tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vaivaishoitohallitus

Vaivaishoitohallitus oli jokaisessa kaupungissa ja kauppalassa toiminut köyhäinhoitolautakunta. Niitä syntyi vuoden 1865 kunnallisasetuksen säätämisen jälkeen, ja ne toimivat vuoden 1922 köyhäinhoitolain säätämiseen saakka.
Sen tehtävänä oli panna toimeen kunnan päätöksiä ja valvoa vaivaishoitoasetuksen ja -ohjesäännön noudattamista. Maalaiskunnissa vaivaishoitohallituksen perustaminen oli vapaaehtoista, ja jos sitä ei perustettu, niin kunnallislautakunta hoiti sen tehtävät. Vaivaishoitohallitukseen kuului kaupungeissa ja kauppaloissa vuoden 1879 vaivaishoitoasetuksen mukaan esimies (= puheenjohtaja) ja vähintään viisi jäsentä, jotka valitsi raastuvankokous tai kaupunginvaltuusto. Maalaiskunnissa siihen kuului puheenjohtaja ja vähintään kaksi jäsentä. Kirkkoherralla tai hänen sijaisellaan oli oikeus osallistua vaivaishoitohallituksen keskusteluihin ja päätöksiin.
Vaivaisapua tarvitsevan tuli itse tai asiamiehen välityksellä ilmoittaa tarpeistaan puheenjohtajalle tai jäsenelle, joka hankki tarkat tiedot tarvitsijan elinolosuhteista ja esitteli asian vaivaishoitohallitukselle. Kiireellisissä tapauksissa apua sai puheenjohtajan päätöksellä. Vaivaisapua saavalle lapselle piti elatuksen ja vakinaisen asunnon lisäksi järjestää kristillistä kasvatusta ja mahdollisuus koulunkäyntiin.
Vaivaishoitohallituksen tuli myös valvoa, että myönnettyä apua käytettiin oikein. Kunnan alue jaettiin "peräänkatsomusalueisiin", joihin valittiin vaivaishoitohallituksen jäsen toimimaan "peräänkatsojamiehenä". Yli 15-vuotiaat kerjäläiset peräänkatsojamiehen tuli toimittaa kruunun- tai kaupunginpalvelijan luokse, jotta tämä toimittaisi hänet kuvernöörin haltuun. Viisitoistavuotiaat tai sitä nuoremmat kerjäläiset tuli toimittaa siihen kuntaan, jossa heillä oli kotipaikkaoikeus.
Vuonna 1889 tuli mahdolliseksi myös naisen valitseminen vaivaishoitohallitukseen. Ensimmäinen nainen lautakunnissa oli suomalaisen sosiaalityön uranuurtajana tunnettu diakonissa Cecilia Blomqvist. Vuoden 1922 köyhäinhoitolain mukaan kuntiin tuli perustaa köyhäinhoitolautakunta, jolle vaivaishoitohallituksen tehtävät siirtyivät. Laki tuli voimaan vuoden 1923 alussa.
Scooby-Doo, Where Are You!

Scooby-Doo, Where Are You! on yhdysvaltalainen Hanna-Barberan tuottama piirrossarja, jota esitettiin CBS:llä vuosien 1969–1970 aikana yhteensä 25 jakson verran. Sarjan jälkeen siitä on tullut erityisesti Yhdysvalloissa suosittu piirrossarja, josta on tuotettu useita piirrossarjoja, animaatio- ja näytelmäelokuvia, sekä oheistuotteita pehmoleluista kahvikuppeihin ja t-paitoihin asti.
Sarjan alku.
"Scooby-Doo, Where Are You!" oli CBS:n ja Hanna-Barberan tulos heidän luodessaan väkivallattoman lauantaiaamu-piirretyn, joka saisi 1960-luvulla supersankariteemaisia lastenohjelmia vastaan protestoineiden vanhempien hyväksynnän. Alun perin sarjan nimeksi ajateltiin ”Mysteries Five” ja myöhemmin ”Who’s S-S-Scared?” ennen lopullista nimeä "Scooby-Doo, Where Are You!". Tuotantovaiheessa sarja koki useita muutoksia niin käsikirjoituksessa kuin animoinnissa. Pääidea kuitenkin pysyi läpi tuotannon samana: neljä teini-ikäistä ja heidän hassu koiransa ratkoivat yliluonnolliseen liittyviä mysteereitä.
"Scooby-Doo"-konseptin luoneet Joe Ruby ja Ken Spears toimivat myös sarjan lopullisten tarinoiden tarkastajina, sekä käsikirjoittivat Bill Lutzin kanssa ensimmäisen kauden jaksot. Toisen tuotantokauden kahdeksan jaksoa käsikirjoittivat Rubyn, Spearsin ja Lutzin lisäksi Larz Bourne ja Tom Dagenais.
Sarjan äänet.
Kuten useissa Hanna-Barberan tuottamissa sarjoissa myös "Scooby-Doossa" korostettiin enemmän ääninäyttelemistä kuin rajoittunutta animointia. Sarjan ehdoton ääninäyttelijä Don Messick, joka oli työskennellyt Hanna-Barberalle jo vuodesta 1957 lähtien, sai roolikseen Scooby-Doon. Mukana oli myös DJ:nä tunnettu Casey Kasem. Kasem koe-esiintyi alun perin Freddien roolia varten, mutta saikin Shaggyn roolin. Frank Welker tuli sarjaan aivan uutena ollessaan vielä kokematon ääninäyttelemisessä. Hän päätyi sarjaan mukaan erään koiranruokamainoksen tuottajan tyttöystävän kautta, joka halusi Welkeriä koe-esiintymään Scooby-Doon rooliin. Roolin mennessä Messickille häntä kehotettiin kokeilemaan aikaisemmin Kasemin kokeilemaa Freddien roolia, jonka Welker myös sai. Nicole Jaffe toimi Velman äänenä. Stefanianna Christopherson puolestaan toimi Daphnen äänenä, mutta vain ensimmäisellä tuotantokaudella, koska hän muutti New Yorkiin mennessään naimisiin ennen sarjan toisen tuotantokauden tuotannon alkamista. Tämän seurauksena Nicole Jaffen huonekaveri Heather North sai Daphnen roolin kyettyään parhaaseen imitointiin. Päänäyttelijöiden lisäksi mukana olivat John Stephenson ja Jack Angel, jotka Messickin tavoin ääninäyttelivät suurimman osan sarjan sivuhahmoista.
Vastaanotto ja arvostelu.
Wizard Magazine listasi vuonna 2008 "Scooby-Doo, Where Are You!" -sarjan sijalle 38 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla. Se listattiin tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listalle sijalle 24.
Irene Guest

Irene May Guest (22. heinäkuuta 1900 – 14. kesäkuuta 1970) oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja.
Guest voitti sekä kultaa että hopeaa Antwerpenin olympialaisissa 1920. Guest sai kultaa 4×100 metrin vapaauinnissa, jossa Yhdysvaltain joukkue ui uuden maailmanennätyksen 5.11,6. Lisäksi hän ui hopeaa 100 metrin vapaauinnissa. Guestin aika oli 1.17,0, jolla hän hävisi kultaa voittaneelle Ethelda Bleibtreylle 3,4 sekuntia.
Adam Beach

Adam Beach (s. 11. marraskuuta 1972 Ashern, Manitoba, Kanada) on kanadalainen näyttelijä. 
Hän on näytellyt muun muassa sarjoissa "Kova laki" (2007–2008) sekä minisarjassa "Comanche Moon" (2008) roolihahmonaan "Blue Duck" -niminen intiaani.
Hän on ollut naimisissa Meredith Porterin kanssa 1999–2002 (2 lasta) ja Tara Masonin kanssa 2003–2007. Hän on näytellyt myös elokuvassa "Suicide Squad" (2016).
James Rebhorn

