tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Valkokurkkusirkku

Valkokurkkusirkku ("Zonotrichia albicollis") on pohjoisamerikkalainen amerikansirkkujen sukuun kuuluva lintulaji.
Ulkonäkö.
Valkokurkkusirkku on keltasirkun kokoinen lintu, mutta sen nokka on selvästi tukevampi. Sen kurkku on valkea ja päälaella on leveät mustat ja valkeat juovat. Linnun kutsuääni on todella kuuluva ”tsink” ja joskus päinvastainen hiljainen ja heleä ”tsiihp”.
Esiintymisalue.
Lintu elää Kanadan keskiosissa ja Uudessa-Englannissa. Talveksi se muuttaa Yhdysvaltojen eteläosiin. Laji on havaittu Suomessa kolmesti.
Ravinto.
Valkokurkkusirkku syö marjoja, siemeniä ja hyönteisiä.
Niigatan prefektuuri

Niigatan prefektuuri () sijaitsee Japanissa Chūbun alueella Honshūn saarella Japaninmeren rannikolla. Prefektuurin pääkaupunki on Niigata. Siellä on 2 347 000 asukasta (vuonna 2012) ja sen pinta-ala on 12 583,96 neliökilometriä. 
Maantiede.
Niigatan prefektuuri käsittää lounaasta koilliseen noin 240 kilometrin pituisen maa-alueen Japaninmeren rannalla. Prefektuuriin kuuluu myös Sadon saari. Muotonsa vuoksi Niigataa on kutsuttu pieneksi Honshūksi. 
Niigatan prefektuuri voi näkökulmasta riippuen kuulua joko Hokurikun tai Kōshin’etsun alueeseen, jotka molemmat ovat Chūbun alajakoja. Japanin pisin joki Shinano laskee Niigatassa Japaninmereen.
Aluejako.
Niigatan prefektuuri jakautuu 20 kaupunkiin ja 10 muuhun kuntaan, joista kuusi on maaseutukaupunkeja ja neljä on kyläkuntia. Kunnat kuuluvat yhdeksään piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä. Valtaosassa niistä on jäljellä enää yksi kunta. Niigatan kaupunki jakautuu suuralueisiin. 
Historia.
Niigatan prefektuuri jakautui Meiji-restauraatioon saakka Echigon ja Sadon provinsseihin. Sengoku-kaudella aluetta hallitsi Uesugi Kenshin.
Niigatan kaupunki on suurin ja tärkein maan Japaninmeren rannalla sijaitsevista kaupungeista. Se on ollut tärkeä satama Matthew Perryn ajoista 1800-luvun puolivälistä lähtien, erityisesti pohjoisen Korean ja Venäjän kanssa käydyn kaupan takia. Niigata olikin Japanin ensimmäinen kansainväliselle kaupalle avattu satama Japaninmerellä. 
1960- ja 1970-luvuilla Japanin pääministerin Kakuei Tanakan johtama "Etsuzankai"-järjestö oli keskeisessä asemassa Niigatan infrastruktuurin kehittämisessä, ja prefektuuriin saatiinkin rakennettua Tokiosta Jōetsu Shinkansen ja Kan’etsu-moottoritie. 23. lokakuuta 2004 prefektuuriin iski Chūetsun maanjäristys, jossa loukkaantui yli 3 000 henkeä.
Talous.
Niigatan tärkein elinkeino on maatalous. Riisi on tärkein tuote, ja Niigata sijoittuukin prefektuurien riisintuotantoa vertailtaessa kokonaismäärässä toiseksi heti Hokkaidon jälkeen. Unonuman alue tunnetaan erityisesti "Koshihikari"-riisilajikkeestaan, jota pidetään Japanin paraslaatuisimpana riisinä. Myös riisiin liittyvät elintarviketeollisuuden alat ovat prefektuurille tärkeitä. Niigata tunnetaan Japanissa korkealaatuisesta sakesta, senbei- ja arare-riisikekseistä sekä mochi-riisikakuista. Saken tuotannossa Niigata on Japanin kolmannella sijalla Gunman ja Kioton prefektuurien jäljessä. 
Prefektuuri tunnetaan myös Japanille tyypillisen koikarpin kotialueena. Alueella tuotetaan myös atsaleoja ja liljoja, ja yhdessä Toyaman prefektuurin kanssa Niigata tuottaa eniten tulppaaneja Japanissa. 
Väestö.
Vuonna 1885 Niigata oli maan väkirikkain prefektuuri, jopa suurempi kuin Tokio tai Osaka. Vuoden 2003 väestönlaskennassa Niigata oli maan neljänneksitoista väkirikkain alue.
Albert Charles Saunders

Albert Charles Saunders (12. lokakuuta 1874 – 18. lokakuuta 1943) oli Prinssi Edwardin saarelta kotoisin oleva kanadalainen poliitikko ja juristi.
Saunders toimi Summersiden pormestarina neljänä kautena. Hänet äänestettiin ensimmäistä kertaa provinssin lainsäätöelimeen vuonna 1919 ja hänestä tuli PEI Liberal Partyn puheenjohtaja 1923. Hän johti liberaalit voittoon vuoden 1927 vaaleissa. Saunderin hallitus uudisti julkisten koulujen opetussuunnitelman, nosti opettajien palkkoja sekä paransi saaren tiestöä.
Saunders toimi saaren pääministerinä vuoteen 1930, jolloin hän hyväksyi paikan provinssin korkeimmassa oikeudessa.
Juscelino Kubitschek

Juscelino Kubitschek de Oliveira (JK) (12. syyskuuta 1902 – 22. elokuuta 1976) oli Brasilian presidentti 1956–1961. Hän syntyi Diamantinassa, Minas Geraisin osavaltiossa. Tšekkiläistaustainen Kubitschek oli koulutukseltaan lääkäri.
Kubitschek valittiin Minas Geraisin osavaltion parlamenttiin 1934 ja samana vuonna Belo Horizonten pormestariksi. Hän toteutti kaupungissa monia uudistuksia, sai mainetta ja valittiin 1946 Brasilian liittovaltion parlamenttiin. Minas Geraisin kuvernöörinä hän toimi 1950–1954 ja Brasilian presidenttinä 1956–1961.
Kubitschek valittiin presidentiksi Partido da Social Democracia Brasileiran (PSD) edustajana ja hänen kampanjansa tunnetaan iskulauseesta ”50 vuoden kehitys viidessä vuodessa”. Kautensa aikana valtio kuitenkin velkaantui investointien lisääntymisen seurauksena ja inflaatio kohosi. Yksi hänen tunnetuimmista hankkeistaan on uuden pääkaupungin, Brasílian, rakentamisen alullepano.
Kubitschekia presidenttinä seurasi Jânio Quadros 1961. Vuonna 1964 sotilasvallankaappauksen seurauksena Kubitschek menetti poliittiset oikeutensa 10 vuodeksi ja lähti maanpakoon. Vuonna 1967 hän palasi Brasiliaan ja kuoli 1976 auto-onnettomuudessa. Hänen tyttärensa Márcia Kubitschek (1942–2000) valittiin kongressiin 1987.
James Waddell Alexander

James Waddell Alexander II (19. syyskuuta 1888 – 23. syyskuuta 1971) oli merkittävä yhdysvaltalainen matemaatikko. Hän kuului topologian tieteenalan perustajiin ja oli osa vaikutusvaltaista Princetonin topologieliittiä, johon kuuluivat Oswald Veblen, Solomon Lefschetz ja muita. Hän oli yksi Princetonilaisen-tutkimuskeskuksen (1933–1951) ensimmäisistä jäsenistä. 
Hän toimi myös Princetonin yliopiston professorina (1920–1951).
Vasemmistolaisena hän joutui senaattori Joseph McCarthyn puhdistusten aikana pimentoon ja esiintyi julkisuudessa viimeisen kerran vuonna 1954 puolustaessaan Robert Oppenheimeria.
Luutsa

