tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Arvid Genetz

Arvid Oskar Gustaf Genetz (kirjailijanimi Arvi Jännes; 1. heinäkuuta 1848 Impilahti – 3. toukokuuta 1915 Helsinki) oli suomalainen runoilija ja kielentutkija sekä senaattori 1901–1905. Genetz julkaisi vain yhden runokokoelman, "Muistoja ja toiveita" (1889). Hänen tunnetuimmat runonsa ovat "Herää Suomi", "Karjala" ja "Väinölän lapset".
Henkilötietoja.
Genetzin vanhemmat olivat kruununvouti Carl Johan Garbriel Genetz ja Laura Charlotta Ferrin. Säveltäjä Emil Genetz (1852–1930) oli hänen veljensä. Genetz oli vuodesta 1877 naimisissa Julia Eva Maria Arppen kanssa. Perheeseen syntyi kuusi lasta, pojat Juho, Arvi, Niilo ja Paavo sekä tyttäret Laura ja Helvi. Arvid Genetzin lapsenlapsia olivat muun muassa runoilijat Saima Harmaja ja Arvi Emil Jännes, professori Lauri Jännes, arkkitehti Jussi Jännes, mainosohjaaja Martti Jännes ja taidegraafikko Lea Ignatius.
Koulutus ja työura.
Genetz pääsi ylioppilaaksi 1866, valmistui filosofian kandidaatiksi 1871 ja väitteli tohtoriksi 1877. Hän toimi aluksi suomen ja ruotsin opettajana Helsingin lyseoissa mutta pääsi sitten Helsingin yliopiston suomen kielen ja kirjallisuuden dosentiksi 1877. Genetz hoiti jonkin aikaa myös professori August Ahlqvistin virkaa, ja hänet valittiin Ahlqvistin kuoltua suomen kielen ja kirjallisuuden professoriksi 1891. Genetzin kilpakumppani viranhaussa oli tämän vanha oppilas E. N. Setälä. Setälä oli vaikuttamassa vuotta myöhemmin siihen, että virka jaettiin kahtia suomen kielen ja kirjallisuuden sekä suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen professuureiksi. Jälkimmäinen oli enemmän Genetzin alaa, joten hän siirtyi siihen ja Setälä sai suomen kielen ja kirjallisuuden professuurin. Genetz työskenteli professorina vuoteen 1901 asti.
Tutkiakseen suomensukuisia kieliä Genetz teki useita tutkimusmatkoja Vienan Karjalaan ja Siperiaan. Näiltä retkiltään hän toi mitä luultavimmin Suomeen myös kolme naisten nimeä, Outi, Aune ja Heli. Nämä nimet annettiin Genetzin kolmelle lapsenlapselle ensimmäisinä Suomessa, poikkeuksena Julius Krohnin tytär Aune Krohn. Genetziä on pidetty modernin morfofonologian edelläkävijänä, sillä hän kuvasi saamelaiskielten morfologisia vaihteluja tavalla, joka muistutti generatiivisessa kielitieteessä myöhemmin käytettyjä syvä- ja pintarakenteen toisistaan erottavia malleja. Historiallisen kielitieteen alalla hän oli ensimmäinen, joka oivalsi, että saamelaiskielissä oli runsaasti lainoja itämerensuomalaisista kielistä ja että tämä oli avain saamelaiskielten äännehistorian ymmärtämiseen.
Genetz toimi Suomen senaatin jäsenenä ja kirkollisasian toimituskunnan päällikkönä 1901–1905. Hän oli myös Kansanvalistusseuran toimikunnan, Raamatun käännöskomitean, Unkarin tiedeakatemian ja Suomen tiedeseuran jäsen ja toimi viimeksi mainitun puheenjohtajana 1900–1901. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran esimiehenä Genetz toimi melkein koko professoriaikansa. Kuopion hiippakunnan koulunopettajia Genetz edusti säätyvaltiopäivillä 1891.
Oulunsalon kirkko

Oulunsalon kirkko on kirkko Oulussa, Oulunsalon kaupunginosassa Kirkonseudun alueella.
Tyyliltään uusgotiikkaa edustava puinen länsitornillinen pitkäkirkko on rakennettu vuosina 1888–1891. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Julius Basilier. Syksyllä 1891 valmistunut kirkko vihittiin käyttöön 7. helmikuuta 1892.
Kirkon alttaritaulu on peräisin nykyistä kirkkoa edeltävästä kirkosta. Taulun on maalannut oululainen taidemaalari G. A. Dahlström vuonna 1855. 
Aiemmat kirkot.
Nykyinen kirkko on kolmas kirkko Oulunsalossa. Ensimmäinen kirkko, niin sanottu uhrikirkko, oli rakennettu vuonna 1655. Kirkko sijaitsi nykyisen kirkon vieressä sijaitsevalla hautausmaalla, jossa on muistokivi uhrikirkon sijaintipaikalla. Uhrikirkko purettiin uuden kirkon valmistuttua vuonna 1855. Uhrikirkosta säilyneitä esineitä on näytteillä Oulunsalon kotiseutumuseossa.
Toinen kirkko valmistui 1855, mutta ehti palvella vain 27 vuotta, kun se paloi salamaniskun sytyttämänä 14. kesäkuuta 1882.. Palossa tuhoutui myös osa seurakunnan arkistoa. Ukkonen poltti samana päivänä myös läheisen Lumijoen kirkon. Uusi kirkko valmistui vasta lähes kymmenen vuoden päästä, koska palaneella kirkolla ei ollut palovakuutusta ja kirkko oli vielä osittain maksamatta. Pohjois-Pohjanmaan museossa säilytetään toisesta kirkosta pelastunutta Mikael Toppeliuksen koristelemaa saarnastuolia.
Huhujen mukaan Oulunsalon kirkon kuului aluksi olla Lumijoen kirkko, mutta piirustukset vaihtuivat. Lumijoen nykyinen kirkko kuuluisi siis Oulunsalon kirkon paikalle.
Kirkon sankarihautausmaan sankariristi on paljastettu vuonna 1952 ja se on kuvanveistäjä Ilmari Wirkkalan suunnittelema.
10NES

 
10NES oli aitouden varmistamiseen käytettävä koodi, jota käytettiin Nintendo Entertainment System -konsolilla. Systeemi koostui kahdesta osasta: mikrosirusta NES:ssä joka tarkisti pelimoduulin aitouden sekä mikrosirusta pelimoduulissa, joka antoi laitteelle 10NES-koodin. Jos moduuli ei todistanut aitouttaan, laite ei käynnistynyt. 10NES oli patentoitu ja vain Nintendo pystyi valmistamaan aitoja hyväksyttäviä moduuleja.
Lukuisat yritykset löysivät tapoja ohittaa mikrosirun. Useimmat lisensoimattomat yritykset loivat sähköpiirejä, jotka käyttivät jännitepiikkiä poistakseen NES:n varmistusmikrosirun pois käytöstä. Tengen (Atarin NES-pelejä tehnyt sivuyhtiö) otti erilaisen suunnan ja valmisti "Rabbit"-mikrosirun, joka jäljensi 10NES:n toiminnon. Nintendo haastoi Tengenin oikeuteen tästä, mutta käsittely päättyi tuloksettomana osapuolten päästyä sovintoon. Muutama lisensoimaton peli pääsi Euroopan ja Australian markkinoille. Pelit toimivat käyttäen hyväksi jonkun lisensoidun moduulin 10NES-mikrosirua.
Konsolin pystyi modaamaan (eli poistamaan aluelukituksen sekä lisensoimattomien moduulien eston käytöstä) katkaisemalla mikropiiristä kuvassa ympyröidyn jalan poikki.
Leopard 1

