tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ai-ai

Ai-ai eli sormieläin ("Daubentonia madagascariensis") on Madagaskarin itärannikon sademetsissä elävä puoliapina ja sormieläinten heimon (Daubentoniidae) ainoa laji. Sen läheisimpiä sukulaisia ovat lorit ja makit. Ai-ai on kotikissan kokoinen, suurisilmäinen ja -korvainen yöeläin, jolla on tuuhea turkki ja pitkä häntä. Sen sormet ovat pitkät ja hoikat. Kapean keskisormensa avulla se kaivelee puissa eläviä toukkia, toisinaan se syö hedelmiäkin. Eläimen varpaat ovat melkein yhtä pitkät ja hoikat kuin sormet, ja niissä on käyrät koukkukynnet (paitsi isossa varpaassa, jonka kynsi on litteä kuten peukalon).
1900-luvun alkupuolella ai-ain luultiin kuolleen sukupuuttoon, kunnes yksi yksilö havaittiin vuonna 1957. Harvoin näyttäytyvä ja yöaktiivinen laji saattaa silti olla yksi Madagaskarin yleisimmistä puoliapinoista.
Lisääntyminen.
Ai-ait hakeutuvat toistensa seuraan lähinnä vain lisääntyäkseen. Naaras synnyttää joka toinen tai kolmas vuosi. Uros parittelee sellaisten kiimaan tulleiden naaraiden kanssa, joiden elinpiirit ovat päällekkäin sen oman reviirin kanssa. Kosiskeluvaiheessa uros ja naaras syleilevät toisiaan, näykkivät toisiaan varovasti naamasta ja joskus myös sukivat kumppaninsa turkkia. Noin viisi kuukautta kestävän tiineyden päätteeksi naaras synnyttää yhden poikasen. Pienokainen pysyttelee pesässä kahden kuukauden ajan. Naaras etsii ravintoa pesän tuntumasta ja uroskin oleskelee jälkeläisensä lähellä. Nuori ai-ai alkaa nauttia kiinteää ravintoa 3½ kuukauden ikäisenä ja vieroitetaan lopullisesti 3½ kuukautta myöhemmin.
Uskomuksia.
Muinoin Madagaskarin asukkaat suhtautuivat ai-aihin pelonsekaisella kunnioituksella. Otuksen erikoisen ulkonäön vuoksi he yhä uskovat sen tuovan huonoa onnea. Ai-ain madagaskarilainen nimi "fady" merkitseekin "paha". Vielä nykyäänkin asukkaat tappavat ai-ain oitis tavatessaan, sillä sen uskotaan tuovan kylälle kuolemaa ja tappavan kanoja. On myös synkkä uskomus, että kun ai-ai osoittaa luisella keskisormellaan ihmistä, tätä kohtaa pian kauhea kuolema. Ei siis ihme, että näillä seuduilla ai-ai yleensä tapetaan ja ruumis ripustetaan tienvarteen, jotta siitä uhoava paha voima osuisi satunnaiseen ohikulkijaan eikä omaan kylään.
Madagaskarilaiset uskoivat, että jos retkeilijä yöpyy metsässä, ai-ai saattaa tehdä hänelle tyynyn. Jos tyyny oli pään lähellä, oli tulossa vauraus ja onni. Mutta jos tyyny oli jalkojen lähellä, tulossa oli huono onni ja perikato.
Tongan kieli

Tongan kieli (omakielinen nimi: "Faka Tonga") on tongalaisiin kieliin kuuluva kieli, jota puhutaan pääasiassa Tongassa. Tongaa puhuu äidinkielenään 106 000 ihmistä ja se on Tongassa virallinen kieli. Tongan lisäksi kielellä on isohkoja yhteisöjä Yhdysvalloissa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Sana tabu tulee tongan kielen sanasta "tapu" ("pyhä").
Kielen katsotaan olevan elinvoimainen ja sen lähin sukulaiskieli on niue. Tongalla ei ole tunnettuja murteita.
Tongan kielen viikkoa vietetään vuosittain syyskuussa. Raamattu käännettiin kokonaisuudessaan tongaksi. 
Fonologia.
Konsonantit.
Konsonanteista ovat apikodentaalisia ja on apikoalveolaarinen lateraali ja mahdollisesti yksitäryinen tremulantti. Vokaalien välissä ääntyy joskus frikatiivina tai .
Vokaalit.
Sananloppuiset vokaalit, erityisesti suppeat , saattavat ääntyä soinnittomina erityisesti lauseen lopussa. Sananloppuinen saattaa mys kadota kokonaan. Pitkä vokaaleja pidetään yleensä kahden saman vokaalin sarjana eikä pitkänä vokaalina; sama koskee diftongeja, joita pidetään vokaalisarjoina eikä diftongeina. Peräkkäisten vokaalien esiintymisessä ei ole rajoitteita, ja enimmillään peräkkäisiä vokaaleja on havaittu olevan seitsemän.
Prosodia.
Sanapaino on lähes aina sanan toiseksi viimeisellä moralla.
Ortografia.
Tongaa kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla. Sen aakkosissa on 17 kirjainta. Tongaa kirjoittivat alun perin lähetyssaarnaajat 1800-luvun alussa. Silloin tongalle ei kuitenkaan ollut vielä vakiintunut mitään tiettyä kirjoitusjärjestelmää. Nykyiset aakkoset otettiin käyttöön vuonna 1943.
Glottaaliklusiilia vastaava merkki on nimeltään "" ja vastaa esimerkiksi havaijin ʻokinaa. Sen Unicode-tunnus on U+02BB.
Sanasto.
"Tamai" tarkoittaa isää tai setää. Isän sisko on "mehekitanga". Äiti tai äidin sisko on "fa'ē", eno on "tu'asina" tai "fa'ē tangata". Paikallinen vene on "popao" (). Muita sanoja: "aka" juuri, "Finilani" Suomi, "haka" tanssiliike tai keittää, "hele" veitsi, "hū" mennä sisään, "hui" luut, "la'ā" aurinko, "lao" laki tai sääntö, "pasikala" polkupyörä, "ponga" saniainen, "pulū" sininen, "pupu" tiheä, "pupū" piippu, "pūpū" kurlata tai huuhtoa suu, "pusi" kissa, "tahi" meri, "telinga" korva, "Tohi Tapu" Raamattu, "toto" veri, "'uto" aivot, "vao fihifihi" viidakko, "vāsua" simpukka.
Lukusanat 1–10 tongaksi:
Kielioppi.
Tongan sanajärjestys on VSO (verbi-subjekti-objekti).
Lähteet.
Edgar Tu'inukuafe: A Simplified Dictionary of Modern Tongan
Simple Minds

Simple Minds on skotlantilainen rockyhtye, joka perustettiin vuonna 1977 Glasgow’ssa. Sen jäseniä ovat Charles Burchill (kitara), Derek Forbes (bassokitara), Mey Gaynor (rummut), Jim Kerr (laulu), Mick MacNeil (syntetisaattori).
Yhtye on yksi suosituimmista yhtyeistä Britanniassa. Heidän tunnetuin kappaleensa on "Don't You (Forget About Me)" elokuvasta The Breakfast Club. He saavuttivat albumeillaan kuusi ykköspaikkaa brittien listoilla. 
Historia.
Vuonna 1977 Jimm Kerr kysyi isältään 100 punnan lainaa perustaakseen yhtyeen. Työläisperheen pojan isä ajatteli pojan olevan hullu. 
Yhtye sai alkunsa vuonna 1978 eräässä Glasgow'n baarissa, kun Jim Kerr ja Bill Sloan äänittivät C60-kasetille kappaleen ”Life In A Day”. Pari vuotta myöhemmin (1980) he tekivät kappaleen ”I Travel”.
Suosion huipulla.
Elokuvan "The Breakfast Club" ja aloituskappaleen ”Don't You (Forget About Me)” ansiosta yhtye nousi vuonna 1984 kärkeen Yhdysvaltojen listalla viikon ajaksi. 
Ensimmäisen stadionkeikan yhtye teki Philadelphiassa Live Aid -konsertissa vuonna 1985. Se oli alku useille stadionit täyttäville keikoille. Vuonna 1990 he lauloivat Wembleyn stadionilla suositun kappaleen "Mandela Day", ja stadion oli täynnä. Fanitkin tulivat lavalle laulamaan kappaletta.
Koisamittari

