tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Wendell Corey

Wendell Reid Corey (20. maaliskuuta 1914 Dracut, Massachusetts – 8. marraskuuta 1968 Woodland Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen teatteri-, elokuva- ja televisionäyttelijä.
Hän aloitti uransa teatterissa ja hänen Broadway-debyyttinsä oli vuonna 1942. Hän näytteli lukuisissa elokuvissa joista tunnetuin on luultavasti "Takaikkuna" (Rear Window, 1954). Hän näytteli myös lukuisissa televisiosarjoissa ja hän onkin saanut televisiourastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Hän oli naimisissa Alice Wileyn kanssa ja pariskunnalla oli neljä lasta. Hän kuoli maksasairauteen 54-vuotiaana.
Bengt I. Samuelsson

Bengt Ingemar Samuelsson (21. toukokuuta 1934 – 5. heinäkuuta 2024) oli ruotsalainen biokemisti. Hän sai Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 1982 yhdessä maanmiehensä Sune K. Bergströmin sekä brittiläisen John R. Vanen kanssa prostaglandiineihin liittyvistä tutkimuksistaan.
Samuelsson opiskeli ensin Lundin yliopistossa ja sitten Karoliinisessa instituutissa, mistä hän valmistui 1960 biokemian tohtoriksi ja vuonna 1961 lääketieteen tohtoriksi. Samuelsson vietti sen jälkeen vuoden Harvardin yliopiston kemian laitoksen tutkijana. Hän palasi 1962 Karoliiniseen instituuttiin ja pääsi mukaan entisen professorinsa Sune K. Bergströmin prostaglandiinitutkimukseen.
Bergströmin tutkimus oli alkanut 1959, ja pian Samuelssonin liittymisen jälkeen tutkimusryhmä julkaisi ensimmäisen kerran prostaglandiinin molekyylirakenteen. Vuonna 1964 ryhmä julkaisi tutkimuksensa, jonka mukaan prostaglandiini syntyy elimistössä arakidonihaposta, joka on jostain lihatuotteista ja kasvisöljyistä löytyvä monityydyttymätön rasvahappo.
Samuelsson toimi 1967–1972 Tukholman yliopiston eläinlääketieteellisen koulun professorina. Hän palasi 1973 Karoliiniseen instituuttiin, missä hän aloitti lääketieteellisen ja fysiologisen kemian professorina sekä kemian laitoksen puheenjohtajana. Samuelsson löysi 1970-luvulla uusia prostaglandiineja, kuten veren hyytymiseen vaikuttavat tromboksaanit.
Samuelssonista tuli 1978 Bergströmin seuraaja Karoliinisen instituutin lääketieteellisen tiedekunnan dekaanina. Hän toimi tehtävässä kesäkuun loppuun 1983, jolloin hänestä tuli instituutin rehtori. Hän oli rehtorina kesäkuun 1995 loppuun asti. Samuelsson toimi 1993–2005 myös Nobel-säätiön johtokunnan puheenjohtajana.
Bergström, Samuelsson ja John R. Vane saivat 1982 Nobelin lääketieteen palkinnon prostaglandiineihin liittyvistä tutkimuksistaan. Heidät oli jo 1977 palkittu Albert Lasker -palkinnolla lääketieteellisestä perustutkimustyöstä.
Zariskin topologia

Zariskin topologia renkaan A spektrissä formula_1 on se topologia, jonka suljetut joukot ovat formula_2. Zariskin topologiaa käytetään algebrallisessa geometriassa.
Olkoon formula_3 kommutatiivinen ykkösellinen rengas. Olkoon formula_4 formula_3:n ideaali. Olkoon formula_6. Nyt
Sune K. Bergström

Karl Sune Detlof Bergström (10. tammikuuta 1916 Tukholma – 15. elokuuta 2004) oli ruotsalainen biokemisti. Hän sai Nobelin lääketieteenpalkinnon vuonna 1982 yhdessä maanmiehensä Bengt I. Samuelssonin sekä brittiläisen John R. Vanen kanssa prostaglandiineihin liittyvistä tutkimuksistaan. Prostaglandiinit ovat kudoshormoneihin kuuluvia tyydyttymättömiä rasvahappoja, joilla on vaikutuksia monien elinten toimintaan.
Bergström väitteli vuonna 1944 Karoliinisessa instituutissa Tukholmassa. Vuosina 1969–1977 hän oli saman laitoksen rehtori.
Vuonna 1982 hänet kutsuttiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi.
Bergströmin poika Svante Pääbo on evoluutiogeneetikko, joka sai Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon vuonna 2022.
Parsuna

 
Parsuna () on Venäjällä 1500-luvun lopulla kehitetty muotokuvamaalaustyyppi. Sitä voidaan pitää välivaiheena perinteisten ikoneiden ja realistisempien muotokuvien välillä. Parsunat pitäytyvät vielä ikonien kaksiulotteiseen tyylissä, ja niistä näkyy kokemattomuus naturalistisen kuvaustavan käytössä. Parsunoita alettiin tehdä muistoiksi ajan maallisista henkilöistä, kun perinteinen ikonimaalaus alkoi rappeutua. Myöhemmin 1700-luvulla länsieurooppalainen tyyli tuli yhä hyväksytymmäksi. 
Kuten ikoni, parsuna maalattiin tavallisesti puulevylle. Toisin kuin ikoni, parsuna esitti tavallista ja elävää ihmistä. Hahmo on maalattu jäykästi viivaperspektiiviin, ikään kuin kiinnittäen ja kunnioittaen kuvatun henkilön muistoa.
Kuuluisia parsunoita ovat Iivana Julman (1500-luvun loppu), hänen poikansa Fjodor I:n (1500-luvun loppu) ja ruhtinas Mihail Skopin-Šuiskin (1600-luku) muotokuvat.
Moderni parsuna.
Venäjällä kehittyi Neuvostoliiton jälkeen parsunatyyppi, jossa oli vaikutteita niin ikonimaalauksesta kuin modernismista.
Cansei de Ser Sexy

Cansei de Ser Sexy, tunnetaan myös nimellä CSS, on brasilialainen yhtye, joka yhdistelee musiikissaan elektroa, rockia ja tanssittavaa punkia. He laulavat sekä englanniksi että portugaliksi, ja sanoitukset käsittelevät useimmin populaarikulttuuria. Cansei de Ser Sexy on portugalia ja tarkoittaa suomeksi "kyllästynyt olemaan seksikäs". Yhtyeessä esiintyy viisi naista ja yksi mies.
Yhtye on esiintynyt Suomessa Gwen Stefanin lämmittelijänä lokakuussa 2007 ja Flow-festivaaleilla Helsingissä elokuussa 2008.
Yhtyeen laulaja "Lovefoxxx" pukeutuu mitä mielikuvituksellisimmin ja esimerkiksi Flow’ssa hän "pomppi lavalla kuin Duracell-pupu". Yhtyeen toisella albumilla Donkey on "Left Behind" -niminen laulu, joka on saanut innoituksensa Helsingistä ja yhtyeen ensimmäisestä Suomen matkasta.
Teuthras

Teuthras () oli kreikkalaisessa mytologiassa Myysian kuningas, jonka mukaan Teuthranian kaupunki on saanut nimensä.
Augen ja Telefoksen kertomuksessa Teuthras useimpien lähteiden mukaan menee naimisiin Augen kanssa ja ottaa Telefoksen kasvattilapsekseen, joka lopulta perii valtaistuimen Teuthraan jälkeen. Hyginuksen mukaan Teutras tosin luovuttaa vallan Telefokselle palkkioksi tämän kukistettua Idaan, joka puolestaan yritti anastaa kuninkuuden.
Plutarkhos kertoo, että Teuthras oli metsästämässä vuorella, kun hän huomasi Artemiin lemmikkivillisian. Sen pyyntelystä huolimatta hän tappoi sian. Tämä suututti Artemiin, joka löi kuningasta hulluudella. Ainoastaan Teuthraan äidin lukuisat uhrilahjat Artemiille lopulta lepyttivät jumalattaren, ja Teuthras sai järkensä takaisin. Tapahtumien seurauksena hän nimesi vuoren itsensä mukaan.
Helene Bützow

