tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bob Fleming

Bob Fleming on BBC:n tuottamassa sketsisarjassa "Ruuvit löysällä" esiintyvä kuvitteellinen henkilö, jota esittää Charlie Higson. Hahmo esiintyi sarjassa vuosina 1994–2000, ja se on saanut inspiraationsa Jack Hargreavesista.
Fleming on ikääntyvä ja pitkäaikainen television päiväohjelma "Country Mattersin" juontaja, jolla on paha ja ärsyttävä yskä. Juontamisen mahdottomaksi tekevä yskänkohtaus iskee aina kesken ohjelman tai sen nauhoitusten, mutta ei vaivaa ollenkaan harjoituksissa.
Toisella tuotantokaudella hahmo sai "Country Mattersin" tuottajalta käskyn hankkiutua eroon yskästä tai hän saisi potkut. Siitä huolimatta että Fleming yski yskänlääkkeen pitkin pukuhuoneen peiliä (onnistumatta saamaan sitä suuhunsa viimeistä lusikallista lukuun ottamatta), Fleming jatkoi uraansa "Badger Watchissa" (mäyrävahdissa), jossa hän säikytti mäyriä pois asutuksesta pelkän yskän voimin.
Vuonna 1996 lähetetyssä jouluspesiaalissa Fleming esiintyi sketsissä, jossa hän mainosti ystäviensä kanssa tuottamaansa kansanmusiikkialbumia. Albumilla kerrottiin esiintyvän "Country Mattersistä" tuttuja hahmoja, kuten "Hiccuping" Murtagh Blethyn (Simon Day), "Sneezing" Clive Tucker (Mark Williams) sekä Jed Thomas (Paul Whitehouse). Kaikilla levyllä esiintyjillä oli jokin ärsyttävä ominaisuus, joka käytännössä esti laulamisen: Murtagh Blethynillä se oli hikka, Clive Tuckerilla aivastelu, ja Jed Thomasilla pakkomielle huutaa kirosanaa "ARSE!" satunnaisin väliajoin. Jed Thomasin hahmo esiintyi myös viimeisessä "Ruuvit löysällä" -sarjan jaksossa, jossa esitettiin sketsi viimeisen "Country Matters" -jakson kuvauksista.
Bob Flemingin lisäksi "Country Matters" -sketseissä esiintyvät Clive Tucker ja Jed Thomas. Ensimmäisen tuotantokauden jälkeen hahmojen nimet kuitenkin vaihtuvat. Vuonna 1998 kuvatussa "Fast Show Live Videossa" hahmojen nimet ovat Clive Thomas ja Jed Tucker.
Lee Eun-ju

Lee Eun-ju (22. joulukuuta 1980 – 22. helmikuuta 2005) oli eteläkorealainen näyttelijä. Hän teki itsemurhan 24-vuotiaana.
Ura.
Lee Eun-ju syntyi Gunsanissa, Jeollabuk-dossa, Etelä-Koreassa. Hän muutti Souliin valmistuttuaan, jotta voisi opiskella näyttelemistä. Hän aloitti 1990-luvun puolivälissä koulupukumallina, ja useiden televisioesiintymisten jälkeen teki elokuvaensiesiintymisensä vuonna 1999 valmistuneessa elokuvassa "Song-o". Myöhemmin hän esiintyi menestyselokuvissa "Oh! Soo-jung", "Yeonae soseol" ja "Brotherhood of War". Hän näytteli myös suositussa korealaisessa draamasarjassa "The Phoenix", kuten myös elokuvassa "Juhong geulshi", jossa hänellä oli monta alastonkohtausta. Tämä jäi hänen viimeiseksi elokuvakseen.
Kuolema.
Lee teki itsemurhan 22. helmikuuta 2005 illalla kotonaan Bundangissa, Seongnamssa, vain muutamaa päivää sen jälkeen kun hän valmistui Dankookin yliopistosta. Leen veli löysi hänet hirttäytyneenä ja ranteet viilleltyinä. Itsemurhan syyksi väitettiin masennusta ja henkistä pahoinvointia, jotka olivat mahdollisesti aiheutuneet perheongelmista. Heti Leen itsemurhan jälkeen hänen perheensä sanoivat, että hän oli kärsinyt unihäiriöistä, jotka johtuivat "Juhong geulshi" -elokuvassa tehdyistä alastonkohtauksista. Tosin Lee oli tehnyt samankaltaisia kohtauksia aiemminkin vuonna 2000 elokuvassa "Oh! Soo-jung", mikä tekee motiivista kyseenalaisen. Hän jätti verellä kirjoitetun itsemurhaviestin, johon hän oli kirjoittanut: "Äiti, olen pahoillani. Minä rakastan sinua." Erillisessä kirjeessä luki: "Halusin tehdä paljon. Vaikka elänkin, en ole oikeasti elossa. En halua kenenkään pettyvän. On hienoa saada rahaa... Halusin tehdä rahaa.
Lee Eun-ju polttohaudattiin ja siunattiin kryptassa Goyangissa. Satoja hänen näyttelijä- ja viihdyttäjäystäviään saapui hautajaisiin. Korealainen laulaja Bada lauloi laulun "You Were Born to be Loved" ja Leen ystävät puhuivat tämän muistolle.
Bernard Cornwell

Bernard Cornwell (alkujaan Bernard Wiggins; s. 23. helmikuuta 1944 Lontoo) on englantilainen historiallisten romaanien kirjoittaja. Hän asuu Chathamissa, Massachusettsissa, Yhdysvalloissa. Cornwell myös julkaissut romaaneja yhdessä vaimonsa Judy Cornwellin kanssa kirjailijanimellä Susannah Kells. 
Teokset.
Sharpe 
Romaanit ovat kronologisessa järjestyksessä. 
The Warlord Chronicles 
The Saxon Stories 
Crowning Mercy (nimellä Susannah Kells yhdessä vaimonsa Judy Cornwellin kanssa) 
The Starbuck Chronicles 
The Grail Quest 
Muita romaaneja
M/S Tarrafal

M/S Tarrafal (IMO 6807357) on nimellä M/S Betula Saksassa vuonna 1968 valmistunut autolautta. Sen rakensi Jos. L. Meyerin telakka Papenburgissa. Se kuuluu kolmen aluksen sarjaan, sen sisaralukset ovat M/S Regula ja M/S Ursula. "Betula" on latinaa ja tarkoittaa koivua.
Valmistus.
Alus tilattiin Jos L Meyer Werftiltä Papenburgista Saksasta. Sen köli laskettiin telakkanumerolla 532 ja alus laskettiin vesille 1. tammikuuta 1968. Alus luovutettiin 24. huhtikuuta 1968 Linjebuss Internationalille (Rederi AB Svea).
Palvelus.
Se asetettiin liikenteeseen Juutinraumaan välille Helsingborg – Helsingør. Matka-aika oli alle puoli tuntia, joten aluksessa ei ollut hyttejä, ainoastaan kahvila ja verovapaa myymälä. Vuonna 1981 alus siirtyi Scandinavian Ferry Linesille. Vuodenvaihteessa 1984–1985 alus oli Helsingørin telakalla muutostöiden kohteena. Alus siirtyi SweFerry AB:lle 1991. Toukokuussa 1992 alus myytiin Fred Olsenin varustamon käyttöön Las Palmasiin Espanjaan. Viimeinen liikennöintipäivä Juutinraumassa oli 15. toukokuuta. Se siirtyi Svendborgsin telakalle Tanskaan ja nimettiin uudestaan. Kesällä 1992 alus aloitti liikennöinnin välillä Corralejo (Fuerteventura) – Playa Blanca (Lanzarote). Vuonna 2003 nimeksi annettiin Tarrafal. Seuraavana vuonna se aloitti liikenteen Las Palmasista Kap Verdelle.
Toinen Saksan–Tanskan sota

