tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nils Ludvig Arppe

Nils Ludvig Arppe (19. joulukuuta 1803 Kitee, Suoparsaari – 9. joulukuuta 1861 Värtsilä) oli suomalainen teollisuusmies, joka omisti muun muassa Värtsilän, Utran ja Puhoksen sahat sekä Värtsilän ja Möhkön rautaruukit ja Ilajankosken ja Käenkosken harkkohytit Pohjois-Karjalassa.
Elämä.
Arppen vanhemmat olivat laamanni Nils Arppe (1766–1823) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Margareta Sofia Wegelius. Arppe pääsi ylioppilaaksi Turussa 1820 ja hän suoritti tuomarintutkinnon Turun akatemiassa 1823 sekä oli auskultanttina Vaasan hovioikeudessa 1823. Seuraavana vuonna hän aloitti työn lankomiehensä Johan Fabritiuksen sahaliikkeessä Kiteen Puhoksessa sahaliikkeen ja kartanon hoitajana. Hän perusti 1832 Kuurnankosken sahan ja vuokrasi seuraavana vuonna Puhoksen ja Utran sahat.
Arppe tunnetaan myös Läskelän paperitehtaan perustajana. Wärtsilä Oyj:n juuret ovat Värtsilään vuonna 1834 perustetussa sahassa, jonka Arppe osti vuonna 1836. Vuonna 1833 Arppe rakennutti Kiteen Puhoksessa Ilmarisen, Suomen ensimmäisen höyrylaivan, joka hinasi puutavaralotjia Saimaan vesistössä. Arppe myös raivautti vesireittejä, jotta uitto sujuisi helpommin.
Arppe oli naimisissa 1840–1843 Jeanette Porthanin (k. 1843) kanssa, 1845–1855 edellisen sisaren Matilda Porthanin (k. 1855) kanssa ja vuodesta 1856 Amalia Kristina Seitzin (k. 1908) kanssa tämän ensimmäisessä avioliitossa. Arppen poikia olivat tohmajärveläinen tilanomistaja, kunnallisneuvos Nils Josef Edvard Arppe (1841–1887) ja Värtsilän ja Möhkön rautatehtaiden isännöitsijä Klas Ludvig Arppe (1846–1891).
Arppe on haudattu Kiteen kirkkomaahan kahden ensimmäisen vaimonsa, Porthanin sisarusten, Jeanetten ja Mathildan väliin. Samaan sukuhautaan on haudattu myös Arppen 7-vuotiaana kuollut Anna-tytär hänen kolmannesta avioliitostaan. Kiteen keskustassa oleva yläkoulu on nimetty hänen mukaansa Arppen kouluksi.
Nils Ludvig Arppe ja senaattori, Keisarillisen Aleksanterin-yliopiston rehtori Adolf Edvard Arppe olivat keskenään velipuolia.
Paranthropus aethiopicus

Turkananapinaihminen eli Paranthropus aethiopicus on "Paranthropus"-suvun sukupuuttoon kuollut laji. Merkittäviä löytöjä lajista tehtiin vuonna 1985 Keniassa, Länsi-Turkanassa. Silloin löydetty kallo ja alaleuan osa ovat ajoitettu 2,5 miljoonaa vuotta vanhoiksi.Turkananapinaihmistä pidetään varhaisimpana plioseenikaudella eläneistä sukunsa jäsenistä. Antropologit esittävät lajin eläneen 2,7−2,5 miljoonaa vuotta sitten. Laji on ominaisuuksiltaan alkukantainen ja muistuttaa afrikkalaista etelänapinaa, joten sitä pidetään siitä polveutuneena. Vaikka lajin kasvot ovat ulkonevat, kuten afrikkalaisella etelänapinalla, on sen aivotilavuus vain 410 kuutiosenttimetriä. Aivot olivat hieman pienemmät kuin nykygorillalla ja hieman suuremmat kuin simpanssilla.
Ensimmäiset jäänteet lajista löydettiin Etiopiasta vuonna 1967. Alaleuan ja hampaiden perusteella lajilla on päätelty olleen voimakas purukalusto, kuten nykyisillä gorilloilla. Lajista ei tiedetä kovinkaan paljoa tärkeiden jäänteiden puuttuessa, joten muun muassa lajin kokoa on vaikea hahmottaa. Sen kuitenkin arvioidaan olleen samanpituinen kuin afrikkalainen etelänapina.
Kaikki antropologit eivät ole samaa mieltä, että suvun lajit vankka-apinaihminen ja roteva-apinaihminen ovat polveutuneet turkananapinaihmisestä, koska kallo muistuttaa lajin afrikkalaisen eteläapinan kalloa. Kuitenkin lajin leuka viittaa voimakkaasti siihen, että laji olisi vankka- ja roteva-apinaihmisten kantamuoto. Turkananapinaihminen eli todennäköisesti savannin ja metsämaan välimaastossa. Tarvitaan vielä lisätodisteita, jotta lajista tiedettäisiin enemmän. Tärkein löytö eli kallo KNM-WT 17000 viittaa siihen, että laji, kuten muutkin sukunsa lajit, olisi haarautumassa poispäin ihmisten ("Homo") sukulinjasta.
Viljandi

Viljandi (suom. myös Viljanti, ) on Viljandimaan maakunnan pääkaupunki Viron keskiosassa. Sen asukasluku on noin 18 000.
Historia.
Historialähteet mainitsevat Viljandin ensimmäistä kertaa vuonna 1211, mutta paikalla tiedetään olleen asutusta jo viikinkiajalla. 1300-luvulla hansaliiton aikaan Viljandi oli yksi Itämeren alueen hansakaupungeista. Kaupungista tuli myös Baltian asukkaita kristinuskoon käännyttäneen kalparitariston keskuspaikka. Liivinmaan sodassa vuosina 1558–1583 ja Puolan–Ruotsin sodassa vuosina 1600–1622 Viljandi oli sotatantereena. Liivinmaan sodan aikana tuhoutui muun muassa kaupungissa sijainnut fransiskaaniluostari.
Neuvostoliiton aikaan Viljandissa sijaitsi Spetsnaz-prikaati 4.ObrSpN, joka lakkautettiin vuonna 1992.
Viljandi nykyään.
Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Linnavuorella sijaitsevat keskiaikaisen ritarilinnan rauniot, raatihuone, vuonna 1866 valmistunut Pyhän Paavalin kirkko ("Püha Pauluse kirik") ja 1600-luvulla fransiskaaniluostarin paikalle rakennettu Pyhän Johanneksen kirkko ("Püha Jaani kirik"). Tunnetuimpia maamerkkejä on 30-metrinen, vuonna 1911 rakennettu ja vuonna 1999 entisöity vesitorni, jonka huipulla on näköalatasanne.
Viljandissa toimii Tarton yliopistoon kuuluva Viljandin kulttuuriakatemia.
JK Tulevik Viljandi on Viron Meistriliigassa pelaava viljandilainen jalkapalloseura.
Viljandi on Porvoon ystävyyskaupunki.
Väestö.
Vuonna 2011 Viljandin kaupungissa oli 17 473 asukasta, joista 16 443 (94,1 %) oli virolaisia, 648 (3,7 %) venäläisiä ja 372 (2,1 %) muita kansallisuuksia.
Kansanmusiikkifestivaalit.
Viljandissa pidetään joka heinäkuu kansainväliset kansanmusiikkifestivaalit. Konserttipaikkoja ovat muun muassa kaupungin keskusta, ritarilinnan rauniot puistoineen ja kirkot.
Nuno Álvares Pereira

