tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Johannes Haapasalo

Johannes Haapasalo (vuoteen 1902 "Kääriäinen"; 23. syyskuuta 1880 Mikkeli – 17. joulukuuta 1965 Mikkeli) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hän teki suurehkoja veistoksia pronssista ja graniitista.
Elämä ja työt.
Haapasalo syntyi Mikkelin pitäjän Rantakylässä torpparisukua olleen suutari Karl Fredrik Kääriäisen ja Clara Kellmanin pojaksi ja oli perheen ainoa poika. Hän kirjoitti vuonna 1900 ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa Kreikan ja Rooman kirjallisuutta. Vuoden 1902 kutsuntalakkojen aikana hän muutti sukunimensä Haapasaloksi, mahdollisesti harhautustarkoituksessa. Vuonna 1902 hän aloitti opinnot Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa, jossa Albert Gebhard siirsi hänet maalauslinjalta veistolinjalle. Seuraavana vuonna Haapasalo joutui kutsuntalakkoihin osallistumisen vuoksi keskeyttämään opintonsa, ja hän pakeni väärällä passilla ulkomaille. Lukuvuoden 1903–1904 hän opiskeli Kööpenhaminassa kuninkaallisessa taideakatemiassa ja vuodet 1904–1906 Académie Colarossissa Pariisissa. Vuonna 1906 Haapasalo oli muutaman kuukauden myös Auguste Rodinin oppilaana.
Rodin-vaikutteet näkyivät myöhemmin Haapasalon pronssisissa ihmishahmoisissa. Tyypillinen esimerkki tästä on "Nyrkkeilijät"-teos Helsingin Siltasaaren Paasivuorenpuistikossa. Teoksen malleina oli kaksi nuorta nyrkkeilijää Helsingin Jyrystä, Uuno Pitkä ja Armas Wilkman. Varhaisiin teoksiin kuuluu myös Raahessa vuonna 1932 paljastettu "Puolustaja" vuodelta 1908. 
Herkkää ihmiskuvausta edustaa Suomen tasavallan presidentin kesäasunnon Kultarannan puistossa oleva veistos "Lohdutus". Haapasalo teki useita julkisia veistoksia ja lukuisia sankaripatsaita toisen maailmansodan jälkeen. Hänen uransa oli harvinaisen pitkä, sillä hän teki monumentaaliteoksia vielä 1950-luvun lopussa.
Haapasalo oli Suomen Kuvanveistäjäliiton sihteeri vuosina 1927–1951, puheenjohtaja 1954–1960 ja kunniapuheenjohtaja vuodesta 1961.
Haapasalo palkittiin vuonna 1953 Pro Finlandia -mitalilla ja 1965 professorin arvonimellä. Viimeiset vuotensa hän asui Mikkelissä ja lahjoitti 1963 hallussaan olleet teokset – noin kolmesataa veistosta ja yli tuhat luonnosta – Mikkelin kaupungille. Niiden ympärille avattiin vuonna 1970 Johannes Haapasalon museo, josta kehittyi nykyinen Mikkelin taidemuseo.
Keltahaarakkaat

Keltahaarakkaat ("Ramaria") on metsässä kasvavien sienten suku. Ne haaraantuvat yksinkertaisesti tai monikertaisesti ja muistuttavat muodoltaan kukkakaalia tai pensseliä. Monet keltahaarakkaat ovat keltaisia tai kellertäviä. Niiden itiöt syntyvät lähes koko itiöemän pinnalle.
Suurikokoisia keltaisia haarakkaita on vaikea erottaa toisistaan ilman mikroskooppia, ja niiden nimeäminen ja luokittelu eri lähteissä saattaa poiketa toisistaan. Osa "Ramaria"-sukuun aiemmin luokitelluista sienistä on siirretty "Clavulinopsis"-sukuun "Clavariaceae" -heimoon. 
Keltahaarakkaiden lisäksi haarakkaiksi kutsuttuja sieniä on useissa muissakin suvuissa.
Joitakin Suomessa tavattavia lajeja.
Suomessa tavataan 42 lajia keltahaarakkaita.
In Extremo

In Extremo on saksalainen folk metal -yhtye. Se on saanut musiikkiinsa vaikutteita metallimusiikin lisäksi keskiajan musiikista. Yhtye käyttää kappaleissaan usein vanhoja soittimia, kuten säkkipillejä, harppua, kampiliiraa ja skalmeijaa. 
In Extremo perustettiin Berliinissä vuonna 1996.
Beretta 92

Beretta 92 on italialaisen "Fabbrica d'Armi Pietro Berettan" valmistama kaksitoimisten itselataavien pistoolien mallisarja. 
Beretta 92:n rakenne perustuu saksalaiseen Walther P38:aan. Alkuperäistä 92 -mallia valmistettiin 1975 – 1976 noin 5 000 kappaletta. Myöhemmin aseesta on kehitelty useita eri versioita. Tällä hetkellä tunnetuin 92 -sarjan pistooli on siviilimarkkinoilla 92F nimellä tunnettu malli, joka on muun muassa Yhdysvaltain armeijan käytössä mallinimellä M9.
Beni Mellal

Beni Mellal () on kaupunki Marokon keskiosassa Keski-Atlas -vuorten vieressä. Sen asukasluku oli vuonna 2014 192 676.
Maantiede.
Beni Mellal sijaitsee Marokon keskiosassa Keski-Atlas -vuorten juurella. Vuorilta toiseen suuntaan kaupungin vieressä levittäytyy Tadlan tasanko. 58 kilometriä kaupungista lounaaseen sijaitsee Bin el-Ouidanen pato ja tekojärvi.
Kaupungista on maantieyhteydet Fèsiin, Casablancaan ja Marrakechiin.
Historia.
Beni Mellal on saanut nimensä aluetta asuttavan heimon mukaan. Kaupunki saattaa olla historiallisissa lähteissä mainittu Hisn Dai, jonka arabiaksi kirjoittaneet maantieteilijät mainitsevat linnoituksena ja kauppapaikkana. Nykyinen kaupunki on kuitenkin rakentunut pitkälti vasta vuonna 1688 Ismail Ibn Sharifin rakennuttaman linnoituksen ("kasaba") ympärille. Mawlay Sulayman jälleenrakennutti linnoituksen 1800-luvulla. Kaupungin asukasluku on kasvanut huomattavasti 1900-luvun puoliväliltä alkaen. Kehitykseen on vaikuttanut Tadlan maatalouden kehittyminen, asema hallinnollisena keskuksena ja vesivoimalahankkeet.
Talous.
Beni Mellal on merkittävä kauppapaikka lähialueen heimoille. Kaupungissa pidetään viikoittaiset markkinat. Lähialueen maaseudulla kasvatetaan esimerkiksi oliiveja, mulpereja, appelsiineja ja granaattiomenia. Talous on kasvanut myös matkailulla. Monet kaupungin viereisille vuorille matkaavat kulkevat Beni Mellalin kautta. 
Väestö.
Beni Mellalin asukasluku oli vuonna 2014 192 676. Vuonna 1918 vastaava lukema oli vain 3 000. Lähialuetta asuttavat berberiheimot.
E. M. Forster

