tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Karttula (kaupunginosa)

Karttula on Kuopion 43. kaupunginosa, joka on muodostettu kuntaliitoksen jälkeen aiemman Karttulan kunnan kirkonkylän taajamasta. Se sijaitsee maanteitse noin 45 kilometriä Kuopion keskustasta länteen. Tilastokeskuksen mukaan Karttulan kirkonkylän taajaman pinta-ala oli 2,80 neliökilometriä ja siellä asui vuonna 2016 yhteensä 839 ihmistä. Koko Karttulassa (aiemman kunnan alueella) asuu noin 3 500 henkeä.
Kuopion Karttulan kaupunginosassa toimii muun muassa Kissakuusen koulu ja Karttulan kirjasto. Kirkonkylällä toimii myös neuvola, hammashoitola ja terveysasema, asiamiesposti, Alko, päivittäistavarakauppa, rautakauppa, apteekki, ravintola, huoltoasema, paloasema, Karttulan kirkko ja seurakuntatalo, tilitoimistoja, kukkakauppa-hautauspalvelu, parturi-kampaamoja, optikko ja pitseria. Karttulatasossa toimii kaupungin ja Kelan yhteinen palvelupiste sekä asukastupa (Jussintupa). Palveluasumista tarjoavat Ierikanpihan ryhmäkoti ja Pihlajakodit.
Barletta

Barletta on kaupunki Etelä-Italiassa, Apulian alueella, Barletta-Andria-Tranin maakunnassa. Se on yksi maakunnan hallinnollisista keskuksista. Kaupunki sijaitsee Adrianmeren rannalla. Barlettassa on 95 000 asukasta.
Pikajuoksija Pietro Mennea oli kotoisin Barlettasta.
Florian Kohfeldt

Florian Kohfeldt (s. 5. lokakuuta 1982) on saksalainen jalkapallovalmentaja. Syyskuusta 2024 lähtien hän on toiminut Darmstadt 98:n päävalmentajana.
Ura.
Kohfeldtin oma jalkapalloura jäi vaatimattomaksi. Hän pelasi juniorina TV Jahn Delmenhorstissa ja Werder Bremenin juniorijoukkueessa maalivahtina. Kohfeldt opiskeli Bremenin yliopistossa liikunta- ja terveystieteitä valmistuen maisteriksi vuonna 2013. Vuonna 2015 hän suoritti Saksan jalkapalloliiton valmentajalisenssin.
Kohfeldtin valmennusura alkoi vuonna 2006 Werder Bremenin organisaatiossa juniorivalmentajana. Hän työskenteli organisaatiossa sekä juniorivalmentajana että Viktor Skrypnykin apuvalmentajana. Lokakuussa 2014 Kohfeldt siirtyi Skripnikin apuvalmentajaksi Bremenin edustusjoukkueen valmennustiimiin. Syyskuussa 2016 Skrypnyk sai potkut tehtävistään ja lokakuussa Kohfeldtin ura jatkui Bremenin II-joukkueen valmentajana 3. Ligassa.
Lokakuussa 2017 Werder Bremen erotti Alexander Nourin päävalmentajan tehtävästä ja Kohfeldt nousi väliaikaisesti seuran päävalmentajaksi. Kohfeldtin johdolla Bremen voitti 10 Bundesliiga-ottelua ja nousi putoamiskamppailusta sijalle 11 ja säilytti sarjapaikkansa. Huhtikuussa 2018 Kohfeldt teki vuoteen 2021 ulottuvan jatkosopimuksen Bremenin kanssa. Kaudella 2018/19 Bremen aloitti Kohfeldtin alaisuudessa vahvasti ja oli parhaimmillaan Bundesliigan kolmantena. Lokakuun lopusta talvitaukoon Bremen ei kuitenkaan voittanut kuin yhden ottelun ja vajosi Bundesliigan kärkitaistelusta keskikastiin. Talvitauon jälkeen Kohfeldt johdatti Bremenin vahvaan kevätkauteen ja joukkue hävisi Bundesliigassa vain kolme ottelua. Tasapelien myötä pistepotti ei kuitenkaan karttunut riittävästi ja Bremen sijoittui kahdeksanneksi jääden europelien ulkopuolelle pisteen erolla Eintracht Frankfurtiin. Kauden jälkeen Bremen jatkoi Kohfeldtin sopimusta kesään 2023. Seuraavat kaudet olivat Werder Bremenille vaikeita. Joukkue kamppaili kaudella 2019/20 sarjapaikastaan ja säilyi Bundesliigassa lopulta sarjakarsintojen kautta. Kaudella 2020/21 tulokset olivat myös heikkoja ja seurajohto erotti Kohfeldtin kierros ennen kauden loppua Bremenin pudottua suoran putoajan paikalle.
Lokakuussa 2021 Kohfeldt teki kesään 2023 ulottuvan sopimuksen Bundesliiga-seura VfL Wolfsburgin kanssa. Kohfeldtin johdolla Wolfsburg jäi kauden 2021/22 päätteeksi liigassa vasta sijalle 12 ja seura purki hänen sopimuksensa kauden jälkeen.
Kesäkuussa 2023 Kohfeldt palasi valmennustehtäviin, kun hänestä tuli belgialaisen KAS Eupenin päävalmentaja. Kohfeldt sai potkut seurasta maaliskuussa 2025, kun joukkue oli vajonnut Belgian liigan häntäpäähän.
Syyskkuussa 2024 Kohfeldtista tuli 2. Bundesliigan Darmstadt 98:n päävalmentaja.
Ontonagon

Ontonagon on kylä Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Kaupungin väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 1 494. Ontonagon on Ontonagonin piirikunnan hallintokeskus.
Newland (Pohjois-Carolina)

Newland on kunta Pohjois-Carolinan osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 698. Newland kuuluu Averyn piirikuntaan ja se on piirikunnan hallintokeskus.
Bastrop (Texas)

Bastrop on kaupunki Texasin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 7 218. Bastrop on Bastropin piirikunnan hallintokeskus.
Cape Canaveral (Florida)

Cape Canaveral on kaupunki Brevardin piirikunnassa, Floridan osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Kaupungin väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 9 912. Kaupungin pormestarina toimii nykyisin Bob Hoog.
Asukkaat.
Kaupungin asukkaista 90,9 prosenttia on valkoisia, 4,42 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 1,58 prosenttia mustia. 9,41 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 97,6 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 57,2 vuotta.
Färsaarten Pohjolan talo

Färsaarten Pohjolan talo () on Färsaarten tärkein kulttuurikeskus. Talo sijaitsee Tórshavnissa ja se vihittiin 1983. Sen tarkoituksena on edistää pohjoismaista ja färsaarelaista kulttuuria. Sinne voivat kuitenkin myös muut kuin pohjoismaiset taiteilijat asettaa töitään näytteille. Talon arkkitehtuurissa on perinteisiä piirteitä, kuten turvekatto, jonka ansiosta kattotyyppi on yleistynyt seudulla.
Ajatuksen Pohjolan talosta keksi tiettävästi Pohjoismaiden neuvoston aikaisempi färsaarelainen jäsen Erlendur Patursson (1913−1986). Vuonna 1977 julistettiin Pohjoismaissa arkkitehtuurikilpailu, ja siihen osallistui 158 arkkitehtia. Kilpailun voittivat norjalainen arkkitehti Ola Steen ja islantilainen arkkitehti Kolbrún Ragnarsdóttir. Pohjoismaiden neuvosto tuki hanketta, ja sen osuus kuluista oli kaksi kolmasosaa. Lopusta vastasi Färsaarten hallitus. Kokonaiskustannukset olivat 70 miljoonaa Färsaarten kruunua. Rakennus on siten tavallaan samalla neuvoston lähetystö. Rakennus avattiin käyttöön 8. toukokuuta 1983. Rakennuksella on yhteispohjoismainen johto.
Pohjolan talo on Pohjoismaiden ministerineuvoston alainen kulttuuriorganisaatio, ja ministerineuvosto subventoi vuosibudjetista 92 prosenttia, kun taas Färsaarten hallitus vastaa lopuista kahdeksasta prosentista. Tavoitteena on edistää Färsaarten kulttuurielämää ja tiivistää saarten ja muun Pohjolan kulttuurielämän keskinäisiä yhteyksiä.
Arkkitehtuuri.
Pohjolan talo on kaksikerroksinen, ja siinä on Tanskasta hankittu suurista lasiosista ja teräspalkeista muodostuva rakenne. Katto on perinteinen islantilainen turvekatto, jonka on tarkoitus sulautua ympäristöön. Lattia on norjalaista graniittia. Färsaarilla luontainen kallioperä on basalttia. Kalusteet ovat Suomesta, seinien verhoilu Ruotsista. Lasiseinistä on hyvä näköala Tórshavniin, merelle ja lähimpään saareen Nólsoyiin.
Talossa on aula, kahvio, parkettilattiainen tanssisali, jossa voidaan tanssia perinteisiä saarelaistansseja ja pitää näyttelyitä, sekä sali johon mahtuu 400 henkeä. Lisäksi on amfiteatterimainen tila, joka voidaan yhdistää suureen saliin.
Mieluskylä

