tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dávid Barczafalvi Szabó

Dávid Barczafalvi Szabó (1753 t. 1755 − 1828) oli unkarilainen kirjailija ja innokkaimpia kielenuudistajia.
Barczafalvi pyrki muiden kielenuudistajien rinnalla muun muassa uusia, "aitounkarilaisia" sanoja sepittämällä ja niitä kirjoituksissaan käyttämällä puhdistamaan unkarin kielen vieraista, varsinkin saksalaisista ja latinalaisista aineksista ja siten luoda uudelleen unkarin kirjakielen. Barczafalvi loi runsaasti mielivaltaisesti muodostettuja sanoja. Monet niistä ovat jääneet unkarin kieleen pysyvästi. Barczafalvin vuodesta 1786 toimittama aikakauskirja "Magyar Hírmondó" sekä hänen kääntämänsä saksalaisen kirjailijan Johann Martin Millerin romaani "Siegwart" sisältävät runsaasti hänen muodosteitaan.
Kahenlampi

Kahenlampi on Savonlinnan Haukiniemen Upatossa sijaitseva lampi, jonka pinta-ala on noin 3.2 hehtaaria. Kahenlammen laskujoki on Haukiveden Tevanlahteen laskeva Kylmäjoki. Mutapohjainen Kahenlampi on kyläläisten keskuudessa kuuluisa kalapaikka. Lammella pesii kanadanmajava.
Särvin

Sana särvin tarkoittaa leivän, perunan tai vastaavan höysteenä nautittavaa ruokaa tai juomaa 
Erisnimenä Särvin viittaa suomalaisen Särkifoodin kehittämään kalasta tehtyyn jauhelihaan, jonka pääraaka-aine on lahna. Särvintä on saatavana maustamattomana (original) sekä texmexmakuisena, ja ne myydään 400 gramman pakkauksissa. Tuotetta on tarkoitus käyttää perinteisen jauhelihan tavoin. Kalajauhelihan idean kehitti Aalto-yliopistossa opiskellut Paavo Vallas, joka etsi tapoja hyödyntää särkikaloja entistä enemmän. Särpimen valmistukseen käytetään kotimaista kalaa, jota pyydetään Pohjanlahdelta ja Saaristomereltä.
Särvin sai julkisuutta loppuvuodesta 2019, kun se oli yksi S-ryhmän Menestysresepti-kilpailun finalisteista. Särpimelle myönnettiin tuolloin 15 000 euroa tuotekehittelyyn.. 
Särvintä myyvät S-ryhmän kaupat.
Bar-Hebraeus

Bar-Hebræus (myös: "Abu-faradž"), (1226−1286) oli syyrialais-arabialainen kirjailija, kotoisin Malatiasta. Vuodesta 1264 kuolemaansa saakka hän vaikutti jakobiittisen kirkon mafrjanina eli alipiispana. Hänen lukuisista kirjoituksistaan kieliopin, eksegetiikan ja historian alalla on syyriankielinen kronikka tärkeä lähdeteos.
Upatto

Upatto on metsäalue Savonlinnan Haukiniemessä. Sen pinta-ala on noin 21 hehtaaria. Alueen nimen ovat keksineet paikalliset asukkaat. Upatossa sijaitsee sekä luonnontilaista metsää että talousmetsää. Alueella sijaitsee useita vapaa-ajan asuntoja sekä Kahenlampi-niminen lampi.
Aittosaari

Aittosaari, puhekielessä myös Aitssaari tai Aitsaari, on noin 3,2 hehtaarin kokoinen saari Pihlajaveden Kuivinselällä Savonlinnassa. Saarella kasvaa metsää, ja se on 300 metriä pitkä ja 160 metriä leveä. Sen kaakkoispuolella on kaksi luotoa, joista isompi on mäntyjä kasvava ja pienempi on puuton. Aittosaaren ja Pellossalon erottaa noin 100 metriä leveä salmi.
Fokker Eindecker

Fokker Eindecker oli sarja Saksan ensimmäisessä maailmansodassa käyttämiä yksipaikkaisia yksitasoisia hävittäjälentokoneita, jotka kehitti hollantilainen insinööri Anthony Fokker. Huhtikuussa 1915 kehitetty ensimmäinen Eindecker oli ensimmäinen tarkoitukseen rakennettu saksalainen hävittäjälentokone ja ensimmäinen ilma-alus, joka oli varustettu synkronointilaitteella, joka antoi ohjaajalle mahdollisuuden laukaista konekivääri potkurin kaaren läpi osumatta lapoihin.
Naisten Suomi–Ruotsi-yleisurheilumaaottelu 1961

Vuoden 1961 naisten Suomi–Ruotsi-maaottelu käytiin Kouvolassa 3. syyskuuta.
Oleg Hlevnjuk

Oleg Vitaljevitš Hlevnjuk (; s. 7. heinäkuuta 1959 Vinnytsja, Ukrainan SNT) on venäläinen historioitsija, joka työskentelee Venäjän federaation valtionarkistossa. Hän on tutkinut erityisesti Neuvostoliiton ja stalinismin historiaa, ja hänen teoksiaan on käännetty useille kielille, Josif Stalinin elämäkerta on käännetty myös suomeksi.
Kylmäjoki

Kylmäjoki on joki tai puro, joka sijaitsee Savonlinnan Haukiniemessä. Se laskee Kahenlammesta Tevanlahteen. Joen pituus on noin 1,8 kilometriä ja leveys keskimäärin 2 metriä. Korkeusero joen päissä on 11,4 metriä.
Max von Schillings

Max von Schillings (19. huhtikuuta 1868 Düren – 24. heinäkuuta 1933 Berliini) oli saksalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän oli maansa myöhäisromantiikan keskeinen vaikuttaja. Urallaan saavuttamastaan arvostuksesta huolimatta hänen jälkimainettaan heikensivät hänen myöhäisten vuosiensa kytkökset natsipuolueeseen (NSDAP). 
Schillings opiskeli musiikkia ensin Bonnissa ja pääsi sitten Münchenin yliopistoon, jossa ystävystyi Richard Straussin kanssa. Vuonna 1892 hän sai nimityksen avustavaksi kapellimestariksi Bayreuthin musiikkijuhlille, jossa eteni pääkuoronjohtajaksi. Vuonna 1903 Schillings nimitettiin orkesterinjohdon professoriksi Müncheniin, jossa hänen oppilaidensa joukossa oli Wilhelm Furtwängler. 
Schillingsin ensimmäinen menestynyt teos oli monodraama "Das Hexenlied" (1904), joka perustui Ernst von Wildenbruchin tarinaan. Schillings sävelsi teoksen laulaja Ludwig Wüllneriä varten. Wüllner teki teoksesta oman erikoisuutensa ja esitti sitä kansainvälisesti. "Das Hexenlied" edustaa Schillingsiltä tavallista radikaalimpaa ilmausta ja nousi säveltäjän tunnetuimmaksi teokseksi. Ooppera "Moloch" (1906) oli jälleen konservatiivisempi. Samoihin aikoihin Schillings johti Straussin "Elektran" (1905) ja "Salomen" (1908) kantaesitykset. Ennen toista maailmansotaa suursuosiossa oli Schillingsin ooppera "Mona Lisa" (1915), joka yhdisteli saksalaista postromanttista oopperaa ja italialaista verismiä. Schillingsin näyttelijävaimo Barbara Kemp ja myöhemmin Maria Jeritza saivat tästä teoksesta itselleen vakiroolin.
Vuonna 1918 Schillings pääsi Berliinin Staatsoperin johtoon. Siellä hän johti kantaesitykset esimerkiksi Straussin "Die Frau ohne Schattenista", Hans Pfitznerin "Palestrinasta", Ferruccio Busoni "Arlecchinosta" ja Franz Schrekerin "Die Gezeichnetenista". Schillings poistettiin virasta vuonna 1925, koska oli joutunut ristiriitoihin Preussin kulttuuriministeri Carl Heinrich Beckerin kanssa. Tämän jälkeen Schillings kiinnostui äärioikeistopolitiikasta ja "saksalaisen musiikin" suojelemiselta modernismin ja ulkomaalaisuuden vaikutteilta. Vuonna 1931 natsit aloittivat yhteistyön Schillingsin kanssa. Hänen vuoden 1900 oopperansa "Der Pfeifertag" esitettiin uudelleen vuonna 1931, mitä natsit korostivat merkittävänä tapahtumana. Natsismin vahvistumisen myötä Schillings alkoi saada huomattavia nimityksiä. Vuonna 1932 hänet nimitettiin Preussin taideakatemian johtoon. Hän puhdisti organisaation "dekadenteista" taiteilijoista, joihin tulivat liitetyiksi Arnold Schönberg, kuvataiteilija Käthe Kollwitz ja jopa Schillingsin vanha ystävä Franz Schreker. Tästä toimenpiteestä moni huomattava taiteilija sai sysäyksen maasta poistumiseen. Schillings kuoli yllättäen heinäkuussa 1933, eikä hänen maineensa ole koskaan palautunut hänen viimeisten vuosien toiminnastaan, vaikka joitain hänen teoksiaan ("Das Hexenlied", "Mona Lisa") onkin elvytetty menestyksellä. Schillings teki kapellimestarina levytyksiä esimerkiksi Richard Wagnerin teoksista ja vuonna 1922 Ludwig Wüllnerin kanssa omasta "Das Hexenlied" -oopperastaan, jota vielä aikanaan pidettiin modernina.
Kuivinselkä

