tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ajoneuvo

Ajoneuvo tarkoittaa maalla kulkevaa, yleensä pyörillä varustettua kulkuvälinettä. Suomen lain mukaan ajoneuvo on "maalla kulkemaan tarkoitettu laite, joka ei kulje kiskoilla".
Ajoneuvojen käyttöä liikenteessä säädellään tarkoin.
Useimmat moottoriajoneuvot sekä niihin kytkettävät perävaunut on pääsääntöisesti tyyppihyväksyttävä, rekisteröitävä ja katsastettava.
Myös ajoneuvojen kuljettamisesta liikenteessä on tarkat säädökset. Moottorikäyttöisten ajoneuvojen kuljettamiseen pitää pääsääntöisesti olla ajoneuvon luokkaa vastaava ajo-oikeus. Muun muassa tieliikennelaki määrittelee, miten ja missä ajoneuvoja saa kuljettaa.
Ajoneuvoluokat.
Ajoneuvot jaetaan laissa rakenteensa ja osin käyttötarkoituksensa mukaan seuraaviin luokkiin:
Joidenkin laitteiden kohdalla luokittelussa on tulkinnanvaraisuutta.
Esimerkiksi potkulaudat määritellään välillä ajoneuvoiksi ja välillä niiden kuljettajat taas rinnastetaan jalankulkijoihin.
Erikoiskäyttöön tarkoitettuja ajoneuvoja laki jaottelee muun muassa seuraaviin luokkiin:
Nockeby

Nockeby on kaupunginosa Tukholmassa Ruotsissa. Se kuuluu Bromman kaupunginosa-alueeseen. Asukasluku on noin 3 000 henkeä. Alue on mainittu ensimmäistä kertaa 1400-luvulla, jolloin se tunnettiin nimellä "Nokkaby", nimi tulee "Nokka" nimisen henkilön mukaan.
Nockebyn ja Alvikin välillä nykyään liikennöivä Nockebybanan oli aiemmin osa vuonna 1967 lakkautettua Tukholman raitioverkkoa. Raitiovaunuliikenteen lakattua keskusta-alueilla jäi rata omaksi erilliseksi järjestelmäkseen. Reittiä ajetaan yhä numerolla 12 modernilla pikaraitiovaunuilla.
David Wayne (laulaja)

David Wayne (1. tammikuuta 1958 – 10. toukokuuta 2005) oli yhdysvaltalainen heavy metal -solisti, joka tunnetaan parhaiten Metal Church -yhtyeestä.
Elämäkerta.
David Wayne Carnell syntyi Rentonissa Washingtonin osavaltiossa nelilapsisen perheen esikoisena. Ennen siirtymistään musiikkiuralle hän toimii Yhdysvaltojen armeijassa lääkintämiehenä.
Vuonna 1983 Wayne liittyi Metal Churchiin, jonka kanssa hän nauhoitti kaksi yhtyeen menestyneintä studioalbumia "Metal Church" (1984) ja "The Dark" (1986).
Wayne erosi Metal Churchista vuonna 1986 ja perusti vuonna 1988 Reverend -yhtyeen Dennis O’Haran ja Brian Korbanin kanssa. O’Hara ja Korban olivat aikaisemmin kuuluneet Metal Churchiin Waynen tilalle tulleen Mike Howen kanssa Heretic-yhtyeeseen. Reverend oli Metal Churchiin verrattuna lähempänä thrash ja speed metallia. Wayne levytti yhtyeen kanssa kaksi studioalbumia, kaksi studio-EP:tä ja live-EP:n ennen yhtyeen hajoamista vuonna 1993.
Wayne palasi Metal Churchiin 1998, jolloin ilmestyi myös alun perin "The Darkia" seuranneella kiertueella äänitetty livealbumi. Vuonna 1999 ilmestyi vielä uusi studioalbumi "Masterpeace", joka jäi Waynen viimeiseksi Metal Churchin kanssa. Wayne ilmaisi myöhemmin pettymyksensä uuteen albumiin ja erosi yhtyeestä uudestaan vuonna 2001. Samana vuonna hän perusti uuden, omaa nimeään kantavan yhtyeen. Yhtye julkaisi albumin "Metal Church". Metal Churchin nimen käyttäminen Waynen sooloyhtyeen markkinoinnissa oli omiaan aiheuttamaan sekaannusta fanien keskuudessa, ja Metal Churchin nokkamies Kurdt Vanderhoof ei hyväksynyt sitä.
Wayne kuoli 10. toukokuuta 2005 kotipaikkakunnallaan Tacomassa Washingtonissa auto-onnettomuudessa saaminsa vammoihin. Waynen poismenoa seurasi hänen sooloyhtyeensä hajoaminen.
Jack Brymer

John ”Jack” Alexander Brymer (27. tammikuuta 1915 – 15. syyskuuta 2003) oli brittiläinen klarinetisti.
Brymer toimi Kuninkaallisen filharmonisen orkesterin ensiklarinetistina Lontoossa vuosina 1947–1963. Vuosina 1963–1972 hän soitti BBC:n sinfoniaorkesterissa ja sen jälkeen vuoteen 1986 Lontoon sinfoniaorkesterissa. 
Brymer teki lukuisia levytyksiä, mm. Wolfgang Amadeus Mozartin klarinettikonsertosta. Hän soitti harvemmin myös muita soittimia, kuten saksofonia. Hänestä tuli Brittiläisen imperiumin ritarikunnan ritari vuonna 1960.
Brymer kirjoitti useita kirjoja. Hän kuoli 88-vuotiaana 2003.
Hertta (korttipeli)

Hertta on neljän pelaajan korttipeli. Pelissä yritetään välttää hertan ja patarouvan saamista. Kerätyistä hertoista saa jokaisesta yhden pisteen ja patarouvasta 13 pistettä. Toisaalta, jos pelaajan onnistuu saada kaikki pistekortit yhden kierroksen aikana, hän ei saa yhtäkään pistettä, mutta kaikki muut pelaajat saavat 26 pistettä, eli kyseessä on "puhallus". Pelin voittaja on se, jolla on vähiten pisteitä jonkun pelaajan rikkoessa 100 pisteen rajan. 
Alkuvalmistelut.
Kaikki kortit jaetaan tasan pelaajien kesken. Jokainen pelaaja valitsee kädestään kolme korttia, jotka annetaan ensimmäisellä kierroksella vasemmalla puolella istuvalle pelaajalle, toisella kierroksella oikealla puolella olevalle pelaajalle, kolmannella kierroksella vastapäätä istuvalle pelaajalle ja neljännellä kierroksella kortteja ei vaihdeta lainkaan. Pelin aloittaa pelaaja, jolla on ristikakkonen lyömällä sen pöytään.
Pelin kulku.
Pelissä pelataan neljän kortin tikkejä. Maata on tunnustettava ja isoimman kortin lyöjä voittaa tikin ja aloittaa seuraavan tikin. Jos ei ole annettua maata, voi lyödä minkä kortin tahansa. Hertalla ei saa aloittaa ennen kuin se on "rikottu" eli joku pelaajista on lyönyt hertan vapaavalintaisena korttina, paitsi jos pelaajalla on vain herttaa. Ensimmäiseen tikkiin ei saa lyödä herttaa tai patarouvaa, vaikka kädessä ei olisikaan ristiä.
Kun kaikki kortit on pelattu, lasketaan, kuinka monta pistettä kukin pelaaja sai, ja aloitetaan seuraava kierros.
Samael (yhtye)

