tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vedenmies

Vedenmies on miespuolinen taruolento, joka elää vedessä. Eri kulttuureissa on omat tarinansa vedenmiehistä. Jotkut heistä ovat komeita ja miellyttäviä, toiset rumia ja vaarallisia.
Eri kulttuureissa.
Merenmiehet ovat naispuolisten merenneitojen vastineita ja elävät meressä. Heillä voi olla jalkojen tilalla kalanpyrstö, ja heitä on niin komeita kuin rumiakin.
Ruotsalaiset ja norjalaiset tuntevat virranveikon (ruots. "strömkarl"), joka istuu koskessa aamusta iltaan ja soittaa taidokkaasti viulua tai harppua. Virranveikko on myös hyvä kauppamies.
"Fossegrim" on norjalaisen perinteen vedenhenki, joka asuu yksikseen putouksissa ja putousten suvannoissa. Fossegrim on hyväntahtoinen, pieni ja kultahiuksinen mies, joka pitää musiikista, laulamisesta ja ihmisten seurasta.
Tanskan vesillä on kerrottu elävän merenherra, "havmand". Hän on ystävällinen, kookas ja miellyttäväkasvoinen mies, jolla on parta ja joskus kalanpyrstö. Hänen sukulaisensa on merenmies Dinny Mara. Merenherra soittaa huilullaan mereen kadonneiden ihmisten sieluille.
Drakit ovat Englannissa keskiajalla tunnettuja polvenkorkuisia ja kurttunaamaisia olentoja, jotka voivat vetää ihmisiä veden alle.
Amazonian asukkaat puhuvat "encantadosta", joka on delfiinin kaltainen vedenhenki ja ottaa joskus valkopukuisen ja hattupäisen ihmisen hahmon. Se viettelee joskus neitoja ja vie heidät veden alle, mistä heidät täytyy pelastaa shamaanien ja tietäjien taioilla.
Vesissä elelee tarujen mukaan vedenmiesten ohella muitakin miespuolisia vedenolentoja, kuten jumalia, haltioita, vedenhenkiä ja hirviöitä, sekä niiden naispuolisia vastineita.
Gruyères (Sveitsi)

Gruyères on kunta ja keskiaikainen kaupunki Keski-Sveitsissä Fribourgin kantonissa. Siellä on runsaat 2 000 asukasta. 
Sijainti.
Gruyères sijaitsee Sarinejoen laaksossa, Gruyèrejärven ja Bullen eteläpuolella, kumpuilevassa Mittellandissa Fribourgin kaupungista 25 kilometriä etelään.
Nähtävyyksiä.
Gruyères oli Gruyèren kreivikunnan keskuspaikka vuoteen 1555. Siellä on keskiaikainen Gruyèresin linna, jonka ympärille kylä ja vanha markkinapaikka on kasvanut. H. R. Gigerin museo avattiin Gruyèresissä vuonna 1998.
Muuta.
Gruyèrejuusto on saanut nimensä Gruyèresin seudun mukaan.
Toivo Kalervo

Toivo Kalervo Kalervo, vuoteen 1911 Lindegren (27. kesäkuuta 1898 Särkisalo – 3. heinäkuuta 1971 Salo) oli puutarhuri, puutarhajärjestön johtaja ja puutarhalehtien päätoimittaja.
Henkilöhistoria.
Toivo Kalervon vanhemmat olivat maanviljelijä Frans Saunamäki (Lindegren) ja Lydia Saikku ja puoliso vuodesta 1923 Eva Hertta-Maija Hildén. Kalervo kävi keskikoulun 1916 ja Lepaan puutarhaopiston 1919. Hän toimi Hinnonmäen puutarhakoeaseman assistenttina 1924–1927, Yltöisten koeaseman puutarhurina 1927, Suomen puutarhaviljelijöiden liiton, myöhemmin Puutarhaliitto, konsulenttina 1927–1932 ja toiminnanjohtaja-sihteerinä 1933–1940. Kalervo osallistui aktiivisesti puutarha-alan järjestö- ja yhdistystyöhön, toimien myös "Puutarha"-lehden toimitussihteerinä 1928–1935 ja vastaavana toimittajana 1933–1940, samoin kuin "Puutarhatuotteiden Markkinatiedotus" -lehden vastaavana toimittajana 1937–1939 ja "Puutarha-Uutisten" vuodesta 1949. Hän myös julkaisi ja suomensi useita puutarha-alan teoksia. Puutarhaliiton "Unitis Viribus" -mitalin Kalervo sai 1956.
Stourport-on-Severn