Kuivinselkä on Savonlinnassa sijaitseva, Pihlajaveteen kuuluva 1,4 neliökilometrin kokoinen järvenselkä Pellossalon saaren ja Nikaniemen välissä. Selän syvin kohta sijaitsee Saparosaaren kärjessä ja on reilut 9 metriä syvää.
Luonto.
Kuivinselän luonto on hyvin tyypillistä suomalaista järviluontoa. Selän ja rantojen mataluuden vuoksi monet lahdet ovat ruovikkoisia. Alueella pesii muun muassa härkälintuja, isokoskeloita ja telkkiä. Alueella on tavattu usein saimaannorppia, mutta pesinnöistä ei ole varmoja havaintoja viime vuosilta.
Saaria.
Kuivinselän suurimmat saaret ovat Paakonsaari, Aittosaari, Iso-Kuivinsaari, Saparosaari, Punnonsaari ja Sairalansaari.
Ferdinánd Barna

Ferdinánd Barna (1825−1895) oli unkarilainen kielentutkija ja etnografi ja Unkarin kansallismuseon virkamies vuodesta 1860. Hän käsitteli useissa tutkielmissa suomalais-ugrilaisten kansojen kieliä, lähinnä unkaria sekä esihistoriaa, pakanallista uskontoa ja runoutta koskevia kysymyksiä.
Erityistä huomiota Barna ansaitsee sen vuoksi, että hän käänsi ensimmäisenä "Kalevalan" kokonaisuudessaan unkariksi. Käännös "Kalevala: a finnek nemzeti eposza" ilmestyi 1871 Pestissä. Barnan muita julkaisuja ovat (ei suomennettu): Suomalainen kansanrunous muinais-unkarilaiseen runouteen verrattuna (1873), Unkarin kielen korosta (1875), Eräs unkarilaisen ja suomalaisen kirjallisuuden välinen yhtymäkohta (1878), Muinaisuskontomme pääjumalat (1881), Muinaisuskontomme pienemmät jumaluusolennot sekä uhrimenot (1881).
Barna myös osallistui aikansa polttaviin kielikysymyksiin, kielenuudistusriitaan ja unkarilaisten alkuperää koskevaan väittelyyn. Hän asettui edellisessä periaatteellisesti varsin järkevälle ja maltilliselle kannalle, jälkimäisessä hän taas pääasiassa vastusti Ármin Vámbéryn turkkilaisteoriaa. Barna tutustutti unkarilaisia useissa selonteoissaan Suomessa ja Venäjällä ilmestyneisiin mordvalaisia ja votjakkeja koskeviin kansatieteellisiin ja historiallisiin teoksiin.
Useimmat Barnan tutkielmista ja selostuksista ilmestyivät Unkarin tiedeakatemian julkaisusarjassa "Értekezések".
IBM 1401

IBM 1401 oli IBM:n lokakuussa 1959 esittelemä tietokone. Tietokone oli tallennetun ohjelman tietokone, joka perustui transistorilogiikkaan ja oli IBM:n ensimmäisiä transistoritietokoneita.
Aiemmat tietokoneet olivat usein elektro-mekaanisia tai elektroniputkiin perustuvia.
Tallennetun ohjelman tietokoneessa ohjelma voitiin ladata reikäkorteilta tai magneettinauhalta ilman fyysisiä muutoksia laitteeseen.
Tietokone ei ollut suurin eikä nopein mutta se oli yksi edullisimmista. Tietokonetta sanottiin ensimmäiseksi huokeaksi yleiskäyttöiseksi tietokoneeksi ja IBM sai tilausta viidessä viikossa sen julkaisun jälkeen: enemmän kuin ennakointiin sen koko elinajaksi. Tietokonetta oli parhaimmillaan 1960-luvulla noin kappaletta käytössä ja noin puolet maailman tietokoneista koostui 1400-sarjan malleista. Yritykset vuokrasivat tietokonetta Yhdysvaltain dollarin kuukausihinnalla (nykyrahassa noin dollaria), joka oli aikanaan edullinen hinta. Myyntihinta oli dollaria (3,4 miljoonaa dollaria nykyrahassa).
Varhain 1950-luvulla IBM:n toimitusjohtaja Thomas Watson ajoi yrityksen siirtymistä elektromekaanisista elektronisiin tuotteisiin. Tavoitetta varten IBM kehitti automatisoitua transistorien valmistusta ja automatisoitua piirilevyjen valmistusta. IBM kehitti Standard Modular System (SMS) paketoinnin elektroniikan komponenteille sekä CDTL-logiikkaa (), jotka valittiin 1401:een sen vuokrauskustannuksien pitämiseksi alhaalla. Kehitettyä SMS-teknologiaa hyödynnettiin myös 7000-sarjan tietokoneissa IBM 7090, IBM 7070 ja IBM 7030.
Tietokone oli aikanaan pienen mittakaavan tietokone, mutta koostui puolesta miljoonasta diskreetistä komponentista, painoi jopa viisi tonnia ( – paunaa) ja käytti virtaa.
Tietokoneessa oli vaihteleva (ei kiinteä) sanan pituus. Tietokone käytti desimaalijärjestelmää binäärijärjestelmän sijaan.
Tietokoneeseen sai varhaisen korkean tason ohjelmointikelen Report Program Generator (RPG).
Myöhempään IBM S/360 -sarjan malliin 30 oli saatavilla 1401-yhteensopivuusominaisuus.
Islantilainen muusikko Jóhann Jóhannsson on julkaissut albumin nimeltä "IBM 1401, A User's Manual".
Teipillä tai rakkaudella

Teipillä tai rakkaudella on suomalaisartisti Anna Abreun 15. marraskuuta 2019 julkaistu järjestyksessään seitsemäs studioalbumi. Julkaisuviikollaan albumi nousi toiseksi Suomen virallisella albumilistalla. Kaikkiaan listasijoituksia Top50:ssä on kertynyt 54 vuosina 2019–2021. Fyysisten albumien myyntilistalla levy oli Top10:ssä yhden viikon oltuaan julkaisuviikolla sijalla kahdeksan. Emma-gaalassa 2020 albumi oli ehdolla vuoden pop-albumiksi.
Karl Vilhelm Konstantin De Geer

