tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Punajalkahaukka

Punajalkahaukka ("Falco vespertinus") on itäeurooppalainen petolintu, joka joskus harhautuu länteen. Suomessa punajalkahaukkoja tavataan vuosittain pääosin toukokuussa ja elo-syyskuussa. Joinain vuosina tapahtuu voimakkaita invaasioita, jolloin lintuja voi harhautua Suomeen kymmeniä tai jopa satoja yksilöitä. Ennätysmäinen syksy oli vuonna 2022, jolloin lintuja havaittiin parhaimmillaan jopa yli kahdenkymmenen yksilön parvina.
Koko ja ulkonäkö.
Pituus 28-34 cm, siipien kärkiväli 65-75 cm. Muistuttaa muodoltaan muita pieniä jalohaukkoja, kuten nuolihaukkaa ja tuulihaukkaa. Siivet ovat pitkähköt ja pyöreäpäiset, pyrstö pitkä. Ei yhtä jäntevän ja voimakkaan oloinen kuin nuolihaukka.
Vanha koiras on kokonaan tummanharmaa, mutta jalat ja alaperä ovat tummanpunaiset. Käsisiiven yläpuoli erottuu hyvässä valossa vaaleamman hopeanharmaana. 
Naaras on alta selkeän oranssi, päältä ruskean. Silmillä on "rosvonaamari" ja päälaki on vaalea, vrt. nuolihaukka. Nuori lintu muistuttaa paljon nuorta nuolihaukkaa, mutta pyrstösulat ovat poikittaisviiruiset, päälaki ja niska vaaleat, naamakuviot erilaiset ja yläpuoli on ruskeampi.
Levinneisyys.
Punajalkahaukka pesii Itä-Euroopassa ja Aasiassa ja talvehtii Afrikassa. Elää aroilla ja muilla avomailla, soilla ja viljelysalueilla. Muuttoaikoina se levähtää viljelysseuduilla. Suomessa punajalkahaukka on pääasiassa loppukeväisin ja alkusyksyisin havaittava harhailija. Lajista on myös varmistettuja pesintöjä. Valtaosa vajaasta kymmenestä pesinnästä ovat vanhempia havaintoja 1800-luvun lopulta 1950-luvulle, ja ne sijoittuvat etenkin maan keskiosiin. Tuorein pesimähavainto, ja samalla ensimmäinen sitten 1950-luvun, tehtiin 2003 Limingassa, missä punajalkahaukka pesi onnistuneesti suoympäristössä.
Ravinto.
Syö pääosin isoja hyönteisiä ja joskus pikkunisäkkäitä.
Äidinlyyra

Äidinlyyra on Suomessa uuden ylioppilaan yleensä ennen lakkiaistilaisuutta äidilleen antama kunnianosoitus niin kasvatuksesta kuin muustakin huolenpidosta. Äidinlyyra on usein 16 millimetrin korkuinen, rintaan kiinnitettävä lakkilyyran kaltainen kultainen koru, mutta se voi yhtä hyvin olla niin kaula- kuin rannekorukin. Lyyran saanut äiti voi käyttää lyyraa oman lapsensa lakkiaisten lisäksi myös vieraillessaan muiden lakkiaisissa tai tärkeissä perhejuhlissa.
Yleensä äidillä on yksi lyyra kutakin valmistunutta lasta kohden, ja niitä kaikkia pidetään yleensä samanaikaisesti rinnassa. Äidinlyyra kiinnitetään vasemmalle eli sydämen puolelle, kun taas tavallisia rintakoruja pidetään oikealla puolella.
Äidinlyyroja voi olla kahdessakin sukupolvessa; joissakin suvuissa on tapana, että myös lapsenlapset lahjoittavat äidin- ja isänäidille omat kappaleensa.
Pentti

Pentti on suomalainen miehen etunimi, joka esiintyy myös sukunimenä ja paikannimenä. Se on samaa alkuperää kuin ruotsinkielinen miehen etunimi Bengt.
Etunimi.
Alun perin se on kutsumamuoto latinalaisperäisestä nimestä Benedictus, joka merkitsee siunattua. Muotoon "Pentti" on päästy ruotsalaisen "Bente"-muodon välityksellä. Pentin nimipäivä suomalaisessa kalenterissa on 21. maaliskuuta, joka on katolisessa pyhimyskalenterissa Benedictus Nursialaisen muistopäivä. Ortodoksisessa kalenterissa hänen muistopäivänsä ja samalla Pentin nimipäivä on viikkoa aikaisemmin, 14. maaliskuuta, jota paitsi Pentti-nimi on myös Teopemptosin muistopäivänä 5. tammikuuta, vaikkei Pentillä ole suoranaista yhteyttä Teopemptosiin. Karjalassa ortodoksit ovat käyttäneet Penttiä myös Panteleimonin kutsumanimenä.
Pentti-nimi on annettu maaliskuuhun 2025 mennessä jonain etunimenä 59 757 suomalaiselle miehelle ja alle 10 naiselle. Sukunimellä Pentti oli 17. maaliskuuta 2025 Suomen väestötietojärjestelmässä 794 nimenkantajaa.
Pentti otettiin nimipäiväkalenteriin vuonna 1890. Se on todella tavallinen nimi varsinkin 1920–1950-luvuilla syntyneiden suomalaismiesten keskuudessa. Vuosina 1924–1953 nimen sai joka vuosi yli tuhat vauvaa. Se oli suosittu etenkin 1930-luvulla, jolloin se oli Suomen suosituin poikien ensimmäinen nimi. Absoluuttisen määrän perusteella Penttien yleisin syntymävuosi on kuitenkin 1946, jolloin nimen Pentti sai 1 815 lasta. 1950-luvun jälkeen Pentti ei ole enää lukeutunut suosikkinimiin, vaikkakin sen annettin vielä 2010-luvulla 444 lapselle. 
Historian henkilöistä puhuttaessa on Suomessa vaikuttaneista ruotsalaisen nimen Bengt kantajista saatettu käyttää suomenkielistä nimimuotoa Pentti.
Sukunimi.
Pentti esiintyy Suomessa myös sukunimenä. Maaliskuussa 2020 Pentti oli nykyisenä sukunimenä 829 suomalaisella. Muita etunimeen Pentti perustuvia suomalaisia sukunimiä ovat Penttilä ja Penttinen.
Paikannimi.
Paikannimissä Pentti esiintyy Suomessa etenkin talonnimenä. Tämännimisiä taloja löytyy Suomesta kolmisenkymmentä ja nimi esiintyy myös kyläkunnan ja kaupunginosan nimenä. Myös Penttilä on Suomessa yleinen talonnimi ainakin parilla sadalla esiintymällä ja se on Suomessa myös usean kylän, kyläkunnan tai kaupunginosan nimenä.
Fokaan pylväs

Fokaan pylväs on Forum Romanumille Rostran eteen vuonna 608 pystytetty muistopylväs. Se pystytettiin keisari Fokaan (602–610) kunniaksi ja on viimeinen Forum Romanumille tehty rakennelma. 
13,6 m korkea korinttilainen pylväs seisoo kuutionmuotoisella valkealla marmorisokkelilla. Sokkelin tiilistä tehty jalusta ei ollut aikoinaan esillä, vaan löydettiin vasta 1800-luvulla tehdyissä kaivauksissa. Pylväs itse on peräisin jostakin aiemmasta rakennuksesta (mahdollisesti 100-luvulta). Pylvään huipulla oli kullattu Fokaan patsas, mutta luultavasti se ei pysynyt siellä pitkään. Vuonna 610 Fokas kukistettiin, häntä kidutettiin ja hänet surmattiin. Kaikki Fokasta esittävät patsaat kaadettiin. Pylväs sijaitsee edelleen samalla paikalla, jonne se pystytettiin. Se näkyy kauas ja on siksi ollut Forum Romanumin maamerkki. Se esiintyy useissa aluetta esittävissä maisemamaalauksissa.
Ei ole tiedossa, minkä asian johdosta pylväs pystytettiin. Erään tiedon mukaan pylvään pystytti paavi palkinnoksi tuesta Konstantinopolin patriarkan arvonimeä koskevassa kiistassa. Konstantinopolia pääkaupunkinaan pitävä Fokas oli poistanut Konstantinopolilta "ekumeenisen patriarkan" arvonimen ja antoi sen Rooman paaville. Fokas oli myös vuonna 608 antanut paavi Bonifatius IV:lle (608–615) luvan muuttaa Pantheon kirkoksi. Toisen tiedon mukaan pylvään pystytti Ravennassa toiminut sotilaallinen kuvernööri eli eksarkki Smaragdus.
Jarmo Virmavirta

