tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sinfonia nro 7 (Šostakovitš)

Dmitri Šostakovitšin sinfonia nro 7 C-duuri op. 60 valmistui 27. joulukuuta 1941 ja sai ensiesityksensä Kuibyševissä 5. maaliskuuta 1942, missä kantaesityksen soitti Samuil Samosudin johtama Bolšoi-teatterin orkesteri. Sinfonia tunnetaan lisänimellä Leningrad-sinfonia, koska säveltäjä omisti teoksen kotikaupungilleen Leningradille. Teoksen valmistuessa kaupunki oli saksalaisten saartama. Šostakovitš sävelsi sinfonian kolme ensimmäistä osaa piiritetyssä Leningradissa. Hänet evakuoitiin sieltä lokakuussa 1941, minkä jälkeen hän sävelsi sinfonian valmiiksi Kuyíbyševissä saman vuoden lopulla. Esitys radioitiin ympäri Neuvostoliittoa. 
Esitys Leningradissa.
Leningradissa teos esitettiin ensimmäistä kertaa 9. elokuuta 1942, kun kapellimestari Karl Eliasberg oli maaliskuussa 1942 päättänyt ottaa sen ohjelmistoon. Pulaa oli aluksi muusikoista, sillä kaupungissa oli vain radiokomitean sinfoniaorkesteri. Ensimmäiset harjoitukset maaliskuun 30. päivänä kestivät vain 20 minuuttia - nälkiintyneet soittajat eivät jaksaneet enempää. Soittajia olisi tarvittu sata, mutta kokoon oli saatu vain kaksikymmentäviisi. Muusikoille järjestettiin suuremmat ruoka-annokset ja heitä alettiin hakea radiokuulutuksilla. Osa mukaan saaduista oli rintamasotilaita. Harjoitusten jälkeen he palasivat juoksuhautoihinsa. 
Sinfonian esityspäivällä 9. elokuuta oli symbolinen merkitys: saksalaiset olivat ilmoittaneet valtaavansa Leningradin juuri tuona päivänä ja järjestävänsä voitonjuhlat hotelli Astoriassa. Eliasberg oli pystynyt järjestämään ensimmäiset täysimittaiset harjoitukset vasta kolme päivää ennen esitystä. Leningradilaiset kuuntelivat sinfoniaa kaduilla, kodeissa ja rintamalla. Sinfonian loppuvaiheissa joidenkin muusikoiden soitto alkoi horjua uupumisen takia. Tällöin paikalla ollut yleisö kannusti soittajia nousemalla seisomaan. 
Länsimaissa teos herätti valtavaa kiinnostusta, ja sen partituuri toimitettiin länteen Teheranin, Kairon ja New Yorkin kautta. Kaudella 1942–1943 sinfoniaa esitettiin pelkästään Yhdysvalloissa 62 kertaa. Teoksella oli suuri merkitys myös liittoutuneiden mielialoille. 
Osat.
Teos on Šostakovitšin pisin sinfonia, ja sen esitys kestää yleensä hieman yli tunnin. Teos koostuu neljästä osasta:
Oijärvi

Oijärvi on kylä Iin kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla samannimisen järven rannalla sekä Kivijoen ja seututie 849:n varrella. Kylä sijaitsee noin 60 kilometrin päästä kunnan keskustaajamasta. Oijärvi erosi 1920-luvulla Iin kunnasta liittyäkseen Kuivaniemen kuntaan, jonka seurakunta- ja kunnallispalvelut olivat lähempänä. Sittemmin Kuivaniemen kunta lakkautettiin ja yhdistettiin Iin kuntaan vuoden 2007 alusta. 
Oijärvi on vanhaa maatalousaluetta, jonka väestö on maaltamuuton myötä vähentynyt. Oijärvellä toimi Veeran Puoti -niminen (entinen Jokituvan kauppa) kyläkauppa syksystä 2017 kesään 2025. Kaupan yhteydessä toimi baari. Lähimmät palvelut, kuten apteekki, pankki, terveyskeskus ym. löytyvät Yli-Iistä ja Kuivaniemeltä. Kirjastopalveluja hoitaa Iin, Kuivaniemen ja Yli-Iin yhteinen kiertävä kirjastoauto. Oijärven tunnetuin kohde on nuorisoseurantalo Sampola, joka parhaimmillaan on kerännyt tuhansia ihmisiä arki-iltoinakin. 
Kylän ikärakenne on vanhenemassa, sillä nuoret muuttavat pois koulutuksen ja työn perässä.
Kylästä lähtee tieyhteydet Kuivaniemelle, Olhavaan, Oulun Tannilan ja Yli-Iin kaupunginosiin ja Taininiemeen.
Oijärvi (järvi)

Oijärvi on järvi Kuivajoen vesistöalueella Oijärven kylässä Iin kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Järven pinta-ala on noin 2 000 hehtaaria. Järven eteläosaan on muodostettu Natura 2000 -alueisiin kuuluva noin 640 hehtaarin laajuinen yksityinen suojelualue.
Oijärveen laskee Kivijoen lisäksi useita pienempiä ojia, ja järvi on Kuivajoen alkulähde. Oijärvellä on todettu happikatoa ja korkeita typpipitoisuuksia, ja järvi on voimakkaasti rehevöitynyt turvetuotantoalueilta järveen valuvan humuksen vuoksi.
Oijärvi on noin 12 kilometriä pitkä järvi, jonka puolessa välissä sijaitsee Järvisilta. Oijärvi on paikoin rehevöitynyt, mutta Iin kunnalla on juuri käynnissä järven kunnostamishanke: roskakalat kalastetaan pois, pohjaa ruopataan ja liiat levät ja kaislikot karsitaan pois.
Pohjois-Pohjanmaan TE-keskuksen työvoimaosasto, Pohjois-Pohjanmaan ympäristökeskus, Iin ja Kuivaniemen kunnat sekä Oijärven kalastusyhdistys toteuttivat yhteistyössä Oijärven kunnostuksen vuosina 2005–2007. Kunnostustoimenpiteisiin kuuluvat mm. vesikasvillisuuden raivaus sekä venesataman ja uimarannan rakentaminen. Samalla määritetään järven poikki kulkevan tiepenkereen silta-aukon suurentamistarve.
Kiyoshimo

Kiyoshimo (, ’puhdas kuura’) oli Keisarillisen Japanin laivaston Yūgumo-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Uraga Dock Companyltä. Se laskettiin vesille 29. helmikuuta 1944 ja otettiin palvelukseen 15. toukokuuta.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 16. toukokuuta 1944 Tokiossa Yhdistyneen laivaston 11. hävittäjälaivueeseen ensimmäisenä päällikkönään Miyazaki Isamu. Alus lähti 30. kesäkuuta Yokosukasta ja edelleen kuljetusmatkalle Chichi-jimaan. Alus siirrettiin 5. elokuuta Japanin 2. laivaston 2. hävittäjälaivueeseen. Se suojasi 7. elokuuta Kuresta saattueen Manilan kautta Linggaan. Se liitettiin 15. elokuuta 2. hävittäjälaivueen 2. hävittäjäviirikköön. Aluksen päälliköksi vaihtui 5. syyskuuta Kajimoto Shizuka.
Hävittäjä suojasi 18.–20. lokakuuta saattueen Linggasta Bruneihin ja 23.–25. lokakuuta amiraali Kuritan 1. hyökkäysosastoa Leytenlahden taistelussa, jossa se vaurioitui 24. lokakuuta Sibujaninmerellä ilmahyökkäyksessä. Alukseen osui yksi pommi ja viisi pommia putosi aluksen läheisyyteen, jolloin aluksella tuhoutui radio. Lisäksi maksiminopeus laski 21 solmuun. Alus osallistui "Musashin" upottamiseen ja sen miehistön pelastamiseen "Hamakazen" kanssa, minkä jälkeen se purjehti Manilaan.
Alus lähti 27. lokakuuta Caviten telakalta Coroniin mukanaan korjausmiehistö. Alus jatkoi Bruneihin, jonne se saapui 29. lokakuuta. Alus kuljetti 1.–3. marraskuuta 2. hävittäjäviirikön komentajan kontra-amiraali Hayakama Mikion Bruneista Manilaan, jossa komentaja siirtyi "Shimakazelle". Alus suojasi 5.–8. marraskuuta "Ōyodoa" Manilasta Borneon Mirin kautta Bruneihin ja 8.–12. marraskuuta "Takaon" Bruneista Singaporeen, jossa se siirrettiin telakalle.
"Kiyoshimo", joka kuului San Josen ryhmään, sai 26. joulukuuta 1944 kaksi täysosumaa ilmahyökkäyksessä. Myöhemmin Yhdysvaltain laivaston partiovene "PT-223" upotti aluksen torpedoilla 270 kilometriä Manilasta etelään, jolloin sai surmansa 82 miestä ja 74 loukkaantui. "Asashimo" pelasti 169 eloonjäänyttä, myös 2. hävittäjäviirikön komentajan, kapteeni Shiraishi Nagayoshin ja komentaja-luutnantti Kajimoton. Partioveneet pelastivat lisäksi viisi muuta.
Hayashimo

