tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kansallinen palatsimuseo

Kansallinen palatsimuseo () on Taiwanissa toimiva museo, jolla on ainutlaatuisen laaja kokoelma Kiinan historiaan liittyviä esineitä. Sen noin 650 000 esineestä mahtuu kerrallaan esille vain prosentti. Museon kokoelmat saivat alkuunsa, kun Kiinan johto pakkasi suojaan esineitä Kielletystä kaupungista vuonna 1933, kun japanilaisten hyökkäys Kiinaan uhkasi. Esineet tuotiin Taiwaniin vuosina 1948–1949, ja itse museo perustettiin vuonna 1965.
Kokoelmien ytimenä ovat keisari Qianlongin Kiellettyyn kaupunkiin kokoamat laajat taidekokoelmat. Museon kokoelmiin kuuluu maalauksien lisäksi keramiikkaa, jade-, pronssi- ja emalitavaraa, kirjonta- ja kalligrafiatöitä sekä kirjoja ja asiakirjoja. Museon vanhimmat esineet ovat jopa 6000 vuotta vanhoja ja peräisin neoliittiselta kaudelta.
Henry Dundas

Henry Dundas, Melvillen ensimmäinen varakreivi (28. huhtikuuta 1742 – 28. toukokuuta 1811) oli skotlantilainen Tory-puolueeseen kuulunut poliitikko. Hän oli Britannian ensimmäinen sotaministeri (1794–1801) sekä viimeinen henkilö, jota vastaan Britanniassa on nostettu virkasyyte ("impeachment"). Hänen poliittinen uransa päättyi vuonna 1806 oikeudenkäyntiin, vaikka hän sai vapauttavan tuomion.
Dundas toimi vuosina 1804–1805 Yhdistyneen kuningaskunnan laivastoministerinä. Hän oli aiemmin toiminut ministeriön varainhoitajana, ja hänen epäiltiin käyttäneen ministeriön varoja omaksi hyödykseen. Hän joutui oikeuteen Britannian parlamentin ylähuoneessa mutta sai vapauttavan tuomion.
Dundasin poika oli meriministerinä toiminut poliitikko Robert Saunders Dundas ja pojanpoika vara-amiraali Richard Saunders Dundas.
Edinburghin keskustassa St Andrew Squarella on 42 metriä korkea Henry Dundasin muistomerkki. Se valmistui vuonna 1823. Insinööri Robert Stevenson käytti sen pystyttämiseen maailman ensimmäistä teollista tasapainonosturia.
Shirley Jackson

Shirley Hardie Jackson (14. joulukuuta 1916 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat – 8. elokuuta 1965 North Bennington, Vermont, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnetaan erityisesti kauhukertomuksistaan. Kirjailijanuransa aikana Jackson kirjoitti kuusi romaania, kaksi muistelmateosta ja yli 200 novellia.
Tuotanto.
Jacksonin ehkä tunnetuin teksti on vuonna 1948 "The New Yorker" -lehdessä ilmestynyt novelli "The Lottery" (julkaistu suomeksi nimellä "Arpajaiset" novellikokoelmassa "Tulilintu" (Jalava, 1993)). Novellissa Jackson käsittelee yhdysvaltalaisen kyläidyllin synkkää kääntöpuolta, joka on toistuva teema myös hänen myöhemmässä tuotannossaan. Vuonna 1959 ilmestynyt "The Haunting of Hill House" on yliluonnollinen kauhutarina, josta on tehty useita elokuvasovituksia, ja vuonna 1962 ilmestynyt "Linna on aina ollut kotimme" on myös kulttimaineeseen noussut goottilainen pienoisromaani.
Vuodesta 2007 alkaen Yhdysvalloissa on jaettu Shirley Jackson -palkintoa joka myönnetään psykologista jännitystä, kauhua ja synkkää fantasiaa edustaville teoksille. Tuore Jackson-elämäkerta "A Rather Haunted Life" esittää, että elinaikanaan aliarvostetun Jacksonin teoksia tulisi lukea esifeministisinä.
Shirley Jackson fiktiossa.
Shirley Jackson on päähenkilönä Josephine Deckerin ohjaamassa elokuvassa "Shirley" (2020). Jacksonia esittää Elisabeth Moss.
Rainbow (animaatiostudio)

Rainbow S.p.A. (aik. Rainbow S.r.l.) on italialainen ja yksi Euroopan suurimmista animaatiostudioista. Studion omistavat Iginio Straffi ja ViacomCBS. Yhtiön perusti vuonna 1995 sarjakuvien piirtäjä, animaattori, käsikirjoittaja ja tuottaja Iginio Straffi. Yhtiö tunnetaan erityisesti "Winx-klubi"-piirrossarjasta. Muita sen tuottamia sarjoja ovat "Hirviöallergiaa", "Huntik", "PopPixie" ja "Mia ja minä". Sen tytäryhtiöitä ovat Bardel Entertainment ja Gruppo Iven.
Historia.
Käsikirjoittaja, animaattori, piirtäjä ja tuottaja Iginio Straffi perusti yhtiön vuonna 1995 nimellä Rainbow Animation S.r.l. 
Vuonna 1998 yhtiö vaihtoi nimeen Rainbow S.r.l., josta se vaihtoi nimensä nykyiseen vuonna 2006.
Lokakuussa 2015 yhtiö osti kanadalaisen Bardel Entertainment-animaatiostudion.
Piirrossarjat.
Rainbow S.p.A. on tuottanut muun muassa piirrossarjoja ja live action -sarjoja
Elokuvat.
Rainbow S.p.A. on tuottanut piirrossarjojen lisäksi myös elokuvia
Viinijärven Jumalanäidin Tihvinän ikonin kirkko

Viinijärven Jumalanäidin Tihvinän ikonin kirkko on ortodoksinen Taipaleen ortodoksiseen seurakuntaan kuuluva kirkko Viinijärven kylässä Liperissä. 
Taipaleen ortodoksinen seurakunta on saanut alkunsa 1500-luvun alkupuolella. Seurakunnan kirkkojen historiasta ei ole säilynyt tietoja ennen kuin 1700-luvulta. Tiedetään, että 1766 on purettu vanha kirkko, sillä uusi kirkko oli valmistunut 1765–1768. Se paloi jo 1774 ja vuotta myöhemmin, 1775 valmistui uusi, P. Nikolaoksen kirkko. Se oli muodoltaan 1700-luvulla suosittua länsitornillista pitkäkirkkotyyppiä, jonka länsitorni ja runkohuoneen lyhty olivat kahdeksankulmaisia. Kirkko purettiin nykyisen kirkon valmistuttua.
Nykyinen Taipaleen kirkko valmistui vuonna 1906 pääosin venäläisen kauppiaan Ivan Stretskovin lahjoitusvarojen turvin ja hänen toiveestaan se pyhitettiin Jumalanäidin Tihvinän ikonin muistolle. Kirkon suunnitteli sortavalalainen rakennusmestari J. O. Leander, ja se on tyyliltään jugend-vaikutteinen ristikirkko. Arkkipiispa Sergei vihki kirkon käyttöön 9. marraskuuta 1906.
Kirkko on pohjamuodoltaan latinalainen risti. Itäpäässä oleva alttaritila on viisitaitteinen. Kirkkosalin yllä on monikulmainen lyhtytorni ja pienemmät neljä kulmatornia. Alimmassa kerroksessa on eteinen, sen viereiset aputilat ja kellohuone on alempien kerrosten tapaan nelisivuinen. Runkohuoneen laakea satulakatto on alttaripäästä aumattu. Rikkain listoituksin jäsennelty julkisivu on lähinnä nikkarijugend-tyyliä. Kellotornissa on seitsemän kelloa, joista neljä pienintä ovat vuodelta 2017. Ne on valettu kirkkoa varten Venäjällä, Pyhän Elisabetin luostarissa. Vanhin kirkon kelloista on vuodelta 1884, alkuaan joko Valamon tai Konevitsan luostarista. 
Kirkon ikonostaasi on valmistettu Pietarissa ja sen ikonit edustavat 1800-luvulle ominaista ns. historiallis-naturalistista tyyliä. Ikonostaasi on kaksikerroksinen. Ikonostaasin molemmilla puolilla seinillä on suuret öljymaalaukset "Jeesus rukoilee Getsemanessa" ja "Golgata". Kirkossa on useita edellisestä kirkosta siirrettyjä ikoneja 1700-luvulta.
Aiheesta muualla.
Kuvia kirkostaː http://ortodoksinenkulttuurikeskus.fi/fi/vaeltajan-polku/taipaleen-jumalanaidin-kirkko
Oryza sativa subsp. indica