Jarmo Veijo Virmavirta (9. toukokuuta 1940 Kullaa – 8. syyskuuta 2025 Turku) oli suomalainen päätoimittaja ja politiikan vaikuttaja.
Elämä.
Kirjoitettuaan ylioppilaaksi 1960 Virmavirta opiskeli oikeustiedettä Turun yliopistossa. Hän aloitti toimittajana "Satakunnan Kansassa" vuonna 1965 ja työskenteli muun muassa uutistoiminnan päällikkönä Yleisradiossa, vastaavana päätoimittajana "Turun Sanomissa" 1983–1990, päätoimittajana "Uudessa Suomessa" 1990–1991, "Länsi-Suomessa" 1994–1996 ja "Nykypäivässä" 1996–2001 sekä Kansallisen Kokoomuksen tiedotuspäällikkönä. Luottamustoimia hänellä oli sananvapaustoimikunnan puheenjohtajana ja Ulkopoliittisen instituutin hallituksen puheenjohtajana. Suomi-Seuran puheenjohtajana Virmavirta toimii myös ulkosuomalaisparlamentin puhemiehenä.
Politiikkaan hän lähti Matti Virkkusen valitsijamiesehdokkaaksi ja vaikutti kokoomuksen niin sanotuissa remonttimiehissä.
Virmavirta julkaisi lukuisia kirjoja. Vuonna 2000 presidentti Tarja Halonen myönsi Virmavirralle professorin arvonimen.
Heinäkuussa 2018 Virmavirta järjesti Virossa kohua herättäneen Viron ja Suomen tulevaisuusvisioita käsitelleen keskustelutilaisuuden, jossa esiintyi myös Suomen entinen pääministeri Esko Aho. "Postimees"-lehden mukaan tapahtuman kutsussa oli jätetty mainitsematta Ahon tehtävä Venäjän valtiolle kuuluvan Sberbankin hallintoneuvostossa, mikä herätti ihmetystä.
Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkue

Yhdysvaltain miesten jalkapallomaajoukkue edustaa Yhdysvaltoja kansainvälisissä miesten jalkapallon maajoukkuekilpailuissa. Joukkue toimii Yhdysvaltain jalkapalloliiton alaisuudessa.
Historia.
Yhdysvaltain maajoukkueen parhaat menestysvuodet ajoittuvat sen alkuaikoihin. Joukkue oli mukana jo ensimmäisissä jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa Uruguayssa 1930, missä se pelasi historian ensimmäisessä MM-turnausottelussa Montevideossa Belgian jalkapallomaajoukkuetta vastaan (3–0 voitto). Samassa turnauksessa joukkueen pelaaja Bert Patenaude teki MM-kisojen ensimmäisen hattutempun 3–0-voittoon päättyneessä ottelussa Paraguayta vastaan. Joukkue saavutti kisoissa pronssia, mikä on vielä tänäkin päivänä sen paras MM-kisasijoitus. 
Vuoden 1950 MM-kisoissa Brasiliassa joukkue vastasi eräästä MM-kilpailujen suurimmasta yllätyksestä, kun se voitti ennakkosuosikkijoukkue Englannin maalein 1–0. Aiemmin samainen Englannin joukkue oli rökittänyt koko muun Euroopan parhaista pelaajista kootun tähdistöjoukkueen 6–1. Voitostaan huolimatta Yhdysvaltain taival kisoissa päättyi alkulohkoon, kun se hävisi Espanjalle. 
Brasilian kisojen jälkeen Yhdysvallat selviytyi seuraavan kerran MM-kisoihin vasta vuoden 1990 Italian kisoihin, missä se ei saavuttanut pistettäkään. Seuraavana vuonna se voitti kautta aikain ensimmäisen CONCACAF Gold Cupin. Vuoden 1994 MM-kisoihin se selviytyi isäntämaana automaattisesti ja selviytyi lohkovaiheesta jatkoon, mutta putosi heti pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella hävittyään Brasilialle. 1998 Ranskan MM-kisoissa joukkue ei onnistunut tekemään yhtään maalia ja sijoittui viimeiseksi omassa alkulohkossaan. Sen sijaan neljä vuotta myöhemmin Japanin ja Etelä-Korean MM-turnauksessa se saavutti parhaan MM-kisasijoituksensa sitten vuoden 1930, missä se voitti ensimmäisellä pudotuspelikierroksella maanosalohkonsa perinteisen mahtijoukkueen Meksikon maalein 2–0, mutta hävisi puolivälierissä lopulta hopealle sijoittuneelle Saksalle 0-1. Joukkue selviytyi myös 2006 Saksan MM-kisoihin, joissa se jäi kuitenkin alkulohkoon hävittyään Tšekille ja Ghanalle sekä pelattuaan tasan Italian kanssa. Turnauksen jälkeen valmentaja Bruce Arena jätti tehtävänsä. Kesäkuussa 2009 Etelä-Afrikan MM-kisoihin valmistavassa turnauksessa Confederations cupissa Yhdysvallat sijoittui toiseksi. Välierissä Yhdysvallat pudotti jatkosta hallitsevan Euroopan mestarin Espanjan ja loppuottelussa Brasilia oli Yhdysvaltoja parempi maalein 2–3. Yhdysvallat johti ottelua jo 2–0 puoliajalla, mutta Brasilia voitti lopulta mestaruuden.
Arvokisat.
Copa América.
Etelä-Amerikan maanosaliitto CONMEBOL on 1990-luvulta lähtien kutsunut omaan maanosaturnaukseensa vierailevia maajoukkueita. Yhdysvallat on osallistunut niihin kolme kertaa.
Valomikroskooppi

Valomikroskooppi on mikroskooppi, jonka toiminta perustuu valon amplitudin muuttumiseen eri lailla eri aineissa. Valomikroskoopin erotuskyky on noin 200 nm. Tumattomat solut eli bakteerit ja arkeonit näkyvät pieninä 1–10 mikrometrin kokoisina. Tumalliset solut ovat kooltaan 10–100 mikrometriä. Tumattomat solut ovat samankokoisia kuin tumallisten solujen mitokondriot ja viherhiukkaset.
Koska solun eri osien kontrastierot ovat pieniä, konstrastin lisäämiseksi soluja tutkiessa eri osat tulee värjätä. Värjäyksessä käytetään yleisimmin orgaanisia aromaattisia yhdisteitä.
Pienempien yksityiskohtien tarkasteluun voidaan käyttää elektronimikroskooppia. 
Fluoresenssimikroskopiassa käytetään UV-valoa aiheuttamaan näytteeseen viritystiloja, joiden purkautuessa nähdään fluoresenssivaloa.
Laserkonfokaalimikroskopiassa näytteen jokaista pistettä säteilytetään laservalolla erikseen. Laservalo saa näytteessä aikaan viritystiloja, joiden purkaukset näkyvät valona. Kuva muodostetaan tietokoneen avulla, jolloin saadaan kolmiulotteinen vaikutelma.
Riuttatiira

