Arsenalia kaudella 2021–2022. Elokuussa 2022 hän siirtyi Englannin superliigassa pelaavan Manchester Unitedin riveihin.
Sabit Hadžić

Sabit Hadžić (7. elokuuta 1957 Sarajevo, Bosnia ja Hertsegovinan ST, Jugoslavia – 3. maaliskuuta 2018 Antalya, Turkki) oli bosniahertsegovinalainen koripallovalmentaja ja kilpaurallaan Jugoslaviaa edustanut koripalloilija.
Pelaajana Hadžić kuului Jugoslavian maajoukkueeseen, joka voitti olympiapronssia Los Angelesissa 1984. Hän voitti seurajoukkueessaan Bosnassa Jugoslavian mestaruuksia ja cup-mestaruuksia sekä FIBA Euroliigan mestaruuden vuonna 1979. Valmentajana Hadžić toimi useassa maassa ja Bosnia ja Hertsegovinan miesten maajoukkueessa, joka osallistui hänen alaisuudessaan vuosien 1997, 1999, 2001 ja 2011 EM-kilpailuihin. Hadžić sai 60-vuotiaana helmikuussa 2018 vakavan infarktin ja kuoli Antalyassa 3. maaliskuuta 2018.
Ida Carrara

Ida Carrara (16. kesäkuuta 1928 Bonorva, Sassarin maakunta, Sardinia – 5. joulukuuta 2013 Catania) oli italialainen näyttelijä. Hän teki taiteellisen uransa pääosin Teatro Stabile di Cataniassa, missä hän tulkitsi muun muassa lukuisia Luigi Pirandellon luomia roolihahmoja.
Elämä ja ura.
Carrara syntyi Bonorvan kylässä Sardinian luoteisosassa yksitoistapäisen lapsikatraan kuopukseksi.
Uransa varhaisvaiheessa Carrara työskenteli Paola Borbonin johtamassa ensemblessa, ja 1948 hän liittyi sisilialaiseen ensembleen, jota luotsasivat Rosina Anselmi ja Michele Abruzzo. Näytäntökautena 1948–1949 Carrara oli mukana Rosso di San Secondon ensemblessa. Vuonna 1951 hän avioitui catanialaisen näyttelijän Turi Ferron kanssa. Ferro oli näytellyt niin ikään edellä mainitussa kokoonpanossa.
Vuonna 1958 Carrara liittyi Teatro Stabile di Cataniaan, joka on Catanian merkittävimpiä taidelaitoksia. Kaudella 1959–1960 hän tulkitsi Signora Frolan roolin Luigi Pirandellon draamassa "Così è (se vi pare)", joka suomenkielinen nimi on "Niin on jos siltä näyttää". Kappaleessa oli mukana myös näyttelijä Virginia Balistrieri.
Carraran taiteellinen rekisteri oli laaja: hän näytteli useiden sisilialaisten kirjoittajien, kuten Giovanni Vergan, Federico De Roberton, Giuseppe Favan, Leonardo Sciascian, Dacia Marainin ja Pirandellon näytelmissä. Lisäksi hänellä oli roolitehtäviä muun muassa Anton Tšehovin, Molièren, Federico García Lorcan, Eugene O’Neillin, Tennessee Williamsin, Ágota Kristófin, Alfred Uhryn ja Colin Higginsin kirjoittamissa näytelmissä.
Uransa myöhäisvaiheessa, vuonna 2010, Carrara teki yhden päärooleista Ottavio Cappellanin teoksessa "Sicilian Tragedi".
Carraran suvussa on useita näyttämötaiteilijoita, kuten näyttelijä Fioretta Mari.