Oryza sativa" subsp. "indica on riisin alalaji. Sen jyvät ovat pidempiä kuin "japonica"-alalajilla, jonka jyvät ovat lyhyempiä, pyöreämpiä ja kypsänä tahmeita, kun taas "O. s." subsp. "indican" jyvät ovat kypsinä irtonaisia. Tärkkelyspitoisuus on kuitenkin molemmilla sama.
"Indica"-alalajia kasvatetaan pääasiassa trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla Intiassa, Kaakkois-Aasiassa ja Filippiineillä. Noin 80 prosenttia maailmassa tuotetusta riisistä "O. s." subsp. "indicaa". Lauhkeilla alueilla ja korkealla vuoristossa kasvatetaan yleensä "O. s." subsp. "japonica" -alalajia. "O. s." subsp. "indica" on korkeampi kuin "O. s." subsp. "japonica" ja "O. s." subsp. "indican" lehdet ovat kapeammat ja vaaleamman vihreät kuin "O. s." subsp. "japonica" -alalajilla.
Nellimin Pyhän kolminaisuuden ja pyhittäjä Trifon Petsamolaisen kirkko

Nellimin Pyhän kolminaisuuden ja pyhittäjä Trifon Petsamolaisen kirkko on ortodoksinen Lapin ortodoksiseen seurakuntaan kuuluva kirkko Nellimin kylässä Inarissa. Se on valmistunut tsasounaksi vuonna 1987 ja vihittiin kirkoksi vuonna 1988. Vihkimisen suoritti metropoliitta Leo. Tsasouna on pyhitetty Pyhälle Kolminaisuudelle ja Trifon Petsamolaiselle. Kirkon suunnitteli Seppo Latvala, ja sen esikuvana on käytetty Petsamon Yläluostarin kirkon vanhaa osaa. 
Kirkon yhteydessä sijaitsee hautausmaa, jolla on muun muassa neljän neuvostoliittolaisen sotilaan muistomerkki.
Suomen urheilu 1963

Suomen urheilu 1963 käsittelee vuoden 1963 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija.
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Erillisellä naisten listalla kuusi parasta olivat:
Nikolai Pankin

Nikolai Ivanovitš Pankin (, 2. tammikuuta 1949 Moskova, Venäjän SFNT – 13. lokakuuta 2018) oli Neuvostoliittoa edustanut uimari, olympiamitalisti ja Euroopan mestari. Hän menestyi rintauinnissa.
Pankin voitti 100 metrin rintauinnissa olympiapronssia Méxicossa 1968. Hän kilpaili kesäolympialaisissa myös Münchenissä 1972 ja Montréalissa 1976 saavuttaen useita loppukilpailupaikkoja. Pankinin muihin saavutuksiin lukeutuivat muun muassa 200 metrin rintauinnin MM-pronssi Calissa 1975, 100 metrin rintauinnin Euroopan mestaruudet Barcelonassa 1970 ja Wienissä 1974 ja yhteensä neljä aikuisten rintauinnin maailmanennätystä, kaksi 100 ja kaksi 200 metrillä.
13. lokakuuta 2018 Pankinin uutisoitiin kuolleen 69-vuotiaana.
Tanskan väestö

Tanskan väestö tarkoittaa Tanskassa asuvia ihmisiä. Tanskan väkiluku oli 2018 vuoden huhtikuussa 5 785 864. 
Väestönmuutokset.
Väestönmuutokset 1970-2017.
Väestöennuste.
Väestöennuste 2020-2060:
Syntyvyys.
Tanskassa oli keskimäärin 10,4 syntymää/nainen vuonna 2012. 1950-luvulla Tanskan hedelmälisyys luku oli 2,6. Vuonna 1983 se oli 1,4. Se nousi sen jälkeen ja on nykyisin noin 1,7-1,8.
Elinajanodote.
Elinajanodote Tanskassa 1950-2015:
Kielet.
Tanskan ainoa virallinen kieli on tanska, mutta fäärillä, grönlannilla ja saksalla on vähemmistökieli asemat.
Fääri.
Fääri on Färsaarien virallinen kieli. Fäärillä on 45 000 puhujaa Färsaarilla ja 21 000 puhujaa Tanskassa.
Grönlanti.
Vuodesta 2009 lähtien, grönlanti on Grönlannin ainoa virallinen kieli. Tanskassa sitä puhuu noin 7 000 ihmistä.
Saksa.
Saksan kielellä on virallinen vähemmistökielen asema Etelä-Tanskassa. 15 000-20 000 saksalaista asuu Etelä-Tanskassa, joista 8 000 puhuu saksaa.
Uskonto.
Suurin osa tanskalaisista ovat luterilaisia. Vuonna 2019 74,7 prosenttia oli Tanskan kansankirkon jäseniä. 
Muslimeja on arviolta 306 000 eli 5,3 prosenttia väestöstä.
Buddhalaisia on 30 000 eli 0,5 prosenttia väestöstä ja Hindulaisia 8 000 eli 0,1 prosenttia väestöstä.
Suurimmat kaupungit.
Luettelo Tanskan suurimmista kaupungeista:
Maahanmuuttajat.
Tanskassa oli vuoden 2022 lopussa 692 345 maahanmuuttajaa ja 211 667 maahanmuuttajien jälkeläisiä. Yhteensä heitä oli 904 012, eli 15,2 prosenttia Tanskan väestöstä. 
Alla olevassa taulukossa on 15 maata, joista on eniten maahanmuuttajia ja heidän jälkeläisiä.
Luettelo Deloksen meriliiton jäsenistä

Tämä on luettelo Deloksen meriliiton jäsenistä. Se luettelee Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon 400-luvulla eaa. kuuluneet polikset eli kaupunkivaltiot sekä muut liiton verotusluetteloissa esiintyvät kaupungit. Ateena mukaan lukien yksittäisiä jäseniä tunnetaan 336.
Sarakkeiden selitykset:
No Ordinary Family

No Ordinary Family on yhdysvaltalainen scifiä ja komediaa sekoittava draamasarja, jonka loivat Greg Berlanti ja Jon Harmon Feldman. Sen esittäminen alkoi Yhdysvalloissa ABC-kanavalla 28. syyskuuta 2010.
Sarjassa seurataan Powellin perhettä heidän saatuaan erikoiskykyjä sen jälkeen kun joutuivat tekemään lentokoneella hätälaskun Brasiliassa Amazonin sademetsän alueella. Tuon jälkeen kotiin Yhdysvaltoihin päässeen perheen arki muuttuu kun ilmenee ettei erikoiskykyjen kanssa eläminen ole ihan helppoa.
Toukokuussa 2011 ABC kertoi lopettavansa sarjan tuottamisen heikkojen katsojamäärien takia.
Tuotanto.
ABC tilasi sarjasta pilottijakson tammikuussa 2010. Samalla sen käsikirjoittajiksi nimettiin Greg Berlanti ja Jon Harmon Feldman.
Ensimmäinen roolivalinta tehtiin helmikuussa 2010, kun Michael Chiklis valittiin esittämään perheen isää, Jim Powellia. Maaliskuussa Julie Benz nimettiin esittämään Jimin vaimoa, Stephanie Powellia.
Toukokuussa 2010 ABC kertoi ottaneen sarjan loppuvuoden esityslistalleen.
Vastaanotto.
Sarja on saanut enimmäkseen hyvää palautetta. Metacritic antoi sille arvioksi 65/100 pistettä ja Rotten Tomatoes 73%.
Anastasia Kulikova

