tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Katrine Fruelund

Katrine Fruelund (s. 12. heinäkuuta 1978 Randers) on tanskalainen käsipalloilija. Hän on Tanskan maajoukkueen pelaajana voittanut olympiakultaa Sydneyssä 2000 ja Ateenassa 2004.. Hän voitti Euroopan-mestaruuden kotikisoissaan 2002.
Seuratasolla Fruelund on edustanut Vorup FB:tä, Viborg HK:ta, saksalaista HC Leipzigia sekä Randers HK:ta.
Tuomas Nikkanen

Tuomas Nikkanen (s. 1981) on suomalainen pianisti ja säveltäjä sekä Iittalan musiikkijuhlien taiteellinen johtaja.
Tuomas Nikkanen opiskeli Hämeenlinnan musiikkiopistossa (nyk. Sibelius-opisto) Kristiina Kask-Valveen johdolla pianonsoittoa 1992–1997, vuosina 1997–2000 Sibelius-Akatemian nuoriso-osastolla Erik T. Tawaststjernan, 2000–2009 Liisa Pohjolan ja Juhani Lagerspetzin johdolla pianonsoittoa sekä Tapio Nevanlinnan johdolla (2004–2005) sävellystä. Nikkanen myös sai yksityistä sävellyksenohjausta jyväskyläläiseltä Kai Niemiseltä. Hän on osallistunut kahteen kertaan Olli Mustosen mestarikursseille.
Nikkanen nousi kansallisen musiikkielämän tietoisuuteen vuoden 1997 Maj Lind -kilpailun finalistina. Nikkanen on myös voittanut vuoden 1997 Leevi Madetoja -kilpailun, sekä yhdessä sellisti Timo-Veikko Valveen kanssa (jaettu 1-palkinto) vuoden 1998 Juvenalia-kamarimusiikkikilpailussa Espoossa. Hänen kansainvälisiin kilpailumenestyksiin kuuluu erikoispalkinto ”The Best Youngest Performer” Artur Rubinstein -kilpailuissa Bydgoszcissa Puolassa vuonna 1998 sekä palkinto parhaasta liettualaisen modernin pianoteoksen esityksestä Ciurlionis-kilpailussa Vilnassa Liettuassa vuonna 1999.
Jean Sibeliuksen 150 vuoden juhlavuonna 2015 Nikkanen toteutti yhteistyössä Sibeliuksen syntymäkodin, sopraano Riitta Muikku-Piiraisen, sekä veljensä, äänisuunnittelija Milko Nikkasen kanssa Hämeenlinnassa Sibeliuksen syntymäkodissa, nauhoitetun Sibelius-levyn.
Nikkaselle on myönnetty kahteen kertaan (2001, 2015) Suomen kulttuurirahaston apuraha, jälkimmäinen hämeenlinnalaista modernismia sisältävän (Marttinen, Sermilä, Ertamo) konsertin järjestämistä varten Hämeenlinnan historiallisella Raatihuoneella.
Hämeenlinnan Sibelius-seura myönsi vuonna 2016 Tuomas Nikkaselle Sibeliuksen syntymäkotimitalin ”merkittävästä työstä Sibeliuksen elämäntyön tulkkina".
USS Detroit (C-10)

USS Detroit (runkonumero C-10) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1891 vesille laskettu Montgomery-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Columbian Iron Worksiltä Baltimoresta Marylandistä, missä köli laskettiin helmikuussa 1890. Alus laskettiin vesille 28. lokakuuta 1891 kumminaan neiti F. Malster ja otettiin palvelukseen 20. heinäkuuta 1893 päällikkönään Willard Herbert Brownson.
Palvelus.
Alus lähti 5. lokakuuta 1893 Norfolkista Brasilian Rio de Janeiroon, jossa sen tehtävänä oli suojata Yhdysvaltain kansalaisia ja etuja Brasilian kapinan aikana. Alus kohtasi kapinoivan Brasilian laivaston risteilijän "Trajanon" lyhyessä ja verettömässä kahakassa. Kapinan rauhoituttua alus palasi Norfolkiin 24. huhtikuuta 1894. Alus lähti merelle 16. lokakuuta liittyäkseen Aasian laivueeseen, jonka mukana se partioi Kiinan rannikolla ja vieraili Japanissa ja Koreassa.
Alus palasi 13. toukokuuta 1897 New York Cityyn. Huollon jälkeen alus lähti Key Westiin, jonne se saapui 16. lokakuuta. Alus valvoi Karibianmeren alueen jännitteiden lisääntymistä. Espanjan-Yhdysvaltain sodassa alus kuului Yhdysvaltain laivaston osastoon, joka tulitti Fort San Cristobalia, Castillo San Felipe del Morroa ja useita rannikkopattereita Yhdysvaltain hyökätessä San Juaniin 12. toukokuuta 1898.
Alus palasi Karibianmeren alueelle helmikuussa 1899. Alus suojasi Yhdysvaltain etuja Nicaraguassa ja syyskuussa Venezuelassa, jossa oli alkanut kapina. Alus viipyi ankkurissa La Guairassa loka-marraskuun, minkä jälkeen se palasi Key Westiin 21. joulukuuta. Lukuun ottamatta kahta lyhyttä purjehdusta alus oli vuoden 1900 Karibialla. Alus oli Key Westissä toukokuuhun, jolloin se lähti Portsmoouthiin New Hampshireen. Alus poistettiin palveluksesta 23. toukokuuta 1900.
Alus palautettiin 23. syyskuuta 1902 palvelukseen ja lähti Karibialle marraskuussa. Alus osallistui laivueen mukana sotaharjoituksiin Culebrassa ja San Juanissa. Alus kohtasi Port of Spainissa Trinidadissa tammikuussa 1903 "USS Fortunen", jonka se hinasi pitkin Etelä-Amerikan rannikkoa Chilen Talcahuanaan. Alus operoi Uruguayn Montevideon sekä Brasilian Bahian ja Santosin välillä aina tammikuuhun 1904, jolloin se saapui Puerto Plataan Santo Domingoon suojatakseen Yhdysvaltain etuja vallankumoukseen nousseella saarella. Kesäkuussa aloitettiin rauhanneuvottelut, kun kapinoivat sotilaat olivat antautuneet Monte Cristissä.
Lyhyttä purjehdusta kesällä 1904 Bostoniin ja edelleen Nova Scotiaan ja New Brunswickiin lukuun ottamatta alus oli rauhattoman Santo Domingon aluevesillä. Alus palasi heinäkuussa 1905 Bostoniin, jossa se poistettiin palveluksesta 1. elokuuta. Alus myytiin 22. joulukuuta 1910.
Karen Brødsgaard

Karen Brødsgaard (s. 10. maaliskuuta 1978 Horsens) on tanskalainen käsipalloilija. Hän on Tanskan maajoukkueen pelaajana voittanut olympiakultaa Sydneyssä 2000 ja Ateenassa 2004. Hän voitti Euroopan-mestaruuden kotikisoissaan 2002.
Seuratasolla Brødsgaard on edustanut Viborg HK:ta, Larvik HK:ta, Ikast-Bording EH:ta ja Aalborg DH:ta.
Lotte Kiærskou

Lotte Faldborg Kiærskou (s. 23. kesäkuuta 1975 Frederikshavn) on tanskalainen käsipalloilija. Hän on Tanskan maajoukkueen pelaajana voittanut olympiakultaa Sydneyssä 2000 ja Ateenassa 2004.. Seuratasolla Kiærskou edusti Frederikshavn fI:tä, Viborg HK:ta ja Randers HK:ta.
Kiærskou asui yksitoista vuotta yhdessä maajoukkuekäsipalloilija Rikke Skovin kanssa. He erosivat vuonna 2011. Heillä on kaksi yhteistä lasta.
River of Tuoni

River of Tuoni on Amberian Dawnin esikoisalbumi, joka julkaistiin 30. tammikuuta 2008.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 36.
Circus Black

