tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pia Viertonen

Pia Viertonen (s. 5. syyskuuta 1945 Helsinki) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Vuosina 1964–1978 Viertonen pelasi naisten SM-sarjassa 130 runkosarjaottelua Puna-Mustien joukkueessa. Ulkopelissä Viertosen pelipaikka oli ykkösvahtina. Viertonen valittiin 12 kertaa Itä–Länsi-otteluun. Viertonen voitti uransa aikana 5 SM-kultaa, 6 SM-hopeaa ja 3 SM-pronssia. Vuonna 1974 hänet valittiin vuoden pesäpalloilijaksi.
Kirsi Annila

Kirsi Annila (s. 2. huhtikuuta 1973) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Vuosina 1992–2004 Annila pelasi Superpesiksessä 294 runkosarjaottelua Ylihärmän Junkkareiden, Ylihärmän Pesis-Junkkareiden ja Siilinjärven Pesiksen joukkueissa. Ulkopelissä Annilan pelipaikka oli kolmospolttajana. Annila valittiin 11 kertaa Itä–Länsi-otteluun. Annila voitti SM-kultaa vuonna 1999 ja samana vuonna hänet valittiin vuoden pesäpalloilijaksi.
Anne Nurmela

Anne Nurmela (s. 28. marraskuuta 1968) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Vuosina 1981, 1986–1998 Nurmela pelasi naisten SM-sarjassa ja Superpesiksessä 267 runkosarjaottelua Kauhajoen Karhun, Vähänkyrön Viestin, Ikaalisten Tarmon, Vihdin Pallon, Manse PP:n ja Porin Pesäkarhujen joukkueissa. 
Kaudella 1981 Nurmela pelasi yhden ottelun SM-sarjassa Kauhajoen joukkueessa ja tämän jälkeen neljän kauden ajan suomensarjaa ennen liittymistään Vähänkyrön joukkueeseen kaudelle 1986. Kolmen siellä pelatun kauden jälkeen Nurmela liittyi Ikaalisten Tarmon joukkueeseen, jossa juhli SM-kultaa 1991. Neljän Tarmossa pelatun kauden jälkeen hän siirtyi Vihtiin ja sieltä kolmen kauden jälkeen Tampereelle Manse PP:n joukkueesene. Nurmela päätti uransa kauteen 1998 Porin Pesäkarhujen riveissä.
Pelaamissaan 267 ottelussa Nurmela löi 407 ja toi 353 juoksua. Kärkilyöntejä kertyi 1672,
Ulkopelissä Nurmelan pelipaikka oli kakkospolttajana. Nurmela valittiin 11 kertaa Itä–Länsi-otteluun ja 4 kertaa Liitto–Lehdistö-otteluun.
Terhi Rönkä

Terhi Rönkä (s. 22. toukokuuta 1975) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Vuosina 1992–2004 Rönkä pelasi naisten Superpesiksessä 282 runkosarjaottelua Siilinjärven Pesiksen, Kajaanin Hymyn ja Kirittärien joukkueissa. Pelaamissaan otteluissa Rönkä löi 141 juoskusa ja toi 653 juoksua. Ulkopelissä Röngän pelipaikka oli kakkoskopparina. Rönkä valittiin 11 kertaa Itä–Länsi-otteluun.
Tiina Saarenketo

Tiina Saarenketo (s. 1. toukokuuta 1964) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Vuosina 1979–1995 Saarenketo pelasi naisten SM-sarjassa ja Superpesiksessä 304 runkosarjaottelua Jyväskylän Kirin, Helsingin Roihun, Viinijärven Urheilijoiden ja Siilinjärven Pesiksen joukkueissa. Ulkopelissä Saarenkedon pelipaikka oli etukentällä tai polttolinjassa. Saarenketo valittiin 11 kertaa Itä–Länsi-otteluun ja neljä kertaa Liitto–Lehdistö-otteluun.
Susanne Ojaniemi

Susanne Ojaniemi (ent. Kohonen, s. 8. marraskuuta 1991 Järvenpää) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesis-joukkue Kirittäriä. 
Kohonen on pelannut aikuisten sarjoissa kaudesta 2007 lähtien. Kausina 2010–2017 hän pelasi 181 Superpesiksen runkosarjaottelua vain Porin Pesäkarhujen joukkueessa, kunnes hän lokakuussa 2020 siirtyi Kirittäriin. Kohosen kasvattajaseura on Järvenpään Pesis. Hänen isänsä on pesäpalloliiton toiminnanjohtaja Arto Ojaniemi.
Yksityiselämä.
Ojaniemi avioitui vuonna 2021 salibandypelaajan Mikko Kohosen kanssa. He erosivat kuitenkin pian avioitumisen jälkeen.
Henna Peltokangas

Henna Maria Peltokangas (s. 22. elokuuta 1991 Ylihärmä) on suomalainen pesäpalloilija. Peltokangas on pelannut aikuisten sarjoissa kaudesta 2008 lähtien. Kausina 2008–2020 hän on pelannut 268 Superpesiksen runkosarjaottelua Ylihärmän Pesis-Junkkareiden, Mansen Räpsän, Lapuan Virkiän ja Manse PP:n joukkueissa. Peltokankaan kasvattajaseura on Ylihärmän Pesis-Junkkarit.
Haitin ensimmäinen keisarikunta

 
Haitin ensimmäinen keisarikunta (, ) oli vaalimonarkia Pohjois-Amerikassa. Haiti oli Ranskan hallitsemana ennen itsenäistymistään 1. tammikuuta 1804. Haitin kenraalikuvernööri Jean-Jacques Dessalines perusti keisarikunnan 22. syyskuuta 1804. Julistaen itsensä keisari Jacques I:ksi, hän piti kruunajaisensa 6. lokakuuta 1804. 20. toukokuuta 1805 promulgoitu perustuslaki määritteli tavan, jolla keisarikuntaa hallittiin: valtio jaettiin kuuteen osa-alueeseen. Jokaisen osa-alueen kenraali oli keisarin vastaava. Perustuslaki määritteli myös kruununperimysjärjestyksen ja hallitsevalla keisarilla oli valta nimittää kruununperijänsä. Perustuslaki kielsi myös valkoisia ihmisiä, lukuun ottamatta kansalaisuuden saaneita saksalaisia ja puolalaisia, omistamasta omaisuutta keisarikunnassa. 
Keisari Jacques I salamurhattiin 17. lokakuuta 1806. Tämän jälkeen kaksi hänen hallintonsa jäsentä, Alexandre Pétion ja Henri Christophe, nousi valtaan, joka johti valtion jakamiseen kahtia: Pétion johti eteläistä Haitin tasavaltaa ja Christophe pohjoista Haitin valtiota. 43 vuotta myöhemmin, 26. elokuuta 1849, presidentti Faustin Soulouque perusti keisarikunnan uudelleen, joka oli olemassa 15. tammikuuta 1859 asti.
Raoul Jobin

Raoul (s. "Joseph Roméo") Jobin (8. huhtikuuta 1906 Québec City – 13. tammikuuta 1974 Québec City) oli kanadalainen tenori. Hän opiskeli aluksi Louis Gravelin ja Émile Larochellen johdolla Kanadassa. Hän täydensi opintojaan Pariisissa ja teki siellä ammattimaisen debyyttinsä 28. toukokuuta 1930. Pariisin oopperassa hän debytoi saman vuoden heinäkuun 3. päivänä Tybaltin roolissa "Romeon ja Julian" (Charles Gounod) esityksessä. Hän meni samana vuonna Kanadassa naimisiin sopraano Thérèse Drouinin kanssa; pariskunta esiintyi yhdessä sekä resitaaleissa että oopperassa. 
Jobin tulkitsi Ranskassa erityisesti ranskalaisen oopperan rooleja, mutta tutustui myös italialaisiin ja saksalaisiin teoksiin. Hän esiintyi 1930-luvulla myös Alankomaissa, Espanjassa sisällissodan aikana ja Italiassa. 1940-luvulla hän keskittyi esiintymään Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Ensimmäisen suuren wagneriaanisen roolinsa hän esitti tulkitsemalla "Lohengrinin" nimiroolin Pariisissa 16. toukokuuta 1947. Hän esiintyi useissa kantaesityksissä ja loi näin Gian-Carlo Menottin, Henri Tomasin ja Marcel Mirouzen rooleja. 
1950-luvun lopusta alkaen Jobin toimi opetustehtävissä; hänen oppilaidensa joukossa olivat Colette Boky, Jean Bonhomme, Claude Corbeil, Gaston Germain, Bruno Laplante, Jacqueline Martel, Joan Patenaude, Jean-Louis Pellerin ja Huguette Tourangeau. Jobin oli Canada Councilin jäsen vuosina 1961–1964. Vuonna 1951 hänestä tehtiin Kunnialegioonan ritari ja vuonna 1967 Kanadan ritarikunnan Companion. 
Raoul Jobinin elämäkerran julkaisi Renée Maheux vuonna 1983. André Jobin oli Raoulin poika.
Caro Lamoureux

