tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Charterhouse School

Charterhouse School on englantilainen alun perin erityisesti pojille tarkoitettu yksityiskoulu (public school). Se on yksi alkuperäisistä yhdeksästä yksityiskoulusta, jotka määriteltiin vuoden 1868 yksityiskouluasetuksessa.
Koulun perusti Thomas Sutton vuonna 1611 entisen Carthuisin luostarin paikalle Lontooseen, mutta koulu muutti Lontoosta Godalmingiin Surreyn kreivikuntaan 1872. Koulun nimi on muunnos ranskankielisestä sanasta "Chartreuse", joka viittaa Chartreusen laaksoon, jonne kartusiaanit perustivat ensimmäisen luostarinsa. Lontoon Charterhousessa oli kartusiaanisveljeskunnan luostari keskiajalla, mutta se lakkautettiin 1535. Kiinteistö vaihtoi sen jälkeen omistajaa useita kertoja, kunnes vuonna 1671 silloinen omistaja perusti säätiön ja testamenttasi rahaa kappelia, sairaalaa ja koulua varten. Charterhousen koulu tarjosi alun perin koulutusta vähävaraisille mutta lahjakkaille nuorille. 
Nykyisin oppilaita kutsutaan vielä carthuisilaisiksi ja vanhoja oppilaita "Old Carthusians" tai "OC". Charterhouse on yksi Britannian kalleimmista kouluista. Vuonna 2021 lukukausimaksut ovat 34 000 puntaa oppilaille, jotka eivät asuu koulussa ja yli 41 000 puntaa vuodessa sisäoppilaille.
Charterhousen entisiä oppilaita ovat muun muassa Roger Williams, Rhode Islandin siirtokunnan perustaja, kirjallisuuskriitikko Joseph Addison, kirjailija Sir Richard Steele, teologi John Wesley, lakimies Sir William Blackstone, kirjailija William Makepeace Thackeray ja partioliikkeen perustaja, kenraali Robert Baden-Powell.
Nykyisin.
Koulussa harrastetaan nykyisin useita urheilulajeja, kuten jalkapalloa, maahockeya, krikettiä, maastojuoksua, tennistä, uintia, squashia, ammuntaa, rugbya, sulkapalloa ja kiipeilyä.
Miia Toivio

Miia Toivio (s. 1974 Ilmajoki) on suomalainen runoilija. Hän toimii kirjoittamisen lehtorina Teatterikorkeakoulussa.
Toivio on opiskellut kirjallisuutta Helsingin yliopistossa. Hänen esikoisrunokokoelmansa "Loistaen olet" ilmestyi vuonna 2007. Se oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon ja Tiiliskivi-palkinnon saajaksi. Toivion runoja on julkaistu myös muun muassa Elävien runoilijoiden Klubin vuosikirjassa (MotMot 2004), Nokturnossa ja Nuoressa Voimassa. Runoja on julkaistu myös ruotsalaisessa runouslehdessä OEI:ssa.
Toivio on työskennellyt runoklubien järjestäjänä, kirjallisuusarvostelijana ja runouslehti Tuli &amp; Savun päätoimittajana vuosina 2003–2006. Hän on toiminut myös runoyhdistys Nihil Interitin hallituksen puheenjohtajana. Toivio on Poesian perustajajäseniä. Hän on myös opettanut kirjoittamista Kriittisessä korkeakoulussa ja Työväen Akatemiassa.
Vuonna 2021 Toiviolle myönnettiin Eino Leinon palkinto.
Kongō Gumi

 oli maailman vanhin jatkuvasti toiminut yritys, joka toimi yli 1400 vuotta. 
Tämän Osakassa pääkonttoriaan pitävän rakennusalan perheyrityksen katsotaan syntyneen vuonna 578, jolloin Prinssi Shotoku toi Kongō-suvun jäseniä Japaniin rakentamaan buddhalaista Shitennō-ji temppeliä, joka on edelleen pystyssä. Vuosisatojen ajan Kongō Gumi on osallistunut monien kuuluisien rakennusten pystytykseen, kuten 1500-luvulla Osakan linna sekä Hōryū-ji Narassa.
Kolmimetrinen käärö 1600-luvulta kuvaa 40 sukupolvea yrityksen alkuun saakka. Kuten monissa arvostetuissa japanilaisissa suvuissa, vävyt liittyivät klaaniin ja ottivat Kongō-sukunimen. Täten vuosien saatossa sukulinja on jatkunut joko pojan tai tyttären kautta.
Yritys joutui vaikeuksiin ja lopulta likvidointiin tammikuussa 2006, jolloin Takamatsu Corporation otti haltuunsa sen omaisuuden.
Ennen selvitystilaa yrityksellä oli yli sata työntekijää ja sen liikevaihto oli 7,5 miljardia jeniä (70 miljoonaa dollaria) vuonna 2005. Se oli edelleen erikoistunut buddhalaisten temppelien rakentamiseen. Yrityksen viimeinen presidentti Masakazu Kongō oli 40:s Kongō-yrityksen johdossa. Joulukuussa 2006 Kongō Gumi jatkaa toimintaansa Takamatsun kokonaan omistamana tytäryhtiönä.
Bodomin kartano

Bodomin kartano (ruots. "Bodom gård") on Espoon Bodomissa sijaitseva historiallinen kartano. Kartanon historia tunnetaan vuodesta 1492. 
Päärakennuksen rakennutti kenraalimajuri Karl Johan Jägerskjöld 1797. Rakennuksessa on tehty perusteellisia uudistustöitä pietarilaisen omistajan Nikolai Johann Heimbürgerin aikana 1885 ja vuosina 1929–30 arkkitehti Alexis Stierncreutzin johdolla. 
Myös kartanon puiston runko on 1700-luvulta. Puutarha-arkkitehti Bengt Schalin uudisti sen 1919.
Bodomin kartano on yksi kolmesta Bodominjärven ympärille syntyneestä historiallisesta kartanosta. Kokonaisuuteen kuuluvat myös Backbyn ja Oittaan kartanot. 
Päärakennus oli keskeytyksettä asuinkäytössä aina vuoteen 2002 saakka, jolloin viimeinen Heimbürgerin suvun edustaja muutti pois. Master Golf Course Oy osti Bodomin kartanon 2000-luvun alussa. Kartanorakennus toimii nykyisin Master Golfin klubirakennuksena ja ravintolana. Ravintola on kaikille avoin.
Silja Järventausta

Silja Järventausta (s. 29. tammikuuta 1977 Seinäjoki) on suomalainen runoilija.
Järventaustan esikoisteos "Patjalla meren yli" (Teos) julkaistiin vuonna 2006 ja oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Toinen kokoelma "Liputettu päivä" oli Yleisradion Tanssiva karhu -runopalkintoehdokas 2009. Kolmas kokoelma "Hyvän yön puisto" (2012) oli Einari Vuorela -palkintoehdokas ja voitti Mahdollisen Kirjallisuuden Seuran kirjallisuuspalkinnon. Hänen kokoelmansa "Iltapäivä isolla kirjaimella" valittiin Tanssiva karhu -ehdokkaaksi 2022. Järventaustan tekstejä on julkaistu myös Elävien runoilijoiden klubin vuosikirjassa ("MotMot" 2000), "Tuli &amp; Savu" -lehdessä, "Nuoressa Voimassa" ja "Parnassossa".
Juha-Pekka Kilpiö kirjoittaa "Parnassossa" Järventaustan runokokoelman "Vuorosana pihapiirissä" kritiikissä, että jos kirjalisuudessa käytetyille keinoille ja muotoratkaisuille annettaisiin kirjallisuuspalkintoja, Järventaustan kokoelma olisi hyvä ehdokas: se edustaa "2000-luvun persoonallisinta syntaksia".
Järventausta on koulutukseltaan kasvatustieteen maisteri. Hän on opiskellut Helsingin yliopistossa, Snellman-korkeakoulussa ja Kriittisessä korkeakoulussa (2000–2002). Järventausta on työskennellyt Helsingin yliopistossa ja Lastentarhamuseossa ja suunnitellut Kansallismuseon lasten satureitin.
Emmy Clarke