Leopard 1 on saksalaisen Krauss-Maffein suunnittelema ja valmistama taistelupanssarivaunu. Vaunun valmistus alkoi vuonna 1965. Sitä ennen vuonna 1963 oli Saksan asevoimat oli tehnyt tilauksen Leopard 1 -taistelupanssarivaunuista. Ensimmäiset vaunut toimitettiin Saksan maavoimille vuoden 1965 lopulla. Tuotanto jatkui vuoteen 1979. Myös italialainen OTO Melara on tehnyt Leopard 1 -panssareita Italian maavoimille. Leopard 1:n seuraaja on Leopard 2.
Kehitys.
Vaunun kehitystä alkoi marraskuussa 1956 korvaamaan Saksan maavoimien Yhdysvalloista hankitut M47 Patton ja M48 Patton -panssarivaunut, jotka alkoivat jäädä vanhentuneiksi T-55-vaunua vastaan.
Länsi-Euroopan unioni muodosti Finabel-ryhmän kehittämään uutta keskiraskasta panssarivaunua, jolla korvattaisiin yhdysvaltalaiset ja brittiläiset mallit. Länsi-Saksa liittyi siihen 1956 ja 27. lokakuuta 1956 Saksa ja Ranska allekirjoittivat laajamittaisen puolustusyhteistyösopimuksen Colomb-Bécharissa.
Projekti kariutui, kun Charles de Gaulle nousi Ranskan johtoon 1958. Hän päätti varustaa Ranskan ydinaseella, mutta kieltäytyi jakamasta niitä Saksalle, vaikka Saksan-Ranskan puolustusyhteistyö sitä koski. Tällöin Saksa vetäytyi yhteistyöstä ja päätti kehittää oman vaunun.
Uuden vaunun prototyyppejä kehittivät
Rheinmetall ja Wegmann huolehtivat tornin kehityksestä. Neljä prototyyppivaunua valmistettiin Saksassa ja yksi Ranskassa. Saksa maksoi kaikkien valmistuksen. A- ja B-ryhmän prototyyppien kokeiden perusteella, ne saivat rakentaa kakkosprototyypit. Ryhmä B ei saanut valmiiksi kuin kaksi vaunua kuudesta tilatusta. Borgward esitteli futuristisen suunnitelman, eikä saanut yhtään toimivaa vaunua rakennettua. Ranskalaista prototyyppiä, josta tuli AMX-30 ja saksalaisia malleja vertailtiin vielä elokuussa 1963 Mailly-le-Campissa Champagnessa. Saksalainen prototyyppi oli kuusi tonnia suuremmasta painostaan huolimatta kymmenyksen nopeampi ja kiihtyi huomattavasti nopeammin.
Uusi vaunu esiteltiin julkisesti 11. heinäkuuta 1963. Tällä välin Porsche oli jo aloittanut 50 kappaleen esisarjan valmistuksen perustuen Porschen "Typ 814" -prototyyppiin.
Käyttö Suomessa.
Suomen Puolustusvoimat teki 20. helmikuuta 2017 tilauspäätöksen, joka koski käytettyjä Leopard 1 -tyypin erikoispanssarivaunuja. Hankinnat toteutettiin vuosina 2018–2019. Vaunut on modernisoitu ja niitä on tarkoitus käyttää 2040-luvulle asti. Alankomaiden puolustusvoimilta tullaan käytettyinä ostamaan 16 vaunuyksikköä pioneeri- ja hinauskäyttöön, näistä kahdeksan varustettuina vinssillä, joka mahdollistaa evakuointi- ja huoltotoimenpiteet Leopard 2A6 -tyypin vaunuille. Hankinnan 6,1 miljoonan euron hintaa, muine oheistoimituksineen ja koulutuksineen yhteensä 8,2 miljoonaa euroa on luonnehdittu hyvin edulliseksi ostajaosapuolen näkökulmasta katsottuna. Uushankintoina tehtyinä vastaava rahasumma riittäisi vain 2–3 uuteen erikoisvaunuun.
Tommi Salmelainen

Tommi Salmelainen (s. 29. tammikuuta 1949 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän oli ensimmäinen Euroopasta NHL:ään pelaaja: vuonna St. Louis Blues varasi hänet kuudennella kierroksella numerolla 66. Salmelainen ei kuitenkaan pelannut NHL:ssä koskaan yhtään ottelua. Salmelainen voitti HIFK:ssa Suomen-mestaruuden keväällä 1969 ja kaudella 1979–1980. Hän kuului Suomen maajoukkueeseen vuoden 1971 MM-kilpailuissa.
Salmelaisen pojat Tony ja Tobias ovat myös pelanneet jääkiekkoa pääsarjatasolla.
Wade Redden

Wade Redden (s. 12. kesäkuuta 1977 Lloydminster, Saskatchewan) on kanadalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija. Taustaltaan hän kuuluu Pohjois-Amerikan alkuperäiskansoihin.
New York Islanders varasi Reddenin ensimmäisellä kierroksella. Redden edusti Ottawaa 11 kauden ajan ennen siirtymistään New York Rangersiin. Hän edusti Rangersia kaudet 2008–2010 ja Rangersin farmijoukkuetta Connecticut Whalea kaudet 2010–2012. Kauden 2012–2013 alkua viivästyttäneen työsulun päätyttyä Redden teki sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa. Huhtikuussa 2013 hän siirtyi Boston Bruinsiin.
Vladimir Muravjov

Vladimir Pavlovitš Muravjov (, s. 30. syyskuuta 1959) on neuvostoliittolainen pikajuoksija, joka voitti useita mitaleita 1980-luvulla Neuvostoliiton pikaviestijoukkueessa.
Moskovan olympialaisissa 1980 Muravjov juoksi avausosuuden viestin voittaneessa Neuvostoliiton joukkueessa. 100 metrillä Muravjov sijoittui kuudenneksi. Los Angelesin olympialaisia Neuvostoliitto boikotoi mutta Soulissa 1988 Neuvostoliitto oli mukana ja Muravjov oli jälleen mukana kultaa voittaneessa pikaviestijoukkueessa. Juoksun suurin suosikki Yhdysvallat hylättiin jo alkuerissä.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Muravjov oli mukana Neuvostoliiton pikaviestijoukkueessa Helsingissä 1983, josta tuli kolmas sija, ja Roomassa 1987, josta tuli toinen sija. 
Yleisurheilun maailmancupissa 1985 Muravjov juoksi kuudenneksi 200 metrillä ja pikaviestissä tuli kolmas sija. Seuraavan vuoden EM-kilpailuista Neuvostoliiton joukkue voitti kultaa.
Ohjelmistosuunnittelija

Ohjelmistosuunnittelija (myös ohjelmistokehittäjä tai sovelluskehittäjä, vanh. ohjelmoija) on ohjelmistoja suunnitteleva ja kehittävä henkilö. Se on myös ammatillinen tutkinto.
Ohjelmistoinsinööri () tarkoittaa usein samaa asiaa. Termin ensimmäinen käyttäjä sanotaan olleen Margaret Hamilton.
Tietotekniikan suunnittelijat toimivat erilaisissa kehitystehtävissä ohjelmistotuotannossa ja tietoliikennepalveluissa. Tehtäviin kuuluvat tyypillisesti suunnittelu, toteutus ja testaus (osana laadunvalvontaa).
Tehtäviin voi kuulua myös kouluttamista ja ylläpitotehtäviä.
Työpaikat.
Tuotantopuolella työllistävät tietotekniikan palveluyritykset, esimerkiksi ohjelmistotalot, tietojenkäsittelypalvelut ja tietoliikenneoperaattorit. Työpaikkoja löytyy myös tietotekniikkaa käyttävistä organisaatioista ja yrityksistä. Kyseeseen tulevat mm. virastojen ja oppilaitosten tietotekniikkaosastot yms. Yksityisellä sektorilla työllistävät mm. pankkien, vakuutusyritysten ja kaupan tietotekniikkaosastot tai vastaavat.
Ultra Games