Luutsa (, ) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kunnassa. Se sijaitsee Laukaanlahden pohjukassa muutaman kilometrin päässä Laukaanjoen suusta itään. Luutsa on Liivakylän ja Joenperän ohella yksi kolmesta kylästä, jossa vielä puhutaan vatjaa. Kylässä toimi vatjalaisten kansanmuseo, jonka johtajana on Tatjana Jefimova. Kylässä pidetään myös vatjalaisten perinteisiä kesäjuhlia heinäkuussa. Museo kuitenkin poltettiin, ja uusittukin museo poltettiin parin vuoden sisällä. Sen jälkeen Jefimova ei fyysistä museota enää Luutsaan suunnitellut. Sen sijaan perustettiin Inkerin kulttuuriseuran tuella Internetiin vatjan virtuaalimuseo. Jefimova oli tapahtuneesta niin stressaantunut, että hän muutti pois paikkakunnalta.
Vuonna 2010 alkoi Luutsan kylään kohota iso pyöröhirsitalo. Venäjällä hallinnolla ei ole tapana kertoa paikkakuntien asukkaille, mitä heidän asuinalueillaan tapahtuu. Niinpä kukaan ei oikein tiennyt, mitä rakennettiin. Rakennustyömaan viereen ilmestyi taulu, joka kertoi paikalle nousevan uuden vatjalaismuseon, jonka rahoittaa aluehallinto ja satamalaitos. Museo rakennettiin parissa vuodessa. Se on perinteistä vatjalaistaloa mukaileva pyöröhirsitalo kivimuureineen, siinä on näyttely- ja kokoustilat, jopa uunit, mutta vain lavasteet: tulta niihin ei voi laittaa. Lavasteita ovat myös pihalle pystytetty kaivo ja "liekku", eli keinu. Paikalliset ihmiset ovat alkaneet tuoda museoon säilyneitä vanhoja esineitään, joten sillä on jo jonkinlainen pesämuna. Museolla on myös järjestetty vatjalaisten kesäjuhlia. Ongelmana on ollut, että vaikka museorakennus saatiin julkisilla ja liike-elämän lahjoitusrahoilla pystytetyksi, katsovat rahoittajat osuutensa loppuneeksi.
Kylä oli todennäköisesti olemassa jo 1500-luvulla. Kylä yhdistettiin 1800-luvulla Saviojan kylän kanssa. Molemmat kylät kuuluivat Saviojan kartanoon. Kylän lähellä sijaitsee Luizinan kartano.
Pisco (juoma)

Pisco (ketšuan sanasta "pisqu", "pieni lintu") on Perun ja Chilen viinialueilla rypäleistä tislattu alkoholijuoma (brandy). Se on Chilen, Bolivian ja Perun suosituin alkoholijuoma. Piscon alkuperästä käydään kiistaa Chilen ja Perun välillä. Solmiessaan kauppasopimukset 1999–2005 Euroopan unionin, USA:n ja Meksikon kanssa Chile on käyttänyt nimitystä "chileläinen pisco", mikä ei kiellä mahdollisen perulaisen piscon olemassaoloa.
Chilessä pisco jaetaan eri luokkiin alkoholipitoisuuden mukaan: "Pisco Especial" 35 tilavuus-%, "Pisco Reservado" 38–40 tilavuus-% ja "Gran Pisco" 43 tilavuus-% tai enemmän. Eri merkeillä on myös laatueroja sen mukaan, kauanko niiden on annettu kypsyä varastoissa amerikkalaisesta tammesta valmistetuissa tynnyreissä.
Perussa ei ole laatujen luokittelua alkoholipitoisuuden mukaan, koska se on vakio 42–43 tilavuus-%.
Tunnetuin piscosta tehtävä cocktail on pisco sour.
Antiketju

Matematiikassa, erityisesti järjestysteoriassa, antiketju on kahden osittain järjestetyn joukon välinen relaatio.
Olkoon S osittain järjestetty joukko S:n kaksi alkiota "a" ja "b" ovat vertailullisia jo "a" ≤ "b" tai "b" ≤ "a". S:n ketju C on pareittain vertailullinen S:n osajoukko, eli kaikki "C":n alkioit "x" ja "y" ovat vertailullisia. Toisaalta S:n antiketju on pareittain vertailemattoimien alkioiden muodostama S:n osajoukko. Siten "A" on S:n antiketju jos "A" on "S":n osajoukko jolle jokainen kahden "A":n alkion muodostama pari on vertailematon, eli kaikilla "A":n alkioilla "x" ja "y" "A" ei ole voimassa "x" ≤ "y" eikä "y" ≤ "x".
Dilworthin lauseen mukaan kokoa "n+1" olevaa antiketjua "A" "S":ssä ei ole jos ja vain jos "S" on yhdiste "n" täysin järjestetystä joukosta. Lauseen perusteella voidaan arvioida maksimaalisen antiketjun kokoa.
Spernerin lauseen mukaan äärellisen "n"-alkioisen joukon "X", joka on järjestetty osajoukkorelaation suhteen, on maksimaalisen antiketjun koko enintään formula_1.
Siperiankärhö

Siperiankärhö ("Clematis sibirica") on kärhöihin kuuluva köynnöslaji, joka on luokiteltu myös alppikärhön alalajiksi ("C. alpina" subsp. "sibirica"). Lajia tavataan luonnonvaraisena Euraasian havu- ja lehtimetsävyöhykkeellä pääasiassa Tyyneltämereltä Venäjän länsiosiin. Suomessa siperiankärhöä tavataan luonnonvaraisena vain muutamalta kasvupaikalta ja se on rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella.
Ulkonäkö ja koko.
Siperiankärhö on puuvartinen köynnös, joka kasvaa tavallisesti 0,3–4 metriä pitkäksi, joskus jopa kahdeksaan metriin saakka. Kasvi suikertelee pitkän monivuotisen vartensa avulla maata pitkin tai kiipeää kärhilehtiensä avulla puiden, lähinnä kuusten, oksistoissa. Sen lehdet ovat vastakkain. Lehden lapa on kaksi kertaa kolmilehdykkäinen; lehdykät ovat 3–7 cm pitkiä, puikeita ja sahalaitaisia. Kellanvalkoiset, ulkopinnaltaan kiiltävän myötäkarvaiset, nuokkuvat kukat ovat yksittäin lehtihangoissa. Joskus harvoin kukat voivat olla myös violetinsinisiä. Kukan perä on 8–15 cm pitkä. Kukan kehä on teriömäinen ja se koostuu neljästä 2,5–4 cm pitkästä kehälehdestä. Siperiankärhö kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa. Kasvin siemenet kypsyvät pienissä mutta pitkäotaisissa ja huomiota herättävän höyhenmäisesti karvaisissa pähkylöissä, jotka leviävät helposti tuulten mukana. Siperiankärhö on myrkyllinen kasvi.
Siperiankärhö on punakoison ("Solanum dulcamara") lisäksi ainoa Suomen alkuperäislajistoon kuuluva puuvartinen köynnös eli liaani.
Levinneisyys.
Siperiankärhön yhtenäinen levinneisyysalue ulottuu Euraasian havu- ja lehtimetsävyöhykkeellä Tyynenmeren rannikolta Siperian läpi länteen aina Äänisjärven lähistölle. Lännempänä sitä tavataan vain muutamin paikoin Suomesta sekä Etelä-Norjasta Gudbrandsdalenin alueelta. Suomesta siperiankärhö tunnetaan vain muutamasta hyvin erillisestä paikasta. Kristiinankaupungin Lapväärtistä esiintymä löydettiin vuonna 1947, 30 vuotta myöhemmin 1977 laji löytyi Tervolasta. Nurmeksen esiintymä tuli viralliseen tietoon 1981, mutta maanomistajat tietävät lajin kasvaneen samalla paikalla niin kauan kuin muistavat. Laji on myöhemmin löydetty myös pohjoiselta Uudeltamaalta 2000-luvulla.
Elinympäristö.
Siperiankärhö suosii mannermaista ilmastoa. Laji vaatii ravinteisen ja mieluiten kalkkipitoisen maaperän. Suomessa se kasvaa rehevissä, tuoreissa kangasmetsissä ja lehdoissa. Kasvupaikat ovat usein kuusivaltaisia sekametsiä. Siperiankärhö rauhoitettiin Suomessa vuonna 1952. Kaikki vanhat esiintymät ovat nykyisin suojelualueiden sisällä.
Käyttö.
Siperiankärhöä viljellään toisinaan myös koristekasvina, mutta yleisemmin Suomessa viljellään toista lähilajia, alppikärhöä ("Clematis alpina"). Se kukkii edellisen vuoden versoin, joten sitä ei leikata syksyllä tai keväällä.
Punakoiso