Mieluskylä (entinen nimi "Mieluskoski") on Haapaveden kylä, joka sijaitsee kahta puolta Pyhäjokea noin 11 kilometrin päässä Haapaveden keskustasta. Joen halkomaa kylää yhdistää Mieluskosken silta. Mieluskoskella on ollut iso merkitys kylän menneisyydessä. 
Mieluskylällä sijaitsee oma koulu. Nykyinen koulurakennus on rakennettu vuonna 1953. Haapavesi Mieluskylällä on myös ollut kauppoja, posti ja pankki, mutta nämä palvelut on lakkautettu. Lisäksi Mieluskylällä on vuosien varrella toiminut erilaisia yhdistyksiä. 
Mieluskylän naapurikyliä ovat Humaloja, Ollilanperä ja Annonen.
Pauliina Harinen

Pauliina Harinen (s. 31. joulukuuta 1998) on suomalainen pesäpalloilija, joka pelasi Superpesiksessä Hyvinkään Tahkon joukkueessa kauden 2020 loppuun asti kestävällä sopimuksella.
Harinen on opiskelija. Hänen siskonsa Henriikka Harinen edustaa Lappeenrannan Pesä Ysejä, jonka edustusjoukkue pelaa Superpesiksessä.
Pesäpalloura.
Harinen aloitti pesäpallon 11-vuotiaana. Hänen kasvattajaseuransa on Kinnarin Pesis 2006, jossa hän pelasi D-ikäisiin asti. Ensimmäisen vuotensa C-ikäisissä hän pelasi Keravan Pesis-Junioreissa, ja hän siirtyi Hyvinkään Tahkoon vuodeksi 2014.
Harinen pelasi tyttöjen Superpesistä Hyvinkään Tahkossa 2014–2017. Tahko voitti pronssia vuosina 2016 ja 2017. Harinen voitti viimeisenä juniorivuotenaan ylemmän loppusarjan lyöjätilaston lyötyään kymmenessä ottelussa 42 juoksua ja sijoittui pudotuspelien lyöjätilastossa toiseksi 18 juoksulla seitsemässä ottelussa. Lisäksi Harinen voitti tehopistetilaston sekä ylemmässä loppusarjassa että pudotuspeleissä ja kärkilyöntitilaston ylemmässä loppusarjassa.
Harinen teki debyyttinsä aikuisten sarjoissa Hyvinkään Tahkon joukkueessa naisten Suomensarjassa vuonna 2014. Hän pelasi runkosarjassa seitsemän ottelua, löi 1+8 ja toi 10 juoksua sekä teki 28 kärkilyöntiä. Ylemmissä pudotuspeleissä Harinen pelasi kaikissa Tahkon neljässä ottelussa. Tahko voitti alkulohkonsa mutta hävisi pudotuspeleissä lohkoloppuottelussa Helsingin Roihulle. Useiden seurojen luovuttua sarjapaikasta Tahko kuitenkin hyväksyttiin Ykköspesikseen kaudeksi 2015. Harinen pelasi vielä vuosina 2015–2017 Tahkon Ykköspesiksessä pelanneen edustusjoukkueen ohella myös Tahkon toisessa joukkueessa Suomensarjaa.
Kaudella 2015 Harinen pelasi Ykköspesiksessä 18:ssa Tahkon 22 ottelusta ja löi yhteensä 17 juoksua. Tahko sijoittui lohkossaan kahdeksanneksi. Seuraavana vuonna Harinen löi 17 ottelussa yhteensä 41 juoksua ja sijoittui runkosarjan lyöjätilaston kuudenneksi. Tahko sijoittui sarjassa viidenneksi. Harinen oli myös mukana voittamassa B-tyttöjen halli-SM-hopeaa.
Hyvinkään Tahko voitti kaudella 2017 Ykköspesiksen runkosarjan ja nousi Superpesikseen. Harinen pelasi kaikissa Tahkon 22 ottelussa ja voitti 76 juoksullaan sarjan lyöjätilaston. Hän voitti myös tehopistetilaston ja sijoittui kärkilyöntitilaston toiseksi. Harinen palkittiin naisten Ykköspesiksen vuoden pelaajana. Lisäksi hänet valittiin kesäkuussa kuukauden pelaajaksi ja kauden päätyttyä Etelän Pesiksen vuoden naispelaajaksi.
Harinen valittiin B-tyttöjen Itä–Länsi-otteluun vuonna 2017. Ottelussa kolme juoksua lyönyt Harinen palkittiin lännen parhaana pelaajana.
Harinen eteni kaudella 2018 Hyvinkään Tahkon joukkueessa halli-SM-turnauksessa alkulohkosta lopputurnaukseen. Hänet palkittiin alkulohkossa joukkueensa parhaana. Tahko jäi kuitenkin lopputurnauksessa neljänneksi. Superpesiksessä Tahko päätyi alempaan jatkosarjaan.
Harinen on pelannut nuoresta alkaen jokerina. Hän on nimennyt bravuurikseen saumalyönnit.
Iso-Komori

Iso-Komori (swahiliksi "Ngazidja") on saari Intian valtameressä. Se on Komorien saariston ja Komorien valtion suurin saari. Vuonna 2006 sen väkiluku oli noin 316 000. Saaren pääkaupunki on Moroni, joka on myös Komorien pääkaupunki. Saari koostuu kahdesta kilpitulivuoresta, joista suurin on Karthala.
Heikki Pitkänen

Heikki Pitkänen on suomalainen näyttelijä. Hän aloitti Suomen Kansallisteatterin riveissä 2004. Hänen puolisonsa on näyttelijä Pirjo Määttä.
Elämä ja ura.
Äänekoskella varttunut Pitkänen oli jo pienestä pitäen tiiviisti mukana teatterimaailmassa. Hän jätti lukion kesken ja siirtyi Haminaan musiikkiteatterikouluun. Hänelle kertyi alan kokemusta myös Jyväskylän kaupunginteatterissa avustajan tehtävistä. Haminasta Pitkänen muutti Helsinkiin ja pääsi Teatterikorkeakouluun sisään ensi yrittämällä. Teatterikoulun jälkeen hän aloitti Kansallisteatterissa vierailevana näyttelijänä, myöhemmin hän sai kiinnityksen samaan teatteriin. Ennen Kansallisteatteria hän näytteli Oulun teatterissa.
Pitkänen on näytellyt muun muassa Kristian Smedsin ohjaamassa Väinö Linnan alkuperäistekstiin perustuvassa näytelmässä "Tuntematon sotilas". Hän teki Hauhian ja Riitaojan roolit.
Taiteellisesti monipuolisen näyttämöuransa lisäksi Pitkäsellä on ollut rooleja useissa televisiotuotannoissa, kuten Myrskyn osa Matti Ijäksen elokuvassa "Enon opetukset".
Ilias Astamirov