Ultra Software Corporation oli Konamin vuonna 1988 luoma sivuyhtiö, jonka tarkoituksena oli Nintendon tiukkojen pelijulkaisusääntöjen kiertäminen. Yksi säännöistä oli, että kolmannen osapuolen tuottaja ei saisi tehdä enempää kuin viisi peliä vuodessa NES:lle Yhdysvalloissa. Tämä oli hankalaa Konamille, joka oli julkaissut enemmän kuin 10 peliä vuodessa sekä Famicomille että Super Famicomille Japanissa. Niinpä Konami loi Ultra Gamesin pitääkseen vuotuisen pelitarjontansa samalla tasolla.
Ultran ensimmäiset kaksi NES-peliä olivat "Teenage Mutant Ninja Turtles" (perustui tv-sarjaan) ja "Metal Gear" (versio MSX2:n samannimisestä pelistä). Aluksi Ultra Games keskittyi Konamin jo Japanissa julkaistuihin peleihin, mutta alkoi myöhemmin myös julkaista pelejä muilta valmistajilta. Joitakin Konamin tunnetuimpia pelejä julkaistiin Ultra Gamesin nimen alla, kuten "Operation C" (Game Boyn jatko-osa Contralle) sekä "Snake’s Revenge" (puolijatko-osa "Metal Gearille") ja lukuisia "Teenage Mutant Ninja Turtles" -pelejä NES:lle sekä Game Boylle.
Super Nintendo Entertainment Systemin Yhdysvaltojen julkaisun jälkeen Nintendo höllensi tiukkoja julkaisusääntöjään. Seurauksena Ultra Games alkoi menettää merkitystään ja Konami lopettikin sen toiminnan vuonna 1992.
Euroopassa Konami perusti Palcom Software Limited -nimisen sisaryrityksen samanlaisiin toimitarkoituksiin. Yrityksen pelitarjonta oli samankaltainen kuin Ultralla, mutta se julkaisi myös pelejä joita ei ollut julkaistu Yhdysvalloissa, kuten "Parodius" ja "Pop n' Twinbee".
Julkaistut pelit.
Ultra Gamesin julkaisemiin peleihin lukeutuvat:
Empire Interactive

Empire Interacive oli brittiläinen videopeliyhtiö. Se julkaisi ja suunnitteli lukuisia pelejä vuodesta 1987 lähtien, jolloin se perustettiin.
Yhtiö osti Rowan Softwaren vuonna 2000.
Toukokuussa 2009 yhtiö meni konkurssiin ja immateriaalioikeudet on myyty eteenpäin.
Xplosiv.
Xplosiv oli Empire Interactiven vuonna 2000 aloittama julkaisubrändi, joka lähinnä vastasi sekä budjetti ja uudelleenjulkaisuista PC:lle. Xplosiv brändin alla julkaistiin joko Empiren omia pelejä tai kolmannen osapuolen pelejä (esim. Segan PC-versioita Sega Mega Drive ja Sega Saturn -peleistä).
Peter Bondra

Peter Bondra (s. 7. helmikuuta 1968 Lutsk, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on slovakialainen entinen jääkiekkoilija.
Bondra syntyi vuonna 1968 slovakialaiselle isälle ja puolalaiselle äidille Lutskissa Ukrainan SNT:ssa, mutta perhe muutti isän alkuperäiselle kotiseudulle Popradiin Tšekkoslovakiaan Peterin ollessa kolmivuotias. Perhe pysyi kuitenkin Neuvostoliiton kansalaisina. Slovakian itsenäistyttyä Bondra sai maan kansalaisuuden ja tuli pian valituksi maan jääkiekkomaajoukkueeseen. Myös Bondran vanhempi veli Juraj on urallaan Slovakiassa ja Ranskassa pelannut ammattilaisjääkiekkoilija ja kaksinkertainen Tšekkoslovakian mestari.
Bondran varasi Washington Capitals vuonna 1990. Ennen varaustaan Bondra oli pelannut neljä kautta HC Košicen joukkueessa Tšekkoslovakiassa. Bondra pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa Pittsburgh Penguinsia vastaan ja samassa ottelussa myös tunnettu Jaromír Jágr aloitti NHL-uransa. 
Bondra on ylittänyt 50 maalin rajan kahdesti, kausina 1995–1996 ja 1997–1998. Bondra on ollut NHL:n runkosarjan paras maalintekijä kahdesti, kaudella 1994–1995 ja 1997–1998, jolloin hän jakoi maalikuninkuuden Teemu Selänteen kanssa. Bondra ei ole kuitenkaan voittanut kertaakaan Maurice 'Rocket' Richard Trophyä, joka annetaan nykyään NHL:n parhaalle maalintekijälle, sillä se luovutettiin ensimmäisen kerran kauden 1998–1999 jälkeen.
Washingtonin taival päättyi kaudella 2003-2004, kun pelaajakaupassa mies siirtyi Ottawa Senatorsiin. Capitalsia Bondra edusti yli 12 kautta. Bondra siirtyi Atlanta Thrashersiin työsulkukauden jälkeen. Atlantassa hän pelasi yhden kauden. Bondra oli pelaamatta kauden 2006–07 alun, mutta teki yksivuotisen sopimuksen Chicago Blackhawksin kanssa joulukuussa. 29. lokakuuta 2007 Bondra ilmoitti lopettavansa pelaajauransa ja aloittavansa Slovakian maajoukkueen general managerina .
Jääkiekon vuoden 2002 MM-kisojen loppuottelussa Bondra teki Slovakian voittomaalin.
Aivokuori

Aivokuori eli korteksi (, ) on aivojen pinnalla oleva harmaan aineen kerros. Sen paksuus vaihtelee eri alueilla 1,5–5 millimetrin välillä. Aivokuoren tiheys pienenee vanhetessa. Siinä on lisäksi yksilöllisiä eroja. Harmaassa aineessa sijaitsevat hermosolujen soomaosat eli soluruumiit. Ihmisen aivokuori on poimuttunut siten, että puolet siitä sijaitsee uurteissa eli fissuuroissa. Aivokuori jakaantuu eri alueisiin sen hienorakenteen eli histologian mukaisesti sekä sen mukaan, mitä toimintoja mikin osa korteksista tekee. Useimmilla alueilla aivokuori jakaantuu kuudeksi kerrokseksi.
Histologian mukaan aivokuori voidaan jakaa otsalohkoon, päälakilohkoon, ohimolohkoon ja takaraivolohkoon. Näissä puolestaan voidaan erottaa primaarisista aivokuorialueista muun muassa motorinen aivokuori, somatosensorinen aivokuori, kuuloalue, sensorinen ja motorinen puhealue sekä näköalue. Primaaristen aivokuorialueiden lisäksi aivokuoressa on sekundaarisia aivokuorialueita, jotka toimivat aivokuoreen tulevan informaation yhdistämisessä ja tulkitsemisessa.
Aivokuvantamismenetelmistä EEG (aivosähkökäyrä) ja erityisesti MEG (aivomagneettikäyrä) sopivat aivokuorella tapahtuvan sähköisen toiminnan mittaukseen. Intrakraniaalisia mittauksia voidaan toisinaan tehdä esimerkiksi aivoleikkausoperaatioiden yhteydessä.
Silent Voices