Edward Morgan Forster (1. tammikuuta 1879 Marylebone, Middlesex, Iso-Britannia – 7. kesäkuuta 1970 Coventry, Warwickshire, Iso-Britannia) oli englantilainen kirjailija.
Henkilöhistoria.
Forster syntyi keskiluokkaiseen perheeseen ja kävi koulunsa sisäoppilaitoksessa. Yliopisto-opinnot hän suoritti Cambridgessa ja tutkinnon jälkeen hän asui pidemmän aikaa Italiassa. Hän sai kirjallisia vaikutteita myös matkoiltaan Kreikassa ja Intiassa. Ensimmäisen maailmansodan aikana Forster suoritti siviilipalvelusta Egyptissä ja kirjoitti tuolloin "Egyptian Mail" -lehteen joukon esseitä. Rauhan tultua hän palasi Englantiin ja toimi kirjallisuuskriitikkona ja toimittajana muun muassa "Daily Herald" -lehdessä. Forster sai ankaran kotikasvatuksen ja tiukka kuri jatkui sisäoppilaitoksessakin. Hän oli silti itse aatteellisesti vapaamielinen ja arvosteli brittiläisten moraalista, kansallista ja yhteiskunnallista itsekkyyttä.
Kirjallinen tuotanto.
Forster kuului Bloomsburyn ryhmään, jossa keskusteltiin suurista elämänkysymyksistä. Hän toimi "National Council for Civil Libertiesin" puheenjohtajana ja kirjoitti "New Writing" -lehteen. Hänen teoksensa "Matka Intiaan" sijoittuu 1920-luvun Intiaan, ja sen filmatisointi toi Peggy Ashcroftille parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon. Tunnetuimmat Foster-filmatisoinnit on tehnyt James Ivory: "Hotelli Firenzessä" ("A Room with a View", 1985), "Maurice" (1987) ja "Talo jalavan varjossa" ("Howard's End", 1992). Cambridgen yliopisto ja sen vapaa ilmapiiri viehätti häntä, ja innostus synnytti myöhemmin Bloomsburyn ryhmän. Teoksissaan hän tarkkailee ironisesti kaupallistuvan keskiluokan elämää. Myös vallan rappeuttava vaikutus ja omaelämäkerrallinen homoseksuaalisuus kuvastuvat hänen teoksissaan. 
Teokset (valikoima).
Forsterin teoksia ovat muun muassa seuraavat:
Néma

Néma () on kaupunkikunta sekä Hodh Charguin alueen ja Néman departementin hallinnollinen keskus Mauritaniassa. Se sijaitsee maan kaakkoisosassa 1 085 kilometriä Nouakchottista itään. Kunnassa on 22 000 asukasta (vuonna 2013, väestönlaskenta).
Maantiede ja ilmasto.
Néman kunnan pinta-ala on 17 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Agweinitin, idässä Achemmimin ja etelässä Jreifin kuntiin. Idässä kohoavat 135 metriä korkeat Dharin kukkulat. Kaupungin läpi kulkee vadi, joka aikaisemmin esti liikkumisen sateiden jälkeen.
Seutu kuuluu Sahelin ja Saharan siirtymäalueeseen. Ilmasto on hyvin kuuma ja kuiva. Vuotuinen sademäärä on 200–300 millimetriä. Pysyviä vesistöjä ei ole. Sadevesi säilyy padotussa tekoaltaassa kolmen-neljän kuukauden ajan. Lähistöllä sijaitsevat Ouad Bheiran ja Sedren pohjavesialueet. Vuodesta 2018 lähtien kaupunki on saanut käyttövetensä Dharin pohjavesialueelta rakennetusta vesijohdosta.
Historia.
Néman ensimmäinen linnoitus eli "ksar" rakennettiin vuoden 1486 tienoilla, mutta sen asukkaat siirtyivät sittemmin Oualataan. Néma rakennettiin uudelleen 1600-luvun vaihteessa, mutta jäi jälleen autioksi. Pysyvä asutus syntyi Oualatasta käsin vuonna 1808, minkä seurauksena Néman vanhan osan arkkitehtuuri on samankaltaista kuin naapurikaupungissa.
Ranskalaiset saapuivat Némaan 1910-luvulla. Se kuului vuoteen 1944 saakka Ranskan Sudaniin. Maritanian itsenäistyttyä Némasta tuli aluekeskus vuonna 1969. Kaupunki kasvoi varsinkin 1970-luvun kuivuusjakson aikana. Nykyinen kunta on perustettu vuonna 1987.
Liikenne, talous ja palvelut.
Némaan johtaa Nouakchottista maantie RN3, joka jatkuu Adel Bagroun ja Bassiknoun kautta Maliin. Kaupungissa on myös vähän käytetty lentokenttä.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, lehmänpapu, vihannekset ja taatelipalmut. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit ja aasit. Kaupunki on sijaintinsa ansiosta tärkeä rajaliikenteen ja kaupan keskus. Teollisuutta edustavat teurastamo ja meijeri.
Julkisiin palveluihin kuuluvat ala- ja yläkoulut, neljä lyseota, ammattioppilaitos, aluesairaala, terveyskeskus ja nuorisotalo. Kaupungissa on vesijohto-, sähkö- ja puhelinverkot, mutta ei viemäröintiä tai kunnollista jätehuoltoa.
Matkailu.
Némaan on viime aikoina rakennettu uusia majoituspalveluja, mutta varsinainen matkailu on vielä vähäistä. Sen kehittämistä haittaavat lentoliikenteen puuttuminen ja alueen epävarma turvallisuustilanne.
Kärsämäen kirkonkylä

Kärsämäen kirkonkylä on Kärsämäen kunnan keskustaajama. Keskustaajamassa asui vuoden 2021 lopussa 1 167 asukasta. Suurin osa kunnan palveluista ja työpaikoista on keskittynyt kirkonkylälle. Keskustaajama on rakentunut sitä halkovan Nelostien varteen, valtateiden Vt 4 ja Vt 28 risteyksen eteläpuolelle.
Miiluranta

Miiluranta on noin 300 asukkaan kylä Kärsämäen kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Se on Kärsämäen kylistä nuorin. Maatalousvaltainen kylä rakennettiin vasta sotien jälkeen keskelle korpea Kärsämäenjoen rantamille muun muassa evakkoja varten uudisrakennusalueena, ja se onkin Suomen suurimpia noihin aikoihin syntyneitä kyliä. Kylän kyläkirja kulkee nimellä "Kylä keskelle korpea".
Sydänmaankylä

Sydänmaankylä on Kärsämäen kunnassa sijaitseva noin 80 asukkaan kylä. Kylä sijaitsee Kärsämäen keskustaajamasta noin 20 kilometriä itään. Sydänmaankylä valittiin vuonna 2001 Pohjois-Pohjanmaan vuoden kyläksi.
Kylän merkittävin elinkeino on maatalous, joka keskittyy maidon- ja lihantuotantoon. Sydänmaankylän viljelyalueeseen kuuluu noin 650 hehtaaria peltoa. 
Sydänmaankylästä oli kotoisin 1800-luvun lopun suurhiihtäjä Aappo Luomajoki.
Saviselkä

Saviselkä on kylä Kärsämäen kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Kylä sijaitsee valtatien 28 varrella noin 15 kilometriä kunnan keskustaajamasta Pyhäntään päin. 
Kylällä toimii oma peruskoulu Saviselän koulu, jonka yhteydessä on uusi kyläläisten pystyttämä monitoimitalo. Kylällä on myös oma sivukirjasto sekä suuri maansiirtokoneiden purkamo. Kylälle leimansa antaa sen läpi kulkeva kansalliseksi suojelukohteeksi nimetty Saviselkä–Piippola-museotie, kylää halkova Vuohtojoki sekä useat turvesuot. Museotien varresta löytyy myös kylämuseo. 
Vuonna 2001 kylä nousi valtakunnalliseen julkisuuteen, kun sieltä löydettiin Suomen toistaiseksi ainut BSE-tartunta.
Ojalehto-Alajoki

Ojalehto ja Alajoki muodostavat kaksoiskylän, joka sijaitsee Kärsämäen kunnan pohjoiskolkassa. Alajoki sijaitsee Pyhäjoen rantamilla ja Ojalehto enemmän sisämaassa. 
Ojalehdossa toimi 1990-luvun lopulle saakka oma kyläkoulu. Kylä syntyi 1800-luvun lopulla Ojalehto-nimisen kantatalon ympärille. Ojalehdossa on toiminnassa myös kyläkauppa.
Rannankylä (Kärsämäki)

Rannankylä on noin 400 asukkaan kylä Kärsämäen kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla, aivan kirkonkylän läheisyydessä. Se on Pyhäjoen rannoilla sijaitseva laaja kyläkokonaisuus. Kylän nähtävyyksiin kuuluu paanukirkko Pyhäjoen rannalla. 
Kylälle leimansa antaa sen poikkeuksellisen suuri eteläpohjalaisten määrä, joka on perua 1900-luvun alun muuttoliikkeestä. Kylän pääelinkeino on maatalous, mikä näkyy laajoina peltoaukeina joka suuntaan Pyhäjoen rannasta. Kylälle valmistui 1990-luvulla kyläkirja "Joki virtaa". Kylältä on kotoisin muun muassa pitkäaikainen kansanedustaja ja eduskunnan varapuhemies Markku Koski.
Upsala–Lenna Jernväg