Ilias Astamirov (s. 1992 Tšetšenia) on venäläinen karateka, joka ottelee kevytsarjassa. Hän voitti Kyokushinissa EM-pronssia 2016 ja MM-pronssia 2017. Astamirov on myös voittanut Venäjän mestaruuden.
Kilpaura.
2015 Astamirov saavutti Venäjän mestaruuskilpailuissa pronssia.
Astamirov saavutti 2016 Venäjän kevytsarjan mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Jevgeni Gluhovin. Hän voitti samana vuonna myös pronssia Venäjän cupissa. Toukokuussa Astamirov saavutti EM-pronssia Bulgariassa voitettuaan mitaliottelussa Kiril Zuborevin. Hän eteni turnauksessa suoraan toiselle kierrokselle, jossa hän voitti Dmytro Kulješov.
2017 tammikuussa Astamirov saavutti Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa pronssia. Huhtikuussa hän otteli MM-kilpailuissa Japanissa, jossa Astamirov voitti pronssia. Hän voitti avauskierroksella Guillaume Gründlerin, mutta hävisi toisella kierroksella Yūki Yozalle. Tappion myötä hän päätyi pronssiotteluun, jossa Astamirov voitti Yuki Fukuin. Astamirov otteli seuraavan kerran lokakuussa Kiinan mestaruuskilpailuissa. Hän voitti keskisarjan mestaruuden Hirofumi Endua vastaan, joka edusti Ashihara kaikania.
Marija Zaharova

Marija Vladimirovna Zaharova (; s. 24. joulukuuta 1975 Moskova) on venäläinen diplomaatti ja Venäjän ulkoasiainministeriön tiedotusosaston johtaja. Zaharova syntyi diplomaattiperheeseen, ja hän on koulutukseltaan diplomaatti ja historiantutkija. Marija Zaharova on sukujuuriltaan osin ersäläinen, isoisänsä puolelta.
Työssään tiedottajana Zaharova on edustanut uudenlaista esiintymistapaa: hän käyttää värikkäitä ja provokatiivisia ilmaisuja ja yhdistää huumoria ja hyökkäävyyttä. Haastatteluissa hän moittii länsimaita kaksinaismoralismista ja epäjohdonmukaisuudesta ja puolustaa Venäjän näkökantoja. Häntä on luonnehdittu tiedotussodankäynnin ammattilaiseksi.
Lapsuus ja nuoruus.
Zaharova syntyi 24. joulukuuta 1975. Hänen isoisänsä Juri Zaharov on kotoisin ersä-mordvalaisesta Šantola-kylästä Koškin piirista Samaran alueelta. Hänen vanhempansa ovat Vladimir Zaharov ja Irina Zaharova. Vuonna 1981 perhe muutti Pekingiin. Vuonna 1993 he palasivat Venäjälle.
Yksityiselämä.
Zaharovan puoliso on Andrei Makarov, ja heillä on yksi vuonna 2010 syntynyt tytär.
Vehmersalmi (kaupunginosa)

Vehmersalmi on Kuopion 42. kaupunginosa, joka on muodostettu aiemman Vehmersalmen kunnan kirkonkylän taajama-alueesta ja kaistalesta Ritonimeä (entinen Ritoniemen lomakylä). Se sijaitsee linnuntietä noin 22 ja maanteitse noin 50 kilometriä Kuopion keskustasta kaakkoon. Tilastokeskuksen mukaan Vehmersalmen kirkonkylän taajaman pinta-ala oli 1,13 neliökilometriä ja siellä asui vuoden 2016 lopussa yhteensä 561 ihmistä. Koko Vehmersalmella (aiemman kunnan alueella) asuu 2 000 henkeä.
Kuopion Vehmersalmen kaupunginosassa toimii muun muassa Poijun päiväkoti, Vehmersalmen koulu, nuorisotalo Majakka, Vehmersalmen kirjasto, Vehmersalmen terveysasema hammashoitoloineen ja neuvoloineen, paloasema, Vehmersalmen kirkko ja hautausmaa. Vehmersalmelta löytää myös pankkipalvelut, asiamiespostin, Alkon tilauspalvelun, kaksi päivittäistavarakauppaa, apteekin, kaksi ravintolaa, huoltoaseman, sekä joukon muita yrityksiä.
Maaninka (kaupunginosa)

 
Maaninka on Kuopion 60. kaupunginosa, joka on muodostettu vuoden 2015 kuntaliitoksen jälkeen aiemman Maaningan kirkonkylän taajama-alueesta. Kaupunginosan luoteispuolella sijaitsee erilliseksi, 61. kaupunginosaksi nimetty Keskisaari. Maaningan kaupunginosa sijaitsee Maaninkajärven itärannalla, maanteitse noin 50 kilometriä Kuopion keskustasta luoteeseen. 
 
Tilastokeskuksen mukaan Maaningan kirkonkylän taajaman pinta-ala oli 2,65 neliökilometriä ja siellä asui vuoden 2016 lopussa yhteensä 931 ihmistä. On kuitenkin todettava, ettei Tilastokeskuksen taajaman maantieteellinen rajaus näy tilastoarvosta eikä todennäköisesti ole yhtenevä Maaningan kaupunginosan rajojen kanssa. Siten taajaman asukaslukua tai pinta-ala sellaisenaan ei voi sellaisenaan ottaa tilastokeskuksen lukuarvoista. Kaikkiaan Maaningan väkiluku (aiemman kunnan alue) on 3300.
Maija Bragina

Maija Bragina (, s. 7. huhtikuuta 1989) on venäläinen karateka. Hän on Kyokushinin kolminkertainen Euroopan-mestari katassa.
Kilpaura.
Bragina voitti ensimmäisenä vuuotena 2007 aikuisten tasolla Venäjän mestaruuskilpailuissa katamestaruuden yksilö- ja joukkuekilpailuissa.
Toukokuussa 2013 Bragina voitti ensimmäisen Euroopan mestaruutensa katassa.
Toukokuussa 2014 Bragina saavutti Bulgarian EM-kilpailuissa pronssia katassa. Sittemmin marraskuussa hän saavutti Euroopan-mestaruuden yksilö- ja joukkuekatassa Puolassa.
Toukokuussa 2015 hän saavutti Saksan EM-kilpailuissa hopeaa katassa.
Toukokuussa 2017 Bragina sijoittui EM-kilpailujen yksilökatassa toiseksi ja voitti joukkuekata mestaruuden yhdessä Aleksandr Alikin ja Igor Titkovin kanssa.
Zornitsa Kostova