Helene Mirjam Bützow (s. 9. kesäkuuta 1955 Oulu) on suomalainen kääntäjä. Hän suomentaa kirjallisuutta englannista ja ruotsista.
Bützow kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1974, minkä jälkeen hän opiskeli Saksassa ja Englannissa 1974–1979. Hän on suomentanut muun muassa Don DeLillon, Sarah Watersin, Kazuo Ishiguron, Philip Pullmanin, Suzanne Collinsin, John Greenin ja Lars Sundin tuotantoa.
Vuonna 2001 Bützow sai kirjallisuuden valtionpalkinnon. Hänelle myönnettiin vuonna 2020 Mikael Agricola -palkinto Kazuo Ishiguron teoksen "Surullinen pianisti" suomennoksesta. Bützow sai valtion kolmivuotisen taiteilija-apurahan 2003 ja viisivuotisen 2008. Vuonna 2015 hän sai kirjastoapurahan.
Valtiokonttori

Valtiokonttori () on suomalainen keskusvirasto, joka toimii Suomen valtiovarainministeriön alaisuudessa. Valtiokonttori vastaa valtion sisäisestä palveluntuotannosta ja -kehityksestä. Valtion sisäiseen palveluntuotantoon kuuluu mm: valtion rahoitustoiminta, keskuskirjanpito, laskentatoimen ja maksuliikenteen ohjaus sekä valtion talous- ja henkilöstötiedon raportointi, valtion sisäinen vahinkovakuutustoiminta ja valtionperinnöt.&lt;ref name="HE-146/2020"&gt;&lt;/ref&gt;
Valtiokonttorin tehtävänä on myös valtion organisaatioiden tukeminen työelämän murroksessa, tiedolla johtamisen edistäminen ja kuntien taloustietopalvelun kehittäminen.
Valtiokonttorin palveluksessa on noin 300 henkilöä. Valtiokonttorin toimitilat sijaitsevat Helsingin Hakaniemessä osoitteessa Sörnäisten Rantatie 13.
Valtiokonttorin pääjohtajana on toiminut vuodesta 2024 Liisa Räsänen.
Organisaatio.
Valtiokonttoria johtaa pääjohtaja tukenaan johtoryhmä. Valtiokonttorin organisaatio muodostuu viidestä substanssiosastosta, kahdesta tukitoimintoja tuottavasta osastosta sekä pääjohtajan alaisuudessa toimivasta Viestintä-yksiköstä ja sisäisestä tarkastuksesta. Valtiokonttorin substanssiosastoja ovat: Korvaukset, Lainat ja takaukset, Talous ja työelämä, Valtionavustukset ja Velanhallinta. Tukitoimintoja tuottavia osastoja ovat Hallinto ja Teknologia.
Historia.
Valtiokonttori perustettiin keisarillisella julistuksella valtion rahavarainhoitoa varten. Ennen Valtiokonttorin perustamista vastaavat tehtävät olivat kuuluneet Suomen Pankille. Keisari Aleksanteri II hyväksyi Valtiokonttorin perustamisen 30. kesäkuuta 1875. Suomen Valtiokonttorin toiminta alkoi 1. tammikuuta 1876.
Valtiokonttorin haltuun uskottiin valtion varat, joista sen tuli suorittaa valtion menot ja sijoittaa ylijäävä osa tuottavasti. Vuosina 1901–1932 sekä vuodesta 1965 alkaen se vastasi myös valtion kassaliikkeen valvonnasta, kirjanpidosta ja tilinpäätöksistä, jotka muina aikoina kuuluivat revisioviranomaisille.
Myöhemmin toimialaan lisättiin valtion arvopapereista huolehtiminen, valtionvelan hoitaminen sekä lainojen ottaminen ja antaminen. Vuodesta 1959 myös eläkkeiden ja hautausavun maksaminen valtion varoista siirrettiin Valtiokonttorille.
Valtiokonttorin johtajat.
Valtiokonttorin ylitirehtöörit ja pääjohtajat:
Ylitirehtöörit
Pääjohtajat
Peter Doherty

Peter Charles Doherty (s. 15. lokakuuta 1940 Brisbane) on australialainen lääketieteilijä ja eläinlääkäri. Hän sai vuoden 1996 Nobelin lääketieteen palkinnon immuunijärjestelmään liittyvistä tutkimuksistaan. Doherty selvitti, miten T-solut tunnistavat taudinaiheuttajat, joita niiden pitää tuhota.
Doherty suoritti perustutkintonsa eläinlääketieteestä kotimaassaan Australiassa. Jatko-opintoja varten hän lähti Skotlantiin Edinburghin yliopistoon, missä hän väitteli vuonna 1970. Tuoreena tohtorina hän palasi Australiaan ja asettui Canberraan. Siellä hän aloitti myöhemmin palkitut tutkimuksensa T-soluilla.
Wolfin lääketieteen palkinto

Wolfin lääketieteen palkinto on yksi Wolfin säätiön jakamista Wolfin palkinnoista. Palkinto lääketieteessä on jaettu vuodesta 1978 lähtien. Palkinnon arvioidaan olevan maailman kolmanneksi arvostetuin lääketieteen palkinto Nobelin lääketieteen ja Albert Lasker -palkintojen jälkeen. Runsas kolmannes palkituista on myöhemmin saanut lääketieteen Nobelin.
Palkitut.
Lähde:
Juan Rulfo

Juan Rulfo (16. toukokuuta 1917 Apulco, Meksiko – 7. tammikuuta 1986 México, Meksiko) oli meksikolainen kirjailija. Hän julkaisi vain kaksi teosta, novellikokoelman "Tasanko liekeissä" (1953) ja romaanin "Pedro Páramo" (1955), jotka on käännetty useille kielille, romaani yli 30 kielelle.
Rulfo työskenteli autonrenkaiden myyntiedustajana ja maahanmuuttoviraston virkamiehenä, myöhemmin Alkuperäiskansojen instituutissa Instituto Nacional de los Pueblos Indígenas), jossa hän viihtyi tutkimustyössä.
Rulfon nousua vähitellen 1950-luvulla maailmanmaineeseen auttoi todennäköisesti se, että ne käännettiin varhain, etenkin englanniksi ja saksaksi. Hänen odotettiin toivottiin jatkavan kirjoittamista, mutta mitään ei tullut. Hän tosin väitti, että tekeillä on kirja "La Cordillera", '(Vuoristo'), mutta mMuistiinpanoja ei ole löytynyt. Vaikeneminen kirjailijana saattoi jopa edistää hänen arvostustaan.
Rulfo sai vuonna 1970 Meksikon kansallisen kirjallisuuspalkinnon ja vuonna 1983 Asturian ruhtinaan palkinnon.
Rulfon osittain omaelämäkerrallista tuotantoa leimaa oma maaseudulle vietetty lapsuus. Hän kuvaa teoksissaan eleettömällä tyylillä Jaliscon maakunnan köyhää, oppimatonta väkeä. Rulfo käytti teoksissaan monia tekniikoita, joista sittemmin on tullut latinalaisamerikkalaisen kirjallisuuden tunnusmerkkejä, kuten tajunnanvirtaa, takaumia ja vaihtuvia näkökulmia. Rulfo vaikutti moniin latinalaisamerikkalaisiin kirjailijoihin, kuten Gabriel García Márqueziin.
"Pedro Páramoon" perustuva Netflix-elokuva on valmistunut vuonna 2024.
Teokset.
Antologiassa "Kolmas maailma: uutta proosaa espanjankielisestä Amerikasta", toim. ja suom. Matti Rossi, Helsinki: Tammi 1966 
Antologiassa "Ihmisen tie: Valikoima latinalaisen Amerikan kirjallisuutta", toim. ja suom. Matti Rossi, Helsinki: Love kirjat 1983
UMPC

