tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Orionin sumu

Orionin (suuri) sumu eli Messier 42 on tähtitaivaan kirkkain kaasusumu ja helposti havaittavissa myös paljain silmin pimeällä taivaalla. Tosin se näyttää paljain silmin tähtimäiseltä. Sen löysi Nicolas-Claude Fabri de Peiresc kaukoputkella vasta vuonna 1610 – tosin jo Ptolemaios merkitsi sumun sisällä olevat kirkkaimmat tähdet yhtenä tähtenä luetteloonsa. Johann Cysatus löysi kohteen itsenäisesti vuonna 1611, mutta tämän jälkeen löydöt unohdettiin aina vuoteen 1656 saakka, jolloin Christiaan Huygens löysi sen jälleen. Huygensiä pidettiin pitkään kohteen alkuperäisenä löytäjänä, kuten teki myös Charles Messier, joka lisäsi kohteen luetteloonsa 4. maaliskuuta 1769. Henry Draper valokuvasi sumun ensimmäisenä syvän taivaan kohteena vuonna 1880. Sumu sijaitsee keskellä Orionin "miekkaa" "θ Orioniksen" kohdalla.
Kaasusumu on merkittävin osa paljon suurempaa kokonaisuutta, johon kuuluvat lisäksi muun muassa "Barnardin kaari", "Hevosenpääsumun" alue, heijastussumu M78 sekä M43, joka on suuren kaasusumun koillisosassa. Yhdessä ne ovat taivaalla yli kymmenen asteen ja todellisuudessa satojen valovuosien laajuisia. Lisäksi 1970-luvulla havaittiin, että näkyvä osa M42:sta on vain paljon suuremman ja tiheämmän ainekasautuman, "Orionin molekyylipilven" (OMC 1), kirkas pinta, joka näkyy kohtisuoraan Maahan. Orionin suuri kaasusumu on suurimmaksi osaksi itsevalaiseva emissiosumu, ja se saa energiansa sen keskellä olevasta tähtirykelmästä, jota kutsutaan "Trapetsiksi". Trapetsista on pienellä kaukoputkella havaittavissa neljä lähekkäistä tähteä, joita usein kutsutaan kirjaimilla A, B, C ja D. Vuosina 1826–1888 löydettiin vielä tähdet E, F, G ja H, joista viimeksi mainittu on kaksoistähti. A ja B ovat Algol-tyyppisiä pimennysmuuttujia. Sumussa on kaikkiaan noin 700 nuorta tähteä.
Orionin sumu on meitä lähinnä oleva uusien tähtien syntyalue. Eräät tähdistä ovat vain 300 000 vuotta vanhoja. Vuonna 1992 Hubble-avaruusteleskooppi löysi sumusta useita nuoria tähtiä, joiden ympärillä on kaasusta ja pölystä koostuvia "protoplanetaarisia kiekkoja". Niistä muodostuu mahdollisesti tulevaisuudessa uusia planeettoja tähtien ympärille. Sumun monimuotoinen, aaltoileva ja repaleinen ulkonäkö on seurausta Trapetsin tähtien ja muiden sumun nuorten tähtien voimakkaan säteilyn aiheuttamasta paineesta. Sama ilmiö on synnyttänyt myös eräänlaisia "häntiä", kun vastasyntyneet tähdet ovat säteilyllään työntäneet niitä ympäröivien kiekkojen materiaalia kauemmas.
Baskimaa (itsehallintoalue)

Baskimaa (, ) on itsehallintoalue Pohjois-Espanjassa Atlantin rannikolla. Baskimaan epävirallinen pääkaupunki on Vitoria-Gasteiz. Historiallinen Baskimaa, baskien asuinalue, käsittää itsehallintoalueen lisäksi Navarran sekä Pohjoisena Baskimaana tunnetun alueen Ranskan puolella.
Baskimaan itsehallintoalueen rajanaapureita ovat Cantabrian, Kastilia ja Leónin, La Riojan ja Navarran itsehallintoalueet sekä Ranskan Pyrénées-Atlantiquesin departementti.
Aluejako.
Baskimaa koostuu kolmesta maakunnasta:
Maakunnat jakaantuvat kaikkiaan 251 kuntaan, joista 51 sijaitsee Álavassa, 88 Gipuzkoassa ja 112 Biskajassa.
Talous.
Baskimaa on eräs Espanjan vauraimmista alueista. Suurimmat teollisuudenalat ovat perinteisesti olleet metalliteollisuus ja laivanrakennus. Bilbaon ympäristössä oli aikoinaan suuret malmiesiintymät. Nykyisin merkittävin teollisuudenala on koneenrakennus. Teollisuus on monipuolista, ja myös kemian ja petrokemian sektorit ovat merkittäviä.
Baskimaan bruttokansantuote henkeä kohti on korkeampi ja työttömyysprosentti merkittävästi alhaisempi kuin muualla Espanjassa.
Politiikka.
Baskimaan parlamentin puolueita ovat Baskien kansallispuolue (28 paikkaa), "EH Bildu" (18), "Elkarrekin Podemos" (11), "Partido Socialista de Euskadi-Euskadiko Ezkerra" (9) ja kansanpuolue (9). Itsehallintoalueen johtajana ("lehendakari") toimii Baskien kansallispuolueen Iñigo Urkullu.
Baskimaan itsenäisyyttä kannatti 24 prosenttia ja vastusti 63 prosenttia vuonna 2016. Vuonna 2011 terroristijärjestö ETA ilmoitti lopettavansa aseellisen taistelun lopullisesti.
Gorgoroth

Gorgoroth on vuonna 1992 perustettu norjalainen black metal -yhtye. Vuonna 1993 yhtye julkaisi ensimmäisen demonsa. Heti sen julkaisun jälkeen yhtye solmi levytyssopimuksen Embassy Recordsin kanssa. Pian julkaistiin heidän ensimmäinen täysimittainen albuminsa, "Pentagram". Vuonna 1995 julkaistun "Antichristin" ansiosta Gorgorothista alkoi pian tulla yksi suosituimmista black metal -yhtyeistä.
Vuonna 1998 yhtye solmi levytyssopimuksen Nuclear Blastin kanssa, kunnes levy-yhtiö irtisanoi yhtyeen vuonna 2004 erään Puolassa esitetyn konsertin jälkeen. Tuolloin lavalla nähtiin muun muassa lampaanpäitä ja ristiinnaulittua esittäviä alastomia malleja ja käytettiin yli 80 litraa lampaanverta. Tapaus johti poliisitutkintoihin, minkä vuoksi Gorgoroth irtisanottiin Nuclear Blastilta. Nykyisin yhtye kuuluu Regain Recordsiin.
Entiset jäsenet.
Kiertuemuusikot.
kitaristit
rumpalit
Komuz

Komuz (joskus gopuz tai kopuz) on kirgisialainen kielisoitin, ja sitä käytetään yleisesti Keski-Aasialaisten kansojen keskuudessa. Se muistuttaa luuttua. Komuzissa on yleensä kolme kieltä. Sitä käytetään lähinnä kirgisialaisessa kansanmusiikissa.
Siinä on päärynän muotoinen kaikukoppa joka on yleensä tehty aprikoosi-, pähkinä- tai kataja-puusta. Kielet ovat perinteisesti olleet suolista tehtyjä mutta nykyisin käytetään myös nailonia ja joskus myös metallia. Ne viritetään kieltenpitimestä tallan ja yli kaulan päähän jossa on viritystapit joilla soitin viritetään. Otelaudassa ei ole nauhoja.
Hölderin epäyhtälö

Matematiikassa Hölderin epäyhtälö on mittateoriaan liittyvä epäyhtälö, jota käytetään formula_1-avaruuksien tutkimisessa. 
Lause (Hölderin epäyhtälö). Olkoon ("S", Σ, "μ") mitta-avaruus ja olkoot formula_2 joille formula_3. Tällöin kaikille mitallisille reaali- ja kompleksiarvoisille funktioille "f" ja "g" on voimassa
formula_4
Summaversiolle on olemassa seuraava yleistys:
Olkoot formula_5 joille formula_6 ja formula_7 kolme jonoa positiivisia reaalilukuja. Tällöin 
formula_8
Yhtälöstä on myös olemassa erikoistapaus Liapounovin epäyhtälö.
Polar Satellite Launch Vehicle

