tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Erkki Pullinen

Erik (Erkki) Pullinen (6. kesäkuuta 1871 Antrea – 20. marraskuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä ja maanviljelysneuvos. Pullinen oli Suomalaisen puolueen, kansanpuolueen, edistyspuolueen ja Maalaisliiton kansanedustajana ja toimi myös kahteen otteeseen ministerinä 1920-luvulla.
Erkki Pullisen vanhemmat olivat talollinen, valtiopäivämies Antti Pullinen ja Eeva Kristiina Kaiponen. Erkki Pullinen pääsi ylioppilaaksi 1891 ja suoritti alemman hallintotutkinnon 1894 ja agronomin tutkinnon 1897. Pullinen toimi Osaran maamieskoulun opettajana Hämeenkyrössä 1897–1898 ja maanviljelijänä Antreassa 1898–1934 sekä Viipurin maalaiskunnassa 1914–1934. Pullinen oli "Suomalaisen maanviljelyskauppa Oy":n johtaja 1899–1900 ja 1917–1918 sekä Viipurin läänin maanviljelysseuran sihteeri 1901–1916. Politiikassa Pullinen oli Suomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1917, kansanpuolueen edustajana 1917–1918, Edistyspuolueen kansanedustajana 1918–1919 ja 1922–1927 sekä Maalaisliiton kansanedustajana 1930–1933. Hän edusti koko eduskuntauransa ajan Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Edistyspuolueen riveissä Pullinen oli kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Vennolan II hallituksessa 1921–1922 ja Kallion I hallituksessa 1922–1924. Kunnallispolitiikassa Pullinen oli mukana Antrean kuntakokouksen ja kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Pullinen sai maanviljelysneuvoksen arvon 1922. Hänellä oli monia luottamustehtäviä eri maatalousalan järjestöissä.
Elias Sopanen

Elias Walfrid (E. W.) Sopanen (28. syyskuuta 1863 Savonlinna – 8. huhtikuuta 1926 Kangaslampi) oli suomalainen kihlakunnantuomari ja maanviljelijä, joka toimi nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana sekä oikeusministerinä 1920-luvulla.
Sopasen vanhemmat olivat kauppias, valtiopäivämies Adolf Albin Sopanen ja Maria Tarasoff. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1882 ja suoritti yleisen oikeustutkinnon 1886 saaden varatuomarin arvon 1889. Sopanen oli asianajajana ja kaupunginvaltuuston sihteerinä Savonlinnassa 1887–1900 ja sen jälkeen Viipurin hovioikeudessa kanslistina 1900–1907, ylimääräisenä viskaalina 1902–1904, varakanneviskaalina 1904 ja 1906–1907 sekä asessorina 1904–1906 ja 1907–1908. Sopanen toimi Leppävirran tuomiokunnan tuomarina 1908–1910 ja Rantasalmen tuomiokunnan tuomarina 1910–1926. Maanviljelijänä Sopanen oli vuodesta 1897 lähtien.
Sopanen oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana Mikkelin läänin vaalipiiristä 1914–1917. Edistyspuoluetta edustanut Sopanen oli oikeusministerinä Kallion I hallituksessa 1923–1924 noin kuukauden verran. Kunnallispolitiikassa Sopanen oli mukana Kangaslammin kunnanvaltuuston puheenjohtajana. 
Suomen sisällissodan aikana Sopanen toimi Varkauden taistelun jälkeen 87 ihmistä epäselvissä olosuhteissa kuolemaan tuominneen tutkijalautakunnan puheenjohtajana.
Tapaus tunnetaan nimellä "Huruslahden arpajaiset".
1920-luvulla Sopanen rakennutti Kangaslammin keskustaan suojeluskuntataloksi valkoisen 1920-luvun klassismia edustavan kivilinnan. Rakennus tunnetaan Manttuna. Linnan arkkitehti Oiva Kallio suunnitteli myös Sopasen Joutsenlahden kartanon laajennuksen.
Yrjö Johannes Eskelä

Yrjö Johannes Eskelä (11. helmikuuta 1886 Jepua – 23. kesäkuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen lääninhallinnon virkamies joka toimi sisäasiainministerinä Cajanderin I hallituksessa 1922 ja Cajanderin II hallituksessa 1924. Hän ei edustanut mitään puoluetta vaan oli ammattiministeri.
Johannes Eskelän vanhemmat olivat talonomistaja Tuomas Eskelä ja Sofia Greggilä. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 Vaasan suomalaisesta reaalilyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1911 ja yleisen hallintotutkinnon 1913.
Eskelä toimi vt. varalääninsihteerinä 1913–1914 ja oli Härmän piirin nimismiehenä 1914 sekä Mustasaaren piirin nimismiehenä 1914–1918. Hän oli Vaasan läänin vt. lääninsihteeri 1917–1918 ja toimi Suomen sisällissodan aikana lainopillisena avustajana Suomeen saapuneitten saksalaisten joukkojen päämajassa keväällä 1918. Eskelä oli sitten sosiaalihallituksen ensimmäisenä sihteerinä 1918–1919 ja sosiaaliministeriön raittiusosaston sihteerinä 1919. Hän oli Uudenmaan läänin lääninsihteerinä 1919–1938 ja lääninneuvoksena 1938–1949. Eskelä oli lisäksi sotaväen esikunnan lainopillisena avustajana 1921–1925 ja yleisesikunnan lainopillisena neuvonantajana 1926–1927.
Johannes Eskelä oli naimisissa vuodesta 1915 Sally Helfrid Naemi Hartmanin kanssa.
Emil Böök

Emil Böök (9. marraskuuta 1835, Helsinki – 15. heinäkuuta 1914 Nastola) oli suomalainen kasvatustieteilijä, rehtori ja professori.
Emil Böökin vanhemmat olivat tullivartija Karl Gustaf Böök ja Fredrika Sjöberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1856 Porvoon lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1861, filosofian maisteriksi 1864 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1867.
Böök väitteli tohtoriksi vuonna 1868 kouluhistoriallisella tutkimuksella "Realismen i den tyska skolan intill medlet af det adertonde århundradet". Väitöksen jälkeen hän toimi kasvatustieteen dosenttina vuoteen 1892 saakka. Kasvatus- ja opetusopin professorin Zachris Joachim Cleven jäätyä eläkkeelle vuonna 1882 Böök hoiti 1880-luvulla yliopiston kasvatus- ja opetusopin professorin virkaa useaan eri otteeseen virkaa tekevänä.
Emil Böök toimi alun perin Lauantaiseuran vuonna 1831 perustaman Helsingfors Lyceumin rehtorina vuosina 1869–1891. Rehtorin mukaan koulua kutsuttiin "Böökin lyseoksi", ja sen oppilaisiin kuului muun muassa C. G. E. Mannerheim, jonka Böök joutui vuonna 1879 erottamaan koulusta kurittomuuden vuoksi. Lopulta Mannerheim kuitenkin suoritti koulun loppuun yksityisesti Böökin lyseossa vuonna 1887.
Helsingissä Vuorikatu 22:ssa sijainneen Böökin lyseon toiminta päättyi 1891, koska se oli ollut lähellä suomalaisuusliikettä oleva ruotsinkielinen koulu ja suomenkieliset perheet alkoivat vähitellen panna lapsiaan entistä enemmän suomenkielisiin kouluihin. Tämän jälkeen Emil Böök toimi vielä vuosina 1891–1914 ruotsalaisen normaalilyseon historian yliopettajana. Böök sai professorin arvon 1908.
Böök oli naimisissa vuodesta 1863 Eugénie (Jenny) Charlotta Amalia Augusta Paldanin kanssa. Emil Böökin poika Einar Böök oli suomalaisen sosiaalipolitiikan kehittäjä, joka toimi muun muassa sosiaalihallituksen ylitirehtöörinä ja sosiaaliministerinä.
Ilmari Auer