Anastasia Kulikova (; s. 15. helmikuuta 2000 Rjazan, Venäjä) on venäläissyntyinen, nykyään Suomea edustava vasenkätinen tennispelaaja, joka edustaa seuratasolla HVS-Tennistä.
Kulikova sijoittui junioreiden maailmanlistalla parhaimmillaan 69:nneksi tammikuussa 2018. Kulikova on sijoittunut WTA-maailmanlistalla kaksinpelissä parhaimmillaan sijalle 193 toukokuussa 2022. Kulikova on harjoitellut usean vuoden Suomessa ja sai SM-kelpoisuuden vuonna 2017. Suomen kansalaisuuden ja Fed Cup -edustusoikeuden Kulikova sai maaliskuussa 2019.
Kulikova on voittanut tenniksen kaksinpelin Suomen-mestaruuden kaksinpelissä vuosina 2017, 2018 ja 2020. Hän voitti Suomen-mestaruuden myös nelinpelissä 2017 ja 2018 Emma Laineen kanssa.
Tennisura.
Kulikova aloitti tenniksen pelaamisen seitsemänvuotiaana, ja muutti noin 10-vuotiaana Moskovaan, jossa harjoitteli tennisakatemiassa. Hän muutti 13-vuotiaana isovanhempiensa kanssa Suomeen, jossa pääsi heti valmennukseen Jarkko Niemisen tennisakatemiaan.
Vuonna 2017 Kulikova saavutti ensimmäisen ammattilaisturnausvoittonsa voitettuaan Tukholman 15 000 Yhdysvaltain dollarin ITF-turnauksen nelinpelin Viron Elena Malyginan kanssa. Loka-marraskuussa 2018 Kulikova voitti Tukholmassa kaksi ITF-turnausta kaksinpelissä. Heinäkuussa 2019 Kulikova voitti Tampereen 15 000 dollarin ITF-turnauksen kaksinpelin. Seuraavalla viikolla hän voitti samanarvoisen turnauksen Savitaipaleella. Loka-marraskuussa hän voitti Tukholman ITF-turnauksen ja joulukuussa Monastirissa. Maaliskuussa 2021 hän voitti Monastirissa 15 000 dollarin ITF-turnauksen. Kesäkuussa Kulikova pääsi välieriin 25 000 dollarin ITF-turnauksessa Madridissa, missä hävisi Olivia Gadeckille. Heinäkuussa hän eteni Lissabonin 25 000 dollarin ITF-turnauksen välieriin. Syyskuussa Kulikova pääsi samankokoisen turnauksen loppuotteluun Leiriassa, häviten siellä Jessika Ponchetille. Marras-joulukuussa hän hävisi samankokoisen turnauksen loppuottelussa Jablonec nad Nisoussa. Joulukuussa 2021 Kulikova pelasi ensimmäisessä WTA-turnauksessaan Etelä-Korean Soulissa edeten siellä välieriin. Turnaus oli alimman WTA-kategorian WTA125-turnaus. Turnauksessa sijoittamaton Kulikova päihitti neljänneksi sijoitetun Valentini Grammatikopouloun ja viidenneksi sijoitetun Arianne Hartonon, kunnes hävisi välierässä turnauksen voittaneelle Zhu Linille. Viimeksi suomalaisnainen oli WTA-tason turnauksen välierissä vuonna 1992.
Toukokuussa 2022 Kulikova saavutti 25 000 Yhdysvaltain dollarin ITF-turnausvoiton Splitissä. Kulikova karsi pääsystä Ranskan avointen pääsarjaan. Hän voitti toisella karsintakierroksella maailmanlistan sijalla 78 olleen Anastasia Potapovan, mutta hävisi ratkaisevalla kolmannella karsintakierroksella Ysaline Bonaventurelle.
Esko Saarinen

Senob Esko Saarinen (12. kesäkuuta 1914 Helsinki – 20. helmikuuta 1976 Helsinki) oli toimittajana, toimitussihteerinä ja päätoimittajana työskennellyt sanomalehtimies ja kirjeenvaihtaja, joka toimi myös puoluepolitiikassa ja tunnettiin pakinoitsijana. 
Esko Saarisen vanhemmat olivat ylikonemestari Senob Saarinen ja Hilma Akselina Stjerna. Hänen toinen puolisonsa vuodesta 1947 oli toimittaja Impi Oma Kulta Kursula. Ylioppilaaksi Saarinen tuli 1934. Hän opiskeli valtio-oppia ja kansantaloutta Helsingin yliopistossa, mutta siirtyi sitten lehtialalle työskennellen ensin "Nuoren Voiman" ja "Pohjois-Savon" palveluksessa. Saarinen toimi "Kymen Keskilaakson" päätoimittajana ja taloudenhoitajana 1941–1945, "Ilmatorjunta"-lehden päätoimittajana 1940–1941, "Nykyajan" päätoimittajana 1946–1949, Edistyspuolueen puoluesihteerinä 1946–1950 ja "Suomen puutalous" ("Paperi ja Puu") -lehden toimitussihteerinä 1950–1952. Edistyspuolueen Uudenmaan piirijärjestön puheenjohtaja Saarinen oli 1948–1950 ja Vapaamielisten Liiton hallituksen jäsen 1950–1952. Saarinen toimitti vuonna 1952 teoksen "The Finnish Timber and Paper Calendar" Pentti Sahanterän kanssa. 
Saarinen työskenteli BBC:n ulkomaanpalvelun suomenkielisen osaston toimittajana Lontoossa 1952–1955 ja apulaisosastopäällikkönä 1955–1957 ja toimi samalla Yleisradion Lontoon kirjeenvaihtajana. "Helsingin Sanomien" artikkelitoimittajaksi hän tuli 1957. Saarinen julkaisi lehdessä myös pakinoita nimimerkillä "Penninen". "Kalevan" päätoimittajaksi Saarinen siirtyi 1966 ja hoiti tehtävää kuolemaansa saakka, samoin kuin jatkoi "Pennisen" pakinointia.
Danish Crown

Danish Crown on tanskalainen elintarvikealan yritysryhmä, joka on kasvanut yhdeksi maailman suurimmista lihanjalostajista. Se on maailman suurin sianlihan viejä ja Euroopan suurin sianlihan jalostaja. Danish Crown teurastaa 90 prosenttia Tanskan sioista. Yli puolet Tanskan maatalousviennistä tulee Danish Crownin kautta.
Yritysryhmän omistaa tanskalainen osuuskunta Leverandørselskabet Danish Crown AmbA. Danish Crown on kasvanut Tanskassa niin suureksi lihantuottajaksi, ettei maatalousmaa enää tahdo riittää tuotannon kasvattamiseen. Niinpä yhtiö on ostanut yrityksiä muualta Euroopasta.
Danish Crownin historia juontaa vuoteen 1887, jolloin Horsensiin perustettiin ensimmäinen tanskalainen teurastamo-osuuskunta. Niitä tuli paljon lisää, kunnes vuonna 1960 niitä alettiin yhdistää suuremmiksi kokonaisuuksiksi. Viimeiset suuret fuusiot olivat vuonna 1998, kun Danish Crown ja Vestjyske Slagterier yhdistyivät, ja vuonna 2002 kun mukaan tuli vielä Steff-Houlberg. Danish Crown toimi osuuskuntamuotoisena vuoteen 2010 saakka, kunnes liiketoiminta siirrettiin osuuskunnan omistamalle osakeyhtiölle ja sen tytäryhtiöille.
Vuonna 2004 Danish Crown tuli HK Ruokatalon kumppaniksi puolalaisen Sokołów-lihanjalostusyhtiön omistajana ostettuaan ruotsalaisen Lantbrukarnas Riksförbundin 22,5 prosentin osuuden siitä. Vuonna 2014 Sokolówista tuli Danish Crownin täysin omistama.
Danish Crown omisti aiemmin yhdysvaltalaisen lihanjalostusyhtiö Plumrose USA:n, kunnes myi sen vuonna 2017 brasilialaiselle JBS:lle.
Jaakko Laurila