Karl Vilhelm Konstantin De Geer (10. maaliskuuta 1839 Porvoo – 9. maaliskuuta 1904 Helsinki) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri.
De Geerin vanhemmat olivat postimestari Carl Vilhelm De Geer ja Hedvig Elisabet Kjellström ja puoliso 8. maaliskuuta 1904 alkaen Johanna Kristina Lönnqvist. De Geer valmistui Pietarin merikadettikoulusta 1857 ja hänet määrättiin midshipsmanina palvelukseen Venäjän laivastoon. Hän kävi 1858–1861 Pietarin merisota-akatemian ja hänet komennettiin sen jälkeen Siperian laivastoon. Luutnantiksi De Geer ylennettiin 1863 ja siirrettiin 8. meriekipaasiin Pietariin 1867 ja edelleen Amurin meriekipaasiin 1869. Kapteeniluutnantiksi hänet ylennettiin 1872 ja siirrettiin Itämeren laivastoon 1874. Viaporin sotasataman suomenmaalaisen merikomppanian päälliköksi hän tuli 1876. De Geer ylennettiin 2. luokan kapteeniksi 1882 ja määrättiin Suomen luotsi- ja majakkalaitoksen ylihallituksen ylijohtajan apulaiseksi seuraavana vuonna. Luotsilaitoksen everstiluutnantiksi hänet ylennettiin 1888 ja siirrettiin laivaston perämiesosastoon, pysytettynä edellisessä tehtävässään. Hänet merkittiin samalla everstinä Venäjän laivaston amiraliteetin upseeriluetteloihin. De Geer sai eron sotapalveluksesta kenraalimajurina huhtikuussa 1894 ja eron luotsi- ja majakkalaitoksen ylihallituksen ylijohtajan apulaisen tehtävästä tammikuussa 1895.
Ármin Vámbéry

Ármin Vámbéry, myös: "Hermann Vámbéry" (1832−1913), juutalaissyntyinen unkarilainen tutkimusmatkailija ja orientalisti. Hän matkusti 1857 Konstantinopoliin, jossa opintoja harjoittaen oleskeli kuusi vuotta. Hän liittyi 1863 dervissiksi puettuna pyhiinvaellusretkikuntaan ja kulki näin Armenian ja Persian kautta Bukharaan ja Samarkandiin asti, josta 1864 lähti paluumatkalle. Hänet nimitettiin 1865 Budapestin yliopistoon itämaisten kielten opettajaksi ja myöhemmin professoriksi. Matkoistaan Vámbéry julkaisi useita mieltäkiinnittäviä kertomuksia, esimerkiksi "Középázsiai utazás" ("Matkustus Keski-Aasiassa", 1865, ilmestynyt useille kielille käännettynä). 
Vámbéry ajoi innokkaasti Englannin keskiaasialaisen vallan asiaa, mikä seikka luonnollisesti herätti ihastusta Englannissa ja mielipahaa Venäjällä. Vámbéryn tieteellisistä teoksista ovat arvokkaimmat ne, jotka sisällykseltään ovat aineskokoelmien luontoisia, esimerkiksi tšagatai-turkkilainen sanasto "Abuska" (1862), "Čagataische Sprachstudien" (1867), "Uigurische Sprachmonumente und das Kudatku Bilik" (1870), "Altosmanische Sprachstudien" (1901) ja "Jusuf und Ahmed" (1911).
Vähemmin onnistuneita ovat sitä vastoin ne Vámbéryn tutkimukset (esimerkiksi "Etymologisches Wörterbuch der turko-tatarischen Sprachen", 1878), joiden laatimiseen olisi ollut tarpeen tarkka tieteellinen koulutus. Unkarilaisten alkuperästä Vámbéry 1882 julkaisi laajan teoksen ("Der Ursprung der Magyaren"). Tämä herätti kiivaan tieteellisen väittelyn, jossa Vámbéry lopulta joutui alakynteen. Vámbéryn mielestä unkarilaiset etnillisesti olivat turkkilais-tataarilaista alkuperää. Heidän kielestään hänen mielipiteensä ovat jotenkin sekavat: milloin hän sanoo sitä sekakieleksi, jonka yhtä hyvin voi lukea suomalais-ugrilaiseksi kuin turkkilais-tataarilaiseksi, milloin taas kieleksi, jota − samalla kun se on sekä suomalais-ugrilaista että turkkilais-tataarilaista sukua − tarkkaan katsoen ei voi lukea kumpaankaan ryhmään kuuluvaksi.
Carl Hjalmar Granfelt

Carl Hjalmar Granfelt (6. syyskuuta 1828 Heinola – 7. maaliskuuta 1892 Heinola) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri.
Granfeltin vanhemmat olivat kaupunginviskaali Carl Gustaf Granfelt ja Ulrika Vilhelmina Grönhagen. Hän tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1841 ja määrättiin sieltä 1848 valmistuttuaan vänrikkinä H.M. Napolin kuninkaan jalkaväkirykmenttiin. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1851 ja määrättiin rykmentissään pataljoonan adjutantiksi 1852. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin luutnantiksi ja siirrettiin 1855 Henkivartioväen Jekaterinoslavlin krenatöörirykmentin 6. reservipataljoonaan. Vuonna 1856 alikapteeniksi ylennettynä hänestä tuli 1857 rykmenttinsä rahastonhoitaja. Granfelt määrättiin 1859 krenatöörijoukkojen komentajan adjutantiksi aliratsumestarina ja siirrettynä H.K.K. Suuriruhtinas Konstantin Nikolajevitšin husaarirykmenttiin Narvaan. Ratsumestariksi samana vuonna ylennettynä hänet määrättiin 1862 Venäjän Puolassa olevien joukkojen komentajan adjutantiksi ja tässä tehtävässä pysytettynä 1863 Henkivartioväen Grodnon husaarirykmenttiin. Keisarin yleisesikunnan päivystävän kenraalin vanhemmaksi adjutantiksi hänet nimitettiin 1863, ylennettiin everstiluutnantiksi armeijan ratsuväessä 1864 ja siirrettiin Puolan alueen ylipoliisimestarin käyttöön. Seuraavana vuonna hänet määrättiin poliisivirkamieheksi erikoistehtäviin.
Granfelt nimitettiin Pietarin palolaitoksen talousosaston päälliköksi elokuussa 1866, mutta siirrettiin jo syyskuussa Pietarin ylipoliisimestarin osoittamiin erikoistehtäviin. Hän sai poliisimestarin arvon 1867, pysytettynä armeijan ratsuväessä. Everstiksi Granfelt ylennettiin samana vuonna ja nimitettiin Pietarin palopäälliköksi. Hän uudisti ja modernisoi merkittävästi palolaitosta. Ero palopäällikön virasta kenraalimajurin arvossa hänelle myönnettiin 1878 ja ero sotapalveluksesta elokuussa 1880.
Pellossalo

Pellossalo on Savonlinnassa sijaitseva Suomen sisävesien 34. suurin saari. Saaressa on lukuisia vapaa-ajan asuntoja ja vakituisia asukkaita. Saaren läpi kulkee tie, joka päättyy saaren eteläosassa sijaitsevalle Valkiajärvelle. Saaren lounaisosasta pääsee itsepalvelulossilla Kongonsaareen. Pellossalon eteläkärjessä on kaakkoon suuntautuva 3,5 kilometriä pitkä Nenäniemi, jonka kärjessä on Salpalinjaan kuuluvia juoksuhautoja. Saaren pohjoisosassa on peltoja. Saaressa on paljon talousmetsää, mutta myös luonnontilaisia metsiä on jäljellä jonkin verran.
Bilot

