Northumberland

Northumberland on muodollinen ja historiallinen kreivikunta Koillis-Englannissa Pohjanmeren rannalla, Skotlannin rajamailla. Sen kreivikunnanvaltuusto ja kuusi hallintopiiriä lakkautettiin vuonna 2009 ja niiden tilalle muodostettiin yksi yhtenäishallintopiiri, jonka hallinnollisena keskuksena toimii Morpethin kaupunki. Vuonna 2020 kreivikunnan alueella arvioitiin elävän noin ihmistä.
Northumberland on pinta-alaltaan yksi Englannin laajimmista kreivikunnista. Sen tihemmin asuttua osaa on kreivikunnan kaakkoiskolkka – laajat alueet ovat maaseutua, jossa kasvatetaan lampaita.
Maantiede ja luonto.
Northumberland on Englannin pohjoisin kreivikunta. Sitä rajaavat pohjoisessa Skotlanti, idässä Pohjanmeri, etelässä County Durham ja lännessä Cumbrian kreivikunta. Kreivikunnan maisemat vaihtelevat idän maatalousvaltaisesta rannikkotasangosta lännen harvaan asuttuun ja karuun mäki- ja nummialueeseen sekä etelän tiheään asuttuihin ja teollistuneisiin Tynen ja Blythin jokilaaksoihin.
Noin puolet Northumberlandin pinta-alasta on ylämaata. Skotlannin rajalla kohoavat pyöreälakiset Cheviotit, joiden korkein huippu Cheviot (815 m) on myös kreivikunnan korkein kohta. Etelämpänä Penniinit muodostavat Cumbrian vastaisen rajan.
Geologia.
Läntisen vuori- ja nummialueen kallioperä koostuu hiekka- ja kalkkikivestä ja sitä uurtavat Rede- ja North Tyne -joen uomat. Chevioteilta alkaa itärannikolle ja Tynejoen laaksoon saakka ulottuva vyöhyke, joka on muodostunut kivihiilikaudella syntyneistä kivilajeista. Rannikkotasangon pohjoisosien yleisin kivilaji on kalkkikivi; etelässä esiintyy myös kivihiilimuodostumia, joita louhittiin satojen vuosien ajan, kunnes kaivostoiminta lakkasi 2000-luvun alussa.
Whin Sill käsittää useita diabaasista muodostuneita kerrosjuonia, jotka ovat paikoitellen näkyvissä kalliojyrkänteinä, kuten Farnesaarina ja Bamburghin linnakalliona; myös Hadrianuksen valli on rakennettu osittain sen päälle. Alavilla mailla maaperä koostuu jääkaudella kasautuneista aineksista, aina hienosta hiekasta ja sorasta tiiviiseen saveen ja hiesuun; ylävillä mailla maakerros on ohut, hapan ja turvepitoinen.
Ilmasto.
Northumberlandin sääolot ovat viileät pohjoisen sijainnin, suurten korkeuserojen ja itäisten tuulten vuoksi. Talvi on melko kylmä ja kesä viileä – kevät tulee verraten myöhään ja yli 20 asteen lämpötilat ovat harvinaisia. Kreivikunta saa kohtalaisesti sadetta, sademäärät vaihtelevat rannikon 635 millimetristä Cheviotien millimetriin. Rannikolla esiintyy kylmiä sumuja.
Luonto.
Northumberlandin kansallispuisto on Englannin 13 kansallispuistosta pohjoisin, harvaanasutuin ja etäimmällä suurista kaupunkialueista. Sen alueella elää muun muassa metsäkauriita, tornipöllöjä, nummiriekkoja ja villiintyneitä vuohia.
Kansallispuiston länsipuolella levittäytyy Englannin laajin yhtenäinen metsäalue Kielder Forest, jota hallinnoi Britannian metsäkomissio. Vaikka alueella kasvaakin jonkin verran vanhaa aarniometsää, on se suurimmaksi osaksi havupuuvaltaista talousmetsää; sinne on istutettu etenkin pohjoisamerikkalaista sitkankuusta 1920-luvulta lähtien. Kielder Forestissa arvioidaan elävän jopa 75 prosenttia Englannin oravapopulaatiosta.
Northumberlandin lounaisosaan ulottuvat Pohjois-Penniinit luokitellaan maisemallisesti arvokkaaksi alueeksi, joka on saanut myös UNESCO Global Geopark -statuksen. Puiston huomionarvoisimpia biotyyppejä ovat vuoristoniityt, nummet ja peittosuot, ja sen alueella elää jopa 80 prosenttia Englannin teeristä.
