tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aroseepra

Aroseepra eli savanniseepra ("Equus quagga", aiemmin "Equus burchellii") on seepralajeista yleisin ja laajimmalle levittäytynyt. Aroseeprasta tunnetaan kuusi alalajia, joista yksi, kvagga ("Equus quagga quagga"), on kuollut sukupuuttoon. Se luokiteltiin aiemmin toisinaan omaksi lajikseen.
Koko ja ulkonäkö.
Aroseepra painaa 155–320 kilogrammaa, on 2,2-2,5 metriä pitkä ja sen säkäkorkeus on 1,1–1,45 metriä. Sen ruumis on tanakka ja jalat lyhyehköt. Aroseepran mustavalkoinen raidoitus on etuosasta pystysuoraa ja takaosassa vaakasuoraa. Pohjoisemmassa elävillä yksilöillä raidat ovat kapeammat kuin etelässä elävillä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Aroseepra elää tasangoilla ja ruohikkomailla Etelä-Etiopiasta Angolaan ja itäiseen Etelä-Afrikkaan asti. Yksilöitä arvioidaan olevan noin 500 000, mutta niiden kanta on pienenemässä. Metsästys ja ihmisen levittäytyminen seepran asuttamille alueille ovat kuitenkin harventaneet aroseeprakantaa. Savanniseeprat elävät joko avoimella savannilla tai jossain määrin metsittyneillä mailla, mutteivat Itä- ja Etelä-Afrikan tiheissä metsissä. Myöskään kuivilla alueilla seepra ei viihdy, vaan vettä on oltava alle 30 kilometrin päässä. Aroseeprat saattavat laiduntaessaan lyhentää heinät antiloopeille sopiviksi.
Elintavat ja ravinto.
Aroseeproilla on haaremeita, joissa ori johtaa jopa kuuden tamman laumaa. Toisaalta on poikamieslaumoja, joissa on noin 15 urosta. Orit taistelevat keskenään tammoista. Tammat synnyttävät varsoja parin vuoden välein, melko harvoin, vain silloin kun tuoretta ruohoa on saatavilla. Seepra syö enimmäkseen heinää, mutta myös pensaita, puuntaimia, oksia ja lehtiä.
Aroseeprat muodostavat pieniä perheryhmiä, joihin kuuluu yksi uros ja muutama naaras sekä näiden nuorimmat jälkeläiset. Toisinaan ne muodostavat suuria laumoja tasangoilla.
Tansanian Serengetin kansallispuistossa seeprat vaeltavat joka vuosi noin 150 km 300–600 km² alueella. Yleensä runsaskasvisella alueella seepralauma liikkuu kohtalaisen suurella, noin 200 km² alueella, mutta Ngorongoron laaksossa seeprojen tiheys on 10 kertaa suurempi, jopa 20 seepraa neliökilometriä kohden. Siellä muutama seepralauma elää 30 km² alueella. Pienet seepralaumat saattavat joskus yhdistyä suurlaumoiksi varsinkin vaellusten ajaksi.
Triftongi

Triftongi eli kolmoisääntiö on vokaaliäänne, joka muodostuu kolmesta laadullisesti erilaisesta mutta samaan tavuun kuuluvasta vokaalielementistä. Se vertautuu siis diftongiin, joka muodostuu kahdesta samaan tavuun kuuluvasta vokaalielementistä. Vokaalia, jonka laatu ei äänteen keston aikana muutu, kutsutaan monoftongiksi.
Triftongi ääntyy esimerkiksi espanjan sanassa "buey"  ’härkä’. Hyvin runsaasti triftongeja on kiinassa (esim. sanassa "piāo" ’leijua’). Suomen kielessä triftongeja sen sijaan ei tavata, jollei sellaiseksi tulkita onomatopoeettiseen sanaan "miau" sisältyvää vokaalisarjaa taikka tau-sanan monikkomuodoissa (tauitten, tauita, tauihin jne.) esiintyvää vokaalisarjaa. Suomalaisissa sanoissa tosin esiintyy kolmen ja jopa neljän vokaalin jonoja (esim. "aie" , "tauoissa" ) – ja yhdyssanoissa joskus pitempiäkin – mutta enintään kaksi vokaalia voi kuulua samaan tavuun.
Joskus voi olla vaikea hahmottaa, onko jokin vokaalisarja triftongi vai eri tavuihin kuuluvista diftongista ja monoftongista muodostuva vokaaliyhtymä. Esimerkiksi huolitellulla oxfordinenglannilla lausuttu sana "fire"  ’tuli’ mielletään useimmiten yksitavuiseksi, ja koska siinä ääntyy kolme vokaalielementtiä, kyseessä on siis triftongi. Toisaalta sanassa "higher"  ’korkeampi’ on tavunraja (hiatus) diftongin  ja monoftongin  välissä. Joidenkin foneetikkojen mielestä englannissa ei lainkaan esiinny triftongeja, vaan myös sana "fire" ääntyy oikeasti kaksitavuisena , vaikka on mahdollista, että joskus keskimmäinen vokaalielementti surkastuu ja jäljelle jääneet monoftongit sulautuvat diftongiksi .
Ilmestys

Ilmestys on uskonnoissa tiedon, moraalikäskyjen tai joskus varmuudentunteen saamista jumalallisesta lähteestä. Monen uskonnon opetukset perustuvat ilmestyksiin.
Uskontojen mukaan ilmestys voi tulla suoraan jumalalta, kuten Raamatun mukaan Moosekselle ensin palavasta pensaasta ja sen jälkeen hänen saadessaan kymmenen käskyä Jumalan omakätisesti kivitauluihin kirjoittamina. Ilmestys voi tulla myös sanansaattajan välityksellä: esimerkiksi islamin profeetan Muhammedin saama "Koraani" oli Jumalan hänelle sanelema epäsuorasti enkeli Gabrielin välityksellä. Joskus ilmestyksen voi välittää jokin muu kuin sanansaattaja, kuten luonnonesine tai myrsky.
Kertomuksiin ilmestyksistä liittyy usein näky tai jokin havaittava merkki. Ilmestys voi kuitenkin olla myös havaitsematon ja esimerkiksi ohjata paavia tekemään erehtymättömiä julistuksia, tai profeettoja ja teologeja ymmärtämään jotain hankalaa teologista kysymystä kuten kolminaisuuden olemusta.
Arturo Pérez-Reverte