Nuno Álvares Pereira (24. heinäkuuta 1360 Quinta do Bonjardim – 1. huhtikuuta 1431 Lissabon) oli portugalilainen kenraali. Hänen johtamansa joukot voittivat kastilialaiset Atoleirosin ja Aljubarrotan taisteluissa, jotka turvasivat Portugalin itsenäisyyden.
Pereira syntyi Portugalissa lähellä Sertãn kuntaa ja meni 17-vuotiaana naimisiin Leonor de Alvimin kanssa. Pari sai yhden tyttären, Beatriz Pereira de Alvimin. Vaimonsa kuoleman jälkeen Pereira ryhtyi vuonna 1423 karmeliitaksi. Pereiran hautakammio tuhoutui vuoden 1755 Lissabonin maanjäristyksessä.
Paavi Benedictus XV julisti Pereiran 23. tammikuuta 1918 autuaaksi, ja 26. huhtikuuta 2009 Benedictus XVI kanonisoi hänet pyhimykseksi. Hänen muistopäivänsä on 1. huhtikuuta.
Arístides Pertot

Arístides Laureano Pertot (s. 24. syyskuuta 1976 Lanús, Argentiina) on entinen argentiinalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Uransa Suomessa Pertot aloitti FC Interissä kaudella 2000. Tätä ennen hän oli edustanut Argentiinassa Deportivo Españolia. Kaudeksi 2006 Pertot siirtyi Tampere Unitediin, jossa hän saavutti ensimmäisen Suomen-mestaruutensa. Hän ei kuitenkaan jatkanut joukkueessa tuon kauden jälkeen, vaan palasi perhesyiden takia takaisin Argentiinaan, jossa hän pelasi Temperleyssä. Kaudeksi 2008 Pertot siirtyi TPS:n joukkueeseen. Kaudeksi 2009 Pertot vaihtoi seuraa jälleen, palaten vanhaan seuraansa FC Interiin.
Vetysyanidi

Vetysyanidi (HCN) on myrkyllinen, hyvin heikko happo. Se salpaa soluhengityksen ja suurina annoksina aiheuttaa välittömän kuoleman ihmiselle ja muille eliöille. Vetysyanidin suoloja kutsutaan syanideiksi. Yhdisteen vesiliuosta kutsutaan sinihapoksi. Sinihappo-nimitys tulee siitä, että sinihappo muodostaa raudan kanssa kompleksiyhdisteitä, jotka ovat väriltään sinisiä.
Valmistus.
Vetysyanidia valmistetaan suuria määriä kahdella eri tavalla. Degussan prosessissa ammoniakki ja metaani reagoivat 1 200 °C:n lämmössä. Katalyyttinä käytetään platinaa.
CH4 + NH3 → HCN + 3H2
Andrussovin prosessissa lisätään myös happea.
2CH4 + 2NH3 + 3O2 → 2HCN + 6H2O
Laboratorioissa pieniä määriä sinihappoa valmistetaan jostakin sinihapon alkalimetallisuolasta, esimerkiksi natriumsyanidista:
H+ + NaCN → HCN + Na+
Käyttö.
Vetysyanidia käytetään hyönteismyrkkynä sekä orgaanisessa synteesissä muun muassa nitriilejä valmistettaessa.
Joissain Yhdysvaltojen osavaltioissa käytetyissä kaasukammioissa vetysyanidia käytettiin surmaamaan teloitettava. Reaktiossa munan kokoinen määrä kaliumsyanidia pudotettiin rikkihappoa sisältävään astiaan, jolloin tapahtui reaktio, joka vapauttaa sinihapon (HCN):
2 KCN + H2SO4 → K2SO4 + 2 HCN (g)
Myrkyllisyys ja vaarallisuus.
Vetysyanidi voi kaasuuntuneena räjähtää yli 5,6 % pitoisuuksilla.
Vetysyanidi luonnossa.
Karvasmanteli ("Prunus amygdalus") sisältää amygdaliinia, josta syntyy ihmisen ruuansulatuskanavassa vetysyanidia. Kuumennetuista ja ruuaksi valmistetuista karvasmanteleista sitä kuitenkin kertyy vain harmiton määrä. Kuumentamattomien karvasmanteleiden nauttiminen on vaarallista, joskin karvasmantelin epämiellyttävä maku tavallisesti estää myrkytysvaaran. Terveysviranomaisten kanta on rauhoittava: karvasmanteli on myrkyllinen, mutta pienen määrän syöminen aiheuttaa harvoin oireita. Mikäli altistus kuitenkin tapahtuu, myrkytyksen oireet kuten oksentelu, mahakipu, nopeutunut hengitys ja takykardia ilmenevät viimeistään kahden tunnin kuluttua.
Vetysyanidia sisältävät karvasmantelin lisäksi monet muutkin yleisesti käytettyjen kasvien siemenet, lapakot tai kivet, joita ei tavallisesti käytetä ihmisravinnoksi. Näitä ovat esimerkiksi aprikoosi, kirsikka, luumu ja omena, mutta myös pellavansiemenet.
Pointe-Noire

Pointe-Noire on Kongon tasavallan toiseksi suurin kaupunki ja Kouiloun maakunnan pääkaupunki. Se sijaitsee niemekkeellä Pointe-Noirenlahden ja Atlantin valtameren välissä. Kaupungin väkiluku on 715 334 (2007).
Yleistä.
Pointe-Noire sijaitsee Angolalle kuuluvat Cabindan kaistaleen pohjoispuolella, lähellä vanhaa Luangun kaupunkia. Kaupunki sijaitsee alueella, jota asuttivat alun perin kongoihin kuuluvat vilit. Kaupunkiin on kuitenkin sittemmin muuttanut paljon väkeä muualta sekä Kongosta että ulkomailta. Kaupungin valtakieli on kituba, mutta myös kongoa ja ranskaa puhutaan laajalti.
Pointe-Noiresta lähtee 1924–1934 rakennettu rautatie Kongon pääkaupunkiin Brazzavilleen. Satama valmistui vuonna 1939. Siellä on myös kansainvälinen lentokenttä. Kaupunki on Le Havren (Ranska) ystävyyskaupunki.
Talous.
Pointe-Noire on Kongon tasavallan liike-elämän keskus, mikä suurimmaksi osaksi perustuu rannikon lähellä tapahtuvaan öljyntuotantoon. Toinen tärkeä talouden ala on kalateollisuus. Pointe-Noiressa on myös Kongon suurin satama, jonka kautta Brazzavilleen suuntautuva tavaraliikenne kulkee.
Vasco da Gama -silta

Vasco da Gama -silta () on Euroopan toiseksi pisin silta (12 345 m). Se sijaitsee Lissabonin lähituntumassa Portugalissa ja ylittää Tajo-joen. Silta rakennettiin vuosina 1995–1998.
Jon Buckland

Jonathan Mark Buckland (usein Jon tai Jonny Buckland, s. 11. syyskuuta 1977 Lontoo, Englanti) on brittiyhtye Coldplayn kitaristi.
Buckland syntyi Lontoossa, Englannissa. Hän asui siellä nelivuotiaaksi asti, jolloin hänen perheensä muutti Pohjois-Walesiin, Pantymwyn-nimiselle paikkakunnalle. Musiikkialalle häntä innosti isoveli, joka oli suuri My Bloody Valentine -fani. Buckland alkoi soittaa kitaraa 11-vuotiaana The Stone Rosesin innoittamana. Buckland opiskeli walesilaisessa Alun Schoolissa ja muutti myöhemmin Lontooseen opiskelemaan tähtitiedettä ja matematiikkaa University College Londonissa (UCL), jossa hän myös tutustui tuleviin yhtyetovereihinsa.
Bucklandin musiikillisia vaikuttajia ovat olleet Ride, George Harrison ja Jimi Hendrix, ja kuten esikuvansa, hänkin käyttää usein slide-soittotyyliä.
Buckland on myös vieraillut Echo &amp; the Bunnymenin laulajan Ian McCullochin "Slideling"-soololevyllä ja esiintynyt zombielokuvassa "Shaun of the Dead" yhdessä Chris Martinin kanssa.
Nykyisin Buckland asuu Lontoossa pitkäaikaisen naisystävänsä, korusuunnittelija Chloe Lee-Evansin kanssa. Heidän ensimmäinen lapsensa, tytär, syntyi marraskuussa 2007. He avioituivat marraskuussa 2009.
Pirates of the Caribbean (huvipuistolaite)