Jaakko Laurila (16. syyskuuta 1873 Isokyrö – 26. lokakuuta 1956 Helsinki) oli sanomalehtimies ja eduskunnan painatustöiden kanslian päällikkö. 
Jaakko Laurilan vanhemmat olivat poliisikonstaapeli Matti Laurila ja Elisabeth Perttilä ja puoliso vuodesta 1922 Aini Irene Yrjänäinen. Ylioppilaaksi Laurila tuli 1894 Vaasan lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1903. Laurila aloitti lehtimiesuransa "Päivälehden" palveluksessa 1902 ja siirtyi lehden lakkauttamisen jälkeen "Helsingin Sanomien" ulkomaantoimittajaksi vuodesta 1905 vuoteen 1907, jolloin hän perusti "Uusmaalainen"-lehden ja tuli sen päätoimittajaksi. Sittemmin hän toimi "Laatokan", "Kalevan" ja "Savo"-lehden päätoimittajana ja "Kauppalehden" palveluksessa, kunnes tuli ensin 1919 eduskunnan painatustöiden valvojaksi ja sitten painatustöiden kanslian päälliköksi, mistä tehtävästä hän jäi eläkkeelle 1951. Vuodesta 1923 Laurila oli myös valtioneuvoston kirjapainon ja julkaisuvaraston johtaja. Suomen Sanomalehtimiesten Liittoa perustamassa ollut Laurila kutsuttiin yhdistyksen kunniajäseneksi 1945. Nuorsuomalaisen Puolueen aktiivi Laurila oli puolueen viimeinen puoluesihteeri. Hänet tunnettiin myös suomentajana ja novellien kirjoittajana. Laurilan kirjoittamia runoja ja novelleja julkaistiin albumeissa sekä muun muassa Päivälehdessä, Pohjalaisessa ja Helsingin Sanomissa.
Edfun temppeli

Edfun temppeli on hyvin säilynyt temppeli Egyptissä. Se on rakennettu Ptolemaiosten hallitsijasuvun valtakaudella, 237–57 eaa. Se on Karnakin temppelin jälkeen toiseksi suurin Egyptin temppeleistä. Edfun kaupunki sijaitsee 115 km Luxorista. 
Temppeli on 138 metriä pitkä ja 76 metriä leveä. Se on rakennettu aikaisemman temppelin päälle. Rakennustyöt aloitettiin Ptolemaios III:n ja lopetettiin Ptolemaios XI:n valtakaudella. Ne keskeytyivät usein levottomuuksien takia. Seiniä koristavista korkokuvista on saatu tietoa temppelin käytöstä. Niissä on myös kansallismielistä aineistoa verhottuna uskonnolliseen kuvastoon.
Temppeli on omistettu Horukselle. Se on säilynyt niin hyvin, koska se hautautui autiomaan hiekkaan sen jälkeen, kun Horuksen palvominen kiellettiin.
Paakarla

Paakarla () on Turun Pansion kaupunginosan itäinen asuinalue. 
Toimintoja ja rakennuskantaa.
Paakarlaan kuuluvat muun muassa 1960-luvun lopulla rakennetut seitsenkerroksiset Lumikonkadun vuokrakerrostalot. Niiden pohjoispuolella Lumikonmäellä on vanha Pansion lentomajakka. Paakarlassa sijaitsevat Paakarlan seurakuntakeskus, Pansion nuorisotalo, Pansion koulu ja päiväkoti sekä Pansion Kisapuiston urheilukenttä. 
Historiaa.
Alkujaan Paakarla, kuten viereiset Perno, Pansio ja Hyrköinenkin ovat olleet alueen historiallisia kyliä. 
Paakarlan yksinäistalo kuului 1500-luvulta 1700-luvun lopulle Pernon kartanolle, kunnes tilan osti hovioikeuden auskultantti, lääninkamreeri Olof Wibelius. Hän rakennutti tilalle vuonna 1792 valmistuneen mansardikattoisen, kaksikerroksisen uuden päärakennuksen ja perusti sen ympärille kauniin puiston. Paakarlan uudeksi omistajaksi vuonna 1797 tuli tupakkatehtailija Rosendahl, joka kehitti puistoa edelleen. Paakarlan puisto ulottui asuinpihasta etelään Pohjoissalmen rantaan asti, ja siitä tuli 1800-luvulla turkulaisen herrasväen suosittu huvikävelypaikka. Puistosta kerrotaan Topeliuksen kuvateoksessa "Finland framställdt i teckningar" (1845–1852). 
1900-luvun alkuvuosikymmeniin asti Pansion, Paakarlan, Paavolan, Artukaisten ja Pahaniemen kylät olivat osa Raisiota kunnes tulivat liitetyiksi Turkuun vuonna 1931. Pernon kylän pääosa ja Pernon kartano liitettiin Raisiosta Turkuun 1967.
Nyt Paakarlan puiston paikalla on Pansion öljysataman säiliöitä. Tilan päärakennus siirrettiin vuonna 1928 Turun linnan puistoon, jossa se tuhoutui talvisodan pommituksissa 1940. Paakarlaan paikoilleen jäänyt toinen asuinrakennus purettiin 1970-luvun lopulla. Lumikonkadun varrelle rakennettiin kerrostaloja 1960-luvun lopulla. Kerrostaloja on myös Laivateollisuudenkadulla.
Getty Center

Getty Center on taidemuseo ja kulttuurikeskus Los Angelesissa. Siellä toimii J. Paul Gettyn museon lisäksi tutkimuskeskus, konservointilaitos ja Gettyn säätiö. Keskus avattiin vuonna 1997.
Keskuksen on suunnitellut Richard Meier. Sen kaksi siipeä myötäilevät kukkulana harjanteita, joille keskus on rakennettu. Museosiivessä on useita pieniä gallerioita ja 450-paikkainen auditorio. Toisessa siivessä on toimistotilojen lisäksi miljoonan teoksen kirjasto ja lukusaleja.
J. Paul Gettyn museon toiminta jakaantuu kahteen paikkaan: Getty Centerissä on eurooppalaista maalaus-, piirros-, kuvanveisto- ja valokuvataidetta, kuvitettuja käsikirjoituksia ja taideteollisuuden tuotteita, kun taas Getty Villa Malibussa keskittyy antiikin Kreikan ja Rooman historiaan. Museon tunnetuimpiin töihin kuuluvat Marino Marinin Angel of the Citadel (1950), Vincent van Goghin Iirikset (1889), Claude Monet’n Rouenin katedraali aamuvalossa (1894), James Ensorin Kristus saapuu Brysseliin (1889), André-Charles Boullen intarsiatyönä tekemä kaappi (1675-1680), Rembrandtin Vanha mies sotilaspuvussa (1630-1631), ja Gentile da Fabrianon Neitsyt Marian kruunaus (1420). 
Rakennusten väliin jäävässä tilassa on Robert Irwinin suunnittelema monimuotoinen puutarha.
Lithos