Arturo Pérez-Reverte (s. 24. marraskuuta 1951 Cartagena, Espanja) on espanjalainen romaanikirjailija ja toimittaja. Hänet tunnetaan erityisesti historiallisia henkilöitä ja ympäristöä hyödyntävistä romaaneista, jotka sisältävät usein rikoksen tai arvoituksen. Hän on Espanjan kuninkaallisen akatemian jäsen.
Pérez-Reverte työskenteli sotakirjeenvaihtajana 21 vuoden ajan vuosina 1973–1994. Pérez-Reverte aloitti toimittajanuransa kirjoittamalla "Pueblo"-sanomalehteen. Sen jälkeen Pérez-Reverte siirtyi terrorismin ja asekaupan erikoisasiantuntijaksi Televisión Españolalle, Espanjan valtiolliselle televisiokanavalle. Toimittajana hankkimaansa kokemusta hän on hyödyntänyt kirjoissaan.
Pérez-Reverten ensimmäinen romaani "El húsar" ilmestyi vuonna 1986, ja hän on sen jälkeen julkaissut lukuisia romaaneja. Hän on saavuttanut teoksillaan suurta suosiota kotimaassaan Espanjassa mutta on erittäin suosittu myös Saksassa, Ranskassa ja Etelä-Amerikassa. Hän on saanut useita kirjallisuuspalkintoja. Ranskalainen "Lire"-lehti valitsi hänet kymmenen parhaan kirjailijan joukkoon, vuotta myöhemmin "New York Times Book Review" valitsi "Flaamilaisen taulun" viiden parhaan käännöskirjan joukkoon ja Ruotsin jännityskirjallisuuden Akatemia vuoden käännösdekkariksi. "Yhdeksäs portti" sai Tanskassa Pelle Rosenkratz -palkinnon vuonna 1995 ja 1997 "New York Times Book Review" valitsi sen vuoden kirjat -listalleen. Vuonna 2003 Pérez-Reverte valittiin Espanjan kuninkaalliseen taideakatemiaan kaikkien aikojen nuorimpana jäsenenä. Suomessa Pérez-Reverte sai Suomen dekkariseuran Ulkomaisen jännityskirjallisuuden kunniakirjan vuonna 1999.
Pérez-Reverten kirjat muistuttavat jossakin määrin Umberto Econ romaaneja, koska niissäkin ratkotaan historiallisia arvoituksia. Pérez-Reverten kirjat sisältävät Econ teosten tavoin runsaasti intertekstuaalisia viittauksia muuhun kirjallisuuteen ja historiaan, joskin ne ovat tyyliltään jonkin verran Econ teoksia kevyempiä. Genreltään Pérez-Reverten useimmat romaanit kulkevat jossakin historiallisen romaanin ja salapoliisiromaanin välimaastossa.
Elokuvat.
Pérez-Reverten kirjojen pohjalta on tehty kuusi elokuvaa, tunnetuimpia Roman Polańskin ohjaama "Yhdeksäs portti", jonka pääosaa näytteli Johnny Depp, Jim McBriden ohjaama "Uncovered", jonka pääosaa näytteli Kate Beckinsale ja Agustín Díaz Yanesn ohjaama "Alatriste", jonka pääosaa näytteli Viggo Mortensen. Pérez-Reverten useassa teoksessa esiintyvä kapteeni Alatriste on Flanderin jalkaväen entinen sotilas, joka sarjan aloitusteoksessa ansaitsee toimeentulonsa miekallaan 1600-luvun Madridissa.
Evil twin

Evil twin (suomeksi myös "paha kaksonen") on tietotekniikassa englanninkielinen nimitys langattoman lähiverkon tukiasemalle, joka tekeytyy luotettavaksi yhteyden tarjoajaksi. Tavoitteena on luottamuksellisten tietojen kalastelu eli phishing.
Langattoman lähiverkon paha kaksonen saadaan aikaan esimerkiksi laittamalla avoimen tukiaseman läheisyyteen vahvempaa signaalia tuottava tukiasema. Tällöin väärennetty tukiasema syrjäyttää alkuperäisen tukiaseman, jolloin käyttäjien kannettavien ja matkapuhelinten yhteydenotot ohjautuvat helposti pahalle kaksoselle. Kun liikenne ohjautuu krakkerin hallitseman tukiaseman kautta, hän pääsee ohjaamaan käyttäjät haluamalleen huijaussivustoille ja lukemaan sivuille syötettyä tietoa.
Tällaiselta huijaukselta voi suojautua esimerkiksi tarkistamalla laitteen langattoman yhteyden asetukset ja estämällä yhteydenotot salaamattomiin tukiasemiin, joiden luotettavuudesta ei ole varma. Salattujen sivujen suojaussertifikaatin kelvollisuus on syytä tarkistaa välistävetohyökkäyksen varalta. Helpoimmin ja varmimmin huijaukselta välttyy, jos ei syötä luottamuksellista tietoa käyttäessään julkista verkkoyhteyttä.
Camilla (Yhdistyneen kuningaskunnan kuningatar)

Kuningatar Camilla (Camilla Rosemary Mountbatten-Windsor, ent. Parker Bowles, o.s. Shand, s. 17. heinäkuuta 1947 Lontoo) on Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaan Charles III:n puoliso ja Yhdistyneen kuningaskunnan kuningatar.
Perhe.
Camillan vanhemmat olivat majuri Bruce Shand (1917–2006) ja paronin tytär Rosalind Cubitt (1921–1994). Hänen isoäitinsä äiti Alice Keppel (1868–1947) oli kuningas Edvard VII:n rakastajatar.
Ensimmäinen avioliitto.
Camilla Shand meni naimisiin Andrew Parker Bowlesin kanssa 1973. Heille syntyivät lapset Tom vuonna 1974 ja Laura vuonna 1978. Pari erosi vuonna 1995.
Suhde ja avioliitto Charlesin kanssa.
Camilla tutustui silloiseen Walesin prinssi Charlesiin 1970-luvun alussa. He tapailivat jonkin aikaa, mutta Camillaa ei silloin pidetty tulevalle kuninkaalle sopivana kumppanina. Vuonna 1981 Charles vei vihille lady Diana Spencerin. Prinssi Harryn syntymän jälkeen pariskunta erkaantui toisistaan, ja Camilla ja Charles aloittivat uudelleen suhteen.
Kruununprinssiparin avio-ongelmat saivat laajaa julkisuutta vuonna 1992, kun Charlesin ja Dianan tiedotettiin päätyneen asumuseroon. Prinsessa syytti liittonsa kariutumisesta Camillaa, ja vuonna 1995 hän sanoi BBC:n haastattelussa: ”Meitä oli kolme yhdessä avioliitossa, joten siinä oli hieman tungosta.” Charlesin ja Dianan virallinen avioero astui voimaan kesällä 1996, ja seuraavana vuonna Diana kuoli auto-onnettomuudessa.
Camilla ja Charles avioituivat 9. huhtikuuta 2005. Avioliiton jälkeen Camilla tunnettiin Cornwallin herttuattarena.
Kuningattarena.
Elisabet II:n kuoltua 8. syyskuuta 2022 Camillan puolisosta tuli kuningas Charles III ja Camillasta kuningatar. Camilla kruunattiin puolisonsa rinnalla 6. toukokuuta 2023.
Arvonimet.
Vaikka Camilla oli oikeutettu käyttämään arvonimeä Walesin prinsessa, hän käytti ennen puolisonsa valtaistuimelle nousua Cornwallin herttuattaren titteliä. Skotlannissa hänen arvonimensä oli "Rothesayn herttuatar".
Aikaisemmin arveltiin, että Charlesin noustessa kuninkaaksi Camilla ottaisi käyttöön arvonimen ”prinsessapuoliso”. Helmikuussa 2022 kuningatar Elisabet II julkaisi kuitenkin kansalaisille viestin, jossa hän sanoi toivovansa, että Camilla tunnettaisiin tulevaisuudessa kuningatarpuolisona (). Tämä nimitys tuli käyttöön syyskuussa 2022, kun hovi julkaisi tiedotteen kuningatar Elisabet II:n kuolemasta. Suomeksi Camillan arvonimestä voi käyttää nimitystä kuningatar, ellei haluta erikseen korostaa asemaa monarkin puolisona. Kruunajaisten jälkeen hovi alkoi käyttää Camillasta nimitystä kuningatar ("The Queen").
Laakerinlehti

Laakerinlehti on laakeripuun lehti, jota käytetään mausteena. Sitä käytetään perinteisesti liharuokien, patojen, keittojen ja liemien maustamiseen. Se on yksi perusosa maustekimpussa, bouquet garnissa. Immuniteettia kohottavana laakerilehteä on käytetty myös suolisto- ja virtsatieinfektioiden hoitoon. 
Maustekäyttö.
Ruokien maustamiseen riittää yleensä 1–2 kuivattua laakerinlehteä. Lehtiä voidaan käyttää myös tuoreena, mutta kuivattuna lehtien kitkeryys vähenee. Kypsistä ruoista laakerinlehdet poistetaan, eikä niitä pidä käyttää sellaisenaan sisäisesti, koska ne ovat suolistolle haitallisia raapiessaan suolenseinämiä. Hienoksi jauhettuna ruokaan tarkoitettuja laakerinlehtiä voi syödä turvallisesti, mutta maku on kokonaista lehteä paljon voimakkaampi. Laakerinlehti on etenkin ranskalaisen keittiön ainesosa. Kreikan Korfulla puolestaan laakerinlehtiä kääritään kuivatuista viikunoista tehtyjen maustettujen kakkusten ympärille.
Laakerinlehdistä puristetaan myös öljyä, jota käytetään leivonnaisten, pikkelssien, säilykkeiden ja lihatuotteiden maustamiseen. Samaa öljyä käytetään myös hajusteteollisuudessa, esimerkiksi hammastahnoissa.
Lääkekäyttö.
Laakerinlehdet sisältävät paljon rautaa, fenoleja ja C-vitamiinia. Laakerin tiedetään lisäävän ruokahalua, poistavan ilmavaivoja ja edistävän kuukautisia. Pieninä määrinä lehdet ovat diureettisia, suurina määrinä niitä käytetään oksettavina aineina. Laakeri sisältää ainesosia, jotka estävät migreeniä ja erilaisia tulehduksia. Sitä käytetään myös yskän torjuntaan. Myös laakerin vaikutuksia erilaisten syöpien torjunnassa tutkitaan. Suurina määrinä laakeri on narkoottista.
Käyttö hyönteiskarkotteena.
Laakerinlehtiä voi käyttää jauhopusseissa karkottamaan tuhohyönteisiä. Sitä on käytetty myös koiden torjumiseen.
Maustekirveli

