tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
AltaVista

AltaVista oli hakukonepalvelu, jonka Digital Equipment Corporation (Digital) perusti vuonna 1995 esittelemään tietokonetekniikkaansa ja niiden kykyä hakea suurista tietokannoista. Myöhemmin AltaVista irrotettiin emoyhtiöstään. Digitalin jälkeen AltaVista kuului Compaqille, CMGI:lle ja Overturelle, jonka kautta se päätyi Yahoolle.
AltaVistan hakukone julkistettiin vuonna 1995 ja siitä tuli nopeasti internetin suosituin. AltaVista indeksoi kymmenen kertaa enemmän verkkosivuja kuin kilpailijat ja se tarjosi enemmän mahdollisuuksia hallita hakutuloksia. Aluksi Digital näki palvelun vain tekniikkademona, mutta se kasvoi nopeasti ja vuoden aikana se kasvoi 19 miljoonaan kävijään päivässä ja edelleen 80 miljoonaan kävijään. 
AltaVista oli ensimmäinen monikielinen hakukone. 1990-luvun loppua kohti tultaessa yhdeksi ongelmaksi nousi osumien tarkkuus. Usein kävi niin, että yleistä hakusanaa käytettäessä ensimmäiset osumat olivat aikuisviihdesivuilla, joiden ylläpitäjät olivat keksineet, että lisäämällä suuren määrän erilaisia yleisiä sanoja sivujen loppuun oli mahdollista vaikuttaa helposti sivuston sijoitukseen ja näkyvyyteen AltaVistan haussa. Vuosituhannen vaihteessa AltaVista menetti asemansa Googlelle, jonka käyttöliittymä oli kevyempi ja hakualgoritmi tehokkaampi. Vuonna 2004 AltaVista myytiin Yahoolle.
Compaqin aikana AltaVistasta muokattiin kilpailevan Yahoon kaltainen web-portaali, jolloin yksinkertainen lomake korvattiin sekavammalla sivulla. Samoihin aikoihin Google aloitti kilpailevan palvelun.
AltaVistalla oli hakurobotti nimeltä Scooter, jonka kehitti Louis Monier. Scooter keräsi noin 10 miljoonaa sivua vuonna 1995 AltaVistan indeksiin. Paul Flahertyn sanotaan keksineen idean AltaVistalle ja Michael Burrows kirjoitti indeksointitoiminnon.
Altavistalla oli myös Babel Fish -konekäännöspalvelu, joka käänsi tekstejä tai verkkosivustoja useille kielille.
AltaVista määriteltiin yhdeksi Yahoon kahdesta lakkautettavasta palvelusta. Se suljettiin 8. heinäkuuta 2013.
Rajiv Gandhi

Rajiv Ratna Gandhi ( , 20. elokuuta 1944 Bombay, Bombayn presidenttikunta, Britannian Intia – 21. toukokuuta 1991 Sriperumbudur, Tamil Nadu, Intia) oli Indira ja Feroze Gandhin ensimmäinen poika, josta tuli Intian pääministeri äitinsä kuoleman jälkeen 31. lokakuuta 1984. Gandhi toimi virassa 2. joulukuuta 1989 asti.
Gandhi opiskeli Imperial Collegessa ja Cambridgen yliopistossa tekniikkaa. Hän suoritti lentolupakirjan Intiassa, tarkoituksenaan luoda työuransa lentäjänä, mutta hän lähti politiikkaan pikkuveljensä Sanjay Gandhin kuoltua lento-onnettomuudessa vuonna 1980. Hänet valittiin parlamentin alahuoneeseen eli Lok Sabhaan vuonna 1981. Rajiv Gandhi oli naimisissa Englannissa tapaamansa italialaisen Sonia Mainon kanssa.
Gandhia pidettiin yleisesti äitinsä seuraajana. Kun sikhiturvamiehet murhasivat Indira Gandhin, Kongressipuolueen johto valitsi nopeasti Rajiv Gandhin hänen seuraajakseen. Murhan jälkeen sikhien vastaisessa vainossa surmattiin 5 000 ihmistä, jonka hiljaisesta hyväksymisestä monia Kongressipuolueen poliitikkoja syytettiin. Rajiv Gandhi kommentoi väkivaltaa: ”Kun suuri puu kaatuu, maa tärisee.” Seuranneissa uusissa vaaleissa Kongressipuolue sai historian suurimman voiton sympatiasyistä.
Gandhin politiikka oli huomattavasti äitiään vähemmän sosialistista. Hän avasi kahdenväliset välit Yhdysvaltoihin, joka oli suhtautunut Intiaan ja sen läheiseen suhteeseen Neuvostoliiton kanssa epäilevästi. Valtion tukea etenkin tieteeseen, teknologiaan ja niihin liittyviin teollisuudenhaaroihin lisättiin. Vastaavasti laskettiin tietokoneiden, ilmailun ja viestinnän tuontitulleja. Vuonna 1986 hallitus ilmoitti suuresta koulutuspolitiikan uudistuksesta.
Punjabin alueella aloitettiin laaja militanttien vastainen operaatio ja alue asetettiin sotatilaan. Hänen hallituksensa yritti neuvotella Sri Lankan hallituksen ja Tamilitiikerien (LTTE) välejä ja vuoden 1987 rauhansopimuksen jälkeen alueella saapui intialaisia rauhanturvaajia. Epäluottamus johti kuitenkin taisteluihin, jossa kuoli yli 1 000 intialaista sotilasta ja Gandhi joutui vetämään loput pois.
Ennen vuoden 1989 vaaleja Rajiv Gandhia ja hänen lähipiiriään syytettiin sekaantumisesta Bofors-skandaaliin ja korruptioon ja puolue hävisi vaalit marraskuussa 1989. 
Itsemurhapommittaja Thenmuli Rajaratnam (alias Dhanu) tappoi Gandhin tämän vaalikampanjamatkalla Sriperumbudurissa, Tamil Nadussa. Iskusta syytetään tamilien LTTE-järjestöä. Gandhin turvamiehiä oli merkittävästi vähennetty pääministerikauden jälkeen.
Rajiv Gandhin kuoleman jälkeen Kongressipuolue palasi valtaan vuoden 1991 vaaleissa. Vuonna 1998 Intian oikeuslaitos tuomitsi 26 tamilisissiä salaliitosta Gandhin murhassa. Syytteet Gandhia vastaan Bofors-jutussa hylättiin 2004.
Vuonna 1998 Rajiv Gandhin leskestä Sonia Gandhista tuli Kongressipuolueen puheenjohtaja.
A. B. Yehoshua

