tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Populous

Populous on Bullfrog Productionsin kehittämä ja Electronic Arts julkaisema reaaliaikainen strategiapeli. Peli julkaistiin vuonna ensin Amigalle ja Atari ST:lle, myöhemmin DOS:lle ja PlayStationille sekä monelle muulle alustalle. Peli oli ensimmäinen nk. jumalpeli-genren edustaja.
Peliin on julkaistu myös The Promised Lands laajennus.
Pelaaminen.
Pelaajan tehtävä pelissä on omaksua eräänlaisen jumalolennon rooli ja ohjata erilaisin keinoin pelissä esiintyvää kansaa. Keinoja ovat muun muassa pelimaailman maaston muokkaus, hahmojen manipulointi ja eräänlainen jumalolennon suora ohjaus tai väliintulo. Näillä keinoilla hahmojen luoma sivilisaatio kasvaa ja kehittyy, kunnes se on valmis kohtaamaan toisen, vihamielisen jumalolennon sivilisaation. Populousin lopullinen tavoite on vihollissivilisaation kukistaminen.
Pelin edetessä pelaaja voi hallita erityyppisiä sivilisaatioita, esimerkiksi esihistoriallisia tai keskiaikaisia sivilisaatioita, joilla on omat erityisominaisuudet ja haasteet.
Vaikutus.
Populousin suunnittelija Peter Molyneux on usein nimitetty yhdeksi genren tärkeimmistä pioneereista Civilization-tietokonepelin luojan Sid Meierin lisäksi.
Myynti.
Pelin on sanottu vastanneen kolmanneksesta Electronic Artsin tuloista pelin julkaisuvuotena.
Vastaanotto.
Peli on voittanut Golden Joystick Awards -palkinnon "Most Original Game of the Year" kategoriassa.
CU Amiga -lehti on antanut pelille arvosanan 94 %.
C-lehden arvostelija Jukka O. Kauppinen kirjoitti viiden tähden arvostelussaan, että "harvoin on millään koneella yhtä omaperäistä peliä tehty", ja kehui pelin Amiga-version olevan täydellinen, jossa on "upea grafiikka ja kelvollinen animaatio, loistavasti soljuva musiikki... Mitään ei puutu, mitään ei kaivata lisää."
Mikrobitti antoi arvostelussaan pelin Master System -versiolle 92 pistettä sadasta.
Angra do Heroísmon piiri

Angra do Heroísmon piiri () on historiallinen Portugalin piiri, joka oli olemassa vuosina 1835–1976.
Angra do Heroísmon piiri sijaitsi Azoreilla. Sen pääkaupunki oli Angra do Heroísmo ja siihen kuuluivat Terceiran, São Jorgen ja Graciosan saaret. Portugalin perustuslain uudistus vuonna 1976 teki Azoreista autonomisen alueen, jolloin myös saarten jakautuminen piireihin lopetettiin.
Foros

Foros (, , ) on pieni kaupunkityyppinen taajama Krimin eteläisessä osassa. Se kuuluu Ukrainan Krimin autonomisen tasavallan Jaltan piiriin ja sijaitsee noin 42 km Jaltasta ja 48 km Sevastopolista. Asukkaita siellä on 2 185 (2001). Vuonna 2013 taajaman väkiluvuksi arvioitiin 1 994 henkeä.
Mihail Gorbatšovilla oli Forosissa kesähuvila, johon hänet lukittiin arestiin vuoden 1991 vallankaapausyrityksen aikana.
Ponta Delgadan piiri

Ponta Delgadan piiri () on historiallinen Portugalin piiri, joka oli olemassa vuosina 1835–1976.
Ponta Delgadan piiri oli yksi Azorien kolmesta piiristä ja sen pääkaupunki oli Ponta Delgada. Piiri lakkautettiin Portugalin perustuslain uudistuksen yhteydessä vuonna 1976, jolloin Azoreista tehtiin yhdessä Madeiran kanssa autonomisia alueita.
Hortan piiri

Hortan piiri () oli yksi Portugalille kuuluvien Azorien saarten kolmesta piiristä vuosina 1836–1976.
Hortan piirin pääkaupunki oli Horta. Portugalin perustuslain uudistus vuonna 1976 poisti Azorien jakautumisen piireihin, eikä Hortan piiriä ole käytetty virallisissa yhteyksissä sen jälkeen.
Kalifornianmerileijona

Kalifornianmerileijona ("Zalophus californianus") on Tyynenmeren rannikoilla elävä korvahyljelaji. Sen pääasiallinen lisääntymisalue on Kalifornian eteläosassa ja Kalifornian niemimaan alueella Meksikossa, mutta lajia esiintyy myös paljon pohjoisemmassa.
Koulutetut sirkushylkeet, jotka temppuilevat sirkusten ja meriakvaarioiden näytöksissä, ovat perinteisesti juuri kalifornianmerileijonia. Yhdysvaltain merivoimat on kouluttanut näitä hylkeitä myös puolustustarkoituksiin.
Kalifornianmerileijonakoiras voi kasvaa 2,4 metrin pituiseksi ja painaa 400 kiloa. Naaraat jäävät alle kaksimetrisiksi ja keskimäärin painavat 110 kg. Yksilön ikä voidaan laskea sen hampaiden vuosirenkaista. Luonnosta on löydetty 17-vuotias yksilö; vankeudessa laji on elänyt 31-vuotiaaksi.
Kalifornianmerileijonan kanta on vahva, Yhdysvalloissa lähellä kantokykyä. Kokonaispopulaatio on arvioitu noin 355 000 yksilöksi, lisääntymisyhdyskuntia on yhteensä 26 Yhdysvalloissa ja Meksikossa.
Kalifornianmerileijonaan on joskus luettu kuuluvaksi myös kaksi erillään elävää alalajia, Galápagossaarten galapagosinmerileijona ("Zalophus californianus wollebaeki") ja Japaninmeren eteläosan japaninmerileijona ("Zalophus californianus japonicus"), joista jälkimmäinen on kuollut sukupuuttoon 1950-luvulla. Nykyisin nämä kuitenkin usein katsotaan itsenäisiksi lajeiksi.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut kalifornianmerileijonan uudeksi nimeksi ”tyynenmerenhyljettä”. Suomen kielen lautakunta suhtautui toimikunnan nimistöehdotukseen torjuvasti.
Kallikles

Kallikles (400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen sofisti. Hänet tunnetaan ennen kaikkea Platonin dialogista "Gorgias", jossa hän toimii Sokrateen vastaväittäjänä oikeudenmukaisuutta koskien, samalla tavoin kuin Thrasymakhos "Valtiossa". 
Päinvastoin kuin Thrasymakhoksesta, Kallikleesta ei tiedetä mitään Platonin dialogien ulkopuolella. On mahdollista, että hän olisi ollut vain Platonin keksintöä. Dialogin mukaan hän oli ateenalainen aristokraatti, jolla oli poliittisia pyrkimyksiä ja yhteyksiä Gorgiaaseen.
"Gorgiaassa" Kallikles puhuu "luonnollisesta oikeudenmukaisuudesta" ja esittää näkemyksen, jonka mukaan vahvimmat ovat parhaita, samoin kuin luonnossa heikommat ovat huonompia. Vahvoille kuuluu siis myös enemmän kuin heikoille. Hän esittää useita esimerkkejä näkemyksensä tueksi. Hän vastusti myös Sokrateen (Platonin) näkemystä siitä, että filosofinen elämäntapa on paras. Hänestä filosofia pilaa ihmisen, jos ihminen altistuu sille nuoruudessaan liikaa. Hänen mukaansa filosofit eivät tunne todellista ihmisluontoa ja valtion lakeja käytännössä.
Timothy B. Schmit