UMPC (eng. "ultra-mobile PC", lyhennettynä "UMPC"), myös koodinimellä "Origami" , on Intelin ja Microsoftin määrittely pienelle kannettavalle taulutietokoneelle. Origami-standardin mukaisissa UMPC-koneissa on käyttöjärjestelmänä Windows XP Tablet PC Edition, Windows Vista tai räätälöity Linux-jakelu ja Intelin Pentium tai VIA:n suoritin, joita ajetaan maksimissaan yhden gigahertsin taajuudella.
UMPC ja "ULCPC".
Monet ultrakevyistä kannettavista ovat periaatteessa UMPC-laitteiden kaltaisia, mutta ne eivät täytä Microsoftin yksipuolisesti julistamaa UMPC/Origami-laitestandardia (2006). Tästä syystä valmistajat ovat kehittäneet oman rinnakkaisen teollisuusstandardinsa, josta toisinaan käytetään nimitystä "ULCPC" (ultra-low-cost PC). Origami-luokan koneiden myynnin jäätyä ULPC-luokan varjoon Microsoft on halunnut rajoittaa ultrakevyiden ominaisuuksia, esimerkiksi kieltämällä niistä kosketusnäytön tarjoamalla Windows XP:tä vain tietyin ehdoin, jotta ultrakevyet eivät söisi täyskokoisten, usein Vistalla varustettujen kannettavien katetta .
Toinen Microsoftin rajoitus kieltää koneesta pienen nopean flash-levyn (jolle käyttöjärjestelmä asentuisi) sekä kiintolevyn yhtäaikaisen asennuksen, eli ns. hybridikannettavat.
Ominaisuudet.
UMPC-tietokoneet ovat samaa kokoluokkaa kuin kevyimmät subnotebook-luokan kannettavat. Ne eroavat kuitenkin siinä, että ne on suunnattu eri markkinasegmentille. Hinnaltaan ne asettuvat halvimpien täysikokoisten kannettavien alapuolelle. Alhaisen virrankulutuksen saavuttamiseksi niiden suorituskyky on myös kertaluokkaa alhaisempi. 
Huolimatta edullisesta rakenteesta UMPC-koneet pystyvät ajamaan kehittyneitä käyttöjärjestelmiä, ehkä Windows Vistan joitain versioita lukuun ottamatta. Ominaisuuksiltaan ja suorituskyvyltään koneet vastaavatkin muutaman vuoden takaisia huippumalleja. Mahdollistaakseen Windowsin käytön ultrakeveissä ja torjuakseen Linuxin yleistymistä Microsoft on jatkanut Windows XP -käyttöjärjestelmän saatavuutta kesäkuun loppuun 2010 saakka, kuitenkin vain ultrakevyt-luokan koneille .
Yutaka Fukufuji

Yutaka Fukufuji (), s. 17. syyskuuta 1982 Kushiro, Hokkaido, Japani) on japanilainen jääkiekkomaalivahti. Fukufuji on ensimmäinen japanilainen, joka on pelannut NHL:ssä, ja toinen, joka on varattu NHL:ään, Hiroyuki Miuran jälkeen. 
Fukufuji pelasi uransa alun Asia League Ice Hockey:tä Kokudo Keikakun joukkueessa josta hän siirtyi kaudeksi 2002-03 ECHL:n Cincinnati Cyclonesin joukkueeseen josta Los Angeles Kings varasi hänet 8. kierroksella. Kauden 2004-05 hän pelasi ECHL:ssä Bakersfield Condorsin joukkueessa. 
Fukufuji teki sopimuksen Kingsin kanssa kesällä 2005 ja Kings sijoitti hänet ECHL:n Reading Royalsin kautta AHL:n Manchester Monarchsiin. Hänet kutsuttiin pariin kertaan NHL -joukkueeseen varamaalivahdiksi ja viimein 13. tammikuuta 2007 hän pääsi jäälle kolmanteen erään St Louis Bluesia vastaan. Muutaman päivän päästä 16. tammikuuta hän sai aloittaa pelin Atlanta Thrashersia vastaan. 
Kings ei tarjonnut Fukufujille enää sopimusta ja hän tekikin kaudesta 2007–2008 jälleen sopimuksen Bakersfield Condorsin kanssa. Sen jälkeen hän pelasi Alankomaissa.
Kaudet 2010–2014 ja 2015–2023 Fukufuji on pelannut Asia League Ice Hockeyssa pelaavassa Nikkō Ice Bucksissa. 
Hän on edustanut ja pelannut Japanin joukkueessa.
Lattia- ja kattofunktio

Lattia- ja kattofunktio ovat kaksi matematiikassa ja tietojenkäsittelytieteessä käytettävää funktiota, jotka muuntavat mielivaltaisen reaaliluvun kokonaisluvuksi.
Nimet "katto" (ceiling) ja "lattia" (floor) sekä vakiintuneet merkintätavat esitti ensimmäisenä Kenneth E. Iverson vuonna 1962. 
Lattiafunktio.
Lattiafunktio reaaliluvusta "x", joka merkitään formula_1 tai floor("x"), palauttaa suurimman kokonaisluvun, joka on pienempi tai yhtäsuuri kuin "x".
Siis kaikille reaaliluvuille "x" pätee:
 formula_2
Esimerkiksi floor(2.9) = 2, floor(−2) = −2 ja floor(−2.3) = −3. 
Positiivisilla luvuilla "x" funktiota floor(x) voidaan kutsua myös "x":n kokonaislukuosaksi. Funktio formula_3 (myös "x" mod 1) on "x":n desimaaliosa. 
Kattofunktio.
Kattofunktio, jota merkitään formula_4 tai ceil("x"), palauttaa pienimmän kokonaisluvun, joka on suurempi tai yhtäsuuri kuin "x".
Siis kaikille reaaliluvuille "x" pätee:
 formula_5
Esimerkiksi ceil(2,3) = 3, ceil(2) = 2 ja ceil(−2.3) = −2.
formula_6
formula_7
formula_9
formula_10
formula_11
formula_12
formula_13
sekä
formula_14
 formula_15
Tommy Franks

Tommy Ray Franks (s. 17. kesäkuuta 1945 Wynnewood, Oklahoma), alun perin Tommy Ray Bentley, on eläkkeellä oleva Yhdysvaltojen armeijan kenraali.
Nuoruus.
Ottovanhempiensa tuella Tommy Ray Franks kävi lukion Texasin Midlandissa. Hän pääsi Texasin yliopistoon Arlingtonissa, mutta keskeytti suorittamatta arvosanaa. Hän liittyi armeijaan vuonna 1965 ja sai sotilaallisen peruskoulutuksensa Fort Leonard Woodissa Missourissa. Sen jälkeen hän siirtyi Fort Devensiin Massachusettsiin, missä opiskeli salakirjoituskoodien avaamista. Hän palasi Texasiin ja kävi upseerikoulun tykistö- ja ohjusalalla.
Sotilaallinen koulutus.
Franks osallistui Vietnamin sotaan tykistössä 1967–1968. Sieltä palattuaan hän suoritti Arlingtonissa yliopisto-opintonsa loppuun pääaineenaan liikkeenjohto. Saatuaan lisäkoulutusta tykistöön hänet komennettiin Länsi-Saksaan liittoutuneiden tehtäviin. Vuonna 1976 Franks sijoitettiin Pentagoniin tarkastusjohtajaksi (Inspector General). Vuosina 1981–1984 hän toimi jälleen Saksassa, mistä hän palasi Yhdysvaltoihin Pennsylvanian sotakorkeakouluun.
Kokenut upseeri.
Franks osallistui Persianlahden sotaan Aavikkokilpi- ja Aavikkomyrsky-operaatioissa. 1990-luvulla hän oli johtamassa Yhdysvaltojen joukkoja Etelä-Koreassa. Vuonna 2000 hänet nimitettiin kenraaliksi. Afganistanin sodassa hän oli vastuussa koko länsiliittouman sodanjohdosta talibaneja vastaan. Hän oli mukana myös Irakin sodassa, jonka eräs päämäärä oli Saddam Husseinin syrjäyttäminen. Hän toimi muun muassa Lähi-idän toimia johtavan USCENTCOM:n johdossa 2000–2003.
Tommy Franksille myönnettiin lukuisia sotilaallisia kunniamerkkejä, ja hän jäi eläkkeelle keväällä 2003.
Marie Theres Kroetz-Relin