Samael on sveitsiläinen metallimusiikin yhtye, joka on perustettu vuonna 1987.
Alussa soittamansa black metallin jälkeen yhtyeen musiikki alkoi muuttua konemusiikkivaikutteiseksi industrial metalliksi. Above-albumilla yhtye palasi enemmän alkuajoiltaan kuulostavaan musiikkiin.
Samaelin levy-yhtiöitä ovat olleet muun muassa Nuclear Blast ja Century Media Records.
Historia.
Yhtyeen perustivat Vorphalack (laulu, kitara), Xytras (rummut, koskettimet) ja Masmiseim (bassokitara). Yhtyeeseen vaikuttivat varhaiset black metal -yhtyeet ja ensimmäinen EP-levy oli itsekustannettu "Medieval Prophecy". Yhtye sai sopimuksen Osmose Productionsin kanssa ja ensimmäinen albumi "Worship Him" julkaistiin vuonna 1991. Seuraavana vuonna yhtye julkaisi albumin "Blood Ritual", jota seurasi sopimus Century Median kanssa ja yhtyeeseen liittyi koskettimiin Rodolphe H.
Saana (nimi)

Saana on suomalainen naisen nimi. Nimi on keksitty todennäköisesti Saanatunturin ja samantyylisten nimien kuten Jaanan ja Sannan innoittamana. Saanan nimipäivä on 17. lokakuuta yhdessä Sainin kanssa. Se on otettu kalenteriin 1984. Nimi oli vielä 1950-luvulla hyvin harvinainen, mutta on myöhemmin yleistynyt. Se on annettu 1900-luvun alusta lokakuuhun 2025 mennessä 4980 naiselle, joista suurin osa on syntynyt vuoden 1980 jälkeen.
Donald Martino

Donald Martino (16. toukokuuta 1931 – 8. joulukuuta 2005) oli yhdysvaltalainen säveltäjä.
Martino syntyi New Jerseyssä ja opiskeli Ernst Baconin, Roger Sessionsin, Milton Babbittin ja Luigi Dallapiccolan johdolla. Pianisti Easley Blackwood tilasi Martinolta sonaatin "Pianississimo", jonka oli määrä olla teknisesti vaativimpia kappaleita, joita oli koskaan kirjoitettu. Teos valmistui ja se on myös levytetty.
Martinolle myönnettiin vuonna 1974 Pulitzer-palkinto hänen kamarimusiikkiteoksestaan "Notturno". Säveltäjä oli laivamatkalla Antigualle, kun hän yllättäen kuoli sairaskohtaukseen 74-vuotiaana.
Jari Karttunen

Jari Heikka Karttunen (s. 25. marraskuuta 1966 Joensuu) on suomalainen tanssitaiteilija ja erityisopettaja. 
Karttunen tunnetaan Pohjois-Karjalan tanssiopiston perustajana. Vuodesta 1992 vuoteen 2001 hän toimi opiston rehtorina. Vuosina 2001–2004 hän toimi tanssikoulutuksen johtajana Itä-Suomen liikuntaopistossa.
Karttunen on toiminut tanssijana Lontoossa Common Ground Dance Theatressa vuonna 1991 sekä Kööpenhaminassa Micado Danse Ensemblessä vuosina 1991–1992. Vierailuja ulkomailla tanssijana ja opettajana hän on tehnyt seuraavissa maissa: Yhdysvallat, Kanada, Iso-Britannia, Venäjä, Saksa, Itävalta, Ruotsi, Tanska ja Irlanti. Suomessa Karttunen on esiintynyt freelance-tuotannoissa sekä Tanssiteatteri MD:ssä, Tampereen Teatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa ja Lahden kaupunginteatterissa. 
Karttunen on tanssinut duettoja vuodesta 1995 vuoteen 2004 yhdessä modernin tanssin äidin Riitta Vainion kanssa sekä toiminut hänen kouluttajaparinaan. Vuodesta 2001 vuoteen 2006 Karttunen on esiintynyt yhdessä taidemaalari Helena Tuuran ja muusikko-pedagogi Leena Parviaisen kanssa toteuttamissaan installaatioissa. Karttunen on jatkanut yhteistyötä Parviaisen kanssa. Heidän viimeisimmät teoksensa ovat "La Dolce Vita" (2006), "Susi lammasten vaatteissa" (2007), "Katharsis" (2007) sekä "IloValoVoimaa Varjojen laaksossa" (2009). Karttusen viimeisimmät sooloteokset ovat "Wiesen" Münchenissä sekä "Küssen mit dem Bären," joka sai ensiesityksensä Berliinissä 2006. Vuonna 2009 sai ensiesityksensä sooloteos "Triptyykki", jolla Karttunen teki Pohjois-Karjalan taidetoimikunnan hallinnoiman kiertueen syksyllä 2009.
Karttunen on esiintynyt Markku Pölösen elokuvassa "Badding" sekä televisiosarjoissa "Iltatanssit", "Asianharrastajat" ja "Benner &amp; Benner". Karttunen on tehnyt koreografian ”Pyörätuolivalssi” joensuulaiselle tanssitaiteilija Risto Långille. Koreografiasta on tehty lyhytelokuva, joka on palkittu monilla kansainvälisillä festivaaleilla. Karttunen valmisti Risto Långille vuonna 2007 soolokoreografian nimeltä ”Fauni”.
Karttunen on toiminut myös Hangon kansainvälisen tanssikesän taiteellisena johtajana 1996 ja 1997, ja Pohjois-Karjalan tanssiopiston taiteellisena neuvonantajana 2001–2010. Vuodesta 2004 lähtien Karttunen on toiminut tanssin lehtorina, kouluttajana, luennoitsijana, sairaalaklovnina ja vapaana taiteilijana. Vuonna 2004 hän kehitti Kuntotanssi-konseptin, jonka ohjaajakursseja hän on pitänyt muun muassa Suomen Voimisteluliitossa ja sen jäsenseuroissa eri puolilla Suomea.
Karttunen on palkittu Joensuun kaupungin taidepalkinnolla 2003, Kalevalan Korun kulttuurisäätiön stipendillä, Pohjois-Karjalan taidetoimikunnan Kulttuuriteko-palkinnolla 2002 sekä Suomen tanssi- ja sirkustaiteilijat STST ry:n ansiomerkillä 2017. 
Karttusen luottamustoimiin ovat kuuluneet Joensuun kaupungin kulttuuri- ja vapaa-aikalautakunta, Suomen tanssitaiteilijain liitto, Helsingin seudun tanssiyhdistys ja Kasvatusalan kulttuuriyhdistys.
Charles Lucien Bonaparte

Charles Lucien (Carlo) Jules Laurent Bonaparte (24. toukokuuta 1803 – 29. heinäkuuta 1859 Pariisi) oli ranskalainen luonnontieteilijä ja ornitologi. Hän oli Caninon ja Musignanon prinssi.
Charles Bonaparten isä oli Lucien Bonaparte (1775–1840), Napoleon Bonaparten nuorempi veli. Hänen äitinsä oli Alexandrine de Bleschamp, Hippolyte Jouberthonin leski, tunnettu nimellä "Madame Jouberthon". Charlesilla oli 8 sisarusta sekä 4 sisarusta isän aikaisemmasta avioliitosta Christine Boyerin kanssa.
Charles Bonaparte sai koulutuksensa Italiassa. Hän avioitui Brysselissä 29. kesäkuuta 1822 serkkunsa Zénaïde Laetitia Julie Bonaparten kanssa. Perheeseen syntyi 12 lasta. He muuttivat Yhdysvaltoihin (1822–1826), missä Bonaparte päivitti Alexander Wilsonin (1766–1813) uraauurtaneen teoksen "American Ornithology", ja jonka uudistettu versio julkaistiin vuosien 1825–1833 välillä. Vuonna 1824 Bonaparte yritti saada silloin vielä melko tuntemattoman maanmiehensä John James Audubonin hyväksytyksi Philadelphian "Academy of Natural Sciences" yhdistykseen, mutta hanke kariutui Wilsonin ystävän George Ordin jyrkkään vastustukseen.
Vuoden 1826 lopulla Bonaparten perhe palasi Eurooppaan. Charles vieraili Saksassa ja Englannissa, tavaten muun muassa John Edward Grayn British Museumissa ja uudistaen tuttavuutensa Englantiin muuttaneen Audubonin kanssa. 1828 perhe asettui Roomaan, missä Bonaparte kirjoitti ja julkaisi teoksensa Italian eläimistöstä "Iconografia della Fauna Italica" vuosien 1832–1841 välillä. Hän osallistui myös politiikkaan liittyen lyhytaikaisen Rooman tasavallan (Republica Romana) perustamiseen 1849. Hän osallistui Rooman puolustamiseen, kun hänen serkkunsa Louis Napoleonin 40 000 miehen vahvuinen armeija valtasi kaupungin heinäkuussa 1849. Hän lähti Roomasta ja saapui Marseilleen, mutta Louis Napoleon karkotti hänet sieltä, minkä jälkeen hän matkusti Englantiin.
Englannissa Charles Bonaparte aloitti suuren työnsä kaikkien maailman lintujen luokittelemiseksi. Työtään varten hän matkusti useissa museoissa Euroopassa tutustuen lintujen nahkoihin. Lopulta hänet päästettiin myös Pariisiin, jonne hän asettui asumaan loppuelämänsä ajaksi. Ensimmäisen osan laajasta teoksestaan "Conspectus Generum Avium" hän ehti julkaista ennen kuolemaansa, toisen osan julkaisi Hermann Schlegel.
Kuusi lintulajia on nimetty hänen kunniakseen: vuoritinami ("Nothocercus bonapartei"), kuusilokki ("Larus philadelphia"), keltahuppuaratti ("Pionopsitta pyrilia"), borneonkehrääjä ("Caprimulgus concretus"), kultavatsakolibri ("Coeligena bonapartei") ja töyhtösukasseppä ("Gymnobucco bonapartei").
Bonaparte kuvaili ja nimesi lukuisia lintulajeja, muun muassa pitkäkoipisirrin.
Frauenliebe und -leben