Timothy Bruce Schmit (s. 30. lokakuuta 1947 Oakland, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko ja laulaja-lauluntekijä, joka tunnetaan parhaiten urastaan rockmusiikkia esittävän Eagles-yhtyeen basistina ja laulajana. Schmit liittyi Eaglesiin vuonna 1977 korvaten yhtyeestä eronneen Randy Meisnerin. Ennen tätä Schmit oli vaikuttanut pitkään Poco-yhtyeessä, jossa hän oli niin ikään korvannut Meisnerin vuonna 1970, kun tämä oli liittynyt Eaglesiin. 
Schmit levytti Eaglesissa ainoastaan studioalbumin "The Long Run" ja livealbumin "Eagles Live" ennen kuin yhtye hajosi syviin erimielisyyksiin vuonna 1980. Yhtyeen hajottua Schmit julkaisi 1980-luvulla kaksi sooloalbumia ja vaikutti taustalaulajana muun muassa Toto-yhtyeen ja Eaglesin rumpalin Don Henleyn levytyksillä. 1990-luvun alussa hän esiintyi The Beatlesin rumpalin Ringo Starrin kokoonpanossa Ringo &amp; His All-Starr Band ennen kuin hän palasi Eaglesin basistiksi vuonna 1994 yhtyeen tehtyä paluun esiintymislavoille 14 vuoden tauon jälkeen.
Schmitin tunnetuin Eaglesissa tulkitsema kappale lienee ”I Can't Tell You Why”, joka nousi ilmestyessään "Billboard Hot 100" -singlelistan kahdeksannelle sijalle. Hänen soolotuotantonsa tunnetuimpia kappaleita ovat ”Boys Night Out” ja ”So Much in Love”. Schmit julkaisi uusimman sooloalbuminsa "Expando" vuonna 2009.
São Miguel

São Miguel on yksi Portugalille kuuluvien Azorien saarista. Se on niistä suurin sekä pinta-alaltaan että väkiluvultaan, ja siellä sijaitsee saarten suurin asutuskeskus, Ponta Delgada. 
São Miguelin pinta-ala on 759 km². Se on idästä länteen 90 kilometriä pitkä. Saari on kahdeksasta viiteentoista kilometriä leveä. Asukkaita siellä on noin 140 000. Koko väestöstä noin 30 000 asuu Ponta Delgadassa.
Geologia.
São Miguelin saari muodostui 50 000 vuotta sitten kahdesta saaresta, kun silloisen läntisen saaren tulivuori purkautui ja yhdisti saaret. Nykyään tämä tulivuori tunnetaan romahtaneena "Sete Cidades"in kalderana. Saari on edelleen tuliperäinen ja siellä on paljon kuumia lähteitä ja rikkipitoista vettä.
Saarella on myös paljon sammuneita kraattereita, joissa on tulivuorijärviä. Näistä kuuluisimpia ovat saaren länsipäässä olevat Lagoa das Sete Cidadesin kaksoisjärvet "Lagoa Azul" ja pienempi "Lagoa Verde". Järvien välistä kulkee tie Sete Cidadesin pikkukaupunkiin. São Miguelin saaren kolmanneksi suurin kraatterijärvi Lagoa do Fogo on myös kuuluisa nähtävyys. Sen 950 metriä korkealta näköalapaikalta voi nähdä saaren pohjoisrannalla olevan Ribeira Granden kaupungin. Saaren korkein kohta on 1 105 metriä korkea Pico da Vara.
Luonto.
São Miguelin saarella on Parque Terra Nostran kasvitieteellinen puutarha.
Kergueleninmerikarhu

Kergueleninmerikarhu eli kergueleninhylje ("Arctocephalus gazella") on Eteläisessä jäämeressä ja sen subantarktisilla lähivesillä elävä korvahyljelaji, joka on luettu turkishylkeisiin.
Kerguelinmerikarhukoiras kasvaa 180 senttimetriä pitkäksi ja voi painaa 200 kilogrammaa. Naaraat ovat paljon pienempiä, 120–140 senttimetrin pituisia ja alle 50-kiloisia. Hylje elää yhdyskunnissa, joissa koiraat hallitsevat suuria haaremeita.
Kergueleninmerikarhu on nykyään laajalle levinnyt ja runsaslukuinen. Kokonaislukumäärä on viiden miljoonan yksilön luokkaa, josta noin 95 prosenttia on keskittynyt Etelä-Georgian saarelle. Sen lisäksi yhdyskuntia esiintyy kymmenellä muulla saarella tai saariryhmällä: Eteläisillä Shetlandsaarilla, Eteläisillä Orkneysaarilla, Eteläisillä Sandwichsaarilla, Prinssi Edwardin saarilla, Crozetsaarilla, Kerguelenilla, Heardsaarella, McDonaldsaarilla, Macquariensaarella ja Bouvet’nsaarella. Bouvet’nsaaren yhdyskunta on toiseksi suurin ja käsitti noin 66 000 yksilöä 2000-luvun taitteessa.
1800-luvun lopussa kergueleninmerikarhut olivat sukupuuton partaalla, koska niitä metsästettiin turkin takia. Pieniä määriä hylkeitä säilyi vain Etelä-Georgiassa, Kerguelenilla ja Bouvet’nsaarella.
Okapin eläintensuojelualue

Okapin eläintensuojelualue on Unescon maailmanperintökohde koillisessa
Kongon demokraattisessa tasavallassa, lähellä Etelä-Sudanin ja Ugandan rajaa. Siihen kuuluu noin viidennes Iturin metsästä.
Puistossa on okapeja; vuonna 1996 arvioitiin, että maailman 10 000 – 20 000 okapista 3 900 – 6 350 eli 20–60 % asui tässä puistossa. Puiston sydämenä on vuonna 1928 perustettu riista-asema, joka toimitti aikoinaan okapeja Euroopan ja Pohjois-Amerikan eläintarhoihin. Okapien lisäksi puistossa elää monia muitakin uhanalaisia lajeja, kuten metsänorsuja ja 13 lajia apinoita.
Okapin eläintensuojelualuetta uhkaavat seudun perinteinen maanviljely, joka perustuu kaskeamiseen ja aiheuttaa usein metsäpaloja, salametsästys sekä kullan etsiminen. Luontomatkailun toivotaan parantavan tilannetta.
Okapi

Okapi ("Okapia johnstoni") on Keski-Afrikassa elävä nisäkäs. Se muistuttaa ulkonäöltään seepraa, mutta on kirahvin ainoa elossa oleva sukulainen. Okapeita arvioidaan olevan 10 000–20 000 yksilöä Iturin metsässä, jossa on myös Okapin eläintensuojelualue. Vuoteen 1901 asti vain paikalliset ihmiset tiesivät okapien olemassaolosta.
Ulkonäkö ja koko.
Okapi on noin kaksi metriä pitkä ja säkäkorkeudeltaan 1,5–2 metriä. Sen häntä on reilut 30–40 cm pitkä. Paino on 200–250 kg.
Okapin vartalonmuoto muistuttaa hevosta, mutta pää enemmänkin kirahvia. Sen korvat ovat suuret ja höröttävät. Karva on tummanruskea muualta, mutta jalat ja takapuoli ovat mustavalkoraidalliset, kuten seepralla.
Ravinto ja käyttäytyminen.
Okapit syövät lehtiä, oksia ja hedelmiä. Niitä pidettiin ennen yöeläiminä, mutta nyt tiedetään niiden olevan aktiivisia päivällä. Useimmat tiedot okapien käyttäytymisestä on saatu tarkkailemalla tarhattuja eläimiä. Okapit ovat hyvin arkoja, ja havaitsevat tarkoilla näkö- ja kuuloaisteillaan vaarat, ja pakenevat syvälle viidakkoon. Niiden on havaittu käyttävän kommunikoinnissaan myös infraääniä, esimerkiksi okapiemo ja poikanen saattavat infraäännellä ollessaan toisistaan näköetäisyyden ulkopuolella.
Lisääntyminen.
Okapit synnyttävät kerralla yhden poikasen, joka painaa noin 20 kiloa. Ne imettävät poikasiaan kuten muutkin nisäkkäät. Naaras synnyttää vasikan 4–5 vuoden välein ja kätkee sen piikkipensastiheikköön.
Veimar–Outova-rata