Ilmari Auer (sukunimi vuoteen 1895 Tappura) (17. helmikuuta 1879 Lempäälä – 13. heinäkuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen maanviljelysneuvos ja Edistyspuolueen ja Maalaisliiton kansanedustaja ja ministeri.
Auerin vanhemmat olivat talollinen "Karl Gustaf Tappura" ja "Mariana Vilhelmina Kukkola". Hän pääsi ylioppilaaksi 1900 ja suoritti Tanskassa agronomin tutkinnon 1904 ja sen jälkeen Suomessa filosofian kandidaatin tutkinnon 1909. Auer oli Elisenvaaran maanviljely- ja karjanhoitokoulujen opettajana 1904–1905, Uudenmaan läänin maanviljelysseuran sihteerinä ja maatalouskonsulenttina 1905–1907 ja Tuusulan kansanopiston ja Sörnäisten kristillisen kansanopiston opettajana 1909–1911.
Auer toimi MTK:n sihteerinä 1917–1918, Valtion viljakonttorin johtajana 1922–1924, Hypoteekkiyhdistyksen agronomina 1931–1940 ja 1942–1944 sekä maatalousministeriön tuotanto-osaston ylimääräisenä esittelijänä 1941–1942. Auer oli myös maanviljelijänä Tuusulassa 1909–1914 ja 1926–1963, Helsingin maalaiskunnassa 1910–1916 sekä Vuorilahden tilalla Iitin Jaalassa 1916–1926.
Politiikassa Auer oli Edistyspuolueen kansanedustajana 1919–1921 ja 1924–1926 sekä Maalaisliiton kansanedustajana 1929–1930 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Maalaisliiton edustajana Auer oli Ingmanin II hallituksessa apulaismaatalousministerinä 1924 ja maatalousministerinä 1924–1925.
Auer sai maanviljelysneuvoksen arvon 1947 ja Helsingin yliopiston maatalous- ja metsätieteiden kunniatohtorin arvon 1958.
Axel Palmgren

Axel Palmgren (3. maaliskuuta 1867 Helsinki – 19. helmikuuta 1939 Helsinki) oli Suomen Työnantajain Keskusliiton (STK) toimitusjohtaja ja ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustaja ja ministeri.
Palmgrenin vanhemmat olivat esittelijäsihteeri Axel Albert Palmgren ja Olga Wilhelmina Mathilda Malmgren. Hän pääsi ylioppilaaksi 1886 ja suoritti yleisen oikeustutkinnon 1889 saaden varatuomarin arvon 1892. Palmgren oli senaatin talousosaston ylimääräisenä kopistina 1892–1893, oikeusosaston kopistina 1893–1894, Helsingin raastuvanoikeuden notaarina 1894–1904 ja maanviljelyshallituksen sihteerinä 1897–1903. Hänet erotettiin maanviljelyshallituksen sihteerin virasta hallinnollista tietä 1903, mutta hän sai viran takaisin eroten kuitenkin vuonna 1906.
Palmgren siirtyi 1903 elinkeinoelämän palvelukseen. Hän oli Karhula Oy:n palveluksessa 1903–1904, johtokunnan jäsenenä 1904–1915 ja yhtiön toimitusjohtajana 1907–1915. Palmgren oli "Suomen sahanomistajain yhdistyksen" toimitusjohtaja ja "Suomen sahateollisuuden työnantajaliiton" asiamies 1916–1917 sekä STK:n toimitusjohtaja 1918–1936.
Politiikassa Palmgren oli ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana 1917–1922 ja 1924–1936, edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli kauppa- ja teollisuusministerinä Ingmanin II hallituksessa 1924–1925 ja Sunilan II hallituksessa 1931–1932. Palmgren sai ministerin arvon 1936.
Palmgrenin puoliso vuodesta 1896 oli Anna Henriette von Kraemer (k. 1939).
Yrjö Pulkkinen

Yrjö Rafael Pulkkinen (3. huhtikuuta 1875 Parkano – 4. helmikuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen asianajaja ja myöhemmin Keskuskauppakamarin yliasiamies. Pulkkinen toimi kokoomuksen kansanedustajana ja ministerinä 1920-luvulla.
Pulkkisen vanhemmat olivat metsänhoitaja Adam Pulkkinen ja Ellida Rosalie Ljuboff Achté.
Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 ja suoritti ylemmän hallintotutkinnon 1896 sekä oikeustutkinnon 1897 saaden varatuomarin arvon vuonna 1900. Pulkkinen oli senaatin talousosaston ylimääräisenä kopistina 1896–1897, Turun hovioikeuden ylimääräisenä virkamiehenä 1899–1903 ja Tampereen pellava- ja rautateollisuus Oy:n virkailijana 1903–1904. Hän oli tamperelaisen "Einar Ahlmanin &amp; Yrjö Pulkkisen lakiasiaintoimiston" osakas 1904–1912 ja toimiston omistaja 1913–1917. Tämän jälkeen Pulkkinen oli Tampereen Osake-Pankin pääjohtajana 1917–1920, lainvalmistelukunnan vanhempana jäsenenä 1920–1921 ja Keskuskauppakamarin yliasiamiehenä 1922–1940. Suomen sisällissodan aikana Pulkkinen oli Tampereen naisvankilan johtajana.
Pulkkinen oli kokoomuksen kansanedustajana Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä 1922–1929. Hän toimi valtiovarainministerinä Ingmanin II hallituksessa 1924–1925 ja kauppa- ja teollisuusministerinä Tulenheimon hallituksessa 1925. Kunnallispolitiikassa Pulkkinen oli mukana Tampereen kaupunginvaltuuston varapuheenjohtajana ja Helsingin rahatoimikamarin jäsenenä.
Pulkkinen sai vuorineuvoksen arvonimen 1931.
Gustaf Ignatius

Gustaf Ignatius (8. kesäkuuta 1873 Helsinki – 21. joulukuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi sisäasiainministerinä Kallion II hallituksessa 1925–1926, edustaen Kokoomusta. Elämäntyönsä hän suoritti Kuopion läänin maaherrana.
Lapsuudenkoti.
Ignatiuksen vanhemmat olivat suomenmielinen senaattori, tilastollisen päätoimiston johtaja Karl Emil Ferdinand Ignatius (1837-1909) ja Amanda Kristina Bergman (1841-1921). Isä oli ollut mukana perustamassa "Uusi Suometar" -lehteä. Aviopari sai kaikkiaan kymmenen lasta. Katri Bergholm kirjoitti lapsuudenkodista kaksi muistelmateosta.
Toiminta Vaasassa.
Ignatius suoritti oikeus- ja ylemmän hallintotutkinnon 1896, toimi sitten asianajajana Vaasassa 1899-1908 ja palveli ylimääräisenä virkamiehenä Vaasan hovioikeudessa, mutta kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov erotti hänet virasta 1904. Hovioikeuden kanslistiksi Ignatius palasi 1907 ja yleni vuoteen 1917 mennessä asessoriksi. 
Vaasan ajastaan Gustaf julkaisi muistelmat Eino Suonlahden teoksessa Muistikuvia II. Vaasassa on osallistui Suomen valkoisen hallituksen toimintaan sen esittelijänä.
Vaasassa Ignatius aloitti myös päiväkirjansa, jonka alkuperäisversio on Kansalliskirjastossa. Muistiinpanoista, johon hän kirjoitti esipuheen mutta jotka jäivät hänen eläessään julkaisematta, toimittaja Heikki Ignatius koosti vuonna 2004 yli 700-sivuisen teoksen.
Alkulauseessa hän kuvaa pettymyksentuntemuksiaan eläkkeelle joutumisen jälkeen ja pieneksi mainitemansa eläkkeen vuoksi taloudellista tiukkuutta, joka vaati vielä työn hankkimista. Työ kuitenkin loppui kun sota loppui, jolloin hän alkoi kirjoittaa muistelmia, joiden uskoi ja toivoi tulevan julkaistuiksi. Käsikirjoitus kattaa vuodet ennen Kuopioon siirtymistä.
Maaherraksi Kuopioon.
Ignatiuksen ollessa komennuksella Helsingissä senaatin oikeusosastossa jakamassa tuomioita vangittuina oleville punaisille siviilitoimituskunnan päällikkö Arthur Castrén ilmoitti hänelle nimityksestä Kuopion läänin maaherraksi. Maaherran viran hän otti vastaan 12. elokuuta 1918 ja hoiti sitä kunnes jäi eläkkeelle 8. kesäkuuta 1940, jolloin hän palasi kotikaupunkiinsa Helsinkiin.
Kirjallinen toiminta.
Lähde:
Lisäksi hän kirjoitti Lakimies-lehteen, tanskalaiseen Juridiska Föreningens Tidskriftiin, Nordisk Kriminal Tidskriftin, Wienissä ilmestyvään Internationale Öffentliche Sicherheitiin ja erinäisiin muihin aikakauskirjoihin ja sanomalehtiin.
Perhe.
Ignatius vihittiin Vaasassa 31. joulukuuta 1899 Anna Kyllikki Maria Ingmanin kanssa (s, 1879). Heille syntyi neljä lasta. Aune avioitui jalkaväenkenraali Ilmari Armas Eino Martolan kanssa. Katri avioitui lähetystöneuvos Karl Henrik (Heikki) Brotheruksen kanssa.
Helsinki Times