Myös Northumberlandin rannikkoa pidetään maisemallisesti arvokkaana Berwick-upon-Tweedin kaupungin ja Coquetjoen suiston väliin jäävällä 64 kilometrin pituisella kaistaleella. Sille ovat ominaisia kallionkielekkeet, laskuveden aikana mantereeseen yhdistyvät saaret sekä dyyni- ja vattialueiden ympäröimät leveät hiekkapoukamat. Ulkosaarilla elää halleja ja rannikon edustalla voi nähdä pyöriäisiä, pullokuonodelfiinejä ja valkokuonodelfiinejä sekä satunnaisesti myös lahtivalaita.
Historia.
Esihistoria ja roomalaisaika.
Northumberlandista on löydetty runsaasti jäänteitä esihistoriallisesta asutuksesta, muun muassa kivikautisia kalliopiirroksia ja lukuisia linnavuoria. Roomalaiset saivat alueen hallintaansa 80-luvulla kuvernööri Agricolan hallitessa Britanniaa. Puolustautuakseen skottien hyökkäyksiltä he rakensivat vuosina 122–128 Hadrianuksen vallin Tynejoelta Solwaynvuonolle. He eivät onnistuneet saamaan vallin pohjoispuolisia maita pysyvästi hallintaansa vaikka miehittivätkin Skotlannin alamaata lyhyen aikaa 100-luvulla.
Anglien kuningaskunnat.
Roomalaisten vetäydyttyä Britanniasta 400-luvulla Northumberland oli aluksi britannialaisten votadinien hallussa. 500-luvulla rannikolle alkoi muuttaa etelästä angleja, jotka loivat perustan Bernician kuningaskunnalle. Vuoden 547 paikkeilla heidän kuninkaansa Ida perusti Bamburghiin tärkeän sillanpään, vaikka britit onnistuivatkin pitämään anglit vielä pitkään pois sisämaasta. Vasta Idan pojanpoika Aethelfrith onnistui turvaamaan anglien ylivallan seudulla kukistamalla ensin Strathclyden kanssa liittoutuneet skotit vuonna 603 ja liittämällä sitten valtakuntaansa Deiran kuningaskunnan.
Forthinvuonon ja Humberjoen väliset maat tulivat tunnetuiksi Northumbriana (kirj. ’Maa Humberista pohjoiseen’) ja siitä kasvoi 600-luvulla mahtavin anglosaksien valtakunnista. Anglit alkoivat kääntyä kristinuskoon, kun roomalainen lähetyssaarnaaja Paulinus tuli pohjoiseen kuningas Edwinin kutsusta. Edwinin jälkeen Northumbrian kuninkaaksi nousi Oswald, jonka myötävaikutuksella Ionan munkit perustivat Lindisfarnen saarelle luostarin ja jatkoivat northumbrialaisten käännyttämistä. Luostarilaitoksen kukoistuskautta olivat 650–750-luvut, jolloin sitä johtivat Cuthbert Lindisfarnelainen, Wilfrid Hexhamilainen ja muut kuuluisat piispat.
870-luvulla tanskalaiset viikingit hyökkäsivät Northumbriaan sotapäällikkö Halfdanin johdolla. Munkit joutuivat hylkäämään luostarit ja pakenemaan hyökkääjiä, mikä romahdutti luostarilaitoksen. Koska viikingit asuttivat enimmäkseen Teesjoen eteläpuolisia maita, onnistui Northumbria säilyttämään muodollisen itsenäisyytensä. 900-luvulla skotlantilaiset valloittivat Tweedjoen pohjoispuolisen alueen ja Bamburghin alaisista maista tuli Wessexin jaarlikunta.
Normanniaika ja rajasodat.
Normannien valloitettua Englannin vuonna 1066 eri puolilla maata puhkesi kapinoita, joista vakavin tapahtui vuosina 1069–1070 Northumberlandissa. Vilhelm Valloittaja mursi vastarinnan ja kylvi sen jälkeen hävitystä kaikkialla pohjoisessa. Myös normannien aikana Northumberlandia yritettiin hallita jaarlikuntana, mutta useiden kapinayritysten jälkeen sen maat takavarikoitiin kruunulle ja jaettiin läänityksinä paroneille ja ritareille. Keskiajalla kreivikunnan puolustukseksi rakennettiin lukuisia linnoja Skotlannista ja Skandinaviasta tehtyjä hyökkäyksiä vastaan.
