tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Virgin Galactic

Virgin Galactic on Richard Bransonin Virgin Groupin osa, jonka tarkoituksena on tarjota kaupallisia suborbitaaleja avaruuslentoja yksityishenkilöille. Yritys suunnittelee lennättävänsä vuosittain viisisataa avaruusturistia runsaan sadan kilometrin korkeuteen. Koelennolla ollut kone Space Ship Two tuhoutui lokakuun lopussa 2014, ja osat levisivät Mojaven autiomaahan.
Virgin Galacticin VSS Unity -alus saavutti 82,7 kilometrin korkeuden 13. joulukuuta 2018 . Sama alus kävi 295 007 jalan eli 89,9 kilometrin korkeudessa 22. helmikuuta 2019. Jälkimmäisellä lennolle osallistui ensimmäistä kertaa yhtiön historiassa kahden koelentäjän lisäksi kolmas henkilö, matkustajana ollut Virgin Galactic -yhtiön astronauttikouluttajana työskentelevä nainen (Beth Moses).
Yhtiö ilmoitti marraskuussa 2023 vähentävänsä työntekijöitä ja pysäyttävänsä kaupalliset lennot 18 kuukauden ajaksi säästääkseen rahaa suuremman lentokoneen rakentamiseen. Virgin Groupin mukaan yhtiöllä on riittävästi rahoitusta vuoteen 2026, jolloin suuremman Delta-koneen odotetaan tulevan käyttöön. Analyytikoiden mukaan Unity-koneen kapasiteetti ei riitä kannattavan liiketoiminnan mittakaavaan.
Suunnitelmia.
Ensimmäisten lentojen oli tarkoitus lähteä vuonna 2009 New Mexicosta Yhdysvalloista. New Mexicoon on rakenteilla Spaceport America -avaruuskeskus. Sen Governor Bill Richardson Spaceway -kiitotie valmistui vuonna 2010. Lisäksi yhtiö on tehnyt aiesopimuksen lentojen aloittamisesta Kiirunassa vuonna 2012. Näiden lentojen erikoisuutena olisi mahdollisuus matkustaa revontulien läpi. Yhtiö aikoi vuonna 2010 tehdä koelentoja ja aloittaa kaupallinen lentotoiminta aikaisintaan vuonna 2012 tai 2013. SpaceShipTwo-avaruusalus sai 30.5.2012 FAAlta luvan moottoroituun koelentoon. Yhtiö ilmoitti, että aikoo suorittaa ensimmäisen moottoroidun lennon vuoden 2012 lopulla. Virgin Galactic on myös mainostanut skenaariota, jossa avaruuslentokoneella voisi lentää esimerkiksi Kiinasta Englantiin kolmessa tunnissa. Kuuden minuutin painottomuuden sisältävä avaruuslento maksaisi arvion mukaan noin 200 000 Yhdysvaltain dollaria.
Onnettomuus koelennolla vuonna 2014.
Lokakuun 2014 lopussa Mojaven autiomaassa tehdyn koelennon aikana tapahtuneessa onnettomuudessa kone hajosi ja sen osat levisivät autiomaahan. Toinen lentäjä kuoli, toinen loukkaantui vakavasti.
Yritystä oli varoitettu vuonna 2007 sattuneen onnettomuuden jälkeen useita kertoja turvallisuusuhista. Muun muassa Kansainvälisen avaruusturvallisuusyhdistyksen asiantuntija Carolynne Cambell kertoo yhdistyksen lähettäneen useita varoituksia.
Onnettomuuden vuoksi kaupallisten lentojen aloittaminen lykkääntyi. Aiempi onnettomuus vuonna 2007 sattui maanpinnalla tehdyissä rakettitesteissä, ja silloin sattui kolmen ihmisen hengen vaatinut räjähdys.
Ensimmäinen täysin miehitetty koelento.
Virgin Galacticin ensimmäinen täysin miehitetty koelento avaruuteen tapahtui VSS Unity -avaruusaluksella 11. heinäkuuta 2021. Lennolla olivat mukana Richard Bransonin lisäksi kolme muuta matkustajaa ja kaksi lentäjää. Alus nousi noin 85 kilometrin korkeuteen.
Kertomus sokeudesta

Kertomus sokeudesta (alkuteos: "Ensaio sobre a cegueira") on Nobel-palkitun portugalilaisen kirjailija José Saramagon (1922–2010) kuuluisimpia romaaneja. 
"Kertomus sokeudesta" ilmestyi portugaliksi nimellä "Ensaio sobre a cegueira" ("Essee sokeudesta") vuonna 1995. Suomeksi teos ilmestyi Erkki Kirjalaisen kääntämänä vuonna 1997. Teoksessa esiintyvä sokeus nähdään yleensä allegoriana, minkä myös kirjailija itse on myöntänyt. Fernando Meirelles on ohjannut kirjan pohjalta elokuvan "Blindness" vuonna 2008. 
Juoni.
Romaani käsittelee nimeämätöntä aluetta, jonka asukkaiden keskuuteen leviää sokeus. Sokeutuneilla ei ole silmissään mitään näkyviä vaurioita, mutta he näkevät vain pelkkää valkoista. Hallitus alkaa nimittää syyltään tuntematonta sairautta ”valkotaudiksi” tai ”valkosokeudeksi”. Omituinen ilmiö saa näkevät paniikkiin, ja he ryhtyvät taistelemaan epidemiaa vastaan. Sokeat ja tartunnankantajiksi epäillyt eristetään epäinhimillisiin oloihin vanhan mielisairaalan tiloihin.
Kirjassa jätetään epäselväksi, koskettaako epidemia vain tiettyä kaupunkia tai valtiota vai onko se koko maailmaan leviävä pandemia.
Kirjan henkilöt ovat nimettömiä. Heihin viitataan lähinnä kuvailevilla ilmaisuilla, kuten ”tummalasinen tyttö”, ”lääkärin vaimo”, ”ensimmäinen sokea”, ”kierosilmäinen pikkupoika”, ”mustalappuinen vanha mies” ja ”autovaras”. Sokeus ei tuntemattomaksi jätetystä syystä tartu silmälääkärin vaimoon alun alkaenkaan. Hän on ainoa, joka joutuu näkemään maailmassa epidemian seurauksena kehittyneet epämiellyttävät muutokset. Kirjan tapahtumat kuitenkin päättyvät parhain päin: näkökykynsä palaamisen huomaa ensimmäiseksi ensimmäinen sokea, myöhemmin yöllä tummalasinen tyttö, aamun valjetessa silmälääkäri ja lopulta myös muut kansalaiset.
Kielipeli