Marie Julienne Pauline Caroline "Caro" Lamoureux (3. tammikuuta 1904 Montreal – 11. elokuuta 1998 Montreal) oli kanadalainen sopraano. Hän opiskeli laulua Céline Marierin sekä lavatekniikkaa Jeanne Maubourgin ja Albert Robervalin johdolla. Hän teki debyyttinsä 16-vuotiaana Salle Montcalmissa ja työskenteli yhdeksän vuoden ajan puoliammattimaisena operettilaulajana. Vuonna 1924 hän esitti nimiroolin Alphonse Lavallée-Smithin "Gisèle"-operetin kantaesityksessä. Vuonna 1929 hän esiintyi ensimmäistä kertaa Société canadienne d'opéretten kanssa Victor Massén "Les noces de Jeannetten" esityksessä. Hän myös tulkitsi Leilan roolin "Helmenkalastajissa". 
Lamoureux oli myös Variétés lyriquesin tähtiesiintyjä. Oopperan puolella hän esiintyi muiden muassa Mireillen, Neddan, Rosinan, Violettan ja Philinen rooleissa. Hän myös esiintyi Gemman roolissa J. Ulric Voyerin oopperassa "L'intendant bigot" (1931).
Cashmere Cat

Cashmere Cat (oikealta nimeltään Magnus August Høiberg; s. 29. marraskuuta 1987 Halden, Norja) on norjalainen DJ, tuottaja ja muusikko.
Hänet tunnetaan parhaiten useille artisteille tuottamistaan kappaleista kuin myös kyseisien artistien kappaleiden remixaamisesta ja muokkaamisesta. Hän edusti Norjaa vuoden DMC World DJ Championships -kilpailussa vuosina 2006–2009. Cashmere Catin esikois-EP "Mirror Maru" julkaistiin lokakuussa 2012 ja esikoisstudioalbumi "9" huhtikuussa 2017.
Anna Malenfant

Anna Malenfant (16. lokakuuta 1905 Shediac – 15. kesäkuuta 1988 Montreal) oli kanadalainen kontra-altto ja pedagogi, joka toimi myös säveltäjänä salanimellä "Marie Lebrun". Hän aloitti laulu-uransa Monctonissa Gilbert &amp; Sullivanin The Mikadossa. Vuonna 1924 hän pääsi Bostoniin opiskelemaan Rose Stewartin johdolla. Sitten hän lähti Pariisiin opiskelemaan Félia Litvinnen (1925–1926) ja Napoliin Massimiliano Perillin (1927–1929) johdolla. Palattuaan Pohjois-Amerikkaan hän lauloi vuoden ajan connecticutilaisella radioasemalla nimellä Louise Malmont. Vuosina 1930–1939 Malenfant opiskeli Salvator Issaurelin johdolla Montrealissa.
Malenfant lauloi Windsor Hotelisa vuonna 1930 ja perusti Trio lyriquen vuonna 1932 Ludovic Huotin ja Lionel Daunaisin kanssa. Hän pääsi esiintymään solistina sellaisten teosten kuin Verdin requiemin ja Beethovenin yhdeksännen sinfonian esityksissä. Variétés lyriquesin kanssa Malenfant esiintyi ensimmäistä kertaa vuonna 1937 Carmenin roolissa Raoul Jobinn vastaparina. Seuraavana vuonna hän tulkitsi Charlotten roolin oopperassa "Werther". Hänen muihin rooleihinsa kuului Marina. Vuonna 1958 Malenfant pääsi Canada Councilin stipendillä Maria Canellin ja Tito Schipan oppiin Roomaan.
Malenfantin oppilaiden joukossa olivat Constance Lambert ja Colette Merola. Hänen omaan sävellystuotantoonsa kuuluu hänen kotiseutujensa innoittamia lauluja.
Otto-Werner Mueller

Otto-Werner Mueller (23. kesäkuuta 1926 Bensheim – 25. helmikuuta 2016 Charlotte) oli saksalaissyntyinen kapellimestari, pianisti ja pedagogi. Hän debytoi 19-vuotiaana Stuttgartin radiossa, jossa hän myös perusti lauluyhtyeen ja johti sitä.
Mueller muutti Montrealiin vuonna 1951 ja toimi sekä pianistina että kapellimestarina radiossa ja televisiossa. Hän sai opetusta Igor Markevitchilta ja voitti vuonna 1958 toisen palkinnon panamerikkalaisessa orkesterinjohtokilpailussa. Hän oli Victoria School of Musicin perustaja (1963) ja ensimmäinen johtaja (vuoteen 1965). Hänestä tuli vuonna 1963 Victorian sinfoniaorkesterin kapellimestarina ja hän toimi myös Moskovassa vierailevana professorina, jolloin hän pääsi opettamaan Maksim Šostakovitšia ja Rudolf Baršaita. Vuonna 1965 hän johti CBC:n televisiotuotantoa "Sevillan parturista" ja sai tästä hyvästä Emmy-palkinnon.
Vuonna 1967 Mueller asettui Yhdysvaltoihin. Hän johti orkestereita useissa kanadalaisissa ja yhdysvaltalaisissa kaupungeissa sekä Moskovassa, Leningradissa ja Riiassa. Hän kantaesitti monia kanadalaisteoksia. Hän myös opetti monissa eri opinahjoissa, kuten Curtis Institutessa (Philadelphia).
NRP Vasco da Gama (F330)

NRP Vasco da Gama (runkonumero F330) on Portugalin laivaston vuonna 1989 vesillelaskettu Vasco da Gama -luokan fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Blohm+Vossilta, missä köli laskettiin 2. helmikuuta 1989. Alus laskettiin vesille 26. kesäkuuta 1989 ja otettiin palvelukseen 18. tammikuuta 1991.
Palvelus.
Alus kuului 16. marraskuuta 1999 – 22. helmikuuta 2000 Australian johtamaan INTERFET rauhanturvaoperaation laivasto-osastoon Itä-Timorissa.
NRP Corte-Real (F332)

NRP Corte-Real (runkonumero F332) on Portugalin laivaston vuonna 1991 vesillelaskettu Vasco da Gama -luokan fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Howaldtswerke-Deutsche Werftiltä Kielistä, missä köli laskettiin 20. lokakuuta 1989. Alus laskettiin vesille 22. marraskuuta 1991 ja otettiin palvelukseen 1. helmikuuta 1992.
NRP Álvares Cabral (F331)

NRP Álvares Cabral (runkonumero F331) on Portugalin laivaston vuonna 1990 vesillelaskettu Vasco da Gama -luokan fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Howaldtswerke-Deutsche Werftiltä Kielistä, missä köli laskettiin 1989. Se laskettiin vesille 6. kesäkuuta 1990 ja otettiin palvelukseen 24. toukokuuta 1991.
Air Interin lento 148

