tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pasi Räty

Pasi Räty (s. tammikuu 1965 Lieksa) on suomalainen rikollinen ja yksi Suomen pitkäaikaisimmista elinkautisvangeista istuttuaan vankilassa yhtäjaksoisesti 22 vuotta.
Räty sai ensimmäiset tuomionsa 15-vuotiaana polttoainevarkauksista, mökkimurroista, varkauksista ja näpistyksistä. Hän vapautui vankilasta loppuvuonna 1989. Vapauduttuaan hän ryösti miehen, naisystävänsä avustuksella. Ennen ensimmäistä murhatuomiotaan 25-vuotiaana Rädyn rikosrekisteriin oli kertynyt 21 ehdotonta vankeustuomiota, yhteensä seitsemän vuotta ja kahdeksan kuukautta.
Räty kärsi ensimmäisestä elinkautisesta tuomiostaan 22 vuotta, mikä oli hänen pisin vankeusaikansa. 25-vuotias Räty tuomittiin vuonna 1990 tehdystä murhasta ja ryöstöstä elinkautiseen vankeuteen. Rahapulaansa helpottaakseen hän puukotti Lieksassa 74-vuotiaan liikuntarajoitteisen vanhuksen, jota hän ei tuntenut. Uhrin ruumiista löytyi 40 veitseniskua. Saalikseen hän sai 59 markan arvosta elintarvikkeita ja lääkkeitä.
Vapauduttuaan vankilasta 2012 Räty ehti olla vapaana vain kuukauden, ennen kuin hän syyllistyi toiseen henkirikokseensa. Hän surmasi Kuopiossa samaan ryyppyporukkaan kuuluneen vankilassa tapaamansa 31-vuotiaan miehen hakkaamalla häntä käteen osuneella painavalla rautaputkella ja puukottamalla kaulaan. Hänet tuomittiin toistamiseen elinkautiseen vankeuteen murhasta. Motiivia teolle ei löytynyt.
Mielentilatutkimusten mukaan Räty oli kummankin murhan tekohetkellä syyntakeinen, mutta toisessa tutkimuksessa hänellä todettiin vahva psykopatia. Lisäksi hänen etuaivoistaan löytyi vanhan trauman jäljet, jotka neurologin arvion mukaan sopivat ensisijaisesti vanhan päävamman aiheuttamiksi. Mielentilatutkimuksen mukaan Rädyllä on myös antisosiaalinen- ja epävakaa persoonallisuushäiriö. Vahvojen psykopaattisten piirteiden lisäksi Rädyllä on useita päihderiippuvuuksia. Vaarallisuusarviossa Räty katsottiin erittäin vaaralliseksi toisille ihmisille. Hänen riskinsä väkivaltaiseen käyttäytymiseen arvioitiin korkeaksi.
Räty on ollut vankilassa koko aikuisikänsä suljetulla osastolla, lukuun ottamatta yhteensä 1,5 vuoden mittaista jaksoa tuomioiden välillä. Vahvan päihderiippuvuutensa vuoksi hän ei ole päässyt avovankilaan. Lisäksi hän on ollut väkivaltainen sekä vanginvartijoita että muita vankeja kohtaan. 
Toimittaja Rebekka Härkönen on kirjoittanut Rädystä kirjan "Valmis tappamaan – kaksinkertaisen elinkautisvangin tarina" (2021). Räty yritti käydä Härkösen kimppuun kirjan valmisteluun liittyvän vankilavierailun aikana.
Alfred Lamoureux

Alfred Lamoureux (29. joulukuuta 1876 Montreal – 10. maaliskuuta 1954 Montreal) oli kanadalainen säveltäjä, urkuri, pianisti, laulaja ja pedagogi. Hän opiskeli vuosina 1889–1897 Institut Nazarethissa, jossa häntä opettivat Achille Fortier, Romain-Octave Pelletier, Victoria Cartier, Frantz Jehin-Prume ja J.-J. Goulet. Hän opetti itse myöhemmin samassa opinahjossa ja monissa muissa laitoksissa. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Louise André, Hervé Cloutier, Gabriel Cusson, Gérald Desmarais ja Sisar Marie-Stéphane. 
Lamoureux'n tuotantoon kuuluu muun muassa neljä messua sekä oratoriot "Tragédie d'Esther" ja "La Samaritaine". Lamoureux oli sokea.
Route nationale 7

Route nationale 7 eli RN7 on valtatie Malissa. Se johtaa maan pääkaupungista Bamakosta Bougounin ja Sikasson kautta Norsunluurannikon rajalla sijaitsevalle Zégouan raja-asemalle. Tien pituus on 471 kilometriä.
RN7 on osa 1225 kilometrin pituista liikennekäytävää, joka johtaa Bamakosta Abidjanin valtamerisatamaan. Burkina Fason kautta on yhteydet myös Ghanan, Togon ja Beninin satamiin. Tietä pitkin kulkee noin puolet Malin ulkomaankaupasta.
Vuonna 1965 valmistunut maantie uudistettiin vuosina 1988–1990. Kymmenen metriä leveällä tiellä on seitsemän metriä leveä asfaltoitu ajorata. Tien kaltevuus on enintään 4,4 prosenttia ja viitenopeus sata kilometriä tunnissa.
Bamakon ja Bougounin välinen 152 kilometrin osuus uudistettiin Maailmanpankin tuella 2000-luvun alussa. Vuonna 2017 ryhdyttiin rakentamaan Sikasson läpi kulkevaa nelikaistaista väylää, ja suunnitelmissa on myös Norsunluurannikon ja Burkina Fason rajoille johtavien osuuksien korjaaminen. Norsunluurannikolle on rakenteilla uusi päällystetty maantie RN7:lta Zantiébougousta.
Panssarivyölisko

Panssarivyölisko ("Ouroborus cataphractus") on vyöliskojen heimoon kuuluva liskolaji. Se elää vain Etelä-Afrikan aavikoilla. Lisko puolustautuu kiertämällä ruumiinsa tiukalle kerälle.
Laji luokiteltiin aikaisemmin vyöpyrstöliskojen sukuun ("Cordylus"), mutta nykyään sitä pidetään oman sukunsa Ouroborus ainoana lajina. Suku on saanut kreikaksi "hännänsyöjää" tarkoittavan nimensä erikoisen puolustustapansa mukaan. Nimi viittaa ikivanhaan Ouroboros-symboliin, jossa käärme tai lohikäärme syö omaa häntäänsä.
Ulkonäkö ja koko.
Panssarivyöliskon niskaa, ruumista, häntää ja jalkoja peittävät kovien, sarvimaisten suomujen piikkirivit. Sen keskimääräinen pituus kuonosta peräaukkoon mitattuna on 7,5–9 senttiä ja enimmäispituus 10,5 senttiä. Koiraat ovat naaraita suurempia. Häntä on yhtä pitkä tai hieman lyhyempi kuin liskon ruumis. Sen vanttera ja litteä ruumis vaihtelee väriltään likaisen kellertävänruskeasta oljenkeltaiseen. Sillä on keltainen kaula ja tummanruskeita täpliä. Panssarivyölisko voi vaaratilanteessa pudottaa piikkien ympäröimän häntänsä, joka kasvaa hitaasti takaisin. Koska häntä on tärkeä osa sen puolustusasentoa, se pudottaa sen vain viimeisenä vaihtoehtona.
Elintavat.
Panssarivyölisko on sosiaalinen ja muodostaa enintään 60 yksilön ryhmiä, jotka voivat viettää pitkiä aikoja samassa kallionhalkeamassa, mikä on epätavallista liskoilla. Ryhmät koostuvat yleensä parista aikuisesta sekä esiaikuisista ja poikasista.
Levätessään kallionhalkeamassa panssarivyölisko on piikikkäiden suomujen takia lähes mahdoton saada pois suojastaan. Kun vaara uhkaa kallionhalkeaman ulkopuolella, lisko pakenee takaisin piiloonsa. Jos saalistaja tai ihminen kuitenkin saa hitaasti juoksevan panssarivyöliskon kiinni, se puolustautuu kiertämällä ruuminsa tiukalle kerälle ja tarttumalla kiinni häntäänsä leuoillaan. Sen piikit estävät saalistajia nielemästä liskoa tai tarttumasta siihen. Puolustusasento suojaa liskon pehmeää, haavoittuvaista vatsapuolta.
Ravinto.
Panssarivyölisko käyttää ravinnokseen runsaasti hyönteisiä, jotka viihtyvät seudun kukilla. Termiitit ovat sen tärkeintä ravintoa, mutta se syö myös kaksoisjalkaisia, skorpioneja ja kasvisainesta.
Hauksbók