Stourport-on-Severn (usein Stourport) on noin asukkaan kaupunki Worcestershiren kreivikunnassa läntisessä Keski-Englannissa, viisi kilometriä Kidderminsterin kaupungista etelään. Se sijaitsee Wyre Forestin hallintopiirin eteläkolkassa ja on sen hallinnollinen keskus.
Stourportissa Severnjokeen yhtyvät Stourjoki ja historiallisesti tärkeä Staffordshiren–Worcestershiren kanava, minkä ansiosta sitä kutsutaan joskus Midlandsin Venetsiaksi. Aikaisemmin se oli Bristolin kanaalista Birminghamiin johtavan vesitien päätepiste. Kaupungissa onkin säilynyt paljon taloja ja varastorakennuksia, joita rakennettiin 1700-luvulla kanavaliikenteen tarpeisiin. Vesikuljetusten lakattua vesistöt ovat nykyisin virkistyskäytössä.
Luettelo antiikin Ateenan viroista

Tämä on luettelo antiikin Ateenan viroista.
Freatto

Freatto (, ), Freattos (, ) tai Freattys (, lat. "Phreattys") oli antiikin aikainen heeros Freatokselle omistettu pyhäkkö Pireuksen Zean satamassa Kreikassa. Siellä kokoontui vanhaa alkuperää ollut murhaoikeudenkäyntejä käsitellyt oikeusistuin. Freatton tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta se sijaitsi rannikolla lähellä Zean sataman suuta.
Kreikkalaisessa mytologiassa paikka yhdistettiin heerokseen nimeltä Freatos. Todellisuudessa sen nimen alkuperäksi on arvioitu sana "frear" (), 'kaivo'. Aristoteleen mukaan Freatton oikeusistuimessa tuomittiin murhan vuoksi aiemmin maanpakoon määrätyt, jotka olivat anoneet maanpaosta kotiin pääsyä sillä perusteella, että henkirikos olisi ollut jollakin tavalla oikeutettu; mutta jotka olivat tehneet uuden henki- tai väkivaltarikoksen. Tämän vuoksi oikeudenkäynti käytiin niin, että syytetty oli satamassa ankkuroituneessa laivassa, jotta häntä ei päästettäisi Attikan alueelle ennen asian ratkaisemista, kun taas tuomarit olivat maalla. Aristoteles antaa ymmärtää tällaisten tapausten olleen harvinaisia, eikä yhdestäkään oikeustapauksesta ole säilynyt tietoa.
August Lindberg

Johan August Lindberg (3. syyskuuta 1846 Hedemora – 18. marraskuuta 1916 Råsunda) oli ruotsalainen näyttelijä, teatterinjohtaja ja teatteriohjaaja. Hän niitti mainetta eritoten Hamlet-tulkinnoillaan. 
Ura.
August Lindbergin vanhemmat olivat Carl Fr. Lindberg ja Kristina Jansdotter. Hän opiskeli teatteritaiteita Kuninkaallisen draamateatterin oppilaskoulussa 1865–1866. Lindberg aloitti uransa kiertueteattereissa ja eteni Kuninkaalliseen Draamateatteriin, jossa hän debytoi keväällä 1871. Sittemmin hän näytteli lähes kaikissa Ruotsin merkittävissä teattereissa, kuten Svenska teaternissa. Lindberg näytteli myös Helsingin Uudessa Teatterissa eli Svenska Teaternissa, missä hänellä oli kolme työrupeamaa: vuosina 1872–1874, 1876–1877 ja 1893–1894.
Lindberg teki ensimmäisen Hamlet-roolinsa Helsingissä 3. maaliskuuta 1874. Hänen uransa muita klassisia rooleja olivat muun muassa Kuningas Lear, Richard II, Daniel Hjort ja Figaro näytelmässä "Figaron häät". Modernimpaa repertoaaria edustivat muun muassa Peer Gynt, rakentaja Solness ja John Gabriel Borkman.
Lindbergin esiintymistapa oli omintakeinen ja hän saavutti paitsi yleisön, myös kriitikoiden suosion.
Muuta.
Lindbergin puoliso oli näyttelijä Augusta Lindberg (1866–1943) (o.s. Blomstedt). Heidän poikansa Per Lindberg (1890–1944) työskenteli teatteriohjaajana ja heidän nuorempi tyttärensä Stina Bergman (1888–1976) työskenteli kirjailijana ja käsikirjoittajana. Perheen esikoistytär Greta Lindberg (1886–1978) oli aviossa ensin liikemies Tor Bonnierin ja sittemmin taidehistorioitsija Sixten Strömbomin kanssa.
Nomofylakes