Veimar–Outova-rata on Venäjän rataverkkoon kuuluva rataosuus Leningradin ja Pihkovan alueilla. Se erkanee Hatsina–Iivananlinna-radasta Veimarissa ja kulkee Peipsijärven rannalla sijaitsevaan Outovaan ().
Historia.
Rata on osittain entistä Pihkovan ja Narvan välistä 210 kilometriä pitkää rautatietä, jonka Venäjän sotilasviranomaiset rakennuttivat sotilaskäyttöön vuosina 1914–1915. Se liittyi Pietarin puolustukseen ja yhdistyi oleellisesti sotilasviranomaisten rakennuttamaan Kaprionlahden rataan ("Koporskaja železnaja doroga"), joka yhdisti Veimarin rautateitse Yhinmäen rannikkopatteriin ("Krasnaja Gorka") Suomenlahden rannalla. Tämä sotilasrata valmistui vuonna 1915. Ensimmäisen maailmansodan seurauksena radan pohjoispää Narvasta etelään jäi Viron alueelle. Neuvostoliitto joutui rakentamaan radalle uuden linjauksen Slantsysta koilliseen Veimariin, ja alkuperäinen rataosa Slantsysta Viron rajalle purettiin. 
Rata oli käytössä Pihkovaan asti vuoden 1944 tammikuuhun saakka. Toisessa maailmansodassa saksalaiset muuttivat radan vuonna 1942 eurooppalaiselle 1 435 millimetrin raideleveydelle. Perääntyessään tammikuussa 1944 saksalaiset tuhosivat pahoin radan eteläosan, jota ei enää korjattu Pihkovan ja Outovan väliltä, ja se purettiin vuosina 1946–1947. Muistona tästä Pihkovan ja Narvan välisestä sotilasradasta ovat ratakilometrit, jotka suurenevat Pihkovasta käsin.
Liikenne.
Rataosan henkilöliikenne on hyvin vähäistä. Päivittäisiä junayhteyksiä on vain yksi edestakainen vuoro Outovasta Hatsinan kautta Pietarin Baltian asemalle.
Ykspihlajan rautatieasema

Ykspihlajan rautatieasema () on Suomen rataverkon liikennepaikka Kokkolan kaupungissa Ykspihlajan kaupunginosassa Keski-Pohjanmaalla rataosalla .
Ykspihlajan ratapiha rajoittuu Kokkolan kantasatamaan ja satamatiehen, sekä Haukiojan asuinalueeseen.
Ratapihalta haarautuu sivuraiteet Kemiran ja Bolidenin teollisuusalueille sekä syväsatamaan. Ratapihalla harjoitetaan lähinnä kantasataman purku- ja lastaustoimintaa ja puutavaran lastausta. Ratapihalla sijaitsee myös Puolustusvoimien lastauslaituri.
Rautatie Kokkolan ratapihalta Ykspihlajaan valmistui 1885. Rautatieaseman toiminnot sijaitsivat aluksi satamakonttorissa. Arkkitehti Bruno Granholmin suunnittelema asemarakennus valmistui nykyisen puutavaravaraston kohdalle vuonna 1900 ja se purettiin käyttämättömänä vuonna 1983. Asemalla toimi posti vielä 1950-luvulla. Asemalla oli suuri tavarahuone sekä huone ja keittiö kirjanpitäjälle ja asemamiehelle.
Henkilöliikenne Kokkolan ja Ykspihlajan välillä alkoi heti radan valmistuttua ja 1920-luvulla päivittäisiä vuoroja oli jo viisi. Henkilöliikenne rataosuudella päättyi ilmeisesti 1970-luvulla. Ykspihlaja muutettiin miehittämättömäksi rautatieliikennepaikaksi vuonna 1973.
Janita (laulaja)

Janita Maria Ervi (taiteilijanimi Janita, o.s. Raukko 28. joulukuuta 1978 Helsinki) on soul/R&amp;B-artisti. Hän aloitti uransa Suomessa ja muutti vuonna 1996 New Yorkiin, jossa asuu edelleen. 
Janita nousi kuuluisuuteen hiteillä ”Jos jäät”, ”Maistan maailmaa” ja ”Oma planeetta”. Kappaleiden ilmestymisen aikaan Janita oli vasta 14-vuotias. Janita on voittanut kaksi Emma-palkintoa. Suomeksi julkaistuja albumeja ovat "Oma planeetta" (1993), "Sävyjä" (1994), "Tunteita" (2001) sekä "Kokoelma" (2005). Janita on levyttänyt viisi englanninkielistä albumia New Yorkissa. "I’ll Be Fine" -albumi on levytetty myös suomeksi ja julkaistu nimellä "Tunteita". "Seasons Of Life" -albumi julkaistiin Yhdysvalloissa sekä Japanissa vuonna 2006 ja Suomessa 2007. Janita esiintyi 3. maaliskuuta 2007 Huuma-ohjelmassa. Lokakuussa 2019 ilmestyi Janitan kappale "Bliss, I Once Had This" ja toukokuussa 2021 viimeisin albumi "Here Be Dragons". Hänen on määrä esiintyä seuraavan kerran Suomessa Helsingin Tavastia-klubilla syksyllä 2021. Hän määrittelee nykyisen musiikkinsa kitaravetoiseksi vaihtoehtomusiikiksi. Hänen levy-yhtiönsä on ollut 2010-luvun alusta lähtien ECR Music Group.
Janita on osallistunut Eurovision laulukilpailun Suomen karsintaan kaksi kertaa. Vuonna 1994 hän sijoittui kolmanneksi kappaleella ”Enkeli”, mutta vuonna 2009 tie katkesi alkukarsintoihin kappaleella ”Martian”.
Yksityiselämä.
Janita muutti 17-vuotiaana New Yorkiin 17 vuotta vanhemman managerinsa Tomi Ervin kanssa. He olivat naimisissa vuosina 2004–2008. Vuonna 2013 Janita Ervi sai Yhdysvaltain kansalaisuuden ja vaihtoi nimensä virallisesti Janita Mariaksi. Janitan nykyinen puoliso on levy-yhtiö ECR Music Groupin perustaja Blake Morgan.
Frederick Forsyth

Frederick Forsyth (25. elokuuta 1938 Ashford, Kent, Britannia – 9. kesäkuuta 2025) oli brittiläinen kirjailija, joka kirjoitti jännitysromaaneja, kuten "Shakaali", "Odessan miehet", "Neljäs sopimus", "Paholaisen pelilauta" ja "Sodan koirat". 
Elämä.
Forsyth syntyi Ashfordissa Kentissä. Koulutuksensa hän sai Tonbridgen koulussa ja Granadan yliopistossa Espanjassa. Hän liittyi ilmavoimiin ollessaan vielä alaikäinen, ja 19-vuotiaana hän sai lentäjänluvan. Koska ei saanut vahvistusta pyyntöönsä, että pääsisi lentämään Hawker Hunter -suihkuhävittäjää, hän erosi ilmavoimista ja ryhtyi ulkomaankirjeenvaihtajaksi media-alalle. Ennen siirtymistään Reutersin palvelukseen vuonna 1961 hän työskenteli pienessä sanomalehtitoimituksessa Norfolkissa.
Forsyth siirtyi vuonna 1965 BBC:n palvelukseen. Heinäkuusta 1967 saman vuoden syyskuuhun hän toimi kirjeenvaihtajana Biafran sodassa. Vuonna 1968 hän erosi BBC:n palveluksesta, koska häntä syytettiin sekä Biafran suosimisesta että asioiden vääristelystä raportoinnissaan. Hän palasi Biafraan freelancerina ja kirjoitti vuonna 1969 kirjan "Biafran tarina". Todellinen menestys seurasi hänen seuraavan teoksensa "Shakaalin" myötä. Sen jälkeen hän on kirjoittanut useita menestysteoksia.
Vuonna 1970 Forsyth alkoi työskennellä MI6:lle lähettämällä heille raportteja Biafran sodasta. Sittemmin hän jatkoi työtään tiedustelupalvelulle Rhodesiassa, Etelä-Afrikassa ja DDR:ssä.
Forsythille myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan (CBE) arvo vuonna 1996.
Forsyth sanoi vuonna 2016 lopettavansa fiktion kirjoittamisen. Hänen kirjojaan on myyty 70 miljoonaa kappaletta.
Forsythin teosten filmatisointeja ovat "Odessan miehet", "Sodan koirat", "Neljäs sopimus" sekä "Shakaalin" kaksi elokuvasovitusta vuosilta 1973 ja 1997.
Fabrizio Miccoli