Riuttatiira ("Thalasseus sandvicensis", aiemmin "Sterna sandvicensis") on laajalle levinnyt suurehko merilintu. Levinneisyysalueen mukaan se jaetaan joskus kolmeen alalajiin, "T. s. sandvicensis" Euroopassa ja Afrikassa, "T. s. acuflavida" Pohjois-Amerikassa ja "T. s. eurygnatha" Etelä-Amerikassa. Suomessa se ei vielä (2006) ole pesinyt, vaikka satunnaisia yksilöitä Itämeren rannoilla onkin vieraillut.
Koko ja ulkonäkö.
Selkä ja siivet ovat harmaat, kaula rinta ja pään alaosa valkeat, silmien yläpuoli kesällä musta, loppukesästä talveen otsa valkoinen. Pitkä, kapea tikkunokka musta keltaisella kärjellä. Kookkaampi kuin Suomen yleisimmät tiirat, mutta räyskää pienempi. 
Pituus on 35–45 cm, siipien kärkiväli 85–105 cm, paino 80–100 grammaa. 
Levinneisyys.
Riuttatiira ei kuulu Suomen pesimälinnustoon, mutta jo Viron rannikoilla näitä kauniita vaaleita tiiroja tapaa pesimästä. Riuttatiiroja kiertelee kuitenkin Suomenkin merenrannikoilla vuosittain huhti-elokuussa. Suurin osa havainnoista tulee Suomenlahdelta ja lounaissaaristosta, mutta monesti lajin satunnaisia kiertelijöitä saattaa tavata myös mm. Porin seudulta. Vuonna 2007 riuttatiirasta tehtiin Suomessa ainakin 10 havaintoa, joiden perusteella eri yksilöitä havaittiin noin 6–9. Parhaiten laji oli havaittavissa Hangossa, jossa laji havaittiin yhteensä 7 kertaa (ilmeisesti 5 eri yksilöä koko vuoden aikana).
Elinympäristö.
Riuttatiira ei ole yhtä aggressiivinen kuin lapintiira ja naurulokki, ja se pesii joskus näiden lähellä ollakseen suojassa pedoilta.
Ravinto.
Riuttatiira syö pääasiassa pieniä kaloja rannikolla tai avomerellä.
Eteläsaarenruskokiivi

Eteläsaarenruskokiivi ("Apteryx australis") on lentokyvytön kiivilintu, joka elää Uudessa-Seelannissa Eteläsaarella ja Stewartinsaarella.
Taksonomia.
Eteläsaarenruskokiivi ja pohjoissaarenruskokiivi "A. mantelli" (Bartlett, 1852) tunnettiin aiemmin samana lajina nimellä ruskokiivi ("Apteryx australis"), mutta se on sittemmin eroteltu kahdeksi lajiksi. Jäljelle jäänyt "Apteryx australis" puolestaan on jaettu kahteen alalajiin, jotka olivat Eteläsaaren "Apteryx australis australis" ja Stewartinsaaren "Apteryx australis lawryi". Vuonna 2021 julkaistu geenitutkimus paljasti kuitenkin, että eteläsaarenruskokiivin holotyyppi on peräisin Stewartinsaarelta. Täten nimet "Apteryx australis australis" ja "Apteryx australis lawryi" viittaavat samaan populaatioon, ja sekä Eteläsaaren että Stewartinsaaren eteläsaarenruskokiivit kulkevat toistaiseksi samalla tieteellisellä nimellä "Apteryx australis". Jos Eteläsaaren populaatioita halutaan käsitellä alalajeina, niille pitää antaa uudet tieteelliset nimet.
Koko ja ulkonäkö.
Eteläsaarenruskokiivi on kiiveistä suurin, 50–65 senttiä pitkä. Koiras painaa puolestatoista kolmeen kiloa, naaras kahdesta neljään kiloa. Sen vartaloa peittävä höyhenpeite on karkea ja suojaa lintua sen liikuskellessa pimeässä pensaikossa. Muinoin maorimetsästäjät käyttivät sen nahkaa vaatteina. Luonnossa etelänruskokiivit elävät noin 20 vuotta, tarhassa 30–40 vuotta.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Eteläsaarenruskokiivi elää Uuden-Seelannin Eteläsaarella ja Stewartinsaarella. Vuonna 2013 populaation kooksi arvioitiin 21 350 yksilöä. Eteläsaarenruskokiivi pysyy tiheissä metsissä, joissa on paljon suojaa ja vähän petoeläimiä.
Lisääntyminen.
Kiivit pariutuvat koko elämäkseen. Puolisot kaivavat pesäkuopan maahan yhdessä lopputalvesta tai alkukeväästä. Eteläsaarenruskokiivi munii yhden suuren munan ja 4–6 viikon kuluttua toisen munan. Muna painaa 1/3 naaraan massasta ja se on massaan nähden suurin linnun muna. Haudonta kestää noin 11 viikkoa ja poikaset jättävät pesän 3–10 päivän ikäisinä. Koiras on sukukypsä 18 kuukauden ikäisenä, naaras vasta noin 4-vuotiaana.
Ravinto.
Ravinnokseen kiivit kaivavat maasta pikkueläimiä tai maahan karisseita hedelmiä ja marjoja.
University College London

University College London eli UCL on yksi Lontoon suurista yliopistoista. Suurin osa yliopiston rakennuksista sijaitsee Bloomsburyssa ja sen päärakennus on Gower Streetillä. UCL kuuluu Russell-ryhmään, johon kuuluu suurin osa Yhdistyneen kuningaskunnan parhaista yliopistoista. Yliopistossa on yli 40 000 opiskelijaa sekä yli 7 000 akateemista työntekijää. Professoreiden lukumäärällä mitattuna UCL on Yhdistyneen kuningaskunnan suurin. Yliopiston yhteydessä toimii iso sairaala, University College Hospital. UCL on yksi Lontoon yliopiston alle kuuluvista collegeista.
UCL perustettiin vuonna 1826 nimellä University of London. Sen tarkoituksena oli tarjota maallinen vaihtoehto uskonnollisten yliopistojen, kuten Oxfordin tai Cambridgen, rinnalle. Yliopiston henkisenä isänä pidetään filosofi Jeremy Benthamia, joka ajoi korkeakoulutuksen tarjoamista kaikille uskontoon, rotuun tai sukupuoleen katsomatta. Jeremy Benthamin testamentin mukaisesti hänen ruumiinsa säilöttiin, ja se on edelleen esillä yliopiston päärakennuksen aulassa.
Huomenlahja

Huomenlahja on aviomiehen vaimolleen hääyötä seuraavana aamuna antama lahja. Aiemmin huomenlahja saattoi olla vaikkapa lehmä, torppa, astioita tai rahaa. Nykyaikana huomenlahja on usein koru, kello tai vastaava. Myös morsiamet haluavat nykypäivänä usein muistaa tuoretta aviomiestään lahjalla.
Huomenlahjalla ei nykyään ole syvällisempää merkitystä, kuin se, että puolisot yksinkertaisesti haluavat antaa toisilleen jotain juuri alkaneen avioliiton kunniaksi. Huomenlahjan tarkoitus historiassa oli kuitenkin turvata vaimon toimeentulo mahdollisen leskeksitulon jälkeen. Huomenlahjan antaminen oli jopa säädetty lailla.
Kun aviopuolisot saivat avio-oikeuden toistensa omaisuuteen, huomenlahja menetti merkityksensä. Se on kuitenkin jäänyt perinteeksi, jolla voi muistaa uutta aviopuolisoaan ensimmäisenä yhteisenä aamuna.
Huomenlahja Suomen lain mukaan.
Huomenlahjalla oli aikaisemmin Suomessa oikeudellista merkitystä sellaisissa avioliitoissa, jotka oli solmittu ennen 1. tammikuuta 1879. Vuonna 1879 tai sen jälkeen solmituissa avioliitoissa huomenlahja ei tullut kysymykseen alla olevien määritelmien mukaisena.
Huomenlahjan saattoi määrätä tulevalle vaimolleen mies omasta omaisuudestaan ja ennen vihkimistä. Lahjan sai antaa joko kiinteänä tai irtaimena omaisuutena mutta ei kummassakaan näistä lajeista yhdessä. Huomenlahjasta saatettiin määrätä myös laissa. Vuoden 1734 laissa kuitenkin asetttiin rajaukseksi, ettei huomenlahjaksi saanut antaa kiinteää omaisuutta omistusoikeudella.
Jos vaimo kuoli ennen miestään, huomenlahja kävi mitättömäksi. Samoin lahja mitätöityi, jos vaimo tahallaan tai törkeästä tuottamuksesta surmasi miehensä taikka huoruusrikoksen kautta oli syypää avioliiton purkautumiseen. Jos kaupungissa asuvilla aviopuolisoilla oli lapsia, huomenlahjaa ei annettu.
Jos mies kuoli eikä huomenlahjaa ollut määrätty, sai vaimo puolet siitä, mitä mies olisi enintään voinut huomenlahjaksi antaa. Lapsilla tai miehen perillisillä oli valta antaa tällainen huomenlahja oman harkintansa mukaan joko irtaimena tai kiinteänä omaisuutena.
Paavo Lipposen hallitus 1995.
Termiä "huomenlahja" käytettiin myös työmarkkinajärjestöjen hallituksen muodostajalle Paavo Lipposelle kesken hallitusneuvottelujen antamasta julkilausumasta, jolla järjestöt sitoutuivat tukemaan alhaisen inflaation tavoitetta. Lipponen oli pyytänyt järjestöiltä tämän suuntaista kannanottoa.
Clayton Ince