Hayashimo (, "hayashimo", ’nopea kuura’) oli Keisarillisen Japanin laivaston Yūgumo-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Palvelus.
"Hayashimo" liitettiin 20. helmikuuta 1944 1. laivaston 11. hävittäjälaivueeseen komentajanaan Arai Yasuo. Alus liittyi neljä päivää myöhemmin viirikön mukana yhdistettyyn laivastoon. Sen päälliköksi vaihtui 2. huhtikuuta Hirayama Toshio. Alus liitettiin 30. huhtikuuta 2. laivaston 2. hävittäjälaivueeseen. Se oli saattamassa 11.–16. toukokuuta lentotukialuksia "Junyō", "Hiyō" ja "Ryoho" Saekista Tawitawille. Alus kuului 19.–20. kesäkuuta Filippiinienmeren taistelussa amiraali Joshiman suojana olleeseen Force B:hen.
Alus suojasi 1.–12. heinäkuuta "Myōkōn" ja "Haguron" joukkojenkuljetusmatkan Kuresta Manilan ja Zamboangan kautta Singaporeen. Alus liitettiin 15. elokuuta 2. laivaston 2. hävittäjälaivueen 2. hävittäjäviirikköön. Alus suojasi 18.–20. lokakuuta laivastoa matkalla Linggasta Bruneihin.
"Hayashimo" suojasi Leytenlahden taistelussa amiraali Takeo Kuritan 1. kiertohyökkäysosastoa. Alus vaurioitui 25. lokakuuta Samarin taistelussa ilmahyökkäyksessä. Sen kärsimien vaurioiden vakavuus on jäänyt tuntemattomaksi, mutta vaurion takia jälkeen jäänyt "Hayashimo" sai "Akishimon" saattajakseen Coroniin, jossa "Akishimo" sai 26. lokakuuta käskyn liittyä laivueeseen. Pian uudet ilmahyökkäykset alkoivat, ja "Hayashimo" menetti keulansa torpedon osumasta, jolloin alus ajettiin rantaan, missä se upposi matalaan veteen 75 kilometriä Mindorosta kaakkoon. Miehistön yritykset korjata laiva ja satunnaiset ilmaiskut jatkuivat aina 12. marraskuuta asti, jolloin viimeinen miehistön jäsen jätti laivan.
Boris Spasski

Boris Vasiljevitš Spasski (, 30. tammikuuta 1937 Leningrad, Neuvostoliitto – 2025) oli shakin suurmestari. Hän oli shakin kymmenes maailmanmestari (1969–1972). Suurimmat menestyksensä hän saavutti edustaessaan Neuvostoliittoa. Sittemmin hän edusti Ranskaa, jossa hän oli asunut 1976 lähtien. Hänestä tuli Ranskan kansalainen 1978.
Spasski oppi pelaamaan shakkia 5-vuotiaana ja 18-vuotiaana hän voitti junioreiden maailmanmestaruuden. Hän voitti shakin maailmanmestaruuden vuonna 1969 maanmieheltään Tigran Petrosjanilta, mutta menetti tittelinsä yhdysvaltalaiselle Bobby Fischerille vuonna 1972 Reykjavikin legendaarisessa MM-ottelussa. Ennen ottelua Spasski ei ollut hävinnyt kertaakaan Fischerille ja hän oli voittanut kolme peliä viidestä, jotka he olivat pelanneet. Fischer oli kuitenkin loistavassa kunnossa ja voitti ottelun vakuuttavasti pistein 12½–8½. Vaikka Spasski hävisi ottelun, hän antoi huomattavasti paremman vastuksen kuin pelaajat, jotka Fischer oli kukistanut kandidaattiotteluissa (Mark Taimanov, Bent Larsen, ja Tigran Petrosjan).
Pian MM-ottelun jälkeen hän menetti Neuvostoliiton ykköspelaajan aseman nousevalle tähdelle Anatoli Karpoville.
Akishimo

Akishimo () oli Keisarillisen Japanin laivaston Yūgumo-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Fujinagatalta. Se laskettiin vesille 5. joulukuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 11. maaliskuuta 1944.
Palvelus.
"Akishimo" osallistui kolmen sisaraluksensa kanssa muodostamansa viirikön mukana alkukesästä 1944 Mariaanien saarten puolustamiseen.
Alus suojasi 10. marraskuuta 1944 joukkojenkuljetussaattuetta nro 4 Manilasta Ormociin. "Akishimo" kärsi pahoja vaurioita, kun Yhdysvaltain ilmavoimien B-25-pommikoneet hyökkäsivät sen kimppuun paluumatkalla. Alukseen tuli täysosuma, joka tuhosi sen keulan. Seurauksena 20 miehistönjäsentä sai surmansa ja 25 haavoittui. Alus palasi Manilaan 16 solmun vauhdilla ja jatkoi sieltä 11. marraskuuta Caviten telakalle korjauksia varten.
Yhdysvallat teki 13. marraskuuta ilmaiskun Manilaan, jolloin osuivat "Akishimoon" sekä "Akebonoon" Caviten laiturissa. Molempiin laivoihin osuneet pommit sytyttivät ne tuleen. Seuraavana päivänä "Akishimossa" tapahtunut räjähdys vaurioitti lisää molempia laivoja. Lopulta "Akishimo" kaatui oikealle kyljelleen ja upposi.
Kolmiliitto

Kolmiliitto oli Saksan keisarikunnan, Itävalta-Unkarin ja Italian vuonna 1882 solmima sotilasliitto. Saksa ja Itävalta olivat liittoutuneet jo vuonna 1879. Kolmiliitto syntyi vuonna 1882, kun Italian tuli Saksan ja Itävalta-Unkarin kaksiliittoon kolmanneksi jäseneksi. Romanian kuningaskunta liittyi kolmiliittoon lokakuussa vuonna 1883. Kolmiliitto Saksan, Itävalta-Unkarin ja Italian kesken uudistettiin vuonna 1887, ja siihen lisättiin kaksi lisäsopimusta. Sopimus uudistettiin myös 28. kesäkuuta 1902. Se uudistettiin jälleen 5. joulukuuta 1912 kestämään vuoteen 1918 saakka.
Kolmiliittoa edelsi Saksan ja Itävallan vuonna 1879 solmima kaksiliitto, jossa sovittiin, että Itävalta-Unkari ja Saksa puolustaisivat toisiaan Venäjän hyökkäystä vastaan. Jos taas Ranska hyökkäisi Saksaa vastaan, Itävalta-Unkari olisi puolueeton.
Kolmiliitto oli suunnattu Italian ja Saksan kannalta Ranskaa vastaan. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Italia ei ollut velvoitettu liittymään sotaan, sillä auttamisvelvollisuus oli voimassa vain, jos Saksa olisi joutunut ulkovallan sotilaallisen hyökkäyksen kohteeksi. Italia katsoi Saksan itse aloittaneen sodan Ranskaa vastaan ja se julistautui neutraaliksi. Italia erosi kolmiliitosta 4. toukokuuta 1915 ja julisti sodan Itävalta-Unkarille 23. toukokuuta.
Ángelos Charistéas