Kielipeli () on Ludwig Wittgensteinin myöhäisfilosofiassaan kehittämä käsite, joka viittaa kielen yksinkertaisiin käyttöesimerkkeihin ja toimintoihin, joihin kieli on nivoutunut mukaan. Kielipelejä voidaan käyttää kielen toimintatavan kuvaamisessa ja tutkimisessa. Käsite on peräisin Wittgensteinin teoksesta "Filosofisia tutkimuksia" (1953).
Esimerkiksi rukouksella, anteeksi pyytämisellä, kiroilulla, tieteellisillä väittämillä ja muilla kielen käyttötavoilla on omat kielipelinsä. Kielipelit voivat olla toisilleen läheistä tai kaukaista sukua. Wittgenstein katsoi, että filosofiset ongelmat johtuivat kielen väärinkäytöstä, ja myöhäisfilosofiassaan hän tulkitsi kielen väärinkäytöksi kahden tai useamman kielipelin sekoittamisen.
Kuvaus.
Wittgenstein käytti termiä "kielipeli" kuvaamaan yksinkertaisia kielen muotoja, sekä "kielen ja niiden toimintojen kokonaisuutta, johon kieli nivoutuu mukaan", ja joita yhdistää perheyhtäläisyys. Käsitteen oli "määrä tähdentää sitä, että kielen puhuminen on osa toimintaa tai elämänmuotoa".
Termillä "kielipeli" viitataan:
Näitä merkityksiä eivät erota tiukat rajat, vaan ne limittyvät toisiinsa. Käsite perustuu seuraavaan analogiaan: Kielen säännöt (kielioppi) vertautuvat pelien sääntöihin, ja jonkin merkityksen esittäminen kielellä vertautuu pelissä tehtyyn siirtoon. Analogia kielen ja pelin välillä tuo esille sen tosiasian, että sanoilla on merkityksensä ainoastaan ihmiselämän erilaisissa ja moninaisissa arkisissa toimissa. Käsitteen tarkoituksena ei ole ehdottaa, että kielessä olisi mitään vähäpätöistä, tai että kieli olisi "vain" peli.
Esimerkkejä.
Klassinen esimerkki kielipelistä on niin kutsuttu "rakentajan kieli", jonka Wittgenstein esitteli "Filosofisissa tutkimuksissaan":
Myöhemmin kieleen lisätään sanat "tämä" ja "tuonne" (samalla käyttötarkoituksella kuin mitä näillä sanoilla on luonnollisessa kielessä), sekä numeraalit "a, b, c, d". Tätä kieltä käytetään esimerkiksi seuraavasti: rakentaja A sanoo "d – palkki – tuonne" ja osoittaa, ja rakentaja B laskee neljä palkkia, "a, b, c, d..." ja siirtää ne A:n osoittamaan paikkaan. Rakentajan kieli on toimintaa, johon on kudottu osia, jotka tunnistaisimme kieleksi, mutta yksinkertaisemmassa muodossa. Tämä kielipeli muistuttaa lapsille opetettuja yksinkertaisia kielen muotoja, ja Wittgenstein kehottaa käsittämään kielen rakentajien heimon täydelliseksi alkeelliseksi kieleksi.
Muiden tekemiä tulkintoja.
Jean-François Lyotard on laajentanut ja uudistanut Wittgensteinin kielipelin käsitettä muun muassa teoksessaan "Tieto postmodernissa yhteiskunnassa" ("La condition postmoderne: rapport sur le savoir", 1979). Hän soveltaa sitä auktoriteetin, voiman ja legitimoinnin tapauksiin.
Konjunktio (kielitiede)

Konjunktiot, eli sidesanat, ovat partikkelien sanaluokkaan kuuluvia sanoja, joilla yhdistetään virkkeen eri lauseita toisiinsa. Niillä yhdistetään myös samanlaisia lauseenjäseniä. 
Suomen kielen konjunktiot jaetaan neljään ryhmään niiden lauseopillisen funktion mukaan:
 että, jotta, koska, kun, jos, vaikka, kunnes, mikäli
 eli; ja; joko – tai; kuin – myös; mutta; niin – kuin (aikaisemmin niinkuin); -kin; myös; sekä; sekä – että; sun; tai; vaan; vai; ynnä; saati.
Lisäksi suomen rinnastuskonjunktioihin kuuluu liitepartikkeli -kä, joka esiintyy kieltosanoihin liittyneenä (eikä, äläkä)
 että (merkityksestä riippuen voi olla myös adverbiaalikonjunktio)
 kuin (vertailukäytössä, esimerkiksi suurempi kuin)
Sattuipa hassusti matkalla Forumiin...

Sattuipa hassusti matkalla Forumiin... on suomalaisen Freud Marx Engels &amp; Jung -yhtyeen akustinen live-albumi vuodelta 2004. Albumin kappaleet on äänitetty kahdelta yhtyeen keikalta Semifinalissa 5.–6. elokuuta 2003. Äänittäjinä toimivat Janne Haavisto ja JP Mönkkönen, miksaajana Olli Haavisto.
Free-Will

Free-Will on itsenäinen japanilainen levy-yhtiö, joka on perustettu vuonna 1986. Levy-yhtiön alaisuudessa on useita visual kei -teemaisia yhtyeitä.
Osastot.
Free-Will hallitsee useita osastoja, joista jotkin ovat pelkästään yhtä yhtyettä tai tarkoitusta varten. Esimerkiksi Firewall Div. pelkästään käsittelee tuotantoa, joka on julkaistu yhteistyössä Sony Musicin kanssa.
James Phelps

James Andrew Eric Phelps (s. 25. helmikuuta 1986, Birmingham, Britannia) on englantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Harry Potter -elokuvien Fred Weasleyn roolissa. Hän identtinen kaksoisveljensä Oliver Phelps näyttelee Fred Weasleyn kaksoisveljeä George Weasleyä. Heistä käytetään joskus nimistystä Phelpsin veljekset.
Lapsuus.
James Phelps syntyi Sutton Coldfieldissä, Birminghamin kaupungissa Ländi-Midlandsin alueella Englannissa. Hän ja kaksoisveli Oliver ovat Susan (o.s. Spare) ja Martyn Phelpsin ainoat lapset. James kävi ala-asteensa Little Sutton Schoolissa ja yläasteensa The Arthur Terry Schoolissa. Koulunkäynnin hän lopetti vuonna 2004. Nuorempana hänellä ja Oliverilla oli tapana vaihtaa nimiään kiusatakseen opettajia ja koulutovereita, kuten heidän näyttelemillään Weasleyn veljeksilläkin. Myös perhe, ystävät ja elokuvahenkilökunta tuntee heidät pilailijoina, jotka toisinaan vaihtoivat nimiä jopa harjoitusten aikana.
Ura.
James oli osoittanut kiinnostusta näyttelemiseen jo pienenä esiintyessään koulujensa draamaproduktioissa. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli kuitenkin vuonna 2001 Fred Weasley elokuvassa "Harry Potter ja viisasten kivi", jolloin hän oli 14-vuotias. Phelpsin veljekset ovat kertoneet, että kun heidät valinnut roolittaja oli soittanut heidän kotiinsa ja kysynyt leikillään Weasleyn veljeksiä, äiti oli vahingossa sanonut soittajalle, että tämä ol valinnut väärän numeron. Kun he kertoivat saamistaan rooleista ystävilleen, kukaan ei uskonut heitä ennen kuin he joutuivat värjäämään hiuksensa punaisiksi elokuvaa varten.Lisäksi James on työskennellyt juoksupoikana paitsi Harry Potter -elokuvissa, myös muun muassa "Da Vinci -koodissa".
Oliver Phelps

Oliver Martyn John Phelps (s. 25. helmikuuta 1986, Birmingham) on englantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt Harry Potter -elokuvien George Weasleynä. Hänen identtinen kaksoisveljensä James Phelps näyttelee George Weasleyn kaksoisveljeä Fred Weasleyä.
Lapsuus.
Oliver Phelps syntyi Englannissa Länsi-Midlandsiissä Birminghamin Sutton Coldfieldissä. Hän ja kaksoisveli James ovat Susan (o.s. Spare) ja Martyn Phelpsin ainoat lapset. Oliver kävi alakoulun Little Sutton Schoolissa ja yläkoulun The Arthur Terry Schoolissa. Koulunkäynnin hän lopetti vuonna 2004. Nuorempana hänellä ja Jamesilla oli tapana kiusata opettajia ja koulutovereita vaihtamalla nimiä, kuten heidän näyttelemänsä Weasleyn veljeksetkin. Myös perhe, ystävät ja elokuvahenkilökunta tuntevat heidät pilailijoina, jotka toisinaan vaihtoivat nimiä jopa harjoitusten aikana.
Ura.
Oliver kiinnostui näyttelemisestä jo hyvin nuorena ja esiintyi koulujen näytelmissä. Hän sai vuonna 2001 ensimmäinen elokuvaroolinsa George Weasleynä 14-vuotiaana elokuvassa "Harry Potter ja viisasten kivi". Phelpsin veljekset ovat kertoneet, että kun roolittaja oli soittanut heille kotiin ja kysynyt Weasleyn veljeksiä, poikien äiti oli vahingossa sanonut soittajan valinneen väärän numeron. Kun he sitten ilmoittivat saamistaan rooleista ystävilleen, kukaan ei uskonut heitä ennen kuin he joutuivat värjäämään hiuksensa punaisiksi elokuvaa varten.
Yksityiselämä.
Veljensä tavoin Oliver harrastaa golfia ja haluaisikin kehittyä siinä ammattilaiseksi. Hän myös kuuntelee rockmusiikkia, pelaa videopelejä ja näyttelee. Veljekset tukevat kilpailevia Birminghamin jalkapalloseuroja; Oliver Aston Villaa edesmenneen isoisänsä jalanjäljissä ja James Birmingham Cityä isänsä rinnalla. Veljekset tunnettaankin innokkaina musiikin ja urheilun ystävinä, ja heitä näkee usein erilaisissa tapahtumissa kannustamassa suosikkejaan.
James ja Oliver ovat istuttaneet puita Leicestershiren kansallismetsään. He halusivat istuttaa uudelleen puut, joista valmistettiin luudanvarsia Harry Potter -elokuvien kuvauksiin.
Ehrensvärdin hauta