PSLV eli Polar Satellite Launch Vehicle on intialainen kertakäyttöinen kantoraketti, josta on eri variantteja. Sen kehitti Intian avaruustutkimusjärjestö ISRO. 
PSLV voi kuljettaa GTO-radalle pienen satelliitin. Kantoraketissa on kaksi kiinteää ajoainetta käyttävää rakettivaihetta (vaiheet 1 ja 3) ja kaksi nestemäistä ajoainetta käyttävää vaihetta (2 ja 4).
Raketilla on tehty 39 laukaisua ja näistä vain ensimmäinen epäonnistui (tilanne 2017-02).
Rakettia laukaistaan Satish Dhawanin avaruuskeskuksesta.
Historia.
PSLV rakennettiin laukaisemaan Intian kaukokartoitussatelliitti IRS (Indian Remote Sensing) aurinkosynkroniselle kiertoradalle. Aiemmin Intia oli laukaissut kaukokartoitussatelliittinsa Neuvostoliiton kantoraketeilla.
PSLV:n ensimmäinen laukaisu tapahtui 20. syyskuuta 1993. Kaikki moottorit toimivat hyvin, mutta toisen ja kolmannen vaiheen asennonsäädössä oli ongelmia. Kolmas koelaukaisu oli täydellinen onnistuminen. Kantorakettia käytettiin 1997, 1999 ja 2001. Laukaisut olivat onnistuneita. Syyskuussa 2002, 1 060 kg painava intialainen KALPANA-1-satelliitti laukaistiin PSLV-C4-raketilla GTO-radalle. 17. lokakuuta 2003 1 360 kg painava kaukokartoitussatelliitti ResourceSat1 laukaistiin PSLV-C5:llä. Vuoden 2007 alussa tehtiin menestyksellinen laukaisu.
Rakettia on käytetty myös syvän avaruuden laukaisuihin. Sillä on laukaistu Intian ensimmäinen kuuluotain Chandrayaan-1 sekä intian ensimmäinen Mars-luotain Mars Orbiter Mission.
Magic Knight Rayearth – Taikasoturit

Taikasoturit (, "Mahou Kishi (Magic Knight) Rayearth") on CLAMPin luoma manga- ja animesarja, joka kertoo kolmesta japanilaisesta teinitytöstä Hikaru Shidousta, Umi Ryuuzakista ja Fuu Hououjista. Prinsessa Emerauden kutsun voimasta he joutuvat kesken luokkaretken Cephiro-nimiseen fantasiamaailmaan taistelemaan pahaa vastaan. Sarja on pääasiassa niin sanottu taikatyttösarja, mutta sekoittaa myös elementtejä mechasarjoista. Sarja on ajoittain sekä hyvin koominen että hyvin synkkä. Mangan pohjalta luotiin myös kaksikautinen animesarja, joka nähtiin Suomessa SubTV-kanavalla.
MKR:n pohjalta on myös luotu kolmiosainen OVA "Rayearth" joka on sekä mangasta että animesta juonellisesti täysin erillinen, vaikka käyttääkin niiden hahmoja.
Suomessa mangan on julkaissut kokonaisuudessaan "Magic Knight Rayearth" -nimellä Punainen jättiläinen.
CLAMP-ryhmä ilmoitti kesällä 2024, että mangasta tehdään uusi animesovitus. Sen aikataulua tai tarkkaa formaattia ei paljastettu.
Riimujumalat.
Mashinit eli Riimujumalat ovat elementtien henkiä, joiden voimaa ainoastaan Legendaariset taikasoturit voivat käyttää. Niitä tarvitaan Emerauden toiveen toteuttamiseen ja Cephiron vapauttamiseen. Mashineilla on kaksi muotoa, taruolento ja taistelurobotti.
Riimujumalat/Mashinit:
Videopelit.
Sarjaan perustuen on julkaistu useita videopelejä, esimerkiksi "Magic Knight Rayearth" Sega Saturnille on julkaistu vuonna 1995. Sarjan päähenkilöt esiintyvät myös vuonna 2019 julkaistussa "Super Robot Wars T" -pelissä.
Manu Dibango

Manu Dibango (12. joulukuuta 1933 Douala – 24. maaliskuuta 2020 Pariisi) oli kamerunilainen muusikko. Hän pääasiassa lauloi ja soitti saksofonia. Dibango esitti monenlaista musiikkia. Hän yhdisti musiikissaan jazzia, funkia ja perinteisiä länsiafrikkalaisia vaikutteita. Häntä voidaan pitää yhtenä afrikkalaisen etnomusiikin uranuurtajista.
Dibangon tunnetuin kappale ”Soul Makossa” on vuodelta 1972. Manu Dibango on tehnyt yhteistyötä muun muassa nigerialaisen muusikon Fela Kutin sekä Hugh Masekelan ja Herbie Hancockin kanssa.
Dibango luetaan kuuluvaksi "yabassi"kansaan, joskin hänen äitinsä oli "duala".
Trifidisumu

Trifid-sumu tai Trifidisumu on emissiosumu Jousimiehen tähdistössä. Sumun etäisyydestä ei ole tarkkaa tietoa, arviot vaihtelevat 2 200 valovuoden ja 9 000 valovuoden välillä. Myös suhteellinen kirkkaus on epäselvä. Arviot kirkkaudesta vaihtelevat 6,8 — 9,0 välillä.
Tammikuussa 2005 NASAn Spitzer-avaruusteleskooppi löysi sumusta 30 syntyvää ja 120 vastasyntynyttä tähteä. Tähtiä ei voi havaita näkyvän valon aallonpituuksilla, sillä Spitzer-teleskooppi havaitsee infrapunaista aallonpituutta.
Eläinratavalo

Eläinratavalo on tähtitieteellinen ilmiö, jossa aurinkokunnan tasossa eli ekliptikalla olevat lukemattomat planeettainväliset pölyhiukkaset heijastavat auringonvaloa. Ilmiö on havaittavissa auringonlaskun jälkeen tai juuri ennen auringonnousua, jolloin se näkyy horisontista ekliptikaa pitkin nousevana kolmionmuotoisena kajona.
Suurin osa säteilyä heijastavista pölyhiukkasista on läpimitaltaan 10–30 mikrometriä (millimetrin tuhannesosaa). Hiukkasten lämpötila on noin 150 kelviniä. 20 mikrometrin infrapuna-alueella eläinratavalo säteilee vain 0,0001 kertaa niin paljon kuin Auringon pinta. Eläinratavaloa on havaittu myös muilta tähdiltä.
Havaitseminen.
Eläinratavalo näkyy ekliptikan ympärillä olevana kajona, joka kirkastuu horisonttia kohti. Se näkyykin sitä paremmin, mitä suurempi on ekliptikan ja havaintopaikkakunnan horisontin välinen kulma. Parhaiten se näkyy tropiikissa, Kauriin ja Kravun kääntöpiirin välisellä alueella, missä kulma on ajoittain tasan 90 astetta. Erityisen hyvin se näkyy autiomaissa, joissa ilma on lähes aina pilvetön.
Kauempana päiväntasaajasta pohjoisella pallonpuoliskolla eläinratavalo on parhaiten havaittavissa keväisellä iltataivaalla juuri kun hämärä on täydellisesti kadonnut, tai syksyllä aamutaivaalla juuri ennen hämärän ensimmäistä kajastusta. Suomen pohjoisilla leveysasteilla, missä ekliptika muodostaa maksimissaankin vain 50 asteen kulman horisonttia vasten, eläinratavalon havaitseminen on kohtalaisen hankalaa, sillä Aurinko laskee niin loivassa kulmassa, että heikko kajo sekoittuu helposti horisontin hämärään. Mahdotonta se ei kuitenkaan ole, mikäli vain olosuhteet ovat riittävän hyvät. Skotlannista ja Saksasta ilmiö on jo kohtalaisen hyvin havaittavissa.
Bruceploitaatio