Circus Black on Amberian Dawnin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 29. helmikuuta 2012.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 41.
Karhunruohot

Karhunruohot ("Tofieldia") on karhunruohokasvien (Tofieldiaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun luetaan kuuluvaksi 12 lajia. Useita sukuun kuvattuja lajeja on myös todettu samoiksi lajeiksi jonkin jo aiemmin kuvatun lajin kanssa tai siirretty toisiin sukuihin kuuluviksi. Karhunruohot muistuttavat paljolti suoliljoja ("Narthecium"), mutta eroavat niistä kukkien rakenteiden perusteella.
Karhunruohot ovat monivuotisia, ruohovartisia ja kaljuja kasveja, joilla on suikertava juurakko. Varret ovat kasvutavaltaan pystyjä ja varren alaosissa on muutamia lehtiä. Tyvilehdet ovat muodoltaan keihäsmäisiä ja lehtien reunat ovat kääntyneet vartta kohti. Karhunruohojen kukinto on tiivis terttu. Karhunruohojen hedelmä on munanmuotoinen kota.
Suomessa tavataan vain yhtä karhunruoholajia, pohjankarhunruohoa eli karhunruohoa ("Tofieldia pusilla"), joka on paikoin yleinen Pohjois-Suomessa.
Karhunruohojen ("Tofieldia") suvun tieteellinen nimi viittaa 1700-luvulla eläneeseen englantilaiseen kasvitieteilijään Thomas Tofieldiin.
Janne Kolling

Janne Kolling (s. 12. heinäkuuta 1968 Århus) on tanskalainen käsipalloilija. Hän on Tanskan maajoukkueen pelaajana voittanut olympiakultaa Atlantassa 1996 ja Sydneyssä 2000.. Hän voitti maailmanmestaruuden Saksan kisoissa 1997 sekä Euroopan-mestaruuden Saksassa 1994 ja Tanskassa 1996. Hän lopetti maajoukkueuransa vuonna 2001 pelattuaan 250 maaottelua.
Seuratasolla Kolling edusti muun muassa Viborg HK:ta, espanjalaista Corte Blanco Bidebietaa sekä norjalaista Tertnes IL:ää.
Innuendo (täsmennyssivu)

Innuendo voi tarkoittaa seuraavia:
Ellen Corby

Ellen Hansen Corby (3. kesäkuuta 1911 Racine, Wisconsin, Yhdysvallat – 14. huhtikuuta 1999 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa kuvaussihteerinä ja vakiinnutti paikkansa elokuvanäyttelijänä 1940-luvulla. Hän voitti parhaan naissivuosan Golden Globen elokuvasta "Muistojeni äiti". Corby näytteli myös useissa televisiosarjoissa, joista keskeisimpänä on rooli sarjassa "Waltonin perhe", jossa hän näytteli 1972–1977. Hän voitti roolistaan kolme Emmyä ja kaksi Golden Globea.
Nuoruus ja uran alku.
Ellen Hansen syntyi vuonna 1911 Racinessa Wisconsinissa ja kasvoi Philadelphiassa. Hänen vanhempansa olivat tanskalaisia maahanmuuttajia.
Corby aloitti vuonna 1934 elokuva-alalla kuvaussihteerinä. Hän oli käsikirjoittamassa lännenelokuvaa "Twilight on the Trail" ja vuonna 1945 vakuutti RKO Picturesin johtohenkilöt päästämään hänet myös näyttelemään. Corbyn ensimmäinen elokuva näyttelijänä oli "Jälki häviää tyhjään" (1946).
Vakiintunut paikka elokuvissa.
Corby ansaitsi 1940-luvulla paikan luotettavana luonnenäyttelijänä, joka näytteli usein touhukasta vanhaapiikaa tai henkilöä, joka tunkee nokkansa joka paikkaan. Elokuvassa "Muistojeni äiti" Corby näytteli tunteikkaasti vaatimatonta Katrin-tätiä, joka rakastuu paikalliseen hautausurakoitsijaan. Hän oli roolistaan ehdokkaana parhaan naissivuosan Oscar-palkintoon ja voitti sivuosan Golden Globen.
"Muistojeni äiti" -elokuvan jälkeen Corbyn rooleja olivat muun muassa kätilö Vincente Minnellin "Rouva Bovaryssä" ja vanki "Rautahäkissä". Hän näytteli myös jännityselokuvissa "Punainen jälki" (1957) ja "Vertigo – punainen kyynel" (1958).
Televisioura.
Lähes sadan elokuvan lisäksi Corby näytteli televisiossa. Hänellä oli vuosina 1957–1959 toistuva rooli lännensarjassa "Trackdown". Hänen filmografiaansa kuuluu myös muita lännensarjoja, kuten "Virginialainen", "The Rifleman" ja "Wagon Train". Corbyn ensimmäinen säännöllinen televisiorooli oli komediasarjassa "Please Don’t Eat the Daisies", jota esitettiin 1965–1967.
Corbyn uran suosituin rooli oli televisiosarjassa "Waltonin perhe", jonka ensiesitys oli vuonna 1972. Se sijoittui Virginian maaseudulle ja oli todella suosittu Yhdysvaltain maaseudulla ja ulkomailla. Corby esitti sarjassa Waltonin perheen isoäitiä. Hän oli roolistaan kuusi kertaa ehdolla parhaan naissivuosan Emmy-palkintoon ja voitti sen kolmesti (1973, 1975, 1976). Parhaan televisiotuotannon naissivuosan Golden Globen hän sai vuonna 1974 ja oli yhteensä ehdolla sarjasta neljästi Golden Globeen.
Corby joutui jäämään sarjasta sivuun vuonna 1977 saatuaan infarktin. Hänen hahmonsa sairastui myös sarjassa, ja Waltonin isoäiti kirjoitettiin näin ulos sarjasta. Corby pystyi palaamaan vielä tuotantokauden viimeiseen jaksoon, mutta se oli hänen viimeinen kertansa vuonna 1981 päättyneessä sarjassa. Hän näytteli kuitenkin vielä useissa sarjan pohjalta tehdyissä televisioelokuvissa. Hänen viimeinen roolinsa oli elokuvassa "Waltonin perheen pääsiäinen" (1997).
Tina Bøttzau

Tina Bøttzau (s. 29. elokuuta 1971 Kolding) on tanskalainen käsipalloilija. Hän on Tanskan maajoukkueen pelaajana voittanut olympiakultaa Atlantassa 1996 ja Sydneyssä 2000. Hän voitti maailmanmestaruuden Saksan kisoissa 1997 sekä Euroopan-mestaruuden kotikisoissaan 1996.
Seuratasolla Bøttzau edusti muun muassa IK Skovbakken Handboldia.
Harry Somers

Harry Stewart Somers CC (11. syyskuuta 1925 Toronto, Ontario – 9. maaliskuuta 1999 Toronto, Ontario) oli kanadalainen säveltäjä ja pianisti.
Somers aloitti pianonsoiton opiskelun 14-vuotiaana ja sai Dorothy Hornfeltiltä yksityisopetusta vuosina 1939–1941. 16-vuotiaana hän pääsi The Royal Conservatory of Musiciin (Toronto), jossa hänelle opettivat pianonsoittoa Reginald Godden (1942–1943) ja Weldon Kilburn (1945–1948). Lisäksi hän sai San Franciscossa opetusta E. Robert Schmitziltä kesällä 1948. Sävellyksen harjoittelun Somers aloitti itsenäisesti, mutta myöhemmin hän pääsi John Weinzweigin kursseille.
Somers sai useita palkintoja ja tunnustuksia, joihin kuuluu Juno-palkinto parhaasta klassisesta sävellyksestä ("Picasso Suite"). Hän myös oli ensimmäinen kanadalaissäveltäjä, josta tehtiin Kanadan ritarikunnan "Companion".
Anette Hoffmann