Pirates of the Caribbean on yksi tunnetuimmista ja suosituimmista Disneyland-, Walt Disney World -, Tokio Disneyland - ja Disneyland Paris -huvipuistojen nähtävyyksistä. Se sisältää merirosvoaiheisen veneajelun, jonka tarina esitetään Audio-Animatronic -nukkehahmoilla ja äänitehosteilla. Alkuperäinen "Pirates" avattiin Kalifornian Disneylandiin 18. syyskuuta 1967 viimeisenä laitteena, jonka suunnitteluun vuotta aikaisemmin kuollut Walt Disney oli osallistunut.
Disneyland Paris.
Tarina.
Pariisin Disneylandissa Karibian merirosvot löytyy Adventurelandista. Ulkoisesti se muistuttaa Karibian saaren linnoitusta ja jonotusalueella vierailija imeytyy täysin vaikutelmaan, että paikka todellakin on linnoitus Karibian yössä, ja että hän astelee sisään salaista sisäänkäyntiä pitkin, joka johtaa linnoituksen uumeniin. Linnoitus on rähjäinen kuin taistelun jäljiltä ikään kuin varoittaen, että kutsumattomille vieraille ei käy hyvin.
Linnan uumenista löytyy salainen laivalaituri, jota kaapparit käyttävät saaliin piiloittamiseen. Vierailija hyppää veneen kyytiin ja seikkailu Karibian yössä voi alkaa.
Tekniikka.
Teknisesti Pariisin versio on edistynein. Tarinan kertomisessa hyödynnetään erilaisia elokuvien tekemisessä käytettäviä lavaste- ja tehostekikkoja. Jo pelkästään tarinan viimeiseen näytökseen käytetään 72 erikoistehostetta. Miekkailevat merirosvot olivat senhetkisen Audio-Animatronic-tekniikan huippusaavutus.
Elokuva.
Menestynyt seikkailuelokuva "" pohjautuu vahvasti tähän huvipuistonähtävyyteen. Osa musiikista ja tilanteista on suoraan teemapuiston nähtävyydestä. Elokuvasta tutut hahmot on kuitenkin lisätty Disneylandin, Walt Disney Worldin ja Tokio Disneylandin nähtävyyksiin jälkikäteen. Disneyland Parisin nähtävyydessä itsessään ei esiinny elokuvan päätähtiä, mutta nähtävyyden ulkopuolella saattaa tavata imitoijan.
EppuPopedaNormaali

EppuPopedaNormaali oli loppuvuodesta 1987 toiminut Eppu Normaalin ja Popedan yhteinen kiertue ja projekti. Molempien yhtyeiden kymmenvuotista uraa juhlistanut kiertue järjestettiin 27. marraskuuta – 6. joulukuuta ja se kattoi yhteensä kymmenen esiintymistä.
EppuPopedaNormaali julkaisi myös singlen "20 vuotta sikana / Hyvä kankkunen". Single julkaistiin 16. marraskuuta 1987, ja se oli samalla kaikkien aikojen ensimmäinen CD-formaatissa julkaistu single Suomessa, tosin single julkaistiin myös vinyylilevynä. Singlen A-puolella on Popeda-kitaristi Costello Hautamäen säveltämä ja tuottama kappale ”20 vuotta sikana”, jonka laulaa ja on sanoittanut Eppu Normaalin solisti Martti Syrjä (kokoonpano: Costello Hautamäki, Martti Syrjä, Mikko Nevalainen, Aku Syrjä ja Juha Torvinen). B-puolen ”Hyvä kankkunen” on vastaavasti Eppu Normaali -kitaristi Pantse Syrjän säveltämä ja tuottama kappale, jonka laulaa ja on sanoittanut Popedan solisti Pate Mustajärvi (kokoonpano: Pantse Syrjä, Pate Mustajärvi, Kari Holm, Jyrki Melartin ja Timo Tapaninen).&lt;ref name="Kontiainen/191"&gt;&lt;/ref&gt;
Jäsenet.
sekä
Aero Mongolia

Aero Mongolia () on mongolialainen yksityisomisteinen lentoyhtiö, joka on perustettu vuonna 2002. Yhtiön solmukohtana toimii Ulan Batorissa sijaitseva Chinggis Khaanin kansainvälinen lentoasema. Myös yhtiön pääkonttori sijaitsee Ulan Batorissa.
Aero Mongolia lentää kahdella Fokker 50 -koneellaan kuuteen kohteeseen Pohjois-Aasiassa.
Historia.
Aero Mongolia perustettiin vuonna 2002 ja se aloitti lentonsa 25. toukokuuta 2003. Yhtiön perusti mongolian kansallinen lentoyhtiö MIAT Mongolian Airlines kansainvälistä syöttöliikennettä varten. Yhtiö sai ensimmäisen Fokker 50 -koneensa joulukuussa 2002 ja vuokratun Fokker 100 -koneen tammikuussa 2006. Isomman koneen myötä yhtiö aloitti lennot Etelä-Korean Cheongjuun. Aero Mongolia vuokrasi toisen Fokker 100 -koneen saman vuoden kesäkuussa ja vuoden lopulla yhtiö avasi uuden reitin Tianjiniin, Kiinaan.
31. lokakuuta 2007 Aero Mongolia menetti liikennöintilupansa turvallisuuden laiminlyönnin seurauksena. Yhtiö sai lupansa takaisin vuonna 2008 ja aloitti liikennöinnin uudelleen kahdella Fokker 50 -koneella Fokker 100 -koneiden leasing-sopimusten päätyttyä.
Kohteet.
Aero Mongolia lentää kuuteen kohteeseen, joista yksi sijaitsee Kiinassa.
Laivasto.
Aero Mongolialla on ollut lisäksi vuokrattuna kaksi Fokker 100 -konetta. Yhtiön laivaston keski-ikä oli tammikuussa 2010 17,7 vuotta. Yhtiö ilmoitti 26.1.2010 neuvottelevansa kolmannen Fokker 50 -koneen hankkimisesta laivastoon.
Guy Berryman

Guy Rupert Berryman (s. 12. huhtikuuta 1978 Kirkcaldy, Skotlanti) on brittiläisen Coldplay-yhtyeen basisti.
Berryman syntyi Skotlannissa, mutta muutti 12-vuotiaana Kentiin, Englantiin. Hän on soittanut bassokitaraa 13-vuotiaasta lähtien. Hän kasvoi funk- ja groovemusiikin parissa ja keräilee yhä kyseisten tyylilajien harvinaisia levyjä. Sunday Timesin mukaan hänen netto-omaisuutensa on 25 miljoonaa puntaa. Berrymanin musiikillisia vaikuttajia ovat olleet muiden muassa James Brown, The Beatles, Kool &amp; the Gang ja Pink Floyd.
Berrymanin isä oli insinööri, joka työskenteli Kanaalin tunnelin parissa. Yliopistoon mennessään myös Guy Berryman valitsi alakseen tekniikan mutta vaihtoi sen myöhemmin arkkitehtuuriopintoihin. Vuoden kuluttua hän keskeytti opintonsa keskittyäkseen Coldplayhyn ja basistin uraan. Coldplayn muiden jäsenten jatkaessa opintojaan Guy työskenteli baarimikkona paikallisessa pubissa. Ennen Coldplayn perustamista University College Londonissa Berryman oli kouluaikoinaan yhtyeessä nimeltä Time Out.
Syksyllä 2004 Berryman ja Coldplayn rumpali Will Champion vierailivat a-ha-yhtyeen kosketinsoittaja Magne Furuholmenin ensimmäisellä sooloalbumilla nimeltään "Past Perfect Future Tense".
Yksityiselämä.
Vuonna 2004 Berryman avioitui lapsuudenystävänsä Joanna Bristonin kanssa. He erosivat vuonna 2007. Heillä on vuonna 2006 syntynyt tytär. Vuonna 2014 Berryman kihlautui hollantilaismalli Keshia Gerritsin kanssa.
Air Tanzania