Upsala–Lenna Jernväg (ULJ) on ruotsalainen kapearaiteinen 33 kilometrin pituinen museorautatie Uppsalassa Ruotsissa, noin 70 kilometriä pohjoiseen Tukholmasta. Rautatien raideleveys on 891 millimetriä eli kolme Ruotsin jalkaa. Tämä raideleveys oli yleisin kapearaiteisten rautateiden raideleveys Ruotsissa.
Museorautatiellä liikennöidään yleistä henkilöliikennettä moottorivaunuilla sekä höyryveturivetoisilla junilla sunnuntaisin kesä–syyskuussa sekä torstaista sunnuntaihin heinäkuun alusta elokuun alkuun. Museorautatien Uppsalan asema, Uppsala Östra, sijaitsee vain noin kilometrin päässä Ruotsin normaaliraiteisen rataverkon Uppsalan keskusrautatieasemalta. Tämä sijainti on tilapäinen, ja Uppsala Ö siirretään lähemmäksi Uppsala C:tä, kun laajamittaiset Uppsala Resecentrumin rakennustyöt on saatu valmiiksi.
Michael Kiske

Michael Kiske (s. 24. tammikuuta 1968 Hampuri) on saksalainen laulaja, joka tuli tunnetuksi siirtyessään saksalaisen power metal -yhtyeen Helloweenin laulajaksi 18-vuotiaana vuonna 1986. Ennen Helloweeniin siirtymistään Kiske lauloi Ill Prophecy -yhtyeessä.
Helloween.
Kisken tulo Helloweeniin nosti yhtyeen valtavaan suosioon levyjen "Keeper of the Seven Keys part I" (1987) ja "Keeper of the Seven Keys part II" (1988) myötä, joilla Kisken voimakas, korkea ja puhdas ääni pääsi oikeuksiinsa. Levyä seuranneelta kiertueelta julkaistiin albumi Live in the U.K, jota seurannut albumi "Pink Bubbles Go Ape" oli kaupallisesti pettymys. Vuonna 1993 julkaistu "Chameleon" oli viimeinen niitti yhtyeelle ja pop-vaikutteidensa vuoksi myös monille faneille, joten Kiske sai lähteä yhtyeestä.
Sooloura.
Kiske sai lähteä Helloweenista vuonna 1993 musiikillisten erimielisyyksien vuoksi ja siirtyi soolouralle. Vuonna 1996 ilmestyi Kisken ensimmäinen soololevy, "Instant Clarity", jossa vierailivat muun muassa Kisken entinen yhtyekaveri, kitaristi Kai Hansen ja Iron Maidenin kitaristi Adrian Smith. Instant Claritylta voidaan nostaa esiin ainakin Kisken, Smithin ja Hansenin yhteistyötä oleva "New Horizons", Kisken ja Smithin "The Calling", sekä Kisken edesmenneelle yhtyekaverilleen Ingo Schwichtenbergille omistama kappale "Always". 
Kisken seuraava soololevy "Readiness To Sacrifice", lyhyemmin R.T.S, ilmestyi vuonna 1999. R.T.S oli tyyliltään enemmänkin rockia, kuin rankempaa ja melodisempaa musiikkia, jota Kiskeltä oli totuttu kuulemaan. 
Seuraavaksi Kiske kokeili nostaa uraansa oman yhtyeen voimin . Vuonna 2003 Kiske teki SupaRed-nimisellä yhtyeellä samannimisen albumin, joka jäi yhtyeen ainoaksi albumiksi.
Vuonna 2005 Kiske teki albumin "Place Vendome" yhdessä Pink Cream 69 -yhtyeessä vaikuttaneiden muusikoiden kanssa. Vuonna 2006 ilmestyi Michael Kisken "Kiske"-nimellä kulkeva sooloalbumi, joka myös jatkaa kevyemmällä tyylilinjalla. Vuonna 2008 Kiske julkaisi neljännen sooloalbuminsa "Past In Different Ways". Se sisältää Kisken Helloween-ajan kappaleita uudelleen nauhoitettuna.
Projektit.
Omien soololevytystensä ohella Kiske on ollut mukana erilaisissa projekteissa. Kiske on vieraillut niin Gamma Rayn levyillä, kuin ollut mukana mm. Tobias Sammetin Avantasia-metallioopperoissa esittäen Lugaid Vandroiyn roolia.
Pekola

Pekola on kylä Hattulan kunnassa Kanta-Hämeessä. Pekolan halki kulkee Aulangontie, jonka varteen koko kylä on rakentunut. Kylä rajoittuu maantieteellisesti Vanajaveteen, Rahkoilan kylään ja Aulangon kansalliseen kaupunkipuistoon, joka on Hämeenlinnan kaupunkia. Pekolan koululta, jota voidaan pitää kylän keskuksena, kertyy matkaa Aulangon kylpylähotellille alle kolme kilometriä ja Hämeenlinnan torille noin 7,5 kilometriä. Myös Hattulan kunnan keskustaajamaan, Parolaan on noin seitsemän kilometriä. Aulangontietä pitkin kulkevat linja-autot 620, 621, 622 ja 656. Linja-autot liikennöivät maanantaista lauantaihin. Pekolan kylä jakautuu lukuisiin pienempiin osiin, joita ovat muiden muassa Ellilä, Keltomäki, Kärjenmäki, Metsänkylä, Moosenmäki ja Poransaari.
Pekolan koulu perustettiin vuonna 1909. Hugo Standertskjöld, Aulangon puiston perustaja, lahjoitti maat ensimmäistä koulurakennusta varten. Historialliset Ahlbackan ja Metsänkylän kartanot sijaitsevat Pekolassa. Siellä on myös pieni kahvila ja kioski. Pekolan tanssilavan vieressä on jalkapalloilijoille tarkoitettu nurmikenttä ja koulun pihassa on hiekkakenttä, jossa on talvisin luistelurata. Kylässä toimii urheiluseura Pekolan Isku. Pekolalla on oma postinumero, joka on 13900.
Nello Pagani

Nello Pagani (11. lokakuuta 1911 Milano, Italia – 19. lokakuuta 2003 Miazzina, Italia) oli italialainen ratamoottoripyöräilijä ja Formula 1 -kuljettaja. Pagani oli kaikkien aikojen ensimmäinen 125-kuutioisten maailmanmestari.
TT-ura.
Paganin TT-ura oli erittäin pitkä. Sitä kesti vuodesta 1928 aina vuoteen 1955 asti eli kaikkiaan 27 vuotta. Pagani ehti voittaa historian ensimmäisellä TT:n MM-sarjan kaudella 125-kuutioisten maailmanmestaruuden ja hopeaa 500-kuutioisissa. 500-kuutioisissa hän taisteli mestaruudesta brittiläisen Leslie Grahamin kanssa, häviten täpärästi kahdella pisteellä (30–28). 125-kuutioisissa hän taas voitti kaksi kilpailua kauden kolmesta ja vei mestaruuden. Viimeisinä TT-vuosinaan hän ei saavuttanut enää ns. suurvuosien aikojaan ja lopetti kauden 1955 jälkeen.
Formula 1 -ura.
Pagani osallistui uransa aikana vain yhteen F1-kilpailuun, Sveitsin GP:seen 1950, jossa hän ajoi seitsemäntenä maaliin. Pagani ei onnistunut keräämään F1-uransa aikana yhtään pistettä. Formula 1 -sarjan ulkopuolisista kilpailuista hän voitti Paun Grand Prix'n kahdesti.
Jänikset