Bruceploitaatio (myös leeksploitaatio) tarkoitetaan 1970-luvulla syntynyttä kamppailulajielokuvien aaltoa, joka oli seurausta Bruce Leen suuresta menestyksestä ja ennenaikaisesta kuolemasta. Usein bruceploitaation tekijät pyrkivät uskottelemaan, että elokuvassa esiintyi oikea Bruce Lee. Tätä yritettiin nimeämällä elokuvat samalla tavalla kuin Leen oikeat, antamalla näyttelijöille Bruce Len, Bruce Lin ja Myron Bruce Leen kaltaisia taiteilijanimiä tai esimerkiksi kertomalla, että elokuvassa esiintyy Bruce Leen kaksoisveli. Jotkut bruceploitaatio-elokuvat eivät harhaanjohtaneet katsojaa vaan käsittelivät Bruce Leetä henkilönä. Tällainen oli esimerkiksi Shaw Brothersin 1975 ilmestynyt "Bruce Lee &amp; I", joka kansainvälisessä levityksessä sai nimen "Sex Life of Bruce Lee" (’Bruce Leen seksielämä’).
Slasher

Slasher-elokuviksi (&lt; = 'viiltää, viillellä') kutsutaan kauhuelokuvia, joissa sarjamurhaaja teurastaa nuorisoa erilaisilla teräaseilla yllättäen ja yksi kerrallaan. Tavallisesti murhaaja on kasvoton, epäinhimillinen ja lähes kuolematon. Slasherien tyypilliseen juonenkulkuun kuuluu, että päihteitä käyttävät ja seksiä harrastavat nuoret kuolevat ja siveelliset pelastuvat. Väkivaltakohtauksille ja erikoistehosteille annetaan suuri paino. Tyypillisiä ovat myös lukuisat jatko-osat, jotka noudattavat yleensä samaa kaavaa.
Tyypillisiä slasher-elokuvien teemoja ja tapahtumia ovat miesten harjoittama voyeurismi eli naisten tirkistely, transsukupuolisuus, näyttävät murhat, naishahmojen itsepuolustuskyvyt, väkivallasta saatu seksuaalinen nautinto sekä yhteisön ja sen viranomaisten kyvyttömyys eliminoida yhteisöä uhkaavaa pahaa voimaa.
1960-luvun kahta kauhuelokuvaa, Hitchcockin "Psykoa" (1960) ja Michael Powellin "Kurkistelijaa" (1960) pidetään slasher-elokuvan esiasteina. Tosin jo vuoden 1944 elokuvassa House of Frankenstein nähtiin slasher-elokuvan merkkejä, miten muut talossa olleet ihmiset eivät ole tietoisia talossa olevasta murhaajasta (Dracula). Tobe Hooperin ohjaama "Texasin moottorisahamurhat" -elokuva käytti jo slashereille tyypillistä juonirakennetta: ryhmä teini-ikäisiä nuoria joutuvat yksitellen uhreiksi. Heistä viimeinen tyttö joutuu erityisen pitkän ja kauhistuttavan kärsimyksen uhriksi, kunnes lopulta pelastuu. Bob Clarkin "Musta joulu" vuodelta 1974 on jo selvä slasher. Kaikki slasher-elokuvan merkit olivat lisäksi olemassa jo Mario Bavan vuoden 1971 elokuvassa "Ecologia del delitto" ("A Bay of Blood"). Varsinainen slasher-innostus alkoi kuitenkin John Carpenterin "Halloween – naamioiden yön" (1978) ja Sean S. Cunninghamin "Perjantai 13:nnen" (1980) jälkeen. 
Kriitikoidenkin arvostusta saaneita slashertyyppisiä elokuvia olivat ”juppislashereiksi” kutsutut "Vaarallinen suhde" (1987), "Kohtalokas vuokralainen" (1990) ja erityisesti Oscar-palkittu "Uhrilampaat" (1991).
Gegenschein

Gegenschein eli suomeksi vastavalo tai vastahohde on tähtitieteellinen optinen ilmiö, jossa eläinradalla vastapäätä Aurinkoa esiintyy ellipsin muotoinen heikko kajo. Sen pituus on ekliptikan suunnassa 10–15° ja leveys muutamia asteita. Se syntyy, kun aurinkokunnan tasossa olevat lukemattomat pienet planeettainväliset pölyhiukkaset heijastavat auringonvaloa takaisin päin. Ilmiö on sen verran heikko, ettei se näy lainkaan, jos Kuu on näkyvissä taivaalla tai jos ilmiö osuu Linnunradan vyön kohdalle. Ilmiö on korkeimmillaan ja voimakkaimmillaan keskiyön aikaan. Vastavaloon liittyvä voimakkaampi ilmiö on eläinratavalo.
Ilmiön kansainvälisesti käytetty nimi tulee saksan kielestä.
Vastavalon löysi tanskalainen tähtitieteilijä Theodor Brorsen vuonna 1854.
Suomessa paras aika ilmiön havaitsemiselle on syksyllä, jolloin se on havaittavissa Kalojen tai Oinaan tähdistöissä, eikä se sekoitu Linnunradan valoon. Gegenscheinin näkeminen vaatii kuitenkin melko valosaasteettoman taivaan, eikä maassa mielellään saisi olla lunta heijastamassa hajavaloa taivaalle.
Paperimassa

Paperimassa on paperin valmistuksessa käytetty päämateriaali. Paperiteollisuudessa paperimassaa käytetään valmistettaessa erilaisia papereita, erilaisilla paperikoneilla. 
Massa sisältää enimmäkseen vettä; suurin osa kuiva-aineesta on joko puuhioketta, -hierrettä tai selluloosaa. Se sisältää yleensä myös eri lisäaineita, jotta paperi täyttää parhaiten käyttötarkoituksessa vaadittavat ominaisuudet. Massaa voidaan valmistaa myös kierrätetystä kuidusta. Kuitu voidaan kierrättää noin seitsemän kertaa ennen kuin sen ominaisuudet heikkenevät liikaa kuitujen lyhenemisen vuoksi. Mekaanisesta massasta valmistettu paperi on heikompaa kuin paperi, joka on valmistettu kemiallisesta massasta. Sitä käytetään muun muassa sanomalehtipaperissa. 
Paperiteollisuus määrittää massanvalmistusprosessin siten, että se käsittää valmiin massan tuottamisen kulloinkin kyseessä olevasta raaka-aineesta. Tuotantovaiheet riippuvat täysin tuotettavasta massasta ja käytettävästä raaka-aineesta. Massat jaetaan mekaanisiin massoihin (hioke, hierre), kemiallisiin massoihin (sellu) sekä uusiomassoihin. Näitä valmistetaan kutakin lukuisin eri prosessimuodoin.
Gebhard Leberecht von Blücher

Gebhard Leberecht von Blücher (16. joulukuuta 1742 Rostock, Preussi – 12. syyskuuta 1819 Krieblowitz, Preussi) oli Wahlstattin ruhtinas ja preussilainen sotapäällikkö, arvoltaan sotamarsalkka. Hänet muistetaan etenkin tärkeästä roolistaan Waterloon taistelussa. 
Blücher kunnostautui ratsuväen päällikkönä sodissa Ranskaa vastaan, ensin vallankumoussodissa 1792–1802 ja sen jälkeen Napoleonin sodissa. Preussin hävittyä Auerstedtin taistelun 1806 hän joutui antautumaan ranskalaisille. Kun laaja liittouma aloitti uuden sodan Napoleonia vastaan 1813, Blücher nimitettiin ensin Preussin armeijakunnan komentajaksi ja sitten preussilais-venäläisen Sleesian armeijan ylipäälliköksi. Hänen johdollaan Sleesian armeija voitti Katzbachin ja Möckernin taistelut ja oli auttamassa liittokunnan voittoon Leipzigin kansaintaistelussa. 
Kun Napoleonin palasi Elbalta 1815 ja perusti ns. satapäiväisen keisarikuntansa, Blücherin komentamat preussilaiset joukot kärsivät hänelle tappion Lignyssä. Blücher joukkoineen kuitenkin ehti ajoissa Wellingtonin herttuan avuksi Waterloon taisteluun, mikä käänsi taistelun kulun Napoleonin tappioksi. Blücher sai aktiivisuutensa ja rohkeutensa ansiosta sotilailta lempinimen "Marschall Vorwärts", "Marsalkka Eteenpäin".
Ob