Vuonna 1569 Pohjois-Englanti nousi jälleen kapinaan Northumberlandin jaarlin Thomas Percyn ja Westmorlandin jaarlin Charles Nevillen johdolla. Heidän tavoitteenaan oli syrjäyttää protestanttinen kuningatar Elisabet I ja nostaa valtaistuimelle katolinen Maria Stuart, mutta Elisabet tukahdutti kapinaliikkeen verisesti. Rajakärhämät Skotlannin kanssa jatkuivat Northumberlandissa koko keskiajan aina vuoteen 1603 saakka, jolloin Englanti ja Skotlanti solmivat personaaliunionin ja Jaakko I:stä tuli molempien maiden kuningas. Englannin sisällissodassa vuonna 1644 parlamentaristien kanssa liittoutuneet skotlantilaiset valloittivat rojalistisen Newcastlen ja miehittivät sitä kolme vuotta.
Teollistumisen aikakausi.
Keskiajalla Northumberland sai vaurautensa villan ja nahkan tuotannosta ja kaupasta. Allendalesta louhittiin lyijyä, hopeaa ja rautaa 1100–1800-luvuilla. Hiiltä louhittiin jo roomalaisten aikaan, ja hiilikauppa Newcastlesta Lontooseen alkoi kasvaa nopeasti 1200-luvulta alkaen. Tämä johti laivanrakennuksen kehittymiseen ja lopulta suurten telakoiden rakentamiseen 1800-luvun alussa. 1830-luvulla seudulle nousi rautavalimoja vastaamaan laivanrakennuksen tarpeisiin.
Myös muut hiilestä riippuvaiset teollisuudenalat kukoistivat – jokisuilla tuotettiin suolaa haihduttamalla ja 1600-luvun alussa alettiin valmistaa lasia Ranskan Lorrainesta omaksutuilla tekniikoilla. Tynesiden kemianteollisuus oli tärkeässä asemassa Englannissa yli sadan vuoden ajan mutta hiipui lopulta kokonaan samoin kuin lasiteollisuus. Myös raskas teollisuus ja hiilen louhinta hävisivät Tynen ja Blythin jokilaaksoista 1900-luvun loppuun mennessä. Viimeinen hiilikaivos Ellingtonissa suljettiin vuonna 2005.
Hallinto.
Northumberlandin muodollisen kreivikunnan alueella sijaitsee yksi yhtenäishallintopiiri:
Väestö.
Vuonna 2020 Northumberlandin muodollisessa kreivikunnassa oli noin asukasta ja seuraavat yli kymmenentuhannen asukkaan asutuskeskukset:
Kulttuuri.
Musiikki ja tanssi.
Northumberlandissa on vahva kansanmusiikkiperinne, joka on saanut vaikutteita niin Skotlannista kuin Irlannistakin. Eniten käytettyjä soittimia ovat harmonikka, viulu, huuliharppu ja northumbrialainen säkkipilli. Näistä jälkimmäisin kehitettiin nykyiseen muotoonsa Newcastlessa ja North Shieldsissä 1600-luvun lopulla. Northumbrialaista säkkipilliä soitetaan tavallisesti vain sisätiloissa, sillä se on soinniltaan muita säkkipillejä hiljaisempi. Sen nimekkäitä taitajia ovat olleet mm. Billy Pigg (1902–1968) ja Kathryn Tickell (s. 1967).
1400- ja 1500-luvuilla Northumberlandissa ja Skotlannin Alamaalla kirjoitettiin runsaasti ns. rajaballadeja, jotka kertoivat tarinanomaisesti levottomien rajaseutujen tapahtumista ja ihmiskohtaloista. Ne tulivat uudestaan muotiin romantiikan aikana Walter Scottin kirjoitettua niiden pohjalta teoksen "Minstrelsy of the Scottish Border".
Kreivikunnan eteläosien kaivoskylissä kehittyi 1700-luvulla rapper-niminen miekkatanssi, jota esitettiin alun perin jäykillä miekoilla samaan tapaan kuin Yorkshiressä. 1800-luvun alussa paikalliset tanssijat alkoivat käyttää taipuisampaa rapper-miekkaa, jossa oli kahvat molemmissa päissä. Tämä mahdollisti tanssin nykymuodon, jossa viisi miekkojen yhdistämää tanssijaa liikkuu nopeasti toistensa lomitse muodostaen monimutkaisia kuvioita. Tanssi lähes unohdettiin toisen maailmansodan jälkeen, kunnes sen suosio alkoi elpyä 1900-luvun loppua kohden.