Maustekirveli eli kirveli ("Anthriscus cerefolium") on yksivuotinen ruoho, jota käytetään ruoan maustamisessa. Sarjakukkaiskasvien heimoon kuuluva monipuolinen yrtti on kotoisin Aasian länsiosista tai Etelä-Venäjältä. Maustekirveli sisältää runsaasti A- ja C-vitamiinia, minkä vuoksi sitä suositellaan käytettäväksi tuoreena.
Maustekirveli on yksi ranskalaisen keittiön fines herbes -sekoituksen yrteistä. Muut kolme sekoitukseen kuuluvaa yrttiä ovat persilja, rakuuna ja ruohosipuli. Maustekirveliä käytetään muun muassa munakkaiden sekä sieni- ja kasviruokien maustamiseen. Kirveli on nopeakasvuinen ja helppohoitoinen mausteyrtti, joka menestyy varjossakin.
Maustekirveli sisältää metyylikavikolia eli 4-allyylianisolia eli estragolia (C10H12O), ja sen tiedetään kiihdyttävän aineenvaihduntaa, puhdistavan elimistöä sekä piristävän kehoa. Sen sanotaan myös lievittävän reumatismia ja edistävän ruoansulatusta.
Taimiasteella maustekirveli muistuttaa persiljaa ("Petroselinum crispum") ja isompana samaan sukuun kuuluvaa koiranputkea ("Anthriscus sylvestris").
Sana "kirveli" on lainattu suomeen muinaisruotsista. Se juontuu alasaksan ja latinan kautta kreikkalaisesta nimityksestä "khairéphyllon", joka tarkoittaa ”ilolehteä”. Se viittaa kasvin iloisen vihreään väriin ja miellyttävään tuoksuun.
Ruohosipuli

Ruohosipuli eli ruoholaukka ("Allium schoenoprasum") on laukkojen eli sipuleiden sukuun kuuluva monivuotinen maustekasvi. Se kasvaa noin 30 cm korkeaksi. Sillä on sileät, putkimaiset lehtivarret, joiden päähän puhkeaa violetit tupsumaiset kukat, joiden halkaisija on noin yhden sentin.
Elinympäristö.
Ruohosipuli viihtyy aurinkoisella kasvupaikalla. Maan tulee olla voimakasta ja hyvin ojitettu. 
Suomessa ruoholaukka kasvaa yleisenä merenrantakallioiden niittykaistaleilla ja kivikkoisilla rantaniityillä.
Levinneisyys.
Ruoholaukkaa kasvaa villinä Venäjällä ja merenrannoilla Länsi-Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa.
Ruoholaukkaa voi löytää Suomen luonnosta Ahvenanmaalta, Etelä- ja Lounais-Suomen saaristosta sekä harvoin sisämaan kallioilta jäänteenä niiltä ajoilta, kun meri vielä huuhteli alueita. Sitä voi esiintyä asutuksen liepeillä viljelyjäänteenä tai -karkulaisena.
Alalajit.
Suomessa ruoholaukalla on kaksi alalajia, euroopanruoholaukka ("A. schoenoprasum" subsp. "schoenoprasum") ja ruijanruoholaukka ("A. schoenoprasum" subsp. "sibiricum"). Jälkimmäistä tavataan vain Pohjois-Lapissa Utsjoen kyläkedoilla ja rannoilla sekä Inarissa. Ruijanruoholaukka luokitellaan Suomessa silmälläpidettäväksi lajiksi.
Käyttö.
Ruohosipulin kapeat, liereät ja ruohomaiset lehdet piristävät monia ruokalajeja. Fines herbes -yhdistelmä sisältää persiljan, kirvelin ja muiden yrttien ohella myös ruohosipulia. Suomessa ruohosipuli on tavallinen mausteyrtti hyvin monessa kotipuutarhassa.
Liaotungin niemimaa

Liaotungin niemimaa (; myös nimellä Liaodongin niemimaa) on lounasta kohti työntyvä suuri niemimaa Kiinan koillisosan Liaoningin maakunnan etelärannikolla, Keltaisenmeren pohjoisosassa.
Niemimaan eteläisessä kärjessä sijaitsee niemimaan suurin kaupunki, vajaan neljän miljoonan asukkaan Dalian.
Maantieteellinen sijainti.
Liaotungin niemimaa sijaitsee Mantšurian eteläosassa. Niemimaa rajoittuu lännessä Bohainmereen ja idässä Koreanlahteen. Molempia merialueita pidetään osana Keltaistamerta (esimerkiksi IHO:n merialuejaottelussa). Yhdessä eteläpuolisen Shandongin niemimaan kanssa se muodostaa Bohainsalmen.
Samalla leveysasteella sijaitsevat Japanin saarista Honshun pohjoisosat ja Euroopan kaupungeista Madrid.
Pinnanmuodostus.
Niemimaa muodostaa osan laajempaa pohjois-eteläsuuntaista Changbaivuoristoa, joita kutsutaan niemimaalla Qianvuoriksi. Niiden keskeisenä osana ovat graniitista ja savikivestä muodostuneet rinnakkaiset vuorijonot, jotka ovat kuluneet teräviksi huipuiksi ja harjanteiksi. Korkeimmalle kohoava Buyunvuori yltää 1 130 metriin merenpinnasta. Niemimaan rannikolla pinnanmuodot ovat alankoa, joka reunustaa niemimaata kapeana vyöhykkeenä.
Muuta.
Liaotungin niemimaa oli merkittävä eri valtioiden pyrkiessä valvomaan Mantšuriaa 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alkupuolella. Liaotungia valvonnalla pyrittiin estämään Pekingin vaikutusmahdollisuudet Kiinan koillisseutuihin. Muun muassa Venäjän laivastolla oli strategisesti keskeinen Port Arthurin laivastotukikohta niemimaalla. Liaotungin hallinnasta päätettiin muun muassa Shimonosekin ja Portsmouthin sopimuksissa.
Minttu (nimi)

Minttu on suomalainen naisen etunimi. Minttu viettää nimipäivää 6. lokakuuta. Nimi lisättiin almanakkaan vuonna 1995.
Lokakuuhun 2025 mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Minttu-nimen on saanut noin 5 200 henkilöä, joista suurin osa on syntynyt vuoden 1980 jälkeen. Ennen vuotta 1960 nimi oli annettu vain muutamalle henkilölle.
Fines herbes

Fines herbes on klassinen ranskalainen maustesekoitus, joka koostuu kirvelistä, persiljasta, rakuunasta ja ruohosipulista. Tuoreet yrtit silputaan hienoksi juuri ennen kuin ne lisätään ruokaan. Sekoitusta käytetään muun muassa munakkaiden ja kasvisruokien maustamisessa.
Fines herbes sisältää mietoja keveitä makuja toisin kuin esimerkiksi Provencen yrtit ja Bouquet garni.
Arboretum