Air Interin lento 148 oli 20. tammikuuta 1992 tapahtunut lento-onnettomuus. Laskeutuessaan ollut Airbus A320-111 syöksyi maahan lähestyessään Strasbourgia. Maahansyöksystä selvisi yhdeksän ihmistä.
Lento.
Lento 148 oli Air Inter -lentoyhtiön reittilento Saint-Exupéryn kansainvälinen lentoasemalta Strasbourgin lentoasemalle maanantaina 20. tammikuuta 1992. Lennon loppuvaiheessa miehistö oli pyytänyt mittarilähestymistä kiitotielle 26, mutta koska kiitotiellä oli liikennettä, lennonjohto alkoi opastaa konetta laskeutumaan. Miehistö valmistautui laskeutumiseen ja asettivat laskeutumiskulmaksi 3.3 astetta. Miehistön asettaessa laskukulmaa kone alkoi nopeasti menettää korkeutta. Puuttuvan maastovaroitusjärjestelmän takia miehistö ei saanut varoitusta. Miehistö huomasi vuorenrinteen vasta kun kone tuli pilvien alapuolelle. He eivät voineet tehdä mitään, ja kone törmäsi puihin Saint-Odile -vuoren lähellä, liukui maata pitkin, hajoten samalla osiin ja syttyen palamaan. Kone törmäsi noin 799 metrin korkeudessa 813 metriä korkean vuoren rinteeseen 19,5 kilometrin päässä Strasbourgin lentoasemalta. 9 ihmistä selvisi, 87 kuoli maahansyöksyssä.
Onnettomuuden syyt.
Onnettomuuden aiheutti miehistön virhe heidän asettaessaan laskeutumiskulmaa. Ohjaamon autopilottinäytön yhdessä kohtaa oli kaksi toimintoa; laskeutumiskulman asettaminen sekä pystysuora nopeus. Miehistö oli laskeutumisen aikana sekoittanut nämä kaksi toimintoa, ja asettanut laskeutumisnopeudeksi -3.3, joka tarkoitti koneen laskeutuvan 3 300 jalkaa minuutin aikana. Myöskin maastovaroittimen puuttuminen, koska Air Inter ei käyttänyt niitä, myötävaikutti turmaan vähentäen miehistöltä aikaa nostaa konetta.
John C. Butler -luokka

John C. Butler -luokan piti olla Yhdysvaltain laivaston 293 saattuehävittäjän muodostama alusluokka toisen maailmansodan lopulla. Aluksista valmistui lopulta 83 ja loppujen 210 aluksen tilaukset peruutettiin. Sodan aikana tuhoutui kolme alusta.
Alukset.
Saattuehävittäjien "USS Williams C. Lawe" (DE-373), "USS Lloyd Thomas" (DE-374), "USS Keppler" (DE-375), "USS Kleinsmith" (DE-376), "USS Henry W. Tucker" (DE-377), "USS Weiss" (DE-378), "USS Francovich" (DE-379), "USS Woodrow R. Thompson" (DE-451), "USS Steinaker" (DE-452), "USS Harold J. Ellison" (DE-545), "USS Myles C. Fox" (DE-546), "USS Charles R. Ware" (DE-547), "USS Carpelotti" (DE-548), "USS Eugene A. Greene" (DE-549), "USS Gyatt" (DE-550), "USS Benner" (DE-551) "USS Kenneth D. Bailey" (DE-552), "USS Dennis J. Buckley" (DE-553) ja "USS Everett F. Larson" (DE-554) tilaukset peruutettiin kesäkuussa 1944.
Virmat

Virmat eli punavirmat ("Centranthus") on kuusamakasvien (Caprifoliaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu noin 10–15 lajia.
Suvun lajeista ainakin punavirmaa ("Centranthus ruber") käytetään koristekasvina.
René &amp; Angela

René &amp; Angela oli yhdysvaltalainen R&amp;B-duo Los Angelesista Kaliforniasta, joka koostui artisteista ja tuottajista René Mooresta ja Angela Winbushista. Duo perustettiin vuonna 1977 ja hajosi vuonna 1986.
Vihmat

Vihmat eli virpivihmat eli kellovihmat ("Cytisus") on hernekasvien (Fabaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu ainakin 70 lajia, joiden lisäksi sukuun on kuvattu noin 230 muutakin lajia, mutta niiden taksonominen asema on toistaiseksi epäselvä.
Joitakin suvun lajeista käytetään koristekasveina.
Markus Meriläinen

Markus ”Aatu” Meriläinen (s. 25. huhtikuuta 1975 Sotkamo) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija ja pelinjohtaja. Vuosina 1993–2007 Meriläinen pelasi Superpesiksessä Sotkamon Jymyn, Kaisaniemen Tiikereiden, Hyvinkään Tahkon, Kinnarin Pesiksen, Järvenpään Pesiksen, Oulun Lipon ja Kouvolan Pallonlyöjien joukkueissa yhteensä 401 runkosarjaottelua. 
Meriläinen valittiin 9 kertaa Itä–Länsi-otteluun. Pelipaikaltaan Meriläinen toimi ulkokentällä polttolinjassa ja lukkarina. Meriläisen kasvattajaseura on Sotkamon Jymy. Meriläinen voitti urallaan viisi SM-kultaa, kolme SM-hopeaa sekä yhden SM-pronssin. Meriläinen on pelannut uransa jälkeen yksittäisiä peliä Sotkamon Jymyn, Kinnarin Pesiksen, Oulun Polteen, Vihdin pallon ja KMV joukkueissa. Vuonna 2022 Meriläinen voitti yli 35-vuotiaiden (kontioiden) pesäpallon SM-kultaa KMV joukkueessa. 
Vuonna 2005 Meriläinen sai tuomion pesäpallon sopupeliskandaaliin liittyen törkeästä petoksesta 80 päiväsakkoon. Peliuransa jälkeen Meriläinen on toiminut naisten Superpesiksessä Vihdin Pallon pelinjohtajana kausina 2012–2013. Meriläinen toimi kausina 2021–2022 Hyvinkään Tahkon miesten Superpesiksessä 2. pelinjohtajana.
Koproporfyrinogeeni III

Koproporfyrinogeeni III (C36H44N4O8) on heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä tavataan useissa eliöissä osana hemiryhmän ja muiden porfyriinien biosynteesiä.
Biologinen rooli.
Monissa eliöissä koproporfyrinogeeni III:a muodostuu uroporfyrinogeeni III:stä uroporfyrinogeenidekarboksylaasientsyymin katalysoimana. Entsyymi dekarboksyloi uroporfyrinogeeni III:n etikkahapporyhmät metyyliryhmiksi. Eräissä anaerobisissa bakteereissa yhdisteen synteesin arvellaan tapahtuvan eri tavoin. Esimerkiksi "Desulfuvibrio vulgaris"-bakteerissa mahdollinen biosynteesireitti on uroporfyrinogeeni III:n metyloituminen etikkahapporyhmien kohdalta ja tämänjälkeinen dekarboksyloitumisreaktio. Metyyliryhmien lähteenä reaktiossa toimii S-adenosyylimetioniini.
Koproporfyrinogeeni III:n biosynteesi tapahtuu sytosolissa ja se kuljetetaan mitokondrioihin. Mitokondrioissa se hapettuu protoporfyrinogeeni IX:ksi koproporfyrinogeenioksidaasientsyymin katalysoimana. Koproporfyrinogeenia kertyy elimistöön ja erittyy virtsaan ja ulosteisiin harvinaisessa perinnöllisessä porfyrioihin kuuluvassa sairaudessa perinnöllisessä koproporfyriassa. Syynä on koproporfyrinogeenioksidaasin puutteellinen toiminta ja oireina ovat valoherkkyys ja heikentynyt maksan toiminta ja neurologiset oireet.
Punavirma

