tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kiiltomonninen

Kiiltomonninen ("Corydoras sodalis") on monnisiin kuuluva kala, jota pidetään myös akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö.
Kiiltomonninen kasvaa noin 6–7 cm pitkäksi. Siinä on mustia kohtia päässä ja hopeanvärisiä kohtia pyrstössä ja kyljissä, tosin kuviointi voi vaihdella paljon kalan suuren levinneisyysalueen vuoksi.
Alkuperä.
Kiiltomonninen on kotoisin Brasiliasta, Perun Yavarijoelta ja Bolivian Benijoelta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Kiiltomonninen on eloisa ja rauhallinen parvikala, joka liikkuu eniten akvaarion pohjalla. Sen viljely on vaikeaa.
Vesiolot ja ravinto.
Kiiltomonninen tarvitsee vähintään 85 litran akvaarion. Sille sopiva pH on 6–7, veden kovuus alle 10 ja lämpötila 22–26 °C. Kala on kaikkiruokainen.
Seki Takakazu

Seki Takakazu (; noin 1640–1708), myös Seki Kōwa (), oli japanilainen matemaatikko ja kirjailija. 
Seki oli tärkeimpiä japanilaisen matematiikan eli "wasanin" kehittäjiä. Hän löysi ja jalosti edelleen matemaattista osaamista vanhoista kiinalaisista lähteistä. 
Hän vietti pääosan urastaan Kōfun seudulla palvellen Tokugawan sukua hallintovirkamiehenä ja kirjanpitäjänä.
Yksi tärkeimmistä Sekin saavutuksista oli matemaattisen merkintätavan kehittäminen. Kiinalaisten merkintätapa kattoi vain yhtälöt, joissa oli yksi tuntematon; Seki kehitti menetelmän ilmaista useiden tuntemattomien tekijöiden yhtälöitä ja yhtälöryhmiä. Näitä hän käytti esimerkiksi monikulmioiden pinta-alan määrittämiseen.
Seki löysi Bernoullin luvut ennen Jacob Bernoullia. Hän tutki yhtälöitä joilla oli positiivisia ja negatiivisia juuria, mutta ei tuntenut kompleksilukujen käsitettä. Hän ratkaisi kolmannen asteen yhtälön formula_1 vuonna 1685, sata vuotta ennen kuin William Horner julkaisi ratkaisunsa käyttäen samantapaisia menetelmiä. Hornerin menetelmäksi nykyään nimitetty polynomiyhtälöiden likimääräinen ratkaisutapa tosin tunnettiin jo aiemmin: Kiinassa se on ilmeisesti tunnettu 1200-luvulla, arabialaisessa matematiikassa 1400-luvulla ja Euroopassa 1600-luvulla.
Seki eli samaan aikaan kuin Isaac Newton Englannissa ja Leibniz Saksassa. Hän kehitti samankaltaisia menetelmiä kuin nämä, ilmeisen riippumattomasti, sillä ei ole voitu osoittaa minkäänlaista tietojenvaihtoa hänen ja eurooppalaisten kollegoiden välillä. On sanottu, että wasan ja differentiaali- ja integraalilaskenta kehittyivät samalle tasolle, mutta eri konseptien pohjalta.
Uno Therman

Bror Uno Ossian Therman (23. syyskuuta 1873 Savonlinna – 28. marraskuuta 1943 Helsinki) oli Helsingin kaupunginkirjaston pitkäaikainen kirjastonjohtaja.
Uno Thermanin vanhemmat olivat lääninmaanmittari Fredrik Gustaf Therman ja Mathilda Ottilia Forstadius ja puoliso vuodesta 1902 lastentarhanopettaja Thyra Alfhild Hagelstam. Therman tuli ylioppilaaksi 1892 Mikkelin lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1898. Hän toimi yliopiston kirjaston ylimääräisenä amanuenssina 1897–1907 ja valtionarkiston ylimääräisenä virkailijana 1901–1911. Helsingin kaupunginkirjaston hoitaja (kirjastonjohtaja) Therman oli yli 30 vuotta, 1908–1940. Hän toimi myös opettajana Helsingissä 1900-luvun vaihteessa ja toimitti valtiokalenterin vuosina 1907 ja 1908. Suomen kirjastoseuran johtokunnan jäsen Therman oli vuodesta 1917 ja puheenjohtaja 1925–1930.
Kirjailija, kirjastonhoitaja Erik Therman oli Uno Thermanin ja Thyra Hagelstamin poika.
Luettelo Sveitsin nimisuojatuista elintarvikkeista

Sveitsiläisistä elintarvikkeista seuraavat tuotteet ovat suojattuja sekä Sveitsissä että Euroopan unionin alueella. Merkinnät ovat AOP ja IGP, jotka vastaavat EU:n suojausmerkintöjä:
Nimisuojattuja elintarvikkeita oli toukokuussa 2018 yhteensä 37, joista 22 oli AOP-merkittyjä ja 15 IGP-merkittyjä:
Kišinsaari

Kišinsaari on Iranille kuuluva saari Persianlahdella Hormozgānin provinssissa noin 15 km rannikolta. Saari on noin 16 km pitkä ja 8 km leveä, ja maastoltaan varsin tasainen. Taatelipalmuja kasvaa varsinkin pohjoisrannalla, muuten kasvillisuus on vähäistä.
Kišin asutuksen ja hallitsijoiden taustaa ei tunneta tarkkaan. Sen merkitys on perustunut strategiseen sijaintiin, ja 1100-luvulla Kišin ruhtinaalla oli merkittävä asema Intian valtamerellä, Arabianmerellä ja Persianlahdella. Vauraus saattoi ainakin osaksi perustua suoranaiseen merirosvoukseen, mutta myös helmenkalastuksesta saatiin tuloja.
Nykyisin Kišinsaari on vapaakauppa-alue, ja ulkomaiset matkailijat pääsevät sinne ilman viisumia kahdeksi viikoksi. Sen maine lomanviettopaikkana syntyi, kun se oli šaahin ja hänen vieraidensa yksityisenä rantalomakohteena.
Maulana Sami-ul-Haq

Maulana Sami-ul-Haq (1936 Akora Khattak, Pakistan – 2. marraskuuta 2018) oli pakistanilainen uskonnollinen johtaja, jota on sanottu myös "talibanien isäksi". Hänellä oli runsaasti kannatusta radikaalien islamistien keskuudessa, ja hän oli Talebania kannattavan Jamiat-e-Ulema Islam (JUI) -puolueen johtohahmo. Afganistanilaiset uskonjohtajat olivat vähän ennen Haqin kuolemaa esittäneet vetoomuksia, että hän vaikutusvaltansa avulla edistäisi rauhan saamista Afganistaniin.
Maulana puukotettiin kuoliaaksi kotonaan Rawalpindissa.
Myanmarin kansalliskirjasto