Silent Voices on vuonna 1995 perustettu kokkolalainen progressiivista metallia soittava yhtye. 
Historia.
Silent Voices perustettiin vuonna 1995, jolloin jo muutaman vuoden yhdessä soittaneet Pasi Kauppinen, Timo Kauppinen ja J-P Koivisto löysivät Henrik Klingenbergin riveihinsä. Kaverukset alkoivat keskittyä yhä enemmän henkilökohtaisten soittotaitojensa ja yhteissoittonsa hiomiseen. Melko pian syntyi ensimmäinen omakustanteinen Silent Voices -julkaisu, Instrumental Demo. Se sisälsi neljä instrumentaalikappaletta (”Behind The Paradise”, ”Dance Of Eternity”, ”Dream Believer” ja ”Aztec Jam”) ja se äänitettiin vuoden 1995 loppupuolella Kokkolan SRK-studiossa. Demo sai hyviä arvioita silloisissa alan julkaisuissa. Yhtye teki ensimmäisen keikkansa 6. huhtikuuta 1996 Kokkolan Seurahuoneen lavalla. 
Yhtyeen jäsenet pyrkivät Silent Voices -nimellä kuvaamaan kokoonpanon silloin tekemää progressiivista instrumentaalimusiikkia. Instrumentaalimusiikilla oli oma pieni ja persoonallinen kannattajakuntansa, mutta yhtye halusi päästä myös isompien piirien tietoisuuteen. Uusiin sävellyksiin alettiin miettiä myös lauluosuuksia. Yhtye päätti, että he eivät ota ketään ulkopuolista laulajaa ja valitsivat näin Henrik Klingenbergin Silent Voicesin ensimmäiseksi laulajaksi.
Silent Voicesin kappaleet olivat vuosien 1995–1996 aikaan erittäin progressiivisia ja ne koostuivat useista erityylisistä osista, mutta laulun mukaantulon myötä kappaleiden rakenteet muuttuivat selkeämmiksi. Klingenberg lauloi ansiokkaasti useita keikkoja ja vuonna 1997 Silent Voices julkaisi omakustanteisen "Nothing Lasts Forever" -EP:n, josta löytyy kaksi laulukappaletta ja yksi instrumentaali (”Nothing Lasts Forever”, ”The Legacy”, ”Self Control [Instrumental]”). ”Nothing Lasts Forever” -kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo. Yhtye oli yhteydessä useisiin levy-yhtiöihin ja muihin toimijoihin, mutta yhteydenotoista ei syntynyt mitään mainittavaa. 
Hennekenin mukaantulo.
Vuoden 1998 alkupuolella turkulainen Michael Henneken saapui Kokkolaan Silent Voicesin koelauluun. Hän lauloi muutaman Deep Purplen klassikon ja yhtye vakuuttui heti hänen taidoistaan. Hänet valittiin yksimielisesti Silent Voicesin uudeksi laulajaksi. Hennekenin avustuksella Silent Voicesista kasvoi entistä taidokkaampi ja itsevarmempi yhtye.
Ensimmäinen Hennekenin aikainen julkaisu oli vuonna 1998 julkaistu omakustanteinen "Memory And The Frame" EP, joka sisälsi neljä mutkikasta laulettua kappaletta (”The Memory And The Frame”, ”Until The Dawn”, ”Open My Eyes”, ”Pictures Of Lifelines”). Yhtye teki vuosina 1998 ja 1999 useita keikkoja ympäri Suomea (muun muassa Nummirock 1999) ja heidän maineensa alkoi kasvaa.
Levytyssopimuksen synty.
Vuoden 2000 loppupuolella julkaistiin "You Got It/HumanCradleGrave" -single (Karivox studio). Sen ansiosta Low Frequency Records -levy-yhtiö alkoi kiinnostua yhtyeen toiminnasta ja päätti tehdä heidän kanssaan levytyssopimuksen. Pitkä ja kova työ oli tuottanut tuloksen ja Silent Voices alkoi säveltää ensimmäistä täyspitkää albumia.
Diskografia.
Livealbumit
EP:t
Lee Hsien Loong

Lee Hsien Loong (, s. 10. helmikuuta 1952) on singaporelainen poliitikko. Hänet valittiin 12. elokuuta 2004 lähtien pääministeriksi, ja hän jatkoi tehtävässä 15. toukokuuta 2024 saakka. Hän on ollut Kansan toimintapuolueen ("People's Action Party", PAP) pääsihteeri joulukuusta 2004 lähtien. Lee on maan ensimmäisen itsenäistymisen jälkeisen pääministerin Lee Kuan Yew’n vanhin poika ja toimi varapääministerinä ja valtiovarainministerinä edellisen pääministerin Goh Chok Tongin hallituksessa.
Pääministerikautensa päättymisen jälkeen Leestä tuli vanhempi ministeri Lawrence Wongin hallitukseen.
Elämäkerta.
Lee Hsien Loong on opiskellut matematiikkaa ja tietotekniikkaa Trinity Collegessa Cambridgessa, mistä hän valmistui 1974 parhain arvosanoin ja sai julkishallinnon MPA-tutkinnon Harvardin yliopiston Kennedy School of Governmentista 1980. Lee liittyi Singaporen armeijaan 1971, opiskeli Yhdysvalloissa Fort Leavenworthissa ja jäi palveluksesta prikaatikenraalina 1984, samana vuonna kun hänet valittiin parlamenttiin 32-vuotiaana.
Lee jäi leskeksi 1982 kun hänen vaimonsa, tohtori Wong Ming Yang kuoli pian synnytyksen jälkeen sydänkohtaukseen. Hän meni uusiin naimisiin 1985 Ho Chingin kanssa, joka on ollut vuodesta 2004 Singaporen valtion sijoitusyhtiön Temasek Holdingsin toimitusjohtaja. Heillä on tytär ja kolme poikaa ja Leellä edellisestä avioliitostaan tytär ja poika.
Lee nimitettiin varapääministeriksi marraskuussa 1990, kun Goh Chok Tongista tuli pääministeri, samaan aikaan hän toimi myös kauppa- ja teollisuusministerinä. Lee nimitettiin Singaporen keskuspankin johtokunnan puhemieheksi 1998 ja valtiovarainministeriksi 2001.
Goh Chok Tong luopui pääministerin asemasta 12. elokuuta 2004 ja siirtyi Lee Kuan Yew’n tilalle vanhemmaksi ministeriksi ja keskuspankin johtokunnan puhemieheksi. Lee Hsien Loong nimitettiin pääministeriksi ja joulukuussa puolueen pääsihteeriksi. Ensimmäisissä vaaleissa Leen johdolla 6. toukokuuta 2006 PAP sai 82 paikkaa 84:stä, saman kuin vuonna 2001.
Panssarisodankäynti

Panssarisodankäynti tarkoittaa panssarivaunujen käyttöä keskeisenä osana sodankäyntiä. Ensimmäisen kerran panssarivaunuja käytettiin ensimmäisessä maailmansodassa, ja toisessa maailmansodassa panssarisodankäynti oli ratkaisevan tärkeä osa saksalaisten salamasotaa. Nykyaikaisen sodankäynnin aikana panssarivaunun merkitys on vähentynyt panssarintorjunta-aseiden ja ilmavoimien kehityksen myötä.
Panssarivaunuprikaatit.
Neuvostoliitossa perustettiin 1930-luvulla ensimmäiset panssarivaunuprikaatit, jotka pystyivät itsenäisiin sotatoimiin. Prikaati koostui neljästä panssaripataljoonasta, joissa oli kussakin neljä panssarivaunukomppaniaa. Komppanian vahvuus oli 8 vaunua, pataljoonan 32 ja prikaatin 128 vaunua. Hyökkäyksessä panssaripataljoonan kaistaksi määriteltiin 300–1 000 metriä, kun jalkaväkipataljoonan kaistan leveys oli 1 500–2 500 metriä. 
Panssarivaunut varustettiin sekä lähitoimintavaunuiksi, jotka tukivat jalkaväkeä, että kaukotoimintavaunuiksi, jotka etenivät läpimurron jälkeen vihollisen selustaan. Kaukotoimintavaunujen tuli olla nopeita ja raskaasti aseistettuja, ja niiden tuli kyetä etenemään esteiden yli. Lähitaisteluvaunut saattoivat olla hitaampia ja kevyemmin aseistettuja.
Korkodinovin oppikirja.
Leningradin jalkaväkikoulussa opetettiin kurssilaisia P. D. Korkodinovin teoksen "Nykyaikaisten" "armeijain mekanisoiminen ja motorisoiminen" (1934) perusteella. Kirja käsitteli panssarijoukkojen toimintaa hyökkäys-, puolustus- ja viivytystaistelussa. Korkodinovin mukaan hyökkäystaistelussa tuli yhtä jalkaväkidivisioonaa kohti keskittää panssarijoukkoja 3–5 pataljoonaa eli 150–250 panssarivaunua, joita tuli käyttää kolmessa portaassa: 1. jalkaväkeä välittömästi auttavat (NPP), 2. jalkaväkeä kauempaa auttavat (DPP) ja 3. pitemmällä säteellä toimivat (DD). Näiden portaiden johdonmukainen liikkuminen hyökkäyksessä jäi riippumaan olosuhteista, mutta pääsääntö oli, että DD-tankit menevät ensimmäisinä hyökkäykseen, sitten DPP-tankit ja viimeisinä NPP-tankit. NPP-tankkien oli tarkoitus saavuttaa vihollisen asemien etulinjat jalkaväen valmistautuessa hyökkäykseen. Tällöin hyökkäys saisi aikaan samalla kertaa tapahtuvan iskun vihollisen rintamaan koko sen syvyydeltä.
Ryō Ishibashi

