Kamelit (suku)

Kamelit ("Camelus") ovat kamelieläinten heimoon kuuluva kaksivarpaisten sorkkaeläinten suku, johon kuuluu kolme nykylajia: yksikyttyräinen dromedaari ("C. dromedarius") sekä kaksikyttyräiset kameli ("C. bactrianus") ja villikameli ("C. ferus"). Ne ovat sopeutuneet elämään karuissa, kuivissa ympäristöissä, kuten aavikoilla ja aroilla. Kameleilla on selässään rasvan varastointiin tarkoitettu kyttyrä, jonka ansiosta eläin selviytyy pitkiä aikoja ilman ruokaa. Juomatta kameli voi selviytyä jopa puoli vuotta, jos tarjolla on riittävän kosteaa ravintoa.
Kamelieläinten heimo syntyi Pohjois-Amerikassa noin 40 miljoonaa vuotta sitten, ja kamelin suku eriytyi muista kamelieläimistä 11–25 miljoonaa vuotta sitten. Dromedaari ja kaksikyttyräinen kameli kehittyivät omiksi lajeikseen 4–5 miljoonaa vuotta sitten, Aasiaan leviäminen tapahtui noin 2 miljoonaa vuotta sitten. Villi- ja kesykameli erkanivat toisistaan ennen kesytystä. 
Dromedaari elää Pohjois-Afrikan ja Lähi-idän kuumilla ja kuivilla alueilla, kaksikyttyräinen Keski-Aasian kylmillä aavikoilla. Villikameli elää luonnossa Kiinassa ja Mongoliassa ja on äärimmäisen uhanalainen. Kamelit kesytettiin arviolta – vuotta sitten. Ne ovat tärkeitä kotieläimiä, joita käytetään kantojuhtina sekä maidon, lihan, villan ja nahan tuotantoon.
Etymologia.
"Kamelin" alkuperä palautuu heprean sanaan "gāmāl" tai arabian sanaan "ǧamal". Niistä se lainautui ensin kreikkaan ("kámelos") ja lopulta suomeen.
Taksonomia.
Kamelien ("Camelus") sukuun kuuluu kolme nisäkäslajia, jotka ovat märehtiviä sorkkaeläimiä: yksikyttyräinen kameli "C. dromedarius" eli dromedaari sekä kaksikyttyräiset kameli "C. bactrianus" ja villikameli "C. ferus". Dromedaari elää Pohjois-Afrikan ja Lähi-idän kuumilla ja kuivilla alueilla, kaksikyttyräinen Keski-Aasian kylmillä aavikoilla.
Ensimmäiset "Camelidae"-heimon eläimet kehittyivät Pohjois-Amerikassa noin 40 miljoonaa vuotta sitten. Kamelien suku erkani muista kamelieläimistä 11–25 miljoonaa vuotta sitten. Dromedaari ja kaksikyttyräinen kameli kehittyivät omiksi lajeikseen 4–5 miljoonaa vuotta sitten. Aasiaan ne levittäytyivät viimeistään noin 2 miljoonaa vuotta sitten. Villi- ja kesykameli erkanivat 1,5–0,7 miljoonaa vuotta sitten. Kesykamelin varsinainen kesyttäminen tapahtui huomattavasti myöhemmin arviolta – vuotta sitten. Villikamelia pidettiin aiemmin kaksikyttyräisen kamelin villinä esivanhempana, mutta nykykäsityksen mukaan ne polveutuvat sukupuuttoon kuolleesta edeltäjästä ja eroavat perimäaineksiltaan huomattavasti.
"Camelus"-eläinten lähimpiä sukulaisia ovat Etelä-Amerikan laamat, guanakot ja vikunjat. Pohjois-Amerikan kamelieläimet kuolivat sukupuuttoon noin vuotta sitten.
Levinneisyys.
Pleistoseenikauden luulöydöt osoittavat luonnonvaraisia kameleita eläneen ainakin Intiassa, Länsi-Aasiassa ja Pohjois-Afrikassa.