Bilot Oyj on suomalainen ohjelmisto- ja IT-palveluyhtiö, joka on perustettu vuonna 2005. Bilotilla on toimipisteitä Helsingin lisäksi Jyväskylässä, Puolassa Poznańissa ja Varsovassa sekä Ruotsissa Tukholmassa. Bilot listautui vuonna 2020 ja kaupankäynti Bilotin osakkeilla alkoi Nasdaq First North Growth Market Finland -markkinapaikalla (”First North”) 17. maaliskuuta 2020.
Liiketoiminta.
Bilot on kasvanut mm. yritysostojen, kuten Louhia Analytics ja CastorIT kautta. Bilot rakentaa yrityksille digitaalista asiakaskokemusta. Bilot tarjoaa asiakkailleen digitaalisia palveluita ja ratkaisuja asiakaspolun eri vaiheisiin sekä tekoälyä ja analytiikkaa hyödyntäviä myynnin ja markkinoinnin työkaluja.
Bilot vaikuttaa ohjelmistoalustoissa ja teknologiaekosysteemeissä (kuten SAP ja Microsoft) sekä niiden integroinnissa osaksi asiakkaiden liiketoimintaa. Bilotin asiakkaita ovat mm. Valio, Mandatum Life, Wärtsilä ja YIT.
3.2.2022 Bilot julkaisi yhdistymisaikeensa Vincit Oyj:n kanssa. Käytännössä se sulautuu Vincitiin. 
Omistus.
Bilot Oyj:n suurimman osakkeenomistajan BCore Oy:n omistusosuus on 51,77%. Suurimpia omistajia ovat lisäksi Merimieseläkekassa, Keskinäinen Työeläkevakuutusyhtiö Elo, Helsinki Securities Oy, Sijoitusrahasto Säästöpankki Pienyhtiöt, Rednaut Oy, Umo Capital Oy ja Umo Invest Oy.
Mustapurjevälskäri

Mustapurjevälskäri ("Zebrasoma rostratum") tai "nokkavälskäri"' on välskärikalojen (Acanthuridae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji, jota pidetään myös akvaariossa.
Mustapurjevälskäri voi kasvaa korkeintaan 21 senttimetrin mittaiseksi. Se on litteä, korkea ja tummansinisen sävyinen. Selkäevä ja peräevä ovat pitkät ja tummat. Nokkavälskäriä tavataan ainoastaan Oseanian maanosasta. Se on levittäytynyt Tyyneltämereltä aina Pitcairnsaarille asti. Se käyttää ravinnokseen leviä. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut mustapurjevälskärin puutteellisesti tunnetuksi lajiksi.
Sinipiikkimakrilli

Sinipiikkimakrilli ("Caranx crysos") tai turkoosipiikkimakrilli on piikkimakrillien (Carangidae) heimoon kuuluva subtrooppisissa vesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Sinipiikkimakrillin tavallinen pituus on 40 senttimetriä ja maksimissaan se yltää 70 senttimetrin mittaan. Suurin tavattu paino on 5,1 kilogrammaa. Ruumis on muodoltaan pitkänomainen ja kohtuullisen litistynyt. Kuono on hieman pyöreä. Selkäevässä on yhdeksän piikkiä, joista kahdeksan on sen etuosassa ja yksi takaosassa. Peräevässä piikkejä on kolme. Yläleuka päättyy silmän keskikohtaan. Kylkiviivan suorassa takaosassa on 45–56 suomua. Selkäpuolen väritys vaihtelee vaalean oliivinvärisestä sinertävänvihreään. Kylkien väritys on hopeanharmaan ja kultaisen välillä. Nuorilla kaloilla on kyljissään noin 7 tummaa poikkiviivaa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Sinipiikkimakrillia tavataan Tyynenmeren itä- ja länsiosassa. Se elää tavallisesti veden pelagisella vyöhykkeellä eikä ui kaukana rannikosta. Nuoria kaloja tavataan usein "Sargassum"-levien yhteydessä, ja ne menevät monesti laguuneihin ja estuaareihin.
Ravinto ja elintavat.
Aikuisten sinipiikkimakrillien ravintoa ovat kalat, katkaravut ja muut selkärangattomat. Niiden kutu tapahtuu merellä päin tammi-elokuussa. Sinipiikkimakrillin elinikä on korkeintaan 11 vuotta.
Kalastus ja käyttö.
Sinipiikkimakrillia pyydystetään luonnosta ruoaksi, syötiksi ja akvaariokauppaa varten. Lajia pyydetään avovesi- ja pohjatrooleilla, pyörönuotilla, kurenuotilla, verkoilla ja siimoilla. Dominikaanisessa tasavallassa ja Yhdysvalloissa sen vuosittainen kokonaissaalis on jopa 1 000 tonnia. Sinipiikkimakrillia markkinoidaan sekä tuoreena, suolattuna että pakasteena. Sitä esiintyy myös julkisissa akvaarioissa. Sen vankeudessa kasvattaminen kattaa suurimman osan julkisten akvaarioiden tarpeista, eikä pyydystyksellä niihin ole merkittävää vaikutusta lajin kantoihin.
Hammasjääahven

Hammasjääahven ("Dissostichus eleginoides") tai hammaskala on jääahventen (Nototheniidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sen kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Fredrik Adam Smitt vuonna 1898.
Hammasjääahventa tavataan Grönlannista, Argentiinasta, Chilestä, Falklandinsaarilta ja Uruguaysta. Sen elinympäristöt ovat Intian valtamerellä, Atlantin valtamerellä ja Tyynellämerellä. Hammaskala on hyvin suurikokoinen; se voi kasvaa 215 senttimetrin mittaiseksi ja painaa lähes 10 kilogrammaa. Hammasjääahven on myös hyvin pitkäikäinen; sen uskotaan voivan elää jopa 50 vuotta, tosin pitkäikäisin tavattu yksilö on ollut vain 31 vuotta vanha. Hammasjääahven on pohjakala. Se kutee ensimmäisen kerran noin 10 vuoden iässä.
Jyväskylän VPK

Jyväskylän Vapaaehtoinen palokunta ry on Jyväskylän Palokassa toimiva Keski-Suomen Pelastuslaitoksen sopimuspalokunta. Palokunta tunnetaan yleisesti sijaintipaikkansa mukaan nimellä Palokan VPK. 
Historia.
Palokunta on perustettu vuonna 1878, ja on siten yksi Suomen vanhimpia palokuntia. Palokunta toimi aluksi Jyväskylän keskustan alueella, viimeisimmäksi Wivi Lönnin suunnittelemassa, nyttemmin suojellussa rakennuksessa, osoitteessa Seminaarinkatu 30. 
Vuodesta 1984 alkaen palokunta on toiminut Palokassa, Heinämäen teollisuusalueella. Vuosina 1984-2008 palokunta toimi Jyväskylän maalaiskunnan sopimuspalokuntana (pelastusyksikkötunnus JM61) ja Jyväskylän sekä Jyväskylän maalaiskunnan kuntaliitoksen jälkeen Jyväskylän palokunnan sopimuspalokuntana (pelastusyksikkötunnus JS61). Alueellisen pelastuslaitos uudistuksen jälkeen palokunta siirtyi Keski-Suomen Pelastuslaitoksen sopimuspalokunnaksi (pelastusyksikkötunnus KS131).
Toiminta.
Palokunnan operatiivisestä toiminnasta vastaa hälytysosasto, johon kuuluu 40 jäsentä. Hälytysosasto on erikoistunut jälkivahingontorjuntaan.
Nuoriso-toimintaa harjoittaa 10–17-vuotiaiden nuoriso-osasto sekä 8-10 vuotiaiden minijunnu osasto. Nuoriso-osastojen tärkein tehtävä on antaa turvallisuuskasvatusta ja toisaalta kasvattaa tulevaisuuden osaajia hälytysosastoon.
Palokunnassa toimii myös naisosasto, jolla on muonitussopimus pelastuslaitoksen kanssa. Suurien ja pitkäkestoisten tehtävien varalta naisosastolle on varusteltu muonitusperävaunu, joka toimii maastotukikohtana muonitukselle ja huollolle. 
Asemalle sijoitetut yksiköt:
Ancherythroculter kurematsui

Ancherythroculter kurematsui on aasiankarppien heimoon (Xenocyprididae) kuuluva Kiinan makeissa vesissä elävä särkikalalaji. Tämä kala kasvaa yleensä noin 22 senttimetrin mittaiseksi.
Porsassimppu