Punakoiso ("Solanum dulcamara") on koisokasveihin kuuluva köynnös. Sitä tavataan luonnonvaraisena Keski- ja Etelä-Suomessa ja siitä etelään koko Euroopassa, sekä Venäjällä ja Siperiassa. Pohjois-Amerikkaan se on levinnyt ihmisen mukana.
Ulkonäkö ja koko.
Punakoiso kukkii heinä-elokuussa. Kukat ovat vaaleanvioletit ja muistuttavat perunan kukkia. Lehdet ovat puikeita ja joskus niiden tyvi on keihäsmäinen. Ne ovat 5–10 cm pitkiä ja niissä yksi tai kaksi parillista liuskaa. Kukinnot ovat aluksi viuhkoja, jotka muuttuvat myöhemmin harsuiksi ja niiden perät ovat pitkiä. Kukan verhiö on syväliuskainen ja sen teriö on tähtimäinen ja 1–1,5 cm leveä. Teriön liuskat kääntyvät taaksepäin. Kasvi kukkii kesäkuulta elokuulle. Syksymmällä kehittyvät soikean tomaatin näköiset, noin sentin kokoiset punaiset marjat.
Myrkyllisyys.
Koko kasvi sisältää keskushermostoon vaikuttavia myrkkyjä. Punakoiso sisältää lukuisia glykoalkaloideja (mm. solaniinia, solamargiinia ja lukoksantiinia), steroidialkaloideja (mm. solanidiinia, tomatidiinia, soladulsidiinia ja solasodiinia) ja lisäksi solanokapsiinia. Jo neljästä viiteen marjaa riittää aiheuttamaan myrkytyksen lapselle, kymmenen marjaa on hengenvaarallinen määrä ja voi tappaa.
Funny How Sweet Co-Co Can Be

Funny How Sweet Co-Co Can Be (Manner-Euroopassa Funny Funny How Sweet Co-Co Can Be) on brittiläisen Sweet-yhtyeen ensimmäinen varsinainen albumi, joka julkaistiin loppuvuodesta 1971.&lt;ref name="Väistö/24"&gt;Väistö &amp; Perttunen: s. 24.&lt;/ref&gt; 
Albumi sisältää lähinnä Chinn/Chapman-lauluntekijäkaksikon sävellyksiä, kuten singlehitit ”Funny Funny” ja ”Co-Co”. Mukana on myös kaksi cover-kappaletta: ”Reflections” (The Supremes) ja ”Daydream” (The Lovin’ Spoonful). Yhtye sai mukaan kaksi omaa sävellystä. Albumin materiaali nojautuu tyylillisesti pääasiassa purukumipoppiin.
Albumi ei menestynyt Britanniassa, mutta Suomessa se nousi listaykköseksi kolmen viikon ajaksi.
Äänitykset.
Basisti Steve Priestin mukaan Sweet ei soita läheskään kaikilla kappaleilla, vaan monessa laulussa soittajina toimivat studiomuusikot. Yhtyeen jäsenet eivät myöskään saaneet valita albumin kappaleita. Lisäksi laulusolisti Brian Connollya painostettiin laulamaan kappaleet yhtyeen tuottajien haluamalla tyylillä. Tässä Connollylla oli ongelmia, mikä vaikutti hänen itseluottamukseensa negatiivisesti.&lt;ref name="Väistö/25"&gt;Väistö &amp; Perttunen: s. 25.&lt;/ref&gt; Steve Priest on kertonut, ettei omista albumia siihen liittyvien huonojen muistojen vuoksi.
Julkaisu ja vastaanotto.
Levy ilmestyi loppuvuodesta 1971. Britanniassa albumi julkaistiin nimellä "Funny How Sweet Co-Co Can Be". Sen kansikuvassa on ruskea karamelli, jonka keskellä Sweetin jäsenet. Manner-Euroopassa albumi julkaistiin hieman erilaisella nimellä "Funny Funny How Sweet Co-Co Can Be". Albumin kansi eroaa Britannian-versiosta, sillä siinä on mustavalkoinen kuva yhtyeestä lavalla sekä piirretty tölkki, josta valuu hunajaa. Etukannen taustaväri on musta ja takakannen valkoinen. Lisäksi levylle sisältyy ”Co-Co”-singlen b-puolella ilmestynyt ”Done Me Wrong Alright”.
Albumi ei ollut Britanniassa suuri menestys, eikä se saavuttanut siellä listasijoitusta.&lt;ref name="Väistö/26"&gt;Väistö &amp; Perttunen: s. 26.&lt;/ref&gt; Manner-Euroopassa menestys oli parempaa: Suomessa levy nousi listaykköseksi kolmen viikon ajaksi ja pysyi listalla yhteensä 39 viikkoa. Tanskassa levy ylsi sijalle 15 vuonna 1974.
Kitaristi Andy Scottin mukaan "Funny How Sweet Co-Co Can Be" -albumilla on 1970-luvun kitchissään oma paikkansa Sweetin diskografiassa. Hän on kehunut solisti Brian Connollyn tulkintaa The Supremes -coverissa ”Reflections”.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Merivoimien tutkimuslaitos

Merivoimien Tutkimuslaitos (MerivTL) oli Suomen merivoimien komentajan alainen sotilaslaitos, joka vastasi merivoimien teknisestä ja luonnontieteellisestä tutkimus- ja kehittämistoiminnasta. Tehtäviin kuuluivat toiminnan suunnittelun ja koordinoinnin, teoreettisen tutkimuksen sekä käytännön mittaus- ja koetoiminnan. Tutkimuslaitos oli perustettu, tosin eri nimellä vuonna 1918. Merivoimien tutkimuslaitos lakkautettiin 31.12.2013. Merivoimien tutkimuslaitoksen ohjus- ja häivetutkimus siirtyi Puolustusvoimien tutkimuslaitokseen, mutta mm. vedenalaista sodankäyntiä ja laivatekniikkaa koskevat osuudet siirtyivät Merisotakouluun.
Organisaatio.
Laitoksen organisaatioon kuului johtaja, jota avusti hallintotoimisto ja kaksi osastoa: Mittaus- ja koetoimintaosasto sekä Tutkimus- ja kehittämisosasto. Nämä jakautuivat puolestaan sektoreihin. Laitoksen johtajana on vuodesta 2006 lukien toiminut insinöörikommodori Pekka Kannari. Hänen edeltäjiään olivat insinöörikommodorit Pekka Lopmeri vuosina 2000-06 ja Alpo Tuurnala 1994-2000.
Historia.
Laitoksen nimi 1970-luvulla oli Merivoimien Koeosasto. Se on toiminut Turussa myös ns. Kallapään alueella. Nykyinen nimi tuli käyttöön 1994.
Perinteet.
Laitos jatkoi Helsingin Sotasataman laboratorion, Laivastoaseman koelaitoksen, Miinakoeaseman ja Rannikkotykistökoulun tutkimusosaston perinteitä. Vuosipäivänään se vietti Sotasataman laboratorion perustamispäivää 11.9.1918. Perinteiden vaalimiseen osallistui Merivoimien tutkimuslaitoksen perinneyhdistys ry.
Nykyhetket.
Laitoksen hallinto ja osa tutkimuksesta toimi Espoon Kilossa Puolustusvoimien Tiedustelukeskuksen kanssa samoissa tiloissa. Mittaus- ja koetoiminta sijaitsi Pansion laivastoasemalla.
Laitos on yhdistetty vuonna 2014 perustettuun Puolustusvoimien tutkimuslaitokseen.
Haing S. Ngor

