Lauri Ingman

Lars (Lauri) Johannes Ingman (30. kesäkuuta 1868 Teuva – 25. lokakuuta 1934 Turku) oli suomalainen Helsingin yliopiston käytännöllisen teologian professori, arkkipiispa ja kokoomusta edustanut poliitikko, joka toimi kahdesti Suomen pääministerinä.
Opinnot.
Lauri Ingman oli Teuvan kirkkoherra Wilhelm Ingmanin (1820–1875) yhdestoista lapsi tämän toisesta avioliitosta Emma Ottilia Schalinin (1831–1901) kanssa. Nuortenkirjailija Alfred Emil Ingman oli Lauri Ingmanin vanhempi veli. Isä Wilhelm kuoli Lauri Ingmanin ollessa vasta 7-vuotias. Perheen kotikieli oli ruotsi. Ingman kävi Vaasan ruotsalaisen lyseon, josta hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1886. Kaikkien veljiensä tapaan myös Lauri Ingman aloitti papin opinnot. Hän suoritti pappistutkinnon vuonna 1890 ja jatkoi opintojaan valmistuen filosofian kandidaatiksi vuonna 1892. Pappisvihkimyksen Ingman sai seuraavana vuonna 1893.
Ingman toimi useita vuosia uskonnonopettajana ja oli erityisen kiinnostunut pedagogiikasta. Hän jatkoi opintojaan suorittaen vuonna 1894 kasvatusopin tutkinnon. Myöhemmin Ingman luki itsensä teologian kandidaatiksi vuonna 1898 ja suoritti lisensiaatin tutkinnon vuonna 1900 väitöskirjallaan "Pääpiirteet Jeesuksen opetuslapsikasvatuksesta". Teologian tohtoriksi hän väitteli vuonna 1907.
Ingman työskenteli Helsingin yliopiston käytännöllisen teologian professorin assistenttina 1901–1916 ja lopulta hänet nimitettiin yliopiston käytännöllisen teologian professorin virkaan vuonna 1916. Ingman luopui professorin tehtävästä tultuaan valituksi Turun arkkipiispaksi vuonna 1930.
Poliittinen ura.
Lauri Ingman oli mukana jo säätyvaltiopäivillä pappissäädyn edustajana vuonna 1905 ja eduskuntauudistuksen jälkeen kansanedustajana vuosina 1907–1919 sekä 1922–1929.
Ingmanin ensimmäinen hallitus muodostettiin marraskuun lopussa vuonna 1918. Hallituksessa olivat edustettuina sekä monarkistit että tasavaltalaiset, mutta Maalaisliitto jäi hallituksesta pois. Hallitus antoi eduskunnalle esityksen tasavaltalaisesta valtiomuodosta, joka hyväksyttiin ja lopulta vahvistettiin 17. heinäkuuta 1919. Hallitus ajoi pääministeri Ingmanin johdolla ympärysvaltojen valta-aseman huomioivaa ulkopolitiikkaa ensimmäisen maailmansodan seurauksena. Toisen kerran Ingman toimi pääministerinä toukokuusta 1924 maaliskuuhun 1925 asti. Hän hoiti toisessa hallituksessaan myös opetusministerin tehtäviä. Presidentti K. J. Ståhlbergin kauden pääministereistä Ingman oli hänelle kenties kaikkein mieluisin. Ingman koetti turhaan saada kokoomusta tukemaan Ståhlbergin valintaa toiselle kaudelle. Lauri Kristian Relanderin valinta presidentiksi vuoden 1925 vaaleissa vähensi Ingmanin vaikutusvaltaa ja hallitus kaatuikin pian tämän jälkeen. Ingman itse ei arvostanut presidentti Relanderin poliittisia kykyjä.
Ingman toimi myös Erichin hallituksen kirkollis- ja opetusministerinä sekä opetusministerinä Kallion toisessa hallituksessa ja Mantereen hallituksessa.
Perhe.
Lauri Ingman meni naimisiin vuonna 1893 Anna Elisabeth Ranckenin kanssa. Heille syntyi tytär Sylvi (1894–1920). Ingman jäi kuitenkin leskeksi jo vuonna 1895. Toisen avioliittonsa Ingman solmi vuonna 1900 opettaja Mathilda Halmeen kanssa. Liitosta syntyi kolme tytärtä ja kaksi poikaa: Elsa Johanna (s. 1902), Aune Magdalena (s. 1903), Hertta Elisabet (s. 1905), Martti Johannes (s. 1907) ja Lauri Olavi (s. 1909).
Tunnustuksia.
Uppsalan yliopisto myönsi Ingmanille teologian kunniatohtorin arvon vuonna 1932.
Ingmanin mukaan on nimetty hänen syntymäkuntansa Lauri Ingman -sali Teuvan Kulttuuritalo Orrelassa, jossa pidetään muun muassa kunnanvaltuuston kokouksia ja näyttelyitä.