Arboretum (lat. "arbor", "puu") eli puulajipuisto on yleisnimitys viheralueesta, johon on kerätty systemaattisesti tai satunnaisesti yleensä yhtä kasvisukua tai heimoa laajempi kokoelma puuvartisia kasveja. Arboretum voi olla hoidettu, jolloin se muistuttaa puutarhaa, tai se voi olla hoitamaton, luonnontilainen puisto. Arboretum voi olla yksityisen, yhteisön tai jonkin kaupallisen tahon omistama näyte- ja kasvitarha. 
Arboretumeihin liittyy kokeilu-, tutkimus- ja tiedotusluonne: puulajipuistossa halutaan kokeilla ja esitellä eri puolille maailmaan tehtyjen siemenkeruumatkojen ja kasvivaihtojen selviytymismahdollisuuksia. Toisaalta pienillä metsikköistutuksilla voidaan tutkia puulajien soveltumista metsänkasvatukseen ja -jalostukseen sekä opettaa ja tutkia puutarhan hoitoa. Edelleen puulajipuistoilla halutaan esitellä dendrologisesti kiinnostavaa lajistoa ja herättää laajempaa kiinnostusta kasvilajiston runsautta kohtaan.
Suomen arboretumit.
Ilmaston ja väestön jakautumisen seurauksena Suomen puulajipuistoista määrällisesti suurin osa sijaitsee Etelä-Suomessa. Suomessa on noin 30–40 merkittävää arboretumia. 
Suomessa menestyvät kasvit ovat tyypillisesti bioklimaattisesti Suomea muistuttavien alueiden yleensä luonnonvaraisia lajeja. Suomessa menestyviä puuvartisten kasvien kasvikantoja löytyy pääasiassa boreaaliselta vyöhykkeeltä ja sitä vastaavilta vuoristovyöhykkeiltä. Merkittävä osa lajeista on kotoisin Siperiasta, Pohjois-Amerikasta (esimerkiksi Brittiläinen Kolumbia ja Kalliovuorten alue) ja Itä-Aasiasta (Japanin pohjoisosat, Kiinan koillis- ja luoteisosat, Korea, Kuriilit, Sahalin ja Mantšuria). Toisaalta arboretumeiden paikallinen topografia ja mikroilmasto voivat tarjota edellytyksiä eksoottisempien kasvien menestymiseen esimerkiksi lehtimetsäalueelta. Euroopan eteläisimmistä osista tuodut lajit eivät Suomessa juurikaan menesty harvoja poikkeuksia lukuun ottamatta.
Suuri osa Suomen arboretumeista on jonkin julkisen tahon kuten Metsäntutkimuslaitoksen, Metsähallituksen, yliopistojen tai maatalous- ja metsäoppilaitosten ympärille perustettuja tai niiden hallinnoimia puutarhoja ja puistoja. Toisaalta merkittävä osa Suomen arboretumeista on vanhoilla kartanoilla, joiden yhteyteen on perustettu laajoja dendrologisesti kiinnostavia istutusalueita. Suurimpaan osaa Suomen julkisista arboretumeista on vapaa pääsy, tai pääsymaksu on nimellinen sisältäen oppaan ja esittelyn alueen lajistosta. Osa arboretumeista, erityisesti yliopistojen hallinnoimat puistot, on varustettu nimikyltein ja opastauluin - osassa nimikyltit puuttuvat tai ovat vajaita.
Grendel

Grendel on varhaiskeskiaikaisessa anglosaksisessa Beowulf-eepoksessa esiintyvä hirviö. Tarun mukaan se sai alkunsa raamatullisesta Kainin suvusta, josta sikisivät "juuttaat ja hiidet, ilkeät peikot sekä jättiläiset." Grendel oli hylkiö, joka oli tuomittu vaeltamaan maan päällä. Se riehui daanien kuninkaan Hrothgarin valtakunnassa tappaen monia, kunnes gööttien päällikkö Beowulf surmasi sen.
Useat kirjallisuuskriitikot ovat tulkinneet Grendelin pakanallisuuden fyysisen ja moraalisen pahuuden henkilöitymäksi. Beowulfin kamppailun on puolestaan nähty symboloivan anglosaksisen Englannin heräävää kristillisyyttä.
Grendelin tarina.
Aluksi Grendel piileskeli sumuisella suolla lähellä Hrothgarin hovia, Heorotia. Se kuunteli katkerana juhlista kuuluvaa ilonpitoa ja odotti, että sotilaat joisivat itsensä oluesta humalaan. Äänten hiljentymisestä Grendel päätteli monien olevan juovuksissa ja se hyökkäsi palatsiin. Se tappoi ja söi 30 ihmistä. Siitä alkoi kaksitoista talvea kestävä kauhun aika. 
Daanit eivät uskaltaneet palata hoviin. He myös rukoilivat vanhoja jumaliaan avuksi, mutta tilanne ei helpottunut yhtään. Kun daanit olivat jo menettäneet toivonsa, saapui gööttien hovista Beowulf, voimamies ja hirviöiden, jatulien, meritursaiden ja näkkien tappaja. Hän purjehti daanien maille 14 miehen kanssa ja tarjoutui tappamaan hirviön. Gööttien miehille raivattiin sali, jossa uroot istuivat lavitsoille ja juomalaskija kaatoi nestettä kirjavasta kannusta, hilpeys valtasi suuren seurueen.
Seuraavana yönä saapui Grendel, hyökkäsi kuninkaan hoviin ja söi yhden "simasalin" soturin. Beowulf haastoi sen painiin. Mikään miekka ei kuitenkaan peikkoon pystynyt. He painivat pitkään, kunnes Beowulf väänsi Grendelin käden irti, ja hirviö pakeni suolle.
Beowulfin kunniaksi pidetään suuret juhlat, mutta seuraavana yönä Grendelin emo vei kostoksi Hrothgarin suosikkisoturin. Beowulf haettiin kiireesti apuun ja hän lähti seuraamaan Grendelin emoa lammen rantaan, josta löytyi surmatun soturin Æscheren pää. Beowulf ottaa Hrunting-miekkansa ja lähtee hirviön perään, tietäen, että miekka ei edelleenkään tehonnut vedenalaisesta hovista tavattuun hirviöön. 
Beowulf löysi aseröykkiöstä valtavan muinaisen jatulien miekan, jolla hän tappoi hirviöemon, leikkasi kuolleen Grendelin pään irti ja vei sen hoviin voitonmerkiksi tämän katkaistun käden viereen. Jatulien miekka suli hirviön verestä, mutta sen kahva jäi daanien aarteeksi. Beowulf palkittiin runsain aartein, hän palasi kotimaahansa ja hallitsi maataan viisikymmentä talvea.
William Dembski

William Albert ”Bill” Dembski (s. 18. heinäkuuta 1960) on yhdysvaltalainen matemaatikko, filosofi, teologi ja älykkään suunnittelun teorian kannattaja. 
Dembski sanoo, että ellei jokin älykkään suunnittelun opin kaltainen ole totta ja tule hyväksytyksi, ”naturalistinen tiedenäkemys jatkaa heikentymättömänä ja pyyhkäisee mennessään kristillisen jumalauskon viimeisetkin jäänteet”.
Vuonna 2010 Dembski ilmoitti uskovansa Raamatun kirjaimelliseen tulkintaan. Dembski kertoi uskovansa, että Jumala loi maailman Genesiksen mukaisesti kuudessa päivässä huipentuen Aatamin ja Eevan luomiseen. Dembskin mukaan Aatami ja Eeva olivat todellisia ihmisiä, jotka ovat periyttäneet geeninsä kaikille ihmisille, mutta he itse eivät olleet evolutiivisen prosessin tulos.
Jalometalli