Lithos on Carol Twomblyn vuonna 1989 suunnittelema kirjaintyyppi. Sen esikuvana ovat antiikin Kreikan 400-luvulla eaa. kiveen hakatut, karun geometriset kirjaimet. Kirjaintyyppissä on vain suuraakkoset, koska pienaakkosia ei tuolloin vielä ollut. Lithoksen selkeät perusmuodot ja leikkisä epäsymmetrisyys ovat tehneet tästä kirjaintyypistä erittäin suositun. Vuonna 2000 Twombly lisäsi fonttiin kreikan kielen tuen sekä kapiteelikirjaimet ja pienet numerot, ja päivitetty kirjaintyyppi sai nimen Lithos Pro. Lithos sopii parhaiten otsikoihin.
Henneken kuntoluokitus

Henneken kuntoluokitusjärjestelmä hevoselle on numeerinen asteikko, jolla ilmaistaan rasvan määrää hevosen kehossa. Se on kehitetty 1980-luvun alussa tohtori Don Henneke Teksasin A&amp;M Yliopistossa. Se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1983 Henneken (et. al.) tutkimuksessa, jossa vertailtiin kuntoluokituksen, vartalonmittojen ja rasvaprosentin yhteyttä tammoilla. Henneken luokitus on standardoitu järjestelmä, jota voidaan käyttää kaikenrotuisille hevosille ilman erikoislaitteita silmämääräisesti ja tunnustelemalla. Asteikon arvot ovat välillä 1-9, jossa yksi on erittäin laiha ja yhdeksän on erittäin lihava; ihanteellinen luokitus useimmille hevosille on 4-6.
Katja Nyberg (poliitikko)

Katja Nyberg (s. 1971) on ruotsalainen poliitikko, puoluekannaltaan ruotsidemokraatti. Hän on toiminut vuodesta 2018 valtiopäiväedustajana Tukholman kunnan vaalipiiristä.
Nyberg on ammatiltaan poliisi. Hänet valittiin Ruotsin valtiopäiville syyskuun 2018 vaaleissa, mitä ennen hän työskenteli Ruotsin keskusrikospoliisissa NOA:ssa (Nationella operativa avdelningen). Nyberg on valtiopäivien oikeusvaliokunnan jäsen.
Nyberg tuli mukaan ruotsidemokraattien toimintaan vuonna 2014, keskeisenä syynä puolueen maahanmuuttopoliittiset linjaukset. Hänet valittiin vuonna 2017 kaksivuotiskaudeksi puolueen Tukholman paikallisyhdistyksen hallitukseen.
Espoon Palloseura (jalkapallo)

Espoon Palloseura (lyh. EPS, virallisesti Espoon Palloseuran Jalkapallo ry) on vuonna 1970 perustettu espoolainen jalkapalloseura. Kaudella 2024 EPS:n miesten edustusjoukkue pelaa Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla, Ykkösessä. Naisten edustusjoukkue pelaa Naisten Kakkosessa.
EPS voitti 2021 suomenmestaruuden T18 SM-sarjassa. Nuori joukkue pelasi myös itsensä Naisten 2022 Suomen Cupissa lohkovaiheeseen 24 parhaan joukkoon. Useampi joukkueen pelaaja on kutsuttu Suomen nuorisomaajoukkueisiin pelaamaan. Joukkueen valmentaja Arpad Mester palkittiin Suomen Palloliiton Captain's Ball 2021 -gaalassa vuoden tyttöjoukkueen valmentajana. Joukkue nosti myös EPS:n naiset vuoden 2021 päätteeksi pelaamaan Naisten Kakkoseen.
Omana seuranaan toimiva Espoon Palloseuran Jääkiekko on pelannut Suomi-sarjassa.
Hannele Laurila

Hannele Laurila on suomalainen iskelmäartistien manageri ja entinen malli. 
Hannele Laurila omisti manageri- ja ohjelmatoimisto Uniartists Oy:n, joka oli läheisessä yhteistyössä hänen miehensä Ari Laurilan johtaman levy-yhtiön Unirecords Oy:n kanssa. Uniartists edusti Suomessa uutta toimintakulttuuria, jossa artistit olivat taustavoimien kehittämiä palvelutuotteita. Toisin kuin siihen saakka oli totuttu, artisti oli manageritoimiston palkkalistoilla. Ari Laurila tuotti muun muassa Laura Voutilaisen ensialbumin. Ari Laurila on "Kerran"-kappaleen alkuperäinen säveltäjä ja sanoittaja. Laurilan ensimmäisiä kiinnityksiä olivat 1990-luvulla Laura Voutilainen, Isto Hiltunen, Janne Hurme, Johanna Siekkinen ja Taivassatama.
Vuoden managerointisuhteen jälkeen Laura Voutilainen riitaantui manageriyhtiön kanssa ja halusi purkaa kohtuuttomana pitämänsä kolmen vuoden määräaikaisen sopimuksen. Asiasta nousi oikeusjuttu, jossa Uniartist Oy vaati Voutilaiselta neljän miljoonan markan korvauksia sopimusrikkomuksesta. Kesällä 1995 Kouvolan hovioikeus ratkaisi asian siten, että Voutilainen pääsi managerisopimuksesta irti. Koska tällaisesta ei ollut Suomessa ennakkotapausta, Voutilainen ja Laurila joutuivat maksamaan omat oikeudenkäyntikulunsa. Sittemmin Laurilan ja Voutilaisen välit ovat kuitenkin korjaantuneet.
Uniartists ja Unirecords saivat 1990-luvulla julkisuutta myös Johanna Siekkisen kappaleisiin kohdistuneiden plagiointisyytösten vuoksi. Hannele Laurilan mukaan kappaleista vastasi jugoslavialaistaustainen säveltäjä Michael Goodman. 
Vuosituhannen vaihteessa Laurila manageroi Maria Lundia ja ruotsalaista lapsitähteä Josefine Garlinea, joka kuitenkin lopetti uransa menetettyään isänsä ja veljensä Milanon lento-onnettomuudessa lokakuussa 2001. Tämän jälkeen Laurila vetäytyi pois julkisuudesta ja on toiminut terveydenhoidon tietojärjestelmien ja kiinteistönvälityksen parissa. Hän aloitti myös managerintyöt uudelleen vuonna 2014, jolloin hänen talliinsa kuuluivat lehtitietojen mukaan Nomi Enckell ja Mari Varjovirta.
Nuoruudessaan Laurila työskenteli mallina Laila Snellmanin Paparazzi-mallitoimiston listoilla.
Salisyylialkoholi

Salisyylialkoholi (C7H8O2) on alkoholeihin ja fenoleihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää kipua ja tulehdusta lievittävänä aineena ja orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Salisyylialkoholi on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja hyvin moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, kloroformiin ja bentseeniin. Salisyylialkoholi reagoi alkoholien ja fenolien tavoin muodostaen esimerkiksi estereitä. Kuumennettaessa tai reagoidessaan happoliuosten kanssa muodostuu siitä hartsimainen polymeeri. Salisyylialkoholia esiintyy luonnossa glykosidinaan salisiinia, jota eristetään esimerkiksi paju- ja poppelilajeista.
Salisyylialkoholia voidaan valmistaa hydrolysoimalla salisiinia happojen avulla. Muita valmistusmenetelmiä ovat fenolin ja formaldehydin välinen reaktio alkalimetallihydroksidin tai kalsiumoksidin läsnä ollessa, fenolin ja dikloorimetaanin välisen reaktiotuotteen hydrolyysi emäksisissä olosuhteissa ja salisyylihapon tai salisyylialdehydin pelkistys. Salisyylialkoholia käytetään muun muassa ulkoiseen käyttöön tarkoitetuissa kipua ja tulehdusta lievittävissä geeleissä. Siitä myös valmistetaan muita orgaanisia yhdisteitä esimerkiksi hartseja.
Valmentaja (elokuva)

