tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pieni pala jumalaa

Pieni pala Jumalaa on vuonna 1999 esitetty neliosainen draamasarja, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Peter Lindholm. Sarjan on tuottanut Yleisradio ja sitä esitettiin Yle TV1:n Kotikatsomossa. Sarjan pääroolia näyttelee Marjaana Maijala. &lt;br&gt;
Sarja on palkittu kahdella Venla-palkinnolla sekä Koura-palkinnolla vuonna 2000. Sarja on myös julkaistu kokonaisuudessaan DVD:llä.
Sarja seuraa itä-Helsingissä pappisuraansa aloittavaa Lilliä (Marjaana Maijala), joka kohtaa työssään vanhanaikaisia kollegoita, sukupuoleen perustuvaa syrjintää, työpaikkakiusaamista sekä muun muassa alkoholi- ja huumeongelmista kärsiviä asiakkaita.
Sarjan tunnusmusiikki on Mauri Suménin säveltämä.
Profsojuznajan metroasema

Profsojuznaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 13. lokakuuta 1962.
Novyje Tšerjomuškin metroasema

Novyje Tšerjomuški () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 13. lokakuuta 1962.
Oktjabrskajan metroasema (Kalužsko-Rižskaja)

Oktjabrskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 13. lokakuuta 1962.
Sliki &amp; Hamuelos

Sliki &amp; Hamuelos oli suomalainen rap-duo, joka esittää musiikkia suomen kielellä. Duon jäsenet ovat Jan ”Sliki” Vikman ja Samuel ”Hamuelos” Torttila.
Vuonna 2021 kaksikko päätti lopettaa esittämisen yhdessä ja lähteä erilleen.
Rusko-ohjassieppo

Rusko-ohjassieppo ("Anthipes solitaris") on sieppoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Kaakkois-Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö.
Rusko-ohjassieppo on pienikokoinen lintu ja voi kasvaa 12–13 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Rusko-ohjassiepon päälaki ja selkä ovat väriltään oliivinruskeat. Otsa ja silmäkulmajuova ovat punaruskeat. Lajin kurkku on valkoinen ja sitä reunustaa katkonainen musta juova. Linnun rinta on ruskea ja vatsa vaalea. 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Rusko-ohjassieppoa tavataan Thaimaasta, Vietnamista, Malesiasta ja Sumatran saarelta. Lajin elinympäristöä ovat ainavihannant vuoristojen bambumetsät. Se rakentaa pesänsä maahan tai törmään ja munii kahdesta kolmeen munaa. Pesimäkausi kestää helmikuulta heinäkuulle.
Prospekt Vernadskogon metroasema (Sokolnitšeskaja)

Prospekt Vernadskogo () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 30. joulukuuta 1963.
Jugo-Zapadnajan metroasema

Jugo-Zapadnaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 30. joulukuuta 1963.
Voikovskajan metroasema

Voikovskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1964.
Asema on nimetty Puolassa vuonna 1927 murhatun neuvostoliittolaisen diplomaatin Pjotr Voikovin mukaan. Voikov oli osallisena Venäjän entisen tsaariperheen murhaan vuonna 1918, minkä vuoksi muun muassa venäläiset ihmisoikeusaktivistit, Romanovin suku ja Venäjän ortodoksinen kirkko ovat pitkään vaatineet aseman nimen muuttamista. Moskovassa vuonna 2015 pidetyssä paikallisessa verkkoäänestyksessä 53 % kannatti kuitenkin nimen säilyttämistä.
Marija Blagoveštšenskaja

Marija Pavlovna Blagoveštšenskaja (, 23. kesäkuuta 1863 Orenburg – vuoden 1953 jälkeen) oli venäläinen suomalaisen ja skandinaavisen kaunokirjallisuuden kääntäjä.
Marija Blagoveštšenskaja syntyi Orenburgin Nepljujevin kadettikoulun opettajan Pavel Aršaulovin perheeseen. Vuonna 1872 perhe muutti Helsinkiin, jossa Aršaulov sai paikan Aleksanterin kimnaasin rehtorina. Marija vietti nuoruutensa Suomessa, jossa hän opiskeli skandinaavisia kieliä ja suomea. Vuonna 1884 hän meni naimisiin venäjän kielen ja kirjallisuuden opettajan Vladimir Blagoveštšenskin kanssa.
Blagoveštšenskaja kirjoitti 1880-luvulta lähtien pieniä kertomuksia ja teki käännöksiä ruotsista. 1900-luvun alussa hän toimi kirjallisuuslehtien avustajana, toisinaan salanimellä A. I. Valborg. Blagoveštšenskaja oli myös kirjeenvaihdossa ruotsalaisten, norjalaisten, tanskalaisten ja suomalaisten kirjailijoiden kanssa.
Vuonna 1906 perhe muutti Pihkovasta Pietariin, jossa Blagoveštšenskaja tutustui Venäjän pääkaupungin kirjallisuuselämään ja suomalaiseen siirtokuntaan. Samana vuonna ilmestyi hänen ensimmäinen käännöksensä suomesta, Helmi Setälän "Surun lapsi". Vuonna 1907 ilmestyi Topeliuksen "Välskärin kertomuksia", vuonna 1908 Arvid Järnefeltin "Maaemon lapsia" ja vuonna 1910 Minna Canthin kertomus "Lapsenpiika". 1910-luvulla Blagoveštšenskaja venäjänsi myös Juhani Ahon, Johannes Linnankosken ja Bertel Gripenbergin kertomuksia. Hänen käännöksensä muodostivat huomattavan osan Maksim Gorkin toimittamasta suomalaisen kirjallisuuden antologiasta vuonna 1917.
Ruotsalaisista kirjailijoista Blagoveštšenskajan suosikki oli Selma Lagerlöf, jonka kaksitoistaosaiset kootut teokset ilmestyivät venäjäksi vuosina 1909–1911. Parhaiten hänet tunnetaan norjalaisen Knut Hamsunin teosten venäjäntäjänä. Blagoveštšenskaja vieraili Norjassa vuonna 1909 ja julkaisi seuraavana vuonna laatimansa Hamsunin elämäkerran. Hän käänsi myös tanskalaisia kirjailijoita ja osallistui Henrik Pontoppidanin venäjänkielisten koottujen teosten valmisteluun.
Blagoveštšenskajan myöhemmistä elämänvaiheista ei ole tarkkaa tietoa. Vuonna 1920 hänet mainitaan Tukholmassa käyneen Neuvosto-Venäjän kauppavaltuuskunnan tulkkina. Kerrotaan, että Blagoveštšenskaja koulutti skandinaavisten kielten kääntäjiä vielä toisen maailmansodan jälkeen lähes yhdeksänkymmenen vuoden ikäisenä.
Vodnyi stadionin metroasema

Vodnyi stadion () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1964.
Retšnoi vokzalin metroasema

Retšnoi vokzal () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1964.
Nikke

Nikke on Suomessa käytetty miehen etunimi. Se on kansanomainen muoto Nikolauksesta sekä sen muunnelmista Niilosta ja Nikolaista.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Nikke on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä 343 miehellä. Nimi ei ole mukana almanakassa, mutta koirien ja kissojen nimipäiväkalentereissa Nikkejen nimipäivä on 6. joulukuuta.
Tunnettuja Nikkejä.
Nikke taiteilijanimenä:
Lars Fykerud