James Robert Rebhorn (1. syyskuuta 1948 Philadelphia, Pennsylvania – 21. maaliskuuta 2014 South Orange, New Jersey) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi monissa televisiosarjoissa jo 1980-luvulta lähtien sekä yli 100 elokuvassa. Rebhorn tunnettiin muun muassa draamasarjasta "Comanche Moon". Kuolemansa aikaan hänellä oli roolit sarjoissa "Kovat kaulassa" ja "Isänmaan puolesta". Tunnettuja elokuvia, joissa Rebhorn esiintyi, ovat mm. "Naisen tuoksu", "Serkkuni Vinny", "Carlito's Way", "Independence Day – Maailmojen sota" ja "Perhe on painajainen".
Hän oli naimisissa Rebecca Linnin kanssa, ja heillä on kaksi tytärtä.
Rebhorn kuoli kotonaan New Jerseyssä 65-vuotiaana melanoomaan, jota hän oli sairastanut vuodesta 1992 lähtien.
Candy Costie

Candy Costie (s. 12. maaliskuuta 1963 Seattle) on yhdysvaltalainen entinen taitouimari ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Los Angelesin olympialaisissa 1984 pariuinnissa yhdessä Tracie Ruizin kanssa. Costie menestyi myös muissa kilpailuissa: MM-kilpailuista hän sai hopeaa vuonna 1982 ja Pan-Amerikan kisoista vuonna 1983. 
Costie valittiin International Swimming Hall of Fameen vuonna 1995.
Goy

Goj tai goy (, monikko גויים, "gojim") on juutalaisten ei-juutalaisista käyttämä ilmaus.
Toorassa käytettynä "gojim" ("goyim") käännetään tavallisesti kansakunnaksi tai pakanoiksi. Ensimmäisen Mooseksen kirjan 14. luvun ensimmäisessä jakeessa viitataan kuitenkin Gojimin kuningas Tidealiin. Nykykielessä ilmaisua saatetaan joskus käyttää halventavassa merkityksessä.
Troll Scientists

Troll Scientists oli suomisaundi tyyppinen, psytrance-musiikkityyliin keskittynyt suomalainen duo, jonka muodostivat Staffan Ström ja Jani Inkeroinen. Nykyään Ström käyttää sitä taiteilijanimenään.
Historia.
Suomalaisissa metsäbileissä tavattuaan Inkeroinen ja Ström päättivät perustaa yhtyeen tuottaakseen psytrance-tyylistä musiikkia, joka on saanut vaikutteita kaikesta, mistä he itse nauttivat. Duo tuotti alkuun lukuisia, kaikkien ladattavissa olevia internet-julkaisuja. Lokakuussa 2007 he julkaisivat debyyttialbuminsa "Useless Science", joka sisältää kymmenen kappaletta. Kesällä 2008 duo kiinnitettiin Exogenic Records -levy-yhtiön listoille. Vuonna 2009 ilmestyi toinen albumi, "Sir Eel", joka on ollut monien kriitikkojen mieleen.
Vuonna 2012 Inkeroinen erosi duosta, mutta Ström jatkaa Troll Scientists -nimellä sooloartistina. Syksyllä 2013 julkaistiin kolmas albumi "the Synchronicities of Captain Clark". Levy on teemalevy Robert Anton Wilsonin ja William Borroughsin 23 enigmasta.
Norbert Leo Butz

Norbert Leo Butz (myös Norby Kitty, s. 30. tammikuuta 1967 St. Louis, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen miesnäyttelijä. Hänet tunnetaan draamasarjasta "Comanche Moon". Hän näyttelee sarjassa kapteeni Richard Kingin roolia. Hän on ollut naimisissa näyttelijä Michelle Federerin kanssa vuodesta 2007. Hänellä on aiemmasta avioliitosta kaksi lasta.
Bruno Kreisky

Bruno Kreisky (22. tammikuuta 1911 Wien – 29. heinäkuuta 1990) oli itävaltalainen poliitikko ja Itävallan liittokansleri 1970–1983.
Elämä ja poliittinen ura.
Kreisky syntyi Wienissä varakkaan juutalaisen vaatetehtailijan poikana. Hän liittyi 15-vuotiaana Itävallan sosiaalidemokraattisen puolueen nuoriso-osastoon ja toimi aktiivisesti politiikassa opiskellessaan lakia Wienin yliopistossa. Vuonna 1934, kun diktaattori Engelbert Dollfuss kielsi sosialistipuolueen, hän liittyi maanalaiseen poliittiseen toimintaan. Hän oli vangittuna tammikuusta 1935 heinäkuuhun 1936 syytettynä maanpetoksesta.
Maaliskuussa 1938 Itävallan valtio oli lakkautettu Saksassa, ja syyskuussa Kreisky muutti poliittisena pakolaisena Tukholmaan, missä hän toimi vuoteen 1945 saakka osuustoiminnallisen liikkeen tehtävissä. Vuonna 1942 hän avioitui Vera Furthin kanssa. Hän muutti Itävaltaan 1946, mutta palasi pian Tukholmaan lähetystötehtäviin. Vuonna 1951 hän muutti takaisin Wieniin, missä liittopresidentti Theodor Körner valitsi hänet poliittiseksi avustajaksi. Vuonna 1953 hänet oli valittu Ulkomaansuhteiden osastoon. Tässä asemassa hän otti osaa Itävallan valtion itsenäisyysneuvotteluihin 1955. 
Kreisky valittiin Itävallan parlamenttiin, valtiopäiville sosialistina vuoden 1956 vaaleissa. Hänet valittiin puolueen johtoon Bruno Pittermannin kanssa. Vuoden 1959 vaalien jälkeen hänestä tuli ulkoministeri, mutta 1966 hän jätti viran. Kreisky valittiin sosialistipuolueen puheenjohtajaksi 1967. Sosialistit voittivat vaalit maaliskuussa 1970, jolloin Kreiskysta tuli liittokansleri. Hän muodosti sosiaalidemokraattisen vähemmistöhallituksen pienen vapauspuolueen tuella. Vuoden 1971 vaaleissa SPÖ sai yli 50 prosenttia äänistä, minkä ansiosta Kreisky pystyi muodostamaan enemmistöhallituksen. Suomessa Kreisky vieraili ainakin toukokuussa 1978. Kreisky erosi liittokanslerin tehtävästä vuoden 1983 parlamenttivaalien jälkeen.
Tervakankaan kalmisto

Tervakankaan kalmisto sijaitsee Pohjois-Pohjanmaalla entisen Saloisten kunnan alueella Leinoperän kylällä Raahessa. Tervakangas on rautakautinen kalmisto ja mahdollinen asuinalue.
Ajoitus.
Tervakangas on noussut merestä heti ajanlaskun alun jälkeen. Kankaalla vuosina 1990−1993 suoritettujen kaivausten perusteella kalmisto ajoittuu ajanjaksolle 100−500 jaa., eli roomalaiselle rautakaudelle ja kansainvaellusajalle. Tervakangas on siihen aikaan ollut niemi, aluksi saari, jonka pohjoispuolella, nykyisten Leinoperän ja Peltomaanperän alueella, oli laaja saaristo ja länsipuolella lähes avoin meri. Asutus ja kalmiston käyttö näyttää päättyneen viimeistään 600-luvulla jaa.
Muinaisjäännökset ja löydöt.
Tervakankaan laen kivirakassa on toistakymmentä erimuotoista hautaa. Kaivauksissa on löydetty sekä poltto- että ruumishautauksia. Ensimmäiset esinelöydöt tekivät kivikasaan majanpohjaa raivanneet pikkupojat vuonna 1989. Löydöt olivat palaneita luunpalasia sekä kaksi pronssista rannerengasta, ensimmäiset Saloisista löydetyt pronssiesineet. Myöhemmin arkeologisissa kaivauksissa tehtiin seuraavat löydöt: hioinkivi, pieni rautaveitsi, rautasoljen kappale, pronssisormus, Kjelmøyn keramiikkaa, kiille- ja kivimurskasekoitteista keramiikkaa, palamaton maitohampaan pinta sekä pieni määrä palanutta luuta (0,4 g ja 1,75 g). Metalliesineiden arvellaan olevan kylän omien seppien työtä. Alueelta on löydetty myös merkkejä pienimuotoisesta viljan viljelystä. Asukkaiden päätoimeentulo lienee kuitenkin perustunut riistanpyyntiin ja kalastukseen.
Lähitienoon muinaisjäännökset.
Lähistöllä on myös muita muinaisjäännöksiä mahdollisesti samalta ajalta, niitä ei tosin ole tutkittu tarkkaan, Tärkeimmät niistä ovat:
Zoltán Kósz

