tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tony Gustavsson

Tony Gustavsson (s. 14. elokuuta 1973) on ruotsalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. 
Ura.
Gustavsson edusti peliurallaan IK Bragea, Ytterhogdalia ja IFK Sundsvallia Ruotsin alasarjoissa. Valmennusuransa pohjat Gustavsson on hankkinut opiskelemalla Örebron yliopistossa, ja hän onkin ensimmäinen ruotsalaisvalmentaja, jolla on alan akateeminen tutkinto.
Gustavsson aloitti valmennusuransa 2004 Degerfors IF:n kakkosvalmentajana ja oli nostamassa yhdessä päävalmentaja Dave Mossonin kanssa seuran Superettaniin. Gustavsson jatkoi joukkueen päävalmentajana kaudella 2005, ja onnistui säilyttämään seuran niukin naukin Superettanissa. Kausi 2006 jäi Gustavssonin viimeiseksi Degerforsissa ja päättyi Superettanin sijalle 11.
Lokakuussa 2006 Gustavsson teki 3+2-vuotisen sopimuksen tukholmalaisseura Hammarby IF:n kanssa ja siirtyi marraskuussa Anders Linderothin seuraajaksi seuran peräsimeen. Ensimmäinen kausi "Bajenin" kanssa päättyi tasaisessa Allsvenskanissa sijalle 6.
Kausi 2008 sujui vielä Hammarbyn osalta kohtuullisesti, mutta kausi 2009 toi mukanaan suuria ongelmia. "Bajen" vajosi putoamiskamppailuun ja pelilliset esitykset ovat olleet kehnoja. Lopulta seura sai tarpeekseen ja erotti Gustavssonin tehtävistään elokuun viimeisenä päivänä 2009. Potkuja oli edeltänyt 3–0 tappio Kalmar FF:lle. 
Huhtikuussa 2010 hän palasi valmennustehtäviin Norjan Tippeligaeniin nousseen Kongsvingerin päävalmentajana. Hän ei onnistunut pelastamaan Kongsvingeriä putoamiselta ja jätti tehtävänsä kauden jälkeen. 
Huhtikuussa 2012 Gustavssonista tuli Yhdysvaltain naisten jalkapallomaajoukkueen apuvalmentaja. Hän luotsasi Pia Sundhagen kanssa Yhdysvallat olympiakultaan Lontoossa 2012. Elokuussa 2012 Gustavsson jatkoi uraansa Damallsvenskanissa pelaavan Tyresön päävalmentaja. Gustavssonin johdolla seura voitti seurahistoriansa ensimmäisen Damallsvenskanin mestaruuden 2012. Kaudella 2013 joukkue oli vielä liigassa toisena, mutta kesällä 2014 seura joutui konkurssin takia luopumaan sarjapaikastaan.
Tyresön konkurssin jälkeen Gustavsson palasi Yhdysvaltain naisten jalkapallomaajoukkueen apuvalmentajaksi. Gustavsson oli mukana voittamassa Yhdysvaltain valmennustiimissä naisten MM-kultaa kahdesti, vuosina 2015 ja 2019. Hän jätti Yhdysvallat MM-lopputurnauksen 2019 jälkeen päävalmentaja Jill Ellisin erottua myös tehtävistään.
Syyskuun alussa 2019 Gustavssonista tuli Allsvenskanin jumboksi juuttuneen GIF Sundsvallin päävalmentaja. Hän ei onnistunut pelastamaan Giffarnaa putoamiselta ja jätti seuran kauden päätteeksi.
Syyskuussa 2020 Gustavssonista tuli Australian naisten jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja. Gustavssonin johdolla "Matildat" osallistui neljään arvoturnaukseen, olympialaisiin 2020 ja 2024, Aasian mestaruuskisoihin 2022 sekä MM-lopputurnaukseen 2023. Parhaaksi saavutukseksi jäi MM-kisojen historiallinen nelossija. Pronssiottelussa Australia kärsi tappion Ruotsille. Gustavsson jätti tehtävänsä olympiaturnauksen 2024 päätyttyä jo alkulohkoon.
Joe Knollenberg

Joseph ”Joe” Knollenberg (28. marraskuuta 1933 – 6. helmikuuta 2018) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä vuodesta 1993 vuoteen 2009. Vuoteen 2003 hän edusti Michiganin yhdettätoista vaalipiiriä, sen jälkeen yhdeksättä.
Knollenberg syntyi Mattoonissa, Illinoisissa, ja valmistui Itä-Illinoisin yliopistosta vuonna 1955. Hänellä oli puolisonsa Sandyn kanssa kaksi poikaa, joista Martylla on poliittinen ura.
Steven de Jongh

Steven de Jongh (s. 25. marraskuuta 1973 Alkmaar) on entinen alankomaalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 1995–2009. 
Kirimiehenä tunnetun de Jonghin suurimmat voitot tulivat yhden päivän kilpailuissa, kuten E3 Prijs Vlaanderen -ajossa vuonna 2003 sekä Kuurne-Bryssel-Kuurnessa vuosina 2004 ja 2008. Etappikilpailuissa hänen merkittävin voittonsa on Tirreno-Adriaticon 7. etapin ykköstila vuonna 1999. 
Hän toimi vuosina 2010–2012 johtotehtävissä Team Sky -tallissa. Hän jätti tehtävänsä lokakuussa 2012 tunnustettuaan käyttäneensä dopingia kilpailu-uransa aikana.
Vuelta a Burgos, 3. etapin voitto
Tour de l'Avenir, 2. etapin voitto
Ruotsin ympäriajo, kokonaiskilpailun ja 2. etapin voitto
Étoile de Bessèges, 4. etapin voitto
Tirreno-Adriatico, 7. etapin voitto
Vuelta a Galicia, 4. etapin voitto
Giro della Provincia di Lucca, 2. etapin voitto
Vuelta a Castilla y León, 4. etapin voitto
Veenendaal-Veenendaal, voitto
Schaal Sels Merksem, voitto
Henk Vos Memorial, voitto
Italian ympäriajo, 16. etapilla toinen, 1. etapilla kolmas
Veenendaal-Veenendaal, voitto
Schaal Sels Merksem, voitto
Rund um den Flughafen Köln-Bonn, voitto
Alankomaiden ympäriajo, 2. etapin voitto
Ruotsin ympäriajo, 1 (b). ja 2. etapin voitto
E3 Prijs Vlaanderen, voitto
Schaal Sels Merksem, voitto
De Pannen kolmen päivän ajo, 3 (a). etapin voitto
Kuurne-Bryssel-Kuurne, voitto
Nokere-Koerse, voitto
Giro del Piemonte, toinen
Omloop Het Volk, kolmas
Ronde van Midden-Zeeland, voitto
De Pannen kolmen päivän ajo, 3. etapin voitto
Scheldeprijs Vlaanderen, toinen
Pariisi-Bryssel, kolmas
Omloop van de Vlaamse Scheldeboorden, voitto
Omloop van Het Houtland, voitto
Qatarin ympäriajo, 1. etapin (joukkueaika-ajo) voitto
Pariisi-Tours, neljäs
GP Ouest-France, viides
Qatarin ympäriajo, 1. etapin (joukkueaika-ajo) voitto
Kuurne-Bryssel-Kuurne, voitto
Tour de Rijke, voitto
Kampioenschap van Vlaanderen, voitto
Buzz! Musiikkivisa

Buzz! Musiikkivisa () on Relentless Softwaren kehittämä ja Sony Computer Entertainmentin lokakuussa 2005 julkaisema ensimmäinen "Buzz!"-tietokilpailupelisarjan osa. Peli sisältää yli 1 000 musiikkileikettä ja yli 5 000 musiikkiaiheista kysymystä. Moninpelissä on valittavana pitkä, keskipitkä ja lyhyt peli sekä musiikkivalikoima, joka määrittelee minkä ajanjakson musiikista esitetään kysymykset.
Ennen pelin aloittamista valitaan pelihahmo 16 eri hahmosta, jolle pelaaja valitsee mieleisimmän puvun. Pelaajan on myös valittava oma hälytysääni (ääninä muun muassa orava, kissa, sireeni) ja kirjoitettava nimensä.
Buzz! Suuri Tietovisa