Valmentaja on Tuukka Temosen ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 2018. Liikemies-mediapersoona Jari Sarasvuosta kertovan elämäkertaelokuvan on käsikirjoittanut Heini Heikkilä, ja Sarasvuota näyttelee Mikko Nousiainen.
"Valmentaja" kuvattiin pääosin Kouvolassa. Se aloitti ennakkokiertueensa ympäri Suomen jo elokuussa 2018. Neljällätoista paikkakunnalla pidettyihin ennakkoesityksiin liittyi André Noël Chakerin juontama tilaisuus, jossa oli mukana myös paikallinen puhuja. Elokuvan varsinainen ensi-ilta oli 17. lokakuuta 2018. Elokuvaa levitettiin 57:llä kopiolla teattereissa ja se sai 11 000 katsojaa.
Vastaanotto.
Elokuva jakoi kriitikoiden mielipiteitä. "Episodi"-elokuvalehden Jussi Huhtala piti "Valmentajaa" toimivana kokonaisuutena ja Mikko Nousiaisen roolityötä energisenä. ”Tuukka Temonen osoittaa viimeistään nyt olevansa vakavasti otettava elokuvantekijä. Valmentaja on pätevä ohjaustyö, jonka pitkä draaman kaari pysyy hyvin kasassa ja etenee sujuvasti.”
"Elokuvauutisten" arvostelijan mielestä "Valmentaja" on teemaltaan ja ajankuvaltaan samankaltainen kuin Temosen esikoispitkä, omakohtainen "Teit meistä kauniin", mutta tunnelmaltaan kylmempi ja toisaalta kokonaisuutena eheämpi.
"Helsingin Sanomien" Anton Vanha-Majamaa kirjoitti "Valmentajan" olevan kaikkea muuta kuin Jari Sarasvuon julkikuva: tylsä, karismaton ja lannistava. ”En ihan käsitä, miksi minulle kerrotaan näin pitkällisesti tästä mulkvistista. Sellaisena hän nimittäin elokuvassa näyttäytyy.” Vanha-Majamaan mielestä elokuvan rakenne on ”wikipediaaninen” ja Wikipedia-artikkelien tavoin täynnä rikkinäisiä linkkejä: ”Moni käänne huutaisi lisäselitystä, mutta katsojan oletetaan tuntevan Sarasvuon elämäntarinan kuin omat taskunsa”. Temonen piti Vanha-Majamaan arvostelua epäoikeudenmukaisena ja leimasi hänet kommunistiksi, joka pitää menestymistä vääränä asiana.
"Me Naiset" -lehden Martta Kaukonen vertasi "Valmentajaa" kotivideokoosteeseen, josta on turha etsiä draamallista kaarta: ”Huippukohtia markkeeraavat valkokankaalle lävähtävät naisten paljaat rinnat tai takamukset.” Hänestä vangitsevin roolisuoritus on Tatu Sinisalon Jussi Parviainen, mutta myös Nousiaisen Sarasvuo ”herää horteestaan” mieshahmojen yllättävän homoeroottisissa kohtaamisissa. Sarasvuo-hahmon kertojanääni taas suoltaa Kaukosen mielestä ”sellaista dadaa, että on mahdotonta tietää, yrittääkö Temonen parodioida, ironisoida vai ylistää päähenkilöään”.
"Ilta-Sanomien" Taneli Topelius pitää Mikko Nousiaista ilmettynä Sarasvuona, joka tavoittaa etenkin esikuvansa puhetyylin ja onnistuu olemuksellaan antamaan ainakin osaselityksen valmentajahahmon vetovoimalle. ”Julkkisroolien” esittäjät Jarkko Lahti Simo Rantalaisena ja Tatu Sinisalo Jussi Parviaisena taas jäävät kalpeiksi imitaatioiksi alkuperäisistä. Elokuvan yleissävy on Topeliuksesta pikemminkin kepeä ja kiltti kuin satiirinen.
Vladimir Kadannikov

Vladimir Vasiljevitš Kadannikov (; 3. syyskuuta 1941 Gorki, Neuvostoliitto – 3. kesäkuuta 2021) oli venäläinen oligarkki. Hän oli Venäjän talousuudistuksista vastaava ensimmäinen varapääministeri Anatoli Tšubaisin jälkeen 25. tammikuuta 1996 alkaen. Sitä ennen hän oli toiminut Lada-valmistaja AvtoVAZin pääjohtajana.
Suomen urheilu 1964

Suomen urheilu 1964 käsittelee vuoden 1964 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija.
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä sai ensi kertaa naisiakin äänestää yleiselle listalle vaikka heillä edelleen oli omakin listansa. Äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Erillisellä naisten listalla kuusi parasta olivat:
Järvi-Pohjanmaan rovastikunta

Järvi-Pohjanmaan rovastikunta oli yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Lapuan hiippakunnan seitsemästä rovastikunnasta. Rovastikuntaan kuuluivat Lapuan hiippakunnan 
Kauhavan sekä Lappajärven, Evijärven, Vimpelin, Alajärven, Soinin, Ähtärin ja Pietarsaaren suomalainen evankelis-luterilaiset seurakunnat. 
Rovastikunnan lääninrovastina toimi Alajärven kirkkoherra Ari Auranen.
Lapuan hiippakunnan rovastikunnat jaettiin vuonna 2022 uudestaan maakuntajaon mukaan. Ennen rovastikuntia oli kuusi, uuden jaon mukaan viisi, eikä Järvi-Pohjanmaan rovastikuntaa enää ole.
Rieksin tapettitehdas

Rieksin tapettitehdas oli Helsingin Siltasaaressa vuosina 1858–1885 ja myöhemmin Pietarissa vuoden 1917 paikkeille asti toiminut tapettitehdas, joka nousi tuotantomäärältään Euroopan kolmanneksi suurimmaksi.
Tehtaan perusti vuonna 1858 Saksassa oppinsa saanut ja Helsinkiin vuonna 1848 perustetussa Sundmanin tapettitehtaassa työskennellyt Georg Rieks. Alusta saakka Rieksin tapetteja vietiin paljon muualle Venäjälle niin, että 1870-luvulla tehdas oli Skandinavian ja Venäjän suurin. Venäjä kuitenkin kiristi vuonna 1885 tullejaan myös Suomen suuriruhtinaskunnasta tulevien tuotteiden tuontitulleja niin, että tehdas joutui muuttamaan Pietariin. Siellä se jatkoi menestyksekkäästi Venäjän vallankumoukseen saakka.
Georg Rieksin siirrettyä tehtaansa Pietariin monet sen työntekijät jatkoivat työskentelyä Helsinkiin vuonna 1885 perustetussa Sanduddin tapettitehtaassa. 1800-luvun lopulla tapetteja valmisti Helsingissä myös Tilgmann. Tampereella toimi Tampereen tapettitehdas, Viipurissa Nyholmin tehdas ja Maarianhaminassa Ålands tapetfabrik.
Helsingin tehtaan lakkauttamisen jälkeen nykyisen Paasivuorenpuistikon laidalla sijainnut tehdasrakennus muutettiin vuonna 1886 arkkitehti Theodor Höijerin suunnitelman mukaan ratsastusmaneesiksi, jossa ryhdyttiin järjestämään myös sirkusnäytöksiä. Vieressä kulkenut katu nimettiin myöhemmin sen mukaan Sirkuskaduksi (nyk. Paasivuorenkatu). Rakennuksessa järjestettiin myös Suomen Pelastusarmeijan perustava kokous vuonna 1889. Rakennus purettiin 1910-luvun alussa ja sen paikalle valmistui Siltalan liiketalo, joka myöhemmin tunnettiin pitkään Elannon tavaratalona. Talon seinässä on nykyään kaksi puretusta rakennuksesta kertovaa muistolaattaa.
Tene Ruubel

