tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
José María de Pereda

José María de Pereda y Sánchez Porrúa (1833 Polanco, Santander, Espanja – 1906) oli espanjalainen romaanikirjailija. Hän asui koko elämänsä vanhalla sukutilalla Polancossa. Sieltä käsin hän teki matkoja Santanderin vuoristoympäristöön La Montanaan, jonka luontoa ja ihmisiä hän tutki. Hänen teoksensa edustavat perinteistä, kansallista realismia, jonka hienoimpiin edustajiin hän Espanjassa kuuluu. Poliittisilta näkemyksiltään Pereda läheni karlismia, mutta hän ei kuitenkaan koskaan osallistunut politiikkaan aktiivisesti. Uskonnollisesti hän edusti vanhakatolisuutta.
Peredan esikoisteos "Escenas montañesas" ilmestyi 1864. Se on kokoelma kansanelämän kuvauksia, ja sille jatkoa on "Tipos y paisajes" (1871). 1864–1871 ilmestyi muutamia "Ensayos dramáticos", runomuotoisia tapainkuvauksia, ja "Esbozos y rasguños", kriittisiä kirjoituksia. Niitä seurasi "Bocetos al temple" (1876) ja "Tipos transhumantes" (1877). "El buey suelton" (1878) myötä Pereda siirtyi novellista romaanimuotoon. "Don Gonzalo González de la Gonzalera" (1879) käsittelee politiikkaa, "De tal palo tal astilla" (1880) uskonnollista konfliktia. "El sabor de la tierruca" (1882) on hieno kotiseuturuno.
Uutta vaihetta Peredan kirjailijantyössä edustaa "Pedro Sanchez" (1884), sillä sen ympäristö on Madrid, ja hän kuvaa siinä vuoden 1854 Espanjaa, kahakoiden, Baldomero Esparteron Espanjaa. "Sotileza" (1885) kuvaa merimiehiä ja kalastajia, ja sekä lukijakunta että kriitikot ottivat sen myönteisesti vastaan, "La Montalvez" (1888) ruoskii Madridin seurapiirielämää. Hän palaa kotiseudulleen teoksissa "La puchera" (1889) ja "Los hombres de pró". Teos "Nubes de estío" (1891) on yhteiskunnallis-uskonnollinen satiiri, "Al primer vuelo" (1891) taas on idylli. Peredan viimeinen suuri romaani oli "Peñas arriba" (1895), jossa hän kuvaa vahingollisen kaupunkielämän ja yksitoikkoisen mutta tervehenkisen maalaiselämän vastakkaisuutta.
Pereda on pohjoisespanjalaisten häilyvien tunteiden tulkki, ja he näkevät hänessä oman runoilijansa. Hänen romaanejaan leimaa rauhallinen ja viehättävä tunnelma. Pereda valittiin 1897 Espanjan akatemiaan. Hänen puheensa aiheena oli "La novela regional".
Tuhkarintamuura

Tuhkarintamuura ("Myrmoborus lugubris") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Tuhkarintamuuraa tavataan Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 660 000 km2. Laji on kuvattu melko yleiseksi, mutta sitä uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen.
U. A. Saarinen

Urho Aarre Hugo Saarinen (16. toukokuuta 1927 Helsinki – 25. maaliskuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen lehti- ja mainosvalokuvaaja.
Ura.
Saarinen aloitti ammattimaisena valokuvaajana 1943. Hän oli kamera-assistenttina ja B-kuvaajana puolustusvoimain tiedotusjoukoissa 1943–1944. Sodan jälkeen hän oli valokuva-apulaisena ja laboratorioharjoittelijana Valokuvaamo Pauli Huovilassa Helsingissä 1945 ja kemigrafiharjoittelijana Sanoma Oy:ssä 1946. Saarinen oli studio- ja ulkokuvaajana Valokuvaliike Correxissa ja teollisuuskuvaajana Studio Koistisen palveluksessa 1947–1948. Hän toimi sitten freelancekuvaajana vuodesta 1948 alkaen ja omisti kuvaamot Kuvapalvelu U. A. Saarinen, Haavisto &amp; Saarinen, U. A. Saarisen Kameravintti, Studio Colorrex ja U. A. Saarisen Lentävät Kamerat. Saarinen kuvasi muun muassa seuraaville lehdille: New York Times, Helsingin Sanomat, Suomen Kuvalehti, Apu, Seura, Kotiliesi, Koti-Posti ja Viikkosanomat. Hän oli Keystone Press-kuvatoimiston reportaasikuvaajana Münchenissä ja Länsi-Berliinissä 1953. 
Saarinen oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1989–1991 ja hän toimi Puotila-Seuran ja Itä-Helsingin kaupunkiyhdistyksen puheenjohtajana. Hän sai valtion taiteilijaeläkkeen 1988.
Museoviraston omistamassa U. A. Saarisen kokoelmassa on yli 300 000 valokuvaa vuosilta 1947−1991.
Ken Wellman

Kenneth Austin ”Ken” Wellman (2. kesäkuuta 1930 Melbourne, Victoria – 21. maaliskuuta 2013 Melbourne, Victoria) oli australialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän kuului Australian joukkueeseen Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960. Wellman pelasi myös vuoden 1962 MM-kilpailujen B-sarjassa, jossa hän toimi Australian kapteenina.
Piotr Anderszewski

Piotr Anderszewski (s. 4. huhtikuuta 1969 Varsova) on puolalainen pianisti.
Anderszewski aloitti pianonsoiton 6-vuotiaana. Sittemmin hän opiskeli Lyonissa, Strasbourgissa, Chopin-musiikkiyliopistossa ja Etelä-Kalifornian yliopistossa. Italiassa hän osallistui Fou Ts'ongin, Murray Perahian ja Leon Fleisherin pitämille mestarikursseille. Anderszewski osallistui Leedsin kansainväliseen pianokilpailuun vuonna 1990 eikä tullut palkituksi, mutta sai huomiota Ludwig van Beethovenin "Diabelli-muunnelmien" tulkinnallaan. Kilpailun jälkeen pianisti teki debyyttinsä Wigmore Hallissa. Vuodesta 1990 saakka hän on asunut ulkomailla, pääasiassa Pariisissa.
Anderszewski on kiertänyt kansainvälisesti Viktoria Mullovan kanssa. Hänen muita yhteistyökumppaneitaan kamarimusiikissa ovat olleet Andrzej Bauer ja sisko, viulisti Dorota Anderszewska. Ensilevytyksensä Anderszewski teki Mullovan kanssa Claude Debussyn, Leoš Janáčekin ja Sergei Prokofjevin sonaattien tulkinnoilla. Ensimmäisellä sooloalbumillaan Anderszewski soitti Johann Sebastian Bachin, Ludwig van Beethovenin ja Anton Webernin teoksia. Lisäksi hän on levyttänyt Robert Schumannin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Frédéric Chopinin, Karol Szymanowskin ja Dmitri Šostakovitšin teoksia. Monilla levytyksillään Anderszewski on saanut palkintoja, kuten Echo Klassik -palkintoja ja BBC Music Magazinen palkintoja. Vuosina 2001 ja 2005 hän oli ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi.
Orkestereita, joiden kanssa Anderszewski on soittanut, ovat olleet muiden muassa Berliinin filharmonikot, Lontoon sinfoniaorkesteri, Royal Philharmonic Orchestra, Philadelphian orkesteri ja Concertgebouw-orkesteri. Vuonna 2015 hänelle myönnettiin Polonia Restituta -ritarikunnan risti.
Anderszewski on esiintynyt eräissä dokumenteissa, kuten Bruno Monsaingeonin taiteilijakuvassa "Piotr Anderszewski – Unquiet Traveller". Vuonna 2016 Anderszewski itse teki Varsovaa kuvaavan elokuvan "Je m'appelle Varsovie".
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2020 – naisten nelinpeli

