Tobago

Tobago on Karibianmerellä sijaitsevan Trinidad-Tobagon saarivaltion toinen ja kahdesta pienempi pääsaari. Saarella on osittainen itsehallinto ja oma paikallisparlamenttinsa. Tobagon asukasluku vuonna 2011 oli 60 874 ja tobagolaisia oli näin alle 5 % koko valtion väestöstä. Tosin kuin Trinidadilla tobagolaisten valtaosa on mustia, kun taas Trininadilla on huomattava intialainen väestönosa. Tobagon alkuperäisasukkaita olivat karibit. Eurooppalaisten saavuttua alueelle saarta hallitsivat useat eri tahot, kuten Espanja, britit ja Ranska. Brittivalta vakiintui vuonna 1801. Saari liitettiin hallinnollisesti Trininadiin vuonna 1888 ja oli osa Trininad-Tobagoa valtion itsenäistyessä vuonna 1962. Saaren itsehallintoa on kasvatettu itsenäisyyden aikana, mutta vaatimuksia vielä suuremmasta itsehallinnosta on esitetty edelleen. Historiallisesta plantaasitaloudesta on siirrytty turismiin.
Maantiede.
Tobagon saarella on pinta-alaa noin 300 % ja se on Trinidad-Tobagon kahdesta pääsaaresta pienempi. Saari sijaitsee Trinidadin saaren koillispuolella. Saarta pitkin koillisesta lounaaseen kulkee Main Ridge, joka korkeimmillaan kohoaa noin 550 metrin korkeudelle merenpinnasta. Vuorjono mataloituu kohti tasankoa saaren lounaisosassa. Main Ridge on pääasiassa trooppista sademetsää. Tasanko lounaassa on saaren tiheimmin asuttu alue ja sillä sijaitsee myös pääkaupunki Scarborough. Saaren ympärillä on useita koralliriuttoja, josita esimerkiksi Buccoon koralliriutta tunnetaan sukelluskohteena.
Tobago sijaitsee niin sanotun hurrikaanikäytävän laidalla. Hurrikaanit menevät yleensä saaren ohi, mutta joskus ne ovat aiheuttaneet huomattavia tuhoja.
Historia.
Eurooppalaisten saapuessa Tobagoon saarta asuttivat karibit. Saaren ensimmäiset asukkaat Tobagossa olivat saapuneet Trinidadin suunnalta viimeistään 3 000 vuotta eaa. Tobagosta ihmisasutus on levinnyt puolestaan edelleen kohti pohjoista Grenadaan. Tobago oli myöhemmin karibien tärkeä välietappi kaupankäynnissä, sotaretkillä ja seremoniallisissa yhteyksissä manteren Guianan ja Tuulenpuolteisten saarten välillä. Tobagon karibien lisäksi eurooppalaisten saavuttua Tobagoon muutti karibeja eurooppalaisten uhkaamilta muilta saarilta, kuten Trinidadilta ja Martiniquesta.
Eurooppalaiset alkoivat kiinnittää huomiota Tobagoon jonkin aikaa heidän saapumisensa jälkeen. Espanjalaiset Trinidadin ja Tobagon välisen salmen läpi matkoillaan Cartagenaan ja Portobeloon. Tobagolla oli näin strategista merkitystä espanjalaisille, ja toisaalta sen sijainti houkutteli myös laivoja röstelevien merirosvojen tukikohtia. Espanjalaiset tekivät ajoittain hyökkäyksiä saarelle vangiten karibeja orjatyövoimaksi Trinidadin tupakkaviljelmille. Jotkin muut Euroopan maat kiinnostuivat Tobagosta mahdollisena tupakanviljelyalueena. Siirtokuntia saarelle yrittivät perustaa 1600-luvun aikana espanjalaisten ohella englantilaiset, hollantilaiset ja kuurinmaalaiset. Karibit tekivät kiivasta vastarintaa ja he saivat tukea muiden saarten karibeilta. Yrityksiä perustaa siirtokuntia saarella haittasivat karibien ohella myös taudit.
1700-luvun alkupuolella eurooppalaiset valtiot kävivät perä-jälkeen Jenkinsin korvan sodan ja Itävallan perimyssodan. Sodat päättänyt Aachenin rauha sisälsi linjauksen Karibiasta. Sen perusteella Tobagosta oli tarkoitus tehdä puolueeton karibeille varattu saari, jota eurooppalaiset valtiot eivät saaneet vallata. Käytännössä puolueettomuutta kesti kuitenkin vain hetken.. Siirtomaakilpilua jatkoivat erityisesti britit ja Ranska. Pariisin rauhassa 1763 Tobago nimettiin brittien siirtomaaksi. Hallinnollisesti saaresta tuli osa brittiläistä Grenadaa. Tobagolla perustettiin oma talousasioista ja lainsäädännöstä vastuullinen kokous. Maaliskuussa 1764 saari jaettiin seitsemään alueeseen ("parish") ja maat myytiin joitakin metsäalueita lukuunottamatta huutokaupalla. Saari alkoi siirtyä plantaasitalouteen, jota johtivat valkoiset käyttäen afrikkalaisia orjia työvoimana. Orjuus johti orjakapinoihin, joista ensimmäinen koettiin vuonna 1770. Brittivalta ei myöskään kestänyt pitkään heidän sotiessaan myöhemmin edelleen Ranskan kanssa. Ranskalaiset valtasivat Tobagon vuonna 1781 ja hallitsivat sitä vuoteen 1793. Tämän jälkeen saari vallattiin edes takaisin, kunnes britit vakiinnuttivat asemansa vuonna 1801.