Kesyjä dromedaareja on nykyään noin 13 miljoonaa yksilöä enimmäkseen Intiassa ja Afrikan sarvessa. Levinneisyysalue ulottuu Marokosta Intian länsiosiin. Parhaiten dromedaari viihtyy aavikolla. Kaikki nykyään elävät dromedaarit ovat ihmisen kesyttämiä tai villiintyneitä kesyeläimiä. Australian sisämaassa elää satojatuhansia villiintyneitä kameleita, jotka polveutuvat ihmisen 1800-luvulla tuomista yksilöistä. Niiden hallitsematon lisääntyminen on merkittävä ekologinen ongelma.
Kaksikyttyräisiä kameleita on noin miljoona yksilöä lähinnä Lähi-idässä, Kiinassa ja Mongoliassa. Levinneisyysalue ulottuu Anatoliasta Mongoliaan. Lauhkean vyöhykkeen aavikoiden kesät ovat kuumia ja talvet kylmiä. Päivittäiset lämpötilanvaihtelut ovat suuria ja vuotuinen sadanta alle 100 millimetriä.
Kaksikyttyräinen villikameli on äärimmäisen uhanalainen. Niitä elää kolmella toisistaan maantieteellisesti irrallisella alueella Gobin, Taklimakanin ja Lop Nurin autiomaissa. Vettä etsivät villikamelit liikkuvat laajoilla alueilla. Yleensä ne hakeutuvat vuorille tai niiden läheisyyteen, sillä vuoristolähteet ja rinteille kertynyt lumi ovat talvisin ainoa veden lähde. Kiinan villikamelien määräksi on arvioitu 600 ja Mongolian 350. Niiden säilymistä uhkaavat metsästys sekä kotieläinten kanssa käyty kilpailu rajallisista ruoka- ja vesivaroista.
Biologia.
Ruumiinrakenne.
Kameleilla on pitkä kaula, lyhyt häntä, pitkät kapeat jalat ja selässään kyttyrä. Kaikilla kamelilajeilla on kaksi kyttyrää, mutta dromedaarin edempi hartiakyttyrä on surkastunut huomaamattomaksi. Kaikkien kolmen lajin ruumiin pituus on noin kolme metriä ja korkeus kyttyrän kohdalta mitattuna noin kaksi metriä. Ori painaa 400–650 kilogrammaa ja tamma noin kymmenyksen vähemmän. Dromedaari on hiukan kaksikyttyräistä kamelia korkeampi ja kevytrakenteisempi.
Kamelien väritys vaihtelee tummanruskeasta valkoiseen. Yleensä eläin on vaaleanruskea tai harvemmin harmaa. Kesyt kaksikyttyräiset kamelit ovat villikameleja tummempia, villaisempia ja painavampia. Paksu turkki toimii tehokkaana lämmön eristeenä, joka suojaa sekä kuumalta että kylmältä. Kuumassa ilmastossa kamelin karvoitus ohenee. Karvoitus irtoaa paksuina tukkoina. Hikoilu alkaa vasta, jos ruumiinlämpö nousee 41 celsiusasteeseen. Rasvan säilöminen kyttyrään helpottaa ylimääräisen lämmön haihduttamista muiden ruumiinosien kautta.
Kamelin kallo on pitkä ja sarveton. Hampaita on 34. Kasvoissa on monenlaisia sopeumia aavikon olosuhteisiin. Tuuheat kulmakarvat ja kaksinkertaiset ripset suojaavat silmiä tuulen kuljettamalta hiekalta. Raskaiden silmäluomiensa lisäksi kamelilla on läpinäkyvä kolmas luomi, jonka avulla se pyyhkii silmiin joutuneen hiekan. Myös korvissa kasvaa tuuheaa karvaa, joka estää hiekan joutumisen korvakäytävään. Kuonossaan ja huulissaan kamelilla on erityiset lihakset, jotka mahdollistavat sierainten ja suun tiukan sulkemisen pitkiksi ajoiksi.