Elise Mertens ja Aryna Sabalenka olivat puolustavat mestarit, mutta he hävisivät puolivälierissä turnauksen voittaneille Laura Siegemundille ja Vera Zvonarjovalle.
Sijoitetut pelaajat.
&lt;section begin=sijoitetut /&gt;
&lt;section end=sijoitetut /&gt;
Wellman

Wellman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Lyyrameriahven

Lyyrameriahven ("Variola louti") on meriahventen (Epinephelidaee) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji. Se on sukunsa "Variola" tyyppilaji.
Lyyrameriahvenen pituus on tavanomaisesti 75 senttimetrin luokkaa ja voi maksimissaan olla noin 83 senttimetriä. Se voi painaa jopa 12 kilogrammaa. Pää, ruumis sekä selkä-, pyrstö- ja peräevä ovat kellertävän ruskeita ja niissä on pyöreitä tai pitkänomaisia vaaleanpunaisia, sinisiä tai laventelinvärisiä pilkkuja. Pyrstöevä on puolikuun muotoinen. Lajilla on kylkiviivallaan 66–77 suomua. Ne ovat pään alueella on pyörösuomuja ja ruumiin alueella kampasuomuja. Selkäevässä lyyrameriahvenella on yhdeksän piikkiruotoa ja 14–17 pehmeää ruotoa, peräevässä kolme piikkiruotoa ja kahdeksan pehmeää ruotoa.
Lyyrameriahvenen levinneisyys ulottuu Punaiseltamereltä Tyynenmeren länsi- ja keskiosiin. Se elää yleensä yli 15 metrin syvyydessä vedenpinnasta. Lyyrameriahvenen ravintoa ovat pääasiassa kalat ja äyriäiset. Se saavuttaa sukukypsyyden keskimäärin 47,6 senttimetrin mittaisena.
Nagankoira

Nagankoira on harvinainen intialainen koirarotu, jolla ei ole FCI:n tunnustusta.
Ulkonäkö.
Nagankoira on pystykorvainen, röyheäkauluksinen, kippurahäntäinen ja tuuheaturkkinen. Se muistuttaa suuresti chow chow’ta, sillä erotuksella ettei ensiksi mainitulla ole sinistä kieltä. Myös väritys on erilainen, sillä se on yksinomaan valkoinen, jolla tosin on usein sitruunanväriset korvat.
Luonne ja käyttäytyminen.
Nagankoira on ystävällinen ja hyväluonteinen.
Alkuperä.
Rotua tavataan yksinomaan Naga Hills -vuoristoalueella Ylä-Assamissa. Yleisimmin sitä esiintyy trans-dikkoo-heimojen alueilla. Pitkää ja silkkistä karvapeitettä käytetään lankana heimosymbolien kutomiseen. Karvaa ei leikata vaan nypitään irti, ja prosessin aikana koira kiinnitetään paikalleen, sille laitetaan kuonokoppa ja se turrutetaan huumaavalla aineella. Nypittyään karvoja irti koiran käsittelijä hieroo paljaaseen ihoon kuivatettuja yrttejä, mikä rauhoittaa prosessissa ärsyyntynyttä ihoa.
Peter Parrott

Peter Gordon Parrott (s. 27. toukokuuta 1936) on australialainen jääkiekkoilija, joka pelasi hyökkääjänä. Hän kuului Australian joukkueeseen Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960. Parrott edusti Australiaa myös vuoden 1962 MM-kilpailujen B-sarjassa.
Bolesław Kon

Bolesław Kon (9. joulukuuta 1906 Varsova – 10. kesäkuuta 1936 Varsova) oli puolalainen pianisti. Hän sai kolmannen palkinnon kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa vuonna 1932.
Kon syntyi juutalaisperheeseen ja aloitti musiikkiopintonsa ensimmäisen maailmansodan aikana Moskovan konservatoriossa Konstantin Igumnovin johdolla. Palattuaan Puolaan hän suoritti Varsovassa opintoja Bolesław Domaniewskin, Aleksander Michałowskin ja Zbigniew Drzewieckin johdolla. Diplominsa hän sai vuonna 1928. Kon sai julkista huomiota jo opiskeluaikanaan virtuoosisuudellaan, joka toi hänelle esimerkiksi Juliusz Wertheimilta ihailevan arvion. 
Diplominsa Varsovassa saatuaan Kon muutti Krakovaan, jossa aloitti pianonsoiton opettamisen konservatoriossa. Hän toimi myös konservatorion johdossa vuosina 1929–1931. Kon esiintyi opetustyönsä ohella Krakovassa, Varsovassa ja muualla Puolassa orkesterin solistina sekä resitalistina. Kolmanteen sijaan johtanut osallistuminen Chopin-pianokilpailuun lähti liikkeelle Zbigniew Drzewieckin esittämästä ehdotuksesta. Konin ura oli nousujohteista kilpailun jälkeen. 20. tammikuuta 1933 hän esitti Varsovan filharmonisen orkesterin kanssa Sergei Rahmaninovin toisen pianokonserton. 
Touko- ja kesäkuussa 1933 Kon oli Wienissä, jossa sai kansainvälisessä pianokilpailussa kansainväliseltä tuomaristolta ensipalkinnon. Hänen taakseen jäivät kilpailussa muiden muassa Tzína Bacháouer, Dinu Lipatti, György Sándor ja Maria Fotino. Menestys Wienissä toi Konille lukuisia esiintymiskutsuja Ranskaan, Alankomaihin, Italiaan, Romaniaan, Itävaltaan ja Unkariin. Kon koki vahvan uskoontulokokemuksen, mutta kärsi syvistä masennusjaksoista ja teki kesäkuussa 1936 itsemurhan.
Fujimino

Fujimino () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Saitaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Musashinon ylängöllä. Kaupungin koillisrajalla virtaa Shingashijoki. Fujiminossa on 114 569 asukasta (elokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 14,64 neliökilometriä.
Fujimino on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2005 liittämällä yhteen Kami-Fukuokan kaupunki ja Ōin maaseutukaupunki. Edo-kaudella Ōi kehittyi yhtenä Kawagoeen johtaneen tiereitin postiasemista ("shukuba"). Fujiminon alue sijaitsee myös historiallisen Shingashijoen vesireitin varrella. Reitti menetti merkityksensä 1900-luvun alussa rautatien valmistumisen myötä. Toisen maailmansodan aikaan Fujiminoon rakennettiin keisarillisen Japanin armeijan arsenaali, jonka tilalle sijoittui sodan jälkeen muun muassa paino- ja elektroniikkateollisuutta. 1960-luvulta lähtien Fujimino on kasvanut voimakkaasti yhtenä Tokion lukuisista esikaupungeista.
Fujiminoa palvelee Tōbu-rautateiden Tōjō-päälinja. Sille ajetaan junia myös Tōkyō metron Fukutoshin-linjalta ja Yūrakuchō-linjalta.
Pueblonkoira