Haing S. Ngor (22. maaliskuuta 1940 – 25. helmikuuta 1996) oli amerikankambodžalainen lääkäri ja näyttelijä. Hän näytteli muun muassa Oscar-palkitussa roolissa elokuvassa "Kuoleman kentät". Hän esittää elokuvassa kambodžalaista toimittajaa Dith Prani 1970-luvun Kambodžassa punaisten khmerien vallan alla.
Ura.
Ngor eli itsekin Kambodžassa punaisten khmerien hallitessa maata kovaotteisesti ja selviytyi salaili tietoa, että hän on synnytyslääkäri ja gynekologi. Koulutettuna ihmisenä hänet olisi tapettu Pol Potin ankaran hallituksen aikana. Punaisten khmerien kaaduttua vuonna 1979 Ngor työskenteli lääkärinä pakolaisleirillä Thaimaassa ja muutti Yhdysvaltoihin elokuussa 1980.
Ngor teki ensimmäisen näyttelijänsuorituksensa "Kuoleman kentissä", josta hän sai parhaan miessivuosan Oscarin lisäksi kaksi Baftaa (paras miespääosa ja paras uusi tulokas) ja parhaan sivuosan Golden Globen. Ngor näytteli vielä muutamissa elokuvissa, joista merkittävimmät olivat Oliver Stonen "Taivas ja maa" ja "Elämäni".
Kuolema.
Ngor ammuttiin 25. helmikuuta 1996 asuntonsa ulkopuolella Los Angelesissa. Hänet ampuivat katujengin jäsenet, jotka vaativat Ngorilta tämän kaulassa ollutta medaljonkia. Medaljonki sisälsi hänen kuolleen vaimonsa kuvan. Ngorilta ei varastettu rahaa, vaikka lompakossa oli muutama sata dollaria käteistä. Tuolloin liikkui myös jonkin verran arveluja, että jengi oli toiminut punaisten khmerien sympatisoijien puolesta, mutta asiaa ei ole koskaan todistettu.
Ngorin murhasta pidätettiin ja asetettiin syytteeseen kolme 19-vuotiasta Oriental Lazy Boyz -jengin jäsentä. Jokaisen oikeudenkäynti käytiin Los Angelesin ylioikeudessa yksittäisissä istunnoissa. Tak Sun Tan tuomittiin 56 vuodeksi, Indra Lim 26 vuodeksi ja Jason Chan elinkautiseen vankeuteen ilman mahdollisuutta ehdonalaisuuteen.
Rivimoottori

Rivimoottori on mäntämoottori, jossa sylinterit ovat vierekkäin rivissä. Rivimoottorista käytetään myös nimitystä "suora moottori", koska sylinterit ovat suorassa rivissä vierekkäin. Muita polttomoottoreita erilaisilla sylinterien asetteluilla ovat esimerkiksi V-moottori, tähtimoottori ja bokserimoottori. Autokäytössä rivimoottorissa on yleisimmin neljä sylinteriä, mutta kolme-, viisi- ja kuusisylinterisiä moottoreita käytetään pyrittäessä hyödyntämään niiden tuomia etuja joissain tapauksissa. Kolmesylinterisen moottorin etuja muihin verrattuna ovat luonnollisesti pienempi koko ja paino. Viisisylinterinen moottori on saatettu kehittää kuusisylinterisestä sitä lyhentämällä, esimerkiksi etuvetoon siirryttäessä, jolloin kuusisylinterinen olisi liian suuri asennettavaksi poikittain auton keulalle. Kuusisylinterisen käynti on rakenteesta johtuen hyvin tasaista sekä värinätöntä ilman erillisiä tasapainotusakseleita.
Rivimoottori autoissa.
2-sylinterisiä.
Fiat 500 on saatavissa 0,9 litran kaksisylinterisellä ahdetulla bensiinimoottorilla. Samaa TwinAir-moottoria on käytetty myös Alfa Romeo MiTossa.
5-sylinterisiä.
Viisisylinterisiä moottoreita käyttävät monet valmistajat, kuten Volvo, Audi, Mercedes-Benz ja Volkswagen eräissä malleissaan (dieselmoottorit ja VR5-moottori).
6-sylinterisiä.
Kuusisylinterisiä rivimoottoreita on perinteisesti käytetty suuremmissa ja ylellisemmissä automalleissa niiden tasaisen ja värinättömän käynnin vuoksi. Moottorityyppi on yleinen myös urheiluautoissa.
7-sylinterisiä.
SisuDiesel aloitti keväällä 2009 seitsemänsylinterisen dieselin valmistamisen. Uuden 9,8-litraisen moottorin tehoalueeksi on määritelty 250–350 kW (335–470 hv). Ensimmäiseksi sen saivat käyttöönsä Agcon valmistamat leikkuupuimurit. Sitä tarjotaan myös traktoreihin, konttilukkeihin ja maarakennuskoneisiin.
8-sylinterisiä.
Buick käytti hyvin pitkään kahdeksansylinterisiä rivimoottoreita automalleissaan. Suoran kahdeksansylinterisen hyviä puolia olivat värinättömyys ja hiljaisuus, jotka tietenkin sopivat arvokkaaseen autoon. Suora kahdeksansylinterinen poistui Buickin valikoimasta 1950-luvun alussa, jolloin sen korvasi uusi V8-moottori. Myös muut autonvalmistajat ovat käyttäneet suoraa kahdeksikkoa loistoautoissaan. Chrysler teki 1990-luvun loppupuolella konseptiauton, jossa oli kaksi Neonin nelisylinteristä moottoria yhdistettynä yhdeksi suoraksi kahdeksikoksi. Tämä on tunnetusti viimeinen valmistettu suora kahdeksansylinterinen moottori.
Rivimoottori muissa käyttökohteissa.
Yksi maailman suurimpia rivimoottoreita on Wärtsilän suunnittelema 14-sylinterinen Wärtsilä-Sulzer RTA96-C -moottori, jollainen on käytössä valtavassa M/S "Emma Mærsk" -konttialuksessa.
Itä-Savo (sanomalehti)