Ryō Ishibashi ( "Ishibashi Ryō", syntynyt 20. heinäkuuta 1956, Fukuoka, Japani) on japanilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan rooleistaan kauhuelokuvissa "Jisatsu Saakuru (Suicide Club)" ja "Audition". Länsimaissa hänet tunnetaan myös etsivä Nagakawan roolistaan elokuvissa "Kauna" ja "Kauna 2".
Ishibashi aloitti uransa perustamalla oman yhtyeen nimeltä ARB (Alexander Ragtime Band) vuonna 1977. Yhtye teki debyyttinsä vuonna 1978. Sen jälkeen he tekivät yli kymmenen albumia, kunnes yhtye hajosi vuonna 1990. Ishibashi palasi musiikin pariin ja muodosti ARB:n uudelleen albumilla "Real Life" vuonna 1998.
Vuonna 1986 Ishibashi esiintyi ensimmäisen kerran elokuvassa "A-Hômansu", jossa ARB:n 13:tta singleä "After 45" käytettiin tunnuskappaleena. Ishibashi on keskittynyt näyttelemiseen ja on esiintynyt useissa sekä japanilaisissa että muunmaalaisissa elokuvissa tullen kansainvälisesti tunnetuksi.
Ishibashi on ollut naimisissa näyttelijä Mieko Haradan kanssa vuodesta 1987 lähtien, ja heillä on kolme lasta.
Guilhermina Suggia

Guilhermina Augusta Xavier de Medin Suggia (27. kesäkuuta 1885 Porto – 30. heinäkuuta 1950 Porto) oli portugalilainen sellisti. Hän aloitti musiikinopintonsa Portugalissa viisivuotiaana ja valmistui 18-vuotiaana Leipzigin konservatoriosta. Vuosina 1907–1913 hän asui Pariisissa.
Suggia aloitti vuonna 1914 aktiivisen esiintymisensä Lontoossa ja Portugalissa. Viimeisen konserttinsa Isossa-Britanniassa hän piti vuonna 1949.
Maistraatti

Maistraatit ovat valtion paikallisia hallintoviranomaisia ja myös nimi virastolle, jossa paikallista hallintoa toimitetaan. Vuoden 2019 loppuun saakka Suomessa oli yhdeksän maistraattia, joilla oli yhteensä 36 eri paikkakunnilla toimivaa yksikköä, mutta 1. tammikuuta 2020 maistraatit ja Väestörekisterikeskus yhdistyivät Digi- ja väestötietovirastoksi. Ahvenanmaalla maistraatin virkaa hoitaa valtionvirasto.
Suomen maistraatit vastasivat alueensa sekalaisista hallintotehtävistä, kuten väestötietojärjestelmästä ja muista rekistereistä. Maistraateissa voitiin myös siviilivihkiä avioliittoon tai rekisteröityyn parisuhteeseen.
Suomen maistraattien historiaa.
Vuoteen 1978 asti maistraatit olivat niin sanottujen vanhojen kaupunkien virastoja, jotka ratkaisivat muun muassa lupa-asioita rakentamisen alalla. Maistraateilla oli toimivaltaa myös niin sanotuissa järjestysasioissa. Maistraatti toimi myös ulosotonhaltijana ja suoritti kiinteistöjen pakkohuutokaupat alueellaan sekä toimi muutoksenhakuelimenä kaupunginvoutien ratkaisuihin. Viraston päällikköä kutsuttiin kunnallispormestariksi. Maistraatin raadin jäsen oli oikeusneuvosmies.
Vuoden 1978 valtiollistamisen jälkeen vanhanmalliset maistraatit oikeushallintoviranomaisina lakkautettiin vuonna 1993, ja perinteikäs nimi annettiin vuonna 1996 ennen rekisteritoimistoiksi kutsutulle valtion paikallishallintoviranomaiselle.
Vuonna 2020 maistraateista tuli Digi- ja väestötietoviraston palvelupaikkoja.
Suomessa toimineet maistraatit.
Ennen lakkauttamistaan vuoden 2019 lopussa Suomessa toimivat Ahvenanmaan valtionviraston lisäksi seuraavat maistraatit ja niiden yksiköt:
Stuart Little 2

Stuart Little 2 on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut lastenelokuva, joka on jatkoa elokuvalle "Stuart Little – pieni suuri hiiri". Elokuvan on ohjannut Rob Minkoff. Vuonna 2006 ilmestyi elokuvasarjan kolmas osa "Stuart Little 3".
Juoni.
Elokuvassa Stuart saa todellisen ystävän, pienen Margalo-linnun. Pian kuitenkin Stuartin äidin sormus ja Margalo katoavat.
L’Anse aux Meadows

L’Anse aux Meadows (, ”Meduusalahti”) on Kanadassa sijaitseva alue, josta on löydetty viikinkien asuinpaikka.
L’Anse aux Meadows sijaitsee Newfoundlandin saaren pohjoiskärjessä, Newfoundland ja Labradorin provinssissa. Norjalainen tutkimusmatkailija Helge Ingstad löysi viikinkikylän jäännökset arkeologivaimonsa Anne Stine Ingstadin kanssa vuonna 1960. Alue on Unescon maailmanperintöluettelossa, johon se valittiin vuonna 1978.
L’Anse aux Meadows on ainoa aidoksi todistettu viikinkien asutus Pohjois-Amerikan mantereella. Alueella tehtiin useiden vuosien ajan arkeologisia kaivauksia, joissa löydettiin asumuksia, työkaluja ja käyttöesineitä, jotka varmistavat asutuksen olevan viikinkien ajalta. Asutus on ajalta noin 500 vuotta ennen Kristoffer Kolumbusta ja sisältää ensimmäiset eurooppalaiset rakennelmat Pohjois-Amerikassa. L’Anse aux Meadowsin uskotaan olevan tutkimusmatkailija Leif Erikinpojan tarunomainen Vinland noin vuodelta 1000. Historioitsijat eivät kuitenkaan ole asiasta yksimielisiä.
Newfoundlandin ilmasto oli asutuksen pystyttämisen aikoihin huomattavasti lämpimämpi kuin nykyään. Saagoissa kerrotaan, että Leif lähti tutkimusmatkalle Grönlannista etsimään maata, josta Bjarni Herjólfsson oli kertonut hänelle. Hän löysi maan, jossa oli paljon viinirypäleitä ja lohia ja jossa ei ollut talvella pakkasta. Leif palasi uudelleen tuodakseen puuta Grönlantiin, jossa ei kasvanut paljon puita.
L’Anse aux Meadowsin asutus koostui ainakin kahdeksasta rakennuksesta, joihin kuului sepänpaja ja lautatarha, joka ylläpiti laivanveistämöä. Saaga kuvailee Thorfinn Karlsefnin johtamaa 135 miehen ja 15 naisen asutusyritystä, jossa käytettiin tukiasemana Leifin leiriä. Neulonta- ja kudontavälineet osoittavat, että alueella todella oli naisia.
Asutusta käytettiin vain kaksi tai kolme vuotta. Kirjallisten lähteiden ja arkeologisten kaivausten perusteella on arveltu, että asutus hylättiin, koska skandinaavien välit alkuperäisasukkaisiin olivat huonot. Syiksi on ehdotettu myös ryhmän keskinäistä riitaa naisista ja yllättäviä sääolosuhteita.
Aijala