Pueblonkoira ("Long-haired Pueblo Dog") on sukupuuttoon kuollut yhdysvaltalainen koirarotu, jolla ei koskaan ollut FCI:n tunnustusta.
Ulkonäkö.
Pueblonkoira oli nykyisen collien kokoinen. Sen karvapeite oli pitkä (pisimmillään 10 cm pitkää), tuuhea ja villainen ja väriltään vaaleankeltainen, joskin päässä ja selässä oli ruskeampi sävy.
Alkuperä.
Rotu oli New Mexicon ja Arizonan pueblo-intiaanien kehittämä, he käyttivät sen karvaa langankutomiseen. Sen uskotaan olleen amerikanintiaanikoiran pitkäkarvainen versio, jolle kehitettiin jalostuksella jatkuvasti aiempaa pidempää karvapeitettä. Se oli suosionsa huipulla 1200-luvulla, jolloin myös sen kasvattaneet heimot elivät kulta-aikaansa. 1500-luvun pitkäkestoinen kuivuus vaikutti kuitenkin suuresti paikallisten elintasoon ja vuoteen 1540 mennessä pueblonkoira oli harvinaistunut huomattavasti. Lisäksi vuonna 1599 eurooppalaiset uudisasukkaat toivat mukanaan lampaita ja vuohia, jotka korvasivat paikallisen koiran langantuottajina, mikä tiesi rodun loppua.
Anu Talus

Anu Piritta Talus (s. 27. helmikuuta 1975 Töysä) on suomalainen oikeustieteilijä ja Suomen tietosuojavaltuutettu marraskuusta 2020 alkaen.
Talus opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa ja väitteli siellä tohtoriksi vuonna 2019 tutkielmalla "From Simply Sharing the Cage to Living Together". Hän työskenteli oikeusministeriön demokratia- ja julkisoikeusosastossa vuodesta 2017 lähtien ja apulaistietosuojavaltuutettuna vuosina 2019–2020. 
Talus nimitettiin tietosuojavaltuutetun virkaan marraskuusta 2020 alkaen viran edellisen haltijan Reijo Aarnion jäätyä eläkkeelle, ja uudeksi viisivuotiskaudeksi vuonna 2025. Talus toimii myös Euroopan tietosuojaneuvoston puheenjohtajana.
Mikaela &amp; Thomas

Mikaela &amp; Thomas on suomalainen, Yleisradion tuottama viittomakielinen keskusteluohjelma, jota lähetetään Yle TV1 -kanavalla sunnuntaisin. Ensimmäinen jakso nähtiin 19. tammikuuta 2020.
Ohjelma syventyy viikoittain johonkin ajankohtaiseen aiheeseen studiovieraiden kanssa. Juontajina toimivat Mikaela Tillander ja Thomas Sandholm, jotka tunnetaan Ylen viittomakielisistä uutisista.
"Mikaela &amp; Thomas" -ohjelman jaksot ovat katsottavissa myös Yle Areenassa.
Nootkankoira

Nootkankoira ("Nootka Dog") on sukupuuttoon kuollut kanadalainen koirarotu, jolla ei koskaan ollut FCI:n hyväksyntää. Tieteelliseksi nimeksi on aikoinaan esitetty "Canis laniger nolis".
Ulkonäkö.
Vuonna 1840 everstiluutnantti Charles Hamilton Smith kuvaili nootkankoiraa kookkaaksi, pystykorvaiseksi eläimeksi, jota tavattiin valkoisena, ruskeana ja mustana. Sen villainen karvapeite oli niin hienolaatuinen ja suuri, että sitä olisi voinut kutsua lampaan villaksi.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rodun sanotaan olleen luonteeltaan tyyni ja säyseä.
Alkuperä.
Rotu oli kotoisin Nootka-salmen alueelta Vancouverinsaarelta. Se tunnettiin toisinaan nimellä "nootkanlammaskoira" ("Nootka Sheepdog"), mutta ei suinkaan siksi että se olisi paimentanut lampaita, vaan koska siltä kerättiin lankaa villan kutomiseen. Se kerittiin säännöllisesti lampaan tavoin, ja sen karva sekoitettiin muuhun villaan, minkä jälkeen siitä tehtiin vaatteita. Desmond Morriksen mukaan sitä ei tulisi virheellisesti sekoittaa clallaminintiaanikoiraan. 
Vuonna 1842 tai 1843 Zoological Society of London hankki muutaman "nootkasalmenkoiran" tavoitteenaan alkaa kasvattaa niitä villateollisuuden tarpeisiin myös Britanniassa. Projekti ei kuitenkaan päässyt alkamaan, ja pian tämän jälkeen koko rotu kuoli sukupuuttoon.
Atlanttiset kielet

Atlanttilaiset eli länsiatlanttiset kielet ovat etupäässä Länsi-Afrikassa puhuttujen nigeriläis-kongolaisten kielten ryhmä.
Ryhmän suurin kieli on fulani, jonka puhuma-alue ulottuu Länsi-Afrikasta aina Sudaniin saakka. Sen muita jäseniä ovat Senegalin ja Gambian kansalliskielet wolof, serer ja jola-fonyi sekä monet Senegalin eteläosan ja Guinea-Bissaun kielet, joista suurin on balanta.
Kieliryhmän kokoonpanosta ja sisäisestä luokittelusta on esitetty erilaisia näkemyksiä. Konstantin Pozdnjakovin ja Guillaume Segererin mukaan atlanttiset kielet jakautuvat pohjoiseen ja bak-ryhmään, joihin kuuluu 50–60 Senegalista Guineaan ulottuvalla alueella puhuttua kieltä. Heidän mukaansa ryhmään eivät kuulu Guinea-Bissaun, Guinean, Sierra Leonen ja Liberian mel-kielet kuten temne ja kissi, jotka David Sapir luki atlanttisten kielten eteläryhmään. Eteläryhmän jäseniksi katsotut limba, gola ja sua ovat Pozdnjakovin ja Segererin mukaan nigeriläis-kongolalaisia isolaattikieliä ja isolaattina pidetty bijago kuuluu bak-ryhmään.
Atlanttisten kielten ominaisuuksiin kuuluvat nominiluokat, jotka yhdistävät ne bantukieliin. Toinen kielitieteilijöitä kiinnostava piirre on sanakannan alkukonsonanttien morfofonologinen vaihtelu. Atlanttisissa kielissä on lainasanoja arabiasta, ranskasta ja englannista sekä mandelaisista ja mel-kielistä. Fulani ja wolof ovat vaikuttaneet moniin pienempiin kieliin.
Fulania ja wolofia on kirjoitettu arabialaisella kirjaimistolla jo ennen siirtomaa-aikaa. Senegalissa vahvistettiin vuonna 1971 latinalaiset kirjaimistot wolofia, fulania, sereriä ja jolaa varten.
Fukaya

Fukaya () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Saitaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Tone- ja Arajokien välissä. Kaupungin eteläosassa levittäytyy Arajoen alluviaalikeila ylänköalueineen, pohjoisessa kaupunki ulottuu Tonejoen alluviaalitasangolle ja rajautuu Gunman prefektuuriin. Fukayassa on 143 035 asukasta (elokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 138,37 neliökilometriä.
Fukaya kehittyi Japanin keskiajalla linnanaluskaupunkina Fukayan linnan ympärille. Myöhemmin Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla se oli yksi vilkkaan Nakasendō-tiereitin postiasemista ("shukuba"). Historiallisesti tärkeitä elinkeinoja olivat tiilien ja kattotiilien valmistus. Kaupunkiin kuuluvilla ylänköalueilla viljellään mulperia ja koristekukkia, alavilla mailla aiemmin väritatarta, Taishō-kaudelta lähtien pillisipulia ja muita vihanneksia. Kaupunkioikeudet Fukayan maaseutukaupunki sai vuonna 1955, kun siihen liitettiin neljä kyläkuntaa. 1960-luvulta lähtien kaupunkiin on sijoittunut alumiini-, elektroniikka- ja sementtiteollisuutta. Fukaya laajeni huomattavasti vuonna 2006, kun siihen yhdistettiin Hanazonon, Kawamoton ja Okaben maaseutukaupungit. 
Fukaya tunnetaan liikemies Shibusawa Eiichin syntymäpaikkana, ja kaupungissa toimiikin hänelle omistettu museo. Kaupungin kulttuuriperintöön kuuluvat myös Fukayan linnan rauniot ja entisen Nihon rengaseizōn tiilitehtaan rakennukset, joista osa on valittu Japanin tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Fukayaa palvelevat JR Higashi-Nihonin Takasaki-linja ja Chichibu-rautateiden Chichibu-päälinja.
Slovenian presidentti