Zoltán Kósz (s. 26. marraskuuta 1967 Budapest) on unkarilainen entinen vesipalloilija, hän oli voittamassa maalleen kultaa Sydneyn olympialaisissa 2000. Lisäksi hän oli mukana neljänneksi sijoittuneessa joukkueessa vuoden 1996 olympialaisissa Atlantassa sekä viidenneksi sijoittuneessa joukkueessa Soulissa 1988.
Hän oli myös mukana Unkarin joukkueessa, joka voitti vuoden 1999 maailmancupin.
Maarian allas

Maarian allas () on Turussa, entisen Maarian kunnan alueella sijaitseva Vähäjokeen padottu tekojärvi. Se valmistui 1980-luvun alussa, ja se toimii Turun kaupungin varavesilähteenä, josta johdetaan tarvittaessa vettä Halisten pintavesilaitokselle Aurajokeen. Maarian allas on noin 4,5 kilometrin pituinen ja leveimmältä kohdaltaan noin 350 metrin levyinen. Sen pinta-ala on 74 hehtaaria ja valuma-alue 92 neliökilometriä.
Maarian altaan ympäristö on vaihtelevaa. Vesialueen loivarantaista eteläosaa ympäröivät suuret viljelyaukeat, kun taas sen keskiosassa rannat ovat eteläosaa jyrkempiä, ja niitä ympäröi rantaan asti ulottuva havumetsä. Alueen pohjoisosassa allasta reunustavat pääosin pellot ja rantaniityt. Altaan keskiosan ylittää vuonna 1980 rakennettu teräsrakenteinen Myllyojan silta, jonka kautta ulkoilijat voivat ylittää altaan.
Maarian altaan läpi Paattistenjoesta Aurajokeen virtaavan Vähäjoen vesi on maaperän savisuudesta johtuen sameaa. Tekoaltaaseen tulevan veden laatua kuormittavat myös sekä sen valuma-alueella harjoitettu maatalous että haja-asutuksen ja pienteollisuuden jätevedet.
Maarian altaan loppupäässä on betoninen rakennelma, jossa on säätelyluukku veden kulun säätelyä varten. Vesi kulkee altaasta maanalaiseen putkeen ja noin kahdensadan metrin päästä nousee takaisin maanpinnalle betonirakennelmassa olevasta reiästä. Joen nimi muuttuu putken jälkeen Paattistenjoesta Vähäjoeksi. Altaan loppupäässä oleva rakennelma on ympäröity aidoilla sekä kyltillä, jossa on kielletty rakennelman lähellä uiminen veden virtauksen aiheuttaman riskin takia joutua imaistuksi tunneliin.
Michális Mouroútsos

Michális Mouroútsos (; s. 29. helmikuuta 1980 Ateena) on kreikkalainen taekwondoin ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Sydneyn olympialaisissa 2000 alle 58-kiloisten sarjassa. Turnauksen loppuottelussa Mouroútsos kukisti espanjalaisen Gabriel Esparzan. Ateenan olympialaisissa 2004 hän sijoittui jaetulle yhdeksännelle sijalle.
Mouroútsos voitti Euroopan-mestaruuden alle 58 kg:n painoluokassa Patraksessa 2000. Junioreiden EM-kilpailuissa hän oli kolmas alle 56-kiloisissa 1997. Universiadeissa hän sai pronssia alle 67-kiloisissa 2005.
Suomen Teknologiakeskusten Liitto TEKEL

Suomen Teknologiakeskusten Liitto TEKEL ry oli suomalaisten teknologiakeskustoimijoiden valtakunnallinen yhteistyöverkosto, johon kuului 29 jäsentä yliopisto- ja korkeakoulukaupungeissa. TEKEL kehitti yhdessä yhteistyökumppaniensa kanssa kansainvälisesti vetovoimaisia innovaatioympäristöjä. 
TEKEL oli teknologiakeskustoiminnan edunvalvoja, asiantuntija ja kehittäjä Suomessa. Yhdessä jäsenkeskustensa kanssa se muodosti valtakunnallisen TEKEL-verkoston, joka on osa kansallista innovaatiojärjestelmää. 
TEKEL pyrki kehittämään yhdessä yhteistyökumppaniensa kanssa suomalaista teknologiakeskustoimintaa. Se johti TEKEL-verkoston yhteistyötä, edisti alan kehitystä, osallistui valtakunnallisten ohjelmien toteutukseen sekä kehitti aktiivisesti alalle merkittäviä kansallisia ja kansainvälisiä verkostoja. TEKEL teki yhteistyötä erityisesti ministeriöiden sekä keskeisten tutkimuksen, yrityskehityksen, kansainvälistymisen, elinkeinoelämän ja rahoitusalan toimijoiden kanssa. TEKEL edusti suomalaisia teknologiakeskuksia kansainvälisessä yhteistyössä, kuten Maailman Teknologiakeskusten Liiton IASPin (International Association of Science Parks) toiminnassa.
Vuonna 1988 perustettu TEKEL rahoitti toimintansa jäsenmaksuilla, projektiliiketoiminnalla sekä kotimaisella ja EU-hankerahoituksella. Sen toimistot sijaitsivat Vantaalla Technopoliksen tiloissa. 
Liiton toiminta lakkasi vuonna 2015.
Niko Snellman

Niko Snellman (s. 12. maaliskuuta 1988 Tampere) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-liigassa 11 runkosarja- ja yhden playoff-ottelun Tampereen Ilveksessä. Jäähyminuutteja kertyi 49. Snellmania luonnehdittiin puhdaspiirteiseksi voimahyökkääjäksi, joka oli isokokoinen ja vahva ja taklasi aktiivisesti. Snellman teloi Jokereiden Simo Mälkiän ottelussa 18.2.2010. Mälkiä joutui lopulta lopettamaan uransa välikohtauksen vuoksi. Kiekollista taitoa Snellmanilla ei ollut tähtiluokkaan asti, mutta riittävästi SM-liigatasolle.
Ura.
Snellman on Tampereen Ilveksen kasvatti. Hän voitti joukkueessa Suomenmestaruuden B-nuorissa vuonna 2006 ja C-nuorissa vuonna 2004. Nashville Predators varasi Snellmanin neljännellä kierroksella 105. pelaajana . Samana kesänä myös WHL-joukkue Regina Pats varasi hänet 41. pelaajana .
Kesällä 2006 Snellman harjoitteli Ilveksen SM-liigaringissä ja siirtyi kaudeksi 2006–07 Regina Patsiin. Yhden siellä vietetyn vuoden jälkeen hän palasi Suomeen suorittamaan asepalvelustaan ja siirtyi takaisin Ilvekseen kaksivuotisella sopimuksella kaudeksi 2007–2008. Snellman kuitenkin pelasi koko runkosarjan Ilveksen A-nuorissa ja oli 137 minuutillaan koko A-nuorten SM-liigan jäähypörssin toinen SaiPan Kimmo Vesterisen jälkeen. Hän teki SM-liigadebyyttinsä pudotuspeleissä 18. maaliskuuta 2008 puolivälieräottelussa Kärppiä vastaan ja antoi ottelussa syötön Ville Korhosen 2–0-maaliin.
Snellmanin kauden 2008–2009 pilasi paha loukkaantuminen. Hän ei pelannut otteluakaan SM-liigassa, mutta miesten pelit tulivat tutuksi 11 runkosarja - ja kahden playoff-ottelun verran Mestis-joukkue Lempäälän Kisasta. Snellman pelasi kauden aikana myös viisi runkosarjaottelua Ilveksen A-nuorissa. Huhtikuussa 2009 hän teki Ilveksen liigajoukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2009–2010 Snellman pelasi ensimmäiset SM-liigan runkosarjaottelunsa tehden 11 ottelussa yhden syöttöpisteen. Hän keräsi myös niihin nähden runsaat 49 jäähyminuuttia. Suurimman osan kaudestaan Snellman pelasi kuitenkin lainalla LeKissä tehden 17 runkosarjaottelussa tehot 3+4=7.
Jäätyään vapaaksi agentiksi kevään 2010 jälkeen Snellman löysi uuden osoitteen vasta marraskuussa siirryttyään Mestiksen nousijajoukkue Kiekko-Laserin vahvuuteen. Hänen kautensa jäi kuitenkin vain viiden ottelun mittaiseksi polvivamman vuoksi. Kaudeksi 2011–2012 Snellman siirtyi yksivuotisella sopimuksella Jokipoikiin.
Muuta.
Myös Snellmanin isoveljet Ville ja Mika ovat pelanneet jääkiekkoa, Ville SM-liigassa asti.
Harold Mahony