Ehrensvärdin hauta on Suomenlinnan perustajan Augustin Ehrensvärdin viimeinen leposija ja hautamuistomerkki Suomenlinnan Susisaaren Linnanpihalla. Ehrensvärd haudattiin linnanpihalle vuonna 1783, mutta muistomerkki sai nykyisen asunsa vasta vuoden 1805 tienoilla.
Ehrensvärdin kuoltua vuonna 1772 kuningas Kustaa III määräsi, että tämä on haudattava Viaporin linnanpihalle luomansa linnoituksen sydämeen. Hautaholvin rakennustyöt veivät yksitoista vuotta, jona aikana Ehrensvärd lepäsi tilapäishaudassa Ulrika Eleonoran kirkon hautausmaalla Helsingissä. Ehrensvärdin arkku siirrettiin Suomenlinnaan ja laskettiin linnanpihan hautaholviin 5. heinäkuuta 1783 juhlallisessa tilaisuudessa kuninkaan läsnä ollessa.
Muistomerkki.
Kustaa III luonnosteli omakätisesti Ehrensvärdin hautamuistomerkin. Luonnoksen viimeisteli Ehrensvärdin poika Carl August Ehrensvärd ja sen toteutti Ruotsin kuuluisin kuvanveistäjä Johan Tobias Sergel. Muistomerkin pronssikoristeisiin käytetty metalli sulatettiin Ruotsinsalmen toisessa meritaistelussa 1790 saaliiksi saaduista venäläisistä kanuunoista. Lopullisesti muistomerkki valmistui vasta vuoden 1805 tienoilla.
Ehrensvärdin hautamuistomerkin jalusta on tehty graniitista. Muistomerkki koostuu pitkästä, suorakaiteen muotoisesta graniittipaadesta, jonka molemmissa päissä on pronssista valettu laivankeula. Paaden päällä lepäävät niin ikään pronssista valetut kilpi, miekka, kypärä ja serafiimiritarikunnan ketju. Muistomerkin etelä- ja pohjoissivuilla on kaiverretut muistokirjoitukset:
Vaikka muistomerkissä ei ole henkilökuvaa, sen klassismi muistuttaa kuitenkin aikansa eurooppalaisten sotasankarien muistomerkkien konventioita. 
Lähteet.
Prototaksiitit

Prototaksiitit ("Prototaxites") olivat suurikokoisten sienten suku, joka eli siluuri- ja devonikaudella noin 420–387 miljoonaa vuotta sitten. Sienten pylväsmäiset rungot saattoivat olla jopa metrin levyisiä ja 8 metrin pituisia.
Ensimmäiset prototaksiittifossiilit löysi kanadalainen geologi John William Dawson vuonna 1859. Fossiilien luokittelusta keskusteltiin lähes 150 vuotta, ja niiden arveltiin olevan havupuita, jäkäliä, sieniä tai leviä. Suvun ehdotettiin ensimmäisen kerran kuuluvan sieniin vuonna 1919. Vuonna 2001 Smithsonian-instituutin luonnonhistoriallisen museon tutkija Francis Hueber julkaisi 20 vuoden tutkimuksen jälkeen artikkelin, jossa hän päätyi siihen tulokseen, että "Prototaxites" oli morfologiansa perusteella sieni. Chicagon yliopiston C. Kevin Boycen ja hänen tutkijaryhmänsä isotooppianalyysit vahvistivat vuonna 2007, että prototaksiitit olivat jättiläissieniä. Toisaalta vahvistus on hieman kyseenalaistettu vuonna 2010, koska Hobbie ja Boyce eivät rihmamaisen putkimaisen kerroksellisen rakenteen lisäksi katso löytyneen itiöitä tai muuta nimen omaan sieniin viittaavaa.
Oded Fehr

Oded Fehr (s. 23. marraskuuta 1970 Tel Aviv, Israel) on israelilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Ardeth Bayn roolista elokuvissa "Muumio" ja "Muumion paluu" sekä Carlos Oliveran roolista "Resident Evil" -elokuvissa. Oded on myös esittänyt demoni Zankouta televisiosarjan "Siskoni on noita" seitsemännellä tuotantokaudella ja esiintynyt "V"-televisiosarjan toisella tuotantokaudella.
Fehr on ollut vuodesta 2000 naimisissa Rhonda Tollefsonin kanssa ja parilla on kaksi lasta Atticus (s. 2003) ja Finley (s. 2006). Odedilla on kaksi vanhempaa sisarusta, veli ja sisar, sekä nuorempi sisarpuoli.
Hannah Nydahl

Hannah Nydahl (17. huhtikuuta 1946 Kööpenhamina – 1. huhtikuuta 2007 Kööpenhamina) oli lama Ole Nydahlin vaimo, joka toimi Tiibetin buddhalaisen karma-kagyü-koulukunnan opettajana ja tulkkina.
Kuherruskuukaudellaan vuonna 1969 Himalajalla Ole Nydahlista ja hänen vaimostaan Hannah Nydahlista tuli H.P. 16. Gyalwa Karmapan Rangjung Rigpe Dorjen ensimmäiset länsimaalaiset oppilaat. Kolmen vuoden intensiivisen meditaatio- ja opiskelujakson jälkeen 16. Karmapa pyysi Nydahleja perustamaan meditaatiokeskuksia hänen nimissään länteen.
Hannah Nydahl toimi yli 30 vuoden ajan korkeimpien karma-kagyü-lamojen tulkkina, muun muassa useita vuosia Karmapa-instituutissa KIBI:ssä Intiassa, New Delhissä, ja hän käänsi monia tiibetinbuddhalaista filosofiaa käsitteleviä tekstejä. Osan ajastaan hän matkusti yhdessä miehensä Lama Olen kanssa, ollen mukana perustamassa lukuisia Timanttipolku-buddhalaisia keskuksia ympäri maailmaa. 
Hannah Nydahl menehtyi vaikeaan sairauteen Kööpenhaminan Timanttipolku-keskuksessa 1. huhtikuuta 2007 klo 1.43 paikallista aikaa.
Tunturi Hopper

Tunturi Hopper oli Tunturipyörän valmistama pienipyöräinen mopo. Hopper oli suomalainen kilpailija japanilaisille Suzuki PV:lle ja Honda Monkeylle. Se oli Tunturin näkemys "täydellisestä pienipyöräisestä". Siitä ei kuitenkaan tullut suurta myyntimenestystä.
Hopperin valmistus aloitettiin vuonna 1991 ja lopetettiin samalla kun Tunturi lopetti kaikkien mopojen valmistuksen vuonna 1997.
Tekniikka.
Hopperissa on Morinin valmistama Franco Moto Morini FM/GS.A moottori, joka on sama kuin Tunturin Tunturi Tiger Air mallissa.
Gísli Súrinpojan saaga