Ob (, hantiksi "Aas", "Jag, Kolta" tai "Jema", nenetsiksi "Kolta" tai "Kuay", tataariksi "Omar" tai "Umar") on yksi Venäjän pisimmistä joista ja läntisin Siperian suurista joista. Ob alkaa Altailta ja laskee Pohjoiseen jäämereen, jossa Karanmeren Obinlahti muodostaa Objoen noin 800 kilometrin pituisen estuaarin. Kun joen alkukohdaksi katsotaan Bija- ja Katunjokien yhtymäkohta, sen pituus on 3 650 kilometriä.
Obin suurin sivujoki on vasemmalta laskeva Irtyš, joka on itse asiassa pidempi kuin Ob. Irtysin latvoilta laskien joen suurin pituus on 5 410 kilometriä. Muita merkittäviä sivujokia ovat Tom, Tšulym, Ket, Tym, Vah, Vasjugan, Tobol ja Sosva.
Obin varrella olevia kaupunkeja: Barnaul, Novosibirsk, Kolpaševo, Nižnevartovsk, Surgut, Hanti-Mansijsk, Berjozovo, Labytnangi ja Salehard.
Jahtivouti

Jahtivouti oli Suomessa 1800-luvun lopulle asti valtion virkamies, jonka tehtäviin kuului suurpetojen metsästyksen järjestäminen ja valvonta sekä metsäpalojen sammuttamisen organisointi. Yleisesti jahtivoudit olivat tavallisia talonpoikia, jotka nimismies valitsi tätä hallintoa avustavaa tehtäväänsä hoitamaan. Virka lakkautettiin Suomessa 10. helmikuuta 1891 asetuksella.
Kuuluisa oli muun muassa Someron jahtivouti Erkki Jaakonpoika Haka (1746–1808), joka yksin metsästi lähes kaikki Someron petoeläimet.
Aleksis Kivi nostaa pääteoksessaan "Seitsemän veljestä" Nurmijärven jahtivoudin keskeiseen asemaan; vanha jahtivouti muun muassa metsästää munavarkaudesta metsään piileksineet kuusi vanhinta veljestä – Eero oli vielä silloin sylilapsi – esiin ja järjestää näille ansaitun löylytyksen. Samoin hän opettaa Eeron lukemaan, jotta tämä saattaa opettaa veljiään. Kun tästä vanhasta veteraanista aika jättää, juuri Eero perii hänen virkansa. 
Nykyisin jahtivoudiksi saatetaan kutsua metsästyksen johtajaa, esimerkiksi yhteistyötä vaativassa hirvijahdissa.
Palisanterit

Palisanterit ("Dalbergia") on hernekasveihin ("Fabaceae") kuuluva trooppisten puiden suku. Ne kasvavat luontaisena Etelä-Amerikassa, Afrikassa ja Kaakkois-Aasiassa.
Palisanterit materiaalina.
Palisanterien puumateriaalista käytetään kauppanimiä ruusupuu ja jakaranda, jotka viittaavat harhaanjohtavasti täysin erilaisiin kasveihin, ruusuihin ja jakarandoihin. Jakaranda ("Jacaranda mimosifolia") on lämpimillä alueilla pelkästään koristepuuna käytetty puulaji, eikä se ole erityisen läheistä sukua palisantereille, sillä jakarandat ja palisanterit kuuluvat aivan eri heimoihin ja lahkoihinkin.
Palisanterien puumateriaali on mahonkiin verrattavaa, joskin kovempaa. Puumateriaalissa on lajista riippuen punertavalla, ruskealla tai violetinruskealla pohjalla tummia tai mustia juovia. Sydänpuu on tiivistä, erittäin kovaa ja raskasta (ominaispaino 0,7–1,0). Pintapuu on kuitenkin vaaleaa tai harmaata ja arvotonta. Puuta käytetään koriste-esineisiin, loistohuonekaluihin, pianoihin, ksylofoneihin ja muihin soittimiin, esimerkiksi viulun jousiin ja kitaran otelautoihin. Kuivattaessa palisanteri halkeilee helposti, joten puu täytyy kuivata hitaasti. Kovan puuaineksen työstämiseen tarvitaan terävät työkalut.
Tunnettu suomalainen palisanteripuulla kalustettu tila on Eduskuntatalon istuntosali, jonka pöydät ovat palisanteria.
Nykyään CITES-sopimus kieltää brasilianpalisanterin kaupallisen käytön.
Jalavat

Jalavat ("Ulmus") on jalavakasveihin (Ulmaceae) kuuluva suku. Siihen kuuluu 45 lajia, jotka kasvavat pohjoisella pallonpuoliskolla. Jalavat ovat korkeita, usein karhealehtisiä puita, jotka kukkivat keväällä ennen lehtimistään. Niiden kukat ovat pieniä, ruskeita ja mykerömäisissä sarjoissa. Hedelmä on siipipalteinen pähkylä, jonka siivet ovat paperinohuet. Jalavien, varsinkin vuorijalavien lehdistöt kasvavat etenkin nuorilla yksilöillä tasannemaisesti, joten ne varjostavat hyvin maata.
Suomen jalavat.
Suomen luonnossa kasvaa kahta jalavalajia, jotka ovat Etelä-Suomessa kasvavat vuorijalava ("Ulmus glabra") ja kynäjalava ("Ulmus laevis"). Kumpaakin näistä lajeista istutetaan ja käytetään myös puistopuina. Suomen jalavaesiintymät ovat jäänne jääkauden jälkeiseltä lämpimämmältä hemiboreaaliselta, atlanttiselta kaudelta, jolloin ne ovat voineet olla melko runsaitakin Etelä-Suomessa. Tämän takia jalavia kasvaa luonnossa vain muutamissa paikoissa, eivätkä ne kuulu enää Suomen tavallisimpaan metsälajistoon. Varsinkin Länsi-Euroopassa hollanninjalavatauti ("Ophiostoma ulmi") on tuhonnut jalavia. Tämän sienen itiöt leviävät puusta puuhun pienten kovakuoriaisten avulla. Nykyään molempia jalavalajeja pidetään Suomessa uhanalaisina, ja ne ovat rauhoitettuja. Kaupunkialueiden metsissä kasvavat jalavat, etenkin nuoret jalavayksilöt, lienevät kuitenkin todennäköisemmin puistopuina käytettyjen jalavien luontoon karanneita jälkeläisiä kuin luonnonvaraisista jalavaesiintymistä peräisin olevia jalavia.
Vuorijalava on kynäjalavaa selvästi runsaampi puu. Se kasvaa tosin harvinaisena, ja yksittäisinä esiintyminä pääosin vain Etelä-Suomen tammivyöhykkeellä, paikoittain pohjoisempanakin. Esiintymiä löytyy pohjoisempaa muun muassa Tampereelta, Korpilahdelta ja jopa Kuopiosta.
Harvinaisempi kynäjalava kasvaa Suomessa vain Vanajaveden seudulla muutamissa paikoissa, Tampereen ja Hämeenlinnan välillä. Pieniä esiintymiä on myös Etelä-Suomen hemiboreaalisella vyöhykkeellä, joka onkin kaikkein parasta aluetta Suomessa jalojen lehtipuiden kasvulle. Esiintymiä on etelässä esimerkiksi Lohjanjärven alueella.
Käyttö.
Jalavan siemeniä voi syödä villivihanneksena touko-kesäkuussa, kun ne ovat vielä vihreitä. Jalavan sitkeää ja huonosti lohkeavaa puuainesta on käytetty hevosajokaluihin, ulko-oviin ja huonekaluihin.
Lajeja, risteymiä ja lajikkeita.
Lajikkeita:
Jalava

Jalava tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt.
Jalava on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Katso myös.
Aihepiiriin liittyy myös seuraava:
Eiffel 65