Hauksbók ( ”Haukrin kirja”) on laaja, keskiajan islantilainen käsikirjoitus, joka on nimetty omistajansa Haukr Erlendssonin (k. 1334) mukaan. Haukr oli islantilainen lainoppinut, joka toimi laamannina ensin Islannissa ja myöhemmin Norjassa. Valtaosa käsikirjoituksesta on laadittu todennäköisesti vuosien 1306–1308 välisenä aikana Haukrin oleskellessa Islannissa, osa taas vuoden 1310 paikkeilla tai sen jälkeen. Haukr on itse kirjoittanut suuren osan käsikirjoituksesta, minkä lisäksi kirjoittamiseen on osallistunut myös muutama muu, todennäköisesti islantilainen ja norjalainen tai färsaarelainen kirjuri. 
”Haukrin kirjan” erityispiirteitä.
Hauksbók sisältää (keskiajan näkökulmasta katsottuna) historiallisia, Islannin varhaishistoriaan ja Skandinavian muinaiseen menneisyyteen liittyneitä saagoja (islantilaissaagoja ja muinaissaagoja) sekä latinankielisten historianteosten käännöksiä (antiikkisaagoja), edda-runoutta ("Völuspá") ja teologiaa, filosofiaa, maantiedettä, luonnonhistoriaa, ajanlaskua sekä matematiikkaa ja keskiaikaista lääketiedettä (esim. humoraalioppia) käsitteleviä tekstejä. Kokonaisuutena Hauksbók on ollut vaikuttava henkilökohtainen kirjasto. Kootessaan käsikirjoitusta Haukrin esikuvana on voinut olla jokin vastaava eurooppalainen käsikirjoitus, mahdollisesti Lambert Saint-Omerilaisen 1000-luvun lopulla ja 1100-luvun alussa laatima ensyklopedinen, keskiajan tieteellisiä ja oppineita tekstejä summaava kokoelmateos "Liber floridus" (”Kukkien kirja”). 
Sisältö.
Keskiajalla Hauksbók-käsikirjoitus oli vielä yhtenäinen, mutta myöhemmin se jaettiin kolmeksi erilliseksi käsikirjoitukseksi, AM 371 4to, AM 544 4to ja AM 675 4to. Hauksbókin alkujaan yli kahdestasadasta lehdestä on säilynyt vain 141. Hauksbókin tunnettu sisältö on seuraava (tahojen Landsbókasafn Íslands, Stofnun Árna Magnússonar sekä Den arnamagnæanske samling ylläpitämän "Handrit.is" -sivuston mukaan):
Aiheesta muualla.
Huijari Felix Krullin tunnustukset (televisiosarja)

Huijari Felix Krullin tunnustukset ("Bekenntnisse des Hochstaplers Felix Krull") on länsisaksalais-itävaltalainen viisiosainen television minisarja vuodelta 1982. Se perustuu Thomas Mannin samannimiseen romaaniin (1954, suom. Kai Kaila, Weilin + Göös, 1980). Bernhard Sinkelin ohjaamassa sarjassa nuorta Felix Krullia näyttelee englantilainen John Moulder-Brown, ja muissa pääosissa nähdään Klaus Schwarzkopf, Daphne Wagner, Rita Tushingham ja Joss Ackland.
Romaani ja televisiosarja kertovat tarinan Reininlaakson samppanjatilalla kasvaneesta pojasta, joka kasvaa moraalittomaksi seikkailijaksi ja viettelijäksi opittuaan konkurssin ja itsemurhan tehneeltä isältään, miten maailma ja ihmiset taivutellaan omiin tarpeisiin soveltuvaksi. Poika aloittaa oman elämänsä tyhjätaskuna, mutta huijaa tiensä eteenpäin.
Vastaanotto.
Sarja esitettiin Suomen televisiossa vuoden 1984 tammikuussa. "Helsingin Sanomien" Kirsikka Siikalan mielestä "Huijari Felix Krullin tunnustusten" ensimmäinen jakso lupaa paljon ja tarjoaa herkullista ajankuvaa ja satiiria. Sen sijaan vuotta myöhemmin Pertti Avola ei pitänyt tätä eikä vuoden 1984 aikana Suomen televisiossa esitettyä kahta muuta minisarjaa "Der Zauberberg" (ohj. Hans W. Geissendörfer, 1982, esitettiin ruotsinkielisin tekstein nimellä "Bergtagen") ja "Tohtori Faustus" (ohj. Franz Seitz, 1982) järin mullistavina Thomas Mann -filmatisointeina.
Aiempi elokuvasovitus.
Mannin romaani filmattiin ensimmäisen kerran elokuvaksi "Viettelijän tunnustukset" (1957).
V. A. Sihvonen

Viljam A. Sihvonen (14. marraskuuta 1879 – 14. heinäkuuta 1932 Savonlinna) oli valokuvaaja, joka on tullut tunnetuksi Savonlinnaa, sen ympäristöä ja asukkaita kuvaavista kuvista.
Ura ja elämä.
V. A. Sihvonen aloitti ammattimaisen valokuvaamisen vuonna 1894 isänsä Aleksander Sihvosen perustamassa valokuvaamossa, joka sijaitsi osoitteessa Kirkkokatu 12 Savonlinnassa. Hän perusti oman valokuvaamon yhdessä veljensä Hjalmar Sihvosen kanssa Olavinkatu 13:ssa sijainneeseen isänsä valokuvaamon rinnakkaisliikkeeseen. Veljesten yhteinen kuvaamo sai vuonna 1908 nimekseen Valokuvaamo W. &amp; Hj. Sihvonen. 
Vuosina 1908–1915 sekä William että Hjalmar Sihvonen toimivat ateljeetoiminnan lisäksi myös kiertävinä valokuvaajina Savonlinnaa ympäröivillä paikkakunnilla. Lehti-ilmoitusten mukaan kuvauksia tapahtui paikkakunnan yrittäjien taloissa ja pihoilla. V. A. Sihvonen on tunnettu Savonlinnaa, Punkaharjua ja ympäröivää maaseutua kuvaavista maisemakuvista. Näitä kuvia myytiinkin paljon matkailijoille postikortteina.
Sihvonen osti veljensä osuuden yhteisestä kuvaamosta vuonna 1910 ja jatkoi nimellä Valokuvaamo Olavi. Vuonna 1914 ateljee muutti uusiin tiloihin Olavintorille Solmun taloon osoitteessa Olavinkatu 26. Sisällissodan aikana vuonna 1918 V. A. Sihvonen toimi rintamavalokuvaajana Raudussa. Sihvosen kuoltua uintimatkalla Savonlinnassa vuonna 1932 valokuvaamon toimintaa jatkoi hänen jälkeensä hänen poikansa Paavo Sihvonen. Hänen tyttärensä Kerttu Kupiainen kirjoittaa myös perheen valokuvaustoiminnasta muistelmateoksessaan "Kaupunki saarilla : vaellusta pienessä kaupungissa mukulakivikatujen aikaan."
Kuvaajaveljesten ateljeet.
Veli Hjalmar Sihvonen siirtyi ensin isän valokuvaamoon mutta muutti sitten Poriin. Palatessaan Savonlinnaan vuonna 1912 hän perusti kuvaamon "Hj. Sihvonen" ja valokuvaamon "Savo" isänsä valokuvaamon piharakennukseen Kirkkokadulla. 
Velipuoli Urho Alarik Sihvonen oli myös valokuvaaja. Toimittuaan ensin valokuvaajana Raahessa vuosina 1916–19 hän perusti Savonlinnaan valokuvaamon "Atelier Iris" osoitteessa Olavinkatu 10, ja se siirtyi myöhemmin osoitteeseen Olavinkatu 51. Valokuvaamo toimi vuoteen 1932 saakka, jolloin se tuhoutui tulipalossa.
Sanni Pajasmaa