 
Zornitsa Kostova (, s. 13. toukokuuta 1997 Varna) on bulgarialainen karateka. Hän on Kyokushinin kolminkertainen Euroopan-mestari katassa ja All American Openin keskisarjan mestari kumitessa. Nuorten tasolla Kostova saavutti EM-hopeaa kumitessa.
Hänen isänsä on moninkertainen Euroopan-mestari Emil Kostov.
Kilpaura.
Toukokuussa 2014 Kostova saavutti EM-pronssia kotikisoissaan Bulgariassa. Kesäkuussa hän saavutti All American Openin mestaruuden nuorten alle 16–17-vuotiaiden sarjassa. Kostova voitti loppuottelussa Nancy Croteaun. Kostova saavutti samassa turnauksessa pronssia nuorten katassa. Marraskuussa Kostova saavutti nuorten EM-hopeaa alle 16–17-vuotiaiden sarjassa hävittyään loppuottelussa Uliana Molodykhille.
Joulukuussa 2015 Kostova oli mukana Puolan Euroopan Openissa. Hän hävisi avauskierroksella Agnieszka Winekille, joka eteni turnauksen loppuotteluun.
Euroopan mestaruus (2016).
Maaliskuussa 2016 Kostova oli mukana Balkanin mestaruuskilpailuissa, jotka järjestettiin Bulgariassa. Kostova otteli Madena Bozianua vastaan, jolle hän hävisi ipponilla. Toukokuussa Kostova oli voittamassa Euroopan-mestaruutta joukkuekatassa yhdessä Maria Marinovan ja Simona Stoimenovan kanssa. Kesäkuussa Kostova saavutti All American Openin mestaruuden joukkuekatassa yhdessä Gergana Kostovan ja Bogomil Kostovin kanssa. Yksilökatassa Kostova sijoittui neljänneksi.
Maaliskuussa 2017 Kostova saavutti Balkanin mestaruuskilpailuissa kultaa katassa. Toukokuussa Kostova otteli EM-kilpailuissa Ranskassa, jossa hän voitti avauskierroksella Ludivine Lafuenten, mutta hävisi toisella kierroksella Emilia Chimkowskalle. Kesäkuussa Kostova sen sijaan saavutti All American Openin keskisarjan mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Danessa Rodriguezin. Hän kilpaili myös katassa, jossa Kostova sijoittui toiseksi.
Maaliskuussa 2018 Kostova saavutti Balkanin mestaruuskilpailuissa kultaa katassa. Toukokuussa Kostova oli mukana Bulgarian EM-kilpailuissa, jossa hän voitti avauskierroksella Cennet Cankalin. Toisella kierroksella hän hävisi Aleksandra Matysiakille, joka voitti myös mestaruuden. Kesäkuussa Kostova sijoittui neljänneksi All American Openissa hävittyään pronssiottelun Danessa Rodriguezille. Katassa hän putosi jatkosta karsintakierroksella.
Toinen Euroopan mestaruus (2022).
Kesäkuussa 2022 Kostova saavutti EM-pronssia yksilökatassa. Lokakuussa Kostova saavutti yksilökatassa kultaa voitettuaan Turkissa järjestetyn International Kyokushin Karate Cupin. Marraskuussa hän saavutti Euroopan Openissa ensimmäistä kertaa Euroopan mestaruuden yksilökatassa.
Toukokuussa 2023 Kostova oli mukana Puolan EM-kilpailuissa, jossa hän kilpaili vain yksilökatassa. Kostova eteni karsintakierrokselta loppusarjaan, jossa hänen lopullinen sijoitus oli neljäs. Joulukuussa Kostova oli vielä mukana toisissa EM-kilpailuissa Euroopan Openissa, jossa hän tällä kertaa saavutti uransa toisen yksilökatamestaruuden.
Lokakuussa 2024 Kostova saavutti Euroopan Openin katassa pronssia. Hän hävisi mestaruuden voittaneelle Ainara Puchelle 0.6 pistettä.
Kostova voitti myös toukokuussa 2025 EM-pronssia katassa.
Ludivine Lafuente

 
Ludivine Lafuente (s. 3. joulukuuta 1990 Nizza) on ranskalainen karateka. Hän on Kyokushinin kaksinkertainen Ranskan mestari ja on voittanut Ranskan Openin kahdesti kahdessa eri painoluokassa yhden turnauksen aikana. Lafuente sijoittui parhaimmillaan viidenneksi EM-kilpailuissa.
Kilpaura.
Lafuente saavutti ensimmäisen mitalinsa Ranskan Cupissa maaliskuussa 2007, kun hän hävisi nuorten keskisarjan loppuottelussa Karine Vannobelille. Vuotta myöhemmin Lafuente saavutti Ranskan nuorten mestaruuden keskisarjassa voitettuaan loppuottelussa Sofia Mesfiouin.
Lafuente saavutti ensimmäisen mitalinsa aikuisten tasolla 2009 voitettuaan Ranskan Cupissa pronssia.
2011 helmikuussa Lafuente saavutti hopeaa Ranskan Cupissa hävittyään loppuottelun Lisa Maruskinille. Toukokuussa Lafuente otteli ensimmäistä kertaa EM-kilpailuissa Italiassa, jossa hän sijoittui viidenneksi.
2012 helmikuussa Lafuente saavutti pronssia Ranskan Cupissa.
Ranskan mestaruus (2013).
2013 maaliskuussa Lafuente saavutti ensimmäisen Ranskan mestaruutensa aikuisten tasolla. Hän voitti raskaansarjan loppuottelussa Cheyenne Blatryn. Toukokuussa Lafuente otteli EM-kilpailuissa Ukrainassa, jossa hän voitti avauskierroksella Vivien Halászin tuomariäänin. Lafuenten kilpailu päättyi toisella kierroksella hävittyään tuomariäänin Maryja Bilalle.
Helmikuussa 2015 Ranskan Cupissa Lafuente eteni loppuotteluun saakka, jossa hän voitti välierissä Nastasia Iavorscaialle, joka puolestaan voitti turnauksessa pronssia. Lafuente hävisi loppuottelun Lisa Maruskinille. Lafuente saavutti huhtikuussa kaksi Ranskan Openin mestaruutta voitettuaan keski- ja raskaansarjan mestaruudet samassa turnauksessa. Hän voitti keskisarjan loppuottelussa Kelly Abu Grosseteten ja raskaassa sarjassa Ophélie Houvietin. Joulukuussa hän oli mukana Puolan Euroopan Openissa. Hän hävisi avauskierroksella Marianna Krashakovalle, joka myös voitti turnauksen.
Toinen Ranskan mestaruus (2016).
Lafuente saavutti Ranskan mestaruuden helmikuussa 2016 voitettuaan Ranskan Cupin loppuottelussa Camille Haddouchen tuomariäänin. Myöhemmin Lafuenta saavutti hopeaa Espanjan ja Ranskan Openissa hävittyään molemmissa loppuottelussa Shainez El Haimourille. Toukokuussa Lafuente otteli EM-kilpailuissa Bulgariassa, mutta putosi jatkosta avauskierroksella, hävittyään moninkertaiselle maailmanmestarille Anastasija Hripunovalle.
2017 helmikuussa Lafuente saavutti Ranskan Cupissa pronssia, kun taas maaliskuussa hän sijoittui toiseksi Espanjan Cupissa. Toukokuussa Lafuente otteli EM-kilpailuissa Ranskassa, jossa hän hävisi avauskierroksella Zornitsa Kostovalle.
Maaliskuussa 2018 Lafuente otteli erikoisottelun Pariisissa Euroopan-mestaria Shainez El Haimouria vastaan. Hän hävisi kaksieräisen ottelun tuomariäänin.
Lafuente teki paluun kilpailun pariin oltuaan mukana toukokuussa 2023 Puolan EM-kilpailuissa. Hän putosi jatkosta alkukierroksella. Marraskuussa Lafuente oli mukana MM-kilpailuissa. Hän eteni suoraan toiselle kierrokselle, jossa Lafuente hävisi Aleksandra Kazarianille.
Kulttuurikattila

Kulttuurikattila () on Tallinnassa sijaitseva luovuuskeskus ja tapahtumapaikka eli kulttuurikeskus. Koko talo avattiin käyttöön 2015. Kulttuurikattila valittiin vuonna 2017 Viron parhaaksi matkailukohteeksi.
Rakennuksessa toimi vuosina 1913–1979 Tallinnan kaupungin keskussähkölaitos. Sähkölaitoksen entinen kattilahallikokonaisuus eli Kulttuurikattila julistettiin 2007 suojelukohteeksi. 
Andrei Tarkovski kuvasi sähkölaitoksen tiloissa vuonna 1977 elokuvaa "Stalker".
Kulttuurikattilassa järjestetään erilaisia tilaisuuksia, tapahtumia ja konsertteja, kuten Sweet Spot Festival.
Atte Brandt

Atte Brandt (s. 19. elokuuta 1997 Jyväskylä) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Kouvolan Pallonlyöjien Ykköspesis-joukkuetta.
Ura.
Brandt on Jyväskylän Kirin kasvatti. Hän teki Superpesis-debyyttinsä 16-vuotiaana kotipelissä 29. toukokuuta 2014 Alajärven Ankkureita vastaan. Hän löi ottelussa kaksi juoksua.
Kaudella 2022 Brandt voitti Ykköspesiksen lyöjäkuninkuuden Kouvolan Pallonlyöjien paidassa lyöden 24 ottelussa 57 juoksua.
Konsta Hyötyläinen

