tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kaarola Avellan

Kaarola Alexandra Avellan, "Alexandra Karola Avellan", (12. heinäkuuta 1853 Uskela – 10. elokuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä sekä puhe- ja näyttämötaiteen opettaja.
Avellanin isä oli senaatinkamreeri Carl Christian Avellan ja äiti Maria Gustafva Ekman. Käytyään Cecilia Fryxellin Rostadin tyttökoulun Kalmarin lähellä Ruotsissa Avellan opiskeli puheoppia ja näyttämötaidetta Betty Almlöfin opastuksella Tukholmassa vuosina 1874–1876. Avellanin äidinkieli oli ruotsi, ja hän osasi silloin suomea vain hiukan, mutta halusi tulla suomalaiseksi näyttelijäksi myös kieleltään ja hakeutui siksi Keuruulle oppimaan suomea. Hän auskultoi Pariisin konservatoriossa 1879 ja 1904 ja myöskin Berliinissä Niemann-Seebach Schulessa.
Syksyllä 1876 hän liittyi Suomalaiseen teatteriin ja esiintyi ensimmäisen kerran seurueen mukana Hämeenlinnassa. Hän näytteli tällöin Lean roolin Aleksis Kiven näytelmässä. Vahvana luonnenäyttelijänä hän sai nopeasti merkittäviä rooleja vastasyntyneellä kansallisella näyttämöllä. Hänen keskeisistä rooleistaan mainittakoon Lady Milforg ("Kavaluus ja rakkaus"), Sigrid Stålarm ("Daniel Hjort"), Amalia ("Rosvot"), Neiti Elisabeth ("Björnsson"), Maria Stuart (Björnsonin näytelmässä), Sigrid ("Kuninkaan alut"), Portia ("Venetsian kauppias"), Elisabeth ("Maria Stuart"), Johanna ("Työmiehen vaimo") ja Lady Macbeth ("Macbeth"). Näyttelijänä Avellanin bravuureja olivat niin sanotut housuroolit, ja hän viihtyi housupuvussa myös vapaa-aikanaan. Avellan asui yhdessä näyttelijä Emilie Stenbergin kanssa ja heidän välillään vallitsi aikalaismuistelijan mukaan erityislaatuinen ystävyys.
Vuonna 1887 Avellan erosi teatterista ja ryhtyi täysipainoisesti toimimaan sana- ja näyttämötaiteen pedagogina sekä yksityisesti että Suomalaisen teatterin näyttelijöiden kanssa. Hän oli suomalaisen teatterin oppilaskoulun opettaja 1887–1904. Avellan oli kaunoluvun opettajana Helsingin suomalaisessa jatko-opistossa ja jatkoluokilla 1912–1920 ja hän julkaisi oppikirjan "Kaunolukemisen opas". Hän teki lukuisia opintomatkoja muun muassa Kööpenhaminaan. Dresdeniin ja Wieniin. Avellan oleskeli useasti ulkomailla, merkittävimmät matkansa hän teki vuosina 1891 ja 1894, tutkien puheilmaisun opetusta Pariisissa. Hänet kutsuttiin Suomen Näyttelijäliiton kunniajäseneksi.
Roman Hamrlík

Roman Hamrlík (s. 12. huhtikuuta 1974 Zlín, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen ammattilaisuransa päättänyt jääkiekkoilija. Hän oli puolustaja, jonka suurimpana vahvuutena pidettiin kiekollista peliä etenkin ylivoimalla.
Hamrlík pelasi Naganon olympialaisissa 1998 olympiakultaa voittaneessa Tšekin joukkueessa.
Ura.
Tampa Bay Lightning varasi Hamrlikin koko varaustilaisuuden pelaajana vuonna . Hamrlik pelasi Tampassa yhteensä kuusi kautta ennen siirtymistään Edmonton Oilersiin, jossa hän pelasi kolme kautta. Edmonton-pestin jälkeen Hamrlik pelasi asti New York Islandersissa. Työsulun aikana hän pelasi Tšekin Extraligassa HC Zlinin riveissä. Työsulun jälkeen Hamrlik teki kaksivuotisen sopimuksen Calgary Flamesin kanssa. 2. heinäkuuta 2007 Hamrlik teki nelivuotisen 22 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen Montreal Canadiensin kanssa. Heinäkuussa 2011 hän siirtyi Washington Capitalsiin, jota edusti maaliskuuhun 2013 asti, jolloin siirtyi New York Rangersiin. Hamrlikin uran parhaat pisteet syntyivät Tampa Bay Lightningissa kaudella 1995–1996, kun hän merkkautti tilastoihin 16 maalia ja 49 syöttöpistettä 82 runkosarjaottelussa.
Kainastonjoki

Kainastonjoki on 24 kilometrin pituinen joki Kauhajoella. Joki saa alkunsa Vehkaluoman ja Norinluoman yhtyessä Kainastonjokeen Kauhajoen luoteisosassa. Kokonkylässä jokeen yhtyy 44 kilometriä pitkä Päntäneenjoki. Kainastonjoki laskee Kauhajokeen Aronkylässä. Jokeen ei ole yhteydessä ainuttakaan järveä. Joki kuuluu Kyrönjoen vesistöalueeseen.
Kainastonjoen vedenlaatu oli 2000-luvun alussa välttävä. Joelle tyypillistä ovat korkeat ravinne- ja humuspitoisuudet. Kainastonjoen yläosassa vedenlaatuun vaikuttavat varsinkin soilta ja metsistä tulevat vedet. Myös metsätalous, maatalous ja turvetuotanto aiheuttavat ravinteiden, orgaanisten aineiden ja kiintoaineiden huuhtoutumista jokeen.
Joen yläosassa ympäröivä maisema on yhtenäistä ja alavaa viljelyslakeutta. Kainastonjoen yläosan valuma-alueen peltoprosentti on noin 40. Joki on yläosastaan suurimmaksi osaksi tukkoinen ja kapea.
Tavallisia Kainastonjoen kaloja ovat kivennuoliainen, särki ja hauki. Myös muun muassa kiiski, ahven, made esiintyvät joessa. Joessa on lisäksi hyvin pieni harjus- ja taimenkanta.
Suurimmaksi osaksi joen virkistyskäyttö on kalastusta, veneilyä ja uintia, vaikka uimapaikkoja joessa on varsin niukasti.
Kainastonjoen ylittävän Kattilakosken sillan läheisyydessä käytiin Suomen sodan aikana 28. heinäkuuta 1808 Ruotsin voittoon päättynyt Aron kahakka.
Deutsche Oper Berlin

Deutsche Oper Berlin ("Berliinin Saksalainen ooppera") on yksi Saksan pääkaupungin Berliinin oopperataloista. Se sijaitsee Charlottenburgin kaupunginosassa läntisessä Berliinissä. 
Historia.
Oopperatalolla on historiaa 1910-luvulle saakka. Vuosina 1911–12 tuolloin vielä itsenäiseen Charlottenburgiin rakennettiin oopperatalo "Deutsches Opernhaus" (Saksalainen oopperatalo) arkkitehti Heinrich Seelingin suunnitelmien pohjalta. Se avattiin 7. marraskuuta vuonna 1912 Ludwig van Beethovenin teoksella "Fidelio". Vuonna 1925 oopperatalon nimeksi vaihdettiin "Städtische Oper" (Kaupunginooppera).
Kansallissosialismin kaudella propagandaministeri Joseph Goebbelsin toimeksiannosta oopperatalo sai takaisin alkuperäisen nimensä. Vuonna 1935 rakennusta uudistettiin Paul Baumgartenin johdolla ja sen paikkamäärä pieneni. Rakennus tuhoutui toisessa maailmansodassa 23. marraskuuta vuonna 1943. 
Sodan loputtua jälleen Kaupunginoopperaksi nimitetty ooppera käytti Theater des Westensin tiloja, kunnes uusi oopperatalo valmistui vuonna 1961. Sen rakennustyöt oli aloitettu vuonna 1957 ja sen suunnittelusta oli vastannut Fritz Bornemann. Noin 27,5 miljoonaa D-markkaa maksanut oopperatalo avattiin 24. syyskuuta vuonna 1961 Wolfgang Amadeus Mozartin teoksella "Don Giovanni". Samana vuonna oopperatalo nimettiin nykyiselleen Ferenc Fricsayn ehdotuksesta reaktiona Berliinin muurin rakentamiselle.
Daniel Schneidermann