Frauenliebe und -leben (voidaan suomentaa "Naisen rakkaus ja elämä") op. 42 on Robert Schumannin säveltämä laulusarja. Tekstit ovat Adelbert von Chamisson tuotantoa. Sarjassa kuvaillaan erään naisen tunnemaailmaa ensirakkaudesta avioliiton kautta miehen kuolemaan. 
Schumann sävelsi laulusarjan vuonna 1840. Laulujen otsikot ovat:
Pohjois-Karjalan ammattiopisto Valtimo

Pohjois-Karjalan ammattiopisto Valtimo oli ammattioppilaitos Valtimon kirkonkylällä, Nurmeksella Pohjois-Karjalan maakunnassa. Opiston alana oli metsätalous. Oppilaitos koulutti metsäkoneenkuljettajia ja harvesterinkuljettajia. Aikaisemmin koulun nimi oli Valtimon metsäkonekoulu. Oppilaitos oli osa Pohjois-Karjalan koulutuskuntayhtymää. 
Vuoden 2018 alussa ammattiopisto Valtimo lakkasi itsenäisenä ammattioppilaitoksena, kun se liitettiin osaksi Riveria-oppilaitosta.
Opintolinjat.
Metsäkoneenkuljettajan tutkinnon suuntautumisvaihtoehdot:
Michael Wittmann

Michael Wittmann (s. 22. huhtikuuta 1914 Vogelthal, Saksa – 8. elokuuta 1944 Cintheaux’n läheisyydessä Ranskassa) oli saksalainen toisen maailmansodan kuuluisin panssarivaunun johtaja. Sotilasarvoltaan hän oli SS-Hauptsturmführer (kapteeni).
Wittmanin sotahistoria.
Puola ja Ranska 1939-1940.
Wittmann kuului 1. SS-divisioona Leibstandarte Adolf Hitleriin ja aloitti sodan SS-Unterscharführerin (alikersantin) arvoisena panssariauton johtajana Puolan sotaretkellä syksyllä 1939. Wittmann otti osaa myös Ranskan sotaretkeen keväällä 1940, ja seuraavan vuoden keväällä Kreikan valtaukseen, jossa sai 2. luokan Rautaristin.
Itärintama 1941-1944.
Operaatio Barbarossan alussa hän toimi menestyksekkäästi Sturmgeschütz III -rynnäkkötykin johtajana, tuhoten lukuisia neuvostopanssareita, ja ansaitsi 1. luokan Rautaristin. Wittmann kävi upseerikoulun vuoden 1942 lopulla ja ylennettiin SS-Untersturmführeriksi (vänrikiksi) joulukuussa 1942. Vuoden 1943 alussa Wittmann siirtyi Leibstandarten 1. SS-panssarirykmentin 13. raskaaseen panssarivaunukomppaniaan, joka oli varustettu raskailla Tiger-panssarivaunuilla. Hän toimi komppaniassaan panssarivaunujoukkueen johtajana, ottaen osaa muun muassa Kurskin suurtaisteluun heinäkuussa 1943. Wittmann saavutti miehistöineen suurta menestystä taistelukentällä; vuoden 1944 tammikuussa hänet ylennettiin SS-Obersturmführeriksi (luutnantiksi) ja palkittiin Rautaristin ritariristillä, Wittmannin tuhottua 66 vihollisen vaunua. Hieman myöhemmin hän sai tammenlehvät Ritariristiinsä 88 tuhotun panssarin jälkeen.
Normandia 1944.
Vuoden 1944 alkupuolella Leibstandarten Tiger-komppania lakkautettiin ja suuri osa komppanian miehistöstä, Wittmann mukaan lukien, siirtyi perustettavaan 101. raskaaseen SS-panssarivaunupataljoonaan, jossa hän toimi 2. komppanian päällikkönä. 
Wittmann otti pataljoonansa mukana osaa Normandian maihinnousurintaman taisteluihin kesällä 1944.
22. panssariprikaatin marssirivistön tuhoaminen yhdellä Tiger-vaunulla.
Hänen uransa huipentui 13. kesäkuuta 1944 Villers-Bocagen kylässä brittiläiseen 7. panssaridivisioonaan kuuluneen 22. panssariprikaatin marssirivistön tuhoamiseen. Wittmann hyökkäsi ainoastaan yhdellä vaunulla marssirivistön kimppuun, tuhoten 14 brittien taisteluvaunua, 15 miehistönkuljetusvaunua ja kaksi panssarintorjuntatykkiä 15 minuutissa. Tästä saavutuksesta hän sai ylennyksen SS-Hauptsturmführeriksi (kapteeniksi) ja miekat Ritariristiinsä.
Kaatuminen.
Viimeiseen taisteluunsa Wittmann lähti Cintheaux’n suunnalla Normandian rintamalla 8. elokuuta 1944. Wittmann otti osaa vastahyökkäykseen useampaa liittoutuneiden panssaridivisioonaa vastaan, tuhoten muutamia vihollisen vaunuja. Wittmann kuitenkin kaatui miehistöineen kun Sherman Firefly -panssari sai osuman Wittmannin vaunuun. Osuma sytytti Wittmannin vaunun ammusvaraston ja seurannut räjähdys lennätti vaunun tornin irti. Ennen tätä taistelua hän oli tuhonnut 138 panssaria, joten vaikka tarkkaa lukua ei tiedetäkään, lienee Wittmann, viimeinen taistelunsa mukaan lukien, tuhonnut hieman yli 140 panssarivaunua.
Gilmar

Gylmar dos Santos Neves (22. elokuuta 1930 Santos, São Paulo – 25. elokuuta 2013 São Paulo), pelaajanimeltään Gilmar, oli brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän pelasi uransa aikana muun muassa Brasilian jalkapallomaajoukkueessa ja Santosissa. Gilmar aloitti uransa Jabaquarassa, mutta siirtyi pian, vuonna 1951 Corinthiansiin. Maajoukkueessa hän pelasi vuosien 1958, 1962 ja 1966 maailmanmestaruuskilpailuissa ja voitti kahdessa ensin mainitussa maailmanmestaruuden.
Gilmar kuoli sydäninfarktiin São Paulossa 25. elokuuta 2013, 83-vuotiaana.
Viisivuotissuunnitelma