Fabrizio Miccoli (s. 27. kesäkuuta 1979 Nardò, Italia) on italialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä. Miccoli edustaa Maltan Valioliigassa pelaavaa Birkirkaraa.
Italian maajoukkueessa Miccoli pelasi vuosina 2003–2004 kymmenen ottelua ja teki niissä kaksi maalia.
Giórgos Karagkoúnis

 
Geórgios ”Giórgos” Karagkoúnis (, s. 6. maaliskuuta 1977 Pýrgos, Kreikka) on kreikkalainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Hänen viimeiseksi seurakseen jäi englantilainen Fulham. Karagkoúnis oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Panathinaikos.
Karagkoúniksen ammattilaisuransa ensimmäinen joukkue kaudella 1995–1996 oli kreikkalainen Panathinaikos. Kaudet 1996–1998 Karagkoúnis pelasi lainalla kreikkalaisen Apollon Smirnis FC:n riveissä, kunnes teki vuonna 1998 paluun takaisin Panathinaikosiin. 
Inter Milan.
Kaudet 2003–2005 hän pelasi italialaisessa FC Internazionale Milanossa. Hän voitti kesäkuussa 2005 Interin riveissä Italian cupin.
Benfica.
Elokuussa 2005 Karagkoúnis siirtyi portugalilaiseen SL Benficaan vuoteen 2008 ulottuvalla sopimuksella. 
Paluu Panathinaikosiin.
Vuonna 2007 hän siirtyi takaisin Panathinaikosiin. Karagkoúnis pelasi Panathinaikosissa vuoteen 2012 ja voitti vuonna 2010 sekä Kreikan Superliigan että Kreikan cupin. 
Fulham ja uran päätös.
Karagkoúnis siirtyi Englannin Valioliigan Fulhamiin yksivuotisella sopimuksella syyskuussa 2012. Hän teki heinäkuussa 2013 seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Fulham putosi kauden 2013–2014 päätteeksi Valioliigasta eikä uusinut enää Karakgoúnisin sopimusta.
Karakgoúnis lopetti jalkapallouransa virallisesti lokakuussa 2014 siirtyäkseen Kreikan jalkapallomaajoukkueen urheilujohtajaksi. Hän toimi virassa elokuuhun 2015 asti.
Maajoukkueura.
Kreikan maajoukkueessa Karagkoúnis pelasi vuosina 1999–2014. Hän oli mukana vuonna 2004 pidetyissä jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuissa, missä Kreikka voitti Euroopan mestaruuden. Karagkoúnis sai turnauksessa keltaisen kortin sekä puolivälieräottelussa Ranskaa vastaan että välierässä Tšekkiä vastaan, jonka vuoksi hän ei voinut pelata turnauksen loppuottelussa.
Karagkoúnis päätti maajoukkueuransa vuoden 2014 MM-kilpailujen jälkeen. Hän on 139 pelatulla maaottelullaan Kreikan maajoukkueen kaikkien aikojen eniten otteluita pelannut pelaaja.
Heraion

Heraion (, ) voi viitata seuraaviin:
Kóstas Katsouránis

Konstantínos ”Kóstas” Katsouránis (; s. 21. kesäkuuta 1979 Patras, Kreikka) on kreikkalainen jalkapalloilija, joka edustaa kreikkalaista PAOKia. 183 senttimetriä pitkän Katsourániksen pelipaikka on keskikenttäpelaaja.
Katsouránis aloitti ammattilaisuransa vuonna 1996 Panachaikin riveissä. Vuonna 2002 hän siirtyi AEK Ateenan joukkueeseen, jossa hän nousi maansa parhaiden pelaajien joukkoon. Joukkueen kapteenina toiminut Katsouránis siirtyi kesällä 2006 SL Benficaan, seuraten valmentaja Fernando Santosia. Kolmen Portugalin liigassa pelatun kauden jälkeen hän siirtyi takaisin kotimaansa liigaan. Hän pelasi vuodet 2009–2012 Panathinaikosissa ja on pelannut vuodesta 2012 PAOKissa.
Kreikan maajoukkueessa Katsouránis on pelannut yli 110 ottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia. Hän debytoi maajoukkueessa vuonna 2001 ja oli tärkeässä roolissa Kreikan yllätysmestaruuteen päättyneissä 2004 EM-kisoissa.
Belize City

Belize City on Belizen suurin kaupunki ja maan entinen pääkaupunki. Kaupungin väkiluku oli vuonna 2015 noin 61 000 asukasta. Belize City sijaitsee Belizejoen suulla Karibianmeren rannikolla. Silloisen Brittiläisen Hondurasin pääkaupunki siirrettiin vuonna 1970 Belmopaniin. Belize City on kuitenkin Belizen alueen pääkaupunki.
Historia.
Belize Cityn perustivat vuonna 1638 brittiläiset uudisasukkaat nimellä Belize Town. Kaupungin paikalla oli aiemmin ollut mayojen asutusta. Belize City sijaitsi hyvällä paikalla meren rannalla ja joen suulla, joten siitä tuli brittiläisille tärkeä kauppapaikka. Alueelle tuotiin Afrikasta orjatyövoimaa työskentelemään metsähakkuissa.
3.–10. syyskuuta 1798 Belizen rannikolla käytiin taistelu aluetta puolustavien brittien ja sitä havittelevien espanjalaisten välillä. Espanjalaiset olivat jo aiemmin vuosina 1716, 1724, 1733, 1747, 1751 ja 1779 yrittäneet valloittaa Belizeä itselleen. Taistelut päättyivät brittiläisten voittoon, ja nykyään Belize on ainoa englanninkielinen maa Keski-Amerikassa. 10. syyskuuta on nykyisin Belizessä kansallinen juhlapäivä.
Hurrikaani Hattie tuhosi kaupungin lähes kokonaan lokakuussa 1961. Yli 300 ihmistä kuoli.
Harmaakarhu

Harmaakarhu ("Ursus arctos horribilis") on karhun eli ruskeakarhun ("Ursus arctos") alalaji. Se on eurooppalaista ruskeakarhua suurempi ja elää läntisen Pohjois-Amerikan ylängöillä.
Levinneisyys.
Harmaakarhun elinalue kattaa nykyisin Alaskan sekä Pohjois-Amerikan muun luoteisosan. Ennen eurooppalaisten tuloa harmaakarhun elinalue oli paljon laajempi ja kattoi koko Pohjois-Amerikan länsiosan Ohion preerioilta aina Meksikon luoteisosiin saakka. Metsästyksen ja ansoituksen vuoksi harmaakarhun elinalue kuitenkin supistui Kalliovuorten länsi- ja pohjoispuolelle. Kaliforniastakin harmaakarhut katosivat lopullisesti vuonna 1922, mutta osavaltion lipussa harmaakarhu on edelleen.
Alaskassa on nykyisin noin 30 000 harmaakarhua. Niitä elää myös Washingtonissa, Idahossa, Montanassa ja Wyomingissa. Kanadassa harmaakarhuja on 26 000, joista lähes puolet Brittiläisessä Kolumbiassa.
Ulkonäkö.
Harmaakarhu-urokset painavat tavallisesti 200–450 kilogrammaa, jotkin yksilöt jopa 700 kilogrammaa. Naaraat painavat yleensä 140–350 kilogrammaa.
Harmaakarhun säkäkorkeus on tavallisesti 1,0–1,4 metriä ja ruumiin pituus 1,8–2,6 metriä. Noustessaan takajaloilleen uros on tavallisesti 2,1–2,4 metriä korkea, joskus jopa 3 metriä.
Aikuisen harmaakarhun kynnet voivat kasvaa 10 senttimetrin mittaisiksi.
Harmaakarhun turkki on yleensä keskiruskea tai tummanruskea, mutta väri vaihtelee yksilöiden välillä vaaleanruskeasta lähes mustaan. Niskassaan ja selässään harmaakarhulla on vaaleaa karvaa.
Elinympäristö.
Harmaakarhu menestyy monenlaisissa elinympäristöissä vuoristosta preeriaan. Nykyisin sen elinalue on rajoittunut Länsi-Kanadan ja Alaskan syrjäisiin vuoriseutuihin ja tundraan. Harmaakarhu suosii jokisuistoja, joilla se voi saalistaa lohta ja muita kaloja.
Tundralla elävän urosharmaakarhun elinpiiri voi olla jopa 25 000 neliökilometrin laajuinen. Yksilöiden elinpiirit ovat pienempiä alueilla, joilla ruokaa on enemmän saatavilla. Urosten elinpiirit ovat laajempia kuin naaraiden.
Uhka ihmiselle.
Harmaakarhun tieteellinen alalajinimi "horribilis" merkitsee ’hirvittävää’. Harmaakarhu on eurooppalaista serkkuaan aggressiivisempi ja onkin hyökätessään ihmiselle hyvin vaarallinen vastustaja, koska sen leukojen puruvoima on jopa kahdeksan miljoonaa pascalia. On laskettu, että näin suurella voimalla se saisi jopa keilapallon puremalla rikki.
Harmaakarhu voi juosta jopa 50 kilometrin tuntinopeudella. Se pystyy pitämään 40 kilometrin tuntivauhtia yli kolmen kilometrin matkan ja saa ihmisen helposti kiinni.
Poikastensa kanssa olevaa emoharmaakarhua pidetään kaikista karhuista ihmiselle vaarallisimpana, ja ne vastaavat suuresta osasta harmaakarhujen hyökkäyksistä ihmistä vastaan. Koska harmaakarhun tarkoituksena ei ole tappaa ihmistä vaan eliminoida uhka, ihminen voi selvitä hyökkäyksestä teeskentelemällä kuollutta.
M26 Pershing