Avraham Gavriel (Gabriel) Yehoshua (kirjailijanimi A. B. Yehoshua; 9. joulukuuta 1936 Jerusalem, Brittiläinen Palestiina – 14. kesäkuuta 2022 Tel Aviv, Israel) oli israelilainen kirjailija ja professori.
Elämänvaiheet.
Yehoshua syntyi viidennen polven jerusalemilaiseen sefardijuutalaiseen perheeseen. Hänen isänsä Yakov oli tunnettu orientalisti ja Jerusalemin historian tutkija. Yehoshua suoritti asevelvollisuutensa laskuvarjojääkärinä ja otti osaa sotaan vuoden 1956 Suezin kriisin aikana. Hän opiskeli kirjallisuutta ja filosofiaa Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa ja toimi vuodesta 1975 Haifan yliopistossa vertailevan kirjallisuustieteen ja heprealaisen kirjallisuuden professorina. 
Yehoshua asui psykologivaimonsa Rivkan kanssa Haifassa, ja heillä oli yksi tytär ja kaksi poikaa. 
Yehoshua alkoi kirjoittaa proosaa heti armeijasta päästyään. Häntä pidetään yhdessä Amos Ozin kanssa ”uuden aallon” heprealaisen kirjallisuuden merkittävimpinä edustajina. He erosivat edellisen polven hepreankielisistä kirjailijoista etupäässä siinä, että nämä keskittyivät yhteiskunnallisiin aiheisiin, kun taas Yehoshua ja Oz kirjoittivat yksilöistä ja individuaalisista ihmissuhteista.
Yehoshua oli poliittisesti aktiivinen kirjailija, rauhanaatteen kannattaja, joka on julkaissut lukuisia poliittisia esseitä, artikkeleja ja haastatteluja.
Kirjallinen tuotanto.
Kirjallisen uransa alussa Yehoshua kirjoitti novelleja ja näytelmiä. Ensimmäisen romaaninsa hän julkaisi vasta 40-vuotiaana. Hän kertoi saaneensa vaikutteita ennen kaikkea Leo Tolstoin epiikasta, Franz Kafkan psykologisesta realismista ja William Faulknerin tajunnanvirtamenetelmästä. Yehoshuan romaanihahmoille on tyypillistä juuri tämä faulknerilainen sisäinen monologi, jolla he ilmaisevat havaintojensa, ajatustensa, tunteittensa ja muistojensa jatkuvaa virtaa. Yehoshua käyttää tätä tekniikkaa omaperäisesti muun muassa kirjassaan "Mar Manni". Kirjan jokaisessa luvussa käydään kahden henkilön vuorokeskustelua, josta lukija saa nähdä ainoastaan yhden osapuolen sanat.
Paitsi psykologisia henkilökuvauksia ja ihmissuhderomaaneja, Yehoshua kirjoitti myös värikkäitä historiallisia romaaneja kuten "Masah El Sof Ha-Elef", joka kuvaa pohjoisafrikkalaisen juutalaisen kauppiaan ja tämän arabikumppanin matkaa läpi keskiajan Euroopan. Romaanissaan "Ha-Kala Ha-Meshachreret", joka kertoo Israelin juutalaisen ja arabiälymystön yrityksistä käydä rauhanomaista dialogia kulttuuritasolla, sekä teoksessaan "Shlichato Shel Ha-Memune Al Mashabei Enosh", joka käsittelee ulkomaalaisten siirtotyöläisten kohtaloa Israelissa, Yehoshua tarkastelee kriittisesti nyky-Israelin poliittista ja yhteiskunnallista tilannetta tuoden selvästi ilmi omat poliittisen kannanottonsa.
Yehoshuan kirjalliset äänet ovat moninaiset. Hän puhuu miesten ja naisten, juutalaisten ja arabien, vasemmistolaisten ja oikeistolaisten, itämaisten ja länsimaisten äänillä ja onnistuu niiden kautta tarkasti tavoittamaan tämän hetken Israelin mielialan ja ilmapiirin. Yehoshua uskoi kirjallisuuden mahdollisuuksiin tuoda lukijoille lohtua, selittää heille maailmaa ja auttaa heitä säilyttämään humanistiset arvot.
Devin Townsend

Devin Garrett Townsend (s. 5. toukokuuta 1972 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen laulaja, kitaristi, tuottaja, säveltäjä ja sanoittaja. Hänet tunnetaan muun muassa perustamastaan metalliyhtyeestä Strapping Young Ladista, minkä lisäksi hän on julkaissut useita sooloalbumeja.
Ura.
Steve Vai pestasi 19-vuotiaan Townsendin laulajaksi "Sex &amp; Religion" -levylleen, mikä oli Townsendin ensikosketus musiikkibisnekseen. Vuonna 1995 hän julkaisi projektinimellä Strapping Young Lad ensimmäisen albuminsa, "Heavy as a Really Heavy Thing". Albumi, jonka Townsend teki lähes kokonaan itse, herätti huomiota raskaudellaan ja Townsendin monipuolisilla vokalisoinneilla. Strapping Young Ladin debyyttialbumin julkaisun jälkeen Townsend kokosi yhtyeelle sen lopettamiseen saakka samana pysyneen peruskokoonpanon: Gene Hoglan (rummut), Jed Simon (kitara) ja Byron Stroud (basso). Vuonna 1997 julkaistiin yhtyeen toinen studioalbumi "City" sekä live-albumi "No Sleep 'till Bedtime". Kolmas SYL-albumi Strapping Young Lad ilmestyi vuonna 2003 ja "Alien" vuonna 2005. Samana vuonna Devin perusti oman levymerkkinsä, HevyDevy Recordsin. "Biomech" (1997, projektinimellä Ocean Machine, jolla albumia yleensä kutsutaan), "Infinity" (1998), "Physicist" (2000), "Terria" (2001) ja The Devin Townsend Band -nimikkeellä tehdyt "Accelerated Evolution" (2003) ja "Synchestra" (2006) ovat kaikki olleet tyyliltään erilaisia, mutta käsitelleet kaikki teemoissaan kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä kärsivän Devinin elämää kuin musiikillinen päiväkirja.
Townsendin sooloalbumien musiikki on useimmiten kokeilevaa, progressiivista, tahdiltaan rauhallista metallimusiikkia. Kappaleet on äänitetty lukuisilla raidoilla, joka tuottaa taustalle ainutlaatuisen "äänivallin"; sama kitaramelodia voi esiintyä monta kertaa päällekkäin, laulu moninkertaistetaan kuoroksi, ja sampleja, efektejä ja kosketinraitoja on useita. Sanoitukset ovat usein tajunnanvirtatyylisiä ja ironisia.
Laulajana Townsend on noussut metallipiireissä maailmanmaineeseen, ja on vieraillut useiden yhtyeiden ja artistien levyillä vokaaleissa. Hänen ääntänsä arvostetaan etenkin sen monipuolisuuden johdosta. Townsendin laulutyylit vaihtelevat death metal -murinasta puolipuhtaaseen melodiseen huutoon ja puhtaaseen lauluun.
Townsend on toiminut myös muun muassa Lamb of Godin ja Soilworkin albumien tuottajana.
Yksityiselämä.
Townsend asuu Pitt Meadowsissa, Kanadassa vaimonsa Tracyn ja poikansa Reynerin kanssa.
Korjakian autonominen piirikunta

Korjakian autonominen piirikunta tai Korjakia (myös "Korjakkien autonominen piirikunta", korjakiksi Чав’чываокруг, "Tšavtšõvaokrug", ) on Venäjän entinen hallintoalue Venäjän kaukoidässä. Se käsitti Kamtšatkan niemimaan pohjoisosan ja siitä pohjoiseen olevan alueen. Korjakia rajoittui pohjoisessa Tšukotkaan, idässä Beringinmereen sekä lännessä Ohotanmereen ja Magadanin alueeseen. Korjakia oli Venäjän autonominen piirikunta ja yksi Venäjän federaation subjekteista, vaikka toisaalta kuului myös Kamtšatkan alueeseen. Heinäkuussa 2007 Korjakian autonominen alue ja Kamtšatkan alue yhdistettiin Kamtšatkan aluepiiriksi. Nykyään piirikunta on aluepiiriin kuuluva erityisaseman omaava hallintoalue.
Historia.
"Korjakkien kansallinen piirikunta" perustettiin Neuvostoliitossa 1930 ja sen nimi muutettiin autonomiseksi piirikunnaksi 1977. Se kuului osana Kamtšatkan alueeseen, mutta Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen siitä tuli myös Venäjän federaation subjekti, jollainen myös Kamtšatkan alue oli. 
23. lokakuuta 2005 pidetyssä kansanäänestyksessä hyväksyttiin Kamtšatkan alueen ja Korjakian yhdistäminen Kamtšatkan aluepiiriksi. Yhdistyminen tapahtui 1. heinäkuuta 2007. 
Marraskuussa 2008 hyväksytyn Kamtšatkan aluepiirin peruskirjan mukaan Korjakian piirikunta on aluepiiriin kuuluva erityisaseman omaava hallintoalue. Sen rajat ja hallinnollinen keskus säilyvät entisinä. Piirikunnan sosioekonomista ja kansallista kulttuurikehitystä ohjaa Palanassa toimiva Kamtšatkan aluepiirin Korjakian piirikunnan asian ministeriö.
Kamtšatkan aluepiirin perustamisen jälkeen Palana on erotettu Tigilin piiristä erilliseksi kaupunkipiirikunnakseen.
Väestö.
Korjakian asukasluku vuonna 2003 oli 27 882. Vuonna 1989 väestöstä oli venäläisiä 62,0 %, pohjoisia alkuperäiskansoja 25,0 % (korjakkeja 16,4 %, tšuktšeja 3,6 %, itelmeenejä 3,0 %, evenejä 1,8 %), ukrainalaisia 7,2 %, tataareja 1,2 %, valkovenäläisiä 1,0 % ja muita 3,5 %. 
Vuonna 2002 väestöstä oli venäläisiä 50,5 %, korjakkeja 26,6 %, tšuktšeja 5,6 %, itelmeenejä 4,7 %, ukrainalaisia 4,08 %, evenejä 2,9 %, tataareja 0,86 %, valkovenäläisiä 0,56 % ja muita 4,2 %. Kuten suuressa osassa Siperiaa, on Korjakiankin slaaviväestö vähentynyt poismuuton ja heikon syntyvyyden seurauksena.
Talous.
Elintarviketeollisuutta ja ruskohiilen tuotantoa. Maataloudessa keskitytty kalastukseen, poronhoitoon sekä turkiseläinten tarhaukseen ja –metsästykseen.
Hallinto.
Korjakian hallinnollinen keskus oli Palanan kaupunkityyppinen taajama. Korjakia oli jaettu neljään piiriin, joissa on viisi taajamaa.
Saul Bellow