Helsinki Times on sitoutumaton englanninkielinen uutislehti, joka ilmestyi toukokuusta 2007 lähtien. Sen painettu lehti lopetettiin 2015.
"Helsinki Timesin" päätoimittaja Alexis Kouros on vuonna 1990 Suomeen muuttanut iranilaissyntyinen lääkäri, kirjailija, toimittaja ja ohjaaja.
Painettu lehti.
Lehden painos oli noin 15 000. Kerran viikossa Helsingissä ilmestynyt lehden painaminen loppui, kun sen julkaisija Helsinki Times Oy asetettiin konkurssiin 9. helmikuuta 2015 yhtiön omasta pyynnöstä. Helsinki Timesin viimeinen painettu numero ilmestyi 22. tammikuuta 2015. Julkaisuyhtiön osakkaat neuvottelevat vielä konkurssipesän kanssa siitä, voidaanko lehden internetversion julkaisua jatkaa. Sen sisarlehti on ilmaisjakelulehti "SixDegrees", joka harventaa ilmestymistään tai myös lopettaa toimintansa konkurssin myötä. 
Lukijat.
Lehden lukijoita olivat työn tai loman vuoksi Suomessa oleskelevat henkilöt, kuten diplomaatit, liikemiehet ja opiskelijat. Lukijatutkimuksen mukaan lehteä lukivat pääasiassa akateemiset, johtavassa asemassa olevat 30–40-vuotiaat ulkomaalaiset tai uussuomalaiset henkilöt, jotka olivat kotoisin yli 60 maasta. Maksullisen "Helsinki Timesin" tekeminen kävi kannattavaksi, koska pääkaupunkiseudulla asui riittävästi ulkomaalaisia lukijoita.
Sisältö.
Lehden osiot olivat kotimaan ja kansainvälisten uutisten lisäksi kulttuuri, talous, urheilu, tiede ja teknologia, seitsemän päivän televisio-ohjelmat, seitsemän päivän sääkartta, viikkokatsaus Suomen lehtiin sekä kooste Suomea koskevista uutisista maailman medioissa. HKL osti lehdeltä ilmoitustilaa tiedottaakseen ulkomaalaisille lukijoille ja maahanmuuttajille Helsingin liikenteestä. Lehdellä on päivittäin uusiutuvat nettisivut. Helsinki Times ilmestyi perjantaisin.
Vuonna 2013 "Helsinki Times" ryhtyi yhteistyöhön "Helsingin Sanomien" kanssa ja julkaisi HS:n uutisia englanniksi.
Helsinki Times julkaisee "China News Zone" -nimisessä osastossaan Kiinan kommunistisen puolueen pää-äänenkannattajan, Kansan päivälehden toimittamaa materiaalia.
Alma

Alma on naisen nimi, myös Suomessa. Nimi Alma juontaa alkuperänsä latinan sanasta "almus", jonka femiinimuoto on "alma" ja joka tarkoittaa lempeää, mietoa. Saameksi sana "alma" puolestaan tarkoittaa kelpoa tai oikeaa.
Sana esiintyy myös latinalaisessa sanonnassa "Alma mater", jota usein käytetään siitä yliopistosta, jossa henkilö on opiskellut. Espanjassa "alma" on merkinnyt sielua. Myös portugalin kielessä "alma" tarkoittaa sielua mutta unkarin kielessä omenaa.
Suomessa nimi Alma on annettu vuoden 2024 loppuun mennessä yli 17 000 henkilölle.
Juho Koivisto (ministeri)

Johannes (Juho) Koivisto (ent. Keski-Koivisto; 15. maaliskuuta 1885 Kurikka – 13. lokakuuta 1975 Kurikka) oli suomalainen maanviljelijä ja pitkäaikainen Maalaisliiton kansanedustaja ja ministeri.
Koiviston vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Keski-Koivisto ja Josefina Fredrika Liljeqvist. Käytyään kansakoulun hän oli maanviljelijänä Kurikassa vuosina 1906–1958. Koivisto tunnettiin Kurikassa puhujana jo 1900-luvun alkupuolella, ja vuodesta 1903 alkaen hän toimi nuorisoseuratoiminnassa sihteerinä ja myöhemmin puheenjohtajana. Hän oli mukana torvisoittokunnassa ja näytelmäpiireissä. Koivisto oli myös Kurikan suojeluskunnan perustajajäsen ja toimi sen perustamiskokouksen puheenjohtajana. Hän toimi myös Kurikan osuusmeijerin isännöitsijänä. 
Koivisto oli Maalaisliiton kansanedustajana Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä 1927–1951. Hän oli apulaismaatalousministerinä Svinhufvudin II hallituksessa 1930–1931 ja Cajanderin III hallituksessa 1937–1939. Sotien aikana Koivisto oli II maatalousministeri Rytin I hallituksessa 1939–1940 ja Rytin II hallituksessa 1940–1941 sekä II valtiovarainministeri Rangellin hallituksessa 1941–1943.
Koivisto oli tasavallan presidentin valitsijamiehenä presidentinvaalissa 1925. Kunnallispolitiikkaan hän osallistui Kurikan kuntakokouksen ja kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Koivisto sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1935 ja maanviljelysneuvoksen 1960.
Eemil Linna

Kustaa Eemil (K. E.) Linna, ent. Ainiala, (17. tammikuuta 1876 Pälkäne – 10. tammikuuta 1951 Tampere) oli suomalainen maanviljelijä ja nuorsuomalaisen puolueen ja myöhemmin edistyspuolueen kansanedustaja ja ministeri.
Linnan vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Axel Ainiala ja Maja Stina Häkärä. Käytyään kansakoulun ja 1898 Mustialan maanviljelys- ja meijeriopiston Linna toimi maanviljelijänä Messukylässä Tampereen lähellä.
Linna oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana 1913–1914 ja 1917–1918 sekä Edistyspuolueen kansanedustajana 1918–1930 valittuna Hämeen läänin pohjoista vaalipiiristä. Hän oli maatalousministerinä Mantereen hallituksessa 1928–1929 ja Kivimäen hallituksessa kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä 1932–1936 ja toisena maatalousministerinä 1934–1936 sekä vielä maatalousministerinä syksyllä 1936 noin kahden viikon ajan.
Linna oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikkaan hän osallistui Messukylän kuntakokouksen ja kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Linna sai kunnallisneuvoksen arvon 1920.
Linna oli MTK:n johtokunnan puheenjohtaja 1936–1951.
Linna oli naimisissa vuodesta 1913 Eeva Maria Taipaleen kanssa. Hänen poikansa diplomi-insinööri Antti Emil Linna oli 1960-luvulla Suomen Kansanpuolueen ja liberaalisen kansanpuolueen kansanedustajana.
Bruno Sarlin