Clayton Ince (s. 12. heinäkuuta 1972 Arima) on trinidadtobagolainen jalkapallomaalivahti.
Ince aloitti jalkapalloharrastuksensa puolustajana siirtyen maalivahdiksi myöhemmin. Hän oli Trinidad ja Tobagon maalivahti, kun sen nuorten maajoukkue selvisi nuorten MM-kilpailuihin Portugaliin vuonna 1991. Samana vuonna hän aloitti uransa Trinidad ja Tobagon pääsarjassa Defence Force -joukkueessa. Vuonna 1997 Trinidad ja Tobagon jalkapalloliitto nimetti Incen vuoden jalkapalloilijaksi.
Vuonna 1999 Ince meni kokeelle waleslaiseen Wrexhamin joukkueeseen, joka pelasi Englannin kolmannessa divisioonassa. Seuralla ei kuitenkaan ollut varaa palkata Incea, mutta hän sai sopimuksen Crewe Alexandralta, joka pelasi Englannin toisessa divisioonassa. Ince ei kahden ensimmäisen kauden aikana saanut Crewessä juurikaan peliaikaa, vaikka kävi Dundeessa lainassa, mutta kaudella 2001–2002 hän nousi seuran ykkösmaalivahdiksi. Vuonna 2005 hän siirtyi sopimuksensa umpeuduttua Englannin mestaruussarjassa pelaavaan Coventry Cityyn, jossa hän joutui tyytymään kakkosmaalivahdin rooliin.
Ince teki ensiesityksensä Trinidad ja Tobagon jalkapallomaajoukkueessa 4. huhtikuuta 1997, jonka jälkeen hän on pelannut yhteensä 63 maaottelua (tilanne toukokuu 2006). Hänet on valittu kahdesti Caribbean Cup -turnauksen parhaaksi maalivahdiksi. Ince kuului Trinidad ja Tobagon joukkueeseen Saksan MM-kisoissa 2006 mutta ei päässyt pelaamaan.
Hard Rock Hallelujah

Hard Rock Hallelujah on suomalaisen hard rock- ja heavy metal -yhtye Lordin vuonna 2006 julkaisema kappale. Se on "The Arockalypse" -albumin ensimmäinen singlejulkaisu ja yksi yhtyeen tunnetuimmista kappaleista.
Kappaleella Lordi voitti ensimmäisenä Suomen edustajana Eurovision laulukilpailun Ateenassa vuonna 2006 ja teki samalla kaikkien aikojen piste-ennätyksen keräämällä yhteensä 292 pistettä sekä semifinaalissa että finaalissa. Suomalaiset rikkoivat 26. toukokuuta 2006 karaokelaulun maailmanennätyksen, kun noin 80 000 ihmistä lauloi ”Hard Rock Hallelujah” -kappaleen Helsingin Kauppatorilla järjestetyssä kansanjuhlassa. Saman vuoden Emma-gaalassa kappale palkittiin vuoden parhaaksi kappaleeksi. Lordi voitti myös neljä muuta sarjaa.
Kappale on mukana myös "The Hills Have Eyes 2" -soundtrackilla.
Joulukuussa 2022 Lordi julkaisi singlenä kappaleesta on uuden version, jossa on vierailevana artistina Bürger Lars Dietrich. Singlen tuotot ohjataan hyväntekeväisyyteen Ukrainan hyväksi. 
Musiikkivideot.
Kappaleesta on julkaistu kaksi musiikkivideota. Ensimmäinen versio oli keväällä 2006 julkaistu Pete Riskin ohjaus. Keväällä 2007 Antti J. Jokinen ohjasi kappaleesta uuden videon, joka esitettiin vuoden 2007 euroviisujen avausvideona.
Alkuperäinen musiikkivideo vuodelta 2006 kertoo yhdysvaltalaisesta high schoolista ja sen koulukiusatusta opiskelijatytöstä (Leina Ogihara), joka kuuntelee hard rock/heavy metal -musiikkia. Kesken liikunnantunnin koulusta menee sähköt ja Lordi saapuu paikalle. Musiikkivideo päättyy siihen, että yhtye ja tyttö valtaavat koulun ja muuttavat koulukiusaajat zombieiksi ja orjikseen. Video kuvattiin Lauttasaaren yhteiskoulussa.
Vuonna 2007 tehty "Hard Rock Hallelujah Eurovision Edition" -musiikkivideo sijoittuu Lappiin ja kertoo suomalaisesta mytologiasta. Musiikkivideon keskeissä roolissa on Lapin Peikko (Jasper Pääkkönen), joka vaeltaa pitkin Lapin erämaita, kunnes kohtaa Lordin. Musiikkivideo tehtiin Euroviisujen avaukseen, joten loppuosa videosta oli suora lähetys Euroviisuista 2007.
Single.
Kappale julkaistiin singlenä helmikuussa 2006, ja se oli ensimmäinen singlejulkaisu "The Arockalypselta". Singlestä on kolme versiota. Saksan ja Keski-Euroopan markkinoita varten tehdyssä painoksessa ykkösraitana on ainoastaan ”Hard Rock Hallelujah (Eurovicious radio edit)” ja toisena kappaleena ”Supermonstars”. Singlestä on ulkomailla saatavilla myös DualDisc-versio, jonka audiopuolelta on samat raidat kuin suomalaisesta singlestä. DVD-puolella on musiikkivideot kappaleisiin ”Hard Rock Hallelujah”, ”Blood Red Sandman” ja ”Devil Is a Loser”. Single on pakattu pahvikansiin.
Kokoonpano.
Uusi basisti OX esiintyy singlen kansikuvassa ja jäsenluettelossa, vaikkei soitakaan kappaleessa.
Muut versiot.
Kappaleesta on Eläkeläiset-yhtyeen tekemä suomennos ”Humppa hallelujaa”, joka löytyy "Humppa of Finland" -albumilta. Kappaleeseen on tehty myös musiikkivideo.
Pilailuyhtye The Ratzz julkaisi kappaleesta suomenkielisen version ”Hard Ratzz Hallelujah”.
Lähteet.
Maria Jyrkäs, Mr. Lordi: "Lordiary". Tammi, 2022
Moppi

Moppi on siivousväline, jolla puhdistetaan lattioita. Moppiin kuuluu varsi ja sen päässä käytetään usein mikrokuituista lankaosaa. Nykyaikaiset mopit ovat usein valmistettu mikrokuidusta.
Mopin varusteluun kuuluu: Lankaosa, pituussäädettävä varsi ja levykehys (lapa).
Moppi kostutetaan laimennetulla yleispuhdistusaineella ja sen jälkeen sitä liikutellaan kahdeksikon muotoisin liikkein eteenpäin lattialla. Mopin kostuttamisessa on tärkeää käyttää oikeaa määrää kostuketta. Liian märkä moppi ei ole useimmille lattioille hyväksi (laminaattilattiat, linoleumit, parketit jne.), ja märkänä lika leviää eikä tartu moppiin. Kostutuksessa on tärkeää huomioida eri lattiamateriaalit, ja kostutuksissa on eroja: nihkeämoppaus mm. laminaatille ja linoleumille, kosteamoppaus muovimatolle, ja märkämoppaus vain sellaisille pinnoille, jotka sietävät vettä. Mopin yleisin leveys on 50-75cm. On olemassa myös taulumoppeja (n. 35 cm), joilla puhdistetaan myös tasopintoja. Käytön jälkeen moppi pestään pesukoneessa korkeassa lämpötilassa (60-95 °C), jotta siihen tarttunut lika irtoaa ja bakteerit kuolevat.
Perusperiaate on, että siivotaan puhtaammista kohteista likaisempaan.
Kamelikilpailut