Sanni Ida Matilda Pajasmaa (s. 6. helmikuuta 1999 Helsinki) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji on seitsenottelu. Hän edustaa helsinkiläistä HIFK-Friidrottia, johon hän siirtyi vuodeksi 2015. Sitä ennen Pajasmaa edusti Nurmijärven Yleisurheilua. Pajasmaa on opiskelija ja kuuluu Pääkaupunkiseudun urheiluakatemia Urhean yleisurheilijoihin. Häntä on syksystä 2014 asti valmentanut Mervi Brandenburg.
Pajasmaa aloitti yleisurheilun ollessaan ensimmäisellä luokalla. Hän harrasti nuorena monia lajeja, joista seiväshyppy vakiintui päälajiksi. Pajasmaa kärsi nuorena useista loukkaantumisista, joiden takia kaudet 2012–2016 olivat rikkonaisia.
Pajasmaa vaihtoi kaudeksi 2017 päälajikseen seitsenottelun. Hän perusteli vaihtoa kyllästymisellä ainoastaan yhden lajin harjoitteluun. Heti samana vuonna Pajasmaa otteli 4998 pisteen tuloksen.
Pajasmaa teki arvokilpailudebyyttinsä Suomen joukkueessa Tampereella järjestetyissä alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2018. Hän oli rikkonut MM-kilpailujen tulosrajan aiemmin samana vuonna nuorten moniotteluiden PM-kilpailuissa Jessheimissa Norjassa. Pajasmaa otteli MM-kilpailuissa 5229 pistettä, sallittujen tuuliolojen ennätyspisteensä, ja sijoittui 18:nneksi. Hän oli MM-tilastossa 23:s ennen MM-kilpailuita. Pajasmaa oli asettanut tavoitteekseen ennätyspisteet ja piti 5500 pisteen saavuttamista realistisena.
Ennen MM-kilpailuita Pajasmaa oli edustanut Suomea nuorten Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa 2017 ja 2018. Hänet nimettiin nuorten maajoukkueen valmennusryhmään kaudeksi 2017–2018. Pajasmaa on voittanut nuorten sarjoista useita SM-mitaleita sekä Suomen ruotsinkielisen urheiluliiton mestaruuksia. Seitsenottelun lisäksi hän on voittanut nuorten SM-mitaleita viisiottelussa, seiväshypyssä, kuulantyönnössä, 4 x 100 metrin viestissä sekä 4 x 300 metrin viestissä. Kalevan kisoissa Pajasmaa on parhaimmillaan sijoittunut seiväshypyssä kahdeksanneksi vuonna 2015 ja seitsenottelussa seitsemänneksi vuonna 2017.
Pajasmaa on nimennyt vahvuudekseen kyvyn tehdä onnistuneita suorituksia senkin jälkeen, vaikka yksi laji epäonnistuisi, sekä juoksukunnon. Hänen mielestään sadan metrin aitajuoksu ja pituushyppy ovat hänelle parhaita seitsenottelun lajeista. Pajasmaa on asettanut tavoitteikseen aikuisten arvokilpailuihin pääsemisen sekä 6000 pisteen saavuttamisen.
Ennätykset.
Pajasmaan paras tulos seitsenottelussa on 5332 pistettä, mutta tulos ei kelpaa viralliseksi ennätykseksi liian voimakkaiden tuulien takia. Sallituissa oloissa Pajasmaa on otellut 5329 pistettä.
Pajasmaan ennätys seiväshypyssä on 3,80 m.
Videopelivuosi 2020

Videopelivuosi 2020 käsittelee vuoden 2020 aikana julkaistuja videopelejä ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
 16. tammikuuta – ""JP
 14. helmikuuta – "Dreams" 
 20. helmikuuta – "Persona 5 Strikers" JP
 11. maaliskuuta – "Ori and the Will of the Wisps" 
 13. maaliskuuta – "Nioh 2"
 19. maaliskuuta – "Doom Eternal"
 20. maaliskuuta – "
 23. maaliskuuta – "
 25. maaliskuuta – "Iron Danger"
 30. maaliskuuta – ""
 3. huhtikuuta – "Resident Evil 3"
 10. huhtikuuta – "Final Fantasy VII Remake"
 24. huhtikuuta – ""
 24. huhtikuuta – "Trials of Mana"
 26. toukokuuta – "Minecraft Dungeons"
 2. kesäkuuta – "Valorant"
 19. kesäkuuta – "The Last of Us Part II"
 16. heinäkuuta – "Beyond a Steel Sky"
 17. heinäkuuta – "Ghost of Tsushima"
 17. heinäkuuta – "
 4. elokuuta – "
 18. elokuuta – "Microsoft Flight Simulator"
 28. elokuuta – "Wasteland 3"
 28. elokuuta – "Project CARS 3"
 1. syyskuuta – "Crusader Kings III"
 4. syyskuuta – "Marvel’s Avengers"
 17. syyskuuta – "Hades"
 2. lokakuuta – ""
 9. lokakuuta – "FIFA 21"
 15. lokakuuta – "Noita"
 27. lokakuuta – "
 29. lokakuuta – "
 6. marraskuuta – "Dirt 5"
 10. marraskuuta – ""
 10. marraskuuta – "Assassin’s Creed Valhalla"
 12. marraskuuta – ""
 12. marraskuuta – "Just Dance 2021"
 13. marraskuuta – ""
 1. joulukuuta – "Twin Mirror"
 10. joulukuuta – "Cyberpunk 2077"
Merja Pitkänen (kuvanveistäjä)

Merja Pitkänen (s. 1958 Paltamo) on turkulainen kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan erityisesti pronssiin tai rautaan valetuista arkielämästä tutuista esineistä, joiden kautta hän kertoo ihmisestä ja ihmiselämän ilmiöistä. 
Pitkänen on saanut taidekoulutuksensa Limingan Taidekoulussa 1980–1981 ja Turun piirustuskoulussa 1981–1985. Pitkäsen töitä on mm. Turun, Raision ja Kaarinan kaupunkien taidekokoelmissa sekä Wienissä ESSL-museossa. Vuonna 1990 Turun Taiteilijaseura valitsi hänet Vuoden turkulaiseksi taiteilijaksi.
Taloon.com

Taloon.com on suomalainen kuluttajille suunnattu rautakauppa verkossa ja osa pohjoismaista BHG Group -konsernia. Kimmo Lähteenmäen perustama Taloon.com aloitti toimintansa pelkästään verkkokauppana vuonna 2004. Vuonna 2017 yritys laajensi toimintaansa avaamalla ensimmäisen palvelumyymälän Vantaan Tammistoon.
Alun Hoddinott

Alun Hoddinott (11. elokuuta 1929 Bargoed, Wales – 11. maaliskuuta 2008 Swansea, Wales) oli brittiläinen taidemusiikin säveltäjä ja musiikkipedagogi. Tuottelias Hoddinott oli yksi ensimmäisisistä kansainvälistä mainetta saavuttaneista walesiläisistä säveltäjistä. Hän sävelsi seitsemälle vuosikymmenelle ulottuneella urallaan noin 300 erillistä teosta: 10 sinfoniaa, 20 konserttoa, kuusi oopperaa, kymmenen pianosonaattia ja vokaalimusiikkia. Hän toimi pitkään Cardiffin yliopiston professorina.
Alun Hoddinott opiskeli Cardiffin yliopistossa, jossa hän suoritti perustutkinnon 1949 ja tohtorin tutkinnon vuonna 1960. Opinnot saivat alkunsa 16-vuotiaana, kun hän sai sävellyksestään yliopistostipendin. Hän jatkoi sävellysopintojaan Lontoossa australialaisen Arthur Benjaminin johdolla.
Vuosina 1951–1959 Alun Hoddinott toimi Welsh College of Music and Drama -oppilaitoksen professorina ja siirtyi sitten Cardiffin yliopistoon, jossa hän toimi lopulta professorina ja musiikkitieteen laitoksen johtajana 1967–1987. Sen ohella hän johti Cardiffin musiikkifestivaalia, jonka hän perusti ystävänsä, pianisti John Ogdonin kanssa.
Hoddinott nousi julkisuuteen säveltäjänä vuoden 1954 klarinettikonsertollaan, jonka kantaesitti Cheltenhamin musiikkijuhlilla Gervase de Peyer ja John Barbirollin johtama Hallé-orkesteri. Hoddinottin sävellyksiä ovat tulkinneet myös muun muassa viulisti Ruggiero Ricci, sellisti Mstislav Rostropovitš ja käyrätorvensoittaja Dennis Brain.
Vuonna 1957 Alun Hoddinott sai sävellystuotannostaan Arnold Bax -mitalin, ja vuonna 1983 hänet nimitettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajaksi (CBE). Hän oli myös monien musiikkioppilaitosten kunniatohtori ja Royal Academy of Musicin kunniajäsen ja sai monia kulttuuripalkintoja erityisesti kotiseudullaan Walesissä. BBC Cymru Wales -radioyhtiön 350-paikkainen BBC Hoddinott Hall Cardiffissa on nimetty Alun Hoddinottin mukaan. Se on National Orchestra of Walesin kotisali.
Tejo (1904)