Viisivuotissuunnitelma on termi, jota monet valtiososialistiset maat (Neuvostoliitto, Kiina, Jugoslavia, Saksan demokraattinen tasavalta, Romania) ja muun muassa Intia, Pakistan, Nepal ja Korean demokraattinen kansantasavalta, Malesia, Argentiina, Saudi-Arabia, Iran ja Oman ovat käyttäneet tai käyttävät kansantalouden suunnitteluun.
Myös Euroopan unionissa tehdään edelleen viisivuotissuunnitelmia.
Viisivuotissuunnitelmat kuuluivat muun muassa Neuvostoliiton ja Saksan demokraattisen tasavallan hallinnoimismetodeihin. Suunnitelmissa asetettiin tavoitemäärät maataloudelle, teolliselle tuotannolle ja investoinneille, työllistämiselle, terveydenhuollolle, tietoliikenteelle jne. viiden vuoden jaksoiksi. Niitä on kritisoitu samoin perustein kuin suunnitelmataloutta yleisesti. 
Neuvostoliiton viisivuotissuunnitelmat ja niiden voimassaoloajat.
Neuvostoliiton ensimmäinen viisivuotissuunnitelma laadittiin Josif Stalinin määräyksestä ajalle 1928–1933. Tämän jälkeen aina Neuvosto­liiton hajoamiseen saakka uusi viisi­vuotis­suunnitelma tuli yleensä voimaan joka viides vuosi. Kolmatta viisi­vuotis­suunnitelmaa, joka koski aikaa 1938–1942, ei kuitenkaan voitu toteuttaa enää sen jälkeen, kun Saksa hyökkäsi Neuvosto­liittoon 1941. Tämän vuoksi neljäs viisi­vuotis­suunnitelma tuli voimaan vasta vuoden 1946 alussa.
Kuudes viisi­vuotis­suunnitelma laadittiin ajalle 1956–1960. Sitä ei kuitenkaan toteutettu enää vuoden 1957 jälkeen, koska käytettävissä ei ollut tarpeeksi resursseja. Sen tilalle laadittiin poikkeavasti seitsenvuotissuunnitelma ajalle 1959–1965. Kahdeksas suunnitelma tehtiin jälleen viideksi vuodeksi 1966–1970, ja tämän jälkeen uusi suunnitelma tuli voimaan jälleen joka viides vuosi. Viimeiseksi jäänyt, kahdestoista viisivuotissuunnitelma laadittiin vuosiksi 1986–1990.
Napa-alue

Napa-alueilla tarkoitetaan Maan maantieteellisiä napoja ympäröiviä alueita. Napa-alueiden keskuksina ovat pohjois- ja etelänapa. Etelänapaa ympäröi Etelämanner, pohjoisnapaa Pohjoinen jäämeri, joka on tosin enimmäkseen ympärivuotisen jään peitossa. Etelämannerta peittää mannerjäätikkö.
Pohjoista napa-aluetta kutsutaan usein arktiseksi alueeksi tai vain Arktikseksi ja eteläistä Antarktikseksi. Antarktiksen rajaksi määritellään usein 60. eteläinen leveyspiiri tai siihen käsitetään kuuluvan vain Etelämanner. Arktiselle alueelle on useita määritelmiä: joskus rajaksi määritellään pohjoinen napapiiri, joskus 60. pohjoinen leveyspiiri tai metsänraja.
Ilmasto.
Maan pyörähdysakselin kallistuskulma on syynä siihen, että napa-alueet ovat muita maapallon alueita kylmempiä. Napa-alueille saapuva auringonsäteily joutuu kulkemaan ilmakehässä pidemmän matkan ennen pääsyä maan pinnalle ja se leviää laajemmalle alueelle kuin päiväntasaajalla. Vuotuinen vaihtelu päivän pituudessa on suuri: talvella kaamosaikaan aurinko ei nouse lainkaan, kesällä se paistaa ympäri vuorokauden. Lisäksi jäällä ja lumella on korkea albedo eli ne heijastavat suuren osan auringonsäteilystä takaisin.
Napa-alueiden ilmastoa luonnehtivat äärimmäisen kylmät lämpötilat ja pienet sademäärät. Sadanta on vähäistä siksi, että kylmä ilma ei voi sisältää yhtä paljon vesihöyryä kuin lämmin. Maailman kylmin lämpötila −89,2 °C on mitattu Etelämantereella, Vostokin tukikohdassa. Nykyään napa-alueet ovat lämpenemässä, todennäköisesti ihmisen aiheuttaman ilmaston lämpenemisen vuoksi. Ilmaston lämpeneminen pienentää erityisesti pohjoisen merijään peittävyyttä.
Maan maantieteellisten napojen lähellä sijaitsevat myös magneettiset navat. Aurinkotuulen hiukkasten törmääminen Maan ilmakehään lähellä magneettisia napoja aiheuttaa revontulet.
Muut taivaankappaleet.
Aurinkokunnan muiden planeettojen ja kuiden napa-alueilla on myös kiinnostavia piirteitä. Maan Kuun napa-alueilla arvellaan olevan vesijäätä kraattereissa, joihin suora auringonvalo ei koskaan osu. Marsin napa-alueet ovat hiilidioksidijään ja vesijään peitossa. Uranuksen pyörähdysakselin poikkeuksellinen kallistuskulma puolestaan aiheuttaa sen, että Uranuksen vuosikymmeniä kestävän vuoden aikana molemmat navat osoittavat vuorotellen suoraan Aurinkoon.
Nurmeksen evankelinen opisto

Nurmeksen evankelinen opisto oli kansanopisto, jonka toiminta alkoi 1942. Opistotoiminta lakkasi 2005. Opisto tunnettiin myös nimellä Lipinlahden kansanopisto. Sen rakennukset sijaitsevat Nurmeksen Lipinlahdessa, Pielisen rannalla, Pohjois-Karjalassa. Vuoteen 1994 saakka se oli itsenäinen opisto, mutta siirtyi vuoden 1995 alusta Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen SLEY:n omistukseen. 
Historia.
Opiston toiminta alkoi vuonna 1942 itsenäisenä kansanopistona Nurmeksen Seudun Evankelisen Kansanopiston Kannatusyhdistys ry:n omistamana. Kaikkiaan kahdestatoista evankelisesta opistosta Nurmes oli järjestyksessä kuudes. Opiston synnyinkoti oli Haikolan tila aittarakennuksineen. Haikola aittarakennuksineen pyritään säilyttämään Nurmeksen evankelisen opiston ystävät ry:n omistuksessa. Vuonna 1950 valmistui uusi kansanopistotoimintaa varten suunniteltu opistorakennus. Vuonna 1971 ukkosmyrsky tuhosi 1950 valmistuneen opistorakennuksen. Toiminta jatkui "evakossa" tyhjäksi jääneellä Kuokkasenrannan kansakoululla. Uudet tilat Kohtavaaraan valmistuivat syksyksi 1973. Vuonna 1994 kannatusyhdistys luopui opiston ylläpidosta ja lahjoitti opistokiinteistön Suomen Luterilaiselle Evankeliumiyhdistykselle.
Opisto toimi vuodet 1995–2005 osana Suomen Luterilaisen Evankeliumisyhdistyksen SLEY:n ylläpitämää Karkun evankelista kansanopistoa. Nurmeksen evankelisen opiston toiminta päättyi 31. joulukuuta 2005. Sen jälkeen opistotilojen toiminta siirtyi entisen kannatusyhdistyksen muodostaman Nurmeksen evankelisen opiston ystävät ry:n vastuulle. Yhdistys alkoi ylläpitää NEO-opiston nimellä toimintaa vuoden 2006 alusta, mutta toiminta jäi lyhyeksi. Keväällä 2007 opiston tilat pantiin alkuperäistä Haikolaa lukuun ottamatta myyntiin. Ystävät ry. on käynnistänyt hankkeen Haikolan kehittämiseksi pienimuotoiseen juhla- ja kurssitoimintaan sekä "Haikolan aitat ja majatalo" -majoitustoimintaan. 
Opiston viereisellä Kohtavaaralla on näköalapaikka, jolta on hienot näkymät opistolle ja Pieliselle. Sinne vie opistolta 700 metriä pitkä jyrkästi nouseva kiertoreitti "Toivon polku".
Kohtavaaran rautatieasema on aivan opiston lähellä; kiskobussit pysähtyvät asemalla.
Walk This Way