Jänikset, joskus myös jänikset ja kaniinit (Leporidae) on jäniseläinten heimo. Ne eroavat samaan jäniseläinten lahkoon kuuluvista piiskujäniksistä sillä, että niillä on lyhyt ja pörröinen häntä, pitkät korvat ja takajalat. Jäniksiä on maailmassa 11 sukua ja 61 lajia. Ne voidaan jaotella varsinaisiin jäniksiin ja kaniineihin. Kaniinien ja varsinaisten jänisten ero on siinä, että useimmat kaniinit elävät maan alla käytävissä, kun vain harvoilla jänislajeilla on minkäänlaista pesää. Jäniksiä kutsutaan myös pupujusseiksi, jänöjusseiksi tai kaniineiksi.
Jänikset ovat kooltaan 25–70 senttimetriä ja painoltaan 0,4–7 kilogrammaa. Turkin väri vaihtelee yleensä harmaasta ruskeaan. Jänikset elävät monenlaisissa ympäristöissä aina tundralta sademetsiin.
Luokitus.
Heimo Leporidae: jänikset
Liminganlahti

Liminganlahti on Pohjanlahden sivulahti Perämerellä Pohjois-Pohjanmaalla Oulun, Limingan ja Lumijoen kuntien alueella. Liminganlahti on kansainvälisesti tunnettu ja arvokas lintuvesi. Liminganlahteen laskevat Lumi-, Liminka- ja Temmesjoki. 
Liminganlahden vesipinta-ala on 109 km², kun alueen länsirajana käytetään kuviteltua linjaa Lumijoen Varjakasta Rokonkarin saaren kautta Oulun Riutunkariin. Lahden pituus on suurimmillaan noin 15 kilometriä, ja pohjukassa sen leveys on suurimmillaan noin kymmenen kilometriä.
Liminganlahden vesialue on kansainvälisesti tärkeä muuttolintujen levähdysalue. Muuttoaikaan alueella levähtää jopa kymmeniä tuhansia lintuja. Tällöin alueella tavataan lähes 70 yleistä lintulajia sekä useita harvinaisia lintulajeja. Alueella tavataan säännöllisesti kaikkiaan 13 Suomessa uhanalaista lintulajia sekä 30 lintulajia, jotka on mainittu Euroopan unionin lintudirektiivissä 79/409/ETY.
Liminganlahti on merkittävä vesilintujen metsästysalue. Suojeluohjelmista huolimatta metsästystä ei ole kokonaan kielletty, vaan metsästystä voidaan harjoittaa rauhoitusalueen ulkopuolella.
Liminganlahden luontokeskus.
Liminganlahden luontokeskus on rakennettu vuonna 1998. Se sijaitsee Virkkulan rannassa seututien 813 varrella noin viisi kilometriä Limingan keskustaajamasta Lumijoelle päin. Arkkitehtien Maija Niemelän ja Pentti Myllymäen suunnittelemassa keskuksessa on 30 hengen majoitustilojen lisäksi kahvila-ravintola sekä kokous- ja näyttelytilat. Alueella sijaitsi aikaisemmin lintutorni sekä erillinen katettu havainnointitaso, mutta vuonna 1987 rakennettu torni kaatui myrskyssä joulukuussa vuonna 2011. Myrskyssä säilyneen havainnointitason päälle rakennettiin uusi torni vuoden 2012 kevään aikana. Tornille ja havainnointitasolle johtivat noin 600 metriä pitkät pitkospuut, jotka soveltuivat myös pyörätuolilla kulkeville.. Pitkospuut on sittemmin purettu ja korvattu leveällä ja helppokulkuisella polulla.
Gregorius XI

Gregorius XI, syntymänimeltään Pierre Roger de Beaufort, (n. 1336 – 27. maaliskuuta 1378) toimi paavina 30. joulukuuta 1370 – 27. maaliskuuta 1378. Edeltäjiensä tavoin hän aloitti virkakautensa Avignonissa, mutta siirsi myöhemmin paavinistuimen takaisin Roomaan.
Gregoriuksen paaviuden aikana katolinen kirkko ryhtyi voimakkaisiin toimenpiteisiin Saksassa, Englannissa ja muualla vaikuttaneita kerettiläisiä vastaan. Gregorius pyrki myös uudistamaan useita munkkiveljeskuntia.
Katariina Sienalainen vaikutti merkittävällä tavalla siihen, että Gregorius siirsi pitkän epäröinnin jälkeen paavinistuimen takaisin Roomaan 27. tammikuuta 1377. Gregorius ei ehtinyt vaikuttaa Roomassa kovin pitkään, sillä hän kuoli jo seuraavan vuoden maaliskuussa.
Tsugarunsalmi

Tsugarunsalmi () on Japaninmeren ja Tyynenmeren yhdistävä salmi Pohjois-Japanissa Honshūn ja Hokkaidōn saarten välissä. Salmen ali kulkee Seikan-tunneli sen kapeimmassa kohdassa, joka on 19,5 kilometriä leveä. Tunneli kulkee Honshūn Aomorin prefektuurin Tsugarun niemimaalla sijaitsevan Tappinniemen ("Tappi-misaki") ja Hokkaidōn Matsumaen niemimaalla sijaitsevan Shirakaminniemen ("Shirakami-misaki") kohdalla.
Tsugarunsalmella on itäinen ja läntinen sola, joista kummatkin noin 20 kilometriä leveitä. Leveimmillään salmi on noin 40 kilometriä leveä. Itäisen solan maksimisyvyys on 200 metriä ja läntisen 140 metriä. 
Aiemmin autolautta oli matkustajien ja laivarahdin yleisin tapa ylittää salmi. Ylitys kesti noin neljä tuntia. Myöhemmin 1980-luvun lopulta Seikan-tunneli tarjosi suositun ja halvan vaihtoehdon ja sen ansiosta matka-aika oli noin puolet lauttamatkaa lyhyempi. Kun Shinkansen-junat alkoivat vuonna 2016 kulkea tunnelissa Hakodateen saakka, matka-aika lyheni 50 minuuttiin.
Syyskuussa 1954 Tsugarunsalmessa tapahtui yli tuhat kuolonuhria vaatinut laivaonnettomuus, kun japanilainen matkustaja-alus Tōyamaru upposi taifuunin osuttua laivaan. Japanin tiede- ja teknologiaviraston raportin mukaan turmassa menehtyi 1 172 ihmistä.
Linda O’Neil

Linda O'Neil (s. 12. elokuuta 1974) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. 
O'Neil syntyi lähellä Sacramentoa. Hänen perheensä muutteli paljon, ja O'Neil asui muun muassa Guamilla. Hänen vanhempansa tapasivat Vietnamissa, missä hänen isänsä oli pilottina Vietnamin sodassa.
O'Neil aloitti mallintyönsä 15-vuotiaana. Hänen kuviaan on ollut muiden muassa useissa auto- ja moottoripyörälehdissä, -seinäkalentereissa ja -mainoksissa sekä "Playboy Special Editionissa".
Raymond Carver