Marie Theres Kroetz-Relin (s. 30. kesäkuuta 1966 München, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä, kirjailija ja toimittaja.
Relinin vanhemmat ovat näyttelijä Maria Schell ja elokuvaohjaaja Veit Relin. Hän vietti lapsuutensa Heberthalissa Wasserburg am Innin lähellä.
Keskeytettyään koulun Relin lähti 16-vuotiaana Pariisiin. 1983 hän näytteli Zelda Baronin ohjauksessa Britanniassa ensimmäisessä näytelmäelokuvassaan "Secret Places".
1984-1986 hän näytteli muutamissa televisioelokuvissa ja -sarjoissa. Roolistaan Franz-Josef Wildin televisionäytelmässä "Das unverhoffte Glück' Relin palkittiin 1987 parhaana aloittelevana naisnäyttelijänä Kultaisella kameralla. 1988 hän esiintyi Sönke Wortmannin viimeisessä elokuvassa "Drei D".
Relin tutustui 1987 näytelmäkirjailija, näyttelijä Franz Xaver Kroetziin. Heidän ensimmäisen yhteisen tyttärensä synnyttyä lokakuussa 1988 seurasi vielä kaksi tehtävää elokuvaajana.
Kroetz-Relinin toinen tytär syntyi helmikuussa 1992. Kroetz ja Relin avioituivat 5. maaliskuuta 1992. Avioliiton solmimisen jälkeen hän luopui näyttelijänurastaan ja omistautui äidinrooliinsa kotirouvana. Toukokuussa 1995 syntyi perheen kolmas lapsi
Marraskuussa 2002 hän perusti internetsivuston www.Hausfrauenrevolution.com. Sen jälkeen hän on puolustanut julkisuudessa kotirouvien mainetta. 2004 ilmestyi "Hausfrauenrevolutions-Damenin" ensimmäinen kirja "If pigs could fly", jossa on koottuna hänen sivustonsa kirjoittajilta erillisiä kertomuksia. Kroetz-Relin ja Kroetz erosivat 2005.
Syksyllä 2006 ilmestyi hänen toinen kirjansa "Wie Frauen ticken", jonka hän teki yhdessä Hauke Brostin kanssa. Kirjaan on jälleen koottu hänen sivustojensa kirjoittajien tarinoita.
Irma Sulkunen

Irma Hilda Tuulikki Sulkunen (s. 16. toukokuuta 1948 Kuhmo) on suomalainen historiantutkija ja emeritaprofessori, oppiarvoltaan teologian kandidaatti ja filosofian tohtori. Hän oli Tampereen yliopiston Suomen historian professori vuosina 2004–2015.
Sulkusen Suomen historian alan väitöskirja (1986) käsitteli raittiusliikettä. Hän on tutkinut naishistoriaa, kansallista historiankirjoitusta ja suomalaisten naisten äänioikeutta. Hänen tutkimuskohteensa on 1700-luvulla elänyt paimen Liisa Eerikintytär, joka aloitti uskonnollisen hurmosliikkeen.
Sulkunen kutsuttiin vuonna 2006 jäseneksi Suomalaiseen Tiedeakatemiaan.
Ville Kangas

Jaakko Wiljami (Ville) Kangas (s. 1977) on kaustislainen viulisti, multi-instrumentalisti, säveltäjä ja tuottaja. 
Kangas on työskennellyt paitsi sooloartistina, myös erilaisia musiikkigenrejä edustavien yhtyeiden ja artistien kanssa muusikkona, säveltäjänä, sovittajana ja tuottajana, sekä Kaustisen kansanmusiikkijuhlien ohjelmatuottajana. Hän on toiminut myös kulttuuritapahtumien tiedottajana ja valokuvaajana. 
Kangas polveutuu kaustislaisista musiikkisuvuista kummankin vanhempansa kautta ja esivanhemmat (Wiljami Niittykoski, Aaro Kentala, Markun Joonas) kertovat vahvoista pelimannijuurista. Samasta suvusta on kysymys, kun puhutaan 1970-luvulla kansanmusiikkiin suuresti vaikuttaneista Kankaan pelimanneista tai klassiselta puolelta tutuista Kankaan veljeksistä.
Lou Savarese

Lou Savarese (s. 14. heinäkuuta 1965) on yhdysvaltalainen nyrkkeilijä Houstonista, Texasista.
Amatööriura.
Savarese voitti "New Yorkin Golden glowes" - kilpailun kahdesti. Savarese voitti vuonna 1985 superraskaassasarjassa noviisien kilpailut, ja vuonna 1986 Superraskaansarjan avoimet kilpailut. Vuonna 1986 hän voitti muun muassa Alex Stevardin kyseisissä kilpailussa. Vuonna 1987 Savaresen piti kohdata tuleva maailmanmestari - Riddick Bowe, mutta hän oli loukkaantunut eikä voinut nyrkkeillä.
Ammattiura.
Savarese voitti ensiottelussaan 30. elokuuta 1989 James Smithin (ei entinen MM-mies) neljässä erässä Texasin Galvetonissa. Savaresen ensimmäinen 1. erän tyrmäysvoitto tuli hänen toisessa ottelussaan, jossa hän tyrmäsi Terrence Robertsin maaliskuun 25. päivänä Atlantic Cityssä. 
Savarese saavutti kohtalaisen aikaisin urallaan näyttävän 36-0, 30 tyrmäystä sisältävän listan, mutta ne olivat koostuneet lähinnä joukosta tuntemattomia miehiä. 
Saavuttaakseen julkisuutta, Savarese haastoi tunnetun nyrkkeilijän, Buster Mathis juniorin. Ottelussa oli panoksena Mathisin NABF-liiton väliaikainen mestaruusvyö. Savarese voitti ottelun tyrmäyksellä 7. erässä.
Seuraava merkittävä Savaresen ottelu oli kaksinkertaista maailmanmestaria, George Foremania, vastaan Atlantic Cityssä. Ottelu oli Savaresen "HBO boxing show"'n televisiodebyytti, ja kamppailu käytiin WBU-liiton tittelistä. Savarese hävisi tuomariäänin täysien erien jälkeen. Vuonna 1998 Savarese voitti James Douglasin tyrmäten tämän ensimmäisessä erässä.
Savarese otteli entistä mestaria Mike Tysonia vastaan 24. heinäkuuta vuonna 2000 Glasgow'ssa, Skotlannissa. Savarese oli kanveesissa jo parinkymmenen sekunnin kuluttua ottelun alkamisesta. Savarese pääsi ylös, ja Tyson tunki jälleen kimppuun. Kamppailun tiimellyksessä Tyson kaatoi hyökätessään tuomari John Coylen kanveesiin kuitenkaan tyrmäämättä tätä. Savarese yritti Tysonin kimppuun, mutta löi tätä vyön alle, ja tuli diskatuksi. Savarese muistetaan myös kamppailustaan Evander Holyfieldiä vastaan vuonna 2007.
Libertà!