Saul Bellow, oik. Solomon Bellows (10. kesäkuuta 1915 Montreal, Kanada – 5. huhtikuuta 2005 Brookline, Massachusetts, Yhdysvallat) oli kanadalais-yhdysvaltalainen kirjailija ja vuoden 1976 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saaja.
Elämä.
Solomon Bellow syntyi Montrealissa Quebecissä liettuanjuutalaisille vanhemmille, jotka olivat muuttaneet kaksi vuotta aiemmin Pietarista Kanadaan. Saulin isä Abram oli syntynyt Vilnassa.
Bellow kasvoi yhdeksänvuotiaaksi Montrealin köyhässä monikielisessä kaupunginosassa venäläisten, puolalaisten, ukrainalaisten, kreikkalaisten ja italialaisten maahanmuuttajien keskuudessa. Hän puhui jo lapsena kolmea kieltä: jiddišiä, englantia ja ranskaa. Vuonna 1924 perhe muutti Chicagoon. Bellow’n äiti kuoli tämän ollessa 17-vuotias. Se oli hänelle traumaattinen kokemus, joka jätti jälkensä hänen loppuelämäänsä.
Vuonna 1933 Bellow aloitti opinnot Chicagon yliopistossa mutta siirtyi kahden vuoden kuluttua edullisempaan Northwestern-yliopistoon. Hän opiskeli antropologiaa ja sosiologiaa valmistuen vuonna 1937. Bellow palveli Yhdysvaltain kauppalaivastossa toisen maailmansodan aikana. Hän opetti Minnesotan yliopistossa, New Yorkin yliopistossa, Princetonissa, Chicagon yliopistossa, Bard Collegessa ja Bostonin yliopistossa. Bellow oli naimisissa viidesti, ja hänellä on kolme poikaa ja tytär.
Moderni kirjailija.
Bellowia pidetään yhtenä parhaista moderneista yhdysvaltalaisista kirjailijoista. Hän on myös tunnetuin siitä yhdysvaltalaisten juutalaisten kirjailijoiden joukosta, joka nousi julkisuuteen 1950–1960-luvulla ja johon kuuluvat muun muassa Bernard Malamud, Philip Roth ja Cynthia Ozick. Bellow itse väitti, ettei ole ”juutalainen” kirjailija, vaan yhdysvaltalainen kirjailija, joka sattuu olemaan juutalainen.
Kirjoissaan Bellow pohtii vieraantuneen, modernin kaupunki-ihmisen elämää psykologisesta ja yhteiskunnallisesta näkökulmasta. Useimmat Bellowin romaanisankarit ovat juutalaisia, joilla on muitakin Bellowille omaelämäkerrallisia piirteitä, kuten useita avioeroja. Tunnetuimmat heistä ovat Augie March, Moses E. Herzog, Arthur Sammler ja Charlie Citrine, kaikki älykkäitä, huvittavia, epäileviä, pettyneitä, yhdysvaltalaisen elämäntavan tarkkailijoita. Tyypillistä Bellowin sankarille, tai pikemminkin antisankarille, on tietty kriisitila elämässä, parisuhteisiin liittyvä, taloudellinen tai jokin muu, joka johtaa eksistentialistiseen kriisiin ja mietiskelyyn.
Kirjallinen tyyli.
Bellowin kirjallinen tyyli on omaperäistä ja helposti tunnistettavaa. Siinä on sekoitus arkipäiväistä puhekieltä ja älyllistä filosofointia, melankoliaa ja komediaa, nokkeluuksia ja aforismeja. Romaanien lisäksi hän kirjoitti myös näytelmiä, muun muassa "Under the Weather", jota esitettiin Broadwaylla, ja artikkeleita, joita ovat julkaisseet muun muassa "Playboy", "Partisan Review", "The New Yorker" ja "Esquire".
Albert II (Monaco)

Albert II ("Albert Alexandre Louis Pierre Grimaldi"; s. 14. maaliskuuta 1958 Monaco) on Monacon ruhtinas ("Prince de Monaco") 6. huhtikuuta 2005 alkaen. Hän on edellisen ruhtinaan Rainier III:n ja hänen vaimonsa Grace Kellyn toinen lapsi ja ainoa poika. Hänestä tuli ruhtinas isänsä kuoltua. 
Albert II on osallistunut rattikelkkailuun vuosien 1988, 1992, 1994, 1998 ja 2002 talviolympialaisissa ja on kansainvälisen olympiakomitean jäsen. Huhtikuussa 2006 hän vieraili retkikunnan kanssa pohjoisnavalla ja vuonna 2009 etelänavalla. Hän on ensimmäinen, ja tähän asti ainoa, istuva valtionpäämies, joka on käynyt sekä pohjois- että etelänavoilla.
Avioliitto ja lapset.
Albertilla on kaksi avioliiton ulkopuolista lasta: poika Alexandre (s. 2003) togolaisen lentoemännän Nicole Costen kanssa ja tytär Jazmin Grace (s. 1992) amerikkalaisen tarjoilija Tamara Rotolon kanssa. Kumpikaan lapsista ei ole oikeutettu kruununperimykseen.
Albert kihlautui eteläafrikkalaisen uimarin Charlene Wittstockin kanssa kesäkuussa 2010. Heidät 1. heinäkuuta. Kirkollinen hääseremonia oli lauantaina 2. heinäkuuta 2011. Elokuun 2023 lopussa monet uutissivustot alkoivat uutisoida, että pari on todennäköisesti eronnut.
Ruhtinasparille syntyi 10. joulukuuta 2014 kaksoset, tyttö ja poika. Ensin syntynyt tyttövauva sai nimekseen Gabriella Thérèse Marie ja hänen arvonimekseen tulee Carladèsin herttuatar. Pari minuuttia myöhemmin syntynyt poikavauva on nimeltään Jacques Honoré Rainier, hänen arvonimekseen tulee Baux'n markiisi ja hän on Monacon kruununperillinen.
Kunnianosoitukset.
Monacolaiset.
Lähde:
Ulkomaalaiset.
Lähde:
Kurttila