Anette Hoffmann-Møberg (s. 5. toukokuuta 1971 Egvad) on tanskalainen käsipalloilija. Hän on Tanskan maajoukkueen pelaajana voittanut olympiakultaa Atlantassa 1996 ja Sydneyssä 2000 sekä maailmanmestaruuden Saksan kisoissa 1997.
Seuratasolla Hoffmann-Møberg edusti muun muassa Viborg HK:ta ja espanjalaista Corte Blanco Bidebietaa.
Camilla Andersen

Camilla Andersen (s. 5. heinäkuuta 1973 Gentofte) on tanskalainen käsipalloilija. Hän on Tanskan maajoukkueen pelaajana voittanut olympiakultaa Atlantassa 1996 ja Sydneyssä 2000.. Hän voitti maailmanmestaruuden Saksan kisoissa 1997 sekä Euroopan-mestaruuden Saksassa 1994 ja Tanskassa 1996. Sydneyn olympialaisissa 2000 Tanskan ja Norjan välisessä ottelussa Andersen pelasi puolisoaan, norjalaista Mia Hundvinia vastaan.
Seuratasolla Andersen edusti muun muassa Frederiksberg IF:ää, Slagelse DT:tä ja FC København Håndboldia.
Dolors Bassa

Dolors Bassa i Coll (s. 1959 Torroella de Montgrí) on katalonialainen poliitikko. Hän toimi Katalonian aluehallinnon työ-, sosiaali- ja perheministerinä Carles Puigdemontin johtamassa hallituksessa, joka järjesti 1. lokakuuta 2017 kansanäänestyksen Katalonian itsenäistymisestä. Espanja nosti kansanäänestyksen järjestämisen takia kaikkia Katalonian hallituksen ministereitä vastaan syytteet "kapinasta", josta voidaan tuomita Espanjan lain mukaan jopa 30 vuodeksi vankilaan. Syytteitten seurauksena viisi ministeriä (Carles Puigdemont, Antoni Comín, Lluís Puig, Meritxell Serret ja Clara Ponsatí) lähtivät maanpakoon Belgiaan. Myös Bassa, Meritxell Borràs ja Joaquim Forn lähtivät aluksi Belgiaan, mutta palasivat myöhemmin Espanjaan oikeuden kuultaviksi. Lopulta yhteensä kahdeksan Espanjassa oikeuden kuultaviksi mennyttä ministeriä (Bassan, Borràsin ja Fornin lisäksi Oriol Junqueras, Jordi Turull, Raül Romeva, Josep Rull ja Carles Mundó) määrättiin tutkintavankeuteen 2. marraskuuta 2017. Jo aiemmin tutkintavankeuteen oli määrätty kahden kansanäänestystä ajaneen kansalaisjärjestön puheenjohtajat Jordi Sànchez ja Jordi Cuixart.
Bassa vapautettiin tutkintavankeudesta 4. joulukuuta 2017, mutta hän joutui maksamaan 100 000 euron takuut. Samassa yhteydessä vapautettiin osa muistakin vangituista ministereistä takuita vastaan, mutta Puigdemontin hallituksen varapääministeri Junqueras ja sisäministeri Forn sekä kansalaisjärjestöjen puheenjohtajat Sànchez ja Cuixart joutuivat yhä jäämään vankilaan.
Uusissa Katalonian parlamenttivaaleissa 21. joulukuuta 2017 Bassa valittiin Katalonian parlamenttiin Katalonian tasavaltalaisen vasemmiston listalta, mutta hän ilmoitti 22. maaliskuuta 2018 yhdessä Marta Roviran ja Carme Forcadellin kanssa luopuvansa kansanedustajan paikastaan, jottei heidän mahdollinen uusi vangitsemisensa heikentäisi parlamentin toimintakykyä. Seuraavana päivänä eli 23. maaliskuuta 2018 Bassa vangittiinkiin siis jo toistamiseen samaan aikaan Forcadellin, Turullin, Romevan ja Rullin kanssa heidän tehdessä näin vankilassa seuraa Junquerasille, Fornille, Sànchezille ja Cuixartille, jotka olivat olleet koko ajan yhtäjaksoisesti vangittuna. Rovira, joka oli niin ikään kutsuttu samana päivänä oikeuden kuultavaksi, ei puolestaan ilmestynyt oikeuteen, vaan ilmoitti lähteneensä maanpakoon Sveitsiin.
Hentriakontaani

Hentriakontaani eli n-hentriakontaani (C31H64) on 31-hiilinen suoraketjuinen alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää, kellertävän ruskeaa vahamaista ainetta. Hentriakontaanin rakennekaava on CH3(CH2)29CH3, moolimassa 436,853 g/mol, sulamispiste 68 °C, kiehumispiste 438 °C, taitekerroin 1.4278 (90 °C) ja CAS-numero 630-04-6. Hentriakontaani ei käytännössä liukene veteen, mutta liukenee kloroformiin ja tolueeniin.
Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Louis Bailly

Louis Bailly (13. kesäkuuta 1882 Valenciennes, Ranska – 21. marraskuuta 1974 Cowansville, Quebec, Kanada) oli ranskalaissyntyinen, Kanadan kansalaisuuden vuonna 1950 saanut alttoviulisti ja musiikkipedagogi. Hän opiskeli viulun- ja alttoviulunsoittoa Pariisin konservatoriossa ja sai kyseisen opinahjon ensipalkinnon vuonna 1899. Bailly toimi jäsenenä useissa orkestereissa ja kvarteteissa. Solistina hän muun muassa kantaesitti vuonna 1920 Ernest Blochin sarjan alttoviululle ja orkesterille New Yorkissa. Vuonna 1919 hän oli kantaesittänyt saman teoksen sovituksen pianisti Harold Bauerin kanssa Pittsfieldissä, Massachusettsissa. 
Bailly opetti muun muassa vuosina 1925–1941 Curtis Institutessa, Philadelphiassa, jossa hän lopulta pääsi johtamaan kamarimusiikkiosastoa. Hänen oppilaidensa joukossa oli Stanley Solomon. Hän sai musiikin kunniatohtorin arvon Curtisista vuonna 1930. Hän oli Kunnialegioonan ritari.
Ana Botín

Ana Patricia Botín-Sanz de Sautuola O'Shea (s. ) on espanjalainen pankkiiri. Hän on syyskuusta 2014 lähtien johtanut hallituksen puheenjohtajana espanjalaista Grupo Santander -pankkikonsernia. Hän seurasi virassaan isäänsä Emilio Botínia.
Maailmanlaajuisesti toimiva pankkikonserni on Euroopan suurimpia pankkeja, jonka 13 800 toimipisteessä työskentelee 200 000 työntekijää. He palvelevat pankkiryhmän noin 131 miljoonaa asiakasta. Botín edustaa sukunsa neljättä sukupolvea pankkikonsernin johdossa. Hän on vuodesta 2013 lähtien toiminut myös virvoitusjuomajätti The Coca-Cola Companyn hallituksessa.
Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli hänet vuoden 2017 maailman vaikutusvaltaisimpien naisten listallaan sijalle 9. Talousjulkaisu Fortune sijoitti hänet talouselämän kansainvälisten (ei-yhdysvaltalaisten) naisvaikuttajien kärkipaikalle samana vuonna. 
Botín suoritti kauppatieteiden alemman korkeakoulututkinnon (B.A.) Bryn Mawr Collegessa Yhdysvaltain Pennsylvanian osavaltiossa ja opiskeli myös Harvardin yliopistossa. Hän asuu Madridissa. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Škoda Kamiq (Kiina)