Harold Segerson Mahony (13. helmikuuta 1867 Edinburgh – 27. kesäkuuta 1905) oli irlantilainen tennispelaaja ja olympiamitalisti. Hän voitti urallaan kolme olympiamitalia, joista kaksi on hopeisia ja yksi pronssinen. Mahony voitti kaikki mitalinsa Pariisista 1900: hopeaa hän sai kaksinpelissä ja sekanelinpelissä sekä pronssia nelinpelissä. Kaksinpelin loppuottelussa hän hävisi Lawrence Dohertylle erin 6–4, 6–2, 6–3. Sekanelinpelissä hän voitti olympiahopeaa Hélène Prévostin kanssa.
Mahony voitti Wimbledonin tennisturnauksen vuonna 1896.
Saatavuus

Saatavuus () on tietotekniikassa ominaisuus, joka ilmentää sitä, kuinka varmasti järjestelmä, laite, ohjelma tai palvelu on tarvittaessa käytettävissä. .
Esimerkiksi tietojärjestelmän saatavuutta voivat heikentää järjestelmän virheet, jotka ajoittain estävät järjestelmän käytön.
Palvelun ominaisuuksiin viitattaessa merkintä 24/7 tarkoittaa, että palvelu on toiminnassa 24 tuntia vuorokaudessa seitsemänä päivänä viikossa.
Tietyissä valtionhallinnon julkaisuissa ja kaupallisten tuotteiden vanhemmissa esitteissä käytetään termiä "käytettävyys" tarkoituksessa saatavuus. Tieteellisissä julkaisuissa ja muissa uudemmissa julkaisuissa termi saatavuus on yleisin. Saatavuus-termiä ei kuitenkaan käytetä teollisuusautomaatiossa, jossa on pitäydytty käyttämään käytettävyys-termiä merkityksessä käytettävyys ajansuhteen.
Claude Piquemal

Claude Piquemal (s. 13. maaliskuuta 1939 Siguer, Ariège, Ranska) on entinen ranskalainen pikajuoksija. Hän oli 1960-luvulla lajissaan Euroopan parhaita.
Piquemal karsiutui 100 metrin juoksun puolivälierissä Rooman olympialaisissa 1960. Hän osallistui myös 4 × 100 metrin viestijuoksuun, jossa Ranskan joukkue hylättiin alkuerissä. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän voitti kultaa 100 metrin juoksussa ajalla 10,4 s. Tasaisessa juoksussa viisi ensimmäistä saivat saman ajan. Piquemal juoksi myös Ranskan pikaviestijoukkueessa, joka sijoittui neljänneksi. Tokion olympialaisissa 1964 hän juoksi kolmannen osuuden pikaviestijoukkueessa, joka sijoittui pronssille maailmanennätyksen juosseen Yhdysvaltain ja Puolan jälkeen ajalla 39,3 s. Henkilökohtaisella 100 metrin matkalla hän karsiutui välierissä.
Budapestin EM-kilpailuissa 1966 Piquemal sijoittui 100 metrillä pronssille ajalla 10,5 s. Muut mitalistit saivat saman loppuajan. Viestissä Ranskan joukkue voitti kultaa loppuajan ollessa 39,4 s. Méxicon olympialaisissa 1968 pikaviestijoukkue uusi pronssimitalinsa. Yhdysvallat juoksi jälleen maailmanennätyksen ja Ranskakin alitti entisen ennätyksen ajallaan 38,4 s.
Piquemal voitti Ranskan mestaruuden 100 metrin juoksussa vuosina 1960 ja 1963. Kesäkuussa 1965 hän juoksi Pariisissa 200 metrin juoksun Ranskan ennätyksen 20,5 s. Hän juoksi 4 × 100 metrin viestijuoksussa useita Ranskan ennätyksiä, joista viisi oli myös Euroopan ennätyksiä.
Osteologia

Osteologia on luonnontiede, joka tutkii kuolleiden eläinten ja ihmisten luita, eritoten luuston rakennetta ja sen kehitystä. Osteologisen tutkimuksen tavoitteita ovat tyypillisesti yksilön lajin, kuoliniän ja sukupuolen määrittäminen sekä yksilön elämään ja kuolemaan liittyviä olosuhteita koskevan tiedon saaminen. Osteologia on yksi arkeologian ja paleontologian apu- ja lähitieteistä.
Jocelyn Delecour

Jocelyn Delecour (s. 2. tammikuuta 1935 Tourcoing, Nord, Ranska) on entinen ranskalainen pikajuoksija ja moninkertainen arvokisamitalisti.
Delecour saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa Tukholman EM-kilpailuissa 1958 ollessaan 200 metrin juoksussa pronssilla ajalla 21,3 s. Lisäksi hän sijoittui 100 metrin juoksussa neljänneksi (10,5 s) ja 4 × 100 metrin viestijuoksussa viidenneksi. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän saavutti hopeaa tasaisessa 100 metrin juoksussa, jossa viisi ensimmäistä saivat saman ajan 10,4 s. Neljänneksi hän sijoittui 200 metrillä (21,0 s) ja viestijuoksussa. Tokion olympialaisissa 1964 hän juoksi viimeisen osuuden viestijoukkueessa, joka sijoittui pronssille maailmanennätyksen juosseen Yhdysvaltain ja Puolan takana ajalla 39,3 s.
Budapestin EM-kilpailuissa 1966 Delecour voitti Ranskan pikaviestijoukkueen toisen osuuden juoksijana kultaa ajalla 39,4 s. Méxicon olympialaisissa 1968 Ranskan pikaviestijoukkue oli jälleen pronssilla. Yhdysvallat juoksi maailmanennätyksen ja Ranskakin alitti entisen ennätyksen ajallaan 38,4 s. Olympialaisten henkilökohtaisilla matkoilla Delecour ei menestynyt; hän karsiutui Rooman olympialaisissa 1960 sekä 100:n että 200 metrin puolivälierissä, Tokiossa 200 metrin välierissä sekä Méxicossa 100 metrin puolivälierissä.
Delecour voitti Ranskan mestaruuden 100 metrin juoksussa vuosina 1958, 1961 ja 1962 sekä 200 metrin juoksussa vuosina 1958 ja 1961–1964. Vuonna 1958 hän sivusi toukokuussa Sofiassa 100 metrin juoksun Ranskan ennätystä 10,5 s, paransi ennätyksen kesäkuussa Varsovassa aikaan 10,3 s ja sivusi ennätystään syyskuussa Pariisissa. Sofiassa hän sivusi myös 200 metrin juoksun Ranskan ennätystä 21,3 s ja paransi sen Varsovassa aikaan 21,0 s. Heinäkuussa 1958 hän juoksi Pariisissa uuden ennätysajan 20,9 s ja vielä heinäkuussa 1963 Zürichissä hän sivusi Ranskan ennätystä 20,7 s. Hän juoksi myös 4 × 100 metrin viestijuoksussa useita Ranskan ennätyksiä, joista kuusi oli myös Euroopan ennätyksiä.
Kyynärhermo