Tejo oli Portugalin laivaston vuonna 1904 vesillelaskettu hävittäjä, joka oli samalla tyyppinsä ensimmäinen laivastossa.
Valmistus.
Alus tilattiin Lissabonin laivastontelakalta, missä köli laskettiin vuonna 1902. Alus laskettiin vesille 27. lokakuuta 1901 ja otettiin palvelukseen vuonna 1904.
Palvelus.
Aluksen koeajot jatkuivat vuoteen 1906. Niissä todettiin aluksen moninaisen käytön rajoittavan aluksen tehokasta käyttöä ja siten tehtiin päätös keskittymisestä hävittäjäksi.
Portugalin ensimmäisen tasavallan perustamisen jälkeen aluksen nimeen liitettiin etuliite NRP. Alus ajoi 1910 karille Penichessa, jolloin se vaurioitui pahoin. Viisi vuotta myöhemmin alus siirrettiin telakalle modernisoitavaksi. Muutostyöt saatiin päätökseen 1917, jolloin 65 millimetrin tykit korvattiin 76 millimetrin tykein. Lisäksi aluksen kattilat oli vaihdettu White-Foster-kattiloihin ja savuhormit vähennetty kahteen. Se poistettiin alusluettelosta noin vuonna 1929.
Dopakinoni

Dopakinoni (C9H9NO4) on aminohappoihin ja kinoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdiste on tärkeä välivaihe melaniinien biosynteesissä eliöissä.
Biologinen rooli.
Dopakinonia muodostuu eliöissä tyrosiinista. Entsyymi nimeltä tyrosinaasi hapettaa tyrosiinin ensin L-dopaksi ja edelleen dopakinoniksi. Dopakinoni on hyvin reaktiivinen yhdiste. Sille voi tapahtua molekyylinsisäinen syklisoitumisreaktio, jossa muodostuu indolirakenteisia yhdisteitä kuten dopakromia, joista muodostuu edelleen hapettavan polymeroitumisen kautta eumelaniineja. Hapettimena reaktioissa toimii dopakinoni ja happi. Dopakinoni voi myös reagoida konjugaattiadditiolla kysteiiniaminohapon kanssa, jolloin muodostuu kysteinyylidopajohdannaisia. Nämä johdannaiset syklisoituvat ja polymeroituvat rikkiä sisältäviksi feomelaniineiksi, joissa on feomelaniine- ja bentsotiatsoliyksiköitä. Dopakinoni voi edelleen hapettua topakinoniksi, joka toimii kofaktorina muun muassa eräissä amiinioksidaasientsyymeissä.
Ruotsin–Norjan sota (1814)

Ruotsin–Norjan Sota, joka tunnetaan myös nimillä Sota Norjaa vastaan (), Sota Ruotsin kanssa () ja Norjan itsenäisyyssota oli vuoden 1814 kesäkuussa Norjan ja Ruotsin välillä käyty sota. Sota päättyi Norjan tappioon, minkä jälkeen Norja liitettiin osaksi Ruotsi-Norjaa.
Tausta.
Tammikuussa 1814 kirjoitetussa Kielin sopimuksessa Tanska-Norjan kuninkaan Frederik VI:n täytyi luovuttaa Norja Ruotsille. Tämä johtui siitä, että Ranska, jonka liittolainen Tanska-Norja oli, kärsi tappion Napoleonin sodissa. Norja ei hyväksynyt sopimusta, ja 26. heinäkuuta Ruotsi hyökkäsi Norjaan.
Sota.
Väkivaltaisuudet alkoivat 26. heinäkuuta Ruotsin laivaston hyökäyksellä Hvalerissa. Norjan armeija evakuoitiin, ja alukset onnistuivat pakenemaan, mutta ne eivät enää taistelleet sodassa. Ruotsin armeijan tärkein hyökkäys rajan yli tapahtui Haldenissa. Ruotsin armeija ohitti ja piiritti Fredrikstenin linnoituksen ja eteni pohjoiseen samalla, kun 6 000 sotilasta nousi maihin Kråkrøyssä Fredrikstadin lähellä. 
Norjan armeija onnistui pysäyttämään Ruotsin hyökkäyksen Lierissä 2. elokuuta ja toisen kerran Matrandissa 5. elokuuta. 3. elokuuta kuningas Kristian VIII saapui rintamalle, ja hänet suostuteltiin vaihtamaan taktiikkaansa ja käyttämään Rakkestadiin sijoitetut joukot vastahyökkäykseen ruotsalaisia vastaan. Käsky vastahyökkäykseen annettiin 5. elokuuta, mutta peruutettiin muutaman tunnin jälkeen. Norjalaiset joukot perääntyivät Glomma-joen yli Langnesissa. Viimeinen suuri taistelu käytiin 9. elokuuta sillanpäässä Langnesissa, missä ruotsalaiset joukot ajettiin pois. Ruotsi pääsi kuitenkin voitolle Kjølbergin sillan taistelussa 14. elokuuta. Taistelun jälkeen Ruotsilla oli tyhjä tie Norjan pääkaupunkiin Kristianiaan. 
Vaikka Norja oli voittanut Langnesissa, kummallekin osapuolelle oli selvää, että Norja tulisi häviämään. Norja suostui neuvottelemaan Ruotsin kanssa, koska sota oli vaikeuttanut sen raha-asioita. Kummatkin osapuolet olivat kiinnostuneita lopettamaan sodan pikaisesti. 
Normaalille norjalaiselle sotilaalle sota näytti huonosti valmistellulta ja huonosti taistellulta. Norjan häviöstä syytettiin Kristian VIII:aa ja kenraali Frederik von Haxthausenia, joista jälkimmäistä syytettiin maanpetoksesta.
Mikko Pykäri

Mikko Pykäri on suomalainen podcastaaja, muusikko ja musiikin tuottaja. Pykäri on tehnyt päätyönsä muusikkona. Hän tekee myös Kasper Strömmanin kanssa humoristista podcastia nimeltään "Suomen suosituin podcast".
Pykäri toimii musiikin tuottajana ja julkaisee musiikkia sooloartistina nimellä Pykäri ja soittaa Shine 2009 -yhtyeessä. Hän toimi aiemmin Regina-yhtyeessä.
Aiemmin sooloalbumeilla oli vierailevia artisteja mutta "Pyqäri"-sooloalbumilla Pykäri laulaa ensimmäistä kertaa itse.
Pykäri on palkittu Emma-patsaalla, hänen tuottamansa Reginan "Soita mulle" valittiin vuoden 2011 Emma-gaalassa vuoden alternative/-indiealbumiksi.
Pykäri oli aiemmin naimisissa Reginassa laulaneen Iisan kanssa.
Tuottajana.
Ruger Hauer -
Your Favourite Weapon