Porsassimppu ("Congiopodus leucopaecilus") on porsassimppujen (Congiopodidae) heimoon kuuluva meri- ja murtovesissä elävä kalalaji.
Porsassimppu on tavallisesti 20 senttimetrin mittainen ja voi maksimissaan kasvaa 35 senttimetrin mittaiseksi.
Porsassimppu on levinnyt lounaisen Tyynenmeren lauhkeille alueille. Sitä voidaan tavata 22–222 metrin syvyydessä vedenpinnasta, vaikka yleensä se elää sadan metrin syvyydessä.
Porsassimppu on paikallaan pysyvä kala, joka ui hitaasti. Suurimman osan ajastaan se viettää lepäämällä pohjassa. Porsassimppu käyttää sen pitkää kuonoa rapujen, matojen ja muiden pohjalla elävien selkärangattomien raoista, merilevän seasta ja hiekasta tunnusteluun.
Loistokiipijäkala

Loistokiipijäkala ("Microctenopoma ansorgii") on kiipijäkalojen (Anabantidae) heimoon kuuluva pieni makeanveden kalalaji. 
Loistokiipijäkala on tavallisesti enintään 5,4 senttimetrin mittainen. Suurin tavattu pituus on 8 senttimetriä. Sen evissä on mustia ja punaisia raitoja. Se syö matoja, hyönteisten toukkia ja muita vedessä eläviä selkärangattomia.
Iwade

Iwade () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Wakayaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Wakayaman itäpuolella. Etelässä kaupunki ulottuu Kijoelle ja Wakayaman tasangolle, pohjoisessa sen alue nousee Izumivuorille ja rajautuu Osakan prefektuuriin. Iwadessa on 53 994 asukasta (joulukuussa 2019) ja sen pinta-ala on 38,51 neliökilometriä.
Kaupungin keskustan muodostaa entinen Iwaden kylä, joka kasvoi historiallisesti Ise-kaidō-tien ja Kijoen vesiliikenteen risteyskohtaan. Edo-kaudella se kuului Kishūn daimiokuntaan. Iwadesta tehtiin maaseutukaupunki vuonna 1908. 1960-luvulta lähtien se on kehittynyt lähikaupunkien asuinlähiönä ja sen väkiluku on ollut kasvussa. Kaupunkioikeudet sille myönnettiin vuonna 2006. Iwade on viljavaa aluetta, ja siellä tuotetaan muun muassa vihanneksia, sitrushedelmiä ja koristekukkia. 
Kaupungin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu Negoro-jin buddhalainen temppeli, jonka "tahōtō"-pagodi on valittu yhdeksi Japanin kansallisaarteista. Sengoku-kaudella 1500-luvulla sillä oli suojanaan lukuisia soturimunkkeja, mutta vuonna 1585 se joutui Toyotomi Hideyoshin tuhoamaksi. Pagodin lisäksi hyökkäykseltä säästyivät "Daishidō"-halli ja temppelin puutarha. Kaupungissa sijaitsee esimerkiksi myös vuonna 1706 rakennettu Masuda-suvun talo, joka on yksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Iwadea palvelee JR Nishi-Nihonin Wakayama-linja.
Messinkimahseeri

Messinkimahseeri ("Neolissochilus stracheyi") on karppien heimoon (Cyprinidae) kuuluva trooppinen kaakkoisaasialainen makean veden kalalaji.
Lajia tavataan Laosissa, Myanmarissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Messinkimahseeri on parvikala, joka voi kasvaa jopa 60 senttimetrin mittaiseksi.. Laji suosii virtauksia ja elää pääosin joissa. Se käyttää ravinnokseen pikkukaloja ja vesikasveja.
Kaikkiaan "Neolissochilus"-suvusta tunnetaan 33 samankaltaista lajia.
Sándor Báróczi

Sándor Báróczi (1735−1809) oli unkarilainen kirjailija ja upseeri. Hän kehitti oivallisilla käännöksillään unkarin suorasanaista tyyliä. Käännöksiä ovat muun muassa Calprenèden "Kassándra", 1774, Jean-François Marmontelin "Erkölcsi mesék", ('Siveellisiä satuja'), 1775. Tultuaan myöhemmällä iällään alkemistiksi hän hylkäsi kirjalliset harrastuksensa.
Embeddable Linux Kernel Subset

Embeddable Linux Kernel Subset (ELKS) on Linuxin kaltainen käyttöjärjestelmä, joka on Linux-ytimen osajoukko.
ELKS on tarkoitettu 16-bittisille alustoille, joiden mikroprosessori ja RAM-muisti eivät riitä normaalin 32-bittisen Linuxin ajamiseen.
ELKS on tarkoitettu Intel IA16 -arkkitehtuurille (16-bittiset suorittimet: 8088, 8086, 80188, 80186, 80286, Nec V20, V30 ja yhteensopivat). Eräät vanhat tietokoneet (IBM-PC XT / AT ja kloonit) tai uudemmat järjestelmäpiirit ja FPGA-piirit ovat kohteita alustalle.
ELKS mahtuu 360 kilotavun levykkeelle ja se tukee NuXT-emolevyjä sekä 3Comin Ethernet-korttia.
Historia.
Projektin aloitti Alan Cox vuonna 1995 haarana pääsarjan Linux-ytimestä.
Projekti on ilmoitettu välillä kuolleeksi, mutta vuonna 2019 viimeisteli kääntäjän vaihtamisen.
1-diatsidokarbamoyyli-5-atsidotetratsoli

1-diatsidokarbamoyyli-5-atsidotetratsoli (C2N14) on epäorgaaninen heterosyklinen yhdiste. Se räjähtää erittäin herkästi ja voimakkaasti, usein ilman merkittävää ulkoista ärsykettä. Tämän seurauksena sen kaikenlainen tutkiminen ja analysointi on lähestulkoon mahdotonta.
Syntetisointi.
Ludwig-Maximilians-Universität Münchenin professori Thomas M. Klapötken johtama ryhmä valmisti 1-diatsidokarbamoyyli-5-atsidotetratsolia diatsonoimalla triaminoguanidiniumkloridia natriumnitriitillä ultrapuhtaassa vedessä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämmössä 1-diatsidokarbamoyyli-5-atsidotetratsoli on kiinteä aine, joka muodostaa värittömiä kiteitä. Se sulaa 78 °C:ssa ja hajoaa 124 °C:ssa. Se liukenee dietyylieetteriin. Sen muodostumislämpö on 1 495 kJ/mol.
1-diatsidokarbamoyyli-5-atsidotetratsoli räjähtää erittäin herkästi ja voimakkaasti. Laboratoriokokeissa pieninkin isku, kitka tai sähköstaattinen ärsyke sai sen räjähtämään, samoin yritykset koskettaa tai liikuttaa sitä. Sen räjähdysherkkyys oli erittäin herkästi räjähtäviä yhdisteitä tutkivan laboratorion mittaustarkkuuden ulkopuolella, mutta kokeidensa perusteella tutkijaryhmä arvioi sen räjäyttämiseen riittävän alle 0,25 joulen iskuenergian tai huomattavasti alle viiden newtonin kitkavoiman. Kun aineen infrapunaspektriä yritettiin kartoittaa Raman-spektroskopialla, se räjähti lasersäteen osuessa siihen.
Käyttö.
Äärimmäisen räjähdysherkkyytensä vuoksi 1-diatsidokarbamoyyli-5-atsidotetratsolilla ei ole käytännön sovelluksia, eikä sellaisia ole realistisesti odotettavissa. Sitä on syntetisoitu vain pieniä määriä tutkimustarkoituksiin.
Gujarat Vidyapith