Aijala on kylä Kiskossa Salon kaupungissa Varsinais-Suomessa. Kylässä toimi Aijalan–Kaukurin kyläyhdistys ry, ja kylä oli yhdessä naapurikylänsä Kaukurin kanssa Varsinais-Suomen vuoden kylä vuonna 2003.
Aijala on vanha kaivoskylä, jossa oli useita malmilouhoksia. Lyijyä louhittiin Hopeamäessä vuosina 1677–1916 ja Aurumsissa 1684–1957, rautaa vuosina 1688–1831. Kuparia louhittiin Aijalan kaivoksessa vuosina 1948–1961. Oman malmin ehdyttyä Aijala toimi 1950–70-luvuilla läheisestä Metsämontun louhoksesta tuotetun malmin jalostuspaikkana.
Kavkaz Center

Kavkaz Center on verkkosivusto ja tiedotustoimisto, joka nykyään toimii Kaukasian emiraatin tiedotuskanavana. Sivuston toiminnasta vastaa helsinkiläinen Mikael Storsjö. Aiemmin sivusto tuki Lontoosta käsin toimivaa Itškerian tšetšeenitasavaltaa, mutta Doku Umarovin julistettua Kaukasian emiraatin, on sivusto säilynyt Umarovin hallinnassa. Emiiri Doku Umarovin lausunnon mukaan Kavkaz Center on emiraatin "valtiollinen verkkosivusto".
Sivusto tuottaa eri uutislähteisiin perustuen tšetšeenitaistelijoiden ja mujahideen-soturien näkökulmasta propagandaa Kaukasian alueen tilanteesta erityisesti Tšetšenian sotaan liittyen. Se käsittelee myös Venäjän, Israelin, Afganistanin, Irakin ja Somalian tapahtumia. Sivusto vastustaa Kremlin valtaan nostamaa Tšetšenian tasavaltaa.
Doku Umarov otti vastuun Moskovan maaliskuun 2010 metropommeista Kavkaz Centerin kautta julkaisemallaan videolla.
Historia.
Palvelun perusti maaliskuussa 1999 Tšetšenian entinen ”tiedotusministeri” Movladi Udugov Groznyissa. Palvelu on sijainnut useissa maissa olevilla palvelimilla, joista Venäjä pyrkii kitkemään sen viranomaisten avulla. Perusteena on esitetty epäily kansainvälisen terrorismin tukemisesta. Julkaisun puolustajat katsovat moniarvoisen uutisvälityksen edellyttävän, että Tšetšenian konfliktin molemmat osapuolet saavat näkemyksensä julkisuuteen. Sivut on poistettu ilmestymisensä jälkeen Liettuassa, Latviassa ja sittemmin myös Ruotsissa.
Liettuassa sivut suljettiin ensimmäistä kertaa syyskuussa 2004 sen jälkeen, kun Kazkaz Center oli julkaissut Šamil Basajevin tiedotteen, missä hän ilmoitti osallisuutensa Beslanin koulukaappaukseen. Tämän jälkeen suomalainen liikemies Mikael Storsjö siirsi sivut omalle palvelimelleen. Myös Suomessa sivut suljettiin suojelupoliisin konsultaation jälkeen, mutta sen jälkeen ne avattiin uudelleen suomalaisella ja ruotsalaisella palvelimella. Perjantaina 5. toukokuuta 2006 Tukholman kansainvälinen syyttäjä Håkan Roswall määräsi palvelinlaitteet takavarikoitavaksi estääkseen sivujen ylläpitämisen Ruotsissa. Laitteet kuuluvat PRQ Web hostingille. Storsjön mukaan syynä operaatiolle on se, että Venäjän Tukholman-suurlähetystö oli tehnyt valituksen poliisille siitä, että sivuilla oli suhtauduttu myönteisesti 13. lokakuuta 2005 tapahtuneeseen Naltšikin hyökkäykseen, missä kuoli 12 poliisia ja saman verran muita henkilöitä. Hyökkääjiä oli noin 150–200.
Noustuaan kapinallisten presidentiksi kesällä 2006 maltillinen Doku Umarov viittasi ensimmäisessä Kavkaz-Centerissa julkaistussa lausunnossaan Aslan Mashadovin ja Boris Jeltsinin 12. toukokuuta 1997 solmimaan sopimukseen. Tämä ei sopinut Udugovin johtamalle jihadistien radikaalisiivelle, vaan hän alkoi sensuroida Umarovin lausuntoja, ja hänen ensimmäinen lausuntonsa poistettiin sivustolta. 12. syyskuuta Umarov sanoi: ”Kansainvälisen oikeuden perusteella meillä on oikeus puolustaa itseämme, ja sen vuoksi taistelemme.” Myös tämä lausunto poistettiin Kavkaz-Centerin sivustoilta. Seuraavana päivänä Umarov vaati, että verkkosivu julkaisisi hänen lausuntonsa kokonaisuudessaan tai ei ollenkaan.
Cajamarca

Cajamarca on Cajamarcan alueen pääkaupunki Perun pohjoisella ylänköalueella. Vuoden 2017 väestönlaskennassa kaupungissa oli 201 329 asukasta. Kaupungin asukasluku on kasvanut nopeasti, sillä vuoden 2007 väestönlaskennassa asukasluku oli noin 160 000. Kaupunki sijaitsee noin 2 750 metriä merenpinnan yläpuolella. Päiväntasaajan läheisyydestä johtuen Cajamarcan ilmasto on lämmin ja sen maaperä on hedelmällinen. Tämän vuoksi alue tunnetaan juustoista ja muista maitotaloustuotteistaan.
Inkavaltion olemassaolo päättyi Cajamarcassa vuonna 1532 käytyyn Cajamarcan taisteluun, jossa Pizarron joukot vangitsivat keisari Atahualpan. Myöhemmin keisari teloitettiin.
Cajamarca tunnetaan suurista karnevaaleistaan, jotka pidetään helmikuun alussa. Yksi tunnetuista nähtävyyksistä on myös Los Baños de Inca, kuumavesilähteiden ympärille perustettu kylpylä.
Kaupunki sijaitsee noin neljän tunnin automatkan päässä Perun rannikolta ja noin kuuden tunnin matkan päässä rannikon Trujillon ja Chichlayon kaupungeista.
Pendulum (albumi)

Pendulum on joulukuussa 1970 julkaistu Creedence Clearwater Revival -yhtyeen kuudes albumi. Se on sovituksiltaan monipuolisin CCR:n albumeista, sillä kriitikoiden väheksyntään kyllästynyt yhtye halusi tehdä kunnianhimoisemman levyn. "Pendulumilla" käytetään aikaisempia albumeja enemmän puhallin- ja kosketinsoittimia, ja kappaleessa ”Sailor's Lament” on mukana myös naispuolinen taustakuoro. Myös John Fogertyn sanoitukset olivat aiempaa vakavampia.
Albumi on yhtyeen ainoa, joka ei sisällä lainakappaleita. Kappaleista tunnetuimpia ovat erityisesti singlet ”Have You Ever Seen the Rain?” ja ”Hey Tonight” sekä lisäksi ”Pagan Baby” ja ”Molina”. Levy sisältää myös yhtyeen ainoan avantgarde-kokeilun, ”Rude Awakening #2”.
Vuonna 2008 ilmestyneellä 40th Anniversary Edition -painoksella on alkuperäisen materiaalin lisäksi kolme bonuskappaletta.
"Pendulum" ei ollut aivan yhtä suuri menestys kuin edellisalbumi "Cosmo's Factory", vaikkakin se nousi listaykköseksi ainakin Australiassa, Ranskassa, Suomessa ja Norjassa sekä top 10:een muun muassa Yhdysvalloissa ja Britanniassa. Suomessa albumi oli myyntitilaston kärjessä vuoden 1971 tammikuussa sekä saman vuoden maaliskuusta toukokuuhun; helmikuussa 1971 sen edelle kiilasi Irwin Goodmanin albumi "St. Pauli ja Reeperbahn". 
Rytmikitaristi Tom Fogerty jätti yhtyeen pian albumin ilmestymisen jälkeen ja CCR jatkoi triona.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Painoksia.
Lähde:
Goh Chok Tong