Mary Elizabeth ”Emmy” Clarke (s. 25. syyskuuta 1991) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Nuoruus ja ura.
Clarke syntyi Mineolassa, New Yorkissa, mutta muutti vuoden ikäisenä vanhempiensa mukana Houstoniin, Texasiin ja kuusivuotiaana Wokingiin, Englantiin, missä hän meni amerikkalaiseen kouluun ennen paluuta New Yorkiin. Lempinimi ”Emmy” tulee Clarken etunimien alkukirjaimista. Hänellä on keskimmäinen kolmesta lapsesta ja hänellä on vanhempi veli Patrick ja sekä nuorempi sisko Bridget. Clarke asuu nykyään Connecticutissa.
Clarken ensimmäinen rooli oli vuonna 2003 elokuvassa "My House in Umbria". Vuosina 2005–2009 hän näytteli Julie Teegeriä televisiosarjassa "Monk".
Disco (Pet Shop Boys)

Disco on Pet Shop Boysin remix-albumi, joka valittiin "Pleasen" seuraajaksi vuonna 1986. Se sisälsi "Pleaselta" hittibiisejä, ja pari b-puolen mixausta. Se ei päässyt korkeille listasijoille, koska se ei ollut virallinen albumi.
Marokko yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Marokko on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on Afrikan maista voittanut kolmanneksi eniten kultamitaleja, 12 kappaletta. MM-kilpailujen kaikkien aikojen mitalitilastossa se on sijalla 18. Sen kaikki mitalit ovat tulleet juoksulajeista.
Marokon menestynein yleisurheilija MM-kilpailuissa on Hicham el-Guerrouj, joka voitti 1 500 metrin juoksun neljä kertaa peräkkäin: vuosina 1997, 1999, 2001 ja 2003. Kahteen kultamitaliin ovat yltäneet Nezha Bidouane 400 metrin aitajuoksussa (1997, 2001), Jau’ad Gharib maratonilla (2003, 2005) ja Soufiane El Bakkali estejuoksussa (2022, 2023). Yhden maailmanmestaruuden ovat voittaneet Sa’id Awita 5 000 metrin juoksussa vuonna 1987 ja Salah Hissou samalla matkalla vuonna 1999.
Ilman mitaleja Marokko on jäänyt vuosien 1993, 2009, 2011 ja 2013 kisoissa. Daegussa 2011 parhaat marokkolaiset olivat neljänneksi sijoittuneet Btissam Lakhouad naisten 1 500 metrin juoksussa ja Yahya Berrabah miesten pituushypyssä. Moskovassa 2013 parhaita olivat yhdeksänneksi sijoittuneet Mohamed Moustaoui miesten 1 500 metrin juoksussa ja Hamid Ezzine miesten 3 000 metrin estejuoksussa. Pekingissä 2015 Marokon ainoa mitalisti oli pronssia 1 500 metrin juoksussa saavuttanut Abdalaati Iguider, jonka lisäksi kaksi urheilijaa selviytyi kahdeksan parhaan joukkoon. Lontoossa 2017 Soufiane El Bakkali sijoittui hopealle estejuoksussa ja lisäksi Rababe Arafi sijoittui kahdeksanneksi 1 500 metrin juoksussa. Dohassa 2019 Soufiane El Bakkali sijoittui pronssille estejuoksussa ja lisäksi Rababe Arafi sijoittui seitsemänneksi 800 metrin juoksussa ja Hamza Sahli kahdeksanneksi maratonilla. Eugenessa 2022 ainoana pistesijalle eli kahdeksan parhaan joukkoon ylti Soufiane El Bakkali, joka voitti kultaa estejuoksussa. Budapestissä 2023 Soufiane El Bakkali voitti kultaa estejuoksussa ja Fatima Gardari pronssia maratonjuoksussa.
Eddie Richardson

Eddie Richardson ( Fort Worth, Texas) on yhdysvaltalainen entinen raskaan sarjan nyrkkeilijä.
Richardsonin debyyttiottelu raskaassa sarjassa oli tappiollisen listan omaavaa Zack Fergusonia vastaan. Richardson voitti ottelun toisessa erässä tuomarin keskeytettyä sen. Ensimmäinen kova ottelu hänelle tuli vuonna 1984 tuntematonta Sylvester Leetä vastaan, joka oli siihen mennessä voittanut kaikki ottelunsa. Richardson voitti ottelun pistein kuuden erän jälkeen.
Menestystä ei kestänyt pitkään, sillä heti seuraavassa ottelussaan Richardson kärsi pistetappion tuntemattomalle Tony Anthonylle kahdeksan erän kamppailun jälkeen. Tappioputki jatkui hänen kohdatessa tulevan suuruuden, Tyrell Biggsin vuonna 1985. Tuomari keskeytti ottelun kolmannessa erässä. Seuraavan ottelunsa Richardson voitti, mutta sitä seuraavassa ottelussa vastaan asettui siihen aikaan voittamaton yhdysvaltalainen Mike Tyson. Tyson tyrmäsi Richardsonin ensimmäisessä erässä. Richardson jatkoi uraansa vielä monen vuoden ajan kohdaten aikansa huippuiskijöitä kuten Tony Tuckerin, Jimmy Yongin ja Donovan Ruddockin, joille kaikille hän hävisi. Richardson otteli vuonna 1988 Michael Dokesia vastaan ja kohtasi vielä samana vuonna nuoren Alex Stevardin. Richardson palasi vielä niinkin myöhään kuin vuonna 1999 kehään otellen enää kahdesti. Otteluissa hän hävisi Attila Levinille ja Jameel McClinelle. Tämän jälkeen hän lopetti uransa.
Jimmy Ellis

James Albert ”Jimmy” Ellis (24. helmikuuta 1940 Louisville, Kentucky – 6. toukokuuta 2014 Louisville, Kentucky) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä. Hän oli WBA-liiton raskaansarjan maailmanmestari vuodesta 1968 vuoteen 1970.
Amatöörinä Ellisin valmentajana Louisvillessä toimi Joe Elsby Martin Sr. Hän ryhtyi ammattilaiseksi vuonna 1961. Hänen valmentajanaan ja managerinaan toimi Bud Bruner, jonka aikana hän voitti 20 ottelustaan 15 (viisi tyrmäyksellä). Hänet arvostettiin maailman kymmenenneksi parhaaksi keskisarjan nyrkkeilijäksi.
Vuonna 1965 Ellisin valmentajaksi ja manageriksi tuli Angelo Dundee, joka valmensi myös Muhammad Alia. Ellis oli voittanut Alin heidän otellessaan amatööreinä Louisvillessä. Vuodesta 1966 Ellis otteli raskaassa sarjassa ja pääsi vuonna 1968 ottelemaan maailmanmestaruudesta, joka oli viety Alilta tämän kieltäydyttyä asepalveluksesta. WBA järjesti kahdeksalle raskaan sarjan huippunyrkkeilijälle mestaruusturnauksen, jossa Ellis voitti ensin Leotis Martinin yhdeksässä erässä ja otti sitten helpon pistevoiton Oscar Bonavenasta. Lopuksi hän voitti 27. huhtikuuta 1968 Oaklandissa, Kaliforniassa käydyssä ottelussa Jerry Quarryn ja hänet julistettiin maailmanmestariksi.
Syyskuussa 1968 Ellis puolusti menestyksekkäästi titteliään Floyd Pattersonia vastaan. Hän sai 16. helmikuuta 1970 vastaansa Joe Frazierin, joka oli New Yorkin nyrkkeilykomission tunnustama maailmanmestari. Frazier löi neljännessä erässä Ellisin kanveesiin kahdesti, ja ennen viidennen erän alkua Angelo Dundee ilmoitti Ellisin luovuttavan.
Ellis voitti kolme seuraavaa otteluaan. Hän sai vastaansa Muhammad Alin 26. heinäkuuta 1971 Houstonin Astrodomessa ja luovutti ottelun 12. erässä. Tämä oli Alin uran ainoa ottelu, jossa Dundee ei toiminut hänen kulmamiehenään. Tämän jälkeen Ellis hävisi Earnie Shaversille, Ron Lylelle ja maaliskuussa 1975 yhdeksännessä erässä Joe Frazierille. Ellis otteli viimeisen kerran 6. toukokuuta 1975 ja voitti tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. Koko uran ottelusaldo oli 40 voittoa (24 tyrmäystä), 12 tappiota ja yksi ratkaisematon.
Ellis kärsi dementiasta yli kymmenen vuoden ajan ennen kuolemaansa. Hän toimi kuitenkin Louisvillessa aktiivisesti nuorison, eläkeläisten ja lupaavien nuorten nyrkkeilijöiden parissa.
Earnie Shavers