Bruno Gustaf Willehad Sarlin (8. marraskuuta 1878 Viitasaari – 6. tammikuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen maaherra ja Helsingin kaupungin huoltotoimen toimitusjohtaja. Sarlin oli myös Edistyspuolueen kansanedustaja ja ministeri.
Elämä.
Sarlinin vanhemmat olivat kanttori Konstantin Ferdinand Sarlin ja Margaretha Charlotta Granberg. Päästyään ylioppilaaksi 1899 Sarlin toimi asianajajana 1904–1906, kaakkoispiirin vaivaishoidonneuvojana 1906–1918 ja kolmannen piirin köyhäinhoidontarkastajana 1918–1920. Hän oli Köyhäinhoitolehden päätoimittaja 1913–1918 ja "Fattigvårdsbladetin" päätoimittaja 1913–1914. Sarlin oli Kuopion kaupungin vt. poliisimestarina 1917, Pohjois-Savon ja Kajaanin sotilaspiirin piiriesikunnan kansliapäällikkönä ja Kuopion kaupungin komendanttina 1918 sekä sotaorpojen huollon ohjaaja sosiaalihallituksessa 1918.
Sarlin luopui kansanedustajan paikastaan tultuaan valituksi Vaasan läänin maaherraksi vuonna 1920. Hän oli maaherrana vuoteen 1930 ja toimi tämän jälkeen Suomi-yhtiön tarkastajana 1930–1931 ja Helsingin kaupungin huoltotoimen toimitusjohtajana 1931–1945. Sarlin oli myös Huoltaja-lehden toimittajana 1918–1922 ja 1932–1937 sekä lehden päätoimittajana 1937–1951. Lisäksi Sarlin toimi Yhteiskunnallisen korkeakoulun opettajana 1937–1942.
Edistyspuolueen kansanedustajana Sarlin edusti Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä 1919–1920 sekä Vaasan läänin itäistä vaalipiiriä vuosina 1930–1935 ja 1945–1948. Hän oli sosiaaliministerinä Kivimäen hallituksessa 1935–1936.
Presidentin valitsijamiehenä Sarlin toimi vuosien 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana Kuopion kaupunginvaltuuston jäsenenä ja rahatoimikamarin puheenjohtajana.
Perhe.
Bruno Sarlin oli naimisissa vuodesta 1906 Signe Dagmar Johanna Hallbergin kanssa. Heidän poikansa oli toimitusjohtaja, pääkonsuli Juhani Saraste.
Antti Linna

Antti Emil Linna (7. lokakuuta 1916 Messukylä – 17. tammikuuta 2000 Kangasala) oli suomalainen diplomi-insinööri ja toimitusjohtaja. Hän toimi kansanedustajana 1960-luvulla Suomen Kansanpuolueen ja Liberaalisen kansanpuolueen riveissä.
Linnan vanhemmat olivat maanviljelijä, kansanedustaja ja ministeri Kustaa Eemil Linna ja "Eeva Maria Taipale". Linna pääsi ylioppilaaksi 1936 ja suoritti diplomi-insinöörin tutkinnon 1941. Linna oli Teknillisen korkeakoulun mineralogis-geologisen laitoksen assistenttina 1940–1941, Geologisen tutkimuslaitoksen vuori-insinöörinä 1941–1942 ja Lohjan kalkkitehtaan kaivosinsinöörinä 1942–1945. Vuosina 1945–1952 Linna oli "Maantuote Oy":n toimitusjohtajana ja vuodesta 1952 "Insinööritoimisto Oy Tutkimuksen" toimitusjohtajana. Hän oli Neste Oy:n maakaasuosaston johtajana 1971–1978.
Linna oli kansanpuolueen kansanedustajana 1962–1965 ja puolueen nimen vaihdon jälkeen liberaalisen kansanpuolueen kansanedustajana 1965–1966. Linna oli presidentin valitsijamies vuosien 1950 ja 1962 presidentin vaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana Tampereen kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsenenä.
Linna toimi Pirkan Hiihdon puheenjohtajana vuosina 1968–1971 ja osallistui itse hiihtoon seitsemän kertaa.
Julius Stjernvall

Julius Stjernvall (26. lokakuuta 1874 Mäntsälä – 6. toukokuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos ja Kone- ja Siltarakennus Oy:n toimitusjohtaja. Hän toimi myös Metallityönantajain Liiton puheenjohtajana.
Eversti-isänsä Carl Julius Stjernvallin ja isänisänisänsä luutnantti Hans Henrik Stjernvallin lailla Julius Stjernvall antautui ensin sotilasuralle. Hän valmistui upseeriksi Haminan kadettikoulusta 1896, palveli Venäjällä 1896–1897 ja meni sitten opiskelemaan valmistuen koneinsinööriksi Helsingin polyteknillisestä opistosta vuonna 1900. Hän oli aluksi Siemens &amp; Halske -yhtiön palveluksessa teknillisen toimiston johtajana Helsingissä 1904–1914 ja siirtyi sitten 1914 Kone- ja Siltarakennus Oy:n apulaisjohtajaksi. Hän oli yhtiön toimitusjohtajana 1917–1918 ja 1919–1929. Stjernvall sai vuorineuvoksen arvon 1924. Kone- ja Siltarakennus Oy, myöhempi Wärtsilä, valmisti ensimmäisen maailmansodan aikana tykistön ammuksia sekä Venäjän laivaston laskuun suuria laivankorjaustöitä. Lisäksi tehtaan monipuoliseen tuotantoon kuului separaattoreita, rautatiesiltoja, sulfiittiselluloosan keittoastioita ja puserrettuja metallitavaroita. Laivoja rakennettiin yhtiön omissa veistämöissä. 1926 Kone- ja Siltarakennus Oy osti Hietalahden telakka- ja konepajan kaikki osakkeet ja siirsi laivanrakennuksen Hietalahdelle. 
Stjernvall oli Helsingin Osakepankin hallintoneuvoston jäsenenä vuodesta 1917 lähtien ja hallintoneuvoston puheenjohtajana vuosina 1918–1931.
Stjernvall oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1905–1906.
Ruotsalaista kansanpuoluetta edustanut Stjernvall toimi kauppa- ja teollisuusministerinä Ingmanin I hallituksessa 1918–1919. Hän oli mukana Helsingin kunnallispolitiikassa kaupunginvaltuuston jäsenenä 1910–1914 sekä rahatoimikamarin jäsenenä 1913–1914. Stjernvall oli myös Suomen ruotsalaisen teknillisen tiedeakatemian jäsen. Hänen mukaansa on nimetty Helsingin Kulosaaressa Stjernvallintie, vuodesta 1958 Vuorineuvoksentie.
Water Street Atelier