Kamelikilpailut on suosittu urheilulaji Australiassa, Lähi-idässä ja Afrikassa. Ammattilaismaiset kamelikilpailut ovat tapahtuma, jossa lyödään vetoa ja houkutellaan turisteja. Kamelit voivat kulkea 64 kilometriä tunnissa lyhyillä matkoilla, ja ne voivat liikkua 40 km/h vauhtia melko pitkään. Kameleiden ohjaajina on perinteisesti käytetty nelivuotiaita poikalapsia, mutta pikkuhiljaa yleistymässä ovat myös robottiratsastajat.
Piipunrassi

Piipunrassi on harjamainen, alun perin piipun puhdistukseen tarkoitettu väline. 
Piipunrassi koostuu kolmesta noin 15–30 cm:n pituisesta rautalangasta, joiden väliin on kiinnitetty harjaksia. Karkeat harjakset on tarkoitettu irrottamaan lika piipun sisäpinnasta. Pehmeät harjakset on tavallisesti tehty puuvillasta. Harjasten spiraalimainen muoto mahdollistaa puhdistuksen vääntämisliikkeen suoran liikkeen muotoon.
Askartelukäyttöön tarkoitetut piipunrassit ovat usein pidempiharjaksisia, paksumpia ja saatavana useissa eri väreissä. Askartelukäyttöön tarkoitettujen piipunrassien harjakset on usein valmistettu nailonista eikä niissä ole lainkaan karkeampia harjaksia.
Isot ihmisapinat

Isot ihmisapinat (Hominidae) on kädellisten lahkoon (Primates) ja ihmisapinoiden yläheimoon (Hominoidea) kuuluva nisäkäsheimo, johon kuuluvat ihmiset, simpanssit, gorillat ja orangit. Heimon sisäistä tieteellistä luokittelua on muutettu muutamia kertoja viime vuosikymmeninä. Aiemmin oranki, gorilla ja simpanssit muodostivat suurten ihmisapinoiden (Pongidae) heimon, ja ihminen oli ihmisten heimon (Hominidae) ainoa edustaja. Sittemmin heimot on yhdistetty, ja sekä oranki että gorilla on jaettu useiksi lajeiksi. Nykyään orangit luetaan omaan alaheimoonsa Ponginae ja muut nykysuvut toiseen alaheimoon Homininae. Heimoon kuuluu myös lukuisa määrä sukupuuttoon kuolleita ihmisapinasukuja. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus heimon uudeksi suomenkieliseksi nimeksi oli "isoihmisapinat".
Homininae-alaheimon jako ei ole täysin selvä, mutta sen jäsenillä on keskenään vähintään 97 prosenttia samaa DNA:ta kuin nykyihmisellä, sekä yksinkertainen kieli tai kulttuuri heimon tai ryhmän sisällä.
Yleisesti arvioidaan "Pan"- ja "Homo"-sukujen eronneen 6,5–7,4 miljoonaa vuotta sitten, mutta molekyylikellon mukaan (hypoteesi, jonka mukaan molekyylien evoluutio on ajan suhteen vakio) ero olisi tapahtunut 5,4–6,3 miljoonaa vuotta sitten.
Suur-Saimaa

Suur-Saimaa on Saimaan yhteydessä käytetty käsite, jolla tarkoitetaan ainakin kahta eri vesialuetta. Karttoihinkin merkittynä se tarkoittaa varsinaisen Saimaan suurta järvenselkää, joka aukeaa Lappeenrannasta ja Imatralta kohti pohjoista. Sillä on myös tarkoitettu koko Saimaata suomalaisena suurjärvenä.
Suur-Saimaa eteläisellä Saimaalla.
Eteläisellä Saimaalla on suuri Kyläniemen jakama järvenselkä, joka ulottuu saaristoisiin reunavesiin asti. Monissa yhteyksissä tätäkin osaa kutsutaan Saimaaksi . Kun järvialueen yleisnimenä on myös Saimaa, voidaan eteläiselle osalle, joka siis jää Puumalansalmen alapuolelle, antaa lisämääre "varsinainen Saimaa". Toisaalta tätä samaa vesistöaluetta voidaan täällä kutsua myös Suur-Saimaaksi . Käytäntö ei ole aivan yhtenäinen, sillä toiset asukkaat käyttävät Suur-Saimaata vain Kyläniemen eteläpuolisista vesialueista . Siellä on Suur-Saimaan lounaiskulmassa suojaisa järvialue, jota kutsutaan Pien-Saimaaksi. Nimityksien logiikka ontuu hieman, sillä nythän Suur-Saimaa voi sijaita Saimaassa. Joskus tätä samaa aluetta kutsutaan myös Etelä-Saimaaksi . Todennäköisesti asukkaiden nimitysmieltymykset ovat valikoituneet siten, ettei heidän termistöllä synny näitä tulkintaongelmia.
Suur-Saimaa suurjärven nimenä.
Sillä tarkoitetaan joskus ”suurinta mahdollista Saimaata”. Siihen sisällytetään silloin kaikki Saimaan järvet tai järvenosat pohjoisesta Joensuusta etelään Lappeenrantaan ja Imatralle asti, ja eteläosissa myös länteen Mikkeliin asti. Vesistöviranomaiset ovat lukeneet Suur-Saimaaseen samat järvet tai järvenosat, joita Järviwiki esittää verkkopalvelussaan: pohjoisessa Orivesi (järvinumero 04.311.1.001 ) ja Pyhäselkä (04.321.1.001 ), näiden länsipuolella Haukivesi (04.211.1.001 ), Enonvesi (04.221.1.001 ) ja Pyyvesi (04.231.1.001 ), ja Haukiveden eteläpuolella Pihlajavesi (04.121.1.001 ) ja Pihlajaveden itäpuolelle Puruvesi (04.181.1.001 ), Pihlajaveden lounaispuolella niin sanottu varsinainen Saimaa (04.112.1.001 ) ja tämän luoteispuolella Ukonvesi (04.151.1.001 ).
Tässä samassa merkityksessä on Saimaasta käytetty myös Aaro Hellaakosken ehdottamaa nimitystä Iso-Saimaa.
Suur-Saimaa vanhoissa kartoissa.
Nimistö on voinut aikanaan olla eri tai sitten on vain sattunut erehdyksiä. Kuninkaan tiekartastossa vuodelta 1790 ”Lilla Saimen” sijaitsi Kyläniemen pohjoispuolella ja eteläpuolella sijaitsi Saimaan muu osa (”En del af Saima Siön”). Georg Magnus Sprengtportenin laatima ”Savon kartasto”, joka valmistui vuosina 1777–1779, saattoi olla tähän osasyylinen. Siinä Kyläniemen pohjoispuolella sijaitsi ”Lilla Saima” ja eteläpuolella ”Stora Saima”.
Valoherkkyys