Varsinaisten sorkkien sijaan kameleilla on varpaissaan pehmeät anturatyynyt. Jokaisessa jalassa on kaksi varvasta (keskivarvas ja nimetön). Leveät varpaat kannattelevat eläimen painoa estäen sitä vajoamasta hiekkaan. Dromedaarin jalan anturatyynyt ovat joustavammat kuin kaksikyttyräisellä kamelilla, mikä auttaa liikkumisessa hiekassa. Dromedaarilla on rinnan ja polvien suojana kovaa kudosta, joka suojaa makaavaa eläintä kuumalta hiekalta. Kaksikyttyräisillä kameleilla kovettumia ei ole.
Kamelin askellaji vastaa hevosen passia: saman puolen jalat liikkuvat samanaikaisesti. Kamelit voivat juosta hetkellisesti jopa 65 kilometriä tunnissa, ja dromedaarien tiedetään juosseen yli 160 kilometriä päivässä. Ennen kaikkea kamelit tunnetaan kuitenkin sitkeinä pitkän matkan kävelijöinä. Kaksikyttyräinen kameli jaksaa kantaa päivässä yli 200 kilogramman taakan 50 kilometrin matkan. Dromedaari työskentelee parhaiten yön viileydessä. Kerrallaan se voi kantaa enintään 100 kilogrammaa noin 60 kilometrin matkan. Hetkellisesti kaksikyttyräinen kameli jaksaa kantaa jopa 450 kilon taakkoja.
Käyttäytyminen.
Muiden kamelien tapaan "Camelus"-suvun eläimet ovat sopeutuneet kuiviin olosuhteisiin, äärimmäiseen ilmastoon ja vähäiseen ravintoon. Ne käyttäytyvät yleensä säyseästi, mutta vihastuessaan purevat ja potkivat. Innostuessaan kameli puuskuttaa ja sylkee. Kaikki kamelilajit ovat päiväeläimiä.
Vapaat dromedaarit muodostavat kolmenlaisia ryhmiä: oriit vailla puolisoa, aikuiset tammat vastasyntyneine jälkeläisineen sekä noin 30 tamman laumat, joihin kuuluu myös 1–2-vuotiaita jälkeläisiä ja laumaa johtava ori. Kaksikyttyräiset kamelit kokoontuvat enintään noin 30 yksilön laumoihin. Pieni osa oreista ja tammoista elää yksin.
Ravinto.
Kamelit voivat selvitä kesän kuumuudessa viikon juomatta ja talvella useita viikkoja. Ne voivat kävellä yli 160 kilometrin matkan juomatta välillä. Jos eläimen ei tarvitse työskennellä ja ruoaksi on tarjolla kosteaa kasvillisuutta, se selviää juomatta jopa 10 kuukautta. Kamelit ovat taitavia säilömään vettä ruumiiseensa ja sietävät nestehukkaa. Kameli voi menettää 40 prosenttia ruumiinpainostaan kuolematta. Keitaalle päästyään se voi kerralla juoda jopa 150 litraa vettä. Useimmille eläimille näin nopea juominen olisi suolatasapainon järkkymisen vuoksi hengenvaarallista, sillä osmoottinen paine rikkoisi punasolut, mutta kamelin sitkeät punasolut kestävät venymistä hyvin. Kameli juo tarvitsemansa määrän 5–10 minuutissa ja vaeltaa sitten alueille, missä muut eläimet eivät selviydy. Hätätilanteessa kameli selviää myös suolavedellä. Janoinen kameli virtsaa hyvin vähän ja sen uloste on kuivaa.
Kameleille kelpaavat miltei kaikki aavikon kasvit – nekin, jotka eivät sovellu muiden autiomaan eläinten ravinnoksi. Suun sisäpinta on paksu ja nahkamainen, mikä suojaa sitä kovilta ja piikikkäiltä kasveilta. Kamelit syövät esimerkiksi piikkipensaita, kuivia lehtiä ja maltsoja. Kamelit eivät pureskele ruokaa täydellisesti ennen nielemistä. Aterian jälkeen osin sulanut ruoka nousee takaisin suuhun, jolloin kameli pureskelee sitä lisää ennen uudelleen nielemistä. Hyvinä aikoina ne syövät yli tarpeensa ja varastoivat rasvaa selkäänsä, jolloin muodostuu kyttyrä. Eläimen laihtuessa kyttyrä tyhjenee ja jää roikkumaan kylkeä vasten tai katoaa kokonaan. Kameli voi varastoida kyttyräänsä yli 30 kilogrammaa rasvaa. Proteiinin puutetta kameli sietää hyvin.