Your Favourite Weapon on yhdysvaltalaisen alternative rock -yhtye Brand Newin esikoisalbumi, jonka julkaisi Triple Crown Records 9. lokakuuta 2001. Vuoden 2011 loppupuolella albumista tehtiin uusintapainos, jonka mukana julkaistiin vanhoja demoja.
Albumin pop punk -vaikutteinen tyyli eroaa muista yhtyeen julkaisuista paljon. Yhtyeen jäsenet eivät olleet tyytyväisiä albumiin. Albumin sanoitukset käsittelee suurimmaksi osaksi laulaja Jesse Laceyn menneitä rakkaussuhteita. Albumi menestyi kohtalaisesti, jonka seurauksena he lähtivät kiertueelle Taking Back Sunday -yhtyeen kanssa.
Leevi Salonen

Leevi Artturi Salonen (s. 11. huhtikuuta 2001) on suomalainen laulaja, lauluntekijä ja näyttelijä.
Salonen tuli tunnetuksi Idolsin 8. tuotantokaudella herkillä tulkinnoillaan ja koskettavilla tarinoillaan. Hänellä on yksi julkaistu kappale ”Pidin musta kii”, joka tehtiin Idolsin yhteydessä. Hän esitti kappaleen ensimmäistä kertaa Idols-finaalissa sijoittuen toiseksi voittaja Anniina Timosen jälkeen.
Hän on kirjoittanut useita kappaleita kotimaisille artisteille ja bändeille. 
Salonen on näytellyt Ava &amp; Frank -musikaalin miespääroolissa Frank Sinatraa.
Kesäkuussa 2023 Salonen julkisti liittyneensä Metalli yhtyeeseen Deranged Day. Saman vuoden loppuun mennessä bändi oli julkaissut kolme singleä joissa tekstitys on pääosin Salosen käsialaa. Seuraavan vuoden Huhtikuussa bändi ilmoitti lopettavansa ja nopeasti sen jälkeen Salonen ilmoitti aloittavansa soolo uransa ARTHUR nimellä. Ensimmäinen single "Meet Again" julkaistiin kesäkuussa 2024. Puolet biisin tuotoista on luvattu Mieli Ry:lle nuorten mielenterveyden tukemiseksi.
Françoise Nyssen

Françoise Nyssen (s. 9. heinäkuuta 1951 Etterbeek, Bryssel, Belgia) on ranskanbelgialainen kustantaja ja poliitikko ja Actes Sudin aiempi johtaja. Hän on ollut Audrey Azoulayn jälkeen Ranskan kulttuuriministeri vuodesta 2017 vuoteen 2018.
Nyssen vietti lapsuutensa Belgiassa ja opiskeli siellä myös yliopistossa. Hän on suorittanut maisterintutkinnon Brysselissä Institut supérieur d’urbanisme et de rénovation urbainessa ja työskenteli alkuun Pariisissa kaupunkisuunnittelijana.
Nyssen aloitti 1987 isänsä Hubert Nyssenin perustaman Arlesissa sijaitsevan Actes Sud -kustantamon osakkaana ja johtajana. Françoise Nyssen perusti miehensä kanssa 2014 koulun Domaine du possible, jossa käytetään Steiner-Waldorfin pedagogisia menetelmiä. Koulu sijaitsee maatilalla muutama kilometri Arlesin keskustasta, ja syyskuussa 2016 sinne ilmoittautui satakunta 3–16-vuotiasta oppilasta.
Nyssen pyrkii kulttuuriministerinä edistämään naisten määrää Ranskan kulttuuritehtävissä. Esimerkiksi kapellimestareista vain kolme prosenttia on naisia. Uhkana on muuten, että esimerkiksi festivaalien saamaa tukea vähennetään. Hänen hallinnonalallaan on ministeriö panostanut eron kaventamiseen 500 000 euroa.
San-Pédro

San-Pédro on kunta ja departementti Norsunluurannikon San-Pédron alueella. Se sijaitsee Atlantin valtameren rannalla 355 kilometriä Abidjanista länteen. Kunnassa on 185 600 asukasta (vuonna 2014).
Samannimisen joen suussa sijaitseva San-Pédro oli vuoteen 1968 saakka pieni kalastajakylä. Syväsataman rakentamisen jälkeen siitä on tullut huomattava teollisuuskeskus, jonka väestö on kasvanut nopeasti. Abidjanin jälkeen maan toiseksi tärkeimmän sataman kautta viedään varsinkin kahvia, kaakaota, kumia ja jalostettua puutavaraa. Nimbavuoren rautamalmiesiintymiltä suunnitellaan rautatietä.
Matkailijoita houkuttelevat kalastus, hiekkarannat ja kaupungin yöelämä. San-Pédron luoteispuolella sijaitsee Taïn kansallispuisto, joka tunnetaan yhtenä viimeisistä kääpiövirtahepojen elinympäristöistä.
Tietoja epäonnistumisista ja päättämättömyyksistä, tai Väkivaltaa ja vääriä lääkkeitä

Tietoja epäonnistumisista ja päättämättömyyksistä, tai Väkivaltaa ja vääriä lääkkeitä on Lyijykomppanian viides studioalbumi, joka julkaistiin 13. heinäkuuta 2018.
Levy on yhtyeen ensimmäinen sitten vuonna 2010 julkaistun "Sota, nälkä, rutto, kuolema" -albumin. Kokoonpanon ainoa alkuperäisjäsen on rumpali Esa Moilanen.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Lindström, sanoittanut Moilanen ja sovittanut Lyijykomppania.
Louise André

Louise André (syntymänimeltään Jeanne Baril; 26. helmikuuta 1913 St-Tite – 10. huhtikuuta 2001 Montreal) oli kanadalainen sopraano ja pedagogi. Häntä opettivat Alfred Lamoureux, Rodolphe Plamondon ja Claude Champagne. Hän sai musiikin tohtorin arvon Montrealin yliopistosta vuonna 1957. Hänen väitöskirjansa oli "L'éducation de l'artiste chanteur". Hän opiskeli myös Italiassa Roberto Lupin johdolla. Myöhemmin hänen omia oppilaitaan olivat muiden muassa Claire Grenon-Masella, Christine Harvey, Marie Laferrière, Nicole Lorange, Gloria Richard, Roland Richard ja Sylvia Saurette. Hän toimi vuosina 1984–1987 Québecin musiikkiakatemian johdossa. Hänelle myönnettiin Kanadan musiikkineuvoston mitali vuonna 1985 ja Calixa-Lavalléen musiikkipalkinto vuonna 1991.
Route nationale 33

Route nationale 33 eli RN33 on valtatie Malissa. Se johtaa Ségousta Nionon, Niafunkén, Dirén ja Goundamin kautta Timbuktuun sekä edelleen Bouremiin. Tien pituus on noin tuhat kilometriä.
Timbuktun alue on kärsinyt pitkään huonoista tai lähes olemattomista tieyhteyksistä, joita on osan vuodesta korvannut Comanavin jokiliikenne. Nionon pohjoispuolella sijaitsevan Goma Couran ja Niafunkén välinen ”Sahelin tie” oli aikaisemmin vain joukko maastoon tehtyjä reittejä, jotka muuttuivat sateiden ja Nigerjoen tulvien aikaan kulkukelvottomiksi. Tonkan ja Timbuktun välillä kulki asfaltoimaton soratie. Lyhyempi RN39 eli ”Toivon tie” johtaa Douentzasta Nigerin ylittävälle lautalle, mutta sekin on vaikeasti liikennöitävissä.
Goma Couran ja Timbuktun välisen 484 kilometrin pituisen tieosuuden rakentaminen ja päällystäminen alkoi Euroopan unionin rahoituksella vuonna 2010. Sen vaihtoehtona olleen ”Toivon tien” uudistaminen olisi tullut kilometriä kohden kalliimmaksi muun muassa Nigerjoen ylittävän kahden kilometrin pituisen sillan rakentamisen takia. Tärkeän maatalousalueen läpi kulkevan ”Sahelin tien” taloudellinen hyöty arvioitiin suuremmaksi.
Vuoden 2012 sisällissodan keskeyttämää tiehanketta jatkettiin alkuvuodesta 2014. Portugalilaisen Zagopen ja ranskalaisen Sogea-Satomin suorittaman rakennustyön odotetaan valmistuvan vuoden 2018 loppuun mennessä. Niafunkésta Timbuktuun johtava osuus sekä Goundamin ja Dirén välinen sivuhaara otettiin alustavasti käyttöön tammikuussa 2017. Hanke tulee maksamaan yhteensä 197 miljoonaa euroa.
Made in England