Eiffel 65 on italialainen eurodance-yhtye. Sen jäsenet ovat soittaneet yhdessä vuodesta 1991 asti muissa erilaisissa bändeissä, kuten Bliss Teamissa, mutta virallisesti yhtye perustettiin vasta vuonna 1998. 
Eiffel 65:n tunnetuin kappale on vuonna 1998 julkaistu "Blue (Da Ba Dee)". Kappale sisältyi yhtyeen ensimmäisessä albumissa, marraskuussa 1999 julkaistuun "Europopiin". Vuonna 2001 yhtye julkaisi toisen albuminsa "Contact", joka kuitenkin oli vain kohtalainen menestys. Seuraava, vuonna 2003 julkaistu levy "Eiffel 65" oli kokonaan italiaksi laulettu. Seuraavana vuonna levystä julkaistiin "Special Edition" -painos, jonka toiselle levylle sisällytettiin englanninkieliset versiot sekä remiksejä kappaleista. 
DJ Gabry Ponte erosi yhtyeestä 8. maaliskuuta 2005. Jäljelle jäänet kaksi jäsentä, Maurizio ”Maury” Lobina ja Jeffrey Jey erosivat vuonna 2006 levy-yhtiöstään Bliss Corporationista, jolle jäi oikeudet ”Eiffel 65” -nimeen. He perustivat uuden yhtyeen, Bloom 06:n ja oman levystudio Blue Boysin. Gabry jäi Bliss Corporationiin ja hänen ympärilleen ilmoitettiin koottavan uusi Eiffel 65 -kokoonpano, mikä ei kuitenkaan toteutunut.
Kesäkuussa 2010 ilmoitettiin Bloom 06:n Internet-sivuilla Eiffel 65:n paluusta alkuperäisessä kokoonpanossaan. Uusi albumi on valmisteilla ja kiertue tulossa.
Vuonna 2011 yhtye julkaisi kappaleen "One Morning", minkä piti tulla samannimiselle albumille vuonna 2012, mutta albumin projekti ei kuitenkaan toteutunut silloin.
2. huhtikuuta 2016 julkaistiin Eiffel 65:n uuden italiankielisen singlen ”Panico” demo YouTubessa Bliss Corporation -kanavalla ja 3. huhtikuuta 2016 singleä promottiin Milanossa FrankMania-konsertilla muiden kappaleiden kanssa. Ennen singlen julkaisua Jeffrey Jey mainosti sitä Facebookissa omalla sivullaan, kun demoa ei vielä ollut. 1. kesäkuuta 2016 single julkaistiin virallisesti musiikkivideoneen. Samana päivänä singlestä tuli sen ohella myös englanninkielinen versio, ”Critical”, ja molemmankieliset versiot julkaistiin myös iTunesissa. Englanninkielisen version julkaisua Jeffrey Jey ennusti jo silloin, kun italiankielisestä versiosta oli jo julkaistu demo. Kappale saavutti Italiassa kohtalaisen menestyksen. Yhtye ilmoitti julkaisevansa uuden albumin lähitulevaisuudessa.
Rhodoksen kolossi

Rhodoksen kolossi (myös "Rodoksen kolossi", &lt; &lt; , "kolossos", 'suuri patsas') oli suurikokoinen auringonjumala Heliosta esittänyt patsas Rhodoksen kaupungissa Rhodoksen (nyk. Ródos) saarella. Se oli yksi maailman seitsemästä ihmeestä.
Historia.
Rhodoksen kolossi oli kiitollisuudenosoitus Rhodoksen suojelusjumalalle, auringonjumala Heliokselle. Rhodoslaiset uskoivat Helioksen pelastaneen heidät Syyrian hallitsijan Demetrios Poliorketeen piirityksestä vuonna 305 eaa. He halusivat rakentaa jumalalleen muistomerkin ja saivat kolossiin rahat myymällä piirityskoneet, jotka Demetrios oli vetäytyessään jättänyt.
Antiikin kirjailijan Filon Bysanttilaisen mukaan arkkitehti Khares Lindoslainen valoi vuonna 294 eaa. alkaen kolossin paikalla, mutta osina. Ensin valettiin jalkaterät, ja ne asetettiin paikoilleen valkoiselle marmorijalustalle. Seuraavaksi valettiin alaraajat, jotka asetettiin paikoilleen muottien avulla. Seuraavaksi tehtiin vartalo ja lopulta pää. Kolossi oli sisältä ontto, mutta sitä tuettiin sisältä päin rautakehikolla, jonka painona käytettiin kiviä.
Kolossin rakentaminen vei paljon pronssia ja saaren vaaditut metallivarat olisivat ehtyneet, mutta Rhodoksen kaupunki oli merkittävä kauppapaikka ja rhodoslaiset ostivat ulkomaalaisilta pronssia. Pronssia saatiin kuitenkin niin vähän, että kolossia saatiin jatketuksi vuosittain enintään 2,5 metriä.
Kolossi valmistui joko vuonna 290, 282 tai 280 eaa. Se jäi lyhytikäiseksi, sillä se tuhoutui maanjäristyksessä noin 227 eaa. (eri arvioissa 227–220 eaa.). Tuolloin kolossin polvet pettivät ja se romahti hajoten kappaleiksi. Egyptin hallitsija Ptolemaios III lupasi jälleenrakentaa patsaan, mutta Delfoin oraakkeli varoitti rhodoslaisia ja kielsi rakentamasta patsasta uudelleen. Rhodoksen kolossi lepäsi miltei 900 vuotta raunioina ja siitä tuli suosittu matkakohde. Romahtaneenakin se oli vaikuttava näky.
Arabit valtasivat Rhodoksen vuonna 654 jaa. ja myivät patsaan jäännökset syyrialaiselle juutalaiskauppiaalle. Kauppiaan kerrotaan kuljettaneen patsaan osina kotiinsa, mikä vaati 900 kamelia, ja myi osat eteenpäin. Tämän vuoksi Rhodoksen kolossin jäännöksiä ei ole löydetty.
Veistos.
Rhodoksen kolossista tiedetään vain vähän. Edes sen tarkasta sijainnista ei ole varmaa tietoa. Patsas oli luultavasti noin 30 metriä korkea ja tehty suurimmaksi osaksi pronssista. Sillä uskotaan olleen liekkimäinen sädekehä, enkelimäiset kasvonpiirteet ja puoliavoin suu. Kolossin pelkkä koko varmasti herätti hämmästystä ja kunnioitusta. Sen kerrottiin kimaltaneen auringossa.
Kolossi esitetään usein sataman suulla hajareisin seisovana. Se olisi kuitenkin vaatinut patsaalta yli 120 metriä jänneväliä. Väite onkin luultavasti jonkun 1400-luvulla eläneen pyhiinvaeltajan mielikuvitusta. Luultavammin patsas seisoi kauempana tasaisella maaperällä marmorialustalla. Toisten lähteiden mukaan patsas olisi seisonut sataman aallonmurtajalla.
Roomalainen kirjailija Plinius vanhempi kertoi Rhodoksen kolossin olleen niin suuri, että ”harvojen käsivarret yltävät sen peukaloiden ympäri ja sen sormetkin ovat isommat kuin useimmat muut patsaat”.
Briljantti

Briljantti on jalokiven hiontamuoto. Siinä kivi hiotaan päältäpäin katsottuna lähes pyöreäksi, tulkinnasta riippuen 57 tai 58 -tahoiseksi kiveksi, joka heijastaa valoa mahdollisimman paljon takaisin. Alkuperäisen brillianttileikkauksen taustalla olevan matemaattisen laskukaavan timantin leikkaamiseen ja viisteiden kulmien valitsemiseksi, niin että heijastuneen valon määrä maksimoituu, kehitti Marcel Tolkowsky vuonna 1919 osana väitöskirjatyötään Lontoon yliopistoon. 
Käytettäessä pelkkää briljantti-sanaa tarkoitetaan näin hiottua timanttia. Briljantti on timantin yleisin hiontamuoto.
Briljanttileikatun timantin arviopaino halkaisijan perusteella.
Briljanttimuotoon leikatun timantin painoa (karaatteina, karaatti= 0,200 g) voidaan arvioida sen halkaisijan (mm) perusteella seuraavasti. 
Kaava:
formula_1
Apple Records

