Aulikki Oksanen

Vuokko Aulikki Oksanen-Halonen (s. 19. heinäkuuta 1944 Karvia) on suomalainen prosaisti ja runoilija. 
Elämä ja ura.
Oksanen syntyi Karvian Sarvelan kylässä opettaja Väinö Oksasen ja Hilkka Oksasen perheeseen. Perheessä oli kuusi lasta. Hän vietti varhaislapsuutensa Keski-Suomessa Pylkönmäellä ja kävi koulunsa Kokemäellä Satakunnassa. Oksanen valmistui opettajaksi Helsingin opettajakorkeakoulusta 1965 ja toimi opettajana Helsingissä vuoden verran (1965–1966). Oksasen puoliso oli nuorisoliittolainen johtohahmo Alpo Halonen (1949–2023), ja heillä on kaksi lasta. 
Oksanen on monipuolinen taiteilija, jonka mittavaan tuotantoon kuuluu romaaneja, novellikokoelmia, näytelmiä, runoja, lastenkirjoja ja sarjakuvaa. Oksasen kirjoittama TV-näytelmä "Aliisa" (1970) sai Pohjoismaisen näytelmäkirjailijapalkinnon. Oksasen teoksia on ilmestynyt käännöksinä ruotsin, saksan, venäjän, norjan, viron, unkarin ja azerin kielillä. Oksanen tunnetaan myös esiintyjänä ja näyttelijänä (Elokuva jalostavasta rakkaudesta 1967, Lapualaismorsian 1967). Oksanen on tunnettu paitsi vasemmistolaisista, yhteiskunnallisesti kantaa ottavista teksteistään, myös herkistä kaunokirjallisista teksteistään ja runoistaan.
Omaelämäkerrassaan "Piispa Henrikin Sormi" (2004) Oksanen kuvaa tekstein, valokuvin ja piirroksin muun muassa nuoruutensa Ylioppilasteatteria ja poliittista laululiikettä, kirjailijaksi kasvamista, äitiyttä ja isoäitiyttä, yhteiskunnallisia haasteita ja rakkautta. Oksanen on lapsesta saakka kuvittanut tekstejään. Muun muassa runoteokset "Sinua, sinua rakastan: Kauneimmat rakkausrunot" (2000), "Puškinin hevonen" (2007), "Kolmas sisar" (2011) ja "Helise taivas!" (2014) ovat Oksasen itsensä kuvittamia.
Keväällä 2018 julkaistiin teos "Outojen kieli, sarjakuvia vuosilta 1966–2004," missä yhteydessä Oksasta luonnehdittiin nykysarjakuvan omaperäiseksi edelläkävijäksi. 
Oksasen laululyriikkaa ovat säveltäneet muun muassa Kaj Chydenius, Henrik Otto Donner, Tuure Kilpeläinen ja Kerkko Koskinen sekä tulkinneet ja levyttäneet lukuisat artistit, kuten Kristiina Halkola, Kaisa Korhonen, Arja Saijonmaa, Vuokko Hovatta ja KOM-teatteri. Osan lauluistaan Oksanen on levyttänyt myös itse. Monista lauluista on tullut sukupolvet ylittäviä klassikkoja, ja lauluja on julkaistu useilla eri levyillä. Yksi Oksasen tunnetuimmista kappaleista on elokuvassa "Asfalttilampaat" esitetty rakkauslaulu ”Sinua, sinua rakastan”. Vuonna 2015 ilmestyi runo- ja laulualbumi "Voi kuinka myrsky rauhoittaa", jolla Oksanen lausuu runojaan ja Vuokko Hovatta sekä Zarkus Poussa tulkitsevat runoista sävellettyjä lauluja.
Oksaselle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 2005.
Helena Ruuska on kirjoittanut Oksasesta elämäkerran "Hyppy syreenien tuleen", joka julkaistiin syksyllä 2024. Auktorisoitu elämäkerta on saanut kritiikkiä siloittelusta. Veli-Pekka Leppänen kirjoittaa "Helsingin Sanomissa" auktorisoidun elämäkerran ongelmasta ja Oksasen elämäkerrassa nimenomaan taistolaisuuden traumasta. Hän viittaa Anssi Sinnemäen kirjoitukseen "Kanava"-lehdessä, jossa Sinnemäki tiivistää ongelman: "Taistolaisuus on edelleen ylivoimainen asia monille sen keskushenkilöille". Sinnemäen mukaan Ruuska ei kyseenalaista kuulemaansa ja lukemaansa ja kerronnan sävy on ihaileva, Oksasen taistolainen menneisyys verhotaan tietämättömyyden suojaan. Sinnemäki, joka itsekin oli aikanaan taistolainen, pyytää Oksastakin kääntämään takkinsa ja myöntämään menneisyytensä.