Slovenian presidentti on Slovenian valtionpäämies. Presidentti valitaan kansanvaalilla viiden vuoden kaudeksi. Presidentin asema on pääasiassa seremoniallinen.
Tatjana Šebanova

Tatiana Šebanova (; 12. tammikuuta 1953 Moskova – 1. maaliskuuta 2011 Varsova) oli venäläinen pianisti.
Šebanova opiskeli pianonsoittoa Viktor Meržanovin johdolla Moskovan konservatoriossa ja valmistui vuonna 1976. Tämän jälkeen hän toimi kymmenen vuoden ajan Meržanovin assistenttinä. Vuonna 1980 Šebanova sai kansainvälisessä Chopin-pianokilpailussa toisen palkinnon. Hänelle myönnettiin saman kilpailun yhteydessä erikoispalkinto parhaasta poloneesin esityksestä ja Varsovan filharmonisen orkesterin erikoispalkinto parhaasta pianokonserton esityksestä. Šebanova pääsi palkintosijoille useissa muissakin kilpailuissa ja osallistui Tšaikovski-kilpailuun Moskovassa vuonna 1974.
Šebanova esiintyi konserttipianistina useimmissa Euroopan maissa, Etelä-Afrikassa, Filippiineillä sekä Japanissa, jossa kiersi yksitoista kertaa. Hän esiintyi myös miehensä Jarosław Drzewieckin ja poikansa Stanisław Drzewieckin kanssa. Frédéric Chopinin teosten ohella Šebanovan ohjelmistoon kuului esimerkiksi Bachin, Mozartin, Mendelssohnin, Beethovenin, Schubertin, Schumannin, Lisztin, Tšaikovskin, Brahmsin, Skrjabinin, Debussyn, Ravelin, Prokofjevin ja Rahmaninovin musiikkia.
28. helmikuuta 1990 Šebanova esitti Samuil Feinbergin syntymän satavuotisjuhlavuoden kunniaksi Feinbergin toisen pianokonserton Gennadi Roždestvenskin johtaman Moskovan filharmonisen orkesterin kanssa Moskovan konservatorion gaalakonsertissa. Šebanova teki noin kolmekymmentä LP- ja CD-levyä. Hän opetti pianonsoittoa Bydgoszczin Feliks Nowowiejski -musiikkiakatemiassa ja piti toisaalla mestarikursseja. Hän kuoli vuonna 2011 sairastettuaan syöpää.
Puukemia (yritys)

Puukemia Oy oli vuosina 1943–1965 toiminut Oy Alkoholiliike Ab:n tytäryhtiö. Yhtiö tuotti voiteluöljynä käytettyä tervaöljyä ja jatkosodan aikana yhtiö käynnisti suuren etanoli- ja puusokeritehtaan rakentamisen Heinolan Hevossaareen. Tehdas ei koskaan valmistunut käyttökuntoon, mutta Hevossaareen rakennettiin sitä varten suuret varastoluolat ja tehdasrakennus sekä rautatie. Hevossaaren tehdas olisi valmistuessaan tuottanut vuodessa 10 000 tonnia spriitä lähinnä moottoripolttoaineena käytettäväksi. Tehdas olisi käyttänyt kemisti Olli Ant-Wuorisen kehittämää menetelmää puun sokeroimiseksi moottoripolttoainealkoholin raaka-aineeksi. Tätä varten rakennettiin koetehdas, joka toimi Oulussa. 
Puukemia Oy aloitti myös Leivonmäen Kivisuolla polttoturpeen ja halkojen tuottamisen tulevaa Hevossaaren tehdasta varten. Vuonna 1949 Alkon omistama Leivonsuo Oy aloitti turpeennoston ja jatkoi sitä vuoteen 1957 saakka. Tervaöljyn tuotanto päättyi 1950-luvulla ja 1961 yhtiö myi Hevossaaren tehdasalueensa Heinolan kaupungille.
Vuonna 1948 Jyväskylä-Päijänteen Laiva Oy myi vuonna 1920 rakennetun matkustajalaiva S/S Tarun Puukemia Oy:lle käytettäväksi turveproomujen hinaajana ja se sai uuden nimen S/S Hevossaari.
Clallaminintiaanikoira

Clallaminintiaanikoira ("Clallam-Indian Dog") on sukupuuttoon kuollut yhdysvaltalais-kanadalainen koirarotu, jolla ei koskaan ollut FCI:n hyväksyntää.
Ulkonäkö.
Clallaminintiaanikoira oli keskikokoinen, villakarvainen, valkoinen villakoiraa muistuttanut eläin. Sen korvat olivat pyöristyneet ja pienet ja häntä tuuhea ja pörröinen.
Alkuperä.
Rotu on saanut nimensä clallam-intiaaneilta, ja sen kotialue ulottui Washingtonin osavaltion Tacomasta Brittiläisen Kolumbian Vancouverinsaaren eteläosiin. Siitä raportoi ensimmäisenä tutkimusmatkailija George Vancouver vuonna 1792, ja hän pani merkille kuinka rodunedustajien karvapeite kerittiin samaan tapaan kuin lampaiden turkki ja käytettiin näiden tapaan langaksi. Langasta kudottiin hattuja, säärystimiä ja huopia. 1800-luvun puolivälissä irlantilaissyntyinen taiteilija Paul Kane ikuisti clallamintiaanikoiria maalauksiin. Eurooppalaisten alettua myymään paikallisille halpoja huopia nämä eivät enää jatkaneet omien tuotteiden valmistamista, minkä takia rotu katosi 1800-luvun loppuun mennessä.
Kustaa Eerikinpoika Vaasa