Toinen Saksan–Tanskan sota käytiin vuonna 1864. Sota alkoi saksalaisvaltioiden hyökkäyksellä Tanskaa vastaan. Taustalla oli pitkään jatkunut rajakiista Schleswig-Holsteinin alueesta. Sota päättyi saksalaisten voittoon kestettyään noin viisi kuukautta. Tanska joutui luovuttamaan Preussille ja Itävallalle Schleswig-Holsteinin. Preussi valtasi koko alueen Itävallalta vain kahta vuotta myöhemmin vuonna 1866, ja Schleswig-Holsteinista tuli osa Saksan keisarikuntaa.
Tanska joutui sodassa taipumaan vihollisen ylivoiman edessä. Se sai osakseen ulkomaista sympatiaa, mutta vain vähän oikeaa apua. Ruotsi julistautui neutraaliksi, vaikkakin Ruotsista tuli vapaaehtoisia Tanskan avuksi. Sotaan osallistui Tanskan puolella myös 11 suomalaista vapaaehtoista. Heistä tunnetuin oli Herman Liikanen, joka oli 1860-luvun alkupuolella osallistunut Giuseppe Garibaldin joukoissa Italian vapaustaisteluun.
Sodassa tapahtunut tanskalaisten perääntyminen Schleswigissä sijaitsevalta Dannevirken linnoitukselta aiheutti tanskalaisten keskuudessa suurta paheksuntaa. Kyseessä oli symbolinen tappio, sillä isänmaalliset tanskalaiset pitivät Dannevirken linnoitusta voittamattomana ja sen varusteluun oli käytetty runsaasti varoja. Todellisuudessa linnoitus oli sodan aikana keskeneräinen, vähäisesti miehitetty ja osa sen rakenteista oli jäänyt veden valtaan tai jäätynyt. Tanskan armeija siirtyi pohjoisemmaksi, Flensburgin lähellä sijaitsevaan ja helposti puolustettavaan Dybbølin () linnoitukseen, jonka sitkeä vastarinta nostatti tanskalaisten kansallistunnetta. Urheasta puolustautumisesta huolimatta Saksa voitti sodan.
Schleswig-Holsteinin mukana Saksan keisarikunnan alaisuuteen siirtyi huomattava määrä tanskalaista väestöä. Historiallisen Schleswigin pohjoisosa palautui Tanskalle vuonna 1920 kansanäänestyksen perusteella ja Kansainliiton välityksellä.
Toinen Saksan–Tanskan sota oli mykkäelokuvien aiheena Tanskassa vuosina 1910–1911.
Kapteeni Sharpe

Kapteeni Sharpe () on Bernard Cornwellin historiallinen romaani, ainoa suomennettu osa itsenäisistä teoksista koostuvaa Sharpe-sarjaa. Sen suomensi 1985 Ano Niroma ja kustansi WSOY.
Romaanin päähenkilö Richard Sharpe on Etelä-Essexin kevyen komppanian joukoissa taisteleva sotilas ja näkyvin hahmo koko sekalaisessa Ison-Britannian armeijassa, joka Wellingtonin johdolla on komennettu taisteluun ranskalaisia vastaan Napoleonin mannermaan sodassa. Teos kuvaa Ciudad Rodrigon ja Badajozin puolustuslinnakkeiden taistelua vuonna 1812. Juoneen liittyy myös espanjalaistyttö Teresa, johon Sharpe on rakastunut. 
Kirjailija sanoo erään suomennoksen liitteessä (Kirjavalio), että hän halusi tehdä maavoimien sotilaasta Napoleonin sodissa kirjasarjan, joka vetäisi vertoja Hornblower-sarjalle. Cornwell sanoo samassa yhteydessä pitävänsä Wellingtonia suurimpana koskaan eläneenä kenraalina.
Stadttempel

Stadttempel on synagoga Itävallan pääkaupungissa Wienissä. Se on Wienin pääsynagoga ja sijaitsee 1. kaupunginosassa eli Innere Stadtissa. Se tunnetaan myös nimellä "Seitenstettentempel" osoitteensa, Seitenstettengasse 4, mukaan. 
Synagoga rakennettiin vuosina 1825–1826 uusklassiseen tyyliin wieniläisen arkkitehdin Joseph Kornhäuselin piirustusten pohjalta. Natsit tuhosivat sen sisätilat kristalliyönä vuonna 1938, mutta useiden muiden wieniläisten synagogien tapaan sitä ei kuitenkaan poltettu. Vuonna 1963 synagoga avattiin uudelleen entisöintitöiden jälkeen.
Kaksi arabiterroristia avasi tulen Stadttempelissä 29. elokuuta 1981. He olivat aseistautuneet käsikranaatein ja pistoolein. Kaksi ihmistä kuoli ja parikymmentä loukkaantui. Terroristit pidätettiin heti. He sanoivat kuuluvansa PLO:hon vaikka järjestö tuomitsi iskun.
Moshe Kahlon

Moshe Kahlon (, s. 19. marraskuuta 1960) on israelilainen lakimies ja poliitikko. Hän edusti Likud-puoluetta ja oli knessetin varapuhemies 2003–2006. Hän perusti Kulanu-puolueen vuonna 2014.
Kahlon syntyi sefarditaustaisten libyanjuutalaisten siirtolaisten perheeseen ja kasvoi työväenluokkaisella asuinalueella Haderassa. Vuosina 1996–1999 hän oli puolustusministerin edustaja Haifassa ja Pohjoisella hallintoalueella ja vuosina 2000–2002 osastonjohtajana sisäisen turvallisuuden ministeriössä. Hänet valittiin knessetiin ensimmäisen kerran vuonna 2003.
Honor Blackman

Honor Blackman (22. elokuuta 1925 Plaistow, Lontoo – 5. huhtikuuta 2020 Lewes, East Sussex) oli englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan Cathy Galena TV-sarjassa "Herrasmiesagentti" ja Pussy Galorena James Bond -elokuvassa "007 ja Kultasormi" (1964).
Blackmanin muita tunnettuja rooleja olivat Julia Daggett western-elokuvassa "Shalako" ja ja Herana elokuvassa "Taistelu kultaisesta taljasta". Blackman oli aktiivinen poliittisestikin: hän arvosteli usein Ison-Britannian yhteiskunnallisia ilmiöitä. Niinpä vuonna 2012 Sean Connery sai kuulla kunniansa veropakolaisuuden takia, varsinkin kun Connery oli saanut huomattavan brittiläisen arvonimen. 
Blackman oli vanhin (39 vuotta) Bond-tytön näyttelijä vuoteen 2015 asti, jolloin 50-vuotias Monica Bellucci rikkoi kyseisen ennätyksen elokuvassa "007 Spectre".
Laulajana.
Blackmanin yhdessä Herramiesagentti-sarjan vastanäyttelijän Patrick Macneen kanssa vuonna 1964 levyttämä kappale "Kinky Boots" oli yllätyshitti vuonna 1990. Toimittaja Simon Mayo soitti sitä usein BBC Radio 1:n aamuohjelmassa ja se nousi brittilistalla viidenneksi. 007 ja Kultasormi -elokuvan jälkeen Blackman levytti albumin nimeltä "Everything I've Got".
Hän oli kahdesti naimisissa, vuosina 1948–1956 Bill Sankeyn kanssa ja 1961–1971 näyttelijä Maurice Kaufmanin kanssa. Hänellä on kaksi Kaufmanin kanssa adoptoitua lasta.
Aavikkopöllö