Kurttila () on Espoon kaupunginosa. Se sijaitsee läntisessä Espoossa Kauklahden ja Saunalahden välissä ja luetaan kuuluvaksi Suur-Kauklahden suuralueeseen. Kurttilan läpi kulkee Kurttilantie, joka alkaa ja päättyy Kauklahdenväylälle. Kurttilaa lähinnä Espoon keskuksista on Espoonlahti.
Kurttila on haja-asutusaluetta. Siellä on muun muassa autokorjaamo ja ruotsinkielinen koulu Kungsgårdsskolan. Noin kilometrin päässä Saunalahdessa on Kallvikin uimaranta. Åminnen kartano sijaitsee Kurttilassa.
Kurttilaan kuuluu osa-alue Lasilaakso, jossa on yleisurheilukenttä ja haja-asutusalue Mankki, jossa on ainakin toistaiseksi käytöstä poistettu Mankin rautatieasema. Siellä on kahden kilometrin pituinen metsäpolku, lintutorni ja joki.
Nimi.
Kurttilan nimen taustalla on vanha kylännimi, jonka vanhoja kirjoitusasuja ovat "Kurtthebacka" (1540), "Kurittbacka" (1544) ja "Kurtby" (1592). Kylä on saanut nimensä Kurittu-talon mukaan, joka on ollut talon isännän lisänimi. Suomenkielinen vastine Kurttila on mukailtu ruotsinkielisestä vuonna 1965. Kaupunginosan nimeksi Kurttila tuli vuonna 1976.
Historia.
Espoossa käynnistettiin aluerakentaminen 1960-luvulla ja kunta teki useita aluerakentamissopimuksia. Sopimuksissa aluerakentajat vastasivat maa-alueiden hankinnasta, rahoituksesta ja kunnallistekniikan rakentamisesta. Vuonna 1966 Espoon valtuustossa hyväksyttiin suuri aluerakentamispaketti, jonka myötä Kurttilan alueen "Lounaisrannikko" tuli Asuntosäätiön, Saton ja Polarin muodostamalle yhtymälle.
Kurttilan pohjoispuolella kulkeva Kehä III rakentui vaiheittain vuosina 1963–1968. Väylä linjattiin kulkemaan Jorvaksesta Pitkäjärven pohjoispuolen kautta Vantaalle.
Virkistys.
Kurttilan alueella sijaitseva luonnonmuistomerkki on Kurttilantien katajat, jotka sijaitsevat Kurttilantien ja Saunaniementien risteyksen läheisyydessä. Kurttilantien katajat on nimetty luonnonmuistomerkiksi vuonna 1968.
Soni

Soni (myös sooni &lt; &lt; ’ääni’) on ihmisen subjektiivisen äänekkyyshavainnon (äänekkyyden, kuuluvuuden) mittayksikkö psykoakustiikassa. Yhdellä sonilla tarkoitetaan 1 000 hertsin siniaallon äänekkyyttä, kun äänenpainetaso on 40 desibeliä (40 fonia). Soniasteikko on tasavälinen äänekkyysmitta-asteikko. Sonimäärän kaksikertaistuminen tarkoittaa äänekkyyden kaksinkertaistumista. 10 fonia kovempi siniaalto tarkoittaa kaksinkertaista sonimäärää. Soniasteikko ei ole aivan lineaarinen alle yhden sonin (alle 40 fonin) voimakkuuksilla. Yksikön kehitti psykologi Stanley Smith Stevens.
Oikeinkirjoitus.
Tekniikan alan lähteissä käytetään yleensä kirjoitusasua "soni". Kielenhuoltajat ovat suosittaneet muotoa "sooni" ja pitäneet muotoa "soni" hylättävänä tai vältettävänä.
Äänekkyystaso

Äänekkyystaso eli kuuluvuustaso (; tunnus LN) on psykoakustiikan suure, joka kuvaa subjektiivista äänenvoimakkuutta. Äänekkyystason yksikkö on foni eli fooni, joka on määritelmän mukaan 1 000 hertsin taajuiselle äänekselle yhtä suuri kuin ääneksen äänenpainetaso desibeleinä. Foniasteikko on tasavälinen mitta-asteikko. Muilla taajuuksilla äänekkyystason ja äänenpainetason vastaavuus voidaan lukea vakioäänekkyyskäyrästöstä, joka on määritetty kokeellisesti.
Vakioäänekkyyskäyrästö.
Vakioäänekkyyskäyrästö (Munsonin–Fletcherin kuulokäyrät) kertoo, miten voimakkaana minkäkin äänitaajuuden ja minkäkin fysikaalisen voimakkuuden ääni koetaan. Käyrästö kuvaa äänekkyystason äänen taajuuden ja äänenpainetason funktiona. Käyrästö on määritetty kuulokynnykseltä kuulon kipurajalle asti ja taajuuksilla noin 20–15 000 hertsiä. Myös standardointijärjestö ISO on määritellyt äänekkyyskäyrästön standardissa ISO 226:2003.
Polypropeeni

Polypropeeni (lyhenne PP) on termoplastinen polymeeri, jota valmistetaan propeenista eli propyleenistä (C3H6). Polypropeenia käytetään useissa tarkoituksissa, kuten kalvoissa, kuiduissa, köysissä ja levyissä. Polypropeeni on erittäin vastustuskykyinen liuottimille, emäksille ja hapoille. Se on kiteinen muovi ja sivutuote öljyn valmistuksessa. Polypropeenin kiteisyysaste on normaalisti 40−60 %, lämpökäsittelyllä jopa 70 %
Polypropeenin sulamispiste on 160 °C. Tästä muovista tehdyt astiat eivät sula astianpesukoneessa, eivätkä teollisessa täytössä. 
Polypropeenin keksi Giulio Natta 1950-luvun alkupuolella. 
Polypropeeni on melko turvallinen polymeeri. Sitä käytetäänkin monissa elintarvikepakkauksissa. 
Polypropeeni voidaan sulattaa ja käyttää uudelleen tai polttaa energiajakeena. Valmistustapana on pääasiassa ruiskuvalu sekä ekstruusio eli suulakepuristus.
Polypropeenista valmistetaan muun muassa muovituoleja, kuten 1970-luvulla suosittuja putkijalkaisia ja pinottavia, Suomessa usein oranssinvärisiä tuoleja sekä 1980-luvulta alkaen ympäri maailmaa levinneitä halpoja ja säänkestäviä, yhtenä kappaleena valettavia "monoblock"-tuoleja.
Silta (tietoliikenne)

Silta yhdistää tiedonsiirtoverkon osia OSI-mallin kerroksella kaksi (siirtoyhteys). Esimerkki siltoihin perustuvasta laitteesta on kytkin.
Sillan tehtävänä on puskuroida ja suodattaa kauttaan kulkevaa tietoliikennettä. Tätä tarkoitusta varten sillassa on kaksi porttia, ja sillan "yli" kulkevat vain ne paketit, joiden kohdeosoite on sillan osoitetaulun perusteella sen "toisella puolella", sekä "broadcast"- ja "multicast"-paketit. Silta toistaa "toiselle puolelle" myös ne paketit, joiden kohdeosoitetta ei ole sillan osoitetaulussa.
Toistin yhdistää tietoverkon osia OSI-mallin kerroksella yksi. Esimerkiksi "keskitin" perustuu toistimiin.
Man Ray