Raymond Clevie Carver, Jr. (25. toukokuuta 1938 Clatskanie, Oregon – 2. elokuuta 1988 Port Angeles, Washington) oli yhdysvaltalainen novellikirjailija ja runoilija. Carveria pidetään yhtenä 1900-luvun jälkipuolen keskeisistä kirjailijoista ja novellin 1980-luvun uuden nousun tärkeimpänä edustajana.
Elämä.
Carver syntyi Clatskanien pikkukaupungissa Oregonissa ja kasvoi Yakimassa, Washingtonissa. Hänen isänsä oli alkoholisoitunut sahatyöläinen. Carverin äiti työskenteli tarjoilijana ja kauppa-apulaisena. Carver luki nuorena Mickey Spillanen romaaneja. Hän meni vuonna 1956 naimisiin raskaana olevan 16-vuotiaan tyttöystävänsä Maryann Burken kanssa. Carver oli 20-vuotias heidän toisen lapsensa syntyessä. 
Carver muutti perheineen Kaliforniaan, missä hänen vaimonsa vanhemmilla oli asunto, ja kiinnostui kirjoittamisesta. Hän osallistui luovan kirjoittamisen kurssille, jota piti kirjailija John Gardner. Gardnerilla oli suuri vaikutus Carverin elämään ja tuotantoon. Carver jatkoi opintoja ensin Chico State Collegessa ja sitten Humboldt State Collegessa, josta hän suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon vuonna 1963.
1960-luvun puolivälissä Carver asui Sacramentossa, työskenteli sairaalan yövalvojana ja opiskeli Kalifornian osavaltionyliopistossa. Hänen ensimmäinen runoteoksensa "Near Klamath" ilmestyi 1968. 1970- ja 1980-luvuilla kirjailijan työ alkoi kantaa hedelmää, ja Carver opetti yliopistoissa ympäri Yhdysvaltoja. Vuosina 1980–1983 hän toimi englannin kielen professorina Syracusen yliopistossa.
Vuosien myötä alkoholista tuli Carverille yhä pahempi ongelma, mutta hän lopetti juomisen vuonna 1977. Carver erosi ensimmäisestä vaimostaan 1982. Hän oli elänyt vuodesta 1979 yhdessä runoilija Tess Gallagherin kanssa ja meni tämän kanssa naimisiin 1988. Kahden kuukauden kuluttua, 2. elokuuta 1988, Carver kuoli keuhkosyöpään 50-vuotiaana.
Tuotanto.
Carverin tuotanto keskittyi novelleihin ja runoihin. Hänen aiheensa tulivat usein työväenluokan elämästä, mikä samoin kuin alkoholismin kuvaaminen heijasti Carverin omaa taustaa. Carverin tyyliä ja aiheita on usein verrattu Ernest Hemingwayhin, Anton Tšehoviin ja Franz Kafkaan. Tšehov lienee Carverin suurin vaikuttaja, ja hän kirjoitti novellinkin Tšehovin elämän viimeisistä hetkistä. Carverin tyyliä on kuvattu vähäeleiseksi mutta vaikuttavaksi.
Natasha Yi

Natasha Yi (s. 25. maaliskuuta 1979, Boston, Massachusetts Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hänellä on korealaisia sukujuuria. Hän muutti teini-ikäisenä perheensä kanssa Denveriin, Coloradoon. 
Yin kuvia on ollut muun muassa "Playboyssa" ja "Import Tunerissa". Hän on esiintynyt myös esimerkiksi elokuvissa Rush Hour 2 ja Kehdosta hautaan.
Leena Laulajainen

Leena Salme Tuulikki Laulajainen (ent. "Laitala", o.s. "Mälkönen", 18. syyskuuta 1939 Kinnula – 15. joulukuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Laulajainen valmistui ylioppilaaksi Kiuruveden yhteiskoulusta vuonna 1959 ja filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1967 pääaineenaan kotimainen kirjallisuus. Vuosina 1964–1973 hän työskenteli äidinkielen opettajana Kouvolassa, Elimäellä ja Tapiolan yhteiskoulussa. Vuosina 1973–1980 Laulajainen oli kouluhallituksen ylitarkastaja. Vuodesta 1980 hän oli vapaa kirjailija.
Laulajaisen vanhemmat ovat pankinjohtaja Eero Mälkönen ja pankkivirkailija Elma Mälkönen (o.s. Kinnunen). Hän oli vuosina 1960–1971 naimisissa geoteknikko Erkki Laitalan kanssa. Heillä on yksi poika. Vuodesta 1974 Laulajaisen puoliso oli opetusneuvos Esko Laulajainen (1931–2017)
Laulajaisen tuotanto on laaja. Hän kirjoitti lasten- ja nuortenkirjoja, satuja ja runoja, esseistisiä kulttuurihistoriallisia tietoteoksia sekä oppimateriaalia. Hänen teoksiaan on käännetty useille kielille. Hän oli kiinnostunut alkuperäiskansoista ja kuvataiteesta. Laulajainen sai vuonna 1998 Finlandia Junior -palkinnon teoksestaan "Kultamarja ja metsän salaisuudet". Hänet palkittiin saavutuksistaan Pro Finlandia -mitalilla vuonna 2001.
Teoksia.
Myös tietokirjallisuutta:
Lisäksi suomennoksia; antologioissa.
Palkinnot ja tunnustukset.
Lähde
Isabeli Fontana

Isabeli Bergossi Fontana (s. 4. heinäkuuta 1983 Curitiba) on brasilialainen malli. Hän aloitti mallintyönsä vuonna 1997 muutettuaan Brasiliasta Milanoon, Italiaan. 
Fontanan kuvia on ollut muun muassa "Sports Illustrated Swimsuit Issuessa", "Marie Clairessa", "ELLEssä" ja "Voguessa".
Fontana oli aiemmin naimisissa malli Alvaro Jacomossin kanssa, mutta liitto päättyi avioeroon vuonna 2002. Samana vuonna syntyi parin poika Zion. Fontana meni 10. joulukuuta 2005 uusiin naimisiin näyttelijä-malli Henri Castellin kanssa, ja heille syntyi 23. lokakuuta 2006 São Paulossa poika Lucas. Isabeli Fontana asuu yhä Brasiliassa aviomiehensä ja kahden poikansa kanssa.
Wes Montgomery

John Leslie "Wes" Montgomery (6. maaliskuuta 1923 Indianapolis, Indiana – 15. kesäkuuta 1968) oli yhdysvaltalainen jazz-kitaristi. Hänet luetaan 1900-luvun tärkeimpiin kitaristeihin ja jazz-muusikoihin kuuluvaksi.
Elämäkerta.
Montgomery aloitti kitaransoiton myöhäisessä teini-iässä ja opetteli tuolloin soittamaan kitaristi Charlie Christianin soolojen mukana. Montgomery kehitti omalaatuisen soittotekniikan, jossa plektran sijasta käytettiin peukaloa. Joidenkin lähteiden mukaan Montgomeryn peukalo oli epämuodostunut ja mennyt pysyvästi sijoiltaan. Hänen kitaransa oli yleensä Gibson. 
Ensimmäiset levytykset Montgomery teki vuosina 1948–1950 vibrafonisti Lionel Hamptonin yhtyeessä. Seuraavan kerran hän levytti vuosina 1957–1959 (lukuun ottamatta erästä yksittäistä levytystä vuodelta 1955) veljiensä Monkin (basso) ja Buddyn (piano) sekä trumpetisti Freddie Hubbardin kanssa. Kuuluisimmat levytykset Montgomery teki vuosina 1959–1963 Riverside Recordsille. Tyyliltään musiikki oli ajalleen tyypillistä jazzia sisältäen blues-vaikutteisia kappaleita sekä jazz-standardeja, mutta Montgomeryn kitaransoitto oli tyyliltään uudenlaista. Vuonna 1964 Riverside oli mennyt konkurssiin ja Montgomery siirtyi Verve-yhtiön riveihin. Nyt hänen musiikkinsa siirtyi ajoittain jazzista lähemmäs pop-musiikkia. A&amp;M Recordsille tehdyt levyt vuodelta 1967 ja 1968 sisältävät orkesterin kanssa tehtyjä versioita pop-kappaleista, kuten The Beatlesin musiikista. 
Vuonna 1968 Montgomeron ura päättyi sydänkohtaukseen. Hän oli kuollessaan 45-vuotias. 
Montgomeryä on usein pidetty kaikista vaikutusvaltaisimpana jazz-kitaristina, ja hänen vaikutuksensa kitaransoitolle ulottuu myös muihin musiikintyyleihin. Montgomeryn tunnetuimmat ja arvostetuimmat studiolevyt ovat "The Incredible Jazz Guitar of Wes Montgomery" (1960) sekä "So Much Guitar" (1961). Maineeltaan näiden veroiseksi on kohonnut live-levy "Smokin' at the Half Note" (1965). Näistä ensin mainittu valittiin vuonna 2016 Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä äänitteitä.
Tōyamaru