Valoherkkyys kuvaa filmin tai digitaalikennon herkkyyttä eli kykyä reagoida valoon. 
Herkkä filmi tarvitsee vähemmän valoa valottuakseen, sillä on siis helpompi kuvata hämärässä, mutta suuri herkkyys lisää kuvaan tulevaa kohinaa. Hidas epäherkempi filmi taas tarvitsee enemmän valoa, mutta toisaalta lopullisen kuvan laatu on tarkempi. Normaalin värifilmin herkkyys on tyypillisesti 100/21°ISO, eli 100 ASA-yksikköä tai 21° DIN-yksikköä.
Valoherkkyyden asteikot.
Filmin herkkyyttä voidaan ilmoittaa kolmella eri asteikolla. Perinteisiä asteikoita olivat eurooppalainen DIN (Deutsches Institut für Normung) ja amerikkalainen ASA (American Standard Association, nykyinen American National Standards Institute eli ANSI). Nykyisin herkkyyttä ilmaisee ISO-lukema (International Organization for Standardization - "lyhenne" tulee kreikan kielen sanasta isos, joka tarkoittaa yhtäläistä). ISO-lukema on kahden edellisen yhdistelmä. Varsinaisen standardin tunniste on "ISO 2240:2003".
ASA-asteikolla lukeman kaksinkertaistuminen tarkoittaa samalla herkkyyden kaksinkertaistumista ja lukeman puolittuminen herkkyyden puolittumista. 200 ASA:n filmi on siis kaksi kertaa herkempää kuin 100 ASA:n.
DIN-asteikolla vastaava ero on kolme DIN-astetta. 21° DIN:in herkkyys vastaa 100 ASA:n herkkyyttä ja 27° DIN:in herkkyys 400 ASA:n herkkyyttä.
ISO-asteikko on ASA- ja DIN-asteikon yhdistelmä. Oikeaoppisesti ISOa käytettäessä kuuluisi ilmoittaa molemmat lukemat, esimerkiksi 100 / 21° ISO. Usein näkee kuitenkin myös ilmoitettavan pelkän ASA-luvun (esimerkiksi digitaalikameroiden valikoissa), vaikka yksiköksi on merkitty ISO. Tämä johtunee tilan säästön tarpeesta.
Herkkyydet voi jaotella karkeasti ottaen kolmeen eri kategoriaan:
6 ASA eli 9° DIN eli 6/9° ISO
12 ASA eli 12° DIN eli 12/12° ISO
25 ASA eli 15° DIN eli 25/15° ISO
50 ASA eli 18° DIN eli 50/18° ISO
64 ASA eli 19° DIN eli 64/19° ISO
80 ASA eli 20° DIN eli 80/20° ISO
100 ASA eli 21° DIN eli 100/21° ISO
125 ASA eli 22° DIN eli 125/22° ISO
160 ASA eli 23° DIN eli 160/23° ISO
200 ASA eli 24° DIN eli 200/24° ISO
400 ASA eli 27° DIN eli 400/27° ISO
800 ASA eli 30° DIN eli 800/30° ISO
1600 ASA eli 33° DIN eli 1600/33° ISO
3200 ASA eli 36° DIN eli 3200/36° ISO
6400 ASA eli 39° DIN eli 6400/39° ISO
12000 ASA eli 42° DIN eli 12000/42° ISO
Merkintätapa.
Yksikön kirjoittaminen joko lukeman eteen tai taakse on myös monesti hieman epäselvä asia. Kansainvälisillä kentillä se merkitäänkin yleensä luvun eteen, esimerkiksi ISO 50/18°, mutta Suomen kielitoimiston suosituksen mukaisesti tulisi suomea kirjoitettaessa merkitä yksikkö luvun perään, siis 50/18° ISO (vastaavasti 30 euroa tai 100 m).
Westminster

Westminster on Lontoon kaupunginosa Lontoon Cityn länsipuolella. Suppeammassa merkityksessä Westminsterillä tarkoitetaan Westminster Abbeyn lähialueita, jossa myös Westminsterin palatsi ja Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentti sijaitsevat. Virallisesti City of Westminster on kuitenkin paljon laajempi alue. Se on yksi Lontoon alueen kunnista ("borough"), ja käsittää myös suurimman osan yleisesti West Endiksi kutsutusta alueesta ulottuen Lontoon Cityn länsirajalta Hyde Parkiin saakka sekä pohjoisessa lähelle Regent’s Parkia. Sen alueella sijaitsevat siis myös esimerkiksi tunnetut Trafalgar Squaren ja Piccadilly Circusin aukiot lähiympäristöineen sekä Buckinghamin palatsi ympäröivine puistoalueineen.
Historia.
Alun perin kaupunginosan nimeä käytettiin kuvaamaan Westminster Abbeyn lähialueita. Englannin hallitus on sijainnut siellä jo lähes tuhat vuotta. Nimitystä käytetään myös suuremmasta alueesta, City of Westminsteristä.
Westminsterin historiallinen keskus on entinen Thorneyn saari Thamesjoella, jonne Westminster Abbey rakennettiin. Kirkosta tuli perinteinen paikka Englannin hallitsijoiden kruunajaisille. Läheisestä Westminsterin palatsista kehittyi kuninkaallinen asunto vuoden 1066 normannivalloituksen jälkeen. Myöhemmin siellä sijaitsivat parlamentti ja oikeusistuimet. Vaikka hallitsijoilla oli vahva vaikutus Lontoossa, jossa sijaitsi Tower, kuninkaat eivät silti asuneet siellä epävakaiden ja ailahtelevaisten olosuhteiden vuoksi. Lontooseen kehittyi kaksi erillistä keskustaa, taloudellinen keskusta Lontoon Cityyn ja poliittinen sekä kulttuurinen keskus Westminsteriin, missä kuninkaallinen hovi sijaitsi. Erottelu on nähtävissä vielä tänäänkin.
Myöhemmin hallitsijat muuttivat muihin palatseihin kaupungissa ja oikeusistuimet siirtyivät erillisiin oikeustaloihin Lontoon kaupungin rajalle. Alue on yhä hallinnon keskus, ja parlamentti sijaitsee nykyisin Westminsterin palatsissa ja suurin osa ministeriöistä keskittyy Westminsteriin, Whitehalliin.
"Westminster"-nimitystä käytetään usein merkitsemään parlamenttia tai yleisesti Britannian poliittista hallintoa ("Westminsterin malli"). Westminsterin järjestelmä syntyi Englannissa vuoden 1688 vallankumouksen jälkeen. Kuninkaan kabinetista tuli hallitus (kabinetti), joka alkoi tehdä päätöksiä ilman kuninkaan läsnäoloa. Järjestelmän olennainen osa on parlamentarismi, jossa hallituksen pitää nauttia parlamentin alahuoneen luottamusta.
Yleistä.
Lähellä Westminsterin palatsia ja Westminster Abbeyä sijaitsee Westminsterin koulu, joka on yksi Englannin suurimpia public schooleja. Kolme neljästä Westminsterin yliopiston kampuksesta sijaitsee Westminsterin kaupunginosassa.
Alueella asuu runsaasti ihmisiä, joista melko suuri osa on, kenties yllättäen, perinteistä lontoolaista työläisväkeä.
Terry Callier

Terrence Orlando ”Terry” Callier (24. toukokuuta 1945 Chicago, Illinois – 27. lokakuuta 2012 Chicago, Illinois) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, joka yhdisteli musiikissaan folkia, bluesia ja jazzia.
Callier aloitti 12-vuotiaana laulamisen doo-wop-yhtyeissä. Jo 17-vuotiaana hän levytti Chess Recordsille. Hän kuitenkin valitsi musiikkiuran sijaan koulun. Collegessa hän sai folk-innostuksen ja alkoi Bob Dylanin ja Fred Neilin kaltaisten laulaja-lauluntekijöiden innoittamana kiertää klubeja kitara kädessään. Myös jazz-saksofonisti John Coltrane oli suuri vaikuttaja, vaikka tämän hurmoksellisen esiintymisen näkeminen saikin Callierin epäilemään omaa intohimoaan musiikkia kohtaan.
Callierin ensialbumi "The New Folk Sound of Terry Callier" valmistui jo vuonna 1965, mutta sen julkaisu venyi vuoteen 1968. Callier julkaisi vielä viisi albumia vuosina 1972–1979, mutta vetäytyi 1980-luvun alussa alalta.
1990-luvulle tultaessa Callierin ura sai kuitenkin yllättävää nostetta Isosta-Britanniasta, missä hänen kappaleensa olivat saaneet suosiota klubisoitossa. Hänet irtisanottiin päivätyöstään tietokoneohjelmoijana, kun hänen toinen ammattinsa muusikkona paljastui. Paluualbumi "TimePeace" ilmestyi vuonna 1998.
Callier teki yhteistyötä Beth Ortonin kanssa "Best Bit" -EP:llä (1997). Vuonna 2006 hän lauloi Massive Attackin kappaleella ”Live with Me”.
Suomessa Callier esiintyi kerran: Flow-festivaaleilla Helsingissä elokuussa 2007.
Lokakuussa 2012 Callier menehtyi kotonaan pitkäaikaiseen sairauteen.
Kierteishäntäapinat