The Water Street Atelier on yhdysvaltalainen taidekoulu, joka toimii nykyään Manhattanilla, New Yorkissa. Aiemmin koulu sijaitsi Brooklynissä, mistä sen nimi juontaa juurensa. Jacob Collinsin johtama koulu opettaa vanhojen mestarien tapaa piirtää ja maalata.
Koulussa on kaksi osiota. Takahuone on Collinsin yksityinen studio, isompi edessä oleva huone on oppilaitten tila, missä Collins myös työskentelee suurempien figuratiivisten maalaustensa kanssa.
Oppilaat tulevat usein opiskelemaan kouluun neljäksi vuodeksi. Ensimmäisenä vuotenaan oppilaat viettävät suurimman osan ajastaan piirtäen ja maalaten kipsipatsaita ja elävää mallia, piirtäen lyhyitä ja pitkiä asentoja. Tämän jälkeen siirrytään pelkästään figuuriin ja enimmäkseen pitkään asentoon (3–4 viikkoa), joita piirretään lyijykynällä. Tämän jälkeen siirrytään grisaille-figuurimaalaukseen (paletilla yleensä ainoastaan mustaa ja valkoista), josta sitten siirrytään koko palettiin. Collins esittelee myös asetelma- ja maisemamaalausta.
Collins pyrkii opettamaan aina kun hänellä on mahdollisuus siihen. Tiukkojen aikataulujen kohdalla myös Collinsin vanhat oppilaat tulevat opettamaan. Yleensä kerran vuodessa oppilaat pyrkivät tekemään erillisen maisemamaalausmatkan tai muun matkan, jonka aikana opettaa vieraileva opettaja.
Collins hyväksyy ohjelmaansa ainoastaan kolmesta neljään uutta oppilasta vuodessa. Hän edellyttää avointa mieltä ja suurta motivaatiota, eikä niinkään suuria teknisiä taitoja aloittaessa. Koulun ohjelma vaatii oppilailta suurta keskittymistä ja itsemotivaatiota. Ohjelmaa ei ole rakennettu tarkasti, vaan Collins valvoo itse oppilaiden kehitystä ja päättää milloin kukin on valmis siirtymään uuteen vaiheeseen, ja missä oppilaiden heikot kohdat milloinkin ovat. Tätä samaa periaatetta noudattivat 1800-luvun ranskalaiset taideakatemiat.
Koulusta valmistuneita ja siellä opiskelleita.
Michael Grimaldi, Kate Lehman, Dan Thompson, Camie Davis, Nicholas Hiltner, Sarah Lamb, Edward Minoff, Travis Schlaht, Sam Wisneski, Douglas Flynt, Scott Waddell ja Carl Dobsky.
Nikolai Astrup

Nikolai Astrup (30. elokuuta 1880 Bremanger – 21. tammikuuta 1928 Jølster) oli norjalainen taidemaalari. Astrup syntyi Bremangerissa, mutta muutti Jølsteriin, missä hänen isänsä työskenteli pappina. Hän opiskeli maalausta ja piirtämistä Oslossa sekä asui jonkin aikaa Pariisissa ja Saksassa, kunnes palasi kotikaupunkiinsa. Hän piti menestykkäästi ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Oslossa 1905. Astrup kuoli keuhkokuumeeseen vuonna 1928.
Maalauksissaan Astrup suosi selkeitä, voimakkaita värejä ja maalasi tavallisesti maisematauluja. Hänen tyyliään pidetään uusromanttisena. Asiantuntijat pitävät Nikolai Asturupia yhtenä tärkeimmistä norjalaisista 1900-luvun taidemaalareista ja hänen taulujaan on myyty huutokaupoissa keskimäärin puolen miljoonan dollarin hintaan.
Uuno Brander

Uuno Edvard Brander (23. heinäkuuta 1870 Kitee – 13. heinäkuuta 1934 Kitee) oli suomalainen ylijohtaja ja tilanomistaja, joka toimi Nuorsuomalaisen Puolueen sekä Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustajana ja ministerinä.
Henkilöhistoria ja ammattiura.
Branderin vanhemmat olivat filosofian maisteri Aksel Emil Brander ja Anna Amalia Telén. Branderilla oli kahdeksan sisarusta, jotka kaikki olivat yhteiskunnallisesti aktiivisia ja joista kolme oli kansanedustajia: Augusta Laine, Helena Brander ja Akseli Brander.
Brander oli naimisissa kahdesti, Ingeborg Winterin (1873–1902) ja Helena Sofia Karttusen (1876–1961) kanssa. Ingeborgin kanssa hän sai kaksi lasta ja Helenan kanssa kuusi lasta, joihin lukeutuivat muun muassa metsäneuvos Veikko Palosuo (1911–1999) sekä pääsihteeri, rovasti Simo Palosuo (1918–1998).
Brander pääsi ylioppilaaksi 1889 ja suoritti agronomin tutkinnon 1893. Brander toimi maatilan hoitajana ja meijerikoulun opettajana Kiteellä sekä kirjanpitäjänä ja tilanhoitajan apulaisena Köyliönkartanossa 1893–1896. Hän oli Viipurin läänin Uudenkirkon kansanopiston maatalousaineiden opettajana 1896–1898, Maamiehen toimittajana 1899 ja Pohjois-Karjalan maanviljelysseuran sihteerinä ja karjanhoitokonsulenttina 1899–1904. 
Brander oli maanviljelyshallituksen ylitarkastaja 1904–1917, maataloushallituksen ylijohtaja 1917–1923 ja "Maataloudellisen rajaseututoiminnan" ylijohtaja 1923–1934. Hän viljeli Kiteellä omistamaansa tilaa vuosina 1896–1934 ja toimi Suomen Punaisen Ristin työttömien kotien avustustoimiston johtajana pula-aikana 1931–1932. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1932.
Toiminta poliitikkona.
Brander oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1910 Kuopion läänin itäisestä vaalipiiristä ja 1911–1917 Mikkelin läänin vaalipiiristä. Hän oli Edistyspuolueen kansanedustajana 1924–1927 Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä ja 1930–1933 Mikkelin läänin vaalipiiristä. Brander toimi maatalousministerinä Ingmanin I hallituksessa 1918–1919 ja apulaismaatalousministerinä Mantereen hallituksessa 1928–1929. Brander oli valitsijamiehenä vuoden 1931 presidentinvaalissa.
Kuudennusmiehet (yhtye)

Kuudennusmiehet oli 1990-luvulla vaikuttanut eteläpohjalainen kitararock-yhtye. Myöhemmin yhtyeen jäsenet soittivat Lauri Tähkä &amp; Elonkerjuu -yhtyeessä.
Hjalmar Granfelt

Otto Hjalmar Granfelt (15. marraskuuta 1874 Turku – 25. kesäkuuta 1957 Turku) oli suomalainen professori ja valtiopäivämies, joka toimi myös lyhyen aikaa Suomen oikeusministerinä 1920–1921.
Henkilöhistoria.
Granfeltin vanhemmat olivat Turun hovioikeuden varapresidentti Otto Fabian Nimrod Granfelt (1818–1878) ja Fanny Georgina Karolina de Besche. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 (Nya svenska läroverket i Helsingfors) ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1897 ja ylemmän hallintotutkinnon 1899. Granfelt valmistui molempien oikeuksien kandidaatiksi 1903 sekä molempien oikeuksien lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1906. Hän sai varatuomarin arvon 1900. 
Granfelt toimi Helsingin yliopiston prosessioikeuden dosenttina 1906–1908, yleisen lainopin ja lainopin ensyklopedian apulaisena 1908–1909 sekä prosessioikeuden professorina 1909–1918 ja 1920–1941. Hän oli aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Itsenäistymisen jälkeen hän edusti Ruotsalaista kansanpuoluetta ja toimi oikeusministerinä Erichin hallituksessa 1920–1921. Granfelt oli korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena 1918–1920 ja Åbo Akademin kanslerina 1942–1957.
Hjalmar Granfelt oli naimisissa 1903–1946 Magdalena Lovisa Lavoniuksen (k. 1946) kanssa.
Toshikatsu Matsuoka

Toshikatsu Matsuoka (25. helmikuuta 1945 – 28. toukokuuta 2007) oli japanilainen poliitikko. Hän oli Japanin maatalousministeri 26. syyskuuta 2006 lähtien.
Matsuoka syntyi maanviljelijäperheeseen vuonna 1945 Kumamoton prefektuurissa, Kyūshūn saarella. Hän opiskeli maataloustiedettä Tottori University -yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1969. Sen jälkeen hän siirtyi töihin Japanin maatalousministeriöön. Matsuoka tuli valituksi parlamenttivaaleissa vuonna 1990, ja liittyi samana vuonna liberaalidemokraattiseen puolueeseen. Vuonna 2006 maan uusi pääministeri Shinzō Abe nimitti Matsuokan maatalousministeriksi.
Matsuokaa syytettiin hänen ministeriaikanaan taloudellisista epäselvyyksistä, muun muassa kulukorvausten vääristelystä, lahjoitusten vastaanottamisesta ja ministeriön tarjouskilpailuiden vääristelystä. Matsuoka teki 28. toukokuuta 2007 itsemurhan hirttäytymällä virka-asunnossaan Tokiossa. Matsuokan oli tarkoitus myöhemmin samana päivänä antaa parlamentin edessä selvitys taloudellisista epäselvyyksistä.
Onni Hämäläinen