Myanmarin kansalliskirjasto (; , lyhenne: NLM) on Myanmarin pääkaupungissa Naypyidawissa toimiva kansalliskirjasto. Myös aiemmassa pääkaupungissa Yangonissa on toimipiste. Kirjasto on hallinnollisesti Myanmarin uskonnollisten asioiden ja kulttuurin ministeriön alaisuudessa. 
Kirjaston palveluksessa on 38 henkilöä, joista 14:ta on kirjasto- ja informaatioalan diplomi, maisteri- tai tohtoritutkinto. Kirjastoa johtavat Ms. Daw Mya Oo (2017-, NLM Naypyitaw) ja tohtori Kay Thi Htwe (2017-, NLM Yangon). 
Heinäkuussa 2016 uutisoitiin kirjaston kokoelmien sisältäneen 172 556 kirjaa, 435 580 aikakausjulkaisua, 12323 palmunlehteen tehtyä käsikirjoitusta, 345 käsinkirjoitettua kirjettä, 25 468 harvinaista kirjaa ja muuta kirjallista materiaalia. 
Historiaa.
Kansalliskirjasto pohjautuu siirtomaa-aikana Ala-Myanmarin brittikomissionääri Sir Charles Edward Bernardin hallitsemaan rakennukseen yhteistyössä Ala-Myanmarin koulutussyndikaatin puheenjohtajan kanssa 21. helmikuuta 1883 perustamaan ja yleisölle avoimeen Bernardin vapaakirjastoon (). Varsinaisesti alkujaan valtionkirjastoksi () kutsuttu kirjasto perustettiin vuonna 1952. Vuonna 1964 se nimettiin kansalliskirjastoksi.
Toimipisteet.
Maan suurimmassa kaupungissa Yangonista alkunsa saanut kansalliskirjasto on muuttanut useasti historiansa aikana. Valtionkirjaston aikana se muutti Jubilee Hallina tunnettuun rakennukseen ja kansalliskirjastoksi nimeämisen jälkeen Pansodan Streetille ja sitten Yangonin kaupungintalolle. Kansalliskirjasto siirrettiin vielä kahdesti kunnes kokoelmat sijoitettiin Tarmwen kaupunginosaan. Pyörremyrsky Nargis vahingoitti tätä rakennusta vuonna 2008, jolloin kansalliskirjasto siirrettiin Yankinin alueelle. Vaikka suuri osa kansalliskirjaston kokoelmista ja hallinnosta siirrettiinkin vuosina 2010-2013 Naypyidawiin, Yangonissa säilyy kansalliskirjaston toinen toimipiste. Sen vahvistettiin vuonna 2016 siirtyvän tilapäistiloista kulttuurihistoriallisesti merkittävään ja kävijöille paremmin saavutettavaan rakennukseen Yangonin vanhassa kantakaupungissa. Ennen muuttoa peruskorjattavissa Merchant Streetin rakennuksessa on aikoinaan sijainnut Burma Oil Companyn päärakennus.
Kansalliskirjaston keskushallinto ja merkittävä osa kokoelmista siirrettiin 3. toukokuuta 2013 yleisölle avattuun toimipisteeseen Myanmarin pääkaupunkiin Naypyidawiin.
Myanmarilaisten lukutaito.
Myanmarin vähintään 15-vuotiaista asukkaista oli YK:n kehitysohjelma UNEPin mukaan lukutaitoisia 75,6 prosenttia vuonna 2016.
Trèbes

Trèbes on kunta Lounais-Ranskassa Auden departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee noin 8 kilometriä Carcassonnen kaupungista itään Audejoen varrella.
Historia.
1600-luvulla rakennettu kanava Canal du Midi kulkee kunnan läpi, kuten myös 1800-luvulla rakennettu Bordeaux-Sète rautatie.
Maaliskuussa 2018 kunnan ostoskeskuksessa tapahtui terroristi-isku, jossa kolme ihmistä kuoli ja useita joutui panttivangiksi. Kuolleista yksi oli poliisi.. 
Lokakuussa 2018 Auren departementtia kohdanneissa rajuissa tulvissa sai surmansa ainakin kolmetoista ihmistä. Trèbes oli yksi pahiten tulvista kärsineistä kunnista.
Amasya

Amasya on Amasyan maakunnan pääkaupunki Turkin pohjoisosassa, Yeşil-joen varrella. Ottomaanien aikana se oli Anatolian oppineisuuden keskus. Nykyisin kaupungissa on noin 90 000 asukasta.
Historia.
Amasyan asutus on peräisin 6500-luvulta eaa. Kaupungin yläpuolelle kallioseinämään on louhittu hautakammiot Pontoksen kuninkaille.
Joen pohjoisranalla on ottomaanien aikaisia puurunkoisia taloja, etelärannan rakennuskanta on modernimpaa. Joen eri rantoja yhdistää viisi siltaa. Monet vanhat rakennukset vaurioituivat maanjäristyksissä vuosina 1734, 1825 ja 1939. Antiikinaikainen linna on raunioina lähellä vuoren huippua. Keskiajalta on säilynyt useita moskeijoita ja kirjasto.
Ilmasto.
Amasyassa on talvella kylmää ja kesällä kuumaa. Heinä- ja elokuun keskimääräinnen ylin lämpötila on yli 30 astetta, ja ennätyshelle kaudella 1961-2017 oli 45 astetta. Tammi- ja helmikuun keskimääräinen alin lämpötila on nollan vaiheilla, ja pakkasennätys -21 astetta.
Villegailhenc

Villegailhenc on kunta Lounais-Ranskassa Auden departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee noin 9 kilometriä Carcassonnen kaupungista pohjoiseen. 
Historia.
Kunnan nimi juontuu siellä sijainneesta roomalaisesta huvilasta, Villa Galiénista.
Lokakuussa 2018 Auren departementtia kohdanneissa rajuissa tulvissa sai surmansa ainakin kolmetoista ihmistä. Villegailhenc oli yksi pahiten tulvista kärsineistä kunnista.
Killa (elokuvateatteri)

Killa on Savonlinnan Viiskulmassa sijaitseva elokuvateatteri. Se on toinen Savonlinnan kahdesta elokuvateatterista, jotka kummatkin omistaa Savon Kinot. Killa on yksisalinen ja sen katsojakapasiteetti on 164. Teatteriin pääsee myös esteettömästi, mutta varsinaisia pyörätuolipaikkoja siinä ei ole.
Killa remontoitiin vuonna 2010, jolloin sen kalusto uusittiin. Samalla se sai valmiuden 3D-elokuvien näyttämiseen. Kehittyneemmän tekniikkansa ansiosta Savon Kinot pitää sitä tärkeimpänä elokuvateatterina Savonlinnassa. Vuoden 2019 alussa Killa todennäköisesti jää ainoaksi elokuvateatteriksi Savonlinnaan, sillä Olavin vuokrasopimus on irtisanottu, eikä Savon Kinot ainakaan toistaiseksi etsi sille uusia tiloja. Killan teatteripäällikkö on Tarja Piiroinen.
Vesivaletarhakäärmeet

 
Vesivaletarhakäärmeet (Homalopsidae) on käärmeiden heimo, jota aiemmin pidettiin tarhakäärmeiden (Colubridae) alaheimona. Heimolle ominainen piirre ovat niiden sieraimet, jotka ovat läpälliset ja sijaitsevat kuonon yläpinnalla. Vesivaletarhakäärmeitä tavataan Intiasta ja Kiinasta aina Uuteen-Guineaan ja Pohjois-Australiaan asti ulottuvalla alueella. Ne elävät vedessä, ja niiden elinympäristöön kuuluvat sekä makeat että suolaiset vesistöt, kuten lammikot, joet ja jokisuut. Vesivaletarhakäärmeet suosivat matalia ja mutapohjaisia vesiä. Ne ovat aktiivisia öisin ja hankkivat tuolloin ravintonsa. Vesivaletarhakäärmeiden koko vaihtelee pienestä "Myron richardsoniista" 1,4 metriä pitkäksi kasvavaan intianvesikäärmeeseen ("Homalopsis buccata"). Kaikki lajit synnyttävät eläviä poikasia, tyypillisesti 5–15 poikuetta kohti.
Olavi (elokuvateatteri)

Olavi (tunnetaan myös nimellä "Bio Olavi") on Savonlinnan Olavinkadulla sijaitseva lakkautettu elokuvateatteri. Se oli toinen Savonlinnan kahdesta elokuvateatterista, jotka kummatkin omisti Savon Kinot. Olavi on yksisalinen ja sen katsojakapasiteetti on 200. Se on Savonlinnan elokuvateattereista suurempi. Teatteri ei ole esteetön, vaan sijaitsee hissittömän rakennuksen toisessa kerroksessa. Teatterissa ei myöskään ole 3D-tekniikkaa käytössä.
Olavin toiminta loppui 31. joulukuuta 2018 ja Killa jäi hetkellisesti ainoaksi elokuvateatteriksi Savonlinnaan, sillä Olavin vuokrasopimus on muiden saman kiinteistön yritysten tavoin irtisanottu. Savon Kinot jatkaa kuitenkin Savonlinnassa kahdella teatterilla, sillä yritys on vuokrannut Killa-elokuvateatteria vastapäätä sijaitsevan Kisalinnan, jossa on aiemmin toiminut Savonlinnan teatteri. Uusi, noin 200 paikkainen elokuvateatteri avattiin remontin jälkeen keväällä 2019 nimellä Kuvalinna. Olavin teatteripäällikkö on Tarja Piiroinen.
Maxim (Varkaus)

