Örnulf Tigerstedt

Axel Örnulf Tigerstedt (29. syyskuuta 1900 Helsinki – 6. marraskuuta 1962 Strängnäs, Ruotsi) oli suomenruotsalainen runoilija ja kirjailija sekä saksalaismielinen propagandisti.
Elämä.
Tigerstedtin vanhemmat olivat vuorihallituksen ylijohtajana ja valtiongeologina toiminut geologi ja dendrologi Axel Fredrik Tigerstedt ja Mary Helena Florence von Schulz. Keksijä Eric Tigerstedt oli hänen vanhempi veljensä. Örnulf Tigerstedt pääsi ylioppilaaksi 1919 ja työskenteli sitten 1920- ja 1930-luvuilla mainosalalla. Hän sai vaikutteita erityisesti saksalaisen Oswald Spenglerin ja amerikkalaisen Lothrop Stoddardin historianfilosofiasta. Tigerstedt julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa "Vågor" vuonna 1918. Tigerstedt oli kulttuuripessimisti, kaipasi vahvaa johtajaa ja pelkäsi Neuvostoliittoa. 
Tigerstdtin runokokoelmat "Vid gränsen" (1928) ja "Block och öde" (1931) edustivat vielä modernismista vaikutteita saanutta lyriikkaa. Hän toi julki äärioikeistolaisen vakaumuksensa esseekokoelmissaan "Skott i överkant" (1934) ja "Utan örnar" (1935) sekä runokokoelmassa "De heliga vägarna" (1933). 1930-luvulla ja 1940-luvun alussa Tigerstedt toimi "Det svarta gardet" -nimellä tunnetun suomenruotsalaisten nuorten äärioikeistolaisten kirjailijoiden ryhmän henkisenä johtajana. Tähän ryhmään kuuluivat muun muassa hänen serkkunsa Tito Colliander sekä Göran Stenius ja E. R. Gummerus.
Tigerstedt oli Suomen Pen-klubin johtokunnan jäsen vuodesta 1931 talvisodan syttymiseen ja puheenjohtajana 1933–1934 sekä varapuheenjohtajana Sillanpään sijaisena 1937–1939 ja oli myös Dante Alighieri -seuran varapuheenjohtaja. Häntä luonnehdittiin tuolloin muun muassa ”fasismin ja natsismin lyyriseksi lipunkantajaksi ruotsalaisella kielialueella”. 1930-luvun alussa Tigerstedt kuului kansallissosialistiseen Isänmaalliseen Kansanpuolueeseen. Tigerstedt oli mukana Suomen edustajana vuonna 1942 Saksan aloitteesta perustetussa Euroopan Kirjailijaliitossa. Hänen liittoon mukaan houkuttelemia suomalaisjäseniä olivat muun muassa Mika Waltari, Bertel Gripenberg Maila Talvio, Yrjö Soini, Viljo Kajava, ja Tito Colliander.
Sotavuosina Tigerstedt oli Valtion tiedoituslaitoksen palveluksessa, ja hän julkaisi kirjoja muun muassa neuvostovakoilusta Suomessa. Sodan jälkeen Tigerstedt pakeni Ruotsiin ja monet hänen kirjoistaan joutuivat kiellettyjen kirjojen listalle.
Tigerstedtin teosta "Hemliga stämplingar" painettiin vuonna 1944 vain neljä kappaletta. Se painettiin tiettävästi Ruotsissa sen juututtua Suomessa sensuuriin ja syksyn 1944 välirauhansopimukseen. Kirja tehtiin valtiollisen poliisin toimeksiannosta, ja siinä käsiteltiin Valpon arkistoihin pohjatuen Otto Wille Kuusista ja muita suomalaisia kommunistijohtajia sekä SKP:n toimintaa ja jatkosodan aikaista vastarintaa Suomessa. Helsinkiläinen ruotsinkielinen oikeistolehti "Aftonposten" julkaisi kesällä 1944 jatkosarjana kirjasta pari lukua, ja Ruotsissa saksalainen propagandalehti "Tyska Röster" julkaisi siitä osia vuonna 1945.
Tigerstedt pakeni vaimonsa ja toisen tunnetun suomenruotsalaisen fasistin P. H. Norrménin kanssa syyskuussa 1944 moottoriveneellä Ruotsiin, josta hän haki poliittista turvapaikkaa. Vastaanotto Ruotsissa ei ollut lämmin, lehdistö pilkkasi häntä ("hullu natsi saa kulkea vapaana") ja oli pelko, että hänet karkotettaisiin, mutta ystävien tuella hän sai kuitenkin jäädä perheineen ja asui kuoilemaansa vuoteen 1962 asti Strängnäsissä. Hän jatkoi kirjailijantyötä ja käänsi muun muassa Waltaria ruotsiksi.
Örnulf Tigerstedt oli naimisissa vuodesta 1934 Giulia Anita Catanin kanssa. Heillä oli yksi tytär.
Tigerstedt on nykyisin lähes unohdettu kulttuurivaikuttaja, mutta todellisuudessa hän Pen-klubin puheenjohtajana edusti aikanaan saksalaismielistä ajattelutapaa, joka oli Suomessa valtavirtaa.