Onni Ferdinand Hämäläinen (3. huhtikuuta 1885 Turku – 17. syyskuuta 1954 Helsinki) oli sotaministerinä Vennolan II hallituksessa 1921. Hän ei edustanut mitään puoluetta, vaan oli ammattiministeri.
Hämäläisen vanhemmat olivat konemestari Johan Hämäläinen ja Eva Karolina Niskanen. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta 1905. Hämäläinen kävi Konstantinovin sotaopiston Venäjällä, hänestä tuli aliluutnantti 1907, hän palveli insinööriväen upseerina 7:nnessä pontoonapataljoonassa Varsovassa 1907–1909 ja hänet siirrettiin reserviin 1909. Hän opiskeli sitten Helsingin yliopistossa suorittaen yleisen oikeustutkinnon ja ylemmän hallintotutkinnon 1913. Hämäläinen sai varatuomarin arvon 1922.
Hämäläinen osallistui ensimmäiseen maailmansotaan venäläisessä 22. insinöörirykmentissä Itä-Preussin, Karpaattien ja Galitsian rintamilla. Suomen itsenäistymisen jälkeen hän palveli Suomen armeijassa ja sotaministeriössä ministeriön oikeudellisen toimiston päällikkönä ja ministeriön insinööriosaston päällikkönä, teknillisten joukkojen komentajana sekä kadettikoulun ja merisotakoulun opettajana 1918–1921. Hänestä tuli kapteeni ja majuri 1918 ja everstiluutnantti 1919. Sotaministerinä Hämäläinen oli 1921. Hän oli sittemmin yleisen revisio-oikeuden asessorina 1923–1931 ja valtion revisiolaitoksen tarkastusosaston päällikkönä 1931–1947. Hämäläinen toimi myös opetusupseerina Helsingin poliisilaitoksessa, Viipurin poliisimestarin apulaisena, Äyräpään tuomiokunnan tulkkina ja v.t. tuomarina sekä asianajajana yli 7 vuotta. Viimeksi Hämäläinen toimi asianajajana Helsingissä vuodesta 1947 alkaen.
Erkki Makkonen

Erkki Pekka (Erik Petter) Makkonen (30. heinäkuuta 1882 Pietari – 9. maaliskuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi kauppa- ja teollisuusministerinä Vennolan II hallituksessa 1921–1922. Hän edusti edistyspuoluetta.
Makkosen vanhemmat olivat veturinkuljettaja Antti Makkonen ja Kristiina Lehikoinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1902 Sortavalan reaalilyseosta ja suoritti rakennusinsinöörin tutkinnon Chalmersin teknillisessä korkeakoulussa Göteborgissa 1905 ja tie- ja vesirakennusinsinöörin tutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1906. 
Makkonen toimi aluksi tie- ja vesirakennusylihallituksen insinöörinä Hangon satamarakennustöiden johtajana ja Saimaan kanavan piiripäällikkönä. Hän oli Viipurin kaupungininsinöörinä 1912–1918 ja hän oli sitten eri liikeyritysten toimitusjohtajana. Hän oli Viipurin Sähkölaitos ja Raitiotiet sekä Kaasu- ja Sähkö Oy:n toimitusjohtajana 1917–1918, Veljekset Peusa &amp; Kumpp. Oy:n johtajana 1919–1927 sekä Tehdas Oy Siron toimitusjohtajana vuodesta 1919 lähtien. Karismarkun Verkatehdas Oy:n toimitusjohtajana Makkonen oli 1915–1929. Vuonna 1923 hän toimi Suomen hallituksen valtuutettuna Suomen ja Puolan välisissä kauppasopimusneuvotteluissa. Viimeksi Makkonen oli Rauma Wood Ltd. Oy:n ja Repola Wood Ltd Oy:n johtokunnan puheenjohtajana 1924–1934.
Makkonen oli Viipurin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1918–1922, toimi puheenjohtajana Viipurin kaupungin yleisten töitten hallituksessa 1919–1922 sekä oli jäsenenä erinäisissä Viipurin kaupunginvaltuuston asettamissa toimi- ja valiokunnissa.
Erkki Makkonen oli naimisissa vuodesta 1909 Berta Gahnströmin kanssa.
Izumi Sakai

Izumi Sakai (, s. 6. helmikuuta 1967 Kanagawan prefektuuri, Japani – 27. toukokuuta 2007) oli J-pop-laulaja ja Zard-yhtyeen keulahahmo. 
Zard-yhtye aloitti vuonna 1991. Yhtyeessä oli alun perin viisi jäsentä, mutta jo pian Sakai jäi yhtyeen ainoaksi alkuperäiseksi ja pysyväluontoiseksi jäseneksi. 
Sakai kaatui 40-vuotiaana Keiōn yliopiston sairaalan portaikossa ja menehtyi sitä seuranneeseen aivovammaan. Hän oli saamassa hoitoa keuhkoihin levinneeseen kohtusyöpään. Kuolema oli ilmeisesti onnettomuus, eivätkä poliisin tutkimukset ole antaneet aihetta epäillä itsemurhaa.
Piru naiseksi

Piru naiseksi () on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Dennis Dugan ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva. 
Juoni.
Elokuva kertoo kolmesta kaveruksesta, Darrenista, J.D:stä ja Waynesta. Yllättäen Darren rakastuu kauniiseen Judithiin, joka ei voi sietää J.D:tä ja Wayneä, eivätkä hekään siedä Judithia. Niinpä Judith kieltää Darrenia tapaamasta enää ystäviään. Kuullessaan että Darren aikoo naida Judithin, J.D:n ja Waynen viimeinen toivo on kidnapata Judith ja estää häät.
Carl Dobsky

Carl Dobsky (s.1972) on yhdysvaltalainen Texasissa syntynyt taidemaalari. Hänen aiheensa ovat usein jokapäiväisiä moderneja esineitä, figuratiivisia kuvauksia nykypäivän ihmisistä tai kaupunki maisemia. 
Dobsky on opettanut vuodesta 2006 Next-Gen Atelierissa, jota hän on ollut perustamassa.
Dobsky aloitti opintonsa Jim Garrisonin ohjauksessa. Sen jälkeen hän lähti Floridaan Ringling School of Artiin ja vielä New York Academy of Figurative Artiin. Vuosina 2002-2004 hän opiskelis Water Street Atelierissa Jacob Collins Studiossa New Yorkissa.
Dobsky toimii myös konseptitaiteen ja muun kaupallisen taiteen parissa. Hän on toiminut Electronic Artsin, Disneyn ja Sonyn ja monien muiden projekteissa.
Kummitusjuna (EP)

Kummitusjuna on Kotiteollisuuden 13. kesäkuuta 2007 ilmestynyt EP, joka sisältää CD:n lisäksi DVD:n. CD sisältää "Iankaikkinen" -albumiltakin löytyvän nimikappaleen lisäksi kolme ennen julkaisematonta kappaletta. "Kuolemajärvi"-nimistä kappaletta on soitettu yhtyeen konserteissa jo ennen EP:n julkaisua. CD sisältää myös kaksi livekappaletta, jotka on äänitetty Kiteen jäähallissa toukokuussa 2006. EP:tä painettiin vain rajallinen määrä.
EP nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 1.
Kappaleet.
Kaikki sanoitukset Jouni Hynynen.
Grand central academy

Ei ole olemassa muita Grand Central Academyjä, joten uudelleen ohjaus Grand Central Academy of Artiin.
Grand central academy of art

Ei ole olemassa muita Grand Central Academyjä, joten uudelleen ohjaus Grand Central Academy of Artiin.
Waterstreet atelier