Ángelos Charistéas (, s. 9. helmikuuta 1980 Sérres, Kreikka) on kreikkalainen jalkapalloilija, joka edusti urallaan Kreikassa Arisia, Athinaikosia ja Panetolikosia, Alankomaissa Ajaxia ja Feyenoordia, Ranskassa AC Arlesia, Saksassa Werder Bremeniä, Nürnbergiä, Bayer Leverkusenia ja Schalkea sekä Saudi-Arabiassa Al-Nassria.
Kreikan maajoukkueessa Charistéaksen ensimmäinen peli oli 28. helmikuuta 2001 pelattu Kreikka–Venäjä (3–3). Hän pelasi kaikkiaan 88 maaottelua ja teki niissä 25 maalia. Vuoden 2004 EM-kilpailuissa Portugalissa Charistéas puski loppuottelussa Ángelos Basinásin antamasta kulmapotkusta Kreikalle 1–0-voittomaalin Portugalista. Hän teki turnauksessa maalin myös alkulohko-ottelussa Espanjaa ja puolivälierässä Ranskaa vastaan. EM-kilpailuissa 2008 hän pelasi täyden ajan Kreikan kaikissa kolmessa ottelussa ja teki viimeisessä niistä Espanjaa vastaan Kreikan ainoan maalin koko turnauksessa. MM-kilpailuissa 2010 hän pelasi yhden ottelun.
Vietnamin esihistoria

Alkuperä.
Vietnamilaisten tarujen mukaan ensimmäiset vietnamilaiset periytyvät lohikäärmekuninkaan Lạc Long Quânin ja taivaallisen hengen Âu Cơ'n liitosta. Heillä oli 100 poikaa, joista vanhimmasta tuli Vietnamin ensimmäinen Hùng Vương-kuningas 2879 eaa. Hùng-kuninkaiden aikana maata kutsuttiin nimellä Văn Lang ja kansaa nimellä Lạc Việt. 200-luvulla eaa. Âu Việt-kansa muutti nykyisen Kiinan alueelta Punaisen joen suistoalueelle ja sekoittui alkuperäisväestöön. Vuonna 258 eaa. Thục Phán perusti Âu Lạcin kuningaskunnan Pohjois-Vietnamiin ja julisti nimekseen An Dương Vương.
1900-luvulla tehdyt ranskalaisten ja vietnamilaisten arkeologiset kaivaukset ovat osoittaneet alueen asutuksi pitkään, mutta vahvistuksia monien tarujen todentamiseksi ei ole saatu.
Ensimmäinen dynastia.
Sodittuaan pitkään kiinalaisen Qin-dynastian kanssa, An Dương Vương lopulta hävisi kenraali Zhao Tuolle 208 eaa. Kenraali tunnetaan vietnamilaisittain nimellä Triệu Đà, ja Qin-dynastian hävitessä Han-dynastialle, Triệu Đà julisti itsensä kuninkaaksi ja yhdisti Âu Lạcin Kiinan eteläisiin maakuntiin antaen kuningaskunnalle nimen Nam Việt. Nam tarkoittaa etelää ja Việt on johdannainen sanasta Yue, maakuntien Guangdong, Guangxi ja Vietnam kiinalaisesta nimestä.
Vaikka Triệu-dynastian kuninkaat olivat kiinalaisia, ei se kuitenkaan ollut kiinalaisen Han-dynastian alaisuudessa. Liki sadan vuoden aikana dynastiassa oli viisi kuningasta:
Kiinan hallinnassa.
Vuonna 111 eaa. Han-dynastia lopulta valtasi Nam Việtin ja Vietnam liitettiin yli tuhannen vuoden ajaksi Kiinan keisarin alaisuuteen. Tänä aikana Vietnamiin lainautui kiinan kirjoitusjärjestelmä, vietnamin kieleen lukematon määrä sanoja kiinan kielestä ja vieläkin syvällä tuntuva kiinalainen vaikutus. 
Huolimatta kiinalaistamisohjelmasta, Vietnamin kansa vastusti sulautumista ja alueella esiintyi jatkuvaa kapinointia, joista menestyksellisimmät olivat:
Lopulta vuonna 938 "Ngô Quyền"in johdolla kiinalaiset lyötiin Bạch Đằng-joella ja vietnamilaiset saivat maansa omaan hallintoon vuonna 939.
Xavier Carter

Xavier Carter (s. 8. joulukuuta 1985 Palm Bay, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, lajinaan pikajuoksu.
Carter valmistui "Palm Bay Senior High Schoolista" Floridan Melbournesta ja pääsi Louisianan osavaltionyliopistoon, missä hän oli tähti sekä yleisurheilun että amerikkalaisen jalkapallon joukkueessa. Vuoden 2006 yliopistojen mestaruuskisoissa (NCAA) hän voitti ensimmäisenä ihmisenä sitten Jesse Owensin mestaruuden neljällä matkalla. Voitot 100 ja 400 metrillä tulivat kaiken lisäksi samana päivänä. Menestyksen innoittamana hän jätti opinnot sivummalle ja rupesi ammattilaiseksi. Nykyään hänen agenttinaan toimii Total Sports Management -tallin Mark Block, Žanna Blockin aviomies ja valmentaja. 
11. heinäkuuta 2006 Carter juoksi Lausannen "Athletissima"-illassa 200 metriä aikaan 19,63 s, joka oli tuolloin toiseksi paras kyseisellä matkalla koskaan juostu aika. Hän paransi ennätystään 0,39 sekuntia.
VLB

Vesa Local Bus (VLB) oli VESAn (Video Electric Standard Associationin) standardoima nopea väylä lähinnä näytönohjaimen liittämiseksi PC-tietokoneeseen.
VLB toimi huomattavasti suuremmalla kellotaajuudella (25–40 MHz) kuin ISA-väylä sekä oli myös 32-bittinen ISA-väylän ollessa vain 16-bittinen, mikä mahdollisti huomattavasti ISA-väylää nopeamman tiedonsiirron näytönohjaimelle.
Arkkitehtuurillisesti VLB oli 486-prosessorin prosessoriväylän jatke näytönohjaimelle asti. Nimen "local"-sana viittaa tähän; Väylä yhdisti suoraan prosessorin ja näytönohjaimen eikä liikenne kulkenut erillisen siltapiirin kautta.
VLB-liitin sijaitsi fyysisesti ISA-väylän liittimen jatkona, joten samaan korttipaikkaan pystyi asentamaan sekä ISA-että VLB-väyläisen kortin, ja VLB-kortit myös käyttivät joitain ISA-väylän johtimia, ilmeisesti ottivat siitä käyttämänsä sähkön. Tästä fyysisestä liittimien sijoittelusta johtuen VLB-kortit olivat fyysisesti hyvin suurikokoisia.
VLB oli käytössä lähinnä 486-ajan tietokoneissa, Pentium-aikakaudella PCI-väylä syrjäytti sen, lähinnä yleiskäyttöisyytensä, paremman konfiguroitavuutensa sekä korttien mukavamman koon takia. Suorituskyvyssä ei ollut suuria eroja VLB:n ja perus-PCI:n välillä. Oleellinen syy VLBstä luopumiseen oli myös se, että Pentium-aikakaudella prosessoriväylä oli vaihdettu nopeampaan, VLBn kanssa epäyhteensopivaan väylään, minkä takia VLBtä ei enää voitu kytkeä suoraan prosessoriväylään, vaan joko emolevyn pohjoissiltapiirille olisi pitänyt rakentaa erillinen VLB-väyläohjain PCI- ja ISA-väyläohjainten lisäksi, mikä olisi nostanut sen valmistus- ja tuotekehityskustannuksia, tai emolevylle olisi pitänyt lisätä erillinen PCI-VLB-siltapiiri.
Athletissima