Aavikkopöllö ("Strix butleri") on keskikokoinen aavikoilla elävä pöllö. Lajin nimesi Allan Octavian Hume Edward Arthur Butlerin kunniaksi 1878.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 37–38 cm, siipien kärkiväli 95–98 cm ja paino 200–230 g. Kooltaan se on pienen lehtopöllön luokkaa. Muistuttaa suuresti lehtopöllöä, jonka lähisukulainen se on. Naama on vaaleampi ja silmän iiris on kellanoranssi, kun se lehtopöllöllä on musta. Sukupuolet ovat samannäköisiä. Höyhenpuku on samanvärinen kautta vuoden. Soidinhuuto muistuttaa turkinkyyhkyn huhuilua.
Esiintyminen.
Aavikkopöllö elää Arabian niemimaalla, Israelissa, Siinain niemimaalla, Koillis-Egyptissä ja mahdollisesti Syyriassa. Esiintyminen on hyvin laikuttaista. Lajin kanta on elinvoimainen. Se on paikkalintu ainakin Israelissa ja Saudi-Arabiassa.
Elinympäristö.
Yleensä lajin tapaa puuttomilla, kivisillä aavikoilla ja vuorenrinteillä. Viihtyy myös palmukeitailla ja sadevesialtaiden luona.
Lisääntyminen.
Pesiminen tunnetaan huonosti. Pesä on löydetty vanhasta vesisäiliöstä. Kerran on todettu pesässä 5 munaa, joita haudottiin 35 päivää. Poikaset ovat lentokykyisiä noin 5 viikon ikäisinä.
Ravinto.
Pikkunisäkkäät, linnut, matelijat ja niveljalkaiset.
Toima

Toima (, , ) on Volgan vesistöön kuuluvan Kaman sivujoki Udmurtiassa ja Tatarstanissa Venäjällä. Sen pituus on 121 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 1450 neliökilometriä. Keskimääräinen virtaama Gusevkan kylän luona on 6,3 kuutiometriä sekunnissa.
Joen varrella sijaitsevat Jelabugan ja Mendelejevskin kaupungit sekä Alnašin piirikeskus. Sitä käytetään vesilähteenä, virkistyskalastukseen ja retkeilyyn.
M/S Avataq

M/S Avataq () on Inukshuk Inc:in omistukseen rekisteröity monikäyttöinen rahtilaiva. Nykyään aluksella liikennöi alankomaalainen Spliethoff-varustamokonserni. Laiva on rakennettu vuonna 1989 Miho Zosensho K.K. -nimisellä telakalla, Shimizussa, Japanissa. Kuollutta painoa "Avataqilla" on 9 653 tonnia. Alus on rekisteröity Kanadan lipun alle. 
Avataqin sisaraluksia ovat M/S Corn Lily, M/S Margarita, M/S Vinashin Express 1, M/S Vinashin Express 2, M/S Corn Tulip, M/S Corn Rose, M/S MSC Anna, M/S MSC Isabelle, M/S Onego Voyager, M/S Parkgracht, M/S Pietersgracht, M/S Poolgracht, M/S Romny, M/S SCM Tepuy II, M/S Skalva, M/S Corn Crest, M/S Illawarra Chief, M/S Jaco Carrier, M/S Kapitan Grishin, M/S Kochnev, M/S Aleksandrov, M/S Socol 1, M/S Socol 7, M/S Socol-3, M/S Sofrana Kermadec, M/S Tauranga Chief ja M/S Umiavut.
Lárisa

Lárisa (; myös "Larissa") on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Λαρισαίων, "Dímos Larisaíon"), joka sijaitsee Lárisan alueyksikössä Thessalian alueella. Kaupunki on Thessalian pääkaupunki sekä alueyksikkönsä hallinnollinen keskus. Koko kunnan pinta-ala on 335,1 neliökilometriä ja väkiluku 162 591. Varsinaisen Lárisan kaupungin väkiluku on 144 651 (vuonna 2011).
Lárisa on Kreikan viidenneksi suurin kaupunki. Se on Kreikan tärkeimpiä maatalouden keskuksia ja kansallinen liikenteen solmukohta, jonka rautatieverkko yhdistää Vóloksen satamaan sekä Thessalonikiin että Ateenaan. Lárisan suuralueen, johon lasketaan kuuluvaksi myös Níkaia, Giánnouli sekä muita pienempiä ympäristökuntia, väkiluku lähenee henkeä. Kaupungin nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa Lárisan diakroninen museo.
Historia.
Antiikki.
Antiikin ajan Larissa oli Thessalian merkittävin kaupunki. Se toimi Pelasgiotiin alueen ja sitten koko Thessalian liiton keskuksena, ja myöhäisantiikin aikana Thessalian provinssin hallinnollisena keskuksena. Larissa kukoisti klassisella kaudella 400-luvulla eaa. ja oli merkittävä taiteiden keskus.
Nimi Larissa on saanut alkunsa joko kreikkalaisen mytologian nymfi Larissan mukaan, tai vaihtoehtoisesti se juontaa juurensa kreikankielisestä sanasta "Iarissa", joka tarkoittaa tukikohtaa. Länsimaisen lääketieteen isän Hippokrateen ja kuuluisan filosofin Gorgiaan on arveltu kuolleen Larissassa.
Myöhempi historia.
Larissa oli Thessalian merkittävin kaupunki edelleen keskiajan alussa. Kaupunki säilyi olemassa läpi keskiajan ja osmanivallan ajan. Turkkilaiset käyttivät siitä nimeä "Yenishehér" ("Yenisehr", "Yeni Shehir"). 1800-luvulla kaupungissa oli noin asukasta. Nykyinen Lárisan kaupunki on edelleen Thessalian hallinnollisen alueen keskus.
Nykyinen Lárisan kunta muodostui, kun Lárisa, Giánnouli ja Koiláda yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Lárisan kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Anthony Tyler Quinn

Anthony Tyler Quinn (s. 25. heinäkuuta 1962 New London, Connecticut, Yhdysvallat) on Yhdysvallat yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Jonathan Turnerin roolissa televisiosarjassa "Isojen poikien leikit".
Mombasa (kappale)

”Mombasa” on suomennosversio italialaisen muusikon Fabio Frizzin säveltämästä instrumentaalikappaleesta ”Ibo lelè”. Suomenkielisen sanoituksen on tehnyt Jyrki Lindström. Kappaleen tunnetuin esittäjä on Taiska, jonka versio levytettiin vuonna 1975. 
Kappaleesta coverversion on tehnyt muun muassa Movetron. Kappale oli myös vuoden 2002 "Menolippu Mombasaan" -elokuvan tunnusmusiikki, jonka esitti metalliyhtye Denigrate.
Ilta-Sanomien lukijat valitsivat ”Mombasan” ”kaikkien aikojen matkabiisiksi” vuonna 2011.
Denigraten single.
Vuonna 2002 goottimetalli -yhtye Denigrate julkaisi kappaleesta singlen, joka ylsi Suomen virallisen listan kolmannelle sijalle.
Yaşar Kemal

Yaşar Kemal (oik. "Kemal Sadık Gökçeli"; 6. lokakuuta 1922 tai 1923 Hemite, Osmanien valtakunta – 28. helmikuuta 2015 Istanbul, Turkki) oli kurdisyntyperää oleva kirjailija, jota on luonnehdittu nykyajan parhaaksi turkkilaiskirjailijaksi. Hänen ensimmäinen teoksensa ilmestyi vuonna 1943. Kansainvälistä huomiota hän herätti julkaistuaan vuonna 1955 kirjansa "Haukkani Memed". 
Kemal kirjoitti yli 20 romaania. Hän sai uransa aikana teoksistaan 38 palkintoa 12 maassa. Hän oli useita kertoja epävirallisilla listoilla ehdolla Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi, mutta hänen nimensä katosi listoilta sen jälkeen kun palkinnon sai Orhan Pamuk 2006.
Kemalin teokset sijoittuvat hänen kotiseudulleen Anatolian eteläosaan, joka tunnettiin aikoinaan nimellä Kilikia. Hänen tuotantonsa liittyy läheisesti kurdien kansanperinteeseen. Hän kirjoitti usein elämästä maaseudun kylissä ja oli huono-osaisten äänekäs puolestapuhuja.
Elämä ja ura.
Kemal syntyi turkinkurdilaiseen perheeseen, mutta syntymävuosi on epävarma, sillä seudulla ei ollut väestökirjanpitoa. Syntymäpäivä sen sijaan on tiedossa.
Kemal ajoi kurdien oikeuksia ja arvosteli kärkkäästi maansa vallanpitäjiä, mikä ajoi hänet usein vaikeuksiin. Hän oli nuorena vankilassa kommunistisen propagandan levittämisestä. Hän liittyi Turkin työväenpuolueeseen 1962, mutta erosi 1968, kun Neuvostoliitto hyökkäsi Tšekkoslovakiaan. Vuonna 1996 hän arvosteli saksalaisissa ja englantilaisissa lehdissä kurdeihin Turkissa kohdistunutta vainoa, ja hän sai vuoden ja kahdeksan kuukauden ehdollisen vankeustuomion ”vihan lietsomisesta” ja separatistisen propagandan levittämisestä.
Der Tagesspiegel