Maxim on Varkaudessa sijaitseva elokuvateatteri, jonka omistaa Savon Kinot. Maxim on kolmesalinen. Salien yhteenlaskettu katsojakapasiteetti on 250. Kaikki salit on varustettu Dolby Digital- ja 3D-esitystekniikoilla. Teatteri on myös esteetön ja varustettu pyörätuolipaikoilla.
Historia.
Maximin paikalla olleessa kiinteistössä on toiminut elokuvateatteri aina vuodesta 1939 lähtien. Teatterin siirryttyä Savon Kinojen omistukseen vuonna 1986 vanha elokuvateatterirakennus purettiin ja tilalle rakennettiin uusi kaksisalinen Maxim-elokuvateatteri. Vuonna 2015 rakennus uudistettiin ja siihen avattiin kolmaskin sali.
Kulmajuovamonninen

Kulmajuovamonninen ("Corydoras melini") on monnisiin kuuluva kala, jota pidetään akvaarioissa pohjakalana.
Koko ja ulkonäkö.
Kulmajuovamonninen kasvaa noin 5 cm pitkäksi. Sen pää on musta ja pyrstöstä lähtee musta viiva selkäevään. Kala on muuten ruskea.
Alkuperä.
Kulmajuovamonninen on kotoisin Brasiliasta ja Kolumbiasta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Kulmajuovamonninen on aika rauhallinen parvikala, joka viihtyy akvaarion pohjalla. Lisääntyminen on hieman ongelmallista, koska kalat syövät helposti omaa mätiään.
Vesiolot ja ravinto.
Kulmajuovamonniselle akvaarion minimikoko on noin 100 litraa. Sopiva pH on 6-7, veden kovuus alle 10 ja lämpötila 22-27. Kala on kaikkiruokainen.
Eynar Thesleff

Eynar Thesleff (13. joulukuuta 1867 Lempäälä – 7. joulukuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen juristi, oikeusneuvos ja valtiopäivämies. 
Eynar Thesleffin vanhemmat olivat insinöörikapteeni, ylitirehtööri Alexander August Thesleff ja Emilia Mathilda (Lilli) Sanmark ja puoliso vuodesta 1894 Aina Lagerstam (k. 1954). Thesleff tuli ylioppilaaksi 1885 Kuopion lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1888 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1894. Varatuomarin arvon hän sai 1896. Thesleff toimi tie- ja vesirakennushallituksen kanslistina 1900–1907, senaatin oikeusosaston kanslistina 1907–1912, protokollasihteerinä 1912–1918 ja esittelijäsihteerinä 1918. Korkeimman oikeuden vanhempi oikeussihteeri hänestä tuli 1918, apujäsen hän oli 1923–1925 ja oikeusneuvos 1925–1927. Thesleff oli aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1897, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Perustuslakivaliokunnan sihteerinä Thesleff toimi valtiopäivillä 1910, 1912, 1913, 1914 ja 1918. Ritarihuoneen sihteeri hän oli vuonna 1919.
Barham Salih

Barham Ahmed Salih (, , s. 12. syyskuuta 1960 Sulaimaniyya, Irakin Kurdistan, Irak) on irakilainen kurdipoliitikko, joka toimi Irakin presidenttinä lokakuusta 2018 lokakuuhun 2022. Astuttuaan virkaan Salih nimitti pääministeriksi Adil Abdul-Mahdin. Ennen presidenttiyttään Salih toimi Irakin Kurdistanin pääministerinä vuodesta 2009 vuoteen 2012. 
Salih kuuluu samaan PUK-puolueeseen kuin edeltävät presidentit Fuad Masum ja Jalal Talabani.
Saddam Husseinin syrjäyttämisen jälkeen on ollut käytäntönä, että parlamentin puhemies on sunni arabi, pääministeri shiialainen arabi ja presidenttinä kurdi.
Tebutiuroni

Tebutiuroni (C9H16SN4O) on ureajohdannaisiin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään rikkaruohomyrkkynä, mutta sen käyttö Euroopan unionin alueella on kielletty.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa tebutiuroni on kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja hyvin moniin orgaanisiin liuottimiin kuten metanoliin, asetoniin ja kloroformiin. Tebutiuroni hydrolysoituu väkevien happo- ja emäsliuosten vaikutuksesta. Yhdisteen herbisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää osana fotosynteesiä olevan niin kutsutun fotosysteemi II:n elektroninsiirtoketjun.
Tebutiuronia valmistetaan 5‐"tert"‐butyyli‐2‐N‐metyyli-isosyanaatti‐1,3,4‐tiadiatsolin ja metyyliamiinin välisellä reaktiolla. Yhdístettä käytetään rikkaruohomyrkkynä nurmilla sekä heinä- ja apilaviljelmillä sekä muilla ei-ihmisravinnoksi tarkoitettujen kasvien viljelmillä. Tebutiuroni on sallittu käytettäväksi muun muassa Yhdysvalloissa, Australiassa ja Etelä-Afrikassa.Euroopan unionin alueella tebutiuronin käyttö kiellettiin vuonna 2002
Lauha Peltola

Lauha Lemmikki Peltola (o.s. Kovanen, s. 8. elokuuta 1930 Messukylä) on suomalainen pappi, uskonnon lehtori ja oppikirjojen tekijä. 
Perhetaustat.
Lauha Peltola syntyi liikennöitsijä Frans ja Tyyne Kovasen perheeseen.
Hän avioitui vuonna 1955 maisteri Reijo Pellervo Peltolan kanssa. Perheeseen syntyivät lapset Kirsti Anneli, Katri Inkeri ja Pirkko Johanna.
Opintie.
Lauha Peltola valmistui ylioppilaaksi vuonna 1949 Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta. Opinnot jatkuivat Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa. Teologian maisterin tutkinnon hän suoritti 1956. Auskultointi tuli päätökseen 1959 . Peltola vihittiin papiksi Tampereella toukokuussa 1988.  Työnohjaajan koulutuksen hän suoritti 1974.
Työura.
Lauha Peltola on toiminut uskonnon opettajana ja lehtorina muun muassa Kalevan yhteiskoulussa ja Messukylän yhteiskoulussa. Vuonna 1971 hän siirtyi Tampereen seurakuntien kouluasioiden lehtoriksi, vuodesta 1988 kouluasioiden pastori. Vuonna 1993 hän siirtyi eläkkeelle. Rovastin arvo hänelle myönnettiin 1997.
Sivu- ja luottamustoimet.
Lauha Peltola toimi Kirkon jumalanpalvelus- ja musiikkitoimikunnan jäsenenä 1974-1985. Lisäksi hän oli perhekirkkotyöryhmän puheenjohtaja. 
Julkaisutyö.
Lauha Peltola osallistui aktiivisesti uskonnon oppikirjatuotantoon yhtenä työryhmän jäsenenä. Oppikirjoja käännettiin myös viroksi. Hän toimi Kotiliesi-lehden kolumnistina 1981-1983. Virsikirjan virsi 720 ’Jeesus, meidän veljemme’ on hänen kirjoittamansa.
Reijo Peltola