Athletissima on vuosittain Lausannessa järjestettävä huipputason yleisurheilutapahtuma. Vuodesta 2010 lähtien se on kuulunut timanttiliigaan. Sitä ennen se kuului n ykköstason Super Grand Prix -sarjaan.
Ensimmäisen kerran kilpailu järjestettiin vuonna 1977. Kilpailu järjestetään Stade Olympique de la Pontaise -stadionilla.
Risto Harisalo

Risto Harisalo on Tampereen yliopiston hallintotieteen emeritusprofessori. Eläkkeelle hän jäi vuonna 2013.
Harisalo esiintyy aktiivisesti klassisen liberalismin puolestapuhujana. Tässä ominaisuudessa hän on julkaissut useita kirjoja yrittäjä-keksijä Ensio Miettisen kanssa. Miettisen omistama Ensto Oy on rahoittanut useita Harisalon ja Miettisen julkaisuja, joihin tiedemaailma on suhtautunut kriittisesti. Ideologisesti Harisalo samaistaa klassisen liberalismin taloudelliseen liberalismiin, lukien klassisen liberalismin alle poliittisen konservatismin ja jopa anarkokapitalismin.
Risto Harisalo toimii Libera-säätiössä. Risto Harisalon harrastuksiin kuuluu myös vapaamuuraritoiminta.
Pascal Hervé

Pascal Hervé (s. 13. kesäkuuta 1964 – 24. joulukuuta 2024) oli ranskalainen ammattipyöräilijä.
Hervén nimi tuli esiin yhdessä Richard Virenquen doping-skandaalin kanssa. Ennen ryhtymistään kilpapyöräilijäksi Hervé toimi kirjanpainajana. 
Ranskan ympäriajo.
Hervé osallistui Ranskan ympäriajoon kuusi kertaa 
Italian ympäriajo.
Hervé osallistui kolme kertaa Italian ympäriajoon
Igor Kurtšatov

Igor Vasiljevitš Kurtšatov (; 12. tammikuuta 1903 – 7. helmikuuta 1960) oli neuvostoliittolainen fyysikko, joka oli yksi Neuvostoliiton ydinaseohjelman keskeisimmistä tieteilijöistä.
Kurtšatov opiskeli fysiikkaa Krimin valtionyliopistossa ja laivanrakennusta Pietarin polyteknisessä instituutissa ennen kuin 1925 syventyi tutkimaan radioaktiivisuutta aluksi Abram Ioffen ohjauksessa Leningradin Fysikaalis-teknillisessä instituutissa. Vuonna 1932 hän perusti oman atomitutkimusryhmänsä, joka rakensi Neuvostoliiton ensimmäisen syklotronin. 
Kurtšatov nimitettiin Neuvostoliiton ydinaseohjelman johtoon toisen maailmansodan aikana vuonna 1943. Sittemmin projekti asetettiin Lavrenti Berijan alaisuuteen ja se laukaisi maan ensimmäisen atomipommin Semipalatinskin ydinkoealueella vuonna 1949 ja vetypommin vuonna 1953.
Myöhemmin Kurtšatov työskenteli etupäässä ydinenergian rauhanomaisten sovellusten parissa.
Kaupunki Kurskin alueella sekä kaupunki Itä-Kazakstanissa Semipalatinskin ydinkoealueella on nimetty Kurtšatoviksi. Kurtšatovin nimi on myös yhdellä Kuun kraattereista sekä asteroidi 2352:lla. Neuvostoliitossa ja itäblokissa Dubnassa löydetty alkuaine 104 nimettiin Kurtšatovin mukaan (Курчатовий), mutta amerikkalaisten vastustuksen vuoksi se sai 1997 viimein virallisesti nimen rutherfordium.
Venäjän johtava ydinenergian tutkimuslaitos Moskovassa on nimeltään Kurtšatov-instituutti.
Flerovium

Flerovium, aiemmin ununkvadium () on alkuaine, jonka järjestysluku on 114 ja kemiallinen merkki Fl, aiemmin Uuq. Sitä ei esiinny luonnostaan maapallolla. Ensimmäisen kerran sen isotooppi tuotettiin Dubnassa Venäjällä tammikuussa 1999. Koe on sittemmin vahvistettu lännessäkin. Alkuaine on saatu aikaan pommittamalla plutoniumin 244Pu-isotooppia kalsiumin 24Ca-isotoopeilla. Fleroviumin pysyvimmän isotoopin 289Fl puoliintumisaika on noin 2,4 sekuntia.
Eräät fyysikot ovat laskeneet, että alkuaineella 114 voisi olla pysyviäkin isotooppeja, mutta tähän mennessä tuotetuilla ytimillä on tähän teoriassakin liian vähän neutroneita.
Alkuaineesta on käytetty myös nimitystä "eka-lyijy", koska sillä arvellaan olevan kemiallisesti lyijyn kaltaisia ominaisuuksia.
Alkuaineen väliaikainen nimi ununkvadium oli IUPAC:in antama systemaattinen tilapäisnimi. Alkuaineen löytäjät ehdottivat sille nimeksi flerovium ja tunnukseksi Fl. Nimi tulee dubnalaisesta Fljorovin ydinreaktiolaboratorio -tutkimusyksiköstä, jossa se syntetisoitiin ensimmäisen kerran. Tämä laboratorio taas on nimetty venäläisen ydinfyysikon Georgi Fljorovin (1913–1990) mukaan. IUPAC on hyväksynyt nimen ja tunnuksen ja vuonna 2011 kemian ja fysiikan kansainväliset järjestöt IUPAC ja IUPAP hyväksyivät fleroviumin virallisesti osaksi alkuaineiden jaksollista järjestelmää.
Isotoopit.
Fleroviumilla ei ole pysyviä tai luonnossa esiintyviä isotooppeja. Muiden transuraanien tavoin kaikki fleroviumin isotoopit ovat radioaktiivisia. Alkuaineelle tunnetaan kuusi radioaktiivista isotooppia, joiden massaluvut ovat välillä 284–289. Alkuaineen pysyvin isotooppi on 289Fl, jonka puoliintumisaika on noin 2,4 sekuntia. Tämä isotooppi hajoaa alfasäteilyä emittoiden kopernikium-285:ksi. Seuraavaksi pysyvin isotooppi on 288Fl, jonka puoliintumisajaksi on mitattu noin 0,75 sekuntia. Kaikkien muiden isotooppien puoliintumisajat ovat alle yhden sekunnin. Alkuaineella on myös yksi ydinisomeeri, 289mFl.
Fleroviumin isotoopit hajoavat useimmiten alfahajoamisella, mutta spontaani fissio on mahdollinen joillekin isotoopeille. Taulukossa on kaikki tunnetut isotoopit, joiden puoliintumisaika on pystytty kokeellisesti mittaamaan tai josta on ainakin arvio (vuonna 2017):
Rengasliskot

Rengasliskot (Anniellidae) on vain Meksikossa ja Kaliforniassa elävä matelijaheimo. Siihen kuuluu vain kaksi lajia :"Anniella pulchra", jolla on alalajit "pulchra" ja "nigra" sekä harvinainen "Anniella geronimensis".
Rengasliskot elävät lähes koko elämänsä maan alla. Niillä ei ole raajoja eikä ihonalaisia suomulevyjä. Silmät ovat pienet.
Rengasliskot synnyttävät eläviä poikasia syys-marraskuun aikana.
Matoliskot

Matoliskot (Amphisbaenia) on suomumatelijoihin kuuluva alalahko. Sitä on taksonomisesti pidetty myös liskojen alalahkon osana. Matoliskot jaetaan eri tutkijoiden mukaan kolmeen, neljään, viiteen tai kuuteen heimoon, joissa on yhteensä noin 170 lajia. Suurin osa lajeista elää Afrikassa ja Etelä-Amerikassa. Tieteellinen nimitys juontuu myyttisestä Amphisbaena-käärmeestä.
Kuvaus.
Matoliskot muistuttavat ulkonaisesti nivelmatoja. Niillä ei ole silmiä eikä näkyviä ulkokorvia, yleensä ei myöskään raajoja. Häntä ja pää muistuttavat toisiaan. Eläinten nahka on huomattavan löysä ja liike haitarimaista. Matoliskot käyttävät ravinnokseen pääasiassa toukkia, hyönteisiä ja eläinperäistä materiaalia. Matoliskojen elämäntapaa on ollut vaikea tutkia.
Richard Leplastrier