Konsta Hyötyläinen (s. 2. helmikuuta 1995 Juva) on suomalainen pesäpalloilija, joka on pelannut Superpesiksessä vuodesta 2014. Hän edusti kausina 2014–2018 Kouvolan Pallonlyöjiä, kausina 2019–2020 Imatran Pallo-Veikkoja, vuosina 2023-2024 Manse PP:tä. ja vuodesta 2025 alkaen taas Imatran Pallo-Veikkoja. Vuoden 2019 loppuun mennessä pelaamissaan 163 Superpesiksen runkosarjaottelussa Hyötyläinen on lyönyt kuusi kunnaria ja 60 tavallista juoksua, tuonut 70 juoksua ja kerännyt 395 kärkilyöntiä. Pudotuspeleissä Hyötyläinen on lyönyt yhdeksän ja tuonut kaksi juoksua sekä kerännyt 95 kärkilyöntiä.
Patrik Wahlsten

Patrik Wahlsten (s. 11. syyskuuta 1996 Vaasa) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavaa Kouvolan Pallonlyöjiä. Aiemmin urallaan hän on edustanut Superpesiksessä myös Joensuun Mailaa, Koskenkorvan Urheilijoita ja Sotkamon Jymyä. Lokakuussa 2020 Wahlsten siirtyi 2+1-vuotisella sopimuksella Joensuun Mailaan. Wahlsten on pelipaikaltaan lyöjäjokeri. Hänen kasvattajaseuransa on Vaasan Maila, jonka edustusjoukkueessa Suomensarjassa hän on pelannut. Lisäksi hän pelasi Ykköspesiksessä Vähänkyrön, Haapajärven ja Muhoksen joukkueissa ennen siirtymistään kaudeksi 2018 Koskenkorvan joukkueeseen.
28.7.2018 mennessä pelaamissaan 25 Superpesiksen runkosarjaottelussa Wahlsten on lyönyt neljä kunnaria ja 70 tavallista juoksua, tuonut yhdeksän juoksua ja kerännyt 105 kärkilyöntiä.
Palkinnot.
2020, heinäkuu 2025
Jussi Canth

Karl Johan (Jussi) Canth (24. toukokuuta 1874 Jyväskylä – 10. joulukuuta 1929 Kuopio) oli suomalainen maanviljelijä ja kauppaneuvos.
Jussi Canthin vanhemmat olivat seminaarinlehtori Johan Ferdinand Canth ja kirjailija ja kauppias Minna Canth. Hän kävi Kuopiossa oppikoulua ja sitten Haagan maanviljelyskoulun ja Kurkijoen maanviljelysopiston. Jussi Canth opiskeli maanviljelystä myös ulkomailla, minkä jälkeen hän toimi maanviljelijänä Iisalmessa. 1900-luvun alussa Canth oli ensimmäisen sortokauden aikana passiivisen vastarinnan kannattaja, ja saatuaan tietää, että kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov oli määrännyt hänet karkotettavaksi Omskiin Siperiaan, hän lähti vuonna 1903 Ruotsiin, jossa hän suoritti kauppakoulun. Canth siirtyi sitten Yhdysvaltoihin ja oli Chicagossa Cately &amp; Wigginsin liikkeen palveluksessa. Hän palasi Suomeen vuonna 1905 suurlakon aikana Ruotsin kautta ja asettui maanviljelijäksi Parikkalaan. Vuonna 1916 hänestä tuli Minna Canthin Perilliset Oy:n johtaja ja hän asui perheineen Kuopiossa suvun omistamassa Kanttilan kaupunkitalossa. Minna Canthin kuoltua hänen liikettään olivat Jussi Canthin ohella hoitaneet tyttäret Elli Canth ja Maiju Vuorisalo (o.s Canth),
Jussi Canth tuli mukaan jääkäriliikkeen etappitoimintaan vuonna 1916. Suomen sisällissodan aikana hän osallistui Kuopion valloitukseen ja oli mukana myös C. W. Malmin retkikunnassa. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1925. Hän oli Latvian varakonsulina Kuopion läänissä. Canth oli Kuopion kauppakamarin varapuheenjohtajana vuodesta 1922 alkaen.
Jussi Canth oli naimisissa vuodesta 1900 Alma Vendela Lovisa Cederhvarfin (1881–1952) kanssa. Canth on haudattu Kuopion Isolle hautausmaalle, Jussi Canthin kuoltuaa Canthin kauppaliikkeen johtoon tuli hänen vävynsä tuomari Kaarlo Lommi, jonka puoliso oli Jussi Canthin tytär Burnice Canth. Lommi johti liikettä vuoteen 1964 saakka. Canthin kauppaliike lopetti toimintansa heikentyneen kannattavuuden vuoksi 1970-luvulla, ja Kanttilan talo myytiin valtiolle 1977.
Tuukka Sarkkinen

Tuukka Sarkkinen (s. 1. marraskuuta 1999) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavaa Kempeleen Kiriä, jonka kanssa teki lokakuussa 2024 kaksivuotisen sopimuksen. Kaudella 2025 hänet valittiin ensimmäiseen Itä-Länsi-otteluunsa. Kaudella 2015 Superpesiksessä debytoinut Sarkkinen on 28.7.2018 mennessä pelannut 52 Superpesiksen runkosarjaottelua, joissa on lyönyt kaksi kunnaria ja kolme tavallista juoksua, tuonut 14 juoksua ja lyönyt 66 kärkilyöntiä.
Alei Zahav

Alei Zahav (‎) on Israelin siirtokunta Länsirannalla. Se on perustettu 1983 ja sen väkiluku vuonna 2016 oli 1 643. Alei Zahav sijaitsee noin 40 kilometriä Tel Avivista itään.
Kansainvälisoikeudellinen asema.
Israelin siirtokuntia on väitetty laittomiksi, koska Geneven neljännen sopimuksen 49. artiklan 6. pykälän mukaan "valtaajavalta ei saa valtaamalleen alueelle karkottaa tai siirtää osaa omasta siviiliväestöstään.""" Israel kiistää väitteen siirtokuntien laittomuudesta, koska se ei ole tehnyt sopimuksen mainitsemia karkotuksia tai siirtoja. Haagin kansainvälinen tuomioistuin antoi 9. heinäkuuta 2004 neuvoa antavan lausunnon, jossa se katsoi, että Israelin siirtokunnat olivat kansainvälisen oikeuden vastaisia.
Venla Tanhua

Venla Tanhua (s. 28. elokuuta 1997 Rauma) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavaa Manse PP:tä.
Tanhua on Rauman Feran kasvatti. Vuonna 2017 hän pelasi Feran kakkosjoukkueen lukkarina ja valittiin Naisten Ykköspesiksen vuoden lukkariksi. Kaudella 2018 alkaneella urallaan Feran ykkösjoukkueen lukkarina Tanhua pelasi 53 ottelua ja löi sisäpelissä kaksi kunnaria ja seitsemän tavallista juoksua, toi kahdeksan juoksua ja keräsi 78 kärkilyöntiä. 
Tanhua on koulutukseltaan hallintotieteiden maisteri.
Riikka Ulanto