Buzz! Suuri Tietovisa () on toinen Buzz! -pelisarjan peleistä. Se julkaistiin 3. toukokuuta 2006. Kysymykset kattavat laajan valikoiman aihealueita (muun muassa musiikki, elokuvat ja nähtävyydet). Pelissä on mahdollista aloittaa nopealla aloituksella, jolloin jokaiselle pelaajalle arvotaan sattumanvaraisesti kilpailijahahmo ja hälytinääni. 
"Buzz! Suuri Tietovisa" sai BAFTA-palkinnon 2006.
Pelitilat ja kierrokset.
Tavallinen peli
Oma peli
Yksinpeli
Polttopallo
Salamavisa
Eliminator
Juontaja
Pedobear

Pedobear on Internetissä levinnyt hymyilevänä hahmona kuvattu karhu, joka toimii pedofiilin karikatyyrinä. Pedobear on kuvafoorumi 4chanista peräisin oleva muunnelma 2channelin Kumā-nimisestä karhusta. Alkuperäisellä Kumā-karhulla ei ole kiinnostusta nuoriin tyttöihin, mistä sen länsimaalainen vastine tunnetaan. Pedobear on yksi 4chanin tunnetuimmista meemeistä. 
Pedobear voidaan nähdä tapauksesta riippuen esimerkiksi pilailuna pedofiilien tai pedofiilejä mielestään kaikkialla näkevien kustannuksella, kriittisenä kannanottona nykynuorten liian paljastavaan pukeutumiseen, tai osana laajempaa yhteiskuntakritiikkiä. Helsingin Sanomien mukaan "pedokarhu" ei ole sen huolestuttavampi merkki kuin "panna"-sanalle hihitteleminen.
Iltapäivälehdet ovat kertoneet ainakin kahdesta kotimaisesta karhuhavainnosta. Elokuussa 2009 Pedobear esiintyi vaateliike Seppälän design-kilpailussa mukana olleessa paidassa. Seppälä poisti paidan kilpailusta sen noustua muutamassa päivässä suosituimpien mallien joukkoon. Tammikuussa 2011 Pedobear oli liitetty Nelosen verkkosivuilla Disneyn lastenohjelmaa mainostaneeseen kuvaan, josta se poistettiin ennen Iltalehden asiasta julkaisemaa artikkelia.
Onnistunein Pedobearin ujutus virallisiin kuviin tapahtui Vancouverin olympialaisissa 2010, kun kuva johon Pedobear oli lisätty muiden maskottien joukkoon, lähti leviämään eri maiden sanomalehtiin ja medioihin.
Taustaa.
Pedobear syntyi vuonna 2004 4chanin keskustelualueilla. Muutamat käyttäjät siellä aloittivat sisäpiirin vitsin, jossa joku kirjoitti ASCII-taideviestin, jossa Osakaphone (viittaa Bananaphone-lauluun ja "Azumanga Daioh" -mangasarjan Ayumu ”Osaka” Kasugaan) sanoo jotain, ja joku toinen vastasi siihen viestillä, jossa Kumā vastaa Osakalle. Viesteistä alkoi tulla seksuaalisuuteen suuntautuneita keskustelujen edetessä, jolloin joillekin tuli mieleen, että Kumā olisi ”pedo” nuorta Osakaa kohtaan. Näin Kumāsta muunneltiin Pedobear, jonka kuvaa nähdään liitettävän muun muassa sellaisten foorumiviestien jälkeen, joissa on kuvia nuorista tytöistä.
Pedobearia tavataan liitettynä erilaisiin kuviin sekä animaatioihin. Hahmo nähdään myös muun muassa Clone Mangan Nana’s Everyday Life -verkkosarjakuvan eräässä stripissä. "Negima!?"-animesarjan jaksossa 9 vilahtaa Kumān tai Pedobearin kuva varoituskyltissä. Pedobear on nähty myös "Fingerpori"-sarjakuvassa, jossa Asko Vileniuksen otsaan isketään "pedon merkki."
Sebastian Larsson

Sebastian Bengt Ulf Larsson (s. 6. kesäkuuta 1985 Eskilstuna, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija. Hän pelaa AIK:ssa ja on aiemmin edustanut Englannissa Arsenalia, Birminghamia, Sunderlandia ja Hullia. Ruotsin maajoukkueessa hän on pelannut 132 ottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia.
Larsson on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pystyy kuitenkin pelaamaan myös puolustajana.
Larsson on pelannut EM-kilpailuissa vuosina 2008, 2012, 2016 ja 2021 sekä MM-kilpailuissa vuonna 2018. EM-kilpailuissa 2012 hän teki maalin Ranskaa vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän on joukkueen kapteeni.
Dale E. Kildee

Dale Edward Kildee (16. syyskuuta 1929 Flint, Michigan – 13. lokakuuta 2021 Flint, Michigan) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä vuosina 1977–2013.
Kildee edusti vuoteen 1993 Michiganin seitsemättä vaalipiiriä, mutta siirtyi sitten yhdeksänteen. Vuodesta 2003 hän istui kongressissa Michiganin viidennestä vaalipiiristä. Hän ei ollut enää ehdolla marraskuun 2012 vaaleissa, joissa hänen seuraajakseen valittiin hänen veljenpoikansa Dan Kildee.
Kildee syntyi Flintissä, Michiganissa, ja suoritti kotiosavaltiossaan suurimman osan opinnoistaan. Ennen poliittista uraansa hän toimi opetustöissä.
Fender Telecaster Thinline

Fender Telecaster Thinline on Fenderin Telecaster-sähkökitarasta valmistettu puoliakustinen versio. Kitaran suunnitteli saksalainen Roger Rossmeisl vuonna 1968. Ensimmäiset Thinlinet tulivat myyntiin vuonna 1972 ja niiden valmistus lopetettiin 1981. Kitaraa alettiin kuitenkin valmistaa uudelleen vuonna 2004.
Rakenne.
Ensimmäinen Thinline esiteltiin vuonna 1969, mutta vasta vuonna 1972 tullessaan myyntiin siihen lisättiin kaksi "Fender Wide Range" -humbuckeria, Bullet-kaularauta ja kolmen ruuvin kaulalevy. Niiden lisäksi kitarassa on yksi äänenvoimakkuuden ja yksi äänenvärin säädin, sekä mikrofonien vaihtoon kolmiasentoinen kytkin. Thinlinen puoliakustisen rungon tarkoituksena oli tehdä siitä kokopuista Telecasteria huomattavasti kevyempi.
Sonning-palkinto

Sonning-palkinto (tansk. "Sonningprisen") on Tanskan suurin kulttuuripalkinto. Kööpenhaminan yliopisto jakaa miljoonan Tanskan kruunun suuruisen palkinnon joka toinen vuosi arvokkaan työn tekemisestä eurooppalaisen kulttuurin eteen.
Palkinnon historia ja jakaminen.
Palkinnon perusti testamentillaan tanskalainen kirjailija ja toimittaja C. J. Sonning (1879–1937). Hänen toivomuksestaan Kööpenhaminan yliopisto nimeää palkinnon vastaanottajan, jonka tulee olla mies tai nainen, joka on toiminut ansiokkaasti eurooppalaisen kulttuurin hyväksi. Se jaetaan joka toinen vuosi Kööpenhaminan yliopistossa 19. huhtikuuta, joka oli Sonningin syntymäpäivä.
Eurooppalaiset yliopistot voivat asettaa ehdokkaita. Ehdotukseen tulee liittää ehdokkaan curriculum vitae ja kuvaus hänen julkaistuista töistään. Se tulee lähettää jakoseremoniaa edeltävänä vuonna 15. lokakuuta mennessä Kööpenhaminan yliopiston rehtorille. Ensimmäisen Sonning-palkinnon sai erikoispalkintona vuonna 1950 Winston Churchill. Palkintoa alettiin jakaa säännöllisemmin yhdeksän vuotta myöhemmin.
Kōichi Ishii