Daniel Schneidermann (s. 5. huhtikuuta 1958 Pariisi) on ranskalainen toimittaja. Hänellä on oma palsta "Le Monde"- ja "Libération"-lehdissä. Schneidermann esiintyy myös televisio-ohjelmassa "Arrêt sur images".
Elämäkerta.
Training Center for Journalists:ssa harjoittelun jälkeen Schneidermann liittyi "Le Monde"-lehteen vuonna 1981, jossa hän oli toimittajana vuoteen 1983 saakka. 1992 Schneidermannin kolumneja alettiin esittää televisiossa. 
Vuonna 1995 hän sai oman televisio-ohjelman nimeltä "Arrêt sur images". Toimittaja Pascale Clark oli mukana ohjelman ensimmäisenä vuotena. "Arrêt sur imagesin" tehtävänä oli auttaa kolumnisteja ja toimittajia vaihtamaan mielipiteitä ja "analysoida" mediaa.
Daniel Schneidermann jatkoi kolumnien kirjoittamista, jotka ilmeistyivät "Le Mondessa". Lokakuussa 2003 hän julkaisi kirjan "Le Cauchemar médiatique" ("The Media Nightmare").
Hänestä tuli koko median tuntema kolumnisti. Hänen kirjoituksiaan julkaistiin joka perjantai myös "Libération"-lehdessä.
Kumisaapas

Kumisaapas on vedenpitävä jalkine, joka yleisimmin valmistetaan kumiseoksesta. Niiden käyttöä muodikkaana jalkineena Britannian aristokraattien piireissä lisäsi Arthur Wellesley, Wellingtonin ensimmäinen herttua 1800-luvun alkupuolella. Nykyisin halvimpia kumisaappaita valmistetaan myös muun muassa PVC-muovista ja polyuretaanista. Yleensä niitä käytetään märissä, sateisissa tai likaisissa oloissa suojaamaan käyttäjää. Niiden pituus vaihtelee, mutta puolisääreen tai lähes polvenkorkeudelle yltävä on yleisin malli.
Wellingtons eli brittiläiset kumisaappaat.
Arthur Wellesley, Wellingtonin ensimmäinen herttua, ohjasi lontoolaista kenkävalmistajaansa (Hoby of St. James' Street) muokkaamaan 1700-luvun "Hessian boot" -kenkää. Lopputuloksena oli uusi pehmeänahkainen malli, jossa saumaus oli lähempänä jalkaa. Saappaat ulottuivat puoleen sääreen, ja niiden korot olivat matalat, noin tuuman korkuiset. Malli oli tarpeeksi vahva taistelukäyttöön, mutta samalla mukavuudeltaan myös illalliskutsuihin sopiva. "Rautaherttua" ei tiennyt, että tulisi lopulta mallillaan saamaan saappaan nimiinsä englannin kielessä (Wellington boot).
Saappaat saivat nopeasti huomiota ja kiinnostusta isänmaallisten brittiläisten herrasmiesten keskuudessa, jotka halusivat jäljitellä kuuluisaa sotasankaria. Keikareiden ja muotitietoisten suosimat (mm. Beau Brummellin käyttämät) saappaat pysyivät muodissa aina 1840-luvulle asti. Seuraavalla vuosikymmenellä niistä käytettiin pidempivartista mallia. 1860-luvulle tultaessa ne syrjäytyivät nilkkureiden suosion kasvun takia, ratsastusta lukuun ottamatta.
Ensimmäiset Wellington-saappaat valmistettiin nahasta. Kuitenkin vuonna 1852 Hiram Hutchinson tapasi Charles Goodyearin, joka oli juuri keksinyt vulkanointiprosessin luonnonkumille. Goodyear päätti valmistaa autonrenkaita, mutta Hutchinson osti patentin jalkineiden valmistusta varten ja muutti Ranskaan, jossa perusti vuonna 1853 "A l'Aigle" -yrityksen ("Kotkalle", joka oli hänen kunnianosoituksensa kotimaataan kohtaan). Hutchinsonin perustama yhtiö on nykyään nimeltään yksinkertaisempi "AIGLE", "Kotka". Koska Ranskassa oli perustusaikaan 95 % väestöstä maatöissä, pelloilla työskentelyyn sopivista saappaista tuli sukupolvien ajan käytössä olleita puukenkiä suositummat. Kumisaappaiden ansiosta maatilalliset ja työläiset saattoivat viimein selvitä työpäivästä kuivin ja puhtain jaloin.
Nokia-saappaat.
Kumisaappaita on valmistettu Suomessa jo pitkään. Ennen siirtymistään muilta toimialoilta matkapuhelinalalle Nokia oli tunnettu erityisesti kumisaappaista. Nykyään saappaita valmistuttaa Nokiasta erkautunut Nokian Jalkineet -yhtiö.
Yhdistelmä-DNA

Yhdistelmä-DNA on keinotekoinen DNA-molekyyli, joka on tehty yhdistämällä eri yksilöiden tai lajien DNA:ta.
Yhdistelmä-DNA:n valmistaminen.
Yhdistettävät DNA:t on ensin katkottava tiettyjen pilkkoja- eli restriktioentsyymien avulla. DNA-pätkän on sisällettävä geeni tai geenejä, joten katkomisessa on käytettävä entsyymejä, joiden katkomat pätkät ovat riittävän pitkiä. Yleisin käytettävä restriktioentsyymi on "Escherichia coli" -bakteerista saatava EcoR1, joka katkaisee DNA-juosteet kuuden emäksen ollessa GAATTC. Näin muodostuu keskimäärin parituhatta nukleotidia käsittäviä pätkiä, joiden päihin jää viisi paritonta emästä.
Kun yhdistettävät DNA:t on pätkitty, ne liitetään toisiinsa liittäjä- eli ligaasientsyymeillä. Ligaasientsyymien toiminta on restriktioentsyymeihin verrattuna käänteinen – ne liittävät DNA-pätkiä, jotka päättyvät tietyllä tavalla (esimerkiksi GAATTC).
Yhdistelmä-DNA:n hyödyntäminen.
Yhdistelmä-DNA-tekniikka mahdollistaa esimerkiksi joidenkin ihmisen proteiinien, kuten insuliinin, tuottamisen bakteerien avulla. Bakteeri saadaan tuottamaan ihmisen proteiineja, kun proteiinin käsittävä osa ihmisen DNA:ta yhdistetään bakteerin plasmidiin. Menetelmä on usein tehokas, sillä bakteerit lisääntyvät nopeasti ja niitä on helppo viljellä.
Helinä Siikala

Lea Helinä Siikala (o.s. Kivijärvi; s. 1. tammikuuta 1943 Suomussalmi) on suomalainen lääkäri ja kirjailija, koulutukseltaan lääketieteen lisensiaatti. Hän on kirjoittanut kolumneja muun muassa "Aamulehteen" ja "Helsingin Sanomiin" erityisesti vaihtoehtoisesta lääkinnästä.
Helinä Siikala on ollut naimisissa vuodesta 1964 päätoimittaja ja Yleisradion johtaja Tapio Siikalan kanssa. Vuodesta 2015 alkaen hän on ollut naimisissa arkkitehti Martti Jokisen kanssa.
Poseidon (uimaseura)