Kustaa Eerikinpoika Vaasa (; 28. tammikuuta 1568 Nyköping, Ruotsi – 22. helmikuuta 1607 Kašin, Venäjä) oli Ruotsin kruununprinssi, kuningas Eerik XIV:n ja kuningatar Kaarina Maununtyttären vanhin poika, joka isänsä syrjäyttämisen jälkeen eli pääosan elämästään maanpaossa ja vankeudessa.
Elämäkerta.
Kustaa Eerikinpojan ollessa alle vuoden ikäinen hänen isänsä syöstiin vallasta ja kuninkaaksi tuli tämän veli Juhana III. Eerik XIV:n perhe eli vankeudessa yhdessä Eerikin kanssa vuoteen 1573, minkä jälkeen Kustaa oli kaksi vuotta äitinsä huostassa Turussa. Maaliskuussa 1575 Ruotsin valtaneuvosto päätti erottaa seitsenvuotiaan pojan myös äidistään ja lähettää hänet Puolaan, jossa hän varttui vaatimattomissa oloissa tuntemattomiksi jääneiden henkilöiden kasvatettavana. Kustaa kävi jesuiittakouluja Braunsbergissä, Thornissa ja Vilnassa ja kääntyi katolilaisuuteen. Hänen kerrotaan tehneen pyhiinvaelluksen Roomaan ja tavanneen keisari Rudolf II:n.
Juhana III ei vastannut Kustaan avunpyyntöihin, mutta Juhanan seuraaja Sigismund salli Kustaan tavata äitinsä Kaarina Maununtyttären vuonna 1596 Tallinnassa. He pystyivät hädin tuskin keskustelemaan, sillä Kustaa oli miltei unohtanut äidinkielensä. Sigismundin asettama käskynhaltija Klaus Fleming kielsi Kustaata tulemasta äitinsä mukana Suomeen. Nuijasodan aikana Suomen kapinoivat talonpojat levittivät valheellista tietoa, että laillinen kruununperijä Kustaa Eerikinpoika olisi tukenut kapinaa, koska siten voitiin oikeuttaa nouseminen Klaus Flemingiä vastaan.
Asuttuaan joitain vuosia Thornissa Kustaa meni vuonna 1600 Venäjälle tsaari Boris Godunovin kutsusta. Tsaari olisi halunnut naittaa hänet tyttärelleen Ksenialle ja tehdä hänestä Venäjän etuja ajavan Ruotsin kruununtavoittelijan. Kustaa kieltäytyi ja joutui sen vuoksi olemaan useita vuosia vankina Moskovassa. Hän vapautui Boris Godunovin kuoltua vuonna 1605, mutta uusi tsaari Vale-Dmitri I vangitutti hänet pian uudelleen. Kustaa vapautui uudelleen Dmitrin syrjäyttämisen jälkeen, mutta kuoli hieman myöhemmin Kašinissa Keski-Venäjällä.
Kustaa Eerikinpojalla on väitetty olleen Brita Karth -nimisen naisen kanssa avioton poika Laurentius Karthetskij Eldh, josta Eldstierna- ja Stierneld-aatelissuvut olisivat polveutuneet. Tieto on ilmeisesti 1800-luvun alussa eläneen vapaaherra Adolf Ludvig Stierneldin liikkeelle laskemaa sepitettä, jonka tarkoituksena oli osoittaa hänen polveutuvan Vaasa-suvusta.
Taivaallisen tulen kaupunki

Taivaallisen tulen kaupunki () on yhdysvaltalaiskirjailija Cassandra Claren kirjoittama nuorille suunnattu fantasiaromaani. Se on "Varjojen kaupungit" -kirjasarjan kuudes ja viimeinen osa. Teos julkaistiin sekä alkuperäiskielellä että suomeksi vuonna 2014. Suomeksi romaanin on kääntänyt Terhi Leskinen ja kustantanut Otava.
Kirjasarjassa seurataan Clary Fraytä, joka saa tietää velhojen, vampyyreiden ja ihmissusien täyttämästä Varjomaailmasta etsiessään kadonnutta äitiään. Sarjan viimeisessä osassa hänen on pysäytettävä oma veljensä, joka yrittää tuhota ihmiskuntaa suojelevat varjometsästäjät. Romaani pohjustaa myös Claren seuraavaa kirjasarjaa "Varjometsästäjät".
"Taivaallisen tulen kaupunki" palkittiin Goodreads Choice Awardilla, kun romaani äänestettiin vuoden 2014 parhaaksi nuorten fantasia- tai science fiction -kirjaksi.
Jerzy Żurawlew

Jerzy Żurawlew (25. joulukuuta 1886 Rostov-na-Donu – 3. lokakuuta 1980 Varsova) oli puolalainen pianisti ja musiikkipedagogi.
Żurawlew opiskeli vuosina 1907–1913 Varsovan musiikki-instituutissa Aleksander Michałowskin johdolla. Hän debytoi vuonna 1910 Varsovassa Franz Lisztin ensimmäisen pianokonserton esityksellä ja esiintyi myös Józef Śmidowiczin kanssa pianoduona. Ensimmäisen maailmansodan aikana Żurawlew oli Valko-Venäjällä, jossa perusti vuonna 1916 musiikkiopiston Minskiin. Hän teki 1910-luvulta 1970-luvulle tauoin opetustyötä entisessä opinahjossaan Varsovassa ja opetti siten useita pianistisukupolvia. Żurawlew perusti kansainvälisen Frédéric Chopin -pianokilpailun, joka järjestettiin ensimmäisen kerran Varsovassa vuonna 1927. Hän toimi tuomariston jäsenenä seitsemässä ensimmäisessä Chopin-pianokilpailussa ja oli mukana tapahtuman organisointityössä loppuelämänsä ajan. Hän sai useita palkintoja ja tunnustuksia, kuten Kunnialegioonan merkin (1935) ja Polonia Restituta -ritarikunnan komentajanristin (1955).
Żurawlew teki 1950–1960-luvuilla levytyksiä Frédéric Chopinin teoksista.
Clifford Robinson

Clifford Ralph ”Cliff” Robinson (16. joulukuuta 1966 Buffalo, New York – 29. elokuuta 2020) oli yhdysvaltalainen koripalloilija. Robinsonin vuodet 1989–2007 kestänyt pelaajaura NBA:ssa on sarjan historian pisimpiä. Hänet palkittiin vuonna 1993 , ja vuonna 1994 hänet valittiin un. n kakkoskentälliseen Robinson nimettiin kahdesti.
Elämä ja urheilu-ura.
Isona laitahyökkääjänä tai sentterinä pelannut Robinson pelasi vuosina 1985–1989 yliopistokoripalloa Connecticutin yliopiston joukkueessa. Portland Trail Blazers varasi hänet NBA:han 36. vuorolla . Robinson pelasi NBA:ssa vuosina 1989–2007 edustaen viittä eri seuraa. Pisimpään, vuodet 1989–1997, hän edusti Trail Blazersiä, minä aikana hänet palkittiin vuonna 1993 ja valittiin un vuonna 1994. n kakkoskentälliseen hänet valittiin vuosina 2000 ja 2002. Robinson pelasi NBA-urallaan yhteensä 1 380 runkosarjaottelua ja on yksi sarjan historian eniten otteluja pelanneista pelaajista.
Robinson sai pelaajaurallaan useammin kuin kerran pelikiellon marijuanan käytöstä tai NBA:n huumausainesääntöjen rikkomisesta. Hän kertoi haastattelussa käyttäneensä kannabista pelaajauransa ja yksityiselämänsä suorituspaineiden aiheuttaman stressin hoitoon ja välttääkseen vahvoja reseptilääkkeitä. Robinson piti kannabiksen käyttöään myös osasyynä pelaajauransa pitkään kestoon. Hän toimi pelaajauransa jälkeen kannabistuoteyrittäjänä. Vuonna 2014 hän kilpaili Selviytyjät-tositelevisiosarjassa.
Maaliskuussa 2017 Robinson sai infarktin joka halvaannutti hänen kehonsa vasemman puoliskon: hänen raajojensa liikuntakyky toipui sittemmin varsin hyväksi. Vuosi tämän jälkeen hänen leuastaan poistettiin kasvain, ja vuonna 2019 hänet leikattiin syövän vuoksi. Robinson kuoli 53-vuotiaana 29. elokuuta 2020.
Naulokhon