Škoda Kamiq on Škoda Auton vuodesta 2018 lähtien valmistama crossover-tyyppinen automalli, jota myydään vain Kiinan markkinoilla. Se esiteltiin Pekingin autonäyttelyssä keväällä 2018. Kamiq perustuu samalle pohjalevylle kuin Škoda Rapid.
Ainoa moottorivaihtoehto on vapaasti hengittävä 1,5-litrainen (109 hv) bensiinimoottori. Voimansiirtona on viisivaihteinen manuaalivaihteisto tai kuusiportainen automaattivaihteisto ja vetotapana etuveto.
Kantonin autonäyttelyssä marraskuussa 2019 esiteltiin Kamiq GT, jonka kattolinja on muotoiltu aavistuksen perusmallia viistommaksi. Tästä huolimatta GT on 13 millimetriä tavallista korkeampi, pituutta puolestaan on 19 millimetriä perusmallia enemmän. Moottorivaihtoehtoina ovat sama 1,5-litrainen kuin perusmallissa ja turboahdettu 1,2-litrainen (115 hv) TSI. Sen yhteydessä on seitsemänportainen DSG-kaksoiskytkinvaihteisto.
Leïla Kilani

Leïla Kilani (s. 1970 Casablanca) on marokkolainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja.
Elämänvaiheita.
Kilani opiskeli Ranskassa Välimeren alueen historiaa ja kulttuuria ja valmistui Pariisin Sosiaalitieteiden oppilaitoksesta. 1990-luvun lopun ja 2000-luvun alun hän työskenteli vapaana journalistina. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli dokumenttielokuva "Tanger, La Reve De Bruleurs" joka valmistui vuonna 2002. Se kertoo nuorista Tangeriin muuttaneista siirtolaisista, jotka yrittävät saada elämänsä järjestykseen. 
Kilanin seuraava elokuva oli myös dokumentti, nimeltään "Zad Moultaka" ja se ilmestyi vuonna 2003. Hänen kuuluisin dokumenttinsa "Nos Lieux Interdits" ilmestyi vuonna 2008. Se kertoo marokkolaisten elämästä 1970-luvulla, kuningas Hassan II:n valtakaudella. Se palkittiin vuonna 2009 Afrikan elokuva- ja televisiofestivaaleilla. 
Vuonna 2011 Kilani siirtyi fiktiivisiin elokuviin. Tuolloin ilmestyi elokuva "Sur La Planche" joka on kuvaus nuorista naisista, joita alkaa rikollisuus kiehtoa. Se tapahtuu Tangerissa. Se esitettiin ensi kerran Cannesin elokuvajuhlilla.
Hope Emerson

Hope Emerson (30. lokakuuta 1897 Hawarden, Iowa, Yhdysvallat – 24. huhtikuuta 1960 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka aloitti uransa vaudeville- ja kabaree-esiintyjänä. Ensimmäisen Broadway-näytelmänsä hän teki vuonna 1930, ja elokuviin hän siirtyi oikeastaan vuonna 1948. Viimeisinä vuosinaan Emerson näytteli myös useissa televisiotuotannoissa. "Rautahäkistä" hän oli Oscar-ehdokkaana ja "Peter Gunn" -televisiosarjasta Primetime Emmy -ehdokkaana.
Nuoruus ja uran alku.
Hope Emerson syntyi 1897 Hawardenissa. Hänen isällään Jack Emersonilla oli veljensä Bertin kanssa kenkäkauppa. Hänen äitinsä Josie Emerson oli ollut vaudeville-esiintyjä. Jack ja Josie Emerson saivat kolme lasta, mutta kaksi niistä kuolivat pian syntymän jälkeen.
Emerson muutti teini-ikäisenä New Yorkiin, missä hän esiintyi alkuun vaudeville- ja kabareenäytöksissä laulajana ja pianistina. Broadwaylle hän pääsi vuonna 1930, jolloin hän oli amatsoni Lampito komediassa "Lysistrate". Emerson erikoistui teatterissa komediallisiin rooleihin.
"Lysistraten" jälkeen Emersonin seuraava rooli oli "Smiling Faces" ja sen jälkeen hän kiersi kolme kesää St. Louisin kunnallisoopperan kanssa. Näytelmää "Swing Tour Lady" voi sanoa Emersonin Broadway-läpimurroksi. Sitä esitettiin Broadwayllä lokakuusta 1936 tammikuulle 1937.
Elokuva- ja televisioroolit.
Valkokankaalle Emersonin toi 20th Century Fox, joka valitsi hänet näyttelemään murhanhimoista hierojaa elokuvassa "Cry of the City" (1948). Hänen seuraavia elokuviaan olivat "Aatamin kylkiluu" (1949) ja "Rautahäkki" (1950). Jälkimmäisessä Emerson näytteli vankilan sadistista matroonaa. Hänen suorituksensa huomioitiin parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuudella.
Emeron teki 1950-luvulla muun muassa kolme ”naisten lännenelokuvaa” "Belle Le Granden" (1951), "Naiskaravaanin" (1951) ja "Kuolemaantuomitun linnakkeen" (1957). Jerry Lewis -elokuvasta "Jerry sai kolmoset" (1958) Emerson sai roolin Frank Tashlinilta, mutta uransa loppuvaiheissa hän keskittyi lähinnä televisiotöihin.
Emerson näytteli vuosina 1958–1959 televisiosarjassa "Peter Gunn" ja vuosina 1959–1960 "The Dennis O’Keefe Show’ssa. "Peter Gunnista" hän oli ehdolla Emmyyn parhaasta naissivuosasta.
Emerson kuoli vain kuukauden "The Dennis O’Keefe Show’n" viimeisen osan esityksen jälkeen. Hänen terveytensä oli heikentynyt selvästi, kun hakeutui sairaalaan. Hän kuoli maksasairauteen.
Tatjana Tolstaja

Tatjana Nikititšna Tolstaja (), (s. 3. toukokuuta 1951 Leningrad) on venäläinen kirjailija ja televisiojuontaja.
Suku ja koulutus.
Tatjana Tolstaja kuuluu Tolstoin taiteilijasukuun, jonka kuuluisin edustaja on Leo Tolstoi. Hänen vanhempansa olivat fyysikko Nikita Tolstoi (1917-1994) ja Natalia Mihailovna Lozinskaja. Perheessä oli seitsemän lasta. Tatjana Tolstajan isänisä on neuvostokirjailija Aleksei Nikolajevitš Tolstoi, jonka isä kreivi Nikolai Aleksandrovitš Tolstoi (1849-1900) oli Leo Tolstoin pikkuserkun pikkuserkku. Hänen isoäitinsä on runoilija Natalia Krandijevskaja-Tolstaja (1888-1963). Äidinpuoleinen isoisä Mihail Lozinski (1886-1955) oli tunnettu Danten, Shakespearen ja Molièren kääntäjänä. Tatjana Tolstaja opiskeli filologiaa Leningradin valtionyliopistossa ja työskenteli sen jälkeen useita vuosia kustannustoimittajana Moskovassa. 
Kirjallinen ura.
1980-luvun puolivälissä Tolstaja alkoi julkaista novellejaan kirjallisuuslehdissä ja hänestä tuli tunnettu lyhyiden kertomusten taiturina. Ne julkaistiin kokoelmana "Tulta ja pölyä" ("Na zolotom kryltse sideli" ... 1987, suom. 1988). Niistä ensimmäinen (На золотом крыльце сидели) julkaistiin Avrora-lehdessä 1983. Hänen kielensä barokkimainen koristeellisuus poikkeaa perinteisen realistisen proosan kielestä. Novellien tyyliin kuuluvat pitkät virkkeet ja adjektiivien runsaus. Hän jatkoi myös venäläisen kirjallisuuden traditiota hyödyntämällä Pietari-myyttiä, kuten esim. Gogol, Andrei Belyi, Aleksandr Blok, Andrei Bitov ja Jelena Švarts. Hänen vuonna 1987 julkaistu esikoiskokoelmansa nosti hänet yhdeksi Gorbatšovin ajan tärkeimmistä kirjailijoista.
Tolstajan toinen kertomuskokoelma "Somnambula v tumane" ("Unissakävelijä sumussa") ilmestyi vuonna 1992. Vuonna 2000 julkaistiin hänen romaaninsa "Kys", jota hän kirjoitti 14 vuotta. Romaania on kutsuttu "venäläisen elämän ensyklopediaksi", siinä kulttuurin myytit, kuten kirjallisuuden keskeinen sija venäläisessä kulttuurissa asetetaan kyseenalaiseksi.
1990-luvulta alkaen hän oleskeli Yhdysvalloissa, jossa hän toimi vierailevana luennoitsijana eri yliopistoissa. Vuodesta 2002 vuoteen 2014 hän juonsi kulttuuriaiheista keskusteluohjelmaa "The School for Scandal" Venäjän televisiossa.
Teosten suomennokset.
Antologiassa:
PrettyMuch