Itä-Savo on Savonlinnassa ilmestyvä sanomalehti. Levikkialuetta ovat Savonlinnan seutu ja Itä-Savon alue eli Enonkosken, Rantasalmen, Savonlinnan ja Sulkavan kunnat. Lehden levikkialueeseen kuuluvat myös Pohjois-Karjalasta Kitee sekä Etelä-Karjalan Parikkala. Lehden levikki on noin 9 933 kpl, ja kokonaislevikki 11 465 kpl. Painetun lehden lukijamäärä on laskussa. Vuonna 2010 lukijamäärä oli 43 000 ja vuonna 2017 määrä oli laskenut 32 000:een. Vuoden 2020 painetun lehden lukijamäärä oli 24 000.
Itä-Savo muuttui kuusipäiväiseksi kesäkuun alusta 2018. Ilmestymispäivien vähentäminen vaikuttaa muuhunkin alueelliseen tiedonvälitykseen, sillä Itä-Savon jakelumuutosten johdosta Helsingin Sanomat luopui paperilehden sunnuntaijakelusta. Helsingin Sanomat on ollut yhteisjakelussa Itä-Savon kanssa.
Lehden levikki on niin ikään laskenut jyrkästi, ja samaan aikaan toimittajia on vähennetty. Kokonaislevikin kehitys:
Lehden päätoimittaja on Keskustapuolueen entinen paikallispoliitikko Jaana Rautio-Teijonmaa. Vuoden 2012 lopusta päätoimittajana toiminut Tiina Ojutkangas siirtyi Keskipohjanmaa-lehden määräaikaiseen kehityshankkeeseen tammikuun alussa 2018. Yli-Huttula toimi lehden päätoimittajana vuoden 2008 alusta, kun edellinen päätoimittaja Kyösti Pienimäki siirtyi lehden pääkirjoitustoimittajaksi.
Lehteä julkaisee Savo-Karjalan Media Oy, joka kuuluu mediakonserni Keskisuomalaiseen.
Historia.
Lehden edeltäjä oli 1907 perustettu "Savolainen". Lehti oli vanhasuomalaisen puolueen äänenkannattaja. "Itä-Savo" alkoi ilmestyä 1917, jolloin se siirtyi kansanpuolueen kautta nuorsuomalaisen puolueen työn jatkajaksi perustetun edistyspuolueen lehdeksi. Vuonna 1927 lehti julistautui maalaisliiton äänenkannattajaksi. Linjavalinnan syynä oli se, että maalaisliitto oli sivuuttanut Itä-Savon alueella edistyspuolueen maaseutuväestön tärkeimpänä edustajana. "Itä-Savo" julistautui puolueettomaksi tammikuussa 2002, viimeisenä suomalaisena seitsenpäiväisenä sanomalehtenä.
Lehtiyhteistyö.
Itä-Savo julkaisee pääasiallisesti paikallista materiaalia ja uutisia sekä osittain saman konsernin muiden lehtien tekemiä lukemistojuttuja. Kesäkuun alussa 2018 lehden muuttuessa kuusipäiväiseksi Itä-Savo alkoi julkaista launtaisin Sunnuntai-lukemistoliitettä. Lehden toimitus sijaitsee Savonlinnan linja-autoaseman kiinteistössä. Aiemmin lehdellä on toimitus myös Parikkalassa, mutta nykyisin siellä ei ole yhtään vakituista toimittajaa.
Lehti painetaan Kaakon Viestinnän painossa Kouvolassa.
Suomen Kanoottiliitto

Suomen Kanoottiliitto ry oli vuoden 2012 alkuun saakka Suomen melontaseurojen muodostama keskusjärjestö, joka edisti lajia Suomessa ja vastasi sen kansainvälisiä yhteyksiä. Liitto julkaisi "Meloja"-lehteä.
Vuoden 2012 alusta Suomen Kanoottiliiton aiempi toiminta siirtyi osaksi Suomen melonta- ja soutuliiton toimintaa. Tämän uuden melonnan ja soudun yhteisen lajiliiton perustamisesta tehtiin päätös sekä Suomen kanoottiliiton että Suomen soutuliiton vuosikokouksissa 16.4.2011. Uusi kahden vesiliikuntalajin yhteinen lajiliitto perustettiin alkusyksyllä 2011.
Jaostot.
Suomen Kanoottiliiton toiminta jakautui eri jaostoihin, joiden puheenjohtaja ja hallitus koostui osa-alueen asiantuntijoista tai pitkälle edenneistä harrastajista. Jaostot ovat:
Jamora

Jamora on fuchs-turkkinen, japanilaiskuvioinen pienehkö kani, jonka ihannepaino on 1,91–2,40 kiloa. Alkujaan jamora on risteytys hermeliiniä, angoraa sekä japanilaisrotuista kania. Se on jalostettu Saksassa. Pohjoismaiseen standardiin jamora hyväksyttiin lokakuussa 2002.
Perusluonteeltaan jamorat ovat ehdottoman kilttejä, uteliaita ja miellyttämisenhaluisia. Jamora onkin luonteensa puolesta verrattavissa paremmin tunnettuun kääpiöluppaan. Kiltin luonteensa ansiosta jamorat ovat koulutettavissa estekaneiksi.
Jamoran turkkia ei tule leikata. Se pysyy kunnossa viikoittaisella harjaamisella, mutta nuoria kaneja, joilla on poikaskarva, tulee harjata useammin. Jamora vaihtaa karvansa toisin kuin angora. Pitkästä karvastaan huolimatta jamora ei sovi ulkokaniksi, sillä se kestää huonosti vetoa. 
Kuten kanit yleensä, jamora ei sovi lemmikiksi pienelle lapselle, sillä ne ovat hoidostaan ja ruokinnastaan todella tarkkoja ja sairastuvat melko helposti. Myös turkin oikeanlainen hoito vaatii tottuneita otteita.
Jalostuksen ja poikastuotannon kannalta jamora on melko hankala, sillä hyviä jalostysyksilöitä on vaikea löytää; eri linjaisia kaneja ei ole paljon. Sisäsiitos on siis todellinen ongelma. Jamora saa usein vain 2–3 poikasta, ja poikasia kuolee paljon.
Ainoa värimuoto Suomessa tällä hetkellä on keltamusta japanilainen.
Petri Tiainen (jalkapalloilija)

Petri Juha Tiainen (26. syyskuuta 1966 Lahti) on suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Tiainen aloitti uransa kasvattajaseurassaan Kuusysissä ja solmi ammattilaissopimuksen jo 19-vuotiaana alankomaalaisen Ajaxin kanssa. Hänen pärjäämisensä siellä loi pohjaa Jari Litmasen, Sami Hyypiän, Joonas Kolkan ja monien muiden myöhemmin Alankomaiden kautta Euroopan kentille matkanneiden suomalaisten uralle. Hänen pelatessaan Ajaxissa joukkue voitti cup-voittajien cupin vuonna 1987.
Tiainen palasi takaisin Suomeen keväällä 1989 loukkaantumisten vuoksi. Loukkaantumiset lähes lopettivat hänen uransa vuonna 1992. MyPan valmentaja Harri Kampman onnistui kuitenkin houkuttelemaan hänet uudelleen jalkapallokentille kaudeksi 1994, jonka jälkeen Tiainen pelasi vielä neljä kautta Veikkausliigaa. Viimeisimpänä hän oli nostamassa FC Lahtea liigaan vuonna 1998.
Maajoukkueessa Tiainen esiintyi 15 ottelussa.
Peliuransa jälkeen Tiainen on työskennellyt mainosalalla sekä FC Lahden ja MYPAn toiminnanjohtajana.
Skorpionikorennot

Skorpionikorennot (Panorpidae) ovat hyönteisheimo, joka kuuluu jo mesotsooisella maailmankaudella esiintyneeseen kärsäkorentojen lahkoon. Alkukantaisuudestaan huolimatta skorpionikorennoilla on täydellinen muodonvaihdos. Skorpionikorentoja on maailmassa yhä ainakin 350 lajia, Suomessa niistä on tavattu ainakin viisi.
Skorpionikorentojen parittelu on varsin erikoinen koiraan erittämine sylkipalloineen ja tarttumapihteineen, mistä hyönteisten nimi juontuu. Naaras munii heti parittelun jälkeen. Toukat syövät eläinperäistä ravintoa, tavallisesti kuitenkin kuollutta materiaalia.
Montrealin metro