Punavirma ("Centranthus ruber") on kuusamakasvien (Caprifoliaceae) heimoon ja virmojen ("Centranthus") sukuun kuuluva kasvilaji, jota käytetään koristekasvina. Punavirma kasvaa luonnonvaraisena Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Lähi-idässä. Pohjois-Amerikassa punavirma on karannut luontoon puutarhoista ja on siellä villiytynyt tulokaslaji.
Punavirma on monivuotinen ja kasvaa noin 40–90 cm korkeaksi. Lehtien muoto vaihtelee soikeasta suikeaan ja ne ovat möyheitä sekä harmaanvihreitä. Kukat ovat punaisia sekä näyttäviä ja ne houkuttelevat perhosia. Punavirma kukkii toukokuussa.
Punavirma kasvaa hyvin keskikosteassa ja hyvin vettä läpäisevässä maaperässä joko täydessä auringon valossa tai puolivarjossa. Täydessä auringon valossa punavirma suosii hieman emäksistä kasvualustaa. Happamalla kasvualustalla kasvaessaan punavirma saattaa tarvita kalkitsemista. Punavirma sietää kuivuutta ja ravinteiden vähyyttä.
Saudi Vision 2030

Saudi Vision 2030 (arabiaksi: رؤية السعودية 2030) on saudiarabialainen suunnitelma, jonka tarkoitus on vähentää maan riippuvuutta öljyyn, sekä monipuolistaa sen taloutta. Suunnitelmaan kuuluu myös julkisten palvelujen, kuten terveydenhuollon, koulutuksen, infrastruktuurin ja turismin kehittäminen. Tavoitteena on mm. Saudi-Arabian ja muitten maitten välisen kaupan lisääminen kuluttajatuotteitten avulla, sekä kasvattaa valtion menoja puolustusasioissa.
Saudi-Arabian kruununprinssi Mohammed bin Salman julkisti suunnitelman ensimmäiset yksityiskohdat 25. huhtikuuta 2016.
Illusia Juvani

Illusia Juvani (synt. Jari Juvani, aik. J. A. Juvani, s. 1988 Ylitornio) on suomalainen kuvataiteilija, jonka ilmaisukeinoja ovat video, valokuva ja kuvanveisto. Hän on opiskellut Tampereen ammattikorkeakoulun kuvataidelinjalla ja valmistunut taiteen maisteriksi Kuvataideakatemiasta. Juvani käsittelee töissään muun muassa sukupuolirooleja ja sukupuoli-identiteettiä.
Vuonna 2017 hänet valittiin Vuoden nuoreksi taiteilijaksi.
Pro Cultura -säätiö

Pro Cultura -säätiö oli vuonna 1993 Turun kulttuuritoimen apuorganisaatioksi perustettu säätiö. Ajatuksena oli, että tällaisen apuorganisaation avulla voitaisiin saada myös helpommin yksityistä rahoitusta julkisille taidehankinnoille. Säätiön ensimmäinen suuri projekti oli eurooppalainen veistoskaupunkihanke, jonka tavoitteena oli saada toistakymmentä merkittävän kuvanveistäjän taideteosta Turun kaupunkikuvaan. Hanke jäi ainoaksi säätiön suuremmaksi hankkeeksi. Säätiö lakkautettiin vuonna 2017. 
Säätiön sääntöjen mukaisena tarkoituksena oli tarjota kuvataiteiden, teatterin, musiikin, elokuvan ja muiden taiteenalojen korkeatasoisia ja monipuolisia esityksiä sekä edistää näiden taiteenalojen harrastusta ja tunnetuksi tekemistä Turun seudulla.
Turku – eurooppalainen kuvanveistokaupunki.
Turku – eurooppalainen kuvanveistokaupunki -ympäristötaideprojektin nimissä toteutettiin yhteensä neljätoista ympäristötaiteen teosta:
HMS Queen Elizabeth (R08)

HMS Queen Elizabeth (viirinumero R08) on Britannian kuninkaallisen laivaston Queen Elizabeth -luokan lentotukialus. 
Valmistus.
Britannian puolustusministeri Des Browne julkisti kahden uuden lentotukialuksen tilauksen 25. heinäkuuta 2007. ja tilaus allekirjoitettiin 3. heinäkuuta 2008 uudelleen luodun Aircraft Carrier Alliancen kanssa, johon muodostivat Babcock International, BAE Systems ja Thales UK.
Virallisesti työt aloitettiin 7. heinäkuuta 2009 ensimmäisten palojen leikkauksella BAE Systemsin telakalla Govanissa. Tosiasiassa työt aloitettiin kuitenkin jo 15. joulukuuta 2008 Babcockin Appledoren telakalla, missä aloitettiin työt rungon osalla 1. Osien liittäminen toisiinsa aloitettiin Rosythissä vuoden 2011 jälkipuoliskolla. Osien liittäminen toisiinsa saatiin päätökseen kesäkuun alussa 2014, minkä jälkeen aluksen kastetilaisuus järjestettiin 4. heinäkuuta kummina kuningatar Elisabet II. Se laskettiin vesille 14. heinäkuuta 2014.
Vaikka aluksen runko oli valmis, sille jouduttiin tekemään runsaasti töitä pinnan alla esimerkiksi sukeltajat asensivat aluksen molemmat potkurit. Ne asennettiin alustavien propulsiojärjestelmätestien jälkeen. Nämä asennukset saatiin päätökseen helmikuussa 2016. Miehistön siirtyminen alukselle oli vasta toukokuun lopulla 2017, minkä jälkeen tehtiin simuloitu purjehdus ennen koeajojen aloittamista 26. kesäkuuta.
Kommodori Jeremy Kyd otti 24. toukokuuta 2016 laivan komentoonsa koeajoihin, jotka alkoivat 26. kesäkuuta 2017. Ensimmäinen vaihe oli siirtää alus altaasta Firth of Forth -estuaariin. "HMS Queen Elizabeth" piti alittaa kolme siltaa, ennen kuin pääsi Skotlannin itärannikolta avomerelle. Alusta seurasivat fregatit "HMS Sutherland" ja "HMS Iron Duke". Ensimmäinen ilma-alus, joka laskeutui lentotukialukselle oli 820 Naval Air Squadronin AgustaWestland AW101 -helikopteri. "Queen Elizabethin" koeajot jatkuivat Moray Firthiin.
Koeajojen päätyttyä alus otettiin palvelukseen 7. joulukuuta 2017.
Afroamerikkalaiset uskonnot

Afroamerikkalaisia uskontoja ovat Amerikassa harjoitetut afrikkalaistaustaiset uskonnot, jotka tulivat Amerikkaan orjien mukana ja ottivat vaikutteita etenkin katolisuudesta ja intiaaniuskonnoista.
Historia.
Afroamerikkalaiset uskonnot tulivat Amerikkaan Länsi-Afrikasta orjien mukana ja perustuvat Afrikan perinteisiin uskontoihin. Ne alkoivat Amerikassa kehittyä marginaalissa ja ottaa vaikutteita toisiltaan ja intiaaneilta. Samalla ne joutuivat katolisissa maissa kuten Brasiliassa muuttumaan katolisen kirkon vaatimuksia vastaaviksi.
Piirteitä.
Afroamerikkalainen uskontoperinne on suullista, ja jokainen uskonnollinen yhteisö ja uskonnon harjoittaja toimii vanhemmilta ja henkisiltä opettajilta perittyjen oppien ja käytäntöjen mukaisesti. Afroamerikkalaisissa uskonnoissa on tiettyjä yleisiä ja yhteisiä maailmankuvan elementtejä, vaikka nykyään afroamerikkalainen uskonto onkin globaalia ja maailmanlaajuisesti verkostoitunutta.
Afroamerikkalainen maailmankuva sisältää käsitykset jumalasta, ajasta ja elämästä ja kuolemasta ja kertomuksen maailman synnystä. Myyttisissä kertomuksissa ja maailman syntytarinoissa kerrotaan, että maailmankaikkeutta on aina hallinnut suvereenisti länsiafrikkalainen ylin jumala Olodumare tai etelämmän alueen Nzambi. Ylijumala loi ensin maailmankaikkeuden, sitten luonnon ja lopuksi ihmiset, joiden luomisessa apuna olivat luonnonjumaluudet "orixát" tai bantujen "nkisit", kaikkien ihmisten edesmenneet esivanhemmat.
Henkilökohtaisiksi nimetyt orixát, nkisit ja henkiolennot vastaavat afroamerikkalaisen uskonnon harjoittajan oman persoonallisuuden ominaisuuksia. Ne tuntemalla henkilö voi kehittää henkilökohtaisia ominaisuuksiaan, vahvuuksiaan ja heikkouksiaan. Oppaaksi henkimaailmasta voivat ryhtyä myös edesmenneet eri alojen spesialistit, tunnetut taiteilijat tai kulttuuriset hahmot.
Afroamerikkalaisissa uskonnoissa oleellista ovat fetissit, transsitila ja henkipossessio. Transsitila saadaan aikaan useimmiten musiikin avulla. Henkipossessiossa uskonnon harjoittajasta tulee väline, jossa näkymätön energia haluaa ilmentyä.
Douro-luokka