Goh Chok Tong (; s. 20. toukokuuta 1941) oli Singaporen pääministeri marraskuusta 1990 elokuuhun 2004. Hän on 12. elokuuta 2004 toukokuuhun 2011 vanhempi ministeri ja sen jälkeen Singaporen keskuspankin johtokunnan puheenjohtaja.
Goh Chok Tong on koulutukseltaan taloustieteilijä, hänet valittiin parlamenttiin ensi kertaa 35-vuotiaana 1976 Kansan toimintapuolueen (People's Action Party; PAP) riveistä, joka on hallinnut maata vuodesta 1959 lähtien, ja hän sai seuraavana vuonna ensimmäisen ministerinasemansa. Vuonna 1981 hänet nimitettiin kauppa- ja teollisuusministeriksi ja 1985 varapääministeriksi. Vuonna 1990 hän seurasi Lee Kuan Yewia pääministerinä ja 1992 hän sai puolueen pääsihteerin aseman.
Goh johti puolueensa kolmiin vaaleihin 1991, 1997 ja 2001, jossa se sai 61%, 65% ja 75% äänistä ja 82/83 paikkaa. Presidentiksi valittiin ensimmäisessä suorassa kansanvaalissa 1993 Ong Teng Cheong ja vuonna 1999 ainoana ehdokkaana Sellapan Ramanathan.
Goh Chok Tong ilmoitti elokuussa 2003 eroavansa kun talous olisi selvinnut vuoden 2003 SARS-epidemiasta ja 12. elokuuta 2004 hän luovutti pääministerin viran Lee Hsien Loongille ja asettui vanhemmaksi ministeriksi Lee Kuan Yewin tilalle, luovutti joulukuussa myös puolueen pääsihteerin aseman nuoremmalle Leelle ja sai 20. elokuuta 2004 keskuspankin johtokunnan puheenjohtajan aseman.
Goh on julkaissut useita kirjoja hallinnon alalta.
Työhuone

Työhuone on työskentelyyn tarkoitettu huonetila, joka voi olla työpaikan muiden tilojen yhteydessä, yksittäinen tai myös kodin yhteydessä. Työhuone voi olla hyvin erityyppisessä käytössä työn luonteesta riippuen. Taiteilijan työhuonetta kutsutaan usein "ateljeeksi" ja esimerkiksi puusepän työhuonetta "verstaaksi".
Toimistotyön tekemiseen tarkoitetun työhuoneen sisustukseen voi kuulua esimerkiksi seuraavanlaisia välineitä ja huonekaluja:
Vakituinen työtila.
Vakituiseen työhön käytettävälle työhuoneelle asetetaan määräyksiä "maankäyttö- ja rakennusasetuksessa" ja "työturvallisuuslaissa".
Työhuoneen ei tarvitse täyttää Suomen Rakentamismääräyskokoelmassa asuinhuoneelle asetettuja vaatimuksia kuin soveltuvin osin. Työhuoneen on kuitenkin oltava tarkoituksenmukainen ja turvallinen. Luonnonvalon saanti voidaan järjestää myös välillisesti, toisen tilan kautta. Työhuone voi asemakaavan salliessa sijaita myös maanpinnan alapuolella.
Shawn Christian

Shawn Christian (s. 16. joulukuuta 1965, Grand Rapids, Michigan) on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä. Valmistuttuaan yliopistosta 1989 hän muutti Chicagoon, jossa aloitti näyttelijäuraansa.
Vuonna 1994 Christian näytteli sarjassa "As the World Turns". Sen jälkeen hän muutti Los Angelesiin ja rupesi työskentelemään Hollywoodissa.
Vuonna 2004 Christian osallistui draamasarjan "Summerland" kuvauksiin. "Summerlandissa" hän näyttelee Johnny Duranttia.
Christian on naimisissa Deborah Quinnin kanssa. Heillä on yksi yhteinen lapsi, heinäkuussa 2000 syntynyt poika Kameron. Christian on myös isäpuoli Quinnin tyttärelle Taylor Colelle, joka näyttelee myös "Summerland"-sarjassa.
Leivänpaahdin

Leivänpaahdin on leivän paahtamiseen tarkoitettu pienkone. Sillä paahdetaan yleensä paahtoleipäviipaleita, mutta siinä voidaan paahtaa myös muita leipiä ja lisävarusteiden avulla myös esimerkiksi sämpylöitä paahtimen yläpuolella. Varhaisimmat leivänpaahtimet kehitettiin 1800- ja 1900-lukujen taitteessa, mutta paahdin, josta leipä ponnahtaa esiin, kehitettiin 1919.
Rakenne ja toiminta.
Leipäviipaleet laitetaan leivänpaahtimeen, jossa viipaleiden molemmilla puolilla on vastuslangat, joiden tarkoituksena on leipien paahtaminen. Leivänpaahtimet toimivat joko aika- tai lämpötilaohjauksessa. Aikaohjattavat paahtimet paahtavat valitun ajan verran. Lämpötilaohjattavissa paahtimissa puolestaan on mittari, joka tarkkailee leipäviipaleen lämpötilaa ja katkaisee paahtamisen valitussa lämpötilassa. Paahtimiin mahtuu tavallisesti kaksi viipaletta, mutta markkinoilla on myös isompia laitteita. Joissakin leivänpaahtimissa on mahdollista paahtaa leivän pintaan erilaisia kuvioita. 
Leivänpaahtimen lisävarustuksena voi tulla teline, joka voidaan asettaa paahtimen päälle. Sen avulla voidaan paahtaa esimerkiksi sämpylöitä tai piirakoita. Leivänpaahtimen puhdistamista varten jossakin paahtimissa on irrotettava murukotelo.
Leivänpaahdin voi olla myös jatkuvatoiminen, jollaisia näkee esimerkiksi hotellien aamiaishuoneissa. Jatkuvatoimisessa leivänpaahtimessa leipäviipaleet asetetaan liukuhihnalle, joka kuljettaa ne paahtimen sisällä olevien sähkövastusten vieritse. Valmiiksi paahtunut leipä tulee paahtimesta ulos sen kuljettua hihnalla paahtimen läpi. Paahtoastetta säädetään muuttamalla liukuhihnan nopeutta ja siten aikaa, jonka leipä on paahtumassa.
Historia.
Ensimmäinen myyntiin tulleen sähköisen leivänpaahtimen keksi yhdysvaltalainen keksijä Frank Shailor vuonna 1909. Laitteen nimi oli D-12, ja sitä valmisti General Electric.
Ensimmäiset laitteet lämmittivät leipää vain toiselta puolelta, ja leivän paahtamiseksi molemmilta puolilta se oli käännettävä manuaalisesti. Nykyaikaisen leivänpaahtimen, josta leipä ponnahtaa esiin, kehitti 1919 Charles Strite.
Ensimmäinen paahdin, jossa oli kaksoismetallista valmistettu ajastin, ilmestyi markkinoille 1920-luvun lopussa. Sunbeam Corporation kehitti ajastinta niin, että 1940-luvun lopulla kaksoismetalli kontrolloi lämmitystä leivän lämmön mukaan; aiemmat mallit olivat mitanneet lämmitysvastuksen lämpöä. Mikropiiri kehitettiin Yhdysvalloissa 1950-luvulla. Keksintö muutti myös leivänpaahtimia, sillä jatkossa niiden elektroniikka kehittyi.
Leivänpaahtimien suunnitteluun vaikutti 1970-luvun lopulla lämpöäkestävien muovien kehittäminen. Tämän jälkeen uusia malleja alettiin muotoilla esimerkiksi pyöristetyillä kulmilla, ja leivänpaahtimia alkoi saada myös eri värisinä. Samaan aikaan yleistyivät myös paahtimet, joissa pystyttiin paahtamaan paksumpia tai useampia viipaleita. Paahtimien monipuolisuus on kasvanut tekniikan kehittyessä 2000-luvulla, ja markkinoille on esimerkiksi ilmestynyt laitteita, jotka pystyvät paahtamaan kahta erilaista leipää samaan aikaan.
Richard Fortus