Richard Leplastrier (s. 1939) on Sydneyssä asuva australialainen arkkitehti.
Leplastrier tunnetaan kotimaassaan harkitusta ja osaavasta puunkäytöstä sekä kunnioituksesta paikallista kulttuuria ja maisemaa kohtaan.
Leplastrier on saanut työstään lukuisia palkintoja ja muita tunnustuksia. Vuonna 2004 hän sai kolmannen Spirit of Nature -puuarkkitehtuuripalkinnon Lahdessa. Suomalaisen Puu kulttuurissa -yhdistyksen perustaman palkinnon arvo on 50 000 euroa. Kun palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2000, sen sai italialainen arkkitehti Renzo Piano. Vuonna 2002 palkittiin japanilainen arkkitehti Kengo Kuma.
Kansainvälisen Spirit of Nature -palkintoraadin mielestä Leplastrierin suunnittelemat tilat ovat harmonisia, yksinkertaisia ja luonnonläheisiä. Tuomaristo korosti myös Leplastrierin arkkitehtuurinsa nöyrää ja vilpitöntä suhtautumista elämään. 
"Lähtökohta arkkitehtuurissa on se, että suunnitellaan hyviä paikkoja ihmiselle. Se on niin yksinkertaista. Jos talo ei millään lailla inspiroi ihmistä, se on pelkkä rakennus, suoja tuulelta", Leplastrier sanoi Etelä-Suomen Sanomien haastattelussa 2004.
Leplastrierin mielestä puu on kaikkein paras rakennusmateriaali. "Puu on ollut ihmisillä rakennusmateriaalina aikojen alusta saakka. Sitä on helppo käsitellä, se on kevyt eikä vie pois ruumiinlämpöä, jos sitä koskettaa. Puu on myös kaunis ja uusiutuva materiaali" Leplastrier totesi lehtihaastattelussa.
Lev Oborin

Lev Nikolajevitš Oborin (11. marraskuuta 1907 – 5. tammikuuta 1974) oli neuvostoliittolainen (venäläinen) pianisti, joka voitti kaikkien aikojen ensimmäisen Kansainvälisen Frédéric Chopin -pianokilpailun Varsovassa 1927.
Oborin aloitti musiikinopintonsa Moskovassa vuonna 1914. Vuonna 1921 hän pääsi Moskovan konservatorioon opiskelemaan pianonsoittoa ja sävellystä. Hän valmistui viisi vuotta myöhemmin. Voitettuaan Kansainvälisen Frédéric Chopin -pianokilpailun vuonna 1927 hän piti konsertteja Puolassa ja Saksassa. Hän soitti monesti myös viulisti David Oistrahin kanssa. 
Oborin ensiesitti useiden nykysäveltäjien, kuten Hatšaturjanin, Šebalinin, Mjaskovskin, Prokofjevin ja Šostakovitšin teoksia. Hän kuului neljännen ja viidennen Kansainvälisen Frédéric Chopin -pianokilpailun tuomaristoon ja opetti mm. Vladimir Aškenazia.
Kansainvälinen Frédéric Chopin -pianokilpailu

Kansainvälinen Frédéric Chopin -pianokilpailu on Varsovassa viiden vuoden välein järjestetty pianokilpailu. Se pidettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1927.
Kansainvälisen Frédéric Chopin -pianokilpailun idean keksi pianisti, säveltäjä ja opettaja Jerzy Żurawlew.
Krassit

Krassit eli suomukrassit ("Lepidium") on kasvisuku ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimossa. Sukuun kuuluu noin 175 lajia, joita esiintyy maailmanlaajuisesti.
Krassit ovat yksi- tai kaksivuotisia ruohovartisia kasveja. Niiden varsi haaraantuu ja siinä kasvaa lehtiä pitkin matkaa. Kukat ovat pieniä ja valkoisia tai punertavia.
Vihanneskrassia ("Lepidium sativum") kasvatetaan salaatiksi.
Krassilajeja.
Aiemmin tai vaihtoehtoisesti krasseihin on luokiteltu muun muassa kynsimökrassi ("Cardaria draba", syn. "Lepidium draba") ja karvavariksenkrassi ("Coronopus didymus", syn. "Lepidium didymum").
SVT-40

SVT-40 (, "Samozarjadnaja vintovka Tokareva, obrazets 1940 goda") on Fjodor Tokarevin (1871–1968) 1930–luvulla Neuvostoliitossa SVT-38 ("Samozarjadnaja vintovka Tokareva, obrazets 1938 goda") kivääristään kehittämä itselataava kivääri, joka oli käytössä toisessa maailmansodassa. SVT-40, jonka valmistusmääräarvio on 1,6–2 miljoonaa kappaletta, oli käytössä vielä ainakin Korean sodassa, mutta Neuvostoliiton uudet aseet (SKS ja AK-47) syrjäyttivät SVT-40:n aktiivipalveluksesta vuoteen 1955 mennessä.
Muita käyttäjiä.
Saksa sai itärintamalla sotasaalina satojatuhansia SVT-40-kiväärejä, nimesi ne uudelleen "Selbstladegewehr 259 (r)" -nimikkeellä ja jakoi ne oman armeijansa käyttöön saksalaisen ohjekirjan kera. Aseet olivat tarpeen, sillä saksalaisilla ei ollut vielä tuolloin rintamakäytössä omaa itselataavaa kivääriä.
Talvisodassa suomalaiset saivat käsiinsä noin 4 000 SVT:tä, jatkosodassa peräti 15 000. Suomalaisten ja neuvostoliittolaisten patruunoiden mitta- ja latauserot ja SVT-40:n usein väärin säädetty kaasumäntä aiheuttivat aseisiin kuitenkin paljon toimintahäiriöitä.
Ray Moore

Raymond. "Ray" S. Moore (1905 – 13. tammikuuta 1984) loi yhdessä Lee Falkin kanssa seikkailusarjakuvan Mustanaamio, josta tuli hyvin suosittu ympäri maailmaa.
Moore syntyi Montgomery Cityssä Missourissa vuonna 1905 ja kävi St. Louisissa Washington University Art Schoolin. 
Ray Mooren taitavasti varjostusta käyttävää piirrostyyliä on pidetty tunnelmallisena ja salaperäisyyttä korostavana. Moore avusti ensin Phil Davisiä Taika-Jimin piirtämisessä, mutta siirtyi pian täysipainoisesti Mustanaamion piirtäjäksi. Ensimmäisen tarinan alun, "The Singh Brotherhood" (17.2.1936-7.11.1936), piirsi Falk itse, mutta seuraava seikkailu, "The Sky Band" (9.11.1936-10.4.1937) oli jo kokonaan Mooren piirtämä. Ensimmäinen sarjakuva on julkaistu Suomessa Supermustiskirjassa vuonna 1975.
Moore kehitti edelleen Mustanaamion hahmoa ja pukua; hänen aikanaan Mustanaamio myös joutui seikkailuissaan usein tekemisiin lentokoneiden ja sukellusveneiden kanssa. 
Ray lopetti Mustanaamion piirtämisen 1942, jolloin hän siirtyi Yhdysvaltain armeijan palvelukseen. Avustaja Wilson McCoy otti työkseen Mustanaamion piirtämisen. Moore joutui lentäjänä onnettomuuteen toisessa maailmansodassa. Sen jälkeen hän ei enää pystynyt piirtämään täysipäiväisesti Mustanaamiota, jolloin työ siirtyi vähitellen Wilson McCoylle. Moore lopetti sarjakuvien piirtämisen kokonaan 1949.
Lee Falk itse piti Ray Moorea parhaana Mustanaamio-piirtäjänä.
Hyacinthe Rigaud