Lisääntyminen.
Tamma saavuttaa sukukypsyyden 3–4 vuoden iässä. Ori alkaa tuottaa siemennestettä noin kolmevuotiaana ja kiinnostuu tammoista 6–8-vuotiaana. Hyvissä olosuhteissa kiimakierto on ympärivuotinen. Kierron pituus on yleensä noin 3 viikkoa. Munasolu ei irtoa, mikäli parittelua ei tapahdu. Kameli on säästäväinen tässäkin. Sekä tammat että oriit voivat olla osan vuotta seksuaalisesti inaktiivisia. Kesyt kamelit yleensä vapautetaan parittelukauden ajaksi.
Kiima-ajan koittaessa aikuiset oriit ovat hyvin aggressiivisia, eikä niitä voida käyttää työhön. Niskassa sijaitsevat erityiset rauhaset erittävät voimakasta hajua. Suustaan ori pullistaa esiin suuren ja pehmeän kitapurjeesta muodostuneen pussin. Tammoista kilpailevat oriit mahtailevat toisilleen ulostamalla, virtsaamalla ja hakkaamalla hännällä omaa selkäänsä. Jos kumpikaan ei peräänny, alkaa tappelu. Oriit kiertävät toisiaan päät alas painettuna ja pureskelevat vastustajan jalkoja ja päätä yrittäen kaataa sen. Kilpakosijan vetäydyttyä voittaja piehtaroi maassa levittäen niskarauhasten eritteitä ja parittelee kaikkien lauman tammojen kanssa. Yhdyntätapa on sorkkaeläimeksi poikkeuksellinen: tamma asettuu makuulle mahalleen ja ori tämän taakse polvilleen etujalat tamman molemmin puolin. Astuminen kestää 10–30 minuuttia, jopa pidempään. Tänä aikana ori voi ejakuloida 3–4 kertaa. Ejakulaatin tilavuus on 6–8 ml.
Dromedaari kantaa sikiötä noin 12 ja kaksikyttyräinen 13,5 kk. Vasa syntyy yleensä sadekauden aikaan. Vastasyntynyt vasa painaa enintään 37 kilogrammaa. Tamma imettää vasaa 12–18 kuukautta. Maitoa erittyy päivittäin tavallisesti noin 4 kilogrammaa. Kamelit lisääntyvät noin 20-vuotiaiksi. Korkean imeväiskuolleisuuden ja pitkän tiineyden vuoksi tammat kokevat uuden kiima-ajan noin 1–2 viikkoa synnytyksen jälkeen. Emä huolehtii vasasta noin nelivuotiaaksi.
Eliniänodote.
Kamelit elävät noin 40-vuotiaiksi. Vankeudessa kameli saavuttaa jopa 50 vuoden iän.
Risteymät.
Yksi- ja kaksikyttyräiset kamelit kykenevät lisääntymään. Tavallisimmin risteytetään kaksikyttyräinen ori ja yksikyttyräinen tamma, mutta Keski-Aasian kazakit parittavat myös yksikyttyräisiä oreja ja kaksikyttyräisiä tammoja. Risteymän mahdollistaa paikallinen dromedaarirotu, joka poikkeuksellisen suurikokoisena kykenee astumaan ison tamman kaatumatta. Kahden kamelilajin ristisiitos on turkiksi "tülü", turkmeeniksi "iner" (tammasta "iner-maya") ja kazakiksi "nar" (tammasta "nar-maya"). Yksikyttyräisen tamman ja kaksikyttyräisen oriin jälkeläinen on "kurt-nar", kaksikyttyräisen tamman ja yksikyttyräisen oriin jälkeläinen puolestaan "kez-nar".