Lars Fykerud (5. huhtikuuta 1860 Sauherad – 19. elokuuta 1902 Skien) oli norjalainen hardangerviulua soittanut pelimanni.
Fykerud syntyi musikaaliseen perheeseen, jossa isä Gamle-Hans oli pelimanni ja äiti Torbjørg soitti sjøfløyteä. Poika aloitti hardangerviulun soiton varhain kotoa sekä muilta Sauheradin ja Bøn muusikoilta saatujen esimerkkien pohjalta. Myöhemmin hän alkoi soittaa tinniläisen Knut Dalen perinteen mukaisesti. Hän voitti Bøn ensimmäisen musiikkikilpailun ("kappleik") vuonna 1888. Vuonna 1890 Fykerud lähti Yhdysvaltoihin, jossa jatkoi Norjassa aloittamaansa esiintymistä. Hän kuitenkin joutui maassa pahoinpitelyn sekä ryöstön uhriksi ja palasi vuonna 1900 Norjaan heikentyneessä terveydentilassa.
Fykerud uudisti hardangerviulunsoiton perinteitä muun muassa soittoasennon osalta ja soitti instrumenttiaan viulun jousella. Hän oli Vossin Sjur Helgelandin tavoin edelläkävijä konsertti- ja tanssimusiikin esittämisessä hardangerviululla. Hän omaksui valssin, reinlenderin, polkan ja masurkan tutustuttuaan kaupunkien tanssimusiikkikulttuuriin. Konserttisoitto asetti eri vaatimuksia kuin tanssisalit; konserttikappaleiden musiikilliset aiheet olivat suurimuotoisempia ja kappaleissa erkaannuttiin välillä tanssirytmeistä. Kappaleita nimettiin kansanperinteiden ja -uskomusten pohjalta. Ohjelmallisemmat "tonestykket" jäivät vähemmälle suosiolle. 
Fykerud meni naimisiin Anne Tveitanin (s. 1851) kanssa. Hänellä oli monia oppilaita, joiden välityksellä hänen musiikillinen perintönsä kulkeutui eteenpäin.
Kåge Jehrlander

Karl-Gustaf Adolf "Kåge" Jehrlander (6. marraskuuta 1921 Söderhamn – 20. toukokuuta 2013) oli ruotsalainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori.
Jehrlander teki debyyttinsä vuonna 1958 Passaussa Kustaa III:n roolissa "Naamiohuveissa". Vuosina 1962–1977 hän oli kiinnitettynä Ruotsin kuninkaalliseen oopperaan, jossa teki ensiesiintymisensä Don Ottavion roolissa "Don Giovannissa". Jehrlanderin muihin rooleihin kuuluivat muiden muassa Loge ("Reininkulta"), Herttua ("Rigoletto"), Tamino ja Monostatos ("Taikahuilu") sekä Hoffmann ("Hoffmannin kertomukset"). Vuonna 1964 Jehrlander esiintyi Columbelin roolissa Lars Johan Werlen oopperan "Drömmen om Thérèse" kantaesityksessä. Hän teki vierailevia esiintymisiä Ranskassa ja Sveitsissä. Hän teki esiintymisen myös vuoden 1953 elokuvassa "Dumbom".
Jehrlander esiintyi solistina vielä vuodenvaihteessa 2012–2013. Hän kuoli toukokuussa 2013 asuttuaan jonkin aikaa Karlshamnissa.
Šabolovskajan metroasema

Šabolovskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 6. marraskuuta 1980.
Roger Eno

Roger Eugene Eno (s. 1959 Woodbridge, Englanti) tunnetaan ensisijaisesti ambient-säveltäjänä. 
Eno aloitti baritonitorviopinnot 12-vuotiaana ja musiikkiopinnot 16-vuotiaana Colchester Institutessa. 
Ensimmäisen levytyksensä hän teki vuonna 1983 veljensä Brian Enon ja kanadalaisen tuottajan ja muusikon Daniel Lanoisin kanssa Lanoisin Grant Avenue Studiossa Kanadassa tehdyllä albumilla "Apollo". Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa "Voices" julkaistiin vuonna 1985. 
Vaikka Enoa pidetään pääasiassa pianistina, hän on myös multi-instrumentalisti ja laulaja. Hän on työskennellyt veljensä lisäksi myös useiden muiden taiteilijoiden kanssa. Menestynein yhteistyö lienee Kate St Johnin kanssa tehty yhteisalbumi "The Familiar". 
Eno esiintyy julkisesti satunnaisesti ja säveltää ääniraitoja elokuviin. Hänen musiikkiaan on käytetty useissa elokuvissa, mukaan lukien "Dyyni", "9 ½ viikkoa" ja "Sidottu". Hänen kappaleitaan on käytetty muun muassa Nissanin ja Japan Railwaysin mainoksissa.
Ura oja (Võhandu)

Ura oja tai Üra oja on Virossa Võrumaalla Rõugen- ja Võrun kunnissa virtaava 28 kilometriä pitkä joki, joka laskee Vagula järveen. Koska Võhandu jõgi virtaa järven läpi, voidaan Ura oja tulkita myös Võhandun valuma-alueen sivujoeksi.
Joen kulku.
Joki alkaa Kõvvõrjärvestä , joka sijaitsee Tsiamäen kylässä Haanjan kunnassa. Matkaa Haanjan taajamaan on 1,5 kilometriä. Järven ympäristö sijaitsee Haanjan ylängön pohjoisrinteillä, joita joki alkaa laskea alas. Alkuosuus on suoraksi kaivettu suo-oja, jonka varteen laskee etelästä tuleva Kurgjärven laskuoja. Koska maasto on kumpuilevaa, kiertää joki mäet mutkitellen. Ensimmäinen jyrkkä pudotus tulee Pedäjämäen pohjoispuolella. Kuudan kylässä joki virtaa Kuuda järven läpi. Sikamäen jälkeen jokeen yhtyy idästä Kaarataustan kylästä alkava lyhyt oja. Oja alittaa Rõugeen menevän tien, kun se sitten saapuu Püssän kylään. Tsutsussa se alittaa Verijärven kautta kulkevan Rõugeen vievän toisen tien. Joki on pudonnut alkuosuudellaan jo 75 metriä. Joki virtaa niittyjen ja soiden kautta ja sen uomaan on padottu pieniä lampia. Samalla sen kulku kääntyy kohti luodetta. Monet lammista ovat kartoissa nimettömiä, mutta suurin lampi on Liinamäe lump, jossa on suuri saarikin. Kun joki saapuu Nooskan ja Lompkan kylien peltoaukealle, se virtaa melkein kohti itää. Vana-Nursin kylän kohdalla se kuitenkin kääntyy kohti pohjoista ja alittaa Võrusta alkavan Latviaan johtavan maantien. Virvesillapalun metsässä joki kääntyy lähes itään päin ja alkaa meanderoida voimakkaasti. Samalla se kaartaa kohti koillista ja siihen yhtyy Reedo oja. Ura ojan kaartuminen jatkuu ja lopulta joki virtaa luoteeseen päin. Se ohittaa läheltä Kublitsan umpijärven ja Juba järven, jonka laskuoja yhtyy jokeen lännestä. Samaan paikkaan yhtyy kaakosta virtaava Tsiaoja. Pian Valga–Petseri-rautatien alittamisen jälkeen joki laskee Vagula järveen sen kaakkoisrannassa .
Valuma-alue.
Joen valuma-alueen pinta-ala on 52,5 neliökilometriä. Sillä on vain muutama merkittävä sivuoja ja sen muut sivuojat ovat lyhyitä. Kurgjärve oja toisaalta lyhyt, mutta se on myös Kurgjärven laskuoja. Järven kautta laskee myös Väikjärv. Valuma-alueella on varsinkin ylängöllä paljon padottuja lampia, joista otetaan talousvettä.
Piece by Piece (Kelly Clarksonin albumi)

Piece by Piece on yhdysvaltalaisen laulajan, Kelly Clarksonin seitsemäs studioalbumi. Albumi julkaistiin 27. helmikuuta 2015.
Leopardi (täsmennyssivu)

Leopardi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Meaning of Life

Meaning of Life on yhdysvaltalaisen laulajan, Kelly Clarksonin kahdeksas studioalbumi. Albumi julkaistiin 27. lokakuuta 2017.
Kaapeliholkki