Naulokhon (, myös "Naulokhos", , ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi Joonian rannikolla noin viisi kilometriä Prienestä länsilounaaseen, nykyisen Atburgazın paikalla Aydınin maakunnassa. Nykyisin alue on Maiandros (nyk. Menderes) -joen suiston liettymisen seurauksena useita kilometrejä sisämaassa.
Naulokhon oli Prienen poliksen satama ja saattoi olla sen alaisuudessa. Prienen lakattua olemasta noin 391/390 eaa. Naulokhon saattoi toimia prieneläisten poliksena siihen saakka, kunnes kaupunki perustettiin uudelleen. Naulokhon löi omaa pronssirahaa 300-luvulla eaa.
Naulokhonin polista ei tule sekoittaa Smyrnan lähellä sijainneeseen Naulokhoniin, joka tunnetaan myös nimellä "Palaia Smyrna" ().
Sane (Akte)

Sane () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Akten niemellä nykyisin Chalkidikína tunnetulla niemimaalla Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Aristotéliin kunnan alueella lähellä nykyistä Metóchi Agíou Pávlouta. 
Maantiede.
Sane sijaitsi Akten eli nykyisen Áthoksen niemen pohjoisosan kapean kohdan länsirannikolla eli Singoksenlahden rannalla. Niemi luettiin antiikin aikana osaksi Traakiaa, ei Khalkidikea, sillä viimeksi mainittu alue käsitti antiikin aikana vain osan siitä myöhemmin nimensä saaneesta Chalkidikín niemimaasta. Sanen kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä. Kaupunkia ei tule sekoittaa toiseen Saneen lännempänä Pallenen niemellä eli nykyisellä Kassándran niemellä.
Historia.
Thukydideen mukaan Sane oli joonialainen Androksen perustama siirtokunta. Plutarkhoksen mukaan sen asuttivat Khalkiin ja Androksen asukkaat yhdessä. Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä "Sanios" (), "Sanaios" () ja "Sēnaios" (). 
Sanen tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Klassisella kaudella noin 454–414 eaa. Sane kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Spartalaiset hyökkäsivät kaupunkiin peloponnesolaissodassa vuonna 424 eaa., mutta eivät saaneet sitä vallattua. Sanea ei mainita enää hellenistisellä kaudella, joten se saatettiin yhdistää lähelle perustettuun Uranopoliin kaupunkiin tai Akanthokseen.
Rakennukset ja löydökset.
Antiikin lähteiden perusteella Sane on ollut ympäröity muurein. Muureista on ollut kaupungin paikalla joitakin jäänteitä ainakin vielä 1800-luvulla. Nykyisen Néa Ródan kylän läheltä on löydetty mahdollisesti Sanen alaisuuteen kuuluneen pyhäkön rauniot.
Sane (Pallene)

Sane () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Pallenen niemellä nykyisin Chalkidikína tunnetulla niemimaalla Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Kassándran kunnan alueella lähellä nykyistä Sanín (Sánin) kylää. 
Maantiede.
Sane sijaitsi Pallenen eli nykyisen Kassándran niemen länsirannikolla Poteidaian ja Menden kaupunkien välissä. Niemi luettiin antiikin aikana osaksi Traakiaa, ei Khalkidikea, sillä viimeksi mainittu alue käsitti antiikin aikana vain osan siitä myöhemmin nimensä saaneesta Chalkidikín niemimaasta. Kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä. Kaupunkia ei tule sekoittaa toiseen Saneen idempänä Akten niemellä eli nykyisellä Áthoksen niemellä.
Historia.
Sane tunnetaan pääasiassa Herodotokselta, joka mainitsee sen Menden ohella ja sanoo sen osallistuneen laivoilla ja joukoilla Kserkseen sotaretkeen persialaissodissa vuonna 480 eaa. Pallenen Sanen mainitsevat myös Strabon ja Pomponius Mela, millä perusteella sitä ei tarvitse olettaa samaksi kaupungiksi kuin Akten Sane, vaikka tätäkin on joskus esitetty. Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä "Sanios" (), "Sanaios" () ja "Sēnaios" (). 
Sanen paikalta nykyisen Sanín kylän läheltä on löydetty jäänteitä asutuksesta geometrisella ja arkaaisella kaudella. Tämä lisäksi kaupungin arvioidaan olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Deloksen meriliittoon 400-luvulla eaa. kuulunut Sane tulkitaan yleensä Akten Saneksi.
Thiers

Thiers on kunta Ranskassa Puy-de-Dômen departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 42 kilometriä departementin pääkaupungista Clermont-Ferrandista itään, Durollejoen varrella. Durolle on Allierjoen sivujoki.
Thiers on keskiaikainen kaupunki, joka on jaettu ylä- ja alakaupunkiin. Yläkaupungin kapeiden ja kaltevien katujen varrella on vanhoja keskiaikaisia puutaloja, kuten "Château du Pirou". Romaaninen Saint-Genès’n kirkko on rakennettu 1000-luvulla. Yläkaupungilta on näkymät Chaîne des Puys’n vulkaanisten kukkuloiden ketjuun sekä Limagne'n tasangolle.
Thiersin kaupungissa on pitkät perinteet puukkojen ja aterimien valmistuksessa. Tehtaat rakennettiin alakaupunkiin Durollejoen varrelle, jonka vesivoimaa ne hyödynsivät. Yhdessä vanhoista tehtaista sijaitsee nykytaiteenmuseo "Creux de l'Enfer". Kaupungissa järjestetään joka kevät suuret "Coutellia" -veitsimessut.
Valdeblore

Valdeblore on kunta Kaakkois-Ranskassa Alpes-Maritimesin departementissa Provence-Alpit-Rivieran alueella. Sen sijaitsee noin 70 kilometriä Nizzasta pohjoiseen.
Kunnassa sijaitseva hiihtokeskus La Colmiane on yksi Meri-Alppien vanhimmista. Se on perustettu vuonna 1931. Hiihtokeskuksessa on kolmekymmentä kilometriä laskettelurinteitä, jotka sijaitsevat 1500 - 1800 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Cambridge Analytica

Cambridge Analytica oli brittiläinen yhtiö. Se markkinoi itseään konsulttiyhtiönä, joka analysoi sosiaalisen median dataa ja etsi kohderyhmiä, joille kohdentaa haluttua viestintää.
Yhtiö sai huomiota kansainvälisessä mediassa, kun paljastui sen käyttäneen noin 87 miljoonan Facebook-käyttäjän tietoja liittyen Donald Trumpin presidentinvaalikampanjaan ja Britannian brexit-kampanjaan.
Yhtiö ilmoitti 2. toukokuuta 2018 lopettavansa toimintansa. Asiakkaiden määrä on vähentynyt yrityksen saaman huomion vuoksi, ja yritys hakeutuu konkurssiin. Useat yrityksen työntekijät siirtyvät Emerdataan.
Aaron Mooy

Aaron Frank Mooy (s. 15. syyskuuta 1990 Sydney, Australia) on australialainen jalkapalloilija, joka edustaa Skotlannin Valioliigassa pelaavaa Celticiä.
Kausina 2017–2019 Mooy pelasi Huddersfield Townin joukkueessa Englannin Valioliigassa 65 ottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Kaudella 2016–2017 hän kuului Manchester Cityn omistukseen mutta oli tuolloin lainalla mestaruussarjassa silloin pelanneessa Huddersfieldissä. Huddersfieldin pudottua Valioliigasta Mooy siirtyi elokuussa 2019 Valioliigassa säilyneeseen Brighton &amp; Hove Albioniin, joka tammikuussa 2020 osti hänet itselleen. Mooy pelasi kaudella 2019–2020 Valioliigassa 31 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Kausina 2020–2022 hän edusti Kiinassa Shanghai Portia. Heinäkuussa 2022 hän siirtyi Celticiin. Jo kausina 2010–2012 hän pelasi Skotlannin pääsarjassa, tuolloin St. Mirrenin joukkueessa.
Mooy on pelannut Australian maajoukkueessa 52 maaottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia. Hän teki maalin kolmessa ensimmäisessä maaottelussaan joulukuussa 2012 ja heinäkuussa 2013. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi Australian kaikki kolme ottelua alusta loppuun. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009 hän pelasi kaksi ottelua ja teki yhden maalin.
Raziya al-Din