Koisamittari ("Alsophila aescularia") on hopeanhohtoinen, vaaleanharmaa perhonen. Tämä mittarilaji on tavattu ensimmäistä kertaa Suomesta vasta vuonna 2004 Suonenjoella. Lajia tavataan lähes koko Euroopassa Islantia ja Färsaaria lukuun ottamatta.
Koko ja ulkonäkö.
Pieni ja hyvin epätyypillisen näköinen mittariperhonen, jonka koiraan siipien kärkiväli 30–34 mm. Naaraan siivet ovat surkastuneet ja se on siten lentokyvytön. Etusiivet ovat vaaleanharmaat ja suhteellisen pitkänomaiset. Sisempi ja ulompi poikkiviiru erottuvat suhteellisen leveinä, valkeakoina ja sumearajaisina raitoina, joista ulompi poikkiviiru on terävästi mutkitteleva. Sisemmän poikkiviirun ulkopuolella ja ulomman poikkiviirun sisäpuolella on siiven etureunassa musta varjostuma. Poikkiviirujen väliin jäävä osa siivestä on sävyltään hieman siiven sisä- ja ulko-osaa ruskehtavampi. Keskitäplä erottuu selvästi mustana. Aivan siiven kärjessä on tummanruskea tyvijuomu ja ulkosyrjässä rivi mustia pisteitä. Takasiivet ovat vaaleanharmaat. Niissä on himmeä kaarijuova ja tumma keskitäplä.
Koiraan lepoasento on heimolle varsin poikkeuksellinen, sillä se pitää siipiään koisaperhosten tapaan kattolaskuisesti ruumiin sivuilla siipien mennessä osittain päällekkäin.
Levinneisyys ja lentoaika.
Eurooppalainen perhoslaji, jonka levinneisyys ulottuu Portugalista Skandinavian eteläosiin ja Baltiaan. Idässä perhosta tavataan Iraniin ja Uralille saakka. Suomesta koisamittari on tavattu vain yhden kerrani. Ainoa yksilö lensi valopyydykseen Suonenjoella huhti-toukokuun vaihteessa 2004. Havainnon aikaiset sääolot viittaavat yksilön olleen Suomen eteläpuolelta eksynyt harhailija.
Esiintymisalueellaan koisamittari on kevään varhaisimpia lentäjiä. Etelämpänä Euroopassa se lentää helmikuusta huhtikuulle ja Norjassa maaliskuun keskivaiheilta huhtikuun loppupuoliskolle.
Elinympäristö ja elintavat.
Koisamittari elää lehti- ja sekametsissä sekä puistoissa ja puutarhoissa. Etelä-Euroopassa se on vuoristolaji. Koiraat lentävät yöllä etsien puiden oksilla oleskelevia naaraita. Naaras munii oksille ja peittää munastot peräpäänsä tupsusta irtoavilla karvoilla. Toukat ovat aktiivisia touko-kesäkuussa. Kotelovaiheen koisamittari viettää maassa ja talvehtii.
Ravintokasvi.
Toukka elää erilaisten lehtipuiden ja pensaiden lehdillä.
Wilhelm Pieck

Wilhelm Pieck (3. tammikuuta 1876 – 7. syyskuuta 1960) oli saksalainen kommunistipoliitikko ja Saksan demokraattisen tasavallan presidentti (1949–1960).
Varhaisemmat vaiheet.
Pieck liittyi Saksan puutyöläisten liittoon vuonna 1894 ja Saksan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen 1895. Vuodesta 1906 hän oli sosiaalidemokraattien sihteerinä Bremenissä, kunnes 1917 perusti Rosa Luxemburgin ja Karl Liebknechtin kanssa Spartakistiliiton, joka muuttui vuonna 1918 Saksan kommunistiseksi puolueeksi.
Pieck toimi Kominternin keskuskomitean jäsenenä vuonna 1928, Saksan valtiopäiväin jäsenenä vuosina 1928–1933 ja Preussin valtioneuvoston jäsenenä 1930–1933. Kansallissosialistien noustua valtaan 1933 Pieck joutui pakenemaan Pariisiin ja vuonna 1939 Neuvostoliittoon. Toisin kuin monet muut paenneet kommunistit, Pieck saavutti neuvostojohdon arvostuksen - josta osoituksena, että säilytti henkensä Stalinin vainoissa 1930-luvulla. Monia muita pidettiin paitsi "karrieristeina", mutta myös "idiootteina".. Pieck toimi aloitteentekijänä toisen maailmansodan aikana neuvostohallituksen organisoimalle ja saksalaisten emigranttikommunistien johtamalle Vapaan Saksan kansalliskomitealle, joka oli tarkoitettu natsi-Saksan armeijasta Neuvostoliiton sotavangeiksi joutuneille. 
Pieck palasi vuonna 1945 jäljelle jääneiden saksalaiskommunistien mukana Saksaan, Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeille, joiden kommunistien toimintaa hän ryhtyi johtamaan. Vuonna 1946 pakkoyhdistettiin miehitysvyöhykkeiden (paitsi Itä-Berliinin) sosiaalidemokraattiset järjestöt kommunistisiin ja näin syntyi Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue, josta tuli Saksan demokraattista tasavaltaa (Itä-Saksa) yksinvaltaisesti hallinnut kommunistipuolue. Wilhelm Pieck ja Otto Grotewohl toimivat sen puheenjohtajina vuoteen 1950.
Presidenttinä.
Pieckistä tuli Itä-Saksan presidentti 1949. Kuitenkin todellinen valta maassa oli vuodesta 1950 kommunistipuolueen pääsihteeri, sittemmin ensimmäinen sihteeri Walter Ulbrichtilla. Pieck toimi presidenttinä kuolemaansa 1960, jonka jälkeen presidentin toimi lakkautettiin.
Vanamo

Vanamo ("Linnaea borealis") on pieni, ainavihanta varpu. Se on mahdollisesti vanamoiden ("Linnaea") suvun ainoa laji. Aikaisemmin vanamo luokiteltiin kuuluvan kuusamakasveihin (Caprifoliaceae). Vanamo oli Carl von Linnén lempikasvi, joten hän antoi kasvin suvuksi omasta sukunimestään muokatun nimen. Lajinimi "borealis" merkitsee pohjoista.
Ulkonäkö ja koko.
Rentokasvuinen vanamo kasvaa 0,5–1 metriä pitkäksi, joskus jopa pidemmäksi. Vanamon ohut varsi suikertaa usein sammalen pinnalla. Lehdet ovat pyöreähköt ja kasvavat kaksittain, ne talvehtivat kaksi vuotta ja kuolevat kolmantena. Hentoinen kukkavarsi nousee noin viiden sentin korkeuteen, ja siinä on kaksi vaaleanpunertavaa kellomaista kukkaa, jotka tuoksuvat varsinkin yöaikaan. Vanamo kukkii kesä-heinäkuussa.
Levinneisyys.
Vanamo kasvaa kylmässä ilmastossa ja sitä löydetään Pohjois-Amerikan pohjoisosista, Pohjois-Aasiasta ja Pohjois-Euroopasta. Se esiintyy yleisenä koko Suomessa.
Elinympäristö.
Vanamo on runsaimmillaan satavuotiaassa metsässä. Se viihtyy erityisesti mustikkatyyppiin kuuluvissa kuivissa ja tuoreissa kangasmetsissä. Sitä tapaa myös hakkuilta ja tienvarsilta. 1900-luvun puolivälissä vanamo kuului Suomen kahdenkymmenen yleisimmän kasvin joukkoon, mutta lajin määrä on 2000-luvun alkuun mennessä pudonnut puoleen. Tämä johtuu vanhojen metsien vähenemisestä.
Käyttö.
Vanamo on vanha rohdoskasvi, jota on käytetty esimerkiksi Venäjällä hermosto- ja selkävaivoihin. Vanamoista tehdyn uutteen on uskottu myös auttavan rakkausasioissa. Kaunis, hento ulkonäkö ja kukan hyvä tuoksu on tuonut vanamon myös kaunokirjallisuuteen. Esimerkiksi runoilija Eino Leino kirjoittaa vanamosta runossaan "Nocturne". Teeksi keitettynä tai maitoon survottuna vanamon sanotaan tehonneen ripuliin.
Linnea