Risteymä on 5–12 prosenttia vanhempiaan isompi. Risteyttämisellä on perinteisesti pyritty yhdistämään dromedaarin kestävyyskunto ja kaksikyttyräisen kamelin vahva ruumiinrakenne sekä tavoiteltu monenlaisiin ilmasto-oloihin sopeutuvia eläimiä. Khorasanin kamelit olivat arabialaisen ja keskiaasialaisen kamelin risteytys, joita käytettiin yleisesti muinaisen Persian karavaanikaupassa. Nykyään risteytyksillä tavoitellaan suurempaa maidon ja villan tuotantoa.
Risteymät ovat hedelmällisiä, mutta niitä ei yleensä pariteta toistensa kanssa, sillä näin syntyvät jälkeläiset ("jarbay") ovat aggressiivisia ja sairaalloisia. Heteroosin edut menetetään kokonaan. Jos tavoitteena on maidon tuotanto, risteymä paritetaan dromedaarin kanssa. Kun tavoitellaan runsasta karvaa ja kylmän sietämistä, risteymä paritetaan kaksikyttyräisen kamelin kanssa. Risteymien parituksessa käytetään vain naaraita.
Ensimmäinen laaman ja kamelin risteytys syntyi Dubaissa 1998. Sen isä oli dromedaari ja emo guanaco. Syntynyttä hybridiä kutsutaan kaamaksi.
Kameli ja ihminen.
Historia.
Kamelin kesyttäminen tapahtui todennäköisesti verrattain myöhään, kun ihminen jo kasvatti lampaita, vuohia ja nautakarjaa. Kaksikyttyräisen kamelin lantaa, karvaa ja luita on löydetty Iranin Shahr-i-Sokhtasta ja ajoitettu noin vuoteen 2600 eaa. Kyse saattaa tosin olla metsästyksen jäänteistä. Altyn Tepestä on löydetty kolmannen vuosituhannen eaa. alkupuoliskolle ajoitettu kamelia muistuttava lelu. Kamelit ovat sopeutuneet äärimmäisiin ilmasto-oloihin, eikä niitä ole paljoakaan tarvinnut jalostaa ihmiskäyttöön sopivammiksi. Luulöydöt osoittavat, ettei kamelien ruumiinrakenne suuresti muuttunut kesyttämisen jälkeen.
Dromedaari kesytettiin Arabian niemimaan eteläosassa, missä rannikkokansat vuosien 3000–2500 eaa. välillä luopuivat kamelien metsästyksestä ja alkoivat kasvattaa niitä maidon saamiseksi. Somaliaan dromedaari levisi vuoteen 1500 eaa. mennessä, Palestiinaan noin 1500–1000 eaa. ja Egyptiin 1000-luvulla eaa. Kamelit olivat pitkään harvinaisia mutta yleistyivät kotieläiminä noin 1200 eaa. Niiden leviäminen liittyi ehkä suitsukekauppaan. Villejä dromedaareja esiintyi Arabiassa ensimmäiselle vuosituhannelle eaa. asti.
Syyrialaiseen lieriösinettiin on kuvattu kaksikyttyräinen kameli noin 1800 eaa. Mesopotamialaisissa nuolenpääteksteissä kamelit esiintyvät muinaisbabylonialaiselta kaudelta alkaen. Uusassyrialaiset kirjoitukset ja kuvat osoittavat yksi- ja kaksikyttyräisiä kameleja käytetyn sekä rauhanomaisiin että sotilastehtäviin. Irakista Kiinaan ulottuneella silkkitiellä kamelit olivat tärkeitä kaukokaupan kantojuhtia. Keski-Aasiassa yleistyi dromedaarin ja kaksikyttyräisen kamelin ristisiitos. Rooman valtakunnan hajottua Pohjois-Afrikan ja Lähi-idän tieverkosto rappeutui. Pyöriin perustuva liikenne väheni, ja dromedaarista tuli seudun pääasiallinen kulkuväline.
Dromedaarille soveltuva satula kehitettiin Etelä-Arabiassa. Pohjois-Arabiassa kehitettiin vuoteen 100 eaa. mennessä puukehikkoon perustuva satula, jonka mahdollisti kyttyrän päällä istumisen ja lisäsi kamelin sotilaallista merkitystä. Arabien valloitusten myötä dromedaari levisi koko Saharan alueelle. Myöhemmin keksittiin vielä kolmas satulatyyppi, jossa ratsastaja istuu kyttyrän edessä. Menetelmä oli ratsastuksen kannalta tehokas, mutta raskaiden taakkojen kantamiseen se ei sovellu.