Earnie Dee Shaver, tunnetaan paremmin nimellä Earnie Shavers, (31. elokuuta 1944 – 1. syyskuuta 2022) oli yhdysvaltalainen raskaansarjan nyrkkeilijä, jota pidetään yhtenä kovimmista iskijöistä raskaansarjan historiassa. Hän sai kahdesti uransa aikana mahdollisuuden otella nyrkkeilyn raskaansarjan maailmanmestaruudesta. Hän hävisi 1977 Muhammad Alille WBC- ja WBA-liittojen mestaruusottelun sekä 1979 Larry Holmesille WBC-liiton mestaruusottelun.
Ennen ammattilaiseksi ryhtymistä Shaversilla oli lyhyt mutta menestyksekäs amatööriura, ja hän oli vuonna 1969 kansallinen AAU:n raskaansarjan mestari.
Ammattilaisura.
Shavers aloitti nyrkkeilemisen 22-vuotiaana ja voitti kaksi viikkoa myöhemmin ensimmäisen ottelunsa. 
Shaversin ura sujui nousujohtoisesti, kun Don King ryhtyi järjestämään hänen otteluitaan. Shaversin varhaisten vastustajiensa joukossa oli entinen WBA -maailmanmestari Jimmy Ellis ja MM-haastaja Jimmy Young, joista kumpikaan ei kestänyt häntä vastaan edes ensimmäistä erää. Shavers kärsi urallaan tyrmäystappiot ainoastaan Ron Lylelle ja Jerry Quarrylle. Quarryn piti olla helppo vastustaja Shaversille, mutta vastoin odotuksia hän hävisi jo ensimmäisessä erässä
Shavers otteli maailmanmestaruudesta ensimmäistä kertaa Muhammad Alia vastaan Madison Square Gardenissa 29. syyskuuta 1977 ja hävisi ottelun pistein. Shavers katsoi kokeneensa vääryyttä, sillä omasta ja valmentajansa mielestä hän oli voittanut ottelun.
Shavers tyrmäsi Ken Nortonin ensimmäisessä erässä, jonka jälkeen hän pääsi ottelemaan toista kertaa maailmanmestaruudesta, tällä kertaa Larry Holmesia vastaan Las Vegasin Caesar’s Palacessa syyskuun 29. syyskuuta 1979. Shavers kaatoi Holmesin kanveesiin 7. erässä, mutta joutui itse tyrmätyksi 11. erässä. Holmes on myöhemmin sanonut Shaversin iskun olleen kovinta, mitä hän uransa aikana koki.
Holmesin kohtaaminen oli viimeinen suuri ottelu Shaversille. Vuonna 1980 Randall Cobb tyrmäsi hänet seitsemännessä erässä ja lopetti Shaversin uran.
Tyylillisesti Shavers oli ottelija, joka väijyi vastustajaansa tyrmätäkseen tämän kovalla oikealla.
Elämä nyrkkeilyuran jälkeen.
Shavers siirtyi eläkkeelle vuonna 1983 silmäongelmien takia. Hänet vihittiin papiksi ja hän toimi pastorina Phoenixissa useita vuosia. Hän muutti Englantiin 2000-luvun alussa toimiakseen siellä pastorina.
1980-luvun alussa Shavers avusti Sylvester Stallonea "Rocky II" -elokuvan valmisteluissa. Hän työskenteli myös yökerhon turvamiehenä ja erotuomarina ammattipainissa jonkin aikaa.
Shavers asui Moretonissa Wirralin kunnassa Merseysidessä.
Paluu.
Shavers teki lyhyen paluun 1980-luvun lopussa ja 1990-luvun alussa. Muutaman voiton ja tappion jälkeen hän jäi lopullisesti eläkkeelle vuonna 1995.
Ring Magazine arvioi vuonna 2003 Shaversin kuuluvan nyrkkeilyn historian suurimpiin iskijöihin. Shaversille annettiin "vuosisadan iskijän" titteli ja häntä pidetään laajalti kaikkien aikojen kovimpana iskijänä.
Shavers lopetti uransa 1995, jolloin hänellä oli 74 voittoa (68 voittoa tyrmäysiskulla, 23 ensimmäisessä erässä), 14 tappiota ja 1 tasatulos.
Joe Erskine

Joseph "Joe" Erskine (26. tammikuuta 1934 – 2. helmikuuta 1990) oli walesilainen raskaansarjan nyrkkeilijä Cardiffin kaupungin Butetownin alueelta. Hänen valmentajanaan toimi Archie Rule. Hän piti hallussaan Ison-Britannian raskaansarjan mestaruutta elokuusta 1956 kesäkuuhun 1958. Kaikkiaan hän voitti 54 ottelustaan 45, hävisi kahdeksan ja otteli kerran ratkaisemattoman.
Erskine oli raskaansarjan nyrkkeilijäksi lyhyt. Hän oli kuitenkin teknisesti erittäin taitava, ja hänen iskunsa olivat kovia. Hän oli amatöörinyrkkeilyn mestari, Inter-Services Champion ja Britannian armeijan mestari vuonna 1953. Hän siirtyi ammattilaiseksi vuonna 1954.
Erskine otteli 15. joulukuuta 1955 Harringay Arenalla Henry Cooperia vastaan pääsystä ottelemaan Britannian raskaan sarjan mestaruudesta. Hän voitti kymmeneräisen ottelun pistein. Elokuussa 1956 Erskine voitti Britannian raskaan sarjan mestaruuden, joka oli jäänyt avoimeksi Don Cockellin lopetettua uransa. Erskine voitti Johnny Williamsin pisteillä 15-eräisessä kamppailussa Maindy Stadiumilla. Syyskuussa 1957 hän voitti Brittiläisen imperiumin mestaruuden kukistamalla jälleen Henry Cooperin. Mestaruuttaan hän puolusti onnistuneesti pistevoitolla jamaikalaissyntyistä Joe Bygravesia vastaan 25. marraskuuta 1957.
Erskine otteli Euroopan raskaansarjan mestaruudesta Ingemar Johanssonia vastaan 21. helmikuuta 1958 Göteborgissa, Ruotsissa ja hävisi teknisellä tyrmäyksellä 13. erässä. Hän puolusti molempia mestaruuksiaan Brian Londonia vastaan 3. kesäkuuta 1958 mutta tuli tyrmätyksi kahdeksannessa erässä.
Erskine voitti 24. helmikuuta 1959 yhdysvaltalaisen Willie Pastranon pisteillä kymmeneräisessä ottelussa Wembleyllä. Hän otteli 24. kesäkuuta 1959 Dick Richardsonia vastaan Coney Beach Arenalla, Porthcawlissa, Walesissa ja voitti kymmeneräisen kamppailun pisteillä. Hän otteli Britannian ja Brittiläisen imperiumin mestaruuksista Henry Cooperia vastaan marraskuussa 1959, maaliskuussa 1961 ja huhtikuussa 1962 mutta hävisi jokaisen kohtaamisen.
Erskine matkusti lokakuussa 1961 Torontoon Kanadaan nyrkkeilemään George Chuvaloa vastaan osoittaakseen valmiuttaan otella maailmanmestaruudesta Floyd Pattersonia vastaan. Ottelu päättyi Chuvalon hylkäämiseen jo viidennessä erässä. Jälkikäteen Erskine väitti, että häntä puskettiin kahdeksan kertaa ottelun aikana.
Erskine otteli 13. lokakuuta 1963 saksalaista Karl Mildenbergeria vastaan Dortmundissa ja hävisi kymmeneräisen kohtaamisen pistein. Vuoden 1964 maaliskuussa Erskine nyrkkeili Jack Bodellia vastaan ja voitti hänet pistein.
Erskine kävi viimeisen ottelunsa Billy Walkeria vastaan lokakuun 27. päivänä 1964 Empire Poolissa, Wembleyllä. Hän hävisi kymmeneräisen ottelun pistein.
Carl Johan Bergman