Sulttaani Raziya (1205–1240) oli Delhin sulttaanikunnan sulttaani vuosina 1236–1240 ja ensimmäinen naispuolinen muslimihallitsija Intiassa. Raziya oli sulttaani Iltutmishin tytär. Iltutmish oli tullut Delhiin sulttaani Qutb-ud Dinin sotilasorjaksi, ja noussut tämän alaisuudessa merkittävään rooliin. Qutb-ud Dinin kuoltua Iltutmish nousi Delhin sulttaaniksi. Iltutmish oli tehokas hallitsija, mutta myös avomielinen henkilö. Hän huomasi että hänen poikansa eivät olleet yhtä päteviä nousemaan hänen seuraajakseen kuin tytär Raziya. Iltutmish rikkoi muslimiperinteen ja nimesi Raziyan seuraajakseen.
Iltutmish kuoli vuonna 1236. Vaikka Raziya oli nimetty hänen seuraajakseen, muslimiaatelisto ei hyväksynyt naista hallitsijaksi. Raziyan sijasta sulttaaniksi nimettiin hänen veljensä Rukn ud din Firuz. Tämä osoittautui epäpäteväksi hallitsijaksi ja valtataisteluun sekaantui myös tämän äiti ja Iltutmishin leski Shah Turkan. Sulttaani Firuz ehti olla vallassa kuusi kuukautta, kunnes hänet ja hänen äitinsä murhattiin salaliiton seurauksena.
Raziya nousi puoliveljensä jälkeen Delhin sulttaaniksi. Sulttaaniksi tultuaan hän vaihtoi vaattensa miesten perinteisesti käyttämään asuun ja luopui hunnun käytöstä, mikä järkytti konservatiivista muslimiyhteisöä. Raziya osoittautui päteväksi hallitsijaksi, joka huolehti aidosti alamaisistaan. Hänen aikanaan myös torjuttiin mongolien hyökkäys.
Maan aatelisto ei kuitenkaan ollut tyytyväinen Raziyaan sulttaanina ja hän joutui salaliiton uhriksi. Hänet murhasi hänen oma palatsihenkivartijansa. Raziya ehti hallita vain kolme ja puoli vuotta. Jälkikäteen jotkut historioitsijat ovat todenneet, että Raziyan ainoa heikkous hallitsijana oli se että hän oli nainen, mutta modernit historioitsijat eivät jaa tätä näkemystä. Hän oli kyvykäs hallitsija ja määrätietoinen sotilasjohtaja, sillä hän johti henkilökohtaisesti kaikkia sotaretkiä hallintokautensa aikana. Hän pukeutui miehen pukuun ja istui valtaistuimella ilman huntua, koska hän halusi hoitaa tehtäviään hallitsijana epäröimättä ja totuudenmukaisesti. Maan aatelisto halusi nostaa valtaistuimelle heikon sulttaanin, joka olisi helpommin ohjattavissa, Raziya ei näin ollen sopinut heidän suunnitelmiinsa, mikä synnytti salaliiton häntä vastaan. Raziyaa seurasi Delhin sulttaanina Iltutmishin poika ja Raziyan puoliveli Bahram.
Mädchen Amick

Mädchen Amick (s. 12. joulukuuta 1970 Sparks, Nevada) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli muun muassa Shelly Johnsonin roolissa kulttitelevisiosarjassa "Twin Peaks" (1990–1991, "" (2017) ja sen esiosaelokuvassa "Twin Peaks – Tuli kulje kanssani" (1992) sekä Alice Cooperia teinidraamasarjassa "Riverdale" (2017–2023).
Yksityiselämä.
Vuonna 1995 Amick meni naimisiin miesystävänsä David Alexisin kanssa. Heillä on tytär.
Sateenkaaren salaisuus

Sateenkaaren salaisuus on Jan-Erik Anderssonin ympäristötaideteos Turun Biolaaksossa. Teos koostuu 24:stä sateenkaaren värein maalatusta tutkijasilhuetilla varustetusta valaisinpylväästä sekä kahdesta jalankulun ja pyöräilyn sillasta, jotka ylittävät Jaaninojan. Materiaaleina on käytetty mm. terästä, betonia, kyllästettyä puuta, vaijeria ja metalliputkea. Teos vihittiin käyttöön 2007.
Toisen sillan keskellä on suuri alaspäin osoittava sininen lapio ja toisen keskellä kolme päällekkäin olevaa punaista sydäntä. Teos muistuttaa siitä, että kulta-aarre sateenkaaren päässä voi olla rakkaus arjessa tai tutkijan löytämä tieto DNA:n salaisuuksista. Valaisimien päässä siluettina toteutetut tieteentekijät jonglööraavat solubiologian perusosilla. 
Anderssonin taideteos on saanut kiitosta siitä, että se laskettiin heti alusta alkaen osaksi ympäristörakennushanketta. Valaisinpylväät sekä jalankulun ja pyöräilyn sillat ovat konkreettisia kohteita, jotka joka tapauksessa rakennetaan, miksei niitä voisi siis käyttää valmiina taiteen pohjina.
Tanskan kansanäänestys eurosta

Tanskan kansanäänestys eurosta järjestettiin 28. syyskuuta 2000. Kansanäänestyksessä 53,2 prosenttia vastusti ja 46,8 prosenttia kannatti maan liittymistä Euroopan unionin rahaliitto EMU:un, ja siten myös yhteisvaluutta euroon. Äänioikeutetuista 87,6 prosenttia käytti ääntään.
Ala ud din Masud

Ala ud din Masud (k. 10. kesäkuuta 1245) oli Delhin sulttaanikunnan orjadynastian sulttaani vuosina 1242–1246. Sulttaani Masud oli aiempien sulttaanien Firuzin poika ja Iltutmishin pojanpoika. Edellinen sulttaani Bahram oli hänen setänsä. Masud tuli sulttaaniksi vuonna 1242 aateliston salaliiton tuella, kun sulttaani Bahram murhattiin. Masud ei ollut voimakas hallitsija ja hän oli aateliston nukkehallitsija. Masudilla ei ollut kykyjä johtaa sulttaanikuntaa ja kun hän alkoi käyttäytyä tyrannin tavoin, maan ylimystö syrjäytti hänet vallasta.
Olli-Pekka Tennilä

Olli-Pekka Tennilä (s. 1980 Kuopio) on suomalainen runoilija.
Tennilän esikoisteos "Ololo" (2008) oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Toisella runokokoelmallaan "Yksinkeltainen on kaksinkeltaista" (2012) hän sai Runeberg-palkinnon vuonna 2013. Teos oli ehdolla myös Yleisradion Tanssiva karhu -palkinnon saajaksi. Tennilän kolmas teos "Ontto harmaa" (2016) palkittiin Vuoden aforismikirjana. Se oli ehdolla myös vuoden 2018 Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Tennilä on opiskellut kirjallisuutta ja kirjoittamista Jyväskylän yliopistossa. Hän on toiminut Poesia-kustantamon kustannuspäällikkönä sekä Keski-Suomen Kirjailijoiden puheenjohtajana. Vuonna 2022 Tennilälle myönnettiin valtion viisivuotinen kirjallisuuden taiteilija-apuraha.
Merimaltsa