Gujarat Vidyapith () on Intian Gujaratissa sijaitseva yliopisto, jonka Mahatma Gandhi perusti Ahmedabadiin vuonna 1920. Sen opetusohjelmiin sisältyy gandhilaisen filosofian noudattaminen, minkä osalta opiskelijoiden odotetaan sitoutuvan väkivallattomuuteen, tasa-arvoon ja työn arvostamiseen. Yliopisto tarjoaa myös ammatillista koulutusta, jota se pitää yhtä tärkeänä kuin sivistystä. Perustamisensa aikaan se oli maansa ensimmäisiä suuria opetuskeskuksia, joissa opetettiin indologiaa, vertailevaa uskontotiedettä, kieliä, kirjallisuutta ja arkeologiaa.
Yliopisto joutui 1960-luvulla mukautumaan Intian koulutuksesta vastaavan säätelyviranomaisen vaatimuksiin, jonka vuoksi muun muassa maanviljelykoulutus poistettiin opinto-ohjelmasta. Oppilaitos on kuitenkin pyrkinyt palauttamaan entisiä perinteitään. Koulutuksen yhteydessä opiskelijoiden tulee osana koulutusohjelmaansa vierailla huono-osaisissa kylissä ja miettiä gandhilaisia ratkaisuja niiden ongelmiin. Gujarat Vidyapith on vuodesta 2011 alkaen tarjonnut ulkomaalaisille opiskelijoille neljän kuukauden mittaista kurssia, jonka tarkoituksena on opettaa gandhilaisia periaatteita.
Simaorakas

Simaorakas ("Hydnum umbilicatum") on vahvero-orakkaiden sukuun kuuluva sienilaji. Se luokitellaan Suomessa elinvoimaiseksi. Se erotettiin hiljattain rusko-orakkaasta ("Hydnum rufescens").
Dengeki PlayStation

Dengeki PlayStation on japanilainen videopeleihin keskittyvä aikakauslehti, jota julkaisee ASCII Media Works.
Lehti on aluksi keskittynyt ensimmäisen PlayStationin peleihin, mutta on myöhemmin laajentanut PlayStation 2, PlayStation 3 ja PlayStation Portable -peleihin. Lehti on julkaistu ensimmäisen kerran joulukuussa 1994 "Dengeki G's Magazine" -lehden erikoisnumerona.
Kalapyörykkä

Kalapyörykkä tai kalapulla on kalaruoka, joka on muodoltaan pyöreä pulla, joka muistuttaa kooltaan ja valmistustavaltaan lihapullaa. Kalapyöryköitä syödään Aasiassa ja Pohjoismaissa.
Kalapyöryköiden valmistus tapahtuu usein jauhamalla kala ruotoineen pyreeksi, josta muotoillaan palloja.
Pohjoismaissa.
Ruotsissa kalapulliin lisätään myös perunajauhoja ja maitoa, jolloin valmiista pullista tulee väriltään valkoisia. Kalapullia maustetaan mustapippurila ja purjolla.
Kalapyöryköiden lisäkkeenä tarjoillaan joko perunamuusia tai riisiä. Toisinaan syödään myös kokonaisia perunoita. Lisäksi ateriaan kuuluu valkoinen kastike, joka tulee valmiina, mikäli kalapyörykät ostetaan purkitettuina. 
Aasiassa.
Aasiassa kala pyritään valitsemaan sen mukaan, mikä hyytelöityy parhaiten. Tällaisia kaloja ovat mm. makrilli ja ankerias. Myös hain lihaa käytetään. Aasiassa näkee myös paljon vähemmän tärkkelyksen (esim. perunajauhon) lisäämistä kalapyöryköihin.
Kalapyöryköitä syödään usein nuudeleiden kanssa.
Emil Forslund

Emil Forslund (s. 21. syyskuuta 1993 Tidaholm, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskan-joukkue Nybro Vikings IF:ssä. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Forslund laukoo oikealta.
Ura.
Forslund on Tidaholms HF:n kasvatti. Hän siirtyi kaudella 2008–2009 Skövde IK:n J18-junioreihin. Forslund oli kauden päätteeksi nostamassa joukkuetta J18 Division 1:stä J18 Elitiin. Kaudella 2010–2011 hän nousi Skövden varakapteeniksi. Forslund oli 15 osumallaan joukkueen paras maalintekijä Filip Molinin kanssa. Hän toimi samalla kaudella myös Skövden J20-junioreiden varakapteenina, kuten myös seuraavalla kaudella 2011–2012. Hän oli joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Carl Gustavssonin jälkeen tehoilla 30+14=44. Forslund debytoi kauden aikana myös miesten peleissä pelattuaan Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla maan I-divisioonassa 24 runkosarjaottelua tehopistein 1+3=4.
Kaudeksi 2012–2013 Forslund siirtyi Leksands IF:n J20-junioreihin. Hän oli 15 osumallaan joukkueen toiseksi paras maalintekijä Simon Mattssonin jälkeen. Kaudeksi 2013–2014 Forslund siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin I-divisioonan Tingsryds AIF:ään. Joukkue eteni kauden päätteeksi Kvalserien AS:ään, mutta Tingsryd jäi kuitenkin ilman sarjanousua, mutta seuraavan kauden 2014–2015 päätteeksi joukkue nousi kuitenkin HockeyAllsvenskaniin. Forslundin ensimmäinen kausi 2015–2016 toi siellä 52 runkosarjaottelussa tehot 6+5=11. Kaudella 2016–2017 hän jakoi Tingsrydin sisäisen tehotilaston voiton Johan Erikssonin ja Patrick Nilssonin kanssa lukemalla +12.
Forslund siirtyi kaudeksi 2018–2019 kaksivuotisella sopimuksella SHL-joukkue Brynäs IF:ään. Hän sai tililleen ensimmäisen SHL-ottelunsa näin ollen runkosarjan avauskierroksella 15. syyskuuta 2018 vieraissa Luleå HF:ää vastaan, mutta Forslund jäi ottelussa ilman peliaikaa. Seuraavassa ottelussa 20. syyskuuta 2018 Frölunda HC:tä vastaan hän sai kuitenkin jääaikaa 4.34 minuuttia. Forslund teki SHL-uransa avausmaalin kahdeksannessa ottelussaan 6. lokakuuta 2018 Skellefteå AIK:ta vastaan. Hänen osumansa jäi Brynäsin 3–1-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi. Forslund sai ottelussa myös syöttöpisteen Robert Kousalin tekemään maaliin. Kaikkiaan Forslundin tulokaskausi toi 52 runkosarjaottelussa tehot 9+6=15. Kesken kauden 2019–2020, tammikuussa 2020 Brynäs vuokrasi hänet loppukaudeksi SM-liigajoukkue Saimaan Palloon, joka puolestaan kauppasi Brynäsiin Joel Perssonin. Forslund pelasi SaiPassa vain neljä ottelua, kunnes siirtotakarajalla helmikuussa hän jätti joukkueen ja Brynäs vuokrasi Forslundin loppukaudeksi toiseen SHL-seuraan, Färjestad BK:hon.
Monnipata

Monnipata (eng. "Catfish stew") on yhdysvaltalainen syötävä kalaruoka, joka kuuluu erityisesti eteläiseen ruokakulttuuriin. Sen pääraaka-aine ovat piikkimonnit. Niiden yksi tärkeimmistä pyyntialueista on ollut Mississippijoki, jonka ympäristössä ihmiset ovat keittäneet jopa 4,5 kilon kokoisia kaloja kylpyammeissa.
Kalan lisäksi pataan laitetaan yleensä vihanneksia, kuten perunaa, tomaattia ja sipulia. Maitoa lisäämällä saadaan niin sanottua valkoista monnipataa. Mausteina käytetään yleensä suolaa ja pippuria sekä tarvittaessa Worcestershirekastiketta tai Tabascoa.
Koveronjoki

Koveronjoki eli Löksänjoki on Savonlinnassa sijaitseva Löksän laskujoki, joka laskee vetensä Tänkynjärveen. Joki on alkuosista hiekkapohjainen ja kirkasvetinen, mutta alempana vesi muuttuu tummaksi suolta laskevien ojien takia. Joki on keskimäärin 8 metriä leveä ja keskimäärin metrin syvä. Joen vesi on korkeimmillaan keväällä, jolloin vedenpinta voi olla jopa yli metrin korkeammalla kun kesän vähävetisenä aikana. Joen alku- ja loppupäiden korkeusero on 0,7 metriä. Joki on osa Ulpukkareitti-melontareittiä.
Michel Baron