"Walk This Way" on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Aerosmithin kappale, joka julkaistiin alun perin toisena singlenä vuoden 1975 albumilta "Toys in the Attic". Sen kirjoittivat Joe Perry ja Steven Tyler, ja se nousi korkeimmillaan sijalle kymmenen Billboard Hot 100 -listalla. Single julkaistiin uudelleen vuonna 1986 yhtyeen Run-D.M.C. kanssa ja molemmat yhtyeet voittivat sillä Soul Train Music Award for Best Rap -palkinnon vuonna 1987.
Brittiläiset tyttöbändit Sugababes ja Girls Aloud tekivät kappaleesta cover-version vuoden 2007 Comic Relief -singleksi. Musiikkivideossa vierailevat julkisuuden henkilöt Davina McCall, Lily Cole, Ewen Macintosh, Jocelyn Jee Esien, Ruby Wax, Graham Norton, Stephen Mangan ja Natalie Cassidy.
Danjonin asteikko

Danjonin asteikko on kuunpimennyksen aikana Kuun kirkkautta mittaava viisiportainen asteikko. Asteikko on nimetty ranskalaisen tähtitieteilijän André Danjonin (1890–1967) mukaan. Danjonin asteita merkitään kirjaimella L ja niiden kuvaukset ovat
Danjonin asteikko määräytyy siis täysin subjektiivisesti ja eri määrittäjät saattavat saada toisistaan hivenen poikkeavia arvoja. Myös Kuun kiekon eri osat saattavat vastata eri astetta.
Gabriel Milito

Gabriel Alejandro Milito (s. 7. syyskuuta 1980 Bernal, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän edusti Argentiinan pääsarjassa Independienten joukkuetta ja pelasi myös Espanjassa. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Myös hänen vanhempi veljensä Diego Milito oli jalkapalloilija.
Ura.
Milito aloitti ammattilaisuransa argentiinalaisesta Club Atlético Independientestä. Siellä hän pelasi vuodet 1997–2003. Hänen veljensä Diego Milito pelasi myös silloin Argentiinassa, Independienten paikallisvastustaja Racing Clubin riveissä, ja täten he joutuivat pelaamaan toisiaan vastaan.
Vuonna 2003 hän oli lähellä siirtoa Real Madridiin, mutta espanjalaisseura perui sen lääkärintarkastuksen jälkeen, todeten että Milito ei ole toipunut täysin polvivaivoistaan. Samana vuonna kuitenkin Real Zaragoza ilmoitti olevansa kiinnostun Militosta, ja oltuaan Espanjassa, hän päätti tehdä sopimuksen Zaragozan kanssa. Diego Milito oli siirtynyt jo aikaisemmin Zaragozaan, täten he pääsivät pelaamaan ensimmäistä kertaa ammattilaisurillaan samaan joukkueeseen.
10. heinäkuuta 2007 Zaragoza hyväksyi Barcelonan tekemän 20,5 miljoonan euron tarjouksen Militosta ja 19. heinäkuuta hän siirtyi Barcelonan riveihin, läpäistyään lääkärintarkastuksen. Hän teki joukkueen kanssa nelivuotisen sopimuksen. Milito teki ensiesiintymisensä Barcelonassa 2. syyskuuta 2007 ottelussa Athletic Bilbaota vastaan. Barcelona-uran ensimmäinen maali syntyi runsaat kaksi kuukautta myöhemmin ottelussa Recreativo de Huelvaa vastaan.
Toukokuussa 2008 Milito kärsi vakavan polvivamman, jonka seurauksena hänen uransa kääntyi laskuun. Vamma piti hänet poissa pelikentiltä koko kauden 2008–2009, paluu kilpaotteluihin onnistui vasta 5. tammikuuta 2010, lähes kaksi vuotta loukkaantumisen jälkeen. Milito pelasi kevätkaudella n. puolet otteluista ja auttoi Barcelonan toiseen perättäiseen Espanjan mestaruuteen.
Kausi 2010–2011 oli Militolle jälleen vaikea. Hän kärsi loukkaantumisista, eikä luottoa juuri herunut silloinkaan kun mies oli pelikunnossa. Barça-uran toisen ja viimeiseksi jääneen maalin hän teki 11. marraskuuta cup-ottelussa AD Ceutaa vastaan. Milito kärsi pohjevamman 30. huhtikuuta ottelussa Real Sociedadia vastaan, joka piti hänet sivussa loppukauden. Kauden päätteeksi Milito pääsi juhlimaan Barcelonan kanssa tuplaa joukkueen voitettua sekä Espanjan mestaruuden että Mestarien liigan.
4. elokuuta 2011 FC Barcelona ilmoitti sivullaan, että Milito on purkanut sopimuksensa katalonialaisseuran kanssa ja siirtyy ilmaisella siirrolla kasvattajaseuraansa Independienteen, joka pelaa Argentiinan pääsarjassa Milito ehti pelata FC Barcelonan paidassa 75 ottelua - Lähdin Independientestä kahdeksan vuotta sitten ja olen aina haaveillut paluusta, Milito kertoi. Militon Barcelona-sopimuksesta oli vuosi jäljellä.
Maajoukkueura.
Milito pelasi Argentiinan maajoukkueessa 42 ottelua ja teki niissä yhden maalin vuosina 2000–2011. Hän oli mukana vuoden Maanosaliittojen cupissa 2005, MM-kilpailuissa 2006 pelaten vain jatkopaikan kannalta merkityksettömässä alkulohko-ottelussa Alankomaita vastaan sekä vuosien 2007 ja 2011 Copa Américassa.
Okarausku

Okarausku ("Raja clavata") on itäisen Atlantin rauskukalalaji. Sitä tavataan etupäässä Euroopan ja Afrikan rannikoilla.
Okarausku viihtyy tavallisesti melko syvällä ja hiekkapohjalla. Ravinto koostuu pääasiassa nilviäisistä ja kaloista. Kyseessä on Skandinavian ja Yhdistyneen kuningaskunnan yleisin rauskulaji. Ihmiselle okarausku on vaaraton.
Pisimmillään okarausku voi olla noin 120 cm ja painavimmillaan jopa 18 kg. Laji on ovipaarinen eli sen munat kehittyvät munakoteloissa emon ulkopuolella.
Okarausku on tätä nykyä silmälläpidettävä laji. Kantaa ei siis voi pitää elinvoimaisena muttei vaarantuneenakaan. Laji on viime vuosikymmeninä selvästi vähentynyt etenkin pohjoisemman Euroopan vesillä.
Guayana

Guayana on geologinen kilpi Amazon- ja Orinocojokien välissä Etelä-Amerikassa. Prekambriselta ajalta peräisin oleva kilpialue on noin kahden miljardin vuoden ikäinen ja yksi maailman vanhimmista. Kooltaan se on 1,7 miljoonaa neliökilometriä ja se käsittää Guyanan, Surinamen, Ranskan Guayanan sekä osia Brasiliasta, Kolumbiasta ja Venezuelasta.
Atlantin rannikolla on alavaa rämealuetta, ja alueen keskiosissa kohoaa keskimäärin 300–900 metrin korkuinen Guayanan ylänkö. Ylängöllä on useita vuorijonoja ja ainutlaatuisia "tepui"-nimellä kutsuttuja pöytävuoria, tunnetuimpana Roraima. Pöytävuorien jyrkillä reunoilla sijaitsevat eräät maailman korkeimmista vesiputouksista, kuten Angelinputous (979 m). Guayanan kasvillisuus on pääosin trooppista sademetsää; alueella sijaitsevat maailman suurimmat koskemattomat sademetsäalueet. Rannikolla ja länsiosissa on myös savanneja. Asutus on hyvin harvaa.
Irene Dunne