Kōichi Ishii (, s. 9. kesäkuuta 1964) on japanilainen videopelisuunnittelija. Hän toimii nykyisin Grezzo-pelitalon toimitusjohtajana.
Ishii alkoi työskennellä Squarella 1980-luvulla ja suunnitteli aluksi pääasiassa "Final Fantasy" -sarjan pelejä, joiden yhteydessä hän kehitti sarjan maskotteina pidetyt chocobo ja moogle-hahmot. Ohjattuaan vuonna 1991 julkaistun "Mystic Questin" hän myös loi "Seiken densetsu" -pelisarjan, johon kuuluvissa peleissä hän on toiminut lähinnä ohjaanana ja tuottajana. "Final Fantasyn" ja "Seiken densetsun" lisäksi Ishii on työskennellyt "SaGa" -sarjan suunnittelijana. Kun Squaren fuusioitui Enixin kanssa, Ishiistä tuli Square Enixin tuotantoryhmä 8:n johtaja. Lähdettyään yhtiöstä hän perusti joulukuussa 2006 oman Grezzo-pelinkehitysyhtiönsä.
Irwin Goodmanin lauluja

Irwin Goodmanin lauluja on suomalaisen laulajan Matti Johannes Koivun kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 27. helmikuuta 2008. Levy sisältää akustisia versioita Irwin Goodmanin kappaleista koko tämän uran varrelta.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 11.
Kappaleet.
Sävellykset Irwin Goodman, paitsi 8. Kassu Halonen ja 10. Rudolf Holtz. Sanoitukset Emil Retee, paitsi 4. Vexi Salmi.
James A. Barcia

James Allan ("Jim") Barcia (s. 25. helmikuuta 1952 Bay City, Michigan) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän syntyi Bay Cityssä, Michiganissa, ja valmistui Saginaw Valley State Universitysta vuonna 1974. Hän on naimissa Vicki Barcian kanssa.
Barcia on toiminut pitkään Michiganin osavaltiollisessa kongressissa, ensin osavaltionkongressin alahuoneessa 1977–83 ja sitten senaatissa 1983–93. Vuodesta 1993 vuoteen 2003 saakka Barcia edusti Michigania Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Michiganin viidennestä vaalipiiristä. Hän ei enää vuonna 2003 päättyneen kautensa jälkeen pyrkinyt jatkokaudelle, vaan palasi takaisin Michiganin osavaltiopolitiikkaan ja Michiganin senaattiin vuosiksi 2003–11. Barcia ilmoitti vuonna 2010 jättäytyvänsä politiikasta 34 vuoden yhtäjaksoisen poliittisen uran jälkeen.
Rytkönen

Rytkönen on alkujaan savolainen sukunimi.
Tunnettuja Rytkösiä:
Léonie Sonningin musiikkipalkinto

Léonie Sonningin musiikkipalkinto () on arvostettu tanskalainen musiikkipalkinto, joka jaetaan vuosittain kansainvälisesti tunnustetulle säveltäjälle, muusikolle, kapellimestarille tai laulajalle.
Historia.
Palkinto jaettiin ensi kerran jo vuonna 1959 Igor Stravinskylle. Vuonna 1965 toimittaja C. J. Sonningin leski Léonie Sonning (syntyisin Rothberg, 1894–1970) perusti asiaa varten rahaston, joka sai aluksi tulonsa Sonningin omistamista kolmesta kiinteistöstä. Säätiön omaisuus on sittemmin kasvanut ja se omistaa nykyisin viisi asuinkiinteistöä Kööpenhaminassa ja sen ympäristössä. Pääpalkinnon lisäksi rahasto jakaa stipendejä nuorille säveltäjille, kapellimestareille, muusikoille tai laulajille Tanskassa tai muissa Pohjoismaissa. Stipendejä ei voi hakea.
Palkinto.
Palkinnon suuruus vuodelle 2009 on 600 000 Tanskan kruunua. Se jaetaan vuosittain kansainvälisesti tunnustetulle säveltäjälle, muusikolle, kapellimestarille tai laulajalle.
Varsinaisen palkinnon saajan tulee olla alansa parhaiden joukossa ja luultavimmin myös pysyä siellä tulevaisuudessa. Jonkinlainen suhde Tanskaan on eduksi, mutta ei välttämätöntä. Johtokunta ottaa valinnoissaan huomioon myös tasapainon eri alojen edustajien välillä.
Rahasto järjestää ja tukee palkinnonsaajien konserttitoimintaa palkinnonjakotilaisuudessa järjestettävän konsertin lisäksi. Sen lisäksi se rahoittaa voittajien kirjajulkaisuja, seminaareja ja työpajoja ja voittajat kutsutaan pitämään mestarikursseja nuorille tanskalaismuusikoille, sikäli kuin ne mahtuvat voittajien aikatauluihin.
Vaikka palkinto ei ole Euroopan suurin, se on arvostettu saajiensa keskuudessa ja saavuttanut merkityksellisen aseman ajan myötä.
Hasardi (albumi)

Hasardi on suomalaislaulaja Mikko Alatalon soolouran toinen studioalbumi, joka ilmestyi loppukesästä 1976. Levyn tunnetuimmaksi kappaleeksi nousi huhtikuussa 1976 singlenä julkaistu nimikappale ”Hasardi”, joka oli parhaimmillaan jukeboxien yhdeksänneksi soitetuin single. Itse levy menestyi kohtalaisesti.
Levyä lähdettiin tekemään Marcus Music -studioille Tukholmaan Ruotsiin Alatalon soolouran debyyttialbumin "Maalaispoika oon" (1975) menestyttyä kohtalaisesti. Alatalo oli vuonna 1976 Suomen suosituimpia popartisteja. Albumilla soittaa myös levyn tuottajan Henrik Otto Donnerin johtama Ruotsin radion sinfoniaorkesterin jousiryhmä. Levyllä Alataloa säestää progressiivinen rock-yhtye Tabula Rasa, jonka kanssa Alatalo keikkaili ja teki yhteistyötä vuosina 1975-1977. Alatalon ja Tabula Rasan yhteistyö jatkui myös seuraavana vuonna "Rokkilaulaja"-albumin merkeissä.
Albumi julkaistiin Love Records -levymerkillä LP-levynä ja C-kasettina eikä sitä ole toistaiseksi julkaistu CD-levynä.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Alatalo, ellei toisin mainita. 
Kaikki kappaleet sovittaneet Mikko Alatalo ja Otto Donner.
B-puoli.
Kaikki jousisovitukset tehnyt Otto Donner.
Vastaanotto.
Alatalon musiikki oli 1970-luvun puolenvälin progressiivisen rockin vaikuttein kanssa liian kunnianhimoista nuorille. Muutamat kriitikot pitivät taas puolestaan Alataloa yhtenä Suomen parhaimmista rocklaulajista.
Muiden muassa Helsingin Sanomien Markku Fagerlund ja Kalle Heikkinen luonnehtivat albumin jatkavan Alatalon letkeää ja pikkunättia linjaa.
Jim Ross

James William "Jim" Ross (s. 3. tammikuuta 1952) on yhdysvaltalainen showpainiselostaja. Hän pääsi vuonna 2007 WWE Hall of Fameen tärkeän yhteistyökumppaninsa Jerry Lawlerin kanssa.
Ross aloitti uransa World Wrestling Federationissa vuonna 1993. Hän on työskennellyt myöhemmin WWE SmackDownissa. 
Ross on nykyisin myös ravintoloitsija. Hän on kärsinyt osittaisesta kasvohalvauksesta niin kutsutun Bellin halvauksen seurauksena.
Jim on myös selostanut legendaarisen ottelun The Undertakerin ja Mankindin välillä, jota sanotaan kaikkien aikojen rajuimmaksi.
Paluu Raw-brandiin 2012.
Ross selosti Raw:ssa Michael Colen kanssa Jerry Lawlerin saatua sydänkohtauksen.
Jerry Lawler