Libertà! on italialaisduo Al Bano &amp; Romina Powerin studioalbumi vuodelta 1987. Levyn avausraita ja nimikappale "Libertà" ("Vapaus") on julkaistu myöhemmin useilla kokoelmilla. Niin ikään sävelmät "Ma il cuore no" ("Mutta sydän sanoo ei"), "Makassar" ja "Quando si ama" ("Kun rakastaa") on julkaistu eräillä kokoelmilla. CD:n kansivihkossa on laulujen alkuperäissanoitukset ja myös niiden käännökset saksaksi. "Libertà!" on julkaistu myös vinyylilevynä.
Tematiikka.
"Libertà"-sävelmää ehdotti duolle alun perin Manfred Wodara pariskunnan ollessa Berliinissä kaupungin 750-vuotisjuhlassa kesäkuussa 1987. Sävelmästä julkaistiin uudelleenmiksattu versio vuonna 1990 albumilla "Fotografia di un momento" viittauksena Berliinin muurin murtumiseen. Sävelmällä "Abbi fede" laulaa Romina Powerin ohella pariskunnan vanhin tytär Ylenia Carrisi. "I cigni di Balaka" oli aikoinaan erinäisten plagiointioikeudenkäyntien syynä: Michael Jacksonin laulun "Will You Be There" sanottiin muistuttavan sitä melodialtaan. "Libertà" julkaistiin myös seitsemän tuuman vinyylisinglenä, b-puolella "Incredibile appuntamento" (BABY 2481797). Kappaleesta on tehty myös suomenkielinen versio nimeltään "Haavemaa", sanoittajana Turkka Mali. Sävelmän tulkitsi Marion albumillaan "Nuo silmät" (BBCD 1114) vuonna 1994.
"Libertà!"-albumilla on otettu etäisyyttä romanttisen rakkauden ympärillä pyörivään "amore mio" -lyriikkaan. "Libertà"-sävelmä kertoo taistelusta yhteiskunnallisen vapauden puolesta. "Ma il cuore no" -sävelmän aiheena on erilaiset yhteiskunnan epäkohdat, kuten saastuminen ("Chi sta inquinando le acque dei fiumi?"), rotuviha ("Chi sta sparando per ragioni di pelle?") ja prostituutio ("Chi ti propone di vendere amore?"). "Le mie radici" käsittelee kriittisesti urbanisoitumista. "Makassar" jatkaa aurinkoisista ja lämpimistä maailmankolkista kertovaa duurivoittoista iskelmäperinnettä. "Abbi fede" on äidin ja tyttären kinastelua. Tytär kysyy: "Ma perché non mi lasci dormire la domenica fin chè mi pare?", äiti vastaa: "Questa casa si deve pulire ed è giusto che devi aiutare." ("Miksen saa nukkua sunnuntaina niin pitkään kuin huvittaa?", "Tämä talo pitää siivota ja sinun pitää auttaa siinä.")
Vielä on kesää jäljellä

Vielä on kesää jäljellä on Mamba-yhtyeen musiikkikappale, joka äänitettiin ja julkaistiin keväällä 2002. Se oli yksi vuoden soitetuimpia kappaleita radiossa. Kappaleesta tuli suosittu, ja se oli vuoden 2002 kesähitti . Kappale julkaistiin samana vuonna ilmestyneeseen "Meille vai teille" -albumille.
Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut yhtyeen keulakuva Tero Vaara.
Kappaleesta julkaistiin myös musiikkivideo, jossa viitattiin 1970-lukulaiseen tyyliin niin visuaalisesti kuin musikaalisestikin.
Vincerai

Vincerai on lauluduo Al Bano &amp; Romina Powerin kokoelma-albumi vuodelta 1992. Se sisältää kaksitoista uudelleenmiksattua sävelmää lähinnä 1980-luvulta.
Lyhyt tuoteseloste.
"We'll live it all again" on englannin- ja italiankielinen versio laulusta "E fu subito amore". Laulusta on tehty myös suomenkielinen versio "Sen eläisin uudelleen", jonka ovat tulkinneet duo-esityksenä muun muassa Anita Hirvonen ja Keijo Paananen. "Il poetan" teemana on 1200-–1300-luvuilla elänyt turkkilainen runoilija Yunus Emre. "Caro Gesù" -laulun teemana taasen on joulun ja uudenvuoden aika. "Tu soltanto tu" ja "Che angelo sei" on julkaistu niin ikään lukuisilla muilla kokoelmilla. Nimikappale "Vincerai" julkaistiin myös vinyylisinglenä (WEA 9031-75622-7) toisella puolellaan "We'll live it all again". Kappale on mukana myös kahdentoista tuuman vinyylilevynä julkaistulla maxisinglellä "DJ Maxi Single 91". "Vincerai"-CD:n kaksitoistasivuinen kansivihko sisältää laulujen sanat.
Gracious

Gracious (myös "Gracious!") oli brittiläinen progressiivista rockia soittava yhtye.
Historia.
Yhtyeen perustivat 1960-luvun puolivälissä Esherissä, Englannissa kitaristi Alan Cowderoy ja rumpali-laulaja Paul "Sandy" Davis. Cowderoy ja Davis opiskelivat katolisessa koulussa ja perustivat yhtyeen aluksi nimellä "Satan's Disciples" ("Saatanan opetuslapset"). Yhtye soitti aikansa pop-hittejä. Muutamien jäsenvaihdosten jälkeen yhtyeeseen liittyi pianisti Martin Kitcat sekä rumpali Robert Lipson Davisin keskityttyä laulamiseen. Alkuperäisen basistin Mark Lairdin lähdettyä yhtyeestä sen managerina toiminut Tim Wheatley liittyi basistiksi. Näihin aikoihin yhtye alkoi käyttää nimeä "Gracious". Yhtyeessä oli lyhyen ajan myös kuudes jäsen, stemmalaulajana ja lyömäsoittajana toiminut Keith Ireland.
Gracious teki lyhyen Saksan kiertueen 1968 nauhoittaen samaan aikaan ensimmäisen julkaisemattomaksi jääneen konseptialbumin. Levyn materiaalin tekivät Kitcat ja Davis (kuten myöhemmilläkin levyillä). Levyllä yhtyeen ilmaisu oli muuttunut pop-musiikista progressiiviseen rockiin. Näihin aikoihin Kitcat alkoi soittaa pianon lisäksi mellotronia, joka vaikutti yhtyeen soundiin vahvasti. 1969 yhtye levytti ensimmäisen singlensä "Beautiful / What a Lovely Rain" tuottaja Tim Ricen kanssa Polydor Recordsille.
Vertigo Records kiinnostui yhtyeestä singlen perusteella ja yhtye julkaisi 1970 Vertigon kautta albumin "Gracious!". Albumilla tuottajana toimi Hugh Murphy. Levyn yhteydessä nauhoitettiin single "Once on a Windy Day / Fuge in ’D’ Minor", jonka B-puoli on levyllä. Levy ei kuitenkaan myynyt kovin hyvin. Yhtye nauhoitti vielä toisen albumin Vertigolle, mutta Vertigo ei julkaissut sitä. Taloudellisten vaikeuksien vuoksi yhtye alkoi hajota. Aluksi yhtyeestä lähti Lipson ja myöhemmin Kitcat. Yhtye teki vielä kesällä 1971 kiertueen Saksassa Chris Braynen toimiessa rumpalina ja Davisin soittaessa mellotronia laulamisen oheessa, mutta hajosi pian kiertueen jälkeen. Yhtyeen toinen levy julkaistiin yhtyeen jo hajottua Philipsin halpamerkin kautta nimellä "This Is ... Gracious!!" vuonna 1972. Yhtyeen hajoamisen jälkeen Wheatley soitti Taggett -nimisessä yhtyeessä. Davis teki 1970-luvulla kaksi soololevyä, joista toisella soittaa myös Cowderoy. Lisäksi hän esiintyi Jesus Christ Superstar -levyllä apostoli Pietarin roolissa. 
Re-union.
1990-luvulla yhtye teki re-unionin albumin, joskin aiemmista jäsenistä mukana oli ainoastaan Wheatley ja Lipson sekä Cowderoy yhdellä albumin raidalla. Levyllä kosketinsoittajana ja säveltäjänä toimii Sev Lewkowicz sekä kitaristina Stuart Turner.
Antti-Jussi Annila

