Suomen Radioamatööriliitto

Suomen Radioamatööriliitto ry (lyhenne SRAL, ) on vuonna 1927 yhdistysrekisteriin rekisteröity Suomen radioamatöörien kansallinen liitto. Sen jäseninä on niin henkilöjäseniä kuin radioamatööriyhdistyksiäkin.
Vuosien 1928 ja 1993 välillä Suomen Radioamatööriliitto ry:n jäsenyys oli pakollinen kaikille radioamatööreille Suomessa. Pakkojäsenyys poistui, kun Suomi liittyi Euroopan unioniin.
Historia.
Suomen Radioamatööriliitto NVL 1921.
Nuoren Voiman Liitto sai 24. elokuuta 1921 yleisten töiden ja kulkulaitosten ministeriöltä oikeuden myöntää amatööriradiolähetyslupia enintään 300 metrin aallonpituudelle ja enintään 20 W:n lähetysteholle. Nykyään enintään 300 metrin aallonpituus tarkoittaisi vähintään 999,4 kHz:n taajuutta. Aikaisemmin taajuus, "jaksot", ilmoitettiin aallonpituusmetreinä. Nykyäänkin metreihin viittaaminen taajuuden asemesta palvelee antennien mittasuhteiden käsittämistä puhekielessä, kun taas teknillisesti taajuus Hertz-yksikköinä on täsmällinen ja 1930-luvulla vakiintunut. 
999 kHz on nykyaikaisessa radiojärjestelmässä yleisradion keskipitkien aaltojen aluetta. Sitä lyhyempi aaltoalue nykyisessä radioamatööritoiminnassa on 160 metrin aallot ja sitä pidemmät 2,2 km:n aallot. Fysikaalisesti 160 metrin aallot ovat lähimpinä yleisradion 120 metrin aaltoja. 1920-luvulla ei yleisradiotoiminta ollut vielä laajasti vakiintunut ja eikä radioamatööritoiminna asema ollut varma. Valtiot pyrkivät takaamaan merenkulun ja sotilaallisen toimintansa pitkin yhteysetäisyyksin ja pitkin radioaalloin. Kuitenkin radioamatöörikokeilut osoittivat, että myös enintään 300 metriä pitkillä aalloilla kyettiin pitämään jopa mannerten välisiä yhteyksiä.
1921 vain yksi Suomen Radioamatööriliitto NVL:n jäsen sai radiolähetysluvan. Vuonna 1922 yhdistyksen jäsenmäärä lisääntyi 23:lla ja vuonna 1923 39:llä. Kaksikielisessä Suomessa yhdistyksen jäseniksi ilmoittautui myös ruotsinkielisiä. Tämän vuoksi yhdistyksen nimi muutettiin kaksikieliseksi: Suomen Radioamatööriliitto NVL - Finlands Radioamatörförbund NVL. Vuoden 1923 loppuun mennessä yhdistyksessä oli 88 jäsentä, joista ruotsinkielisiä oli 14 ja suomenkielisiä 74. 
Suomen Radioamatööriliitto NVL - Finlands Radioamatörförbund NVL:n puheenjohtajaksi valittiin jääkärikapteeni Uuno Aittola. 1924 elokuuhun mennessä oli radioamatöörikerhoja muodostunut Haminaan, Hankoon, Helsinkiin, Joensuuhun, Jyväskylään, Kuopioon, Porvooseen, Raumalle, Tampereelle, Turkuun ja Viipuriin. 
Helsingin radioamatöörit perustivat Radiolan yleisradioasemakseen. Arvi Hauvonen 3NB aloitti yleisradiolähetykset Tampereen Radiona. Toisessa vaiheessa yleisradiolähetykset siirtyivät edellen Arvo Hauvosen johtamina Tampereen radioyhdistyksen luvalle, mistä muodostui maaliskuussa 1930 vähitellen Yle Tampere.
Yhdistystoimintojen eriytyminen.
Yleisradion kuuntelua ja kaukokuuntelua varten perustettiin radioamatööritoiminnan lähetystoiminnasta riippumaton Suomen Radio Yhdistys. Näin yleisradion kuuntelu ja yleisradiolähetysten kaukokuuntelu (DX-kuuntelu) eriytyi 1924 mennessä osaksi radioamatööritoiminnasta, lähetystoiminnasta. Tilannetta voimisti se, että 1926 Suomen Radioamatööriliitto NVL ry - Finlands Radioamatörförbund NVL rf lähetti jäsenilleen kyselyn, millaista toimintaa he harjoittavat. Vuoden aikana Suomen Radioamatööriliitto ry:n rekisteröimiseen, 1927 mennessä sen jäsenistä oli jättäytynyt pois 61 %.
Suomen Radioamatööriliitto ry.