Michel Baron (1653−1729) oli ranskalainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija. Hän toimi aluksi Molièren teatterissa, sittemmin hän oli Theatre francais’n "kunnia ja ihme". Hän oli kookas, komea mies, ja hänellä oli kaunis ääni. Ulkoisten ansioiden ohella hän oli terävä. Baron näytteli sekä koomisia että traagisia osia, mutta hänen varsinaisena erikoisalanaan olivat Racinen sankarit. Ajan liioittelevaa näyttelemistapaa vasten hän asetti hillitymmän näyttelemisperiaatteen.
Baronin omaa näytelmätuotantoa edustaa "L'homme à bonne fortune".
Dávid Baróti Szabó

Dávid Baróti Szabó (1739−1819) oli unkarilainen kirjailija, joka edusti aikansa klassillista suuntausta.
Baróti Szabó sovitti sekä käännöksissään että alkuperäisissä runoissaan klassisia runomuotoja unkarinkieliseen runouteen. Se riita prosodiasta ja runollisesta kielestä, johon Baróti Szabó joutui kahden muun saman suunnan edustajan, József Rájnisin ja Miklós Révain kanssa, kiinnitti yleisön huomion kirjallisuuskysymyksiin ja näytti unkarin kielen lakien selvittämisen tarpeellisuuden.
Baróti Szabón käännöksistä ovat merkittäviä John Miltonin "Kadotettu paratiisi" ja varsinkin Vergiliuksen "Eneidin" arvokas unkarinnos (kaksi osaa, Wien 1810 ja Budapest 1813). Hän oli rohkea kielenuudistaja, vertailukohtana Dávid Barczafalvi Szabó, ja esitti muutenkin näkemyksiään unkarin kielestä julkaistessaan heksametrirunon muodossa harvinaisten unkarin sanojen luettelon ("Kisded szótár", 1784) sekä oikeinkirjoitusopin ja runo-opin kieliopillisine havaintoineen ("Orthographia és grammatikabeli észrevételek", 1800).
Löksä

Löksä on keskikokoinen järvi Savonlinnan Louhen kylän länsipuolella. Järvi kuuluu Vuoksen päävesistön (vesistöaluetunnus 04) Ylä-Enonveden valuma-alueen (04.29) Suurijoen valuma-alueeseen (04.293).
Järvi on suhteellisen matala, keskisyvyys on 2,5 metriä. Järven koillisrannalta, läheltä Louhen kylän yleistä uimarantaa alkaa Koveronjoki, joka laskee Tänkynjärveen.
Uimarannalla on laituri, grillikatos ja ulkohuussi. Uimarien ohella ne palvelevat myös Ulpukkareitti-melontareitin käyttäjiä; tämä melontareitti kulkee järven kautta.
Abrahamsson

Abrahamsson tai Abrahamson voi tarkoittaa seuraavia:
Benet Roura i Barrios

Benet Roura i Barrios, yleensä: Benet R. Barrios, (1866−1915) oli lääketetieteen tohtori Barcelonassa, kirjailija, Suomi-ystävä. Hän julkaisi Barcelonan kataloniankielisissä lehdissä muun muassa Suomea koskevia kirjoitelmia (”Snellman”) ja ranskankielisestä käsikirjoituksesta kääntämänsä Runebergin "Saarijärven Paavon" sekä muutamia Juhani Ahon lastuja ("Suomen lippu", "Isänmaan malja" (Brindis a la patria, ilm. 27.4.1905 Joventut-lehdessä), "Isäntä ja mökkiläinen", "Kotiin", "Laulaen", "Katajainen kansani", "Ikuiset kukat"). Käännökset, jotka katalonialaisissa piireissä saavuttivat aikoinaan suurta suosiota, ilmestyivät uudestaan kuvallisessa kirjasessa "Finlandeses".
Puna-ampiaissyöjä

Puna-ampiaissyöjä ("Nyctyornis amictus") on mehiläissyöjien heimoon kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Kaakkois-Aasiassa.
Koko ja ulkonäkö.
Puna-ampiaissyöjä voi kasvaa 27–34 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat ulkonäöltään hieman toisistaan. Puna-ampiaissyöjäkoiraan pään takaosa, selkä, siivet, pitkän viuhkamaisen pyrstön yläpuoli sekä vatsa ovat väriltään vihreät. Kurkku on kirkkaanpunainen. Nokan yläpuolella on muutamia sinisiä höyheniä ja otsa sekä päälaki ovat violetit. Naaran otsa on punainen ja päälaki violetti; muuten se muistuttaa koirasta. Lajin siivet ovat alapuoleltaan ruskeat ja pyrstön alapuoli on keltainen ja kärjistään musta. Linnun nokka on alaspäin kaartunut ja väriltään musta.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Puna-ampiaissyöjää tavataan Myanmarista Malesiaan sekä Sumatran ja Borneon saarilla. Sen elinympäristöä ovat ainavihannat metsät. Useimmiten sitä tavataan vesialueiden läheisyydessä. Lintu elää yksin tai pareittain. Puna-ampiaissyöjät syövät lentäviä hyönteisiä, erityisesti ampiaisia, herhiläisiä ja mehiläisiä, mutta myös termiittejä ja kovakuoriaisia. Se istuu puun oksalla, jolta se lentää saaliinsa kimppuun. Pesimäkausi on tammi-helmikuussa ja laji pesii hiekkatörmiin kaivamissaan luolissa.
Dil Aashna Hai

Dil Aashna Hai (suom. ”Sydän tietää totuuden”) on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen draamaelokuva. Se oli ensimmäinen Hema Malinin ohjaama elokuva. Päärooleja näyttelivät Shah Rukh Khan ja Divya Bharti.
Juoni.
Bordellissa kasvanut kabareetanssija Laila (Divya Bharti) kuulee kuolevalta äidiltään olevansa adoptoitu. Laila alkaa etsiä biologista äitiään ystävänsä Karanin (Shah Rukh Khan) avustuksella. Äitiehdokkaita löytyykin kolme, joista kukaan ei myönnä mitään.
Roque Ceruti

Roque Ceruti (1683 Milano – 10. joulukuuta 1760 Lima) oli Perussa uran luonut italialaissyntyinen säveltäjä.
Ceruti syntyi Milanossa Francisco ja Mónica Cherutin pojaksi. Hän saapui vuonna 1707 Limaan hallintopalatsin musiikillisena johtajana Bourbonin sukuun kuuluneen kuningas Filip V:n nimittämän Perun varakuninkaan, Castelldosriusin markiisin palveluksessa. Italialaisen Cerutin nimitys ilmensi laajempaa muutosta: Bourbon-hallitsijoiden suosion siirtymistä espanjalaisesta musiikista kohti italialaista. Cerutin tulo Limaan johti etenkin napolilaistyylisen oopperan hegemoniaan ja Tomás de Torrejón y Velascon Limassa edustaman espanjalaisen tyylikauden päätökseen.
Ceruti johti Viceroyn musiikkikappelia ja pääsi Torrejón y Velascon kuoltua vuonna 1728 myös Liman tuomiokirkon "maestro de capillan" asemaan. Ceruti oli ensimmäinen säestetyn resitatiivin säveltäjä Limassa. Hänen oppilaansa ja seuraajansa oli José de Orejón y Aparicio, joka kehitti musiikkityylinsä Cerutin edustaman napolilaistyylin pohjalta tehden siitä vähemmän marssinomaista ja tunnepitoisempaa. 
Ceruti meni vuonna 1736 naimisiin María de los Santos de Jaurin kanssa. Vuonna 1757 hän luopui asemastaan Liman tuomiokirkossa korkean ikänsä ja terveysongelmien johdosta. Hänen sävellyksiään tunnetaan nykyään 28. Ne ovat säilyneet siirtomaa-ajan arkistoissa Perussa ja Boliviassa. Hän ymmärsi myös runoutta, mikä ilmenee hänen latinaksi kirjoittamastaan "Carmen panegyricum" -teoksesta (1717). Ensemble Louis Berger levytti vuonna 1999 Cerutin teokset "Missa de Lima" ("Liman messu") ja "A cantar un villancico".
Crystal the Monkey