Jerry O'Neil Lawler ”The King” (s. 29. marraskuuta 1949) on yhdysvaltalainen showpainin selostaja. Hän aloitti uransa vuonna 1970 painijana, ja on myöhemmällä iällään toiminut WWE Rawin selostajana.
Painiuransa lisäksi Lawler on levyttänyt musiikkia ja ollut ehdolla Memphisin pormestariksi Tennesseessä. Hänet kelpuutettiin WWE Hall of Fameen vuonna 2007.
Lawler tutustui koomikko Andy Kaufmaniin ja osallistui tämän suunnittelemaan pitkäaikaiseen yleisön vedätykseen, jossa kaksikko esiintyi julkisesti useissa tilaisuuksissa, muun muassa "Late Night with David Letterman" -ohjelmassa, ja tekeytyi toistensa pahimmiksi vihollisiksi. Myöhemmin valmistuneessa Kaufman-elämäkertaelokuvassa "Man on the Moon" (1999) Lawler esitti itseään.
10. syyskuuta Lawler sai sydänkohtauksen selostuspöydän äärellä suoran lähetyksen ollessa meneillään Montrealissa. Hän sai elvytystä välittömästi ja hänelle suoritettiin myöhemmin sairaalassa pallolaajennus.
Lawler palkittiin Raw:in vuoden 2012 Slammy awardsissa "Vuoden palaajaksi".
Lawler on heinäkuussa 2018 menehtyneen showpainija Brian Lawlerin isä ja The Honky Tonk Manin serkku.
Bill Frist

William Harrison ”Bill” Frist, Sr. (s. 22. helmikuuta 1952) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän syntyi Nashvillessä, Tennesseessä, ja toimi Yhdysvaltain senaatissa vuosina 1995–2007.
Lääkäriksi valmistunut Frist suuntautui urallaan sydän- ja keuhkokirurgiaan. Hän toimi senaatin enemmistöjohtajana vuosina 2003–2007.
Frist päätti jättää senaatin kahden kauden jälkeen; häntä seurasi Bob Corker. Frist ilmoitti marraskuussa 2006 myös päätöksestään olla osallistumatta vuoden 2008 presidentinvaaleihin.
Vitali Fedortšuk

Vitali Vasilijevitš Fedortšuk (, 27. joulukuuta 1918 – 29. helmikuuta 2008) oli Neuvostoliiton KGB:n johtaja 1982 ja sisäministeri 1982–1986.
Fedortšuk syntyi talonpoikaisperheeseen Ognjovkan kylässä Ružynissa Žytomyrissa Ukrainassa. Hän liittyi salaiseen poliisiin 1939 ja palveli sodan aikana SMERŠssa. Edettyään urallaan hän kohosi Ukrainan KGB:n johtoon 1970. Hän seurasi tukijaansa Juri Andropovia Neuvostoliiton KGB:n johdossa 26. toukokuuta 1982.
Kun Andropovista tuli pääsihteeri Brežnevin kuoltua, hän nimesi Fedortšukin saman vuoden joulukuussa maan sisäministeriksi, missä asemassa hän toimi joulukuuhun 1986 asti, jolloin menetti asemansa Gorbatšovin uudistuksissa. Hän toimi vielä tämän jälkeen puolustusministeriön tarkastajana.
George Pataki

George Elmer Pataki (s. 24. kesäkuuta 1945) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi New Yorkin osavaltion 53. kuvernöörinä vuosina 1995–2006; seuraajaksi valittiin Eliot Spitzer.
Patakin sukujuuret ovat Unkarissa. Ennen kolmea kuvernöörikauttaan hän oli toiminut Peekskillin pormestarina (1981–1984) sekä istunut New Yorkin osavaltion lainsäädäntöelimen alahuoneessa (1985–1992) ja ylähuoneessa eli osavaltion senaatissa (1993–1994).
New Yorkin Peekskillissä syntynyt Pataki lähti Peekskill High Schoolin jälkeen Yalen yliopistoon, josta hän valmistui vuonna 1967. Hän jatkoi Columbiaan, josta hän sai "Juris Doctorin" arvon vuonna 1970. Hänen puolisonaan on ollut vuodesta 1973 Elizabeth ”Libby” Pataki, o.s. Rowland, jonka kanssa hänellä on neljä lasta.
Eliot Spitzer

Eliot Laurence Spitzer (s. 10. kesäkuuta 1959) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän aloitti vuoden 2007 alussa kauden New Yorkin osavaltion 58. kuvernöörinä. Hän joutui eroamaan maaliskuussa 2008 prostituutioskandaalin jälkeen. 
New Yorkin Bronxissa syntynyt Spitzer on varsinaiselta ammatiltaan lakimies. Hän oli osavaltionsa ylimpänä syyttäjänä vuosina 1999–2006.
Spitzer esitti vuoden 2007 keväällä lakialoitteen, joka olisi laillistanut homoavioliiton New Yorkin osavaltiossa, mutta se torjuttiin.
Sinussa on jotain

Sinussa on jotain on Annika Eklundin kappale vuoden 2006 albumilta "Shanghain valot". Se julkaistiin albumin toisena singlenä 17. toukokuuta 2006.
London Town

London Town on Wings-yhtyeen vuonna 1978 julkaistu albumi.
Kappaleet.
"Kaikki kappaleet kirjoittanut Paul McCartney, ellei toisin mainita."
Disco-potpuri / Shanghain valot

Disco-potpuri / Shanghain valot on Annika Eklundin "Shanghain valot" -albumin kolmas single. Single sisälsi uuden sovituksen vanhoista disco-hiteistä, jotka oli sovitettu potpurin muotoon, sekä Annikan vuoden 2006 Suomen Euroviisukarsinnoissa esittämän kappaleen "Shanghain valot".
Teuvo Suojärvi

Teuvo Juhani Suojärvi (14. maaliskuuta 1932 Hämeenlinna – 28. kesäkuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen jazzpianisti ja harmonikansoittaja, pääasialliselta ammatiltaan pianonvirittäjä.
Koulutus.
Suojärvi oli muusikkona itseoppinut.
Muusikko.
Teuvo Suojärvi perusti ensimmäisen yhtyeensä kontrabassoa soittaneen Tauno-veljensä kanssa 1940-luvun jälkipuoliskolla Hämeenlinnassa. Vuonna 1949 hän muutti Helsinkiin, jossa hän soitti muun muassa Onni Gideonin ja Herbert Katzin orkestereissa aina 1960-luvun puoliväliin saakka.
Hän on myös soittanut Gusse Rössin kanssa sekä toiminut freelancemuusikkona. 1950- ja 1960-luvuilla Teuvo Suojärveä käytettiin runsaasti Suomessa vierailleiden ulkomaisten jazzmuusikkojen säestäjänä.
Suojärvi on myös esiintynyt muusikkona elokuvissa "Iskelmäketju" (1959), "Jazz in old house" (1960) ja "Kesän maku" (1975)
Levytyksiä.
Suojärvi on levyttänyt kaksi soolo-jazz-EP-levyä, minkä lisäksi hänen soolojaan kuullaan useammilla kokoelmalevyillä.
Kristuksen uuden liiton kirkko