Carl Johan Bergman (s. 14. maaliskuuta 1978 Ekshärard, Värmlanti, Ruotsi) on ruotsalainen ampumahiihtäjä. 
Bergman hiihti ankkuriosuuden Ruotsin voittaessa sekaviestin maailmanmestaruuden Anterselvan MM-kilpailuissa 2007. Pyeongchangin MM-kisoissa 2009 hän toi Ruotsin sekaviestijoukkueen toisena maaliin 6,2 sekuntia Ranskalle hävinneenä. Hanty-Mansijskin sekaviestin MM-kilpailuissa 2010 hän hiihti ankkuriosuuden Ruotsin pronssijoukkueessa. Torinon olympialaisissa 2006 hän hiihti niin ikään viimeisen osuuden Ruotsin miesten viestijoukkueessa, joka jäi neljänneksi vain kolme sadasosasekuntia pronssia saaneelle Ranskalle hävinneenä. Ensimmäiset henkilökohtaiset arvokisamitalisa hän saavutti oltuaan Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 kolmas sprintissä ja toinen takaa-ajossa. Lisäksi hän oli kuudes yhteislähtökilpailussa. Hän on ollut lisäksi Oberhofin MM-kisoissa 2004 normaalimatkalla yhdeksäs sekä Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2005 sprintissä kahdeksas. 
Bergman on kilpaillut maailmancupissa kaudesta 2000–2001 lähtien ja voittanut kolme osakilpailua, sprintin Kontiolahdella 2005 sekä Östersundissa ja Hochfilzenissä 2011. Hän on ollut lisäksi kolme kertaa toinen ja kuusi kertaa kolmas (kauden 2011–2012 loppuun mennessä). Kokonaiskilpailussa hän on ollut kuudes kaudella 2011–2012 ja kahdeksas kaudella 2008–2009.
Bergmanin ampumatarkkuus on yleensä ollut noin 80 prosenttia. Tahdissa on ollut vain kaksi selvää poikkeusta: hänen paras ampumakautensa on ollut kausi 2001–2002, jolloin hänen tarkkuutensa oli 87 prosenttia. Kaksi vuotta aiemmin hänen ampumatarkkuutensa oli vain 73 prosenttia, kun hän ampui pystystä vain 64 prosentin tarkkuudella. 
Bergman seurustelee norjalaisen ampumahiihtäjän Liv Kjersti Eikelandin kanssa.
Bergman lopetti uransa keväällä 2014.
Sielun miljonääri

Sielun miljonääri on suomalaisen laulajan Mikko Alatalon 11. albumi. Se julkaistiin Finnscandian Hi-Hat-levymerkillä vuonna 1983.
Albumi oli levymyynnin suhteen jo alamäessä. Alatalon takki oli tyhjänä hektisten Syksyn sävel -voittovuosien jälkeen; voitot vuosina 1978, 1980 ja 1981 aiheuttivat valtavan 300 keikan putken per vuosi. Siirtomaa-Suomi -trilogia oli tehty, siitä oli kaikki sanottu. Lisäksi suuri yleisö sai tarpeekseen Alatalon jatkuvasta esilläolosta mediassa; tv-ohjelmat "Iltatähti California Special", "Hittimittari" ym. Uudet tuulet puhalsivat suomalaisella musiikkirintamallakin. Dingo-ilmiö alkoi levitä, Eppu Normaali tehtaili hittejä, iskelmätähtiä tuli ja meni, ja uudeksi hittimestariksi nousi Pave Maijanen.
70-luvulla ylistetystä laulaja-lauluntekijästä tuli kirottu "Syksyn sävel -pelle".
"Sielun miljonääri" sisältää Harri Rinteen ideoimia kupletteja ajankohtaisista aiheista; saastelaulu "Myrkkyä taivaasta", Paavo Väyrys-parodia "Keminmaa", poikamiehen elämästä kertova "Se on ressi" sekä suomalaisuuden kuvaus "Ei me olla mittään mettäläisiä". Albumin muistettavimmat laulut ovat "Lihava, kalju ja keski-ikäinen", koskettava nuoruuden rakastuneiden jälleennäkemistarina, sekä nimikappale "Sielun miljonääri". Nimilaulusta ei koskaan tullut suurta hittiä, mutta sitä pidetään silti yleisesti Alatalo - Rinteen parhaimmistona.
Mithridates V

Mithridates V Euergetes () oli Pontoksen kuningas noin 150–120 eaa. Pontoksen kuningas Farnakes I oli luultavasti Mithridates V:n isä. Mithridates IV oli puolestaan Farnakeen nuorempi veli ja näin ollen Mithridates V:n setä. Mithridates V:n poika Mithridates VI Eupator ”Suuri” (hallitsi 120–63 eaa.) oli Pontoksen tunnetuimpia kuninkaita.
Mithridates V auttoi Roomaa kolmannessa puunilaissodassa noin vuonna 149 eaa. Attalos II:n kuoleman jälkeen Mithridates V auttoi jälleen Roomaa, tällä kertaa Pergamonin vallanhavittelija Eumenes III Aristonikosta vastaan. Palkinnoksi tästä avusta Rooma antoi Mithridateen liittää Frygia Maiorin Pontokseen. Kerrottiin että Mithridates maksoi roomalaisten komentajalle Aquilliukselle hulppeat lunnaat. 
Mithridates V peri myös osan Paflagoniasta sen kuninkaalta. Myös Galatia liitettiin Pontokseen. Mithridates antoi tyttärensä Laodiken vaimoksi Kappadokian kuninkaalle Ariarathes VI:lle. 
Mithridates V salamurhattiin joskus vuoden 120 eaa. tienoilla. Takana oli ehkä roomalaismielinen ryhmittymä, joka pelkäsi Mithridateen kasvavaa valtaa. Pontoksen hallitsijaksi tuli Mithridateen vaimo Laodike, joka hallitsi kahden alaikäisen poikansa nimissä.
Gata Kamski

Gata Rustemovitš Kamski (, , s. 2. kesäkuuta 1974) on yhdysvaltalainen shakin suurmestari, joka syntyi Neuvostoliitossa. Hän on viisinkertainen Yhdysvaltain mestari.
Kamski oli parhaimmillaan FIDE:n listalla sijalla neljä, mutta hän ei pelannut lähes ollenkaan vuodesta 1997 vuoden 2004 loppuun.
Kamski pelasi helmikuussa 2009 MM-ehdokasottelun bulgarialaista Veselin Topalovia vastaan. Ottelu pelattiin Sofiassa, Bulgariassa. Ottelun tarkoitus oli valita haastaja maailmanmestari Viswanathan Anandille. Topalov voitti ottelun. Vuoden 2011 MM-ehdokasotteluissa pelaajat kohtasivat uudelleen. Tuolloin Kamski meni jatkoon pistein 2½–1½. Hän kuitenkin hävisi semifinaalissa Boris Gelfandille. Tilanne oli pitkien pelien ja nopean shakin jälkeen tasan, mutta Gelfand oli parempi pikashakissa.
Shitennō-ji