Air Tanzania on tansanialainen lentoyhtiö. Se perustettiin 10. maaliskuuta 1977. Yhtiön omisti alun perin Tansanian hallitus, mutta sen yksityistäminen aloitettiin vuonna 2001.
Laivasto.
Joulukuussa 2015:
Aiemmin käytössä olleita konetyyppejä:
Perry Smith

Perry Edward Smith (27. lokakuuta 1928 – 14. huhtikuuta 1965) toteutti Richard Hickockin kanssa 15. marraskuuta 1959 suurta huomiota herättäneen Clutterin nelihenkisen viljelijäperheen murhan. Smith ja Hickock saatiin kiinni vuoden 1959 lopussa Las Vegasissa. Heidät tuomittiin pitkän oikeusprosessin jälkeen kuolemaan, ja heidät hirtettiin 14. huhtikuuta 1965.
Kirjailija Truman Capote teki Clutterin murhista dokumentaarisen romaanin "Kylmäverisesti" ("In Cold Blood"), mikä teki Capotesta yhden Yhdysvaltojen kuuluisimmista kirjailijoista. Vuonna 1967 Richard Brooks teki kirjasta samannimisen elokuvan, jossa Perry Smithiä esitti Robert Blake. Bennett Miller ohjasi vuonna 2005 Truman Capoten elämästä elokuvan nimeltä "Capote", jossa Perry Smithiä esitti Clifton Collins Jr.
Ashley Jones

Ashley Aubra Jones (s. 3. syyskuuta 1976 Memphis, Tennessee, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Bridget Forresterina televisiosarjassa "Kauniit ja rohkeat".
Jones esitnäyttelii televisiosarjassa "Tunteita ja tuoksuja" Megan Dennison Viscardia. Hän oli mukana sarjassa vuosina 1997–2000 ja teki vierailun sarjassa vuonna 2001. Jones on naimisissa näyttelijä Noah Nelsonin kanssa.
Kayla Ewell

Kayla Noelle Ewell (s. 27. elokuuta 1985 Long Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa roolin Caitlin Ramirezina pitkäaikaisessa saippuaoopperassa "Kauniit ja rohkeat", Maureen Sampsonina NBC:n "Freaks and Geeks" -sarjassa sekä Vicki Donovanin CW:n sarjassa "Vampyyripäiväkirjat".
Nuoruus.
Ewell syntyi Long Beachilla Kaliforniassa ja varttui Seal Beachilla, jossa hän opiskeli tanssia, laulua ja näyttelemistä Orange County Song &amp; Dance Companyssä. Agentti huomasi Ewellin näyttelytunnilla vuonna 1999 ja pyysi tätä koe-esiintymiseen. Ewell valmistui Los Alamitos High Schoolista vuonna 2003.
Ura.
Vuonna 2000 Ewell esiintyi televisiosarjassa "Freaks and Geeks" näytellen Maureen Sampsonia muun muassa jaksossa "Carded and discarded". Seuraavaksi Ewell sai roolin saippuasarjasta "Kauniit ja rohkeat", jossa hän näytteli vuosina 2004–2005 ja vieraili muun muassa seuraavissa sarjoissa: "O.C.", "Käytäväpeliä", "Veronica Mars", "Kodinpuolustaja" ja "Entourage".
Ewell näytteli CW:n uudessa draamasarjassa "The Vampire Diaries" seitsemän ensimmäisen jakson ajan vuonna 2009. Ewell kuitenkin vihjasi marraskuussa 2009 saattavansa palata takaisin sarjaan. Sarjan luoja Kevin Williamson on kuitenkin sanonut ettei hahmo palaa enää sarjaan.
Shaman Spirits

Oy Shaman Spirits Ltd oli suomalainen alkoholijuomien valmistajayritys. Se perustettiin Tyrnävän perunanviljelijöiden aloitteesta tislaamoksi vuonna 1998 ja ajautui konkurssiin 2025. Shaman Spirits valmisti maustamattomia ja maustettuja alkoholijuomia. Aluksi tuotannossa hyödynnettiin perunaa, mutta kilpailun paineessa siirryttiin muihin raaka-aineisiin. Tyrnävän tehtaan tuotantokapasiteetti vuoden 2016 alussa oli 5 miljoonaa pulloa vuodessa.
Historiaa.
Idea perunaviinatislaamon perustamisesta lähti Tyrnävän seudun perunanviljelijöitä, jotka halusivat hyödyntää tuotantonsa ylijäämäperunat. Viinatehdas rakennettiin vanhan pesulan tiloihin. Ensimmäinen tuote, Tyrnävän perunaviina, tuotiin markkinoille vuonna 2002. Siitä viiden vuoden kuluttua viennin osuus tuotannosta oli vasta 20 prosenttia, mutta sitä pyrittiin kasvattamaan etenkin Saksan suuntaan.
Helmikuussa 2005 Shaman Spirits osti kuopiolaisen Viinax-yrityksen tuotannon tuotemerkkeineen. 2016 Shaman Spirits ja Global Drinks Finland Oy solmivat esikauppasopimuksen, jossa Laplandia-, Moses- ja Finntastic-brändit siirtyivät Shaman Spiritsille. Lisäksi Global Drinks Finland Oy:n työntekijät siirtyivät Shaman Spiritsin palvelukseen 1.8.2016 alkaen.
2010-luvulla Shaman Spirits menestyi viennillä muun muassa Espanjaan, Israeliin, Yhdysvaltoihin ja Venäjälle. Suomen Alko ei myynyt sen tuotteita juuri lainkaan. Vuoden 2016 paikkeilla viennin Itä-Aasian maihin kerrottiin olevan käynnistymässä, ja kapasiteetin sanottiin yltävän 5–10 miljoonaan pulloon vuodessa siihenastisen miljoonan pullon sijasta. Päätuotteita olivat maustetut viinasekoitukset, jotka valmistettiin Ranskasta tuodusta etanolista. Omien tuotteiden ohella Shaman Spirits toimi sopimusvalmistajana tunnetuille votkamerkeille ja toimi myös alkoholin maahantuojana.
2020-luvulla yrityksen toiminta muuttui raskaasti tappiolliseksi muun muassa halvempien tuotantomaiden kilpailun takia. Kesällä 2023 Shaman Spirits haki yrityssaneeraukseen pääsyä, mutta saneerausohjelman selvittäjä vaati sittemmin saneerausmenettelyn lakkauttamista vedoten velallisen maksukyvyttömyyteen. Helmikuussa 2025 työeläkeyhtiö Elo haki Shaman Spiritsin konkurssiin, ja velkojilla on yhteensä saatavia noin 1,9 miljoonaa euroa. Elon rinnalla muita suurimpia velkojia ovat Nordea, Duotel Invest ja verohallinto.
Jack Wagner

Jack Wagner (oik. Peter John Wagner, s. 3. lokakuuta 1959 Washington, Missouri) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan esimerkiksi rooleistaan "Melrose Placen" Peter Burnsina ja "Kauniiden ja rohkeiden" Nick Maronena. Hän on myös ohjannut joitakin "Melrose Placen" jaksoja. Hän ollut ehdokkaana Daytime Emmy -palkinnon saajaksi suorituksestaan sarjoissa "General Hospital" ja "Kauniit ja rohkeat".
Wagner on ollut kerran naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Heather Locklear