Jalot metallit eli jalometallit ovat joukko metallisia alkuaineita, joilla on pieni normaalipotentiaali ja jotka eivät reagoi vetykaasua vapauttavasti suolahapolla tai sitä heikommilla hapoilla. Puhtaina metalleina ollessaan jalometallit vaativat liuetakseen voimakkaita happoja, kuningasvettä tai oman tietynlaisen menetelmänsä. Esimerkiksi kulta liukenee syanidiliuokseen.
Eri lähteissä ja tilanteissa on kuitenkin eroja siinä, mitkä kaikki alkuaineet luetaan jaloiksi metalleiksi. Yleisesti jalometalleja ovat kaikki platinaryhmän metallit sekä muutama muu ryhmän ympärillä jaksollisessa järjestelmässä oleva metalli. Jalometalleiksi voidaan siis lukea noin kymmenkunta alkuainetta: hopea (Ag), iridium (Ir), kulta (Au), osmium (Os), palladium (Pd), platina (Pt), rodium (Rh) ja rutenium (Ru) sekä toisinaan edellisten lisäksi myös elohopea (Hg), kupari (Cu) ja renium (Re). 
Jalometallien leimaamista koskevassa lainsäädännössä jalometalleilla tarkoitetaan kultaa, hopeaa, platinaa ja palladiumia.
Jalometallien sijainti jaksollisessa järjestelmässä:
Jalometallit jännitesarjassa.
Jaettaessa metallit normaalipotentiaalin mukaan nousevaan järjestykseen, saadaan metallien sähkökemiallinen jännitesarja. Jännitesarjassa ennen vetyä olevat metallit ovat epäjaloja ja vedyn jälkeen olevat jaloja metalleja. Jännitesarjan mukaan kulta ja platina ovat jaloimpia metalleja.
Alberto Ascari

Alberto Ascari (13. heinäkuuta 1918 Milano, Italia – 26. toukokuuta 1955 Milano, Italia) oli italialainen kilpa-autoilija ja kaksinkertainen Formula 1 -maailmanmestari. Mestaruutensa hän voitti kausilla 1952 ja 1953 Ferrari-tallin kuljettajana.
Myös Alberto Ascarin isä Antonio Ascari oli kilpa-ajaja, joka kuoli Ranskan GP:ssä 26. heinäkuuta 1925.
Formula 1 -ura.
Ascari sijoittui ensimmäisessä F1-sarjan kilpailussaan Monacon Grand Prix'ssa 1950 toiseksi.
Kaudella 1951 Ascari sijoittui loppupisteissä toiseksi. Kahdella seuraavalla kaudella hän voitti kaksi mestaruuttaan. Hän voitti molemmat mestaruutensa Ferrarilla. Hänestä tuli ensimmäisen mestaruutensa myötä ensimmäinen Ferrarilla mestaruuden voittanut kuljettaja. Edelliset mestaruudet kun oli voitettu Alfa Romeolla.
Mestaruuksien jälkeen kaudet 1954 ja 1955 eivät sujuneet hyvin: hän keskeytti jokaisen kilpailun, johon hän osallistui. Kauden 1954 pisteisiin Ascarille jäi ”kummittelemaan” 0,14 pistettä. Kyseiset pisteet hän sai Britannian Grand Prix'sta, jossa seitsemälle kuljettajalle merkittiin kilpailun nopein kierrosaika. Tuolloin nopeimmasta kierroksesta oli jaossa yksi piste. Tämä piste jaettiin näiden seitsemän kuljettajan kesken, ja jokainen sai 1/7 pistettä.
Ascari piti pitkään hallussaan ennätystä MM-osakilpailujen peräkkäisten voittojen määrässä. Hän voitti kausina 1952–1953 seitsemän F1-osakilpailua peräkkäin: kauden 1952 kuusi viimeistä GP:tä ja kauden 1953 avauskisan. Ascarin voittoputki kuitenkin katkesi, kun hän ei (monien muiden kuljettajien tapaan) osallistunut vuoden 1953 Indianapolis 500 -kisaan, joka oli mukana formula ykkösten MM-sarjan toisena osakilpailuna. Ascari voitti myös Indy 500 -kisaa seuranneet Hollannin ja Belgian GP:t. Ascarin ennätystä sivusi ensimmäisenä Michael Schumacher vuonna 2004 ja uuden voittoennätyksen (9 voittoa) teki Sebastian Vettel vuonna 2013.
Ascari ajoi viimeisen MM-osakilpailunsa Monacossa 1955. Kilpailu päättyi hänen osaltaan keskeytykseen, kun hän ajoi ulos radalta ja satama-altaaseen, josta hän nousi pintaan vain pieniä ruhjeita saaneena.
Ascari kuoli neljä päivää Monacon GP:n jälkeen Monzassa testatessaan ystävänsä Eugenio Castellottin Ferrari 750 Monza-urheiluautoa 26. toukokuuta 1955. Hän menetti auton hallinnan ja rajun törmäyksen jälkeen hän lensi autostaan radalle. Onnettomuusmutka "Curva di Vialone" nimettiin uudestaan "Variante Ascari"ksi hänen mukaansa.
Ascari ajoi 68 MM-sarjan ulkopuolista kilpailua, joista voitti 15.
Marigold IceUnity

Marigold IceUnity (MIU, epävirallisemmin Marigold) on suomalainen, Suomen menestynein Helsingin Luistelijoiden (HL) SM-senioreissa kilpaileva muodostelmaluistelujoukkue, joka perustettiin vuonna 1987 nimellä "Blue Girls".
Joukkue aloitti juniorisarjassa nimellä "Blue Girls" kaudella 1987–1988 ja seuraavalla kaudella sen nimeksi tuli "The Violets". Kaudella 1989–1990 joukkue siirtyi seniorisarjaan, mutta sitä seuraavalla se siirtyi takaisin juniorisarjaan ja muutti nimensä "Marygoldiksi". Kaudella 1992–1993 nimen y muuttui i:ksi. Kaudella 1993–1994 joukkue siirtyi takaisin seniorisarjaan. Nimen perään lisättiin "IceUnity" kauden 1998–1999 aikana. 
Joukkueen valmentajana toimi kauden 2023–2024 loppuun Anu Oksanen (o.s. Jääskeläinen). 
Kotimaan menestys.
Suomen mestaruuksia MIU:lla on hallussaan viisitoista ja joukkue on saavuttanut SM-hopeaa kymmenen kertaa sekä SM-pronssia kahdesti. 
Kansainvälinen menestys.
Joukkue on edustanut Suomea toisena joukkueena jokaisessa maailmanmestaruuskilpailussa ja voittanut maailmanmestaruuden viidesti: 2002 Ranskassa, 2004 Kroatiassa, 2006 Tšekissä, 2014 Italiassa ja 2018 Ruotsissa. MM-hopeaa Marigold IceUnity on saavuttanut 2003 Kanadassa, 2010 Yhdysvalloissa, 2011 Helsingissä, 2015 Kanadassa, 2017 Yhdysvalloissa ja 2019 Helsingissä. MM-pronssia Marigold IceUnity on saavuttanut Yhdysvalloissa 2000 ja Ruotsissa 2005.
Jawi

Jawi on adaptoitu arabian aakkosto malaijin kielen kirjoittamiseksi. Sitä käytetään yhtenä kahdesta Brunein kirjoitusjärjestelmistä; lähinnä Malesiassa, Indonesiassa, Filippiineillä ja Singaporessa, erityisesti uskonnollisissa yhteyksissä.
Johdanto.
Jawin aakkosto on ollut olemassa vuosisatojen ajan Nusantarassa (Malaijin maailmassa). Sen kehitys on yhdistetty Islamin saapumiseen. Siinä on lähinnä arabiankielisiä merkkejä, sekä joitain Jawille uniikkeja merkkejä.
Jawin aakkosto on yksi aikaisimmista malaijin kielen kirjoittamiseksi olemassa olevista kirjoitusjärjestelmistä. Jawi on ollut käytössä sitten Pasai Islamin aikakauden; "Malakkan sulttaaniuden", "Johorin sulttaaniuden" ja myös "Acheh"in aikakauteen asti. Terengganu-tabletista (Batu Bersurat Terengganu) on löydetty todisteita tästä, sijoittuen vuoteen 1303 (702H Islamilaisen kalenterin mukaan), samassa kun aikaisimmat roomalaisten kirjainten käytön todisteet on löydetty 1800-luvun lopulta.
Ktesias