Radioamatöörilupien hyväksyminen ja tarkastaminen siirtyi puolustusvoimien radiopataljoonalta 1. helmikuuta 1927 alkaen yleisten töiden ja kulkulaitosten ministeriölle. Perustavan kokouksensa 28. marraskuuta 1926 pitänyt Suomen Radioamatööriliitto ry merkittiin yhdistysrekisteriin 5.2.1927. Vajaan vuoden kuluttua 26. tammikuuta 1928 alkaen kaikkien radioamatöörien tuli kuulua Suomen Radioamatööriliittoon. Tämä pakkojäsenyys päättyi 1989.
Hallinto.
Hallitus.
Yhdistyksen hallituksessa on seitsemän jäsentä. Puheenjohtaja valitaan kaksivuotiskaudeksi ja muut kuusi hallituksen jäsentä kolmen vuoden kaudeksi vaaleilla. Erovuoroisia hallituksen jäseniä on kerrallaan kaksi joka vuosi.
Puheenjohtajat.
Suomen Radioamatööriliitto ry:n puheenjohtajista pitkäaikaisin on Axel Tigerstedt, joka toimi puheenjohtajana kuusitoista vuotta. Merja Koivaara oli Suomen Radioamatööriliiton ensimmäinen naispuheenjohtaja 2013–2018, kolme kahden vuoden vaalikautta. Toiseksi pisimpään puheenjohtajana on ollut Jari Jussila kahtena jaksona yhteensä yhdeksän vuotta. Uuno Aittola on ollut ainoa puheenjohtaja, jolla ei ollut radioamatöörikutsumerkkiä.
Toiminta.
Kansainvälinen toiminta.
Kansainvälisessä toiminnassaan Suomen Radioamatööriliitto on kansainvälisen radioamatööriliiton (IARU) sekä pohjoismaisten radioamatööriliittojen yhteistyöelimen (NRAU) jäsen.
Yhteistyö muiden yhdistysten kanssa.
Suomen Radioamatööriliitto on Suomen Punaisen Ristin koodinoiman Vapaaehtoisen pelastuspalvelun jäsen. Radioamatöörit toimivat Vapepassa pääasiassa viestiopettajina ja tarvittaessa viestiyhteyksien rakentajina ja viestittäjinä. Yksi näistä palveluista on puheradiotoistimen järjestäminen noin kahden metrin aaltoalueelle. Esimerkiksi Pohjois-Karjalassa ja Pohjois-Savossa on näitä toistimia luvitettuina kolme.
Suomen Partiolaisten kanssa radioamatöörit järjestävät vuosittain JOTA-tapahtuman, jossa partiolaiset voivat lähettää radioamatöörien laitteilla viestejä toisilleen. Paikoin toiminta on järjestäytynyt radiopartiolaisuudeksi.
Suomen Radioamatööriliitolla on MPK:n kanssa kesällä 2022 allekirjoitetun yhteistoimintamuistion puitteissa sopimus radioamatöörien koulutuksesta.
Jäsenistö.
Henkilöjäsenet.
Suomen Radioamatööriliiton jäsenyys tuli pakolliseksi radioamatööreille 26. tammikuuta 1928 annetun määräyksen nojalla. Kiristyneiden radioamatöörilupavaatimusten vuoksi vajaan kolmensadan Nuoren Voiman Liiton radioamatöörin määrä laski Suomessa alle puoleen, noin sataan radioamatööriin. Pakollista jäsenyyttä ei enää ole ollut vuodesta 1990 lähtien, kun lainsäädäntö kielsi jäsenyyden liittämisen viranomaislupaan (vrt. Ilmailuliitto). 
Liikenne- ja viestintävirasto myöntää radioamatööriluvan jäsenyydestä riippumatta niille, joilla on tarvittava pätevyys, nykyää Suomessa yleisluokan tai perusluokan radioamatööritutkinto. Yleisluokan radioamatööritutkinto on kansainvälisesti ensimmäisen luokan tutkinto ja perusluokan tutkinto on toisen luokan tutkinto. Yleisluokan radioamatööri saa lähettää monilla taajuusalueilla 1500 W:n teholla, ja perusluokan radioamatööri 120 W:n teholla. Monet perustukisasema-amatööriradiot ovat 100 W:n tehoisia siksi, että monissa maissa toisen luokan radioamatöörin sallitut lähetystehot monilla taajuusalueilla rajoittuvat 100 W:iin. Pitkäaikaisista LA-radioharrastajista noin kolmasona on perus- tai yleisluokan radioamatöörejä ja radioamatööreistä noin kolmasosa on yleisluokan radioamatöörejä. Suomen Radioamatööriliitto ry:ssä oli vuoden 2019 alussa 3 515 jäsentä.
Jäsenkerhot.
Radioamatööriyhdistyksellä on säännöllisiä tapaamisia, ja niillä on myös usein amatööriradioasema tiloissaan. Suurin osa paikallisista yhdistyksistä on SRAL:n jäseniä.
Talous.
Opetus- ja kulttuuriministeriön avustukset nuorisojärjestöille
Kunnianosoitukset.
Suomen Radioamatööriliitto ry myöntää useita tunnustuksia erilaatuisista ansioista radioamatööritoiminnin kehittämisestä Suomessa. Kunniapuheenjohtajien ja kunniajäsenten lisäksi on erilaisten toimintasuuntien edustajille myönnetty palkintoja.
"Toivo Koposen kunniapalkinto", mitä on myönnetty vuodesta 1959 alkaen, myönnetään radioamatöörilähettämisestä ja radioamatöörivastaanottamisesta, "työskentelystä".
Kunniajäsenten arvonimiä on myönnetty jo varhain. 4. joulukuuta 2021 kunniajäseneksi nimitettiin Touko Kapanen, OH6RM, joka on rakennellut HF- ja VHF-antenneja myös radioamatööriliiton kesäleireille.
"Ilmari Jäämaan kunniapalkinto", mitä on myönnetty 1934 alkaen. Se myönnetään Suomen Radioamatööriliitto ry:n toimintaa yleensä edistäneelle henkilölle.
Kilpailutoiminnan erikoispalkinto myönnetään radioamatöörikilpailijalle tai radioamatöörikilpailutoimintaa edistäneelle. Kilpailutoiminnan erikoispalkinto myönnettiin 4. joulukuuta 2021 Keijo Koskela:lle, OH2OT/OG5O:lle, joka on harjoittanut kilpailutoimintaa vuosikymmenten ajan ja jakanut kokemuksiaan muille radioamatööŕeille. Hän liittyi SRAL:oon 1971.
"Toivo Koposen kunniapalkinto", mitä on myönnetty 1960 alkaen esimerkillisestä ja kasvattavasta radioamatööriradioliikenteestä, myöhemmin myös vain esimerkillisestä.
"Arvo Laron muistopalkinnon" vuodesta 1969 alkaen radioamatööri OH4PJ:n muistoksi perustetusta rahastosta niille, jotka ovat edistäneet jäsenyhdistysten toimintaa. Rahaston lahjoitti leski Adelheid Laro, ja rahaston varoja käytettiin aluksi hyvän radioamatöörityöskentelyn, sittemmin pääasioassa SRAL:n jäsenyhdistystoiminnan edistämisestä.
Vuodesta 1992 alkaen on myönnetty myös koulutustoiminnan erikoispalkintoja radioamatööritutkintoon tähtäävien vapaaehtoisten kurssien opetustoiminnan edistämisestä.
4. joulukuuta 2021 Arvo Laron muistopalkinto myönnettiin Lohjan Radioamatöörit ry:n puheenjohtajana toimineelle Jari Häklille, OH2JSD:lle, joka on edistänyt radioamatööritoiminnan yleisiäkin edellytyksiä Lohjalla vuosien ajan. Toinen Arvo Laron muistopalkinto samana vuonna myönnettiin Marko Päätalo:lle, OH4MP/OH2LGW:lle, joka on kolmen vuosikymmenen ajan toiminut mm. pätevyystutkijana ja OI-kutsumerkillisten amatööriradioasemien ohjaajana.
"Leo Lindellin kunniapalkinto" on myönnetty vuodesta 1936 radioamatööritekniikan edistämisestä. Leo Oskari Lindell 1897–1936, kutsumerkein LOL, OH1NA ja OH2NA, oli Turun kauppaopistoista 1918 valmistunut merkonomi, joka itse opiskellen teki teknillisiä kokeita sekä jo 1921 ja 1922 radiokonsertteja radiolla Turusta ja Helsingistä. Hän oli myös Nuoren Voiman Liiton aikaisen radioamatööritoiminnan ensimmäinen puheenjohtaja 1921–1924. Kuolinvuonnaan hän oli SRAL:n hallituksen jäsen, minkä jälkeen samana vuonna 1936 hänen paikalleen tuli Armas Valste. 
Lisäksi aikaisempien radioamatöörimääräyksien voimassa ollessa myönnetty 1961 alkaen vuoden kokelas-palkintoa, mikä on myönnetty tuonaikaisille kolmannen luokan radioamatööritutkinnon, kokelasluokan tutkinnon, ansioituneille radioamatööreille.
Nykyään ei kolmannen luokan radioamatöritutkintoa enää ole, ja teknillisen luokan radioamatööreillä on yleisluokan, kansainvälisesti ensimmäisen luokan, radioamatöörien lähetysoikeudet samoin kuin tietoliikenneluokan radioamatööreillä on perusluokan, kansainvälisesti toisen luokan radioamatöörien lähetysoikeudet.
1988 alkaen on myönnetty esimerkilliselle perusluokan radioamatöörille Vuoden perusluokkalainen -palkinto. Nykyisten sääntöjen mukaan perusluokan radioamatööritutkinto, mikä on kansainvälisesti toisen luokan radioamatööritutkinto, on monelle ensimmäinen radioamatööritutkinto niin kuin aikaisempien sääntöjen mukaan oli aikoinaan kolmanne luokan radioamatööritutkinto, kokelasluokan tutkinto.
Vuodesta 2001 alkaen on myönnetty "vuoden titari" -nimityksiä. Se myönnetään aktiiviselle amatööriradiosähköttäjälle tai sähkötystoimintaa edistäneelle.