PrettyMuch (tyyliteltynä PRETTYMUCH) on amerikkalais-kanadalainen poikabändi Los Angelesista Kaliforniasta. Vuonna 2016 musiikkimoguli Simon Cowellin luomaan pop-lauluryhmään kuuluu neljä amerikkalaista jäsentä Austin Porter, Nick Mara, Edwin Honoret ja Brandon Arreaga sekä yksi kanadalainen jäsen Zion Kuwonu. Yhtyeen tyylilajeja ovat pääosin pop ja R&amp;B.
Anijan kunta

Anijan kunta sijaitsee Pohjois-Virossa Harjumaan maakunnassa noin 30 kilometriä Tallinnasta itään.
Hallinto.
Anijan kunta muodostettiin lokakuussa 2017 yhdistämällä Aegviidun ja Anijan kunnat. Kunnassa on 6 286 asukasta (1.1.2018). Kunnan pinta-ala on 533 neliökilometriä.
Kunta muodostuu Kehran kaupungista (linn), Aegviidun pienkauppalasta (alev) sekä 31 kylästä (küla).
Liikenne.
Kantatiet 12 ja 13 kulkevat Anijan kautta. Rautatie Tallinnasta Tapaan kulkee Aegviidun ja Kehran kautta.
Rasvahappometyyliesteri

Rasvahappometyyliesteri, eli FAME (eng. "Fatty Acid Methyl Ester") tarkoittaa rasvahapon metyyliesteriä, joka on valmistettu rasvahaposta ja metanolista vaihtoesteröinnillä. FAMEt ovat yleisiä kasviöljypohjaisissa biopolttoaineissa. FAMEja valmistetaan yleensä emäs-katalysoiduin reaktioin. Emäksenä käytetään esimerkiksi natriumhydroksidia, natriummetoksidia tai kaliumhydroksia. FAMEja käytetään biopolttoaineiden valmistuksessa koska vapaat rasvahapot voivat syövyttää aikaa myöden moottoreiden metallia, polttoaineen valmistuslaitosten laitteistoja jne. Toisin kuin neutraalit FAMEt, vapaat rasvahapot ovat vain heikosti happamia, mutta niiden käytössä niiden aiheuttama syöpyminen kertyy. Toinen parannus on se, että FAMEilla on myös 12–15 suurempi setaaniluku suhteessa niiden esteröimättömiin muotoihin.
FAMEja on biopolttoaineiden lisäksi käytetty myös bakteeritutkimuksessa vuodesta 1988 asti. Kullakin eliöllä on omanlaisensa rasvahappokoostumus. Metyyliesteröimällä näytteenä otetun bakteerin tai usean bakteerin kolonnian triglyseridit, rasvahapot jne., voidaan ne tutkia kaasukromatografialla ja luoda eliöstä tai kolonniasta profiili. Esimerkiksi jostakin vesistöstä otetun FAME-käsitellyn bakteerinäytteen avulla voidaan vesistö tunnistaa tietyllä varmuudella saastuneiksi ulosteista vertailemalla näytettä bakteeriprofiiliin, jonka bakteerien tiedetään olevan ulosteperäisiä. Jos näytteen ja kannan välillä on kylliksi samanlaisuutta, on vesistö todennäköisesti saastunut, jos ei, saattaa vesistö olla puhdas. Menetelmää kutsutaan MST:ksi (eng. "microbial source tracking"), ja siinä voidaan käyttää muitakin menetelmiä kuin vain metyyliesteröintiä.
Indonesian Aerospace N219

Indonesian Aerospace N219 on Indonesian Aerospacen valmistama kaksimoottorinen STOL-matkustaja- ja kuljetuslentokone. Koneen prototyyppi lensi ensilentonsa 16. elokuuta 2017, ja ensimmäinen kone on tarkoitus toimittaa indonesialaiselle Pelita Air Servicelle heinäkuun 2019 alussa.
Indonesian Aerospace aikoo rakentaa koneita 36 vuodessa ja on käynyt neuvotteluja N219:n valmistamisesta lisenssillä Kiinassa.
Tilaukset.
Huhtikuuhun 2018 mennessä N219-koneita ovat tilanneet seuraavat lentoyhtiöt:
Ndwandwen ja Zulumaan sota

Ndwandwen ja Zulumaan sota tai Zulumaan sisällissota oli Zulumaan ja Ndwandwe-heimon välillä vuosina 1817–1819 käyty sota.
Zulut olivat alun perin tiivis etninen ryhmä, jotka olivat siirtyneet nykypäivän Etelä-Afrikan tasangoille. Zuluista tuli vahva heimo Shaka-nimisen johtajan avulla. Shaka oli muuttanut isänsä luota ja tullut soturiksi Mthethwa-kansan kanssa. Mthethwa-kansan johtaja Dingiswayo auttoi Shakaa nousemaan Zulujen johtajaksi hänen isänsä kuoltua vuonna 1816. Johtajat olivat hyviä ystäviä keskenään, ja heimot taistelivat yhdessä yhteistä vihollista, kuningas Zwiden johtamaa Ndwandwe-heimoa vastaan. Kun Ndwandwe heimo otti kiinni Dingiswayon ja tappoi hänet, Shakasta tuli myös Mthethwa-heimon johtaja. Shaka muutti taistelua ottamalla käyttöön uusia aseita ja taktiikoita. Gqokli-mäen taistelussa vuonna 1817 hänen joukkonsa löivät Ndwandwe-soturit.
Zulut ja Ndwandwe-soturit kohtasivat uudelleen Mhlatuze-joen taistelussa vuonna 1819. Tällöin Ndwandwet olivat jo ottaneet zulujen taktiikat käyttöön, joten Shaka heikensi heitä sissi-iskuilla ennen varsinaista taistelua. Zulut saapuivat Zwiden päämajaa lähelle nykypäivän Nongomaata. He lauloivat Ndwandwe-kansan voitonlaulua päästäkseen sisään. Zwide tapettiin, ja suurin osa Ndwandweista hylkäsi maansa ja perääntyi pohjoiseen luoden Zulujen kuningaskuntaa muistuttavia kuningaskuntia Sambiaan, Malawiin, Mosambikiin, ja Tansaniaan. Tämä oli verisen sisällissodan viimeinen vaihe. Monet Etelä-Afrikan heimot pakenivat zuluja muille alueille. Nguni-heimot aiheuttivat oman hävityksen käyttämällä zulujen taktiikoita sodassa. He perustivat omia poliittisia ryhmiä ja osoittautuivat suureksi uhaksi eurooppalaiselle kolonialismille esimerkiksi Maji Maji -kapinassa Saksan Itä-Afrikassa vuonna 1905–1907.
Fakhruddin Ali Ahmed

Fakhruddin Ali Ahmed (; 13. maaliskuuta 1905 – 11. helmikuuta 1977) oli Intian viides presidentti. Hän toimi ministerinä Intian parlamentissa vuodesta 1966 lähtien. Hän asettui ehdolle presidentiksi Intian kongressipuolueen jäsenenä. Ahmed ehti toimia presidenttinä vain vajaat kaksi ja puoli vuotta, koska hän kuoli kesken toimikauden.
Alena Trafimenka