Apple Records on The Beatles -yhtyeen jäsenten erityisesti verotussyistä vuonna 1968 perustama Apple Corpsiin kuuluva levy-yhtiö. Ensimmäinen yhtiön julkaisema levy oli John Lennonin ja Yoko Onon "", jonka julkaisupäivä oli 11. marraskuuta 1968. Sitä seurasi 25. marraskuuta 1968 Beatlesin "The Beatles" -levy, joka tunnetaan myös nimellä ”Valkoinen tupla”.
Muut Apple Recordsin julkaisemat The Beatles -albumit:
Nimen samankaltaisuus Steve Jobsin perustamaan Apple Computer -yhtiöön on johtanut oikeudenkäynteihin, joissa levy-yhtiö on vaatinut tietokoneyhtiötä olemaan toimimatta musiikkialalla. Apple Computer on ainakin vuonna 1989 maksanut Apple Recordsille korvauksia musiikin vuoksi. Viimeisin kiista liittyy tietokoneyhtiön iPod-soittimeen.
8 (luku)

8 (kahdeksan) on luonnollinen luku, jota edeltää luku seitsemän ja seuraa luku yhdeksän. Esseetyylisessä tekstissä kahdeksan kirjoitetaan yleensä kirjaimin.
Suomen kahdeksan-sanan etymologia.
Erään teorian mukaan sana ”kahdeksan” muodostuu vartalosta ”kaksi” ja loppuosasta ”-eksan”, joka tarkoittaa ”ei ole”. Vanhemman teorian mukaan loppuosaksi on luettava ”-deksan”, jolloin taustalla olisi latinan kymmentä tarkoittava sana. Joka tapauksessa kahdeksan olisi johdettu merkityksestä ”kaksi pois kymmenestä”. Sanan ”yhdeksän” alkuperä lienee vastaava.
Wallace Carothers

Wallace Hume Carothers (27. huhtikuuta 1896 – 29. huhtikuuta 1937) oli yhdysvaltalainen kemisti, joka on tunnettu muun muassa nailonin keksimisestä. Carothers työskenteli DuPontilla orgaanisen kemian johtajana. 
Elämäkerta.
Carothers syntyi Burlingtonissa, Iowassa. Hän aloitti akateemisen uransa Illinoisin yliopistossa Urbana-Champaignissa vuonna 1924. Hän toimi myös kemian osaston johtajana Tarkio Collegessa, Missourissa, vaikka oli vielä itsekin opiskelija. Carothers siirtyi Harvardin yliopistoon vuonna 1926, minkä jälkeen hän vuonna 1928 siirtyi DuPontille työskentelemään polymeerien parissa. 
DuPontilla Carothersin työryhmä keksi 1932 neopreenin, ensimmäisen synteettisen kumin. Sen jälkeen ryhmä kiinnostui estereihin ja amideihin pohjautuvista polymeereistä ja syntetisoi ensimmäisen polyesteri-superpolymeerin, nailonin edeltäjän. Useita vuosia myöhemmin Carothers suoritti kokeita, jotka johtivat nailonin tuotantoon. 
Vuonna 1936 Carothers valittiin ensimmäisenä teollisuuskemistinä Yhdysvaltain kansalliseen tiedeakatemiaan. 
Carothersin epäiltiin olevan luonteeltaan maanis-depressiivinen. Hän teki itsemurhan 29. huhtikuuta 1937 juomalla kaliumsyanidiliuoksen (eli "syankaliumia", joka muodostaa vatsalaukussa tappavan myrkyllistä sinihappoa eli syaanivetyä). Hän kuoli kaksi vuotta ennen kuin nailonkuitujen teollinen valmistus aloitti synteettisten kuitujen vallankumouksen. Itsemurhan aikana Carothersin vaimo oli toisella kuukaudella raskaana. Hänen ainoa lapsensa, tytär Jane, syntyi siis isättömänä.
Chemical Heritage Foundation julkaisi vuonna 1996 DuPontilla työskennelleen Matt Hermesin kirjoittaman Carothersin elämäkerran "Enough for One Lifetime, Wallace Carothers the Inventor of Nylon", .
Nollamittaisuus

Nollamittaisuus on yksi joukon ominaisuuksista mittateoriassa. Joukko on nollamittainen, jos se voidaan peittää väleillä, joiden yhteenlaskettu pituus on mielivaltaisen pieni.
Määritelmä.
Joukko formula_1 on nollamittainen, jos jokaiselle formula_2 on olemassa perhe formula_3 kompakteja välejä formula_4 siten, että
formula_5 ja formula_6
Tällöin merkitään formula_7
Määritelmässä on olennaista peittävien välien numeroituva määrä. Määritelmä asetetaan usein siten, että peittävinä väleinä käytetään avoimia välejä. Rajoitettu väli on nollamittainen, jos ja vain jos se on surkastunut.
Ominaisuuksia.
Nollamittaisilla joukoilla on seuraavat ominaisuudet:
INXS

INXS (lausutaan "In Excess") on australialainen rock-yhtye, joka oli suosionsa huipulla 1980-luvulla ja 1990-luvun alussa.
Historia.
INXS:n juuret ovat Farriss Brothers -nimisessä yhtyeessä, johon kuuluivat aluksi kosketinsoittaja Andrew Farriss, laulaja Michael Hutchence ja basisti Gary Beers. Vuonna 1977 mukaan liittyivät Andrew'n veljet, kitaristi Tim Farriss ja rumpali Jon Farriss, sekä kitaristi ja saksofonisti Kirk Penguilly. Yhtye otti vuonna 1979 nimekseen INXS ja muutti Perthistä Sydneyyn soittamaan pubeissa. Yhtye teki levytyssopimuksen Deluxen kanssa ja julkaisi esikoisalbuminsa "INXS" vuonna 1980.
Yhtyeen esikoisalbumi ja toinen albumi "Underneath the Colours" (1981) menestyivät hyvin Australiassa. Yhtyeen kolmas albumi "Shabooh Shoobah" (1983) julkaistiin myös Yhdysvalloissa, missä yhtye teki myös kiertueen. Seuraavalla albumillaan "The Swing" (1984) yhtye alkoi siirtyä tyyliltään kohti tanssittavaa rockia soittanutta Rolling Stonesia.
Albumi "Listen Like Thieves" (1985) nousi Yhdysvaltain albumilistalla sijalle 11. Maailmanlaajuiseen kuuluisuuteen yhtye nousi albumilla "Kick" (1987), jonka singlet ”Need You Tonight”, ”Devil Inside”, ”New Sensation” ja ”Never Tear Us Apart” olivat Yhdysvalloissa top-10-hittejä.
Yhtyeen seuraava albumi "X" (1990) ei ollut edeltäjänsä kaltainen menestys, vaikka single ”Suicide Blonde” nousikin listoille. "Welcome to Wherever You Are" (1992) oli aiempia albumeja kokeilevampi, mutta se ei enää elvyttänyt yhtyeen suosiota, kuten ei myöskään "Full Moon, Dirty Hearts" (1993).
"Elegantly Wasted" (1997) oli INXS:n viimeinen albumi, jolla Michael Hutchence lauloi. Hänen kuoltuaan samana vuonna yhtyeen väliaikaiseksi laulajaksi otettiin ensin Terence Trent D’Arby ja sitten Jon Stevens. Vakituiseksi laulajaksi saatiin J. D. Fortune televisio-ohjelman "Rock Star: INXS" kautta. Hänen kanssaan yhtye julkaisi albumin "Switch" (2005), jota seurasi muutaman vuoden tauko. Vuodesta 2010 alkaen yhtye on esiintynyt Fortunen ohella muidenkin laulajien kanssa. Yhtye ilmoitti vuonna 2012 lopettavansa kiertueet.
Rafael Paasio