Man Ray (alun perin: Emmanuel Radnitzky t. Rudnitzky) (27. elokuuta 1890 Philadelphia, Yhdysvallat – 18. marraskuuta 1976 Pariisi, Ranska) oli monipuolinen yhdysvaltalainen dadaistinen ja surrealistinen taiteilija. Hän oli taidemaalari, valokuvaaja, kuvanveistäjä, kirjailija ja elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan erityisesti Pariisin surrealististen valokuvaajien ryhmän jäsenenä 1920- ja 1930-luvulla.
Nuoruus.
Man Ray syntyi alkuperältään venäjänjuutalaiseen perheeseen. Hän oli seitsenvuotias, kun perhe muutti Brooklyniin. Hän otti taiteilijanimensä käyttöön noin 15-vuotiaana ja virallisti sen 1914. Hän hylkäsi stipendin arkkitehtuuriopintoihin New Yorkin yliopistoon taidemaalarin uransa vuoksi, jota hän rahoitti sekalaisilla taiteeseen liittyneillä töillä.
Taiteilijan ura.
Ray järjesti ensimmäisen taidenäyttelynsä 1915 Daniel Galleryssa, ja seuraavana vuonna hän oli mukana perustamassa Society of Independent Artists -järjestöä yhdessä ystävänsä Marcel Duchampin ja Walter Arensbergin kanssa.
Ray muutti 30-vuotiaana Yhdysvalloista Pariisiin. Siellä hän teki kokeilevaa kuvataidetta, ja hänestä tuli kansainvälisesti tunnettu dadaistinen ja surrealistinen valokuvaaja. Yksi hänen käyttämänsä kokeellisen valokuvauksen tekniikka olivat fotogrammit, joista hän käytti nimitystä "Rayograph". Valokuvauksen ohella hän kirjoitti myös kirjoja ja näytelmiä. Ray oli yhdysvaltalaisen valokuvaajan Lee Millerin opettaja, yhteistyökumppani ja rakastaja.
Ray muutti 1940 takaisin Yhdysvaltoihin pakoon sotaa, mutta palasi 11 vuotta myöhemmin Pariisiin loppuelämäkseen. Siellä hän jatkoi maalaamista ja kuvanveistoa, kirjoitti omaelämäkerran ja järjesti teoksilleen taidenäyttelyitä ympäri maailmaa. Hän kuoli vuonna 1976 Pariisissa 86-vuotiaana.
Yksityiselämä.
Man Ray meni naimisiin vuonna 1914 ranskalaisen runoilijan Donna Lecoeurin (Adon Lacroix) kanssa. Avioliitto päättyi 1919. Hän avioitui uudestaan 1946.
Elokuvia.
Lähde:
Asetaatti

Asetaatti eli etanaatti tai etanoaatti on etikkahapon suola tai esteri sekä asetaattisuoloissa esiintyvä anioni.
Orgaanisessa kemiassa "asetaatti-ionin" kaava on CH3CO2− (kirjoitetaan myös CH3COO−), ja se on etikkahapon liittoemäs.
Ennen aktinium-nimisen alkuaineen löytymistä lyhennettä "Ac" (tai "AC") käytettiin kemiallisissa kaavoissa osoittamaan asetaatti-ionia. Esimerkiksi natriumasetaatin merkintänä saattoi aiemmin olla "NaAc", mutta nykyisin kyseisen aineen kemiallisina kaavoina käytetään merkintöjä "CH3COONa" tai "NaC2H3O2". Ac-merkintä on yhä käytössä orgaanisessa kemiassa.
Ihmisen elimistössä muodostuu verenkiertoon päätyviä asetaatti-ioneja, jotka säätelevät immuunijärjestelmän toimintaa.
Käpyrauhanen

Käpyrauhanen eli käpylisäke tai epifyysi on noin 0,2 gramman painoinen rauhanen, joka sijaitsee väliaivojen kolmannen aivokammion katossa. Käpyrauhanen erittää melatoniinihormonia, joka edesauttaa nukahtamista. Käpyrauhasella ei ole suoraa hermostollista yhteyttä aivoihin, mutta siihen tulee sympaattisen hermoston viejähaarakkeita hypotalamuksen supraklasmaattisesta tumakkeesta, joka säätelee melatoniinin eritystä.
Psykiatri Rick Strassman on esittänyt käpyrauhasen erittävän jäänteitä dimetyylitryptamiinia eli DMT:tä, joka on vahva hallusinogeeni. Vuonna 2013 tutkimusryhmä, jonka jäsen Strassman on, ilmoitti löytäneensä DMT:tä mikrodialyysin avulla rotan käpyrauhasesta.
Die Toten Hosen

Die Toten Hosen on saksalainen punk-yhtye Düsseldorfista.
Die Toten Hosen (sananmukaisesti "kuolleet housut"; saksankielinen ilmaisu tarkoittaa tylsistymistä tai epäonnistunutta erektiota) koostuu viidestä jäsenestä: Campino (Andreas Frege), Kuddel (Andreas von Holst), Vom (Vom Ritchie), Andi (Andreas Meurer) ja Breiti (Michael Breitkopf). Vom tuli Wöllin tilalle rumpaliksi muutama vuosi sitten. Wölliä edelsi 1980-luvulla Trini, joka siirtyi bändin manageriksi.
Bändi on ollut olemassa yli 20 vuotta, ja aikojen kuluessa ohjelmiston tyyli on siirtynyt huumoripopista vakavampaan suuntaan. 1980-luvun loppupuolelta lähtien yhtye on sanoituksissaan käsitellyt poliittisia ja sosiaalisia aiheita, kuten rasismia.
Debyyttisingle "Wir sind bereit" ("Olemme valmiit") julkaistiin vuonna 1982 ja sitä seurasi vuoden päästä seuraava albumi "Opel-Gang". Vuonna 1988, "Die Toten Hosen" julkaisi LP:n "Ein kleines bisschen Horrorschau" samanaikaisesti kun Saksassa esitettiin teatteriversio Anthony Burgessin romaaniin perustuvasta Kellopeliappelsiinista, joka toimi albumin innoituksena.
Death from Above 1979

Death from Above 1979 on Torontosta kotoisin oleva vuosina 2002–2006 toiminut kanadalainen vaihtoehtorock-yhtye.
Yhtye koostui laulaja/rumpalista Sebastien Graingerista ja basistista Jesse F. Keelerista, joka myös soitti satunnaisesti koskettimia studiokappaleilla. Yhtyeen erikoisuutena pidettiin heidän haluttomuuttaan palkata kitaristia. He soittivat rajua ja punkahtavaa noise-rockia pelkällä rumpali-basisti-kokoonpanolla. 
Yhtye perustettiin 2002 alkuperäiseltä nimeltään pelkästään "Death from Above", mutta kaksikko pakotettiin vaihtamaan nimensä, kun samanniminen newyorkilainen levy-yhtiö uhkasi yhtyettä oikeustoimilla. 2004 yhtye vaihtoi nimeksi "Death from Above 1979". Yhtye oli kerennyt jo julkaista aikaisemmalla nimellään EP:t "Heads Up!" (2002) ja "Romantic Rights" (2004).
Yhtye julkaisi studioalbumin "You're a Woman, I'm a Machine" (2004). Albumilta julkaistiin singlet "Romantic Rights", "Blood On Our Hands" ja "Black History Month", jotka herättivät indie fanien mielenkiinnon. Albumista julkaistiin myöhemmin myös erikoisversio, joka sisältää perusalbumin lisäksi bonus-CD:n. Yhtye pääsi soittamaan mm. "Late Night with Conan O'Brien" talk show-ohjelmassa kappaleen "Romantic Rights", jossa Max Weinberg soitti kappaleen loppupuolella rumpuja. Yhtye päätti lopettaa 2006 sillä Jesse F. Keeler halusi työstää omaa MSTRKRFT yhtyettä, joka soittaa konemusiikkia. Myöhemmin myös Sebastien Grainger on tehnyt musiikkia omien yhtyeidensä kanssa.
Yhtye palasi taas yhteen vuonna 2011 1 . Yhtye ilmoitti keikka-aikataulunsa, joka käsittää hieman yli 20 live-esiintymistä, joista suurin osa on Yhdysvalloissa, Englannissa ja Kanadassa. Moni esiintymisistä on festivaaleilla.
Taikalyhty

Taikalyhty eli "laterna magica" oli nykyaikaisen diaprojektorin esiaste, joka kehitettiin camera obscurasta. 
Taikalyhtyyn kuului valonlähteenä toimiva öljylamppu, jonka valaisemia lasille maalattuja kuvia voitiin heijastaa tarkoitukseen sopivalle pinnalle linssin avulla. Kiertelevät projektionistit järjestivät 1800-luvulla Isossa-Britanniassa näytöksiä kaupungeissa. Varsinaisen "diakuvan" päälle saatettiin lisätä liikkuvia elementtejä erikoistehosteena.
Taikalyhtyä käytettiin myös opetusvälineenä. Esimerkiksi Marttaliittoon vuonna 1909 kanankasvatusta neuvomaan palkattu neuvoja Olga Autere sai avukseen taikalyhdyn, jonka avulla kanojen hoito, kanaloiden rakentaminen ja kananmunien tarkistaminen ja pakkaaminen myyntiä varten saatiin elävämmäksi.
Ruokohelpi