Made in England -nimisiä musiikkialbumeja ovat:
NDA – Salassapitosopimus

NDA – Salassapitosopimus on Anders Engströmin ohjaama kolmiosainen Ylen Kotikatsomossa esitetty minisarja vuodelta 2005. Engström on myös käsikirjoittanut sarjan yhdessä ruotsalaisen palkitun käsikirjoittajan Thomas Borgströmin kanssa. Matkapuhelinbisneksestä kertovan jännityssarjan pääosissa näyttelevät Saija Lentonen, Ilkka Heiskanen, Kai Vaine ja Miina Turunen. Sarja toteutettiin suomalais-ruotsalaisena yhteistyönä, päärahoittajina Yleisradio ja Sveriges Television. Se on julkaistu vuonna 2006 myös DVD:nä.
Juoni.
Nuori toimittaja Satu (Saija Lentonen) siirtyy paremmin palkattuun lehdistösihteerin tehtävään suuren matkapuhelinvalmistajan Makela Mobilen palvelukseen ja allekirjoittaa salassapitosopimuksen yritykseen liittyvistä asioista. Yrityksen uutuusmallin väitetään aiheuttavan vakavia säteilyriskejä, ja pian muuan toimittaja, entinen työtoveri, katoaa salaperäisissä olosuhteissa asiaan liittyen. Satu alkaa selvittää tapausta, mutta huomaa miten tiukasti salassapitosopimus rajoittaa hänen tekemisiään yhä vaarallisemmaksi käyvässä tilanteessa.
Tuotanto.
Sarjan toisena käsikirjoittajana oli ohjaaja Engströmin rinnalla ruotsalainen Emmy-, Prix Italia- ja Prix Europa -palkittu Thomas Borgström.
Sarja kuvattiin Vaasassa ja Pietarsaaressa. Monet kuvista näyttävät uutta Raippaluodon siltaa, ja toimittajanaisen asuinpaikkana on Vaskiluodon rautatieaseman vanha asemapäällikön puutalo. Sisäkuvauksia tehtiin muun muassa Vaasan entisessä Suomen Pankin talossa ja Åbo Akademin tiloihin lavastetussa studiossa.
Ylen ja SVT:n lisäksi sarja näytettiin tuoreeltaan Norjan televisiossa ja myytiin elokuvaversiona kymmeneen muuhun Euroopan maahan.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Heikki Hellman sanoi ensiesityksen alla sarjaa lähtökohdiltaan mahdolliseksi mutta vauhdikkuudessaan yliviritetyksi. Erityisesti häntä ärsytti ruotsiksi kirjoitetun dialogin kankea suomennos: toimittajat eivät puhu artikkeleista vaan jutuista eivätkä lähde drinkille vaan paukuille. Saman lehden Leena Virtanen kirjoitti sarjan uusintaesityksen yhteydessä vuonna 2013 sarjan aiheen olleen luultavasti vanhentunut jo ensiesityksen aikaan 2005 ja alkavan olla jo naurettavan vanhentunut. Myös käsikirjoitusta hän piti huvittavan epäuskottavana paperisten muistioiden huoltoasemalle unohtamisineen ja metsästyksineen. Saija Lentosen pääroolia lukuun ottamatta henkilöhahmotkin ovat Virtasesta ”puistattavan kliseisiä”. Kuvauskaupungin Vaasan päälehti "Pohjalainen" oli sarjalle tuoreeltaan hieman suopeampi. Johanna Kohtakankaan mukaan Jan-Olof Svarvarin sähäkät leikkaukset ja Pini Hellstedtin tyylikäs kuvaus tehostavat draaman kerronnallista jännitettä, joskin kerronta muistuttaa paikoin yhdysvaltalaissarjan "Kova laki" ”perustykitystä” ja jotkut tapahtumat ovat ennalta arvattavissa.
Tanskan prinssi Knud

Knud ("Knud Christian Frederik Michael"; 27. heinäkuuta 1900 – 14. kesäkuuta 1976) oli Tanskan perintöprinssi, kuningas Kristian X:n ja kuningatar Alexandrinen toinen lapsi. Hän oli kuningas Fredrik IX:n nuorempi veli.
Knud meni vuonna 1933 naimisiin serkkunsa, Tanskan prinsessa Caroline Mathilden (1912–1995) kanssa. Heidän isänsä olivat veljeksiä.
Lapset:
Isänsä kuoltua vuonna 1947 prinssi Knud oli kruununperimysjärjestyksessä toisena heti veljensä jälkeen, ja sai arvon "arveprins" (perintöprinssi). Tämä johtui siitä, että Tanskan kruununperimys oli agnaattinen ja kuningas Frederik IX:llä oli pelkästään tyttäriä.
Kruununperimyslakia muutettiin vuonna 1953, ja Tanska siirtyi takautuvasti agnaattisesta perimyksestä kognaattiseen perimykseen. Fredrik IX:n vanhimmasta tyttärestä, silloin kolmetoistavuotiaasta Margareetasta, tuli kruununprinsessa. Knud kuitenkin säilytti perintöprinssin arvon.
Child’s Play (elokuvasarja)

Child’s Play on yhdysvaltalainen kauhu-/slasherelokuvasarja, jonka päähahmo on tappajanukke Chucky. Don Mancini käsikirjoitti sarjan 7 elokuvaa (1988-2017) ja ohjasi niistä 3 (2004-2017).
Äänesi mä kuulen

Äänesi mä kuulen ("La riva bianca, la riva nera") on Eros Sciorillin säveltämä ja Alberto Testan sanoittama italialainen sodanvastainen laulu. Suomenkieliset sanat siihen on tehnyt Heikki Harma, ja se tunnetaan Katri Helenan levytyksenä vuodelta 1971. Laulun sanat alkavat ”Käännyn puoleenne, kapteeni, kuunnelkaa”. Levy pysyi Suomen singlelistalla useita kuukausia. Samana vuonna sen oli levyttänyt italiaksi Iva Zanicchi, ja tämä levytys teki sävelmän tunnetuksi myös Italian ulkopuolella.
Laulun alkuperäisessä tekstissä kapteeni on haavoittunut rintamalla ja menettänyt näkönsä. Häntä tulee auttamaan sotilas, mutta hän ei aluksi näe tämän olevan vihollisen univormussa. Saukki suomensi kappaleen kuvaamaan tätä samaa asetelmaa nimellä ”Valkea ranta, musta ranta”. Sitä ei ilmeisesti ole levytetty, mutta sen esitti 15. tammikuuta 1972 television "Sinbad"-ohjelmassa Marion Rung.
Route nationale 39

Route nationale 39 eli RN39 on valtatie Malissa. Se johtaa RN16-valtatieltä Douentzasta Bambara Maoudén kautta Timbuktuun. Nigerjoki ylitetään lautalla. Tien pituus on 219 kilometriä.
Malin armeijan vuonna 2003 rakentaman ”parannetun reitin” () nimenä on ”Toivon tie” ("Route de l’espoir"). Huonon kuntonsa ja vaarallisuutensa takia se on jo kauan tunnettu ”Epätoivon tienä”. Alle 200 kilometrin osuus Douentzasta Koriomén lautalle vaatii vähintään viiden tai kuuden tunnin ajoajan ja koko matka kestää yleensä kahdeksasta kahteentoista tuntia. Kuljetusyhtiöt ovat jättäneet reitin yksityisyrittäjille ja maastoautojen on usein helpompi ajaa suoraan hiekkaerämaata pitkin.
Vuoden 2018 loppuun mennessä Timbuktuun on määrä valmistua uusi päällystetty valtatie 33 Ségousta. Suunnitteilla on myös RN39:n kunnostaminen. Bandiagaran ja Douentzan väliseen jo ennestään uudistettuun paikallistiehen liittyvän RN39:n etuna olisi yhtenäisen matkailureitin luominen Moptin, Dogonimaan ja Timbuktun välille.
Kirkonkulman koulu (Hämeenlinna)