Kyynärhermo, ("nervus ulnaris") on hermo, joka kulkee kyynärpään alueella ja joka hermottaa kämmenen lihaksia varsinkin pikkusormen ja nimettömän alueella. Se kulkee kyynärluussa olevassa uurteessa ja on altis iskuille ja puristuksille. Jos kyynärpää osuu johonkin, se saattaa osua kyynärhermoon, jolloin tuntuu voimakasta kipua pikkusormen ja nimettömän alueella. Tästä syystä sitä kutsutaan kansankielellä usein "kiukkuhermoksi." 
Jos iskut ovat toistuvia tai hermo on muuten puristuksissa, voi kädessä ilmaantua pitkäaikaisia oireita. Tyypillisiä oireita ovat pikkusormen ja nimettömän puutuminen.
Valtaosa kämmenen pienistä lihaksista on kyynärhermon hermottamia.
Kyynärhermon pinne.
Kyynärhermon pinteen oireita ovat muun muassa muuttunut tuntoaistimus pikkusormessa ja nimettömässä. Kyynärvarren ulnaaripuolen lihasheikkous, pikkusormen ja nimettömän lähennys ja loitonnus voivat hankaloitua. Kädessä voi esiintyä kömpelyyttä ja pistelyä.
Marian Foik

Marian Foik (s. 6. lokakuuta 1933 Ruda Śląska – 20. toukokuuta 2005 Varsova) oli puolalainen pikajuoksija, päämatkanaan 100 metrin juoksu.
Foik oli mukana Puolan joukkueessa, joka saavutti hopeaa pikaviestistä Tokion olympialaisissa 1964. Hänen lisäkseen joukkueessa juoksivat Andrzej Zieliński, Wiesław Maniak ja Marian Dudziak. Vuoden 1962 EM-kilpailuissa Belgradissa hän saavutti hopeaa 200 metriltä ajalla 20,8 ja oli mukana Tokion olympialaisten tapaan hopeaa voittaneessa Puolan pikaviestijoukkueessa. Tällä kertaa joukkueessa olivat mukana Zbigniew Syka, Jerzy Juskowiak ja Andrzej Zieliński.
Roger Bambuck

Roger Bambuck (s. 22. marraskuuta 1945 Pointe-à-Pitre, Guadeloupe) on entinen ranskalainen pikajuoksija, joka sivusi 100 metrin juoksun maailmanennätystä vuonna 1968.
Bambuck osallistui 18-vuotiaana Tokion 1964 olympialaisiin mutta karsiutui 100 metrin juoksun puolivälierissä ja 200 metrin juoksun välierissä. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hän voitti kaksi Euroopan mestaruutta. Hänen voittoaikansa 200 metrin juoksussa oli 20,9 s, ja 4 × 100 metrin viestijuoksussa hän juoksi Ranskan joukkueen ankkurina kultaa loppuajan ollessa 39,4 s. Hopeaa hän sai 100 metrin juoksussa ajalla 10,5 s Puolan Wiesław Maniakin voittaessa samalla ajalla.
Heinäkuussa 1967 Bambuck juoksi Pariisissa 200 metrin Euroopan-ennätyksen 20,4 s. Kesällä 1968 Sacramentossa hän sivusi Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa 100 metrin juoksun maailmanennätystä 10,0 s. Hän oli kymmenes mies, joka sai tämän ennätysajan nimiinsä. Hän sai olla ennätysmiehenä vain hetken, sillä jo samana päivänä Jim Hines, Ronnie Ray Smith ja Charles Greene paransivat ennätyksen aikaan 9,9 s.
Méxicon olympialaisissa 1968 Bambuck sijoittui viidenneksi 100 metrillä ajalla 10,1 s sekä 200 metrillä ajalla 20,5 s. Molemmilla matkoilla hän oli paras eurooppalainen. Pikaviestissä Bambuckin ankkuroima Ranska sai pronssia alittaen entisen maailmanennätyksen ajallaan 38,4 s, mutta Yhdysvallat juoksi uuden maailmanennätyksen ja Kuubakin oli nopeampi.
Bambuck voitti Ranskan mestaruuden sekä 100:n että 200 metrin juoksussa vuosina 1965–1968. Hän juoksi useita Ranskan ennätyksiä ja viestijuoksussa useita Euroopan ennätyksiä. Hänen Méxicossa 1968 juoksemistaan sähköajoista 200 metrin aika 20,47 s säilyi Ranskan ennätyksenä heinäkuuhun 1979 ja 100 metrin aika 10,11 s elokuuhun 1986 saakka.
Seuratasolla Bambuck edusti CA Montreuilia. Hän on pituudeltaan 180-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 75 kiloa.
Sergei Jastržembski

Sergei Vladimirovitš Jastržembski (, ), s. 4. joulukuuta 1953 Moskova, on puolalaiseen perheeseen syntynyt venäläinen poliitikko ja diplomaatti.
Jastržembski valmistui Neuvostoliiton ulkoministeriön johtamasta Moskovan valtiollisesta kansain­välisten suhteiden instituutista (MGIMO) vuonna 1976 ja suoritti vuonna 1979 ylemmän tutkinnon Neuvostoliiton tiedeakatemian Kansainvälisen työväenliikkeen instituutissa. Hän valmistui filosofian tohtoriksi pääaineenaan historia.
Suomessa Sergei Jastržembski tuli tunnetuksi toimiessaan 1990-luvun loppupuolella Venäjän silloisen presidentin Boris Jeltsinin lehdistöattaseana. Maaliskuusta 2004 lähtien hän on toiminut Venäjän presidentin Euroopan unionin -erityislähettiläänä.
Marsin aikakirjat

Marsin aikakirjat on Ray Bradburyn temaattinen novellikokoelma vuodelta 1950. Amerikkalaiset lähtevät valloittamaan Marsia vuonna 1999. Marsin alkuperäiset asukkaan kuolevat lähes sukupuuttoon ja heidän kulttuuristaan tulee rihkamaa matkailijoille. Tämä vertautuu Amerikan valloitukseen sen alkuperäiskansoilta. 
Vuonna 1980 Marsin aikakirjoista tehtiin brittiläis-amerikkalaisena yhteistuotantona 3-osainen minisarja. Sen ohjasi Michael Anderson, ja pääosassa nähtiin Rock Hudson. 
Muita laitoksia.
Hill House -kustantamon vuonna 2005 julkaisemassa uudessa "The Martian Chronicles" -kirjan laitoksessa on mukana myös muita Bradburyn novelleja, joiden aiheena on Mars. Niistä on suomennettu seuraavat:
We Bring the Noise!

We Bring the Noise! on saksalaisen dance-yhtye Scooterin kahdeksas studioalbumi. Albumi julkaistiin Saksassa 11. kesäkuuta 2001.
Albumilta julkaistiin singlet: "Posse (I Need You on the Floor)" ja remix-versio "I Shot the DJ" uudelleennimettynä "Aiii Shot the DJ". Albumi on Scooterin viimeinen, jolla Axel Coon oli mukana. Hän jätti yhtyeen 2002 ja aloitti soolouran DJ:nä.
Kappaleet.
We Bring The Noise! — Limited edition
+ Multimedia Video part:
Singlet.
1. «Radio Version» (03:50)
2. «Extended Version» (06:38)
3. «Tee Bee Mix» (07:00)
4. «Club Mix» (06:39)
1. UK Radio version (3:47)
2. N-Trance edit (4:12)
3. Extended version (5:29)
4. N-Trance Extended mix (6:03)
5. Video UK-edit (multimedia section)
A1. P.K.G. mix - Short version (?)
A1. P.K.G. mix - Long version (?)
B2. UK Exended version (5:29)
B2. Tee Bee mix (7:00)
1. «Radio Version» (03:30)
2. «Extended Version» (04:52)
3. «Bite The Bullet Mix» (06:38)
Clubmix shortcut (3:30)
Hans-Georg Schwarzenbeck