Ruokohelpi ("Phalaris arundinacea", syn. "Phalaroides arundinacea") on monivuotinen tuulipölytteinen heinäkasvi. Sitä viljellään sekä hyöty- että koristekasvina. Se kasvaa Suomessa myös luonnonvaraisena.
Ulkonäkö ja ominaisuudet.
Kasvit voivat kasvaa luonnontilassa 1,5–2 metrin korkuisiksi, viljeltynä kasvin korkeus voi olla jopa 3–4 metriä. Sillä on kiemurteleva maavarsi, jonka avulla kasvi leviää tuuheiksi kasvustoiksi. Harmaanvihreät lehdet ovat leveät, litteät ja muistuttavat muodoltaan veitsen terää. Röyhy on varsin tiheä, ja kukinnot kurottuvat sivuille pikkuvarsien päähän.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Ruokohelpi kasvaa ympäri pohjoista pallonpuoliskoa alueella, joka ulottuu pohjoisessa noin Oulun korkeudelle, etelässä Ranskaan ja Sveitsiin. Suomessa sitä tavataan kaikkialla pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Ruokohelpi kasvaa useimmiten järvien lähellä sekä kosteilla, avoimilla paikoilla.
Käyttö.
Ruokohelpeä käytetään Suomessa rehuna sekä energiantuotannossa. Rehukäyttöön on jalostettu lajikkeet "Palaton" ja "Chieflton", joissa on tavallista vähemmän alkaloideja. Niitäkin suositellaan vain lihakarjalle. Ruokohelven ravintoarvot ovat huonommat kuin timotein ja ruokonadan. Energiakäyttöä tutkitaan Pohjoismaissa, muualla maailmassa ruokohelpeä käytetään vain rehuna.
Energiakäyttöön ruokohelpeä on viljelty Suomessa Vapon ja viljelijöiden sopimustuotantona. Ensimmäinen sadonkorjuu tehdään kahden vuoden päästä kylvöstä. Ruokohelpi korjataan keväällä kuloheinänä, jolloin sato on yhtä suuri kuin kasvukaudella, mutta pelto kantaa varmemmin koneita, ja sadon korsipitoisuus suurempi kuin edellisenä kesänä korjatussa helvessä. Hehtaarilta ruokohelpipeltoa saadaan energiaa noin 30 MWh. Ruokohelvellä tuotettu energia on toistaiseksi kalliimpaa kuin metsähakkeiden käyttö. Ruokohelpi on kevyttä tavaraa, joten kuljetuskustannukset ovat merkittävät, eikä sitä yleensä kannata kasvattaa yli 100 km päässä voimalasta. Ruokohelven soveltuvuutta energiantuotantoon on kuitenkin kyseenalaistettu. Energiayhtiö Vapo kokeili ruokohelven käyttöä energiatuotantoon muutaman vuoden ajan, lopettaen kokeilun kuitenkin vuonna 2011 ruokohelven osoittautuessa pettymykseksi. Vapon ja sen sopimusviljelijöiden viimeiset sopimukset päättyvät 2016.
Ruokohelpeä on tutkittu myös turvetuotannon valumavesien suodattajana. Ruokohelvestä voidaan lisäksi valmistaa myös paperia. Vuonna 2000 kaikki Suomessa tuotettu ruokohelpi meni kuitenkin energiantuotantoon. Ruokohelvestä saadaan lyhytkuituista selluloosaa, joka sopii hienopaperin valmistukseen.
Ruokohelven lehdet sisältävät dimetyylitryptamiinia ja 5-MeO-DMT:tä. Tämä rajoittaa kasvin rehukäyttöä, mutta on saanut jotkut ihmiset kokeilemaan huumeiden jalostamista ruokohelvestä. Dimetyylitryptamiini (DMT) on listattu Suomen laissa huumausaineeksi psykotrooppisia aineita koskevan yleissopimuksen luettelo I:ssä.
Viiruhelpi koristekasvina.
Koristekasvina kasvatettava viiruhelpi ("Phalaris arundinacea" 'Picta') on ruokohelven lajike. Se kasvaa auringossa tai puolivarjossa, mieluiten kostealla paikalla mutta kestää kuivuuttakin. Kasvin lehdet ovat koristeellisesti pitkäraitaiset. Viiruhelpi kasvaa 70–100 cm korkeaksi.
Mikkelin lentoasema

Mikkelin lentoasema sijaitsee Mikkelissä noin kolme kilometriä kaupungin keskustasta länteen. Lentoasemaa ylläpitää Mikkelin kaupunki. Mikkeliin ei ole enää säännöllistä reittiliikennettä. Viimeksi European Executive Express lensi lokakuuhun 2005 asti arkipäivisin yhden edestakaisen lennon Helsingistä Mikkeliin. Aiemmin lentoja on operoinut muun muassa Finnair. Suomen Ilmavoimat käyttää Mikkelin lentoasemaa edelleen miehistönkuljetuksiin. Vähäisen ammattilentotoiminnan lisäksi lentokentällä on erityisesti kesäisin kuitenkin vilkasta purjelento-, harrastuslento- sekä laskuvarjohyppytoimintaa. 
Lentoaseman kiitotie (11/29) on pituudeltaan 1 702 metriä. Kiitotie 11 on varustettu myös ILS-mittarilaskeutumisjärjestelmällä. Nykyinen kiitotie mahdollistaa vain noin 100-paikkaisen matkustajakoneen operoinnin, mikä rajoittaa lentoaseman kaupallista käyttöä. On kuitenkin arvioitu, että lentoasema voidaan avata tarvittaessa uudelleen reittiliikenteelle, vaikka lentokentälle onkin kertynyt korjausvelkaa. Mikkelin lentoasema rasittaa Mikkelin kaupungin taloutta, minkä takia asema on ollut pitkään lakkautusuhan alla. 
Historia.
Lentokentän suunnittelu aloitettiin vuonna 1932, ja lentokenttä rakennettiin 1930-luvun puolivälissä. Ensimmäinen lentokone laskeutui kentälle vuonna 1936. Finnair aloitti reittilennot Mikkeliin syyskuussa 1973. Lentoasema peruskorjattiin vuosina 1986–1987 kohonneiden matkustajamäärien takia, mutta 1990-luvulla lentoaseman käyttö laski huomattavasti ja Finnair lopetti lennot Mikkeliin vuonna 2000. Liikennöitsijänä toimi 1990-luvulla muun muassa Air Botnia.
Lentoyhtiöt ja kohteet.
Nykyisin puolustusvoimat operoi Mikkelin lentoasemalle säännöllisesti. Mikkelin lentoasema palvelee myös tilauslentoja, HOSP-operaatioita, ja lentokoulutusorganisaatioita. Vuonna 2017 Lentokoulu Pirkanmaa Oy aloitti lentokoulutustoiminnan Mikkelin lentoasemalla.
Koivuhovin rautatieasema

Koivuhovin rautatieasema (, ) on lähijunien asema Kauniaisten ja Tuomarilan asemien välissä Kauniaisissa rantaradalla, välittömästi Espoon rajan tuntumassa noin 17 kilometrin päässä Helsingin päärautatieasemalta. Eteläinen Helsingin suunnan laituri on osittain Espoossa.
Koivuhovi avattiin liikenteelle alun perin 1. lokakuuta 1931. Alkuvuonna 1997 Koivuhovin asemaa siirrettiin puolisen kilometriä Tuomarilan aseman suuntaan Koivuhovintieltä Bredanportin kohdalle palvelemaan suunniteltua Ymmerstan asuinaluetta. Koivuhovintien jalankulun ja pyöräilyn ylikäytävä suljettiin ja uuden asemapaikan kohdalle kaivettiin radan alikulku. Samalla asema siirtyi Espoosta Kauniaisten puolelle.
Asemalla pysähtyvät junat.
Kirkkonummen suuntaan liikennöidään raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2.
Mankin rautatieasema