Irene Dunne (oik. Irene Marie Dunn, 20. joulukuuta 1898 Louisville, Kentucky – 4. syyskuuta 1990 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän oli suosittu etenkin 1930- ja 1940-luvuilla. Hänen viimeinen elokuvansa ilmestyi vuonna 1952, mutta hän näytteli aika ajoin televisiossa aina vuoteen 1962 asti. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella osoitteessa 6440 Hollywood Blvd.
Barrie

Barrie on kaupunki Ontarion provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Simcoejärven rannalla noin 100 kilometriä Torontosta pohjoiseen. Vuonna 2011 Barrien väkiluku oli 166 634 ja esikaupunkeineen 257 993. Se on Kanadan nopeimmin kasvava asutuskeskus. Väestöstä 47 % on protestantteja ja 28 % katolisia.
Barriessa sataa lunta keskimäärin 238 cm talven aikana, joten se on Kanadan lumisimpia paikkakuntia ja tarjoaa monia mahdollisuuksia talviurheiluun. Kaupunki sijaitsee valtatieden risteyksessä, ja sitä pidetään ”porttina Kanadan mökkeilyalueelle”. Monet Barrien asukkaista käyvät töissä Torontossa tai sen pohjoisissa esikaupungeissa.
Pisa (Kuopio)

Pisa on vaara ja näköalapaikka Pohjois-Savossa Kuopiossa entisten Nilsiän ja Juankosken kaupunkien rajalla. Pisan alue on valtakunnallisesti arvokas maisema-alue. Alueella on jylhää ja varsin koskemattomana säilynyttä järvisuomalaista vaaramaisemaa. Pisa ja melkoinen osa läheisten järvien rannoista kuuluvat Natura 2000 -suojelualueverkostoon.
Pisan vuori hallitsee aluetta. Sen korkeus on 270,6 metriä. Koska vaara oli tunnettu ja siirtymätön maamerkki, sen laelle hakattiin Täyssinän rauhan 1595 rajamerkki kiveen. Komeiden ja jylhien maisemiensa vuoksi Pisa on ollut kautta aikojen merkittävä nähtävyys ja retkeilykohde. Pisalle perustettiin jo vuonna 1963 puolentoista hehtaarin suuruinen rauhoitettu suojelualue. Vuonna 1993 perustettiin 280 hehtaarin laajuinen Metsähallituksen hallinnoima Pisan luonnonsuojelualue. Alueella on opastetut polkureitit ja näkötorni, josta avautuvat kauniit näkymät koillissavolaiseen järvi- ja maalaismaisemaan. 
Metsähallitus kunnosti Pisavuoren reittejä 2013–2014. Aikaisempi puinen näkötorni purettiin ja tilalle rakennettiin teräksestä 12 metriä korkea näkötorni, joka on mäen historiassa jo neljäs. Kaksi ensimmäistä olivat kolmiomittaustorneja. Terästornin osat tuotiin paikalle helikopterilla. Kunnostustöiden yhteydessä myös luontopolkua uudistettiin korvaamalla puuportaita ja -kaiteita teräksisillä sekä vaihtamalla opastekylttejä teräksestä tehtyihin.
Pisa mainitaan myös Kalevalassa. Joukahainen sanoo eepoksen kolmannessa runossa, kilpalaulukohtauksessa: ”Tieän puut Pisan mäellä, hongat Hornan kalliolla: pitkät on puut Pisan mäellä, hongat Hornan kalliolla.”
Blackstonen kaava

Blackstonen kaava on rikosoikeudessa käytetty periaate, joka kuuluu: "On parempi, että kymmenen syyllistä pääsee vapaaksi kuin että yksi syytön joutuu kärsimään". 
Kaava on nimetty englantilaisen lakimiehen William Blackstonen (1723–1780) mukaan, vaikka itse periaate on kuitenkin huomattavasti vanhempi.
Mikael Fortelius

Hannu Lennart Mikael Fortelius (s. ) on evoluutiopaleontologian professori Helsingin yliopistossa. Hän on tutkinut muun muassa Euraasian maanisäkkäiden ja mannerympäristöjen kehitystä neogeenikaudella, kasvinsyöjänisäkkäiden ekomorfologiaa ja nisäkäshampaan yksilönkehitystä.
Fortelius kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1973 (Vasa svenska lyceum). Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi 1979, lisensiaatiksi vuonna 1981 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1986. Vuosina 1986–1996 hän toimi Helsingin yliopistossa eläintieteellisen paleontologian dosenttina.
Hän toimi amanuenssina Helsingin yliopiston Geologian laitoksella vuosina 1979–1991, jona aikana vuosina 1982–1984 Suomen Akatemian tutkimusapulaisena vieraillen University College Londonissa 1983–1984. Hän oli intendentti Luonnontieteellisessä keskusmuseossa 1992–2003, tosin toimi vuosina 1993–1996 Suomen Akatemian vanhempana tutkijana ja 1996–2003 Helsingin yliopiston ekologisen paleontologian professorina. Vuodesta 2004 lähtien hän on ollut evoluutiopaleontologian (geologian) professori.
Fortelius on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1996 ja valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2005.
Kitchener (Ontario)

Kitchener [ˈkɪ.tʃə.nɝ] (alun perin "Berlin" Berliinin mukaan) on kaupunki Kanadassa Ontarion provinssissa. Kaupungin väkiluku on noin 219 000, ja sitä ympäröivällä metropolialueella, johon kuuluvat myös Waterloon ja Cambridgen kaupungit, asuu yli 500 000 ihmistä (2006).
Kitchener on rakennettu maille, jotka Britannian kuningas myönsi irokeeseille vuonna 1784 kiitokseksi näiden avusta Yhdysvaltain vapaussodassa. Intiaanit myivät osan maistaan eläkkeellä olevalle lojalistikenraalille. Syrjäinen seutu houkutti sinne Pennsylvaniasta mennoniittejä, ja siksi huomattava osa kaupungin väestöstä on edelleen saksalaista sukujuurta.
Kaupungin nimi oli alun perin Berlin. Ensimmäisen maailmansodan alettua nimi haluttiin vaihtaa sen herättämien saksalaisvastaisten mielialojen vuoksi. 19. toukokuuta 1916 pidetyssä kansanäänestyksessä oli esillä useita nimiä, joista parhaat valittiin toiseen äänestykseen, joka pidettiin 28. kesäkuuta. Voittaja oli Kitchener Britannian sotaministerin Herbert Kitchenerin mukaan. Nimi otettiin virallisesti käyttöön 1. syyskuuta 1916.
Mennoniitat