Merimaltsa ("Atriplex littoralis") on revonhäntäkasvien (Amaranthaceae) heimoon, maltsojen ("Atriplex") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on yksivuotinen ja kaksikotinen sekä yleisesti ottaen suurikokoiseksi kasvava ja runsaasti haarova maltsalaji. Merimaltsalle tunnusomaisia ovat kapeat lehdet ja harmaanvihreä yleisväritys, joiden perusteella se on kohtuullisen helppo erottaa muista maltsalajeista.
Merimaltsa voi kasvaa noin metrinkorkuiseksi, ja varren haarat ovat yleensä kasvutavaltaan kohenevia. Lehdet ovat kapeansuikeita ja hieman möyheitä sekä laidoiltaan harvakseltaan hammaslaitaisia. Sekä lehdet että varsi ovat väriltään harmaanvihreitä. Kukat ovat pieniä ja sijaitsevat pitkänomaisissa rykelmissä. Merimaltsa kukkii heinäkuusta syyskuulle.
Merimaltsa kasvaa merenrannoilla, levävalleilla sekä hiekkadyyneillä. Suomessa merimaltsaa tavataan koko Suomenlahden rannikolla, Turun ja Ahvenanmaan saaristojen eteläosissa sekä myös Vaasan rannikkoseudulla.
Ferimtsoni

Ferimtsoni (C15H18N4) on hydratsoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää maataloudessa fungisidina.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa ferimtsoni on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen vain vähäisessä määrin, mutta liukenee paremmin muun muassa etanoliin, etyyliasetaattiin ja ksyleeniin. Ferimtsonin fungisidiset vaikutukset perustuvat siihen, että se sitoutuu sienten solukalvoihin. Yhdisteellä on myös antibakteerisia ominaisuuksia.
Valmistus ja käyttö.
Ferimtsonin valmistukseen on kaksi yleisesti käytettyä tapaa. Kummassakin lähtöaineena on o-metyyliasetofenoni, joka reagoi joko 4,6-dimetyyli-2-hydratsinopyrimidiinin kanssa tai ensimmäiseksi pimagediinin kanssa ja tämän jälkeen asetyyliasetonin kanssa. Ferimtsonia käytetään fungisidina riisiviljelmillä.
Termitty

Termitty on Keski-Suomessa Multialla sen kirkonkylän läheisyydessä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 170 hehtaaria eli 1,7 neliökilometriä. Se on 3,2 kilometriä pitkä ja 1,0 kilometriä leveä. Järvi sijaitsee loivassa painaumassa ja se on pitkän muotoinen. Sen yhtenäisyyttä rikkovat vain Pukkiniemi, jonka suojaan jää kapea lahti, ja Lehtoniemi, jonka kohdalla järvi kapenee selvästi. Muuten on järvenselkä avoin. Järven eteläpäätä kutsutaan Koppelolahdeksi.
Järvessä on kartan mukaan kaksi saarta. Suurin saari on 200 metriä pitkä, mutta vain 30 metriä leveä. Sen suojiin jää Myssylänlahti. Toinen saarista on alle 20 metriä pikä luoto. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 5,5 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0055 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 3,2 metriä ja suurin syvyys on 8 metriä. Syvin kohta sijaitsee Lehtoniemeä vastapäätä lähellä sen vastarantaa.
Järven rantaviivan pituus on 9,5 kilometriä. Sen rannat ovat metsämaata ja sen rannoille ulottuu vain muutama peltopalsta. Sen lähiympäristössä sijaitsee yhdeksän maatilaa, joiden yhteensä laskettu peltoala on pieni. Rannoilla on jonkin verran haja-asutusta ja lähes 40 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet valtatieltä 18, joka ohittaa järven pohjoispään alle 300 metrin päästä matkallaan Multian kirkonkylälle, ja yhdystieltä 16527, joka vie Asunnalle. Järven itärantoja seuraa Jukojärvelle johtava kylätie.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Multianjoen valuma-alueella (35.67), jonka Termityn valuma-alueeseen (35.677) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 160,6 metriä mpy.
Järvi saa vetensä omalta Termityn valuma-alueeltaan, sillä se on vesistöalueensa latvavesiä. Termitty on valuma-alueensa pääjärvi, jonka kautta kaikki vesi laskee eteenpäin Sinervään. Termityn valuma-alueella on yksi yli hehtaarin kokoista lampi Kaijanlampi (4 ha) jotka laskee suoraan järveen.
Termityn laskuoja Myllypuro laskee 900 metrin päässä Sinervän Karalanlahteen. Vesireitti jatkuu sen jälkeen Multianjokea, Soutujokea, Tarhapäänjärveä ja Tarhianjokea myöten Keurusselän Tarhian lahteen.
Apellonia

Apellonia () eli Apollonia () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi saaren pohjoisrannikolla nykyisen Malevízin kunnan Agía Pelagían kylän paikalla, noin 20 kilometriä länteen nykyisestä Iraklionista.
Apellonian historiasta ei tiedetä paljoakaan. Kaupungin tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä "Apellōnatas" () ja "Apollōniatas" ().
Apellonian kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä. Kaupungin paikalta on löydetty prytaneionin jäänteet, jotka on ajoitettu 300–200-luvulle eaa. Rakennuksen koko oli noin 15 x 6,3 metriä. Sen paikalla on ollut varhaisempi, arkaainen rakennus 500-luvulla eaa. Kaupungin tärkein kultti oli sen nimikkojumalan Apollonin kultti, ja kaupungissa oli tälle omistettu pyhäkkö.
Eltynia

Eltynia () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Archánes-Asteroúsian kunnan alueella lähellä nykyistä Kounávoin kylää. 
Eltynian historiasta ei tiedetä paljoakaan. Kaupungin tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä "Eltynieus" (), "Eltynaieus" () ja "Eltynios" (). 
Eltynian kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä. Kaupungin paikalta on tehty joitakin hajanaisia löytöjä, joihin kuuluu muun muassa osia, joiden oletetaan liittyvän arkaaisella kaudella rakennettuun doorilaista tyyliä edustaneeseen temppeliin.
Methylion

Methylion () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Thessaliassa Kreikassa. Sen sijaintipaikkaa ei tunneta, mutta sen tiedetään olleen Thessaliotiksen alueella. Yleensä se sijoitetaan nykyisen Mýrinan kylän tienoille lähellä nykyistä Kardítsaa.
Myöskään kaupungin historiasta ei tiedetä paljoakaan. Kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Kaupunki muun muassa löi omaa hopearahaa 400-luvulta eaa. ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. 
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Methylieus" ().
Mondaia

Mondaia (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Perrhaibiassa Thessaliassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Elassónan kunnan alueella Kastrín kukkulalla nykyisten Loutrón ja Kranían kylien välissä.
Mondaian historiasta ei tiedetä paljoakaan. Kaupungin tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä "Mondaieus" () ja "Mondaiatas" (). 
Mondaian kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä. Kaupungin akropolis ja alakaupunki on ollut ympäröity muurein, joista samoin kuin eräistä akropoliin rakennuksista on säilynyt jäänteitä. Kaupungissa tiedetään olleen Themiin kultti ja tälle omistettu pyhäkkö.