Heather Deen Locklear (s. 25. syyskuuta 1961 Westwood, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa "Dynastian" Sammy Jo Carringtonina ja "Melrose Placen" Amanda Woodwardina.
Locklear on ollut kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen liittonsa Tommy Leen kanssa kesti toukokuusta 1986 elokuuhun 1993. Locklear meni naimisiin Bon Jovi -yhtyeen kitaristin Richie Samboran kanssa joulukuussa 1994 Pariisissa. Heillä on yksi lapsi, vuonna 1997 syntynyt tytär. Locklearin ja Samboran avioliitto päättyi helmikuussa 2006 kun Locklearin haki avioeroa. 
Locklear on kärsinyt päihderiippuvuudesta jo pitkään. Hän joutui vuonna 2008 vieroitushoitoon jäätyään kiinni rattijuopumuksesta. Vuonna 2012 hän joutui psykiatriseen hoitoon ja jälleen vuonna 2017 vieroitushoitoon. Hänet pidätettiin helmikuussa 2018 väkivaltaisesta käytöksestä ja poliisin kimppuun käymisestä ja marraskuussa 2018 hänet toimitettiin jälleen psykiatriseen hoitoon.
Elokuussa 2019 Locklear tuomittiin oikeudessa 30 päiväksi mielenterveyshoitoon. Hänen täytyy kirjautua hoitolaitokseen viimeistään 6. syyskuuta 2019. Hoitojakson jälkeen Locklear oli kolme vuotta valvomattomassa ehdonalaisessa. Sen aikana näyttelijä ei saanut pitää hallussaan aseita, vapaasti myytäviä lääkkeitä eikä alkoholia. Pakkohoidosta kieltäytymisestä olisi seurannut 120 päivän vankeus.
Huhtikuussa 2020 Locklear kertoi olleensa vuoden päihteettömänä.
Pussipäästäiset

Pussipäästäiset ovat eteläamerikkalaisia pieniä päästäismäisiä pussieläimiä, joita kutsuttiin aiemmin inkapäästäisiksi. Pussipäästäisiä on jäljellä kuusi lajia yhdessä lahkossa (Paucituberculata) ja heimossa (Caenolestidae).
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus pussipäästäisten uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on "supiaisopossumit". Supiainen on päästäisen kansanomainen nimitys. Ehdotettu nimi supiaisopossumit voi olla sikäli harhaanjohtava, että pussipäästäiset eivät ole läheistä sukua päästäisopossumeille ("Monodelphis"), jotka kuuluvat pussirottien (Didelphimorphia) lahkoon.
Pussipäästäiset elävät Andien syrjäisissä metsissä ja ruohomailla. Hyönteissyöjien puuttuessa Etelä-Amerikasta pussipäästäiset täyttävät niiden ekologisen lokeron.
Kooltaan pussipäästäiset vastaavat pientä rottaa (9–14 cm). Niillä on ohuet raajat, pitkä ja teräväkärkinen kuono sekä hoikka ja karvainen häntä. Pussipäästäiset syövät lähinnä pieniä eläimiä, kuten hyönteisiä, kastematoja ja pieniä selkärankaisia. Pussipäästäisillä on pienet silmät ja heikko näkö. Ne saalistavat pääasiassa varhain aamulla tai yöllä käyttäen kuuloaan sekä pitkiä ja herkkiä viiksikarvojaan saaliin paikallistamiseen.
Pussipäästäiset tunnetaan melko huonosti niiden eristäytyneen asuinympäristön takia. Niitä on aiemmin luultu harvinaisiksi, mutta uusimmat tutkimukset osoittavat, että eläimet ovatkin oletettua yleisempiä.
Zarah Leander

Zarah Stina Leander (alk. Sara Stina o.s. Hedberg, vuodesta 1956 Hülphers; 15. maaliskuuta 1907 Karlstad, Ruotsi – 23. kesäkuuta 1981 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä ja laulaja, joka oli toisen maailmansodan aikaan suuri filmitähti Saksassa. 
Ura.
Alkuvaiheet.
Leanderin esiintyjänura alkoi vuonna 1929 Ernst Rolfin kabareekiertueella, jolle hänet oli värvätty kiertueen primadonnan Margit Rosengrenin sijaiseksi. Hän esitti Greta Garbon roolissa kappaleen ”Vill ni se en stjärna?”, josta oli tuleva hänen nimikkolaulunsa. Seuraavana vuonna hän esiintyi neljässä kabareessa Tukholmassa, näytteli elokuvassa ja teki ensimmäiset levytyksensä, joiden joukossa oli versio Marlene Dietrichin tunnetuksi tekemästä kappaleesta ”Falling in Love Again”. Läpimurto tapahtui vuonna 1931 Lehárin operetissa "Iloinen leski", jossa hän esiintyi Hanna Glavarin roolissa. Seuraavina vuosina häntä kysyttiin niin Skandinaviaan, Keski-Eurooppaan kuin Hollywoodiinkin, jossa työskenteli siihen aikaan useita muitakin ruotsalaisia näyttelijöitä ja ohjaajia. Kahden kouluikäisen lapsen äitinä hän ei pitänyt Hollywoodia sopivana vaihtoehtona, vaan lähti töiden perään Manner-Eurooppaan. Kansainvälisenä läpimurtona oli Ralph Benatzkyn operetti "Axel an der Himmelstür", jota esitettiin Wienin Theater an der Wienissä vuonna 1936.
Ura Saksassa.
Seuraavana vuonna hän teki ensimmäisen elokuvaroolinsa Saksassa. Kansallissosialistisen Saksan Universum Film AG -yhtiölle tehtyjä, melodramaattisiksi luokiteltavia elokuvia kertyi yhteensä kymmenen. Lisäksi hän teki lukuisia suosittuja levytyksiä Saksassa, joukossa kappaleet ”Ich steh’ im Regen”, ”Ich weiss es wird einmal ein Wunder gescheh’n”, ”Nur nicht aus Liebe weinen” ja ”Der Wind hat mir ein Lied erzählt”. Leanderin hyvä saksan kielen taito perustui Riian-vuosiin, jolloin hän oli opiskellut laulua.
Toisen maailmansodan jälkeen.
Leander palasi Ruotsiin vuonna 1943, mutta häneen suhtauduttiin kylmäkiskoisesti monen vuoden ajan, koska hän oli työskennellyt natsien palveluksessa. Hänen uransa saattoi jatkua Ruotsissa vasta 1950-luvun puolella.
Sittemmin Leander teki konttoritöitä Tukholmassa. Hän esiintyi useasti myös Suomessa ja järjesti jäähyväiskiertueensa vuonna 1973. Hän jäi eläkkeelle viihdemailmasta vuonna 1981. Samana vuonna hän kuoli Tukholmassa aivohalvaukseen.
Yksityiselämä.
Zarah Leander oli naimisissa kolmesti: näyttelijä Nils Leanderin, lehtimies Vidal Forsellin ja viimeksi suomalaistaustaisen pianisti-kapellimestarin Arne Hülphersin (1904–1978) kanssa. Hänen kaksi lastaan, Göran ja Boel, olivat syntyneet ensimmäisestä avioliitosta Nils Leanderin kanssa.
Marika Krook

Marika Krook (s. 27. lokakuuta 1972 Tukholma, Ruotsi) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano, ja näyttelijä.
Krook on opiskellut Sibelius-Akatemiassa. Hän teki oopperadebyyttinsä Vaasan Oopperan Madama Butterflyssä. Vuonna 1992 hän voitti Tallinnan kansainvälisen oopperalaulukilpailun. Krook on myös näytellyt monissa musikaaleissa, kuten "Sound of Musicissa" Helsingin Svenska Teaternissa sekä näytellyt Claes Olssonin elokuvassa "Ihanat naiset rannalla" (1998). Vuonna 1998 hän osallistui Edea-yhtyeen laulajana Eurovision laulukilpailuun kappaleella ”Aava” voitettuaan Suomen karsinnat.
2000-luvun alussa Krook alkoi kärsiä sairaudesta, jonka oireisiin kuului jalkojen liikuttamisen kykenemättömyys ja niiden tunnottomuus. Myöhemmin hänellä todettiin selkärankatulehdus, jonka ennuste oli huono. Krook löysi myöhemmin italialaisen vatsalääkärin, jonka mukaan Suomessa tehdyt diagnoosit olivat vääriä ja kyse oli vatsaongelmista. Hän toipui sairaudesta ruokavaliomuutosten avulla. Hän on julkisesti kertonut myös kärsineensä lähes koko uransa ajan esiintymispelkoa ja saaneensa paniikkikohtauksia ennen keikkoja. Vuonna 2024 Marika kertoi Anna-lehden haastattelussa saaneensa rintasyöpädiagnoosin alkuvuonna 2021.
Krookin perheeseen kuuluvat suomalais-italialainen avopuoliso, viinialan yrittäjä Petri Viglione sekä lapset Nicole Krook-Viglione (s. 2008) ja Tobias Krook-Viglione (s. 2013).
Mary Higgins Clark