Gísli Súrinpojan saaga ("Gísla saga Súrssonar") kuuluu islantilaisiin saagoihin, ja se kertoo Gísli-nimisen miehen ja tämän suvun vaiheista Islannissa. Saaga on filologisin menetelmin ajoitettu 1220–30-luvuilla kirjoitetuksi.
Saagan keskeiset hahmot ovat mitä luultavimmin historiallisia henkilöitä, vaikkakin ne ovat saaneet vaikutteita ja värittyneet muusta perinteestä; Gísli itse kuoli vuonna 978 tai 979. Saagasta on olemassa kaksi eri versiota: niin sanottu lyhyt, M-versio, ja pitkä, S-versio. Lisäksi on säilynyt katkelmia kolmannesta, B-versiosta. Vanhin S-versio on säilynyt paperikäsikirjoituksissa 1700-luvulta, vanhin M-versio on peräisin 1400-luvulta. Saagan kirjoittaja, kuten saagojen yleensäkin, on anonyymi.
"Gísli Súrinpojan saaga" on ilmestynyt suomeksi 2003 Joonas Aholan kääntämänä ja toimittamana.
Juoni.
Saagan keskeisimmät hahmot ovat Gísli, tämän vaimo Auðr ("Authr"), Gíslin veli Þorkell ("Thorkell") ja lanko Þorgrímr ("Thourgrimr") ja tämän serkku Eyjólfr ("Eijoulfr"). Tarinan alussa Gísli muuttaa perheineen Norjasta Islantiin. Kymmenen Islannissa vietetyn vuoden jälkeen Gísli tappaa lankonsa Þorgrímrin ja päätyy lainsuojattomaksi, henkipatoksi. Gísli onnistuu pakoilla Þorgrímrin murhan kostajia 13 vuoden ajan, kunnes jää kiinni. Gísli taistelee urhoollisesti häntä jäljittäneitä 12 miestä vastaan, kunnes haavoittuu ja syöksyy kalliolta alas kuolemaansa.
Weststellingwerf

Weststellingwerf on kunta Friisinmaan provinssissa, Alankomaissa. Pinta-alaa kunnalla on 228,36 neliökilometriä, josta vettä on 6,21 km². Asukkaita kunnassa on 25 688 (1.2.2008).
Kunta on yksi niistä Friisinmaan kunnista, joissa ei puhuta friisiä; sen sijaan siellä puhutaan stellingwerfsia.
Kunnassa sijaitseva Scherpenzeelin kylä on Uuden Amsterdamin viimeisen kuvernöörin, Peter Stuyvesantin syntymäpaikka.
Asutuskeskukset.
Asukasluvut 1. tammikuuta 2008: 
&lt;/TD&gt;&lt;/TR&gt;&lt;/TABLE&gt;
Chilen Primera División

Primera División ("Primera División del Fútbol Profesional Chileno") on Chilen jalkapallon korkein sarjataso. Sitä organisoi Chilen jalkapalloliitto. Liigan ensimmäinen kausi pelattiin vuonna 1933. Sitä ennen maassa pelattiin paikallisia jalkapallosarjoja. IFFHS on rankannut Chilen tammikuussa 2014 liigan maailman 19:nneksi kovatasoisimmaksi kansalliseksi jalkapalloliigaksi.
Eniten sarjan mestaruuksia ovat voittaneet santiagolaisseurat Colo-Colo, Universidad de Chile ja Universidad Católica.
Sarjajärjestelmä.
Kuten monissa muissakin eteläamerikkalaisissa jalkapallosarjoissa, myös Chilen Primera Divisiónin sarjajärjestelmä poikkeaa eurooppalaisesta sarjajärjestelmästä. Ennen vuotta 1997 käytössä oli vastaava sarjajärjestelmä kuin Euroopassakin. Sarjassa pelataan vuosittain kaksi osaa, apertura ja clausura. Näin ollen vuosittain ratkaistaan kaksi mestaria. Sarjasta putoajat ratkaistaan koko vuoden sarjataulukot yhteen laskemalla.
Kauteen 2013 asti apertura pelattiin tammikuusta kesäkuuhun ja clausura heinäkuusta joulukuuhun. Kauden 2013 jälkeen ajanjaksoa muutettiin siten, että apertura pelataan vuoden jälkimmäisellä puoliskolla ja sarjan toinen puolisko pelataan vuoden ensimmäisellä puoliskolla. Näin ollen sarjan ajanjakso kestää kalenterivuoden yli. Siirtymäkaudella 2013 pelattiin vain yksiosainen sarja "(torneo trancision)". Vuonna 2010 maanjäristyksen takia sarjassa ei pelattu kahta osaa.
Sekä aperturan että clausuran voittajat selviytyvät seuraavan kauden Copa Libertadoresiin. Maan kolmannen paikan Copa Libertadoresissa saa clausuran korkeimman pistemäärän saavuttanut joukkue.
Jaakko Korhonen

Jaakko Henrik Korhonen (30. toukokuuta 1890 Käkisalmi – 4. syyskuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja Näyttämöopiston opettaja.
Elämä ja ura.
Korhosen teatteriura alkoi Viipurissa maineikkaan Suomalaisen Maaseututeatterin lyhytikäiseksi jääneessä teatterikoulussa. Teatteri kiersi ympäri Suomea, mutta johtajakiistat ja talousvaikeudet ajoivat sen kriisiin. Korhoselle tarjottiin näyttelijän välikirjaa syksyllä 1910. Loppukeväällä 1911 Maaseututeatteri vieraili Tampereella, jolloin Korhonen teki välikirjan Tampereen Teatterin johtajan Pekka Alpon kanssa. Hän palasi Viipuriin syksyllä 1914, ja pari vuotta myöhemmin hänet kutsuttiin Suomen Kansallisteatteriin.
Kansallisteatterissa Korhonen näytteli muun muassa Henrik Ibsenin näytelmissä "Yhteiskunnan tukipylväät" (1922) ja "Nukkekoti" (1930). Kun Korhosen tuleva puoliso Heidi Blåfield sai paikan näyttelijäharjoittelijana Kansallisteatterista vuonna 1921, rakkaus leimahti, ja pari avioitui vuonna 1922. Korhonen ja Blåfield saivat kaksi tytärtä, Marja Kyllikin ja Heidi Elinan. Avioliitto päättyi eroon ennen Korhosen puolison varhaista kuolemaa. Korhosen välit anoppiinsa olivat huonot, mutta lämpenivät Heidi Blåfieldin kuoleman jälkeen.
Jaakko Korhosen elokuvaura alkoi mykkäelokuvan klassikoissa "Nummisuutarit" sekä "Koskenlaskijan morsian" vuonna 1923. Hänen vaimollaan oli naispääosa molemmissa elokuvissa. Vuonna 1931 hän ohjasi ja käsikirjoitti kaksi äänielokuvaa: "Rovastin häämatkat" ja "Aatamin puvussa ja vähän Eevankin". Samana vuonna hän sai ensimmäisen äänielokuvaroolinsa "Tukkipojan morsiamessa". Merkittävin rooli äänielokuvassa Korhosella on vuonna 1935 valmistuneessa "Syntipukissa". Hän näyttelee tavaratalon johtaja Vaaraa, joka iskee silmänsä Ester Toivosen tulkitsemaan tasokkaaseen myyjättäreen Irja Saloon.
Uran päätös.
1930-luvun alussa Korhonen loukkasi jalkansa näyttämöllä. Polveen kehittyi pahalaatuinen sidekudoksen kasvain sarkooma. Elämänsä viimeiset viikot Korhonen vietti entisten appivanhempiensa luona Mäntässä. Hän kuoli Helsingin Diakonissalaitoksella. ”Jaakko-kulta, juna lähtee kohta”, sanoi Lydia Blåfield kuolemansairaalle entiselle vävylleen saattaessaan tätä Helsinkiin lähtevälle junalle Korhonen ei halunnut tyttäriään kuolinvuoteensa äärelle, koska halusi varjella äitinsä menettäneitä lapsia uudelta järkytykseltä. Suruviesti saapui Kansallisteatteriin, joka peruutti sen iltaisen näytäntönsä. Korhosen ja Blåfieldin orpotyttärille perustettiin rahasto turvaamaan heidän koulutuksensa. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Heidi Blåfield