Mennoniitat on protestanttinen uskontokunta. Mennoniitat ovat anabaptisteja kuten hutteriitit ja amissit. He ovat sitoutuneet väkivallattomuuteen ja pasifismiin.
Mennoniittoja oli maailmassa vuonna 2006 noin puolitoista miljoonaa. Useimmat Euroopan ja Pohjois-Amerikan mennoniittayhteisöt toimivat maaseudulla. Nykyisin mennoniitoissa on eri tasoilla yksinkertaista elämää viettäviä ihmisiä – myös heitä, joiden pukeutuminen ja elämä ei juuri poikkea valtaväestöstä. 
Historia.
Mennoniitat ovat saaneet nimensä liikkeen perustajasta, hollantilaisesta uskonpuhdistajasta Menno Simonsista, joka oli katolinen pappi ennen vuonna 1536 tapahtunutta liittymistään anabaptisteihin. Hän opetti liikkeen jäseniä noin 25 vuotta ja vaikutti liikkeeseen huomattavasti kirjallisella toiminnallaan. Vuonna 1672 heidät tunnustettiin Alankomaissa virallisesti yhdyskunnaksi, joka sai vapaasti harjoittaa uskontoaan valtion suojeluksessa. Amissit erosivat mennoniitoista vuonna 1693 koska halusivat elää hurskaampaa ja yhteisöllisempää elämää. Tämän lisäksi mennoniitat ovat hajaantuneet aikojen saatossa eri suuntauksiin, kuten 'flaameihin', 'friiseihin', 'waterlandilaisiin', jotka tunnettiin löyhemmästä seurakuntakuristaan, sekä 'sonnelaisiin', jotka erkaantuivat omaksi ryhmäkseen 1600-luvulla piispa Samuel Apostoolin johdolla. Apostool ei hyväksynyt piispa Galenus Abrahamsin yhteydenpitoa muihin kirkkoihin ja näkemystä siitä, ettei mennoniittain vapaaseurakunta olisi ainoa oikea kirkko eikä siis ainoa tie pelastukseen. Osin tästä syystä Apostool perusti oman seurakunnan yhdessä noin 700 muun vanhoillisen jäsenen kanssa antaen kirkolleen nimen ”die Sonne” (Aurinko), mistä tuli nimitys 'sonnelaiset'. Monet muutkin seurakunnat asettuivat tämän tueksi.
Galenus Abrahams jatkoi kuitenkin yhteydenpitoa muihin liikkeisiin ja solmi yhteydet Englannin kveekareihin, joista George Fox ja William Penn vierailivat hänen luonaan, yrittäen turhaan saada tätä hyväksymään spiritualistiset katsomuksensa. Abrahamsia seurasi johtajana John Dektanel, joka perusti yhdessä muiden kanssa Amsterdamiin saarnaajaseminaarin vuonna 1735. Dektanel kirjoitti myös katekismuksen ja julkaisi vuonna 1753 valikoiman Menno Simonsin kirjoituksia.
Mennoniittayhdyskuntia syntyi Etelä-Venäjälle, kun Katariina Suuri tarjosi maata saksalaisille.
Mennoniitat protestantismin kaaviossa:
Teologia.
Merkittävimmät mennoniittojen anabaptistitraditiosta nousevat opit ovat:
Nykyaika.
Konservatiivisimmat mennoniitat kuten staufferilaiset pukeutuvat yksinkertaisesti, suhtautuvat kielteisesti uuteen tekniikkaan ja pyrkivät eristäytymään ympäröivästä yhteiskunnasta omiksi maanviljely-yhteisöikseen. Esimerkiksi radiota ja televisiota ei hyväksytä ja autojen käyttöön saatetaan suhtautua kielteisesti, kuljetukseen saatetaan käyttää edelleen hevosta ja vaunuja. Vähemmän konservatiiviset suunnat eivät rajoita pukeutumista tai tekniikan käyttöä, ja uudistusmielisimmät hyväksyvät esimerkiksi homoseksuaaleja jäsenikseen.
Armavir (maakunta)

Armavir () on yksi Armenian maakunnista ("marz"). Maakunta sijaitsee Armenian lounaisosassa, laaksossa kahden vuoren, Araratin ja Aragatsin välissä. Maakunnan pääkaupunki on Armavir. Maakunnan pinta-ala on 1 242 neliökilometriä ja asukkaita alueella on 265 770 (2011; vuonna 2001 oli 276 233 as.).
Maakunnassa sijaitsevat myös Etšmiadzinin (Vagharšapat) kaupunki eli Armenian apostolisen kirkon keskus ja historiallinen Sardarapatin kaupunki. 
Armavirin maakunta on lähellä Turkin rajaa.
Armavirin naapurimaakunnat ovat Aragatsotn pohjoisessa, Ararat kaakossa ja Jerevanin pääkaupunkialue idässä.
Kaupungit ja kunnat.
Armavirin maakunta muodostuu 97 yhteisöstä ("hamaynkner"), joista kolme on kaupunkeja ja ne on alla olevassa luettelossa lihavoituina. Loput 94 yhteisöä ovat maalaiskuntia.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan maakunta oli jaettu kolmeen piiriin:
Varasteleva harakka

Varasteleva harakka () on yksi Gioacchino Rossinin oopperoista. Se valmistui vuonna 1817 ja sai kantaesityksensä samana vuonna 31. toukokuuta Teatro alla Scalassa, Milanossa. 
"Varastelevan harakan" alkusoitto pikkurumpuineen on suosittu myös itsenäisenä kokonaisuutena, ja sitä on käytetty lukuisissa elokuvissa. Oopperaan kuuluu myös tunnettu sopraanoaaria ”Deh, tu reggi in tal momento”.
"Varasteleva harakka" on kaksinäytöksinen ja italiankielinen.
Gamlehaugen

Gamlehaugen on Norjan hallitsijan virallinen Bergenin residenssi. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1900, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1902. Suunnittelijana toimi arkkitehti Jens Zetlitz Kielland. Rakennus toimi alun perin laivanomistaja ja pääministeri Christian Michelsenin yksityisasuntona. Michelsenin kuoltua rakennus lahjoitettiin keräysvaroilla Norjan valtiolle vuonna 1925. Rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa toimii museo.
Pauli Tanttu

Pauli Veikko Tanttu (2. kesäkuuta 1921 Hirvensalmi – 25. joulukuuta 1952 Hirvensalmi) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 180. 10. divisioonan Jalkaväkirykmentti 1:n esikuntakomppaniassa (EsikK/JR 1) konepistoolimiehenä palvellut Tanttu nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 21. joulukuuta 1944. Nimityshetkellä Tanttu oli sotilasarvoltaan korpraali, ja hänet oli kotiutettu jo ennen nimitystä, 4. marraskuuta 1944.
Tanttu osoitti huimapäistä rohkeutta sodan hyökkäysvaiheen aikana. Hän osallistui vapaaehtoisena kaikkiin jääkärijoukkueensa partioihin. Hän eteni hyökkäyksen kärjessä ja tuhosi lähes omin voimin useita konekivääri- ja pikakivääripesäkkeitä. Hyökkäyksen pysähdyttyä vihollisen voimakkaan vastarinnan vuoksi hänen kerrotaan sanoneen: "Ei tässä auta muu kuin hyökätä".
Sodan jälkeen Tanttua syytettiin venäläisten vankien teloittamisesta, mutta syyte raukesi ja Tanttu pääsi keskittymään siviilielämään ja metsätyömiehen töihinsä. Pauli Tantun kerrotaan päättäneen itse päivänsä joulupäivänä 1952 korkeimman sotaoikeuden otettua syytteen uudestaan käsittelyyn.
Siviilissä maatalous- ja metsätöissä työskennellyt Tanttu on haudattu Hirvensalmen hautausmaalle. Vuonna 1990 Pauli Tantulle paljastettiin muistokuva Hirvensalmen kunnanvirastoon.
Thomas Kahlenberg

Thomas Kahlenberg (s. 20. maaliskuuta 1983 Hvidovre, Tanska) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Kotimaansa Brøndbyn lisäksi hän pelasi Saksassa ja Ranskassa.
Kahlenberg pelasi Tanskan maajoukkueessa 47 ottelua ja teki viisi maalia vuosina 2003–2015. Hän kuului Tanskan joukkueeseen vuoden 2004 EM-kisoissa.
Brasilian Grand Prix 1996

Brasilian Grand Prix 1996 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 31. maaliskuuta 1996 Interlagosin radalla. Kilpailu oli kauden 1996 toinen, ja sen voitti Damon Hill. Tämä oli seitsemäs kerta, kun Brasilian Grand Prix ajettiin Interlagosin lyhennetyllä lenkillä.
Kilpailun kulku.
Aika-ajossa Damon Hill oli ylivoimainen. Hän nappasi paalupaikan lähes sekunnin erolla toiseksi nopeimpaan Rubens Barrichelloon. Kolmanneksi nopein Jacques Villeneuve jäikin Hillistä jo 1,1 sekuntia. Mika Häkkinen oli aika-ajon seitsemäs ja Mika Salo yhdestoista.
Sunnuntain kilpailu ajettiin rankkasateessa. Lähtö sujui ilman suurempia ongelmia, ja Hill veti letkaa. Seuraavina tulivat Villeneuve, Jean Alesi, Barrichello, Michael Schumacher ja Martin Brundle. Rata oli todella liukas. Ukyo Katayama ja Pedro Lamy spinnasivat menettäen monta sijaa. Molemmat pääsivät silti jatkamaan. David Coulthard kävi kokeilemassa vauhtiaan brasilialaisella nurmella. Hän menetti kahdeksan sijaa, ja ajoi sen jälkeen 14:ntenä. Myös Villeneuve pyörähti ja keskeytti. Kierroksella 32 Barrichello pääsi vihdoin pitkän yrittämisen jälkeen Alesin ohi toiseksi. Varikkopysähdysten aikana hän kuitenkin menetti paikkansa, ja kärjen järjestys oli: Hill, Alesi, Schumacher ja Barrichello. Kymmenen kierrosta ennen maalia Barrichello spinnasi hiekalle ja hän joutui keskeyttämään. Kärjen järjestys ei enää lopussa muuttunut. Hill otti kauden toisen voittonsa vankistaen samalla MM-johtoaan. Toinen oli Alesi ja kolmas Schumacher. Suomalaiset Häkkinen ja Salo keräsivät jälleen pisteitä.
City Car Club