Hans-Georg "Katsche" Schwarzenbeck (s. 3. huhtikuuta 1948 München) on saksalainen jalkapalloilija, jonka pelipaikka oli puolustaja. Hän pelasi Bundesliigassa vuodesta 1966 vuoteen 1981 416 ottelussa Bayern Münchenissä. Hän voitti kuusi Saksan mestaruutta, kolme Saksan cupia, yhden Cup-voittajien cupin ja kolme Euroopan cupia.
Schwarzenbeck pelasi 44 maaottelua vuosien 1971 ja 1978 välillä. Tärkein meriitti hänen maajoukkueurallaan oli maailmanmestaruuskilpailujen voitto vuonna 1974. Hän oli voittamassa vuoden 1972 Euroopan-mestaruuskilpailuja. Hän osallistui myös seuraaviin Euroopan-mestaruuskilpailuihin 1976, joissa Saksa pääsi finaaliin.
Schwarzenbeck on peliuransa jälkeen työskennellyt lehdenmyyntiä harjoittavassa yrityksessään.
Saavutukset.
Seura
Maajoukkue
Ruslan

Ruslan () on vuonna 2009 suoraan DVD:lle julkaistu toimintaelokuva, joka on kuvattu Maple Ridgessä Brittiläisessä Kolumbiassa Kanadassa. Elokuvan ohjasi Jeff F. King ja käsikirjoitti Mark James. Pääosassa esiintyivät Steven Seagal ja Dmitry Chepovetsky.
Juoni.
Nykyään rikoskirjailijana toimiva entinen venäläinen gansteri Ruslan Drachev (Seagal) joutuu kohtaamaan menneisyytensä ollessaan matkalla tyttärensä häihin. Perillä hän saa huomata tyttärensä sulhasen olevan hänen entisen arkkivihollisen Mikhail Abramovin poika Stephan. Pian Ruslanin entinen vaimo ja tytär joutuvat väkivallan kohteeksi, jonka seurauksena hän alkaa tutkimaan tapausta saadakseen murhaajan kiinni.
Jean Baptiste Guébriant

Jean Baptiste Budes, Guébriantin kreivi (1602 Plessis-Budes, lähellä Saint-Brieucia – 24. marraskuuta 1643 Rottweil) oli ranskalainen sotilas ja vuodesta 1642 Ranskan marsalkka.
Guébriant syntyi vanhaan bretagnelaiseen aatelissukuun. Hän aloitti sotilasuransa Alankomaiden armeijassa, mutta siirtyi Ranskan palvelukseen ja johti Bernhard Weimarin armeijassa taistelleita ranskalaisjoukkoja vuosina 1638–39. Hän kunnostautui erityisesti Breisachin piirityksessä. Weimarin kuoltua 1639 Guébriant nousi armeijan johtoon. Hänet ylennettiin Ranskan marsalkaksi 1642. Vuonna 1643 Guébriant valtasi Rottweilin, mutta haavoittui piirityksessä ja kuoli vammoihinsa myöhemmin.
Jarkko Kauvosaari

Jarkko Kauvosaari (s. 17. lokakuuta 1983 Ylitornio) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkohyökkääjä. Kauvosaari oli keskushyökkääjälle epätyypillisesti pelitavaltaan voimahyökkääjä: isokokoinen, vahva ja suoraviivainen.
Ura.
Kauvosaari sai kiekko-oppinsa Vaasan Sportissa mutta siirtyi varusmiespalveluksen vuoksi jo A-juniori-ikäisenä Rauman Lukkoon. Kesällä 2003 Kauvosaari teki Lukon kanssa kolmivuotisen liigasopimuksen. Lukossa hän pelasi liigaa kolme kautta. Lisäksi kaudella 2004–2005 Kauvosaari pelasi lainalla Mestiksessä KooKoossa ja TuTossa.
Kauden 2006–2007 jo alettua Kauvosaari siirtyi koesopimuksella Kuopion KalPaan. Lukossa hän oli jäänyt ylimääräiseksi hyökkääksi mutta KalPassa hän teki 10 ensimmäisessä ottelussa viisi maalia. KalPa tarjosikin hänelle kaksivuotisen sopimuksen. Hän kohosi KalPassa kakkosketjuun ja teki 43 runkosarjaottelussa joukkueen menestykseen ja omiin aiempiin saavutuksiinsa nähden hyvät pisteet 12+10=22. Kauvosaari pelasi KalPassa myös seuraavan kauden jokseenkin samanlaisella menestyksellä ja toimi myös joukkueen kapteenina, kunnes siirtyi kauden päätyttyä Tampereen Ilvekseen. Ilveksessä Kauvosaari pelasi kaksi kautta. Keväällä 2010 hän allekirjoitti Lukon kanssa kolmivuotisen sopimuksen. 
Kauvosaaren ura päättyi loukkaantumiseen tammikuussa 2014.
OJ 287

OJ 287 on aktiivinen galaksiydin, jonka massaksi on arvioitu 18 miljardia kertaa Auringon massa. Se oli vuodesta 2008 vuoteen 2019 suurin havaittu supermassiivinen musta aukko, mutta se menetti asemansa galaksissa Holmberg 15A olevalle aukolle, jolla on massaa 40 miljardin Auringon verran &lt;ref name=tiede_11/2019&gt;&lt;/ref&gt;. Valokäyrän vaihteluista on päätelty, että sitä kiertää toinen, pienempi, musta aukko, jonka massaksi on arvioitu 100 miljoonaa Auringon massaa. Sen arvioidaan yhdistyvän isompaan kiertolaiseen noin 10 000 vuoden kuluessa. Sen etäisyys Maasta on noin 3,5 miljardia valovuotta. OJ 287:ää tutkitaan Tuorlan observatoriossa.
Mark Crear

Mark Crear (s. 2. lokakuuta 1968 San Francisco) on entinen yhdysvaltalainen pika-aitajuoksija, kaksinkertainen olympiamitalisti.
Crear voitti NCAA:n mestaruuden vuonna 1992. Hän selviytyi välieriin Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 ja oli myöhemmin samana vuonna neljäs GP-finaalissa Lontoossa. Vuonna 1994 hän voitti Yhdysvaltain mestaruuden ja 1995 GP-finaalin Monacossa ajalla 13,07 s. 
Crear saavutti hopeaa Atlantan olympialaisissa 1996 ajalla 13,09. Hän hävisi olympiaennätyksen tehneelle Allen Johnsonille 14 sadasosasekuntia. Seuraavana vuonna hän sijoittui seitsemänneksi Ateenan MM-kilpailuissa ja voitti GP-finaalin Fukuokassa juostuaan 13,03.
Crear voitti Hyväntahdon kisojen 110 metrin aitajuoksun New Yorkissa 1998. Seuraavana vuonna hän voitti GP-finaalin Münchenissä ajalla 13,08. Sevillan MM-kilpailuihin hän saapui yhtenä suurimmista suosikeista mutta otti toisissa alkuerissä kaksi varaslähtöä ja hylättiin. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän saavutti Anier Garcían ja Terrence Trammellin jälkeen pronssia tuloksella 13,22.
Crear juoksi ennätyksensä 12,98 Zagrebissa 5. heinäkuuta 1999. Hallikilpailuissa hänen paras aikansa 60 metrin aitajuoksussa oli 7,38.
Viitatar

Viitatar eli Naistaikaviitta () on käsikirjoittaja Guido Martinan ja piirtäjä Giorgio Cavazzanon luoma Iines Ankan alter ego. Hahmo ensiesiintyi vuonna 1973 tarinassa "Pyssyllä ei rahaa saa", joka julkaistiin Aku Ankan taskukirjassa numero 56. Hanhikki Hanhi avusti Iinestä tekemällä hänelle Viitattaren puvun sekä muita välineitä, kuten pillerin, joka saa uhrin nukkumaan jopa vuorokauden.
Esiintymiset.
Aku Ankan Taskukirjat.
56. "Pyssyllä ei rahaa saa"
345. "Tähtihetki"
385. "Täydellinen poikaystävä"
448. "Supersankarit törmäyskurssilla"
Celta Vigo B