Kustaa Rafael Paasio (vuoteen 1906 Hellström; 6. kesäkuuta 1903 Uskela – 17. maaliskuuta 1980 Turku) oli suomalainen Sosialidemokraattisen puolueen poliitikko, eduskunnan puhemies ja pääministeri.
Kansanedustajana.
Eduskuntaan Paasio pääsi vuoden 1948 vaaleissa, mitä ennen hän oli ehtinyt toimia Turun kunnallispolitiikassa. Paasion kansanedustajuus päättyi vuoden 1975 vaaleissa täpärään putoamiseen eduskunnasta.
Lehtimiehenä.
Paasio kävi kansakoulun ja työskenteli rakennuksilla, minkä jälkeen hän siirtyi lehtimiesuralle. Paasio toimi kirjaltajana Helsingissä vuosina 1920–1927 ja myöhemmin 1934–1938. Paasio toimi "Suomen Sosialidemokraatin" levikkiasiamiehenä 1927–1932 sekä "Palkkatyöläisen" ilmoitushankkijana vuonna 1933. Päätoimittajana Paasio toimi vuosina 1938–1942 "Työläisnuorisossa", "Sosialisti"-lehdessä Turussa vuosina 1942–1951 sekä "Turun Päivälehdessä" vuosina 1952–1963.
SDP:n puheenjohtajana.
Paasio oli SDP:n puheenjohtaja vuosina 1963–1975. Paasion valtakaudella puolue saavutti luontevat Moskovan-suhteet (osittain Urho Kekkosen ja Väinö Leskisen myötävaikutuksella). Puolueen sisäisissä kiistoissa Paasio oli ns. kolmannen linjan johtomies. Pelkistetysti sanottuna kolmaslinjalaisten tarkoituksena oli oikeiston (tannerilaisten ja leskisläisten) syrjäyttäminen vasemmiston (skogilaisten) hillitsemiseksi. Myös presidentti Mauno Koiviston voidaan katsoa lukeutuneen kolmaslinjalaisiin.
"Pari piirua vasemmalle" (ja Kekkosen taakse) oli Paasion ohjenuora. Kekkosen taakse asettuminen oli noina vuosina eräänlainen edellytys SDP:n uudelle tulemiselle.
Presidenttiehdokkaana.
SDP asetti Paasion presidenttiehdokkaaksi vuoden 1962 presidentinvaaleihin.
Pääministerinä.
Rafael Paasio sai 24. maaliskuuta 1966 tasavallan presidentiltä tehtäväkseen tunnustella uuden hallituksen muodostamismahdollisuuksia. 
Paasion kaksi vuotta toiminut hallitus (Paasion I hallitus) erosi vuoden 1968 presidentinvaalien yhteydessä. SDP:n puolueneuvoston kokouksessa 31.1.1968 hyökättiin puheenjohtaja Paasiota vastaan, minkä seurauksena puolueneuvostossa hyväksyttiin yksimielinen kannanotto, jonka mukaan ei ollut tarkoituksenmukaista, että sama henkilö toimii sekä puheenjohtajana että pääministerinä. Puolueneuvoston kannanotto oli epäluottamuslause Paasiolle, minkä seurauksena Paasio erosi puoluetoimikunnasta eikä enää asettunut uudelleen ehdolle uutta hallitustunnustelijaa valittaessa.
Eduskunnan puhemiehenä.
Rafael Paasio valittiin 196 äänellä eduskunnan puhemieheksi 14. huhtikuuta 1966.
Perhe.
Paasio meni naimisiin Mary Regina Wahlmanin (1907-2002) kanssa vuonna 1936. Sekä Rafael Paasion poika Pertti Paasio että hänen pojantyttärensä Heli Paasio ovat olleet kansanedustajina. Pertti Paasio on myös toiminut isänsä lailla SDP:n puheenjohtajana. Myös taloustieteilijä Antti Paasio on Rafael Paasion poika.
Navarra

Navarra () on itsehallintoalue ja maakunta Pohjois-Espanjassa. Sen naapureita ovat Baskimaan, La Riojan ja Aragonian itsehallintoalueet sekä Ranska (Pyrénées-Atlantiques'n departementti). Navarran väkiluku oli 643 234 vuonna 2017. Kolmannes väestöstä asuu pääkaupungissa Pamplonassa (). Navarrassa on 272 kuntaa. 
Historiallisen Navarran kuningaskunnan Ranskan-puoleinen osa Basse-Navarre () kuuluu nykyään Pyrénées-Atlantiquesin departementtiin. Molemmat alueet ovat osa Baskimaan kulttuuris-maantieteellistä aluetta.
Suurimmat kunnat.
Navarra jakaantuu 272 kuntaan.
Historia.
Navarra on keskiaikainen kuningaskunta, jonka juuret olivat baskijohtaja Eneko Aritzan valitsemisessa Pamplonan alueen kuninkaaksi (perimätiedon mukaan vuonna 824). Hän johti kapinaa frankkeja vastaan. Kuningas Sancho II hallitsi vuosina 970–994. Nämä ovat maan historian ensimmäiset tarkat vuosiluvut, ja ajalta on säilynyt myös kirjallista aikalaisaineistoa. Pamplonan kuningaskunnan nimeksi vakiintui vähitellen 1100-luvulle mennessä Navarra. 
Navarran kuningaskunta yhdistyi 1500–1600-luvuilla Ranskaan ensin personaaliunionina ja sitten kiinteästi. Navarran eteläinen osa, jota tämä artikkeli käsittelee, oli jo aiemmin liitetty Espanjaan. Pyreneiden pohjoispuolella olevaa Navarran osaa kutsutaan (Ranskan) Navarraksi, mutta alue on osa ranskalaista departementtijärjestelmää eikä hallinnollisesti käytä Navarran nimeä. Molemmat alueet kuuluvat niin sanottuihin historiallisiin baskialueisiin eli alueisiin, joilla on historiallisesti puhuttu baskin kieltä. Baski on nykyisin espanjan ohella toinen virallinen kieli Espanjaan kuuluvan Navarran pohjoisosissa. Ranskan puolella sillä ei ole virallista asemaa. 
Nykyisen autonomisen aseman Navarra sai vuonna 1982, jolloin säädetty laki autonomisesta asemasta takasi sille laajat itsehallinto-oikeudet, muun muassa täyden veronkanto-oikeuden. Espanjan perustuslaki vuodelta 1978 jättää avoimeksi Navarran ja sen länsipuolisen Baskimaan (Álavan, Gipuzkoan ja Biskajan maakunnat) yhdistämisen. Kansanäänestyksen perusteella Navarra kuitenkin muodosti oman autonomiansa ja Baskimaa omansa.
Kevin Mitnick

Kevin David Mitnick (6. elokuuta 1963 Van Nuys, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat – 16. heinäkuuta 2023) oli yhdysvaltalainen krakkeri ja myöhemmin tietoturvakonsultti. Mitnick ei osannut ohjelmoida, vaan hänen tietomurtonsa perustuivat valmiiden työkalujen käyttöön sekä ennen kaikkea pitkälle vietyyn ihmisten manipulointiin, johon sisältyi esimerkiksi johtoasentajien ammattikielen imitointia, esimieheksi tekeytymistä, roskasäiliöiden penkomista, työntekijöiden huijaamista ammatillisten ohjekirjojen tietojen pohjalta ja puhelinyhtiöiden sisäistä organisaatiota kuvaavien kaavioiden hyödyntämistä.
Mitnick oli vankilassa muun muassa vuonna 1983 tunkeuduttuaan yliopiston koneella luvattomasti ARPANETiin. Aiemmin hänet oli tuomittu tietojen tuhoamisesta ja puhelinoperaattorin käsikirjojen varastamisesta. Viimeinen tuomio hänelle tuli FBI:n pidätettyä hänet 15. helmikuuta 1995. Mitnick oli FBI:n etsityin tietokonerikollinen usean vuoden ajan.
Mitnickin jäljittämisessä oli olennaisena tekijänä tietoturva-asiantuntija Tsutomu Shimomuran panos, jonka koneeseen Mitnick tunkeutui TCP-kaappauksella. Jäljityksessä käytettiin muun muassa Tsutomun kirjoittamaa ohjelmaa, joka tulkitsi TCPDump-ohjelman (UNIX:n TCP:n liikenteen analysointityökalu) tuottamia tietoja. Tällä ohjelmalla Mitnickin telnet-sessiot saatiin kaapattua jokaista näppäimen painallusta myöten. Vaikka Mitnick käytti bittiavaruudessa varastettuja kännyköitä, kloonattuja liittymiä ym. tehokkaita identiteetin peittelymenetelmiä, hänet onnistuttiin lopulta paikantamaan. 
Mitnick vapautettiin vankilasta tammikuussa 2000, mutta hänen Internetin käyttökieltonsa jatkui kolme seuraavaa vuotta, keskiyöhön 21. tammikuuta 2003 asti.
Mitnick oli nuoruudessaan myös nk. phone phreak, joka peukaloi puhelinjärjestelmiä. Hän huijasi Los Angelesin liikennelaitoksen siirronseurantajärjestelmää ja ajeli pummilla jo 12-vuotiaana.
Mitnick tunkeutui Nokian Salon-tehtaan tietoverkkoon. Hän vieraili Suomessa viimeisen kerran marraskuussa 2010 Talentum Eventsin TiVi Tietoturva 2011 -seminaarin pääpuhujana.
Mitnick kuoli syöpään. Viimeksi hän työskenteli tietoturvakouluttajana KnowBe4-yritykselle.
Mitnickin kirjoittamat kirjat.
Kirjat on tehty yhteistyössä William L. Simonin kanssa.
La Rioja