Kierteishäntäapinat (Cebidae) on uuden maailman apinoiden heimo, johon kuuluu neljä sukua.
Aikaisemmin kierteishäntäapinoiden heimo oli jaettu kahteen heimoon: Kierteishäntäapinoihin (Cebidae) ja kynsiapinoihin (Callitrichidae). Nykyisin Callitrichidae on kierteishäntäapinoiden alaheimo nimellä Callitrichinae. Kierteishäntäapinat koostuu nykyään kuudesta suvusta, jotka on jaettu kolmeen alaheimoon.
Suvut.
"Mammal Species of the World" -teoksen mukaan heimoon kuuluvat seuraavat suvut.
BCS-teoria

BCS-teoria on suprajohtavuuden mikroskooppinen teoria, joka selittää tavanomaisten suprajohteiden termodynaamiset ja sähkömagneettiset ominaisuudet elektronien ja kidevärähtelyiden välisen vuorovaikutuksen avulla. Kylmäfysiikan pioneeri Heike Kamerlingh Onnes oli havainnut vuonna 1911, että tiettyjen metallien resistiivisyys katosi kokonaan ja äkillisesti lämpötilan laskiessa tietyn kriittisen lämpötilan alapuolelle. Tämän "suprajohtavuudeksi" nimetyn ilmiön mekanismi pysyi kuitenkin arvoituksena vuoteen 1957 asti, kunnes John Bardeen, Leon Cooper ja Robert Schrieffer julkaisivat teorian, jota kutsutaan heidän mukaansa nimellä BCS-teoria. Teoria toi keksijöilleen Nobelin fysiikan palkinnon vuonna 1972.
BCS-teorian mukaan suprajohtavuus syntyy elektronien vuorovaikuttaessa keskenään kidevärähtelyiden välityksellä. Tämän vuorovaikutuksen seurauksena elektroniparit muodostavat sidottuja tiloja, joita kutsutaan Cooperin pareiksi. Suprajohtavassa tilassa merkittävä osa elektroneista on sitoutunut Cooperin pareiksi, jotka vuorovaikuttavat keskenään ja muodostavat monimutkaisen monihiukkastilan. Monet suprajohteen ominaisuudet voi päätellä laadullisesti tämän monihiukkastilan rakenteesta.
Välppäys

Välppäys on eräs seulomis-tekniikka. Välppä tai välppäseula on toimilaite, joka estää liian isoja kappaleita joutumasta eteenpäin jossain prosessissa. Välppä estää esimerkiksi vesivoimalassa kaloja, irtotukkeja tms. joutumasta turbiinille. Toisaalta välppää voidaan käyttää myös kuiva-ainetta käsittelevien prosessien alussa. Välppä on käytännössä usein metallinen ristikko tai hila. 
Jäteveden käsittelyssä välppäys on yksi puhdistusmenetelmä, yleensä puhdistuksen ensimmäinen vaihe. Jätevesi ajetaan säleikön läpi, ja säleiden väliin jäävä kiinteä materiaali kaavitaan pois. Välpejäte kaavitaan pois välpästä, yleensä automaattisesti, ja loppusijoitetaan kaatopaikalle. Välppäys tehdään yleensä kahdessa vaiheessa, ensin esivälppäys 50–20 mm:n säleillä ja toisessa vaiheessa hienovälppäys 5–3 mm:n välppävälillä. Näiden välillä tai jälkeen tehdään hiekanerotus. Välppäys poistaa jätevedestä suurehkot kiinteät partikkelit, kuten paperit ja muut suurehkot partikkelit.
Välppäyksellä tarkoitetaan myös rakennusmaan puhdistamista suurikokoisesta jätteestä, kuten kivistä ja kannoista tarvittavalta syvyydeltä. Tietä rakennettaessa suuret lohkareet tulee poistaa tiepohjasta routarajan yläpuolelta, jotta kivi ei rikkoisi tietä roudan nostaessa sitä vähitellen.
Syreenit

Syreenit ("Syringa") ovat oliivipuukasveihin (Oleaceae) kuuluva puuvartisten kasvien suku, joka on kotoisin Euroopasta ja Aasiasta. Lajeja on parikymmentä, joiden lisäksi on hybridejä.
Suomessa syreenit eivät ole luonnonvaraisia, mutta istutettuna tavallisin laji on pihasyreeni ("Syringa vulgaris"), jonka kukat ovat yleensä tyypillisen liilan väriset tai valkeat. Venäjän kielessä tunnetaan syreenistä johdettu väri "сиреневый," samoin ukrainassa "бузковий" (suom. "syreeninvärinen", liila), englannin tai alun perin turkin "lilac" on myös värin nimitys. Lisäksi näkee hybridejä sekä unkarinsyreeniä ("Syringa josikaea").
Syreenit kasvavat suunnilleen 4–5 metriä korkeiksi monirunkoisiksi pensaiksi. Lehdet ovat vastakkaiset, suikeat, tasalaitaiset. Kukat ovat noin senttimetrin läpimittaiset. Pensaat kukkivat yleensä kesäkuussa. Kukkien tuoksu on voimakas, miellyttävä.
Syreenien puuaines on tiheäsyistä ja tasa-aineista. Puuainesta on kuvailtu jopa tiiveimmäksi Euroopan mantereella kasvavista pensaskasveista. Puun reuna-alue on tyypillisen kermanvärinen, sydänpuu vaihtelee ruskean ja purppuran sävyissä. Puulla on taipumus kuivuessaan käyristyä voimakkaan kierteisyytensä vuoksi sekä myös halkeilla ohuiksi tikuiksi, jos sitä kuivatetaan liian nopeasti. Puun käyttöalueita ovat muun muassa jousien kaaret, soitinrakentaminen, puunkaiverrus ja puukonkahvat. Unkarinsyreeni ei ole aivan yhtä kovaa kuin pihasyreeni.
Tieteellinen nimi on johdettu kreikan sanasta "syrinx", joka tarkoittaa onttoa putkea; nuorimmat versot saattavat olla jonkin verran onttoja. Niistä on tehty menneinä aikoina pillejä ja huiluja.
Syreenien uudehkona tuholaisena Suomeen on levinnyt kaskaisiin kuuluva syreenikeijukas ("Igutettix oculatus"), joka aiheuttaa lehtivioitusta imemällä ravintoa kasvin lehdistä.
Silja Sillanpää

Silja Pauliina Sillanpää (s. 15. marraskuuta 1975 Hämeenkyrö) on suomalainen vapaa kirjailija, käsikirjoittaja ja esiintyjä. 
Sillanpää on käsikirjoittanut, toimittanut ja juontanut televisioon mm. "Syrhämä"-fantasiaseikkailun ja "Katinkontti"-ohjelman. Sillanpään TV2:n "Pikku Kakkoselle" tekemässä "Katinkontti"-ohjelmasarjassa esiintyy hänen omien kirjojensa päähenkilö, Katti Matikainen. Hän on myös käsikirjoittanut ja dramatisoinut televisioanimaatioita muun muassa Sakari Topeliuksen satujen ja Mauri Kunnaksen Koiramäki-kirjojen pohjalta. 
Myös tv-sarja Salasaaren seikkailijat on Sillanpään käsikirjoittama. Samasta satumaailmasta hän on kirjoittanut myös kaksi kuvakirjaa, Salasaaren salaisuudet ja Salasaari: Karanneet tarinat (WSOY), kuunnelmasarjan Salasaaren salakuunnelma (YLE) sekä Salasaaren salanäytelmän. 
Vuonna 2025 Sillanpää sai Lasten LukuVarkaus -palkinnon fantasiaromaanistaan "Ouroboros: Sateenkaarikäärme". Teos sai myös Runegerg Junior -kunniamaininnan. Ouroboros-kirjasarjaa kuvittaa Pasi Pitkänen. 
Sillanpää opiskeli Tampereen yliopistossa teatterin ja draaman tutkimusta sekä Suomen kirjallisuutta. Sillanpää on myös juontanut televisiossa Kultainen Harmonikka ja Primus Ikaalinen -kilpailuja.
Nobel-kirjailija Frans Emil Sillanpää on Silja Sillanpään isoisoisä. Silja Sillanpää asuu Tuusulassa. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi poikaa. Sillanpää myös laulaa Nyrok Dolls -nimisessä kirjailijabändissä.
Berenike II