Kaapeliholkki on sähkötarvike joka suojelee monisäikeisen johtimen säikeitä ruuviliitoksen aiheuttamalta kuormitukselta ja estää säikeiden erkaantumista toisistaan. 
Holkki tekee johtimen paikoilleen asettamisesta liittimeen helpompaa.
Holkin puristaminen voidaan tehdä tarkoitukseen suunnitelluilla pihdeillä. Holkkeja on eristämättömiä ja eristettyjä, joissa väri ilmaisee koon, kuinka isolle johtimen poikkipinta-alalle osa on tarkoitettu. Eri valmistajilla väritykset voivat vaihdella.
Meta Seinemeyer

Meta Seinemeyer (5. syyskuuta 1895 Berliini – 19. elokuuta 1929 Dresden) oli saksalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.
Seinemeyer syntyi poliisin tyttärenä. Hän opiskeli laulamista Sternin konservatoriossa ja mahdollisesti Berliinissä. Hänen opettajiaan olivat Nikolaus Rothmühl ja Ernst Grenzebach. Koelaulun jälkeen Seinemeyer kiinnitettiin vuonna 1918 Deutsche Operiin. Kiinnitys kesti vuoteen 1925. Tänä aikana Seinemeyerin ääni kypsyi, ja hän alkoi esiintyä aiempaa dramaattisemmissa rooleissa.
Vuonna 1923 Seinemeyer teki ensiesiintymisensä New Yorkissa. Hän esiintyi Yhdysvalloissa useissa Richard Wagnerin rooleissa ja Carl Maria von Weberin "Taika-ampujassa". Marraskuussa 1924 Seinemeyer esiintyi vierailijana Dresdenissä Margueriten roolissa ("Faust"). Hänet kiinnitettiin pysyvästi, ja hänestä tuli sellaisten laulajien kuin Tino Pattieran, Ivar Andresenin ja Robert Burgin kanssa tärkeä osa Dresdenissä 1920-luvulla käynnistynyttä Verdi-renessanssia. Pattieran kanssa Seinemeyer myös levytti useita duettoja. Kansainvälistä mainetta hän sai Leonoran roolilla "La forza del destinon" saksankielisessä versiossa, jonka tekijä oli Franz Werfel. Tämä versio kantaesitettiin Dresdenissä maaliskuussa 1926 Fritz Buschin johdolla. Seinemeyer tulkitsi rooleja myös esimerkiksi Giacomo Puccinin oopperoissa ja loi Parman herttuattaren roolin "Tohtori Faustuksen" kantaesityksessä vuonna 1925.
Seinemeyerin levy-yhtiö oli vuodesta 1925 Parlophone. Kesällä 1926 hän esiintyi Teatro Colónissa ja vuonna 1927 Wienin valtionoopperassa. Viimeisenä uutena roolinaan Dresdenissä hän omaksui "Patarouvan" Lisan roolin, jonka esitti ensimmäisen kerran tammikuussa 1929. Saman vuoden huhtikuussa hän teki viimeiset julkaistut levytyksensä, ja toukokuussa hän esiintyi Lontoon Royal Opera Housessa Wagnerin rooleissa. Viimeisen esiintymisensä Dresdenissä Seinemeyer teki tulkitsemalla Marschallinin roolin "Ruusuritarissa". Hän kuoli pian tämän jälkeen leukemiaan, mutta ehti mennä viimeisinä aikoinaan naimisiin kapellimestari Frieder Weissmannin kanssa.
Papiernia (Końskien piirikunta)

Papiernia on kylä Fałkówin kunnassa Puolassa. Papiernian väkiluku oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 64. Asukkaista 51,6 prosenttia oli naispuolisia ja 48,4 miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 9,4 prosenttia kylän väestöstä, työikäiset 73,4 prosenttia ja eläkeläiset 17,2 prosenttia. Fałkówin kunnan asukkaista 1,4 prosenttia asuu Papierniassa.
Mikko Rantanen (teatteriohjaaja)

Mikko Rantanen (s. 11. elokuuta 1975 Kaarina - (k. 10. tammikuuta 2024 Uusikaupunki) oli suomalainen teatteriohjaaja. 
Rantanen opiskeli Voionmaan Kansanopistossa 1992-1993 teatteri-ilmaisun linjan perustutkinnon (mm. ilmaisuopintoja, valosuunnittelua, teatterin historiaa, akrobatiaa, improvisaatiota, performanssitaidetta, teatterikirjoittamista, maskeerausta ja muita teatterialan osa-alueita.)
Mikko Rantanen on uransa alkuaikoina näytellyt eri tehtävissä Turun Kaupunginteatterissa, Samppalinnan kesäteatterissa, Turun Taideakatemiassa ja Kaarina-Teatterissa.
Rantasella on kokemusta teatteriteosten ohjaus- ja dramaturgisista töistä. Työhistoriasta häneltä löytyy tyylilajillisesti erilaisia ohjaushankkeita aina monologista koko illan oopperateoksiin asti. Ohjaustyön lisäksi Rantaselta löytyy kokemusta myös esityksen kokonaisvaltaisesta ja eri osa-alueiden suunnittelusta. Hän on ideoinut ja ohjannut urallaan monia kantaesitettyjä näyttämöteoksia. Mikko Rantanen on ohjannut esityksiä harrastajateattereihin ja esittävän taiteen teoksia ammattimaisesti toimiviin teatteriryhmiin.
Suuri filtteri

Suuri filtteri on Peter Wardin esittämä ajatus, että kaikkia maailmankaikkeuden teknisiä sivilisaatioita kohtaa ennemmin tai myöhemmin jokin ylitsepääsemätön este, jonka takia ne eivät voi kehittyä eteenpäin. Tämän ajatuksen mukaan maailmankaikkeuteen on ikään kuin sisäänrakennettu väistämätön mekanismi, joka estää eliöitä kehittymästä tasolle, jossa ne voisivat viestiä tai matkustaa läpi tähtienvälisen avaruuden. Este eli filtteri on todennäköisesti se, että pitkälle kehittyneet lajit tuhoavat vääjäämättä lopulta itsensä. 
Suuri filtteri on yksi vastaus Fermin paradoksiin eli siihen, miksi emme ole toistuvista yrityksistämme huolimatta havainneet maapallon ulkopuolista älyllistä elämää.
Frans Alfrid Aejmelaeus

Frans Alfrid Aejmelaeus (30. tammikuuta 1847 Paltamo – 26. lokakuuta 1923 Helsinki) oli suomalainen tuomari, Jyväskylän pormestari ja valtiopäivämies.
Aejmelaeuksen vanhemmat olivat kirkkoherra, lääninrovasti Karl Aejmelaeus (1796–1870) ja Maria Karolina Thodén. Aejmelaeus oli naimisissa vuodesta 1879 Sigrid Fanny Elisabet Boije af Gennäsin kanssa. Hän pääsi ylioppilaaksi 1869 Oulun ruotsalaisesta alkeisoppilaitoksesta ja suoritti tuomarintutkinnon Helsingin yliopistossa 1874. Aejmelaeus sai varatuomarin arvon 1877. Hän oli Jyväskylän pormestarina 1880–1901 ja Ruoveden tuomiokunnan tuomarina 1901–1911.
Aejmelaeus oli porvarissäädyssä Jyväskylän kaupungin edustaja valtiopäivillä 1894, 1897, 1899 ja 1900.
Alexander Geschwendt