M26 Pershing on Yhdysvaltojen asevoimien toisen maailmansodan lopussa ja Korean sodan alussa käyttämä raskas panssarivaunu. Pian sodan jälkeen se luokiteltiin uudelleen keskiraskaaksi panssarivaunuksi. Se nimettiin kenraali John ”Black Jack” Pershingin mukaan, joka johti yhdysvaltalaisia joukkoja ensimmäisessä maailmansodassa.
Vaunu oli ominaisuuksiltaan verrannollinen saksalaiseen Panther-panssarivaunuun. Vaunu oli yksi liittoutuneiden parhaiten panssaroituja panssarivaunuja ja yksi tehokkaimmista myös aseistuksensa osalta. Vaunun suurimpana ongelmana oli se, että se käytti samaa V-8 Ford GAA -moottoria kuin M4A3 Sherman -panssarivaunu, vaikka Pershing painoikin noin kymmenen tonnia enemmän. Tämän ansiosta vaunu oli hyvin alitehoinen, mikä aiheutti vaunulle ongelmia Korean sodassa Korean kukkulaisessa ja mutaisassa maastossa. Sodan jälkeen vaunua parannettiin lisäämällä siihen uusi tehokkaampi moottori, parempi voimansiirto ja tykkiin lisättiin savunpoistaja. Tämä paranneltu versio sai uuden designaation M46 Patton.
Toisessa maailmansodassa vaunua ei käytetty paljoa, sillä ensimmäiset vaunut saapuivat rintamalle vasta vuonna 1945 ja niitä saapui Eurooppaan sodan aikana vain noin 20 kappaletta. Yksi Pershing otti osaa Kölnin tuomiokirkon edessä käytyyn panssaritaisteluun, joka on yksi kaikkien aikojen kuuluisimmista panssaritaisteluista sen vuoksi, että se saatiin tallennettua filmille.
Vantaan Jalkapalloseura

Vantaan Jalkapalloseura (VJS) on vantaalainen jalkapalloseura. VJS on Suomen Palloliiton jäsenseura. Seuralla on noin 1 600 lisenssipelaajaa lähinnä Länsi- ja Keski-Vantaan alueilta. Seuran toimisto sijaitsee MUP Stadionilla. Seuralla on 11 päätoimista ja 12 osatoimista työntekijää sekä n. 500 vapaaehtoistyöntekijää. 
VJS on kasvattajaseura, jonka edustusjoukkueet pelaavat miesten kolmosta ja naisten Kakkosta. Seura tekee tyttöpuolella yhteistyötä PK-35 Vantaan naisten edustusjoukkueen kanssa ja poikapuolella HJK:n kanssa. Seuran tavoitteena on tarjota jalkapallotoimintaa monipuolisesti eri lähtökohdista mukana oleville lapsille, nuorille ja aikuisille. 
Vantaan Jalkapalloseura omistaa (100%) VJS-kenttä Oy:n, joka pyörittää jalkapallokentän vuokraustoimintaa VJS-kentällä Vantaankoskella. Kentälle rakennettiin vuonna 2016 ylipainehalli Aktia Areena. Seuralla on myös kesästä 2016 toinen oma olosuhde, Hissikeskus-kenttä, tekonurmikenttä Myyrmäen urheilutalon vieressä.
Historia.
VJS:n miesten edustusjoukkue pelasi vuosina 1997–2000 Kakkosessa. Vuonna 1999 seura yhdisti toimintojaan Tikkurilan Palloseuran kanssa muodostaakseen AC Vantaan, joka on parhaimmillaan pelannut Ykkösessä. Kaudesta 2011 alkaen VJS:llä ja Pallokerho-35:llä on ollut yhteinen akatemiajoukkue PK-35/VJS, joka pelasi kaudella 2012 Kakkosessa ja kaudesta 2013 alkaen Kolmosessa.
Kaudesta 2017 VJS alkoi panostamaan omaan miesten edustusjoukkueeseen, joka nousi kauden päätteeksi Kolmoseen ja kaudella 2018 Kakkoseen. Yhteistyö PK-35:n kanssa poika- ja miesten joukkueissa päättyi. Kuitenkin vuonna 2023 VJS putosi Kolmoseen, mutta tavoittelee pääsyä Ykköseen vuoteen 2026 mennessä.
VJS on ensimmäinen suomalainen joukkue, joka on yltänyt UEFA Regions’ Cupin lopputurnaukseen. Seura ylsi lopputurnaukseen San Marinossa vuonna 2025, missä se pelasi yhden tasapelin ja kaksi tappiota. Joukkue pelasi nimellä Länsi-Vantaan Ylpeys, koska turnauksen finaalivaiheessa pelaajien tuli edustaa aluettaan eikä seuraansa. VJS oli ansainnut paikkansa turnauksessa Suomen Cupista 2023.
Pelaajat.
Miesten edustusjoukkue.
Valmentajat:
lähde: 
Naisten edustusjoukkue.
Maalivahdit:
Kenttäpelaajat:
Valmentajat:
lähde: 
Puheenjohtajat.
HäPs
VanPS
VJS
Martti Kuningas

Martti Kuningas (19. helmikuuta 1933 Viipuri – 7. huhtikuuta 1980 Loviisa) oli suomalainen näyttelijä. 
Kuningas oli vielä teatterikoululainen, kun hän näytteli miespääosan Eskona vuoden 1957 elokuvassa "Nummisuutarit" ja tuli täten kansan tietoisuuteen. Hän oli debytoinut valkokankaalla kaksi vuotta aiemmin "Tuntemattomassa sotilaassa" (1955). Kuninkaan toinen miespääosa oli ”Mylly-Penttinä” elokuvassa "Nuori mylläri" (1958). Hänet nähtiin vielä sivuosassa elokuvassa "Me" (1961), mutta sen jälkeen hän palasi elokuvien pariin vasta 1970-luvulla. Silloin Kuningas esiintyi esimerkiksi komedioissa "Lottovoittaja UKK Turhapuro" (1976) ja "Jäniksen vuosi" (1977). 
Martti Kuningas oli vuosina 1958–1960 naimisissa näyttelijä Leni Katajakosken kanssa, ja myös heidän lapsensa Kristiina Kuningas (1958–2019) sekä lapsenlapsensa Iida Kuningas (s. 1987) ovat ryhtyneet näyttelijöiksi. Kuningas ajautui "Nummisuutareiden" tuoman sensaatiomaisen menestyksen vuoksi alkoholismiin ja hän kuoli 47-vuotiaana vuonna 1980. Kuninkaan viimeiseksi elokuvarooliksi jäi pieni osa vuoden 1979 "Ihmemiehessä". Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle kortteliin 56-11-72.
Palojoensuu