City Car Club on vuonna 1999 perustettu suomalainen autojen yhteiskäyttöpalvelu. Palvelu kattaa noin sata nouto- ja palautuspistettä Helsingissä, Espoossa, Vantaalla ja Kauniaisissa, joilta asiakkaat voivat noutaa ja käyttää autoa korvausta vastaan. Yhteiskäyttöpalvelun on marraskuusta 2010 lähtien omistanut "Suomen kaupunkiautot Oy" -niminen helsinkiläinen yritys; tätä ennen omistaja oli "Group 24 H Oy". City Car Club toimi jonkin aikaa myös Tukholmassa, mutta toiminta on sittemmin lakannut.
Syyskuussa 2009 City Car Clubilla oli 2 500 asiakasta. Tarjolla on sekä kuukausimaksuton jäsenyys sekä eri hintaisia kuukausipaketteja, joiden avulla autojen tuntihintaa voi alentaa. Kaikkien jäsenten käytössä on kaupunkiautoja, tilavampia perheautoja, minibusseja ja pakettiautoja. 
Asiakkaan ei tarvitse huolehtia huolloista, vakuutuksista, pesuista, katsastuksista, renkaiden ja öljyn vaihdoista tai auton pääomakustannuksista ja arvon alenemisesta. Yrityksen omien laskelmien mukaan autojen yhteiskäyttö on taloudellisesti kannattavaa, jos ajokilometrejä kertyy vuodessa alle 12 000. Yrityksen teettämän tutkimuksen mukaan yhteiskäyttöauto korvaa noin kahdeksan yksityiskäytössä olevaa autoa.
Helsingin kaupunki on antanut yhteiskäyttöauojen käyttöön Z-tunnuksen pysäköintilupia, joilla asiakas voi pysäköidä suuressa osassa kantakaupunkia ilmaiseksi. City Car Club tekee yhteistyötä kaupungin liikennelaitoksen kanssa ja antaa HSL:n asiakkaille alennuksia. 
Yritys sai vuonna 2003 Uudenmaan ympäristöpalkinnon. Huhtikuussa 2009 se sai Helsingin kaupungin ympäristöpalkinnon. Palkinnon myöntäneen Pekka Saurin mielestä "toiminta on vähentänyt yksityisautojen määrää Helsingissä ilman että kaupungin on tarvinnut investoida siihen".
Sadko (ooppera)

 
Sadko () on Nikolai Rimski-Korsakovin ooppera. Se kantaesitettiin Moskovassa 7. tammikuuta 1898. Sadko on seitsenkohtauksinen ja pohjautuu Sadko-nimiseen kansantaruun. Teoksen libretto on venäjänkielinen ja pääosin säveltäjän itsensä kirjoittama. Rimski-Korsakov työsti "Sadko"-nimistä sävelrunoa jo vuonna 1867. Dramaattinen teos alkoi kehittyä vasta 1890-luvulla.
Jonathan Potts

Jonathan Potts (s. 17. heinäkuuta 1961, Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen näyttelijä. Hän aloitti näyttelemisen televisiossa 1980-luvulla. Hän on näytellyt muun muassa ääniroolissa Linkinä The Legend of Zelda animaatiossa. Potts on myös esiintynyt muutamissa muissa animaatio-ohjelmissa kuten "Beverly Hills Teens", "Swamp Thing animated series" ja "Beyblade". Näyttelijänä hän on esiintynyt muun muassa elokuvsssa" Jason X", jossa hänen roolnsa on professori Lowe.
Säppäli

Säppäli on keskiajalta peräisin oleva naisen päähine, joka nykyisin kuuluu moneen karjalaiseen kansallispukuun naimattoman naisen päähineenä. Kansallispukusanasto määrittelee säppälin näin: ”Karjalainen nauhamainen tytön päähine, jossa punaiselle verkapohjalle on kiinnitetty ompelemalla tinaisia, usein piikillisiä nastoja, joskus myös nauhoja.” Tällaista päähinettä käytetään muun muassa seuraavissa kansallispuvuissa: Heinjoki, Hiitola, Kaukola, Kivennapa (äyrämöispuku), Koivisto, Muolaa, Parikkala, Pyhäjärvi (Viipurin lääni), Sakkola-Rautu, Seiskari, Uusikirkko.
Tavanomainen säppälin pohja on punainen verkanauha. Siihen ommellaan usein tinasta tehtyjä koristenastoja. Nastan pohjana on tinasta valettu kohokuviollinen laatta, jossa on usein keskellä piikki. Nastan kulmissa on reiät, joiden kautta ompelemalla se kiinnitetään.
Säppäli tunnetaan neitojen päänkoristeen merkityksessä vain Karjalassa, Inkerissä ja Virossa. Sen alkuperä lienee kuitenkin etelämmässä: 1300-luvulla keskialasaksalaiset neidot käyttivät neitouden tunnuksena "sappel" ("schapel") -nimistä juhlavaa, seppelmäistä päänauhaa. Friisinmaalla sappel tehtiin noin kahden sormen levyisestä punaisesta villa- tai verkanauhasta, joka koristeltiin metalliheloin tai -rahoin. U. T. Sirelius selittää sanan alkuperäksi muinaissaksan, jossa säppälin kielellinen vastine "schapel" tarkoittaa koristeltua metallirengasta.
Juuri metallikoristeet erottavat säppälin pintelistä, joka myös on nauhamainen neitojen päänkoriste. Nimityksiä on käytetty myös samaa merkitsevinä, mutta merkitykset eriytyivät ainakin osittain kaupankäynnin seurauksena: ”Lyypekkiläisten rihkamakauppiaiden ja kölniläisten tavarain kauppiaitten pohjoiseen toimittamat pintelit (bendeken) olivat ilmeisesti yksinkertaisia nauhoja toisin kuin metallikoristeiset säppälit (scapelen, sappel), joita 1500-luvulla tuotettiin Riikaan ja Tallinnaan.”
Karjalainen säppäli oli 1800-luvulla juhlakoriste, joka puettiin ensi kertaa ripille mennessä ja sen jälkeen juhlavissa tilaisuuksissa, kuten kirkkomatkoilla ja häissä. Koristeen muoto ja leveys sekä pukemistapa on vaihdellut: äyräpääläinen kolme sormea leveä säppäli ylettyi kiertämään päälaelle kootun tiukan nutturan, mutta Pyhäjärvellä nauhamainen säppäli taitettiin kahtia ja aseteltiin keskipään jakauksen päälle. Jääskessä, Räisälässä, Koivistolla, ja Kuolemajärvellä se taas ylettyi kiertämään koko pään. Sakkolassa ja Raudussa tiedetään säppälin olleen kaikkein pienin. Se oli muodoltaan soikea ja kannettiin hiusrajan yläpuolella.
Lähteet.
Artikkeli perustuu pääosin Pirkko Sihvon artikkeliin "Neitojen pääkoristeet" teoksessa Ildiko Lahtinen - Pirkko Sihvo: "Rahwaan puku, Näkökulmia Suomen kansallismuseon kansanpukukokoelmiin", Museovirasto, Helsinki 1984.