Joskus nimi kirjoitetaan virallisissakin lähteissä yhteen.
Toivo Salmio

Kaarlo Toivo Salmio, vuoteen 1906 "Lindholm" (4. marraskuuta 1882 Jyväskylä – 16. heinäkuuta 1973) oli suomalainen liikemies ja poliitikko.
Hän toimi Risto Rytin II hallituksessa kauppa- ja teollisuusministerinä ja II kansanhuoltoministerinä 1940–1941 sekä jonkin aikaa (1941) kauppa- ja teollisuusministerinä Jukka Rangellin hallituksessa.
Elämä.
Toivo Salmio syntyi Jyväskylässä ja vietti kaupungissa lapsuutensa. Hänen vanhempansa olivat suutarinliikkeen harjoittaja Kaarlo Lindholm ja Amanda, o.s. Virkanen. Vuonna 1906 Lindholm suomalaisti nimensä ja otti käyttöön sukunimen Salmio. Hän asui vuonna 1906 Kotkassa. Nuoruudessaan Toivo Salmio hankki kauppaopistossa kaupallisen koulutuksen. Hän täydensi opintojaan suorittamalla opintomatkoja vuonna 1908 Saksaan ja Sveitsiin sekä vuonna 1911 Skandinaviaan, Hollantiin ja Belgiaan. Myöhemmin hän vielä täydensi opintojaan vierailemalla liiketoimissa eri maissa.
Salmion ensimmäinen virkatehtävä oli vuosina 1906–1911 Kotkan työväen osuuskunnan johtajana. Kaupallisen toimen ohella hän oli 1909–1911 myös Kotkan työväen säästöpankin kamreeri. Sen jälkeen hän toimi SOK:n johtajana 1912–1914. Hän oli Elannon johtaja 1915–1928 ja Osuuskunta Tradekan (OTK) johtaja vuosina 1928–1952.
Poliittinen ura ja luottamustoimet.
Sosiaalidemokraatteihin lukeutunut Salmio oli kauppa- ja teollisuusministerinä sekä II kansanhuoltoministerinä Rytin II hallituksessa 1940–1941 ja tammikuusta 1941 heinäkuuhun 1941 kauppa- ja teollisuusministerinä Rangellin hallituksessa. Luovuttuaan valtiollisista tehtävistä hän istui vielä Helsingin kaupunginvaltuustossa 1943–1945.
Poliittisten vakanssien ohella Toivo Salmiolla oli lukuisia luottamustehtäviä. Hän toimi useissa toimikunnissa, lautakunnissa ja järjestöissä. Hän kuului myös mm. Outokumpu Oy:n hallintoneuvostoon vuodesta 1939 lähtien. Yhtiön hallintoneuvoston puheenjohtaja hän oli vuodesta 1948.
Perhe.
Toivo Salmion ensimmäinen puoliso vuodesta 1908 oli Elli, o.s. Väätäinen (k. 1943). Pariskunnalla oli neljä lasta: Seppo (s. 1909), Sirkka (s. 1911), Tarja (s. 1917) ja Sakari (s. 1921). Salmion toinen puoliso vuodesta 1945 oli näyttelijä Aune Somersalmi.
M.O.D.

Method of Destruction (lyhennettynä M.O.D.) on New Yorkista kotoisin oleva crossover thrash -yhtye. Yhtyeen perusti Stormtroopers of Death -yhtyeen (S.O.D.) laulaja Billy Milano.
That dog.

That Dog (tyyliteltynä that dog.) oli yhdysvaltalainen rock-yhtye. Se toimi 1990-luvulla Los Angelesissa, Kaliforniassa, ja ehti julkaista kolme studioalbumia.
Anna Waronker

Anna Waronker (s. 10. heinäkuuta 1972, Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän toimi 1990-luvulla that dog. -yhtyeen laulaja-kitaristina ja keulahahmona. 
Waronkerin vanhemmat ovat tuottaja Lenny Waronker sekä näyttelijä ja muusikko Donna Loren. Hänen veljensä on sessiorumpali Joey Waronker. Waronkerin ensimmäinen sooloalbumi "Anna" julkaistiin vuonna 2002.
Anna Waronker on naimisissa Redd Krossin basistina tunnetuksi tulleen muusikko Steve McDonaldin kanssa.
Harri Syrjänen

Harri Syrjänen (s. 22. huhtikuuta 1969) on suomalainen kokki. Hän tuli tunnetuksi MTV3-kanavalla 1999–2004 esitetystä "Kokkisota"-ohjelmasta, jonka lisäksi hän teki samalle kanavalle ohjelmaa "Soppamies". Syrjänen nähtiin myös Kokkisodan syyskaudella 2017. Vuodesta 2010 hän on ollut yksi vakioesiintyjistä Nelonen-kanavalla esitettävässä "Sokkokokki"-ohjelmassa.
Syksyllä 2013 Syrjänen kilpaili "Tanssii tähtien kanssa" -ohjelman 8. tuotantokaudella, mutta joutui keskeyttämään kilpailun juuri ennen finaalilähetystä loukattuaan varpaansa.
Yksityiselämä.
Syrjäsellä on kolme lasta, vuonna 2009 syntynyt tytär, vuonna 2011 syntynyt poika sekä vuonna 2018 syntynyt tytär, jonka äiti on ääninäyttelijä Pauliina Virta. Kaksi ensimmäistä lasta ovat Syrjäsen aiemmasta avioliitosta.
Creed

Creed on yhdysvaltalainen Grammyn voittanut rock-yhtye, joka on ottanut vaikutteita niin metallista kun grungestakin. Yhtye on myynyt maailmanlaajuisesti n. 35 miljoonaa albumia. Grungevaikutteidensa takia yhtyettä on verrattu moniin takavuosien grunge-yhtyeisiin, mutta yleisesti yhtyeen genre mielletään enemmän hard rockiksi tai vaihtoehtorockiksi. 
Yhtye hajosi vuonna 2004 jäsenten välisiin erimielisyyksiin, mutta palasi yhteen vuonna 2009 alkuperäisellä kokoonpanolla uuden albumin Full Circle muodossa.
Yhtyeen tunnetuimmat kappaleet ovat "Higher", "With Arms Wide Open", "My Sacrifice" ja "Overcome".
Historia.
Scott Stapp (laulu) ja Mark Tremonti (kitara, taustalaulu) perustivat yhtyeen 1995, vaikutteinaan mm. yhtyeet Alice in Chains ja Pearl Jam. Myöhemmin tulivat Brian Marshall (basso) ja Scott Phillips (rummut). Yhtye päätyi nimeen Creed, koska yhtyeen basistin Brian Marshallin edellinen yhtye oli Maddox Creed. Kokoonpano oli pian tämän jälkeen valmis ja yhtye sai sopimuksen ja ensimmäinen albumi "My Own Prison" julkaistiin 1997. Yhtyeen ensimmäisen albumin myynti oli positiivinen yllätys kotimaassaan, sillä sen koommin levy-yhtiö kuin yhtye itsekään ei odottanut sen nousevan edes Top 40 -listalle. Yhtye keräsi singlejen avulla mainetta vuosina 1997-1998, joista "My Own Prison" ja "Torn" nousivat hiteiksi kotimaassaan.
Varsinainen maine kuitenkin alkoi "Human Clay" (1999) albumin julkaisun jälkeen, jonka singlet "Higher" ja "With Arms Wide Open" nousivat suuriksi hiteiksi ja kummatkin nousivat singlelistojen ykkösiksi USA:ssa, myös kappaleesta "What If" julkaistiin single, joka nousi hitiksi myös nousten ykköseksi ja se julkaistiin "Scream 3" elokuvan soundtrackille, myös viimeinen single "Are You Ready?" nousi ykköseksi. Albumi on saavuttanut kotimaassaan huiman yksitoistakertaisen platinalevyn aseman.
"With Arms Wide Open" voitti 2001 Grammyn parhaana rock-kappaleena.
Toinen albumi "Weathered" kuitenkaan ei ollut suuri menestys edeltäjälleen sillä ainoastaan albumin debyyttisingle "My Sacrifice" nousi maailmanlaajuiseksi hitiksi. Yhdysvalloissa kappale "One Last Breath" oli myös suuri hitti. Kuitenkin albumi on myynyt erittäin hyvin Yhdysvalloissa kuusinkertaista platinaa. 
Yhtye hajosi vuonna 2004, jolloin laulaja Scott Stapp aloitti soolouransa ja yhtyeen muut jäsenet perustivat yhtyeen Alter Bridgen.
Yhtyeen hajoamisen kunniaksi yhtye julkaisi kokoelman "Greatest Hits", joka sisälsi kaikki yhtyeen Yhdysvalloissa julkaistut singlet. Albumista julkaistiin myös erikoisversio, joka sisälsi albumin lisäksi DVD:n, joka sisälsi jokaisen yhtyeen musiikkivideon.
Vuonna 2009 yhtye palasi takaisin yhteen ja julkaisivat uuden albumin, joka kantoi nimeä "Full Circle". Rumpali Scott Philips sanoi haastattelussa, että albumi "Full Circle" ei ole yhtyeen viimeinen albumi. Vuonna 2010 Mark Tremonti sanoi haastattelussa, että yhtyeen uusin levy saattaa tulla vuonna 2012. Yhtye ei ole vielä ilmoittanut mitään viidennestä albumista, syynä voi olla muiden bändin jäsenten sivuprojektit.
Musiikkivideot.
Kaikki yhtyeen musiikkivideot sisältyvät "Greatest Hits" kokoelman rajoitetun painoksen DVD:llä, paitsi "Overcome", "Rain" ja "A Thousand Faces"
Eric van de Poele