Antti-Jussi Annila (s. 8. tammikuuta 1977 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja, joka on toiminut myös käsikirjoittajana ja näyttelijänä.
Annila on koulutukseltaan medianomi AMK. Hän on myös neljän lapsen isä. Annila on kihloissa näyttelijä Emmi Parviaisen kanssa. 
Elokuvat.
Jadesoturi.
Annilan ensimmäinen pitkä elokuva on vuonna 2006 valmistunut suomalaista Kalevala-mytologiaa ja kiinalaista wuxiaa yhdistelevä romanttinen kungfu-elokuva "Jadesoturi". Elokuvan pääosissa näyttelevät Annilan vakiokasvoksi muodostunut Tommi Eronen, kiinalainen tähtinäyttelijä Zhang Jingchu, suomalainen näyttelijäveteraani Markku Peltola ja ensimmäisen elokuvaroolinsa tehnyt Krista Kosonen. Elokuva herätti kotimaassaan huomiota erikoisen aihevalintansa vuoksi. 
"Jadesoturi" oli ensimmäinen suomalainen kungfu-elokuva, ensimmäinen suomalais-kiinalainen tuotanto ja 2,6 miljoonan euron budjetillaan kaikkien aikojen kallein suomalainen esikoisohjaus. Elokuva kiinnosti katsojia myös Kiinassa. Siitä tuli ensimmäinen suomalainen elokuva, joka on päässyt Kiinassa valkokankaille.
Elokuva ei saanut kriitikoilta eikä katsojilta yksinomaisen myönteistä palautetta, mutta toteutus keräsi kehuja. Erityisesti elokuvaa kiiteltiin kauniista visuaalisesta ilmeestä. Elokuva sai kaksi Jussi-palkintoa vuoden 2007 Jussi-gaalassa.
Annila on myöhemmin sanonut, että "Jadesoturista" tuli tosikkomainen ja että se oli esikoisohjaukseksi liian suuri pala. Hänen mukaansa liiallinen suunnittelu teki elokuvasta hengettömän. Osin sen vuoksi ohjaaja koki myönteisesti seuraavan elokuvansa, vuonna 2008 valmistuneen kauhuelokuva "Saunan" valmistumista jouduttaneen kiireen. 
Sauna ja Ikitie.
"Sauna" huomattiin Toronton elokuvajuhlilla. Bob ja Harvey Weinstein tarjosivat Annilalle elokuvien käsikirjoituksia ohjattaviksi, mutta nämä hankkeet eivät toteutuneet. Sen jälkeen useat muutkin suomalaiset ja amerikkalaiset suunnitelmat jäivät toteutumatta rahoituksen puutteessa tai Annilan kieltäydyttyä niistä. Jotkut suunnitelluista elokuvista toteutuivat myöhemmin toisten tekeminä ja osoittautuivat menestyksiksi. Sillä välin Annila ohjasi mainoksia Suomessa. Annila oli päättänyt, että jos kuluisi kymmenen vuotta tekemättä elokuvaa, hän lopettaisi elokuvien tekemisen. Annilan seuraavan elokuvan valmistumiseen kului yhdeksän vuotta. 
Seuraava elokuva tuli Annilalle vuonna 2015, kun Aku Louhimies sai rahoituksen omaan hankkeeseensa "Tuntemattomaan sotilaaseen" ja toinen hanke, Matila Röhr Productionsin "Ikitie", jäi vaille ohjaajaa. Ilkka Matila tarjosi sitä Annilalle. 
Annilan ohjaama elokuva "Ikitie" sai ensi-iltansa 15. syyskuuta 2017. Elokuva perustuu Antti Tuurin samannimiseen romaaniin ja sen tuottaja oli Ilkka Matila. Pääosassa on Tommi Korpela. Elokuva oli osa Suomi 100 -juhlavuoden ohjelmaa. "Ikitielle" myönnettiin vuonna 2018 Anjalankosken elokuvapalkinto ja parhaan elokuvan Jussi-palkinto.
Jouko Järvinen

Jouko Järvinen (s. 20. huhtikuuta 1987) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. 
Järvinen siirtyi Tapiolan Honkaan kaudeksi 2012–2013 pelattuaan urallaan tätä ennen Korisliigaa Lappeenrannan NMKY:ssä ja Kouvoissa sekä vaihto-oppilasvuotenaan Saksan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla PSK Gequosissa. Pituudeltaan 192-senttisen Järvisen kasvattajaseura on Peli-Karhut. Järvinen pelasi 25 nuorten maaottelua. Niissä pisteitä kertyi 176.
Pääsarjauransa Järvinen aloitti kaudella 2006–07 Kouvojen joukkueessa. Kaudeksi 2007–08 hän siirtyi Lappeenrannan NMKY:n joukkueeseen. Kauden aikana Järvinen oli joukkueensa mukana voittamassa Suomen cupia sekä SM-pronssia.
Vuosina 2013–2015 Järvinen edusti Helsinki Seagullsia, minkä jälkeen hän pelasi yhden kauden Hongassa M1DB:tä. Heinäkuussa 2016 hän teki sopimuksen Espoo Unitedin kanssa. EU nousi Korisliigaan jossa pelasi kauden 2017–2018. Järvinen lopetti kilpauransa kauden päätyttyä.
Sergio García de la Fuente

Sergio García de la Fuente (s. 9. kesäkuuta 1983 Barcelona, Barcelonan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija.
Ura.
García on Barcelonan kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa lokakuussa 2002 Mestarien liigan ottelussa Club Bruggea vastaan. Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa hän debytoi kauden 2003–2004 toisella kierroksella Sevillaa vastaan. Kokonaisuudessaan esiintymiset seuran edustusjoukkueessa jäivät kuitenkin vähäiseksi, ja suurimman osan ajasta García pelasi seuran B-joukkueessa Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä.
Kaudeksi 2004–2005 García lainattiin valencialaiseen Levanteen, jossa hän oli runkopelaaja koko kauden ajan ja seitsemällä maalillaan joukkueen paras maalintekijä. Joukkue sijoittui kuitenkin sarjan kolmanneksi viimeiseksi ja putosi Segunda Divisióniin. Ennen kautta 2005–2006 García siirtyi Real Zaragozaan, jossa hän niin ikään vakiinnutti paikkansa. Zaragozassa hän pelasi hyökkäyksessä argentiinalaisen Diego Militon kanssa ja kaudella 2007–2008 enimmäkseen oikean laitalinkin paikalla brasilialaisen Ricardo Oliveiran liityttyä joukkueeseen.
Elokuussa 2008 García siirtyi Real Betisin joukkueeseen noin 10 miljoonan euron siirtosummalla. Hän pelasi joukkueessa kahden kauden ajan, joista jälkimmäisen maan toiseksi korkeammalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa. Otteluita kausien aikana kertyi yhteensä 62 ja niissä syntyi 21 maalia.
16. elokuuta 2010 hän siirtyi viisivuotisella sopimuksella kotikaupunkinsa Espanyoliin. Hänestä maksettiin 1,8 miljoonan euron siirtokorvaus.
Maajoukkue.
Luis Aragonés valitsi Garcían Espanjan maajoukkueen kokoonpanoon kesän 2008 EM-kilpailuihin, jossa Espanja voitti mestaruuden. Ensiesiintymisensä maajoukkueessa hän teki kilpailuihin valmistavassa harjoitusottelussa Perua vastaan 31. toukokuuta 2008.
Aikaisemmin García on edustanut Espanjaa useissa nuorisoikäluokissa. Vuonna 2002 hän kuului alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden voittaneeseen joukkueeseen. Vuotta myöhemmin hän pelasi nuorten MM-kilpailuissa, jossa Espanja hävisi loppuottelussa Brasilialle. Hän on myös pelannut muutamia otteluita epävirallisessa Katalonian maajoukkueessa.
Piotr Kędzia

Piotr Kędzia (s. 6. kesäkuuta 1984 Zgierz) on puolalainen pikajuoksija, päämatkanaan 400 metriä. 
Kędzia saavutti Debrecenin alle 18-vuotiaiden MM-kisoista 2001 hopeaa 400 metrillä ajalla 47,12 maanmiehensä Karol Grzegorczykin jälkeen. Juniorien Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2003 Tampereella hän saavutti pronssia ajalla 46,69. Izmirin universiadeissa vuonna 2005 hän sijoittui seitsemänneksi ajalla 46,89. Seuraavan vuoden Göteborgin EM-kilpailuissa Kędzia juoksi Puolan pronssia voittaneessa 4 x 400 metrin viestikvartetissa.
Lennart Hoffrén

Toivo Ensio Lennart Hoffrén (5. syyskuuta 1919 Kuopion maalaiskunta – 11. toukokuuta 1976 Kajaani) oli suomalainen kirjailija. Hän kirjoitti myös nimimerkeillä "Leni", "Leni Hoffrén" ja "Leni Hoff". 
Hoffren suomensi australialaisen kirjailijanimimerkin Robert Dudgeonin kioskikirjoja ja todennäköisesti myös kirjoitti osan sillä nimimerkillä julkaistuista suomenkielisistä julkaisuista, joiden päähenkilö on Max Strong.
Hoffrénin vanhemmat olivat konemestari Erkki Armas Hoffren ja Selma Tiirikainen. Hän oli vuoteen 1968 saakka naimisissa Martta Viherpuun kanssa.
Suomennoksia.
Robert Dudgeonin Max Strong -sarjan suomennoksia:
Perun vaakuna