Ktesias (, ; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen historioitsija ja lääkäri. Hän oli kotoisin Knidoksesta, joka oli tunnettu lääketieteen keskus. Ktesias toimi Persian kuninkaan Artakserkses II:n lääkärinä ja oli tämän kanssa sotaretkellä tämän veljeä Kyyros nuorempaa vastaan.
Ktesiaan pääteos oli 23-osainen "Persika" (), joka käsitteli Persian valtakunnan historiaa. Hän väitti teoksessaan korjaavansa ne väärät väitteet, jotka Herodotos oli aikaisemmin tehnyt. Ktesiasta pidetään kuitenkin erittäin epäluotettavana. Ktesiaan teos ei ole säilynyt nykypäivään, mutta siitä tekivät lyhennelmiä Diodoros Sisilialainen ja bysanttilainen Fotios. 
Toinen Ktesiaan tärkeä teos käsitteli Intiaa.
Van Gogh (täsmennyssivu)

Van Gogh tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt.
Van Gogh on myös seuraavien henkilöiden nimi:
Red Bull

Red Bull () on energiajuoma, jonka on luonut itävaltalainen yhtiö Red Bull GmbH. Juoma on kehitetty thaimaalaisen, vuonna 1976 esitellyn Thaimaassa suositun Krating Daeng -juoman pohjalta. 
Tuleva Red Bull -yhtiön perustaja Dietrich Mateschitz tutustui vuonna 1982 Thaimaassa Krating Daeng -juomaan, ja päätyi lopulta yhteistyöhön sen kehittäjän Chaleo Yoovidhyan kanssa. Tämä omisti tuolloin T.C. Pharmaceutical -yhtiön. Vuonna 1984 Mateschitz ja Yoovidhya perustivat Red Bull GmbH -yhtiön, josta tuli pian maailmanlaajuinen brändi. Mateschitzin johtaessa yritystä molemmat yhtiökumppanit omistivat yrityksen osakkeista 49 %, ja ylijääneet 2 % annettiin Chaleon pojalle Chalermille, josta myöhemmin isänsä kuoltua tuli yhtiön enemmistöosakas. 
Tuote lanseerattiin vuonna 1987 laajan mainoskampanjan tuella. Vuonna 2023 Red Bullia myytiin runsas 12 miljardia tölkkiä. Tällä hetkellä Red Bull on maailman myydyin energiajuoma. 
Red Bull GmbH valmistaa myös kolajuomaa nimellä Red Bull Cola. Red Bullia käytetään muiden energiajuomien tavoin drinkkien osana, sillä kofeiini peittää joitakin alkoholin negatiivisia makuvivahteita.
Suomessa Ruokavirasto (aiemmin Evira) on edellyttänyt, että energiajuomien pakkausmerkinnöissä on oltava varoitusmerkintä siitä, ettei tuote sovi lapsille, raskaana oleville eikä henkilöille, jotka ovat herkkiä kofeiinille.
Red Bull taiteen tukijana.
Red Bull Arts on stipendiaattiohjelma, joka perustettiin vuonna 2013 Red Bull House of Arts -nimen alle. Ohjelma toimii useissa kohteissa; mm. Detroit, Michigan; São Paulo ja Brazil, ja aiemmin myös New York. Ohjelma muodostuu tyypillisesti kolmen kuukauden jaksosta, jossa kuudesta kahdeksaan osallistujaa luovat taidetta, joka asetetaan näytteille taidenäyttelyyn. Ohjelman ajan taiteilijoilla on rajoittamaton pääsy gallerioihin ja maksusitoumus taidetarvikkeisiin. Osa ohjelmassa luodusta taiteesta on päätynyt käyttöön yhtiön mainoskampanjoissa. 
Red Bull urheilussa.
Red Bull osti Jaguarin Formula 1 -tallin 15. marraskuuta 2004 Fordilta. Tallin nimeksi valittiin Red Bull Racing. Tallissa ajaa kaudella 2025 Max Verstappen ja Yūki Tsunoda. 
Vuonna 2005 Red Bull hankki omistukseensa myös Minardi-tallin, joka kilpailee nykyisin nimellä Scuderia AlphaTauri. Kaudella 2022 AlphaTaurilla kilpailevat Pierre Gasly ja Yūki Tsunoda. 
Red Bull Racing voitti vuosina 2010–2013 valmistajien maailmanmestaruuden ja Sebastian Vettel kuljettajien maailmanmestaruuden.
Vuonna 2021 Red Bull Racing (silloinen Red Bull Racing Honda) voitti kuljettajien maailmanmestaruuden F1-sarjassa Max Verstappenin ajamalla autolla. Yhtiö omistaa jääkiekkoseuroja, kuten jääkiekkoseurat EC Red Bull Salzburg ja EHC Red Bull München. Red Bull omistaa myös neljä jalkapalloseuraa: New York Red Bulls, FC Red Bull Salzburg, RB Leipzig sekä Red Bull Bragantin.
Vuoriseepra

Vuoriseepra ("Equus zebra") on yksi kolmesta seepralajista. Se elää lounaisen Afrikan vuoristoseuduilla. Vuoriseepralla on kaksi alalajia, jotka eroavat toisistaan niin paljon, että niitä voitaisiin pitää myös erillisinä lajeina:
Kapinvuoriseeproja eli kapmaanvuoriseeproja elää Kapmaalla Etelä-Afrikassa. Vuonna 1937 niitä oli jäljellä enää noin 45 yksilöä, mutta suojelutoimien ansiosta niitä on nykyään noin 350. Alalaji on kuitenkin yhä uhanalainen ja vaarantunut. Hartmanninvuoriseeprat elävät Namibiassa, jossa niitä on arviolta 15 000. Vaikka ne eivät ole suorastaan uhanalaisia, niiden lukumäärä on kuitenkin vain kahdeksasosa 1900-luvun alun määrästä. Lukumäärän pienenemisen takia IUCN on arvioinut myös hartmanninvuoriseepran vaarantuneeksi.
Vuoriseepran mustat raidat ovat leveämmät ja valkoiset raidat kapeammat kuin aroseepralla. Kokonaisuudessaan se on näin ollen tummemman näköinen. Se on 120–150 cm korkea ja painaa 260–370 kiloa. Hartmanninvuoriseepra on hieman suurempi kuin kapinvuoriseepra.
Vuoriseeprat elävät laumoissa, joihin kuuluu yksi uros ja muutama naaras sekä näiden jälkeläiset. Vanhat syrjäytetyt urosseeprat voivat muodostaa omia laumojaan samoin kuin nuoret urosseeprat, joilla ei ole vielä omaa laumaa.
Augustus De Morgan

Augustus De Morgan (27. kesäkuuta 1806 Madurai, Intia – 18. maaliskuuta 1871 Lontoo, Englanti) oli brittiläinen matemaatikko ja loogikko.
Hän syntyi Madrasin lähellä Intiassa. Hänen isänsä oli brittiarmeijan eversti. Matemaattisen lahjakkuuden Augustus lienee perinyt äitinsä puolelta. De Morgan muutti jo seitsenkuisena sylivauvana Intiasta Englantiin. Hän meni 16-vuotiaana opiskelemaan Cambridgen yliopistoon, mutta ei saanut maisterinpapereita, koska ei suostunut osallistumaan uskonnolliseen kokeeseen. Hän muutti Lontooseen ja aloitti lakiopinnot, mutta kun University College London perustettiin, hän haki sieltä virkaa matematiikan alalta. Hän eteni matematiikan professoriksi 1828.
De Morgan kehitti kuuluisat De Morganin lait sekä vakiinnutti matemaattisen induktion. De Morgan -kraatteri on nimetty hänen mukaansa.
Luettelo Suomen rikoslain mukaisista rikoksista