Montrealin metro () on metrojärjestelmä Montrealin kaupungissa Kanadassa. Järjestelmään kuuluu neljä linjaa ja sen linjojen yhteispituus oli 71 kilometriä vuonna 2016. Metrolla tehdään noin 400 miljoonaa matkaa vuosittain. Sitä ylläpitää Société de transport de Montréal (STM). 
Montrealin metroon liittyy myös maanalaisten jalankulkuteiden ja kauppakeskusten verkosto, Montrealin maanalainen kaupunki (RÉSO).
Metron historia.
Metro avattiin pormestari Jean Drapeaun hallinnon aikana 14. lokakuuta 1966 ja se oli Pohjois-Amerikan ensimmäinen kumipyörillä kulkeva maanalainen. Alun perin metrolla oli 26 asemaa kolmella eri linjalla, nykyään asemia on 68 neljällä linjalla. Linjat palvelevat Montrealin pohjois-, itä-, ja keskiosia. Neloslinjalla on yhteys Longueuiliin ja kakkoslinjalla Lavaliin Quebeciin.
Jota Quest

Jota Quest on brasilialainen pop-yhtye Belo Horizontesta (Minas Gerais). Yhtyeen alkuperäinen nimi on Johnny Quest mutta Hanna Barbaran kanssa syntyneistä lainsäädännöllisistä ongelmista johtuen he ottivat käyttöön lempinimensä J. Quest ja muuttivat nimensä Jota Quest. Yhtyeen jäseniä ovat Rogério Flausino (laulu), Marco Túlio Lara (kitara), Márcio Buzelin (koskettimet), PJ (basso) sekä Paulinho Fonseca (rummut).
Daniela Mercury

Daniela Mercuri de Almeida Póvoas (s. 28. heinäkuuta 1965, Salvador da Bahia) on brasilialainen laulaja. Hän aloitti laulajanuransa 16-vuotiaana esiintyen baareissa Salvador da Bahiassa. 1989 hän muodosti pop-yhtye Companhia Clicin ja äänitti kaksi ensimmäistä levyään. Hänen ensimmäinen soololevynsä ilmestyi 1991, ja nykyään "Swing da Cor" -kappale tunnetaan samba-reggaen synonyyminä. Hänen ensimmäinen live-konserttinsa MASP:issa (Museu de Arte de São Paulo) keräsi yli 20 000 katsojaa. 1992 ilmestynyt axéa edustavalla "Canto da Cidade" -levy osoitti uuden tähden syntyneen Brasiliassa Danielan saavuttaessa ensimmäisenä muusikkona platinalevyn. Hänen seuraava albuminsa Musica de rua vuonna 1994 osoitti, ettei kyseessä ole tähdenlento. 
Vuonna 1996 ilmestyneellä albumillaan "Feijão com arroz" hän sai vakuutetuksi kriitikot, ja samalla hänen suosionsa nousi myös ulkomaisilla levymarkkinoilla. Viimein 1998 hän julkaisi ensimmäisen live-albuminsa "Electrican", joka sisälsi useita aiemmin ilmestyneitä kappaleita sekä hänen aiemmin esittämiään mutta levyttämättömiä kappaleita. Vuonna 2000 ilmestynyt levy "Sol da Libertade" yllätti sekä ihailijat että kriitikot hänen yhdistäessään samba-reggaen elektroniseen musiikkiin. "Carnaval Eletrônico" -levylle (2004) hän kutsui Brasilian tunnetuimmat dj:t ja elektonisen musiikin tuottajat.
Charlie Brown Jr.

Charlie Brown Jr. on brasilialainen rockyhtye Santosista, São Paulosta. Tärkeimmät vaikutteet he ovat saaneet Red Hot Chili Peppersiltä, Suicidal Tendenciesiltä sekä Rage Against the Machineltä.
Jäsenet.
Kaikki jäsenet ovat Santosista, lukuun ottamatta São Paulosta olevaa Chorãota.
HTP-arvo

Haitalliseksi tunnettu pitoisuus eli HTP-arvo on pienin ilman kemikaalipitoisuus, jonka sosiaali- ja terveysministeriö arvioi voivan aiheuttavan haittaa tai vaaraa työntekijän terveydelle. HTP-arvot on vahvistettu työturvallisuuslain (738/2002) 38 § 4 momentin nojalla annetulla sosiaali- ja terveysministeriön asetuksella (557/2009). 
HTP-arvo ilmoitetaan yleensä haitallisten molekyylien suhteena ilmapartikkeleiden määrään miljoonasosina (ppm, ) tai milligrammoina ilmakuutiometriä kohti (mg/m3). Haitalliseksi tunnettu pitoisuus ilmoitetaan 8 tunnin (HTP8h), 15 minuutin (HTP15min) tai hetkelliselle ilman epäpuhtauden pitoisuudelle altistumiselle.
Carlinhos Brown

 
Carlinhos Brown (s. 23. marraskuuta 1962, Salvador da Bahia) on brasilialainen muusikko Salvador da Bahiasta. Hänen musiikkinsa on sekoitus brasilialaista-, rock- ja soul musiikkia. Musiikille on tyypillistä rytmikkyys sekä karibialaiset ja afro-brasilialaiset musiikkityylit.
Ilhéus

Ilhéus on Etelä-Bahiassa 430 kilometriä Salvador da Bahiasta etelään sijaitseva kaupunki Brasiliassa. Kaupunki on yksi tärkeimmistä Koillis-Brasilian turismikeskuksista.
Kaupungin talous perustuu erityisesti turismiin kauniiden rantojen ja kulttuuriperinnön ansiosta. Kaupungissa asuu noin 180 000 henkilöä 1 841 km² alueella ja sen keskusta sijaitsee kilometrin päässä Atlantin valtamerestä. Aikaisemmin kaakaotuotannosta riippuneen kaupungin talous elää nykyään turismista. Ilhéus tunnetaan myös kirjailija Jorge Amadon kotikaupunkina.
Portuhalilaiset perustivat siirtokunnan nmeltä São Jorge dos Ilhéos vuonna 1532, joka sai kaupunkioikeudet vuonna 1881.
Väliviljely

Väliviljely eli lomittaisviljely on viljelyä, jossa viljelyskasveja kasvatetaan lomittain. Se liittyy usein luomuviljelyyn ja kestävään kehityksen, muun muassa permakulttuurin periaatteisiin. Kasvattamalla eri kasveja lähellä toisiaan voidaan hyödyntää viljelymaa tehokkaammin, vähentää tuhoeläinten haittoja ja toisinaan luoda toiselle kasvilajille suotuisa ilmasto, kun toinen tarjoa sille varjoa ja tuulensuojaa. Haittana on sadonkorjuun hankaloituminen, koska yleensä tässä viljelytavassa ei voida käyttää koneita sadonkorjuuseen. 
Esimerkki viljelytavasta on palsta, jossa korkeiden kookospalmujen välissä kasvaa keskikorkea banaani ja maanpinnalla ananas, inkivääri tai varjossa viihtyviä yrttejä.
Skorpionilukki

Skorpionilukki ("Damon variegatus") kuuluu hämähäkkieläimiin.
Lajia tavataan Afrikan eteläosissa.
Nimi skorpionilukki tulee siitä, että laji muistuttaa ulkoisesti jonkin verran skorpionia ja lukkia. Skorpionilukilla on kahdeksan pitkää, ohutta raajaa. Etummainen raajapari on kehittynyt 15 senttimetriä pitkiksi saalistusrihmoiksi, joissa on herkät tuntokarvat. Skorpionilukki ei ole myrkyllinen, vaan sillä on voimakkaat pyyntileuat (pedipalpit), joilla se saalistaa ravinnokseen sirkkoja ja muita hyönteisiä.
Hubertus