Alexander Daniel Geschwendt (, 2. marraskuuta 1833 Helsinki – 5. marraskuuta 1905 Pietari) oli suomalaissyntyinen Venäjällä työskennellyt arkkitehti.
Alexander Geschwendtin vanhemmat olivat Wesenbergissä syntynyt sotilasapteekkari Samuel Reinhold Geschwendt ja Lokalahdessa syntynyt Renata Lovisa Ehrenmalm. Hänen veljensä Johan Reinhold palveli Venäjän armeijassa ja toinen veli Mauritz Fredrik työskenteli rakennusinsinöörinä Kiovassa. Perhe muutti Pietariin vuonna 1846.
Geschwendt opiskeli Pietarin rakennuskoulussa (myöhemmässä siviili-insinööri-instituutissa), josta hän valmistui arkkitehdin oppilaaksi vuonna 1853. Hän työskenteli aluksi rautatiehallinnossa ja vuodesta 1857 Pietarin tie- ja rakennuslautakunnassa ja sai ylennyksen arkkitehdiksi vuonna 1859. Geschwendt toimi Pietarin kuvernementin arkkitehtina vuodesta 1873, mutta jatkoi myös kaupungin palveluksessa vuoteen 1881 saakka. Vuonna 1879 hänet määrättiin keisarillisten teatterien arkkitehdiksi ja vuodesta 1889 hän toimi muiden tehtäviensä ohella liikenneministeriön neuvoston varajäsenenä. Vuodesta 1892 lähtien Geschwendt työskenteli kuvernementin insinöörinä Pietarissa. Hän oli Pietarin kaupunginduuman jäsen vuodesta 1881 ja toimi muun muassa kansanopetuslautakunnan arkkitehtina.
Geschwendtin rakentajan ura alkoi Nicholas Benois’n apulaisena vuosina 1856–1861. Hän on suunnitellut Pietariin lukuisia liike- ja asuintaloja sekä koulu- ja tehdasrakennuksia.
Geschwendt oli Pietarin ruotsalaisen seurakunnan kirkkovaltuuston jäsen. Hänet on haudattu Smolenskin luterilaiselle hautausmaalle.
Anton Seidl

Anton Seidl (7. toukokuuta 1850 Pest – 28. maaliskuuta 1898 New York) oli unkarilaissyntyinen kapellimestari.
Seidl opiskeli Leipzigin konservatoriossa vuosina 1870–1872. Vuonna 1872 hän lähti Bayreuthiin, jossa teki ensimmäisen edition Richard Wagnerin "Nibelungin sormuksen" nuoteista ja avusti ensimmäisen Bayreuthin festivaalin (1876) järjestämisessä. Vuosina 1879–1882 Seidl työskenteli kapellimestarina Leipzigin oopperassa ja vuosina 1883–1885 Bremenin teatterissa. Vuonna 1882 hän johti Angelo Neumannin seurueen vierailijana "Nibelungin sormuksen" ensimmäisen esityksen Lontoossa. Esitys järjestettiin Her Majesty's Theatressa.
Vuonna 1885 Seidl aloitti saksalaisen oopperan johtamisen New Yorkin Metropolitan-oopperassa. Hän johti Yhdysvaltain-ensiesitykset "Nürnbergin mestarilaulajista" (1886), "Tristanista ja Isoldesta" (1886) ja "Nibelungin sormuksesta" ("Valkyyriaa" lukuun ottamatta, 1889). Seidl oli Metropolitan-oopperan tehtävissä Leopold Damroschin seuraaja. Vuonna 1891 hän seurasi Theodore Thomasta New Yorkin filharmonikkojen johdossa. Vuonna 1893 Seidl johti Carnegie Hallissa Antonín Dvořákin yhdeksännen sinfonian kantaesityksen. Vuonna 1894 hän johti Victor Herbertin toisen sellokonserton kantaesityksen säveltäjän itsensä soittaessa solistina. Seidlin johdolla New Yorkin filharmonikot aloittivat säännöllisten ohjelmavihkosten tilaamisen enimmäkseen musiikkikriitikko Henry Edward Krehbieliltä.
Seidl teki Covent Garden -debyyttinsä vuonna 1897. Vaikka hän saavutti maineen yhtenä aikansa suurista Wagner-kapellimestareista, hän sai osakseen ihailua myös Ludwig van Beethovenin, Franz Lisztin ja Hector Berlioz'n teosten tulkitsijana. Seidl kuoli 47-vuotiaana ruokamyrkytykseen.
Claudia Pasini

Claudia Marcella Maria Rita Pasini Marchi (2. maaliskuuta 1939 Trieste – 23. syyskuuta 2015 Trieste) oli italialainen miekkailija ja olympiamitalisti. Hän kuului Italian pronssia voittaneeseen joukkueeseen Rooman kesäolympialaisten 1960 floretin joukkuekilpailussa.
Lombokinkoirankuono

Lombokinkoirankuono ("Cynopterus nusatenggara") on Indonesiassa ja Itä-Timorissa elävä hedelmälepakkojen heimoon kuuluva lepakkolaji. Se erotettiin omaksi lajikseen "Cynopterus brachyotiksesta" vuonna 1991. Laji on yleinen ja laajalle levinnyt, mutta huonosti tunnettu. Se elää sademetsissä sekä häirityillä alueilla, kuten puutarhoissa. Ravinnokseen laji syö siitepölyä ja kasvien epidermiä.
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin suomenkieliseksi nimeksi on lombokinkoirankuono.
Henning Holst

Henning Holst (25. lokakuuta 1891 Kööpenhamina – 20. maaliskuuta 1975 Gentofte) oli tanskalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti. Hän kuului Tanskan hopeaa voittaneeseen joukkueeseen Antwerpenin kesäolympialaisissa 1920. Holst edusti Tanskaa myös Amsterdamin kesäolympialaisissa 1928 ja Berliinin kesäolympialaisissa 1936.
Brzeźnica (Żagańin piirikunta)

Brzeźnica on kylä Brzeźnican kunnassa Puolassa. Brzeźnican kylän väkiluku oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 870. Asukkaista 48,9 prosenttia oli naispuolisia ja 51,1 miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 25,7 prosenttia kylän väestöstä, työikäiset 62,6 prosenttia ja eläkeläiset 11,6 prosenttia. Brzeźnican kunnan asukkaista 22,8 prosenttia asuu Brzeźnican kylässä.
Brzeźnica

Brzeźnica on muun muassa seuraavien paikkojen nimi:
Climax (vuoden 2018 elokuva)

Climax on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Gaspar Noé. Elokuva sijoittuu vuoteen 1996, ja kertoo ranskalaisesta tanssiryhmästä, jonka tanssiharjoituksien jatkot saavat synkän käänteen heidän kaikkien juotuaan LSD:llä terästettyä sangriaa.
Elokuva tunnetaan epätavallisesta tyylistään ja tuotannostaan. Elokuvan suunnittelu ja alkutuotanto kestivät vain neljä viikkoa, ja se kuvattiin 15 päivässä. Elokuva koosuu useasta pitkästä otosta, joista pisin kestää noin 42 minuuttia ja iso osa elokuvan dialogista on improvisoitua. Elokuvan näyttelijäkokoonpano koostuu tanssijoista, joista ainoastaan Sofia Boutellalla ja Souheila Yacoubilla oli aikeisempaa näyttelijäkokemusta.
"Climax" sai maailmanensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 13. toukokuuta 2018. Suomessa se sai ensi-iltansa Night Visions -elokuvafestivaaleilla 21. marraskuuta 2018. Elokuva sai positiivisen vastaanoton kriitikoilta, joista monet kehuivat elokuvan ohjausta, kuvausta, musiikkeja, koreografiaa ja näyttelijäsuorituksia. Elokuva sai myös kritiikkiä väkivaltaisuudesta sekä tarinan puutteesta.
Cinematic

Cinematic Inc. on suomalainen elokuvayhtiö, jonka on perustanut käsikirjoittaja-ohjaaja Antti J. Jokinen.
Brzeźnica (Ison-Puolan voivodikunta)