Der Tagesspiegel (; motto: ”rerum cognoscere causas” eli ”tietää asioiden syyt”) on päivittäin ilmestyvä saksalainen sanomalehti. Lehti on poliittiselta linjaltaan liberaali, talouspoliittiselta linjaltaan se edustaa lähinnä markkinaliberalismia. Lehti on perustettu 27. syyskuuta 1945. Sen toimitus on Berliinissä, lähellä Berliinin muurin entistä sijaintipaikkaa. Vuonna 2006 lehden levikki oli 135 000.
Der Tagesspiegel yhdistetään edelleen erityisesti kaupungin länsiosaan, sillä Berliinin saarto lopetti sen levittämisen Itä-Berliinissä ja Brandenburgissa 1948. 
Uuden ulkoasun myötä lehti sai 2000-luvun alkuvuosina lisää väriä ja selkeämmän tekstityypin. Vuonna 2005 Society for News Design -järjestö palkitsi lehden ulkoasultaan maailman parhaana sanomalehtenä. Lehden omistaa Verlag der Tagesspiegel GmbH, joka kuuluu Georg von Holtzbrinck -ryhmittymään.
Live at the Olympia ’96

Live at the Olympia ’96 on Deep Purplen livealbumi, joka on nauhoitettu Pariisin Olympia-teatterissa 17. kesäkuuta 1996. Joillakin kappaleilla mukana on torvisektio.
Chanson de geste

Chanson de geste ('laulu uroteoista') tarkoittaa keskiaikaisia ranskalaisia eeppisiä sankarirunoelmia. Chanson de gesten kukoistuskausi oli 1100–1250-luvulla, ja siltä ajalta on peräisin sankarirunoelmista kuuluisin, "Rolandin laulu".
Keskeisiä aiheita olivat aateliskapinat ja saraseeneja vastaan käydyt taistelut. Kuvatut tapahtumat ovat 700–900-luvuilta, mutta itse runoelmat ovat syntyneet vasta parisataa vuotta myöhemmin. Alun perin chanson de geste -runot oli tarkoitettu laulettaviksi säestyksen kera, ja jonglöörit ja minstrelit esittivät niitä markkinaväelle ja pyhiinvaeltajille. 
Chanson de geste -runojen aiheet sijoittuivat yleensä Kaarle Suuren ja hänen seuraajiensa valtakaudelle. Niiden ydinaineksena ovat todelliset historialliset tapahtumat, joiden ympärille on kehitelty legendojen kudelma. On epäselvää, perustuvatko ne pitkään suulliseen perinteeseen vai ovatko ne myöhempien aikojen ammattirunoilijoiden sepittämiä. Joihinkin harvoihin runoihin on merkitty tekijä, mutta suurimpaan osaan ei.
Chansons de geste -runot koostuvat 10 tai 12 tavusta, jotka on ryhmitelty säkeistöiksi assonanssin tai loppusoinnun mukaan. Runoelmien pituus vaihtelee 1 500 rivistä aina 18 000 riviin. Runojen fiktiivinen tausta on kristityn Ranskan taistelu polyteistista tai epäjumalankuvia palvovia saraseeneja vastaan. Kaarle Suuri kuvataan kristinuskon esitaistelijana. Hänen hoviinsa kuuluu 12 ylhäistä ylimystä, muun muassa Roland, Oliver (Olivier), Ogier eli Holger Danske ja arkkipiispa Turpin.
Vähitellen Chanson de geste -runoista tuli vakiintunut kirjallisuuden laji, joka oli tarkoitettu luettavaksi ja lausuttavaksi. Runoelmien taustalla olivat usein tunnetuista henkilöistä tai tapahtumista kertovat legendat. Chanson de geste -runoelmiin kuuluvat muun muassa Kaarle Suureen ja hänen vasalleihinsa liittyvät Geste du roi -runoelmat. "Rolandin laulu" kuuluu juuri tähän ryhmään. La Geste de Guillaume d’Orange -runoelmat puolestaan kertovat Guillaume d’Orangesta, jonka esikuvana on ollut frankkiylimys Wilhelmus. Kolmas runoryhmä on Geste de Doon de Mayence. Siihen kuuluvat runoelmat kertovat Kaarle Suuren kapinallisista paroneista.
Chanson de geste -runot levisivät ympäri koko Euroopan. Ne vaikuttivat voimakkaasti Espanjan sankarirunouteen, varsinkin 1100-luvulla syntyneeseen Espanjan kansalliseepokseen Cantar de Mio Cid -runoelmaan. Italiassa tarut Orlandosta ja Rinaldosta (Roland ja Oliver) tulivat erittäin suosituiksi, ja ne muodostivat myöhemmin perustan renessanssin eepoksille Orlando innamorato ja Orlando furioso. Saksalaisen runoilijan Wolfram von Eschenbachin eepos "Willehalm" puolestaan pohjautuu Vilhelm Oranialaisen elämään. Chanson de geste -runot kirjattiin proosamuodossa islantilaiseen Karlamagnús-saagaan.
Suomen iskelmäkuningas 1952, 1953, 1954

Suomen iskelmäkuningas 1952, 1953, 1954 on Kalevi Taurun kokoelmalevy, jota on tehty vain 300 kpl. Levylle on liitetty vuonna 1998 äänitetty kappale "Ko elämä ol oikiaa"
Levyltä puuttuu kolme Taurun laulamaa kappaletta, "Kun", "Tyttö ja kreivi" ja "Kynttilöiden syttyessä", koska niitä ei löydetty arkistoista.
Warren Zevon

Warren William Zevon (24. tammikuuta 1947 Chicago, Illinois, Yhdysvallat – 7. syyskuuta 2003 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä. Hänet tunnettiin erityisesti laulunsanoituksistaan, jotka olivat toisaalta humoristisia mutta myös pessimistisiä ja jotka käsittelivät usein amerikkalaista elämäntapaa ja politiikkaa kiinnostavalla tavalla.
Elämä ja ura.
Zevon syntyi Chicagossa, hänen isänsä oli peluri ja äitinsä mormoni.
Zevon työskenteli kymmenen vuotta musiikin parissa studiomuusikkona ja lauluntekijänä ennen kuin julkaisi soololevynsä "Warren Zevon" vuonna 1976. Se ei ollut hänen varsinainen ensilevynsä mutta se oli ensimmäinen jossa hänen lahjansa näkyivät.
1970-luvun lopussa ja 1980-luvun alussa Zevon sai jonkun verran menestystä, mutta alkoholiongelmien takia levy-yhtiö hylkäsi hänet. 1990-luvulla Zevonia auttoi David Letterman, joka piti hänen musiikistaan ja toi häntä esille ohjelmassaan. Vuonna 2002 Zevon kuuli sairastavansa syöpää, mutta ehti vielä tehdä jäähyväislevyn ja nähdä lastenlastensa syntyvän ennen kuolemaansa syyskuussa 2003.
Säihkysinisieppo