Kirkonkulman koulu (kutsumanimeltään "Kirkkis") on Hämeenlinnan Käikälän kaupunginosassa toimiva 1.-6. luokkien alakoulu. Kouluun liittyy esiopetusta ja luokka-asteiden 1-2 alkuopetusta tarjoava Tarvamäen yksikkö (Versotie 1), joka on yhteistyössä Tarvasmäen päiväkodin kanssa. Vuonna 2017 koulua kävi 335 oppilasta. 
Koulun rehtorina toimii Teea Rotko ja vararehtori Tanja Ahola-Virtanen.
Jukolan koulu

Jukolan koulu on Hämeenlinnan Voutilan kaupunginosassa, Jukolan alueella Ahvenistonharjun juurella, toimiva 1.-6. luokkien alakoulu. 
Jukolan koulussa järjestetään yleisopetusta, erityisopetusta, valmistavaa opetusta sekä vaativaa erityistä tukea. Koulu on monikulttuurinen. Koulussa panostetaan lapsen hyvään arkeen, laadukkaaseen opetukseen sekä vahvojen perustaitojen hallintaan. 
Koulun sisätilat on modernisoitu ja piha-alue on rakennettu viihtyisäksi lähiliikuntapaikaksi. Koulun yhteydessä on Liivuoren päiväkoti ja esiopetusryhmä. 
Koulun rehtorina toimii Tanja Norrena.
Luolajan koulu

Luolajan koulu on Hämeenlinnan Luolajan kaupunginosassa toimiva 1.-6. luokkien alakoulu. Lukuvuonna 2018-2019 koulussa on noin 140 oppilasta.
Koulussa toimii myös Luolajan koulun esiopetus. Esiopetuksessa paino on myös ulkoilulla luonnossa. Eskareilla on kota koulun puutarhassa. Koulun lähellä oleva metsä mahdollistaa monipuolista liikuntaa. 
Koulun rehtorina toimii Ismo Aho.
Luolajan koulu aiotaan peruskorjata lähivuosina 3,3 miljoonalla eurolla. 
Historia.
Luolajan koulu perustettiin vuonna 1920. Koulun nimi oli alun perin Luolajan kansakoulu. Ensimmäinen toimipiste oli Voutilan sotilasvirkatalo, jossa koulu oli vuokralla koulurakennuksen rakennustöiden ajan.
Luolajan koulun ensimmäinen opettaja oli Lauri Salomaa.
Omalle rakennukselle ostettiin tontti Tiitus Seppälältä ja rakennuksen urakoitsijana toimi Arvi Lampinen.
Vuoden 1924 syksyllä otettiin käyttöön ensimmäinen oma koulurakennus, joka on edelleen koululla opetuskäytössä.
Rakennusta kutsutaan puukouluksi. 
Puukoulussa sijaitsevat tekstiilityön ja kielten luokat, iltapäiväkerho, terveydenhoitaja ja luokkatiloja.
Tilan puutteen ja kasvaneen oppilasmäärän johdosta koululle alettiin rakentamaan vuonna 1950 lisärakennusta Jaakko Ilveskosken piirustusten mukaan. Lisärakennus otettiin käyttöön vuonna 1952.
Lisärakennus sai nimekseen kivikoulu. 
Kivikoulussa sijaitsevat koulun liikuntasali, ruokala, opettajainhuone, teknisen työn luokka, eskari ja luokkatiloja.
Koulurakennuksia on muokattu ja remontoitu vastaamaan nykyajan vaatimuksia.
Koulun pihassa sijaitsee myös vuonna 1955 tehty urheilukenttä ja vuonna 2007 saatu ministadion, sekä muita välituntivälineitä.
Puukoulu toimi perimätiedon mukaan suomalaisten sotilassairaalakäytössä toisen maailmansodan aikana.
Koulun nimi vaihtui Luolajan kouluksi kansakoulujen muututtua peruskouluiksi.
Hämeenlinnan kaupunki yritti lakkauttaa Luolajan koulua, Ortelan koulua ja Myllymäen koulua vuosien 2013-2014 aikana. Tavoitteena oli liittää pienet koulut suurempiin. Luolajan koulusta olisi tullut osa Nummen yhtenäiskoulua. Hanke epäonnistui vastustuksen vuoksi ja Luolajan koulu, sekä muut säilyivät.
Adamastor (1896)

Adamastor oli Portugalin laivaston vuonna 1896 vesillelaskettu suojaamaton risteilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Italiasta Livornosta Cantiere navale fratelli Orlandolta. Alus laskettiin vesille 12. heinäkuuta 1896.
Palvelus.
Alus tulitti kolmipäiväisen Lissabonin kapinan aikana lokakuussa 1910 risteilijöiden "Dom Carlos I" ja "São Rafaelin" kanssa Lissabonissa olleita kuningasmielisiä joukkoja. "Adamastor" tuki merijalkaväen varuskunnan valtausta. Portugalin ensimmäinen tasavalta julistettiin 5. lokakuuta kuninkaan paettua maasta.
Alus myytiin 1933.
Vuorentaan koulu

Vuorentaan koulu on Hämeenlinnan Vuorentaan kaupunginosassa toimiva 1.-6. luokkien alakoulu. Vuonna 2017 koulua kävi 128 oppilasta.
Tietoa.
Koulun pihassa on kaksi rakennusta, joista toinen on päärakennus. Päärakennuksessa on kolme tavallista luokkahuonetta. Näiden lisäksi päärakennuksessa on kieltenluokka, tekninen tila, liikuntasali sekä ruokala. 
Päärakennuksen vieressä on ennen asuinrakennuksena toiminut rakennus, joka on otettu koulukäyttöön. Se on peruskorjattu vuosina 2012–2013. Uusitussa rakennuksessa on kolme luokkahuonetta. Luokkia kutsutaan nimillä punainen palatsi, sininen salonki ja vihreä valtakunta. Luokkahuoneiden lisäksi rakennuksessa toimii esiopetus ryhmä.
Vuonna 2019 syysloman jälkeen Vuorentaan koulun päärakennus suljettiin sisäilmaongelmien takia. Tällöin 3.-luokkalaiset, 5.-luokkalaiset ja 6.-luokkalaiset siirtyivät väistötiloihin Juokolan kouluun.
Alvettulan koulu

Alvettulan koulu on pieni Hämeenlinnan Hauhon pitäjän Alvettulan kylässä sijaitseva 1.-6. luokkien alakoulu. Lisäksi koulu vastaa osaltaan esiopetuksesta läheisen Alvettulan päiväkodin esikoululaisille. Vuonna 2017 tässä kolmen opettajan ja vierailevien kieltenopettajien kyläkoulussa oli 48 oppilasta.
Koulun rehtorina toimii Jukka Isotalo.
Vuonna 1887 valmistunut puinen koulurakennus nähdään esimerkiksi Niskavuoren naiset -elokuvan joidenkin kohtausten ympäristönä.
Eteläisten koulu

Eteläisten koulu on Hämeenlinnan Hauhon pitäjän Eteläisen kylässä sijaitseva kyläkoulu, joka toimii 1.-6. luokkien alakouluna. Lukuvuoden 2017-2018 alussa yksisarjaista koulua kävi 97 oppilasta. Koulun yhteydessä (Riihipelto 15) on myös Eteläisten päiväkoti, jonka esiopetuksesta saman rakennuksen toisella puolella sijaitseva alakoulu vastaa.
Koulun rehtorina toimii Timo Koskela.
Jaakko Laaksovirta

Jaakko Thure Laaksovirta (24. heinäkuuta 1901 Säkkijärvi – 3. heinäkuuta 1955 Pori) oli suomalainen arkkitehti, joka suunnitteli useita funktionalismia edustaneita rakennuksia Poriin. 
Laaksovirta valmistui diplomiarkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1928. Hän toimi Tampereen kaupungin rakennustoimiston arkkitehtinä vuosina 1929–1937 ja sen jälkeen Porin kaupunginarkkitehtinä.
Rengon koulu