Heidi Lydia Blåfield (8. helmikuuta 1900 Mänttä – 21. elokuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja eräs 1920-luvun valovoimaisimpia suomalaisia filmitähtiä. Blåfield näytteli naispääosan kuudessa mykkäelokuvassa ja oli kiinnitettynä myös Suomen Kansallisteatteriin. Hän kuoli 31-vuotiaana angiinamyrkytykseen.
Elämä.
Heidi Blåfield syntyi Hugo ja Lydia Blåfieldin perheeseen, joka oli 1800-luvun lopussa asettunut Mänttään, pohjoiselle Pirkanmaalle. Hänen isänsä oli köyhtynyt aatelismies Hugo Blåfield joka toimi Mäntän postimestarina. Perheessä oli myös viisi muuta lasta: Haidi, Seidi, Saidi, Henrik ja Erik. Jo varhaisessa iässä Heidi Blåfield lähetettiin asumaan Helsinkiin, jossa hän suoritti keskikoulun ja pääsi sen jälkeen ulkoministeriön konttoriapulaiseksi. Vuonna 1918 hän matkusti Tanskaan, jossa suoritti lentolupakirjan. Vuonna 1921 hän sai paikan näyttelijäharjoittelijana Suomen Kansallisteatterissa. Hänen koenäytäntönsä Elisa Doolittlen roolissa Bernard Shawn näytelmässä "Pygmalion" oli menestys. Syksyllä 1923 Heidi Blåfield kiinnitettiin Kansallisteatterin vakituiseen näyttelijäkuntaan. Hänen tuleva aviomiehensä Jaakko Korhonen oli kuulunut samaiseen teatteriin vuodesta 1916. Hääkellot soivat 1922. Nuoripari muutti Helsingin Töölön kaupunginosaan Sallinkadun moderneihin uudisrakennuksiin. He saivat kaksi tytärtä: Marjan ja Heidin. Avioliitto tuli pian tiensä päähän.
Heidi Blåfieldin elokuvaura alkoi vuonna 1923 valmistuneissa, Erkki Karun ohjaamissa mykkäelokuvan klassikoissa "Nummisuutarit" ja "Koskenlaskijan morsian". Jälkimmäistä kehuttiin aikoinaan Suomen parhaimmaksi elokuvaksi ja se on myyty yli kymmeneen maahan. Blåfieldin filmiura jatkui neljän elokuvan verran, jokaisessa hänellä oli naispääosa. Vuonna 1927 valmistui Lappiin sijoittunut "Noidan kirot", jossa Blåfield tulkitsi Utuniemen Selmaa. Hänen viimeinen elokuvatyönsä oli vuonna 1929 valmistunut, sittemmin tuhoutunut "Juhla meren rannalla".
Keväällä 1931 Heidi Blåfield matkusti Pariisiin, Berliiniin ja Wieniin opintomatkalle. Kun hän palasi Suomeen, hänellä diagnosoitiin angiinamyrkytys mihin Blåfield kuoli parin päivän kuluttua. Hänet haudattiin Vilppulan hautausmaalle. Blåfield oli näyttelijä Marja Korhosen äiti, näyttelijä Heidi Heralan isoäiti ja 2000-luvulla mallina tunnetuksi tulleen Niina Heralan isoisoäiti.
Heidi Blåfieldin sisar Haidi Blåfield-Hahm oli naimisissa saksalaisen kansantaiteen tutkijan, Berliinin Bellevuen linnassa sijainneen Volkskunst-Museumin johtajan, professori Konrad Hahmin (1892–1943) kanssa. Haidi Blåfield-Hahm käänsi 1934–1935 saksan kielelle Aleksis Kiven Seitsemän veljestä-teoksen.
Oldelamer

Oldelamer (stellingwerfsiksi: "Ooldelaemer", friisiksi: "Aldlemmer") on asutuskeskus Weststellingwerfin kunnassa, Friisinmaalla, Alankomaissa. Se sijaitsee länteen kunnan keskuksesta, Wolvegasta. Asukkaita alueella on 213.
Linnuntietä Oldelamerista on matkaa..
Oldelamerissa toimii muun muassa julkinen peruskoulu ().
Alankomaalainen poliitikko Wesselius Marcus Houwing syntyi Oldelamerissa vuonna 1831.
Demolition 23. (albumi)

Demolition 23. on Demolition 23.:n ensimmäinen ja ainoa albumi. Se julkaistiin vuonna 1994. Levy on yksi menestyneimmistä, ellei menestynein Hanoi Rocksin hajoamisen jälkeinen albumi, jolla soittavat entiset yhtyeen jäsenet. Levy menestyi hyvin, mutta pian julkaisua seuranneiden kiertueiden jälkeen yhtye käytännössä hajosi alkuvuodesta 1995, kun yhtyeen uudeksi kitaristiksi tullut entinen Hanoi Rocksin kitaristi Nasty Suicide erosi yhtyeestä levyttääkseen sooloalbumin.
Vuonna 1993 entinen Hanoi Rocksin laulaja Michael Monroe halusi muodostaa yhtyeen, joka tekisi hänelle sooloalbumin. Basistiksi Monroe otti heti vanhan bändikaverinsa Sam Yaffan. Jimmy Clark otettiin rumpuihin ja Jay Hening kitaristiksi. Yhtyeen pohjana oli vuonna 1992 perustettu yhtye Michael Monroe &amp; Friends, jonka kokoonpano oli ollut Michael Monroe (laulu), Sam Yaffa (bassokitara), Little Steven (kitara) ja Rat Scabies (rummut).
Michael Monroe antoi uudelle vuoden 1993 kokoonpanolle ja sen esikoisalbumille nimen Demolition 23., joka löytyi William S. Burroughsin kirjasta "Exterminator". Levy äänitettiin Power Station Studios -studiolla New Yorkissa kahdessa viikossa. Miksaajana ja äänittäjänä toimi Ben Fowler. Levy on masteroitu Sterling Soundissa New Yorkissa. Tuottajana toimi Little Steven. Levyn julkaisi alun perin japanilainen Renegade Nation ja lisäksi Britanniassa sen julkaisi Music For Nations.
Tyyliltään levy edustaa punkin ja hard rockin sekoitusta. Kappaleissa voi toki kuulla myös Hanoi Rocksin vaikutuksen. Kappale "I Wanna Be Loved" on Johnny Thunders -cover, "Ain't Nothin' to Do" on The Dead Boys -cover ja "Endangered Species" on UK Subs -cover. Muuten kappaleiden sanoitukset kertovat aikojen muuttumisesta ja ystävien menettämisen aiheuttamasta surusta. Esimerkiksi kappale "Hammersmith Palais" kertoo samannimisestä lontoolaisklubista, jossa Hanoi Rocks kävi katsomassa yhtyeitä. Kappaleisiin on siis vaikuttanut nostalgia ja havainnot siitä, että asiat ovat muuttuneet eivätkä välttämättä positiivisessa mielessä, eivätkä palaa enää koskaan ennalleen.
Levy on omistettu 3. kesäkuuta 1990 kuolleelle Stiv Batorille. Etukannen kuvan on ottanut Mark Higashino ja takakannen George Du Bose, joka on myös suunnitellut levyn asun. Levyn Demolition 23. -logon on suunnitellut Sam Yaffa, joka toimi levyn taideavustajana ja suunnitteli bändin logon, kun päävastaajana toimivat Monroe ja hänen vaimonsa Jude Wilder.
Nasty Suicide ei soita levyllä, koska hän tuli yhtyeeseen vasta sitten, kun Jay Hening ei päässyt passiongelmiensa takia Yhdysvalloista kiertueelle Eurooppaan ja Japaniin.
Vuonna 2022 Little Stevenin Wicked Cool -levy-yhtiö julkaisi albumin uudelleenmasteroituna kolmen bonusraidan kera.
Pantterisäppikala