Douro-luokka oli Portugalin laivaston viiden 1930-luvun alussa valmistetun hävittäjän muodostama alusluokka. Lisäksi valmistettiin kaksi alusta Kolumbian laivastolle, jossa ne palvelivat Antioquia-luokkana.
Suunnittelu.
Luokan alukset suunnitteli Yarrow ja siten ne muistuttivat Britannian kuninkaallisen laivaston 1920-1930-lukujen hävittäjiä. Alusten pääaseina oli neljä Vickers-Armstrongin valmistamaa QF 4,7 tuuman Mk G tykkiä, joiden putken pituus oli 50 pituuskaliiperia. Tykeistä kaksi oli asennettu etu- ja kaksi takakannelle tykkikilvin suojattuihin asemiin. Kullekin tykille oli aluksella 140 ammusta. Keveinä aseina oli kolme 40 millimetrin ilmatorjuntatykkiä yksiputkisina 85 asteen korotuskulman mahdollistavina asennuksina. Kaksi tykeistä oli asennettu takakannen rakenteelle ja kolmas savuhormien väliin. Aseistuksen täydensivät kaksi kolmiputkista torpedosettiä ja kaksi syvyyspomminheitintä, joita varten aluksella oli kaksitoista syvyyspommia. Alukset oli varustettu myös miinanraivaimin.
Propulsiojärjestelmänä oli kolme Yarrowin kattilasta, jotka tuottivat 400 psitä ja ne oli varustettu esikuumennuksella. Kaksiakselinen turbiinijärjestelmä koostui Curtissin korkeapaineturbiinista ja risteilymoottorina oli Parsonsin matalapaineturbiini. Järjestelmä oli samanlainen kuin "HMS Ambuscadella" ja se tuotti 33 000 hevosvoimaa.
Alukset.
Yarrow vastaanotti 12. kesäkuuta 1931 kahden aluksen ja neljän propulsiojärjestelmän tilauksen numeroilla 1624-1627. Neljä alusta olivat "NRP Vouga", "NRP Lima", "NRP Tejo" ja "NRP Douro", joista kaksi viimeistä valmistettiin Lissabonissa. Yarrow sai tilauksen "NRP Daon" propulsijärjestelmästä numerolla 1635.
Kaksi ensimmäistä Lissabonissa valmisteilla ollutta alusta myytiin Kolumbialle, joka nimesi ne "Caldasiksi" ja "Antioquiaksi". Portugali tilasi propulsiojärjestelmän kahdelle korvaavalle alukselle numeroilla 1654-1655.
Rana Vikrama

Rana Vikrama on 10. huhtikuuta 2015 ensi-iltansa saanut intialainen kannadankielinen toimintaelokuva, jonka on ohjannut Pavan Wadeyar. Sen pääosissa esiintyivät Puneeth Rajkumar, Anjali ja Adah Sharma. 
"The Times of India" antoi elokuvaa kehuvassa arvostelussaan sille neljä tähteä viidestä ja "International Business Timesin" Intian painos arvioi elokuvan kolmen tähden arvoiseksi; hyväksi kerran katsottavaksi toimintaelokuvaksi. Sittemmin esimerkiksi elokuvan miespääosaa esittänyt Puneeth Rajkumar sai roolistaan parhaan näyttelijän Filmfare South -palkinnon.
Bielsan motti

Bielsan motti (aragoniaksi ja espanjaksi "Bolsa de Bielsa") oli Espanjan sisällissodan taisteluista viimeinen Aragoniassa käyty taistelu ja kesti huhtikuusta kesäkuuhun 1938.
Espanjan tasavaltalaisarmeijan 43. divisioona jäi Francisco Francon johtamien fasistijoukkojen saartamaksi Pohjois-Aragonian vuoristoseudulla Ranskan vastaisella rajalla sijaitsevaan Bielsan laaksoon ja sen naapurilaaksoihin koko alueen siviiliväestön joutuessa pakenemaan Ranskaan. Yhteensä noin 4 000–6 000 siviiliä lähti evakkoon.
Francon joukot etenivät pikkuhiljaa kiristäen saartorengasta, jonka sisälle Antonio Beltránin (kutsumanimeltään "L'Esquinazau") komentaman tasavaltalaisarmeijan divisioonan 4 500–7 000 sotilasta (eri lähteissä eri arvioita lukumääristä) olivat jääneet mottiin. Saartajien joukossa puolestaan oli 14 000 sotilasta ja heillä oli 30 tykkiä saarrettujen vain neljää tykkiä vastaan. Lisäksi Francolla oli liittolaisinaan Saksan ja Italian ilmavoimat, jotka pommittivat Bielsaa ja lähiseutua kesäkuussa 1938. Lähes kaikki Bielsan talot tuhoutuivat taistelussa.
Bielsan saarto päättyi 16. kesäkuuta 1938 Francon joukkojen vallattua tasavaltalaisten viimeisenkin tukikohdan ja 4 000–7 000 tasavaltalaisen sotilaan paettua rajan yli Ranskaan tehden seuraa noin 20 000 muulle aragonialaiselle, jotka olivat jo aiemmin maaliskuussa joutuneet lähtemään maanpakoon. Ranskaan paenneista tasavaltalaisarmeijan sotilaista suurin osa palasi myöhemmin taistelemaan vielä Katalonian rintamalla Francon joukkoja vastaan.
Xolotl

Xolotl on asteekkien koiranpäinen jumala ja auringon seuraaja. Hän auttaa kuolleita ylittämään yhdeksäntaitteisen virran ja astumaan Mictlaniin, alamaailmaan. Xolotlin nimi merkitsee kaksosta ja tämän uskotaan viittaavan auringon nousuun ja laskuun. Asteekkien mytologiassa hän on Quetzalcoatlin kaksoisveli.
Xolotlin uskottiin työntävän alas päivää peittävän yön verhon. Hänellä oli taaksepäin kääntyneet jalat ja vahingoittunut silmä, joka oli seurausta hänen läpikäymistään kidutusharjoituksista.
Soinniton palataalinen klusiili

Soinniton palataalinen klusiili on useassa kielessä esiintyvä konsonanttiäänne. Sen merkki Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa on [c]. Se esiintyy muun muassa albaniassa, bulgariassa, unkarissa, islannissa, latviassa ja slovakissa. Huolimatta siitä, että äänteestä käytetään kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa c-kirjainta, sitä merkitään harvan kielen kirjoitusjärjestelmässä kyseisellä kirjaimella.
Äänteen ominaisuuksia ovat
Delphine Gibson