Kristuksen uuden liiton kirkko (engl. "Church of the New Covenant in Christ") on John W. Bryantin (s. 1946) perustama myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva yhteisö. Yhteisön päämaja on nykyisin Salemissa Oregonissa. 
Bryant kääntyi 1964 Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon jäseneksi. Kirkon jäsenenä hän toimi lähetystyössä Japanissa. 1970-luvun alussa Bryant tuli vakuuttuneeksi siitä, että MAP-kirkko oli ollut väärässä hylätessään moniavioisuuden. Hän erosi MAP-kirkosta ja liittyi moniavioisuutta harjoittavaan Apostolic United Brethren -yhteisöön Utahissa. 
Vuonna 1974 Bryant alkoi kertoa saavansa ilmestyksiä Jeesukselta. Hän kertoi apostoli Johanneksen vierailleen luonaan enkelinä ja kehottaneen häntä muodostamaan "ikiaikaisten yhteisön". 1975 hän kertoi tulleensa temmatuksi näyssä muinaiseen Eenokin kaupunkiin, jossa mormonismi perustaja Joseph Smith ja Apostolic United Brethrenin perustaja Joseph White Musser olivat asettaneet hänet kirkon johtoon. Bryant erosikin Apostolic United Brethrenistä ja perusti oman yhteisön, jolla hän antoi nimen Patriarkaalinen Kristuksen kirkko ("Church of Christ Patriarchal"). Myöhemmin kirkko nimettiin uudelleen Kristuksen evankeliseksi kirkoksi ("Evangelical Church of Christ"). 1985 se sai nykyisen nimensa Kristuksen uuden liiton kirkko. 
Osa Apostolic United Brethrenin jäsenistä siirtyi Bryantin seuraajiksi. 1979 hän muutti seuraajineen Fair Haven Ranchille lähelle Las Vegasia Nevadaan. Bryant järjesti siellä kirkkonsa kommuuniksi, jossa otettiin käyttöön omaisuuden yhteyden laki. 1981 ryhmä muutti maatilalle lähellä Salemia Oregoniin.
Bryantin oli naimisissa kuuden naisen kanssa. Yksi heistä, joka myöhemmin jätti liikkeen, syytti Bryantia siitä, että tämä oli muuttanut temppelitoimitukset seksuaalisiksi riiteiksi. Hänen mukaansa liike suoritti sinetöinnin iankaikkiseen avioliittoon sukupuoliyhdynnän avulla. Hän syytti Bryantia myös insestistä ja lapsiin sekaantumisesta. Syytöksiä ei ole kuitenkaan vahvistettu puolueettomissa tutkimuksissa. 
1980-luvun puolivälissä Bryantin johtama ryhmä joutui vaikeuksiin, koska sen väitettiin pyrkivän käännyttämään läheisen koulun lapsia jäsenikseen. Bryantin asema horjui, ja lopulta hän päätti hajottaa liikkeensä. 1985 hän kuitenkin järjesti sen uudelleen Kristuksen uuden liiton kirkoksi. Kirkkoon kuuluu nykyään noin 120 perhettä, joista suurin osa asuu kommuunissa Salemissa.
Michael Easley

Michael Francis ("Mike") Easley (s. 23. maaliskuuta 1950) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Pohjois-Carolinan osavaltion 72. kuvernöörinä vuodesta 2001 vuoteen 2009.
Katolisen kasvatuksen muutoin vahvasti protestanttisella alueella saanut Easley kouluttautui lakimieheksi ja pääsi piirikunnansyyttäjäksi vuonna 1982. Hänen edeltäjänsä osavaltion kuvernöörinä oli Jim Hunt. Easleyn seuraajaksi valittiin Beverly Perdue.
Darbuka

Darbuka on tiimalasin muotoinen käsirumpu, jota käytetään perinteisesti etenkin arabialaisessa musiikissa, Balkanilla, Persiassa, Armeniassa, Azerbaidžanissa, Kreikassa ja Turkissa. Historialtaan soitin on ikivanha, ja sen sanotaan olevan keksintönä jopa tuoliakin vanhempi. Alkujaan sen runko valettiin savesta ja nahka oli vuohennahkaa, tai peräti hainnahkaa rummun joissakin pohjoisafrikkalaisissa versioissa. Nykyaikainen darbuka on kuitenkin yleisesti alumiini- tai kuparirunkoinen tehdasvalmisteinen käsirumpu, jossa on muovinen rumpukalvo.
Soittimen tyypillinen terävä ja kirkas sointi johtuu rummun kohtalaisen pienestä koosta (korkeus yleensä noin 30–35 cm) ja rumpukalvon pienuudesta (läpimitta usein noin 17–20 cm).
Darbuka assosioituu usein romanimusiikkiin eri maissa, mutta sen merkitys on suuri myös erilaisissa etnisissä populaarimusiikeissa ja klassisissa perinteissä.
Soittotekniikka.
Darbukaa soitetaan pääasiassa kepeästi sormenpäillä, toisin kuin esimerkiksi afrikkalaisia rumpuja, joita soitetaan useimmiten vahvalla otteella koko kämmentä käyttäen. Usein rytmit sisältävät nopeita tremoloita ja koristeellisuutta, jota suositaan perinteisesti muun muassa Lähi-idän klassisissa musiikkiperinteissä.
Soitinta pidetään perinteisesti sylissä yleensä vasemmalla puolella tuolissa istuen. Vasen käsi soittaa rumpukalvon lähettyvillä nojaten rumpuun oikean liikkuessa aktiivisemmin sylin etupuolelta kohti rumpukalvoa. Eri käsillä on hiukan erilainen soittotekniikka muun muassa soittoasennon epäsymmetrisyydestä johtuen.
Soittimen kaksi pääasiallista ääntä ovat keskeltä rumpua löytyvä bassolyönti (”dum” tai ”doum”) ja kalvon reunamilta löytyvä diskanttiääni (”tek” tai ”ka”). Joskus rumpua myös soitetaan toisessa kädessä rumpukeppiä (turkissa: çubuk) käyttäen.
Darbukaa löytyy kahta päätyyppiä. Egyptiläisessä tablassa on pyöristetyt reunat, kun taas turkkilaisessa darbukassa on rumpukalvon ympärillä olevat ruuvit selvästi näkyvillä. Egyptiläisellä soittimella on helpompi soittaa nopeita tremoloita johtuen kalvon ympärystän pyöreistä muodoista.
Jim Hunt

James Baxter ”Jim” Hunt, Jr. (s. 16. toukokuuta 1937) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän istui Pohjois-Carolinan osavaltion kuvernöörinä vuosina 1977–1985 ja 1993–2001.
Hunt oli myös ehdolla Yhdysvaltain senaattiin ja toimi ennen kuvernööriyttään varakuvernöörinä vuosina 1973–1977. Häntä seurasi kuvernöörinä kahden jälkimmäisen kauden jälkeen puoluetoveri Michael Easley.
Särkyvää

Särkyvää on elokuussa 2001 ilmestynyt Yön single, jonka molemmat kappaleet ovat mukana myöhemmin syyskuussa julkaistulla kokoelma-albumilla "Legenda". Siitä tehdyn musiikkivideon ohjasi Anssi Puisto. Toisena kappaleena singellä on Yön versio Skädämin 1980-luvun hitistä "Katujen kuningatar". Kyseessä on Yön ensimmäinen levytys, jolla ei soita yhtyeen alkuperäisjäsen Jani Viitanen. Lisäksi singlellä on uutena kitaristina Markku Petanderin tilalle tullut Daffy Terävä.
Särkyvää on Pauli Hanhiniemen sanoittama kappale, jonka demo-version Olli Lindholm kuuli Neste-asemalla.
Shanghain valot (kappale)

Shanghain valot on Annika Eklundin esittämä kappale, jolla hän osallistui Eurovision laulukilpailun Suomen-karsintaan vuonna 2006. Kappale jäi karsinnassa kolmanneksi, mutta siitä kehkeytyi Annika Eklundin ensimmäinen suuri hitti. Kappale oli Radio Suomen toiseksi soitetuin kappale vuonna 2006. Sen on säveltänyt Kerkko Koskinen ja sanoittanut Kyösti Salokorpi. 
Marraskuussa 2023 Oku Luukkainen teki remix-version kappaleesta Eklundin ja Spektin kanssa.
Toukokuussa 2024 Dog Hustlers julkaisi kappaleesta remix-version Eklundin kanssa.
Valoja ja varjoja (kappale)

Valoja ja varjoja on Annika Eklundin kappale, joka julkaistiin singlenä samannimiseltä albumilta. Kappaleen on säveltänyt ja sovittanut Mika Toivanen ja sanoituksen on tehnyt Jiri Nikkinen.
On sama kuinka kauas meet

On sama kuinka kauas meet on Annika Eklundin vuonna 2003 ilmestyneeltä albumilta "Valoja ja varjoja" Se on Eklundin ensimmäinen single sitten vuoden 1997.
Auta mua / Tyttö sopassa