Tōyamaru () oli japanilainen valtionrautateiden omistama matkustajalautta, joka upposi 26. syyskuuta 1954 Tsugarunsalmessa Honshun ja Hokkaidon saarten välillä. Noin 1 150–1 170 ihmistä kuoli.
Palvelus.
"Tōyamaru" otettiin sisaraluksiensa "Seikanmarun" ja "Tokachimarun" ohella käyttöön vuonna 1947.
Onnettomuus.
Taifuuni Marie (Japanin viranomaisten nimitys taifuunille oli "numero 15") oli keskeyttänyt 26. syyskuuta kaiken vesiliikenteen Honshun ja Hokkaidon välillä. Myös "Tōyamaru" odotti sään parantumista Hakodaten satamassa Hokkaidolla. Aluksen kapteeni päätti lopulta lähteä matkaan, sillä sää näytti olevan paranemaan päin, ja ankkuri nostettiin noin kello 18:40 paikallista aikaa. Aluksen kyydissä oli matkustajien lisäksi rautatieyhtiön junanvaunuja.
"Tōyamarun" lähtiessä matkaan sää huononi uudelleen, ja aluksen ankkuri laskettiin sen ollessa vielä satama-altaassa. Ankkuri ei kuitenkaan pitänyt "Tōyamarua" paikoillaan, jolloin alus ajelehti ulos merelle ja törmäsi siellä karikkoon. Voimakkaasti kallistuneena aluksen alakansille ja konehuoneeseen pääsi vettä, mikä esti lopulta koneiden käytön. Kyydissä olleet junanvaunut alkoivat irrota kiinnikkeistään ja murskata matkustajia.
"Tōyamaru" kääntyi lopulta ylösalaisin ja upposi, jolloin useimmat sen matkustajista kuolivat. Joukossa oli japanilaisten lisäksi 35 Yhdysvaltain 1. ratsuväkidivisioonan sotilasta. "Tōyamarun" uppoaminen on SS "Sultanan" räjähdyksen (1865) ja RMS "Titanicin" uppoamisen (1912) jälkeen maailman kolmanneksi eniten kuolonuhreja vaatinut vesiliikenteen onnettomuus, joka on tapahtunut rauhan aikana.
Seuraukset.
"Tōyamarun" uppoamisen jälkeen Japanin media vertasi tapausta laajalti "Titanicin" uppoamiseen. Tapaus on silti nykyään Japanissa lähes unohdettu etenkin nuoremman väestönosan parissa.
"Tōyamarun" lisäksi neljä muuta Japanin valtionrautateiden lauttaa ("Seikanmaru", "Hidakamaru", "Kitamimaru" ja "Tokachimaru") upposi Tsugarunsalmessa samana yönä taifuunin johdosta, jolloin kuolonuhreja tuli yhteensä 1 430. Katastrofin laajuus vaikutti merkittävällä tavalla siihen, että valtionrautatiet päätti rakentaa rautatietunnelin Honshun ja Hokkaidon välille. Seikan-tunneli avattiin lopulta vuonna 1988, mutta tuolloin lentoliikenne oli jo alkanut korvata muita liikenneyhteyksiä Japanin saarten välillä.
Piiskujänikset

Piiskujänikset eli pikat on toinen jäniseläinten heimoista (toinen on jänikset). Piiskujänisten heimosta (Ochotonidae) on jäljellä enää yksi suku ("Ochotona"), jossa on 30 lajia. 
Piiskujänikset eroavat ulkonäöltään selvästi jänisten heimosta. Niiden korvat ja jalat ovat pienet eivätkä takajalat ole juurikaan etujalkoja suuremmat. Piiskujänisten pehmeä turkki on joko harmaanruskea tai punaruskea; selkäpuolen ollessa yleensä vatsaa tummempi. Pää on pyöreä ja häntä heikosti nähtävissä. Piiskujänikset kasvavat 13–30 senttimetrin mittaan.
Piiskujänikset ovat viileiden seutujen eläimiä, jotka elävät pääasiassa Aasiassa, Pohjois-Amerikassa ja osissa itäistä Eurooppaa. Niiden elinympäristö kattaa aroa, ruohikkoalueita ja vuoristomaastoa aina 6 000 metriin saakka.
Kylmästä asuinseudustaan huolimatta piiskujänikset eivät nuku talviunta. Aroalueilla elävät lajit muodostavat suuria perheryhmiä, kun taas vuoristoseutujen lajit elävät yleensä yksin. Piiskujänikset merkitsevät reviirinsä ulosteella tai rauhasten eritteillä ja puolustavat aluettaan rajusti tunkeilijoita vastaan.
Kööpenhaminan lentoasema

Kööpenhaminan lentoasema, Kastrup () on Amagerin saarella Tårnbyssä Tanskassa, kahdeksan kilometriä Kööpenhaminasta etelään sijaitseva lentoasema. Se on matkustajamääriltään Pohjoismaiden vilkkain etenkin kansainvälisillä matkustajilla mitattuna ja kokonaisuudessaan vuonna 2017 kenttä palveli yli 29 miljoonaa matkustajaa. Lentoasema on toinen Scandinavian Airlinesin (SAS) kahdesta päälentoasemasta. Lentoasema avattiin 20. huhtikuuta 1925 ja työllistää nykyään noin 1 700 työntekijää, ja sitä ylläpitää Copenhagen Airports A/S.
Lentoasema on saanut useita tunnustuksia ja palkintoja. Sen on muun muassa monesti eri tahot valinneet yhdeksi Euroopan parhaista lentoasemista, ja Forbes-lehti sijoitti sen kymmenen joukkoon listallaan "The World’s Ten Best Airport Lounges".
Lentoyhtiöt ja kohteet.
Kööpenhaminan Kastrupin lentoasemalle lentävät lentoyhtiöt tammikuussa 2023:
Oltre Mare

Oltre Mare on Emanuele Ornellan suunnittelema kaupankäyntiin perustuva lautapeli. Mind the Move julkaisi pelin vuonna 2004, ja se oli saman vuoden Essenin messujen ehdottomia suosikkeja. Pieni alkuperäisversio myytiin nopeasti loppuun, ja seuraavana vuonna Rio Grande Games ja Amigo julkaisivat pelistä uuden, näyttävämmän version. Vuonna 2006 suomalainen Lautapelit.fi julkaisi pelistä pohjoismaisen version.
Oltre Mare sijoittuu renessanssin aikaiselle Välimerelle, jossa kauppiaat käyvät kovaa kilpailua keskenään parhaista kauppatavaroista ja satamista. Pelivälineisiin kuuluu suuri määrä kortteja, jotka kuvaavat kauppatavaroita, pelilauta, jossa on kartta Välimerestä ja satamakaupungeista ja kutakin pelaajaa symboloiva laiva.
Tarinan kannalta pelin pääkaupunkina voidaan pitää Venetsiaa. Venetsian suojeluspyhimys evankelista Markus esiintyy pelin kuvituksessa siivekkään leijonan muodossa.
Pelin kulku.
Pelaajat saavat alussa 11 dukaattia rahaa. Pelin voittaa pelaaja, joka kauppatavarakorttien loppuessa pystyy keräämään eniten dukaatteja. Pelaajat käyvät vuorollaan kauppaa hallussaan olevilla korteilla. Kauppatavaroita voi ostaa pankilta ja merirosvoilta, ja niistä voi käydä kauppaa myös muiden pelaajien kanssa. Vuoron päätyttyä pelaaja asettaa myydyt tuotteensa rahtipinoon. Pinon perusteella pelaaja saa pisteitä eli rahaa pelin päätyttyä.
Kaupankäynnin ohella pelaaja voi siirtää laivaansa satamasta toiseen. Eri satamista saadut etukolikot antavat pelaajalle hyötyä tietyissä kaupankäynnin tilanteissa.
Pelin voittamiseksi pelaajan on osattava hallita kauppatavaroitaan oikein ja arvioida seuraavaa vuoroaan tarkasti. Lähes välttämätön kaupankäynti muiden pelaajien kanssa tuo peliin sosiaalista ulottuvuutta.
Jäätie