Poseidon ry on vuonna 1987 perustettu kaksikielinen uimaseura, jonka lajivalikoimaan kuuluvat kilpa-, masters- ja kuntouinti, erilaiset uimakoulut, vauva- ja perheuinti sekä hydrobic. Seura toimii Vantaalla Myyrmäen, Tikkurilan ja Martinlaakson uimahalleissa. Poseidon on Suomen Liikunnan ja Urheilun (SUL:n), Etelä-Suomen Liikunnan ja Urheilun (ESLU), Suomen Uimaliiton (SUIL:n) ja Svenska Finlands Idrottsförbundin (SFI:n) jäsen. Aktiivisia jäseniä seurassa on yli kaksi sataa. Poseidon on ollut Sinettiseura vuodesta 1997 lähtien. Poseidonin nykyinen päävalmentaja on vantaalainen Anttoni Laitinen. Poseidon järjestää vuosittain Poseidonin Pärskeet -nimisen uimakilpailun.
Kilpailumenestys.
Seuralla ei ole ollut kovin suurta kilpailumenestystä, mutta 17.–18. marraskuuta 2007 Riihimäellä järjestetyissä Lyhyen radan ikäkausimestaruusuinneissa Poseidonin uimaseura sai noin kolmisenkymmentä jatkopaikkaa loppukilpailuihin Raisioon.
Tunteen palo

Tunteen palo on vuosina 1999–2000 MTV3:lla esitetty kymmenen osainen suomalainen televisiosarja. Sarja oli alun perin käsikirjoittaja Pertti Reposen idea, mutta hän ei ehtinyt sarjaa toteuttamaan ennen kuolemaansa 1998.
Uldis Bērziņš

Uldis Bērziņš (17. toukokuuta 1944 – 24. maaliskuuta 2021) oli latvialainen runoilija ja kääntäjä. 
Bērziņš syntyi Riiassa, opiskeli Latvian yliopistossa ja julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa vuonna 1980. Hän on itse opettanut vuodesta 2002 turkin kieltä Latvian yliopistossa. 
Bērziņš on lukenut kieliä laajalti ulkomailla. Hän kirjoittaa alun perin latviaksi, mutta hänen töitään on lisäksi käännetty ainakin saksaksi, ruotsiksi, viroksi ja liettuaksi.
Stheneboia

Stheneboia (, ), Homeroksen mukaan Anteia (), oli kreikkalaisessa mytologiassa Lyykian kuninkaan Iobateen tytär. Hänen puolisonsa Proitos oli Argoliin kuningas yhdessä Akrisioksen kanssa, joka piti valtaistuinta Tirynsissä.
Bellerofonin saavuttua Stheneboian miehen luokse hakiessaan sovitusta veljensä murhaan Stheneboia iski häneen silmänsä. Tultuaan torjutuksi hän kertoi kostoksi miehelleen Bellerofonin yrittäneen maata hänet väkisin. Proitos ei kuitenkaan uskaltanut tappaa vierastaan, joten hän lähetti Bellerofonin appensa kuningas Iobateen puheille mukanaan sinetöity viesti, jossa pyydettiin tappamaan sen kantaja. Iobates kuitenkin kestitsi vierastaan vieraanvaraisuussäännösten mukaisesti, ja avattuaan vihdoin kirjeen hän tappamisen sijaan lähetti Bellerofonin mahdottomiin tehtäviin. Bellerofon kuitenkin selvisi niistä, ja tarinan mukaan Stheneboia teki itsemurhan kuultuaan isänsä antaneen sisarensa tälle vaimoksi.
Proitoksella ja Stheneboialla oli kolme tytärtä, Lysippe, Ifinoe ja Ifianassa, ja poika Megapenthes. Vartuttuaan heidän tyttärensä tulivat hulluiksi, mihin syyllinen oli joko Dionysos heidän kieltäydyttyään palvomasta häntä, tai vaihtoehtoisesti Hera kosti, kun he olivat pilkanneet hänen puista kuvaansa. Seurauksena oli Argoksen valtakunnan hallinnan jakaminen Melampuksen ja Biaksen kanssa. On tosin huomattava, että Pausaniaan mukaan vallan jakaminen tapahtui vasta Anaksagoraan aikana, eikä Argoksen naisten hulluutta tässä tapauksessa yksilöity Proitoksen tyttäriin.
Apollodoros nimeää Stheneboian isäksi myös Afidaan.
Joseph William Martin, Jr.

Joseph William Martin, Jr. (3. marraskuuta 1884 North Attleboro, Massachusetts – 6. maaliskuuta 1968 North Attleboro, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen republikaanipuolueen poliitikko Massachusettsista. Ennen politiikkaan lähtemistä hän työskenteli media-alalla.
Martin istui Massachusettsin osavaltion edustajainhuoneessa 1912–1914, senaatissa 1914–1917 ja Yhdysvaltain edustajainhuoneessa 1925–1967. Hän oli edustajainhuoneen puhemies 1947–1949 ja 1953–1955, sekä vähemmistöjohtaja 1939–1947, 1949–1953 ja 1955–1959. Hän vastusti presidentti Franklin D. Rooseveltin New Deal -ohjelmaa, mutta hyväksyi kuitenkin vähimmäispalkan.
Kun Martinia ei enää vuoden 1966 vaaleissa valittu jatkokaudelle, hän vetäytyi politiikasta ja muutti kotikaupunkiinsa North Attleboroon.
M/S Najaden

M/S Najaden () on suomalaisen Bore -varustamon omistuksessa oleva konttialus/kuivalastialus. Alus on rakennettu vuonna 1989 J.J. Sietaksen telakalla Hampurissa, Saksassa. Aluksen konttikapasiteetti (TEU) on 326. Kuollutta painoa "Najadenilla" on 4 402 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy kulkemaan useimmissa jääolosuhteissa yksin. Alus on rekisteröity Suomen lipun alle ja sen kotisatama on Helsinki. 
Käyttöhistoria.
24. helmikuuta 1989 suomalainen Rederi Ab Engship hankki aluksen omistukseensa ja rekisteröi sen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Turku. Marraskuussa 1993 aluksen kotisatamaksi vaihdettiin Nauvo.
Karille Viron rannikolla.
Najaden lähti 11. heinäkuuta 1997 kello 20.55 Kotkasta kohti Hampuria. Sää oli lähtöpäivänä hyvä; taivas oli puolipilvinen ja lämpöä oli +17 °C. Tuuli oli pohjoisesta. Miehistöä laivassa oli yhdeksän henkeä; päällikkö, yliperämies, perämies, kokkistuertti, matruusi, puolimatruusi, pursimies, konepäällikkö ja konemestari. Lähdön aikana aluksen yliperämies ja päällikkö olivat komentosillalla. 
Najadenin ohitettua Orrengrundin komentosillalle jäi vahtipäälliköksi yliperämies. Tuolloin alus oli autopilotin ohjailussa. Vähän ennen puolta yötä perämies saapui komentosillalle ottaen vahtipäällikkyyden yliperämieheltä. Perämies kuitenkin ilmeisesti nukahti pian. Suunnilleen kello 00.25 laiva saapui reittisuunnitelman mukaiseen kääntöpisteeseen, jolloin alusta olisi pitänyt kääntää. Alus kuitenkin jatkoi matkaa kohti Viron rannikkoa, kunnes saapui Tallinnan edustalla sijaitsevan Naissaaren luoteispuolen matalaan veteen. Kello 03.20 Najaden osui karille, tärähteli kevyesti ja pysähtyi. (Karilleajopaikka: ) Laivan konepäällikkö ja yliperämies heräsivät tärähtelyyn ja menivät komentosillalle. Perämies kertoi ajaneensa karille, minkä jälkeen hän lähti hyttiin lepäämään. 
Irti karilta.
Karilleajosta ei seurannut välitöntä kaatumis- tai uppoamisvaaraa. Myös öljyvuodoilta vältyttiin. Onnettomuuden jälkeen Viron rannikkovartioston alus saapui paikalle. Kello 07.15 Najaden kellui jo vapaassa vedessä painolastiveden pois pumppaamisen vuoksi. Seuraavaksi Najaden siirtyi Tallinnan satamaan. 14. heinäkuuta laiva lähti satamasta kohti Helsinkiä, jonne lasti purettiin. Helsingistä alus meni Turkuun korjaustelakalle, jossa sen pohjalevytystä korjattiin. Najaden oli yhteensä 39 päivää poissa liikenteestä onnettomuuden seurauksena.
Omistaja vaihtuu.
Vuonna 2006 suomalaiseen Rettig Groupiin kuuluva Bore-varustamo osti aluksen omistajan Rederi Ab Engshipin ja Najadenin siinä samalla. Nykyisin aluksen kotisatama on Helsinki.
Jens Jeremies