Riikka Ulanto (s. 1982) on suomalainen kirjailija, jonka runoteos "Vedelmiä" voitti vuoden 2016 Runo-Kaarina-kilpailun. Sen jälkeen häneltä on ilmestynyt kolme muutakin runoteosta, "Tehen" (2018), "Puutarharuhtinas" (2019) ja "Pakko saada joku tänne" (2025) Kulttuurivihkot-kustantamon julkaisemina.
Vuonna 2018 Ulannolta ilmestyi ensimmäinen proosateos, absurdi minuuttinovellikokoelma "Mutta mitä kuuluu Lynyrd Skynyrdille?" (Aviador Kustannus), ja vuonna 2022 esikoisromaani, runokielestä ammentava surrealistinen "Neitsytlento". 
Ulanto tuli J. H. Erkon kilpailussa kolmannelle sijalle vuonna 2011 runokäsikirjoituksellaan "Äidin kielellä" (nimellä Riikka Nyman)"." Lisäksi hänen runojaan on julkaistu Gummeruksen "Runot 2013" -antologiassa sekä sävelletty naiskuorolle.
Patrik Vartama

Patrik Johannes Vartama (s. 12. huhtikuuta 1998 Forssa) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Miesten Superpesiksessä Kouvolan Pallonlyöjiä
Ura.
Vartama on Jokioisten Koetuksen kasvatti. Hän teki Superpesis-debyyttinsä 11. toukokuuta 2017 kotona Sotkamon Jymyä vastaan.
Vartama on pelannut urallaan yhden B-poikien Itä-Länsi-ottelun ja kolme A-poikien Itä-Länsi-ottelua.
Muuta.
Vartama valmistui ylioppilaaksi Forssan lukiosta keväällä 2017. Hänen isoveljensä Roni on pelannut pesäpalloa. Vartama pelasi nuorempana jääkiekkoa.
Brian Auger

Brian Auger (s. 18. heinäkuuta 1939 Bihar, Intia) on brittiläinen jazzpianistina aloittanut Hammond-urkuri, joka tunnetaan muun muassa yhteistyöstään Eric Burdonin ja Julie Driscollin (myöh. Julie Tippetts) kanssa sekä yhtyeistään Trinity ja Oblivion Express. Häntä pidetään yhtenä 1980-luvulla syntyneen acid jazz -musiikkityylin esikuvista.
Brian Auger varttui Lontoossa, soitti pianoa lapsesta asti ja innostui jazzista Yhdysvaltojen armeijan radioasemaa kuunnellessaan. Vuonna 1962 hän perusti nimeään kantavan jazztrion basisti Rick Lairdin ja rumpali Phil Knorran kanssa. Vuonna 1964 hän voitti "Melody Maker" -lehden lukijaäänestyksen uusien tulokkaiden ja jazzpianistien sarjassa. Samana vuonna hän kuitenkin vaihtoi tyyliään rhythm and bluesin suuntaan ja laajensi yhtyettään kitaristi John McLaughlinilla ja saksofonisti Glen Hughesilla. Yhtyeen nimeksi tuli Brian Auger Trinity. Kokoonpano hajosi pian, ja uudessa Steampacketiksi nimetyssä löyhässä kokoonpanossa Auger soitti pianon sijasta Hammond-urkuja. Muita jäseniä olivat kitaristi Vic Briggs, basisti Rick Brown ja rumpali Mickey Waller, ja laulusolisteina toimivat Long John Baldry, Rod Stewart ja Julie Driscoll. Steampacket esiintyi ja työskenteli äänitysstudiossa vuoden verran ilman julkaistuja levytyksiä (albumi julkaistiin vasta 1990), minkä jälkeen Baldry ja Stewart lähtivät yhtyeestä. Augerin seuraavassa kokoonpanossa nimeltä Julie Driscoll, Brian Auger and the Trinity bassoa soitti Dave Ambrose ja rumpuja Clive Thacker. Heidän esikoisalbuminsa "Open" julkaistiin vuonna 1967 ilman suurempaa huomiota, mutta seuraavana vuonna julkaistu Bob Dylanin ja Rick Dankon kappale ”This Wheel’s on Fire” nousi Britannian singlelistan viidenneksi ja avitti myös albumin myyntiä. Tämä oli kappaleen ensilevytys, sillä sen tekijät julkaisivat kappaleen vasta myöhemmin samana vuonna albumilla "Music from Big Pink".
Augerin Trinity-yhtyeen toinen albumi "Definitely What!" (1968) oli instrumentaalinen. Laulusolisti Driscoll palasi tupla-albumille " Streetnoise" (1968), mutta erosi yhtyeestä sen Yhdysvaltojen-kiertueella. Yhtyeen viimeiseksi albumiksi jäi ilman Driscollia levytetty "Befour" (1970).
Vuodesta 1970 alkoi Brian Augerin pitkäaikaisimman yhtyenimen Oblivion Express tarina, ensimmäisenä kokoonpanona Augerin lisäksi Jim Mullen (kitara), Barry Dean (basso) ja Robbie McIntosh (rummut). Yhtye vaihteli kokoonpanoaan usein, ja vuonna 1975 Auger muutti Lontoosta Yhdysvaltojen San Franciscoon. Oblivion Expressin levytykset isoille levymerkeille päättyivät vuoden 1978 live-albumiin "Encore", jolla esiintyi pitkästä aikaa myös Julie Driscoll, nyt nimellä Julie Tippetts.
1990-luvulle tultaessa Brian Auger lyöttäytyi yhteen entisen Animals-laulajan Eric Burdonin kanssa. He tekivät kiertueita ja julkaisivat 1993 albumin "Access All Areas" Vuonna 1995 Auger kokosi Oblivion Expressin uudelleen, ja tämän yhtyeen kokoonpanossa on kuultu laulusolistina Augerin Savannah-tytärtä ja rumpalina Karma-poikaa.
Quarter Pounder

Quarter Pounder (lyhennettynä QP) on McDonald’s-ravintoloissa saatavilla oleva hampurilainen, joka koostuu naudanlihapihvistä, suolakurkusta, sipulista, ketsupista, sinapista ja yleensä myös juustosta. Hampurilaista saa myös kahdella pihvillä, jolloin sen nimi on "Double Quarter Pounder". Quarter Pounder lanseerattiin vuonna 1971. Hampurilaisen nimi juontuu siitä, että alkuperäisen Quarter Pounderin pihvi painaa neljäsosan naulaa eli 113,4 grammaa.
Eri maissa Quarter Pounder tunnetaan eri nimillä, esimerkiksi "Hamburger Royale", "McRoyal", "Royal Cheese" tai "McRoyal DeLuxe".
Sofa

Sofa (tyyliteltynä SOFA) oli helsinkiläinen rap-duo, joka perustettiin vuonna 2013. Yhtyeen muodostivat MC:t SonSon (Sonja Kuittinen) ja FanFan (Fanni Noroila). Yhtyeen säveltäjänä/tuottajana toimi KesäSetä vuoteen 2015 asti. ”Tyttörukka”-singlen jälkeen kappaleita tekivät muun muassa Noah Kin ja Juho Suutarinen. Yhtyeen DJ:nä toimi Inka Rantakallio. 
Ura.
Hyvinkäältä lähtöisin oleva Fanni Noroila ja Puumalasta muuttanut Sonja Kuittinen tapasivat toisensa Taideyliopiston Teatterikorkeakoulussa, jossa he aloittivat vuonna 2011. Yhtyeen nimi tulee heidän mukaansa sanoista ”se on fakin aitoo”. Noroilan mukaan yhtyeen tavoite oli ”sanoutua irti räpin macho-kulttuurista, misogynisesta kuvastosta ja naisobjektiudesta”. 
Noroila ja Kuittinen ovat monipuolisia esittävän taiteen ammattilaisia: He ovat käyneet vaihdossa Tukholman Dramatiska Högskolanissa ja näytelleet muun muassa Kansallisteatterin Macbethissä ja kuuluvat feministiseen taidekollektiivi Les Poxxxiin yhdessä näyttelijä Julia Lappalaisen kanssa. Molemmat tekevät hip hop -duonsa lisäksi uraa myös näyttelijöinä. 
Sofan ensimmäinen julkaisu on vuonna 2013 Rapu Recordsille tehty single ”Kuumempi Kesä”, jota seurasi vuonna 2015 julkaistu neljän kappaleen EP "Se on" "Fakin Aitoo". Vuodesta 2015 asti Sofalla on ollut levytyssopimus Warner Music Finlandille.
Heinäkuussa 2022 julkaistiin Yle Areenassa ja Yle Radio Suomessa 20-osainen kuunnelma "Mä haluun olla Nylon". Kuunnelmassa Sofan Kuittinen ja Noroila esittävät Nylon Beat -yhtyeen Jonnaa ja Eriniä. Sarjan inspiraationa ovat olleet yhtyeestä tehdyt haastattelut, kirjat ja tarinat.
Duo ilmoitti kesäkuussa 2023 lopettavansa uransa. Marraskuussa se julkaisi ennen jäähyväiskiertuettaan vielä viimeisen kappaleen, remix-version alun perin vuonna 2016 julkaistusta kappaleesta ”Ei tipu”. Sofan viimeinen esiintyminen oli Jyväskylän Mustassa Kynnyksessä 2. joulukuuta 2023.
Kiviharju (Kuopio)