Celta Vigo B on Celta Vigon reservijoukkue. Se pelaa tällä hetkellä Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. 
Historia.
Joukkue on perustettu alun perin vuonna 1927, mutta vasta vuonna 1989 siitä tuli Celta Vigo B. Joukkueesta saatetaan käyttää myös "Celta Turistas" nimitystä, johtuen sen vanhasta nimestä. 
Se on käyttänyt historiansa aikana yhteensä kolmea nimeä "Club Turista" (1927–1990), "Celta Turista (1990–1996)" ja Celta de Vigo B (1996–).
Celta Vigo B teki debyyttinsä Segunda B:ssä kaudella 1992–1993 ja paras sijoitus siellä toistaiseksi on kolmas tila. Historiansa aikana joukkue on pelannut kaikkiaan 7 kautta Segunda B:ssä ja 9 kautta Tercera Divisiónissa.
Anne Margrethe Hausken Nordberg

Anne Margrethe Hausken Nordberg (s. 23. tammikuuta 1976 Haugesund) on norjalainen suunnistuksen maailmanmestari.
Hausken kilpaili nuorempana hiihtosuunnistuksessa ja yleisurheilussa ja voitti ensin mainitussa nuorten maailmanmestaruuden. Suunnistuksen aikuisten arvokisoihin hän osallistui ensimmäisen kerran Sümegin EM-kilpailuissa 2002 ja saavutti sprintissä pronssia. Kolmissa seuraavissa arvokisoissa hän sijoittui sprintissä kymmenen parhaan joukkoon mutta vasta vuonna 2005 Aichin MM-kilpailuissa hän saavutti seuraavat mitalinsa, sprintissä ja viestissä hopeaa. Vuosi 2006 ei tuonut menestystä, ja vuoden 2007 parhaat saavutukset olivat Kiovan MM-kilpailuissa saavutetut viestin pronssi ja pitkän matkan neljäs sija.
Vuonna 2008 Hausken ylti vihdoin arvokisavoittajaksi. Ventspilsin EM-kilpailuissa hän voitti kultaa sprintissä kolmen sekunnin erolla Suomen Heli Jukkolaan, ja toisen kultamitalin hän sai pitkällä matkalla 53 sekuntia edellä Venäjän Tatjana Rjabkinaa. Heinäkuussa Olomoucin MM-kilpailuissa hän voitti sprintissä kultaa Suomen Minna Kaupin edellä. Vuosien 2009 ja 2013 MM-kilpailuissa hän voitti maailmanmestaruuden viestissä ja sijoittui vuosina 2010 ja 2015 viestissä hopealle sekä vuonna 2012 pronssille. Lisäksi hän sai vuonna 2015 sprinttiviestissä MM-pronssia sekä vuonna 2016 pitkällä matkalla EM-hopeaa ja MM-pronssia.
Suunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailun Hausken on voittanut vuonna 2008 ja vuonna 2005 hän sijoittui kolmanneksi. Puistosuunnistuksen maailmancupin hän voitti vuonna 2003 ja sijoittui seuraavana vuonna toiseksi. Lisäksi hän on voittanut Pohjoismaiden mestaruuksia.
Hausken meni naimisiin Anders Nordbergin kanssa vuonna 2010.
Rekilaulu

Rekilaulu (viroksi regilaul) on suomalaisten ja virolaisten käyttämä nimitys, jolla voidaan tarkoittaa kahta erilaista kansanlaulun muotoa. Sillä on viitattu alkujaan alkusointuiseen, kalevalamittaiseen runostoon, jota se Virossa edelleen tarkoittaakin. Suomessa taas termi on sittemmin vakiintunut merkitsemään lähinnä nelisäkeistä ja riimillistä, uudempaa kansanlaulua.
Uudemmat rekilaulut.
Rekilaulujen loppusoinnut sijoittuvat säkeistön toiseen ja neljänteen säkeeseen. Niille on usein pidetty luontaisena luonnonjohdantoa: aiemmassa säkeessä piirretään luonnonkuva, joka seuraavassa säkeessä vertautuu laulun varsinaiseen sanomaan.
1600- ja 1700-lukujen Suomessa uusimittainen riimillinen laulu oli vielä vakiintumatonta ja sitä esiintyi erilaisissa muodoissa. Uusimittaisen laulamisen huippu saavutettiin rekilaulussa, josta oli tullut 1800-luvulla Suomen suosituin laulumuoto. Rekilaulu oli puhdasta kansanperinnettä: se välittyi suullisesti ja korvakuulolta, eikä lauluja ollut tapana kirjoittaa muistiin. Sitä harjoitettiin etenkin piirileikkien yhteydessä. Perinnettä on myöhemmin ylläpidetty esimerkiksi toisen maailmansodan aikaan, jolloin tanssimista korvattiin piirileikeillä.
Etymologia.
Rekilaulu on tarkoittanut Viron lisäksi aiemmin Suomessakin alkusointuista, kalevalamittaista runolaulua. Matti Hakon mukaan rekilaulu-sanan merkityksen muuttuminen suomen kielessä tarkoittamaan uudempaa lauluperinnettä tapahtui 1880-luvun loppuun mennessä. 
Rekilaulu-termin alkuperän on katsottu olevan saksan kielessä, josta se on lainautunut Baltiaan ja viron kielen kautta edelleen osaksi suomalaista sanavarastoa. Teorian mukaan sen juuret ovat saksan kielen piirilaulua tarkoittavassa sanassa "reihenlied" tai "reigenlied". Muiden muassa Vihtori Laurila vastusti tätä käsitystä viitaten Henrik Gabriel Porthanin kirjaukseen lauluperinteen harjoittamisesta rekimatkustamisen yhteydessä, myös kritisoiden termin pitämistä oppineiden luomuksena ja sen yhdistämistä vain piiritansseihin. Lauri Kettunen esitti termin johtuvan viron sanasta "regivärss", jonka tausta taas oli saksan kielen termissä "rege-wärs". Saksan "rege" tarkoittaa järjestystä tai riviä, mutta kansa yhdisti sen sitä muistuttavaan, rahvaalle ominaista kulkuvälinettä tarkoittavaan viron sanaan "regi" (reki).
Fort Sumter

Fort Sumter on linnoitus Charlestonin satamassa, Etelä-Carolinassa, joka nimettiin kenraali Thomas Sumterin mukaan. Sen pommitus Fort Sumterin taistelussa 12. huhtikuuta 1861 aloitti Yhdysvaltain sisällissodan.
Historia.
Fort Sumterin rakentamisesta päätettiin Vuoden 1812 sodan (1812-1815) jälkimainingeissa. Se oli osa yhdysvaltojen rannikoille ja lähisaarille rakennettua lähes 50 linnoituksen järjestelmää, jota kutsuttiin nimellä Kolmas järjestelmä (). Yhdysvaltain kongressi päätti rannikkopuolustuksen rakentamisesta vuonna 1817, ja Fort Sumterin rakentaminen alkoi vuonna 1829. Charlestonin tärkeää satamaa suojaamaan tehtiin 2,4 hehtaarin kokoinen tekosaari, jolle linnoitus rakennettiin. Se on kolmitasoinen ja viisisivuinen linnoitus, jossa oli 650 sotilasta ja 135 tykkiä. Rakentaminen kuitenkin tyssäsi 1830-luvulla kiistaan sataman käyttäjien kanssa. Rakentamista päästiin jatkamaan vasta vuonna 1841. Fort Sumter osoittautui kuitenkin kalliiksi hankkeeksi, kuten monet muutkin Kolmannen järjestelmän linnoitukset, ja rakentaminen hidastui vuonna 1859 rahanpuutteeseen. Vuonna 1860 saari ja linnoituksen ulko-osat olivat valmiita, mutta sisätyöt ja aseistus jäivät kesken.
Sisällissodan jälkeen linnoitus on ollut sotilaskäytössä Espanjan–Yhdysvaltain sodan (1898), ensimmäisen maailmansodan (1914-18) ja toisen maailmansodan (1939-45) aikana. 
Matkailu.
Nykyään linnoitus on suosittu matkailunähtävyys ja sinne tehdään ohjattuja veneretkiä.
Anis Boussaïdi