Shitennō-ji () on buddhalainen temppeli Osakassa, Japanissa. Prinssi Shōtoku rakennutti temppelin vuonna 593 käyttäen rakentajana Kongō Gumi -yritystä. Monet temppelirakennukset ovat tuhoutuneet ajan saatossa, mutta ne on kuitenkin rakennettu tarkasti vastaamaan 600-luvun tyyliä.
Temppelissä toimi suuri kirpputori joka kuukauden 21. ja 22. päivänä. Shitennō-ji on noin 10 minuutin kävelymatkan päässä Tennōjin rautatieasemalta. Lähellä on myös Osakan metron Shitennōji-mae Yūhigaokan asema.
Kalevan-ottelu 1910

Kalevan-ottelu 1910 järjestettiin vuonna 1910 Viipurissa 2.–3. heinäkuuta. Seurat kilpailivat ensimmäisen kerran vakuutusyhtiö Kalevan henkilökunnan lahjoittamasta Kalevan maljasta, jonka mukaan kilpailuista alettiin käyttää nimitystä "Kalevan-ottelu". Maljan voitti Helsingin Kisa-Veikot. Kilpailupaikka oli Kelkkalan ravirata. Ohjelmassa oli ensimmäistä kertaa 200 metrin juoksu, 800 metrin juoksu, 5 000 metrin juoksu, moukarinheitto ja viisiottelu. Suomen mestaruudesta kilpailtiin ensimmäistä kertaa myös Helsingissä järjestetyssä tunninjuoksussa. 
Ensimmäisen kerran jaettiin virallisesti mestaruudet kussakin 18 lajissa erikseen. Aiemmin oli jaettu vain hyppy-, heitto-, juoksu- ja kävelysarjan mestaruudet sekä niin sanottu Urheilukuninkuus moniottelun voittajalle. Kävely jäi kokonaan pois ohjelmasta.
Peter L. Berger

Peter Ludwig Berger (17. maaliskuuta 1929 Wien, Itävalta – 27. kesäkuuta 2017 Brookline, Massachusetts, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen sosiologi ja luterilainen teologi, joka tunnetaan sosiaalisesta konstruktionismista muun muassa yhdessä Thomas Luckmannin kanssa kirjoittamassa teoksessaan "Todellisuuden sosiaalinen rakentuminen: tiedonsosiologinen tutkielma" (1966). Myöhemmin hän keskittyi erityisesti uskonnonsosiologiaan.
Elämä ja ura.
Berger syntyi Itävallassa ja muutti Yhdysvaltoihin pian toisen maailmansodan jälkeen. Hän valmistui Wagner Collegesta vuonna 1949 ja jatkoi opintojaan New School for Social Researchissa New Yorkissa, väitellen tohtoriksi vuonna 1952.
Vuosina 1955–1956 Berger työskenteli Evangelische Akademiessa Bad Bollissa Saksassa. Vuosina 1956–1958 hän toimi apulaisprofessorina Pohjois-Carolinan yliopistossa, vuosina 1958–1963 puolestaan Hartfordin teologisessa seminaarissa. Myöhemmin hän toimi professorina New School for Social Researchissa, Rutgersin yliopistossa ja Bostonin yliopistossa.
Ajattelu.
Bergerin ajattelussa yhteiskunnan ja yksilön välinen suhde on keskeisellä sijalla. Berger tunnetaan parhaiten näkemyksestään, jonka mukaan sosiaalinen todellisuus on yksi tietoisuuden muoto. Hänen mukaansa yhteiskunta on subjektiivinen todellisuus – yksilön ja yhteiskunnallisten rakenteiden välinen vuorovaikutus tuottaa yksilöllä olevat käsitykset todellisuudesta. Ihmisten muodostamista käsitteistä ja heidän tekemistään keksinnöistä tulee ajan myötä osa todellisuuttamme. Kieli on keskeisessä osassa yhteiskunnallisten rakenteiden muotoutumisessa.
Uskonnonsosiologiassa Bergerin ajattelu on vaikuttanut moniin nykyisiin uskonnonsosiologeihin, mukaan lukien Robert Hefner, Michael Plekhon, Nancy Ammerman ja Christopher Marsh. Berger katsoi, ettei uskonto maallistumisesta huolimatta ole vain läsnä yhteiskunnassa vaan voi edelleen hyvin ja sitä harjoitetaan jopa enemmän kuin joskus aiemmin. Hänen mukaansa yhteiskunnallinen moniarvoisuus ja globalisaatio johtavat perustavanlaatuisiin muutoksiin siinä, kuinka yksilöt kokevat uskon: itsestäänselvyyksinä pidetyt uskonsisällöt korvautuvat henkilökohtaisen uskonnollisen kokemuksen etsinnällä.
Tyttöjen ystävä

Tyttöjen ystävä on suomalaisen muusikon Kauko Röyhkän 12. studioalbumi. Se julkaistiin LP-, C-kasetti-, sekä CD-formaatissa vuonna 1991. Albumista julkaistiin remasteroitu CD-versio vuonna 2004.
Vastaanotto.
"Vinylmania"-lehdessä 10/1994 albumi mainitaan laimeana kokonaisuutena ja välityönä.
Kappaleet.
Sävellykset ja sanoitukset Kauko Röyhkä, paitsi A1 -säv. Timo Vikkula ja Kauko Röyhkä. Sovitukset Kauko Röyhkä Combo.
Olen messias

Olen messias on suomalaisen muusikon Kauko Röyhkän viides kokoelmalevy. Se julkaistiin vuonna 1992.
Kappaleet.
Sävellykset ja sanoitukset Kauko Röyhkä, paitsi 3-säv. Tommi Viksten.
Charles Hasselblatt

Johan Charles Hasselblatt (5. marraskuuta 1895 Vaasa – 28. maaliskuuta 1918, Tampere) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat kauppias Johan Ivar Hasselblatt ja Hilma Alexandra Eklund. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Vaasan ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1915 ja kirjoittautui Vaasalaiseen osakuntaan. 
Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 21. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin 27. huhtikuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon ja lähetettiin edelleen Altonan työosastoon, mistä hän palasi 10. elokuuta 1917 takaisin 1. komppaniaan.
Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 varavääpeliksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkuealiupseeriksi 2. Jääkärirykmentin 6. Jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin Suomen sisällissodassa Kalevankankaalla, missä hän kaatui 28. maaliskuuta 1918. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Vaasassa ja hänet on haudattu Vaasan sankarihautaan.
Frans Leppänen (jääkäri)

Frans Erkki Leppänen (4. lokakuuta 1889 Tyrvää – 26. maaliskuuta 1918 Tampere) oli jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat työnjohtaja Juho David Leppänen ja Heta Kristiina Erkintytär. 
Jääkärikausi.
Leppänen kävi kansakoulun ja työskenteli sähköasentajana Tyrväällä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 11. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan palattua rintamalta 1. konekiväärikomppaniaan 10. heinäkuuta 1917. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joellaja Riianlahdella, Schmardenissa sekä Aa-joella. 
Suomen sisällissota.
Leppänen astui Suomen armeijan palvelukseen Saksassa 11. helmikuuta 1918 ensin vannottuaan valan Suomen valtiolle ja allekirjoitettuaan palvelussitoumuksen armeijalle. Tässä tilaisuudessa hänet ylennettiin aliupseeriksi. Hän saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet komennettiin sisällissotaa käyvään Valkoiseen armeijaan kiväärinjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin konekiväärikomppaniaan, missä joukossa hän osallistui taisteluun Kalevankankaalla, missä hän kaatui 28. maaliskuuta 1918. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Tyrväällä. Hänet haudattiin Tyrvään valkoisten sankarihautaan.
Jukka Alkula