Säihkysinisieppo ("Cyornis ruckii") eli aikaisemmalta nimeltään malesiansinisieppo on sieppojen heimoon kuuluva varpuslintu, joka tunnetaan erittäin huonosti. Koko laji tunnetaan vain kahden sumatralaisen näytteen perusteella. Nämä ovat vuosilta 1917 ja 1918 Medanin lähistöltä hollantilaisen keräilijän August van Heijstin keräämiä, ja laji onkin määritelty äärimmäisen uhanalaiseksi. Laji ei kuitenkaan liene kuollut sukupuuttoon, sillä aiemmin löydetyt yksilöt olivat talousmetsästä, joten laji luultavasti sietää jonkin verran asuinalueensa huononemista
Lajin tavoista ei tiedetä käytännössä mitään. Linnun pituus on noin 17 cm. Ulkonäön perusteella malesiansinisiepon lähin sukulainen on bambusinisieppo ("Cyornis hainanus"). Lajien samankaltaisuuden takia on myös epäilty, että löydetyt säihkysinisiepot kuuluisivat vielä tuntemattomaan bambusinisieppopopulaatioon. Näytteet olisivat Kiinasta talveksi Indonesiaan muuttaneita yksilöitä.
Laji on nimetty M. Rückin mukaan, joka keräsi Malakasta kaksi epävarmana pidettyä säihkysinisieppoa.
Anchorage Daily News

Anchorage Daily News on päivittäin ilmestyvä yhdysvaltalainen sanomalehti, jonka kotipaikka on Alaskassa sijaitseva Anchorage. Lehden arkilevikki on 71 711 ja sunnuntailevikki 89 423, mikä tekee siitä Alaskan selkeästi luetuimman sanomalehden. "Anchorage Daily Newsin" päätoimittaja on Pat Dougherty (2007).
Lehdellä on 425 päätoimista työntekijää Anchoragen päämajassa sekä Matanuska-Susitna Valleyn, Kenain niemimaan, Juneaun ja Washington, D.C.:n toimistoissa.
Alkuvaiheet.
"Anchorage Daily News" perustettiin "Anchorage News" -nimisenä, viikoittain ilmestyvänä julkaisuna 13. tammikuuta 1946. Sen perustaja ja ensimmäinen julkaisija oli Norman C. Brown. Lehti alkoi ilmestyä joka päivä iltapäivisin toukokuussa 1948. Sunnuntaisin sitä alettiin tosin julkaista vasta 13. kesäkuuta 1965, mitä ennen "Anchorage Daily Newsistä" oli tullut aamulehti 13. huhtikuuta 1964.
Pulitzer-palkinnot.
Lehti on voittanut kahdesti Pulitzer-palkinnon julkisen palvelun kategoriassa vuosina 1976 ja 1989. Mikään muu alaskalainen sanomalehti ei ole voittanut Pulitzeria. Vuoden 1976 palkinto tuli sarjasta ”Empire – The Alaska Teamsters Story”, joka paljasti Teamsters-ammattiyhdistyksen vaikutusvallan osavaltion talouteen ja politiikkaan. "Anchorage Daily News" oli tuolloin kaikkien aikojen pienin julkisen palvelun Pulitzerin voittanut sanomalehti. Toinen palkittu artikkelisarja oli ”A People in Peril”, joka dokumentoi Alaskan alkuasukkaiden laajaa alkoholismia, synkkiä itsemurhatilastoja ja epätoivoa.
Omistajavaihdos.
The McClatchy Company on omistanut "Anchorage Daily Newsin" vuodesta 1979. Se osti silloin määräenemmistön osakekannasta Kay Fanningilta, joka oli ollut lehden päätoimittaja ja julkaisija aviomiehensä Larry Fanningin 1971 tapahtuneesta kuolemasta lähtien. Kay Fanning jatkoi lehden johdossa vuoteen 1983 saakka.
"Anchorage Daily News" oli ensimmäinen niistä kahdesta sanomalehdestä, jotka tuolloin 122-vuotias kalifornialainen McClatchy Company osti kotiosavaltionsa ulkopuolelta. Toinen oli "Tri-City Herald". Sittemmin McClatchystä on kasvanut valtakunnallinen sanomalehtiyhtiö.
Idman (suku)

Idman on suomalainen pappissuku, jonka nuoremmat jäsenet ovat tulleet tunnetuksi talouselämän vaikuttajina. Suvun yksi haara on aateloitu nimellä Idestam, mutta se on sittemmin sammunut.
Suvun vanhimmat jäsenet toimivat useiden sukupolvien ajan kirkkoherroina Huittisissa. Perinteisten sivistysammattien rinnalla useampi suvun ylioppilas on valinnut ammatikseen merenkulun. Suku on omistanut Messukylässä (nykyään Tampereella) Hatanpään kartanon, ja vaikuttanut erityisesti Tampereen alueen teollisuuden kehitykseen. Suvun maine kuitenkin tahriintui 1900-luvun alussa, suuressa Idmanin kavallusjutussa.
Idmanin sukuun kuulunut Carl Johan Idman aateloitiin vuonna 1814 nimellä "Idestam". Idestam-suku introdusoitiin Suomen Ritarihuoneeseen aatelisena sukuna numero 164. Koska Carl Johan Idestam oli naimaton, hän sai luvan adoptoida veljensä, kirkkoherra Daniel Idmanin lapset, joille aatelisarvo periytyi. Aatelissuku sammui vuonna 1960.
GloFish

GloFish on geenimuunneltujen akvaariokalojen kauppanimi. Ensimmäiset GloFish-kalat, värilliset, fluoresoivat seeprakalat olivat ensimmäisiä geenimuunneltuja lemmikkejä. Niitä on geeniteknisesti muokattu siten, että ne tuottavat fluoresoivaa väriä. Kalat kehitettiin alkujaan tutkimuskäyttöön ja myöhemmin niitä on alettu myydä akvaariokaloiksi. GloFish-kaloja on saatavilla neljästä kalalajista, kuutta eri väriä. 
GloFish-kalat ovat suosittuja eritoten Yhdysvalloissa. EU:n alueella geenimuunneltujen eläinten myyminen ja hallussapito on kielletty.
Hohtavien kalojen kehitys.
Seeprakala on suosittu akvaariokala, joka elää luonnonvaraisena Intian ja Bangladeshin joissa. Geeniteknisesti muokatut kalat kehitettiin alkujaan tutkimuskäyttöön. Tutkijoiden tavoitteena oli kehittää kala, joka voisi toimia saasteindikaattorina muuttumalla ympäristön mukana valikoivasti fluoresoivaksi. Kala hehkuisi väriä eritoten silloin kun vesistössä on korkeita raskasmetallipitoisuuksia.
Seeprakalojen muuntelu aloitettiin Singaporen yliopistossa 1999. Kehittämisen aloitti yliopiston tutkija Zhiyuan Gong työtovereineen. Seeprakalojen genomiin istutettiin meduusasta otettu vihreää fluoresoivaa proteiinia tuottava GFP-geeni (). Onnistuneen geeniteknisen muokkauksen jälkeen kehitettiin punainen fluoresoiva seeprakala korallilajilta saadulla geenillä sekä keltainen seeprakala meduusalajin toisen geenin avulla.
Fluoresoivasta väristä ei ole haittaa seeprakaloille. Kaupassa myytävät GloFish-kalat ovat tutkijoiden alkujaan kehittämien geenimuokattujen seeprakalojen luonnollisella tavalla syntyneitä jälkeläisiä. GloFish-kalat eivät poikkea tavanomaisista seeprakaloista muuten kuin värinsä vuoksi.
Liiketoiminta.
Singaporen yliopisto teki 2003 sopimuksen kalojen maailmanlaajuisesta lisenssimarkkinoinnista GloFish–kauppanimellä. Keväällä 2003 Taiwanissa alettiin myydä ensimmäisenä geenimuunneltuja lemmikkejä ja myöhemmin saman vuoden joulukuussa Yhdysvalloissa.
Yhdysvaltalainen Yorktown Technologies osti vuonna 2001 lisenssin Singaporen yliopistolta ja toi GloFish-kalat Yhdysvaltojen markkinoille. Kalojen suositushinta oli viisi dollaria, mikä oli selvästi enemmän kuin mitä normaaleista seeprakaloista maksettiin. Värikkäiden kalojen arveltiin kiinnostavan uusia asiakkaita, ei niinkään kokeneita akvaarioharrastajia. Osa kuluttajista oli pettyneitä, koska kalat eivät hohda pimeässä vaan vain silloin, kun niihin osuu ultraviolettivaloa. Vuonna 2017 niitä myytiin seitsemässätuhannessa vähittäismyyntipisteessä, ja markkinaosuudeksi arvioitiin 15 prosenttia. Toukokuussa 2017 Yorktown Technologies myi GloFish-brandin ja immateriaalioikeudet Spectrum Brands Holdings -yritykselle 50 miljoonalla dollarilla.
Abas (Lynkeuksen poika)