Perun vaakuna on Perun tasavallan käyttämä kansallinen tunnus. Vaakunan vasemmassa yläkulmassa on vikunja symboloiden maan faunaa ja oikeassa yläkulmassa cinchonapuu symboloiden maan floraa. Vaakunan alalaidassa on runsaudensarvi täynnä kolikoita, joka symboloi maan mineraalirikkauksia. Vaakunan yllä on tammenlehtiseppele. Kilven ympärillä olevat Perun liput kuvaavat voittoa ja loisteliaisuutta.
Nykymuotoinen vaakuna otettiin käyttöön vuonna 1950.
Pekka Mikkonen

Pekka Mikkonen on Don Johnson Big Bandin saksofonisti ja huilisti.
Musiikillinen historia.
Mikkonen aloitti huilunsoiton 8-vuotiaana kotikaupunkinsa Porvoon musiikkiopistossa. Hän kävi tuolloin musiikkiluokkaa, ja soitti myös muutamassa kamarimusiikkiyhtyeessä ja suoritti eri perustutkintoja. Yläasteiässä hän kyllästyttyään klassiseen huiluun vaihtoi tenorisaksofoniin. Tuona aikana soitti muun muassa paikallisessa junior big bandissä ja hyvien kavereidensa kanssa perustetussa jazz-kvartetissa nimeltä Swing &amp; Komppi Bois.
Nykyään.
Nykyisin Mikkonen soittaa Don Johnson Big Bandissa huilua ja saksofonia.
Ragga metal

Raggametal on metallimusiikin alalaji. Tyylissä metallimusiikkiin on yhdistetty jamaikalaisia soundeja.
Usein raggametalissa on reggaetyyliä edustava laulaja. Raggametalin kärkinimiin kuuluvat mm. Skindred ja Anthirium.
Yalova

Yalova on kaupunki ja piirikunta Luoteis-Turkissa Marmaranmeren itärannalla. Se on Yalovan maakunnan pääkaupunki. Vuonna 2020 Yalovan piirikunnan asukasluku oli 149 330.
Maantiede.
Yalova sijaitsee Marmaranmeren rannikolla Gemlikinlahden ja Izmitinlahden välissä Armutlun niemimaan pohjoisosassa. Yalova on kuulunut vuodesta 1995 Yalovan maakuntaan, jossa se muodostaa oman piirikuntansa.
Historia.
Antiikin aikana nykyisen Yalovan alue oli osa Bithynia ja Rooma valloitti sen vuonna 74 eaa. Paikalla oli kuumista lähteistä vettä saava kylpylä, Asklepioksen pyhättö, sekä Drapenon ja Pitipolis-nimiset siirtokunnatedelleen . Keisari Konstantinus perusti paikalle äidinsä mukaan niimeämänsä Helenapoliksen kaupungin, joka kasvoi reitillä Konstantinopolita Nikeaan. Ensimmäisellä ristiretkellä kohti Helenapolista vetäytyvät ristiretkeläiset kärsivät suuren tappion seldžukeille. Osmanit valtasivat kaupungin vuonna 1307. Valtausta johti Yalwačoghlu-niminen sotapäällikkö, jonka mukaan kaupunki sai uuden nimen Yalakabad, joka sittemmin edelleen lyheni nykyiseen muotoonsa Yalova.
Yalova kuului vuoteen 1867 saakka Hüdavendigârin eli Bursan maakuntaan. Sittemmin se liitettiin Istanbulin alaisuuteen. Vuonna 1888 Yalovan "nahiye" käsitti 27 kylää 2 426 asuntoa. Itse kaupungin asukasluku oli 1 025. Heistä 500 oli turkkilaisia muslimeja, 250 kreikkalaisia ortodokseja ja 275 gregoriaanisia armenialaisia. Vuonna 1930 perustettiin Istanbulin alainen Yalovan "ilçe". Sen asukasluku oli vuonna 1950 kaupungissa 3 833 ja sen kylissä 18 422. Yalovan kaupunki on sittemmin kasvanut nopeasti. Se on vetänyt uusia asukkaita Istanbulin ja Bursan välisellä kulkureitillä. Sinne saapuu laivaliikennettä Turkin Euroopan puolelta. Kylpylät ja kuumat lähteet ovat tuoneet matkailijoita. Yalovasta tehtiin oma maakuntansa vuonna 1995.
17. elokuuta 1999 suuri maanjäristys tappoi yli 2 500 henkilöä Yalovan maakunnan alueella.
Väestö.
Yalovan piirikunnan asukasluku oli Turkin tilastokeskuksen mukaan vuonna 2020 149 330. Vuonna 1990 vastaava lukema oli 65 823.
Nihoanpalila

Nihoanpalila ("Telespiza ultima") on äärimmäisen uhanalainen Havaijilla Nihoan saarella elävä varpuslintu.
Kooltaan nihoanpalila on noin 17 senttimetriä pitkä. Koiraan pää ja rinta ovat keltaiset. Vatsa on valkoinen. Selkä koiraalla on keltaisen ja harmaan kirjava. Naaraan ja nuoren nihoanpalilan väritys ei ole yhtä kirkas kuin koiraan. Lajin laulu on monimutkainen ja eläväinen liverrys.
Nihoanpalilan elinympäristöä ovat pensaikot ja ruohomaat. Ravintonaan linnut käyttävät hyönteisiä, siemeniä ja kukkia. Pesän laji tekee kivikkoon. Nihaonpalilakannan kooksi arvioidaan noin 3 180 yksilöä. Suurimmat lajiin kohdistuvat uhkat ovat saarelle levinneiden vieraiden lajien kantamat taudit sekä hurrikaanit ja ruohikkopalot.
Kazahstanin sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna

Kazahstanin sosialistisen neuvostotasavallan vaakunan otti käyttöön Kazahstanin sosialistisen neuvostotasavallan hallitus 26. maaliskuuta 1937. Vaakuna pohjautuu Neuvostoliiton vaakunaan ja siinä on tyypilliset kommunismin tunnukset; sirppi ja vasara ja punainen tähti. Vaakunassa lukee "Kaikkien maiden proletariaatit, liittykää yhteen!" (, ).
Neuvostoliiton romahdettua ja Kazakstanin itsenäistyttyä se luopui kommunistisesta vaakunasta.
Christian Horner

Christian Edward Johnston Horner, CBE (s. 16. marraskuuta 1973 Royal Leamington Spa, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen entinen kilpakuljettaja ja oli Red Bullin Formula 1 -tallin tallipäällikkö perustamisesta lähtien heinäkuuhun 2025.
Horner kilpaili urallaan muun muassa Britannian F3 -sarjassa ja F3000-sarjassa. Hän on perustanut myös nykyään GP2-sarjassa kilpailevan Arden-tallin. Kun Red Bull osti Jaguarin F1-tallin vuonna 2005 ja nimesi sen uudelleen Red Bull Racingiksi, Christian Horner nousi uuden tallin tallipäälliköksi poikkeuksellisen nuorena. Hän oli tuolloin vain 31-vuotias, 17 vuotta nuorempi kuin seuraavaksi nuorin tallipäällikkö, British American Racingin eli BAR:n 48-vuotias Nick Fry. Horner muistetaan kauden Monacon osakilpailusta, kun hän lupasi hyppäävänsä uima-altaaseen alasti vain Superman Returns -mainosviitta yllään, jos hänen kuljettajansa ajaisivat kilpailussa tallin ensimmäisen palkintosijan. David Coulthard sijoittui kilpailussa kolmanneksi ja Horner toteutti lupauksensa hyppäämällä monacolaiseen uima-altaaseen.
Vuonna 2013 Hornerille myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin arvo moottoriurheilun parissa tekemästään työstä.
Heinäkuussa 2025 Horner sai potkut Red Bullilta kesken F1 kauden 2025.
Lika