Jens Jeremies (s. 5. maaliskuuta 1974 Görlitz, Itä-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli keskikenttämies.
Juniorina Jeremies pelasi paikallisessa "Motor Görlitz" -joukkueessa. Vuonna 1986 hän siirtyi Dynamo Dresdeniin, 1995 1860 Müncheniin ja 1998 paikallisvastustaja Bayern Müncheniin. Bayernissa hän voitti kuudesti Saksan mestaruuden (1999–2001, 2003, 2005, 2006), viidesti Saksan Cupin (1998, 2000, 2003, 2005, 2006) ja vuonna 2001 Mestarien liigan. 
Saksan maajoukkueessa Jeremies debytoi vuonna 1997. Hän pelasi maajoukkueessa kaikkiaan 55 ottelua ja teki yhden maalin.
Carnaby Street

Carnaby Street on Lontoon johtava muotikatu. Se sijaitsee Sohon kaupunginosassa lähellä Oxford Streetiä. Katu on nimetty alueella sijainneen Karnaby Housen mukaan. Karnaby House rakennettiin vuonna 1683, eikä talon nimen historiaa tunneta. Katu rakennettiin joko vuonna 1685 tai 1686 ja se oli vuoteen 1690 mennessä rakennettu lähes täyteen pientaloja.
Carnaby Street tuli tunnetuksi mod-tyylin kannattajien myötä ja muun muassa Small Facesin, Rolling Stonesin ja The Beatlesin jäsenet kävivät ostoksilla kadun muotiliikkeissä ja viettivät muutenkin aikaa kadulla. Kadusta tuli 1960-luvun muodikkain paikka ja sen varrella sijaitsi useita riippumattomia muotivaatemyymälöitä ja suunnittelijoiden kauppoja.
Nykyään Carnaby Streetillä sijaitsee kaksi Westminsterin kaupunginvaltuuston vihreää laattaa. Toinen löytyy kadun alusta ja on omistettu muotiyrittäjä John Stephenille, joka tunnetaan mod-tyylin perustajana. Toinen laatta on omistettu Small Faces -yhtyeelle ja heidän managerilleen Don Ardenille ja se sijaitsee osoitteessa Carnaby Street 52–55.
Carnaby Street on kasvanut kävelykatualueeksi, joka tunnetaan Carnaby-nimellä. Se koostuu 12 kadusta, joilla autoliikenne on sallittua aamupäivisin klo 7–11. Alueella on 168 muoti- ja lifestyle-myymälää. Carnaby Street on yksi keski-Lontoon suosituimmista kohteista niiden joukossa, jotka etsivät uusinta tyyliä sekä muodikkaimpia ravintoloita.
Carnaby Steetin lähellä on Broadwick Street, jolla sijaitsee jäljennös John Snow'n vuonna 1854 raivonneen koleraepidemian vuoksi sulkemasta vesipumpusta.
Erzurum

Erzurum (muinainen Theodosiopolis, armeniaksi Karin) on Erzurumin maakunnan pääkaupunki Turkin itäosassa, Anatolian ylängöllä. Vuonna 2006 siellä arvioitiin asuvan 433 178 asukasta. Erzurum sijaitsee Ankarasta Iraniin kulkevan väylän varrella; se on ollut muinaisista ajoista alkaen karavaanien pysähdyspaikka; nykyisin rautatie ja Baku–Tbilisi–Ceyhan-öljyputki kulkevat sen kautta.
Ennen armenialaisten kansanmurhaa ja ensimmäistä maailmansotaa iso osa kaupungin asukkaista oli etnisiä armenialaisia. Armenialaisten todellisesta osuudesta kiistellään.
Kaupungissa vallitsee todellinen mannerilmasto: tammikuun keskimääräinen alin lämpötila on –13,4 °C, heinäkuun keskimääräinen ylin 26,8 °C, ja yli kolmenkymmenen asteen pakkasia sekä sakeita lumisateita esiintyy joka talvi. Kaupungissa on talviurheilukeskuksia, ja se haaveili jopa järjestävänsä talviolympialaiset 2014. Kansallinen olympiakomitea kuitenkin tyrmäsi ajatuksen puutteellisen infrastruktuurin takia.
Kylmän sodan aikana Erzurum oli Naton kaakkoisin lentotukikohta.
Kaupungin yliopisto on saanut nimensä Ataturkin mukaan. Se aloitti toimintansa 1954. Nykyisin siellä on 42 000 opiskelijaa.
Theodosiopolis

Theodosiopolis (, myös tai "Theodosioupolis", ; ; ”Theodosioksen kaupunki”) voi viitata seuraaviin myöhäisantiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Sankt Katharinen

Sankt Katharinen () on kirkko Hampurissa, Saksassa. Se on yksi Hampurin viidestä evankelis-luterilaisesta pääkirkosta. Kirkko on nimetty Katariina Aleksandrialaisen mukaan. Varhaisin maininta kirkosta on peräisin vuoden 1256 tienoilta.
Kirkkorakennuksen kolmilaivainen keskiosa uudelleenrakennettiin 1400-luvun keskivaiheilla pohjoissaksalaista, gotiikkaa edustavaa tiiliarkkitehtuuria mukaillen. 1690-luvulla kirkon torniin asennettiin barokkinen huippu ja torni täten saavutti noin 117 metrin korkeutensa. Toisen maailmansodan ilmapommituksissa 30. heinäkuuta vuonna 1943 kirkko vaurioitui pahoin. Vain ulkoseinät ja tornin perusta jäivät pystyyn. Kirkko jälleenrakennettiin ja entistettiin vuosina 1950–57.
Leena Tähtinen

Leena Tähtinen, ent. Leena Valtaoja, (17. huhtikuuta 1955 Somero – 15. marraskuuta 2009 Turku) oli vapaa toimittaja, tietokirjailija ja Turun yliopiston tähtitieteen dosentti. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 1989.
Tähtinen oli tutkijana Tuorlan observatoriossa ja Kööpenhaminassa Norditan tutkimuslaitoksessa. Tähtinen kirjoitti pääasiassa Tiede-lehteen ja Tähdet ja avaruus -lehteen, mutta myös päivälehtiin ja muihin viestimiin. Hän piti kolumnia Turun Sanomissa. Lisäksi hän oli ahkera luennoitsija.
Tähtinen sairasti parantumatonta sappitiehytsyöpää. Hänen kunniakseen on perustettu Leena Tähtisen muistorahasto Turun Yliopistosäätiön yhteyteen.
Tähtisen ensimmäinen puoliso oli tähtitieteilijä Esko Valtaoja, toinen tähtitieteilijä Chris Flynn.
Itä-Suomen liikuntaopisto

Itä-Suomen Liikuntaopisto eli ISLO on vuonna 1979 perustettu, Joensuun kaupungin omistama alueellinen liikunnan koulutuskeskus. ISLO sijaitsee Joensuun Tiedepuistolla, aivan Joensuun keskusta-alueella osana Mehtimäen urheilun ja liikunnan ympäristöä.
ISLO:n ydintehtävänä on järjestää liikunta-alan ammatillista koulutusta ja vapaan sivistystyön koulutusta sekä ylläpitää liikunta-alan koulutuskeskusta. Lisäksi ISLO tukee ja kehittää Pohjois-Karjalan alueen liikuntaa, urheilua sekä niihin liittyviä palveluita yhteistyössä urheiluseurojen ja muiden sidosryhmien kanssa. Koulu kuuluu maanlaajuiseen urheiluopistojen verkostoon ja sen rehtorina toimii Petri Pennanen. ISLO palvelee kaikenlaisia liikkujia ja tukee Joensuun kaupunkilaisten ennaltaehkäisevää hyvinvointia. Hyvinvointipalveluita toteuttaa laaja joukko ISLO:n liikunta- ja hyvinvointialan ammattilaisia.
ISLO:n koulutukset.
ISLO:n tehtävänä on järjestää liikunta-alan koulutusta. ISLO:lla on hierojien kouluttamisessa pitkät perinteet. ISLO:lla hyödynnetään Mehtimäen liikunta-aluetta oppimisympäristönä niin hierojien kuin liikunta-alan opiskelijoidenkin kouluttamisessa. Koulutustoiminnasta ja osaamisen arvioinnista vastaavat koulun kantahenkilöstöön kuuluvat opettajat. Lisäksi työelämän viimeaikaisinta näkemystä sekä asiantuntijaosaamista koulutuksiin tuovat vierailevat kouluttajat. 
ISLO:lla voi opiskella seuraavissa koulutuksissa:
Jarnail Singh Bhindranwale