Palojoensuu () on Enontekiön kunnassa, Muonionjoen rannalla sijaitseva vaarojen ja suoalueiden ympäröimä noin sadan asukkaan kylä. Ajettaessa Palojoensuun kylästä Muoniosta Kilpisjärvelle johtavaa valtatietä 21 pohjoiseen saavutaan Karesuvannon kylään. Etelään päin ajettaessa seuraava kylä on Äijäjoki ja sen jälkeen Sonkamuotka. Kylästä itään johtavaa kantatietä 93 pitkin pääsee Enontekiön kuntakeskukseen Hettaan, jonne matkaa on 26 kilometriä.
Palojoensuusta alkaa kirjailija Yrjö Kokon vuonna 1947 nimeämä "Neljän tuulen tie". Se kulkee Kilpisjärven kautta Norjaan Jäämeren rannalle asti.
Enontekiön neljäs kirkko sijaitsi Palojoensuussa vuosina 1827–1856, mutta se purettiin ja uusi kirkko rakennettiin nykyiseen kirkonkylään, Hettaan.
Palojoensuun kylässä on hautausmaa, vanhan kirkonpaikan muistomerkki ja vanha kyläkoulumiljöö, jonka asuntolassa matkailijat voivat kesäisin yöpyä. Asuntola on nykyisin kylätalona, jonka tiloja voi vuokrata kokous- ja juhlakäyttöön kyläyhdistykseltä.
Nailonsukkamurhat

Nailonsukkamurhat on Kuopiossa vuosina 1964 ja 1965 tapahtunut paljon huomiota herättänyt surmatapaus, jonka aikana surmansa sai kaksi nuorta naista.
Ensimmäinen uhri oli 26-vuotias konsulentti Terttu Mikkonen, joka löydettiin 8. joulukuuta 1964 kerrostaloasunnosta Kuopion Hatsalasta osoitteesta Puistokatu 4. Mikkonen oli kuristettu, ja hänen kaulaansa oli sidottu nailonsukka. Surmaaja oli myös raiskannut ruumiin. Poliisi pidätti teosta epäiltynä 23-vuotiaan varastomiehen, jonka henkilöllisyystiedot kuvineen julkaistiin medioissa. Epäilty oli tavannut Mikkosen ravintolassa surmapäivänä, ja hänen mukaansa Mikkoselle saattoi tulla käsitys, että hän saapuisi tämän asunnolle illalla. Todellisuudessa varastomies oli yön toisen naisen luona. Lähes 15 vuorokauden jälkeen poliisi vapautti hänet.
Toinen uhri oli 16-vuotias Raili Laitinen, joka löydettiin 3. tammikuuta 1965 kotoaan Maljalahdesta Hapelähteenkatu 7:stä. Laitisen vaatteet oli revitty, ja hänenkin kaulassaan oli nailonsukka.
Murhaajan löytyminen.
Tekijäksi paljastui pitkällisten tutkimusten jälkeen 17-vuotias parturioppilas Ilkka Veli Simeon Kivioja (10. tammikuuta 1947 – 31. elokuuta 2020). Tapaus käsiteltiin Kuopion raastuvanoikeudessa suljetuin ovin, mutta siitä huolimatta istunnoista annettiin lehdistölle tarkkaa tietoa. Tekojen motiivina oli "seksuaalinen häiriötila".
Mielentilatutkimus, tuomio ja myöhemmät vaiheet.
Kiviojalle suoritettiin mielentilatutkimus Turun vankimielisairaalassa. Tutkimuksen mukaan hän oli rikokset tehdessään alentuneen syyntakeisuuden tilassa. Heinäkuun 1. päivänä 1965 Kivioja tuomittiin raastuvanoikeudessa kahdesta nuorena henkilönä ja täyttä ymmärrystä vailla tehdystä murhasta 15 vuodeksi kuritushuoneeseen. 
Murhien lisäksi Kiviojan syyksi luettiin törkeä varkaus sekä haureuden harjoittaminen samaa sukupuolta olevan henkilön kanssa. Kivioja oli ollut 46-vuotiaan maalarin kanssa homoseksuaalisessa suhteessa, mikä oli sen ajan Suomessa rangaistava teko. Tuomiosta valitettiin Itä-Suomen hovioikeuteen. Siellä Kiviojan puolustusasianajaja Valto Riekkinen sai muutettua rikosnimikkeet kahdesta murhasta kahdeksi tapoksi, mutta rangaistusseuraamus pysyi samana.
Ilkka Kivioja vapautui ehdonalaiseen vuonna 1972. Seitsemän vuotta myöhemmin hän kertoi Nykyposti-lehden haastattelussa, että hänellä oli ollut lista 13 naisesta, jotka oli tarkoitus tappaa. Rikostoimittaja Hannes Markkulan kirjan "Suomalainen murha" mukaan Kivioja vaihtoi vapautumisen jälkeen nimensä ja syyllistyi sen jälkeen pienempiin rikkeisiin. Lehdistö ei niistä kertoessaan koskaan ole viitannut "nailonsukkamurhiin" eikä entiseen henkilöllisyyteen.
Terttu Mikkosen surmasta alkuvaiheessa epäiltynä pidätetty varastomies ei saanut valtiolta korvausta pidätyksestä. Hän muutti sittemmin Ruotsiin ja palasi myöhemmin Suomeen. Hän jäi mielenterveysongelmien vuoksi työkyvyttömyyseläkkeelle nelikymppisenä ja kuoli kesällä 2011 Sonkajärvellä 70-vuotiaana.
Amsterdamin puolustusrintama

Amsterdamin puolustusrintama tai Amsterdamin puolustuslinja on vuosina 1880–1914 Amsterdamin kaupungin ympärille rakennettu linnoituksien rengas. Siihen kuuluu 42 linnoitusta sekä laajat alankoalueet, jotka voidaan helposti täyttää vedellä noin 30 senttimetrin syvyisiksi hetteiköiksi – tarpeeksi syviksi, jotta ne pysäyttävät senaikaiset ajoneuvot, mutta kuitenkin niin mataliksi, että veneilläkään ei pääse kulkemaan. Kaikki puolustusrintaman alueelle rakennetut rakennukset piti tehdä puusta, jotta ne voidaan vihollisen uhatessa polttaa.
Pian puolustuslinjan valmistuttua keksittiin lentokone ja tankki, ja linja menetti sotilaallisen merkityksensä. Nykyisin se on Unescon maailmanperintökohde. Se valittiin maailmanperintöluetteloon vuonna 1996.
Vuontisjärvi