Tene Ruubel (s. 29. lokakuuta 1961 Pärnu) on virolainen näyttelijä.
Hän valmistui vuonna 1979 Pärnun Endla-teatterin opetusstudiosta ja vuonna 1984 Tallinnan konservatorion näyttämötaiteiden osastolta (11. lento).
Työskenteli vuosina 1984–1990 Tallinnan nukketeatterissa ja 1990–2000 Endla-teatterissa.. Hän on näytellyt myös useissa elokuvissa.
Tene Ruubelin vanhemmat olivat näyttelijät Paul Ruubel ja Selma Sõõro.
Škoda Scala

Škoda Scala on Škoda Auton vuodesta 2018 lähtien valmistama alemman keskiluokan automalli, joka korvasi Škoda Rapidin. Malli perustuu esimerkiksi Volkswagen Polossa käytetyn MQB A0 -pohjalevyn pidennetylle versiolle. Scala on 10 senttimetriä pidempi kuin Volkswagen Golf, mutta 30 senttimetriä lyhyempi kuin suurempi Octavia-malli. Akseliväli on 12 millimetriä pidempi kuin Golfissa, millä on pyritty hyviin takaistuintiloihin. Muotoilu pohjautuu Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2018 näytteillä olleeseen Škoda Vision RS -konseptiautoon.
Vuoden 2019 Euro NCAP -kolaritestistä Scala sai tulokseksi täydet viisi tähteä. 
Scala ensiesiteltiin Tel Avivissa joulukuussa 2018. Bensiinimoottoreina ovat kolmesylinterinen 1,0-litrainen (94/114 hv) ja nelisylinterinen 1,5-litrainen (148 hv), dieselmoottori on 1,6-litrainen (114 hv). Pienitehoisimman moottorin yhteydessä on viisivaihteinen manuaalivaihteisto, muissa kuusivaihteinen. Lisäksi valittavana on myös seitsenportainen DSG-kaksoiskytkinvaihteisto. Loppuvuodesta 2019 Scalasta on saatavilla myös maakaasuversio (CNG).
Scalan keskeisiä kilpailijoita ovat Volkswagen Golf, Toyota Corolla, Ford Focus, Kia Ceed, Opel Astra ja Hyundai i30.
Suomen urheilu 1965

Suomen urheilu 1965 käsittelee vuoden 1965 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija.
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Erillisellä naisten listalla kuusi parasta olivat:
Otto Kotonen

Otto Kotonen (11. tammikuuta 1878 Virolahti – 28. joulukuuta 1933 Viipuri) oli suomalainen toimittaja ja piirisihteeri. 
Otto Kotosen vanhemmat olivat talollinen Tuomas Kotonen ja Maria Villi ja puoliso vuodesta 1907 Fanny Adéle Paasio (Pehrman). Varatuomari Anton Kotonen oli hänen veljensä. Otto Kotonen kävi kansanopiston 1896 ja maanviljelyskoulun 1898 ja toimi maanviljelijänä Luumäellä 1898–1907. Tuorlan maanviljelyskoulun palveluksessa hän oli 1907–1908 ja sitten "Viipuri-lehden" toimittaja 1908–1916 ja päätoimittaja 1916–1918. Karjalan Kansalaisliiton sihteerinä Kotonen toimi vuodesta 1918. Hän oli myös muun muassa piirisihteerinä mukana Suomalaisen puolueen ja Kokoomuksen toiminnassa, samoin kuin toimi useissa eri yhdistyksissä ja järjestöissä. Kotonen oli 1920-luvun alusta kuolemaansa saakka "Vapaa Karjala" -lehden päätoimittaja. Suomen sisällissodassa vuonna 1918 punaisten vangitsema Kotonen toimi 1930-luvun alussa Suomen Lukon, Lapuan liikkeen ja IKL:n piirissä.
Anafe (kaupunki)

Anafe (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Anafen eli nykyisen Anáfin saarella eteläisellä Egeanmerellä Kreikassa.
Maantiede.
Anafen poliksen kaupunkikeskus sijaitsi kukkulan huipulla saaren kaakkoisissa sisäosissa, linnuntietä noin kolme kilometriä koilliseen nykyisestä Anáfin kylästä. Anafen kaupunkivaltio käsitti koko suhteellisen pienen saaren, eikä saarella ollut muita kaupunkeja. 
Strabon luokitteli Anafen saaren Kreetanmeren saariksi, Apollonios Rhodoslainen ja Stefanos Byzantionlainen puolestaan osaksi Sporadeja. Nykyisin saari luetaan Kykladeihin.
Historia.
Anafen saaren alkuperäiseksi nimeksi mainitaan "Membliaros". Kreikkalaisessa mytologiassa se sai tämän nimen saman nimisestä Kadmoksen pojasta, joka päätyi saarelle Europea etsiessään.
Kaupungin tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Anafe kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja maksoi tästä drakhman vuotuista veroa. Kaupunki löi omaa hopearahaa 400-luvulta eaa. lähtien. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Anafaīos" ().
Antiikin lähteiden mukaan saarella eli paljon peltopyitä. Athenaios kertoo tarinan, jonka mukaan eräs astypalaialainen olisi päästänyt muutaman linnun Anafelle, jonka jälkeen ne lisääntyivät siellä niin nopeasti, että asukkaat joutuivat lähes hylkäämään koko saaren.
Rakennukset ja löydökset.
Kaupunkikeskus
Anafen poliksen kaupunkikeskus oli rakennettu akropolis-kukkulalle ja sen rinteille. Kaupunkikeskuksen pyhäköihin kuuluivat muun muassa Apollon Pythiokselle ja Artemis Soteiralle omistetut temppelit sekä Asklepioksen pyhäkkö. Kukkulalla on paljon muurien ja rakennusten raunioita. Myös kaupungin satamasta on löydetty jäänteitä.
Apollon Aigleteen temppeli
Anafe tunnettiin antiikissa erityisesti Apollon Aigleteelle eli Apollon Asgelatakselle omistetusta temppelistä. Mytologiassa pyhäkön perustajina pidettiin argonautteja. Nämä omistivat temppelin Apollonille, koska jumala näytti heille saaren suojapaikaksi heidän jouduttuaan myrskyyn. Temppeli sijaitsi noin kolme kilometriä kaupunkikeskuksesta itään ja rakennettiin 300-luvulla eaa. Siitä on säilynyt huomattavia raunioita, mukaan lukien seinää ja peribolos-muuria. Jäänteet ovat nykyisin osa Elävöittävän lähteen luostaria. Temppeli oli yhdistetty kaupunkiin pyhällä tiellä.
Esinelöydöt
Kaupungin alueelta on löydetty useita piirtokirjoituksia. Löydöksiin kuuluu myös veistoksia. Muun muassa arkaaisen Strangfordin Apolloniksi kutsutun kuros-veistoksen (n. 510–500 eaa.) sanotaan olevan peräisin saarelta. Veistos on nykyisin British Museumissa.
Halasarna