Jarnail Singh Bhindranwale tai Jarnail Singh ( (12. helmikuuta 1947–6. kesäkuuta 1984) oli intialaisen sikhiläisen uskonnollisen ryhmän Damdami Taksalin johtaja. Bhindranwale vaikutti merkittävästi useiden Sikhien toimintaan pyrkimällä levittämään sikhismin alkuperäisiä arvoja erityisesti nuorten keskuudessa. Hän oli tunnettu sikhiläisen teokratian Khalistanin kannattaja. Vuonna 1981 Bhindranwale pidätettiin Jagat Narain murhasta epäiltynä. Narai oli hindiläisen Samachar-ryhmän johtaja. Hän antautui vapaaehtoisesti poliisille ja hänet vapautettiin myöhemmin.
Bhindranwale on tunnettu myös osallistumisestaan Operaatio Siniseen tähteen. Operaatiossa ryhmän jäsenet valtasivat uskonnollisesti tärkeän alueen Akal Takhtin. Intian pääministeri Indira Gandhi määräsi armeijan ampumaan valtaajat ja myös Bhindranwale sai surmansa. Hän on vielä nykyäänkin ristiriitainen hahmo Intian historiassa, jotkut pitävät häntä marttyyrina ja toiset ääriuskonnollisena militanttina.
Vihreä kirja

Vihreä kirja (الكتاب الأخضر) on libyalaisen Muammar al-Gaddafin vuonna 1975 julkaisema kirja, joka käsittelee erilaisia hallintomuotoja ja poliittisia näkemyksiä.
Vihreä kirja koostuu kolmesta osasta:
Kirjassa Gaddafi tyrmää sekä kapitalismin, kommunismin että modernin länsimaisen demokratian esittäen vaihtoehtona arabinationalismia, islamistista sosialismia, suoraa demokratiaa ja hyvinvointivaltiota yhdistelevän teorian.
Libyan valtio käänsi kirjan englanniksi ja käännös löytyy lukuisilta verkkosivuilta.
Isto Hiltunen (albumi)

Isto Hiltunen on Isto Hiltusen esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1994. Sen tekijöistä monet ovat kotoisin entisen Jugoslavian alueelta, keskeisimpinä tuottaja Michael Goodman (myös sovittajana salanimellä Mikko Mäkinen) sekä säveltäjä Edo Mulahalilovic. Sanoitukset on tehnyt Turkka Mali.
Albumi myi platinaa ja pysyi Suomen virallisella listalla yhteensä 15 viikkoa, parhaimmillaan sijalla 20.
Rakkauden laulu

Rakkauden laulu on Isto Hiltusen toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1995.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 28.
Markus Hiekkanen

Markus Jorma Hiekkanen (s. 16. maaliskuuta 1949 Oulu) on suomalainen arkeologi ja keskiajan tutkija. Professori Hiekkanen on työskennellyt Helsingin yliopiston taidehistorian yliopistonlehtorina. Hän on historiallisen ajan arkeologian dosentti Turun yliopistossa sekä käytännöllisen teologian dosentti Helsingin yliopistossa. Vuonna 2013 hän sai tasavallan presidentin myöntämän professorin arvonimen. 
Hiekkanen on kartoittanut Suomen keskiaikaiset kivikirkot tarkkaan herättäen paljon keskustelua tiedeyhteisössä ja seurakunnissa, sillä hänen tutkimustensa perusteella moni keskiaikainen kirkko on osoittautunut luultua nuoremmaksi. Hiekkanen sai väitöskirjastaan Tieteellisten seurain valtuuskunnan Vuoden tiedekirja -palkinnon 1994. Hänet on palkittu myös teoksista "Suomen kivikirkot keskiajalla" (2003) ja "Suomen keskiajan kivikirkot" (2007).
Markus Hiekkasen poika on muusikko Jimi Constantine.
Kolmas levy

Kolmas levy on Isto Hiltusen kolmas studioalbumi vuodelta 1997.
Albumi nousi toisella listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 24, ja pysyi listalla yhteensä kolme viikkoa.
Dersu Uzala

Dersu Uzala () on venäläisen tutkimusmatkailijan Vladimir Arsenjevin vuonna 1923 julkaisema kirja, joka kertoo hänen matkoistaan Ussurin alueella Venäjällä. Kirjan päähenkilö on nanaimetsästäjä Dersu Uzala (1850–1908). Hän oli todellinen henkilö, joka ilmoitti ainakin Akira Kurosawan vuoden 1975 elokuvan perusteella kansallisuudekseen goldi. Uzala toimi Arsenjevin ryhmän oppaana vuosina 1902–1907.
Myös kirjasta vuonna 1961 ja 1975 tehtyjen kahden elokuvan nimi on "Dersu Uzala".
Klet Vavrovan vuonna 1981 löytämä 4142 Dersu-Uzala on asteroidi, joka on nimetty Dersu Uzalan mukaan.
Onnen oikotie

Onnen oikotie on Isto Hiltusen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1998. Kun kolme aiempaa albumia olivat perustuneet pääosin entisen Jugoslavian alueen muusikoiden sävellyksiin ja Turkka Malin teksteihin, tällä albumilla Isto Hiltunen esiintyy ensi kertaa myös säveltäjänä ja sanoittajana. Valtaosan teksteistä on kuitenkin tehnyt Jari Salonen. Mukana on myös kaksi ulkomaista käännöskappaletta sekä coverversiot Pave Maijasen ja Veikko Lavin levytyksistä.
Täältä ikuisuuteen (albumi)

Täältä ikuisuuteen on Isto Hiltusen viides studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2000.
Albumi ylsi kuudennella listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 16, ja pysyi listalla yhteensä seitsemän viikkoa.
Viktor Klima

Viktor Klima (s. 4. kesäkuuta 1947) on itävaltalainen Sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Itävallan liittokanslerina vuodesta 1997 eroonsa 4. helmikuuta 2000.
Schwechatissa syntynyt Viktor Klima on ollut kolmesti naimisissa.
Franz Vranitzky

Franz Vranitzky (s. 4. lokakuuta 1937) on itävaltalainen Sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko, joka toimi maan liittokanslerina vuosina 1986–1997.
Vranitzky syntyi Wienissä. Häntä edelsi liittokanslerin virassa Fred Sinowatz ja seurasi Viktor Klima. 
Vranitzky palkittiin vuonna 1995 Aachenin kaupungin Karlspreisillä. 
Vranitzky osallistui vuoden 1992 Bilderberg kokoukseen.
Argentiinan Grand Prix 1981