Vuontisjärvi () on kylä Enontekiön kunnassa. Se sijaitsee samannimisen järven rannalla noin 17 kilometriä itään Enontekiön kirkonkylästä Hetasta, tien nro 956 varrella.
Kylän historiaa.
Vuontisjärvi tuli aikoinaan tunnetuksi "Rovan Nikun" (Niilo Uollonpoika Keskitalon) ansiosta vuonna 1861. Rovan Niku oli 1800-luvun puolivälin paikkeilla Vuontisjärvellä elänyt karjatilallinen/maanviljelijä. Niku oli kaivanut tulvaveden tasaamiseksi pienen ojan, joka murtui veden voimasta. Tämän seurauksena järven pinta laski yli kuusi metriä ja syntyi uusi laskujoki. Vesi vei mennessään runsaasti hiekkamaata sekä niittylatoja ja ikihonkia. Tämä oli suuri menetys kalastuksesta ja viljelystä elävälle kylälle, ja puhutti kyläläisiä pitkään. Tapahtumasta kerrotaan Samuli Paulaharjun kirjassa "Vanhaa Lappia ja Peräpohjolaa" (1923).
Naapurikylät ja vesistöt.
Vuontisjärven naapurikyliä ovat Peltovuoma idässä ja Hetta lännessä. Kylään kuuluvat läheisesti seuraavat vesistöt: Vuontisjärvi, Vuontisjoki, Pöyrisjoki ja Markkajoki. Kylän lähialueella on myös muita merkittäviä jokia kuten Käkkälö- ja Ounasjoki.
Matkailu ja palvelut.
Vuontisjärven kylästä lähtee patikkapolku Pöyrisjoen varteen. Pöyrisjokea alas melovat päätyvät myös Vuontisjärven kylälle. Talvella on tarjolla moottorikelkkavuokrausta. Moottorikelkkareitti Hetta–Kittilä kulkee kylän lävitse. Levin rinteet ovat 100 kilometrin ja Pallastunturit alle 60 kilometrin päässä. Enontekiön lentokentälle on kylältä matkaa 25 kilometriä.
Matkailijoille vuokrataan entisen kyläkoulun tiloja. Kylän alueella Vuontisjärven uimarannalla on mutterikota ja -rantasauna, joita vuokrataan myös matkailijoille ja retkeilijöille. Kylässä on myös taksi, korjaamo, safariyritys, maaseutumatkailuun soveltuvia majoituspalveluita.
Kylän asukkaat.
Talouksia Vuontisjärven kylässä on 60.
Kylän asutus on helminauhamaista, joskin keskellä kylää, alkuperäisellä kyläalueella asutus on tiheämpää. Asuinrakennukset ovat omakotitaloja. Kylän läheisyydessä on myös paljon loma-asutusta, joka vilkastuttaa kylän toimintaa kesällä ja lomien aikana.
Kyläläiset saavat toimeentulonsa maa-, poro- ja luontaistaloudesta sekä palvelusektorilta.
Tapahtumat.
Vuontisjärvellä järjestettiin viides Maailman kylät -tapahtuma 4.–6. heinäkuuta 2008.
Poblet-luostari

Pobletin luostari, "Real Monasterio de Santa María de Poblet" on sisterssiläinen luostari Pobletissa, Tarragonassa, Kataloniassa. 
Sen perustivat Barcelonan kreivin kutsusta Ranskasta tulleet munkit vuonna 1151. Se oli yksi kolmesta sisterssiläisestä luostarista, jotka pönkittivät kuninkaan valtaa 1100-luvulla. Aragonian kruunun ja Aragonian kuningaskunnan halllitsijasuku kehitti siitä alueen kulttuurin ja sivistyksen keskusta. Erityisen merkittävä on luostarin kirjasto. Tärkeimmät rakennukset ovat peräisin 1200–1400 -luvuilta.
Kuningas Alfonso II valitsi Pobletin luostarin Aragonian hallitsijasuvun kuninkaalliseksi hautakammioksi eli panteoniksi. Evankelista-kuorissa ovat haudattuina: Aragonian kuningas Ferdinand I ja hänen puolisonsa Leonor de Alburquerque; Aragonian kuningas Pietari IV ja hänen kolme puolisoaan: kuningatar Leonor de Portugal, Maria de Navarra ja Sisilian prinsessa Eleonor sekä Aragonian kuningas Jaakko I. 
Luostari jätettiin tyhjilleen vuonna 1835 ja restauroitiin 1940-luvulla. Se on kuulunut UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuodesta 1991 lähtien.
John Bedyngham

John Bedyngham (myös Bedingham) oli 1400-luvulla elänyt englantilainen renessanssisäveltäjä. 
Bedyngham oli vuodesta 1457 suntiona Collegiate Chapel of St. Stephenissa Westminsterissa. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa burgundilaistyylisiä chansoneita. Hän sävelsi myös Gilles Binchoisin chansoniin pohjautuvan messun "Deuil angoisseus" . Bedyngham kuoli noin vuonna 1460.
Bedynghamin laulua "O rosa bella" luultiin pitkään John Dunstablen säveltämäksi .
Mustikkapöperö

Mustikkapöperö (käytetään myös nimityksiä pöperö, pöpörö, pöppi tai pöllöhillo) on suomalainen perinneruoka. Se valmistetaan sekoittamalla keskenään mustikkasurvosta ja talkkunajauhoja. Talkkunajauhoja lisätään vain mausteeksi siten, että seos ei sakene. Muuten pöperöstä tulee kitkerää. Jotkut lisäävät mustikkapöperöön myös sokeria, ja uudemmissa resepteissä saatetaan marjojen sekaan tai päälle kehottaa laittamaan myös esimerkiksi kermavaahtoa tai piimää. 
Oikeaoppisen mustikkapöperön tai pöllöhillon valmistamiseen voidaan käyttää vain paahdetusta kaurasta valmistettuja talkkunajauhoja. Pöperöä syödään tavallisesti silloin, kun on saatavilla tuoreita mustikoita. Pöperöä on perinteisesti tehty myös puolukasta, ja jotkut tekevät sitä myös esimerkiksi viinimarjoista, jos mustikoita ei ole riittävästi saatavilla.
Pöllöhillo ja pöperö tunnetaan lähinnä Hämeessä. Nimien alkuperä on jäänyt hämärän peittoon. Mustikkapöperöä ei valmisteta kaupallisesti, koska se kuuluu ruokiin, jotka valmistetaan vasta nauttimishetkellä aineet yhdistämällä, eikä sitä siksi ole tarkoituksenmukaista säilyttää valmiina.
Muita samanlaisia ruokia.
Muunlaisia tai ainakin toisennimisiä marjojen, sokerin ja talkkuna- tai muiden jauhojen sekoituksia tunnetaan ympäri Suomen. Pohjanmaalla käytetään nimityksiä "marjapöperö, hilla, huupa, motaska, tikkutollo" ja "tokero". Karjalassa ja muualla Itä-Suomessa samoista aineksista imelletään matalassa uuninlämmössä "marjamämmiä", kun taas kylmä marja-jauho-sokerisekoitus tunnettiin Koivistolla Karjalassa nimellä "marjamölli" ja muualla Karjalassa nimillä "marjatahas" ja "marjaröppö". Valkealassa se tunnetaan nimillä "marjaliru" tai "reemi".
Pitäjänruokana.
1980-luvulla mustikkapöperö nimettiin yhdeksi pitäjänruuista Orivedellä.
Fiktiossa.
Kirjallisuudessa pöllöhillo esiintyy Helena Meripaasin nuortenromaanissa "Pöllöhilloa" vuodelta 2007. Kirjassa sitä ei kuitenkaan kuvata lähemmin vaan ainoastaan mainitaan kerran perinneruokien yhteydessä.
Craig Virgin

Craig Virgin (s. 2. elokuuta 1955 Belleville, Illinois) on yhdysvaltalainen entinen kestävyys- ja maastojuoksija.
Virgin kasvoi Lebanonin kaupungissa Illinoisissa. High school -aikoinaan hän voitti viisi osavaltionsa mestaruutta ja teki Yhdysvaltojen ennätyksen kahden mailin juoksussa. Hän opiskeli Illinoisin yliopistossa, ja voitti opiskeluaikoinaan yhdeksän I-divisioonan yleisurheilumestaruutta sekä maastojuoksun NCAA-mestaruuden. Virginin uran suurin saavutus oli kahden maastojuoksun maailmanmestaruuden voitto vuosina 1980 ja 1981. Hän on edelleen ainoa yhdysvaltalainen mies, joka on voittanut maastojuoksun maailmanmestaruuden. Hän osallistui myös olympialaisiin kolmesti 10 000 metrin juoksussa ja teki uransa aikana yhteensä seitsemän Yhdysvaltojen ennätystä rata- ja maantiejuoksuissa. Hän lopetti urheilu-uransa 1993 ja valittiin 2001 Yhdysvaltojen kestävyysjuoksun Hall of Fameen.
Normaaliperusviiva