Alena Mikalajeuna Trafimenka (, ; s. 20. maaliskuuta 1964 Minsk) on valkovenäläinen elokuvaohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, näyttelijä ja kirjailija.
Elämänvaiheita.
Trafimenka opiskeli ensiksi syntymäkaupungissaan ranskaa ja työskenteli Valko-Venäjän televisiossa vuodet 1982- 1989. Hän ryhtyi jo tuolloin tuottamaan ja ohjaamaan elokuvia. Vuonna 1989 hänet hyväksyttiin opiskelemaan elokuvaohjaajaksi Valko-Venäjän valtiolliseen taideakatemiaan. Hän valmistui vuonna 1994.
Valmistuttuaan hän sai apurahan opintojen jatkamiseen Ranskassa. Ranskassa hän ohjasi dokumenttielokuvan ja sai Ranskan valtion apurahan. Palattuaan kotimaahansa vuonna 1996 hän pääsi Belarusfilmin ohjaajaksi. Vuonna 1998 valmistui hänen ensimmäinen kokoillan elokuvansa. Samana vuonna hänet hyväksyttiin myös maansa elokuvaohjaajien liiton jäseneksi. Hän on jatkanut fiktioelokuvien ohella myös dokumenttien tekemistä ja osallistunut elokuvajuhlille Venäjällä, Ukrainassa, Puolassa ja Saksassa. 
Vuonna 2012 Trafimenka julkaisi runokokoelman. Performansseja hän on tehnyt vuodesta 1990.
Dotriakontaani

Dotriakontaani eli n-dotriakontaani (C32H66) on 32-hiilinen suoraketjuinen alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää ainetta. Dotriakontaanin rakennekaava on CH3(CH2)30CH3, moolimassa 450,88 g/mol, sulamispiste 69,7 °C, kiehumispiste 470 °C, tiheys 0,8124 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), taitekerroin 1,4550 ja CAS-numero 544-85-4. Dotriakontaani ei käytännössä liukene veteen, mutta se liukenee dietyylieetteriin ja hiilitetrakloridiin sekä hieman etanoliin ja kloroformiin sekä hyvin bentseeniin.
Yhdistettä esiintyy kasveissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Chanda Kochhar

Chanda Deepak Kochhar (s. ) on intialainen pankkiiri. Hän on toiminut pörssinoteeratun intialaisen ICICI Bank -pankkikonsernin toimitusjohtajana vuodesta 2009 lähtien. 
Hänen toimintavuosiensa aikana Intian suurin yksityinen pankkikonserni on kasvanut tuntuvasti. ICICI Bankilla oli vuonna 2017 yli 4 800 toimipistettä ja lähes 14 000 pankkiautomaattia. Konsernin palveluksessa oli noin 108 000 työntekijää. 
Kochharin aktiivisuus ICICI-pankin vähittäislainanannon ja intialaisen talouselämän kehittämisessä on saanut laajaa tunnustusta. Hän on useasti esiintynyt kansainvälisissä tiedostusvälineissä ja talousalan kokouksissa intialaisen rahoitusmaailman edustajana. Hän on saanut työstään monia tunnustuksia. Hän on toiminut useissa taloussektorin johtotehtävissä Intiassa ja toimii esimerkiksi maailman suurimpien rahoitusalan organisaatioiden johtajia ja johtavia virkamiehiä vuosittain yhteen kokoavan International Monetary Conferencen puheenjohtajana.
Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli Kochharin vuoden 2017 maailman vaikutusvaltaisimpien naisten listallaan sijalle 32. Talousjulkaisu Fortune sijoitti hänet talouselämän kansainvälisten (ei-yhdysvaltalaisten) naisvaikuttajien 5. sijalle maailmassa samana vuonna. Hän on ollut molemmilla vaikuttajalistoilla ainakin viisi vuotta peräkkäin. 
Kochhar suoritti kandidaattitutkinnon (B.A./B.Sc.) Jai Hind Collegessa ja ylemmän korkeakoulututkinnon (M.A.) Mumbain yliopistossa (Jamnalal Bajaj Institute of Management Studies). Hän on naimisissa liikemies Deepak Kochharin kanssa, heillä on kaksi lasta. 
Hänen puolisonsa Deepak Kochharin liiketoiminta Videocon-yhtymän kanssa on Intian viranomaisten tutkittavana. Videocon on ICICI Bankin suuri laina-asiakas, jolloin keskusteluun on noussut myös toimitusjohtaja Chanda Kochharin mahdolliset eturistiriidat Videoconin laina-asioista päätettäessä. Maaliskuun 2018 lopussa pankin hallitus antoi tukensa Chanda Kochharille. Kuitenkin esimerkiksi Bloombergin huhtikuussa 2018 julkaisemassa mielipiteessä kysyttiin, kuinka pitkään pankin tuki menestyksekkäälle toimitusjohtajalleen jatkuu.
PETaasi

PETaasit ovat esteraaseihin kuuluvia entsyymeitä (EC 3.1.1.101), jotka pilkkovat PET-muovia mono-2-hydroksietyylitereftalaatti (MHET) -monomeereiksi (n on monomeerien lukumäärä PET-polymeerissä):
 (etyleenitereftalaatti)n + H2O ⇌ (etyleenitereftalaatti)n-1 + MHET
Hyvin pieni määrä PET muovia hajoaa PETaasilla bis(2-hydroksietyylitereftalaatiksi (BHET). PETaasit pystyvät myös pilkkomaan PEF muovia (polyetyleeni-2,5-furaanidikarboksylaatti), joka on biopohjainen PET korvaava muovi. PETaasit eivät hydrolysoi alifaattisia polyestereitä kuten polybutyleenisukkinaattia tai polylaktidia.
Historia.
Ensimmäinen PETaasi loydettiin 2016 "Ideonella sakaiensis" 201-F6 bakteerikannasta Japanilaisen PET muovipullojen kierrätyslaitoksen läheisyydestä otetuista liejunäytteistä. Monia muunlaisia PET polyesteriä pilkkovia hydrolaaseja on kuvailtu ennen PETaasin löytämistä. Eri entsyymien kykyä pilkkoa erilaisia polyestereitä on kuvailtu esimerkiksi ainakin jo vuosina 1975 (α-kymotrypsiini) ja 1977 (lipaasi). PET otettiin laajaan käyttöön 1970-luvulla, jonka vuoksi bakteerien PETaasien on esitetty kehittyneen aivan hiljattain.
MHET hajoaminen "I. sakainensis" bakteerissa.
MHET hajoaa "I. sakaiensis" bakteerissa MHETaasi entsyymillä hydroksietyylitereftalaatiksi, joka hajoaa ympäristön veden vaikutuksesta tereftaalihapoksi ja etyleeniglykoliksi. Nämä muuntuvat ympäristölle harmittomiksi hiilidioksidiksi ja vedeksi.
Rakenne.
Huhtikuussa 2018 tunnettiin 13 PETaasien kiderakennetta: 6EQD, 6EQE, 6EQF, 6EQG, 6EQH, 6ANE, 5XJH, 5YNS, 5XFY, 5XFZ, 5XG0, 5XH2 ja 5XH3.
Geenimuuntelu.
2018 tutkijaryhmä tutki PETaasien evoluutiota ja sattumalta heidän onnistui lisätä entsyymin PET hydrolysoivaa vaikutusta geenitekniikkaa hyödyntäen noin 20%. Tutkimuksessa tehtiin kaksoismutantti (S238F ja W159H), jonka katalyyttinen keskus oli alkuperäistä entsyymiä kapeampi. Parannuksen ehdotettiin kertovan siitä, ettei kyseisen PETaasin kyky pilkkoa PET muovia ollut vielä kehittynyt huippuunsa ja entsyymiä olisi siten mahdollista tehostaa entisestään muunlaisin mutaatioin.
Anne de Rochechouart de Mortemart