Argentiinan Grand Prix 1981 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 12. huhtikuuta 1981 Autódromo Oscar Alfredo Gálvez -radalla Argentiinassa. Kilpailun voitti Brabhamilla ajanut Nelson Piquet, jolle voitto oli kauden ensimmäinen. Kilpailuviikonlopun alussa kiistelyä aiheuttivat Brabham-tallin käyttämä jousitusjärjestelmä maaefektin muokkaamisessa ja Williams-tallin sisäinen politiikka kuljettajiensa arvojärjestyksestä, mitä käsiteltiin myös argentiinalaisessa mediassa.
Kilpailu.
Hallitseva maailmanmestari Alan Jones otti startin jälkeen johtopaikan, mutta Nelson Piquet ohitti hänet jo ensimmäisellä kierroksella. Piquet'n johto oli 18 sekuntia, kun kilpailua oli ajettu neljäsosa. Toisena oli Carlos Reutemann, joka vietti 39-vuotispäiviään. Puolimatkassa Piquet'n johto oli 22 sekuntia ja Hector Rebaque oli siirtynyt toiseksi. Rebaque sai kuitenkin 10 sekunnin aikasakon, koska hänen autonsa oli liikkunut lähtöhetkellä. Rebaque taisteli toisesta sijoituksesta Reutemannia vastaan, kunnes joutui keskeyttämään tekniseen vikaan. Nelson Piquet voitti helponlaisesti kilpailun, jota seurasi 100 000 katsojaa Buenos Airesin autoradalla. Muut tallit tekivät Brabhamin T49-autosta protestin, mutta kilpailun lopputulokset eivät muuttuneet. Kahdeksannesta lähtöruudusta startannut Keijo Rosberg keskeytti jo neljännellä kierroksella.
Kansainvälinen moottoriurheiluliitto FISA sakotti Lotus-tallin päällikköä Colin Chapmania 100 000 dollarilla MM-kisojen huonoon valoon saattamisesta. Riitojen syynä oli kaksirunkoinen Lotus 88, jolla ajamisen FISA oli kieltänyt Länsi-Yhdysvaltain, Brasilian ja Argentiinan Grand Prixeissa. Länsi-Yhdysvaltain GP:ssä 11 mukana olleista 16 tallista jätti protestin autoa vastaan. Tallit väittivät että auton sisempi, pehmeämmin jousitettu kori toimi aerodynaamisena liikkuvana osana, jonka säännöt kieltävät. Auto pysyi paremmin radan pinnassa, kun ulompi kori voitiin jousittaa hyvin jäykäksi. Chapman oli ensi kerran 22 vuoteen poissa Formula 1 -kilpailusta, sillä hän lähti harjoitusajopäivänä kotimaahansa. Ennen lähtöään hän antoi julkilausuman, jossa sanoi lajin hukkuvan plagiaation suohon, juonitteluun ja pikkumaisiin sääntötulkintoihin.
Fred Sinowatz

Alfred "Fred" Sinowatz (5. helmikuuta 1929 Burgenland – 11. elokuuta 2008 Wien) oli itävaltalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko, joka toimi vuosina 1983–1986 maansa liittokanslerina.
Neufeld an der Leithassa syntynyt Sinowatz oli opetus- ja taideministeri vuosina 1971–1983, vuodesta 1981 myös varakansleri. Häntä edelsi liittokanslerina Bruno Kreisky. Sinowatz erosi liittokanslerin tehtävästä vuonna 1986 sen jälkeen, kun Kurt Waldheim oli valittu liittopresidentiksi. Häntä seurasi Franz Vranitzky. 
Sinowatzilla oli kroatialaisia sukujuuria. Hän oli iäkkäin elossa oleva entinen liittokansleri sen jälkeen, kun Josef Klaus kuoli 26. heinäkuuta 2001.
Thomas Klestil

Thomas Klestil (4. marraskuuta 1932 – 6. heinäkuuta 2004) oli itävaltalainen kansanpuolueen poliitikko.
Klestil syntyi Wienissä. Hän opiskeli Wirtschaftsuniversität Wienissä ja sai tohtorinarvonsa vuonna 1957. Englannintaidoiltaan hyvänä hän toimi Itävallan suurlähettiläänä YK:lle (1978–1982) ja Yhdysvaltoihin (1982–1987).
Klestil toimi Itävallan liittopresidenttinä vuodesta 1992 kuolemaansa. Häntä edelsi Kurt Waldheim ja seurasi Heinz Fischer. Klestilin kolmas kausi olisi päättynyt 8. heinäkuuta, mutta hän joutui 5. heinäkuuta sydänvikansa johdosta kriittiseen tilaan ja kuoli seuraavana päivänä sairaalassa. Hänet haudattiin 9. heinäkuuta Zentralfriedhofiin.
Klestilillä oli kolme lasta. Hän erosi ensimmäisestä vaimostaan vuonna 1992, mutta meni vuonna 1998 uusiin naimisiin.
Markus Bollström

Markus Bollström (s. 4. tammikuuta 1985) on suomalainen peliuransa päättänyt salibandyn pelaaja.
Bollström edusti Salibandyliigassa seuratasolla Esport Oilersia ja Tapanilan Erää. Hän oli myös Suomen salibandymaajoukkueessa MM-kisoissa 2006 ja kotikisoissa 2010.
Iobates

Iobates () oli kreikkalaisessa mytologiassa Lyykian kuningas ja Stheneboian ja Filonoen isä.
Proitoksen paettua kaksoisveljeään Akrisiosta Lyykiaan Iobates otti hänet vastaan ja antoi hänelle tyttärensä Stheneboian puolisoksi. Myöhemmin, kun Bellerofon oli paennut Proitoksen luo, Stheneboia syytti valheellisesti tätä yrityksestä maata hänet väkisin, jolloin Proitos – uskaltamatta itse surmata tätä – lähetti tämän appensa Iobateen hoviin mukanaan kirje, jossa hän pyysi surmaamaan kirjeen tuojan.
Iobates kuitenkin kestitsi Bellerofonia yhdeksän päivää ennen kirjeen avaamista. Tässä vaiheessa Iobates ei enää halunnut tappaa vierastaan – vieraanvaraisuussäännös kielsi tappamista miestä, jonka kanssa on aterioinut – joten Iobates päätti lähettää vieraansa mahdottomiin tehtäviin. Näissä Bellerofon kuitenkin surmasi Khimairan, voitti solymilaiset ja amatsonit taistelussa ja löi vielä Iobateen häntä tappamaan palkkaamat Lyykian urhot. Vakuuttuneena vieraansa kyvykkyydestä Iobates näytti Bellerofonille saamansa kirjeen ja pyysi vierastaan jäämään. Samalla hän antoi tälle tyttärensä Filonoen vaimoksi ja kuoltuaan jätti valtakuntansa tämän hallittavaksi.
Alois Mock

Alois Mock (10. kesäkuuta 1934 – 1. kesäkuuta 2017) oli itävaltalainen Kansanpuolueen (ÖVP) poliitikko. 
Mock syntyi Euratsfeldissä. Hän opiskeli oikeustiedettä Wienin yliopistossa ja sitten kansainvälistä oikeutta Bolognassa ja Brysselissä. 
Mock toimi uransa varhaisessa vaiheessa muun muassa Itävallan opetusministerinä vuosina 1969–1970. Vuonna 1971 hänet valittiin parlamentin jäseneksi ja Euratsfeldin pormestariksi. Vuonna 1979 hänestä tuli Euroopan demokraattisen unionin (EDU) puheenjohtaja, ja vuosina 1983–1987 hän johti Kansainvälistä demokraattista unionia (IDU). 
Mock oli Itävallan varaliittokanslerina vuosina 1987–1989. Hänen ulkoministerikautensa 1987–1995 päätteeksi maasta tuli EU:n jäsenvaltio. Hän vetäytyi vuonna 1999 parlamentista Parkinsonin taudin johdosta; hänellä oli sairaus vuodesta 1995.
Chris Witty

Christine "Chris" Diane Witty (s. 23. kesäkuuta 1975 West Allis, Wisconsin) on yhdysvaltalainen pikaluistelija ja ratapyöräilijä. Hän on kilpaillut olympiatasolla molemmissa lajeissa mutta on menestyneempi luistelijana. 
Witty on erikoistunut lyhyisiin ja keskipitkiin matkoihin (1 000 ja 1 500 metriä). Ensimmäisen kerran hän osallistui olympialaisiin Lillehammerissa 1994 mutta ei vielä menestynyt. Naganossa 1998 hän saavutti hopeaa 1 000 metrillä ja pronssia 1 500 metrillä. Olympiakultaa hän voitti 1 000 metrillä Salt Lake Cityssä 2002 maailmanennätysajalla. Hän osallistui vielä Torinon olympialaisiin 2006 ja kantoi avajaisissa Yhdysvaltain lippua.
Witty voitti vuonna 1996 sprinttereiden maailmanmestaruuden. Vuosina 1997 ja 1998 hän saavutti pronssia sekä vuonna 2000 hopeaa.
Witty voitti matkakohtaisissa MM-kilpailuissa kultaa 1 000 metrillä vuonna 1998. Samalla matkalla hän sai hopeaa vuonna 1996 sekä pronssia vuonna 2000.
Witty sijoittui viidenneksi ratapyöräilyn 500 metrin aika-ajossa Sydneyn olympialaisissa 2000. Hän on yhdeksäs yhdysvaltalainen, joka on kilpaillut sekä talvi- että kesäolympialaisissa.
Saavatko he joskus toisensa