Abas () oli kreikkalaisessa mytologiassa Argoksen kuninkaan Lynkeuksen ja viimeisen danaidin Hypermnestran poika. Abaan nimi on johdettu seemiläisestä 'isää' tarkoittavasta sanasta, ja hänestä tuli Argoksen kahdestoista kuningas. 
Vaimonsa Aglaian tai joidenkin lähteiden mukaan "Okaleian" kanssa Abas sai kaksoispojat Akrisioksen ja Proitoksen sekä tyttären Eidomeneen. Abaan kilpi, jonka hän oli saanut isältään, oli pyhitetty Heralle ja lumottu rauhoittamaan raivostuneet kansanjoukot. Troijan sodan aikana kilpi oli Aineiaan hallussa.
Abas oli menestyksekäs valloittaja. Hän perusti fokislaisen Abain kaupungin, joka oli tunnettu Apollonin temppelistä ja sen oraakkelista, sekä Argos Pelasgikonin Thessaliaan. Eusebios Kesarealaisen mukaan Argosta hallitsi Abaan jälkeen Proitos. Veljesten keskinäiset taistelut johtivat lopulta siihen, että Akrisos ajoi Proitoksen pois Argoksesta ja tämä pakeni Tirynsin kaupunkiin ja ryhtyi sen hallitsijaksi.
Ross Jeffries

Ross Jeffries on entinen komediakäsikirjoittaja sekä ”Speed Seduction” -viettelymenetelmän kehittäjä. Tämä menetelmä perustuu neurolingvistiseen ohjelmointiin (NLP) ja hypnoosin keinoihin. Jeffries olettaa, että naiset pitävät miestä viehättävänä riippumatta ulkonäöstä ja varakkuudesta, jos hän on itsevarma. Tämän lisäksi Jeffries opettaa, kuinka käyttää puhetta ohjaamaan naisen tunteita.
Ross Jeffries on naisten iskijöiden eli "pokaajien" keskuudessa tunnustettu ensimmäisenä viettelyn opettajana ja käytännössä koko liikkeen alullepanijana.
Ross syntyi syyskuussa 1958 ja kasvoi juutalaisessa perheessä Los Angelesissa.
Hän teki lukuisia eri töitä kunnes luki Richard Bandlerin NLP-kirjan ja ryhtyi luomaan uraa henkisenä valmentajana. Aluksi hän valmensi miehiä voittamaan pelkojaan. Myöhemmin hän alkoi käyttää NLP-oppeja naisten viettelyyn ja huomasi pystyvänsä ohjaamaan naisten tunteita ja halukkuutta pelkillä sanoilla. Saavutettuaan suurta menestystä naistenmiehenä hän alkoi opettaa menetelmiään muille.
Diary of a Mad Black Woman

Diary of a Mad Black Woman on vuonna 2005 valmistunut yhdysvaltalainen komediaelokuva.
Juoni.
Asianajaja Charlesilla ja hänen vaimollaan Helenillä pitäisi olla kaikkea; rahaa ja täydellinen elämä upeassa kartanossa. Juuri kun pari alkaa viettää heidän 18. hääpäiväänsä elämä kokee täydellisen mullistuksen.
Dennis Kucinich

Dennis Kucinich (s. 8. lokakuuta 1946) on yhdysvaltalainen poliitikko ja demokraattipuolueen kongressiedustaja. Hän pyrki demokraattien presidenttiehdokkaaksi vuoden 2008 vaaleihin, mutta luopui ehdokkuudestaan 25. tammikuuta 2008. Hän oli ehdolla myös 2004, mutta hävisi John Kerrylle. Kucinich on hyvin eläinoikeusmyönteinen ja noudattaa vegaanista ruokavaliota.
Poliittinen ura.
Kuchinich valittiin Clevelandin kaupunginvaltuustoon 1969 ollessaan 23-vuotias. Clevelandin kaupunginjohtaja hän oli 1977–1979. Hänet valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen ensimmäisen kerran 1996 Ohiosta. Hän oli yksi harvoista demokraateista, jotka vaativat tutkimusta Monica Lewinsky -skandaalista. 17. huhtikuuta 2007 hän ilmoitti vaativansa varapresidentti Dick Cheneyn erottamista, ilmoittamatta tarkemmin mistä aikoo syyttää häntä. 24. huhtikuuta pitämässään lehdistötilaisuudessa hän syytti Cheneytä Irakin joukkotuhoaseita koskevien todisteiden väärentämisestä, väärien tietojen levittämisestä Irakin Al-Qaida-yhteyksistä ja Iranin uhkaamisesta sodalla Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan vastaisesti.
Hän kannattaa Yhdysvaltain täydellistä luopumista ydinaseista ja Kioton pöytäkirjaa.
Marianne (symboli)

Marianne on yksi Ranskan tärkeimmistä kansallissymboleista. Häntä pidetään järjen ja vapauden kansallishenkilöitymänä. 
Ranskassa Marianne on monesti kunniapaikalla kaupungintaloilla ja oikeusistuimissa. Hänestä tehdään Ranskassa runsaasti muun muassa rintakuvia, joiden malleina ovat toimineet muun muassa Brigitte Bardot (vuonna 1970), Mireille Mathieu (vuonna 1978) ja Catherine Deneuve (vuonna 1985). Marianne esiintyy myös useissa kymmenissä postimerkeissä, joita on julkaistu säännöllisesti jo 1800-luvulta lähtien.
Kangasperhonen

Kangasperhonen, joissakin lähteissä vihernopsasiipi, ("Callophrys rubi") on pieni sinisiipien ("Lycaenidae") heimoon kuuluva päiväperhonen. Se on levinnyt laajalle palearktisella alueella.
Koko ja ulkonäkö.
Kangasperhosen siipien yläpinta on tasaisen ruskea, mutta sen näkee luonnossa yleensä vain lentävällä yksilöllä, sillä perhonen lepää siivet tiukasti yhdessä. Siipien alapinta kauttaaltaan metallinkiiltoisen vihreä, joskin lennon loppupuolella väri voi olla lähes kokonaan poiskulunut. Takasiipien alapinnalla voi olla heikko valkoinen täplärivi. Perhosen otsa on vihreä ja verkkosilmien ympärys valkoinen. Siipien kärkiväli on 20–30 mm, naaras on koirasta suurempi.
Toukka on vihreä ja sillä on keltaisia merkkejä selässä.
Levinneisyys ja lentoaika.
Levinneisyysalue käsittää Euroopan, Pohjois-Afrikan, Vähän-Aasian ja Siperian Amur-joelle ja Kamtšatkalle saakka. Suomessa sitä tavataan koko maassa, mutta Lapissa ja etenkin tunturiseuduilla esiintyminen on paikoittaisempaa.
Lentoaika alkaa levinneisyysalueen eteläisemmissä osissa jo maaliskuussa ja pohjoisessakin toukokuussa. Vuosittain on yleensä yksi sukupolvi, mutta Pohjois-Afrikassa, ja satunnaisesti muuallakin, on osittainen toinen sukupolvi. Suomessa kangasperhonen on kevään ensimmäisiä lentäjiä ja varhaisimmat yksilöt on tavattu huhtikuussa. Ensimmäisen sukupolven lentoaika jatkuu pohjoisimmassa Suomessa jopa heinäkuuhun.
Elinympäristö ja elintavat.
Kangasperhonen on ”jokapaikanlaji”, jonka elinympäristöä ovat niin kuivat kankaat tai rämeet kuin tunturikoivikot tai niityt ja oikeastaan se puuttuu vain kaupunkien keskustoista. Myös jalopuumetsistä sitä tapaa harvoin. Merkittävä elinpaikkavaatimus on kuitenkin runsas valon määrä. Kangasperhonen on paikkauskollinen ja koiraat valtaavat pieniä reviirejä, joita ympäri lennellen ne odottavat naaraita. Usein koiraat myös ärhentelevät toisilleen lentäen hetkittäin toisiaan kiertäen. Perhoset ruokailevat usein pajujen kukilla.
Naaras munii munat yksitellen ravintokasvien kukannuppuihin tai niiden lähelle. Munat kuoriutuvat noin viikkoa myöhemmin ja toukat syövät kukkia ja kehittyviä marjoja. Toukkavaihe kestää noin kuukauden ja toukilla on korkeintaan vähäinen suhde muurahaisten kanssa. Koteloituminen tapahtuu kuivilla elinpaikoilla sammalten alle ja kosteammilla kasvin varrelle lähelle maanpintaa. Kangasperhonen talvehtii kotelona. Keväällä se on ensimmäinen kotelosta kuoriutuva päiväperhonen ja vain aikuistalvehtijat aloittavat lentonsa aikaisemmin.
Ravintokasvi.
Toukka on polyfagi eli sen ravintokasveihin kuuluu suuri määrä lajeja, muun muassa juolukka ("Vaccinium uliginosum"), mustikka ("Vaccinium myrtillus"), kanerva ("Calluna vulgaris"), vadelma ("Rubus idaeus"), hiirenvirna ("Vicia cracca") ja metsäapila ("Trifolium medium").
Wilhelm Ackermann