Hyacinthe Rigaud (oik. "Hyacinthe-François-Honoré-Mathias-Pierre Martyr-André Jean Rigau y Ros", 18. heinäkuuta 1659 Perpignan – 27. joulukuuta 1743 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari, joka oli barokin menestyneimpiä ranskalaisia muotokuvamaalareita.
Rigaud syntyi taiteilijaperheeseen, mutta menetti jo varhain isänsä. Hänet lähetettiin 14-vuotiaana Montpellier’hen taidemaalari Pezet’n ateljeehen oppilaaksi. Sen jälkeen hän oli oppilaana sekä Verdierin että Ranc vanhemman työpajoissa.
Rigaud muutti vuonna 1681 Pariisiin ja sai seuraavana vuonna arvostetun Prix de Romen. Charles Le Brunin neuvosta Rigaud keskittyi muotokuvamaalauksiin.
Rigaud herätti vuonna 1688 hovin ja itse kuningas Ludvig XIV:n huomion, kun hän maalasi kuninkaan veljen, Filipin muotokuvan. Seuraavana vuonna hän maalasi nuoremman Filipin muotokuvan. Ludvig XIV tilasi tämän jälkeen muotokuvan haarniskassa. Se luovutettiin vuonna 1694. Rigaud’n maine perustuu erityisesti vuoden 1701 Ludvig XIV:n muotokuvaan kruunajaisasussa. Teos oli mallina monille seuraavillekin ranskalaisten monarkkien seremoniallisille muotokuville. Tällaisia maalauksia tilattiin aina 1800-luvulle saakka.
Rigaud sai niin paljon tilauksia, että joutui antamaan osia avustajilleen. Joseph Parrocel esimerkiksi maalasi kruununprinssi Ludvigin muotokuvan taustalla olleen taistelukuvauksen. Osa Rigaud’n muotokuvista on hieman intiimimpiä, kuten hänen äitinsä Marie Serren kaksoismuotokuva. Rigaud maalasi muotokuvien lisäksi useita uskonnollisia maalauksia. Kaikkiaan Rigaud teki lähes 400 maalausta, ja hovin jäsenten lisäksi hän teki muotokuvia muista aatelisista, aristokraateista ja pankkiireista. Muualla Euroopassa hän maalasi muun muassa Espanjan Filip V:n ja Puolan August III:n muotokuvat.
Rigaud sai ansioistaan Pyhän Mikaelin ritarikunnan ritarin arvon vuonna 1727 sekä aatelisarvon vuonna 1709. Hänet valittiin vuonna 1700 maalaustaiteen akatemiaan, jossa hän opetti vuodesta 1710. Akatemian rehtoriksi hänet valittiin 1733.
Leijonaa metsästän

Leijonaa metsästän on rap-artisti Asan toinen albumi, joka julkaistiin Fried Music -merkillä vuonna 2005.
Taustaa.
Jo keväällä 2004 albumilta julkaistiin Posse-lehden mukana tulleella CD:llä (ja radiokanaville) nimikkokappale "Leijonaa metsästän". Albumi oli Suomen virallisella listalla viikot 15–20 yltäen parhaimmillaan sijalle 3.
Levyn kannessa on kahdella miekalla lävistetty leijona, joka symboloi Asan suhdetta isänmaallisuuteen. Kansivihkonen sisältää muitakin piirroksia kappaleeseen liittyen. Kuvat teki Mark Kuivanen.
Interlaken

Interlaken (aikaisemmin Aarmühle) on vajaan 6 000 asukkaan kaupunki Sveitsissä, Bernin kantonissa. Alppilaaksossa maan keskiosassa sijaitseva kaupunki on tunnettu matkailukohde. Aarejoki virtaa kaupungin läpi.
Sijainti.
Interlaken sijaitsee kahden järven välissä: itäpuolella on Brienzjärvi ja länsipuolella Thuninjärvi. Kunta on saanut nimensäkin sijainnistaan (lat. "inter lacus" = järvien välissä). Nykyinen nimi otettiin kuitenkin käyttöön vasta vuonna 1891, jolloin se korvasi vanhan nimen, "Aarmühlen". Interlaken muodostaa yhteisen taajama-alueen naapurikuntiensa Unterseenin ja Matten bei Interlakenin kanssa.
Talous.
Aikaisemmin Interlaken tunnettiin tekstiili- ja kellotuotannostaan, mutta nykyään matkailu on Interlakenin ja lähiseudun tärkein tulonlähde. Interlaken sijaitsee keskellä Bernin ylämaata, jonne matkailijoita vetää muun muassa läheisyydessä sijaitseva Jungfrau, yli 4 000 metrin korkuinen vuori.
Liikenne.
Interlakenissa on kaksi rautatieasemaa; itäinen Interlaken Ost ja läntinen Interlaken West. Interlaken Ost on risteysasema, josta on rautatieyhteys kolmeen suuntaan: BLS:n rautatie länteen Spieziin, Zentralbahnin rata itään Meiringeniin ja Luzerniin sekä Berner Oberland-Bahnenin rautatie etelään Grindelwaldiin ja Lauterbrunneniin alkavat Interlaken Ost -asemalta. Kotimaisten yhteyksien lisäksi asemalta on suoria junayhteyksiä Saksaan (Hampuriin, Frankfurtiin ja Berliiniin). Thuninjärvellä ja Brienzjärvellä on reittilaivaliikennettä.
Moottoritie A8 kulkee Interlakenin kautta. 
Nähtävyyksiä.
Interlakenissa sijaitsee Erich von Dänikenin ideoima ja osittain rahoittama Mystery Park -teemapuisto, joka rakentuu Dänikenin kuuluisaksi tekemän muinaisastronauttiteorian ympärille. Teemapuisto avattiin vuonna 2003 ja suljettiin vuonna 2006 ajauduttuaan talousvaikeuksiin riittämättömien kävijämäärien vuoksi. Tauon jälkeen uusi omistaja avasi teemapuiston kuitenkin kesäkaudeksi 2009.
Jamelia

Jamelia (oik. Jamelia Davis, s. 1. lokakuuta 1981 Birmingham) on brittiläinen R&amp;B-laulaja ja lauluntekijä. Tunnetuksi hän tuli kappaleella "Superstar" vuonna 2003.
Elämä ja ura.
Jamaikalaisperheeseen syntynyt Jamelia sai levytyssopimuksen Parlophonelle jo 15-vuotiaana, kun hänen tekemänsä a cappella -laulut saivat levy-yhtiön johtajat vakuuttuneiksi hänen kyvyistään. Huhtikuussa 1999 ilmestyi Jamelian ensimmäinen single "So High". Toisella singlellään "I Do" hän nousi ensimmäistä kertaa Britannian Top 40 -singlelistalle.
Hän oli 18-vuotias, kun vuonna 2000 ilmestyi hänen ensimmäinen albuminsa "Drama", joka nousi parhaimmillaan Britannian Top 40 -albumilistalla sijalle 39. Albumin menestynein single oli "Money", joka nousi parhaimmillaan singlelistan viidenneksi. Albumilta julkaistiin singleinä myös kappaleet "Call Me" ja "Boy Next Door".
Esikoisalbumin jälkeen Jamelia vetäytyi vähäksi aikaa syrjään musiikkialalta ja synnytti esikoistyttärensä vuonna 2001. Hän palasi musiikin pariin vuonna 2003, jolloin ilmestyi single "Bout". Saman vuoden syyskuussa ilmestyi hänen toinen albuminsa "Thank You". Jo ennen sen ilmestymistä hän julkaisi singlenä versionsa tanskalaisen laulajan Christine Miltonin kappaleesta "Superstar". Tämä kappale menestyi myös Britannian ulkopuolella. Hänen toistaiseksi menestynein singlensä Britanniassa on seuraavaksi ilmestynyt "Thank You". Se nousi parhaimmillaan listan kakkoseksi. Albumi "Thank You" ilmestyi uudelleen laajennettuna kahdella uudella kappaleella. Molemmat, "See It in A Boy's Eyes" ja "DJ", ilmestyivät myös singleinä, ja ne nousivat Top 10 -singlelistalle.
Jamelia osallistui syksyllä 2004 Band Aid 20 -hyväntekeväisyyssinglen tekemiseen. Samoihin aikoihin ilmestyi tunnuskappale "Stop" elokuvaan "". "Stop" oli versio Sam Brownin vanhasta kappaleesta.
Jamelian toinen tytär syntyi lokakuussa 2005. Tyttären isä on jalkapalloilija Darren Byfield.
Jamelian uusin albumi "Walk with Me" julkaistiin syyskuussa 2006. Albumin singleä "Beware of the Dog" on kritisoitu siitä, että se muistuttaa hämmästyttävän paljon Rihannan kappaletta S.O.S. "Beware of the Dog" on soundiltaan täsmälleen sama kuin Depeche Moden "Personal Jesus".
Stureplan