Jäätie on talveksi vesistön kuten järven, joen tai meren jäälle avattu tieura, jonka tarkoituksena on lyhentää ajomatkaa. Jäätiet korvaavat pääasiassa lautta- ja lossireittejä ja toimivat oikoreitteinä. Suomessa jäätiet ovat yleensä avoinna joulukuusta maaliskuun loppuun. Jäätien vaatiman jään paksuuden minimivahvuus on yleensä 20 senttimetriä tai enemmän. Jääteillä liikuttaessa ovat voimassa samat liikennesäännöt kuin muussa tieliikenteessä.
Jäätiellä ajettaessa riittävä turvaväli on ensiarvoisen tärkeä turvallisuuden säilyttämiseksi. Turvavälin pituutta on hankala määrittää, mutta ajoneuvojen ei koskaan tulisi kulkea 50 metriä lähempänä toisiaan.
Jääteiden ongelmia.
Jääteille asetettavien nopeusrajoitusten tarkoituksena on varmistaa jäätien turvallinen ylitys. Rajoitusten tarkoituksena on asettaa turvallinen tilannenopeus liukkaalla pinnalla, sekä estää jään murtuminen. Ylinopeudet jäätiellä voivat johtaa jääkuoren särkymiseen.
Jääkuoren alla oleva sula vesi lähtee aaltoliikkeeseen, kun sen päältä kulkee jäätietä käyttävä ajoneuvo. Mikäli ajoneuvon nopeus on hitaampi kuin aaltoliikkeen nopeus, ei ongelmia synny. Kun ajoneuvon nopeus on sama kuin aallon nopeus, seurauksena aallon reuna muodostuu niin jyrkäksi, että se voi rikkoa jääkuoren. Jääkuoren murtumat muodostuvat yleensä ajoneuvon taakse ja muodostavat siten takana ajaville surmanloukun. Rannan lähellä aaltoliike voi heijastua rannasta, jolloin ajoneuvo jää jääkuoren alla olevaan ristiaallokkoon, joka voi murtaa jään ajoneuvon alla.
Jääteitä.
Saaristomeren jäätilanteen salliessa on mantereen ja Ahvenanmaan välillä joinakin talvina ollut epävirallinen jäätieyhteys koko matkalle, joka on reitistä riippuen noin 140 kilometriä. Sellainen kulki ainakin kevättalvella 1963, 1967 1970, 1971, 1979 1988, 2003 ja 2011. Lisäksi Ahvenanmaan ja Turun saaristossa on mahdollisuuksien mukaan talvisin lyhyempiä jääteitä saarelta toiselle.
Talven jäätiet ovat mahdollisuuksien mukaan perinteenä muun muassa Merenkurkussa, missä se talvella 1966 kulki 115 kilometrin pituisena Vaasasta aina Uumajaan asti.
Savonlinnan seudulla on useita jääteitä, jotka lyhentävät ajoreittejä ja korvaavat losseja:
Lisäksi jääteitä on myös:
Tilapäisiä jääteitä:
Heidi Range

Heidi India Range (s. 23. toukokuuta 1983 Liverpool) on brittiläisen poptrio Sugababesin jäsen.
Heidi aloitti uransa musiikin saralla Atomic Kittenissä Liz McClarnonin ja Kerry Katonan kanssa ja oli yksi yhtyeen alkuperäisjäsenistä. Hän kuitenkin erosi Atomic Kittenistä vuonna 1999, koska halusi laulaa mieluummin R&amp;B-musiikkia. Siobhan Donaghyn lähdettyä Sugababesista vuonna 2001 Heidi sai hänen paikkansa levy-yhtiön kautta vakuutettuaan muut yhtyeen jäsenet laulullaan. Heidi tapailee nykyään englantilaista TV-tuottajaa Dave Berryä.
Antti Lautala

Antti Lautala on suomalainen laulaja ja kitaristi. Hänet tunnetaan Apulanta-yhtyeen varhaisista kokoonpanoista sekä Varjo- ja Silent Scream -yhtyeistä.
Ura.
Lautala perusti Toni Wirtasen kanssa Apulanta-yhtyeen vuonna 1991. Alussa he soittivat death metallia kahdestaan. "Elli" oli heidän ensimmäinen oma kappaleensa. Heidän ensimmäinen esiintymisensä oli vuonna 1991 Heinolan lyseolla. Debyytti ei kuitenkaan ollut onnistunut, sillä jo viiden minuutin kuluttua melun aiheuttamana tulivat poliisit paikalle ja konsertti keskeytettiin. Vuonna 1994 Lautala erosi Apulannasta musiikillisten erimielisyyksien vuoksi.
Lautala perusti Varjo-yhtyeen samana vuonna kun oli eronnut Apulannasta. Varjo hajosi vuonna 2009, kun kaksi yhtyeen jäsenistä oli kuollut vuoden aikana. Lautala oli sopinut Waldénin kanssa, että jos toinen jäsenistä eroaa tai kuolee, bändiä ei jatketa Varjo -nimellä. Siksi Varjon jäljelle jääneet jäsenet perustivat uuden yhtyeen Silent Scream. Se julkaisi debyyttialbuminsa "In the Cinema" vuonna 2010.
Lautala on toiminut vuodesta 1994 lähtien lauluntekijänä niin Varjolle kuin Silent Screamille.
Bebelplatz

Bebelplatz on aukio Berliinin keskustassa Unter den Linden -bulevardin varrella. 1700-luvulla rakennettu edustava aukio kuuluu Berliinin historiallisen keskustan nähtävyyksiin. Sitä ympäröivät Berliinin vanha oopperatalo (nykyinen Staatsoper Unter den Linden), Hedwigin katedraali, niin sanottu Vanha Kirjasto (Alte Bibliothek) sekä Humboldt-yliopiston päärakennus.
Historia ja rakennukset.
Kuningas Fredrik Suuren alkuperäisenä suunnitelmana oli rakentaa vielä laajempi kokonaisuus ("Forum Fridericianum"), johon olisi kuulunut muun muassa uusi kuninkaanlinna. Aukion toteutus jäi paljon tätä suunnitelmaa vaatimattomammaksi.
Arkkitehti Georg Wenzeslaus von Knobelsdorffin suunnittelema oopperatalo valmistui vuosina 1741–1743 ja katolinen Pyhän Hedwigin katedraali vuosina 1747–1773. Knobelsdorffin suunnittelema on myös Unter den Lindenin vastakkaisella puolella sijaitseva Humboldt-yliopiston päärakennus, joka rakennettiin 1748–1766 alkujaan Fredrik Suuren veljen, prinssi Henrikin yksityiseksi palatsiksi. Vanha valtionkirjaston talo rakennettiin 1775–1780. Se tunnetaan julkisivunsa vuoksi paremmin nimellä "Kommode" (’Lipasto’). Nykyään rakennuksessa toimii Humboldt-yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta. Sen vieressä aukion nurkalla on niin sanottu vanha palatsi eli Altes Palais, jossa keisari Vilhelm I asui lähes koko ikänsä. Bebelplatzin päätyyn katedraalin viereen valmistui vuonna 1889 Dresdner Bankin talo.
Aukion nimi oli alun perin "Opernplatz" ja vuosina 1910–1947 "Kaiser-Franz-Joseph-Platz". Nykyisen nimensä aukio sai vuonna 1947 sosiaalidemokraattisen poliitikon August Bebelin mukaan.
Kirjarovioiden muisto.
Bebelplatz tunnetaan myös kirjaroviosta, jonka natsimieliset opiskelijajärjestöt toimeenpanivat siellä 10. toukokuuta 1933. Roviolla poltettiin tuhansia natsien mielestä sopimattomia kirjoja, joukossa esimerkiksi Sigmund Freudin ja Karl Marxin teoksia.
Keskellä aukiota on nykyään vuonna 1995 valmistunut israelilaisen taiteilijan Micha Ullmanin suunnittelema kirjarovioiden muistomerkki. Muistomerkki koostuu aukion alle rakennetusta vaaleaseinäisestä tilasta, joka on täynnä tyhjiä kirjahyllyjä. Tilaan voi nähdä aukion keskellä olevan lasisen levyn kautta. Muistomerkkiin kuuluu myös pronssilevy, johon on kaiverrettu runoilija Heinrich Heinen vuonna 1821 kirjoittamat sanat: ”Se oli vasta pelkkää alkusoittoa; kun poltetaan kirjoja, poltetaan lopulta myös ihmisiä”. Humboldt-yliopiston opiskelijat järjestävät vuosittain kirjamyyjäiset aukiolla muistuttaakseen tapahtumasta.
United Buddy Bears -näyttely pidettiin kolmannen kerran Bebelplatzilla vuonna 2006. Näyttely muodostui yli 140:stä karhupatsaasta, joista jokainen oli kahden metrin korkuinen ja eri taiteilijan muotoilema. Aukion käytöstä näyttelypaikkana on kiistelty sen vaikean menneisyyden vuoksi. Kiista käynnistyi uudelleen, kun aukiolle pystytettiin talvella luistinrata ja Berliinin muotiviikolla juhlateltta.
Juha Helppi