Jukka Alkula (s. 19. syyskuuta 1947 Seinäjoki) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä, joka edusti urallaan SM-sarjassa ja -liigassa Kokkolan Hermestä ja Tampereen Tapparaa.
Alkula pelasi Tapparan paidassa yhteensä 336 runkosarjaottelua, joissa teki 212 maalia ja syötti 155. Jäähyminuutteja Alkula keräsi ainoastaan 24 minuuttia.
Alkula valittiin parhaaksi tulokkaaksi vuonna 1973 sekä herrasmiespelaajaksi vuosina 1976 ja 1979. SM-liigan tähdistökentälliseen Alkula nimettiin vuonna 1977. Hän oli voittamassa kolmea Suomen mestaruutta, joitten lisäksi hän saavutti kolme SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin.
Alkula edusti Suomea MM-kisoissa vuonna 1977.
Alkula teki Tapparan seurahistorian ennätyksen 3. joulukuuta 1972 SaiPaa vastaan tekemällä 6 maalia samassa ottelussa. Tappara voitti vierasottelun lukemin 4–16.
Natalja Matvejeva

Natalja Konstantinovna Matvejeva ( s. 23. toukokuuta 1986) on venäläinen maastohiihtäjä, joka on erikoistunut sprinttihiihtoon.
Matvejeva on kilpaillut kansainvälisellä tasolla kaudesta 2004–2005 lähtien. Hän saavutti hopeaa junioreiden MM-kilpailujen sprinttikilpailussa Kranjissa vuonna 2006, mutta jäi Torinon olympialaisten sprintissä sijalle 30. Düsseldorfin maailmancup-kilpailussa hän oli kolmas niin henkilökohtaisessa kuin parisprintissäkin.
Kaudella 2006–2007 Matvejeva voitti Venäjän sprinttimestaruuden ja sijoittui toiseksi maailmancupin sprinttikilpailuissa Düsseldorfissa ja Changchunissa. Sprintticupin loppupisteissä hän sijoittui kolmanneksi Virpi Kuitusen ja Petra Majdičin jälkeen. Sapporon MM-kilpailuissa Matvejeva oli henkilökohtaisessa sprintissä 23. ja pariprintissä sijalla 12. 
Matvejeva voitti maailmancup-kauden 2007–2008 avaussprintin Düsseldorfissa ja sijoittui parisprintissä Natalja Korosteljovan kanssa toiseksi. Liberecissä hän oli parisprintissä kolmas ja Lahdessa vapaan sprintissä toinen. Sprintticupin loppupisteissä Matvejeva oli neljäs. Hän voitti lisäksi Venäjän sprinttimestaruuden. Kaudella 2008–2009 hän sijoittui Düsseldorfin henkilökohtaisessa sprintissä toiseksi ja voitti parisprintin Korosteljovan kanssa. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän oli henkilökohtaisessa vapaan sprintissä neljäs ja perinteisen parisprintissä yhdeksäs.
Matvejeva antoi EPOa sisältäneen dopingnäytteen Whistlerin maailmancupkilpailussa tammikuussa 2009. Hänet tuomittiin joulukuussa kahden vuoden kilpailukieltoon, joka määritettiin alkaneen jo maaliskuusta. 
Matvejeva sijoittui maailmancup-kaudella 2011–2012 Düsseldorfin sprintissä toiseksi ja parisprintissä kolmanneksi. Hän oli toinen Davosin ja kolmas Otepään sprintissä. Sprintticupissa hän sijoittui viidenneksi. Kaudella 2012–2013 hän oli toinen Sotšin parisprintissä. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa hän oli sprintissä 21:s ja Sotšin olympialaisissa 2014 20:s. Maailmancup-kaudella 2014–2015 hän sijoittui Rybinskin sprintissä toiseksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli sprintissä kuudestoista. Kaudella 2015–2016 hän oli kolmas Drammenin sprintissä.
Matvejeva voitti Maailmancup-kaudella 2016–2017 Toblachissa sekä vapaan hiihtotavan sprintin että parispintin. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti perinteisen hiihtotavan parisprintissä Julija Belorukovan kanssa hopeaa sekä sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä yhdeksänneksi.
Pirkko Aarnio

Pirkko Aarnio on suomalainen ääninäyttelijä. Hän on näytellyt piirrossarjoissa "Alfred J. Kwak", "Candy Candy", "Galaxy Express 999", "Japanilaisia kansansatuja", "Rasmus Nalle", sekä Disneyn piirroselokuvassa "Kaunotar ja Kulkuri".
Televisiossa Aarnio on esiintynyt myös muun muassa Irja Raninin ohjaamien "Histamiini"-nukkeohjelmien Anelma Unelma -noitana. Hän on toiminut myös ammattimaisena äänikirjojen lukijana, Celianet-tietokannan mukaan noin 500 teoksessa. Äänikirjojen joukossa on monta Disneyn tunnettua musiikkisatua, kuten "Tuhkimo", "Lumikki", "Kaunotar ja Kulkuri", "Bambi", "Dumbo", "Bernard ja Bianca", "Liisa Ihmemaassa", "Hiawatha", "Nalle Puh ja Tiikeri" ja "Nalle Puh ja tuulinen päivä". Nämä Kirjalito-yhtiön 1980-luvulla kustantamat musiikkisadut olivat Matti Raninin kokonaisuudessaan uudelleen suomentamia ja äänittämiä ja kommandiittiyhtiö Finn-Kasperin tuottamia. Aarniolla oli musiikkisaduissa lukijan aseman sijasta yleensä hahmonäyttelijän äänirooli, mutta hän toimi toisinaan myös kertojana, joka sitoi yhteen sadun tapahtumat.
Robert Siodmak

Robert Siodmak (8. elokuuta 1900 Dresden, Saksa – 10. maaliskuuta 1973 Locarno, Sveitsi) oli saksalainen elokuvaohjaaja. Hän syntyi juutalaiseen perheeseen Dresdenissä, mutta joutui jättämään maansa kansallissosialismin aikana. Hän muutti Pariisin kautta Yhdysvaltoihin, jossa hän saavutti suurimmat menestyksensä. 
Siodmakin ensimmäisenä elokuvana pidetään mykkäelokuvaa "Ihmisiä sunnuntaina" ("Menschen am Sonntagia", 1929). Hollywoodiin saapumisensa jälkeen hänestä tuli yksi film noirin johtavista nimistä, ja hän oli vuonna 1947 ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. 
Siodmak voitti Kultaisen karhun Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 1955. 
Siodmak ohjasi viimeisen elokuvansa 1960-luvun lopulla. Hän vietti viimeiset vuotensa Sveitsissä, jossa hän kuoli sairauskohtaukseen 72 vuoden ikäisenä 10. maaliskuuta 1973. Hän oli jäänyt leskeksi vain hieman aiemmin, 20. tammikuuta. 
Elokuvat.
Jos toisin ei ole mainittu, Siodmak ohjasi elokuvat Yhdysvalloissa.
Yrjö Rantanen

Yrjö Aukusti Rantanen (23. huhtikuuta 1950 Tampere – 14. tammikuuta 2021) oli suomalainen shakin suurmestari.
Rantanen oppi shakin jo nuorena, mutta alkoi pelaamaan aktiivisesti vasta täytettyään 18 vuotta. Rantasen isä Matti Rantanen oli myös vahva pelaaja.
Rantasesta tuli suurmestari vuonna 1980. Henkilökohtaisia Suomen mestaruuksia hänellä oli pitkässä pelissä kaksi ja pikapelissä viisi. Hän edusti Suomea shakkiolympialaisissa yhdeksän kertaa vuosina 1972–1990. Hän edusti muun muassa Tammer-Shakkia, Tampereen Shakinystäviä ja Salon Shakkikerhoa.
Atlaskerttu