Wilhelm Friedrich Ackermann (29. maaliskuuta 1896 Herscheid – 24. joulukuuta 1962 Lüdenscheid) oli saksalainen matemaatikko, joka tunnetaan nykyisen ensimmäisen kertaluvun predikaattilogiikan muotoilijana David Hilbertin ohella sekä Ackermannin funktiosta.
Kenoran piiri

Kenoran piiri () on yksi kanadalaisen Ontarion provinssin peruspiireistä. Sen asukasluku on 64 419 ja pinta-ala 407 192,56 neliökilometriä. Piiri on muodostettu vuonna 1907 Rainyjoen piirin osista. Maantieteellisesti Kenoran piiri on provinssin suurin, käsittäen noin 38 prosenttia koko provinssin pinta-alasta, ja ollen pinta-alaltaan suurempi kuin Paraguay tai lähes yhtä suuri kuin Kalifornia. Piirin keskuspaikka on Kenoran kaupunki. Piirin pohjoisosaa kutsutaan toisinaan Patrician osuudeksi, joka lisättiin piiriin sen tullessa osaksi Ontarion provinssia vuonna 1912.
Ilmastollisesti alue on Hudsoninlahden ja Jamesinlahden kylmien ilmamassojen ja epävakaan sään armoilla. Maaperästä suurin osa muodostuu taigasta, joka on suurimman osan vuodesta roudassa. 
Suurin osa piirin väestöstä on keskittynyt alueen eteläosaan jossa maanviljely on mahdollista. Pääviljeylskasvina on ohra. Pohjoisosissa kaivostoiminta on laajamittaista, ja alueella sijaitsee muun muassa maailman suurimpiin kuuluvat ja pitoisuuksiltaan rikkaimmat uraaniesiintymät. Alue on maailmanlaajuisesti myös eräs merkittävimmistä nikkelin tuottaja-alueista. Aivan pohjoisimmissa osissa muutamia kaivoskyliä lukuun ottamatta pääelinkeinot ovat alkuperäiskansojen harjoittama metsästys ja kalastus.
Liikenteellisesti alueen pohjoisosa on hankalassa, sillä tieverkko kattaa vain alueen eteläosan. Pohjoisilla alueilla liikenne ja huolto hoidetaan pääsääntöisesti lentokonein ja talvella talviteitä pitkin. Rautatieyhteydet koko alueella rajoittuvat käytännössä itä-länsisuuntaisiin pääratoihin, jotka halkovat alueen eteläisintä osaa.
Kenoran piirissä sijaitsee myös Stugeon Laken kaldera, joka on yksi maailman jäljellä olevista neoarkeeisen kauden kalderoista. Sen iäksi on arvioitu 2,7 miljardia vuotta.
Limpopo (joki)

Limpopo on 1 770 kilometriä pitkä joki eteläisessä Afrikassa. Se saa alkunsa Krokotiilijokena () Witwatersrandissa Etelä-Afrikassa. Sieltä se virtaa aluksi koilliseen muodostaen osan Etelä-Afrikan ja Botswanan rajasta. Limpopo kääntyy itään ja muodostaa Etelä-Afrikan ja Zimbabwen rajan. Lopuksi joki kääntyy kaakkoon, virtaa Mosambikin läpi ja laskee Intian valtamereen Xai-Xain kaupungin lähellä. Limpopon suurin sivujoki Olifants laskee jokeen noin 200 kilometriä ennen Intian valtamerta. Joen valuma-alue on noin 408 000 neliökilometriä, josta noin 45 prosenttia on Etelä-Afrikassa.
Ensimmäinen joella vieraillut eurooppalainen oli Vasco da Gama, joka nimesi sen vuonna 1498 "Espíritu Santo" -joeksi.
This Day

THIS DAY on nigerialainen valtakunnallinen sanomalehti. Lehti on Leaders &amp; Company Ltd -yhtiön merkittävin julkaisu, ja se perustettiin 22. tammikuuta 1995.
Lehden levikki on noin 100 000 (2007) ja vuosittainen liikevaihto 4,5 miljardia nairaa (n. 27 miljoonaa euroa). Sitä painetaan kahdessa paikassa, Lagosissa ja Abujassa. Julkaisija tunnetaan varhaisesta sijoituksestaan väripainatukseen, mikä antoi lehdelle tunnusomaisen piirteen Nigerian harvojen pitkäaikaisten valtakunnallisten sanomalehtien joukossa.
Lehden perustaja ja ensimmäinen päätoimittaja on Nduka Obaigbena.
Karoo

Karoo (myös Karroo) on aroalue Etelä-Afrikassa. Sen osa-alueita ovat Länsi-Kapin provinssissa sijaitseva Pieni Karoo, Länsi- ja Itä-Kapin provinsseissa sijaitseva Iso-Karoo ja Pohjoinen Karoo Länsi-Kapin, Luoteismaakunnan ja Vapaavaltion provinsseissa.
Karoo on keinokasteltuna hyvin viljavaa seutua, ja siellä viljellään sitrushedelmiä ja viljakasveja. Myös karjankasvatus on tärkeä maatalouselinkeino.
Karoon punertava savimaa on pouta-aikana kivikovaa. Siitä on saanut nimensä muuallakin Etelä-Afrikassa tavattava Karoo-muodostuma (konglomeraatteja ja hiekkakiveä).
Fynbos

Fynbos on Etelä-Afrikassa Länsi-Kapin provinssin alueella sijaitseva kasvillisuusvyöhyke, joka on kasvillisuudeltaan ainutlaatuinen maailmassa. Alueella kasvavista 8 000 kasvilajista kahta kolmasosaa ei esiinny missään muualla.
Fynbosin kasvillisuusvyöhyke on kooltaan noin 90 000 neliökilometriä ja se koostuu sekä vehreistä alangoista että vuoristoista. Fynbosin lajisto koostuu pääasiassa kanervista, proteoista ja ruohomaisista restiokasveista. Alueen kasveihin kuuluva kuningasprotea on Etelä-Afrikan kansalliskukka.
Fynbosin alue kuuluu Unescon maailmanperintökohteisiin.
On the Ground

On the Ground on Pepe Ahlqvist H.A.R.P. -yhtyeen toinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1990.
Albumi nousi Suomen virallisen listan kuudennelle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä yksitoista viikkoa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Esa Kaartamo, ellei toisin mainittu.
In Concert with The London Symphony Orchestra