Brzeźnica on kylä Jastrowien kunnassa Puolassa. Brzeźnican kylän väkiluku oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 561. Asukkaista 50,6 prosenttia oli naispuolisia ja 49,4 miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 22,3 prosenttia kylän väestöstä, työikäiset 63,5 prosenttia ja eläkeläiset 14,3 prosenttia. Jastrowien kunnan asukkaista 4,8 prosenttia asuu Brzeźnican kylässä.
Manoj Bajpai

Manoj Bajpai tai Manoj Bajpayee (s. 23. huhtikuuta 1969 Belwa, Bihar, Intia) on intialainen näyttelijä, joka työskentelee pääasiassa hindinkielisissä elokuvissa. Hän on voittanut kolme National Film Awards -palkintoa ja neljä Filmfare Awards -palkintoa. Intian valtio myönsi hänelle Padma Shri -palkinnon vuonna 2019.
Asko Rautioaho

Asko Aarne Juhani Rautioaho (23. huhtikuuta 1936 Viipuri – 2. marraskuuta 2020 Vantaa) oli suomalainen urkuri sekä urkujen suunnittelija ja tutkija.
Rautioaho opiskeli muiden muassa Guy Bovet'n johdolla. Hän työskenteli vuodesta 1959 evankelis-luterilaisen kirkon seurakuntien kanttori-urkurina Meilahdessa ja Huopalahdessa ennen kuin sai vuonna 1966 nimityksen Hakavuoren seurakunnan kanttori-urkuriksi. Rautioaho työskenteli myös opettajana Sibelius-Akatemiassa vuosina 1959–1996. Hän suunnitteli urut yli sataan kirkkoon, esimerkiksi Temppeliaukion kirkkoon. Hän julkaisi vuonna 1991 teoksen "Urkujen rakenteen ja historian perusteet" (1991) ja toimitti monia julkaisuja, kuten Hakavuoren seurakunnasta eläkkeelle jäätyään "Suomen Urut 2006" -urkumatrikkelin.
Rautioaho toimi kahdesti Kirkon urkutoimikunnan puheenjohtajana (1967–1971, 1986–1992). Hänellä on director cantus ja director musices -arvonimet. Ansioistaan urkujensuunnittelussa hän sai vuonna 1978 Organum-seuran kiertopalkinnon. Rautioaho laati vuonna 1985 sävelmän evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virteen 241b.
Joonaanmäen valaat

Joonaanmäen valaat on A. W. Yrjänän vuonna 2017 julkaistu esikoisromaani.
Aamulehden Noora Vaarala antoi kirjalle neljä tähteä.
Sylvia Hoeks

Sylvia Hoeks (s. 1. kesäkuuta 1983 Maarheeze) on alankomaalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Blade Runner 2049" (2017) ja "Se mikä ei tapa" (2018).
Reino Valkama (jalkapalloilija)

Reino Valkama (1909 Tampere – 21. joulukuuta 1979 Tampere) oli suomalainen jalkapalloilija, joka toimi myös Suomen Palloliiton varapuheenjohtajana.
Valkama edusti 1930–1940-luvuilla Työväen Urheiluliiton pelannutta Tampereen Palloveikkoja. Hän oli voittamassa viittä TUL:n mestaruutta vuosina 1934, 1938, 1940, 1943 ja 1946. Työväen Urheiluliiton jalkapallojoukkueessa Valkama pelasi kaikki ottelut vuosina 1933–1940 ja oli mukana myös Antwerpenin työläisolympialaisissa 1937.
Valkama oli TPV:n puheenjohtaja vuosina 1932–1941, 1944–1948 ja 1954–1956. Vuosina 1957–1971 Valkama oli Suomen Palloliiton Hämeen piirin puheenjohtaja ja 1958 hänet valittiin SPL:n varapuheenjohtajaksi.
Tord Slättegård

Tord Slättegård (3. elokuuta 1933 Kalmarin lääni – 15. heinäkuuta 2018) oli ruotsalainen oopperalaulaja, äänialaltaan lyyrinen tenori.
Slättegård syntyi maanviljelijäperheeseen ja varttui maatilalla. Hänen vanhempansa olivat Axel Andersson ja Birgit Nilsson. Slättegård opiskeli vuosina 1957–1962 Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa muiden muassa Ragnar Hulténin ja Hjördis Schymbergin johdolla. Vuosina 1963–1989 hän oli kiinnitettynä Ruotsin kuninkaalliseen oopperaan, jossa teki debyyttinsä Alfredon roolissa oopperassa "La traviata" vuonna 1963. Hänen muihin rooleihinsa kuuluivat Rodolfo ("La bohème"), Almaviva ("Sevillan parturi") ja Narraboth ("Salome"). Slättegård osallistui Laci Boldemannin lastenoopperan "Svart är vitt - sa Kejsaren" ja Björn Hallmanin "Pomperipossas systerin" kantaesityksiin. Hän teki vierailevia esiintymisiä esimerkiksi Edinburghissa, Oslossa, Bergenissä, Aarhusissa, Wiesbadenissa, Varsovassa, Moskovassa, Hongkongissa ja Jerusalemissa.
Slättegård oli 1960-luvulla naimisissa oopperalaulaja Gunilla Wallinin kanssa. Myöhemmin hänellä oli kuolemaansa saakka puoliso Cecilia. Hänellä oli kolme lasta.
Se mikä ei tapa (elokuva)

Se mikä ei tapa () on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut toiminta- ja jännityselokuva, jonka on ohjannut Fede Álvarez. Se perustuu David Lagercrantzin samannimiseen romaaniin, joka taas perustuu Stieg Larssonin "Millennium"-kirjasarjaan. Elokuvan pääosissa ovat Claire Foy, Sverrir Gudnason, Lakeith Stanfield, Sylvia Hoeks ja Stephen Merchant. Elokuva seuraa hakkeri Lisbeth Salanderia (Foy), joka taistelee kansainvälistä rikollisjärjestöä vastaan.
"Se mikä ei tapa" sai maailmanensi-iltansa Rooman elokuvajuhlilla 24. lokakuuta 2018. Teatteriensi-illan se sai Suomessa 9. marraskuuta 2018.
Corona (nimi)

Corona on latinankielinen naisen etunimi, joka merkitsee muun muassa seppelettä ja kruunua. Nimi oli mukana suomalaisessa almanakassa 1700- ja 1800-luvuilla. Coronan nimipäivää vietettiin 14. toukokuuta.
Corona-nimi tuli Suomen almanakkaan vuonna 1709. Se edusti keskieurooppalaista kirkollista perinnettä: Corona on varsinkin Itävallassa, Pohjois-Italiassa ja eteläisessä Saksassa tunnettu pyhimys. Legendan mukaan hän oli 100-luvulla elänyt varhaiskristillinen marttyyri, joka surmattiin 16-vuotiaana.
1850-luvulla Corona muutettiin almanakassa muotoon Korona. Nimi poistui kalenterista vuonna 1883, kun sen tilalle otettiin toinen pyhimysnimi, Edit. 
1800-luvun jälkeen Coronan käyttö etunimenä on ollut Suomessa hyvin vähäistä. Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastossa 1900-luvulla syntyneitä Corona-nimisiä naisia on alle 10. Korona-nimisiä henkilöitä ei esiinny tilastossa lainkaan.
Kuntsevskajan metroasema

Kuntsevskaja () on Moskovan metron Arbatsko-Pokrovskaja- ja Filjovskaja-linjojen asema. Asema avattiin 31. elokuuta 1965.
Molodjožnajan metroasema

Molodjožnaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 5. heinäkuuta 1965.
Preobraženskaja ploštšadin metroasema

Preobraženskaja ploštšad () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1965.
Maaningan ortodoksinen kirkko