Atlaskerttu ("Curruca deserticola") on pohjoisafrikkalainen pieni varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 11,5–12,5 cm. Pieni, melko pitkäpyrstöinen kerttu, joka muistuttaa höyhenpuvultaan sekä pikkupensaskerttua että rusorintakerttua. Juhlapukuinen koiras on kirkasvärisempi kuin naaras ja nuori lintu.
Vanhoilla atlaskertuilla on täydellinen sulkasato kesällä pesimäajan jälkeen ja osittainen sulkasato talvella, jolloin vaihtuu osa ruumiin- ja peitinhöyhenistä. Nuori lintu sulkii ruumiinhöyhenensä ja osan siipien peitinhöyhenistä kesällä ja osan höyhenistään talvella.
Esiintyminen.
Atlaskerttu elää Pohjois-Afrikassa Mauritaniasta ja Länsi-Saharasta Tunisiaan, myös Atlasvuoristossa. Se on pääasiassa paikkalintu, mutta vuoristojen lintuja muuttaa talveksi alas tasangoille. Lajin elinalueen koko on noin 880 000 neliökilometriä ja lajin kanta on elinvoimainen. Sitä ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Kuivat ja karut pensaikkomaat, eritoten vuorenrinteet ja nummet.
Ravinto.
Hyönteissyöjä.
Natalja Korosteljova

Natalja Sergejevna Korosteljova (, s. 4. lokakuuta 1981 Perm) on venäläinen maastohiihtäjä, viestin MM-pronssimitalisti.
Korosteljova on kilpaillut kansainvälisellä tasolla kaudesta 2001–2002 lähtien. Hän hiihti avausosuuden Venäjän pronssijoukkueessa Val di Fiemmen MM-kisojen 2003 4 × 5 kilometrin viestissä. Henkilökohtaisessa sprinttikilpailussa (v) hän oli yhdeksäs ja 10 kilometrillä (p) viidestoista. Samalla kaudella hän sijoittui Alena Sidkon kanssa toiseksi parisprintin maailmancup-kilpailussa Asiagossa. 
Korosteljova oli Sapporon MM-kilpailuissa 2007 10 kilometrillä (v) kymmenes ja yhdistelmäkilpailussa yhdestoista. Kauden 2007–2008 maailmancupin ensimmäisessä parisprintissä Düsseldorfissa hän sijoittui Natalja Matvejevan kanssa toiseksi. Rybinskin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa hän oli toinen ja sprintissä kolmas. Tour de Skillä hän sijoittui toiseksi Asiagon sprinttikilpailussa. Kaudella 2008–2009 hän voitti Matvejevan kanssa parisprintin Düsseldorfissa. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän oli sprintissä kymmenes.
Kaudella 2009–2010 Korosteljova oli Düsseldorfin vapaan sprintissä toinen. Tour de Skillä hän oli Oberhofin prologissa toinen ja voitti Prahan vapaan sprintin. Vancouverin olympialaisissa hän oli parisprintissä Irina Hazovan kanssa pronssilla ja henkilökohtaisessa sprintissä kahdestoista. Holmenkollenin maailmancup-sprintissä hän oli kolmas. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kymmenenneksi. Kaudella 2011–2012 hän oli Düsseldorfin parisprintissä kolmas ja Moskovan vapaan hiihtotavan sprintissä toinen.
Korosteljovalla on yksi lapsi.
Aiheesta muualla.
Natalja Korosteljova FIS:n tietokannassa
Eric Mabius

Eric Harry Timothy Mabius (22. huhtikuuta 1971 Harrisburg, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura.
Eric Mabius on näytellyt urallaan niin televisiossa kuin elokuvissakin. Hänen elokuvadebyyttinsä oli "Tervetuloa Nukketaloon" (Welcome to the Dollhouse, 1995). Tämän jälkeen Mabius on esiintynyt useissa elokuvissa, joista tunnetuimpia ovat "Julmia aikeita" (Cruel Intentions, 1999) ja "Resident Evil" (2002). Hän on myös vieraillut lukuisissa televisiosarjoissa, mm. sarjoissa "L-koodi", "O.C." ja "C.S.I. Miami". Nykyisin hänet tunnetaan parhaiten Daniel Meaden roolista tv-sarjassa "Ruma Betty". Vuonna 2014 Mabius tuli pääosaan sarjaan nimeltä "Kadonneen kirjeen arvoitus" (engl. "Singned, Sealed, Delivered"). Siinä hän on Oliver O'Toole, joka selvittää nelihenkisen ryhmänsä kanssa postilaitoksen kadonneiden kirjeiden osastolle päätyneiden kirjeiden lähettäjien ja vastaanottajien kohtaloita.
Yksityiselämä.
Mabiuksella on irlantilaiset, itävaltalaiset ja puolalaiset sukujuuret. Uskonnoltaan hän on katolilainen. Hän on ollut naimisissa Ivy Shermanin kanssa vuodesta 2006 lähtien ja pariskunnalla on kaksi lasta
Oahunkiharapyrstö

Oahunkiharapyrstö ("Moho apicalis") oli kiharapyrstöjen heimoon kuulunut varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus oli noin 30,5 senttimetriä ja pyrstön pituus 10,5–11,4 senttimetriä. Sen höyhenpuku oli pääosin musta. Kupeilla ja alaperässä oli keltaista ja pitkässä pyrstössä sekä kainaloissa oli valkoista.
Esiintyminen.
Laji eli Oʻahun saarella Havaijin saaristossa. On oletettu, että "Moho"-suvun linnut olisivat ajautuneet myrskyjen riepoteltavina varsinaisilta elinalueiltaan Oseaniasta. Oahunkiharapyrstö ja sen kolme sukulaislajia ovat kaikki kuolleet sukupuuttoon. Oahunkiharapyrstön viimeiset kolme yksilöä pyydysti saksalainen Ferdinand Deppe 1837. John Gould kuvaili lajin museokappaleesta 1860. Maailman museoissa on säilynyt seitsemän yksilöä, jotka sijaitsevat Berliinissä, Lontoossa, New Yorkissa ja Cambridgessa (Massachusetts). Toisessa lähteessä sanotaan museokappaleita olevan viisi.
Oahunkiharapyrstön kohtaloksi koituivat luultavasti Havaijille tuotujen sääskien levittämät taudit, elinympäristöjen tuhoutuminen laidunnuksen ja rakentamisen takia, metsien hakkuut, laivojen mukana saapuneiden rottien aiheuttamat pesätuhot ja metsästys. Lajin loistavan keltaiset kylkihöyhenet olivat hyvin arvostettuja paikallisten asukkaiden kesken, ja erityinen kuninkaallinen linnunpyydystäjä pyydysti näitä lintuja, päästäen linnun vapaaksi otettuaan siltä muutaman keltaisen höyhenen.
Elinympäristö.
Oahunkiharapyrstö eli vuoristometsissä.
Ravinto.
Oahunkiharapyrstö käytti ravintonaan kukkien mettä.
Philosophical Lexicon

The Philosophical Lexicon on humoristinen filosofinen sanakirja, jota toimittaa filosofi Daniel Dennett. Se luettelee uudissanoja, jotka on kehitetty enimmäkseen nykyaikaisten filosofien nimistä. Sanoissa on sekä substantiiveja, verbejä että adjektiiveja.
Esimerkiksi seuraava määritelmä viittaa suomalaiseen filosofi Jaakko Hintikkaan:
Sanakirja oli alun perin Dennettiin ja Joe Lambertin kokoama. Se sai alkunsa vuonna 1969. Nykyisin sanakirjasta on julkaistu kahdeksan painosta.
Kiss Kiss