Stureplan on Ruotsin pääkaupungin Tukholman keskustassa, Norrmalmin ja Östermalmin kaupunginosa-alueiden välissä sijaitseva aukio. Se tunnetaan useista ylellisistä ja kalliista ravintoloistaan sekä yökerhoistaan. 
Stureplanin tunnusmerkkinä sekä tapaamispaikkana toimii "Svampen", sientä muistuttava betoninen pylväs, joka sijaitsee aukion keskellä.
Sergelin tori

Sergelin tori () on aukio Ruotsin pääkaupungin Tukholman keskustassa. Aukio syntyi 1960-luvulla, kun laaja alue sen ympäristössä, Tukholman Norrmalmin keskeisin osa, rakennettiin kokonaan uudelleen. Se nimettiin 1700-luvulla vaikuttaneen ruotsalaisen kuvanveistäjä Johan Tobias Sergelin mukaan, jonka työpaja oli sijainnut alueella ja jonka mukaan jo aikaisemmin oli nimitetty alueella sijainnut pieni Sergelsgatan -niminen katu (nykyisin kävelykatu).
Aukion keskellä kohoaa sinne vuonna 1974 pystytetty 37 metriä korkea lasinen pylväs, "Kristall-vertikal accent", jonka on suunnitellut Edvin Öhrström. Aukion maamerkkinä toimivaa pylvästä ympäröi suihkulähdeallas sekä ellipsin muotoinen liikenneympyrä.
Sergelin torin varrella sijaitsee muun muassa Tukholman Kulttuuritalo (). Sergelin torilla sijaitsee myös T-Centralenin metroasema sekä Åhléns City -tavaratalo.
Aleksis Kiven Seura

Aleksis Kiven seura on 7. huhtikuuta 1941 perustettu yhdistys, jonka kotipaikkakunta on Helsinki. Seuran tarkoituksena on herättää ja pitää vireillä kansalliskirjailija Aleksis Kiven (1834–1872) henkilöön ja tuotantoon kohdistuvaa mielenkiintoa ja harrastusta. Yhdistys tukee sellaista tieteellistä tutkimustyötä sekä luovaa taidetta, joka pohjautuu Kiven henkilöön ja tuotantoon. Seura pyrkii myös vaalimaan, säilyttämään ja tekemään tunnetuksi Kiven elämään liittyviä muistoja, tietoja sekä rakennus- ja maisemakohteita.
Aleksis Kiven seuran syntysanat lausuttiin 24. helmikuuta 1941. Yhdistystä perustamaan kokoontui tuolloin arvovaltainen seurue, johon kuuluivat mm. säveltäjät Sulho Ranta ja Uuno Klami, näyttelijät Aku Korhonen, Tauno Palo, Paavo Jännes ja Unto Salminen, kirjailija Mika Waltari, teatterinjohtaja Eino Jurkka, oopperanohjaaja Paavo Kostioja sekä toimitusjohtaja Kaarlo Urpelainen. 
Aleksis Kiven Seuran keskeisintä toimintaa on nykyään keskustelutilaisuuksien järjestäminen sekä tiedottaminen julkaisutoiminnalla, artikkeleilla ja haastatteluilla. Seura antaa myös asiantuntijalausuntoja. Seuran järjestämät päätapahtumat ovat Aleksis Kiven päivän vastaanotto 10. lokakuuta. 
Seura on julkaissut Aleksis Kiven Seuran albumeita vuodesta 1945 lähtien. Vuosina 1986-1992 seura julkaisi "Nummisuutari"-lehteä, jota ilmestyi seitsemän numeroa.
Vuodesta 1975 lähtien Aleksis Kiven Seura on myöntänyt vuosittain tunnustuspalkinnon, "Eskon puumerkin", ansioituneesta "nummisuutarin eskomaisesta" eli sinnikkäästä ja itsepäisestä toiminnasta jollain elämän alueella.
FlyNordic

FlyNordic AB oli ruotsalainen halpalentoyhtiö, jonka kotikenttänä toimi Arlandan lentoasema. Se lensi säännöllistä liikennettä Skandinaviassa ja Euroopassa.
Historia.
Yhtiö perustettiin 1. marraskuuta 2000 ja se aloitti lennot kuukautta myöhemmin, 1. joulukuuta 2000. Marraskuussa 2003 Finnair osti 85 % FlyNordicin (aikaisemmin Nordic Airlink) osakkeista. Toukokuussa 2004 Finnair osti loputkin osakkeet, jolloin yhtiöstä tuli kokonaan Finnairin omistama. Lokakuussa 2004 yhtiön nimi vaihdettiin Nordic Airlinkistä FlyNordiciksi. Huhtikuussa 2007 ilmoitettiin, että Finnair myy FlyNordicin norjalaiselle Norwegian Air Shuttlelle saaden vastineeksi sen osakkeita.
Huhtikuusta 2008 lähtien FlyNordicin lennot operoitiin emoyhtiö Norwegian Air Shuttlen nimen alla. Myöhemmin vuonna 2008 lentoyhtiön toiminta sulautettiin Norwegianiin ja FlyNordic lakkautettiin.
Reittikohteet.
Heinäkuussa 2006 FlyNordic lensi säännöllisesti seuraaviin kohteisiin:
* Göteborg
* Kiiruna
* Luulaja
* Tukholma
* Uumaja
* Östersund
* Barcelona
* Bergen
* Oslo
* Bordeaux
* Berliini
* München
* Dublin
* Kööpenhamina
* Tallinna
Suomenlinnan Liikenne

Suomenlinnan Liikenne Oy – Sveaborgs Trafik Ab (lyhenne SLL) on vuonna 1950 perustettu yritys, joka hoitaa Suomenlinnan ja Manner-Helsingin välistä lauttaliikennettä. Yhtiö on Helsingin kaupungin omistaman Pääkaupunkiseudun Kaupunkiliikenne Oy:n tytäryhtiö. Valtio osallistuu huoltoliikenteen kustannusten kattamiseen. Valtionhallinnossa se kuuluu opetus- ja kulttuuriministeriön vastuualueeseen.
Historia.
Yhtiötä perustettaessa sen osakkaiksi tulivat
Yhtiön omistussuhteita järjesteltiin 1970-luvulla niin, että valtio ja kaupunki omistivat sen puoliksi. Valtion osakkeet siirtyivät opetusministeriön hallintaan ja Suomen Matkailijayhdistyksen osake kaupungin omistamalle Suomen Turistiautolle.
Valtio myi omistusosuutensa yhtiössä Helsingin kaupungille vuonna 2010, ja vuoden 2011 alusta yhtiön on omistanut kokonaan Helsingin kaupunki. Yhtiön osakkeet olivat Helsingin kaupungin liikennelaitoksen taseessa, ennen kuin Pääkaupunkiseudun Kaupunkiliikenne Oy perustettiin ja Suomenlinnan Liikenteestä tuli sen tytäryhtiö.
Yrityksen ensimmäinen alus M/S Suomenlinna-Sveaborg aloitti liikennöinnin 1. toukokuuta 1952. Kauppatorin lauttalaituri ja arkkitehti Aarne Hytösen suunnittelema matkustajapaviljonki valmistuivat 1953.
Vuonna 1978 aloitti yhtiön huolto- ja matkustajalautta M/S Ehrensvärd liikennöinnin Katajanokan kärjestä Suomenlinnaan. Korkeasaaren lautta ja liikennöinnin hoitaminen eläintarhaan siirtyi Suomenlinnan Liikenteelle vuonna 1981. Se pysyi yrityksen hoidossa vuoteen 1988 saakka, jolloin kaupunki antoi sen yksityisten yritysten hoitoon. Korkeasaaren lautta myytiin Sun Linesille, joka hoiti apualuksena Suomenlinnan liikennettä vuoteen 1993 asti. Vuonna 1992 Sun Linesin ostama M/S Tor alkoi osallistua Suomenlinnan liikenteen hoitamiseen.
Helmikuussa 1986 yhtiö aloitti vuokraamillaan pikkubusseilla liikennöinnin jäätietä pitkin Olympialaiturista Suomenlinnaan. Liikennettä jatkettiin vielä seuraavana talvena, mutta sitten Särkänsalmi päätettiin pitää talvisin laivaliikenteen käytössä, mikä esti jäätien teon.
Vuodesta 1973 lähtien Suomenlinnan liikenteeseen ovat osallistuneet myös yksityiset vesibussiyrittäjät ajaen lisävuoroja ja iltavuoroja. Matkustajista vesibussit ovat kilpailleet yhtiön kanssa 1960-luvun lopulta saakka.
Uusi lautta M/S Suomenlinna II aloitti liikennöinnin kesäkuussa 2004. Samana vuonna M/S Suomenlinna-Sveaborg myytiin Sun Ferry -yhtiölle, ja alus sai uudeksi nimekseen Suomenlinnan lempinimen mukaan M/S Suokki.
Vesuri