Maaningan ortodoksinen kirkko, eli Karjalan Valistajien kirkko on Kuopion Maaningan pitäjän kirkonkylän taajamassa sijaitseva ortodoksinen kirkko. 
Se on rakennetty arkkitehti Ilmari Ahosen suunnitelman pohjalta. Rakennuksen vihki arkkipiispa Paavali marraskuussa 1960 ortodoksiseksi rukoushuoneeksi (tsasounaksi). Rakennus peruskorjattiin vuonna 2005, ja vihittiin sitten arkkipiispa Leon johdolla ortodoksiseksi kirkoksi.
Rakennus toimii ortodoksisen kirkon Kuopion ja Karjalan hiippakunnan, Kuopion ortodoksisen seurakunnan Maaningan alueen pyhäkkönä.
Karl Fiehler

Karl Fiehler (1895 Braunschweig – joulukuu 1969) oli saksalainen kansallissosialistisen työväenpuolueen (NSDAP) poliitikko. Hän toimi Münchenin pormestarina Natsi-Saksassa vuosina 1933–1945.
Fiehler oli baptistisaarnaajan poika. Hän asettui perheineen Müncheniin vuonna 1902 ja suoritti kauppaopinnot. Hän palveli vapaaehtoisena ensimmäisessä maailmansodassa, palasi Müncheniin vuonna 1918 ja liittyi Thule-seuran sekä kansallissosialistien piireihin. Marraskuussa 1923 Fiehler osallistui kansallissosialistien yritykseksi jääneeseen oluttupavallankaappaukseen. Vuonna 1924 hän pääsi Münchenin kaupunginvaltuustoon lyhyesti kielletyn NSDAP:n peitelistalta. Puolueen reformissa vuonna 1925 hän oli mukana perustajajäsenenä. Fiehler nousi pian uralla puolueessa, pääsi sen Schwabingin-haaran johtoon ja vuonna 1928 sen kunnallispolitiikan "Reichsleiterin" asemaan.
Kansallissosialistien valtaannousun jälkeen pormestari Karl Scharnagl joutui eroamaan 9. maaliskuuta 1933, jolloin Baijerin sisäministeri Adolf Wagner nimitti Fiehlerin pormestariksi. Fiehler aloitti heti poliittisten vastustajien ja juutalaisten sortamisen. Maaliskuussa 1933 hän järjesti juutalaisten ja sosialistien poistamisen julkisista viroista Münchenissä jo ennen kuin tämä oli toteutettu valtakunnallisella tasolla. Fiehler kiihdytti syrjintätoimia muutenkin valtiota nopeammin. Elokuussa 1933 Münchenin kaupunki halusi kieltää juutalaisilta julkisten kylpylöiden käytön, mutta sisäministeriö totesi ratkaisun lakiin perustumattomaksi. Adolf Hitlerin ehdotuksesta ja Heinrich Himmlerin hyväksynnällä Fiehlerin toimikautta laajennettiin lokakuun 2. päivään 1955 kestäväksi, vaikka tämä laajennus jäi teoreettiseksi Natsi-Saksan kaatuessa keväällä 1945. 
Hallinnon kaaduttua Fiehler ei myöntänyt väärintekoja. Hän vetosi oikeudenkäynnissä täydelliseen tietämättömyyteen kansallissosialistien rikoksista, kuvasi Hitleriä myönteisesti ja kertoi, ettei voinut kuvitella tämän saattaneen käynnistää tai sietää julmuuksia. Tuomarit pitivät Fiehleriä "henkisesti rajoittuneena", joten hänet luokiteltiin "aktivistiksi" ja tuomittiin kahdeksi vuodeksi työleirille. Rangaistus katsottiin kuitenkin kärsityksi jo internoituna vietetyn ajan takia. Vuonna 1965 epäonnistui Fiehlerin yritys saada eläkemaksuja työstään pormestarina. Hän asui kuolemaansa saakka Dießen am Ammerseessä.
Ivan Nikitin

Ivan Savvitš Nikitin (1824–1861) oli venäläinen runoilija. Hän sai kasvatuksensa hengellisessä seminaarissa, mutta köyhyys ja perheikävyydet pakottivat keskeyttämään kouluopinnot. Nikitin jäi pikkukauppiaaksi kotikaupunkiinsa saamatta tilaisuutta tyydyttää luontaista tiedonjanoaan.
Nikitinin yksinkertainen, koruton runous on kiinteästi sidoksissa hänen omaan elämäänsä. Siinä kuvastuvat runoilijan yksinäisyydentunne, häntä ympäröivän elämän kurjuus ja toisaalta rakkaus luontoon, josta pessimistinen runoilija ammentaa lohdutusta. Joskus on runoilla suoraan omaelämäkerrallinen merkitys, kuten runoelmalla "Nyrkki". Ensimmäinen täydellinen laitos Nikitinin runoja, joihin liittyy Mihail de Poulet’n kirjoittama runoilijan elämäkerta, ilmestyi 1885.
Lauri Viljanen on suomentanut Nikitinin runon "Kuoppa on kaivettu". Suomennos on julkaistu teoksissa "Helikonin lähde" ja "Venäjän runotar".
Gustav Nieritz

Karl Gustav Nieritz (1795–1876) oli saksalainen kansan- ja nuorisonkirjailija, jonka lämminsydämiset kertomukset on julkaistu koottuina muun muassa nimillä "Jugendbibliothek" ja "Jugendschriften". Nieritz on kirjoittanut oman elämäkertansa "Selbstbiographie" (1872).
Friedrich Nicolai

Christoph Friedrich Nicolai (1733–1811) oli saksalainen kirjailija. Hän oli Gotthold Ephraim Lessingin ja Moses Mendelssohnin ystävä. Hän vastusti Johann Christoph Gottschedin suuntaa aikakauskirjoissaan "Bibliotek der schönen Wissenschaften" (1757–1758) ja "Briefe die neueste Litteratur betreffend" (1759–1765). Myöhemmin hän kangistui runottomaan järkeilyyn. Uudet, syvemmät virtaukset filosofiassa ja runoudessa saivat hänet sotajalalle. Hän kirjoitti Immanuel Kantia ja Johann Gottfried Herderiä vastaan ("Feyners kleyner Almanach", 1777–1778), samoin Goetheä (satiirinen romaani "Freuden des jungen Werthers", 1775) ja niin edelleen. Niinpä kirjailijat tekivätkin hänestä pilkkaa, kuten jo mainitut sekä Friedrich Schiller ("Xenioissaan") ja Schlegelin veljekset. Nicolain Laurence Sterneä jäljittelevällä romaanilla "Das Leben und die Meinungen des Herrn Magister Sebaldus Nothanker" (1773–1776) on ollut ajankuvauksena myöhemminkin arvonsa.
HMS Menestheus

HMS Menestheus (viirinumero M93) oli vuonna 1929 vesillelaskettu laiva, jonka Amiraliteetti lunasti 14. joulukuuta 1939 apumiinalaivaksi.
Valmistus.
Alus tilattiin Caledon Shipbuilding &amp; Engineering Companyltä Dundeesta Skotlannista. Alus laskettiin vesille 6. elokuuta 1929 ja valmistui joulukuussa. Amiraliteetti lunasti 14. joulukuuta 1939 aluksen. Se otettiin palvelukseen 22. kesäkuuta 1940 apumiinalaivana nimellä "HMS Menestheus".
Palvelus.
Alus liitettiin elokuussa 1940 muutostöiden valmistuttua Kyleen 1. Miinalaivueeseen, jonka mukana se osallistui aluksi pohjoisen miinasulun rakentamiseen.
Laivueen lakkauttamisen jälkeen lokakuussa 1943 alus päätettiin sisaraluksensa "HMS Agamemnonin" kanssa muuttaa Brittiläisen Tyynenmeren laivaston tukilaivaksi (virkistäytymisalus). Muutostyöt aloitettiin Vancouverissa, mutta vihollisuuksien päättyessä ne keskeytettiin.
Aluksesta tehtiin 1944 majoitusalus Tyynenmeren laivastoon. Se palautettiin omistajilleen 1946.
Päälliköt.
Aluksen päälliköinä olivat:
Taganskajan metroasema (Tagansko-Krasnopresnenskaja)

Taganskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1966.
Taganskajan metroasema

Taganskajan metroasema tarkoittaa seuraavia asioita:
As If It’s Your Last

As If It’s Your Last () eteläkorealaisen tyttöbändin Blackpinkin 22. kesäkuuta 2017 julkaisema single. Kappaleen kirjoitti Teddy Park, Brother Su, Choice37, Future Bounce, Lydia Paek ja tuotti Teddy Park. Single myi yli 2,5 miljoonaa kopiota Etelä-Koreassa.
Proletarskajan metroasema (Moskovan metro)

Proletarskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1966.
Volgogradski prospektin metroasema

Volgogradski prospekt () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1966.
Tekstilštšikin metroasema (Tagansko-Krasnopresnenskaja)

Tekstilštšiki () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1966.
Kuzminkin metroasema

Kuzminki () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1966.
Rjazanski prospektin metroasema

Rjazanski prospekt () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1966.
Vyhinon metroasema

Vyhino () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1966.
Park Pobedyn metroasema (Moskovan metro)

Park Pobedy () on Moskovan metron Arbatsko-Pokrovskaja- ja Kalininsko-Solntsevskaja-linjojen asema. Asema avattiin 6. toukokuuta 2003.
Slavjanski bulvarin metroasema

Slavjanski bulvar () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 7. syyskuuta 2008.
HMS Southern Prince

HMS Southern Prince (viirinumero M47) oli vuonna 1929 vesillelaskettu laiva, jonka Amiraliteetti lunasti 19. joulukuuta 1939 apumiinalaivaksi.
Valmistus.
Liverpoolilainen Furness, Withy &amp; Co tilasi aluksen Lithgow'lta Port Glasgow'sta Skotlannista aluksen, joka oli tarkoitettu Prince Linelle New Yorkin ja Argentiinan reiteille. Alus laskettiin vesille 12. maaliskuuta 1929 ja valmistui elokuussa nimellä "Southern Prince". Amiraliteetti lunasti 19. joulukuuta 1939 aluksen. Se otettiin palvelukseen 15. kesäkuuta 1940 apumiinalaivana nimellä "HMS Southern Prince".
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kyleen 1. miinalaivueeseen, jonka mukana se osallistui aluksi pohjoisen miinasulun rakentamiseen.
Alus oli laskenut miinakentän SN-70A pohjoiseen sulkuun ja paluumatkalla 26. elokuuta 1941 siihen osui Saksan laivaston sukellusveneen "U-652" laukaisema torpedo. "HMS Lightning" ja "HMS Lamerton" saapuivat Scapa Flow'sta avustamaan vaurioituneen aluksen Minchesiin. Alus siirrettiin Belfastiin telakalle.
Normandian maihinnousussa (operaatio Neptune) alus oli kontra-amiraali Rivett-Carnetin esikuntalaivana. Se lähti 7. kesäkuuta 1944 Solentista saattueessa EWP-1 ja ankkuroitui Juno Beachin edustalle seuraavana päivänä. Lokakuusta 1944 alkaen alus oli majoitusaluksena ja sodan lopun koululaivana Tyynellä valtamerellä.
Alus palautettiin 1945 omistajilleen, jotka myivät 1. huhtikuuta 1947 aluksen Italiaan Genovaan G. Costa fu Andrealle, joka nimesi aluksen "Anna C.:ksi". Alus sijoitettiin Italian ja Etelä-Amerikan reiteille maaliskuussa 1948. Aluksen moottorit vaihdettiin ja majoitustilat uusittiin 1951-1952. Aluksella oli tulipalo 1971, minkä jälkeen se myytiin romutettavaksi. Alus romutettiin La Speziassa.
Päälliköt.
Aluksen päälliköinä olivat:
Kari Liuhto

Kari Tapani Liuhto (s. 26. joulukuuta 1967 Joutseno) on Suomen ensimmäinen tiedustelututkimuksen professori ja Centrum Balticum -säätiön johtaja. Hän on myös englanninkielisen "Baltic Rim Economies" -lehden ja suomenkielisen Pulloposti-kolumnisarjan päätoimittaja. 
Koulutus.
Liuhto kirjoitti ylioppilaaksi Joutsenon lukiosta keväällä 1986. Hän aloitti opinnot Turun kauppakorkeakoulussa syksyllä 1987. Samanaikaisesti hän sai opinto-oikeuden Kiovan valtionyliopistoon, jossa hän opiskeli venäjän kieltä. Keväällä 1988 hän palasi Turun kauppakorkeakouluun, josta hän valmistui ekonomiksi vuonna 1991. Hän aloitti tohtorinopinnot Glasgow’n yliopistossa Isossa-Britanniassa vuonna 1993, jossa hän väitteli kolmea vuotta myöhemmin filosofian tohtoriksi (PhD). Turun kauppakorkeakoulusta hän valmistui kauppatieteiden tohtoriksi vuonna 2000. Hänen ensimmäinen väitöskirjansa käsitteli liiketoiminnan kehitystä itsenäisyytensä palauttaneessa Virossa ja toinen organisaatiomuutosta kuudessa entisessä neuvostotasavallassa.
Akateeminen ura.
Liuhto aloitti assistenttina Turun kauppakorkeakoulun Itäkaupan tutkimus- ja koulutusyksikössä 15. maaliskuuta 1991. Hän toimi useissa akateemisissa tehtävissä Turun kauppakorkeakoulussa ennen kuin aloitti professorina Lappeenrannan teknillisessä yliopistossa syksyllä 1997. Lappeenrannassa hän työskenteli syksyyn 2003, jolloin Turun kauppakorkeakoulu kutsui hänet hoitamaan kansainvälisen liiketoiminnan professuuria ja Pan-Eurooppa Instituutin johtajuutta. Elokuusta 2011 Hän on toiminut edellä mainittujen tehtävien ohella myös Centrum Balticum -säätiön osa-aikaisena johtajana. Tammikuussa 2025 Liuhto aloitti tiedustelututkimuksen professorin tehtävässä. Professuuri on Maanpuolustuskorkeakoulun ja Turun yliopiston kauppakorkeakoulun yhteinen. 
Tutkimus- ja opetustyö.
Liuhton nykyinen tutkimustyö painottuu tiedustelututkimuksen akuutteihin kysymyksiin, kuten esimerkiksi Venäjän vakoiluun ja vaikuttamiseen lännessä. Oman tutkimustyönsä ohella hän on toiminut vastuullisena johtajana lukuisissa tutkimushankkeissa, joita ovat rahoittaneet muun muassa Euroopan komissio, Suomen Akatemia, valtioneuvoston kanslia ja monet Suomen ministeriöt. Hän on myös ollut useaan otteeseen asiantuntijana eduskunnan eri valiokunnissa. 
Liuhto on toiminut vierailevana luennoitsijana ja muissa akateemisissa tehtävissä lukuisissa yliopistoissa sekä Suomessa että ulkomailla.
Salama (kirjasarja)