Reijo Pellervo Peltola (3. lokakuuta 1930 Tampere – 16. huhtikuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen äidinkielen lehtori ja oppikirjojen tekijä. 
Perhetaustat.
Reijo Peltolan vanhemmat olivat Tampereen työnvälitystoimiston johtaja, teknikko Juho Arvid Peltola ja rouva Saima Maria Moisio. 
Peltola avioitui vuonna 1955 Lauha Lemmikki Kovasen kanssa, joka myöhemmin vihittiin papiksi. Perheeseen syntyivät lapset Kirsti Anneli, Katri Inkeri ja Pirkko Johanna.
Opintie.
Reijo Peltola aloitti kansakoulun Aleksanterin koulussa 1937, jatkoi Tampereen lyseossa 1941 ja valmistui ylioppilaaksi 1949. Opinnot jatkuivat Helsingin yliopistossa suomen kielen ja kotimaisen kirjallisuuden parissa. Filosofian maisterin tutkinnon hän suoritti 1954 ja sai vanhemman lehtorin pätevyyden vuonna 1957. 
Työura.
Reijo Peltola kävi sotaväen 1954–1955. Tämän jälkeen opetti Helsingin saksalaisessa koulussa suomenkielisille oppilaille äidinkieltä kahden vuoden ajan. Perheen muutettua Tampereelle Peltola toimi äidinkielen tuntiopettajana ja nuorempana lehtorina Tampereen yhteislyseossa 1956–1963. Vuonna 1962 hän otti vuoden virkavapauden opettajan toimesta ja oli Pirkanmaan maakuntaliiton kulttuuriasiainhoitajana. Vuonna 1963 hän siirtyi Messukylän yhteiskouluun vanhemmaksi lehtoriksi. Vuonna 1969 hän oli perustamassa Kaukajärven yhteiskoulua ja toimi sen virkaatekevänä rehtorina parin vuoden ajan. Vuonna 1993 hän pääsi eläkkeelle Messukylän lukion äidinkielen lehtorin virasta.
Sivu- ja luottamustoimet.
Vuosina 1956–1959 Reijo Peltola oli Tampereen korkeakouluyhdistyksen sihteerinä ja toimi yhdistyksen hallituksen jäsenenä 1980-luvulle asti.  Hän toimi Tampereen kesäyliopiston sihteerinä ja oli mukana hankkeessa, joka tähtäsi Yhteiskunnallisen korkeakoulun siirtämiseen Helsingistä Tampereelle. Siirtopäätös tehtiin 31.8.1956 ja se toteutui 1960. Vuonna 1966 Yhteiskunnallisen Korkeakoulun nimi muuttui Tampereen yliopistoksi.
Huomionarvoinen on Peltolan kirkollinen toiminta 1960-luvulta alusta alkaen. Hän oli jäsenenä muun muassa kirkolliskokouksessa ja kirkkohallituksessa, Suomen Kirkon Seurakuntatyön Keskusliiton (SKSK) luottamuselimissä ja Tampereen yhteisessä kirkkovaltuustossa. Kirkolliskokouksen tärkeimpiä hankkeita oli tuolloin seurakuntahallinnon uudistaminen.  
Peltola oli rakentamassa yhteyksiä itäblokin maiden kirkkoihin, jotka toimivat tuolloin ahdingossa. Hän oli mukana Suomen kirkon valtuuskunnan matkalla Tšekkoslovakiaan vuonna 1975 ja 1976 Latviaan ja Viroon 1976. Hän oli myös mukana Luterilaisen maailmanliiton yleiskokouksessa Budapestissä 1984.
Peltola piti säännöllisesti radiohartauksia 1960–1980-luvuilla. 
Julkaisutyö.
Reijo Peltola teki yhdessä työryhmän kanssa useita äidinkielen ja uskonnon oppikirjoja.
Von Mangoldtin funktio

Von Mangoldtin funktio, merkitään Λ(n), on eräs analyyttisen lukuteorian keskeisimpiä aritmeettisia funktioita. Se saa nollasta poikkeavia arvoja ainoastaan alkulukujen potenssien kohdalla, jolloin se ilmaisee potenssin kantaluvun.
 formula_1
Ominaisuudet.
Von Mangoldtin funktion arvojen summa yli luonnollisen kokonaisluvun formula_2 tekijöiden ylitse on itse asiassa formula_3:
formula_4
Käyttämällä kaavaan Möbiuksen inversiota saadaan
formula_5.
Funktio esiintyy myös Riemannin zeeta-funktion derivaatassa. Logaritminen derivointi antaa
formula_6
eli puolittain integroimalla saadaan
formula_7.
Suomen Palloliiton Uudenmaan piiri

Suomen Palloliiton Uudenmaan piiri oli yksi kahdestatoista Suomen Palloliiton piiristä. Se järjesti jalkapallon kolmannen, neljännen, viidennen ja kuudennen divisioonan otteluita.
Palloliiton itsenäiset piiriyhdistykset lakkautettiin Seurojen Palloliitto -hankkeessa ja muutokset astuivat voimaan 1.1.2020.
Miesten jalkapallo.
Kolmas divisioona.
"Järjestelmä ei salli viidennen divisioonan joukkueiden poistamista, vaikka sille on perustettu oma osio."
Suad al-Attar

Suad al-Attar (; s. 1942) on irakilainen taidemaalari. Al-Attarin töitä on yksityiskokoelmissa ympäri maailmaa ja merkittävissä museoissa, kuten British Museumissa ja Calouste Gulbenkianin museossa Lissabonissa, Portugalissa. Hän asuu nykyään Lontoossa.
Elämänvaiheita.
Suad al-Attar syntyi kolmilapsisen perheen kolmanneksi lapseksi. Hänen isänsä Ali Sadiq oli kirjanpitäjä ja hänen sukunsa oli asunut Bagdadissa jo sukupolvien ajan. Hänen äitinsä Anisa oli syntynyt Basrassa varakkaaseen perheeseen ja hänellä oli selvästi lahjakkuutta sekä käsitöissä että piirtämisessä. Perheessä arvostettiin koulutusta ja edistystä.
Al-Attar aloitti maalaamisen jo nuorena. Hän kopioi maalauksia isän ostamasta taidekirjasta, ja kun hän täytti 16 vuotta, hän sai kodistaan oman huoneen maalaamista varten. Hänen kykynsä havaitsi koululaisten taidetapahtumasta vaikutusvaltainen irakilainen taidemaalari Jawad Saleem. Al-Attar pääsi yhtenä harvoista naisista mukaan Bagdadin nykytaiteen ryhmään ja hän on ensimmäinen nainen, joka on pitänyt yksityisnäyttelyn Bagdadissa. Hänen ensimmäiset työnsä saivat inspiraationsa Bagdadin vanhan kaupungin ja Tigris-joen näkymistä.
Vuonna 1976 al-Attar muutti aviomiehensä ja lastensa kanssa Lontooseen. Muutto vaikutti myös hänen taiteeseensa, joka sai nyt vaikutteita sumerien ja assyrialaisten korkokuvista ja arabialaisista käsikirjoituksista. Hän lisäsi niihin vaikutteita länsimaisesta taiteesta.
Irakin 1980- ja 2010-lukujen sodat ja väkivaltaisuudet ovat näkyneet al-Atterin taiteessa. Hänen näyttelyidensä niminä ovat olleet "Palava kaupunkini" (2003) ja "Muinaisen kaupungin kyyneleet" (2011).
Vuonna 1991 al-Attarin isä kuoli. Isän menettäminen ja huoli Irakiin jääneistä omaisista saivat al-Attarin lopettamaan maalaamisen vähäksi aikaa. Tämän jälkeen hän teki piirroksia kuulakärkikynällä ja niihin liitti runosäkeitä.
Huoli sukulaisista ei ollut turha. Vuonna 1993 al-Attarin nuorempi sisar Layla al-Attar, joka oli myös taidemaalari, kuoli Yhdysvaltojen tekemässä ohjusiskussa.
Suad al-Attarin muutettua Lontooseen, hänen varhaisia töitään jäi sukutaloon Bagdadiin. Ne katosivat sieltä jäljettömiin vuonna 2003, kun liittouman joukot valtasivat Bagdadin.
Tauno Einiö

Tauno Ilmari Einiö (11. helmikuuta 1940 Orimattila – 10. lokakuuta 2018 Lahti) oli suomalainen päätoimittaja.
Einiö oli "Loviisan Sanomien" pitkäaikainen päätoimittaja, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja. Sitä ennen hän oli orimattilalaisen "Pitäjänsanomat"-lehden toimitussihteeri ja vuodesta 1966 loviisalaisessa Nordström-yhtiöiden kustantamassa "Nuorison Päivälehdessä" eli "Päiviksessä". "Loviisan Sanomien" päätoimittajana ja toimitusjohtajana hän toimi kesäkuusta 1967 kesäkuuhun 1997 ja vielä hallituksen puheenjohtajana vuoteen 2012 saakka. Einiö perheineen oli vuoteen 1997 saakka myös lehtiyhtiön suurimpia osakkeenomistajia.
Einiöllä oli useita luottamustoimia. Hän oli Paikallislehtien liiton hallituksen jäsen ja Julkisen sanan neuvoston varapuheenjohtaja. Hän toimi Loviisan Yrittäjien puheenjohtajana. Hänet valittiin vuonna 1987 Loviisan vuoden yrittäjäksi.
Andy Bown

Andrew Steven Bown (s. 27. maaliskuuta 1946 Lontoo) on brittiläinen muusikko, joka soittaa koskettimia Status Quossa. 
Bown liittyi Status Quohon alkujaan studiomuusikkona vuonna 1973 soittaen bändin "Hello!" -albumilla samana vuonna. Vuodesta 1977 lähtien Bown on soittanut jokaisella Status Quon albumilla, ja vuodesta 1982 alkaen hän on ollut täysivaltainen bändin jäsen.
1970-luvulla Bown julkaisi neljä sooloalbumia, mutta mikään niistä ei yltänyt listoille asti. Viidennen sooloalbuminsa "Unfinished Business" Bown julkaisi syyskuussa 2011.
Bown toimi basistina Pink Floydin The Wall -kiertueella vuosina 1980 ja 1981 ja kiertueelta taltioidulla live–albumilla Is There Anybody Out There? The Wall Live 1980–81. Hän soitti myös studiomuusikkona kosketinsoittimia Pink Floydin The Final Cut−albumille. Hän soitti myös koskettimia ja 12-kielistä kitaraa Roger Watersin soolo-albumilla The Pros and Cons of Hitch Hiking vuonna 1984 mutta ei lähtenyt mukaan levyjulkistusta seuranneelle kiertueelle.
Karl Troberg

Karl Anders Troberg (3. syyskuuta 1851 Lemland – 21. elokuuta 1925 Perniö) oli suomalainen lääninrovasti ja valtiopäivämies.
Henkilöhistoria.
Karl Trobergin vanhemmat olivat talollinen, laivuri Anders Troberg ja Maria Elisabet Melander ja puoliso vuodesta 1878 Ella Elisabet Roslin. Troberg tuli ylioppilaaksi 1871 ja suoritti teologisen erotutkinnon ja vihittiin papiksi 1877. Hän oli Dragsfjärdin kappalainen 1881 ja kirkkoherra Brandössä 1884–1892, Kortesjärvellä 1892–1897, Akaassa 1897–1902 ja Perniössä vuodesta 1905. Lääninrovastina Troberg toimi 1906–1911, rovastin arvon hän sai 1904. Troberg oli "Kirkollisten Sanomain" aputoimittaja vuodesta 1894 ja osallistui saarnakirjojen "Terveellinen oppi" julkaisemiseen. Hän oli kirkolliskokouksen jäsen 1898, 1903 ja 1908 ja pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1900.
Troberg oli nuoruudessaan Fredrik Gabriel Hedbergin työtovereita ja yksi evankelisen herätysliikkeen johtohenkilöistä.
Merikapteeni, laivanvarustaja ja merenkulkuneuvos August Troberg oli Karl Trobergin veli.
Janne Palkisto

Janne Palkisto (ent. Koskinen; s. 1977 Helsinki) on suomalainen journalisti ja festivaalijohtaja, joka on toiminut Radion sinfoniaorkesterin ja muiden Ylen klassisen musiikin konserttien TV-juontajana, selostajana ja esittäjien haastattelijana. 2020-luvulla hän työskenteli myös Yle Radio 1 -kanavan arkipäivien "Kulttuuriykkönen" -lähetyksissä. Palkisto tuli tunnetuksi 2010-luvun alkuvuosina Yle Radio 1:n mielipiteitä jakaneesta "Hienostelua"-ohjelmasarjasta, "Herrasmiehen päiväkirja" -blogista sekä myöhemmin radiossa ja televisiossa esitetystä "Syötävät sävelet" -ohjelmasta, jota hän on tehnyt yhdessä musiikintutkija ja tietokirjailija Susanna Välimäen kanssa. Vuonna 2025 Palkisto valittiin Uudenkaupungin kansainvälisen Crusell-viikon toiminnanjohtajaksi.
Palkisto on opiskellut Helsingin Suomalaisessa Yhteiskoulussa ja Espoon musiikkiopistossa sekä musiikkitiedettä Helsingin ja Venetsian yliopistossa. Hän on suorittanut filosofian maisterin tutkinnon. Hän soittaa klarinettia sinfoniaorkestereissa ja kamarimusiikkikokoonpanoissa ja väitteli Turun yliopistossa tohtoriksi Bernhard Henrik Crusellista vuonna 2022. Lokakuussa 2025 ilmestyy Palkiston kirjoittama elämäkerta säveltäjä-klarinetisti Bernhard Crusellista.
Juho Anton Simola

Juho (Johan) Anton Simola, sukunimi vuoteen 1905 "Simolin" (2. heinäkuuta 1884 Hollola – 10. toukokuuta 1958) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Tampereen kaupungin sähkölaitoksen johtaja.
Simolan vanhemmat olivat ratamestari Juho Simola ja Edla Sofia Malin. Hän pääsi ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta 1905 ja opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa sähkötekniikkaa valmistuen diplomi-insinööriksi 1912.
Simola suunnitteli sähköverkkoja Nakkilaan ja Harjavaltaan ja toimi insinöörinä Tyrvään sähkölaitoksella. Hän oli 1914–1916 Pietarissa Siemens-Schuckertin palveluksessa ja sen jälkeen Tampereen kaupungin sähkölaitoksella aluksi käyttöinsinöörinä 1916–1920 ja sitten sähkölaitoksen johtajana 1920–1951. Hänen johtajakaudellaan rakennettiin uusi vesivoimalaitos Tammerkosken keskiputoukselle 1930–1933 ja liitettiin Tampereen kaupunki valtakunnalliseen sähköverkkoon kun Imatran Voiman Vanajan voimalaitoksesta vedetty voimalinja valmistui 1938. Simola oli myös keskeisesti mukana Tampereella 1948 aloitetun johdinautoliikenteen suunnittelussa ja rakentamisessa.
Laitaatsalmen sillat

Laitaatsalmen sillat ovat Savonlinnan Laitaatsalmen ylittävät kaksi kaksikaistaista maantiesiltaa, joista eteläinen avattiin liikenteelle 13. joulukuuta 2017. Jalankululle ja pyöräilylle uusi silta avattiin elokuussa 2018. Sillan molempiin päihin rakennettiin lisäksi hissit ja portaat kulun helpottamiseksi korkealle sillalle. Pohjoinen silta otettiin käyttöön 15. marraskuuta 2018. Se on eteläistä hieman kapeampi, sillä sille ei rakennettu kävely- ja pyörätietä. 
Sillat ovat noin 500 metriä pitkiä, niiden alikulkukorkeus on korkeimmillaan 24,5 metriä ja kaltevuuskulma suurimmillaan kuusi prosenttia. Sillat ovat Suomen suurimpia betonisiltoja. Eteläisen sillan betonivalu kesti lähes viisi vuorokautta, ja se vaati betonia noin 5 000 kuutiometriä. 
Uusien siltojen tavoite.
Laitaatsalmen sillat ovat osa Saimaan syväväylän Savonlinnan kohdan siirtohanketta hankalasti navigoitavasta Kyrönsalmesta Laitaatsalmeen. Samalla poistui tarve katkaista ajoittain valtatie 14:n liikenne, sillä Kyrönsalmen sillat ovat avattavia läppäsiltoja. Laitaatsalmen uusista silloista rakennettiin niin korkeita, ettei niitä ole tarvetta avata vesiliikenteelle. Syväväylän siirtäminen vähensi vesiliikenteen onnettomuusriskiä ja samalla lyhensi väylää kolme kilometriä. Syväväylä siirtyi Laitaatsalmeen kesäkaudelle 2019, jonka jälkeen Kyrönsalmen siltoja ei tarvinnut enää avata. Siltaprojekti alkoi elokuussa 2016, ja urakoitsijana siinä on Destia.
Rautatiesilta.
Uudet sillat korvaavat vanhan kaksikaistaisen Laitaatsalmen sillan, joka purettiin marras-joulukuussa 2018, kun pohjoinen silta otettiin käyttöön. Syksyllä 2018 purettiin myös Laitaatsalmen rautatiesilta, joka katkaisi ratayhteyden välillä Savonlinna–Rantasalmi. Siltaa oli käytetty purkamiseen asti väliaikaisena kävely- ja pyöräilyväylänä ja työmaa-ajoneuvojen ajoreittinä, kuten vanhaa maantiesiltaakin. Uusi, käännettävä rautatiesilta kuului alun perin Laitaatsalmen siltahankkeeseen, mutta se ei saanut rahoitusta. Koko projekti sai 40 miljoonan euron rahoituksen. Uusi rautatiesilta olisi vaatinut noin 12 miljoonaa euroa lisärahoitusta. Rataa ei purettu kuin pieneltä matkalta ja mahdollista uutta siltaa varten on paikkavaraus, suunnitelma ja ympäristölupa.
Siltojen talvikunnossapito.
Tie kuuluu korkeimpaan tienhoitoluokkaan: sillä mitataan kitkaa ja liukkaus pyritään torjumaan ennakkoon.
Hanshin-rautatiet

Hanshin-rautatiet () on japanilainen rautatieyhtiö, joka toimii Kansain seudulla Keihanshinin metropolialueella. Se luetaan suurten yksityisten rautatieyhtiöiden ("ōte-shitetsu") joukkoon. Hanshinin rautatielinjojen yhteispituus on 48,9 kilometriä, ja se kuljettaa vuosittain noin 240 miljoonaa matkustajaa (vuonna 2017). Asemia sillä on käytössään 51 kappaletta. Rautatieliikenteen lisäksi yritys harjoittaa vapaa-ajan- ja kiinteistönvälitysliiketoimintaa. Se on osa Hankyū Hanshin Holdings -ryhmää, johon kuuluu lukuisia muita yrityksiä, mukaan lukien Hankyū-rautatiet.
Yhtiöllä on 1 508 työntekijää (vuonna 2018). Sen pääkonttori sijaitsee Osakan kaupungin Fukushiman suuralueella.
Historia.
Hanshin-rautatiet perustettiin kesäkuussa 1899 nimellä Settsun sähkörautatie (). Nykyisen nimensä se otti jo saman vuoden heinäkuussa. Liikennöinti Osakan ja Kōben välillä alkoi vuonna 1905.
Linjat.
Hanshin-rautateiden päälinja liittää toisiinsa Osakan ja Kōben suurkaupungit. Lisäksi Hanshin liikennöi kolmea lyhyempää linjaa, joista Kōbe-pikalinja on päälinjan jatke. Osakassa pääteasemana toimii Umedan rautatieasema kaupungin keskustan pohjoispuolella. Hanshin harjoittaa läpiajoliikennettä muiden rautatieyhtiöiden linjoille: lännessä San’yō-rautateiden päälinjalle Himejiin ja idässä Kintetsu-rautateiden Nara-linjalle Naraan.
Sega Heroes

SEGA Heroes on mobiilipeli Android- ja iOS-laitteille. Pelin lajityyppeinä on roolipeli, pulmapeli sekä 4v4-tappelupelimuodot.
Pelissä on mukana lukuisia hahmoja eri Sega-pelisarjoista, kuten "Sonic the Hedgehog", "Super Monkey Ball", "Shinobi". Pelattavuudeltaan peli on Bejeweled-tyylinen peli.
Peli on julkaistu kesäkuussa 2018 rajatusti tietyissä maissa.
Keihan-rautatiet

Keihan-rautatiet () on japanilainen rautatieyhtiö, joka toimii Kansain seudulla Keihanshinin metropolialueella. Se luetaan suurten yksityisten rautatieyhtiöiden ("ōte-shitetsu") joukkoon. Keihanin rautatielinjojen yhteispituus on 91,1 kilometriä, ja se kuljettaa päivittäin noin 800 000 matkustajaa. Asemia sillä on käytössään 89 kappaletta. Rautatieliikenteen lisäksi yritys harjoittaa muun muassa vapaa-ajan liiketoimintaa. Se on osa Keihan Holdings -ryhmää, johon kuuluu lukuisia muita liikenne-, kiinteistökehitys- ja vähittäiskaupan yrityksiä.
Yhtiöllä on 1 385 työntekijää (vuonna 2017). Sen pääkonttori sijaitsee Osakan kaupungin Chūōn suuralueella.
Historia.
Keihan-rautatiet perustettiin marraskuussa 1906 ja liikennöinnin yhtiö aloitti Osakan ja Kioton välillä vuonna 1910.
Linjat.
Keihan-rautateiden verkostoon kuuluu kaksi osaa, jotka eivät ole yhteydessä toisiinsa. Päälinja liittää Osakan keskustan Kiotoon, ja siitä haarautuu muutamia lyhyempiä linjoja. Toinen, kahden linjan muodostama suppeampi verkko palvelee Ōtsun kaupunkiseutua Biwajärven rannalla Kioton itäpuolella. Lisäksi Keihan liikennöi Otokoyaman funikulaaria. Läpiajoliikennettä Keihan harjoittaa Kioton metron Tōzai-linjalle.
Arif Alvi

Arif Alvi (s. 1949) on pakistanilainen poliitikko, joka on toiminut maansa presidenttinä syksystä 2018. Hänen poliittinen uransa alkoi vuoden 1969 opiskeljamellakoissa.
Alvi on kuulunut pitkään Pakistan Tehreek-e-Insaf (PTI)-puolueeseen, samoin kuin pääministeri Imran Khan. Ennen valintaansa presidentiksi Alvi valittiin toiselle kaudelle kansanedustajaksi.
Lee Nak-yon

Lee Nak-yon (; s. 5. joulukuuta 1951) on eteläkorealainen poliitikko, joka on toiminut maansa pääministerinä vuodesta 2017. Sitä ennen hän oli Etelä-Jeollan kuvernööri 2014–2017. Hän on toiminut politiikassa vuodesta 2000. Sitä ennen Lee oli toimittaja yli 20 vuoden ajan.
Abricotine

Abricotine, myös Eau-de-vie d’abricot du Valais, on sveitsiläinen aprikooseista valmistettava hedelmäviina. Abricotine on nimisuojattu juoma merkinnällä AOP.
Valmistus.
Abricotinea valmistetaan Lounais-Sveitsissä Valais’n kantonissa, joka on maan pääasiallinen aprikoosien viljelyalue. Aprikoosit ovat Luizet-lajiketta; muita lajikkeita voidaan käyttää korkeintaan 10 prosenttia raaka-aineesta. Ennen murskausta ja käymisprosessia hedelmistä poistetaan kivet, jotka aiheuttavat juomaan karvautta. Tislauksen jälkeen juoma laimennetaan vedellä 40-prosenttiseksi.
Historia.
Abricotinen historia ulottuu 1500- ja 1600-lukujen vaihteeseen, jolloin yleistyi tapa tehdä hedelmäviinaa. Vaikka nykyisin termi viittaa erityisesti Valais’n alueen aprikoosiviinaan, samaan tapaan tehtyjä viinoja on esimerkiksi Itävallassa ("Marillenbrand") ja Unkarissa ("barack pálinka"). 1800-luvulta vuoteen 1975 aprikosiviinaa nimellä "Abricotine" valmisti ranskalainen Garnier. Yhtiön sulkeutuessa abricotinea tehtiin vain Sveitsissä. Sveitsissä Luizet-lajikkeen aprikooseja on viljelty vuodesta 1838 ja aprikoosiviinaa valmistettiin alkujaan useilla eri tiloilla pääasiassa yksityiseen käyttöön. Teollisempi tuotanto alkoi 1940-luvulla. Vuonna 2003 Abricotinesta tehtiin nimisuojattu tuote.
Eau-de-vie de poire du Valais

Eau-de-vie de poire du Valais on sveitsiläinen päärynöistä valmistettava hedelmäviina. Eau-de-vie de poire du Valais on nimisuojattu juoma merkinnällä AOP.
Valmistus.
Juomaa valmistetaan Lounais-Sveitsissä Valais’n kantonissa. Käytettävät päärynät ovat pelkästään Williams-lajiketta. Yksi juoman tunnettu tuotemerkki onkin "Williamine". Käytettävien hedelmien ominaisuudet on tarkasti määritelty. Niiden tulee olla mm. kypsiä, virheettömiä ja läpimitaltaan vähintään 52,5 millimetriä. Ennen käymisprosessia hedelmät mäskätään. Tislauksen jälkeen juoma laimennetaan vedellä 40-prosenttiseksi. Ennen myyntiä juomaa varastoidaan vähintään puoli vuotta.
Henrik Eliel Wegelius

Henrik Eliel Wegelius (4. tammikuuta 1853 Bergö – 5. toukokuuta 1933 Merikarvia) oli suomalainen lääninrovasti, sanomalehden perustaja ja moninkertainen valtiopäivämies. 
Henrik Wegeliuksen vanhemmat olivat Jakob Esaias Wegelius ja Maria Charlotta Wegelius. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1882 oli Johanna Elisabet Häggman (k. 1894) ja toinen vuodesta 1896 Matilda Elisabet Schalin. Wegelius tuli ylioppilaaksi 1870, valmistui filosofian kandidaatiksi 1875, suoritti teologisen erotutkinnon 1877 ja vihittiin papiksi 1878. Hän oli kappalainen Raumalla 1881–1888 ja Pietarsaaressa 1888–1895 ja kirkkoherra Maskussa 1895–1906 ja Merikarvialla vuodesta 1906. Mynämäen rovastikunnan lääninrovasti Wegelius oli 1901–1906 ja Porin alarovastikunnan v.t. lääninrovasti 1919. Rovastin arvon hän sai 1901. Wegelius toimi myös opettajana Raumalla ja Pietarsaaressa ja oli Pietarsaaren kansakoulutarkastaja 1891–1895. Hän oli "Rauman Lehden" perustaja ja ensimmäisenä päätoimittaja 1882–1884 ja julkaisi Wegelius-suvun luettelon 1887. Kirkolliskokouksen jäsen Wegelius oli 1893, 1898, 1908 ja 1913 ja tuomiokapitulin apujäsen 1900, 1903, 1904 ja 1906. Hän toimi pappissäädyn edustajana valtiopäivillä 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905.
Suurlähettiläs, teosofinen kirjailija ja suomentaja Hugo Valvanne oli Wegeliuksen poika ensimmäisestä avioliitosta. Myöskin toinen poika, Väinö Valvanne, tuli tunnetuksi teosofina.
Kulmamonninen

Kulmamonninen ("Corydoras loxozonus") on monnisiin kuuluva kala, jota pidetään akvaarioissa pohjakalana.
Koko ja ulkonäkö.
Kulmamonninen kasvaa noin 5 cm pitkäksi. Silmän kohdalla sillä on musta raita ja musta raita kulkee myös sen pyrstöstä selkäevään saakka. Kala on muuten valkoinen. Kulmamonnisesta tunnetaan monia erilaisia toisistaan hieman poikkeavia värimuotoja.
Alkuperä.
Kulmamonninen on kotoisin Kolumbiasta, Meta- ja Ariarijoilta.
Käyttäytyminen.
Kulmamonninen on aika rauhallinen parvikala, joka viihtyy akvaarion pohjalla.
Vesiolot ja ravinto.
Kulmamonninen tarvitsee vähintään 63 litran akvaarion. Sille sopiva pH on 6-7 ja veden kovuus alle kymmenen sekä lämpötila 22-25 astetta. Kala on kaikkiruokainen.
Australian ja Uuden-Seelannin armeijakunta

Australian ja Uuden-Seelannin armeijakunta (, lyh. ANZAC) oli brittiläinen armeijakunta ensimmäisessä maailmansodassa. Se osallistui vuonna 1915 Gallipolin taisteluun, jossa se kärsi suuria tappioita, ja myöhemmin Siinain ja Palestiinan operaatioon. Armeijakunnan komentajana toimi kenraali William Birdwood ja toukokuusta 1918 alkaen kenraali John Monash.
Muisto.
Gallipolin taistelusta tuli Australiassa ja Uudessa-Seelannissa kansallinen legenda, ”ANZAC-myytti”, joka korostaa ANZAC-joukkojen erilaisuutta muihin brittiarmeijan sotilaisiin verrattuna. Myytin mukaan Gallipolin tappio oli erityisesti Australian ja Uuden-Seelannin tragedia, jonka aiheuttivat korkeat brittiupseerit. Armeijakunnan perinteitä vaalitaan näissä maissa ANZAC-päivänä 25. huhtikuuta eli Gallipolin maihinnousun vuosipäivänä.
Ranskan tulva 2018

Ranskan tulva 2018 aiheutti tuhoa Lounais-Ranskassa Auden departementissa Occitanien alueella.
Tulva.
Tulva tapahtui 15. – 16.lokakuuta 2018 Audejoen vesistön varrella. Tuolloin alueella satoi vettä kuudessa tunnissa seitsemän kuukauden sademäärä, korkeimmillaan 295 millimetriä. Ranskan ilmatieteen laitos antoi tuolloin Auden departementiin harvinaisen punaisen varoituksen hyvin vaarallisesta säästä, mutta kaikki paikalliset asukkaat eivät saaneet varoitusta ajoissa. Poikkeuksellinen sademäärä sai joet hetkessä tulvimaan, ja vesi kohosi taloihin ja pyyhkäisi autoja mukaansa. Useat kylät jäivät eristyksiin. Ranskan tulvaseurannan Vigicruen mukaan maassa on viimeksi koettu yhtä raju tulva vuonna 1891. Rankkasateet ovat alueella yleisiä alkusyksystä, mutta Ranskan ilmatieteen laitoksen mukaan Välimeren poikkeuksellisen korkea lämpötila saattoi vahvistaa sadetta. Kesä 2018 oli kuumin Ranskassa koko sen mittaushistorian, eli vuodesta 1900 lähtien.
Tuho.
Trèbesin kaupunki koki erityisen pahoja tuhoja, koska se sijaitsee Audejoen, ja sen sivujoen haarassa ja lisäksi kanava Canal du Midi kulkee sen läpi. Lisäksi suurta tuloa kokivat Conques-sur-Orbielin, Villegailhencin ja Villardonnelin kylät. Keskiviikkona 17. lokakuuta tiedettiin 13 henkilön menehtyneen ja tuhansia ihmisiä oli evakuoitu.
Yhtenäisyyden patsas

Yhtenäisyyden patsas () on Sardar Jhaverbhai Patelia esittävä patsas Intian Gujaratin osavaltion, Narmadanin piirikunnassa. Patsas on rakennettu Sardar Sarovarin padon viereen Narmada-joelle. Patsaan vihki Intian pääministeri Narendra Modi 31. lokakuuta 2018. Patsas maksoi noin 29,9 miljardia rupiaa eli noin 360 miljoonaa euroa.
Yhtenäisyyden patsas on maailman suurin patsas. Itse patsas on 182 metriä korkea ja alustan kanssa korkeus on 240 metriä.
Ville Moilanen

Ville Moilanen (s. 27. huhtikuuta 1999) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitapelaaja. Hän edustaa Veikkausliigassa pelaavaa PS Kemiä, jonka riveissä pelasi ensimmäisen liigaottelunsa 22. huhtikuuta 2018 Rovaniemen Palloseuraa vastaan. 
Moilanen aloitti miesten sarjojen uransa kaudella 2014 Kakkosessa pelanneessa PS Kemissä. Kaudella 2015 hän pelasi Kakkosta PS Kemin lisäksi lainapelaajana IF Gnistanissa ja TP-47:ssä. Sen jälkeen hän siirtyi Bradfordin Akatemiaan kausiksi 2016–2017. Syksyllä 2017 hän palasi Suomeen ja pelasi Kakkosta PS Kemin lainapelaajana naapurikaupunki Tornion TP-47:ssä. Keväällä 2018 Moilasella alkoi sitten Veikkausliigaura PS Kemin riveissä.
Jyrkeejärvi

Jyrkeejärvi on puoliksi maakuntarajalla Keski-Suomessa Keuruulla ja Pirkanmaalla Virroilla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 286 hehtaaria eli 2,9 neliökilometriä. Se on 3,0 kilometriä pitkä ja 1,7 kilometriä leveä. Sillä on avoin järvenselkä, joka jakautuu eteläpäässä Hakemanimen molemmille puolille lahdiksi. Läntinen lahti on nimeltään Kankaanpäänlahti ja länsirannastaan Rapalahti. Se sijaitsee alavalla metsäalueella, mutta sen rantoihin ulottuu muutama peltoalue. Ainoa korkea mäki on Liesvuori, joka kohoaa 25 metriä järveä korkeammalle ja joka näkyy järvelle sen länsirannassa. Järvessä ei ole saaria.
Järven rantaviivan pituus on 11,2 kilometriä ja sen metsäiset rannat ovat paikoin soistuneita. Järven pohjoisosassa näkyy järveltä petomaiden rantoja. Niiden yhteydessä on kolme maatilaa, mutta rannoille on rakennettu noin 30 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet yhdystieltä 3493 ja siitä haarautuvilta kyläteiltä.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Kitusjärven alueeseen (35.482) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 125,2 metriä mpy.
Järvi on osa Pihlajavedestä alkavaa järviketjua, jonka läpi Pihlajaveden reitti virtaa Tarjanteeseen. Se saa pääosan vedestään rettiin kuuluvasta Reinikankoskesta, joka laskee sitten Luomuksen läpi. Järveen on johdettu metsä- ja suo-ojia sekä etelästä että pohjoisesta. Suurin oja on pohjoisesta tuleva Myllypuro. Järven lähialue on melko järvetöntä. Etelässä sijaitsee alle hehtaarin kokoinen Halkolampi.
Järven laskujoki on Pihlajaveden reittiin lukeutuva ja Vehmasjärveen ja Kitusjärveen laskeva laskuosuus, jossa sijaitsevat ainakin Koskelankoski ja Vehmaskoski. Kitusjärven jälkeen reitin lasku-uoma muuttuu Vironjoeksi, joka laskee ensin Uurasjärveen ja sitten Tarjanteeseen.
Uno Wegelius

Uno Wegelius (10. syyskuuta 1867 Perho – 5. joulukuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen lääninrovasti, opettaja, kirjailija ja yhteiskunnallinen vaikuttaja.
Henkilöhistoria.
Uno Wegeliuksen vanhemmat olivat kappalainen Adolf Wegelius ja Lydia Bergroth ja puoliso vuodesta 1893 Agnes Betty Gustava Wichmann. Wegelius tuli ylioppilaaksi 1870 ja suoritti teologisen erotutkinnon 1892 ja pastoraalitutkinnon 1903. Hän toimi Kempeleessä pitäjän apulaisen apulaisena 1893 ja pitäjän apulaisena 1897. Oulussa hän oli komministeri vuodesta 1903 ja Tuusulassa kirkkoherra vuodesta 1916, samoin kuin Tuusulan rovastikunnan lääninrovasti. Wegelius toimi myös opettajana Oulussa, Tuusulassa ja Limingassa. Hän oli lisäksi muun muassa Oulun diakonissakodin johtaja 1903–1916, Oulun läänin talousseuran puheenjohtaja 1902–1908, Oulun NMKY:n puheenjohtaja 1909–1916, Oulun Nuorten Ystäväin puheenjohtaja 1907–1916, SNKL:n päätoimikunnan jäsen sekä Oulun kaupunginvaltuuston ja Tuusulan kunnanvaltuuston jäsen.
Suomen urheilu 1968

Suomen urheilu 1968 käsittelee vuoden 1968 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija.
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Naisten listalla kuusi parasta olivat:
Parhaaksi ammattiurheilijaksi valittiin autourheilija Pauli Toivonen.
Vehkajärvi (Mänttä-Vilppula)

Vehkajärvi on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 268 hehtaaria eli 2,7 neliökilometriä. Se on 4,9 kilometriä pitkä ja 1,6 kilometriä leveä. Se on pitkä, mutta kapeimmillaan se on keskivaiheilla vain 200 leveä. Se erottaa Tarjanteesta korkeiden näkien sarja, joiden välistä laskujoki pääsee läpi. Järven läpiympäristössä sijaitsee viisi mäkeä, jotka näkyvät järvelle. Länsirannalla ovat pohjoisesta lukien Rossinvuori, Palellusvuori ja Kuivikonvuori. Eteläpäässä ovat Seitsemänmerkinmaa ja Tiuranvuori. Muut mäet ovat matalampia mäkiä. Näistä Tiuranvuori, Palellusvuori ja Rossinvuori kohoavat järvestä noin 60 metrin korkeuteen.
Järvessä on laskettu olevan 13 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 22 hehtaaria, mikä on noin 7,6 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista Tiuransaari, Tynnyrisaari ja Jokisaari ovat yli hehtaarin suuruisia. Muista saarista vain Kukonsaarella on karttanimi. Niistä neljä on yli aarin ja loput kuusi on alle aarin kokoisia.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 15,7 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0157 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 5,9 metriä ja suurin syvyys on 28,5 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven eteläosassa sijaitsevassa syvänteessä, jonka yli 10 metriä syvä osuus on 1,4 kilometriä pitkä. Muita järven syvänteitä ovat kapeikon ja Tynnyrisaaren 800 metriä pitkä yli kymmenmetrinen syvänne, jossa on 15,9 metriä syvää, ja koillispään kolme yli kymmenmetristä syvännettä, joissa on 14,2 metriä, 10,7 metriä ja 13,3 metriä syvää.
Järven rantaviivan pituus on 22,3 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 5,1 kilometriä. Rannat ovat metsämaata, joita rikkovat toisinaan pienialaisten peltojen aukot. Haja-asustus muodostuu 21 taloudesta, joista kymmenen ovat maatiloja. Rannoille on rakennettu vielä lähes 60 vapaa-ajan asuntoa, joista kaksi ovat saarissa. Niille tulee tiet yhdystieltä 14356, seututieltä 346 ja Pohjaslahtea ja Salmentakaa yhdistävältä kylätieltä.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vehkajärven valuma-alueella (35.49), jonka Vehkajärven lähialueeseen (35.491) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 111,9 metriä mpy.
Järvi saa pääosan vedestään omalta valuma-alueeltaan, sillä se sijaitsee valuma-alueen alapäässä. Sen vedet laskevat läheiseltä Kangasjärveltä järven koillispäähän. Myös järven lähialueelta tulee tulo-ojia suoraan järveen. Niiden kautta laskevat seitsemän yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea järveen. Ne ovat Huhtijärvi (14 ha) ja Paskolammi (1 ha), jotka laskevat Pahkahonganlahteen, sekä Laskujärvi (8 ha), joka laskee näistä hieman pohjoisemmaksi järveen. Korpilammi (3 ha) ja Nimettömanlammi (1 ha) laskevat kauempaa idästä ja Heinilammi (6 ha) ja Järvenpäänlammi (1 ha) kauempaa lännestä.
Järven lasku-uoma on Vehkakoski, joka laskee 500 metrin päähän Tarjanteeseen Pohjaslahdella.