Hubertus (656?/658? Toulouse? – 30. toukokuuta 727?/728?) oli kristillinen pyhimys, jota kutsuttiin "Ardennien apostoliksi". Hänestä tuli Liègen piispa ja häntä pidetään metsästäjien, matemaatikkojen, optikkojen ja metallityöntekijöiden suojelupyhimyksenä, joka voi parantaa vesikauhun.
Legendan mukaan Hubertus yhdellä harvoista metsästyskerroistaan kohtasi hirven, jolla oli kaulan ympärillä sädekehä ja sarvien välissä risti, mikä sai hänet kääntymään heti kristityksi.
Tästä legendasta on saksalainen Jägermeister-yrttilikööri saanut etikettinsä aiheen samoin kuin Hollolan vaakuna aiheensa Hollolan kirkon asehuoneen ja kirkkosalin välisessä puisessa ovessa olevan pellistä tehdyn kuvakertomuksen mukaan.
Porto Seguro

Porto Seguro on kaupunki Brasilian Bahian osavaltiossa. Kaupungissa on arviolta 147 444 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 2 408,492 neliökilometriä.
Portugalilainen tutkimusmatkailija Pedro Álvares Cabral astui ensimmäisenä Brasilian maaperälle Porto Segurossa 22. huhtikuuta 1500. Kaupunki toimi vilkkaimpana satamana Portugalin siirtokunnissa vuodesta 1500 1800-luvun alkuun saakka ja on nykyään tärkeä matkailukohde. Kaupungin nimi tarkoittaa suomeksi "suojaisaa satamaa".
Barista

Barista on italian kieltä ja tarkoittaa espresso- ja baarimestaria joka valmistaa kuumia ja kylmiä juomia. Termi barista on lähtöisin italialaisesta perinteestä, joka on laajentunut muualle Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin italialaisten siirtolaisten mukana. Italian ulkopuolella termi on vakiintunut tarkoittamaan espressopohjaisia juomia valmistavaa tarjoilijaa.
Miyazakin prefektuuri

Miyazakin prefektuuri () sijaitsee Japanissa Kyūshūn saarella. Prefektuurin pääkaupunki on Miyazaki. Siellä on 1 126 000 asukasta (vuonna 2012) ja sen pinta-ala on 7 735,09 neliökilometriä.
Ennen Meiji-restauraatiota Miyazakin prefektuurin alueen käsitti Hyūgan provinssi.
Maantiede.
Prefektuuri sijaitsee Kyūshūn itärannikolla. Se rajautuu Tyyneen valtamereen etelässä ja idässä, Ōitan prefektuuriin pohjoisessa ja Kumamoton sekä Kagoshiman prefektuureihin lännessä. 
Aluejako.
Miyazakin prefektuuri jakautuu yhdeksään kaupunkiin ja 17 muuhun kuntaan, joista 14 on maaseutukaupunkeja ja kolme kyläkuntia. Kunnat kuuluvat kuuteen piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä. 
Kulttuuri ja nähtävyydet.
Prefektuurin nähtävyyksiin lukeutuvat muun muassa Obin linnakaupunki Edo-kaudelta, rantakallion luolassa sijaitseva Udon pyhäkkö sekä Japanin suurin, yhteensä 311 hautakumpua käsittävä hautausmaa, Saitobaru.
Tottorin prefektuuri

Tottorin prefektuuri () sijaitsee Japanissa Chūgokun alueella Honshūn saarella. Prefektuurin pääkaupunki on Tottori. Siellä on 582 000 asukasta (vuonna 2012) ja sen pinta-ala on 3 507,14 neliökilometriä.
Maantiede.
Tottorin pohjoispuolella on Japaninmeri, idässä Hyōgon prefektuuri, lännessä Shimanen prefektuuri ja etelässä Hiroshiman ja Okayaman prefektuurit. Prefektuuri on pitkänomainen, ulottuen idästä länteen noin 120 kilometrin matkan ja pohjoisesta etelään noin 60 kilometriä. 
Tottorissa sijaitsee "tottori-sakyū" (), Japanin ainoa aavikko.
Aluejako.
Tottorin prefektuuri jakautuu neljään kaupunkiin ja 15 muuhun kuntaan, joista 14 on maaseutukaupunkeja ja yksi on kyläkunta. Kunnat kuuluvat viiteen piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä. 
Historia.
Ennen Meiji-restauraatiota prefektuurin alue koostui Inaban, Hokin ja Okin provinsseista. 
Talous.
Tottori on maatalousvaltainen prefektuuri. Alueen tunnettuja tuotteita ovat omenapäärynä, nagaimo, sipulit ja vesimeloni.
Prince of Wales Trophy

Prince of Wales Trophy tai yksinkertaisemmin Wales Trophy on hopeasta valmistettu palkinto, jonka NHL myöntää kauden päätteeksi itäisen konferenssin mestarille. Prince of Wales Trophyn lahjoitti Walesin prinssi Edward vuonna 1924 (myöhemmin hänestä tuli kuningas Edvard VIII). Montreal Canadiens on voittanut palkinnon 25 kertaa, Boston Bruins 18 kertaa.
Prince of Wales Trophy jaettiin alun perin Montreal Canadiensin ja New York Americansin välisen ottelun voittajalle 15. joulukuuta 1925. Seuraavalla kaudella palkinto jaettiin NHL:n pudotuspelien voittajalle, joka kohtaisi Western Canada Hockey Leaguen voittajan Stanley Cup -otteluissa. Vuosina 1928–1938 palkinto myönnettiin NHL:n Amerikan divisioonan voittajalle. Kun Amerikan divisioona kuitenkin poistettiin käytöstä, alettiin palkintoa myöntää koko runkosarjan voittajalle. Näillä kriteereillä palkintoa jaettiin vuoteen 1967, jolloin NHL jaettiin jälleen kahteen divisioonaan. Vuosina 1968–1974 palkinto jaettiin itäisen divisioonan runkosarjan voittajalle. Vuosina 1975–1981 palkinto jaettiin Walesin konferenssin, nykyisen itäisen konferenssin, runkosarjan voittajalle. Vuodesta 1982 eteenpäin palkintoa on myönnetty konferenssin (joka vuonna 1993 vaihtoi nimensä nykyiseen muotoonsa) pudotuspelien voittajalle. Lännessä vastaava palkinto on Clarence S. Campbell Bowl.
Voittajat.
Ennen palkinnon myöntämistä kaiverretut.
Palkintoon kaiverrettiin kaudella 1925–1926 myös kauden 1923–1924 liigan mestarin nimi. Kauden 1924–1925 voittajaa ei palkintoon ole kaiverrettu, mutta tuolloin voittaja oli edelliskauden tapaan Montreal Canadiens.
Kuoleman kentät

Kuoleman kentät ("The Killing Fields") on Roland Joffén ohjaama brittiläinen sotadraama, joka valmistui vuonna 1984. Elokuvan on käsikirjoittanut Bruce Robinson ja keskeisimmissä rooleissa ovat Sam Waterston, Haing S. Ngor, John Malkovich ja Julian Sands.
Elokuva pohjautuu kambodžalaisen toimittaja Dith Pranin kokemuksiin punaisten khmerien hallinnosta ja sitä edeltäneestä tapahtumista.
"Kuoleman kentät" toi tekijöilleen kolme Oscar-palkintoa seitsemästä ehdokkuudestaan. Haing S. Ngor palkittiin parhaasta miessivuosasta, Chris Menges kuvauksesta ja Jim Clark parhaasta leikkauksesta. Ngor sai myös BAFTAn ja Golden Globen roolityöstään. Elokuva voitti kokonaisuudessaan kahdeksan BAFTA-palkintoa . Yhdysvaltalainen National Board of Review of Motion Pictures nimesi elokuvan vuoden 1984 kymmenen parhaan joukkoon.
British Film Instituten valitsemat asiantuntijat äänestivät "Kuoleman kentät" vuonna 1999 yhdeksi kaikkien aikojen sadasta parhaasta brittielokuvasta. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. American Film Institute valitsi elokuvan vuonna 2006 listalleen sadasta kaikkien aikojen innostavimmasta elokuvasta.
Palkintoja.
Oscarit.
Ehdokkaana:
BAFTAt.
Ehdokkaana:
Golden Globet.
Ehdokkaana:
Atorvastatiini