Marie Anne Victurnienne Clémentine de Rochechouart de Mortemart , Uzèsin ruhtinatar (10. helmikuuta 1847 Pariisi – 3. helmikuuta 1933 Dampierre-en-Yvelines) oli ranskalainen kuvanveistäjä, kirjailija, feministi ja hyväntekeväisyyden harrastaja. Hän oli perinyt erittäin suuren omaisuuden Veuve Clicquot -samppanjamerkin perustajalta.
Elämänvaiheita.
Anne de Rochechouart de Mortemart oli aatelisperheen tytär ja hänen iso-isoäitinsä oli ollut Madame Barbe-Nicole Clicquot Ponsarin, kuuluisan samppanjamerkin omistaja ja perustaja. Avioliiton myötä hänestä tuli vuonna 1872 Crussolin ja Uzèsin herttuatar. Hänen aviomiehensä äänesti Ranskan kansalliskokouksessa vuonna 1871 tasavallan palauttamista vastaan. 
Erittäin varakkaana henkilönä vailla toimeentulohuolia Anne de Rochechouart de Mortemart saattoi omistautua monelle eri elämänalueelle. Hän oli kirjailija, kuvanveistäjä, urheilija ja lapsilleen omistautunut äiti. Häntä kiinnosti myös politiikka. Näiden aktiviteettien ohella hän tuli kuuluisaksi hyväntekeväisyydestään. Aluksi hän tuki avokätisesti konservatiivipoliitikko Georges Boulangeria tämän pyrkimyksissä palauttaa monarkia. Myöhemmin hän kiinnostui naisten aseman parantamisesta ja kampanjoi naisten äänioikeuden puolesta. Lisäksi hän puolusti työssäkäyvien naisten oikeutta käyttää työllään ansaitsemansa rahat omiin tarkoituksiinsa. 
Ruhtinatar tuli kuuluisaksi myös kahdesta autoihin liittyvästä asiasta. Autot olivat hänen aikanaan uutuus ja hän innostui niistä kovasti. Anne de Rochechouart de Mortemart oli ensimmäinen ranskalainen nainen joka sai ajoluvan ja ensimmäinen ranskalainen joka sai ylinopeussakon. 
De Mortemart oli myös taiteellisesti lahjakas. Hän toimi taidemaalarina ja kuvanveistäjänä käyttäen taiteilijanimeä "Manuela". Vuoden 1887 salongista hän sai kunniamaininnan. Hän johti naistaiteilijoiden liittoa. Kuuluisuutta saavutti hänen veistämänsä Jeanne d’Arcin patsas Mehun-sur-Yèvressä, jonka vetäytyvät saksalaisjoukot tuhosivat vuonna 1944. 
Paitsi kuvataiteita, de Rochechouart harrasti myös kirjallisuutta. Hän kirjoitti romaaneja, runoja sekä näytelmiä.
Tritriakontaani

Tritriakontaani eli n-tritriakontaani (C33H68) on 33-hiilinen suoraketjuinen alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää ainetta. Tritriakontaanin rakennekaava on CH3(CH2)31CH3, moolimassa 464,907 g/mol, sulamispiste 71,2 °C ja CAS-numero 630-05-7. Tritriakontaani ei käytännössä liukene veteen.
Yhdistettä esiintyy kasveissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Suutele minua, tyhmyri

Suutele minua, tyhmyri ("Kiss Me, Stupid") on Billy Wilderin ohjaama ja yhdessä I. A. L. Diamondin käsikirjoittama komediaelokuva vuodelta 1964. Sen pääosia esittävät Dean Martin, Kim Novak ja Ray Walston. Farssimainen seksikomedia perustuu italialaisen Anna Bonaccin näytelmään "L’ora della fantasia".
Juoni.
Climax-nimisen nevadalaisen pikkukaupungin muusikko Orville (Walston) soittaa kirkossa urkuja, antaa kotonaan pianotunteja ja säveltelee lauluja, jotka huoltoasemaa pitävä Barney (Cliff Osmond) sanoittaa. Miehet haaveilevat menestyksestä musiikkibisneksessä. Kun tankkaamaan pysähtyy suosittu laulaja Dino Martin, Barney näpelöi tämän avoauton moottoria niin, että laulajatähti joutuu jäämään Orvillen luo yöksi. Näin Orville ja Barney saavat tilaisuuden esitellä Dinolle materiaaliaan. Orville on sairaalloisen mustasukkainen kauniista vaimostaan (Felicia Farr) ja yrittää lähettää tämän illaksi pois kotoa kertomatta julkkisvieraastaan, jota vaimo on ihaillut lapsesta asti. Naistenmies Dinon seuralaiseksi ja Orvillen vaimoa esittämään hoidetaan paikallisen kapakan seksipommi Polly the Pistol (Novak). Käykin niin, että Orville ihastuu Pollyyn. Orvillen vaimo saa selville miesten juonen, mutta on hyvin anteeksiantavainen ja avioliitto jatkuu. Polly lähtee kaupungista, ja Dino esittää televisiossa Orvillen ja Barneyn tekemän laulun.
Tuotanto.
Wilder yritti alun perin saada Orvillen rooliin vakionäyttelijänsä Jack Lemmonin, joka oli tuolloin naimisissa Orvillen vaimoa näytelleen Felicia Farrin kanssa. Lemmonilla oli kuitenkin muita työesteitä, ja kuvaukset aloitettiin brittinäyttelijä Peter Sellersin kanssa. Kuuden viikon kuvausten jälkeen Sellers joutui pitkälle sairauslomalle sydänvaivojensa takia, ja kuvaukset jouduttiin aloittamaan alusta Ray Walstonin kanssa.
Orvillen ja Barneyn säveltämien laulujen melodiat valittiin jo edesmenneen George Gershwinin julkaisemattomien sävellysten joukosta, ja säveltäjän veli Ira Gershwin teki niihin elokuvaan sopivat sanoitukset. Elokuvan muun musiikin on säveltänyt André Previn.
Vastaanotto.
"Suutele minua, tyhmyri" oli Hollywoodin ensimmäisiä elokuvia, joka avoimesti kyseenalaisti avioliittoinstituutiota. Amerikkalaiset ensi-iltakriitikot pitivät elokuvaa vulgäärinä ja epähauskana, ja erilaiset moraalia vartiovat järjestöt tuomitsivat sen jyrkästi. Katoliset piirit yrittivät saada sille esityskiellon. Myöhemmin elokuvan arvostus on parantunut, muttei sitä koskaan ole pidetty Wilderin parhaisiin komedioihin kuuluvana.
Euroopassa elokuva otettiin vastaan suopeammin. Samasta näytelmästä oli Italiassa tehty elokuva "Moglie per una notte" (suom. ”Vaimo yhdeksi yöksi”) jo 1952. "Helsingin Sanomissa" Paula Talaskivi piti Wilderin uutuuselokuvaa tuoreeltaan amerikkalaiseksi elokuvaksi hämmentävän rohkeana ja ”eroottisten lankeemusten asiallisena tunnistajana”, rehellisempänä kuin "Poikamiesboksi" ja parempana kuin Wilderin tuolloin vielä Suomessa esittämätön "Yks’, kaks’, kolme".
Emma Walmsley

Emma Natasha Walmsley (s. kesäkuu 1969) on brittiläinen yritysjohtaja. Hän on toiminut Britannian suurimpiin pörssiyhtiöihin kuuluvan lääkejätti Glaxo Smith Klinen (GSK) toimitusjohtajana huhtikuusta 2017 lähtien. 
Markkina-arvoltaan noin 80 miljoonan punnan arvoisen (9/2016) brittiyhtiön liikevaihto oli 38 miljardia dollaria ja se työllistää yli 98 000 ihmistä. Walmsley tuli GlaxoSmithKlinen kuluttajaliiketoiminnan johtotehtäviin vuonna 2010; ennen toimitusjohtajuutta vastasi 10 miljardin liikevaihdon suuruisesta GSK:n kuluttajabrandien toimialasta. Tätä ennen hän työskenteli myyntitehtävissä ja johtajana kosmetiikkayritys L’Oréalilla usealla eri mantereella.
Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli Walmsleyn vuoden 2017 maailman vaikutusvaltaisimpien naisten listallaan sijalle 29. Talousjulkaisu Fortune nosti hänet suoraan talouselämän kansainvälisten (ei-yhdysvaltalaisten) naisvaikuttajien 2. sijalle maailmassa samana vuonna. 
Walmsley on suorittanut kielitieteiden ylemmän korkeakoulututkinnon (M.A.) Oxfordin yliopistossa. Hän on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
Rudolf Ray