Anis Boussaïdi (s. 10. huhtikuuta 1981) on tunisialainen jalkapalloilija. Laitapuolustajana pelaava Boussaïdi edustaa Ukrainan valioliigassa pelaavaa Tavrija Simferopolia.
Ura.
Boussaïdi aloitti jalkapalloilun kotimaassaan Tunisiassa AS Kasserinen junioreissa, josta hän myöhemmin siirtyi pääkaupunkiseudulle Stade Tunisienin junioreihin. 
Vuonna 2001 Boussaïdi nostettiin joukkueen edustukseen, jossa hän pelasi kolmen kauden ajan ennen siirtymistään Ukrainan Metalurh Donetsk -joukkueeseen. Boussaïdi pelasi joukkueessa kolmen kauden ajan käyden viimeisellä kaudellaan pelaamassa lainalla Belgiassa KV Mechelen -joukkueessa. Sittemmin itävaltalainen Red Bull Salzburg hankki Boussaïdin joukkueeseensa vapaalla siirrolla ja teki kolmivuotisen sopimuksen. Avauskaudellaan Boussaïdi pelasi 28 ottelua Itävallan Bundesliigassa ja juhli kauden päätteeksi Itävallan mestaruutta. Seuraavalla kaudella 2009-2010 hän joutui joukkueen valmentajan epäsuosioon ja siirtyi Salzburgin kakkosjoukkueeseen, joka pelasi Itävallan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Heinäkuussa 2010 Boussaïdi allekirjoitti vuoden sopimuksen kreikkalaisen PAOKin kanssa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa PAOK'n paidassa 28. heinäkuuta 2010 Mestarien liigan karsintaottelussa Ajaxia vastaan. Kreikan pääsarjassa Boussaïdi pelasi ensi kerran kauden avausottelussa 29. elokuuta 2010 Panserraikosia vastaan. Hän pelasi puolen vuoden aikana yhteensä kaksitoista sarjaottelua ja neljä ottelua Eurooppa-liigassa.
Tammikuussa 2011 Boussaïdi siirtyi Venäjän valioliigassa pelaavaan FK Rostoviin.
 Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Rostovin paidassa 14. maaliskuuta 2011 Venäjän valioliigan avauskierroksella Spartak Moskovaa vastaan. Boussaïdi pelasi kauden aikana yhteensä kolmetoista ottelua. Rostov sijoittui kauden päätteeksi sarjassa kymmenenneksi.
Joulukuussa 2011 Boussaïdi allekirjoitti kahden ja puolen vuoden sopimuksen ukrainalaisen Tavrija Simferopolin kanssa.
Maajoukkueura.
Boussaidi edusti maataan vuoden 2004 Olympiakisoissa Ateenassa. Maajoukkueessa hän on pelannut 57 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Oinasjärvi (Sonkajärvi)

Oinasjärvi on Sonkajärven kunnassa Pohjois-Savon maakunnassa sijaitseva kylä. Oinasjärvi on yksi Oinasjärventien kyläyhdistyksen ja Oinasjärventien varrella olevista kylistä. Oinasjärventien kyläyhdistyksen alueena on Sonkajärven kunnan eteläinen alue. Kylän alue alkaa Harvanjoesta, käsittäen Mustanjoen, Marjomäen, Kotkatmäen päättyen Oinasjärvellä Salmisenmäkeen. Länsipuolella rajana on Hämeenmäki ja itäpuolella Luppamäki ja entinen Luusan kylän koulu. Sonkajärven kirkonkylälle matkaa on noin 4–12 km, ja lähimpään kaupunkiin, Iisalmeen, matkaa kertyy keskimäärin 35 km.
Väestö koostuu aiemmista kanta-asukkaista ja kylälle muuttaneista nuorista lapsiperheistä. Paluumuuttajia on lähes vuosittain. Lapsille on rakennettu leikkikenttä Mustanjoelle. Loma-asukkaiden myötä asukasmäärä lisääntyy kesäaikaan noin 50 henkilöllä.
Oinasjärventien kyläyhdistyksen alueella sijaitsee kaksi retkeilyyn tarkoitettua kotaa: "Mustanjoen kota" ja "Mustanmäen kota." Mustanjoen kota sijaitsee Sonkajärven kirkonkylältä päin tultaessa Mustanjoen suoran päässä vasemmalla. Kota ja puuvarasto on rakennettu 2003, wc on rakennettu vuonna 2004. Kodan kautta kulkee talvisin kirkonkylältä tuleva latukoneella ajettu latu, joka kiertää lenkin Kuljun rinteen alta sekä Kuljun rinteen päältä. Latu on osa maaliskuussa hiihdettävän Elekko-hiihdon latua. Mustanmäen kota on avonainen eli kiinteä laavu ja pienempi kuin Mustanjoen kota.
Oinasjärvellä sijaitsee myös hirviporukan jahtimaja, jota kyläyhdistys voi käyttää esimerkiksi kokouksissa.
John By

John By (s. todennäköisesti 7. elokuuta 1779 Lambeth, Lontoo – 1. helmikuuta 1836 Frant, East Sussex) oli englantilainen pioneeri, joka oli sotilasarvoltaan everstiluutnantti. Hän tuli tunnetuksi Rideaun kanavan suunnittelijana ja rakennustöiden johtajana sekä Ottawan kaupungin perustajana kanavan rakennustöiden aikana.
By opiskeli Royal Military Academyssä. Hänet määrättiin vuonna 1799 tykistöön, mutta vielä samana vuonna pioneerijoukkoihin. Vuonna 1802 By sijoitettiin ensimmäistä kertaa Kanadaan, missä hän osallistui Québecin kaupungin linnoittamiseen ja Saint Lawrence -joen muuttamiseen purjehtemiskelpoisammaksi.
Napoleonin sotien takia By palasi Eurooppaan ja palveli Arthur Wellesleyn alaisuudessa. Vuonna 1811 hänet lähetettiin Espanjaan, jossa hän osallistui Badajozin ensimmäiseen ja toiseen taisteluun. Tämän jälkeen By palasi Englantiin, missä hän otti johtoonsa Favershamin kuninkaallisen ruutitehtaan.
Napoleonin hävittyä Waterloon taistelun vuonna 1815 Byn tehdas muuttui hiljalleen tarpeettomaksi ja vuonna 1821 hän jäi eläkkeelle armeijan palveluksesta. Vuonna 1826 hänet kutsuttiin takaisin palvelukseen ja Kanadaan Rideaun kanavan rakennustöihin. Byn ensimmäisenä tehtävänä oli perustaa kaupunki kanavan rakennusmaalla työskenteleville miehille, sillä Ottawa-joen laakso oli tuolloin harvaan asuttua. Tuota asutuskeskusta kutsuttiin alkujaan nimellä Bytown, ja siitä kehittyi myöhemmin Ottawan kaupunki.
Kanava valmistui kuudessa vuodessa ja sitä pidettiin insinööritaidon menestyksenä. Byn parhaisiin lukeutuvana saavutuksena voidaan nähdä laajempien patojen käyttö, jotta kosket jäivät tulvaveden alle peittyen purjehduskelpoisen vesimassan alle. Lontooseen palattuaan By joutui kuitenkin vastaamaan syytöksiin kanavaprojektin rahoituksesta, sillä kustannukset kasvoivat huomattavasti alkuperäisiä suunnitelmia suuremmiksi. Britannian valtiovarainministeriön virkamiehet syyttivät Bytä monista luvattomista kuluista.
By loukkaantui häneen kohdistuneista voimakkaista hyökkäyksistä, sillä hän oli toivonut saavansa kiitosta Kanadassa tehdystä työstään. By jättäytyi tämän jälkeen eläkkeellä ja muutti asumaan Frantin kylään, Englannin kaakkoisosaan. Hän kuoli kotonaan vuonna 1836.