Toinen paikallinen kansantanssi on puukenkätanssi, jota harrastetaan kaikkialla Pohjois-Englannissa. Myös sitä esittivät alun perin kaivosmiehet – usein pubeissa viulumusiikin säestyksellä ja oluttynnyrin päällä seisten. Northumbrialaiselle puukenkätanssille on ominaista, ettei tanssija liikuta ylävartaloaan juuri lainkaan. Myös se on kokenut uuden tulemisen 2000-luvun taitteessa.
Ruoka.
Northumberlandilainen keittiö hyödyntää paikallisesti tuotettua naudan- ja lampaanlihaa sekä merenantimia, esimerkiksi kampeloita, ostereita, taskurapuja ja hummereita. Crasterin ja Seahousesin kalastajakylissä valmistettu savusilli "(kipper)" on koko maassa suosittu aamiaisherkku. "Pan haggerty" (’pannusilppu’) on ranskalaisen gratiinin tapainen paistos, jonka arvellaan saaneen alkunsa Northumberlandin kaivoskylissä 1930-luvulla. Se valmistetaan kypsentämällä paistinpannussa miedolla lämmöllä perunaviipaleita, sipulia ja juustoraastetta ja tarjoillaan yleensä liha- tai kalaruoan lisukkeena.
Teen juonnilla on kreivikunnassa pitkät perinteet. Britannian pääministerinä vuosina 1830–1834 toimineen jaarli Charles Greyn kerrotaan saaneen Earl Grey -teen reseptin kiinalaiselta mandariinilta ja tilanneen sitä luotetulta teekauppiaaltaan. Vaikka tarinan todenperäisyyttä ei ole voitu varmistaa, tiedetään, että useat englantilaiset teen valmistajat alkoivat 1800-luvulla käyttää bergamottia parantaakseen teesekoitustensa makua.
Teen kanssa Northumberlandissa on nautittu vanhastaan rusinoilla maustettuja skonsseja nimeltään "singin‘ hinnies" (’laulavat ihanaiset’) – veikeän nimensä nämä teeleivät ovat saaneet siitä, että paiston aikana niiden sisältämä rasva sihisee tai ’laulaa’ sulaessaan kuumalla paistolevyllä. Toinen paikallinen leivonnainen on "stotty" – tiivis ja pyöreä vehnäleipä, jonka keskelle on tehty syvennys. Yleensä se halkaistaan ja täytetään kuten voileipä, perinteisesti kinkulla ja paksulla hernemuhennoksella. Pudotessaan lattialle leivän pitäisi pompata ("stott" northumbrian murteella).
Lippu.
Northumberlandin lipussa on keltaisella pohjalla neljä työntyvää ja neljä nousevaa paalua lomittain. Paalut symboloivat Hadrianuksen vallin limittäisiä kiviä ja kreivikunnan sijaintia Englannin rajalla. Lippu oli alun perin Northumberlandin kreivikunnanvaltuuston vaakunalippu, mutta valtuusto vapautti sen yleiseen käyttöön 15. marraskuuta 1995.
Lipun historia ulottuu kuitenkin tuhat vuotta pidemmälle kuin kreivikunnanvaltuuston. Anglosaksinen historioitsija Beda kirjoittaa teoksessaan "Historia ecclesiastica gentis Anglorum", että kuningas Oswaldin haudalla nostettiin salkoon hänen purppuran ja kullan värinen baneerinsa. Todennäköisesti tämän perusteella keskiaikaiset heraldikot kuvasivat Bernician vaakunassa kahdeksan vuoroittain punaista ja kultaista paalua. Keskiajalla jaarli Henry Percyn tiedetään käyttäneen baneerissaan samoja värejä. 
1600-luvulla vaakunaa alettiin käyttää kirjallisuudessa ja kartoissa ensin Bernician ja Northumbrian ja myöhemmin Northumberlandin tunnuksena. Kreivikunnanvaltuusto otti lipun käyttöön vuonna 1951 nykyisessä muodossaan, jossa punaiset paalut ovat lomittain.
Nimikkokukka.
Vuonna 2004 Northumberlandin nimikkokukaksi valittiin verikurjenpolvi Plantlife International -järjestön pitämässä yleisöäänestyksessä.