Linnea (tai Linnéa) on naisen etunimi. Sen nimipäivä on 3. elokuuta. Nimi tarkoittaa ruotsiksi vanamoa ja tulee sen tieteellisestä nimestä "Linnaea borealis". Kasvi on nimetty luonnontieteilijä Carl von Linnén mukaan.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on nimi Linnea annettu 31 649 naiselle ja alle 25 miehelle.
Rantanplan

Rantanplan (joskus Ran-Tan-Plan) on Lucky Luke -sarjakuvassa ja sen spin off -sarjana julkaistussa omassa nimikkosarjakuvassaan esiintyvä poikkeuksellisen tyhmä koira. Hahmo on parodia elokuvakoira Rin Tin Tinistä. Rantanplan-albumien takakansien mukaan se on ”varjoaan tyhmempi koira”. Lucky Luke itse puhutteli sitä ”Tyhmimmäksi, mutta kilteimmäksi tällä puolen Mississippiä”.
Rantanplan esiintyi ensimmäisen kerran Lucky Luke -tarinassa "Daltonien jäljillä" vankilan vahtikoirana, joka ei tajua, mitä oikein on tekemässä. Rantanplan tajuaa kaiken yleensä väärinpäin. Esimerkiksi tarinassa "Daltonin muori" Rantanplan luulee Joe Daltonia, joka on kahlittu kädestä Rantanplanin kaulaan, isännäkseen.
Omassa nimikkoalbumissaan "Ran-Tan-Plan saa perinnön" Rantanplan perii erään Oggie Svensonin jättiomaisuuden. Tarinassa omaisuus siirtyisi Joe Daltonille, jos Rantanplan kuolisi ihan miten tahansa. Joe haluaa tappaa eläimen, josta on tullut Yhdysvaltain rikkain koira. Kun Lucky Luke kutsutaan suojelemaan koiraa ja hän kuljettaa sen Teksasista Virginia Cityyn yrittää Rantanplan päästä takaisin ”rakastetun isäntänsä” luo.
Rantanplan oli alun perin Morrisin luoma hahmo, jolle René Goscinny antoi sielun. Terence Hillin vuonna 1990 tähdittämässä elokuvassa "Lucky Luke" Rantanplan on nimeltään "Bushwack". Myös ranskalaisen "Lucky Luke" -piirrossarjan englanninkielisessä versiossa Rantanplan on nimeltään "Bushwack". "Lucky Luke – Uudet seikkailut" -animaatiosarjan englanninkielisissä käännöksissä Rantanplania kutsutaan usein nimellä "Rintindumb", kun taas ruotsiksi joskus nimellä "Ratata".
Suomessa julkaistuja Rantanplan-albumeita.
Otavan julkaisemat:
Sanoman ja Helsinki Median julkaisemat:
Egmontin julkaisemat:
Hurttahuumoria-albumeissa julkaistaan Rantanplan-sanomalehtisarjakuvia eli lyhyitä vitsisarjoja. Alkuperäisen sarjan kaksi ensimmäistä on julkaisematta suomeksi. Ensimmäinen "Hurttahuumoria" on alkukielellä numero 3.
Lee Falk

Lee Falk (oik. Leon Harrison Gross; 28. huhtikuuta 1911 St. Louis – 13. maaliskuuta 1999 New York) oli yhdysvaltalainen sarjakuvakirjoittaja, teatterituottaja ja näytelmäkirjailija, joka tunnetaan parhaiten sarjakuvien "Mustanaamio" ("The Phantom") ja "Taika-Jim" ("Mandrake the Magician") luojana.
"Taika-Jim" oli Falkin ensimmäinen sarjakuva. Se oli aluksi Falkin piirtämä, ja hänen jälkeensä sitä piirsi Phil Davis vuoteen 1964. Davisin kuoleman jälkeen Falk värväsi piirtäjäksi sarjan nykyisen taiteilijan Fred Fredericksin.
Pian "Taika-Jimin" jälkeen Falk sai idean uuteen sanomalehtisarjakuvaan. Sen nimeksi tuli "Mustanaamio" ("The Phantom", julkaistu suomeksi myös nimillä Urja ja Fantom). Aluksi Falk piirsi "Mustanaamiotakin" itse, mutta sitten sarjaa alkoi piirtää Ray Moore. Myöhemmin "Mustanaamiota" piirsivät pitkään Wilson McCoy ja Sy Barry. Sen jälkeen sarjakuvalla on ollut useita piirtäjiä. 
Lee Falk on tuottanut yli 300 näytelmää ja kirjoittanut 12, muun muassa musikaalin "Mandrake the Magician", joka kantaesitettiin 1970-luvun lopulla. "Eris" sai ensi-iltansa Pariisissa 1968.
Viikate

Viikate on maataloustyökalu, jolla niitetään heinää, viljaa tai kortetta yms. Viikate koostuu varresta, johon on kiinnitetty terä.
Viikatetta on kahta päälajia: lyhytvartinen perinteinen suomalainen ja pitkävartinen ruotsalainen malli, joka on pääosin syrjäyttänyt lyhytvartisen.
Yhden käden viikate on kaksin käsin käytettävää viikatetta pienempi ja tarkoitettu kevyeen niittoon pihalla ja puutarhassa. Yhden käden viikatetta kutsutaan puutarhaviikatteeksi. 
Uudenaikaisessa viikatteessa varren keskivaiheilla ja joskus päässäkin on kädensijat. Vanhemmissa viikatetyypeissä varsi on lyhyempi ja terän suunnassa käyrä.
Pitkävartisella viikatteella lyödään ainoastaan oikealta vasemmalle. Lyhytvartisella leikataan sekä oikealle että vasemmalle, siten että vasemman ja oikean käden paikkaa vaihdetaan varren päässä suuntaa muutettaessa. 
Viikatteen terä on aina käyrä, mutta lyhytvartisessa se on teroitettu molemmilta puolilta lähes samanlaiseksi. Tehtaassa valmistettujen viikatteiden terä on leveämpi kuin kotitekoisten, ja niiden ulkosyrjä on käyristetty.
Viikate on sukua sirpille, erona pidempi varsi ja terä. Se syntyi varhaiskeskiajalla Euroopassa. Suomessa viikatteita on pakanuuden aikana haudattu vainajan mukana, kuten muitakin työkaluja ja tarve-esineitä. Nykyisin viikatteen ovat pääosin korvanneet niittokoneet ja muut uudenaikaiset työkalut. Eurooppalaisessa kulttuurissa kuolemaa symboloiva Viikatemies kuvataan viikatteen kanssa.
Viikatetta on aluksi käytetty heinän, myöhemmin myös viljan niittämiseen. Viikatteita on sekä väärävartisia että suoravartisia. Vesiheinän niitossa käytetään vain suoravartista mallia. Muita Suomessa käytettyjä nimiä ovat vikate, vikahde (vikahle, vikahre), viitake ja vikatin. Viikatteista 1900-luvulle tultaessa on käytössä ollut viisi päätyyppiä:
Sima