La Rioja () on itsehallintoalue ja maakunta Pohjois-Espanjassa. Yksi maakunta muodostaa itsehallintoalueen. 
La Riojan rajanaapureita ovat Kastilia ja Leónin, Baskimaan, Navarran ja Aragonian itsehallintoalueet. Alueen pohjoisosaa hallitsee Ebron jokilaakso, ja etelässä sitä reunustavat Iberianvuoret.
Väestö.
La Rioja on pinta-alaltaan Espanjan toiseksi pienin ja väkiluvultaan pienin itsehallintoalue. Yli puolessa sen 174 kunnasta on vain alle 200 asukasta. Suurin osa väestöstä on sijoittunut Ebron jokilaakson ympäristöön, vuoristoseutu on harvemmin asuttua. Lähes puolet väestöstä asuu pääkaupungissa Logroñossa. Muita kuntia ovat muun muassa Calahorra, Arnedo, Haro, Alfaro, Nájera ja Santo Domingo de la Calzada.
Suurimmat kunnat.
La Rioja jakaantuu 174 kuntaan.
Historia.
La Riojan alue tunnettiin aikaisemmin Logroñon maakuntana. 900-luvulla se oli Navarran ja Kastilian kuningaskuntien kiisteltyä rajaseutua. Tärkeäksi sen teki alueen läpi kulkeva pyhiinvaellusreitti Santiago de Compostelaan. Espanjan itsenäisyyssodassa alue joutui Napoléonin joukkojen haltuun ja vuonna 1822 luotiin Logroñon maakunta kuninkaallisella asetuksella. Vuonna 1980 maakunnan nimeksi muutettiin La Rioja, ja kahta vuotta myöhemmin se sai itsehallintoalueen aseman, koska se eroaa ympäröivistä alueista sekä taloudellisesti että maantieteellisesti.
Kulttuuri.
La Rioja on kuuluisa viineistään, erityisesti klassisesta punaviinistä. Alueen nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa 1100-luvulta peräisin oleva Santo Domingo de la Calzadan katedraali sekä San Millán de la Cogollassa sijaitsevat Yuson ja Suson luostarit, joista jälkimmäiset ovat Unescon maailmanperintöluettelon kohteita.
La Riojan valtakieli on nykyään espanja, mutta ajanlaskun alun tienoilla koko alueella puhuttiin vielä baskia. Jotkin läntiset osat alueesta säilyivät baskinkielisinä paljon pitempäänkin. Vanhin tunnettu baskin kieltä sisältävä kirjallinen lähde onkin itse asiassa löydetty La Riojasta San Millán de la Cogollan () luostarista ja ajoittuu 1000-luvulle. Muista historiallisista lähteistä tiedetään esimerkiksi, että Ojacastron kylän pormestari ajautui 1200-luvulla ongelmiin kastilialaisen virkavallan kanssa pidettyään kiinni kyläläisten oikeudesta käyttää baskia oikeudenkäynneissä. Viimeisimmistä La Riojan osista baski väistyi noin 1500-luvulla.
Alueen baskitausta näkyy kuitenkin yhä esimerkiksi useissa baskinkielistä alkuperää olevissa paikannimissä. Lisäksi kieli on alkanut jossain määrin palata alueelle, sillä jotkut riojalaiset vanhemmat laittavat lapsensa Baskimaan puolella toimiviin baskinkielisiin kouluihin. La Riojassa toimii vuonna 1996 alueen baskitaustaa vaalimaan perustettu yhdistys Laminiturri, joka muun muassa järjestää kielikursseja. Yhdistystä eivät perustaneet Baskimaasta La Riojaan muuttaneet baskit vaan alkuperäiset riojalaiset, jotka halusivat laajentaa oman kulttuurinsa ja historiansa tuntemusta.
René Antoine Ferchault de Réaumur

René Antoine Ferchault de Réaumur [reomy:r'] (28. helmikuuta 1683 La Rochelle – 17. lokakuuta 1757 Saint-Julien-du-Terroux) oli ranskalainen matemaatikko, fyysikko ja biologi, jota kiinnostivat monet tieteenalat, erityisesti entomologia (hyönteistiede). 
De Réaumur ehdotti mukaansa nimitetyn Réaumurin lämpötila-asteikon käyttöönottamista ja suunnitteli spriilämpömittarin. Lämpötila-asteikko on sittemmin poistunut käytöstä. Hän teki myös keksintöjä posliiniteollisuuden alalla ja tutki teräksen valmistusta. 
De Réaumur kuoli pudottuaan hevosen selästä. Hän testamenttasi käsikirjoituksensa ja luonnontieteelliset kokoelmansa Ranskan tiedeakatemialle.
Ruusulokki

Ruusulokki ("Rhodostethia rosea") on pieni lokki, joka on kotoisin Koillis-Siperiasta.
Koko ja ulkonäkö.
Ruusulokki muistuttaa huomattavasti pikkulokkia. Sen pituus on 29–31 cm, siipien kärkiväli 90–100 cm ja paino 120–250 g. Ruusulokin jalat ovat punaiset ja sen kaulassa on ohut musta raita. Höyhenpuku on muuten melkein valkoinen. Päässä voi olla hento ruusunpunainen sävy. Selkä on vaaleanharmaa. Nuori lintu on vaikea erottaa nuoresta pikkulokista.
Levinneisyys.
Ruusulokki pesii Siperian koillisosissa Taimyrin niemimaalta Kolymajoelle ja mahdollisesti myös muualla. Pohjois-Amerikan pohjoisimmissa osissa ja Grönlannissa sekä mahdollisesti myös Huippuvuorilla on todettu pesintöjä. Lajin elinympäristön ala on 50 000–100 000 neliökilometriä ja maailman populaatio on kooltaan 25 000–100 000 yksilöä. Se muuttaa syksyllä vain hiukan etelämmäs avoveden reunaan. Varsinkin Alaskan Point Barrowissa havaitaan joskus syksyisin jopa tuhansia yksilöitä. Se on tavattu Suomessa ensimmäisen kerran 1973, ja sen jälkeen siitä on tehty seitsemän havaintoa.
Elinympäristö.
Pesimäaikana ruusulokit elävät sisämaan soiden ja jokien varsilla lammikoissa ja allikoissa, joissa kasvaa saroja, harmaaleppää ja pajuja. Seuralaislajeina ovat yleensä muun muassa lapintiirat, mustaviklot ja suokukot. Heti pesinnän jälkeen ruusutiirat vaeltavat pohjoiseen Jäämeren ahtojäiden reunaan, jota ne seurailevat.
Lisääntyminen.
Ruusulokin pesä on maassa ja naaras munii siihen kaksi tai kolme munaa. Molemmat puolisot hautovat yhteensä 21–23 päivää.
Ravinto.
Ruusulokit syövät pääasiassa vesihyönteisiä ja muita vedessä tai mudassa eläviä pieniä selkärangattomia, sekä pikkukaloja.