Mankin rautatieasema (, ) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Espoossa Kauklahden ja Luoman asemien välissä. Asema sijaitsi rantaradan varrella ja oli matkustajamääriltään pääkaupunkiseudun hiljaisin. Henkilöliikenne lakkautettiin maaliskuussa 2016. Mankissa oli puomeilla, varoitusvaloilla sekä -äänellä varustettu jalankulun ja pyöräilyn tasoristeys sekä puinen asemalaituri ja katos, jotka poistettiin marraskuussa 2022.
Mankki on Suur-Kauklahteen lukeutuvaa haja-asutusaluetta. Siellä on muun muassa huoltoasema sekä kasvihuone ja aseman lähellä Lasilaaksossa yleisurheilukenttä. Mankin läpi virtaa Mankinjoki.
Historia.
Mankki perustettiin 1. tammikuuta 1946. Vuonna 2007 siitä tuli Kauklahden liikennepaikan osa. Henkilöliikenne lakkautettiin 27. huhtikuuta 2016.&lt;ref name="tasoristeys 1/2016"&gt;&lt;/ref&gt; Koko liikennepaikka lakkautettiin 11. joulukuuta 2016.&lt;ref name="tasoristeys 3/2016"&gt;&lt;/ref&gt;
Lakkauttaminen.
Ratahallintokeskuksen mukaan Mankin asema ei täyttänyt henkilöliikennepaikan laatukriteereitä. Taholta ehdotettiin, että nykyisestä Mankin sekä Kirkkonummen puolella sijaitsevasta Luoman asemasta luovuttaisiin ja ne korvattaisiin yhdellä tai kahdella uudella pysähdyspaikalla, jotka rakennettaisiin esimerkiksi maankäytön kannalta suotuisammille paikoille.
Erityisesti Mankin aseman lakkautusta puolsivat radan kunnon sekä linjauksen parantamiseen liittyvät seikat, samoin se, että huomattavasti vilkkaampi Kauklahden rautatieasema sijaitsee runsaan kilometrin päässä Mankin asemasta. Lisäksi Mankissa olevan tasoristeyksen poistaminen olisi ongelmallista matkustajien liikkuvuuden kannalta. Toisaalta asemaa on puolustettu myös läheisyydessä käynnissä olleilla rakennushankkeilla, jotka kasvattivat alueen asukasmäärää.
Seisakkeen pysähdykset päättyivät lopulta 27. maaliskuuta 2016, minkä yhteydessä perustettiin korvaava bussilinja 166B. Myös läheisen Luoman seisakkeen pysähdykset lakkautettiin samaan aikaan. Kirkkonummelle liikennöitiin raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2. Mankki lakkautettiin lopullisesti 11. joulukuuta 2016.
HSL ilmoitti lokakuussa 2017, että Mankin seisaketta ei palauteta käyttöön, sillä seisakkeen käyttöönotto hidastaisi useimpien matkustajien matkaa. Lisäksi HSL:n mukaan käyttäjämäärät olivat aivan liian pieniä, jotta seisakkeen avaaminen kannattaisi.
Väylävirasto ilmoitti marraskuussa 2022, että Mankin jalankulun ja pyöräilyn tasoristeys poistetaan saman vuoden marras–joulukuussa. Samalla myös puulaituri poistettiin ja alue aidattiin. Tasoristeys oli tekniikaltaan vanhentunut ja vikaherkkä, ja se oli kohdannut myös ilkivaltaa. Poistolla parannettiin turvallisuutta ja vähennettiin häiriöitä tiheästi liikennöidyllä rantaradalla.
Vantaankoski

Vantaankoski () on kulttuurihistoriallisesti merkittävä koski Vantaanjoessa. Sillä on pituutta 240 metriä ja pudotuskorkeutta 5,5 metriä. Koski sijaitsee Vantaan kaupungin alueella, jakautuneena kolmen eri kaupunginosan alueelle. Kosken länsirannalla sijaitsevat Vantaanlaakso ja Piispankylä, kun taas kosken itäranta kuuluu Viinikkalaan.
Vesihallituksen vuonna 1980 julkaisemassa Koskiselvityksessä käytettiin koskesta myös nimeä Kvarnbackafors eli Myllymäenkoski.
Kosken historiaa ja nykypäivää.
Vantaankosken ympäristö on esihistoriallista asuinseutua, jossa on asuttu jo kivikaudella. Paikasta rakentui liikenteen solmukohta, jossa risteytyivät erisuuntaiset tiet sekä pohjoiseen johtava vesireitti. 1500-luvulla koskelle perustettiin Vantaan kylien yhteismyllyjä. Paikalle syntyi kahden talon Myllymäen kylä. 1830-luvulla käynnistyi Kvarnbackan kosken ruukin toiminta ja malminjalostus. 
1890-luvulle tultaessa Vantaankoskesta oli muodostunut pienimuotoinen teollinen tuotantoalue, jossa sijaitsi Vantaankosken myllyn ja Vantaan ruukin lisäksi sahoja, päretuotantoa, huovutuslaitos, trasselitehdas ja hopeasulatto. Kosken rannalle kohosi asuntoja, konttoreita ja varastoja. Vesihallituksen Koskiselvityksessä mainitaan voimalaitoksesta, joka olisi valmistunut vuonna 1893. Puurakenteinen Dahlforsin viilatehdas perustettiin joen itärannalle vuonna 1889, ja vuonna 1903 tehdas korvattiin tiilirakennuksella. Tuotantoaan viilatehdas jatkoi aina 1960-luvulle saakka, ja 2000-luvun alussa rakennus kunnostettiin. 
Kosken ylittää aikoinaan Turun–Viipurin Suurena Rantatienä toiminut Kuninkaantie. Vuonna 1876 valmistunut Vantaankosken silta on edelleen käytössä oleva tieliikennesilta. Hieman pohjoisempana kosken ylittää myös Kehä III, yksi pääkaupunkiseudun poikittaisista suurväylistä. Vantaankoskessa on kunnostettu pato näiden teiden välisellä osuudella. Kehä III:n rakentaminen muutti hieman alueen maisemaa, ja väylän myötä hävisi esimerkiksi vanha ruukki. Vantaankosken kuuluu silti suojeltuun, valtakunnallisesti arvokkaana pidettyyn Vantaanjokilaakson maisema-alueeseen.
Vesimäärä koskessa.
Veden määrä eli joen virtaama Vantaankoskessa vaihtelee paljon sateiden ja sulamisvesien mukaan. Sen keskivirtaama on noin 11,5 m3/s luokkaa. Kuivana kautena vettä saattaa virrata vain 1,2 m3/s luokkaa, jolloin alajuoksulla on aika kuivan ja hiljaisen näköistä. Toisaalta Vantaanjoen ennätystulvissa on saavutettu jopa noin 230 m3/s huippuvirtaama pitkään jatkuneiden rankkasateiden jälkeen. Vantaanjoen vedenkorkeus on kosken yläjuoksulla Myllymäessä vaihdellut runsaat 3,7 metriä (vaihteluväli noin 23,1–26,8 metriä vertailutason yläpuolella).
Vantaankosken alueen kehityssuunnitelmia.
Vantaankosken ympäristöä ollaan kehittämässä tulevaisuudessa merkittävästi. Vuonna 2015 avattu kehärata lisäsi alueen kehityspotentiaalia. Vantaankosken ympäristön työpaikkaluku on jopa kaksinkertaistumassa tulevaisuudessa. Suunnitteluideoita alueelle on etsitty ideakilpailun avulla. Kosken ääreen aiotaan rakentaa hotellikylä ja tapahtumatiloja.
Vantaankosken rautatieasema