Juha Helppi (s. 4. maaliskuuta 1977) on suomalainen pokeriammattilainen, joka asuu Helsingissä. Hän on The Hendon Mobin tilastossa toiseksi eniten live-pokeriturnauksista rahaa voittanut suomalaispelaaja.
Helppi oli alkujaan korttienjakaja. Pelaajana hän teki läpimurtonsa World Poker Tourin (WPT) Aruban osakilpailussa, jossa hän voitti tunnettuja pokeriammattilaisia kuten Kathy Liebertin ja Phil "Tiltboy" Gordonin kaksintaisteluhaasteottelussa. Sen jälkeen Helppi on yltänyt kaksi kertaa World Poker Tourin finaalipöytään. Ensimmäisen tuotantokauden Battle of Champions -turnauksessa hän oli neljäs ja vuoden 2005 Grand Prix de Paris -turnauksessa toinen. Lisäksi Helppi sijoittui kolmannen tuotantokauden WPT World Championship III -turnauksessa sijalle 10.
Helppi oli toinen vuoden 2006 WSOP (World Series of Poker) $1 000 No Limit Hold'em with rebuys -turnauksessa häviten Phil Hellmuthille. Kaikkiaan Helpillä on 20 rahasijaa WSOP-turnauksista ja yhdeksän World Poker Tour -turnauksista.
Maaliskuussa 2007 Helppi voitti Partypoker.com Premier League Poker -turnauksen ja ansaitsi 125 000 dollaria. Finaalipöydässä pelasivat muun muassa Phil Hellmuth ja Liz Lieu. Kesäkuussa 2007 Helsingin Grand Casinon Midnight Sun -tapahtumassa Helppi voitti sökön Suomen mestaruuden. Seuraavana kesänä hän voitti Midnight Sunin 200 euron no limit hold'em rebuy -turnauksen. Tammikuussa 2009 Helppi voitti European Poker Tourin Deauvillen osakilpailun yhteydessä pelatun 25 000 euron high rollers -turnauksen. Sen ykköspalkinto oli 192 000 euroa. Lokakuussa 2010 Helppi voitti Poker EM:n Nations Cupin ja huhtikuussa EPT Berliinin 3 000 euron sivuturnauksen.
Toukokuussa 2011 Helppi solmi kaksivuotisen yhteistyösopimuksen Raha-automaattiyhdistys RAY:n kanssa.
Lokakuussa 2013 Helppi sijoittui toiseksi WSOPE:n 1 650 euron PLO-turnauksessa.
Heinäkuussa 2019 Helppi voitti WSOP-rannekkeen ja 306,622 dollaria $10,000 Limit Hold'em Championship -turnauksesta. Kolmipäiväisessä turnauksessa oli 118 pelaajaa. Helppi voitti toisen wsop-rannekkeen ja 290,286 dollaria $5,000 Pot Limit Omaha Championship -turnauksesta heinäkuussa 2020 World Series of Poker Online'ssa.
Joulukuussa 2024 Helpin pokeriuran liveturnausansiot ylittivät 9 miljoonaa dollaria.
Helppi on toinen suomalainen pokeriammattilainen, joka on päässyt Card Player Europe -lehden kansijutuksi (CPE vol. 4, no. 10 / lokakuu 2007). Ensimmäinen suomalainen oli Patrik Antonius (vol. 3, no. 2). Helppi on toiminut myös Suomen johtavan paintballjoukkueen kapteenina.
Muinaisen Egyptin taide

Muinaisen Egyptin taiteelle olivat ominaisia jäykkyys, kaksiulotteisuus ja runsas värien käyttö. Kuvissa ihmisten kasvot ja jalat kuvataan aina sivulta päin, mutta rintakehä ja kädet suoraan edestä.
Muinaisen Egyptin taide käsittää veistoksia, patsaita, arkkitehtuuria, maalauksia ja reliefejä. Kaikkein varhaisimmat merkit egyptiläisestä taiteesta ovat kivikaudelta, siis ennen vuotta 3200 eaa. Kivikauden taide käsittää pääasiassa erilaista keramiikkaa, piikivestä leikattuja nyrkki-iskureita, kömpelöitä ihmishahmoja ja kivisiä ihmispäitä, joita kannettiin uskonnollisissa kulkueissa. Ihmispäihin kaiverrettiin koloja, joiden sisään tungettiin ihmisen hiuksia ja ihokarvoja.
Egyptiläisen taiteen pääpiirteet hahmottuivat nolladynastian ja varhaisdynastisen kauden aikana. Norsunluun käyttö yleistyi silloin käyttöesineiden, kuten kampojen, pelinappuloiden, astioiden yms. raaka-aineena.
Reliefitaide, eli matalat kohokuvat, oli suosittua 5. ja 6. dynastian aikana hautojen koristelussa. Reliefitaide oli hyvin eloisaa ja kuvasi monenlaisia arkielämän tapahtumia kaupankäynnistä kalastukseen ja papyruksen valmistukseen. Ensimmäisellä välikaudella taide rappioitui muun kulttuurielämän tavoin, mutta saavutti huippunsa uudelleen keskimmäisen valtakunnan alussa.
Muinaisen Egyptin taide oli täysin ihanteellista. Se tarkoittaa sitä, ettei taiteella pyritty todellisuuden mahdollisimman tarkkaan jäljentämiseen, vaan sen oli oltava aina vallitsevien normien ja standardien mukaista. Ihmisiä esittävät kuvat eivät olleet muotokuvia, vaan heidän ulkonäkönsä vastasi yleistä kauneusihannetta. Tosin tähän löytyi poikkeuksia kautta Egyptin historian. Jo vanhan valtakunnan aikana tehdyissä varapäissä saattoi olla hyvinkin muotokuvamaisia piirteitä, ja keskivaltakunnan aikana faaraoita esittävissä kuvissa oli ensimmäistä kertaa merkkejä rypyistä, kaksoisleuoista, roikkuvista poskista jne.
Keskivaltakunnan ajalta on löydetty monia hyvin taiteellisia ja yksityiskohtaisia puisia, maalattuja pienoismalleja. Uuden valtakunnan aikana reliefitaide muuttui harvinaisemmaksi ja hautojen seinät koristeltiin kirjavilla maalauksilla ja pystysuorilla hieroglyfivinjeteillä.
Myöhäiskaudella Egyptin taide rappioitui ja alkoi saada vaikutteita vierasmaalaisesta taiteesta. Kreikkalais-roomalaisella kaudella taiteilijat vaivautuivat raaputtamaan temppelien kiviseinille enää vain hahmojen ja esineiden ääriviivat, eikä niitä edes väritetty. Roomalaisella kaudella jopa muumioarkkujen ulkonäkö muuttui, kun perinteiset kovetetusta pellavasta valmistetut naamiot korvattiin vainajan kasvoa esittävällä maalauksella.
Patsaat veistettiin pehmeästä kalkkikivestä tai vaikka basaltista tai obsidiaanista. Patsaissa miehet kuvattiin ottamassa askel eteenpäin. Naiset kuvattiin jalat tiukasti vierekkäin tai toinen jalka vain vähän toisen edellä. Pariskuntia esittävissä veistoksissa vaimon kädet kuvattiin kiertyneinä aviomiehen hartian ja olkavarren ympäri. Äitiä ja hänen täysikasvuista poikaansa esittävät veistokset olivat tyylillisesti samankaltaisia.
Mustaa väriainetta saatiin noesta, okraa rautaoksidista ja valkoista kipsistä tai kalkista.