Eric van de Poele (s. 30. syyskuuta 1961 Verviers, Belgia) on belgialainen autourheilija. Hän osallistui 29:een Formula 1 -osakilpailuun saavuttamatta yhtään MM-pistettä.
Vuonna 1989 van de Poele kilpaili Formula 3000 -sarjassa. Hän voitti Belgian- ja Benelux Formula Ford -mestaruudet ja ehti kilpailla myös muun muassa Britannian Formula 3:ssa sekä Britannian ja Belgian rata-auto-sarjoissa ennen siirtymistään F1:een.
Van de Poelen F1-ura alkoi Modena-tallissa vuonna 1991. Auto ei ollut iskukykyinen ja kauden saldoksi jäi 15 karsiutumista kilpailusta ja yksi kilpailu, josta tuli yhdeksäs sija, joka jäi van de Poelen F1-uran parhaaksi. Hän oli lähellä sijoittua San Marinon GP:ssä pisteille, mutta hänen autostaan loppui viimeisellä kierroksella polttoaine.
Van de Poele siirtyi Brabhamille kaudeksi 1992. Tallilla talousongelmia eikä auto sen takia ollut paras mahdollinen. Van de Poele siirtyi kesken kauden Fondmetal-talliin, mutta Fondmetalkin ajautui talousongelmiin ja van de Poele sai lähteä. Parhaaksi tulokseksi jäi Belgian GP:n kymmenes sija.
Kaudella 1993 van de Poele oli Tyrrellin testikuljettaja eikä ajanut yhtään kilpailua. Kauden jälkeen hän siirtyi kilpailemaan rata-autosarjoihin. Vuosina 1995 ja 1996 hän oli mukana voittamassa Sebringin 12 tunnin ajoa. Hän on ajanut muun muassa DTM:ssä.
Adriana Sage

Adriana Sage (s. 16. huhtikuuta 1980) on meksikolaissyntyinen aikuisviihdenäyttelijä ja -malli.
Sage kasvoi San Diegossa, Kaliforniassa, ja muutti 18-vuotiaana Riversideen. Hän aloitti uransa stripparina ja ryhtyi pornoelokuvien näyttelijäksi vuonna 1999. Nyt rooleja on ollut kymmenittäin. Hän oli ehdolla AVN-palkinnon saajaksi luokassa "Best Solo Sex Scene" vuonna 2004. Hän on esiintynyt myös "Penthousen" sivuilla.
Uransa alussa Sage esiintyi lähinnä hardcore-elokuvissa. Myöhemmin hän on keskittynyt pehmeämpiin lesbopornokohtauksiin. Hän asuu nykyisin vakituisesti Chula Vistassa ja jatkaa uraansa, tosin vähemmän aktiivisesti.
Sage nähtiin myös 50 Centin musiikkivideolla "P.I.M.P.".
Area

Matkatoimisto Oy Area oli suomalainen, vuonna 1935 perustettu matkatoimisto. Se oli Finnairin tytäryhtiö. Area ja Suomen Matkatoimisto yhdistyivät 2. joulukuuta 2013, ja uuden yhtiön nimeksi tuli SMT. Uudesta yhtiöstä tuli samalla suurin suomalainen liikematkatoimisto.
Palvelut.
Area oli liikematkustukseen erikoistunut matkatoimisto ja osa GlobalStar-matkatoimistoverkostoa. Sillä oli liikematkakeskukset Helsingissä, Hämeenlinnassa, Tampereella, Turussa ja Oulussa, vapaa-ajan matkatoimisto Tampereella, puhelinpalvelukeskus Helsingissä sekä area.fi-verkkokauppa. Asiakaspalvelu toimi ympäri vuorokauden.
Hallinto ja tunnusluvut.
Arean toimitusjohtaja oli Taru Keronen. Yrityksessä oli noin 130 työntekijää. Vuoden 2011 kokonaismyynti oli 127 miljoonaa euroa. Area oli Suomen ensimmäinen matkatoimisto, jonka koko toiminta oli laatusertifioitu ISO 9001:2000 -laatujärjestelmästandardin mukaisesti.
Candyking

Candyking on Cloettan omistama makeis- ja välipala-alan brändi.
Historia.
Candyking aloitti toimintansa Ruotsissa nimellä "Karamellkungen" ja Suomessa toiminta alkoi nimellä "Candyland" vuonna 1990. Fazer-konserni osti Karamellkungenin ja Candylandin vuonna 1997 ja yhdisti ne yhdeksi yhtiöksi. Vuonna 2008 toiminta myytiin pääomasijoittaja Accent Equitylle. Ruotsalainen välipalatuotteiden toimittaja Parrots on ollut osa Candykingiä maaliskuusta 2009 alkaen.
Dani Evanoff osti Candykingin Accentilta loppuvuonna 2016. Alkuvuonna 2017 toimitusjohtajana toiminut Evanoff myi Candykingin Cloettalle noin 34 miljoonan euron kauppahintaan. Candykingillä oli myyntipisteitä seitsemässä maassa yli 8000 vähittäiskaupassa ja se myi niissä irtokarkkeja ja Parrots-brändillä kuivattuja hedelmiä ja pähkinöitä. Candykingillä ei ollut omia tuotantolaitoksia ja sen suurimmat markkina-alueet olivat Ruotsi, Britannia, Norja ja Tanska.
Saksan Grand Prix 2002

Saksan Grand Prix 2002 oli Formula 1 -sarjan kauden 12. osakilpailu, joka ajettiin 28. heinäkuuta 2002 Hockenheimringillä Saksan Hockenheimissa.
Kilpailua dominoi koko viikonlopun ajan Michael Schumacher. Alex Yoong ei selviytynyt kilpailuun 107 % säännön takia. GP on jäänyt historiaan Arrowsin viimeisenä osakilpailuna.
Gabrielle Fitzpatrick

Gabrielle Fitzpatrick (s. 1. helmikuuta 1967) on australialainen malli ja näyttelijä, joka muistetaan parhaiten roolistaan Montana Halena televisiosarjassa "Lumisen virran mies". Ollessaan aikoinaan Milanossa kuvauksissa mallina Fitzpatrick haki mallinroolia elokuvaan "Via Monte Napoleone" mutta saikin näyttelijänroolin.
Filmografia.
Televisiosarjat.
Gabrielle Fitzpatrick osallistui myös amerikkalaiseen Star 98.7 Contest -kilpailuun.