Mary Higgins Clark (24. joulukuuta 1927 Bronx, New York, Yhdysvallat – 31. tammikuuta 2020 Naples, Florida, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen jännityskirjailija. Hänen läpimurtoteoksensa oli "Vaanivat silmät" (1977).
Higgins tunnetaan Yhdysvalloissa lempinimellä ”jännityksen kuningatar” ("The Queen of Suspense"). Yhdysvalloissa hänen teoksiaan on myyty yli 100 miljoonaa kappaletta. Monista kirjoista on tehty myös elokuvia. Ranskassa Higgins on luetuin ulkomaalainen kirjailija.
Higgins Clark sai lukuisia kirjallisuuspalkintoja ja kunnianosoituksia. Ranskassa hän on saanut muun muassa Grand Prix de Littérature Policièren vuonna 1980 ja Chevalier des Arts et des Lettres -arvon vuonna 2000. Vuonna 2000 Yhdysvaltain jännityskirjailijat valitsivat hänet Edgar-palkinnon suurmestariksi ja perustivat vuonna 2001 hänen nimeään kantavan palkinnon, joka jaetaan Higgins Clarkin traditiota noudattaville jännityskirjailijoille. Lisäksi hän oli 17 yliopiston kunniatohtori.
Higgins Clark kirjoitti yli 50 romaania, ja hän jatkoi uraansa vielä yli 90-vuotiaana. Hänen viimeiseksi jäänyt teoksensa julkaistiin marraskuussa 2019. Higgins Clark kirjoitti kirjoja myös tyttärensä Carol Higgins Clarkin kanssa.
Arena (Verona)

Veronan Arena on suhteellisen hyvin säilynyt roomalaisajan amfiteatteri Veronassa Italiassa. Se on rakennettu ensimmäisellä vuosisadalla. Amfiteatteri on Rooman Colosseumin ja Capuan amfiteatterin jälkeen Italian suurin. Se on ollut Veronan oopperajuhlien tapahtumapaikka vuodesta 1913. Vuonna 2026 amfiteatterissa järjestetään talviolympialaisten päättäjäiset ja talviparalympialaisten avajaiset.
Kaarepere

Kaarepere () on kylä Viron Jõgevamaalla Jõgevan kunnassa. Kylä sijaitsee viiden kilometrin päässä Palamusesta. Kylä on mainittu ensimmäisen kerran vuonna 1627 ja siellä on kirkko, koulurakennus ja rautatieasema. Rautatie kylän kautta valmistui vuonna 1876.
Kaareperen kylässä asuu noin 350 henkeä ja kylän asukastiheys on 45,6 asukasta neliökilometrillä. Kylä on kuntansa toiseksi suurin asutuskeskus Palamusen jälkeen.
Schae Harrison

Schae Harrison (s. 27. huhtikuuta 1963 Anaheim Hills, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin tv-roolinsa on ohjelmassa "Kauniit ja rohkeat", jossa hän esitti Darla Einsteiniä. Harrison aloitti sarjassa 1989 ja oli pitkään vain pienessä sivuosassa, myöhemmin Darlasta tuli Thorne Forresterin vaimo ja sitä kautta keskeisempi hahmo. Hahmo ja sitä kautta Harrison poistuivat kuitenkin sarjasta heinäkuussa 2006 Darlan kuollessa Taylorin ajaman auton alle.
Harrisonilla on joulukuussa 2003 syntynyt poika näyttelijä Mick Cainin kanssa.
Kabala

Kabala on Koinadugun piirikunnan pääkaupunki Sierra Leonen pohjoisosassa. Vuonna 2004 siellä oli 14 108 asukasta. 
Kaupungin väestö koostuu monista etnisistä ryhmistä, joista suurimpia ovat djalonket, kurankot, fulbet, mandinkat ja limbat.
Kabalassa on lentoasema.
Irmelin Sandman Lilius

Rut Irmelin Sandman Lilius (s. 14. kesäkuuta 1936 Helsinki) on suomenruotsalainen kirjailija.
Taiteellinen tuotanto.
Sandman Lilius on julkaissut runoja, proosaa, novelleja, kuunnelmia, lastenkirjoja, matkakirjan ja elämäkertoja. Esikoisrunokokoelma "Trollsång" ilmestyi 1955 ja esikoisromaani "Historien om oss" 1958. Sandman Liliuksen teoksia on käännetty yli kahdeksalletoista kielelle, ja ne ovat saaneet useita palkintoja. Hän on myös kuvittanut itse useita teoksiaan. Useissa kirjoissa tapahtumapaikkana on kuvitteellinen Tulavallin kaupunki, jossa on piirteitä useista suomalaisista rannikkokaupungeista kuten Hanko, Tammisaari, ja Porvoo. 
Henkilöhistoria.
Sandman Liliuksen puoliso oli taiteilija ja kirjailija Carl-Gustaf Lilius ja sisar kirjailija Heddi Böckman.
Bob Hayes

Robert Lee ”Bullet Bob” Hayes (20. joulukuuta 1942 Jacksonville, Florida – 18. syyskuuta 2002 Jacksonville) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Pikajuoksu-urallaan Hayesia kutsuttiin "maailman nopeimmaksi ihmiseksi".
Vuonna 1963 Hayes rikkoi 100 jaardin juoksun maailmanennätyksen juoksemalla 9,1. Seuraavana vuonna Tokion olympialaisissa Hayes sivusi 100 metrin juoksun maailmanennätysaikaa (10,0) juoksemalla 10,05 ja voitti olympiakultaa. Hän voitti toisen olympiakultansa maailmanennätyksen (39,06) juosseessa Yhdysvaltain 4 × 100 metrin viestijoukkueessa. Hayes lähti ankkuriosuudelle kolmisen metriä johtavan joukkueen jäljessä, mutta toi kapulan ensimmäisenä maaliin parin metrin erolla hopeajoukkueeseen. Hayesille arvioitiin viestissä yksilöajaksi jopa 8,6, jota pidettiin pitkään yleisesti kaikkien aikojen kovimpana viestiosuusaikana. Kilpailu oli myös Hayesin viimeinen yleisurheilijana, hän jatkoi sen jälkeen urheilu-uraansa amerikkalaisen jalkapallon ammattilaisena. 
Vuoden 1964 lopulla Hayes solmi sopimuksen Dallas Cowboysin kanssa pelaten ulomman laitahyökkääjän paikkaa ("wide receiver"). Hayes pelasi Dallas Cowboysissa vuodet 1965–1974 ja sen jälkeen vielä vuoden San Francisco 49ersissa ennen lopettamistaan. Hänet valittiin Pro Bowl -otteluun kolmasti ja hän voitti Dallasissa Super Bowlin vuonna 1971. Hayes on ainoa urheilija, joka on voittanut olympiakultaa ja Super Bowlin. Vuonna 2009 hänet nimettiin Pro Football Hall of Fameen.
Hayesin urheilu-uran jälkeistä elämää varjostivat huume- ja alkoholiongelmat. Huhtikuussa 1979 hän sai 10 kuukauden vankilatuomion huumeiden välityksestä. Hayes julkaisi elämäkertansa nimellä "Run, Bullet, Run: The Rise, Fall, and Recovery of Bob Hayes". Hayes kuoli kotikaupungissaan 59-vuotiaana. Hänellä oli ollut viimeisinä vuosinaan ongelmia munuaisten, maksan ja sydämen kanssa sekä eturauhassyöpä.
Carl-Gustaf Lilius