Lika on johonkin tarttunutta tai kerääntynyttä epäpuhdasta ainetta/epäpuhtaaksi tekevää ainetta. Lika alentaa pinnan käyttöarvoa, ulkonäköä, laatua, turvallisuutta ja hygieenisyyttä.
Tunnettu ja paljon siteerattu lian määritelmä on antropologi Mary Douglasin kirjasta "Puhtaus ja vaara", jossa hän sanoo sitä alun perin lordi Chesterfieldin lausahdukseksi: ”Lika on materiaa väärässä paikassa.”
Miten lika syntyy?
Likaa syntyy arkielämän seurauksena. Meistä jokaisesta irtoaa vaatepölyä, hilsettä, hiuksia, karvoja ja ihon rasvoja. Tuuletuksen ja ilmastoinnin mukana tulee pakokaasuja, teollisuuden päästöjä, kasvien ja hyönteisten osia.
Lian ryhmittelytapoja.
Lika voidaan ryhmitellä esimerkiksi seuraaviin ryhmiin: koostumus, olomuoto, sähköisyys, kiinnittymistapa, liukoisuus, haitallisuus pinnoille, ihmisille tai tilan toiminnalle. 
Liukoisuus.
Liukoisuus tarkoittaa veteen liukenevaa likaa ja liukenematonta likaa. Liukenematonta likaa on hiukkaslika, erilaiset rasvat, vaikeat tahrat, pieneliöt (homeet, bakteerit ym.). 
Roska: sen pystyy käsin poistamaan.
Irtolika: ei ole kiinnittynyt eikä tarttunut pintaan.
Kuiva irtolika: raemaista, jauhemaista irtolikaa
Märkä irtolika: kostunut tai kastunut irtolika
Kiinnittynyt lika: kuivunutta tai nihkeää likaa joka on kiinnittynyt tai tunkeutunut pintaan.
Pinttynyt lika: tiukasti kiinnittynyt lika isolla alueella.
Sähköistyvä lika.
Sähköistyvä lika voi kiinnittyä pintaan, jos pinnalla on vastakkainen sähköinen varaus.
Haitallisuus.
Tilan käyttötarkoitus määrää, millaista likaa pinnoilla saa olla ja kuinka paljon. Joissakin tiloissa näkymättömänkin lian poistaminen on välttämätöntä, esimerkiksi sairaaloissa, elektroniikka- ja elintarviketeollisuudessa. Liasta ei saa olla haittaa laitoksen toiminnalle.
Tokat

Tokat on kaupunki Turkissa. Se on Tokatin maakunnan pääkaupunki. Sen asukasluku oli vuonna 2013 arviolta 132 437.
Maantiede.
Tokat sijaitsee Keski-Turkin pohjoisosassa tasangolla, jota reunustavat jyrkät kukkulat. Sen läpi virtaa Yeşiljoen sivuhaara. 
Historia.
Varhaisimmat merkit ihmisasutuksesta alueelta ovat kalkoliittiselta kaudelta ja sittemmän Pontoksen kuningaskunnan yksi tärkeimmistä kaupungeista Comana Pontica sijaitsi noin 8 kilometriä kaakkoon nykyisestä Tokatista. Tokatin nimen alkuperästä on useampia eri tarinoita. Yhden version mukaan nimi on johdettu keisari Theodosius II:n äidin Aelia Eudoxian armeniankielisestä nimestä.
Nykyinen kaupunki on kuitenkin kehittynyt vasta turkkilaisten valloittajien saavuttua alueelle. Kaupunki rakentui laaksoon paikalle olleen linnan viereen. Kaupungista tuli danišmendien keskus ja sen ensimmäisen moskeijan rakennutti Danišmend Gazi vuonna 1074. Ajan kanssa kaupunkiin valmistui muita merkittäviä rakennuksia, kuten nykyisin museona toimiva Gök Medrese ja Yeşil Irmak-joen yli kulkeva kivinen kaarisilta.
Bayezid II liitti alueen Osmanien valtakuntaan vuonna 1392. Vuonna 1455 kaupungissa sanottiin olevan 2 888 perhettä ja heistä noin kolmannes oli kristittyjä. Ak Koyunlu-hallitsija Uzun Hazan hävitti kaupungin vuonna 1471, mutta se toipui seuraavien vuosisatojen aikana. Ali paššan moskeija valmistui 1572 ja kaupungin suurmoskeija rakennettiin uudelleen vuonna 1679. Tokatista oli tullut tärkeä kaupan keskus karavaanireitillä Istanbulista kohti Persiaa. Muita reittejä kulki pohjoiseen Sinopin satamaan ja lounaaseen Izmiriin.
Tokat alkoi taantua 1800-luvulla. Kehitys oli osaltaan osa valtakunnan yleistä kehitystä, mutta siihen vaikutti myös maanjäristys vuonna 1825. Vuonna 1883 siitä tuli kuitenkin uuden sancakin hallinnollinen keskus.
Talous.
Tokat tunnetaan etenkin kupariesineiden tuotannosta. Paikallisen teollisuuden muita tuotteita ovat esimerkiksi nahka sokeri. Sokerijuurikasta, sekä tupakkaa ja viljaa viljellään ympäröivällä seudulla. Lähistöllä on myös esiintymiä ruskohiiltä, antimonia ja marmoria.
Väestö.
Tokatin asukasluku oli vuonna 2013 arviolta 132 437. Vuonna 2000 asukasluku oli 113 100.
Dexterin pimeät unet

Dexterin pimeät unet ("Darkly Dreaming Dexter") on yhdysvaltalaisen Jeff Lindsayn vuonna 2004 julkaistu rikosromaani. Suomeksi teos ilmestyi vuonna 2005. Televisiosarja "Dexterin" ensimmäisen tuotantokauden tapahtumat pohjautuvat "Dexterin pimeisiin uniin". Jatko-osa, "Dexterin kolkko kutsumus", ilmestyi vuonna 2005.
Juoni.
Romaanin päähenkilö, Dexter Morgan, on nuori mies, joka työskentelee Miamin poliisilaitoksella veriroiskeanalysoijana. Työaikansa ulkopuolella hän sarjamurhaa ihmisiä tietyn periaatteen mukaan; hän murhaa ainoastaan sellaisia ihmisiä, jotka ovat onnistuneet välttämään rangaistuksensa tekemistään tapoista. Dexteriltä puuttuu normaalien ihmisten tunne-elämä, mutta hän on opetellut käyttäytymään mahdollisimman normaalisti muiden ihmisten parissa. Ainoastaan hänen kuollut ottoisänsä, Harry Morgan, oli perillä Dexterin todellisesta luonteesta ja tämän nuoruusiällä kasvaneesta tappamishalusta. Harry opetti Dexterin kanavoimaan tappamishalunsa oikein ja peittämään jälkensä.
Dexterillä on sisäinen ääni, "Synkkä Kyytiläinen", joka patistelee Dexteriä tappamaan silloin tällöin. Aina kun Dexterin on hoitanut tappamisen kunnolla, sisäinen ääni pysyy hiljaisen tyytyväisenä palatakseen myöhemmin uudestaan vaatimaan uusia uhreja.
Dexter onnistuu elämään kaksoiselämäänsä melko onnistuneesti vuosia, kunnes Miamin kaduille ilmestyy etevä, ilotyttöjä surmaava sarjamurhaaja, joka lähettää haltioituneelle Dexterille erilaisia viestejä. Samaan aikaan Dexterin sisar, Deborah Morgan, haluaa vimmatusti saada kiinni sarjamurhaajan, sillä se olisi hänen mahdollisuutensa saada siirto siveyspoliisista henkirikosten puolelle. Deborah pyytää veljeään auttamaan ja Dexter joutuu sisäisesti ahtaalle. Toisaalta hän haluaisi auttaa sisartaan, mutta toisaalta ihailla "kollegansa" taidolla tehtyjä murhia.
Chubutin maakunta

Chubutin maakunta (, ) on maakunta eteläisessä Argentiinassa. Maakunnan pinta-ala on 224 686 km². Maakunnan asukasluku oli 413 237 vuonna 2001. Sen pääkaupunki on Rawson.
Chubutiin muutti tuhansia walesilaisia siirtolaisia vuosina 1865–1912. Maakunnassa on yhä walesilaisyhteisö.