Rudolf Ray (12. kesäkuuta 1884 Lappee – 14. kesäkuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen liikemies ja pääkonsuli. Hänet tunnetaan vuonna 1931 Helsingin Kaivopuistoon istutetun Itsenäisyyden kuusen lahjoittajana.
Lappeen pitäjän Lapveden kylässä ratamestari Anders Rayn perheeseen syntynyt Rudolf Ray opiskeli Helsingin Suomalaisessa Reaalilyseossa vuodesta 1894 lähtien, mutta jätti koulun kesken 1901 ja ryhtyi rautatievirkamieheksi. Vuonna 1914 hän perusti Helsinkiin maataloustuotteita välittäneen liikkeen Maanviljelijäin Kauppatoimisto. Suomen itsenäistyttyä Ray ryhtyi vuonna 1919 Chilen pääkonsuliksi toimien lähinnä maan salpietariteollisuuden edustajana.
Vuonna 1930 kuollut Ray lahjoitti testamentissaan eduskunnalle Suomen itsenäistymispäivänä 1917 istuttamansa kuusen sekä varat siihen liittyvää muistomerkkiä varten. Kaivopuistoon siirretty kuusi muistomerkkeineen luovutettiin eduskunnalle juhlallisin menoin 13. toukokuuta 1931. Muistomerkissä on Rayn kirjoittamia säkeitä ja lisäksi tilaisuudessa esitettiin hänen sanoittamansa "Isänmaan kuusen hymni", jonka oli säveltänyt Leevi Madetoja. Ray teki myös ehdotuksen Suomen vaakunaksi, jossa leijonan sijasta oli karhu. Hänen suunnittelemansa vaakuna on ikuistettu Itsenäisyyden kuusen muistokiveen.
Tim Winton

Timothy (Tim) John Winton (s. 4. elokuuta 1960 Karrinyup, Länsi-Australia, Australia) on australialainen kirjailija, lastenkirjailija ja käsikirjoittaja.
Winton suunnitteli jo nuoresta pitäen ryhtyvänsä kirjailijaksi, ja hän opiskeli siinä tarkoituksessa West Australian Institute of Technologyssa (myöhemmin Curtin University) luovaa kirjoittamista. Hän sai vuonna 1981 Australian/Vogel National Literary Award käsikirjoituksesta, josta tuli romaani "An Open Swimmer" (1982), ja sen ansiosta hänestä tuli tunnettu nimi.
Winton muutti 1980-luvun lopulla perheineen ulkomaille, mutta Länsi-Australian rannikkoseudut pysyivät hänen teostensa maisemina. 1990-luvun alkupuolella hän palasi ostamaan talon kotiseudultaan. Tuolloin hän sai toisen palkinnon, vuonna 1992 Miles Franklin Literary Awardin teoksesta "Cloudstreet", josta myöhemmin syntyi yhteistyössä yhdysvaltalaisen kirjailijan Ellen Fontanan kanssa televisiosarjan käsikirjoitus. Hän sai kolmannen kerran Miles Franklin Literary Awardin 2002, jolloin hänet palkittiin teoksesta "Dirt Music" ("Maantiemusiikkia"). Hän on kirjoittanut myös omaelämäkerrallisia teoksia, kuten "Island Home: A Landscape Memoir" ja "The Boy Behind the Curtain".
Winton toimii aktiivisesti yhteiskunnallisten ja ympäristökysymysten parissa ja on ollut Australian Marine Conservation Societyn varapuheenjohtaja. Hän on kirjoittanut tekstit useisiin luontokuvakirjoihin, ja hänen mukaansa on nimetty kalalaji, joka elää Kimberleyn seudulla.
Nancy Olson

Nancy Olson Livingston (s. 14. heinäkuuta 1928 Milwaukee, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka nousi nopeasti tähteyteen toisella elokuvallaan "Auringonlaskun kadulla", josta hän oli ehdolla myös parhaan naissivuosan Oscar-palkintoon. Olson jätti 1950-luvun puolivälin jälkeen Hollywoodin ja teki joitakin rooleja Broadwayllä. Hän palasi kuitenkin vielä muutamien elokuvien ajaksi Walt Disney Picturesille, mutta hän vähensi uudestaan roolejaan keskittyäkseen perheeseensä.
Nuoruus.
Nancy Olson syntyi Milwaukeessa vuonna 1928. Hän oli lääkäri Henry J. Olsonin tytär. Hän aloitti vuonna 1957 opinnot Wisconsinin yliopistossa, missä hän opiskeli vuoden. Perhe muutti Los Angelesiin, mistä Henry Olson oli saanut paikan Los Angelesin Kalifornian yliopiston (UCLA) obstetriikan ja gynekologian professorina. Nancy Olson jatkoi opiskelujaan UCLA:ssa ja aikoi erikoistua radionäyttelemiseen.
Yliopistosta Paramountin tähtinäyttelijäksi.
Paramount Picturesin kykyjenetsijä näki Olsonin UCLA:n opiskelijanäytelmässä. Hän sai sopimuksen Paramountille, mutta hänet unohdettiin useaksi kuukaudeksi. Sitten Olson lainattiin 20th Century Foxille lännenelokuvan "Miesten mies" (1949) kuvauksiin.
"Auringonlaskun katu" (1950) teki Olsonista Paramountin kirkkaimpiin kuuluvan nuoren tähden. Hän oli roolistaan ehdolla parhaan naissivuosan Oscariin. "Auringonlaskun kadun" miespääosaa esitti William Holden, jonka kanssa Olson teki kolme elokuvaa, "Vaistosin rikoksen" (1950), "Sodassa ja rakkaudessa" (1951) ja "Tiikerihai" (1951). Holdenin lisäksi Olson pääsi esiintymään Paramountin toisen suositun näyttelijän kanssa, kun hän oli Bing Crosbyn vastanäyttelijä elokuvassa "Sävelten maailmassa".
Broadwaylle ja paluu Hollywoodiin.
Hollywood ei ollut täysin täyttänyt Olsonin odotuksia, eikä hän varsinaisesti halunnut olla tähtinäyttelijä. Hän jätti Hollywoodin ja muutti New Yorkiin, missä hän aikoi keskittyä perheensä kasvattamiseen. Olson kuitenkin näytteli Broadwayllä näytelmissä "Tunnel of Love", "Send Me No Flowers" ja "Mary, Mary".
Olsonin liitto Alan Jay Lernerin kanssa päättyi vuonna 1957, ja hän jäi yksin kasvattamaan parin kahta poikaa. Hän oli ollut jo muutaman vuoden poissa elokuvamaailmasta, kun hänen agenttinsa ilmoitti, että Walt Disney etsi näyttelijöitä uudentyyppiseen elokuvaan. Olson sai osan elokuvasta "Pollyanna – iloinen tyttö".
Olson piti Walt Disney Picturesin ilmapiiristä ja koki, että yhtiö toimi eri tavalla kuin muut Hollywoodin tuotantoyhtiöt. Hän teki tämän jälkeen Disneylle myös elokuvat "Pyörät pilvissä" (1961) ja "Professorin ihmeelliset keksinnöt" (1962). Tämän jälkeen hän hiljensi jälleen uraansa ja otti enemmän roolia kotiäitinä.
Yksityiselämä.
Olson oli kahdesti naimisissa. Hänen liittonsa sanoittaja Alan Jay Lernerin kanssa kesti vuodesta 1950 vuoteen 1957. He saivat liitostaan kaksi tytärtä. Toisen miehensä Olson tapasi ollessaan töissä Disneyllä. Alan W. Livingston oli tuottanut "Bonanzan" ja kehittänyt Bozo the Clown -nimisen hahmon. Olson ja Livingston menivät naimisiin 1962, ja he saivat pojan vuonna 1964. He olivat naimisissa Livigstonin kuolemaan 2009 asti.