Auta mua / Tyttö sopassa on Annika Eklundin ensisingle. Eklund esiintyi tuolloin pelkällä etunumellään, joten single julkaistiin "Annikan" ensimmäisenä levytyksenä.
Sappitie

Sappiteillä () tarkoitetaan kaikkia niitä teitä, joita pitkin sappi kulkee maksasta pohjukaissuoleen ja sappirakkoon. Pienimpiä sappiteitä ovat sappihiussuonet (), jotka kulkevat maksasolujen välissä keräten maksasoluista erittyvää sappea. Ne ovat hyvin ohutseinäisiä tiehyitä, jotka laskevat maksaliuskatiehyisiin (). Maksaliuskatiehyistä sappi kulkee edelleen sappitiehyisiin eli vasempaan ja oikeaan maksatiehyeen (). Vasen ja oikea maksatiehyt kulkevat ulos maksasta maksaportin kautta, jonka jälkeen ne yhtyvät yhteiseksi maksatiehyeksi (). Yhteinen maksatiehyt vie sappea sapenjohtimeen (), joka laskee pohjukaissuolen isoon pohjukaissuolinystyyn. Sappirakon tiehyt () yhdistää sappirakon sapenjohtimeen.
Sialla on vasen maksatiehyt, mutta siltä puuttuu oikea maksatiehyt. Maksasta tulevat oikean puolen sappitiehyet yhtyvätkin sialla suoraan yhteiseen maksatiehyeen. 
Lihansyöjiltä puuttuvat oikea ja vasen maksatiehyt sekä yhteinen maksatiehyt. Näillä lajeilla maksasta tulevat sappitiehyet yhtyvät erillisinä pieninä tiehyinä sappirakon tiehyeen.
Zweygberg

Von Zweigbergk on alkuaan böömiläinen aatelissuku, jonka jäsenet ovat vaikuttaneet Suomessa, Ruotsissa, Venäjällä ja Baltiassa. Suvun kantaisä George Ludwig von Zweigbergk sai aatelisarvon Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarilta Maksimilian I:ltä. Hänen poikansa George von Zweigbergk (s. 1596) kääntyi luterilaisuuteen ja liittyi Kustaa II Aadolfin protestanttiseen sotajoukkoon. Hän kaatui everstin arvoisena Wolfenbüttelin taistelussa 1641. George von Zweigbergk on haudattuna Mariankirkkoon Wismarissa, ja hänen hautakivessään on edelleen nähtävissä suvun vaakuna. George von Zweigbergkin pojat ja pojanpojat ovat palvelleet upseereina sekä Ruotsin että Venäjän armeijoissa.
Kuningatar Kristiina lahjoitti vuonna 1647 Georgen viidelle pojalle läänityksinä kartanoita Inkerinmaalla ja Käkisalmen läänissä. Pojista Georg Wilhelm von Zweigbergk (1628–1675) sai haltuunsa Olhavan (), joka on nykyään yksi Pietarin esikaupungeista. Hänen poikansa Anthoni von Zweigbergk kuoli taistelussa. Hänen leskensä Margaretha (o.s. Fechtenberg) joutui lapsineen vankeuteen Venäjälle. Pojista Anthon von Zweigbergk pääsi Ruotsiin kenraali Carl Gustav Creutz kasvattilapseksi. Hänen jälkeläisensä muodostavat ruotsalaisen von Zweigbergk -sukuhaaran. Suvun jäsenet on lueteltu Ruotsin introdusoimattoman aatelin kalenterissa ()
Suku Suomessa.
Suomessa vaikuttavat sukuhaarat ovat Anthonin kahden veljen jälkeläisiä. Suvut kirjoittavat nimensä muodoissa "von Zweygberg" ja "von Zweygbergk", joskus myös "Zweigberg" ja "Zweygberg". Suomenruotsalainen ääntämys on [tsveigbärk].
Suvun venäläiset upseerijäsenet introdusoitiin vuonna 1827 Novgorodissa venäjän aateliin, sukuna numero 771, nimellä "Zveiberg".
Ahti Jokinen

Ahti Antero Jokinen (s. 15. huhtikuuta 1944 Kihniö) on suomalainen näyttelijä. 
Jokinen opiskeli Tampereen yliopiston näyttelijäkurssilla vuosina 1969–1973. Hän oli kiinnitettynä Porin Teatteriin vuosina 1973–1975, Suomen Kansallisteatteriin 1975–1984, Lahden kaupunginteatteriin 1983–1984 ja vuosina 1984–1998 Tampereen Työväen Teatteriin, josta hän jäi eläkkeelle. 
Parhaiten hänet muistetaan kuitenkin tamperelaisen komediasarjan "Mummo" (1987) isä-hahmosta. Tämän lisäksi hän on esiintynyt myös useissa muissa televisiosarjoissa sekä elokuvissa, esimerkiksi televisiosarjoissa "Tarkkis" (1986), "Hermannin arkipäivää" (1987), "Kotirappu" (1987), "Metsolat" (1993–1995), "Kovaa maata" (1994–1997) ja "Kaikki kotona" (2000) sekä elokuvissa "Akaton mies" (1983), "Kun Hunttalan Matti Suomen osti" (1984), "Joki" (2001), "Onnen varjot" (2005), "Päätalo" (2008) sekä "Taistelu Näsilinnasta 1918" (2012). Yksi Jokisen tunnetuimmista roolitöistä oli Otto Ryynänen Veikko Kerttulan tv-filmatisoinnissa Heikki Turusen romaanista "Simpauttaja". 1980-luvun loppupuolella Jokinen toimi lukijana piirrossarjassa "Leikkitiikeri Luukas".
Jokinen asuu Tampereella, jossa sijaitsee myös hänen perustamansa ohjelmatoimisto Nääsviihde Oy.
Ahti Jokisen poika on näyttelijä Jarno Jokinen.
Petter Johan von Zweigberg

Petter Johan von Zweigberg (myös muodossa "von Zweygbergk", k. 1750) oli suomalainen rusthollari, upseeri ja talonpoikaissäädyn edustaja Ruotsin vuoden 1731 valtiopäivillä. Hän omisti vuodesta 1724 alkaen "Runsas"-nimisen ratsutilan Suur-Pirkkalassa, nykyisen Ylöjärven alueella.
Petter Johanilla oli ainakin kaksi lasta vaimonsa "Ingeborg Widbohm"in (k. 1769) kanssa. Poika "Gustaf Ernst von Zweigberg" (1726 - 1767) hallitsi isän tilasta lohkottua Runsaan "Ylisen" ratsutila. Poika "Fredrik Johan Zweygberg" (1722 - 1775) opiskeli Turun akatemiassa ja toimi Hausjärven kappalaisena, mutta erotettiin virastaan vuonna 1769.
Petter Johan kuului alkuaan böömiläiseen von Zweigbergk-aatelissukuun. Isä "Anton Georg von Zweygberg" omisti Volkovon lahjoitusmaan nykyisellä Pietarin esikaupunkialueella ja kaatui taistelussa Venäjää vastaan. Antonin leski Margaretha o.s. Fechtenberg joutui lapsineen vankeuteen Venäjälle Pietari Suuren vallattua suvun maat.
Petter itse kuoli tapaturmaisesti keväällä 1750. Matkallaan kodistaan Runsaan ratsutilalta hän lankesi hevosineen jäihin oikaistessaan kapean, mutta virtauspaikkoja sisältävän salmen yli. Paikallisessa kansanperinteessä ja kummitustarinoissa kerrotaan salmeen hukkuneesta ritarista matkalla rakastajatterensa luo viitaten todennäköisesti juuri Petter von Zweigbergiin ja hänen kohtaloonsa. Näsijärven Vahantalahden kapein kohta nimettiin tarinan johdosta Ritarisalmeksi.
Robert Bruce Merrifield