20 suosikkia – Saavatko he joskus toisensa on iskelmälaulaja Isto Hiltusen kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 1997. Levy on osa "20 suosikkia" -kokoelmasarjaa.
Sondra Locke

Sondra Locke (28. toukokuuta 1944 – 3. marraskuuta 2018) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän teki yhteistyötä Clint Eastwoodin kanssa useissa elokuvissa, kuten "Ratkaisevassa iskussa" (1983).
Locke oli vuonna 1969 ehdolla Parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon ja kahden Golden Globen saajaksi roolillaan elokuvassa "Sydän on yksinäinen harhailija" (1968). Vuonna 1981 ja 1988 hän oli ehdolla Golden Raspberry - eli Razzie-palkintojen saajaksi. 
Locke ohjasi myös muutaman elokuvan. Hän meni vuonna 1968 naimisiin lapsuudenystävänsä Gordon Andersonin kanssa. Andersonin homoseksuaalisuus kerrottiin julkisuuteen 1996. Locke kohtasi Clint Eastwoodin ensimmäistä kertaa vuonna 1972. Tuttavuus kehittyi myöhemmin lähes 14 vuotta kestäneeksi seurustelusuhteeksi, joka päättyi 1989. 
Lockella havaittiin vuonna 1990 rintasyöpä, josta hän sittemmin toipui. Hän kuitenkin kuoli 2018 rinta- ja luusyöpään.
Kate Ziegler

Kate Marie Ziegler (s. 27. kesäkuuta 1988 Fairfax, Virginia) on yhdysvaltalainen uimari. 
Ziegler voitti 800 ja 1500 metrin vapaauinnin maailmanmestaruuden sekä Montrealissa 2005 että Melbournessa 2007. Shanghaissa 2011 hän sai 1 500 metrillä hopeaa ja 800 metrillä pronssia. Lyhyiden ratojen MM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa 400 metrin vapaauinnissa Shanghaissa 2006 ja saanut lisäksi kaksi hopea- ja kaksi pronssimitalia. Hän on 1500 metrin vapaauinnin maailmanennätyksen haltija pitkällä radalla. Aiemmin hänen nimissään ovat olleet myös 800 ja 1 500 metrin vapaauinnin maailmanennätykset lyhyellä radalla. 
Zieglerin valmentajana toimii Ray Benecki, ja hän opiskelee George Masonin yliopistossa.
Samsun

Samsun () on Samsunin maakunnan pääkaupunki Turkissa, Mustanmeren rannikolla. Siellä on noin 553 000 asukasta, joten se on Turkin kahdenneksitoista suurin kaupunki. Se oli Turkin suurin Mustanmeren rannikkokaupunki siihen asti kun Istanbul vuonna 2004 laajeni kattamaan koko aiemman Istanbulin maakunnan.
Samsunin ympäristö on viljavaa maata, ja siellä tuotetaan suuri osa Turkin tupakasta.
Samsunin yliopisto on perustettu 1975. Nykyisin siellä on 30 000 opiskelijaa.
Historia.
Antiikki.
Antiikin aikana paikalla sijaitsi Amisoksen kaupunki, johon nykykaupungin nimi perustuu. Se oli Vähän-Aasian Mustanmeren puoleisen rannikon merkittävin kreikkalaissiirtokunta Sinopen jälkeen. Hellenistisellä kaudella Amisos tuli osaksi Pontoksen kuningaskuntaa. Rooman vallan alle se tuli ensimmäisen kerran vuonna 71 eaa. Antiikin aikainen kaupunkikeskus sijaitsi niemessä noin kolme kilometriä nykykaupungin keskustasta luoteeseen.
Siperiankurppa

Siperiankurppa ("Gallinago megala") on siperialainen kahlaajalintu. Lajin nimesi englantilainen lintutieteilijä Robert Swinhoe vuonna 1861.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 27–29 senttimetriä, siipien kärkiväli 38–44 senttimetriä ja paino keskimäärin 120 grammaa. Laji muistuttaa suuresti suippopyrstökurppaa, joka on 10 prosenttia pienempi, lyhytnokkaisempi ja -jalkaisempi sekä höyhenpuvultaan hieman erivärinen. Sukupuolet ovat samannäköisiä.
Esiintyminen.
Siperiankurpan pesimäaluetta on keskinen Siperia ja Mongolian pohjoisosa. Maailmanpopulaation koko on 25 000–100 000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Siperiankurppa on muuttolintu, joka talvehtii Indonesiassa, Papua-Uudessa-Guineassa ja Australiassa. Laji havaittiin Suomessa Tohmajärven Niiralasta 13. kesäkuuta – 6. heinäkuuta 2008; kyseessä on vasta toinen havainto Euroopasta, ensimmäinen tehtiin Venäjällä 2002..
Elinympäristö.
Siperiankurpan elinympäristöä ovat taigan niityt, ahot ja muut aukeat maisemat. Muutto- ja talvehtimisalueilla laji viihtyy erilaisilla kosteikoilla.
Ravinto.
Laji syö maassa eläviä hyönteisiä, matoja ja muita pieniä selkärangattomia.
Victoria and Albert Museum

Victoria and Albert Museum, usein lyhennettynä V&amp;A, on Lontoon Kensingtonissa sijaitseva maailman suurin sisustusesineiden museo. Erilaisten käsi- ja taideteollisuuden tuotteiden lisäksi siellä on muun muassa vanhaa maalaustaidetta ja jäljennöksiä antiikin rakennuksista. Museossa on 150 galleriaa ja yli neljä miljoonaa esinettä.
Museo sai alkunsa vuoden 1851 Lontoon maailmannäyttelystä. V&amp;A on yksi kolmesta suuresta museosta Exhibition Roadin varrella Etelä-Kensingtonissa. Kaksi muuta ovat Science Museum ja Natural History Museum.
Museossa on madonnaveistos, jonka tekijäksi on väitetty Leonardo da Vinciä. Leonardolta ei ole tiettävästi säilynyt muita veistoksia.
Predrag Stojaković