Vantaankosken rautatieasema (, ) on lähijunien asema Vantaalla, noin 15 kilometriä Helsingin päärautatieasemalta pohjoiseen. Asemalla on keskilaituri, ja asemalla pysähtyvät I- ja P-junat. I-junat liikennöivät lentoasemalle raiteelta 2 ja P-junat Helsinkiin raiteelta 1. Ennen Kehäradan valmistumista vuonna 2015 Vantaankoski oli M-junan pääteasema.
Vantaankosken asema avattiin 2. syyskuuta 1991, kun Martinlaakson rataa jatkettiin Vantaankoskelle. Kehäradan rakentamisen yhteydessä Vantaankosken aseman kulkuyhteydet, katokset ja laiturit uudistettiin. Kehäradan vuoksi liikenne kaupunkiradan raiteilla muutettiin 27. lokakuuta 2013 oikeanpuoleisesta vasemmanpuoleiseksi.
Jeremy Narby

Jeremy Narby (s. 1959) on sveitsiläinen antropologi, filosofian tohtori ja kirjailija. Hän työskenteli luetteloimassa sademetsän luonnonvarojen käyttöä auttaakseen taistelussa alueille levittäytyviä öljy-yhtiöitä vastaan ja kysyi yhdeltä paikallisista oppaistaan, miten he tiesivät niin paljon miljoonista eri ympäröivistä kasvilajikkeista. Narbylle neuvottiin yksinkertaisesti, että kasvit itse kertovat ihmisille, miten niitä tulisi käyttää, eritoten ayahuasca-eliksiiriä juomalla saavutetun päihtymystilan kautta.
Ayahuasca on hallusinogeeninen sekoitus, joka on tehty muun muassa Banisteriopsis caapi -köynnöksestä ja erinäisistä sekoitetuista ainesosista jotka sisältävät DMT:tä. Juotuaan sekoitusta sisältäneen teen Narby tapasi omien kuvaustensa mukaan jättiläiskäärmeen ja hänelle kerrottiin, että hän on ”vain ihminen”. Narby väittää, että teen juodessaan šamaanit vievät tietoisuutensa molekyylitasolle ja kykenevät sitten parantamaan sairauksia – Narbyn mukaan eräät tietäjien käyttämät symboliset kuvaukset DMT-todellisuuden sisältä ("heksagonikuvioinen käärme") tarkoittavat muun muassa DNA:ta. Koska Narby pelkäsi joutuvansa tutkijayhteisön pilkan kohteeksi, hän ei kirjoittanut kokemuksistaan kahdeksaan vuoteen.
Narby on sittemmin kirjoittanut kolme kirjaa ja järjestänyt biologeille ja muille tutkijoille tutkimusretkiä sademetsään, jotta he voisivat tutkia ayahuascan hyötykäyttöä. Vuodesta 1989 hän on työskennellyt Nouvelle Planète -järjestössä ja viettänyt useita vuosia eläen Ashaninca-intiaanien parissa Perun Amazonin sademetsässä.
INES

INES (International Nuclear Event Scale) on Kansainvälisen atomienergiajärjestön IAEA:n käyttämä ydinlaitostapahtumien ja ydinonnettomuuksien luokitusasteikko. Asteikon tarkoituksena on yhtenäistää ja systematisoida ydinlaitostapahtumia koskeva kielenkäyttö. Varsinkin mediassa usein mainitaan ”onnettomuuksina” tapahtumia, jotka todellisuudessa eivät aiheuta vaaraa tai vahinkoa. INES-asteikon avulla tapahtuman merkitys ydinturvallisuuden kannalta voidaan ilmaista yksiselitteisesti ja vertailukelpoisesti. 
Asteikko.
Tapahtumat INES 0–3
Onnettomuudet INES 4–7 
Tapahtumat.
Pohjoismaisissa ydinvoimaloissa ei ole toistaiseksi sattunut yhtään onnettomuutta. Sen sijaan minkä tahansa ydinlaitoksen käyttöön liittyy aika-ajoin poikkeuksellisia tapahtumia ja näin on myös Pohjoismaissa. Suomessa on tapahtunut vuosina 1977–2004 yhteensä 92 INES 1 -tapahtumaa ja 7 INES 2 -tapahtumaa. Ruotsissa on tapahtunut yksi INES 3 ja kahdeksan INES 2 -luokan tapahtumaa. Nykyaikaisen ydinturvallisuusfilosofian mukaisesti poikkeuksellisista tapahtumista ei niiden välttämiseen pyrkimisestä huolimatta katsota koskaan päästävän kokonaan eroon ja sen vuoksi turvallisuussuunnittelu perustuu vikoihin ja virheisiin varautumiseen.
Esimerkkejä onnettomuuksista.
INES 7 -luokituksen saaneet onnettomuudet ovat Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus 26. huhtikuuta 1986 ja Japanin Fukushiman onnettomuus.
Japanin Fukushiman ydinvoimalassa 11. maaliskuuta 2011 tapahtuneen voimakkaan maanjäristyksen seurauksena menetettiin sähköt ja jäähdytysjärjestelmän toiminta lakkasi. Fukushiman ydinvoimalaonnettomuus luokiteltiin 12. maaliskuuta 2011 aikana alustavasti INES 4 -tason paikallisia vaikutuksia aiheuttaneeksi onnettomuudeksi eli laitosonnettomuudeksi. Myöhempien tapahtumien ja ympäristöön leviävän radioaktiivisen säteilyn johdosta Ranskan ydinturvallisuudesta vastaava viranomainen ASN ehdotti jo 15. maaliskuuta 2011 onnettomuuden luokittelemista asteikon toiseksi korkeimpaan, vakavaa ydinonnettomuutta kuvaavan luokkaan INES 6. Onnettomuus nostettiin virallisesti vakavimpaan eli INES 7 -luokkaan 12.4.2011.
Silverstone Circuit

Silverstone Circuit on moottorirata Lillingstone Dayrell with Luffield Abbeyn kunnassa Buckinghamshiressa ja Silverstonen kunnassa Northamptonshiressa Englannissa Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Silverstone Circuitilla ajettiin kautta aikain ensimmäinen Formula 1 -sarjan MM-osakilpailu vuonna 1950. Rataa käyttävät muun muassa Formula 1, Formula 2, FIA WEC, World Superbike, Britannian Superbike, Britannian vakioauto- ja Britannian Formula 3 -sarjat. Radalla on ajettu vuodesta 2010 alkaen Britannian MotoGP -kilpailu. Silverstonessa on aikaisemminkin ajettu ratamoottoripyöräilyn maailmanmestaruussarjaa, viimeksi vuosina 1977–1986.
Historia.
Silverstone Circuit on rakennettu toisessa maailmansodassa käytetyn RAF Silverstone -sotilaslentokentän paikalle, ja siitä muistuttaa Hangar Straightiksi nimetty suora. Rata oli pitkien suoriensa takia pitkään yksi Formula 1:n nopeimmista radoista. Rataa onkin muutettu 1980-luvun jälkeen monta kertaa turvallisuussyistä. Suomalainen Formula 1 -kuljettaja Jyrki Järvilehto oli menettää henkensä ajettuaan rajun kolarin testeissä vuonna 1994.
Rataa pidennettiin vuonna 2010 5,9 kilometrin mittaiseksi. Uutta areenaosuutta käytetään sekä MotoGP- että Formula 1 -kilpailuissa.
Radan nykyinen lähtöruudukko sijaitsee Lillingstone Dayrell with Luffield Abbeyn kunnassa Aylesbury Valen hallintopiirissä Buckinghamshiressa ja radan entinen lähtosuora sijaitsee Silverstonen kunnassa South Northamptonshiren hallintopiirissä Northamptonshiressa.
Eniten voittoja Silverstonen radalta on Formula 1 -sarjassa Lewis Hamiltonilla, yhteensä kahdeksan voittoa. Radan lähtösuora on nimetty hänen kunniakseen Hamilton Straightiksi.
Voittajat.
Formula 1.
"Punataustaiset kilpailut eivät kuuluneet Formula 1:n MM-sarjaan."