Richard Fortus (s. 17. marraskuuta 1966 Saint Louisissa) on yhdysvaltalainen kitaristi. Fortus on soittanut Guns N' Rosesin lisäksi yhtyeissä Love Spit Love, Psychedelic Furs, Ben Folds Five ja Gravity Kills. 'N Syncissä hän soitti ainoastaan levyllä. Fortus soittaa Guns N' Rosesissa soolo- ja rytmikitaraa. Hän liittyi yhtyeeseen vuonna 2002 ja on edelleen mukana.
Toimittajat ilman rajoja

Toimittajat ilman rajoja (, , ) on Pariisissa päämajaansa pitävä, vuonna 1985 perustettu kansainvälinen järjestö, joka tutkii ja pyrkii laajentamaan lehdistönvapautta. Järjestö on kooltaan pieni, eikä siinä ole julkisuudessa näkyviä jäseniä, mutta se on silti saanut osakseen kansainvälistä arvostusta. Esimerkiksi Euroopan parlamentti on palkinnut järjestön työn sananvapauden hyväksi Saharov-palkinnolla (2005).
Järjestö julkaisee vuosittain listaa maailman valtioista lehdistönvapauden mukaan. Vuonna 2024 Suomi oli listalla viides lehdistönvapausindeksissä.
Järjestö saa merkittävän osan varoistaan länsimailta, mistä syystä sitä on syytetty puolueellisuudesta. Varoista 11 prosenttia tulee Ranskalta, 15 prosenttia Euroopan komissiolta ja 1,3 prosenttia "Center for Free Cuba" -nimiseltä järjestöltä. Osa varoista on peräisin Yhdysvaltain kongressin rahoittamalta "National Endowment for Democracy" -järjestöltä.
Suomeen perustettiin järjestön alaosasto keväällä 2013. Järjestö järjestää seminaareja ja keskustelutilaisuuksia toimittajia ja sananvapautta koskevista aiheista.
Järjestön Suomen-osaston puheenjohtaja Ilkka Nousiainen erosi joulukuussa 2017, sen jälkeen kun ilmeni, että hänellä ja järjestön hallituksella on erilainen näkemys Viestikoekeskusta koskevasta "Helsingin Sanomien" jutusta. Nousiainen piti juttua ylilyöntinä, mutta järjestön hallitus katsoi, että sen tehtävä on puolustaa sananvapautta ja se tukee jutun tehneitä toimittaja.
Järjestön Suomen osaston uudeksi puheenjohtajaksi valittiin helmikuussa 2024 Kaius Niemi.
Niina Backman

Niina Johanna Kristiina Backman (o.s. Herala, s. 10. kesäkuuta 1983 Vantaa) on suomalainen malli ja juontaja. Mallin töitä Backman on tehnyt vuodesta 1999 sekä Suomessa että ulkomailla. Keväästä 2005 kevääseen 2009 hän oli yksi MTV3-kanavalla esitetyn viihdeohjelma "Huuman" juontajista. Juontajan roolin lisäksi Backman toimi myös "Huuman" taustatoimittajana Broadcastersilla. Backman on juontanut "Idolsia" Heikki Paasosen kanssa. Elokuussa 2012 hän alkoi juontaa yhdessä miehensä Lorenz Backmanin kanssa Radio Novalla "Backman vs. Backman" -parisuhdeohjelmaa.
30. joulukuuta 2013 Niina Backman aloitti Voicella aamuradio-ohjelman "Herättäjät" NRJ:n aamupojista tutun Anssi Honkasen kanssa. Tämän jälkeen hän siirtyi juontamaan "Voicen iltapäivää". 2016 Niina Backman aloitti "Radio Novan iltapäivässä" yhdessä Anssi Honkasen kanssa. Nykyään Niina juontaa arkisin radio Novan päivä-ohjelmaa klo 10-14 (perjantaisin 10-15). Tämän lisäksi Niina juontaa MTV kanavalla Huomenta Suomen viikonloppuja.
Yksityiselämä.
Backman on näyttelijä Helge Heralan ja tämän näyttelijävaimon Marja Korhosen pojantytär. 
Backmanilla on kolme lasta. Esikoistyttö syntyi avoliittoon Wallu Valpion kanssa maaliskuussa 2004. Nykyisen aviomiehensä, juontaja-näyttelijä Lorenz Backmanin kanssa hänellä on huhtikuussa 2008 syntynyt tytär sekä kesäkuussa 2010 syntynyt poika. Niina ja Lorenz avioituivat heinäkuussa 2011.
Elric Melnibonélainen

Elric Melnibonélainen on kirjailija Michael Moorcockin tunnetuin romaanihenkilö ja yksi fantasiakirjallisuuden kuuluisimmista sankarihahmoista. Elric esiintyi ensimmäistä kertaa vuonna 1961 ilmestyneessä novellissa "Unelmoiva kaupunki" (julkaistu suomeksi antologiassa "Velhojen valtakunta", 1988). Tuorein Elric-romaani, vuonna 2005 ilmestynyt "White Wolf’s Son", jää Moorcockin mukaan viimeiseksi. 
Elricin hahmo on vahvasti symbolinen. Elric on rappeutuvan Melnibonén keisarikunnan viimeinen hallitsija, moraalisten pohdintojen, eksistentiaalisten kysymysten ja traagisten kohtaloiden vaivaama mies, sairaalloinen albiino, joka on riippuvainen maagisen "Myrskyntuoja"-miekkansa ('Stormbringer') hallitsemattomista voimista. Moorcock on kertonut saaneensa inspiraatiota Elriciin muun muassa Kalevalan Kullervo-hahmosta. 
Elric-sarjaa arvostetaan melko laajalti yhtenä fantasiakirjallisuuden kunnianhimoisimmista ja onnistuneimmista luomuksista.
Elric-sarja.
Romaaneista ja episodiromaaneiksi koostetuista novelleista koostuva Elric-sarja ei ole syntynyt lineaarisessa järjestyksessä. Sarjan päätösosa "Stormbringer" ilmestyi jo 1960-luvun lopulla. Ne osat, jotka juonellisesti muodostavat sarjan alun, Moorcock kirjoitti vasta 1970-luvulla. 1990-luvulla Moorcock alkoi kirjoittaa sarjaan lisäosia, jotka sijoittuvat juonellisesti alkuperäisen sarjan keskivaiheille. 
Alkuperäinen Elric-sarja:
Myöhemmät lisäosat:
Gongi

Gongi on metallista valmistettu, ympyränmuotoinen, idiofoninen lyömäsoitin, jonka lautasmaisen rungon reuna on yleensä taitettu alaspäin. Usein gongeja soitetaan lyömällä sitä lautasen keskivaiheille huopa-, nahka- tai kumipäällysteisellä malletilla. Tällöin syntyy gongin ominaisuuksia vastaava ääni, jolla voi olla tietty tunnistettava sävelkorkeus tai joka voi olla sävelkorkeudeltaan laajaspektrinen. 
Gongilla on yleensä matala tai syvä reunus, mutta myös reunuksettomia gongeja esiintyy. Gongeja on valmistettu sekä keskikuhmulla tai ilman kuhmua. 
Ensimmäiset gongit olivat tiettävästi kiinalaisia ja ne oli valmistettu pronssista.
Sinfoniaorkesterin soittimena käytetty gongi on yleensä laakea tam tam (tamtam), jossa ei ole keskikuhmua eikä suurta reunusta. Useat lähteet pitävät tätä eräänä gongin tyyppinä tai eri soittimena. Sitä voidaan soittaa yhdellä tai kahdella malletilla. Lyömäkohtaa vaihtamalla voidaan muodostaa erilaisia äänikuvioita. Soittajan käyttämän malletin koko ja materiaali sekä iskun voimakkuus ja lyömäkohta vaikuttavat gongin rakenteen ohella soittimesta lähtevään ääneen.
Gongeja käytetään myös merkinannossa, etenkin nyrkkeilyssä.