Halasarna (, myös "Halasarne", tai "Halisarna", ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Kosin saarella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Kardámainan kylän lähellä.
Maantiede.
Halasarna oli rakennettu saaren etelärannikolle nykyisen Kardámainan länsipuolelle lähelle niemeä, joka tunnettiin nimellä Laketer tai Laketerion (lat. "Laceterium"). Kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä. Saarella oli samaan aikaan myös kaksi muuta polista, Astypalaia ja Kos Meropis (myöhempi Kos).
Historia.
Halasarna oli perustettu viimeistään arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. Kaupungin arvioidaan olleen olemassa poliksena ainakin suurimman osan klassista kautta. Se on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään tuon aikaisessa lähteessä. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Halasarnitas" (). Sen jälkeen kun Kosin polis perustettiin saaren keskukseksi vuonna 366 eaa., Halasarna oli sen alainen "demos" ().
Halasarnan paikalla on ollut asutus ainakin vielä varhaisella kristillisellä kaudella. Kaupungin arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1985, kun joitakin muinaisjäänteitä oli tullut esiin hotellin rakennustöiden yhteydessä.
Rakennukset ja löydökset.
Halasarnan akropoliina toimi Kardámainan länsipuolella oleva kukkula (), jolla on nykyisin pieni sotilastukikohta. Kaupungin laajin arkeologinen alue sijaitsee nykyisen Kardámainan länsilaidalla (). Sen löytöihin kuuluu Apollon Pythaiokselle omistettu temppeli, joka oli rakennettu hellenistisellä kaudella 200-luvulla eaa. Varhaiskristillisellä ajalla 400-luvulla jaa. sen paikalle rakennettiin Pyhän Theoteen ("Agía Theótis") basilikakirkko. Kirkossa oli kolme laivaa ja länsipäässä nartheks ja baptisterion. Alueelta on löydetty myös varhaiskristillisen kauden asutuksen ja hautausmaan jäänteitä sekä toisen basilikakirkon rauniot.
Halasarnassa oli Apollonin temppelin lisäksi pyhäköt myös muun muassa Afroditelle, Artemiille, Asklepiokselle, Hekate Stratialle ja Herakleelle. Kaupungin paikalta on löydetty myös muun muassa kreikkalainen teatteri, joka oli rakennettu hellenistisellä kaudella. Sen katsomosta on säilynyt noin kolmen penkkirivin verran.
Neonteikhos

Neonteikhos (, myös "Neon Teikhos", , ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Aioliissa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Yanıkköytä. 
Maantiede.
Neonteikhos sijaitsi Hermos-joen ja Larissan välisellä alueella Aioliissa lähellä Myysian rannikkoa. Kaupungin etäisyys Larissasta oli noin 30 stadioninmittaa eli vähän yli viisi kilometriä. Sen kautta kulki tie Smyrnasta Pergamoniin. Kaupungin sijaintipaikka on ollut epävarma, mutta yleensä se sijoitetaan kukkulalle nykyisen Yanıkköyn lähelle. Tämä kytkeytyy siihen, että Larissa sijoitetaan sopivan etäisyyden päähän Buruncukiin.
Historia.
Strabonin mukaan Neonteikhos perustettiin ensimmäisenä, kun aiolialaiset kreikkalaiset siirtokuntalaiset saapuivat alueelle Troijan sodan jälkeen. Tällöin he havaitsivat Larissan olevan pelasgien vallassa, ja perustivat Neonteikhoksen ensimmäiseksi asemapaikakseen, ja hyökkäilivät sieltä Larissaan. Näin kaupunki olisi ollut vielä Kymeäkin varhaisempi siirtokunta alueella. Toisen tiedon mukaan kaupunki olisi kuitenkin perustettu kahdeksan vuotta Kymen jälkeen suojaksi Larissan pelasgeja vastaan.
Neonteikhos oli osa Aioliin dodekapolista eli kahdentoista kaupungin liittoa. Kaupungin tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa.
Rakennukset ja löydökset.
Yanıkköystä on löydetty kaupunginmuurien sekä pengerrysten tukimuurien jäänteitä, kivettyä tietä sekä keramiikan osia 300- ja 200-luvuilta eaa.
Bursera graveolens

Bursera graveolens on tohtorinpuihin kuuluva puulaji. Puu tunnetaan yleisesti espanjankielisellä nimellään palo santo eli "pyhä puu". Sitä tavataan kuivissa trooppisissa metsissä Meksikon länsiosista Perun pohjoisosiin. Sitä kasvaa myös Galápagossaarilla ja Kuubassa.
Puu kasvaa noin 12 metriä korkeaksi ja sen runko voi olla halkaisijaltaan 40 senttimetriä. Lajia uhkaa elinympäristöjen muuttuminen. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on luokitellut sen elinvoimaiseksi.
Palo santo -puuta ja siitä saatavaa öljyä on puun kotiseudulla käytetty perinnelääkinnässä sekä rituaalisissa tarkoituksissa. Puuta käytetään myös suitsukkeen tapaan.
Aromaattisuuden takia palo santo -puuta käytetään mm. oluen ja viinojen kypsytystynnyreihin, ja siitä uutetaan myös yrttiteetä.
Ghalib

Mirza Asadullah Baig Khan (kirjailijanimeltään Ghalib, 27. joulukuuta 1797 – 15. helmikuuta 1869) oli intialainen runoilija, joka kirjoitti urdun ja parsin kielillä. Hän kuuluu edelleen urdunkielisen kirjallisuuden tärkeimpiin nimiin.
Ghalib aloitti runojen kirjoittamisen 11-vuotiaana. Hänen tuotannolleen on ominaista surumielisyys, joka kumpuaa kirjailijan oman elämän traagisista käänteistä: hän jäi nuorena orvoksi, ja menetti kaikki seitsemän lastaan näiden ollessa pieniä. Hän kirjoitti "Gaseeli"-muotoista lyriikkaa, jota pidettiin vaikeaselkoisena, mutta hänestä tuli tunnettu myös kirjeiden kirjoittajana. Ghalibin kirjeet edistivät urdun kielen käyttöä jokapäiväisenä kielenä.
Ghalib syntyi Agrassa turkkilaiseen perheeseen, joka oli paennut Samarkandiin seldžukkikuninkaiden vallan romahdettua. Hänet naitettiin 13-vuotiaana järjestettyyn avioliittoon, ja hän muutti puolisoineen New Delhiin. Liitto ei ollut onnellinen, Ghalib on verrannut sitä vankeustuomioon.
U-47

U-47 oli Saksan laivaston tyypin VIIB sukellusvene toisessa maailmansodassa. Se teki Atlantilla kaikkiaan kymmenen taistelutehtävää, joissa vene upotti kaikkiaan 27 liittoutuneiden alusta, yhteensä 152 249 bruttorekisteritonnia. Yhdellä näistä tehtävistä se tunkeutui kapteeni Prienin komennossa Scapa Flow'n upottaen siellä taistelulaiva "HMS Royal Oakin". Englantilaiset saattuehävittäjät upottivat "U-47:n" 8. maaliskuuta 1941.
Valmistus.
Alus tilattiin 21. marraskuuta 1936 F. Krupp Germaniawerft AG:ltä Kielistä, missä köli laskettiin 27. helmikuuta 1937 telakkanumerolla 582. Alus laskettiin vesille 29. lokakuuta 1938 ja otettiin palvelukseen 17. joulukuuta ensimmäisenä päällikkönään korvetinpäällikkö Günther Prien, joka oli samalla sen ainoa päällikkö.
Palvelus.
Alus palveli koko uransa 7. sukellusvenelaivueessa tehden kymmenen partiomatkaa, joiden aikana se upotti 30 rahtilaivaa ja yhden sotalaivan sekä lisäksi vaurioitti kahdeksaa alusta.
Alukselta lähetettiin 7. maaliskuuta 1941 kello 4.54 viimeinen radiosanoma, jossa se ilmoitti ajavansa takaa saattuetta OB-293. Sen jälkeen siihen ei saatu yhteyttä ja kaikkien aluksella olleiden kadotessa.