Delphine Gibson (o.s. Tucker; 17. elokuuta 1903 Fairfieldin piirikunta, Etelä-Carolina – 9. toukokuuta 2018 Huntingdon, Pennsylvania) oli pitkäikäinen yhdysvaltalainen ja kuollessaan Yhdysvaltain vanhin elävä ihminen. Hänestä tuli Yhdysvaltain vanhin ihminen Adele Dunlapin kuoltua 5. helmikuuta 2017. Yhdysvaltalaissyntyinen Marie-Josephine Gaudette oli kuitenkin Dunlapia vanhempi, mutta hän asui Italiassa vuodesta 1958 kuolemaansa saakka 13. heinäkuuta 2017. Gibson avioitui Taylor Gibsonin kanssa 27. tammikuuta 1928 Highpointissa, Pohjois-Carolinassa ja he saivat kolme lasta, Frankin, Moodyn ja Ellan. Muutama vuosi myöhemmin perhe muutti Huntingdonin piirikuntaan Pennsylvaniaan ja liittyi Mount Hopen baptistikirkkoon. Taylor Gibson kuoli vuonna 1980.
Kuolema.
Gibson kuoli 9. toukokuuta 2018 AristaCaressa Huntingdon Parkissa (joka oli aiemmin nimeltään Huntingdon Nursing Home) 114 vuoden ja 265 päivän ikäisenä. Hän piti hyvää ruokaa, uskoaan Jumalaan ja kirkkoaan pitkän ikänsä salaisuuksina. Hänen kuolemansa jälkeen ohiolaisesta Lessie Brownista tuli Yhdysvaltain vanhin elävä ihminen.
Amerikkalainen jalkapallo (urheiluväline)

Amerikkalainen jalkapallo on peliväline, jota käytetään amerikkalaisessa jalkapallossa. Soikean muotoinen pallo on ommeltu yhteen neljästä palasta. Pallon päällä on punotut nyörit, joiden alkuperäinen tarkoitus oli sitoa pallo yhteen. Nykyään nyörien tehtävä on helpottaa pallon heittämistä. Amerikkalaiset jalkapallot valmistetaan lehmän nahasta tai kumista.
Amerikkalaisen jalkapallon viralliset mitat ovat kansainväliset. Pallon leveys tulee olla 10,875–11,4375 tuumaa. Pituus on 20¾–21¼ tuumaa ja ympärysmitta 27¾–28½ tuumaa. Pallon paine on oikein täytettynä 12,5–13,5 psi ja pallo painaa 14–15 unssia. Naisten ja nuorten pallojen koot ovat hieman pienempiä.
NFL-liigan virallinen pelipallo on nimeltään Wilsonin valmistama "The Duke", New York Giantsin pitkäaikaisen omistajan Wellington Maran mukaan.
Historia.
Amerikkalainen jalkapallo on lajina kehittynyt rugbystä ja alun perin amerikkalaisessa jalkapallossa käytettiinkin rugbypalloa. Ensimmäiset pallot oli tehty täyteen puhalletuista sian virtsarakoista, jotka päällystettiin nahalla. Tästä johtuu pallon nykyinen lempinimi "pigskin", siannahka. Pallot olivat alun perin melkein pyöreitä, joskin pelin mittaan ne tapasivat tyhjentyä ja muuttua soikeammiksi. Pallosta kehittyi 1800-luvun lopulla helpommin kannettavan soikeahkon melonin muotoinen, jota oli hankala heittää.
Eteenpäinsyöttö sallittiin amerikkalaisessa jalkapallossa vuonna 1906, minkä seurauksena pelipalloa alettiin kehittää heitettävämmäksi. Kilpailujen laajeneminen kansallisiksi standardoi pallojen mittoja ja muotoa. Nykyisen muotonsa pallo sai vuonna 1935. Vuonna 1956 pelipallot saivat valkoiset raidat, jotta ne nähtäisiin paremmin hämärässä. Sittemmin raidat ovat taas hävinneet pallosta, mutta niitä käytetään edelleen high school- ja college-palloissa.
Jyutping

Jyutping (; IPA: ) on kantoninkiinan romanisointimenetelmä. Sen kehitti vuonna 1993 Hongkongin kielitieteellinen seura. 
Nimi ”jyutping” koostuu kantoninkiinaa tarkoittavasta merkistä 粵/粤 ja foneettista aakkostoa tarkoittavan sanan 拼音 ensimmäisestä merkistä.
Toonit.
Kantoninkiinassa on kuusi toonia, joita merkitään Jyutpingissä numeroin.
Laskospoimulehti

Laskospoimulehti ("Alchemilla plicata") on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon ja poimulehtien ("Alchemilla") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ja yleisesti ottaen matalakasvuinen poimulehtilaji, jonka tuntomerkkejä ovat paksut, harmaanvihreät lehdet sekä lajityypillinen karvoitus kaikissa muissa kasvin osissa paitsi kukkaperissä.
Laskospoimulehti kasvaa noin 20 cm korkeaksi ja sillä on vankka juurakko. Varsissa sekä lehtiruodeissa on ylöspäin suuntautuneita karvoja ja varret ovat karvaisia aina tyveltä ylös kukintoihin asti. Lehdet ovat pieniä, paksuja ja harmaanvihreitä tai sinivihreitä. Lehtisuonet ovat kellertäviä. Lehdissä on seitsemästä kymmeneen pyöreäkärkistä liuskaa ja jokaisen liuskan laidoilla on 9–11 melko suurta hammasta. Laskospoimulehden kukat ovat pieniä ja keltavihreitä. Kukinnot ja kukkapohjukset ovat karvaisia, mutta kukkaperät ovat täysin kaljuja. Laskospoimulehti kukkii kesä–heinäkuussa.
Laskospoimulehti kasvaa muun muassa niityillä ja tienpientareilla sekä tuoreilla tai hieman kosteilla kasvupaikoilla. Suomessa laskospoimulehteä tavataan paikoitellen lähinnä Etelä-Suomessa, mutta havaintoja on tehty eteläistä Lappia myöten. Laskospoimulehti on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi (NT) kasvilajiksi.
Laskospoimulehdessä voi esiintyä ainakin seuraavia mikrosieniä: poimulehdenruoste ("Trachyspora intrusa"), mansikanhaituhärmä ("Podosphaera aphanis"), poimulehdenlaikkusieni ("Ramularia haplospora") ja poimulehdenlehtihome ("Peronospora alchemillae").
Real Madridin kausi 2018–2019

Kausi 2018–2019 on Real Madridin 115. kausi ja seuran 88. perättäinen kausi Espanjan jalkapalloilun pääsarjassa. Artikkeli kattaa ajan 1. heinäkuuta 2018 – 30. kesäkuuta 2019.
Siirrot.
Lähteneet.
Nettotulot yhteensä: €8,75M
Kilpailut.
FIFA Club World Cup.
Real Madrid liittyy suoraan kilpailun välierävaiheeseen.
Olneyn leesiot