Kiss Kiss on yhdysvaltalaisen R&amp;B-laulaja Chris Brownin toinen single hänen toiselta studioalbumiltaan "Exclusivelta". Kappaleessa esiintyy Brownin lisäksi myös sen tuottaja T-Pain. Lisäksi kahdessa kappaleesta tehdyssä remix-versiossa vierailevat Papoose ja Nelly.
"Kiss Kiss" piti kolmen viikon ajan hallussaan Billboard Hot 100 -listan kärkipaikkaa.
Eugene Cernan

Eugene Andrew ”Gene” Cernan (14. maaliskuuta 1934 Chicago, Illinois – 16. tammikuuta 2017 Houston, Texas) oli Yhdysvaltain laivaston upseeri ja NASAn astronautti. Hän oli avaruudessa kolme kertaa: lentäjänä Gemini 9A:ssa kesäkuussa 1966, kuumoduulipilottina Apollo 10:ssä toukokuussa 1969 ja komentajana Apollo 17:ssä joulukuussa 1972. Cernan on toistaiseksi viimeisin Kuun pinnalla kävellyt ihminen.
Tšekkiläistä ja slovakialaista sukujuurta oleva Cernan kasvoi Bellwoodin ja Maywoodin kaupungeissa Illinoisissa. Hän opiskeli Proviso East High Schoolissa ja Purduen yliopistossa, ja hänellä oli maisterintutkinto ilmailutekniikassa sekä luonnontieteen kandidaatin tutkinto sähkötekniikassa.
Soulja Boy

DeAndre Cortez Way (s. 28. heinäkuuta 1990 Chicago, Illinois, Yhdysvallat), tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Soulja Boy Tell 'Em tai lyhennettynä Soulja Boy, on yhdysvaltalainen rap-artisti, jonka debyyttialbumi "Souljaboytellem.com" julkaistiin 2. lokakuuta 2007. Ensimmäinen singlejulkaisu, "Crank That (Soulja Boy)" nousi Billboard Hot 100 -listan kärkipaikalle ja piti sitä hallussaan jopa seitsemän viikon ajan.
Soulja Boy on järjestänyt synttäribileensä ohjelmassa My Super Sweet 16!
Musiikkiura.
2007: Souljaboytellem.com.
Toukokuun toinen päivä 2007 julkaistiin Soulja Boyn esikoissingle "Crank That (Soulja Boy)". Single menestyi erittäin hyvin pitäen Billboard Hot 100 -listan kärkipaikkaa hallussaan seitsemän viikkoa. 13. heinäkuuta 2007 julkaistiin Soulja Boyn debyyttialbumi "Souljaboytellem.com". Lokakuussa julkaistiin toinen single "Soulja Girl". Tämä single menestyi edeltäjäänsä huonommin. 2008 vuoden alussa julkaistiin kolmas single "Yahhh!", jolla vieraili Soulja Boyn lapsuuden kaveri Arab. Helmikuussa julkaistiin neljäs single "Let Me Get Em". Viimeisenä singlenä julkaistiin "Donk".
2008: iSouljaBoyTellem.
Soulja Boyn toinen studioalbumi "iSouljaBoyTellem" julkaistiin 16. joulukuuta 2008. Esikoissingle "Bird Walk" sijoittui sijalle 40 Billboard Hot R&amp;B/Hip-Hop Songs -listalla ja sijalle 20 Hot Rap Tracks -listalla. Toinen single "Kiss Me Thru the Phone" julkaistiin 26. marraskuuta. Single sijoittui sijalle 3 Billboard Top 100 Singles -listalla. Singlellä vieraili R&amp;B -laulaja Sammie. Kappaletta myytiin 2,000,000 digitaalista kappaletta Yhdysvalloissa. Tammikuun lopulla 2009 julkaistiin kolmas single "Turn My Swag On".
2010: The DeAndre Way.
"The DeAndre Way" on Soulja Boyn kolmas virallinen studioalbumi.Albumi sisälltää singlen "Speakers Going Hammer".
Tracy Ferrie

Tracy Ferrie on miljoonia levyjä myyneen glam metal -yhtye Stryperin nykyinen basisti ja nuorin jäsen. Hän soitti aiemmin bassoa Michael Sweetin sooloyhtyeessä sekä oli jäsen yhtyeissä Electrik, Seraiah, Whitecross ja Strange Celebrity. Ferrie liittyi Stryperiin vuonna 2004.
Ferrie on kotoisin Elkhartista, Indianasta. Ennen lukioikää hän soitti tuuba-puhallinsoitinta.
Kunto Karapää

Kunto August Karapää (vuoteen 1936 Gunnar August Wallin; 8. tammikuuta 1913 Mäntsälä – 1. elokuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Karapää näytteli pitkään teattereissa ja oli ansioitunut näyttämötaiteilija. Elokuvarooleja hänellä oli harvakseltaan, mutta ne olivat yleensä varsin ansiokkaita ja juuri hänelle sopivia rooleja. Roolit olivat yleensä pieniä, mutta Karapään filmaattinen olemus ja esiintymistaito saattoivatkin pelastaa elokuvasta paljon. 
Karapää tunnettiin etenkin operettien sankarina, mm. kappaleissa "Mustalaisruhtinatar", "Sirkusprinsessa", "Hymyn maa", "Krevitär Mariza" ja "Luxemburgin kreivi". Lisäksi Karapää näytteli muun muassa prinssi Fortinbrasia "Hamletissa" sekä Jean-Paul Sartrea "Kunniallisessa portossa". 1940-luvun lopussa hän kultivoitui nuorukaisrooleissa, kuten näytelmissä "Huhtikuu tulee", "Viimeinen luokka" ja "Kauppamatkustajan kuolema". 
Karapää näytteli vuosien 1936–1963 aikana kaikkiaan 18 elokuvassa. Alkuun hän näytteli hyveellisiä nuorukaisrooleja, joista ensimmäiset hän tulkitsi elokuvissa "Vaimoke" (1936) ja "Kuriton sukupolvi" (1937). Myöhemmin hänen elokuvaosikseen vakiintuivat väkevät miesroolit, joista tunnetuimpia lienevät Erkki Holmbergin osa Teuvo Tulion elokuvassa "Sellaisena kuin sinä minut halusit" (1944) sekä lipevän mr. ”Knickerbocker” Robinsin rooli elokuvassa "Radio tekee murron" (1951). Karapää näytteli myös useissa "Niskavuori"-elokuvissa.
Kunto Karapää oli naimisissa Eija Karipään (o.s. Londén) kanssa kolmen vuoden ajan 1940–1943. Vuonna 1944 hän avioitui näyttelijä Kirsti Hurmeen kanssa. Liitto kesti kuusi vuotta ja siitä syntyi tytär. Karapää kuoli pitkäaikaiseen ja parantumattomaan sairauteen 50 vuoden iässä. Hänet on haudattu Maunulan uurnalehtoon Helsinkiin.
Oscar-gaala 2004

Oscar-gaala 2004 oli 76. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakoi Oscar-palkinnot vuoden 2003 parhaille elokuville. Gaala pidettiin 29. helmikuuta 2004 Kodak-teatterissa Hollywoodissa. Palkintotilaisuuden juontajana toimi koomikko Billy Crystal.
"" oli ehdolla yhdessätoista eri kategoriassa ja voitti niissä kaikissa. Näin siitä tuli "Titanicin" ja "Ben-Hurin" ohella eniten Oscareita voittanut elokuva.
Extended Versions

Extended Versions on kristillisen metalliyhtye Stryperin toinen livealbumi, vaikka se äänitettiin samaan aikaan kuin "".
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Michael Sweet, ellei toisin mainittu.