Pantterisäppikala ("Balistoides conspicillum") on säppikaloihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö.
Pantterisäppikala kasvaa noin 50 cm pitkäksi. Sen vartalo on levymäinen, ja musta-valko-keltainen kuviointi on sivulta katsottuna todella huomiota herättävä. Kuviointi on kuitenkin tarkoituksenmukainen: alhaalta kala sulautuu yläpuolella näkyvään vedenpinnan väreilyyn, kun taas ylhäältä päin se näyttää osalta koralliriuttaa. Leuat ovat voimakkaat ja sopivat simpukankuorien, äyriäisten ja merisiilien murskaamiseen.
Alkuperä.
Pantterisäppikala elää luonnossa Indopasifisella merialueella.
Käyttäytyminen.
Pantterisäppikala on lihansyöjä, jonka sanotaan puraisevan mitä vain – jopa pumpun johtoja. Siksi sitä ei voi pitää pienempien kalojen tai selkärangattomien seurassa. Myös akvaarion sisustus on tehtävä järeäksi.
Ravinto.
Pantterisäppikala syö lihapitoista ravintoa: simpukoita, äyriäisiä, koralleja, jopa merisiilejä.
Kristadelfialaiset

Kristadelfialaiset ("Christadelphians", 'Kristuksen veljet ja sisaret') ovat kristinuskon suuntaus, joka hylkää kolminaisuusopin. Sen on perustanut tohtori John Thomas 1800-luvulla Yhdysvalloissa. Riippumattomien arvioiden mukaan kristadelfialaisia on ympäri maailman noin 50 000.
Jumalanpalvelus.
Kristadelfialaiset kokoontuvat säännöllisesti leivän murtamisen seremoniaan muistellakseen Jeesuksen kuolemaa. He pitävät myös kotikokouksia ja tapaavat pienissä saleissa. Heidän jumalanpalveluksensa ovat yksinkertaisia ja pyrkivät jäljentämään ensimmäisen vuosisadan kristillisyyttä. Kristadelfialaisilla ei ole keskushallintoa, vaan jokainen seurakunta (ekklesia) on autonominen. Yhteisö on tuottanut noin tuhat eri julkaisua. 
Yhteiskunnassa.
Kristadelfialaisilla on pitkä historia aseistakieltäytyjinä.
Dreamspace

Dreamspace on Stratovariuksen kolmas, vuonna 1994 julkaistu albumi. Kappaleiden ja sanoitusten aiheet olivat muuttuneet jyrkästi, jos niitä verrataan kahteen aikaisempaan albumiin. "Dreamspace" on myös Stratovariuksen albumeista viimeinen, jolla laulaa kitaristi Timo Tolkki. Basisti Jari Kainulainen liittyi yhtyeeseen kun noin 70 prosenttia albumin materiaalista oli jo nauhoitettu. Kainulaisen soittoa kuultiin lopulta viidessä kappaleessa. Rumpali Tuomo Lassila loukkasi kätensä albumin nauhoitusten aikana, eikä pystynyt soittamaan rumpuja 8 viikkoon. Loput rummut albumille soitti Sami Kuoppamäki.
Kappaleet.
Sävellykset ja sanoitukset: Timo Tolkki, ellei toisin mainita.
The Times of India

The Times of India (monesti käytetään vain lyhennettä TOI) on yksi Intian johtavista sanomalehdistä. Se on levikiltään Intian ja maailman suurin päivittäin ilmestyvä englanninkielinen sanomalehti. Sitä myytiin vuoden 2016 toisella puoliskolla keskimäärin 3,185 miljoonaa kappaletta päivittäin. Broadsheet-koossa julkaistulla sanomalehdellä oli vuoden 2014 arvion mukaan päivittäin keskimäärin 7,590 miljoonaa lukijaa. Saman kustantajan The Economic Times on maailman toiseksi luetuin päivittäin julkaistu talouselämän sanomalehti. Lehtiä kustantaa Bennett, Coleman &amp; Co. (BCCL), joka tunnetaan myös nimellä The Times (of India) Group. 
Historia.
Lehti perustettiin 3. marraskuuta 1838 nimellä "The Bombay Times and Journal of Commerce" ja se oli suunnattu Länsi-Intian brittiläisille asukkaille. The Bombay Times and Journal of Commerce -lehteä julkaistiin sunnuntaisin ja keskiviikkoisin. Lehti sisälsi uutisia Euroopasta, Amerikasta ja Intiasta, ja sitä toimitettiin Intian ja Euroopan välillä säännöllisten höyrylaivareittien avulla. 1860 lehteä alettiin julkaista joka päivä ja vuotta myöhemmin 1861 se otti käyttöön nykyisen nimensä. 1800-luvulla lehdellä oli 800 työntekijää ja suuri levikki Intiassa ja Euroopassa. Alun perin lehti oli brittien omistama ja valvoma. Viimeinen brittiläinen päätoimittaja Ivor S. Jehu erosi tehtävästään vuonna 1950.
Wiedenborstel

Wiedenborstel on kunta Schleswig-Holsteinissa Saksassa. Se on asukasluvultaan Saksan pienin kunta, siellä on vain 5 asukasta . Kaikki kunnan asukkaat kuuluvat samaan perheeseen. Kunnan pinta-ala on 4,68 km². Kunnalla ei ole vaakunaa, mutta sillä on kylläkin oma pormestari. Kunta sijaitsee kohtalaisen lähellä Hampurin kaupunkia.
Game Boy Camera

Game Boy Camera (Japanissa Pocket Camera) on Nintendon vuonna 1998 julkaisema lisälaite Game Boy -pelikonsolille. Game Boy Camera on Game Boyhin kytkettävä digikamera, jolla pystyy ottamaan mustavalkosävyisiä, usein rakeisia valokuvia. Kameralla otetut valokuvat pystyy tulostamaan Game Boy Printer -lisälaitteella, joka käyttää kuumuuden kanssa reagoivaa paperia. Game Boy Cameraa saa neljässä värissä (keltainen, punainen, sininen ja vihreä), mutta laitteesta julkaistiin myös kultainen versio "" -pelin julkaisun yhteydessä. Kultaisen kameran erikoisuutena muihin väriversioihin verrattuna ovat erilaiset ”leimasimet” kuvankäsittelyä varten. Game Boy Cameraa ja Game Boy Printeriä markkinoitiin pääasiassa lapsille.
Game Boy Cameran ohjelmiston suunnitteli Game Freak. Sen vuoksi Game Freakin kehittämiä Pokémon-hahmoja esiintyy leimoissa, joilla valokuvia voi pelissä koristella. Ohjelmistossa on runsaasti viitteitä muihinkin Nintendon tuotteisiin.
Heinäkuussa 2003 Nintendo Power -lehdessä mainittiin uutinen, jonka mukaan Nintendo suunnitteli julkaisevansa Game Boy Advancelle Game Boy Cameran seuraajan nimeltä GameEye. GameEyellä olisi voinut ottaa värivalokuvia, ja sen olisi voinut kytkeä linkkikaapelilla Nintendo GameCuben kanssa. Laitetta ei kuitenkaan koskaan julkaistu.
Minipelit.
Game Boy Cameran mukana tulevat minipelit:
Shoot.
Shoot sisältää seuraavat valinnat:
Game Face -pelissä otettu kuva ilmestyy ainakin kerran jokaisessa Game Boy Cameran pelissä, yleensä päähahmoksi.
Play.
Play on sisäänrakennettu "Space Fever II" -peli. Alussa ilmestyy 2 avaruusalusta. Toinen niistä vie pelaajan Trippy-H -sekvensseriin, jossa voi miksata ääniä ja luuppeja sekä tehdä yksinkertaisia chiptuneja. Toinen alus vie pelaajan pelaamaan Game &amp; Watch -peli Ballia, johon pääsee myös Shootin kautta. Jos pelissä pääsee riittävän pitkälle, kolmas avaruusalus ilmestyy ja vie pelaajan minipeliin "Run! Run! Run!".
View.
View sisältää seuraavat valinnat:
"Start"- ja "Select"-valikot.
Seuraavat valinnat ovat käytettävissä, kun "selectiä" painetaan päävalikossa:
Seuraavat valinnat ovat käytettävissä, kun "startia" painetaan päävalikossa:
Ivan Paskevitš