Olneyn leesiot eli vauriot ovat hermovaurioiden muoto, jotka aiheutuvat hermoston NMDA-reseptoreiden (NMDAR) toimintaa hillitsevien aineiden eli antagonistien vaikutuksesta, jonka aineet aiheuttavat sitoutumalla näihin reseptoreihin. Siksi ilmiötä kutsutaan myös NMDAR-antagonistien neurotoksisuudeksi (NAN).
Tarkka mekanismi, jolla vauriot aiheutuvat, on kiistanalainen.
Olneyn leesiot ovat merkittävä tutkimuskohde, koska NMDA-reseptorien (NMDAR) antagonisteja käytetään yleisesti lääkkeinä ja päihteinä. Lääketieteessä esimerkiksi memantiinia käytetään Alzheimerin taudin etenemisen hidastamiseen, ketamiinia anestesia-aineena ja dekstrometorfaania yskänlääkkeenä. Leesioita on havaittu eläinkokeissa useilla eri eläinlajeilla tietyillä NMDAR-antagonisteilla. Leesioista ei kuitenkaan ole yhtä selkeitä viitteitä ihmisillä. Siksi leesioiden esiintyvyys ihmisissä on kiistanalaista ainakin NMDAR-antagonistien lääkekäytössä. Jos niitä havaitaan esiintyvän ihmisillä lääketieteellisessä käytössä, saatetaan antagonistien lääkekäytöstä luopua joissain hoitomuodoissa potilasturvallisuuden vuoksi; erityisesti jos kyse on lapsien tai raskaana olevien naisten hoidosta (lasten ja sikiöiden hermostot ovat kehitysvaiheessa).
Huolimatta NMDAR-antagonistien mahdollisesta kyvystä aiheuttaa hermovauroita ihmisillä, suojaavat ne eräältä toiselta hermomyrkyllisyyden muodolta, jota kutsutaan eksitotoksisuudeksi. NMDAR-antagonisteja kutsutaan siksi näennäisen ristiriitaisesti välillä neuroprotektanteiksi, eli hermostoa suojaaviksi aineiksi. Memantiinia esimerkiksi käytetään suojaamaan hermostoa Alzheimerin taudissa esiintyvää NMDA-reseptorivälitteistä eksitotoksisuutta vastaan.
Olneyn leesiot ovat saaneet nimensä ne 1989 löytäneen tutkija John Olneyn mukaan. J. Olney ja kollegat suorittivat tutkimuksia rotilla eri NMDAR-antagonistien avulla (ketamiini, fensyklidiini, ditsosilpiini ja tiletamiini) ja havaitsivat aineiden aiheuttavan hermovaurioita. Olney ei kuitenkaan nimennyt havaittua ilmiötä itsensä mukaan ja nimitys "Olneyn leesiot" on yleistynyt vasta 1989 julkaistun tutkimuksen jälkeen. Nimitystä kuitenkin käytetään harvoin tieteellisissä julkaisuissa.
Vauriot ihmisillä.
1999 tutkittiin kahdeksan henkilön ruumit, jotka käyttivät pitkään NMDAR-antagonisteihin kuuluvaa amantadiinia lääkkeenä. Ruumiinavauksissa heidän aivoissaan ei havaittu olevan Olneyn leesioita.
2013 tutkittiin 21:n ketamiinin päihdekäyttäjän aivoja magneettikuvauksella. Varhaisessakin vaiheessa havaittiin vaurioita, jotka olivat yli 4 vuotta kestäneen runsaan ja jatkuvan käytön jälkeen levittäytyneet kattamaan käyttäjän koko aivot. Käyttäjien sairashistoriasta ilmeni muistiongelmia, ahdistusta ja pisimpään käyttäneillä esiintyi selkeästi myös pakkoliikkeitä (ataksiaa). 2009 julkaistussa tutkimuksessa havaittiin 150:stä tutkitusta henkilöstä niillä, ketkä käyttivät usein ketamiinia, heikentynyt muisti ja muun muassa masennusta. Nämä vaikutukset eivät kuitenkaan olleet merkittäviä ketamiinia harvoin käyttävillä.
Lumikynsimö

Lumikynsimö ("Draba nivalis") on ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimoon ja kynsimöiden ("Draba") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ja pienikokoinen ruohovartinen kasvilaji, jota tavataan pohjoisilla alueilla.
Lumikynsimö voi kasvaa noin 10 cm korkeaksi ja on kasvutavaltaan pysty. Varret ovat tavallisesti lehdettömiä, mutta varsien tyvillä on lehtiruusukkeet. Lehdet ovat pieniä, mutta lehtiruusukkeet ovat kuitenkin melko tiiviitä. Varsi ja lehdet ovat pienten tähtikarvojen peitossa, mikä luo kasville sen vaaleanharmaanvihreän yleisvärityksen. Lumikynsimön kukat ovat pieniä ja niissä on valkoiset terälehdet. Lidut ovat kaljuja, munamaisen soikeita ja lyhytperäisiä. Lumikynsimö kukkii kesä–heinäkuussa.
Lumikynsimö kasvaa kalkkipitoisilla kasvupaikoilla tunturialueilla, kuten kalliohyllyillä, vuotomailla sekä lapinvuokkonummilla. Suomessa lumikynsimöä tavataan vain Enontekiöltä Kilpisjärven lähialueilta. Lumikynsimö on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi (NT) lajiksi.
Kim Seol-hyun

Kim Seol-hyun (, s. , lyhyesti nimellä "Seolhyun") on eteläkorealainen laulaja, näyttelijä ja malli. Hän on tullut tunnetuksi AOA-yhtyeen jäsenenä sekä draamasarjoista "Ugly Alert" ja "Orange Marmalade".
Hänet on valittu vuosiksi 2016–2018 Korean turismin lähettilääksi.
Hän on saanut LA Web Festin parhaan näyttelijän palkinnon vuonna 2023 Lee Yeo Reumin roolista sarjassa "Summer Strike".
KDM Glenten (P557)

KDM Glenten (runkonumero P557) oli Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Aalborgin telakalta. Alus laskettiin vesille 1992 ja valmistui 29. huhtikuuta 1993.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 7. lokakuuta 2010.
NRP Montego.
Alus myytiin 2014 Portugalille yhdellä miljoonalla eurolla. Alus liitettiin modernisoinnin jälkeen Portugalin laivastoon Tejo-luokan aluksena nimellä "NRP Montego" (P592).
KDM Gribben (P558)

KDM Gribben (runkonumero P558) oli Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Aalborgin telakalta. Alus laskettiin vesille 1992 ja valmistui 1. heinäkuuta 1993.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 7. lokakuuta 2010 ja se myytiin Portugalille 2014. Portugali käyttää alusta Tejo-luokan alusten varaosina.
KDM Ravnen (P560)

KDM Ravnen (runkonumero P560) oli Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Aalborgin telakalta. Alus laskettiin vesille 1994 ja valmistui 7. lokakuuta 1994.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 7. lokakuuta 2010.
NRP Douro.
Portugali osti 2014 aluksen miljoonalla eurolla. Alus huollettiin Arsenal do Alfeitessa ennen kuin se otettiin palvelukseen 3. maaliskuuta 2017 nimellä "NRP Douro" (P591).
KDM Skaden (P561)

KDM Skaden (runkonumero P561) oli Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Aalborgin telakalta. Alus laskettiin vesille 1994 ja valmistui 10. huhtikuuta 1995.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 7. lokakuuta 2010.
NRP Guadiana.
Portugali osti aluksen miljoonalla eurolla vuonna 2014. Alus huolletaan Lissabonissa Arsenal do Alfeitessa, minkä jälkeen se otetaan palvelukseen nimellä "NRP Guadiana" (P593).
KDM Viben (P562)

KDM Viben (runkonumero P562) oli Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Aalborgin telakalta. Alus laskettiin vesille 1995 ja valmistui 15. tammikuuta 1996.
Palvelus.
Merivoimien vuoden 2004 uudelleen järjestelyn jälkeen alus kuului 2. eskaaderin 24. divisioonaan, jossa olivat ohjusveneet. Alus osallistui divisioonan mukana useisiin kansainvälisiin tehtäviin kuten UNIFILiin ja operaatio Active Endeavouriin, kunnes se poistettiin palveluksesta 7. lokakuuta 2010.
NRP Tejo.
Portugali osti 23. lokakuuta 2014 aluksen miljoonalla eurolla. Alus saapui 12. toukokuuta 2015 Lissaboniin, minkä jälkeen se huollettiin Arsenal do Alfeitessä. Alus otettiin palvelukseen 5. toukokuuta 2016 nimellä "NRP Tejo" (P590).
Alus lähti 27. joulukuuta ensimmäiseen tehtäväänsä Madeiralle.
KDM Søløven (P563)

KDM Søløven (runkonumero P563) on Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Aalborgin telakalta. Alus laskettiin vesille 1995 ja valmistui 28. toukokuuta 1996.
Palvelus.
Alus siirrettiin 2012 sukeltajien emälaivaksi.
KDM Havkatten (P552)

KDM Havkatten (runkonumero P552) oli Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Aalborgin telakalta, missä köli laskettiin elokuussa 1988. Alus laskettiin vesille 13. tammikuuta 1990 ja valmistui 1. marraskuuta 1990.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 12. tammikuuta 2012. Se myytiin 23. marraskuuta 2016 Liettualle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "LVS Sėlis" ja runkonumerolla P 15.
KDM Laxen (P553)

KDM Laxen (runkonumero P553) oli Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Aalborgin telakalta. Alus laskettiin vesille 20. toukokuuta 1990 ja valmistui 22. maaliskuuta 1991.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 7. lokakuuta 2010.
KDM Makrelen (P554)