Robert Bruce Merrifield (15. heinäkuuta 1921 Fort Worth Yhdysvallat − 14. toukokuuta 2006) oli yhdysvaltalainen biokemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1984 niin sanotun kiinteän kantajan synteesin kehittämisestä.
Merrifield opiskeli kemiaa Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli Philip R. Park Research Foundationille. Merrifieldin tehtävänä oli huolehtia eläinlaumasta, ja hän avusti eläinten kasvuntutkimista, kun niiden ruokavalio koostui synteettisistä aminohapoista. 
Merrifield palasi Kaliforniaan Los Angelesin kampukseen. Siellä hän kehitti yhdessä biokemian professorin M. S. Dunnin kanssa mikrobiologisia menetelmiä pyrimidiinin tunnistamiseksi. Merrifield meni naimisiin Elizabeth Furlongin kanssa 19.6.1949, heti tohtoriksi valmistumisensa jälkeen. Seuraavana päivänä he muuttivat New Yorkiin.
Merrifield toimi Rockefeller-yliopistossa tohtori D. W. Woolleyn assistenttina tutkien dinukleotidien kasvuun vaikuttavia tekijöitä ja peptidien muodostumiseen vaikuttavia tekijöitä, joita Woolley oli tutkinut jo aiemmin. Nämä tutkimukset johtivat kiinteän kantajan synteesimenetelmään vuonna 1959.
1960-luvun puolivälissä Merrifieldin laboratorio oli syntetisoinut bradykiniinin, angiotensiinin, desamino-oksitosiinin ja insuliinin. Vuonna 1969 Merrifield ja hänen kollegansa Bernd Gutte syntetisoivat ensimmäisen kerran entsyymin RNaasi A:n. Tämä todisti entsyymien kemiallisen luonteen.
Creutz

Creutz () on suomalainen aatelissuku, joka on introdusoitu Suomen Ritarihuoneeseen kreivillisenä sukuna numero 1. Suku on omistanut Malmgårdin kartanon Pernajassa Itä-Uudellamaalla vuodesta 1615. Suvun hallussa on ollut aiemmin myös läheinen Suur-Sarvilahden kartano.
Suku tunnetaan 1400-luvulta. Mårten Mattson Pernajan Sarvilahdesta sai vahvistuksen aatelisarvolleen vuonna 1569. Ruotsin ritarihuoneen järjestäytyessä vuonna 1625 suku sai järjestysnumeron 92. Lorentz Creutz (1615 – 1676) kohotettiin vapaaherralliseen säätyyn vuonna 1654 ja introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen vapaaherrallisena sukuna numero 48. Turun hovioikeuden presidentti Johan Creutz ylennettiin kreiviksi vuonna 1719 ja introdusoitiin kreivillisenä sukuna numero 68.
Yrjö Jyrinkoski

Yrjö Armas Jyrinkoski (17. toukokuuta 1920 – 7. maaliskuuta 1981) oli suomalainen lausuntataiteilija.
Jyrinkoski julkaisi kolmattakymmentä kirjallista äänilevyä erityisesti 1960-luvulla. Vuosikymmenien ajan hän kiersi suomalaisia kouluja pitämässä lausuntatilaisuuksia. Erityisesti hänet muistetaan Eino Leinon runojen tulkitsijana. Hän tulkitsee kaseteilla myös Tapio Nousiaisen teosta "Leipää ja suolaa".
Yrjö Jyrinkoski on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
David Beasley

David Muldrow Beasley (s. 26. helmikuuta 1957 Lamar, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko Hän toimi yhden kauden Etelä-Carolinan kuvernöörinä vuosina 1995–1999. Beasley pyrki tämän jälkeen myös jatkokaudelle kuvernöörinä, mutta ei tullut valituksi.
Etelä-Carolinan Lamarissa syntynyt Beasley toimi ennen kuvernöörikauttaan Etelä-Carolinan edustajainhuoneen jäsenenä vuosina 1979-92. Hän opiskeli myös Clemsonin yliopistossa, mutta valmistui myöhemmin Etelä-Carolinan yliopistosta ja sen lakikoulusta.
Beasley on ollut epäonnistuneesti ehdolla Yhdysvaltain senaattiin. Hän on naimisissa, ja hänellä on neljä lasta.
Carroll A. Campbell

Carroll Ashmore Campbell, Jr. (24. heinäkuuta 1940 – 7. joulukuuta 2005) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän syntyi Greenvillessä ja toimi Etelä-Carolinan osavaltion 112. kuvernöörinä vuosina 1987–1995.
Campbell istui Etelä-Carolinan edustajainhuoneessa 1970–1974 sekä senaatissa 1976–1978 ja Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Etelä-Carolinan neljännestä vaalipiiristä 1979–1987.
Campbell ilmoitti lokakuussa 2001 sairastuneensa Alzheimerin tautiin. Hän päätyi sairauden loppuvaiheissa laitoshoitoon ja kuoli Etelä-Carolinassa 65-vuotiaana.
Richard Riley

 
Richard Wilson Riley (s. 2. tammikuuta 1933 Greenville, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Etelä-Carolinan kuvernöörinä vuosina 1979–1987 ja liittovaltion opetusministerinä vuosina 1993–2001.
Riley on syntyperäinen eteläcarolinalainen. Päätettyään opintonsa ja palveltuaan Yhdysvaltain laivastossa hän aloitti 1960-luvulla uransa Etelä-Carolinan osavaltiollisessa edustajainhuoneessa ja senaatissa.
James B. Edwards

James Burrows Edwards (24. kesäkuuta 1927 – 26. joulukuuta 2014) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi Etelä-Carolinan 110. kuvernöörinä vuosina 1975–1979 ja liittovaltion energiaministerinä 1981–1982.
Edwards syntyi Hawthornessa, Floridassa, ja oli varsinaiselta ammatiltaan hammaslääkäri. Vuonna 1972 hän voitti vaaleilla paikan Etelä-Carolinan senaatissa.
Washington Allston

Washington Allston (5. marraskuuta 1779 – 9. heinäkuuta 1843) oli yhdysvaltalainen taidemaalari ja runoilija. 
Allston syntyi Etelä-Carolinassa. Hän valmistui Harvard Collegesta vuonna 1800 ja lähti Eurooppaan, jossa hän vietti useita vuosia ja asettui lopulta Lontooseen. Hän palasi Yhdysvaltoihin vuonna 1818 ja asui loppuikänsä Cambridgessa, Massachusettsissa.
Allston oli kahden tulevan taidemaalarin, George Whiting Flaggin ja Jared Bradley Flaggin setä ja opettaja.
Mats Jingblad

Mats Jingblad (s. 9. elokuuta 1958) on ruotsalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Heinäkuusta 2018 lähtien hän on toiminut BK Astrion päävalmentajana.
Ura pelaajana.
Pelaajauransa suurimmat vuodet BK Astrion kasvatti pelasi Halmstads BK:ssa 1977–1987. Hän oli voittamassa Ruotsin mestaruutta seuran paidassa kaudella 1979. Ruotsin maajoukkueessa Jingbladille kertyi 11 A-maaottelua.
Ura valmentajana.
BK Astriossa valmennusuraansa aloitellut Jingblad siirtyi kaudeksi 1992 Halmstads BK:n käskyttäjäksi. Jingbladin johdolla HBK voitti Ruotsin Cupin 1995 ensimmäistä kertaa seuran historiassa. 
Cup-voiton jälkeen Jingblad teki sopimuksen suurseura IFK Göteborgin kanssa. Jingblad luotsasi seuran mestariksi heti debyyttikaudellaan. Kausi 1997 toi vielä hopeaa, mutta totaalinen romahdus ja kahdeksas sija Allsvenskanissa 1998 päättivät Jingbladin uran IFK:ssa.
IFK-pestin jälkeen Jingblad on valmentanut Ruotsissa Örebro SK:ta ja Landskrona BoISia sekä Kreikassa Iraklista. 
Marraskuussa 2005 Jingblad siirtyi IFK Norrköpingin peräsimeen. Jingbladin johdolla seura voitti Superettanin kaudella 2007 ja nousi Allsvenskaniin. Kausi Allsvenskanissa ei kuitenkaan sujunut ruusuisesti ja huhtikuussa 2008 Jingblad sai potkut tehtävistään.
Joulukuussa 2011 Jingblad palasi valmennustehtäviin, kun hän allekirjoitti sopimuksen Halmstads BK:n U19-joukkueen valmentajan tehtävistä. Jingblad jätti tehtävänsä vuoden 2013 lopussa ja siirtyi Hammarbyn urheilutoimenjohtajaksi. Hän jätti tehtävänsä maaliskuussa 2017.
Heinäkuussa 2018 Jingblad palasi valmennustehtäviin, kun hänestä tuli lähes kahdenkymmenen vuoden tauon jälkeen BK Astrion päävalmentaja.
Spiritisti