Ivan Fjodorovitš Paskevitš (; 19. toukokuuta 1782 Poltava –1. helmikuuta 1856 Varsova) oli venäläinen sotamarsalkka, Varsovan ruhtinas ja Jerevanin kreivi. Paskevitš toimi Puolan käskynhaltijana sen jälkeen, kun hän oli kukistanut raa’asti maassa vuonna 1831 nousseen kapinan. Hän aiheutti tappion myös Unkarin kapinallisille 1849 johtaessaan venäläisistä koostunutta sotajoukkoa.
Paskevitš osallistui Napoleonia vastaan käytyihin sotiin ja oli mukana taisteluissa Persiaa (1826–1828) sekä Turkkia (1828–1829) vastaan. Krimin sodassa hän toimi ylipäällikkönä Tonavan armeijassa.
Paskevitš osti nykyisen Valko-Venäjän Homelissa sijaitsevan palatsin Ivan Rumjantsevilta ja kehitti palatsialuetta merkittävästi. Hän esimerkiksi laajensi palatsia vuosina 1837-48 siihen liittyvällä tornirakennuksella (Rumjantsevien ja Paskevitšien palatsi). Palatsin puistoalueelle rakennettiin 1889 Paskevitšien kappeli, jonne suvun jäseniä on myös haudattu.
Ami Varjotie

Ami Varjotie (s. 1947 Keuruu) on suomalainen laulaja, joka on ollut Korsuorkesterissa vuodesta 2002. Hän teki yhden pitkäsoiton Selecta levymerkille vuonna 1991.
Arvi Lahtinen

Arvid Henrik (Arvi Heikki) Lahtinen (31. elokuuta 1877 Alavus – 19. maaliskuuta 1949 Imatra) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1909.
Elämä.
Alavuden Sulkavankylässä syntyneen Lahtisen vanhemmat olivat torppari Heikki Kaaponpoika Lahtinen (1848–1930) ja Kreeta Erkintytär Tusa (1848–1925). Lahtinen valmistui Sortavalan seminaarista vuonna 1902 ja työskenteli kansakoulunopettajana Soinissa. Lahtinen joutui luopumaan virastaan ensimmäisen sortokauden aikana 1903, jonka jälkeen hän kävi Helsingissä lukkari- ja urkurikoulun. Lahtinen oli jo opiskeluaikoinaan toiminut Sortavalan kaupunkiseurakunnan urkurina. Opettajaksi palattuaan Lahtinen työskenteli kansakoulunopettajana Ilomantsissa 1904–1911, Viipurin maalaiskunnassa 1911–1918, Kymissä 1920–1921, Tuusulassa 1922–1941 sekä Aurassa ja Kaarinassa 1941–1945. Lukuvuoden 1921–1922 Lahtinen oli Tornion alakouluseminaarin musiikinopettajana, jonka lisäksi hän opetti musiikkia Kotkan ja Tuusulan kansanopistoissa sekä toimi kuoronjohtajana ja Kellokosken kirkon kanttorina. 
Lehtinen lähti työväenliikkeeseen vuoden 1905 suurlakon jälkeen. Syksyllä 1906 Lahtinen oli perustamassa Ilomantsin sosialidemokraattista kunnallisjärjestöä ja hän toimi myös Ilomantsin kuntakokouksen puheenjohtajana. Vuonna 1907 Lahtinen valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Eduskunnasta pudottuaan Lahtinen erosi SDP:stä joulukuussa 1910. "Karjalan Sanomissa" julkaistussa kirjoituksessaan hän arvosteli puolueen ohjelmaa ja syytti sosialidemokraatteja katteettomista lupauksista luonnehtien puolueen edustajia joko ”tyhmiksi” tai ”epärehellisiksi”. Aiemmin samana syksynä SDP:stä oli eronnut myös toinen kansanedustajana toiminut opettaja Josua Järvinen. Sisällissodan jälkeen Lahtinen oli mukana lyhytikäiseksi jääneen Suomen Sosialidemokraattisen Uudistuspuolueen toiminnassa. Hän kuului myös oikeistososialidemokraattien julkaiseman "Itä-Suomen Työmiehen" toimituskuntaan. 
Perhe.
Lahtisen puoliso oli Lapinlahdessa syntynyt kätilö Alma Lyydia Luostarinen (1878–1946), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1904. Pariskunnalla oli neljä lasta.
The Top

The Top on brittiläisen The Cure -yhtyeen viides studioalbumi, joka ilmestyi vuonna 1984. Levy on lähes Robert Smithin soololevy, sillä hän soittaa levyllä rumpuja lukuun ottamatta lähes kaiken musiikin. Levyn kannet väittävät siitä huolimatta, että levyllä soittaa kokonainen yhtye. Levyltä julkaistiin yksi single, ”The Caterpillar”, jonka B-puolella oli kaksi kappaletta: ”Throw Your Foot” ja ”Happy the Man”.
Levy julkaistiin uudelleen vuonna 2006, remasteroituna kahden CD:n versiona. Toinen levy sisältää ennen julkaisemattomia demoja levyn teon ajalta.
Randy California

Randy California (oik. Randy Craig Wolfe, 20. helmikuuta 1951 – 3. tammikuuta 1997) oli yhdysvaltalainen rockmuusikko, kitaristi, säveltäjä, sanoittaja, tuottaja ja Spirit-yhtyeen alkuperäisjäsen.
Vuonna 1966 teini-ikäinen Randy California soitti kolmen kuukauden ajan tuolloin vielä tuntemattoman Jimi Hendrixin kanssa tämän yhtyeessä Jimmy James &amp; The Blue Flames. Randyn taiteilijanimi on tiettävästi Hendrixin keksimä erotukseksi toisesta samassa yhtyeessä soittaneesta Randysta (Randy "Texas"). Sittemmin Randy Californiasta tuli yksi 1970-luvun "uutena Hendrixinä" mainituista kitaransoittajista.
Vuonna 1971 California joutui liikenneonnettomuuteen, minkä seurauksena Spirit hajosi useaksi vuodeksi kunnes hän kokosi sen uudelleen.
Randy California hukkui 45-vuotiaana Havaijilla pelastaessaan poikaansa surffaustapaturman yhteydessä.
Energiajäte

Energiajäte tai entiseltä nimeltään energiajae on sekajätteestä lajiteltua jätettä, josta voimalaitoksessa polttamalla saadaan lämpöä ja sähköä. Energiajätteen keräyksellä on suora vaikutus ympäristökuormituksen vähenemiseen, sillä kaatopaikkajätteen määrä vähenee ja energiaa tuotetaan kierrätetystä aineesta.
Aikaisemmin energiajätettä ei kerätty suoraan, vaan se lajiteltiin REF-polttoaineeksi erillisissä jätteenkäsittelylaitoksissa. Nykyään energiajätteeksi luetaankin nimenomaan jäte, joka on lajiteltu sen syntypaikalla (esimerkiksi kotitaloudet, teollisuus yms) ja sitä kerätään monissa jätteenkeräyspisteissä muiden kierrätettävien materiaalien tavoin.
Energiajätteeksi sopivatkin monet materiaalit, joita ei enää muuten voi kierrättää, esimerkiksi lähes kaikki muovit (pussit, astiat, styrox yms.). Energiajätteeksi ei kuitenkaan kelpaa PVC-muovi (muovitunnus 03), sillä sen sisältämä kloori tuottaa palaessaan myrkyllisiä klooriyhdisteitä sekä aiheuttaa korroosiota voimalaitosten polttokattiloissa. PVC-muovia on muun muassa kansioissa, keinonahassa, kaapeleissa ja letkuissa.
Muovien kierrättäminen materiaalina on hankalaa, sillä muovilaatuja on useita ja kuluttajan on vaikea erottaa niitä toisistaan. Muovilla on kuitenkin hyvä lämpöarvo ja muihin polttoaineisiin yhdistettynä sitä voidaan käyttää energiatuotantoon. Hyödynnettäessä muovi energiana voidaan vähentää ulkomaisen, uusiutumattoman energian kuten öljyn ja kivihiilen tuontia. Muovien polttamisessa muodostuu kuitenkin hiilidioksidi- ja muita kasvihuonekaasupäästöjä. Muovi luetaan fossiilisiin polttoaineisiin, koska sitä tuotetaan pääasiassa öljystä tällä hetkellä.
John Barnes (jalkapalloilija)