KDM Makrelen (runkonumero P554) oli Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Aalborgin telakalta. Alus laskettiin vesille 1990 ja valmistui 4. lokakuuta 1991.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 7. lokakuuta 2010.
KDM Støren (P555)

KDM Støren (runkonumero P555) oli Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Aalborgin telakalta. Alus laskettiin vesille 1. syyskuuta 1990 ja valmistui 24. huhtikuuta 1992.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 7. lokakuuta 2010.
KDM Sværdfisken (P556)

KDM Sværdfisken (runkonumero P556) oli Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Aalborgin telakalta. Alus laskettiin vesille 1991 ja valmistui 1. helmikuuta 1992.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 2. elokuuta 2006 ja myytiin romutettavaksi.
HNK Gorica

Hrvatski Nogometni Klub Gorica on kroatialainen jalkapalloseura Velika Gorican kaupungista. Seura pelaa kaudella 2021–2022 Kroatian korkeimmalla sarjatasolla 1. HNL:ssä.
Gorica pelaa kotiottelunsa Gradski stadion Velika Goricalla ("Stadion ŠRC Velika Gorica"). Seura on perustettu vuonna 2009.
EuroFloorball Challenge

EuroFloorball Challenge (EFCh) on Kansainvälisen Salibandyliiton järjestämä vuosittainen seurajoukkueiden salibandykilpailu. Turnaus on tarkoitettu Champions Cupin ja EuroFloorball Cupin ulkopuolella olevien maiden seurajoukkueille.
EuroFloorball Challengen voittaja pääsee mukaan seuraavan vuoden EuroFloorball Cupiin.
Magnesiumkelataasi

Magnesiumkelataasi on ligaaseihin kuuluva entsyymi, joka katalysoi magnesiumionien kelatoitumista porfyriinirenkaan sisältävään protoporfyriini IX:än. Entsyymiä tavataan kasveissa ja yhteyttävissä bakteereissa ja se on keskeinen osa klorofyllin biosynteesiä. Magnesiumkelataasin EC-numero on EC 6.6.1.1 ja CAS-numero 9074-88-8.
Rakenne ja toiminta.
Magnesiumkelataasi koostuu kolmesta proteiinista, joita kutsutaan alayksiköiksi I, D ja H. Alayksiköt voidaan erottaa toisistaan esimerkiksi kromatografisin menetelmin. Sekä kasvien että bakteerien magnesiumkelataasit sisältävät nämä alayksiköt. Alayksikkö I on molekyylimassaltaan noin 40 kDa, alayksikkö D on kooltaan noin 70 kDa ja alayksikkö H on kooltaan noin 140 kDa. Magnesiumkelataasin alayksiköt I ja D sisältävät ATP:n sitoutumiskohdan ja ATPaasiyksikön ja osallistuvat myös magnesiumionin sitomiseen. Molemmat ovat muodoltaan rengasmaisia ja koostuvat kuudesta alayksiköstä. Alayksikkö H sisältää protoporfyriini IX:n sitoutumiseen. Magnesiumkelataasi vaatii toimiakseen ATP:tä ja sen hydrolyysistä saadaan energiaa reaktion suorittamiseen.
Magnesiumkelataasin alayksiköt I ja D sitoutuvat ATP:hen ja keskenään muodostaen proteiinikompleksin, joka sitoutuu alayksikköön H. ATP-molekyyli hydrolysoituu aDP-molekyyliksi ja magnesiumioni insertoituu protoporfyriini IX:n renkaaseen. Magnesiumionin sitoutumisen tarkkaa mekanismia ei tunneta. Magnesiumkelataasin katalysoiman reaktion tuotteet ADP ja magnesium-protoporfyriini IX-kompleksi inhiboivat suurina konsentraatioina entsyymin toimintaa ja ovat tärkein säätelytekijä.
Tuntematon Kimi Räikkönen

Tuntematon Kimi Räikkönen on Kari Hotakaisen kirjoittama ja Siltalan kustantama elämäkertakirja F1-kuljettaja Kimi Räikkösestä. Se julkaistiin elokuussa 2018. Hotakainen on kuvannut kirjaa asiaproosaiseksi kertomukseksi.
Kustantaja Ian Marshall Simon &amp; Schusterilta povasi huhtikuussa kirjasta uutta kansainvälistä bestselleriä. Sen englanninkielisestä käännösoikeudesta on myös maksettu ennätyksellinen kauppahinta. Käännösoikeudet on myyty kahteentoista maahan (joulukuu 2018).
Ruotsiksi kirjan kustansi Förlaget. Ruotsinkielinen kirja julkaistiin samaan aikaan suomenkielisen kanssa.
Taustaa.
Kirja syntyi Hotakaisen aloitteesta. Hotakainen sai idean kirjasta vuonna 2011, mutta silloin suunnitelmat eivät edenneet. Räikkönen ja asiainhoitaja Sami Visa olivat saaneet useita tarjouksia, mutta he valitsivat Hotakaisen, johon Visa otti yhteyttä vuonna 2017. Räikkönen ja Hotakainen tapasivat myöhemmin samana vuonna, mikä käynnisti kirjan kirjoittamisen. Hotakainen ei tiennyt Formula 1:stä lähes mitään, mutta hän oli kiinnostunut Räikkösestä ja tämän tiestä sarjaan. Räikkönen oli tyytyväinen, että kirjan teki henkilö, joka ei tuntenut häntä eikä tiennyt moottoriurheilusta.
Vastaanotto.
Yleisön vastaanotto.
"Tuntematon Kimi Räikkönen" -kirja on ollut Suomessa kaupallinen menestys. Se on Suomen kaikkien aikojen myydyin urheilukirja sekä Siltalan myydyin kirja. Se oli vuoden suosituin kirja myös Elisa Kirja -palvelussa.
Teosta tilattiin kotimaassa ennakkoon 50 000 kappaletta, mikä rikkoi siihenastisen ennätyksen ennakkomyyntien määrässä. Julkaisuajankohdan tienoilla kirjastot vastaanottivat tuhansittain varauksia teokseen, ja sadat ihmiset jonottivat myytäviksi tarkoitettuja kappaleita Helsingin ydinkeskustan kauppakeskus Kampissa. Kustantajana toimineen Siltalan vastaanottamien tilausten pohjalta julkaistiin toinen 30 000 kappaleen painos, joka ilmestyi markkinoille syyskuun alussa. Syyskuun 21. päivään mennessä "Tuntematon Kimi Räikkönen" -kirjaa oli myyty yli 100 000 kappaletta ja vuoden 2018 loppuun mennessä yhteensä 191 384 kappaletta. Teosta on myyty enemmän kuin mitään muuta teosta Suomessa kautta aikain sen ilmestymisvuonna. Lisäksi se on jo nyt Suomen kaikkien aikojen myydyin urheilukirja ja lisäksi Siltala-kustantamon kautta aikain myydyin teos. Ulkomailla kirjaa on myyty yhteensä yli 100 000 kappaletta.
Kriitikoiden vastaanotto.
Tuntematon Kimi Räikkönen on saanut kriitikoilta pääasiassa hyviä arvioita. Esimerkiksi "Aamulehti" antoi kirjalle viisi tähteä ja totesi kirjan olevan vuoden tärkein urheilu- ja henkilökirja. Kirjan on nähty olevan Räikkösen persoonaa paljastava avoin kuvaus, joka sisältää myös tunteita ja tarjoaa uutta tietoa. "Ilta-Sanomien" Juha Kanerva tulkitsee kirjan sanoman voivan olla Räikkösen perhekeskeisyys.
Kirjaa on kritisoitu esimerkiksi paradoksien ja kielikuvien määrästä, lopun kliseisyydestä sekä kritiikittömyydestä.
Urheilumuseon nimeämä raati valitsi kirjan vuoden 2018 urheilukirjaksi ja kuvaili sen olevan mainesanojensa arvoinen taideteos.