Carl-Gustaf Henrik Casimir Lilius (14. heinäkuuta 1928 Helsinki – 14. joulukuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen taiteilija ja kirjoittaja. Hänen tuotantonsa ulottuu kuvanveistosta piirustuksen ja maalauksen kautta esseistiikkaan ja filosofiaan. 
Carl-Gustaf Liliuksen taidemuseo sijaitsee Hangossa. Liliuksen tekemiä julkisia taideteoksia on esimerkiksi Helsingin Kruununhaassa Svenska litteratursällskapetin pihalla: "Linnunsiipinen nainen" -sarjaan kuuluva veistos "Cordula" 1960-luvulta. Siivekkään naishahmon lähtökohtana oli taiteilijan vaimo Irmelin Sandman Lilius. "Lenore"-niminen versio teoksesta on Hangossa Jussi Lundmarkin puistossa.
"Helsingin Sanomien" entinen päätoimittaja Janne Virkkunen mainitsee Liliuksen yhtenä suomalaisen itsesensuuri- ja suomettumiskeskustelun aloittajana 1970-luvun puolivälissä. Lilius julkaisi aiheeseen liittyvän kirjoituksen "Journal of Censorship" -aikakauslehdessä ja suomennettuna "Kanava"-aikakauslehdessä. Lilius moitti kirjoituksessaan suomalaisia pelokkaasta suhtautumisesta asialliseenkin Neuvostoliittoa ja kommunismia koskevaan kommentointiin. Hän väitti itsesensuurin estävän välttämättömän vähimmäisinformaation. Kansalaismielipiteen väheksyntä loi Liliuksen mukaan katkeruutta ja apatiaa.
Mari Yaguchi

Mari Yaguchi (, s. 20. tammikuuta 1983 Jokohama, Kanagawa, Japani) on toisen sukupolven jäsen J-pop-yhtyeessä Morning Musume. Hän on julkaissut kolme kuvakirjaa. Hän erosi Morning Musumesta 14. huhtikuuta vuonna 2005 skandaalin vuoksi, kun japanilainen lehti FRIDAY julkaisi artikkelin hänen suhteestaan näyttelijä Oguri Shuniin. 
Hänen verityyppinsä on A ja hän on 145 cm pitkä. Yaguchin Love Hello! Yaguchi Mari DVD oli eniten myyty idolin DVD Japanissa. 
Yaguchi on myös näytellyt, vuonna 2003 hän näytteli adoptoitua lasta draamassa Kochira hon ikegami sho. Morning Musumesta eroamisensa jälkeen hän on näytellyt päivädraamassa Sentou no Musume!?.
Elokuvat.
1998: モーニング刑事~抱いてHOLD ON ME！ (
2000: ピンチランナー (Pinch Runner)
2002: ナマタマゴ (Nama Tamago)
2003: 子犬ダンの物語 (Koinu Dan no Monogatari)
Matisyahu

Matthew Paul Miller (s. 30. kesäkuuta 1979 West Chester, Pennsylvania), taiteilijanimeltään Matisyahu, on yhdysvaltalainen reggaeta ja vaihtoehtorockia esittävä muusikko. Matisyahu on uskonnoltaan juutalainen, mikä näkyy monissa hänen kappaleissaan.
Varhaisempi elämä ja Chabad-Lubavitch.
Matisyahu on jäsen newyorkilaisessa Chabad-Lubavitchin juutalaisyhteisössä, jota johtaa rabbi Menachem Mendel Schneerson. Matisyahu syntyi Pennsylvanian West Chesterissä ja hänen perheensä lopulta asettui New Yorkin White Plains -alueelle. Hän on tuonut esiin juutalaisuuden uudistamista ja on jonkun aikaa soittanut nimellä "MC Truth" MC Mysticin yhtyeessä Soulfari. Lopulta hän kääntyi ortodoksijuutalaisuuteen ja aloitti soittamisen juutalaisessa yhtyeessä Pey Dalid.
Matisyahu opiskeli Tooraa Hadar Hatorahissa ješivassa ja hän sanoitti ja äänitti ensimmäisen albuminsa ollessaan yhä opiskelijana siellä. Hän on saanut musiikillista inspiraatiotaan Bob Marleyltä, Phishiltä ja rabbi Shlomo Carlebachilta. Hän antaa arvoa rabbi Simon Jacobsonin kirjalle "Toward A Meaningful Life" vaikutuksesta hänen uuden albuminsa "Youth" sanoituksiin.
Liberaalipuolue (Yhdistynyt kuningaskunta)

Liberaalipuolue ("Liberal Party") oli konservatiivien ohella toinen suurista brittiläisistä puolueista 1800-luvun alusta vuoteen 1918, jolloin se menetti toiseksi suurimman puolueen asemansa työväenpuolueelle. Vuonna 1988 se yhdistyi Sosiaalidemokraattisen puolueen kanssa Liberaalidemokraattiseksi puolueeksi.
Historia.
Alun perin liberaalipuolue oli Whig-puolueesta vuonna 1877 eriytynyt ryhmä. Vuonna 1886 liberaalipuolue puolestaan jakautui, kun puolueen maltilliset parlamenttiedustajat, joita oli 93, loikkasivat konservatiivipuolueeseen Home Rule -lain vuoksi. Maltillisten lähdön jälkeen liberaalipuolue alkoi puolustaa yhteiskunnan köyhimpien asiaa, mutta jakautui samalla sisäisesti entistä pienempiin ryhmiin. 
Liberaalipuolue voitti vuoden 1906 parlamenttivaalit saatuaan suoranaisen äänivyöryn, minkä jälkeen puoluetta koossa pitänyt ja sen vaalivoittoon johdattanut Henry Campbell-Bannerman nousi pääministeriksi. Liberaalipuolueen puheenjohtaja Herbert Henry Asquith toimi Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerinä vuosina 1908–1916, mutta ensimmäinen maailmansota murensi lopullisesti puolueen yhtenäisyyden. Pääministerinä vuosina 1916–1922 toiminut David Lloyd George oli viimeinen Yhdistyneen kuningaskunnan liberaalipuoluetta edustanut pääministeri.
Parom

Parom ( ’lautta, lossi’) on Energijan esittelemä, suunniteltu avaruushinaajaksi kutsuttu raketti, joka kykenee siirtämään kuormia matalalta kiertoradalta korkealle ja päinvastoin. Parom voi siirtää suunnitellun Kliper-sukkulan tai rahtisäiliön matalalta 200 km kiertoradalta avaruusaseman radalle. Avaruushinaaja voi tehdä matkansa kiertoratojen välillä moneen kertaan. Avaruushinaajia on kaavailtu jo pitkään. Parom painaa 6 800 kilogrammaa ja voi siirtää rahtia 200 kilometrin radalta kansainvälisen avaruuaseman radalle jopa 15 tonnia.
Paromin kehityskohteita.
Parom, kuten kaikki miehitettyjen avaruuslentojen laitteet, vaatii toimiakseen luotettavaa tekniikkaa. Venäläisillä on pitkä kokemus kauko-ohjauksesta avaruudessa. Kuitenkin esimerkiksi huoltoalus Progressin automaattinen telakointi Mir- ja ISS-avaruusasemiin ei ole aina toiminut. Telakointiongelmat ovat joskus estäneet miehistön siirtymisen aluksesta toiseen. Toisinaan länsimaiden medioissa on uutisoitu kolarivaurioista, tosin ei hengenvaarallisista. ESA on valinnut venäläisen automaattitelakointijärjestelmän ATV-aluksiinsa. 
On epäselvää, tuleeko Paromista muun muassa uudelleenkäytettävä ja monipuolinen. Uudelleenkäytettävyys vaatii ainakin ajoaineen tankkausta ja ehkä muutakin huoltoa. 
Alun perin NASAn Apollo-ohjelman Kuu-aluksen laukaisu piti tehdä kahdessa vaiheessa, jotka telakoituisivat matalalla kiertoradalla. Uudelleenkäytettävyys on ESAn kehittelemän ConeExpress-nimisen tietoliikennesatelliittien huoltoaluksenkin kohdalla auki. Kaikki nykyiset kiertoradalla huolto-operaatioita tekevät alukset (niiden kaavailut) perustuvat ISS-avaruusaseman käyttöön huoltoaluksen emäaluksena.
Kompressori