Normaaliperusviiva on etäisyydenmittauslaitteiden kalibrointiin käytettävä vakioetäisyys.
Nummelan normaaliperusviiva.
Suomessa normaaliperusviiva on määritelty Vihdin Nummelanharjulle vuonna 1932. Soraharju soveltuu sijaintipaikaksi, koska siinä ei tapahdu lämpötilanvaihteluista johtuvia mittalaitteiden kiinnityspisteiden siirtymiä.
Vuonna 1947 otettiin käyttöön valkoisen valon interferenssiin perustuva mittausmenetelmä. Sen kehitti Yrjö Väisälä. Aiemmin normaaliperusviiva määriteltiin kvartsista valmistetun metrinmitan ja sillä kalibroidun 24 metriä pitkän invar-langan avulla. Normaaliperusviivan pituus on invar-langan pituuden 36-monikerta eli 864 metriä.
Normaaliperusviivan pituudesta käytettävä lukuarvo on vuonna 2006 käytössä olevassa menetelmässä 864 122,75 millimetriä. Aikaisemmin referenssinä käytetyssä kvartsisauvassa on 0,1 mm:n poikkeama metrin tavoitepituudesta ja se on mukana normaaliperusviivan määrittelyssä.
Nummelan normaaliperusviiva on maailman tarkin ja sitä käytetään tarkimpien elektronisten etäisyysmittareiden kalibrointiin.
Lissabonin eläintarha

Lissabonin eläintarha () on Portugalin pääkaupungissa Lissabonissa sijaitseva eläintarha. Se avattiin vuonna 1905. 
Lissabonin eläintarha sijaitsee suunnilleen kaupungin keskustassa ja lähellä Portelan lentoasemaa . Sen yhteydessä toimii huvipuisto Animax.
Pekka Huotari

Pekka Huotari (s. 4. heinäkuuta 1962 Oulu) on suomalainen näyttelijä, joka työskentelee vakituisena näyttelijänä Helsingin Kaupunginteatterissa. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 1988. Huotari on esiintynyt myös useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hän esiintyi elokuvassa ensimmäisen kerran vuonna 1987. Huotari on julkaissut vuonna 2014 romaanin nimeltä "Pöljänpojan vakuutus".
Ranskan viides tasavalta

 
Viides tasavalta on Ranskan valtiojärjestys vuoden 1958 perustuslaista lähtien.
Historia.
Tultuaan valituksi Ranskan presidentiksi vuonna 1958 Charles de Gaulle aloitti perustuslakiuudistuksen valmistelun. Uusi perustuslaki hyväksyttiin kansanäänestyksellä 28. syyskuuta 1958 ja viidennen tasavallan perustuslaki () sai lainvoiman 5. lokakuuta 1958.
Oleellisin ero viidennen tasavallan ja sitä edeltäneen neljännen tasavallan perustuslaeissa koskee presidentin valtaoikeuksia ja presidentinvaalitapaa. Viidennen tasavallan presidentillä on vahva asema ja hän jakaa vastuun maan politiikan johtamisesta yhdessä pääministerin kanssa (niin sanottu puolipresidentillinen järjestelmä).
Esa ja Vesa – auringonlaskun ratsastajat

Esa ja Vesa – auringonlaskun ratsastajat on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut suomalainen toiminta- ja komediaelokuva. Juha Veijonen sai roolistaan parhaan miespääosan ja Aleksi Mäkelä parhaan ohjauksen Jussi-palkinnon .
Elokuvan nimi juontaa juurensa vuoden 1969 lännenelokuvaan "Butch Cassidy and the Sundance Kid", joka suomennettiin nimellä Butch ja Kid – auringonlaskun ratsastajat.
Elokuvan on tuottanut Harlin &amp; Selin Productions ja näinkin lukee alkuperäisessä elokuvassa. Mutta vuonna 2006 julkaistu "Aleksi Mäkelä Collection" DVD-boksin mukana tulleessa elokuvassa alku- ja lopputeksteissä lukee kuitenkin että elokuvan olisi tuottanut "Markus Selin Productions" -niminen tuotantoyhtiö.
Tarina.
Tietokonemyyjä Vesa saa työmatkallaan kuulla, että vaimo aikoo muuttaa kreikkalaisen naapurinmiehen kanssa tämän synnyinmaahan. Pikku haaverin ansiosta Vesa saa kyytiinsä pikkurikollisen Esan, jonka vauhdikas pankkikäynti herättää poliisin huomion. Vesalla on kiire kotiin estämään vaimonsa aikeet, Esalla on kiire poliisia pakoon. Vesa huomaa pitävänsä tällaisesta elämäntyylistä.
Edward Lowassa

Edward Ngoyayi Lowassa (24. syyskuuta 1953 – 10. helmikuuta 2024) oli Tansanian pääministeri vuosina 2005–2008. Hän oli hallitsevan Chama Cha Mapinduzi -puolueen jäsen. 
Lowassa syntyi Arushassa. Hän opiskeli Dar es Salaamin ja Bathin yliopistoissa. Lowassa nousi maansa pääministeriksi 30. joulukuuta 2005. Häntä edelsi Frederick Sumaye. 
Lowassa joutui eroamaan yhdessä kahden muun ministerin kanssa korruptioskandaalin takia helmikuussa 2008. Syyte ei ollut ensimmäinen: myös ura maaseutuministerinä Ali Mwinyin valtakaudella päättyi korruptiosyytteisiin. Lowassan jälkeen uudeksi pääministeriksi nimitettiin Mizengo Pinda.
Lowassa jätti 2015 hallitsevan Chama Cha Mapinduzi ja liittyi oppositiopuolue Chademaan. Hän haastoi oppositioblokin edustajana presidentti John Magufulin. Magufuli voitti kuitenkin vuoden 2015 presidentinvaalit saatuaan 58,5 prosenttia äänistä. Lowassan ääniosuus oli 40,0 prosenttia. Lowassa palasi vuonna 2019 Chademasta CCM-puolueeseen.
Lowassa oli viimeisinä vuosinaan poissa julkisuudesta, mikä herätti paljon huhuja hänen terveydestään. Hän kuoli helmikuussa 2024 daressalaamilaisessa sydänsairaalassa.
V niin kuin verikosto

 
V niin kuin verikosto ("V for Vendetta") on sarjakuvaromaani, jonka on käsikirjoittanut Alan Moore ja kuvittanut David Lloyd. Se julkaistiin alun perin vuosina 1982–1985 jatkokertomuksena brittiläisessä "Warrior"-sarjakuvalehdessä. Sarjakuva sijoittuu Britannian dystooppiseen tulevaisuuteen, vuoteen 1997. Ydinsodan jälkeen valtaan on noussut fasistinen hallitus, jota vastaan Guy Fawkesiksi pukeutunut mystinen anarkisti nimeltä ”V” taistelee. 
Elokuvaversio.
Sarjakuvasta on tehty myös vuonna 2006 ensi-iltansa saanut samanniminen elokuvasovitus. Alan Mooren nimeä ei hänen omasta vaatimuksestaan mainita elokuvan krediiteissä.
Sekhemkhet

Sekhemkhet oli Egyptin faarao Egyptin 3. dynastian aikana. Hänen valtakautensa oletetaan olleen 2649 eaa. – 2643 eaa. Hänelle alettiin rakentaa porraspyramidia, mutta vain alimmainen kerros tuli valmiiksi. Valmistuessaan pyramidi olisi ollut edeltäjän, Djoserin, pyramidia suurempi.
Yoshi’s Island DS

Yoshi’s Island DS on Nintendo DS -käsikonsolille julkaistu tasohyppelypeli. "Yoshi’s Island DS" on täysiverinen jatko-osa SNES:in "" -pelille. Pelin ominaisuuksiin kuuluu mm. uusia hahmoja sekä kahden ruudun hyödyntäminen. 
Tarina.
Salaperäinen ilmassa leijuva saari on yhtäkkiä ilmestynyt rauhallisen Yoshin saaren ylle. Pian sen saapumisen jälkeen kourallinen lapsia katosi saarella sijaitsevasta koulusta. Ainoastaan Baby Mario, Baby Peach, Baby Bowser, Baby Wario ja Baby Donkey Kong onnistuivat välttämään kidnappauksen, kun haikara lentää Kamekin apulaista päin ja Baby Mario ja Baby Peach putoavat häneltä. Nyt Yoshin ja näiden viiden vauvan tulee pelastaa kadonneet lapset ja tutkia salaperäistä leijuvaa saarta.