Vesurit (myös kassara) ovat hieman eri tarkoituksiin tehtyjä pienpuiden käsittelytyökaluja, joita on käytetty pääasiassa Euroopassa, mutta myös eurooppalaisten uudisasukkaiden viemänä Amerikassa ja osissa Aasiaa.
Puiden karsimiseen ja vesakon raivaukseen käytettävän vesurin karkaistusta teräksestä tehty terä on pitkä, litteä ja toiselta sivulta teroitettu. Tavallisesti pyöreä varsi on suoraan terän jatkeena. Terän kärki taipuu teroitetun sivun puolelle ja toimii vesuria käytettäessä terän "suojana" iskun osuessa maahan. Vesureita on monen kokoisia yhdelle ja kahdelle kädelle. Vesuri on yhdessä kirveen kanssa työkaluna myös perinteisessä lehdestyksessä.
Kassara.
Kassara tai käsikassara on tehty samantapaiseksi kuin pieni vesuri, mutta sen terän kärki kääntyy ylöspäin, jotta sen varsinaisessa käyttötarkoituksessa, havujen hakkaamisessa, voidaan terä lyödä hakkuupölkkyyn terän kärjen estämättä. Ylös kääntyvää koukkumaista kärkeä voidaan käyttää havujen siirtelyyn.
Näiden työkalujen rakenteissa ja nimitysten käytössä on paikallisia eroavuuksia.
Heard ja McDonaldinsaaret

Heard ja McDonaldinsaaret on Australian territorio Eteläisellä jäämerellä sijainnissa 53°00′S 73°00′E noin 4 100 kilometriä lounaaseen Australian länsirannikon Perthistä Asumattomat ja karut saaret ovat kuuluneet Australialle vuodesta 1947. Alue käsittää Heardinsaaren ja McDonaldinsaaret, joiden yhteenlaskettu pinta-ala on 372 km². Saarien merenpinnan vuoden keskilämpötila on 0 °C ja 3 °C välillä.
Historia.
Brittiläinen hylkeenpyytäjä Peter Kemp oli luultavasti ensimmäinen henkilö, joka näki Heardinsaaren. Hänen epäillään nähneen matkallaan priki "Magnetilla" Kerguelenistä Etelämantereelle saaren vuonna 1833 ja merkinneen tämän merikarttaan.
Yhdysvaltalainen hylkeenpyytäjä kapteeni John Heard "Orient"-aluksella näki saaren matkalla Bostonista Melbourneen 25. marraskuuta 1853. Hän ilmoitti löydöstään kuukautta myöhemmin ja saari nimettiin hänen mukaansa. Sattumalta "Samarang"-aluksen kapteeni William McDonald löysi hieman myöhemmin (4. tammikuuta 1854) McDonaldinsaaret.
Vasta maaliskuussa 1855 "Corinthian"-aluksen hylkeenpyytäjät kapteeni Erasmus Darwin Rogers johdolla astuivat maihin ensimmäisinä ihmisinä paikassa nimeltä Oil Barrel Point. Vuosien 1855 ja 1880 välillä saarella asui joitakin amerikkalaisia hylkeenpyytäjiä heikoissa olosuhteissa. Parhaimmillaan yhteisön koko oli 200 asukasta. Vuoteen 1880 mennessä suurin osa saaren hyljekannasta oli metsästetty ja pyytäjät jättivät saaren. Yhteensä yli 100 000 barrelia merinorsuöljyä tuotettiin saarella 25 vuoden aikana.
Saaret ovat kuuluneet Australialle vuodesta 1947 ja ne valittiin UNESCOn maailmanperintökohteeksi vuonna 1997.
Maantiede.
Heardinsaari (368 km², koordinaatit ) on karu ja vuorinen. Se on osittain jäätiköiden peitossa ja sitä hallitsee 2 745 metriä korkea tulivuori Mawson Peak, joka on osa Big Benin massiivia. Mawson Peak on Australian korkein vuori ja samalla toinen Australian tulivuorista (toinen sijaitsee viereisellä McDonaldinsaarella).
McDonaldinsaaret (koordinaatit ) sijaitsevat 44 kilometriä Heardinsaaresta länteen. Saariryhmään kuuluu McDonaldinsaari, Flat Island ja Meyer Rock. Saaret ovat pieniä ja kivisiä ja maaperä muodostunut tuffista ja laavakivestä. Saarella kasvaa kergueleninkaalia ja mätäsheiniä. McDonaldinsaarella sijaitsee tulivuori, joka purkautui viimeksi vuonna 2005. Tämän tapahtuman seurauksena saaren pinta-ala lähes tuplaantui.
Lisäksi territorioon kuuluu pieniä luotoja ja kareja Heardinsaaren pohjoispuolella, jotka muodostavat yhteensä 1,1 km² pinta-alan.
Ülemistejärvi

Ülemistejärvi () on Viron pääkaupungin Tallinnan ja Tallinnan Lennart Meri -lentoaseman lähellä sijaitseva järvi, jonka pinta-ala on 9,6 neliökilometriä ja syvyys enimmillään kuusi metriä. Tallinnan kaupunki on saanut järvestä juomavetensä aina 1300-luvulta.
Nykyisin kaupunki käyttää järven vettä vuorokaudessa noin 200 000 kuutiometriä, ja runsaan käytön vuoksi järveen ohjataan lisävettä muista joista. Vaskjala–Ülemiste kanalin kautta tuodaan vettä Pirita- ja Jägala jõesta. Myös Väänan ja Pärnunjoesta täydennetään vettä. Järvi on ympäröity aidalla, eikä yleisöllä ole sinne pääsyä.
Taru järvestä.
Tarun mukaan "Ülemisten ukko" kysyi tallinnalaisilta joka vuosi, joko kaupunki on valmis. Tähän piti aina vastata "Ei", sillä muutoin ukko olisi päästänyt Ülemistejärven vedet valloilleen ja hukuttanut järven alapuolella olevan Tallinnan kaupungin.
Meisto

Meisto eli meistaus on metallituotteiden käsittelyssä käytettävä menetelmä, jolla "meistiä" käyttämällä viimeistellään käsiteltävänä oleva pintamateriaali leikkaamalla tai puristamalla se haluttuun muotoon.
Menetelmästä käytetään toisinaan myös nimitystä "stanssaus", jolla kuitenkin yleisemmin tarkoitetaan kirjapainotaidossa käytettävää vastaavaa menetelmää.