Berenike II (, ; noin 267–221 eaa.) oli Egyptin kuningatar. Hän oli syntyjään Kyrenen kuningas Magaan tytär. 
Berenike meni naimisiin Demetrios I:n pojan Demetrioksen kanssa noin vuonna 249 eaa. Demetrioksen kuoleman jälkeen Berenikestä tuli Egyptin kuningatar, koska hän meni naimisiin Egyptin kuninkaan Ptolemaios III:n kanssa ja muutti puolisonsa luo Aleksandriaan. Se oli noussut helleenisen maailman tärkeimmäksi kulttuuri- ja merenkulkukaupungiksi Ptolemaioksen hallitsijasuvun aikana. Ptolemaios ja Berenike saivat ainakin kolme lasta: Ptolemaios IV, Arsinoe III ja Berenike.
Hallitsijapari joutui valtapelin uhriksi ja heidät murhattiin.
Taniksen kivi on peräisin Ptolemaios III:n ja Berenike II:n valtakaudelta. Kivessä on kaksikielinen teksti (kreikaksi ja muinaisegyptillä) ja kolmikielinen (hieroglyfit, demoottinen ja kreikkalainen kirjoitus) faaraon käskykirje (Kanopuksen dekreetti). Siksi Taniksen kivi on Rosettan kiven tavoin ollut tärkeä apuväline muinaisegyptin hieroglyyfien tutkimuksessa ja avaamisessa.
Myyttejä.
Kun Ptolemaios III oli sotaretkellä Persiassa, uhrasi Berenike hiuksensa Afroditelle, jotta hänen miehensä palaisi turvallisesti kotiin. Bereniken hiukset pantiin jumalattaren temppeliin Zefyrionissa, mutta ne katosivat. Temppelin vartijat olivat jo saamassa kuolemantuomion, kun hoviastronomi Konon Samoslainen ilmoitti kuninkaalle, että hiukset ovatkin löytyneet taivaalta Afroditen lahjoittamana, jotta kaikki saisivat niitä ihailla. Tähtikuvio sai tämän takia nimekseen Bereniken hiukset.
Pikku-Palomäki

Pikku-Palomäki on Kouvolan asuinalue, Kouvolan suuralueella, Käpylän kaupunginosassa. Se sijaitsee lähellä keskustaa Karjalankadun varrella. Matkaa keskustaan on noin kilometri. 
Pikku-Palomäki on Kouvolan ensimmäinen lähiö ja ainut Kouvolan lähiö, jossa on sovellettu avointa, maisemaan ja maastoon tukeutuvaa rakennusten sijoittelua. Muun muassa Viitakumpu on sekoitus luonnonmukaista suunnittelua ja tuulimyllykorttelikaavaa. Eskolanmäki on taas uusruutukaavaa. Noin tuhannen hengen asuinalueen asemakaavan on suunnitellut kaupunginarkkitehti Reino Hämäläinen vuonna 1962. Hämäläinen on suunnitellut myös osan alueen asuinrakennuksista. Pikku-Palomäen rakentaminen aloitettiin vuonna 1963 ja se valmistui kolmessa vuodessa.
Pikku-Palomäkeä on kutsuttu "Kouvolan Tapiolaksi", mutta alueella on yhtymäkohtia Pihlajamäen lähiöön Helsingissä. Pikku-Palomäki on rakennettu metsäiselle ylätasangolle, jota rajaavat jyrkät rinteet. Alueen eteläosaa rajaavat pitkät rivitalot ja alueen keskiosissa on 1960-luvulle tyypillisiä kolmekerroksisia hissittömiä kerrostaloja. Pohjoisimmassa osassa, pohjoisreunan harjanteella aluetta rajaavat Reino Hämäläisen ja Reino A. Kajavan suunnittelevat tornitalot. Alueen itäosissa sijaitsee julkisia rakennuksia, joihin kuuluu muun muassa Mansikka-ahon koulun korvannut Mansikkamäen koulu, pyramidin muotoinen Mansikka-ahon urheiluhalli sekä keskuskeittiö. Alueella on myös päiväkoti.
Kylomikroni

Kylomikroni on yksi lipoproteiiniluokka (kylomikronit, VLDL, LDL, IDL ja HDL), joka koostuu proteiineista, kolesterolista ja triglyserideistä. Kylomikronit kuljettavat rasvoja ruoansulatuskanavasta imusuonistoa pitkin verenkiertoon. Veren mukana ne siirtyvät maksaan jatkokäsittelyyn.
Selkäydinhermo

Selkäydinhermot () koostuvat etu- ja takajuuresta, jotka yhtyvät toisiinsa selkäytimen ulkopuolella tullessaan ulos nikamien välistä. Etujuuresta lähtee motoristen neuronien aksoninhaarat ja takajuuresta tulee sensoristen neuronien aksoninhaarat. Yhdyttyään selkäydinhermo jakaantuu etu- ja takahaaraan, joissa kummassakin on motorisia sekä sensorisia hermoja. Etuhaara on huomattavasti takahaaraa paksumpi. Takahaarat hermottavat selän ihoa ja lihaksia. Etuhaarat puolestaan muodostavat ääreishermostoon kuuluvia hermopunoksia. Rintahermojen etuhaaroista lähtee kylkivälihermoja, jotka kulkevat jokaiseen kylkiluuväliin. Kylkivälihermo hermottaa rintakehän lihaksia ja ihoa.
Selkäydinhermoja on yhteensä 31 paria ja niitä lähtee kunkin selkärangan nikaman alta yksi pari, mutta ensimmäinen pari tulee esiin heti kallon alta. Selkäydinhermot jaetaan kaula- (C1–C8), rinta- (T1–T12), lanne- (L1–L5), risti- (S1–S5) ja häntähermoihin (C0). 
Neljä ylintä kaulahermon etuhaaraa muodostavat kaulapunoksen, josta lähtee muun muassa palleahermo. Neljä alinta kaulahermoparia muodostavat yhdessä ylimmän rintahermon etuhaaran kanssa hartia- eli olkapunoksen, joka hermottaa yläraajoja. Sen haaroista kainalohermo hermottaa hartian lihaksia ja olkavarren ihoa, lihas-ihohermo hermottaa hauislihasta ja kyynärvarren ihoa, värttinähermo hermottaa olkalihasta ja sormien ja ranteen ojentajalihaksia. Lanne-ristipunoksen muodostavat puolestaan lanne- ja ristihermojen etuhaarat. Lanne-ristipunos hermottaa alaraajoja ja sen ihoalueita.
Mepis

Mepis oli eräs Linux -käyttöjärjestelmän jakelupaketti. Sen perusti Warren Woodford, ja ensimmäinen versio ilmestyi toukokuussa 2003.
Mepis on aiemmin pohjautunut Debianiin, mutta versiossa 6.0 se siirtyi Ubuntu-pohjaiseksi. Versiossa 7.0 se siirtyi takaisin Debian-pohjaiseksi. Mepis-Linux on helppokäyttöinen käyttöjärjestelmä, joka käyttää työpöytäympäristönään KDE:tä.
Vuonna 2013 Mepiksen kehitys laitettiin tauolle, kun Mepis yhdistyi AntiX-jakelun kanssa, muodostaen uuden yhteisen jakelun nimeltään MX Linux.
Julkaisuja.
AntiX.
AntiX on Mepis-järjestelmän pohjalta tehty kevytversio, joka soveltuu vanhemmille koneille.