"Kompressori voi olla myös äänenkäsittelyssä käytettävä laite".
Kompressori tai ahdin (puhekielessä kompura) on mekaaninen laite, jolla kaasun tai höyryn painetta lisätään sen tilavuutta pienentämällä. Tavallinen teollisuuden käyttämä paine on 0,6−1,0 MPa. Puristusprosessi vaatii aina työn tekemistä, ja prosessissa kaasu lämpenee. Puristustyön seurauksena väliaineen entropia kasvaa.
Kompressorityypit.
Kompressorit jakautuvat kineettisiin ja syrjäytyskompressoreihin. 
Käyttökohteet.
Tavallisimpia käyttökohteita ovat kaasuturbiinit, lentomoottorit, paineilmakompressorit, jääkaappien kylmäkoneistot, lämpöpumput ja erilaiset kuljettimet (esimerkiksi purukuljetin sahateollisuudessa). Kompressori patentoitiin 1800-luvun loppupuolella ja sen ensimmäisenä käyttötarkoituksena oli toteuttaa hiilikaivosten ilmanvaihto. 
1920-luvulta lähtien kompressoreja on asennettu autoihin niiden polttomoottorin tehon lisäämiseksi. Käyttövoiman se saa moottorista hammashihnan tai hammaspyörien välityksellä (mekaaninen ahdin) tai pakokaasusta (turboahdin). 
Paineilmakompressoreita käytetään paineilman tuottamiseen teollisuuden, sairaaloiden ja laitosten tarpeisiin.
Pienet, koti- ja harrastuskäyttöön tarkoitetut mäntäkompressorikokonaisuudet muodostuvat itse kompressoriosan (sylinteri, mäntä, kierokanki, kampiakseli, venttiilit ja sylinterinkansi) lisäksi seuraavista peruskomponenteista:
Lämpötila.
Kaasun puristaminen kasvattaa sen lämpötilaa.
 formula_1
missä
 formula_2
josta saadaan
 formula_3
ja lopulta
 formula_4
Josta integroimalla alkuperäinen yhtälö saadaan
 formula_5
missä p on paine, V on tilavuus, eksponentti n saa eri arvon riippuen puristuksen tyypistä ja alaindeksit 1 &amp; 2 viittaavat lähtö- ja lopputiloihin.
 formula_6
missä "T"1 ja "T"2 ovat absoluuttisia lämpötiloja yksikössä Kelvin [K], "p"2 ja "p"1 ovat absoluuttisia paineita ja k on ominaislämpökapasiteettien suhde (ilmalle k = 1,4). Adiabaattinen puristus- tai paisuntaprosessi on lähimpänä todellista prosessia, kun se on tarpeeksi eristetty, kaasuntilavuus on suuri tai prosessilla on lyhyt aikajakso (suuri energiatiheys). Käytännössä prosessissa on aina hieman lämpöhäviöitä, koska prosessin jokaista komponenttia ei voi aivan täydellisesti lämpöeristää. Työn yhtälössä lämpötilojen ja paineiden suhteen yhteys tarkoittaa sitä, että eksponentti n saa arvon k (ominaislämpökapasiteettien suhde) adiabaattisessa prosessissa.
Isentrooppisessa prosessissa eksponentti n saa arvon 1, jolloin työn lausekkeeksi saadaan:
 formula_7
Isotermisessä prosessissa tehty työ on pienempi kuin adiabaattisessa.
Ted Demme

Ted Demme (26. lokakuuta 1963 New York, New York, Yhdysvallat – 13. tammikuuta 2002 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hänen setänsä oli elokuvaohjaaja Jonathan Demme. Ted Demmen lyhyehkön uran ohjaustöitä olivat mm. elokuvat "Unelmien tytöt" (1996) ja "Blow" (2001). Demme kuoli noin vuoden päästä "Blown" kuvaamisesta kokaiinin aiheuttamaan sydänkohtaukseen.
Paatsjoki

Paatsjoki (, inarinsaameksi "Paččvei," , tai Патсойоки) on Paatsjoen vesistön Inarijärven Barentsinmereen laskeva laskujoki, joka virtaa Suomen, Venäjän ja Norjan alueilla. Joki on 145 kilometrin pituinen. Se alkaa Inarin kunnan Nellimin läheltä, virtaa vuonna 1947 Neuvostoliitolle myydyn Jäniskosken alueen läpi ja sen jälkeen 112 kilometrin matkan Norjan ja Venäjän rajajokena. Boris Glebin (Kolttakönkään) kohdalla joki on lyhyen matkan taas kokonaan Venäjän alueella, ja aivan alajuoksullaan Norjan alueella, jossa se laskee Varanginvuonon sivuvuonoon Utsavuonoon (nor. "Bøkfjorden)" Kirkkoniemen kaupungin lähellä Etelä-Varangin kunnassa.
Paatsjoki on valjastettu vesivoiman käyttöön venäläisten, norjalaisten ja suomalaisten yhteistyönä. Sen seitsemän voimalaitosta latvalta lukien ovat Kaitakosken, Jäniskosken, Rajakosken, Hevoskosken, Skogfossin, Melkefossin ja Boris Glebin voimalaitokset. Näistä Skogfoss ja Melkefoss ovat norjalaisia, muut venäläisiä. Kolme ylintä voimalaa ovat suomalaisten rakentamia. Osa voimaloista sijaitsee rajalinjan päällä.
Joen nimi muilla kielillä on , , , ja kveeniksi "Paatsjoki".
Rajahistoriaa.
Vuosina 1920–1944, jatkosodan päättäneeseen Moskovan välirauhaan asti, Paatsjoki oli osa Suomen Petsamon kunnan ja Norjan välistä rajaa. Välirauhassa Petsamo luovutettiin Neuvostoliitolle. Neuvostoliiton joukot kuitenkin miehittävät Itä-Inariakin vielä jonkin aikaa sopimuksen jälkeen. Kesällä 1945 Suomen ja Neuvostoliiton raja käytiin vanhalle Petsamon rajalle. Muotkavaarasta Korvatunturiin asti hakattiin kahdeksan metriä leveä raja-aukko. Perääntyvät saksalaiset olivat räjäyttäneet Suomen Kolosjoen nikkelisulattoa varten rakentaman Jäniskosken vesivoimalaitoksen hylyksi. Viikko ennen helmikuussa 1947 Pariisin rauhansopimusta Suomi luovutti vielä erillisellä sopimuksella niin sanotun Jäniskosken–Niskakosken alueen Neuvostoliiton vaatimusten perusteella, 1,3 miljardin markan osahyvityksenä liittoutuneiden (käytännössä Neuvostoliiton) valvontakomission määräämistä noin kuuden miljardin markan nk. saksalaissaatavien korvaussummasta, joka oli riippumaton varsinaisista sotakorvauksista. Luovutettu alue käsitti Paatsjoen kylästä Rajakosken lähelle ulottuvan Inarin kunnan Paatsjoen alueen ja Inarin vesivoiman; siihen kuului 176 neliökilometriä maata, valtion varoin jälleenrakennettu Jäniskosken voimalaitos ja Niskakoskeen rakennettu säännöstelypato. Jäniskosken ja Niskakosken lisäksi luovutetulla alueella Paatsjoessa oli viisi muutakin koskea.