 
Kiviharju on Kuopion 38. kaupunginosa, joka sijaitsee maanteitse noin 15 kilometriä Kuopion keskustasta lounaaseen. Karttulantien eteläpuolella sijaitsevan ja kaakossa Savon rataan rajoittuvan kaupunginosan naapurikaupunginosia ovat kaakossa Hiltulanlahti, idässä Pitkälahti ja koillisessa Neulalampi. Lännenpuolella on Kuopion maaseutualuetta, josta pohjoisluoteessa sijaitseva Haminalahti on yleisesti tunnettua seutua.
Kiviharjussa on runsaasti metsää ja pienehkö määrä haja-asutusta. Suuri osa kunnallisista ja kaupan palveluista on naapurikaupunginosissa, kuten Petosen kaupunginosassa ja Hiltulanlahdessa. Kiviharjussa sijaitsevista ja pinta-alasta laajoja osia kattavista yrityksistä tunnetuimpia ovat Kaatopaikantien varrella sijaitsevat Kuopion jätekeskus (myös romuautojen vastaanottopaikka) ja Ruduksen Hepomäen maa-ainesottamo, josta saadaan muun muassa soraa ja sepeliä. Jätekeskuksen länsipuolella on Pelastusopiston harjoitusalue.
Dacia Maraini

Dacia Maraini ['daːtʃa mara'iːni] (s. 13. marraskuuta 1936 Fiesole) on italialainen kirjailija. Hän teki läpimurtonsa vuoden 1963 esikoisteoksellaan "L’età del malessere" (suom. "Heräämisen aika", Otava 1963), joka sai kansainvälisen kustantamoiden myöntämän Formentor-palkinnon. Hänen muita suomennettuja teoksiaan ovat "Mykkä herttuatar" (Artemisia 1998) sekä näytelmä "Prostituoidun keskustelu erään asiakkaan kanssa" (Yle 1987).
Maraini oli Lahden kansainvälisen kirjailijakokouksen päävieras vuonna 1997.
Hyvää syntymäpäivää (Sigin kappale)

Hyvää syntymäpäivää on yksi SIGin tunnetuimmista kappaleista, jonka yhtye julkaisi "Purppura"-levyllään.
Kappaleen sanoittaja ja laulaja oli alun perin Matti Inkinen. Inkinen pyöritti myöhemmin syntymäpäiväpalvelua, jossa sai soittaa Inkisen numeroon, jolloin Inkinen lauloi kappaletta puhelimeen. Soittoja tähän numeroon ehti kertyä tuhansia.
Sijoitus listoilla.
Kappale nousi Suomen hittilistalla sijalle 13 tammikuussa 1986, ja pysyi listoilla pari kuukautta. Suomen vanhojen singlelistojen mukaan kappale sijoittui lokakuussa vuonna 1985 viikolla 43 sijalle 29 ja nousi viikolla 44 sijalle 22. Sama vuoden marraskuussa viikolla 45 se oli sijalla 23, viikolla 46 sijalla 18, viikolla 47 sijalla 14, viikolla 48 sijalla 15. Joulukuussa 1985 viikolla 49 se oli sijalla 15, seuraavalla viikolla sijalla 22, viikolla 51 sijalla 19 ja viikolla 52 sijalla 22. Tammikuussa 1986 viikolla 1 sija oli 22, viikolla 2 sija 26, viikolla 3 sija 29.
Toisen tiedon mukaan kappale olisi korkeimmillaan ollut myyntilistan sijalla 14. "Rumba"-lehden listalla kappale sai noin 500 pistettä.
Full Out

Full out on vuonna 2015 julkaistu draamaelokuva, joka perustuu tosi tarinaan yhdysvaltalaisesta voimistelija Ariana Berlinistä joka joutui vuonna 2001 pahaan auto-onnettomuuten jossa hän melkein kuoli ja joutui sen jälkeen luopumaan voimistelusta. Hän alkoi sen jälkeen tanssimaan, ja pysyi sen avulla kuntoutumaan, niin että pystyi palaamaan takaisin voimistelun pariin. Pääosaa tv-elokuvassa näyttelee Ana Golja.
Pelinrakentajan säkitys

Pelinrakentajan säkitys () tarkoittaa amerikkalaisessa jalkapallossa tilannetta, jossa puolustaja onnistuu taklaamaan hyökkäävän joukkueen pelinrakentajan aloitusviivan takapuolella.
Puolustuksen linjamiesten (DT/DE) ja myös tukimiesten (LB) tehtävänä on päästä hyökkäyksen linjan läpi häiritsemään pelinrakentajaa ja taklaamaan eli säkittämään (sack) hänet. Säkitys estää hyökkäyksen heittopelin. Puolustuksen linjan pelaajien tulee olla tarpeeksi vahvoja mutta myös tarpeeksi nopeita ehtiäkseen kiertää linjan ja häiritsemään pelinrakentajaa. Strip sack on puolustuksen erityinen ansio ja tarkoittaa sitä, että pelinrakentaja rähmää ("fumble") pallon ja menettää sen vastustajalle. Tällöin pelin suunta vaihtuu ja puolustava joukkue vaihtaa kentälle hyökkäyskokoonpanon.
Säkitystilanne alkaa usein puolustuksen painostuksesta, jolloin heittopeliin tulee painetta ja pelinrakentaja ei löydä oikeaa pallon vastaanottajaa. Pelinrakentaja yrittää viimeiseen saakka välttää säkitystä ja siten pakottaa kiirehtimään ratkaisua. Puolustus voi tehdä säkityksellä myös pisteitä. Oma maali syntyy, kun pallonkantaja, esimerkiksi pelinrakentaja, taklataan omalla maalialueellaan.
Sadan säkityksen rajapyykin saavuttaneista NFL-pelaajista noin kaksi kolmannesta pelasi linjamiehinä (DE/DT) ja loput tukimiehinä (LB). Noin 15 prosenttia heistä pelaa tai pelasi useampaa pelipaikkaa vaihdellen tukimiehestä linjaan tai päinvastoin.
Tarikh al-fattaš

Tarikh al-fattaš (”Etsijän kronikka”) on yksi tärkeimmistä keskiaikaisen Länsi-Sudanin historian lähteistä. Timbuktulaisen oppineen Mahmud Katin muistiinpanoihin perustuvan arabiankielisen teoksen on laatinut hänen tyttärenpoikansa Ibn al-Mukhtar 1600-luvun puolivälissä.
Ghanan, Malin ja Songhaivaltakunnan historiasta kertova teos päättyy 1500-luvun lopun marokkolaismiehitykseen. Octave Houdas ja Maurice Delafosse julkaisivat sen arabiaksi ja ranskaksi vuonna 1913. Julkaisu pohjautuu osittain 1800-luvulla tehtyyn väärennökseen, jonka tarkoituksena oli perustella Ahmadu Lobbon asemaa Macinan hallitsijana ja valtion feodalistista järjestystä.
Toinen tärkeä Länsi-Sudanin historian lähde on 1600-luvun puoliväliin saakka jatkuva "Tarikh al-Sudan".
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut 2018

34. uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Ison-Britannian Glasgow’ssa ja Edinburghissa 3.–12. elokuuta 2018. Uintilajien kilpailupaikka oli Tollcross International Swimming Centre, Glasgow’ssa, avovesiuinnin Loch Lomond &amp; The Trossachs National Park, uimahyppyjen Royal Commonwealth Pool, Edinburghissa ja taitouinnin Scotstoun Sports Campus, Glasgow’ssa. Kilpailut olivat osa ensimmäisiä monen lajin yhteisiä Euroopan-mestaruuskilpailuja.
"Lähde
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
A Complex of Cages

A Complex of Cages on melodisen death metalin yhtye Barren Earthin neljäs studioalbumi. Se ilmestyi 30. maaliskuuta 2018 levymerkillä Century Media Records. 
Levy on toinen färsaarelaisen Jón Aldarán kanssa tehty albumi. "A Complex of Cages" -levyllä Aldarán rooli on kasvanut roimasti edelliseen levyyn verrattuna, sillä lukuun ottamatta kappaletta "Solitude Pith" kaikki sanoitukset ovat miehen käsialaa. Neljännellä albumilla kosketinsoittaja Kasper Mårtenson ei ole enää mukana kokoonpanossa, vaan hänet on korvannut Antti Myllynen.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 14.
Viljo Leskinen

Viljo Armas Antero Leskinen (16. joulukuuta 1909 Toholampi – 16. marraskuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen ampuja. 
Leskinen osallistui Berliinin olympiakisoihin 1936, jossa sijoittui pienoiskiväärin makuukilpailussa 15:nneksi. MM-kilpailuissa hän saavutti henkilökohtaisissa kilpailuissa kaksi hopeaa ja joukkuekilpailuissa viisi kultaa, kolme hopeaa ja kaksi pronssia. Henkilökohtaiset mitalit tuli Helsingin MM-kilpailuissa 1937 pienoiskiväärin täysottelusta ja pystykilpailusta. SM-kilpailuissa hän voitti viisi kultaa pienois- ja vapaakiväärillä 1931–1937.
Leskinen edusti urallaan Suomen Metsästysyhdistystä ja Patruunatehtaan Ampujia. Hänen veljensä Kullervo Leskinen oli myös ampuja.
Leskinen kuoli 16. marraskuuta 1945 Helsingissä. Hän oli myöhään edellisenä iltana 15. marraskuuta riidan päätteeksi ampunut erään naisen ja sen jälkeen itsensä.
Soulflyn diskografia

Soulfly on yhdysvaltalais-brasilialainen metalliyhtye, jonka perusti Sepulturan entinen kitaristi-laulaja Max Cavalera vuonna 1996.
Linda (ohjelmointikieli)

Linda on tietokoneen ohjelmointiin käytettävä kieli, joka on tarkoitettu rinnakkaisohjelmointiin ja joka laajentaa "isäntäkielen" (kuten C, C#, Java) ominaisuuksia.
Kieltä kutsutaan "koordinaatiokieleksi".
Kieli käyttää "monikkoja" (), joka on sarja tyypitettyjä kenttiä:
Suositumpia vaihtoehtoja Linda-kielen ohjelmointimallille ovat muun muassa viestinvälitykseen perustuvat mallit.
Testamentin diskografia

Testament on kalifornialainen vuonna 1983 perustettu thrash metal -yhtye.
Uku Suviste

Uku Suviste (s. 6. kesäkuuta 1982 Võru, Viro) on virolainen laulaja-lauluntekijä, pianisti ja tuottaja. Hänen oli tarkoitus edustaa Viroa vuoden 2020 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "What Love Is" hänen voitettuaan Viron "Eesti laul 2020" -karsintakilpailun. Vuoden 2020 Euroviisut kuitenkin peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. Suviste valittiin kuitenkin edustamaan Viroa seuraavan vuoden kisoihin kappaleella "The Lucky One". Hän kilpaili toisessa semifinaalissa, jossa hän sijoittui kolmanneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
Suviste on osallistunut Viron euroviisukarsintakilpailuun Eesti Lauliin neljä kertaa. Vuonna 2017 Suviste osallistui Eesti Lauliin kappaleella ”Supernatural”. Vuonna 2019 Suviste osallistui Eesti Lauliin kappaleella ”Pretty Little Liar”, joka sijoittui toiseksi. Vuonna 2020 hän osallistui jälleen kilpailuun, tällä kertaa voittaen kappaleella ”What Love Is”. Hän voitti kilpailun myös vuonna 2021, kappaleella ”The Lucky One”.
Carl Reinhold Krogerus

Carl Reinhold Krogerus (15. heinäkuuta 1852 Loviisa – 15. maaliskuuta 1926 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Krogeruksen vanhemmat olivat majuri Johan Gustaf Krogerus ja Maria Kristina Cremer ja puoliso vuodesta 1878 Antonina Catharina von Schulcz. Krogerus tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1863, mutta erosi koulusta seuraavana vuonna ja tuli aliupseerina palvelukseen 89. Belomorskin jalkaväkirykmenttiin. Vuonna 1871 hän tuli oppilaaksi Helsingin junkkarikouluun, josta 1873 valmistuttuaan hän yleni vänrikiksi ja hän palasi palvelukseen entiseen rykmenttiinsä. Vuonna 1875 Krogerus siirrettiin aliluutnantiksi ylennettynä Henkivartioväen 3. Suomen tarkk’ampujapataljoonaan. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin luutnantiksi ja komennettiin Henkivartioväen 17. tarkk’ampujapataljoonaan Pietariin. 
Komennuksen jälkeen Krogerus toimi pataljoonansa aseosaston päällikkönä 1877–1878, ylennettiin alikapteeniksi 1878 ja siirrettiin opetusupseeriksi Vilnan jalkaväen junkkarikouluun. Siellä hän yleni kapteeniksi 1881. Krogerus erosi sotapalveluksesta vuoden 1883 alussa, mutta jo kesäkuussa hänet nimitettiin 10. Laihian suomalaisen reservikomppanian päälliköksi aina tammikuuhun 1889 asti, jolloin hänet siirrettiin Kruunupyyn suomalaisen reservikomppanian päälliköksi. Tästä tehtävästä hän sai eron everstiluutnanttina 1899, minkä jälkeen hän toimi vuoteen 1903 Oulun läänin 2. kutsuntapiirin sotakomissaarina ja sitten vuoteen 1905 Mikkelin läänin sotakomissaarina. Everstiksi hänet ylennettiin 1903. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Krogerus kutsuttiin uudelleen aktiivipalvelukseen vuonna 1914. Hän toimi Suomessa olevien joukkojen esikunnassa vuoteen 1917, jolloin sai eron palveluksesta kenraalimajuriksi ylennettynä.
Paddle-ohjain

Paddle-ohjain oli Atari 2600-pelikonsolin mukana tullut videopeliohjain.
Nimi johtuu "Pong"-pelin mailojen () ohjauksesta.
Ohjaimen kehitti Atari 1970-luvulla ja valmistettiin alun perin "Pong"-peliin. Ohjaimessa oli yksi käännettävä pyörä ja yksi tai useampi "tulitusnappi". Ohjainta voitiin kääntää myötäpäivään tai vastapäivään ja käytettiin "Pong" ja "Breakout" -tyylisissä peleissä.
Ohjain perustuu potentiometriin, jollainen on ollut myös muun muassa äänentoistolaitteen äänenvoimakkuuden säädössä.
Joystick-ohjaimesta tuli myöhemmin suositumpi ohjain.
Julia Butters

Julia Butters (s. 15. huhtikuuta 2009 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä. Hänet tunnetaan Trudi Fraserin roolista Quentin Tarantinon elokuvassa "Once Upon a Time in Hollywood" (2019), mistä hän sai kriitikoilta ylistystä. Vuodesta 2016 lähtien hän on näytellyt pääroolia ABC:n tilannekomediasarjassa "American Housewife".