1800-luvun alussa saaren vaikutti orjuuden vastainen liike Britanniassa. Orjien tuonnin määrää rajoitettiin vuonna 1805 ja orjakauppa kiellettiin kokonaan vuonna 1807. Vuonna 1834 orjuus lakkautettiiin, mikä koski Tobagon noin 11 500 orjaa. Orjuutta seurannut työvelvollisuus lakkautettiin vuonna 1838. Orjuuden lakkauttaminen herätti vastustusta Tobagon ja muun Karibian valkoisten plantaasinomistajien keskuudessa. Tobagolla lakiasäätävä kokous pyrki säätämään lakeja, jotka sitoivat entiset orjat tiloille. Koska Karibian saarilla oli itsehallinto, entisillä orjilla oli harvoin tahoa vedota väärinkäytösten yhteydessä. Vuonna 1857 Tobagossa oli noin 1 350 rekisteröityä äänestäjää asukasluvun olelssa noin 14 500. Orjuuden lakkauttaminen ja työn hinnan nousu johti taloudellisiin vaikeuksiin samalla, kun esimerkiksi sokerin hinta laski. Kaiken lisäksi vuonna 1847 saarelle iski tuhoisa hurrikaani ja vuonna 1876 puhkesi mustien työläisten kapina, tai niin sanottu Belmanna-sota. Plantaasitalous kuihtui ja kun oma hallinto kävi kannattamattomaksi taloudellisen ahdingon takia Tobago siirrettiin vuonna 1888 Trinidadin hallinnon alaisuuteen.
Vuonna 1889 perustettiin Trinidad ja Tobagon kruununsiirtomaa. Tobago oli kahdesta saaresta vähäpätöisempi ja kaiken lisäksi pahasti velkaantunut. Keskushallinto Trinidadissa kiinnitti Tobagoon vain vähän huomiota. Sokerintuotantoa Tobagossa oli alkanut korvata kaakao. Vuonna 1956 Trinidad ja Tobagossa nousi valtaan People’s National Movement eli PNM. Tobagoon alettiin kiinnittä nyt enemmän huomiota. Lyhyen Länsi-Intian federaation jälkeen Trinidad ja Tobago itsenäistyivät vuonna 1962. Maan talousnäkymät olivat positiiviset etenkin maaöljyn kautta, mutta Tobagossa koettiin vuonna 1963 huomattava takaisku, kun hurrikaani Flora tuhosi suuren osan saaren viljelmistä. Monet viljelmät hylättiin. Paikalliset alkoivat kehittää uusia elinkeinoja ja etenkin turismia. Tobagolla oli kehittynyt myös suurempaa itsehallintoa vaativa liike, jota johti Arthur N. R. Robinson. Vuoden 1980 perustuslakiin saatiinkin lisäys, jossa Tobago sai oman paikallisparlamenttinsa ja vastuun julkisista varoistaan. Itsehallintoa laajennettiin vielä edelleen vuonna 1996. Vaatimukset vielä suuremmasta itsehallinnosta ovat jatkuneet myöhemmin. Tobagolaiset osallistuvat maan laajempaan politiikkaan, mutta heidän vaikutusvaltaansa rajoittaa pieni asukasluku. Kaksi tobagolaista, Arthur Robinson ja Keith Rowley, ovat kuitenkin nousseet omina aikinaan maan pääministerin virkaan.
Hallinto.
Tobagolla on oma nykymuodossaan vuonna 1980 perustettu paikallisparlamenttinsa, Tobago House of Assembly (THA). Parlamentissa on 12 vaaleilla valittavaa edustajaa. Heidän lisäkseen parlamentissa on 4 nimettyä edustajaa. Kolmea nimeettyä edustajaa ehdottaa pääsihteeri, ja yhtä vähemmistöjohtaja. Puheenjohtaja voi olla yksi edustajista, tai ulkopuolinen. THA jakautuu lainsäädäntöelimeen ja toimeenpanoelimeen, sekä yhdeksään hallinto-osastoon. Jälkimmäisistä kahdeksaan ovat toimialakohtaisia osastoja, ja niiden lisäksi on pääsihteerin kanslia, joka valvoo muiden toimintaa. Lainsäädäntöelintä johtaa puheenjohtaja ja toimeenpanoelintä pääsihteeri. Nykyinen pääsihteeri on Farley Chavez Augustine ja puheenjohtaja kaudella 2021–2025 on Abby Taylor.
Tobago voidaan jakaa seitsemään alueeseen ("parish"), joita ovat:
Väestö.
Tobagon asukasluku vuonna 2011 oli 60 874. Vuonna 2000 vastaava lukema oli 54 084. Mustat muodostavat selvän enemmistön Tobagossa toisin kuin Trinidadissa, jolla on suuri intialainen väestönosa. Vuonna 2011 mustia oli 85,29 % väestöstä. 4,27 % oli intialaista ja mustaa perua, 4,2 % muuten sekoittuneita ja 2,54 % vain intialaisia. Tobagolaisia oli vuonna 2011 alle 5 % koko Trinidad ja Tobagon väestöstä valtaosan valtion 1,3 miljoonasta asukkaasta keskittyessä Trinidadille.