Spiritisti oli suomalainen spiritualistinen aikakauslehti, joka tarkasteli spiritismiä ja sitä lähellä olevia psyykkisiä kysymyksiä. Lehteä julkaistiin kuukausittain vuosien 1909 ja 1912 välillä. Lehden päätoimittajana toimi Jalo Kivi.
Laura Susiluoto

Laura Rebecka Susiluoto (o.s. "Vesanto", 17. elokuuta 1913 Hämeenlinna – 3. helmikuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja kansakoulunopettaja. Hän on kirjoittanut lähinnä lastenkirjoja.
Hänen poikansa on taiteilija Ahti Susiluoto ja pojantytär runoilija Saila Susiluoto.
Rokkilaulaja

Rokkilaulaja on suomalaislaulaja Mikko Alatalon soolouran kolmas studioalbumi, joka ilmestyi keväällä 1977. Alataloa säestää levyllä pääasiassa jo edellisenä vuonna ilmestyneellä "Hasardi"-albumilla soittanut progressivinen rock-yhtye Tabula Rasa, jonka kanssa Alatalo keikkaili ja teki yhteistyötä vuosina 1975-1977. Yhtyeen kitaristi Heikki ”Hessu” Silvennoinen on myös tuottanut albumin Alatalon kanssa. Levyllä Alataloa säestävät myös Vanha Isäntä- ja Juice-yhtyeet.
Albumin tunnetuimmaksi kappaleeksi nousi nimikappale ”Rokkilaulaja”, jolla Alatalo osallistui vuoden 1977 Suomen euroviisukarsintaan, mutta jäi karsintojen 6. sijalle. Kyseisestä kappaleesta julkaistu single oli parhaimmillaan radioiden yhdeksänneksi soitetuin kappale. Albumi puolestaan kohosi parhaimmillaan Suomen virallisen listan 10. sijalle pysyen listoilla yhteensä 13 viikon ajan.
Albumi julkaistiin Love Records -levymerkillä LP-levynä ja C-kasettina. Albumia ei ole toistaiseksi julkaistu CD-levynä.
Albumista tuli eräänlainen välityö, sillä se koottiin lähinnä hittikappaleeksi nousseen ”Rokkilaulajan” ympärille. Lisäksi Alatalo oli alkanut jo suunnitella kokonaista laulusarjaa maaseuduista ja sen ihmisistä. Laulusarja sai myöhemmin nimekseen "Lauluja Siirtomaasuomesta" ja sarjan ensimmäinen albumi "Yhdentoista virran maa" ilmestyi jo vuonna 1978.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut ja sovittanut Alatalo, ellei toisin mainita.
Arvioita.
Vuoden 2016 singlekokoelmalla "Love Records – Kaikki singlet 4" Miska Rantanen kuvaili albumin syntyneen nimikappaleen aiheuttamana ja hyvin harkitsemattomana. Hänen mielestään epätasaisella albumilla vakavat laulut ja hauskat rallit vuorottelevat tavalla, joka ei kasvata osiensa summaa millään lailla.
Kuka teki minusta tän naisen

Kuka teki minusta tän naisen on Jipun 2. huhtikuuta 2008 julkaistu toinen studioalbumi. Albumilta on julkaistu kolme singleä: ensimmäisenä "Kanna minut", joka oli Jipun euroviisukarsintakappale, toisena albumin nimikkokappale "Kuka teki minusta tän naisen", johon Lauri Nurkse ohjasi musiikkivideon ja kolmantena singlenä "Tuonelan koivut", joka on alun perin Kotiteollisuuden kappale ja johon Tuukka Temonen ohjasi musiikkivideon. 
Albumi meni julkaisuviikollaan Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle. Albumi on myynyt Jipun debyyttialbumin tavoin kultaa, eli yli 15 000 kappaletta.
__notoc__
Sophie Auster

Sophie Auster (s. 6. heinäkuuta 1987 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hänen vanhempansa ovat kirjailijat Siri Hustvedt ja Paul Auster.
Kuusitoistavuotiaana Sophie Auster teki omaa nimeään kantavan albumin yhdessä kokeellisen "One Ring Zero" -yhtyeen muusikoiden Michael Hearstin ja Joshua Campin kanssa. Levyn sanoitukset ovat pääasiassa Sophie Austerin, mutta osin myös hänen isänsä käsialaa.
Sophie Auster näyttelee isänsä ohjaamissa ja käsikirjoittamissa elokuvissa "Lulu on the Bridge" (1998) ja "The Inner life of Martin Frost" (2007).
Kuurilan kartano

Kuurilan kartano sijaitsee Kuurilan kylässä Kalvolassa, joka nykyään on osa Hämeenlinnan kaupunkia Kanta-Hämeessä. 
Kartano on alun perin muodostettu 1500-luvun puolivälissä. Vuodelta 1925 peräsin oleva kartanon klassistyylinen päärakennus on Birger Federleyn suunnittelema. Päärakennukseen kuuluu myös vuonna 1936 valmistunut siipirakennus ja sitä ympäröi 4 hehtaarin puisto jonka suunnitteli puutarha-arkkitehti Paul Olsson 1920-luvulla. Kartanon tiilinavetan (valmistunut 1939) suunnitteli Heikki Siikonen ja lisäksi kartanossa on tiilestä rakennettu ponitalli vuodelta 1910.
Kuurilan kartanossa on kasvatettu Irlannista tuotuja aaseja.
Niemen kartano (Kalvola)

Niemen kartano sijaitsee Äimäjärven länsipäässä Kalvolassa Hämeenlinnassa. Kartano syntyi 1567 kun Kristiina Hornille lahjoitettiin alueelta neljä maatilaa. Myöhemmin kartanoa ovat omistaneet muun muassa Tott-, Tammelander-, Granfelt- ja Lönnholtz-suvut. 
Kartanon kaksikerroksinen valkeaksi rapattu tiilinen empiretyylinen päärakennus on Carl Ludvig Engelin suunnittelema ja peräisin vuodelta 1826. Lisäksi kartanon pihapiirissä on puinen konttorirakennus 1700- ja 1800-lukujen vaihteesta, empiretyylinen tiilinen viljamakasiini 1830-luvulta sekä talouspihan puolella vanha väentupa ja 1870-luvulta peräisin olevat tiiliset navetat ja talli.
Kartanoa ympäröi puisto ja sinne johtaa koivurivien reunustama tie. Lisäksi Sittalan kyläraitin varrella sijaitsee kartanon punamullattuja työväenasuntoja ja metsänhoitajan asunto. 
Niemen kartanon omistajaksi tuli 1869 Lönnholtzin suku, kun kunnallisneuvos Johan Fredrik Lönnholtz osti kartanon maanmittari Volter Blåfieldin konkurssipesältä. Hänen pojistaan kartanon lunasti kokonaan itselleen 1895 Werner Lönnholtz. Hänen pojistaan taas kartanon omistaja Bertil Lönnholtz rakennutti Kalvolaan vuosina 1927–1931 puutavaran kuljetuksia varten kapearaiteisen rautatien, Kuurilan metsäradan, joka oli käytössä aina vuoteen 1943 saakka.
Yhdessä viereisen Taljalan kylän kanssa Niemen kartano muodostaa yhden Museoviraston vuonna 2009 määrittelemistä Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.