John Barnes (s. 7. marraskuuta 1963) on jamaikalaissyntyinen englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. 
Ura pelaajana.
Jamaikalta Englantiin muuttanut Barnes edusti junioriaikoinaan Sudbury Courtia. Watfordin kiinnostuksen herättänyt Barnes sai seuralta näyttöpaikan reserviottelussa. Barnes käytti tilaisuutensa hyväksi ja sopimus Watfordin kanssa syntyi 14. heinäkuuta 1981.
Ensiesityksensä Watfordissa Barnes teki 5. syyskuuta 1981 ollessaan 17-vuotias. Vasta muutama vuosi sitten 4. divisioonassa ollut Graham Taylorin valmentama Watford nousi Englannin pääsarjaan ja kaikkien yllätykseksi pääsi kaudella 1983/84 FA Cupin loppuotteluun, jossa Everton oli kuitenkin parempi numeroin 2–0. Englannin maajoukkueen valmentajan Bobby Robsonin Barnes vakuutti viimeistään UEFA Cupissa, jossa Barnes esiintyi edukseen.
Kaikki pelit lukuun ottaen yhteensä 292 ottelua Watfordissa pelannut ja 83 maalia tehnyt Barnes siirtyi 9. kesäkuuta 1987 Liverpooliin 900 000 punnalla. Liverpoolin yhden historian vaarallisimmista hyökkäyslinjoista yhdessä Kenny Dalglishin, Peter Beardsleyn, John Aldridgen ja Ian Rushin kanssa muodostanut Barnes pelasi ensi kerran punaisten paidassa Highburylla 15. elokuuta 1987 2–1-voitto-ottelussa Arsenalia vastaan. Vuoteen 1997 saakka Liverpoolissa pelannut Barnes voitti seurassa kaksi liigamestaruutta, Charity Shieldin kolmesti, FA Cupin kaudella 1988/89 ja liigacupin kaudella 1994/95.
Myöhemmin urallaan Barnes edusti vielä Newcastle Unitedia ja Charlton Athleticia.
Englannin maajoukkueessa Barnes esiintyi vuosien 1983 ja 1995 välillä 79 kertaa tehden 11 maalia. Hän edusti maataan vuosien 1986 ja 1990 MM-kisoissa ja 1988 EM-kisoissa.
Saavutukset.
Pelaajana.
Watford.
2. sijat
Liverpool.
Voitot
2. sijat
Newcastle United.
2. sijat
Ura valmentajana.
Barnesin ura valmentajana ei toistaiseksi ole ollut yhtä hohdokas kuin hänen pelaajauransa. Barnes sai tulikasteensa päävalmentajan kovassa paikassa, kun hän nousi kesäkuussa 1999 Jozef Venglošin seuraajaksi skottiseura Celticin peräsimeen. Barnesin ura seurassa, jonka urheilutoimenjohtajana toimi tuolloin Kenny Dalglish, jäi lyhyeksi. Celticin kärsittyä tappion Invernessille Skotlannin Cupissa helmikuussa 2000 Barnes sai lähteä seurasta.
Kesti yli kahdeksan vuotta ennen kuin Barnes palasi valmennustehtäviin. Syyskuussa 2008 Barnes siirtyi Jamaikan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi. Barnesin pesti Jamaikalla jäi kuitenkin vajaan vuoden mittaiseksi, sillä hän erosi tehtävistään kesäkuussa 2009. Eron taustalla oli Jamaikan karsiutuminen 2010 MM-kisoista ja fanien esittämä raju kritiikki.
Pian Jamaikalta lähtönsä jälkeen Barnes siirtyi Englannin ykkösliigassa pelaavan Tranmere Roversin päävalmentajaksi. Barnes sai potkut lokakuussa 2009 Tranmeren voitettua vain kaksi kauden 11 ensimmäisestä ottelusta.
Säveltapailu

Säveltapailu on nuotinlukutaitoa ja kuuloon pohjautuvaa musiikin omaksumista kehittämään pyrkivien pedagogisten menetelmien kokonaisuus.
Tavoite.
Säveltapailun harjoittamisen tavoitteena on parantaa nuotinlukutaitoa siten, että instrumentteja käyttämättä olisi mahdollista käsittää sävellyksen muotorakenne, tyyli ja se, miltä teos kuulostaa. Sävellys olisi ymmärrettävä ilman nuottien apua yhtä hyvin kuin nuoteista sitä seuraamallakin.
Oppiaineena säveltapailu korostaa nuotinlukuun, rytmioppiin, musiikilliseen muistiin ja sävellyksen harmonisen rakenteen ja muotojen tutkimiseen liittyviä harjoitteita. Säveltapailussa pyritään muun muassa laulamaan suoraan nuoteista, tuottamaan rytmejä ja niiden yhdistelmiä kuultavaan muotoon luetusta muodosta, sekä analysoimaan ja numeroimaan sointusarjoja ja -jaksoja. Myös sävellyksen muotoyksikköjä ja harmonisia tapahtumia pyritään analysoimaan.
Historia.
Pisimmät säveltapailuperinteet liittyvät nuotinlukuun, joka oli mukana jo Guido Arezzolaisen 1000-luvulla kehittämässä solmisaatio-opissa. Arezzolaisen menetelmään perustuen erityisesti 1800-luvulla kehitettiin erilaisia uusia menetelmiä, kuten englantilaisen John Curwenin "tonic sol-fa" -menetelmä ja sitä vastaava saksalainen "Tonika-do". Nämä menetelmät edustavat relatiivista eli suhteellista solmisaatiota. Niistä soveltaen kehittyi edelleen 1900-luvulla niin sanottu "Kodály"-menetelmä.
Kielellinen käänne

Kielellinen käänne viittaa länsimaisessa filosofiassa 1900-luvulla tapahtuneeseen muutokseen, jossa keskeistä oli filosofian ja sen seurauksena myös muiden humanististen tutkimusalojen huomion kiinnittyminen kieleen todellisuuskäsityksiä muovaavana tekijänä. On puhuttu myös "retorisesta käänteestä" tai "lingvistisestä käänteestä".
Ludwig Wittgensteinia voidaan pitää keskeisenä kielellisen käänteen taustatekijänä. Hänen varhaisajattelussaan filosofiset ongelmat ovat seurausta kielen logiikan väärinymmärtämisestä, ja myöhäisajattelussaan puolestaan eri kielipelien sekoittamisesta.
Kielelliseen käänteeseen yhdistetään hyvin erilaisia liikkeitä. Termi tuli tunnetuksi ennen kaikkea analyyttisessä perinteessä vaikuttaneen Richard Rortyn vuonna 1967 toimittaman teoksen "The Linguistic Turn: Essays in Philosophical Method" myötä.
Johann Georg Hamann ja Wilhelm von Humboldt olivat omassa kielifilosofiassaan painottaneet hyvin eri tavalla sitä, ettei kieli ole läpinäkyvä väline. Analyyttinen filosofia ei kuitenkaan ole sukua tälle perinteelle.
1970-luvulla ihmistieteiden piirissä alettiin korostaa kielen merkitystä todellisuuden muodostamisessa. Näiden tieteiden kielelliseen käänteeseen vaikuttivat ennen kaikkea strukturalismi ja jälkistrukturalismi. Merkittäviä ajattelijoita ovat olleet muun muassa Judith Butler, Luce Irigaray, Julia Kristeva ja Jacques Derrida.
Näkemys, jonka mukaan kieli muodostaa todellisuuden, on arkijärjen ja länsimaisen filosofian perinteen valtavirran vastainen. 
Strukturalismin perustaja Ferdinand de Saussure sanoi, etteivät merkitysten erot voi olla olemassa itsenäisinä äänteiden eroista. Erot merkitysten välillä strukturoivat eli muovaavat havaintojamme. Ihmiset eivät tunnistaisi yksinkertaista tuolia tuoliksi, elleivät he erota ”tuolin” merkitystä esimerkiksi ”penkistä”. Siksi kieli on strukturalistien mukaan kaiken sen ehtona, mitä ihmiset voivat tietää todellisuudesta.