Oheinen luettelo listaa tämänhetkiset Suomen rikoslain (39/1889) mukaiset rikokset. Kullekin rikokselle esitetään rikoslain mukainen rangaistusasteikko minimi- ja enimmäisrangaistuksineen. Rikoksen rangaistusasteikko eli teosta tuomittavan alimman ja ylimmän rangaistuksen väli on toiselta nimeltään "rangaistuslatitudi".
Suomen rikoslakiin on koottu useimmat vakavimmat rikokset, joista Suomessa voi saada vankeutta. Rikoslaki ei kuitenkaan yksinään luettele kaikkia rikoksia eli lakien mukaan rikollista tekoa. Useat muut lait kuvaavat ja määrittelevät muita rikoksia ja rikkeitä. Esimerkiksi siviilipalveluslaissa on siviilipalvelusrikos, josta tuomitaan vankeutta ja tupakkalaissa on tupakan myyntirikos ja tupakan markkinointirikos, joista tuomitaan sakkoon tai vankeuteen enintään kahdeksi vuodeksi.
Rikoslain määrittelemien rangaistusseuraamusten lisäksi syytetty voi joutua tuomituksi muiden lakien mukaan (oheisseuraamukset). Esimerkiksi vahingonkorvauksista päättäminen on tavallinen osa tuomioistuinten ratkaisuja rikosjutuissa. Rattijuopumukseen, törkeään liikenneturvallisuuden vaarantamiseen tai vaarallisten aineiden kuljetusrikokseen syyllistynyt saa puolestaan oheisseuraamuksena ajokieltoa, enimmillään viisi vuotta.
On huomattava, että osa listatuista rikoksista ja rangaistusmuodoista koskee vain virkamiehiä tai sotilaita. Virkamies voidaan panna viralta ja sotilaat saattavat saada kurinpitorangaistuksen. Sota-aikana useiden sotilasrikosten rangaistusasteikko kovenee.
Lapsensurmaan voi syyllistyä vain nainen. Tekijän lisäksi tekoon yllyttäjä voidaan tuomita samaan rangaistukseen. Vuosien saatossa rikoslaista on poistunut vanhoja rikosnimikkeitä ja tullut uusia. Nykyisestä rikoslaista poistuneita eli dekriminalisoituja rikosnimikkeitä ovat olleet mm. salavuoteus ja majesteettirikos.
Balance of Power (videopeli)

Balance of Power (myös nimellä Balance Of Power: Geopolitics In The Nuclear Age) on Chris Crawfordin kehittämä ja Mindscapen vuonna julkaisema strategiapeli.
Pelissä johdetaan joko Yhdysvaltain tai Neuvostoliiton ulkopolitiikkaa kylmän sodan aikana. Tavoitteena on vaikuttaa pienempiin "pelinappuloina" käytettäviin valtioihin ja saada ne omalle puolelleen. Käytettävissä ovat keinot diplomatiasta aseelliseen valloittamiseen. Peli päättyy välittömästi, jos pelaajan toiminta aiheuttaa pelissä maailmanlaajuisen sodan. Tällöin pelin loppuruudussa lukee
Pelistä julkaistiin jatko-osa nimellä "”1990 edition”", antaen ymmärtää että pelin kehittäjä tulisi julkaisemaan uuden version kylmän sodan vaiheita kuvailemaan aina viiden vuoden välein. Neuvostoliiton hajoaminen parin vuoden sisällä kuitenkin näivetti pelisarjan.
Peli on julkaistu aluksi Macintoshille ja myöhemmin käännetty muun muassa Apple II:lle, Amigalle, Atari ST:lle ja MS-DOS:lle.
"The Guardian" on listannut pelin ensimmäisenä kymmenen poliittisen pelin joukkoon joita jokaisen pitäisi pelata.
Kehitys.
Crawford kehitti pelin kahden prototyypin perusteella: muokkaamalla "Eastern Front (1941)" -pelistä prototyypin "Western Front (1944)"; sekä "The Last of the Incas". Pelin kehitys alkoi Crawfordin menettyä työpaikkansa Atarilla vuoden 1983 videopelilaman seurauksena. Tavoitteena oli kehittää epäsotaisa peli poikkeuksena hänen aiempiin peleihinsä.
Vastaanotto.
"The One" -lehti antoi pelin "The 1990 Edition" -versiolle arvosanaksi 84% arvostelussaan.
Choro

 
Choro eli "chorinho" on eräs brasilialaisen populaarimusiikin tyylilaji. Se syntyi Rio de Janeirossa 1800-luvulla. Choroa soitettiin alun perin yhtyeissä, joihin kuuluu huilu, kitara ja cavaco. Yleensä yhtyeisiin kuuluu myös mandoliini, klarinetti ja saksofoni.
Mandoliini

Mandoliini on Italiassa ja Saksassa 1700-luvun alussa kehittynyt kielisoitin.
Kielet ja viritys.
Mandoliinin tyypillinen kielten määrä on vaihdellut eri aikoina. Nykyään yleisin mandoliini on napolilainen mandoliini, jossa on neljä kieliparia eli kahdeksan kieltä. Mandoliinissa voi myös olla kaksitoista tai jopa kuusitoista kieltä, joista kolme (12-kielisessä) ja neljä (16-kielisessä) on aina viritetty samaan vireeseen. Kahdeksankielisessä on kieliparit samassa vireessä. Mandoliinin viritys on samanlainen kuin viululla (G–D–A–E).
Soittaminen.
Mandoliinin ääni ei ole kantava, ja jos sitä soitetaan samaan aikaan esimerkiksi viulun kanssa, ääni hukkuu lähes täysin. Mandoliinia soitetaan yleensä plektralla.
Tyypillisesti mandoliinilla soitetaan melodioita tai perusmelodian toista ääntä. Plektralla aikaansaadaan yhtenäinen tremolo-äänimatto, jonka syntyä parikielet auttavat. Soittajilla näyttää oikea käsi tärisevän sen heiluessa niin nopeasti ylös-alas ja sivulle. Mandoliini on myös erinomainen sointusäestyksessä, kitaran tai banjon tapaan, sen ääni soi kuuluvasti, soittimen pienestä koosta huolimatta. Tämä vaatii usein plektran käyttöä.
Versiot.
Mandoliinista on kehittynyt erilaisia versioita, kuten mandola, oktaavimandoliini ja mandosello. Mandola on isokokoisempi kuin mandoliini ja sen ääniala on hieman matalampi kuin tavallisen mandoliinin. Se viritetään yleensä C3-G3-D4-A4, eli kvinttiä alemmas kuin mandoliini. Oktaavimandoliini eroaa tavallisesta mandoliinista suuremmalla koollaan ja oktaavin matalammalla äänialallaan (vire on G2-D3-A3-E4). Mandosellon ääniala on vielä matalampi kuin oktaavimandoliinin (vire on C2-G2-D3-A3 eli sama kuin sellolla). On olemassa myös sähkömandoliineja. 
Historia.
Mandoliini kehittyi suuremmasta mandora-soittimesta, jota oli käytetty noin 1500-luvulla.
Mandoliinia on käytetty useissa erilaisissa musiikin tyylilajeissa. Tunnetuimpia mandoliinille säveltäneitä klassisia säveltäjiä ovat olleet Antonio Vivaldi (1678–1741), Johann Nepomuk Hummel (1778–1837) ja Raffaele Calace (1863–1934). Sergei Prokofjevin (1891–1953) baletin "Romeo ja Julia" osissa 25 ("Mandoliinitanssi") ja 48 ("Aamuserenadi") mandoliinilla on tärkeä osa. Mandoliinia alettiin käyttää 1900-luvulla bluegrass- ja jazz-musiikissa. 
Suomalaisessa pelimannimusiikissa mandoliini oli pitkään vähemmän arvostettu kuin viulu, klarinetti tai haitari, mutta arvostus on noussut 1900-luvun loppuvuosikymmeninä. 
Populaarimusiikissa mandoliinia on käytetty muun muassa kappaleissa "Teuvo, Maanteiden kuningas" (ja useissa muissa Leevi and the Leavingsin kappaleissa), "Perutaan häät" (Anne Mattila), "Losing My Religion" (R.E.M., soittajana Peter Buck) ja "Battle of the Evermore" (Led Zeppelin).
Tunnettuja mandoliinivirtuooseja on nykyään vähän. Erityistä mainetta on saavuttanut Alison Stephens, joka on omistautunut nimenomaan klassiselle mandoliinille.
Kaupunkiverkko