Sima on käyttämällä valmistettava alkoholi- ja virvoitusjuoma. Suomessa sima on suosittua etenkin vappuna.
Sima perustuu hunajaviiniin, jota Suomessa on vanhastaan kutsuttu simaksi. Suomalaisessa simassa on kuitenkin vähemmän alkoholia, ja siihen käytetään hunajan sijaan sokeria. Sima valmistuu muutamassa päivässä tai yhdessä viikossa.
Raaka-aineet.
Siman perinteisiä raaka-aineita ovat veden lisäksi sitruuna, sokeri, hiiva ja rusinat. Ennen kuin sokeria oli Suomessa saatavilla, simaan käytettiin sen sijasta hunajaa. Simaan voidaan lisäksi käyttää monenlaisia marjoja, yrttejä, luonnonkukkia ja muita mausteita. Sokerina voi olla esimerkiksi valkoista kidesokeria, fariinisokeria, täysruokosokeria ja intiaanisokeria. Kidesokeri tuo käytettyjen mausteiden maun esiin – muut sokerit ovat voimakkaamman makuisia ja antavat juomalle väriä. Myös hunajaa ja erilaisia siirappeja voidaan käyttää makeuttajina.
Valmistus.
Vesi kiehautetaan, siihen sekoitetaan raaka-aineet ja juoma kaadetaan sammioon. Kun juoma on jäähtynyt noin 42-asteiseksi, sekaan ripotellaan hiiva. Juoma peitetään esimerkiksi puuvillaisella kankaalla ja annetaan käydä huoneenlämmössä vuorokauden ajan. Sen jälkeen juoma siivilöidään ja pullotetaan. Pullojen pohjalle pudotetaan pari rusinaa. Kun rusinat muutaman päivän kuluttua nousevat pintaan, sima on valmista nautittavaksi. Viileässä käymisessä kestää noin viikon ajan. Huoneenlämmössä sima valmistuu nopeammin, mutta viileässä sen mausta tulee pirteämpää.
Käymisen aikana simaan muodostuu hiukan alkoholia. Kotisiman alkoholipitoisuus vaihtelee paljon valmistustavasta ja -olosuhteista riippuen, eivätkä kaikki asiantuntijat pidä suotavana siman antamista pienelle lapselle.
Historia.
Hunajaviinin kaltaista vahvaa simaa tuotiin 1500-luvulla Suomeen Lyypekistä ja Riiasta. Se oli tuolloin viinin jälkeen suosituin tuontijuoma Suomessa. Turussa simakauppaan vaikutti paljon myös kauppiaanrouva ja laivanvarustaja Valpuri Innamaa, jonka kauppalaivoilla simaa kuljetettiin Itämeren satamien välillä. Kuningas Kustaa Vaasan kerrottiin olleen hyvin mieltynyt simaan. Olaus Magnuksen "Pohjoisten kansojen historia" -teoksessa vuodelta 1555 on piirros makeaa simaa tai hunajaolutta nauttineesta sammuneesta miehestä.
Siman alkoholipitoisuus aleni selvästi 1700-luvulle tultaessa. Silloin simaa alettiin Suomessa valmistaa virkistäväksi kesäjuomaksi, jota joivat varsinkin varakkaat ja aateliset, sillä vain heillä oli varaa sen raaka-aineisiin hunajaan, sitruunaan ja hiivaan. Sima valmistettiin ruotsalaisen Cajsa Wargin keittokirjan ohjeiden mukaan ja tarjoiltiin esimerkiksi pappilan vappukesteissä.
Työväellä alkoi Suomessa olla varaa simantekoon 1800-luvulla, kun hunaja voitiin alkaa korvata sokerilla ja raaka-aineiden saatavuus parani. 1900-luvulla simasta tuli koko kansan kesäjuoma, mihin vaikuttivat myös vuosien 1919–1932 kieltolaki sekä sen jälkeinen raittiusliike, joka kannusti juomaan simaa samppanjan sijaan. Myöhemmin 1900-luvulla sima yhdistettiin työväenliikkeeseen ja siitä tuli vapun juhlajuoma.
Bomis

Bomis on vuonna 1996 perustettu yritys, jonka liikeideana oli myydä mainoksia bomis.com-hakuportaaliin, mutta se myi myös eroottisia kuvia internetin välityksellä. Bomisin pääomistaja oli Jimmy Wales.
Bomis on perustanut tietosanakirjan Nupedia. Bomis palkkasi Larry Sangerin johtamaan sitä. Myöhemmin Sanger sai idean Wikipediasta, joka oli alun perin tarkoitettu Nupedian aliprojektiksi. Wikipedia kuitenkin ohitti nopeasti Nupedian suosiossa, ja siitä tuli suurempi kuin Bomisin muusta toiminnasta.
Bomis tarjosi jonkin aikaa palvelimet ja verkkoyhteyden näille projekteille ja omisti niiden domain-nimet. Wikipedian yhteisö ei kuitenkaan halunnut mainoksia Wikipediaan, joten Wikimedia Foundation perustettiin 20. kesäkuuta 2003. Bomis siirsi kaiken Wikipediaan liittyvän pääoman Wikimedia Foundationille. Larry Sanger oli tässä vaiheessa jo jättänyt projektin, sillä Bomis ei enää pystynyt maksamaan hänen palkkaansa, mutta Jimbo Wales on Wikimedia Foundationin hallituksessa. Nykyisin Wikimedia Foundation rahoittaa Wikipedian ja sen sisarprojektien toiminnan.
Pehr Granstedt

Pehr Granstedt (22. lokakuuta 1764 Karlskrona, Ruotsi – 20. toukokuuta 1828 Helsinki) oli ruotsalaissyntyinen suomalainen linnoitusupseeri ja uusklassisen tyylin arkkitehti.
Elämä ja ura.
Granstedt liittyi nuorena Ruotsin armeijaan, jossa hänestä tuli konduktööri eli rakennustöiden johtaja. Hän tuli Suomeen 1790-luvulla, kun hänet komennettiin osallistumaan Hangon linnoituksen rakennustöihin. Hän tiettävästi suunnitteli sinne kasarmirakennuksen, jossa nykyään toimii Hangon museo. Hangossa työskennellessään hän suunnitteli myös yksityisiä toimeksiantoja läntiselle Uudellemaalle. Sen jälkeen Granstedt toimi Viaporissa ja mahdollisesti myös Viipurissa. Hän jäi Suomen sodassa venäläisten vangiksi. Hänen päiväkirjansa sotavankeudesta Venäjällä on säilynyt. Sodan jälkeen Granstedt palasi ja jäi asumaan Suomeen. Hän työskenteli aluksi Kuopiossa mutta muutti vuonna 1814 Helsinkiin, jonka kaupungininsinööri hänestä tuli vuonna 1818. Hän valvoi J. A. Ehrenströmin suunnitteleman Helsingin uuden asemakaavan toteutusta.
Granstedtin poika oli arkkitehti Anders Fredrik Granstedt. Pehr Granstedtin hauta on säilynyt näihin päiviin saakka Helsingin Vanhassa kirkkopuistossa.
Suunnittelutöitä.
Granstedtin katsotaan olleen Helsingin johtava asuinrakennusten suunnittelija 1800-luvun alussa. Hän suunnitteli Pohjoisesplanadin varrelle useita tunnettuja rakennuksia, kuten Uschakoffin talon (1815–1816), Lampan talon (1814–1817), hotelli Kleinehin eli Goviniuksen talon (1819) sekä Heidenstrauchin talon (1814), joka nykyään tunnetaan Presidentinlinnana. Valtio osti vuonna 1837 viimeksi mainitun talon Venäjän keisareiden Suomen-palatsiksi, minkä jälkeen sitä muutettiin huomattavasti Carl Ludvig Engelin suunnitelmien mukaan.
Granstedt suunnitteli päärakennukset Riilahden (1806) ja Herttoniemen kartanoihin (1815). Herttoniemen päärakennus oli entinen posliinitehdas, jonka muutettiin kartanoksi Granstedtin suunnitelmien mukaan. Hän suunnitteli myös kartanon omistajan, amiraali Carl Olof Cronstedtin hautakappelin Helsingin pitäjän kirkon kirkkomaalle. Kuopiossa Granstedt jatkoi kesken jääneitä Kuopion kirkon (nykyinen tuomiokirkko) rakennustöitä ja muutti piirustuksia tehden kirkon tornista alkuperäistä suunnitelmaa korkeamman ja näyttävämmän. Hän suunnitteli myös Espoon kirkon (nykyinen tuomiokirkko) laajennuksen ristikirkoksi vuonna 1821.
Ammianus Marcellinus