Rengon koulu on Hämeenlinnan Rengon pitäjässä toimiva 1.-6. luokkien alakoulu. Vuonna 2017 koulua kävi 144 oppilasta. Tilaa koulussa on 3500 neliötä.
Vuoden 2012 ja 2013 vaihteessa Rengon kirkonseudun koulu, Nevilän koulu ja Nummenkylän koulu lakkautettiin ja yhdistettiin Rengon kouluksi. Tuolloin uusi Rengon koulu oli valmistunut peruskorjauksesta ja uudisrakennuksesta. Nykyinen Rengon koulu sijaitsee entisen Rengon kirkonseudun koulun paikalla. 
Koulun rehtorina toimii Jussi Lempinen.
Koulun naapurissa sijaitsee sekä Rengon päiväkoti että esikoulu.
Juan Antonio Muro

Juan Antonio Muro Ger (18. kesäkuuta 1945 Sabadell, Espanja – 10. tammikuuta 2025 Helsinki) oli espanjalaissyntyinen Suomessa asunut klassinen kitaristi, kitarapedagogi, taidemusiikin säveltäjä ja taidemaalari. Muro toimi kitaransoiton lehtorina Helsingin konservatoriossa vuodesta 1972. Hän oli Suomalaisen kitaratrion jäsen yhdessä Kari Äikäksen ja Ilmari Hytösen kanssa.
Muro opiskeli 1963–1972 Barcelonan musiikkiakatemiassa Jose Luis Lopáteguin johdolla ja myöhemmin myös Narciso Yepesin oppilaana. Suomessa hän opiskeli säveltämistä Sibelius-Akatemiassa Einojuhani Rautavaaran johdolla 1972–1973. 
Säveltäjänä Juan Antonio Muro keskittyi soolo- ja kamarimusiikkiteoksiin kitaralle ja kitarayhtyeelle. Hänet tunnettiin erityisesti kitaran harjoituskappaleistaan, joiden kokoelma "Basic Pieces for Beginners" on käytössä monessa maassa. Hän myös levytti sävellyksiään.
Muro opiskeli kuvataidetta Helsingin Vapaassa taidekoulussa 1989–1992. Hän piti 1990-luvun taitteesta saakka parikymmentä yksityisnäyttelyä enimmäkseen Helsingissä mutta myös Espoossa ja Barcelonassa, sekä osallistui noin 30 ryhmänäyttelyyn. Hänen teoksiaan on noin kymmenessä kokoelmassa Suomessa ja Ruotsissa.
Teijo Lindström

Teijo Lindström (s. 1978 Järvenpää) on suomalainen laulaja, joka kruunattiin tangokuninkaaksi Seinäjoen Tangomarkkinoilla 2017. Lindströmin tangoja sisältävä esikoisalbumi "Tangokuningas 2017 – Teijo Lindström" julkaistiin vuonna 2017. Hänen toinen albuminsa "Oon rakkautta saanut" ilmestyi elokuussa 2018. Royal Sound -yhtyeen kanssa esiintyvä Lindström laulanut konserteissaan esimerkiksi Henry Theelin kappaleita.
Lindström johtaa myös järvenpääläistä showkuoro Buffoa.
Aino Niemi

Aino Niemi (s. 7. helmikuuta 1999) on suomalainen laulaja. Hänet kruunattiin Tangokuningattareksi Seinäjoen Tangomarkkinoilla 2017.
Jarno Kokko

Jarno Kokko (s. 18. maaliskuuta 1981 Tyrnävä) on suomalainen laulaja, joka kruunattiin tangokuninkaaksi Seinäjoen Tangomarkkinoilla 2018. Hän julkaisi yhdessä tangokuningatar Saana Sassalin kanssa albumin "Tangokuninkaalliset 2018 Saana Sassali &amp; Jarno Kokko" lokakuussa 2018. Kokko on opiskellut musiikkia Sibelius-Akatemiassa ja Oulun konservatoriossa. Kokko kertoi julkisesti maaliskuussa 2023 kärsivänsä paniikkihäiriöistä. Helmikuussa 2025 Kokko tuomittiin 8 päiväsakon sakkorangaistukseen huumausaineen käyttörikoksesta. Kokko oli tilannut 11,7 grammaa kannabista R-kioskilta noudettavaksi.
Saana Sassali

Saana Sassali (s. 3. lokakuuta 1988 Sodankylä) on suomalainen laulaja, joka kruunattiin tangokuningattareksi Seinäjoen Tangomarkkinoilla 2018. Sassalin ja samana vuonna tangokuninkaaksi kruunatun Jarno Kokon esikoisalbumi "Tangokuninkaalliset 2018 Saana Sassali &amp; Jarno Kokko" ilmestyi lokakuussa 2018. Sassali on valmistunut ylioppilaaksi Sodankylän lukiosta, ja koulutukseltaan hän on sairaanhoitaja, jossa ammatissa hän toimi tangomarkkinakesään saakka.
Sassalin isoveli on Tenavatähti-kilpailuun osallistunut Matias Sassali.
Galleria (kauppakeskus Espoossa)

Galleria on vuonna 1985 valmistunut kauppakeskus Espoon Leppävaarassa. Se sijaitsee Turuntien pohjoispuolella Pohjois-Leppävaarassa. Alakerroksessa on muun muassa marketti, ravintola, toisessa kerroksessa hyvinvointipalveluja tarjoavia yrityksiä, suurimpina kuntosali ja tanssikeskus. toisesta kerroksesta löytyvät myös ompelimo ja syksyllä 2024 avattu Punaisen Ristin Kontti-kierrätystavaratalo
Kauppakeskuksen avajaiset pidettiin 10.-12.10.1985, jolloin paikalla olivat eri päivinä Vesa-Matti Loiri, Riki Sorsa ja 'Kirka' Babitzin. Tori oli valmistumisensa jälkeen vähitellen menettänyt torimaisen luonteensa, kun kaupanteko väheni. Se muuttui levottomaksi, ja pinta alkoi kupruilla. Kauppakeskus hiljeni huomattavasti vuonna 2005, kun sen läheisyyteen avattiin Suomen suurimpiin kuuluva kauppakeskus Sello. Kauppakeskusta uudistettiin 2011–2012, ja sen edessä oleva Läkkitori uudistettiin 2013–2015. 
Arkkitehti Kalevi Ruokosuon suunnittelema koristeellinen rakennus 40-metrisineen valaistuineen mastoineen kohtasi ensin vastustusta Espoon julkisivulautakunnassa. Alun perin kauppiaiden yhdessä omistamaksi kauppiastavarataloksi suunnitellun rakennuksen sisällä liikkeet sijaitsivat vieri vieressä ilman väliseiniä kuin tavaratalon osastot. Ensimmäisen kerroksen alkuperäisiä käyttäjiä olivat muun muassa tuhannen neliömetrin ruokakauppa, ravintola, konditoria, viherkasvimyymälä ja kaksi pankkikonttoria. Toisessa kerroksessa oli erikoistavaraliikkeitä. Sisustuksessa käytettiin viherkasveja ja suihkulähteitä.
Paikalla oli aikoinaan ensimmäisen maailmansodan linnoitustöiden aikaan 1915–1917 venäläisten hevoshaka, toisen maailmansodan aikana viljelypalstoja ja myöhemmin urheilukenttä. Terveysaseman seinässä on muistolaatta kertomassa paikan historiasta ennen rakentamista.
Tuuloksen koulu

Tuuloksen koulu on Hämeenlinnan Tuuloksen pitäjässä toimiva 1.–6. luokkien alakoulu. Vuonna 2024 koulua kävi noin 70 oppilasta.
Koulun rehtorina toimi lähes 10 vuotta Antti Lamminpää, kunnes tämä jäi eläkkeelle marraskuussa 2022. Lamminpään jälkeen rehtorina toimi Jussi Lempinen. Hän jätti Tuuloksen koulun huhtikuussa 2024, jonka jälkeen väliaikaisena opettajana ja rehtorina toimi Mikko Ollila. Uuden lukuvuoden alettua syksyllä 2024 koulun vakituisen opettajan ja rehtorin viran aloitti Joni-Markus Riikonen.
Nykyinen koulurakennus on vuodelta 2006. Paikalla on aiemmin sijainnut vuonna 1869 aloittanut Syrjäntaan koulu, joka tuhoutui koko rakennuksen kattaneessa tulipalossa vuonna 2003.