Predrag ”Peja” Stojaković (; s. 9. kesäkuuta 1977 Požega, Jugoslavia) on serbialais-kreikkalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. 
Tarkkakätisenä heittäjänä tunnettu Stojaković on NBA:n kaikkien aikojen kolmanneksi tarkin vapaaheittäjä ja neljänneksi eniten kolmen pisteen koreja heittänyt pelaaja. Hän voitti urallaan yhden NBA-mestaruuden.
Ammattilaisura.
Eurooppa.
Stojaković muutti 16-vuotiaana Kreikkaan pelatakseen koripalloa. Hän pelasi PAOK Thessalonikissa neljä kautta, joista viimeisenä hänet valittiin sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi.
NBA.
NBA-uransa Stojaković aloitti Sacramento Kingsissä, jossa hän pelasi lähes kahdeksan kauden ajan. Kings varasi hänet ensimmäisellä kierroksella, mutta NBA:han hän siirtyi vasta kaudeksi 1998–1999. Kahden hieman heikomman kauden jälkeen Stojaković löi itsensä lopullisesti läpi kaudella 2000–2001 ja tuli toiseksi äänestyksessä kauden kehittyneimmästä pelaajasta.
Kahtena seuraavana kautena Stojaković jatkoi samaa tahtia. Hän pelasi molempina vuosina sekä voitti .
Kausi 2003–2004 oli tilastollisesti Stojakovićin uran paras. Sacramenton paras pistemies Chris Webber oli sivussa lähes koko kauden, jolloin Stojaković nousi joukkueen tärkeimmäksi hyökkäyspään pelaajaksi. Runkosarjan jälkeen hän johti liigaa tehdyissä kolmen pisteen koreissa (240) sekä vapaaheittotarkkuudessa (92,7 %) ja oli pistetilaston toinen 24,2 pisteellä ottelua kohden.
Vuoden 2006 alussa Stojaković kaupattiin Indiana Pacersille vaihdossa Ron Artestiin. Pacers-pesti jäi kuitenkin lopulta vain puolen vuoden mittaiseksi.
Ennen kauden 2006–2007 alkua Stojaković vaihdettiin New Orleans Hornetsiin vaihdossa Andrew Bettsin varausoikeuksiin. Kahdeksannessa pelissään uuden joukkueensa riveissä hän teki uudeksi ottelukohtaiseksi ennätyksekseen 42 pistettä. Suuri osa kaudesta meni kuitenkin sivuun loukkaantumisten ja selkäleikkauksen takia. Kaudella 2007–2008 Stojaković palasi lähes huippuvuosiensa kuntoon ja oli joukkueensa tärkeimpiä pelaajia.
Stojaković edusti Hornetseja vielä kauden 2010–2011 alussa, jonka jälkeen hänet myytiin Toronto Raptorsille. Hän pelasi Raptorsissa vain kaksi ottelua loukkaantumisten takia, ja lopulta Toronto osti hänet ulos sopimuksesta. Pian tämän jälkeen Stojaković siirtyi Dallas Maverickseihin. Kauden päätteeksi Stojaković voitti ensimmäisen NBA-mestaruutensa.
Joulukuussa 2011 hän ilmoitti lopettavansa ammattilaiskoripalloilun. Lopettamiseen vaikuttivat hänen jatkuneet selkä- ja niskaongelmansa.
Maajoukkueura.
Stojaković voitti Jugoslavian paidassa EM-pronssia vuonna 1999. EM-kultaa hän voitti vuonna 2001 ja MM-kisoista hän voitti kultaa vuonna 2002. Vuoden 2001 EM-kisoissa hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Norman Whiteside

Norman Whiteside (s. 7. toukokuuta 1965 Belfast) on pohjoisirlantilainen jalkapalloilija, joka edusti maataan kaksissa MM-kisoissa. Urallaan hän edusti Manchester Unitedia ja Evertonia ennen kuin joutui lopettamaan uransa loukkaantumisten takia 26-vuotiaana.
Manchester Unitedissa Whiteside debytoi kaudella 1981–1982, ollen nuorin debytoinut ManUssa sitten Duncan Edwardsin. Seuraavalla kaudella Whiteside pelasi liigacupin ja FA Cupin loppuottelussa. Belfastilainen teki nuorimpana pelaajana molemmissa finaaleissa maalin. Liigacupin finaalin ManU hävisi, mutta FA Cupissa se kukisti Brighton &amp; Hove Albionin 4–0.
Vuoden 1982 MM-kisoissa Whiteside rikkoi Pelén ennätyksen nuorimpana pelaajana MM-kisoissa. Hän oli debytoidessaan 17-vuotias ja 41 vuorokauden ikäinen. Kisoissa Whiteside oli Pohjois-Irlannin aloituskokoonpanossa jokaisessa viidessä ottelussa, mukaan lukien historiallisessa 1–0-voitossa Espanjaa vastaan. Alkulohkonsa voittanut Pohjois-Irlanti putosi toisella kierroksella.
Vuoden 1986 MM-kisoissa Pohjois-Irlannin tie katkesi jo alkulohkoon. Alkulohkon ottelussa Algeriaa vastaan Whiteside onnistui maalinteossa, kun Pohjois-Irlanti jäi 1–1-tasapeliin. Yhteensä Whiteside pelasi 38 maaottelua, joissa hän teki 9 maalia.
Keskushyökkääjänä uransa aloittanutta Whitesidea ryhdyttiin myöhemmin peluuttamaan keskikentällä. Whiteside oli muun muassa monipuolisuutensa ansiosta pidetty pelaaja fanien keskuudessa. 
Vuonna 1989 Norman Whiteside sai lähteä Manchester Unitedista ja siirtyi Evertoniin. Evertonissa hän pelasi vain 29 ottelua ennen kuin päätti vuonna 1991 lopettaa uransa kun lääkäri oli sanonut ettei hän enää mahdollisesti kävelisi jos jatkaisi pelaamista. Whitesiden polvi oli operoitu uran aikana 13 kertaa.
Science Museum

Science Museum on Lontoon Kensingtonissa sijaitseva tiede- ja tekniikkamuseo. Museo on perustettu vuonna 1857. Sinne sijoitettiin osa vuoden 1851 Lontoon maailmannäyttelyn esineistöstä. Välillä museon nimi oli Suuri Patenttimuseo, mikä viittaa siihen, että museon kokoelmissa on lähinnä keksintöjä. Museon kokoelmissa on yli esinettä, joiden joukossa on maailman vanhin höyrykone, ensimmäinen suihkumoottori, jäljennös Francis Crickin ja James Watsonin DNA:n rakennemallista sekä Mika Häkkisen kolaroima Formula 1 -auto.
Museossa on erityisiä osastoja eri-ikäisille lapsille.
Science Museum on yksi kolmesta suuresta museosta Exhibition Roadin varrella Etelä-Kensingtonissa. Kaksi muuta ovat Victoria and Albert Museum ja Natural History Museum.
Haste the Day

Haste the Day on yhdysvaltalainen kristillinen metalcore-yhtye, joka perustettiin vuonna 2001. Yhtye on kotoisin Indianapoliksesta, Indianasta, ja sillä on levytyssopimus Solid State Recordsin kanssa. Yhtyeen nimi on peräisin virrestä ”It is Well with My Soul”. Metalcore-tyylistään huolimatta Haste the Day pitää itseään enemmänkin rock and roll -yhtyeenä. 
Historia.
Laulaja Jimmy Ryan jätti yhtyeen sen jälkeen, kun hän otti vastaan työn levy-yhtiössään, Tooth &amp; Nail Recondsissa. Ryanin viimeinen konsertti Haste the Dayn kokoonpanossa tapahtui yhtyeen kotikaupungissa Indianapoliksessa 30. joulukuuta 2005.
Jäljellä olleet jäsenet jatkoivat Euroopan kiertuetta The Juliana Theoryn kanssa, ja yhtyeen kokoonpanossa lauloi Stephen Keech, joka soittaa Denveristä kotoisin olevassa New Day Awakeningissa. 23. helmikuuta 2006 Haste the Day ilmoitti lehdistötiedotteessaan, että Keech oli virallisesti liittynyt yhtyeen laulajaksi.
Haste the Dayn DVD julkaistiin osana yhtyeen kolmannen albumin "Pressure the Hinges" erikoispainosta. DVD sisältää yhtyeen siihen saakka ilmestyneet musiikkivideot ”The Closest Thing to Closure”, ”American Love” ja ”When Everything Falls”. Lisäksi se sisältää kuva-aineistoa Jimmy Ryanin viimeisestä konsertista, Stephen Keechin mukana olevan The Truth Tour -konsertin (mukana Bleeding Through, Between the Buried and Me ja Every Time I Die -yhtyeet), sekä näyttämön takana -aineistoa. DVD:n tuotti Full Lock Media.
Julkaistuaan "Pressure the Hingesin" ja päätettyään ”12 Days Of Christmas” -kiertueen Calico System, Heavy Heavy Low Low ja Flee the Seen -yhtyeiden kanssa, Haste the Day aloitti toisen kiertueensa From Autumn to Ashesin ja Maylene and the Sons of Disasterin kanssa. Vuoden 2007 kiertueellaan Atreyun kanssa, Marc McKnight, Atreyun basisti, soitti bassoa Haste the Dayssa.
Heinäkuussa 2008 yhtye ilmoitti pyytäneensä kitaristi Jason Barnesia jättämään tehtävänsä tämän ilmoitettua luopuneensa kristinuskosta. Kokopäiväiseksi kiertuekitaristiksi pestattiin vanha ystävä Dave Krysl. Yhtyeen uusimman albumin "Dreamer" julkaisupäiväksi on ilmoitettu 14. lokakuuta 2008.