Crystal (s. 6. toukokuuta 1994) on naaraspuolinen kapusiiniapina ja eläinnäyttelijä. Crystal teki ensimmäisen roolinsa elokuvassa "Viidakon Ykä" (1997). Myöhemmin Crystal näytteli Dexter-apinaa "Night at the Museum – yö museossa" -elokuvissa ja huumediileri-apinaa elokuvassa "Kauhea kankkunen 2" (2011). Crystalin omistaja on Tom Gunderson.
Ulpukkareitti

Ulpukkareitti on melontareitti Savonlinnassa ja Enonkoskella Etelä-Savon maakunnassa. Reitin pituus on noin 37 kilometriä ja pudotusta on yhteensä 7,7 metriä. Reitti kulkee kokonaisuudessaan Sääminginsalon saaressa. Reittiin kuuluu 14 järveä tai lampea sekä niitä yhdistäviä jokiosuuksia. Halutessaan melontareittiä voi jatkaa Enonvedeltä esimerkiksi Koloveden kansallispuistoon saakka. Reitin jatkamiselle löytyy useita muitakin vaihtoehtoja, sillä Enonveden kautta kulkee useita melontareittejä.
Järvet ja joet.
Reitin järvet ja joet järjestyksessä Savonlinnan Ylä-Kieluulta lähdettäessä (suuntaa antavat koordinaatit ):
Ylä-Kieluu, Kohojoki, Koholampi, Keplakko, Paskojoki, Ala-Kieluu, Välijoki, Löksä, Koveronjoki, Tänkynjärvi, Suurijoki, Riitasenjärvi, Iso-Sulkava, Pieni-Sulkava, Kärenkoski, Pieni-Säkänen, Suuri-Säkänen, Haverilanjoki, Saarijärvi, Ylä-Enonvesi, Enonkoski, Sahalampi, Enonvesi ().
Reitin palveluja ja huomattavaa.
Reitin varrella neljä melontalaituria. Löksä-järven rannalla on grillikatos ja käymälä. Iso-Sulkavan Nimettömän-saaressa on retkeilijöiden käytössä oleva nuotiopaikka, käymälä ja laavu. Myös Simanalan kylätalon (entisen koulun) rannanssa on käymälä. 
Reitillä on maanteiden alitusten kohdalla neljä pientä koskea. Enonkosken kirkonkylän kohdalla melontareittiin kuuluu 150-200 metrin mittainen, tietä pitkin kulkeva siirto-osuus.
Jaime Delgado Aparicio

Jaime Delgado Aparicio (1943 Lima – 1983) oli perulainen pianisti, säveltäjä, kapellimestari ja jazzmuusikko.
Delgado Aparicio opiskeli enimmäkseen Yhdysvalloissa. Hän tuli ensimmäisen kerran palkituksi pianistina 15-vuotiaana ja eteni myöhemmin Perun kansallisen sinfoniaorkesterin johtoon. Hän toimi 1960–1970-luvuilla jazzin uranuurtajana Perussa.
Vuonna 1966 Delgado Aparicio sävelsi musiikin toimintakomediaelokuvaan "El embajador y yo" (1966). Vampi Soul-levymerkillä julkaistiin neljäkymmentä vuotta myöhemmin koko elokuvan musiikki ja lisäksi viisi Jaime Aparicio Jazz Trion noin vuonna 1964 Limassa tekemää levytystä.
Karla (nimi)

Karla on alkujaan saksalainen naisen etunimi, joka esiintyy myös muodossa Carla. Alkuperältään se on Karl- tai Carl-nimen naispuolinen vastine, mutta se voidaan käsittää myös lyhentymäksi nimestä Karolina.
Suomessa nimi Karla on annettu 1900-luvun alusta huhtikuuhun 2024 mennessä noin 649 ja Carla 663 henkilölle. Suurin osa heistä on syntynyt vuoden 1980 jälkeen. Carlan nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 28. tammikuuta, joka on myös Karlin ja sen suomenkielisten vastineiden kuten Kaarlen ja Kallen nimipäivä. Nimi Carla lisättiin kalenteriin vuonna 2020.
Viljo Kainulainen

Viljo Martti Kainulainen (24. tammikuuta 1894 Iisalmen Runnin kylä – 1. helmikuuta 1936 Leningrad) oli suomalainen myös Neuvostoliitossa työskennellyt toimittaja.
Valmistuttuaan ylioppilaaksi vuonna 1915 Kainulainen lähti Helsinkiin opiskelemaan teologiaa, mutta siirtyi pian Venäjän jalkaväen upseerikouluun Pietariin. Lokakuun vallankumouksen aikoihin hän ilmeisesti karkasi Venäjän armeijasta ja matkusti Saksaan liittyäkseen jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon. Kainulaista ei kuitenkaan hyväksytty jääkäriksi, vaan ainoastaan työjoukkoihin. Toisen tiedon mukaan hän olisi Suomen sisällissodan alettua kieltäytynyt liittymästä valkoiseen armeijaan ja eronnut täydennysjoukosta.
Kainulainen palasi Suomeen kesällä 1918. Hän lähti heimosotaretkelle Vienan Karjalaan, minkä jälkeen hänestä tuli vakaumuksellinen sosialisti. Hyvänä urheilijana tunnettu Kainulainen toimi vuosina 1919–1922 "Työväen Urheilulehden" vastaavana toimittajana ja sosialistisen työväenpuolueen "Suomen Työläinen" -lehden vastaavana toimittajana vuonna 1921. Vuonna 1922 hän sai syytteen kehotuksesta maanpetokseen ja pakeni Neuvostoliittoon.
Kainulainen työskenteli Leningradissa "Vapaus"-lehden toimittajana. Vuonna 1924 hän siirtyi Neuvosto-Karjalaan, jossa hän toimi "Punaisen Karjalan" ja radiolähetyksien toimittajana sekä tasavallan kansankomissaarien neuvoston työntekijänä. Vuodesta 1930 lähtien Kainulainen työskenteli Kustannusliike Kirjan julkaisemien lehtien ja kirjojen toimittajana Leningradissa. Vuonna 1931 hänestä tuli urheilu- ja maanpuolustuslehti "Spartakin" vastaava toimittaja. Julkaisun siirryttyä "Punavartio"-nimisenä Petroskoihin Kainulainen jäi lehden edustajaksi Leningradiin. Hän kuoli tuberkuloosiin.
Kainulainen kilpaili nuoruudessaan yleisurheilussa. Kalevan kisoissa 1916 hän sijoittui toiseksi sekä 110 metrin aitajuoksussa että pituushypyssä. Aitajuoksussa hän juoksi loppukilpailussa tasapelin Erkki Kätön kanssa ja heidät määrättiin uusintaan seuraavana päivänä. Kainulainen ei kuitenkaan uusintaan osallistunut aikatauluongelmien vuoksi. Vuonna 1922 Kainulainen kilpaili ensimmäisenä suomalaisena yleisurheilijana Neuvostoliitossa. Hän osallistui maan mestaruuskilpailuihin ainakin neljässä lajissa saavuttaen sijat 4, 4, 5 ja 6.
Fischbrötchen

Fischbrötchen ("kalasämpylä") on saksalainen sämpylätyyppi, jonka päätäytteenä on kala. Se on paikallinen erikoisuus Saksan pohjoisosissa siinä missä esim. Weisswurst Baijerissa ja currywurst Berliinissä.. Usein käytetään silliä sen eri muodoissa, mutta myös muut kalat, kuten makrilli ja lohi, ovat mahdollisia ja toisinaan myös katkaravut. Fischbrötchen on luonteeltaan take away -ruokaa ja sitä tarjoillaan esim. markkinoilla. Se on niin erottamaton osa Hannover Messe -markkinoita, että tapahtuman puhekielinen nimitys on "Fischbrötchenmesse". 
Kalan lisäksi sämpylään laitetaan usein myös sipulia, suolakurkkuja ja erilaisia kastikkeita (mm. remoulade).