In Concert with The London Symphony Orchestra on Deep Purplen livealbumi vuodelta 1999. Se on taltiointi Jon Lordin konserton ("Concerto for Group and Orchestra") 30-vuotisjuhlaesityksistä syyskuulta 1999. Mukana on myös useita vierailijoita sekä mielenkiintoisia kappalevalintoja. Purplea säestää Lontoon Sinfoniaorkesteri (LSO) Paul Mannin johdolla.
Muusikot.
Vierailijat:
Steve Morse Band (kpl. 7-8,17):
The Kick Horns (kpl. 5,8,9,14,17):
Ilpo Kaukovalta

Ilpo Kyösti Kaukovalta (8. helmikuuta 1913 Tampere – 3. huhtikuuta 1982 Tampere) oli Tampereella asunut suomalainen kirjailija, joka käytti myös nimimerkkiä "Kauko Valta". Koulutukseltaan hän oli filosofian maisteri Turun yliopistosta vuodelta 1934 ja toimi äidinkielen lehtorina Tampereen kauppaoppilaitoksessa.
Kaukovalta nousi julkisuuteen voitettuaan 1938 WSOY:n esikoisromaanikilpailun romaanillaan "Lippujen hulmutessa".
Kaukovalta toimi Pirkkalais-Kirjailijat ry:n puheenjohtajana 1945–1946 ja 1957–1973. Hän oli myös jäsenenä 1950-luvun alkupuolella Tampereella kokoontuneessa Mäkelän piirissä.
Ilpo Kaukovallan sisaria olivat kirjailijat Eila Kaukovalta (1911–1970) ja Soile Kaukovalta (1921–1988). Heidän isänsä oli kirjailija, historioitsija ja koulumies Kyösti Valfrid Kaukovalta (vuoteen 1905 "Alitalo", 1885–1943), joka kirjoitti useita historiikkeja, muun muassa kolmiosaiset Hämeen läänin ja Uudenkaupungin historian. K. V. Kaukovalta toimi Tampereen kauppaoppilaitoksen rehtorina vuodesta 1918.
Pirkko Laakkonen

Pirkko Anneli Laakkonen (s. 23. syyskuuta 1947 Outokumpu) on suomalainen poliitikko. Hän oli Suomen Kristillisen Liiton kansanedustajana 1991–1995 Pohjois-Karjalan vaalipiiristä. Politiikkaan Laakkonen on osallistunut myös Outokummun kaupunginvaltuuston jäsenenä alkaen vuodesta 1985. Koulutukseltaan Laakkonen on yhteiskuntatieteiden maisteri.
Pirkko Laakkonen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Olavi Martikainen (taidemaalari)

Olavi Martikainen (7. lokakuuta 1920 Kiihtelysvaara – 26. maaliskuuta 1979 Espoo) oli suomalainen taidemaalari.
Martikaisen vanhemmat olivat maatyömies Erkki Martikainen ja Stiina Turunen. Martikaisen perhe muutti 1925 Lieksan maalaiskuntaan, ja käytyään kansakoulun hän oli työssä paimenena ja renkinä. Vuonna 1939 Martikainen pääsi aloittamaan opiskelun Oriveden opistossa, mutta hän joutui keskeyttämään opintonsa sodan alettua. Jatkosodan vuosina Martikainen palveli Rukajärven suunnalla ja aloitti siellä ensimmäiset maalausyrityksensä.
Sodan jälkeen Martikainen oli ensin hevosmiehenä Lieksassa 1945–1947 ja sen jälkeen puutarhaharjoittelijana Tapanilassa 1947–1948. Hän kävi Suomen taideakatemian koulun vuosina 1948–1951 ja opiskeli samaan aikaan myös Vapaan taidekoulun iltakursseilla. Martikainen jatkoi vielä opintojaan työväen taidekerhossa Helsingissä 1951–1953. Vuosina 1949–1953 Martikaisen teoksia oli jo esillä useissa eri näyttelyissä.
Martikainen kuului Brondan vintin taiteilijaryhmään 1952–1962, ja hän asuikin Brondan vintillä vuoteen 1960 saakka. Vuonna 1960 Martikainen siirtyi vuodeksi Lohjan Lemijärvelle, jossa hän työskenteli koirienhoitajana tuomari Rautsin metsästysmajalla. Hän palasi Brondalle vielä joksikin aikaa vuonna 1962, kunnes Bronda lopetti toimintansa saman vuoden heinäkuussa. Tämän jälkeen Martikainen palasi Lohjalle koirienhoitajaksi ja jatkoi maalaamista siellä. Vuosina 1964–1967 hän asui Asikkalan Kalkkisissa Urpo Salmisen maatilalla ja työskenteli siellä maa- ja ruoppaustöissä. Martikainen muutti 1967 Espooseen ja asui ensin kaksi vuotta "Söba" Sjöblomin piharakennuksessa lähellä Mankkaan kaatopaikkaa. Viimeiset elinvuotensa 1969–1979 hän kuului Mankkaan kaatopaikan alkoholistiyhteisöön, mutta vielä täälläkin Martikainen jatkoi maalaamista. Martikainen kuoli Mankkaansuolla kevättalvella 1979.
Vuonna 1994 valmistui Pirkko Vallinojan ohjaama tv-elokuva "Olavi Martikainen – elokuva ehdottomuudesta" jossa Martikaista esitti Paavo Pentikäinen.
Etelä-Afrikan provinssit

Etelä-Afrikan provinssit ovat maan hallintojärjestelmän osa. Etelä-Afrikka on jaettu yhdeksään provinssiin, joista jokaisella on oma aluehallinto, jossa lakiasäätävää valtaa käyttää parlamentti ja toimeenpanovalta on toimeenpanevalla neuvostolla ja provinssin päämiehellä. Provinssien parlamenttien koko vaihtelee 30:stä 50:een henkeen ja jäsenet valitaan viisivuotiskausiksi. Provinssin päämiehen toimikaudet on rajattu kahteen. Päämies nimittää toimeenpanevan neuvoston jäsenet, jotka toimivat provinssin hallituksena.
Provinssit ovat edustettuna myös maan parlamentin toisessa kamarissa, jota kutsutaan Provinssien neuvostoksi (). Se koostuu 54 pysyvästä jäsenestä ja 34 erityisdelegaatista. Jokainen maan provinssi lähettää neuvostoon kymmenen edustajaa, joista kuusi on pysyviä jäseniä ja neljä erityisdelegaatteja, joita johtaa provinssin päämies tai päämiehen nimittämä provinssin lakiasäätävän neuvoston jäsen. Neuvoston työskentelyyn saavat osallistua myös paikallishallinnon edustajat. He eivät kuitenkaan saa äänestää.
Ennen vuotta 1994 Etelä-Afrikassa oli Etelä-Afrikan unionin mukaiset neljä provinssia: entisten buuritasavaltojen alueista muodostetut Transvaalin provinssi ja Oranjen vapaavaltion provinssi sekä vanhoista brittien siirtokunnista muodostetut Natalin provinssi ja Kapmaan provinssi. Suurapartheid-politiikan perusteella maahan perustettiin lisäksi kymmenen mustien "kotimaata" eli bantustania.
Apartheidin jälkeen bantustanit liitettiin takaisin Etelä-Afrikkaan ja maa jaettiin yhdeksään uuteen provinssiin: Itä-Kap, Vapaavaltio, Gauteng, KwaZulu-Natal, Limpopo, Mpumalanga, Pohjois-Kap, Luoteismaakunta ja Länsi-Kap. Provinssit ovat kooltaan hyvin erilaisia. Pienin, mutta runsasväkinen Gauteng on pinta-alaltaan vain noin 17 000 km² ja suurin, kuiva sekä harvaan asuttu Pohjois-Kap on noin 362 000 km². Pinta-alaltaan kolmanneksi pienin provinssi KwaZulu-Natal on väestöltään suurin ja Gautengissa asuu toiseksi eniten väkeä. Provinssit eroavat myös kielellisesti. Itä-Kapin väestöstä 80 % puhuu xhosaa ja KwaZulussa sama osuus puhuu zulua. Afrikaans on puhutuin kieli Kapkaupungissa ja sen ympäristössä.