Salama-sarja oli Gummeruksen salapoliisikirjallisuuteen ja jännityskirjallisuuteen keskittynyt kirjasarja. Sarjassa julkaistiin 205 kirjaa vuosina 1953–1973. Alkuperäisellä Salama-sarja-nimellä julkaistiin vuoteen 1970 saakka 176 kirjaa, tämän jälkeen julkaistiin vielä kolmen vuoden ajan uusintapainoksia suosituista Salama-sarjan kirjoista sekä Gummeruksen Silmukkasarjan kirjoista "Salama minun makuuni"-sarjassa. 
Salama-sarjan ensimmäinen julkaistu kirja oli suomalaisen T. Marraksen (oikealta nimeltä Pauli Suhonen) dekkari "Tohtori Kaarretin tapaus". Sarjassa julkaistiin muun muassa seuraavien kirjailijoiden teoksia: Mauri Sariola, Vilho Helanen, Tapani Immonen, Matti Pirkola, Marjatta Seppälä, Tauno Yliruusi, Lennart Åkerlund, Maria Lang, Erle Stanley Gardner, Quentin Patrick, Ellery Queen, Ira Levin, Mary Rinehart, James Hadley Chase, Peter Cheyney, Ngaio Marsh, Simon Rattray ja M. M. Kaye. Suurin osa kirjoista oli amerikkalaisten, brittiläisten ja ruotsalaisten kirjailijoiden tekemiä.
Jännityskirjallisuuteen erikoistunut Book Studio-kustantaja on julkaissut vuodesta 2002 lähtien vanhoja Salama-sarjan dekkareita uusintapainoksina.
Matti Pirkola

Matti Pirkola (30. marraskuuta 1939 – 25. lokakuuta 1989) oli suomalainen toimittaja ja rikoskirjailija. Hän käytti salanimiä "Matti Palkki" ja "Esa Lähdekoski" sekä nimimerkkiä "Werneri".
Pirkola pääsi ylioppilaaksi Oulun yhteislyseosta. Hän oli toimittajana Seura-lehdessä ja Koti-Postissa ja toimi myös mainonnan suunnittelijana.
Julian Ursyn Niemcewicz

Julian Ursyn Niemcewicz (1757–1841) oli puolalainen kirjailija ja poliitikko. Hän sai sotilaskoulutuksen Varsovan kadettikoulussa, teki laajoja matkoja Länsi-Eurooppaan ja osallistui nelivuotisiin valtiopäiviin (1788–1792). Hän oli aatelisanarkian vastustaja ja laajennetun kuningasvallan puolustaja. Toukokuun 3. päivän perustuslaki vuodelta 1791 on osaksi hänen kirjoittamansa.
Niemcewicz ruoski vallattoman vapauden kannattajia näytelmässään "Valtiopäivämiehen paluu", joka menestyksekkäästi esitettiin 1791 ja herätti vanhan järjestyksen ystävissä sellaisen vihan, että Niemcewicz joutui lähtemään maanpakoon. Tadeusz Kościuszkon nostaessa Puolan kansan venäläisiä vastaan Niemcewicz tuli hänen adjutantikseen ja seurasi häntä vankeuteen Pietariin. Vapauduttuaan hän lähti Pohjois-Amerikkaan. Varsovan herttuakunnassa ja sitten Wienin kongressin jälkeen syntyneessä Puolan kuningaskunnassa Niemcewicz oli valtiosihteeri.
Niemcewicz on kirjoittanut runsaasti kaunokirjallisia teoksia, joiden joukossa huomattavimmat ovat "Historialliset iaulut" (1816), ja julkaissut historiallisia tutkimuksia ja asiakirjoja. Niemcewiczin elämäkerran on julkaissut Adam Czartoryski (1860).
Bruce Springsteenin diskografia

Bruce Frederick Joseph Springsteen (s. 23. syyskuuta 1949 Long Branch, New Jersey Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko ja laulaja-lauluntekijä.
Alexander Heinrich Neus

Alexander Heinrich Neus (1795–1876) oli virolainen opettaja ja kirjailija. Hän suoritti esiopintonsa Tallinnan lukiossa ja jatkoi 1814–1817 opintojaan Tarton yliopiston teologisessa tiedekunnassa. Hän aloitti sitten opettajana, mutta ei kuitenkaan voinut silmäsairauden vuoksi toimia tehtävässä kovin pitkään. Neusin nimi on säilynyt jälkimaailmalle siksi, että hän oli ensimmäisiä virolaisen kansanrunouden harrastajia. Vuonna 1836 hän julkaisi "Dorpater Jahrbücherissä" muutamia vanhoja kansanrunoja. Hänen päätyönsä on kolmiosainen "Ehstnische Volkslieder. Urtext und Uebersetzung" (1850–1852). Arvokkaan julkaisun ainekset ovat etupäässä A. F. J. Knüpfferin, osittain myös Friedrich Reinhold Kreutzwaldin ja Friedrich Robert Faehlmannin kokoamia. Runot ovat samantapaisia kuin Kantelettaren runot. Neus oli myös tieteellinen kirjailija.
Neus on haudattu Tallinnan Koplin saksalaiselle hautausmaalle.
Legendary Wings

Legendary Wings (Japanissa Ares no Tsubasa) on fantasia-aiheinen shoot'en up tyyppinen peli, jonka on julkaissut Capcom. Peli on julkaistu kolikkopelinä ja NES:lle. Pelissä pelaaja ohjaa nuorta sotilasta, joka on varustettu siivillä. Pelaajan täytyy pelastaa maailma toimintahäiriöiseltä supertietokoneelta.
Aiheesta muualla.
https://capcom.fandom.com/wiki/Legendary_Wings
Muisto (nimi)

Muisto on suomalainen etunimi, joka voi olla miehen tai naisen nimi. Se pohjautuu suomen kielen sanaan "muisto".
"Uusi Suometar" -lehti julkaisi vuonna 1879 ”Kandidati-listan tulevain vuotten kalenteriin”. Luettelossa oli kansatieteilijä H. A. Reinholmin ehdotuksia uusiksi etunimiksi, ja siihen sisältyi myös nimi "Muisto". Se ei päässyt mukaan almanakkaan, mutta nimi tuli siitä huolimatta varsin yleisesti käyttöön. 
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Muisto on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa etunimenä noin 430–440 miehellä ja noin 210–220 naisella. Suosituimmillaan nimi oli 1900-luvun alkupuoliskolla; 1950-luvun jälkeen syntyneitä Muistoja on tilastoitu alle 40.
Hevosten nimipäiväkalenterissa Muiston nimipäivä on 5. syyskuuta.
Tölö (täsmennyssivu)

Tölö voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Kiiltokuusijäärä

Kiiltokuusijäärä ("Tetropium castaneum") on sarvijäärien heimoon ("Cerambycidae") kuuluva kovakuoriaislaji, jonka isäntäpuuna toimii pääasiallisesti kuuset. Laji iskeytyy eläviin, yleensä kangasmailla kasvaviin kookkaisiin ja vanhoihin kuusien tyviosiin, joiden puolustuskyky on heikentynyt iän ja kasvun hidastumisen vuoksi. Kiiltokuusijäärää voi tavata myös männyillä, pihdoilla ja lehtikuusilla. Aikuinen kiiltokuusijäärä on rakenteeltaan litteähkö ja lyhytkarvainen ollen kooltaan noin 9–15 mm. Kiiltokuusijäärän peitinsiivet ovat mustat tai ruskehtavat ja etuselkä on aina kiiltävä. Tukevahkot tuntosarvet ulottuvat peitinsiipien puoliväliin saakka. Lajin eri yksilöiden koko ja väritys vaihtelevat paljon.
Kiiltokuusijäärien munista kuoriutuneet toukat nakertavat mutkittelevia käytäviä puun kaarnan alle. Toukkakäytävät ovat leveitä ja mutkikkaita kaivautuen koteloitumista varten yleensä puun sisään. Toukkien syönnin seurauksena puun kuorenalaiset nestevirtaukset alkavat heiketä. Kiiltokuusijäärää on merkittävä metsätuholainen.
Kiiltokuusijäärää esiintyy käytännössä koko Suomessa ja se on levinnyt laajasti Aasiaan, Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan.
Fritz Müller

Fritz Müller oli saksalainen rugbynpelaaja ja olympiamitalisti. Hän kuului vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa lajissa hopeaa saaneeseen SC 1880 Frankfurt -joukkueeseen.