Taloudellinen merkitys.
Kamelit ovat Lähi-idän, Pohjois-Afrikan ja Keski-Aasian perinteisten elämäntapojen elinehto. Arabian beduiinien kulttuuri oli täysin riippuvaista kameleista. Kamelin maito ja liha muodostivat suuren osan ruokavaliosta, karvasta saatiin vaatteita ja telttoja, ja aavikolla liikkuminen edellytti kamelien käyttöä ratsuina ja kantojuhtina.
Kamelien maito on paksua ja ravitsevaa. Lehmänmaitoon verrattuna siinä on hiukan enemmän proteiinia ja huomattavasti enemmän rasvaa. Maidosta valmistetaan jogurttia. Kamelien liha on niiden käyttöalueilla arvostettua. Parhaana osana pidetään rasvaista kyttyrää.
Kesyjen kamelien taloudellinen merkitys liittyy ennen kaikkea ratsuna ja kuormajuhtana käyttöön. Afrikan ja Aasian aavikkoalueilla ne ovat pääasiallinen kantojuhta. Karavaanikaupassa kameleilla oli ratkaiseva merkitys 1900-luvulle saakka. Kamelien arvoa kotieläimenä lisää sen kyky selvitä pitkistä kuivuuskausista, jotka usein ovat kohtalokkaita muille eläimille. Ne pystyvät kantamaan 250 kiloa lastinaan ja kulkemaan näin 40 kilometriä päivässä (ilman kuormaa jopa 160 kilometriä) ja olemaan viikon juomatta.
Kameleista saadaan villaa ja nahkaa. Kaksikyttyräisen kamelin hieno villa muistuttaa kašmiria. Kuivaa lantaa käytetään polttoaineena. Kaiverretut kamelin luut olivat muinaisina aikoina yleinen työkaluissa ja koriste-esineissä käytetty materiaali.
Sotilaskäyttö.
Ensimmäinen kirjallinen maininta kameliratsuväestä on vuodelta 853 eaa., jolloin Assyrian kuningas Salmanassar III taisteli useiden paimentolaisarmeijoiden liittoa vastaan. Rooman valtakunnan kameliratsuväkeä kutsuttiin nimellä "dromedarii", mutta enimmäkseen armeija käytti kameleja huoltoon. Muslimien varhaisissa valloitussodissa kameleilla oli suuri merkitys raskaan jalkaväen liikkumisessa. Vielä ensimmäisen maailmansodan aikaan kameleita käytettiin Lähi-idän rintamalla yleisesti.
Kameli sopii parhaiten kantojuhdaksi ja partiointiin aavikolla. Sotaratsuna se on hevosta huonompi. Hitautensa ja itsepäisyytensä takia kameli ei menesty lähitaistelussa eikä kelpaa ratsuväkihyökkäyksiin. Käyttöä rajoittavat myös hidas lisääntyminen ja sopimattomuus kosteaan ilmastoon.
Urheilu.
Kamelien kilpajuoksut ovat Persianlahden alueen ja Pohjois-Afrikan perinteinen urheilulaji. Kamelipaini on Turkissa suosittu laji, jossa kiimaiset tülü-oriit usutetaan toistensa kimppuun.
Taide ja kansanperinne.
Kamelia kutsutaan ”erämaan laivaksi”. Beduiinirunoudessa kamelitammaa ylistetään uskolliseksi ja järkähtämättömäksi liittolaiseksi. Arabien kansantarinoissa kameli esiintyy usein.
Vanhin tunnettu kamelia esittävä taideteos on Saudi-Arabiasta löydetty – vuotta vanha kallioveistos. Yhdysvaltalainen taiteilija Nancy Graves (1940–1995) tunnetaan luonnollista kokoa olevista kaksikyttyräistä kamelia esittävistä veistoksistaan.