Kaupunkiverkko eli MAN () on yhden tai useamman kaupungin alueella toimiva datasiirtoverkko. Esimerkiksi jonkin kaupungin ja sen pienemmät lähikunnat tai muut yhteen kasvaneet lähekkäin olevat kaupungit voivat muodostaa tällaisen. Myös yliopistoilla on tällaisia. Tämä muodostuu useasta lähiverkosta. 
Tekniikka.
Kaupunkiverkoissa käytetään runkona 1-10 Gbit/s ethernet- tai valokuituyhteyksiä. Joskus voidaan käyttää myös useampaa rinnakkaista yhteyttä kahden pisteen välillä pullonkaulojen välttämiseksi. Näihin yhdistetään lähiverkkoja kapeammilla yhteyksillä kuten 10 Mbit/s ethernet-yhteyksillä jottei yksi lähiverkko tuki koko kaupunkiverkon runkoa.
Damnatio memoriae

Damnatio memoriae () oli roomalainen käytäntö, jolla osoitettiin halveksuntaa pettureina ja häpeän tuojina pidettyjä kohtaan. Se tarkoittaa suomeksi suunnilleen muiston kiroamista. Jokainen jälki ihmisestä poistettiin, ikään kuin ihmistä ei ikinä olisi ollutkaan.
Tunnetuimpia esimerkkejä "damnatio memoriaesta" ovat epäsuosittujen keisarien kiroamiset heidän kuoltuaan. Ensimmäisenä kirottiin Caligula, sitten Nero. Keisari Caracalla kirosi veljensä Getan murhattuaan tämän.
Tuomion julistamisen jälkeen tuomitun nimi poistettiin kaikista kirjakääröistä, keisarien tapauksessa myös piirtokirjoituksista. Myös patsaat tuhottiin. Roomalainen elämä perustui kunnialle ja kasvot piti säilyttää kaikissa tilanteissa. Tällainen kunnian menetys oli hyvin kova rangaistus.
Vastaavia käytäntöjä muissa kulttuureissa.
Samanlaisia käytäntöjä tai tapauksia on ollut myös muissa kulttuureissa. Esimerkiksi muinaisessa Egyptissä faarao Akhenatenin seuraajat koettivat hävittää kaikki häneen liittyvät nimikartussit ja muistomerkit. Antiikin Kreikassa Efesoksen Artemiin temppelin polttajan Herostratoksen nimi määrättiin hävitettäväksi. Myös nykyaikana on tapahtunut vastaavia tapauksia, esimerkiksi Stalinin vainojen aikana epäsuosioon joutuneet ihmiset jopa retusoitiin pois valokuvista.
Mil Mi-4

Mil Mi-4 () on neuvostoliittolainen kuljetushelikopteri, jota suunniteltiin Mil Mi-1:n seuraajaksi. Mihail Milin johtama suunnittelutoimisto suunnitteli Mi-4:n vuonna 1951. Prototyyppi lensi vuonna 1952 ja 1954 kone tuli Neuvostoliiton ilmavoimien käyttöön. Amerikkalaisten laaja ja menestyksellinen helikoptereiden käyttö Korean sodassa oli luonut tarpeen Mi-4:n valmistukselle. Siinä on vaikutteita Sikorsky S-55-helikopterista. Kiinassa Mi-4:ää valmistettiin nimellä Harbin Z-5.
Suomen ilmavoimilla oli kolme Mi-4-helikopteria (HR-1, HR-2, HR-3) käytössään 1962-1979, muun muassa meripelastuksessa, sairaankuljetuksessa ja erilaisissa nostotehtävissä (muun muassa sähkönjakelun runkoverkon sähkötolppien nosto).
Mil Mi-8

Mil Mi-8 () on neuvostoliittolainen keskikokoinen kuljetushelikopteri. Mi-8-helikopterit rakensi Kazanin helikopteritehdas.
Helikopteri suunniteltiin ensin Aeroflotin käyttöön. Lentoyhtiö ei kuitenkaan luottanut yksimoottoriseen helikopterista tehtyyn V-8-prototyyppiin. Tämän vuoksi yksi voimalaite vaihdettiin kahteen pienempään. Uusi prototyyppi lensi 17. syyskuuta 1962. Siinä oli sama päävaihteisto ja nelilapainen pääroottori kuin Mi-4-helikopterissa. Vuonna 1964 Mi-8:n roottori korvattiin 5-lapaisella.
Mi-8 oli käytössä erittäin laajasti Neuvostoliitossa ja on edelleen erittäin laajasti Venäjällä ja muissa IVY-maissa käytetty kuljetushelikopteri. Suomessa sitä pidetään verrattain luotettavana. Suurta osaa Mi-8:n onnettomuuksista Venäjällä uskotaan johtuvan sääntöjen noudattamatta jättämisistä.
Käyttö Suomessa.
Suomen puolustusvoimilla oli käytössä Mi-8-kuljetushelikoptereita 1970-luvulta vuoteen 2010 saakka. Alun perin ne hankittiin Ilmavoimien ja Rajavartiolaitoksen käyttöön. Myöhemmin Rajavartiolaitoksen kopterit siirrettiin Ilmavoimille Kuljetuslentolaivueeseen ja vuonna 1997 helikopterit siirrettiin maavoimien alaisuuteen.
Mi-8-helikoptereita hankittiin Suomeen kymmenen vuosina 1973–1977 ja 1981–1983. Näistä kahdeksan on ollut kuljetusversioita Mi-8T (HS-1..4 ja HS-11..14) ja kaksi matkustajaversiota Mi-8P (HS-5 ja HS-6).
Maavoimilla oli 2000-luvulla käytössä kaksi Mi-8T-helikopteria, joiden käytön piti päättyä vuoden 2006 lopussa. Kaksi Mi-8T-kopteria kuitenkin palveli vuoteen 2010 saakka, kunnes riittävä määrä NH-90-helikoptereita saatiin operatiiviseen käyttöön. Tähän liittyen Ilmavoimat peruskorjautti kaksi kopteriaan Venäjällä.
Suomessa käytetyt Mi-8-helikopterit.
Kaksi Utissa varastoituna ollutta kopteria lahjoitettiin Unkarin ilmavoimille (Magyar Légierő) tammikuussa 2011. Kopterit siirrettiin Unkariin Antonov -kuljetuskoneella 25.8.2011. Kumpikaan koptereista ei ollut lentokunnossa. Unkari ottaa koneet operatiiviseen käyttöön. Koptereiden lahjoitus liittyy kansainvälisen helikopterirahaston (Multinational Helicopter Initiative) kartuttamiseen.
Onnettomuuksia.
Suomen ilmavoimien rekisterissä ollut Rajavartiolaitoksen pelastushelikopteri Mi-8T HS-12 tuhoutui syöksyssä mereen Kustavissa Turun lähellä 13.4.1982. Tämä onnettomuus vaati yhden ihmishengen.
McDonnell Douglas

McDonnell Douglas oli yhdysvaltalainen lentokonevalmistaja, joka syntyi vuonna 1967 McDonnell-yhtiön ostaessa Douglasin.
Yhtiö harjoitti lentokoneiden rakentamista Kaliforniassa ja Missourissa. Uusien konemallien tunnus vaihtui DC:stä (Douglas Commercial) MD-alkuisiksi. McDonnell-Douglasin siviilikoneet (MD-80, MD-90, MD-11) olivat modifikaatioita DC-9- ja DC-10-koneista. Tämä hidas kehitys ja uusi kilpailija, Airbus, söivät yhtiön markkinaosuutta.
Boeing osti vuonna 1997 matkustajakoneiden myyntikilvassa tappion kärsineen McDonnell Douglasin. Kaupassa pommikoneisiin keskittynyt Boeingin sotilaslentokonetuotanto täydentyi hävittäjälentokoneilla, kun McDonnell-Douglas oli esimerkiksi F/A-18 Hornet toimittaja. Lisäksi tuolloin elettiin kylmän sodan lopun jälkeistä asetuotannon matalasuhdannetta, jolloin Pentagonin tilauksia ei riittänyt enää useille suuryrityksille. Myös NASAn avaruusasematilaus siirtyi kaupassa Boeingille.