Atorvastatiini on statiineihin kuuluva kolesteroliarvon alentamiseen tarkoitettu lääke. Sen on kehittänyt Pfizer -lääkeyhtiö, ja sitä myydään kauppanimellä Lipitor® sekä useita geneerisiä lääkkeitä. Kuten muutkin statiinit, atorvastatiini vaikuttaa estämällä kolesterolisynteesin osana toimivaa entsyymiä HMG-CoA-reduktaasia. Se alentaa erityisesti nk. "pahaa" eli LDL-kolesterolia, mutta kohottaa "hyvän" eli HDL-kolesterolin määrää elimistössä. Atorvastatiini metaboloituu CYP3A4-entsyymin kautta, mikä saattaa aiheuttaa yhteisvaikutuksia tiettyjen lääkeaineiden kanssa.
Tutkimusten uudelleenarvioinnissa ei ole havaittu Lipitorin alentavan sydänkohtauksen vaaraa naisilla. Tätä ei ole kuitenkaan mainittu Lipitorin mainoskampanjoissa. Myopatiaa esiintyy kohonneena SLCO1B1*5 -variantin kudostyypeillä.
Lipitorin käyttäjät ja Pfizerin entiset työntekijät ovat 2000-luvulla haastaneet Lipitorin valmistajan Pfizerin oikeuteen. Kanteen mukaan Pfizer olisi vähätellyt atorvastatiinin riskejä ja sivuvaikutuksia.
DI Leino Utriainen sai Lipitor atorvastatiinin käytön seurauksena haimatulehduksen ja lääkeyrityksen vakuutus maksoi Utriaiselle 84.000€ korvaukset. Lääketehdas Pfizer myönsi, että haimatulehdusta esiintyy haittavaikutuksena yhdellä 100.000:sta Lipitorin käyttäjästä.
Salival

Salival on yhdysvaltalaisen Tool-yhtyeen vuonna 2000 julkaistu box set. Se on julkaistu CD/VHS ja CD/DVD-formaateissa, ja sen mukana tulee myös 56-sivuinen kuvakirja.
Kappale "You Lied" on alun perin basisti Justin Chancellorin aikaisemman yhtyeen Peachin kappale. "Merkaba" oli alun perin tarkoitettu yhtyeen kappaleen Soberin introksi. "Message to Harry Manback II" on jatkoa ensimmäiselle osalle, joka on julkaistu albumilla "Ænima".
Tottori

Tottori () on Japanin Tottorin prefektuurin pääkaupunki Honshūn saarella Chūgokun tai San’inin alueella. Se sijaitsee prefektuurin itäosassa Japaninmeren rannikolla Sendaijoen suulla. Tottorissa on 190 139 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 765,31 neliökilometriä. Se on nimitetty yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Tottori kehittyi linnanaluskaupunkina osana Ikeda-klaanin hallitsemaa Tottorin daimiokuntaa. Meiji-restauraation jälkeen Tottorista tehtiin uuden Tottorin prefektuurin pääkaupunki, ja Japanin kunnallishallinnon perustamisen yhteydessä vuonna 1889 se sai kaupunkioikeudet. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2004, kun siihen liitettiin kahdeksan ympäristön kuntaa. Kaupungin merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluu Tottorin hiekkadyynit, 16 kilometriä pitkä ja 2 kilometriä leveä dyynialue; rakennettua kulttuuriperintöä edustavat vuorostaan Tottorin linnan rauniot ja keisari Taishōn vierailua varten rakennettu Jinpūkaku-huvila. Elokuisin kaupungissa juhlitaan Shanshan-festivaalia, jonka huipentuma on 3 500 hengen esittämä sateenvarjotanssi. Tottoria palvelevat JR Nishi-Nihonin San’in-päälinja ja Inbi-linja sekä Tottorin lentoasema.
Undertow

Undertow on yhdysvaltalaisen Tool-yhtyeen ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin 1993. Albumin tunnetuin kappale on "Sober", joka lukeutuu Toolin tunnetuimpiin sen suuren radiosoittonsa ansiosta. Kappale kertoo kitaristi Adam Jonesin mukaan eräästä hänen tuttavastaan, joka ei pystynyt ilmaisemaan itseään artistina ilman päihtymistä. Vaikka yhtye sai paljon huonoa julkisuutta mm. "Prison Sex"-kappaleen sanoman takia, silti albumi myi julkaisuvuonnaan jo kultaa. Edellä mainituista kappaleista tehtiin myös singlet, joista "Prison Sex" julkaistiin 1993 ja "Sober" vuotta myöhemmin.
Carelia

Carelia on Petroskoissa ilmestyvä suomenkielinen kulttuurilehti. Se on perustettu vuonna 1928, ja se on toiminut nimillä "Punakantele", "Karelija" ja "Punalippu" vuoteen 1990, jolloin se sai nykyisen nimensä. Osa Carelia-lehden aineistosta on karjalan ja vepsän kielellä ja inkerin murteella. 
Päätoimittaja vuodesta 2014 on Armas Mašin . Hänen edeltäjänsä oli Robert Kolomainen, joka toimi tehtävässä yli 20 vuotta. Kolomainen erosi tehtävästään helmikuussa 2014 Venäjän viranomaisten erotettua suurimman osan lehden toimituksesta ennen vuoden 2014 alkua. Lehteä kustantaa Venäjän valtion Periodika-kustantamo.
Vuodesta 2014 lähtien lehti ilmestyy kaksi kertaa vuodessa (aiemmin 10 kertaa vuodessa).
Matsue

Matsue () on Shimanen prefektuurin pääkaupunki Chūgokun alueella Honshūn saarella Japanissa. Se sijaitsee prefektuurin koillisosassa Japaninmeren rannalla Shinjijärven ja Nakaumijärven välissä. Järvet toisiinsa liittävä Ōhashijoki kulkee kaupungin halki. Matsuessa on 205 774 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 573,01 neliökilometriä. Se on valittu yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Matsuen alue kehittyi jo varhain Izumon pyhäkön läheisyyden ansiosta. Kaupungin nimi on peräisin vuodelta 1611, kun Horio Yoshiharu perusti paikalle linnan ja alkoi kutsua paikkaa nimellä Matsue. Edo-kaudella se kukoistikin linnakaupunkina. Vuonna 1889 Japanin kunnallishallinnon perustamisen myötä Matsuesta tehtiin kaupunki; tällöin siellä oli noin 35 000 asukasta ja sen pinta-ala oli 4,78 neliökilometriä. Kaupungin alue on kasvanut vähitellen kuntaliitosten myötä. 
Lukuisten vesialueiden ja -reittien vuoksi Matsuelle on annettu lempinimi ”veden pääkaupunki” (). Kaupungin merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluvat Matsuen linna, joka on yksi kahdestatoista alkuperäisessä asussaan säilyneestä japanilaisesta linnasta, ja japaniin asettuneen kirjailijan Lafcadio Hearnin kotimuseo. Samalla alueella linnan ympärillä (Shiominawate-katu) on runsaasti perinteistä arkkitehtuuria ja yleisölle avattu hyvin säilynyt samuraitalo. Kaupungin toisella puolella Ōhashijoen eteläpuolella on laaja temppelialue ("teramachi") ja Shinjijärven rannalla Kiyonori Kikutaken suunnittelema Shimanen prefektuurin taidemuseo. Kauempana keskustasta sijaitsevat esimerkiksi Tamatsukurin kuumien lähteiden alue ja Sadan pyhäkkö, jonka nō-tanssi on otettu Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon.