tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Satakunnansilta

Satakunnansilta on Tampereella sijaitseva vanha silta, joka ylittää Tammerkosken Hämeensillan pohjoispuolella. Silta on osa Satakunnankatua ja se on sekä ajoneuvoliikenteen että jalankulkijoiden käytössä.
Satakunnansillan suunnitteli insinööri Karl Snellman. Se rakennettiin vuosina 1897–1900 ja otettiin käyttöön 9. lokakuuta 1900. Silta on 6-aukkoinen kiviholvisilta, jonka jännemitat ovat 17 metriä. Sillan leveys on 11,75 metriä ja sen kokonaispituus on 112,6 metriä.
Historia.
Pikkusilta.
Ennen Satakunnansillan valmistumista paikalla sijaitsi vuonna 1858 rakennettu Pikkusilta. Se oli kapea, pelkästään kävelyyn tarkoitettu puinen silta. Silta rakennettiin helpottamaan tehtaiden työntekijöiden kulkemista. Se oli kaksiosainen ja kulki Konsulinsaaren kautta. Läntinen osa sillasta alkoi samalta paikalta kuin nykyinen Satakunnansilta ja se laski jyrkkänä Konsulinsaareen. Itäinen osa kulki matalalla lähellä veden pintaa ja sen päätepiste oli lähellä pellavatehdasta. Se oli niin lähellä vettä, että keväisin Tammerkosken tulviessa sillan yli ei päässyt kuivin jaloin. Se oli aikanaan toinen Tammerkosken ylittävä silta. Tuolloin Hämeensillan paikalla ollutta siltaa kutsuttiin Isoksisillaksi.
Satakunnan sillan rakentaminen.
Vuosien 1870-1900 välillä Tampereen kaupungin pinta-ala kolminkertaistui ja väkiluku kasvoi viisinkertaiseksi. Samalla myös liikennemäärä kasvoi niin paljon, että uuden ajosillan rakentaminen tuli ajankohtaiseksi. Valmistuessaan vuonna 1900 silta peitti alleen suuren osan Konsulinsaaren pinta-alasta. Samalla kulku saareen estyi ja saaressa ollut ravintolatoiminta loppui.
Sillan kunnostustyöt.
Vuonna 2013 sillan kaiteet kunnostettiin alkuperäisen mallin mukaan, ja vuonna 2014 sillan lamput vaihdettiin alkuperäisen mallin mukaisiksi.
Matti Uusivirta

Matti Uusivirta (s. 29. maaliskuuta 1985 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija.
Uusivirta on Espoo Bluesin kasvatti jonka A-juniorien paras pelaaja hän oli kaudella 2003–2004. Ensimmäisen SM-liigaottelunsa (1 ottelu pudotuspeleissä) Uusivirta pelasi kaudella 2003–2004. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Northeastern Universityn yliopistojoukkueeseen. Kaudeksi 2006–2007 Uusivirta palasi Bluesiin, jossa pelasi 19 ottelua, lisäksi hän pelasi vuokralla myös HC Salamoissa 26 ottelua Mestistä.
Uusivirran kausi 2007–2008 jäi SM-liigassa ja Mestiksessä yhteensä vain 11 otteluun selkävammojen takia joista hän pelasi 2 ottelun ajan lainalla HC Salamoissa. Seuraavan kauden 2008–2009 hän aloitti Bluesissa, hän pelasi kauden aikana myös lainalla Mestis-joukkue Kiekko-Vantaassa jonka jälkeen lokakuussa 2008 Uusivirta siirtyi Ilvekseen kaupassa, jossa Sami Sandell siirtyi Bluesiin.
Uusivirta aloitti kauden 2009–2010 Slovakian Extraligan HKm Zvolenissa, mutta palasi Bluesiin marraskuussa 2009. Kaudella 2010–2011 hän pelasi Ison-Britannian pääsarjan EIHL:n Hull Stingrayssa ja seuraavaksi kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi Mestiksen Jukureihin.
Bergkamen

Bergkamen on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se sijaitsee Ruhrin alueella, noin 15 kilometriä koilliseen Dortmundista ja 15 kilometriä lounaiseen Hammista. Hallinnollisesti kaupunki kuuluu Arnsbergin hallintopiiriin ja Unnan piirikuntaan. Kaupungin asukasluku oli 49 263 vuoden 2022 lopussa. Sen pinta-ala on 44,8 neliökilometriä.
Kaupunki on jaettu kuuteen eri kaupunginosaan (), jotka ovat Heil, Mitte, Oberaden, Overberge, Rünthe ja Weddinghofen. Kaupungin pohjoisrajan muodostaa Lippe-joki. Itärajalla kulkee autobahn A1 ja etelärajalla autobahn A2.
Gene Wolfe

Gene Rodman Wolfe (7. toukokuuta 1931 – 14. huhtikuuta 2019) oli yhdysvaltalainen tieteis- ja fantasiakirjailija. Hän voitti muun muassa neljä World Fantasy Awardia, kaksi Nebula-palkintoa ja kuusi Locus-palkintoa sekä oli moninkertainen Hugo-ehdokas. Hänet nimettiin yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista vuonna 2013. 
Wolfen tunnetuimpiin teoksiin kuuluu romaanisarja "Uuden auringon kirja", jonka neljä osaa ilmestyivät vuosina 1980–83. Sarjan ensimmäinen osa, "Kiduttajan varjo", ilmestyi suomeksi Gummeruksen julkaisemana vuonna 2012 ja sarjan loput osat vuosina 2013–2016.
Annie-gaala 1993

Annie-gaala 1993 oli 21. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain ASIFA-Hollywood jakoi vuotuiset Annie-palkinnot vuoden 1993 parhaille animaatioille. Gaala järjestettiin 5. marraskuuta ATAS Plaza-teatterissa Los Angelesissa, Kaliforniassa.
Ehdokkaat ja voittajat.
Pääluokkien ehdokkaat ja voittajat (lihavoituna):
Vuolteensilta

Vuolteensilta on Tampereen keskustassa sijaitseva jalankulun ja pyöräilyn silta, joka ylittää Tammerkosken Nalkalan ja Ratinan välillä jonkin matkaa Hämeensillasta etelään. Se yhdistää Laukontorin ja Kehräsaaren kosken länsipuolella Koskikeskukseen itärannalla. Silta valmistui vuonna 1985.
Lähellä Vuolteensiltaa sijaitsee myös Kehräsaaren jalankulkusilta.
Jayne Meadows

Jayne Meadows Cotter (27. syyskuuta 1919 Wuchang, Kiina – 26. huhtikuuta 2015 Encino, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Meadows syntyi Wuchangissa, Kiinassa, episkopaaliselle lähestystyöntekijä Francisille ja tämän vaimolle Idalle. Perhe palasi myöhemmin takaisin kotiseuduilleen Connecticutiin. 
Meadows esiintyi uransa varhaisessa vaiheessa muiden muassa elokuvissa "Pettävän varjon laulu" (1947) ja "Nainen järvessä" (1947). Hän jatkoi uraansa myöhemmille vuosikymmenille, ja vuonna 1991 hän oli Mitchin äidin äänenä elokuvassa "Kaupunkicowboyt". Suomalaiselokuvassa "Da Capo" (1985) hän näytteli sivuosan rikkaana taidemesenaattina.
Meadows oli säännöllinen tuomariston jäsen "I’ve Got a Secret" -peliohjelman alkuperäisessä versiossa (1952–1967). Hän esiintyi ajoittain myös "What’s My Line?" -ohjelmassa. Hän oli vuodesta 1954 naimisissa Steve Allenin (k. 2000) kanssa, ja näyttelijä Audrey Meadows oli hänen sisarensa.
Mitte (hallintoalue)

Mitte on yksi Berliinin 12 hallintoalueesta (), joilla on oma, paikallisvaaleissa valittu hallintonsa ja rajoitettu itsemääräämisoikeus. Se on Berliinin hallintoalueista keskeisin. Se on pinta-alaltaan 39,5 neliökilometrin suuruinen. Vuoden 2016 kesäkuun lopussa hallintoalueen asukasluku oli 368 122. Ulkomaalaisia asukkaista oli 28,8 prosenttia, mikä on enemmän kuin millään muulla Berliinin hallintoalueella. Mitten asukastiheys on 9 327 as./km².
Nykyinen Mitten hallintoalue muodostettiin 1. tammikuuta vuonna 2001 liittämällä yhteen silloiset hallintoalueet Mitte, Tiergarten ja Wedding. Berliinin jaon aikana vuosina 1949–1990 silloinen Mitte kuului Itä-Berliiniin, mutta muodosti siinä eräänlaisen Länsi-Berliinin sisään työntyneen kielekkeen. Mitteen myöhemmin liitetyt Tiergarten ja Wedding kuuluivat Länsi-Berliiniin.
Berliiniläisten keskuudessa nimellä "Mitte" viitataan yleensä Mitten kaupunginosaan ("Ortsteil"), ei hallintoalueeseen.
Viktor Tšukarin

Viktor Ivanovitš Tšukarin (, , 9. marraskuuta 1921 Krasnoarmijsk – 25. elokuuta 1984 Lviv) oli ukrainalainen, Neuvostoliittoa edustanut telinevoimistelija ja moninkertainen olympiavoittaja.
Tšukarin voitti kaksissa olympialaisissa yhteensä seitsemän kultamitalia ja neljä himmeämpää mitalia. Rooman maailmanmestaruuskilpailuissa 1954 hän voitti kolme kultamitalia.
Toisen maailmansodan aikana Tšukarin vietti neljä vuotta keskitysleirillä.
Michael Anderson

Michael Joseph Anderson (30. tammikuuta 1920 Lontoo – 25. huhtikuuta 2018 Vancouver) oli brittiläinen elokuvaohjaaja. 
Anderson syntyi Lontoossa näyttelijävanhemmille ja palveli toisessa maailmansodassa. Hän sai läpimurtonsa viimeistään sotaelokuvalla "Taivaalla palaa" vuonna 1954. Myöhempien elokuvien joukkoon kuuluvat "Maailman ympäri 80 päivässä" (1956) ja "Pako tulevaisuudesta" (1976).
Anderson oli ehdolla Oscar-palkinnon, Golden Globen ja Kultaisen palmun saajaksi. Hän jatkoi aktiiviuraansa pitkälle vanhuusikäänsä, ja yli 70-vuotiaalta ohjaajalta ovat peräisin muiden muassa "Merisusi" (1993) ja "Pinocchion uudet seikkailut" (1999).
Anderson oli kolmesti naimisissa ja sai kuusi lasta. Hänen viimeinen avioliittonsa Adrienne Ellisin kanssa alkoi 25. toukokuuta 1977. Ellisin tytär ja Andersonin tytärpuoli on näyttelijä Laurie Holden, joka tunnetaan muun muassa televisiosarjasta "Salaiset kansiot".
Tomi Karlsson

Tomi Karlsson (s. 21. maaliskuuta 1980 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija.
Hän on Espoon Bluesin kasvatti. Karlsson pelasi kaudet 1996–2001 nuorten A- ja B-liigassa, Bluesissa ja HIFK:ssä, jossa voitti SM-hopeaa A-nuorissa 2001. Kaudeksi 2001–2002 hän siirtyi Suomi-sarjaan EPS:än ja HC Salamoiden riveihin. Hän oli nostamassa Salamoita Mestikseen kaudeksi 2003-2004. Kaudella 2006–2007 hän pelasi Jokipojissa. Hän oli alkukauden 2007-2008 Bluesissa try-outilla, mutta palasi yhdeksän liigaottelun jälkeen lokakuun lopussa takaisin Jokipoikiin jossa pelasi suurimman osan kaudesta, lisäksi hän pelasi saman kauden aikana 5 ottelun ajan lainapelejä Salamoissa.
Kaudella 2008–2009 Karlsson pelasi 35 ottelua HPK:ssa ja muutamia hajaotteluita Mestiksen LeKissä, loppukauden Karlsson pelasi Jokipojissa. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Ranskan pääsarjan Épinaliin. Kauden jälkeen Karlsson jätti Épinalin.
Charlottenburg-Wilmersdorf

Charlottenburg-Wilmersdorf on yksi Berliinin 12 hallintoalueesta (), joilla on oma, paikallisvaaleissa valittu hallintonsa ja rajoitettu itsemääräämisoikeus. Se luotiin vuonna 2001 liittämällä yhteen silloiset hallintoalueet Charlottenburg ja Wilmersdorf. Charlottenburg-Wilmersdorfin pinta-ala on 64,7 neliökilometriä. Vuoden 2016 kesäkuun lopussa hallintoalueen asukasluku oli 334 351 ja asukastiheys 5 166 as./km².
Hallintoalueen nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa Charlottenburgin linna ja Berliinin olympiastadion. Siellä sijaitsee myös Berliinin teknillinen yliopisto, Berliinin taidekorkeakoulu ja Deutsche Oper Berlin.
Patricia Medina

Patricia Medina (19. heinäkuuta 1919 Liverpool – 28. huhtikuuta 2012) oli brittiläinen näyttelijä. Muutamia hänen elokuviaan olivat "Abbott ja Costello muukalaislegioonassa" (1950), "Salainen raportti" (1955) ja "Sisar Georgen surma" (1969). Hän on Joseph Cottenin leski ja teki Broadway-debyyttinsä näytelmässä "Calculated Risk" (1962) tämän vastanäyttelijänä. Hänen omaelämäkertansa "Laid Back in Hollywood: Remembering" ilmestyi vuonna 1998.
Sid Melton

Sid Meltzer eli Melton (23. toukokuuta 1920 – 2. marraskuuta 2011) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Melton syntyi Brooklynissä, New Yorkissa, ja esitti Alf Monroen roolin sarjassa "Green Acres". Hänellä oli myös pitkä elokuvaura, jonka aikana hän esiintyi muun muassa elokuvissa "Ilo irti" (1949), "Seikkailujen maailma" (1951), "Jerry kimonossa" (1958), "Lemmen tunnelissa" (1958) ja "Sheila Levine on kuollut ja elää New Yorkissa" (1974).
Vuonna 2005 Melton osallistui 99-vuotiaana Alzheimerin tautiin kuolleen Eddie Albertin hautajaisiin muiden entisten "Green Acres" -tähtien, Mary Grace Canfieldin ja Frank Cadyn, kanssa. Hänen veljensä oli käsikirjoittaja Lewis Meltzer.
Marjorie Lord

Marjorie Lord, oikeasti Wollenberg (26. heinäkuuta 1918 – 28. marraskuuta 2015) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on saanut oman tähtensä Hollywood Walk of Famelle.
Lord syntyi San Franciscossa ja muutti New Yorkiin 15-vuotiaana. Hänen uransa alkoi hänen Broadway-debyytistään vuonna 1936. Hänellä oli tulevina vuosina runsain mitoin töitä sekä teatterissa että elokuvissa, ja viimeksi mainituista eräs tunnetuimmista on "Tapahtui Washingtonissa" (1943). 
1950-luvulla Lord sai tunnetun roolinsa Kathy ”Clancey” Williamsina sarjasta "Make Room for Daddy". Hän esiintyi vuosina 1970–1971 sarjassa "Make Room for Granddaddy" ja vielä myöhemmällä urallaan esimerkiksi "Sweet Surrenderissa" vuonna 1987. Hänen elokuviaan 1950-luvulta ja sen jälkeen ovat muiden muassa "Bomba ja kadonnut tulivuori" (1950) ja "Voi veljet, mikä numero!" (1966). 
Lordin ensimmäinen puoliso oli John Archer. Pari oli naimisissa vuosina 1941–1955 ja sai kaksi lasta, joista toinen on näyttelijä Anne Archer. Parin erottua vuonna 1955 Lord meni 26. toukokuuta 1958 uusiin naimisiin Randolph Halen kanssa. Randolph kuoli 9. elokuuta 1974, ja Lord solmi 14. elokuuta 1976 kolmannen avioliittonsa Harry Volkin kanssa. Kyseinen avioliitto jatkui, kunnes mies kuoli 12. toukokuuta 2000.
Mad City – yksinoikeudella

Mad City – yksinoikeudella on yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1997. Elokuvan käsikirjoittivat Tom Matthews ja Eric Williams, ohjaajana oli Costa Gavras. Päänäyttelijät olivat John Travolta ja Dustin Hoffman. Elokuvassa vierailivat myös Jay Leno ja Larry King. "Mad Cityn" Suomen ensi-ilta oli 20. helmikuuta 1997.
Juoni.
Mad City kertoo miehestä nimeltä Sam Baily (John Travolta), joka jää työttömäksi ja ottaa hädissään museossa joukon koululaisia panttivangeiksi aseella uhaten. Toimittaja Max Brackett (Dustin Hoffman) on ensimmäisenä paikalla, mutta huomaa kaappaajan haluavan vain työpaikkansa takaisin ja alkaa ajaa tämän asiaa televisiossa. Brackett järjestää Samille useita haastatteluita eri televisiokanavilla ja media kääntyy miehen puolelle, jolloin Samista tulee suosittu ja kansa on hänen puolellansa, mutta jutun pitkittyessä mediakin vaihtaa puolta ja kansa on häntä vastaan.
Lopulta Sam vapauttaa panttivankinsa ja käskee Bracketin menemään ulos. Bracketin lähtiessä Sam tekee itsemurhan räjäyttämällä museon dynamiitilla.
Vastaanotto.
Elokuvan arvioitu budjetti oli noin 52 miljoonaa dollaria (arvio) ja se tuotti kokonaisuudessaan noin 11 miljoonaa dollaria. Ensimmäisellä esitysviikollaan Yhdysvalloissa Mad City oli kuudentena katsotuimpien elokuvien joukossa.
Ricardo Montalbán

Ricardo Gonzalo Pedro Montalbán Merino (25. marraskuuta 1920 – 14. tammikuuta 2009) oli amerikkalaistunut meksikolainen näyttelijä. Hän esitti Mr. Roarkea sarjassa "Seikkailujen saari" (1978–1984) ja Khan Noonien Singhiä elokuvassa "" (1982) sekä alkuperäisen "Star Trek" -televisiosarjan jaksossa ”Avaruuden kylvöä” (”Space Seed”). Televisiossa hän esiintyi sarjassa "Columbo" vuonna 1976.
Montalbán syntyi Méxicossa Jennaro Montalbán ja Ricarda Merinon poikana. Hänellä on veli Carlos ja sisko Carmen. Hän oli uskovainen katolilainen ja ilmoitti uskon yhdeksi keskeisistä arvoista elämässään. Hänet palkittiin Emmy-palkinnolla vuonna 1978. 
Montalbánilla oli lukuisia keskeisiä elokuvarooleja. Hän esiintyi myös musikaalissa "Jamaica" (1957–1959), josta oli ehdolla Tony-palkinnon saajaksi 1958. Hänet muistetaan lisäksi Chrysler Cordoban mainoksista 1970-luvun lopulta. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Montalbán oli 26. lokakuuta 1944 alkaen naimisissa Georgiana Youngin kanssa. Pariskunta sai yhdessä neljä lasta. Näyttelijä joutui käyttämään pyörätuolia vuodesta 1993, mutta vanhoilla päivilläänkin hän toimi ääninäyttelijänä sarjoissa "Bittipää" (1995–1997) ja "Kim Possible" (vuodesta 2002). 
Montalbán kuoli 14. tammikuuta 2009 88-vuotiaana Los Angelesissa, Kaliforniassa.
Margherita (Italian kuningatar)

Margherita (myös "Savoijin Margherita", 20. marraskuuta 1851 Torino, Italia – 4. tammikuuta 1926 Bordighera, Italia) oli Italian kuninkaan Umberto I:n puoliso. Hänen isänsä oli Genovan herttua Ferdinand ja äitinsä Saksin ruhtinatar Elisabet. Hän meni naimisiin serkkunsa Umberton kanssa vuonna 1868. Hänen pojastaan tuli Italian kuningas nimellä Viktor Emanuel III sen jälkeen kun Umberto I oli kuollut 29. heinäkuuta 1900 salamurhan uhrina. Margherita kallistui poliittisesti fasismiin.
Hänen mukaansa on nimetty pizza Margherita.
Assurnasirpal II

Assurnasirpal II (myös Aššur-nāṣir-apli) oli muinaisen Assyrian valtakunnan kuningas vuosina 884–859 eaa. Hän laajensi Assyriaa kovin ottein. Hän seurasi isäänsä Tukulti Ninurta II:ta, vuonna 884 eaa. ja valtasi Mesopotamian ja osan nykyisen Libanonin aluetta.
Sotaretket.
Assurnasirpal II muutti Assyrian armeijan sodankäyntitavan entistä julmemmaksi. Vihollismaiden väestöä surmattiin joukoittain, ja myös naisia ja lapsia. Taloihin ja temppeleihin vangittuja ihmisiä poltettiin. Vallattujen alueiden väestöä vietiin pakkosiirtolaisuuteen ja valloitetuille alueille perustettiin sotilaiden asuttamia siirtokuntia. Armeijaa uudistettiin liittämällä siihen ensi kertaa ratsuväkiosastoja sitten Babylonian kuninkaan Nebukadnessarin kokeilun jälkeen. 
Assyrian armeijan tekemistä julmuuksista tiedetään, koska Assurnarsirpal II määräsi ne ikuistettavaksi piirtokirjoituksiin. Toteavaan tyyliin hallitsija muisteli: ""Paljon vankeja minä poltin, toisten annoin elää. Muutamilta heistä hakkasin poikki kädet tai jalat, toisilta leikkasin nenän ja korvat ja monilta miehiltä puhkaisin silmät." Näiden kirjoitusten johdosta monilla nykyajan ihmisillä on mielikuva assyrialaisista poikkeuksellisen raakana kansana, mikä ei täysin pidä paikkaansa.
Idässä Assyria teki monia sotaretkiä ja tunkeutui Vähä-Zabin lähteille asti.
Laajentunut valtakunta tarvitsi kunnollisen virkakoneiston. Assurnasirpal II oli taitava hallintomies ja perusti kouluja uusien virkamiesten kouluttamiseksi.
Julma soturikuningas osoittautui myös taiteen suosijaksi. Hänen hallintokaudeltaan ovat peräisin monet assyrialaisen reliefitaiteen parhaat saavutukset. Assurnasirpal tuki myös ulkomaisia taiteilijoita assyrialaisten taiteilijoiden ohella. Varat taiteeseen saatiin vallatuille alueille määrätystä ankarasta verorasituksesta.
Assurnarsirpalin seuraaja oli hänen poikansa Salmanassar III.
Kalhun palatsi.
Assurnasirpal II rakensi ja uudisti Kalakhin (Kalhun) eli nykyisen Nimrudin assyrialaisen kaupungin käyttäen muun muassa sotavankeja. Nimrudin palatsi valmistui 879 eaa. ja silloin pidettiin juhla, johon kutsuttiin suuri määrä maan eliittiä, tavallista kansaa sekä ulkomaalaisia.
Austen Henry Layard teki kaivauksia ja löysi Assurnasirpal II:n kirjaston ja Kalhun palatsin 1840-luvulla.
Kalhun palatsi on nyky-Irakin huomattavimpia nähtävyyksiä. Kalhun palatsin esineistöä on näytteillä British Museumissa Lontoossa. Muutamia muita reliefejä on näytteillä Münchenissä, Japanissa ja Yhdysvalloissa.
Assurnarsirpal II:n kauden reliefit kuvaavat tarkasti yksityiskohtia, kuten esineiden ja vaatteiden ulkonäköä. Miesten parrat on kuvattu huolellisesti ja lihakset on usein kuvattu suuriksi, kuvaamaan assyrialaisten voimaa. Kasvot ovat sen sijaan melko ilmeettömiä.
Bejaïa

Bejaïa, Vgaiet eli Bougie on Välimeren rantakaupunki Algeriassa, 200 kilometriä pääkaupungista Algerista. Saharan poikki kulkeva öljyputki päättyy Bejaïan satamaan, joten se on Algerian tärkein öljynvientisatama. Vuonna 1999 kaupungissa oli 149 000 asukasta.
Karthagon ja Rooman valtakunnan aikana nykyisen kaupungin paikalla oli pieni satamapaikka nimeltä Saldae. Hammadidien aikana se kasvoi merkittävästi, ja vuonna 1090 siitä tehtiin pääkaupunki. 1200-luku oli kaupungin yliopiston kulta-aikaa, siellä opiskeli muun muassa matemaatikko Fibonacci.
Kaupunki sijaitsee kapealla kaistaleella meren ja vuorten välissä. Sen kadut ovat kapeita ja mutkittelevia, ja rakennustyyli on hyvin välimerellinen.
Ann Rutherford

Therese Ann Rutherford (2. marraskuuta 1917 Vancouver, Kanada − 11. kesäkuuta 2012 Beverly Hills, Yhdysvallat) oli kanadalaissyntyinen, Yhdysvaltain kansalaisuuden saanut näyttelijä. Hänellä on oma tähtensä Hollywood Walk of Famella.
Rutherford teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1935 ja esiintyi vuosina 1935–1937 kaikkiaan kahdeksassatoista elokuvassa. Hän tuli tunnetuksi Mickey Rooneyn esittämän Andy Hardyn tyttöystävänä, Polly Benedictinä. Hän esitti roolia kahdessatoista elokuvassa, joista viimeinen on vuodelta 1942. Hänellä oli sivuosa myös legendaarisessa elokuvassa "Tuulen viemää" vuonna 1939, jossa hän esitti Carreen O'Haraa. 
Rutherfordin muita elokuvia 1940-luvulta ovat muiden muassa "Vaarallisia vaimoja kiertueella" (1942) ja "Hurjimus" (1947). Hän esiintyi vuosina 1949–1950 radiossa "Blondie"-hahmona, jota aiemmin oli esittänyt Penny Singleton. Hänen esiintymistahtinsa harveni 1950-luvulta alkaen, ja 1960-luvulla esiintymiset olivat jo varsin satunnaisia. 
Rutherfordille kaavailtiin alun perin Rose Calvertin osaa elokuvassa "Titanic", mutta hän päätti luopua roolista Gloria Stuartin hyväksi. Hän näyttäytyi ihailijoilleen ja jakoi nimikirjoituksia vielä 2000-luvulla. Hän oli kahdesti naimisissa.
Rutherford kuoli kotonaan Beverly Hillsissä 11. kesäkuuta 2012. Hän oli kuollessaan 94-vuotias.
Dinah Sheridan

Dinah Sheridan (17. syyskuuta 1920 – 25. marraskuuta 2012) oli brittiläinen näyttelijä, joka muistetaan varsinkin hänen roolistaan elokuvassa "Vauhtihirmut valloillaan" (1953). 
Sheridan syntyi Lontoossa. Hän esiintyi elokuvissa jo 1930-luvulla, mutta teki merkittävimmät roolinsa muun muassa elokuvassa "Aseman lapset" (1970) ja sarjassa "Don't Wait Up" 1980-luvulla. 
Sheridan oli neljästi naimisissa. Neljännen miehensä Aubrey Isonin kuoltua vuonna 2007 Sheridan muutti takaisin Kaliforniasta Englantiin. Hänen poikansa Jeremy Hanley istui parlamentissa vuosina 1983–1997.
FC Den Bosch

FC Den Bosch on jalkapalloseura 's-Hertogenboschin kaupungista Alankomaista. Se pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Jupiler Leaguessa. Joukkueen lempinimi on "Sinivalkoiset lohikäärmeet".
Seura perustettiin vuonna 1965 vuonna 1906 perustetun "BVV:n" ja 1890 perustetun "Wilhelminan" yhdistyttyä. Kaudella 2007-08 FC Den Bosch oli Jupiler Leaguen kolmas. Edellisen kerran se on ollut Hollannin pääsarjassa Eredivisiessä kaudella 2004-05. Seuran paras sijoitus Eredivisiessä on 6. kausina 1984-85 ja 1985-86.
Neal Smith

Neal Edward Smith (23. maaliskuuta 1920 – 2. marraskuuta 2021) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Iowasta vuosina 1959–1995. Vuoteen 1973 hän edusti Iowan viidettä, sen jälkeen neljättä vaalipiiriä. Hän oli vielä kuolleessaan Iowan pisimpään palvellut edustajainhuoneen jäsen.
Smith sai palveluksestaan toisessa maailmansodassa muun muassa Purppurasydämen. Hän opiskeli Missourin, Syracusen ja Draken yliopistoissa. Hänen paikkansa kongressissa otti vuonna 1995 republikaani Greg Ganske.
Smith oli naimisissa Beatrix ”Bea” Havensin kanssa vuodesta 1946 vuoteen 2016, tämän kuolemaan saakka. Parilla oli yhdessä poika Doug ja tytär Sharon. 
Neal Smithin omaelämäkerta "Mr. Smith Went to Washington: From Eisenhower to Clinton" julkaistiin vuonna 1996.
Salmanassar III

Salmanassar III (858–824 eaa.) oli muinaisen Assyrian valtion kuningas, Assurnasirpal II:n poika. Hän oli isänsä tavoin suuri valloittaja ja laajensi paljon Assyrian hallitsemaa aluetta.
Salmanassar III nousi valtaan 858 eaa., ja hän valtasi 855 eaa. tärkeän Eufratin ylityspaikan, missä sijaitsi Bit Adinin aramealaiskuningaskunta. Salmanassarin valloituksen jälkeen Bit Adinin pääkaupunkiin Til Barsipiin asetettiin assyrialaishallinto. Turvattuaan Eufratin Salmanassar suuntasi hyökkäyksensä länteen.
Salmanassarin eteneminen pysäytettiin 853 eaa. Qarqarin taistelussa. Hän kohtasi siinä liittouman, jossa olivat mukana useita Levantin kuningaskuntia. Liittoumaa johti Damaskoksen aramealainen kuningas Hadadezer. Salmanassar joutui neljästi taistelemaan Levantin liittoumaa vastaan, mutta hän onnistui kukistamaan sen vasta vuonna 845 eaa. Voitettuan Damaskoksen Salmanassar jatkoi sotatoimiaan muualla ja hyökkäsi muun muassa Anatoliassa sijainneeseen Urartuun.
Babylonian kanssa Salmanassar oli rauhallisissa väleissä. Assyrian ja Babylonian välinen rauhanaika pohjautui Salmanassarin isoisoisän Adad-Nirari II:n tekemään rauhansopimukseen, jonka Salmanassar uudisti. Sopimuksen mukaan Assyrian piti tulla tarvittaessa auttamaan Babyloniaa, ja Salmanassar kunnioitti sopimusta, kun Marduk-zakir-šumi I pyysi apua kapinaan, jota johti hänen veljensä. Salmanassar onnistui palauttamaan Marduk-zakir-šumin takaisin valtaistuimelle.
Salmanassarin pitkän hallintokauden loppua värittivät vakavat sisäiset konfliktit, jotka käynnistyivät 826 eaa. Tiedot kapinan yksityiskohdista ovat hatarat, mutta ne liittyivät todennäköisesti vallanperimykseen ja ne käynnisti Salmanassarin poika Assur-danin-pal. Salmanassar kuoli kaksi vuotta myöhemmin ja jätti vallan toiselle pojalleen Shamshi-Adadille, joka kukisti Assur-danin-palin kapinan vasta neljä vuotta myöhemmin.
Isänsä Assurnasirpal II: tavoin myös Salmanassar II oli suuri rakennuttaja ja taiteiden suosija.
Richard Florida

Richard Florida (s. 1957 Newark, New Jersey) on yhdysvaltalainen ekonomisti ja kaupunkitutkija. Hän työskentelee professorina Toronton yliopistossa sekä johtajana Martin Prosperity -instituutissa. Florida kehitti teesin "luovasta pääomasta", jonka mukaan nykyajan urbaanille kehitykselle on perustavanlaatuista luovien ja lahjakkaiden ihmisten muodostamat yhteisöt. 
Luova luokka.
Florida tunnetaan erityisesti luomastaan käsitteestä "luova luokka" () sekä kehittämästään niin kutsutusta gay-indeksistä. Florida on tutkimuksissaan löytänyt vahvan korrelaation luovan talouden sekä homoseksuaalien alakulttuurien kukoistavuuden välillä: hänen mukaansa alueilla, joilla homoseksuaaleja on paljon, voivat hyvin myös luovan talouden osa-alueet. Hän on myös pyrkinyt osoittamaan runsaasti kulttuurisia tekijöitä, jotka kannustavat innovatiivisuuteen ja luovuuteen ja puhunut teoksessaan "The Flight of the Creative Class" huolestuneeseen sävyyn Yhdysvaltojen heikentyneestä globaalista kilpailukyvystä luovien kykyjen houkuttelemisessa.
Gendarmenmarkt

Gendarmenmarkt on aukio Saksan pääkaupungissa Berliinissä, Mitten kaupunginosassa. Sitä reunustavat muun muassa Konzerthaus Berlin, Französischer Dom ja Deutscher Dom. Aukion keskellä sijaitsee saksalaisen runoilijan Friedrich Schillerin patsas.
Aukio luotiin 1600-luvun lopulla Johann Arnold Neringin suunnitelmien pohjalta, ja se toimi alun perin Friedrichstadtin kaupunginosan kauppatorina. Tuolloin se tunnettiin nimellä "Linden-Markt". Myöhemmin aukio kantoi nimiä "Mittelmarkt", "Friedrichstädter Markt" ja "Neuer Markt", kunnes nimettiin nykyiselleen vuonna 1799. Nimen "Gendarmenmarkt" aukio sai Gens d'Armen -rykmentistä, jonka hevostallit sijaitsivat sen laidalla. 1700-luvun alussa aukion laidoille nousi kaksi seurakuntakirkkoa, saksalainen "Deutscher Dom" ja ranskalainen "Französischer Dom"; jälkimmäinen rakennettiin Ranskasta paenneita reformoituja uskonpakolaisia eli hugenotteja varten.
Preussin kuningas Fredrik Suuri siirsi hevostallit pois Gendarmenmarktilta ja muutti sen kuninkaalliseksi edustusaukioksi. Hänen määräyksestään arkkitehti Karl von Gontard suunnitteli aukion molempiin kirkkoihin muhkeat uusklassiset tornit. Nämä tornit ovat suhteettoman suuria niiden takana oleviin pieniin kirkkoihin nähden, ja niiden päätarkoituksena olikin antaa aukiolle juhlallinen ilme. Ensimmäinen teatteri valmistui aukion keskelle jo 1700-luvun loppupuolella, mutta se tuhoutui tulipalossa vuonna 1817. Sen tilalle valmistui nykyinen, arkkitehti Karl Friedrich Schinkelin suunnittelema uusklassinen teatteritalo.
Toisessa maailmansodassa useimmat aukiota reunustavat rakennukset tuhoutuivat, ja myös teatteri sekä saksalainen ja ranskalainen kirkko kärsivät pahoja vaurioita. Berliinin jaossa Gendarmenmarkt jäi Itä-Berliinin ja DDR:n puolelle. Aukiota ympäröivät korttelit rakennettiin uudelleen sodan jälkeen, mutta teatteri ja kirkot jäivät raunioituneiksi useiksi vuosikymmeniksi. Ne restauroitiin 1970–1980-luvuilla alkuperäiseen asuunsa. Restauroinnin yhteydessä teatteri muutettiin konserttitaloksi ja sai nimen "Konzerthaus Berlin". Ranskalainen kirkko toimii hugenottimuseona, joksi se muutettiin jo ennen toista maailmansotaa. DDR:n aikana aukion nimenä oli "Platz der Akademie", mutta se sai 1990-luvulla vanhan nimensä takaisin.
Aukion keskellä olevan Schillerin patsaan on veistänyt Reinhold Begas ja se pystytettiin alun perin vuonna 1859. Natsihallinto poisti sen paikaltaan vuonna 1935. Se pystytettiin uudelleen aivan DDR:n loppuaikana vuonna 1987.
Konzerthaus Berlin

Konzerthaus Berlin eli Berliinin konserttitalo on konserttitalo Saksan pääkaupungissa Berliinissä, Mitten kaupunginosassa. Se sijaitsee Gendarmenmarktin aukion laidalla ja on sitä reunustavista rakennuksista nuorin. Nykyisin rakennuksessa toimii Konzerthausorchester Berlin.
Rakennus rakennettiin vuosina 1818–1821 vuonna 1817 tulipalossa tuhoutuneen, Carl Gotthard Langhansin suunnitteleman National-Theaterin paikalle Karl Friedrich Schinkelin suunnitelmien pohjalta. Uusi rakennus toimi edeltäjänsä tapaan teatterirakennuksena ja kantoi nimeä Berliner Schauspielhaus.
Kuten muutkin Gendarmenmarktin rakennukset, Berliner Schauspielhaus tuhoutui toisen maailmansodan aikana tulipalossa lähes täysin. Sodan jälkeen se jälleenrakennettiin vuosina 1979–1984. Rakennuksen ulkoasu palautettiin alkuperäiseksi, mutta sisätilat rakennettiin täysin uudelleen. Rakennus avattiin vuonna 1984 konserttitalona.
Shiri Appleby

Shiri Freda Appleby (s. 7. joulukuuta 1978) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi muun muassa roolistaan Liz Parkerina televisiosarjassa "Roswell".
Appleby syntyi Los Angelesissa. Hänen etunimensä "shiri" ("minun lauluni") on hepreaa. Hänen sefardijuutalainen äitinsä Dina on kotoisin Israelista ja isänsä taustaltaan ashkenasijuutalainen, ja hän sai juutalaisuuden mukaisen kasvatuksen. Hänen vasemman silmänsä yläpuolella oleva arpi johtuu lapsena tulleesta koiranpuremasta. Päästyään Calabasas High Schoolista vuonna 1997 Appleby lähti Etelä-Kalifornian yliopistoon opiskelemaan pääaineenaan englannin kieli.
Appleby esiintyi television mainoksissa jo nelivuotiaana. Ennen Liz Parkerin roolia "Roswellissa" Applebylla oli ollut vierailevia rooleja lukuisissa televisiosarjoissa. Appleby näytteli myös tv-dramassa "Outo, uusi elämä" (Life Unexpected) Cate Cassidya. Hän esiintyi Will Estesin kanssa Bon Jovin musiikkivideolla "It's My Life". Hän oli mukana myös Nelosella esitetyssä sarjassa "Kuuden ketju" (). Appleby tähditti Lifetimen draamasarjaa "UnREAL" vuosina 2015–2018.
The Magic Numbers

The Magic Numbers on englantilainen rock-yhtye. Se koostuu kahdesta sisarusparista, jotka tapasivat toisensa katolisessa lukiossa. Yhtye perustettiin vuonna 2002, ja se julkaisi kriitikoiden ylistämän esikoisalbuminsa "The Magic Numbers" kesäkuussa 2005. Seuraava albumi "Those the Brokes" ilmestyi marraskuussa 2006. Viimeisin albumi on vuonna 2018 julkaistu Outsiders.
Yhtye esiintyi Tavastia-klubilla 20. joulukuuta 2007.
Zach Braff

Zachary Israel ”Zach” Braff (s. 6. huhtikuuta 1975) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja. Hän esitti päähenkilö John Doriania televisiosarjassa "Tuho-osasto" vuosina 2001–2010. 
Elokuvia, joista Braff myös tunnetaan, ovat muiden muassa "Ystävyyden kirot" (2000), "Garden State" (2003), "Pikku Kananen" (2005), "The Last Kiss" (2006), "Mahtava Oz" (2013), Wish "I Was Here" (2014).
Braff syntyi juutalaiseen perheeseen South Orangessa, New Jerseyssä, ja sairastui jo lapsena pakko-oireiseen häiriöön. Hän valmistui Columbia High Schoolista ja sitten "Bachelor of Artsina" Northwestern Universitystä. Hänet palkittiin helmikuussa 2005 Grammyllä "Garden Staten" soundtrackista. 
Braff oli Emmy-ehdokas vuonna 2005 ja vuosina 2005, 2006 ja 2007 hän oli ehdolla Golden Globen saajaksi.
Justin Bartha

Justin Lee Bartha (s. 21. heinäkuuta 1978) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näyttelee Riley Poolen osaa elokuvissa "National Treasure – kansallisaarre" vuonna 2004 ja "" vuonna 2007. Hän esittää Doug Billingsiä vuoden 2009 elokuvassa "Kauhea kankkunen" ja sen kahdessa jatko-osassa "Kauhea kankkunen 2" ja "Kauhea kankkunen 3". 
Bartha syntyi Fort Lauderdalessa Floridassa, muutti yhdeksänvuotiaana Michiganiin ja sai juutalaisen kasvatuksen. Hän valmistui West Bloomfield High Schoolista Michiganissa vuonna 1996 ja opiskeli näyttelemistä New Yorkin yliopistossa. Hän näytteli vuoden 2009 elokuvassa "The Rebound" Catherine Zeta-Jonesin vastaparina. 
Bartha asuu nykyään New Yorkissa.
Kuno Becker

Eduardo Kuno Becker Paz (s. 14. tammikuuta 1978) on meksikolainen näyttelijä. Hän on työskennellyt telenoveloissa sekä yhdysvaltalaisissa ja meksikolaisissa elokuvissa.
Hän oli nuoruudessaan lahjakas viulisti ja päätyi jopa opiskelemaan Salzburgin Mozarteumiin. 
Becker esiintyy kolmessa "Goal!" -elokuvassa. "Goal!" on vuonna 2005 tehty elokuva, jossa pääosassa on Kuno Becker, joka esittää nuorta jalkapalloilijaa Santiago Muňezia.
Col du Galibier

Col du Galibier on Ranskan Alpeilla sijaitseva sola. Sen kautta kulkee liikenne Saint-Michel-de-Mauriennen ja Briançonin välillä ja sinne saavutaan col du Télégraphea myöten pohjoisesta ja col du Lautaret’n kautta etelästä. Sola on suljettu liikenteeltä talviaikaan lokakuusta kesäkuulle. Sola sijaitsee Arvan-Villardsin vuoriston ja Cerces-vuoriston välillä.
Solassa kulkeva tie on korkeimmillaan 2 645 metrin korkeudella, mutta sitä reunustavat huiput kohoavat korkeimmillaan 2 642 metrin korkeuteen. Sola on myös paikka, jossa Ranskan ympäriajo nousee korkeimmilleen, mikäli col de l'Iseran (2 764 metriä) ei ole ohjelmassa. Ensimmäisen kerran tämä vuotuinen suurtapahtuma kulki solan kautta vuonna 1911.
Solan korkeimmalla kohdalla tien etelälaidalla on Tour de Francen perustajan Henri Desgrangen muistomerkki. Ranskan ympäriajossa kohdan ensimmäisenä saavuttaneelle kilpailijalle luovutetaan Henri Desgrangen palkinto.
Theater des Westens

Theater des Westens (sananmukaisesti "Lännen teatteri" tai "Länsiteatteri") on yksi Berliinin tunnetuimmista musikaali- ja operettinäyttämöistä. Se sijaitsee Kantstraßella Charlottenburgin kaupunginosassa Berliinin läntisessä keskustassa. 
Historia.
Teatteri rakennettiin vuosina 1895–1896 historismin tyyliin arkkitehti Bernhard Sehringin suunnitelmien pohjalta. Se avattiin 1. lokakuuta vuonna 1896 Holger Drachmannin näytelmällä "Tausendundeine Nacht" (Tuhat ja yksi yötä). Tulipalo vahingoitti teatteria 25. elokuuta vuonna 1912 ja se oli rakennettava uudelleen. Vuonna 1922 talo muutettiin oopperataloksi ja sille annettiin nimi "Große Volksoper" (Suuri kansanooppera). Ooppera kuitenkin suljettiin vuonna 1924. 
Vuonna 1933 teatteri avattiin uudelleen nimellä "Volksoper" kansallissosialistisen "Kraft durch Freude" -ohjelman tuloksena. Teatteri suljettiin toisen maailmansodan loppuvaiheessa vuonna 1944 ja se vaurioitui myöhemmin Berliinin ilmapommituksissa. Sodan jälkeen talo jälleenrakennettiin ja sinne muutti "Städtische Oper Berlin" eli Berliinin kaupunginooppera (nykyinen Deutsche Oper Berlin). Kaupunginoopperan oma rakennus Bismarckstraßella oli tuhoutunut sodassa täysin. Vuonna 1961, uuden rakennuksen valmistuttua Bismarckstraßelle, Kaupunginooppera muutti sinne takaisin.
Kaupunginoopperan muutettua pois Theater des Westensistä tuli jälleen musikaali- ja operettiteatteri. Ensimmäinen vuonna 1961 teatterissa esitetty musikaali oli Frederick Loewen "My Fair Lady". Vuonna 1962 rakennusta uudistettiin ja laajennettiin. Vuonna 1978 restauroitiin teatterisali Sehringin alkuperäisiä suunnitelmia mukaillen. 1980-luvulla oli rakennuksen muiden osien vuoro saada takaisin alkuperäisilmeensä.
Kyproslaiset eurokolikot

Kyproslaiset eurokolikot ovat Kyprokselle lyötyjä eurokolikoita. Eurokolikoissa arvopuoli on kaikissa euroalueen maissa samanlainen, mutta tunnuspuolen eli kansallisen puolen jokainen euromaa suunnittelee itse omille kolikoilleen. Kypros siirtyi käyttämään euroa vuoden 2008 alussa. Suomen Rahapaja alkoi lyömään ensimmäisiä kyproslaisia eurokolikoita 11. heinäkuuta 2007.
Yhden, kahden ja viiden sentin kolikoihin on kuvattu kaksi muflonia. Kymmenen, kahdenkymmenen ja viidenkymmenen sentin kolikoihin on kuvattu kyrenialainen laiva. Yhden ja kahden euron kolikoihin on kuvattu Pomosin idoli, kuuluisa kreikkalainen veistos.
Kaikissa Kyproksen eurokolikoissa on tunnuspuolelta lisäksi EU:n kaksitoista tähteä ja kolikon valmistusvuosi.
Matti Murto (säveltäjä)

Matti Yrjö Juhani Murto (s. 12. heinäkuuta 1947 Tampere) on suomalainen säveltäjä.
Koulutus.
Ennen säveltäjäksi ryhtymistään Murto soitti harmonikkaa, pianoa ja toimi sovittajana. Hän opiskeli sävellystä Sibelius-Akatemiassa Aulis Sallisen ja Kalevi Ahon johdolla vuosina 1971–1975. Musiikinteorian diplomin hän suoritti vuonna 1973.
Ura.
Murto on säveltänyt runsaasti pedagogista musiikkia ja käyttömusiikkia. Jo opiskeluaikoinaan hän sävelsi, Sallisen rohkaisemana, todennäköisesti ensimmäisen suomalaisen melodiabassoharmonikalle omistetun taidemusiikkiteoksen (Meditaatio, 1975), jonka kantaesitti Matti Rantanen samana vuonna. Tätä teosta pidetään pioneerityönä, ja sen säveltäminen tapahtui samoihin aikoihin, kun harmonikka alettiin hyväksyä instrumenttina Sibelius-Akatemiassa ja konservatorioissa. Hänen harmonikalle sävellettyjä teoksiaan ovat esittäneet muun muassa Matti Rantanen, Marjut Tynkkynen, Seppo Valkeajoki, Heidi Velamo ja Mika Väyrynen.
Harmonikkateosten lisäksi hän on säveltänyt myös orkesteriteoksia, kuoroteoksia ja kamarimusiikkia. Hänen musiikkiaan ovat levyttäneet muun muassa Keski-Pohjanmaan kamariorkesteri, Marjut Tynkkynen ja Heidi Velamo sekä Mika Väyrynen.
Murto on toiminut myös muun muassa Huittisten musiikkiopiston sekä Keski-Pohjanmaan musiikkiopiston rehtorina ja Keski-Pohjanmaan ammattikorkeakoulussa taiteen yksikön yksikönjohtajana, Tampereen kaupunginorkesterin intendenttinä ja Hämeenlinnan musiikkiopiston teorian lehtorina.
Aikateríni Thánou

Aikateríni ”Katerína” Thánou (, etunimi usein muodossa "Ekateríni", s. 1. helmikuuta 1975) on kreikkalainen pikajuoksija.
Thánou voitti hopeaa naisten 100 metrillä vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä. Juoksun voittaneen Marion Jonesin tulos on mitätöity hänen myönnettyään dopingin käytön, mutta KOK on jättänyt kultamitalin uudelleenjakamatta. Vuonna 2002 Thánou voitti 100 metrin Euroopan-mestaruuden Münchenissä.
Kilpailukielto.
Vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa Thánou oli yksi kotiyleisön suurimmista mitalitoivoista. Päivää ennen avajaisia Thánou ja hänen harjoituskumppaninsa Konstantínos Kentéris jättivät saapumatta doping-testiin ja joutuivat myöhemmin samana iltana moottoripyöräonnettomuuteen. Molempien väitettiin loukkaantuneen ja joutuneen sairaalahoitoon. Seuranneessa doping-skandaalissa Kentéris ja Thánou ilmoittivat lopulta vetäytyvänsä kilpailuista 18. elokuuta pidetyn Kansainvälisen olympiakomitean kurinpitolautakunnan kuulemisen jälkeen. Heidän valmentajansa Chrístos Tzékos asetettiin toimintakieltoon ja hänen hallustaan löydettiin myöhemmin suuria määriä steroideja ja muita dopingaineita. 
Thánoulta ja Kentérikseltä oli jäänyt kesällä 2004 väliin jo kaksi aiempaakin dopingtestiä, ja testivälttelyn seurauksena IAAF asetti heidät väliaikaiseen kilpailukieltoon 22. joulukuuta 2004. Pitkän oikeudenkäynnin jälkeen 26. kesäkuuta 2006 Kreikan urheilun välitystuomioistuimen päätöksen mukaisesti he hyväksyivät dopingsääntöjen rikkomisen. Kilpailukielto päättyi 22. joulukuuta 2006.
Ensimmäisessä kilpailukiellon jälkeisessä kilpailussaan sisäratojen EM-kilpailuissa 2007 Birminghamissa Thánou joutui yleisön buuausten kohteeksi ja sijoittui finaalissa kuudenneksi. Pekingin olympialaisiin 2008 Kansainvälinen olympiakomitea ei antanut Thánoulle kilpailulupaa.
Pukeutumiskielto

Pukeutumiskielto on lainsäädäntöön perustuva kielto, jolla säädellään tiettyjen ihmisten kantamien ulkoisten tunnusten käyttöä. 
Virkapukuun liittyviä pukeutumiskieltoja.
Jotkin kankaat tai värisommitelmat voidaan varata ainoastaan virkapukuihin. Esimerkiksi Keniassa siviilejä on kielletty käyttämästä maastokuvioituja asusteita. 
Suomessa sotilasunivormun käyttö asepalvelukseen liittymättömänä on ollut rajattu reservin upseereihin, reservin aliupseereihin ja miehistön osalta Mannerheim-ristin ritareihin sekä juhlatilaisuuksiin. Suomessa on kiellettyä muun kuin poliisin käyttää poliisin virkapukua tai tällaista pukua erehdyttävästi muistuttavaa asua. Poikkeuksena ovat eräät elokuva- ja TV-tuotannot, joita varten myönnetään erikoislupia.
Poliittiset pukeutumiskiellot.
Turkki.
Turkin ensimmäinen presidentti Kemal Atatürk kielsi 30. elokuuta 1925 perinteisen fetsi-päähineen käytön feodalistisena. Kielto aiheutti useita mellakoita ja fetsien salakuljetusta, mutta 1930-luvulla fetsi oli jo lähes kadonnut käytöstä Turkissa.
Uskontoon liittyvät pukeutumiskiellot.
Bhutan.
Bhutan vaatii kaikkia käyttämään Mahayana buddhalaisuuteen viittaavia etnisen enemmistön perinteisiä vaatteita kaikissa hallintorakennuksissa, luostareissa ja kouluissa.
Turkki.
Turkki on kieltänyt lailla hijabin käytön hallintorakennuksissa, kouluissa ja yliopistoissa. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin päätti lain olevan oikeutettu 10. marraskuuta 2005 jutussa "Leyla Şahin vastaan Turkki".
Ranska.
Ranskassa Naziha-niminen englanninopettaja erosi työstään 2004 siksi, että muut opettajat suhtautuvat kielteisesti siihen, että hän vapaa-ajallaan käytti hijabia. Huivin käyttö liitettiin ranskalaistoimittajat siepanneiden islamilaisten ääriryhmien tukemiseen pukeutumisella.
Ranskassa valtion kouluissa on hijabin käyttö kielletty.
Suomi.
Suomessa ei ole lainsäädäntöä uskonnollisesta pukeutumisesta, joten linjaukset ovat työnantajien vastuulla. Esimerkiksi HOK-Elanto kieltää näkyvät uskonnolliset tunnukset. Sen sijaan K-ketju sallii huivit, jos niistä ei ole haittaa työturvallisuudelle.
Pietari Niilonpoika Kylliäinen

Pietari Niilonpoika Kylliäinen (k. 1510 tai ennen) on ensimmäinen tunnettu Olavinlinnan vouti. Pietari Niilonpoika oli virassaan vuonna 1495, jolloin hän torjui venäläisten hyökkäyksen asemiesten ja kansan avustamana suurempaa mieshukkaa kärsimättä.
Vanhana vihana tunnetussa sodassa venäläiset joukot hyökkäsivät vuonna 1495 Viipuriin, missä ruhtinas Shtjenjatev ryhtyi ryhtyi piirittämään kaupunkia 60 000 miehen voimin. Viipurin piiritys päättyi kuuluisaan Viipurin pamaukseen. Venäläiset perääntyivät, mutta pienempi osasto samosi silloin Olavinlinnaa vastaan.. Olavinlinnalla Kylliäinen löi venäläiset pakoon ja teki kostoksi hävitysretken kauas Venäjän-Karjalaan. Sitä ennen hän oli käynyt Venäjän puolella hävittämässä ja polttamassa yli 800 taloa. Pietari Kylliäinen sai Sten Sturelta vuonna 1491 rälssivapauden tiluksille Perojoensuulle, Leipämaalle (Tali) ja Veselenmaalle (Jutila). Hän kuoli lapsettomana ja hänen enonsa lapset perivät hänet. Pietarin serkku Brita Mickelsdotter sai periä tilat Viipurista ja hänen veljensä Olof Mickelsson Turusta. Britan kautta tilukset joutuivat Padasjoen ja Sysmän kirkkoherralle Johannes Matthiaelle. V. Makkonen kirjoitti vuonna 1935 Olavinlinnan alkuvaiheista historiallisen romaanin "Savon kupias Pietari Kylliäinen". Kylliäisestä on kaunokirjallinen kuvaus myös Santeri Ivalon ja Kyösti Vilkunan kirjassa Suomalaisia sankareita.
Virolaiset eurokolikot

Virolaiset eurokolikot ovat Virolle lyötyjä eurokolikoita. Eurokolikoissa arvopuoli on kaikissa euromaissa samanlainen, mutta kääntöpuolen jokainen euromaa suunnittelee itse omille kolikoilleen. Viro otti euron käyttöön vuoden 2011 alussa.
Vuonna 2004 Virossa pidettiin kilpailu eurokolikoiden kansallisen puolen suunnittelemiseksi. Ehdotuksia tuli 134, joista kymmenen parhaaksi arvioitua laitettiin kansanäänestykseen. Voittaneen, käyttöön otetun aiheen on suunnitellut postimerkkejäkin suunnitellut taidegraafikko Lembit Lõhmus. Kaikkiin kolikoihin on kuvattu Viron kartta, jonka alla lukee sana EESTI. Senttiarvoisissa kolikoissa kartta on uppokuvana. Euroarvoisissa kartta on kohokuvana, jossa näkyvät myös maaston pinnanmuodot. Kahden euron kolikossa on lisäksi erityispiirteenä, että karttakuvassa ovat näkyvissä Viron pohjoisin ja läntisin saari, joita pienempiarvoisissa kolikoissa ei ole piirretty näkyviin. Kaikissa Viron eurokolikoissa on kansallisella puolella lisäksi EU:n kaksitoista tähteä sekä kolikon lyöntivuosi. 
Viron eurokolikot on lyöty Suomen Rahapajalla 20. heinäkuuta 2010 alkaen.
Virossa kansalaiset saivat ostaa kolikoita jo joulukuussa 2010 tutustumista varten. Näistä aloituspakkauksista päätyi joitakin kolikoita rahaliikenteeseen ainakin Suomessa jo vuoden 2010 puolella, vaikkei kolikoiden käyttö ollut vielä virallisesti luvallista.
Eesti Pank myi keräilijöille pakkausta ”Mündipakett 111 €”, rulla kutakin kahdeksaa kolikkoa vuonna 2011, hintaan 111 euroa.
Deccan Herald

Deccan Herald on bangalorelainen sanomalehti Intian Karnatakan osavaltiosta. Lehti ilmestyi ensimmäisen kerran 16. kesäkuuta 1948 Intian itsenäistymisen jälkimainingeissa. Lehti ilmoittaa olevansa myös köyhien ja etuoikeudettomien äänenkannattaja ja taistelevansa korruptiota vastaan sekä kannattavansa ympäristöystävällistä kehitystä.
Lehdellä on useita lisäliitteitä:
Sergei Lemešev

Sergei Jakovlevitš Lemešev (, 10. heinäkuuta 1902 Staroje Knjazero, Venäjän keisarikunta – 26. kesäkuuta 1977 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen oopperalaulaja, lyyrinen tenori.
Lemešev syntyi maanviljelijäperheeseen, ja hänen isänsä halusi hänestä suutarin. Kansakoulun jälkeen hänet lähetettiin vuonna 1914 harjoittelemaan kenkien valmistusta Pietariin. Vuonna 1917 hän valmistui koulusta Tveristä, jossa hän samalla opiskeli musiikkikoulussa. Hän alkoi laulaa paikallisten työläisten kerholla ennen kuin siirtyi Moskovaan.
Lemešev opiskeli Moskovan konservatoriossa Nazari Raiskin johdolla. Vuodesta 1924 hän lauloi Konstantin Stanislavskin oopperastudiossa. Hän valmistui Moskovan konservatoriosta vuonna 1925. Lemešev lauloi Sverdlovskin, Harbinin ja Tbilisin teattereissa. Vuonna 1931 hänet kutsuttiin Bolšoi-teatteriin, jossa hän suoritti ensiesiintymisensä muun muassa tsaari Berendein ("Lumityttö") sekä Lenskin ("Jevgeni Onegin") ja Geraldin ("Lakmé") roolissa. Yhdessä pitkäaikaisen kilpakumppaninsa Ivan Kozlovskin kanssa Lemešev kuului vuodesta 1956 lähtien Bolšoin huomattavimpiin tenoreihin. 
Lemeševin tunnetumpia rooleja olivat Levkon rooli teoksessa "Toukokuun yö", astrologi Nikolai Rimski-Korsakovin oopperassa "Kultainen kukko" ja intialainen vieras "Sadkossa", Bojan Mihail Glinkan oopperassa "Ruslan ja Ljudmila", nimirooli Dubrovski Eduard Nápravníkin samannimisessä oopperassa ja herttuan rooli Giuseppe Verdin oopperassa "Rigoletto". Tämän roolin Lemešev esitti yli 500 kertaa vuodesta 1927 lähtien; viimeisen kerran hän esitti sen 70-vuotispäivänään.
Asteroidi numero 4561 sai nimen Lemešev vuonna 1978, vuosi Lemeševin kuoleman jälkeen.
Esko Könönen

Esko Kalevi Könönen (17. lokakuuta 1930 Sortavala – 5. lokakuuta 1983 Lahti) oli suomalainen harmonikkataiteilija.
Koulutus.
Esko Könönen syntyi Sortavalassa, josta perhe muutti Joensuuhun Eskon ollessa pikkupoika. Esko tiesi jo poikavuosinaan, että hänestä tulisi nimenomaan harmonikansoittaja, ja hän esiintyi jo sotavuosina viihdytyskiertueilla rintamalla. Könönen opiskeli harmonikansoittoa muun muassa Eino Lajusen ja Viljo Vesterisen johdolla. Hän oli tekemisissä myös Lasse Pihlajamaan kanssa. Kun Könönen meni keikalle Joensuuhun, hän meni Pihlajamaan hotellihuoneeseen kysymään neuvoja soittamiseen.
Ura ja saavutukset.
Könönen voitti Suomen harmonikkamestaruuden kolme kertaa vuosina 1947, 1959 ja 1960, jonka lisäksi hän oli viides harmonikansoiton maailmanmestaruuskilpailuissa Helsingissä 1965. Hän oli myös voittoisassa Suomi-Ruotsi harmonikkamaaottelujoukkueessa vuonna 1961 yhdessä Kalevi Nyqvistin ja Reijo Walleniuksen kanssa.
Hän teki lukuisia levytyksiä, toimi tanssimuusikkona, harmonikansoiton opettajana, sekä kotimaan lisäksi konsertoi Yhdysvalloissa, Neuvostoliitossa ja Saksassa. Esko Könönen piti omien sanojensa mukaan klassisesta ja ranskalaisesta musette-musiikista, mutta perheen elatuksen vuoksi joutui soittamaan pääosin tanssimusiikkia. Youtubessa on hänen esittäminään mm. kaksi musette-valssia, Soir de Paris ja Teema tv-sarjasta Komisario Maigret, jotka hän levytti 1960-luvun jälkipuoliskolla nuoremmalta mestarilta Kaarlo Vihiseltä lainaamallaan, tiettävästi Suomen ainoalla erikoisrakenteisella Scandalli Professional- harmonikalla. Hän soitti myös oman trionsa kanssa johon hänen lisäkseen kuuluivat veljensä Lasse Könönen ja Erkki Ihalainen. Hän soitti myös duettoja Taito Vainion ja Kaarlo Vihisen kanssa. Lisäksi hän sävelsi muutamia harmonikkakappaleita. 
Esko Könösen kohtaloksi koitui se, että hän joutui toimimaan sinä aikana, jolloin harmonikkamusiikki oli suureksi osaksi menettänyt yleisen arvostuksensa pop- ja rockmusiikin paineessa. Muusikkokollegoiden mielestä Könönen oli liian taitava taustamuusikoksi ja olisi tarvinnut enemmän tukea voidakseen kehittyä huippuluokan konserttiesiintyjäksi.
Etolin Island

Etolin Island on saari Alexandersaaristossa Kaakkois-Alaskassa. Se sijaitsee Prince of Wales Islandin länsipuolella ja Wrangell Islandista lounaaseen.
Etolin Island on 48 kilometriä pitkä ja 16–35 kilometriä leveä. Sen pinta-ala on 878 km², ja saarella oli 15 vakituista asukasta vuoden 2000 väestönlaskennassa. Saarelle on v. 1985 istutettu vapiteja (kanadanhirviä) minkä seurauksena sinne on muodostunut omaperäinen ekosysteemi; saarella on vanhastaan hirviä ja muulipeuroja.
Etolin Island on saanut nimensä suomalaisen Arvid Adolf Etholénin mukaan (paikallinen kirjoitustapa Adolf Etolin; , "Adolf Karlovitš Etolin"), joka toimi Alaskassa venäläis-amerikkalaisen kauppakomppanian kuvernöörinä 1840–1845.