Ammianus Marcellinus (n. 330 – jälkeen 392) oli roomalainen historioitsija. 
Ammianus syntyi melko varakkaaseen perheeseen Syyrian Antiokiassa. Hän suuntautui aluksi sotilasuralle ja osallistui muun muassa keisari Julianuksen Persian vastaiselle sotaretkelle vuonna 363. Historioitsijaksi hän ryhtyi viimeistään 380-luvulla. 
Ammianuksen historiateos "Res gestae" (”Urotyöt”) oli alun perin 31-osainen, mutta ensimmäiset 13 osaa ovat kadonneet. Säilyneet osat kertovat vuosista 353–378. Vaikka Ammianus oli äidinkieleltään kreikankielinen, kirjoitti hän historiateoksensa latinaksi.
Ammianus oli pakana ja ihaili suuresti keisari Julianusta, joka yritti elvyttää vanhoja pakanakultteja. Ammianus suhtautui kuitenkin suvaitsevaisesti myös kristittyihin.
Ammianuksen historiateos on tärkeä lähde Rooman keisariajan loppuaikaan.
LEP-törmäytin

LEP-törmäytin oli hiukkaskiihdytin, joka toimi Cernin päälaitteistona 1989–2001. LEP on lyhenne sanoista "Large electron-positron collider". Törmäytin rakennettiin Geneven länsipuolelle, Ranskan ja Sveitsin raja-alueelle 27 kilometriä pitkään maanalaiseen tunneliin 100 metrin syvyydelle. LEP:ssä oli käytössä neljä hiukkasilmaisinta: ALEPH, DELPHI, L3 ja OPAL.
LEP-törmäytin ajettiin alas vuonna 2001, jotta päästiin rakentamaan tilalle uutta Large Hadron Collideria.
Käyttö.
Nimensä mukaisesti LEP:ssä suoritettiin elektronien ja positronien törmäytyksiä. Prosessia kutsutaan elektronien ja positronien annihilaatioksi, jossa positroni ja elektroni törmätessään "katoavat" ja niiden energia muuttuu virtuaaliseksi fotoniksi tai Z-bosoniksi. W-bosonipareja saatiin neutriinojen, fotonien ja Z-bosonien hiukkasten vaihdossa. Virtuaalihiukkaset eivät elä kauan ja ne hajaantuvat nopeasti muiksi alkeishiukkasiksi, joita voidaan havaita hiukkasilmaisimilla. Havaitut hiukkaset voitiin tunnistaa niiden energian, liikemäärän ja sähkövarauksen perusteella.
Vuonna 1989–1995 LEP:ssä kiihdytettiin elektroneita ja positroneita 45 GeV:n kokonaisenergiaan, mikä mahdollisti Z-bosoneiden tuoton. Myöhemmin, vuosina 1996–2000 laite saatiin tuottamaan myös W−–W+-bosonipareja. Törmäytyskokeissa saavutettiin parhaimmillaan 208 GeV:n massakeskipiste-energia.
Saavutukset.
LEP-kokeissa saadut tulokset mahdollistivat monien Standardimallin suureiden tarkan arvon määrittelemisen. Tärkein LEP:n saavus oli Z- ja W-bosonien massojen määritys.
Antalkidas

Antalkidas (, ) oli spartalainen sotilas ja valtiomies antiikin Kreikassa. Vuonna 393 eaa. hänet lähetettiin Sardikseen lähettilääksi persialaisen satraapin Tiribazoksen luokse. Spartalaiset tunnustivat Vähän-Aasian kreikkalaiskaupunkien ja Kyproksen kuuluvan persialaisille. Ateenalaiset lähettivät oman lähettiläänsä, mutta spartalaismielinen Tiribazos vangitsi tämän. Persian kuningas Artakserkses II ei kuitenkaan pitänyt tästä ja erotti Tiribazoksen. 
Vuonna 388 eaa. Antalkidas johti laivastoa ateenalaisia vastaan. Lopulta ateenalaiset suostuivat rauhaan, jota kutsutaan Antalkidaan rauhaksi (myös kuninkaan rauha). Rauhansopimuksen mukaan Vähän-Aasian kreikkalaiskaupungit kuuluivat Persialle. Persialle kuulumattomat kreikkalaiskaupungit puolestaan olivat itsenäisiä lukuun ottamatta Imbrosta ja Skyrosta sekä Lemnoksen kaupunkeja, joiden tuli kuulua Ateenalle. 
Antalkidas oli Artakserkses II:n suosiossa aina siihen asti, kun Sparta kukistui Leuktran taistelussa. Antalkidaan viimeinen matka Persiaan vuonna 367 eaa. ei ollut menestys.
Samuel Johnson

Samuel Johnson (7. syyskuuta 1709 / 18. syyskuuta 1709 Lichfield – 13. joulukuuta 1784) oli englantilainen kirjailija, esseisti, runoilija, elämäkertakirjoittaja ja kriitikko. Hän laati vuonna 1755 painetun englannin kielen sanakirjan "A Dictionary of the English Language."
Lapsuus ja nuoruus.
Samuel Johnsonin isä oli kirjakauppias, joka oli tunnettu sekä kirjallisista harrastuksistaan että raskasmielisyydestään. Nuori Samuel opiskeli Oxfordin yliopistossa puolitoista vuotta, minkä jälkeen hän joutui taloudellisista syistä keskeyttämään opintonsa. Opiskeluaika vanhoillisessa Oxfordissa lujitti Johnsonin kotoa perittyä aatemaailmaa, jossa tory-puolueella ja valtionkirkolla oli keskeinen merkitys. Vuonna 1737 Johnson muutti Lontooseen.
Työura.
Johnson oli Lontoon kirjallisten piirien keskeinen hahmo 1700-luvulla. Vuonna 1747 hän sai eräältä kustantajayhtymältä tehtäväkseen laatia suuren englannin kielen sanakirjan. Työstä luvattiin kokonaisuudessaan 1 775 punnan palkkio. Johnsonilta kului sanakirjan kirjoittamiseen kahdeksan vuotta. Kirja julkaistiin kahdessa osassa, ja se teki kirjoittajastaan kuuluisan. Johnson työskenteli myös toimittajana ensin "The Rambler" -nimisessä aikakauslehdessä vuosina 1750–1752 ja sitten "The Idler" -nimisessä aikakauslehdessä vuosina 1759–1760. Vuonna 1762 Johnson sai Yrjö III:lta 300 punnan vuotuisen eläkkeen, joka turvasi hänen toimeentulonsa. Hän perusti vuonna 1764 Literary Clubin, jonka jäseniä olivat muiden muassa Oliver Goldsmith, Joshua Reynolds, David Garrick, Edmund Burke, Adam Smith ja James Boswell. 
Boswell ja Johnson matkustivat yhdessä 1773 Skotlantiin ja Hebrideille, jota Johnson kuvasi teoksessa "Journey to the Western Isles of Scotland" (1775). Boswell kirjoitti Johnsonista niin tarkan ja elävän kuvauksen, että siitä on myöhemmin voitu päätellä, että Johnsonia vaivasi kroonisen masennuksen lisäksi Touretten oireyhtymä.
Monet Johnsonin lauseista elävät sitaatteina:
Antigone

Antigone () oli kreikkalaisessa mytologiassa Theban kuninkaan Oidipuksen ja tämän äidin Iokasten tytär. Antigone suljettiin hautakammioon elävältä, koska hän oli vastoin hallitsevan Kreonin määräystä haudannut Thebaa vastaan sotineen veljensä Polyneikeen.
Antigone on Sofokleen tragedian "Antigone" päähenkilö. Näytelmässä esiintyy myös Antigonen sisar, Ismene.
Antinoos

Antinoos (lat. Antinous) (n. 111–130) oli Rooman keisarin Hadrianuksen kauneudestaan kuuluisa rakastaja. Antiikin taiteessa ja myöhemmän ajan kielenkäytössä hän on nuoren, miehisen kauneuden perikuva.
Hadrianus oli löytänyt Antinoosin Kreikasta. Purjehtiessaan Hadrianuksen kanssa Egyptissä Antinoos hyppäsi jostakin syystä Niiliin ja kuoli. Tarinan mukaan hän halusi pitkittää teollaan Hadrianuksen elämää. Toisen tarinan mukaan kyseessä oli vahinko. Hadrianus suri poikaystäväänsä, julisti tämän jumalaksi, perusti hänelle kaupungin ("Antinoopolis") ja pystytti hänelle patsaita ja temppeleitä.
Antoninuksen valli

Antoninuksen valli eli Antoninuksen muuri oli roomalainen rajavalli, joka erotti Britannian provinssin sen pohjoispuolelle jääneestä kelttiläisten alueesta. Valli rakennettiin vuosina 142−144 jaa. keisari Antoninus Piuksen aikana. Antoninuksen valli oli noin 60 kilometrin pituinen ja kulki Skotlannin poikki suunnilleen nykyisellä Glasgow−Edinburgh-linjalla, Old Kilpatrickista Borrowstounnessiin. 
Suurimman osan roomalaishallinnon aikaa Britannian pohjoisrajana oli Hadrianuksen valli. Antoninuksen valli rakennettiin noin 20 vuotta Hadrianuksen vallin jälkeen, kun Rooma pääsi lyhyeksi ajanjaksoksi laajenemaan pohjoisemmaksi. Antoninuksen valli sijaitsee noin 160 kilometriä Hadrianuksen vallista pohjoiseen. Ulompi valli hylättiin kuitenkin noin vuonna 164, sillä joukkoja tarvittiin muualla.
Aiakos

Aiakos () oli kreikkalaisessa mytologiassa alun perin myrmidonien kuningas. Kuolemansa jälkeen hänestä tuli yksi manalan tuomareista. Hän oli ylijumala Zeuksen ja joenjumala Asopoksen tyttären Aiginan poika. Vaimonsa Endeisin kanssa hänellä oli lapset Telamon ja Peleus (Akhilleuksen isä).
Aiakoksen heeroskultti eli erityisesti Aiginan saarella. Tälle oli omistettu kaksi Aiakeion-nimistä heroon-pyhäkköä, Aiginan kaupungin Aiakeion sekä Ateenan Agoran Aiakeion.
Aias

Aias (, tai Ajax) oli kreikkalaisessa mytologiassa Telamonin poika ja Salamiin ruhtinas. Hän oli Troijan sodassa Akhilleuksen jälkeen akhaijien urhein mies. Hän oli myös Akhilleuksen serkku. Aias pelasti Akhilleuksen ruumiin troijalaisten käsistä. Kun Odysseus sai parhaana sankarina Akhilleuksen aseet, Aias hulluuden puuskassa tappoi yöllä sotajoukon karjalauman, luullen surmaavansa kilpailijansa ja kreikkalaisten päälliköt. Tajuttuaan tekonsa hän syöksyi häpeästä omaan miekkaansa.
Aiaan itsemurhan tunnetuin näytelmäesitys on Sofokleen tragedia "Aias". Vaasimaalauksena eräs sen varhaisista esityksistä löytyy niin kutsutusta Eurytos-krateerista.
Mesoni

Hiukkasfysiikassa mesoni on kvarkista ja antikvarkista koostuva hadroni. (Toinen hadroneihin kuuluva ryhmä on baryoni.) Mesoni on bosoni, eli sen spin on kokonaisluku. Mesonit ovat epästabiileja ja hajoavat nopeasti itsestään kevyemmiksi hiukkasiksi, yleensä leptoneiksi.
Mesonit voidaan jakaa spinien perusteella spin 0 ja spin 1 -mesoneihin. Spin 0 -mesoneilla kahden kvarkin spinit ovat erisuuntaiset ja spin 1 -mesoneilla samansuuntaiset. Keveimmät mesonit kuuluvat spin-nolla -oktettiin. Näitä ovat pionit (kaksi varattua ja yksi neutraali), kaonit (kaksi varattua ja kaksi neutraalia) ja eeta-mesoni (neutraali). Näiden massat ovat pionien 140 MeV:sta kaonien 500 MeV:iin.
Nias

Nias on saari Indonesiassa noin 120 km Sumatran länsipuolella. Vuonna 2014 Niasin väkiluku oli 788 132 ja pinta-ala 5 125 km².
Saari oli kuuluisa hippien ja surffareiden matkakohde 1960-luvulla. Siellä on myöhemmin järjestetty useita kansainvälisiä surf-kisoja ja Lagundri Bayn rantaa pidetään yhtenä maailman parhaista surffauspaikoista.
Kulttuuri.
Niasin kulttuuri on kehittynyt omintakeisesti maantieteellisen eristyneisyyden tähden. Tunnettuja traditioita ovat muun muassa Indonesian 1000 rupian setelissä kuvattu kivihyppy ja paikallinen sotatanssi. 
Vuoden 2004 ja 2005 maanjäristykset.
26. joulukuuta 2004 saaren pohjoispuolella tapahtunut maanjäristys aiheutti kymmenen metriä korkeat tsunamit ja tappoi 122 ihmistä. Satoja jäi kodittomaksi.
28. maaliskuuta 2005 maa järisi jälleen saaren lähistöllä. Ainakin 300 ihmistä kuoli järistyksen aiheuttamissa tuhoissa.
Apollodoros Damaskolainen

Apollodoros Damaskolainen (; k. 129) oli syyrialainen arkkitehti ja insinööri, joka työskenteli roomalaisten palveluksessa ensimmäisellä ja toisella vuosisadalla. Hän suunnitteli Roomaan Trajanuksen forumin ja mahdollisesti Trajanuksen pylvään ja Basilica Ulpian, sekä sillan Tonavan yli Daakiaan. Oltuaan uransa huipulla Trajanuksen hovissa hän joutui Hadrianuksen epäsuosioon ilmeisesti väheksyttyään tämän suunnitelmia. Hänet karkotettiin Roomasta ja myöhemmin teloitettiin.
Apollodoros kirjoitti useita teoksia rakennustaiteesta ja -tekniikasta, joista "Sotakoneet" () on säilynyt jälkipolville.
Sibolga

Sibolga on satamakaupunki Sumatran saaren länsirannikolla Indonesiassa. Sieltä on lauttayhteys lännessä sijaitseville saarille kuten Simeulueen ja Niasiin. Sibolgassa on historiallisia nähtävyyksiä, rantoja ja koralliriuttoja saarien rikkomalla rannikolla.
Vuoden 2010 laskennassa kaupungin väkiluku oli noin 84 500.
Poncan Ketek -saarella Sibolganlahdella sijaitsi aikaisemmin linnoitus, jossa brittiläiset, hollantilaiset, ranskalaiset ja amerikkalaiset kauppiaat pysähtyivät.
Apollonios Pergeläinen

Apollonios Pergeläinen (, ; 200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen matemaatikko ja tähtitieteilijä, joka oli kotoisin Pergestä Pamfyliasta. Antiikin aikana häntä kunnioitettiin nimityksellä ”Suuri Geometrikko”. Apollonioksen nimi esiintyy usein latinalaistetussa muodossa "Apollonius", hänen kotipaikkansa nimi myös muodossa "Perga". 
Apollonioksen tärkeimmät tutkimukset kohdistuivat kartioleikkauksiin eli käyriin, jotka nykyään tunnetaan paremmin toisen asteen käyrinä. Hänen "Konika"-teoksensa on yleisesitys kartioleikkauksista. Siinä hän käy läpi kartioleikkausten halkaisijat, tangentit, normaalit, leikkaamisen ja asymptootit. Suurin osa Apollonioksen teoksista on hävinnyt ja muutamia tunnetaan nimeltä ja sisältö pääpiirteisesti myöhempien aikojen historioitsijoiden avulla, etenkin Pappos Aleksandrialaisen kirjoitukset ovat olleet ensiarvoisen tärkeitä. Myös "Konika" oli keskiajalle saakka kateissa, mutta teoksen löydyttyä se oli tärkeässä asemassa luomassa tieteellisen vallankumouksen matemaattisia perusteita.
Apollonios keksi sanat "ellipsi", "paraabeli" ja "hyperbeli". Hän esitti myös hypoteesin taivaankappaleiden epäkeskisistä radoista, millä hän selitti esimerkiksi Kuun kiertonopeuden vaihtelun.
Apollonioksen mukaan on nimetty myös kolmiota koskeva Apolloniuksen lause.
MUD

MUD (alun perin Multi-User Dungeon, myöhemmin myös Multi-User Dimension tai Domain) on monen käyttäjän tietokoneroolipeli, joka toimii tyypillisesti Internet-palvelimella tai BBS:ssä. Pelissä pelaaja omaksuu pelihahmon roolin ja näkee tekstikuvauksia peliympäristöstä, esineistä sekä toisista pelaajista ja tietokoneen ohjaamista pelihahmoista (NPC). Pelaajat kommunikoivat peliympäristön ja toistensa kanssa kirjoittamalla. Pelikomennot annetaan yleensä englanniksi. Useimmat MUDit ovat ilmaisia, pyörivät harrastuksen pohjalta ja vapaaehtoisten lahjoitusten turvin.
Perinteinen MUD esittää fantasiamaailmaa, jossa elää esimerkiksi ritareita, velhoja, haltioita, kääpiöitä ja menninkäisiä. Pelin tarkoituksena on tappaa hirviöitä, tutkia laajaa pelimaailmaa ja suorittaa tehtäviä, sekä keskustella muiden pelaajien kanssa ja muodostaa ryhmiä vaikeimpien vastusten suorittamiseksi. Lisäksi on MUDeja, joissa liikutaan vaikkapa science fiction -ympäristössä. Osaa MUDeista (erityisesti MOO:ta) käytetään lisäksi etäopiskeluun tai virtuaalikonferensseihin. MUDit ovat keränneet huomiota myös tieteellisissä tutkimuksessa esimerkiksi viestinnän, sosiologian, oikeustieteen ja taloustieteen alueilla.
Ensimmäinen MUD ilmestyi vuonna 1979. Suurimman suosionsa MUDit saavuttivat 1990-luvun alkupuolella Internetin ja yleiseen levitykseen julkaistujen MUD-pohjien/-ohjelmistojen yleistymisen myötä. Nykyään roolipelaaminen verkossa on siirtynyt graafisemman MMORPG:n suuntaan. MUDeista poiketen nämä ovat useimmiten kaupallista liiketoimintaa. 
Suomen käyttäjämäärältään pelatuin MUD on 14. huhtikuuta 1990 Suomessa avattu BatMUD.
Ensimmäinen MUD.
MUD, tai MUD1, (Multi-User Dungeon) oli ensimmäinen virallinen MUD. Sen loivat Essexin yliopistossa Roy Trubshaw ja Richard Bartle noin vuosina 1978–1979. Peli toteutettiin DECsystem-10 suurtietokonejärjestelmälle aluksi koneen symbolisella konekielellä (MACRO-10) ja myöhemmin uudelleen käyttäen korkeamman tason BCPL-kieltä. BCPL-versio valmistui pääsiäiseksi 1980, ja useimmat pitävät sitä alkuperäisenä MUDina, vaikka kyseessä oli itse asiassa pelin kolmas versio.
Bartlen mukaan nimi MUD viittaa Zork-tekstiseikkailuun, joka oli yhden hengen peli. Bartle ja Trubshaw halusivat omassa pelissään korostaa moninpelattavuutta (multi-user).
Essexin MUD ei ollut 1970-luvun lopulla ainoa lajiaan. Samoihin aikoihin laadittiin myös toinen samantyyppinen peli, "Milieu", myöhemmin Scepter of Goth. Nämä kaksi projektia etenivät käytännössä toisistaan tietämättä.
Simeulue

Simeulue on saari Indonesiassa, 150 kilometriä Sumatran saaren länsirannikolta. Suurin osa saaren asukkaista on muslimeja. 
Saari on 105 kilometriä pitkä ja 32 kilometriä leveä. Sen kukkulat kohoavat noin 567 metrin korkeuteen. Niiden rinteet ovat lehtipuumetsien peitossa, ja rannikko on kivinen, riuttojen ympäröimä ja sitä halkovat lyhyet mutta nopeasti virtaavat purot. Asutukset ovat rinteillä, joiden pengerviljelmillä kasvatetaan riisiä, teetä ja kahvia sekä karjaa kuten vesipuhveleita. Saarella on myös kookospalmuviljelmiä, ja kopra ja puutavara ovat tärkeimmät vientituotteet. 
Pääkaupunki ja satama on kaakkoisrannikolla sijaitseva Sinabang, josta on tieyhteys Sebigoon saaren koilliskärjessä.
Saari muodostaa oman hallintoalueensa (kabupaten). Vuonna 2020 sen väkiluku oli runsaat 90 000.
Vuoden 2004 Intian valtameren maanjäristyksessä saari oli lähellä järistyksen keskustaa, mutta ihmishenkiä menetettiin yllättävän vähän johtuen siitä, että saaren asukkaat ovat tottuneet maanjäristyksiin ja tsunameihin ja tiesivät lähteä pois rannikolta järistyksen sattuessa. Myös 28. maaliskuuta 2005 Sumatran maanjäristys sattui Simeuluen ja Niasin saaren välissä. Sadan ihmisen kerrotaan menehtyneen.
Ägidius Tschudi

Ägidius Tschudi (Aegidius eli Gilg Tschudi, 5. helmikuuta 1505 Glarus – 28. helmikuuta 1572 Glarus) oli sveitsiläinen historioitsija, jota pidetään sveitsiläisen historiankirjoituksen perustajana. Hän oli Ulrich Zwinglin oppilaita vaikka olikin katolilainen. Hänen tunnetuin teoksensa on "Chronicon Helveticum".
Tschudi toimi vuodesta 1558 Glaruksen kanttonin hallinnon johtajana. Hän oli oppinut teologi ja harras katolisuuden kannattaja. Hän keräsi laajan historiallisen
aineskokoelman ja jätti jälkeensä useita käsikirjoituksia, joista J. R. Iselin julkaisi 1734–1736 teoksen nimellä "Chronicon Helveticum" (kattaa vuodet 1000–1470), jota kuitenkin pidetään varsin epäluotettavana.
Vishnu

Vishnu (hindiksi विष्‍णु, IAST: "Viṣṇu", myös Višnu) on hindulaisuuden jumaluuden kolmiopin rakkautta ja elämää ylläpitävä jumala (Brahma on luojajumala ja Shiva on tuhoava ja uudelleenluova). Vishnu tunnetaan myös nimellä Narayana. Vishnua ja hänen ruumiillistumiaan palvoo hindulaisuuden vaishnalainen (vishnulaisuus) suuntaus. Se on yksi hindulaisuuden pääsuuntauksista.
Vishnu kuvataan usein nelikätisenä ja sinisenä. Hänen tunnuksiaan ovat kiekonmuotoinen "chakra"/"chakram" ja kotilo. Vishnun puoliso on rikkauden, valon ja tiedon jumalatar Lakshmi. Vishnulaisten uskonnollisia harjoitteita kutsutaan nimellä Bhakti. Sana on johdettu juuresta "bhaj" ja se tarkoittaa "palvoa". Uushindulainen Krishna-liike on Vishnun ruumiillistumia palvovista traditioista länsimaissa tunnetuin. Krishna on Vishnun kahdeksas ruumiillistuma.
Hindulaisuuden mukaan Vishnu on ilmestynyt maan päälle kymmenessä erilaisessa ruumiillistumassa eli "avataroissa". Nämä ovat:
Shiva

Shiva (usein Šiva, devanagari: शिव, IAST: "Śiva") on hindulaisuuden jumaluuden kolmiopin luova ja tuhoava jumala (Brahma on luojajumala, Vishnu ylläpitävä). Shivaa palvoo hindulaisuuden shaivistinen suuntaus.
Shivaa kuvataan monissa hahmoissa, mutta usein häntä palvotaan abstraktissa muodossa: palvonnan kohteena on "linga", kivipaaden esittämä fallossymboli, joka seisoo "yonin", feminiinisen periaatteen (eli voiman), päällä.
Shivan tunnusmerkit.
Shivan tärkein tunnusesine on kolmikärki, joka edustaa kolmea olemisen tasoa ja kolminaisuusjumalia Brahmaa, Vishnua sekä Rudraa (joka usein hieman harhaanjohtavasti samaistetaan myös suoraan Shivaan). Shivalla on myös usein askeettinuttura ja sininen kaula, ja hänen seurassaan on härkä. Shiva pitelee usein kapeaa rumpua, joka edustaa rytmin ja tanssin lisäksi maailman luomista ja on taiteellisuuden vertauskuva. Shiva kuvataan usein tanssivana, ja häntä pidetäänkin kosmisen tanssin tai joogan herrana. Yksi Shivan muodoista on jumala, joka on puoliksi mies ja puoliksi nainen. 
Shiva on kaikkien (jumal)ilmentymien taustalla – puhdas tietoisuus, joka suuntautuu joko "ulospäin" tai "sisäänpäin". Tästä syystä hänet kuvataan "kolmas silmä" puoliksi suljettuna, sillä kun hän avaa sen, maailmankaikkeus tuhoutuu. Tarinan mukaan Shivan puoliso Parvati hiipi salaa Shivan selän taakse ja laittoi kätensä tämän silmien eteen. Maan päälle levisi pimeys kun jumala oli sulkenut silmänsä. Siksi Shivan otsasta leimahti liekki, jonka takaa paljastui kolmas silmä. Se toi valon takaisin maan päälle.
Shivan puoliso.
Shivan puoliso ja hänen feminiininen energiansa on Parvati, jonka pahaa vastaan sotiva muoto on nimeltään Durga. Durgan suusta syntynyt raivoisa ilmenemismuoto on Kali, joka edustaa kaikkeuden voimaa vapautettuna täydessä voimassaan valmiina tappamaan kaiken tietämättömyyden. Shivan ja Parvatin poika on tunnettu elefantinpäinen Ganesha.
Shivan inkarnaatiot.
Sanotaan että Shiva ei inkarnoidu avataaraksi, koska hän on kaiken tuolla puolen. Sen sijaan hänen feminiininen puolensa tai periaatteensa inkarnoituu esimerkiksi "Devin" muodossa. "Vishnun" inkarnaatio Rama puolestaan palvoi Shivaa.
Shiva on sekä luoja, ylläpitäjä että tuhoaja. Shaivismin mukaan kaikki hindujen jumalat ja jumalattaret ovat osa Shivaa. Shivalla on viisi roolia:
Näistä siunaajan rooli katsotaan merkityksellisimmäksi.
Ammus

Ammus eli projektiili on yleisnimitys, joka käsittää kaikki ampuma-aseella ammuttavat heittokappaleet eli heitteet. Ammusten päätyyppejä ovat luodit, kranaatit ja erikoisammukset. Historiallisesti tunnetaan lukuisia erilaisia ammuksia, joita ovat muun muassa terävät nuolet, tylppäpäiset vasamat, lingonkivet, tykinkuulat, srapnellit sekä katapulteilla ammuttavat kivet ja sytytysammukset.
Ammus voidaan laukaista joko heittoaseen kineettisellä energialla tai tuliaseen kemiallisella energialla. Tuliaseessa ajopanoksen palaessa vapautunutta lämpöä muuttuu kaasumaisten reaktiotuotteiden laajentuessa ammuksen liike-energiaksi. Tuliaseiden ammus-ajopanosyhdistelmät voivat olla joko patruunalaukauksia, joissa ajopanos ja ammus ovat yksi yhdistelmä, tai kartussilaukauksia, joissa ajopanos ja ammus ladataan aseeseen erikseen.
Patruuna tarkoittaa ampumatarvikeyhdistelmää, jossa ammus mahdollisine sytyttimineen, hylsy, ruutipanos ja nalli on liitetty yhdeksi kokonaisuudeksi. Patruuna sisältää yhtenä kokonaisuutena kaikki ammuksen liikkeelle saattamiseen tarvittavat elementit. Lähes kaikki pienikaliiberiset tuliaseet ovat patruunalaukausaseita. Ensimmäiset patruunalaukausaseet, ns. kammiotykit tulivat käyttöön 1400-luvulla.
Kartussilaukauksessa ammus ja ajopanos ladataan aseeseen erikseen. Tätä laukaustyyppiä käytetään varsinkin järeäkaliiberisissa (yli 100 mm) tykeissä, joissa patruunalaukauksen käyttö ei teknisistä syistä ole mielekästä: patruunan fyysinen koko ja paino kasvaisivat liian suuriksi. Tällöin ladataan panoskammioon ensin ammus ja sitten ajopanoksen sisältävä kartussi, joka voi olla sytyttimen sisältävässä messinkihylsyssä taikka tekstiili- tai pahvipakkauksessa, jolloin erillinen sytytin asetetaan viimeisenä ennen lukon sulkemista. Etenkin hyvin järeäkaliiberisissa laivatykeissä on suosittu tekstiilipakattuja ruutipusseja, jolloin ajopanoksen määrää voidaan helposti säätää ampumamatkan suhteen.
Mustaruutiaseissa on käytetty usein patruunaa muistuttavaa ”esilatausta”, kartussia, jossa luoti ja ruuti on koottu paperiseen kääreeseen. Kartussi on nopeuttanut suustaladattavan aseen lataamista. Suustaladattavien aseiden lataamisen apuna on käytetty myös nk. banderollia, olkavyötä, jossa on puisia säiliöitä laukauskohtaisesti esimitattua ruutia ja luotia varten. Tällöinkään ei ole voinut puhua patruunasta, sillä banderollin sisältö on pitänyt purkaa ja sijoittaa aseen piippuun ilman säiliötään.
Christer Pettersson

Carl Gustaf Christer Pettersson (23. huhtikuuta 1947 Solna, Tukholman lääni – 29. syyskuuta 2004 Solna, Tukholman lääni) oli ruotsalainen mies, jota epäiltiin 28. helmikuuta 1986 tapahtuneesta pääministeri Olof Palmen salamurhasta. Käräjäoikeus tuomitsi Petterssonin murhasta elinkautiseen vankeuteen, mutta hovioikeus totesi hänet syyttömäksi vähäisten todisteiden takia ja vapautti hänet. Keskustelu syyllisyydestä jatkuu edelleen.
Pettersson oli aiemmin tuomittu vuonna 1970 hänen puukotettuaan itselleen ennestään tuntemattoman miehen. Pettersson tuomittiin tästä taposta vankeuteen vuonna 1974.
Pettersson kuoli aivoverenvuotoon lyötyään päänsä syyskuussa 2004.