Taito Vainio

Taito Kalevi Vainio (1. huhtikuuta 1935 Mäntsälä – 6. lokakuuta 2001 Mäntsälä) oli suomalainen harmonikkataiteilija, säveltäjä, kapellimestari ja sovittaja. 
Vainio aloitti uransa 1950-luvulla ja hänen esikoislevynsä oli "Mäntsälän polkka". 1960-luvulla harmonikkamusiikin arvostuksen romahtamisen takia Vainio lopetti soololevytyksien tekemisen moniksi vuosiksi. Hän kuitenkin palasi julkisuuteen 1980-luvulla ja julkaisi vuonna 1981 kultalevyyn yltäneen soololevyn "Kultainen harmonikka". Vainio on myös voittanut harmonikansoiton Suomen mestaruuden kaksi kertaa, vuosina 1956 ja 1958.
Tausta.
Vainio syntyi Kaanaan kylässä Mäntsälässä aprillipäivänä huhtikuussa 1935. Hän varttui kymmenlapsisessa perheessä. Taito soitti jo pienestä alkaen harmonikkaa, mutta kun Vainio opiskeli Viipurin musiikkiopistossa Lahdessa, hänen soittimekseen osui viulu, jonka soittamista hän opiskeli aina 15-vuotiaaksi saakka. Iskelmälaulaja Oili Vainio (1940–2001) oli Taiton sisko ja rumpali Arto Vainio oli hänen veljensä.
Ura.
Uran alku.
Vuonna 1954 Vainio pääsi esikuvansa Viljo Vesterisen yhtyeeseen ja hänen ammattimuusikon uransa alkoi. Vuosina 1955–1958 hän oli mukana Lasse Pihlajamaan orkesterissa Pihlajamaan Pelimannit, jonka jälkeen hän perusti oman orkesterin esiintyen eri puolilla Suomea. 
Ensilevynsä "Mäntsälän polkka", joka oli myös hänen oma sävellyksensä, Vainio levytti Pihlajamaan pelimanneissa vuonna 1955, jonka jälkeen hän jatkoi levytyksien tekemistä aktiivisesti 1960-luvulle saakka. Huomattavia taltiointeina tuolta ajalta olivat laulut ”Ilta Välimerellä”, ”Tango Virtuoso” ja ”Taitomiehen jenkka”. Kaksi viimeisintä kappaletta olivat hänen omia sävellyksiään.
Vainio levytti kolme harmonikkaduettoa, joista kaksi Jorma Juseliuksen ja yhden Esko Könösen kanssa. Vuosina 1959 ja 1960 hän levytti ajan muodin mukaisesti useita valssi-, polkka-, jenkka- ja tangosikermiä EP-levyille.
1960-luku ja uran lopettaminen.
1960-luvulla Vainio jatkoi aktiivisesti levytyksien tekemistä. Myöhemmin 1960-luvulla hän joutui monen kollegansa tavoin kokemaan harmonikkamusiikin arvostuksen romahtamisen uuden nuorisomusiikin levittäytymisen paineessa, ja Vainio lopetti soololevytysten tekemisen vuosikausiksi. 
Vainio toimi useiden Musiikki-Fazerin vakiolaulusolistien sovittajana ja säestäjänä, tunnetuimpina Eino Grönin, Veikko Lavin, Tapio Rautavaaran ja Taisto Tammen. Hän oli mukana studiomuusikkona sadoilla suomalaisilla levyillä. Sovittajana hän pyrki tunnetusti tavanomaisesta poikkeaviin sointuratkaisuihin. Vainio oli myös mukana Olavi Virran toiseksi viimeiseksi jääneellä ”Häämuistojen valssi” "-"levytyksellä 1965. Taito Vainio soitti myös Esko Könösen kanssa kiertueilla ja sanoitti muutaman kappaleen Könösen äänilevyille. 
Paluu julkisuuteen 1980-luvulla ja 1990-luku.
Uusi tuleminen julkisuuteen tapahtui vuonna 1980, jolloin Vainio levytti kokoelman omia sävellyksiään pitkäsoitoksi, jonka jälkeen hän julkaisi kultalevyyn yltäneen soololevyn "Kultainen harmonikka" 1981. Sovitukset olivat hänen omaa käsialaansa. Tämän jälkeen hän julkaisi vielä kaksi pitkäsoittoa, jotka jäivät levy-yhtiön vaikeuksien vuoksi vähemmälle huomiolle. 
Vainion terveys alkoi horjua 1990-luvulla, minkä jälkeen Vainiolla studiotyöskentely jäi vähemmälle. Silti 1990-luvun alussa Vainio oli mukana Edward Vesalan levyllä "Ode to the death of jazz". Vuonna 1991 hän levytti Reijo Lehtovirran kanssa singlen ”Hanurini kutsu” 1991. 
Kuoleman jälkeen julkaisu.
Vuonna 2008 Vainiolta julkaistiin kymmenen hänen viimeisikseen jäänyttä levytystä postuumisti yhteislevyllä Seppo Leinon kanssa. Leino ja Vainio aikoivat julkaista jo 1990-luvun lopulla yhteisen levyn, johon Vainio soitti osuutensa helsinkiläisessä studiossa ja lähetti materiaalin Leinolle. Vainio kuitenkin ehti kuolla ennen levyn valmistumista vuonna 2001, ja sen julkaiseminen siirtyi lopulta vuoteen 2008. 
Viljo Vesterinen -kilta.
Vainio oli mukana Viljo Vesterisen nimeä kantavassa vuosina 1977–1994 toimineessa Viljo Vesterinen-kilta ry:n (V.V.-kilta), kiltaneuvostossa jäsenenä. Järjestön lakkauttamisen jälkeen hän pääsi sen kunniajäseniksi. V.V.-kilta järjesti valtakunnallisia harmonikkakilpailuja vuosina 1978–1993.
Palkinnot.
Vainio osallistui useamman kerran Suomen mestaruuskisoihin harmonikansoitosta, ja voitti siinä Suomen mestaruuden vuosina 1956 ja 1958.