Nomofylakes (monikko, , ”lakien vartijat”; yksikössä ) olivat antiikin Kreikassa virkamiehiä, joiden tehtävänä oli valvoa ehdotettujen lakien perustuslainmukaisuutta sekä rangaista niitä, jotka toimivat perustuslain vastaisesti. Heidän tehtäviinsä kuului myös huolehtia lakien ja muiden säädösten säilyttämisestä arkistoissa. Näin voidaan sanoa, että nomofylaks-virkamiesten päätehtävänä oli ylläpitää valtion vakiintunutta järjestystä liian hätäisiä muutoksia vastaan. Virka tunnetaan ennen kaikkea Ateenasta.
Ateenassa tehtävä oli alun perin kuulunut areiopagille. Kun Efialtes vei areiopagilta sen valtaoikeudet, tuli tarpeelliseksi perustaa uusi lakien suojelijoiden virka liian nopeaa ja valtiolle haitallista lainsäädäntöä vastaan. Nomofylaks-virkamiehiä oli seitsemän, ja heidät valittiin arpomalla vuoden mittaisiksi kausiksi. Virkamiehet istuivat bulen ja ekklesian kokouksissa puheenjohtajien rinnalla. Virka lakkautettiin Eukleideen arkonttikaudella vuonna 403/402 eaa., kun areiopagi sai osan vanhoista valtaoikeuksistaan takaisin, mutta se perustettiin uudelleen Demetrios Faleronlaisen aikana. Nomofylaksien merkitys oli ilmeisesti aina suhteellisen pieni, sillä käytännössä samaa tehtävää hoidettiin "grafē paranomōn" -syytteillä. Siksi viranhoitajat mainitaan antiikin lähteissä vain harvoin.
Ateenan lisäksi virka tunnetaan muun muassa Abderasta, Khalkedonista, Korkyrasta, Mylasasta ja Spartasta. Joissakin kaupungeissa samanlainen virka tunnetaan hieman eri nimellä, kuten "nomodeiktai" () Andaniassa ja "thesmofylakes" () Eliissä. Spartassa nomofylakseja oli viisi, ja näiden ohella toimi lakien arkistoinnista vastannut "grammatofylaks" (), joka luettiin kuudenneksi.
FieldTurf

FieldTurf on brändi, joka tuottaa synteettisiä ruohopelikenttiä. Sen asennuksesta ja valmistuksesta vastaa FieldTurf Tarkett, joka on ranskalaisen Tarkett Inc. -yrityksen tytäryhtiö. FieldTurf Tarketin päämaja sijaitsee Montrealissa, Kanadassa, ja pelikenttien valmistus tapahtuu Calhounissa, Yhdysvalloissa. Niitä käytetään pääosin amerikkalaisessa jalkapallossa ja perinteisessä jalkapallossa. Tuote yleistyi 90-luvun lopulla ja muutti merkittävästi ruohokenttien teollisuutta asettaen perinteisen ruohon synteettisen ruohon kanssa vastakkainasetteluun.
Käyttö.
Amerikkalainen jalkapallo.
Ensimmäinen FieldTurf kenttä otettiin käyttöön Dick Blevins Stadiumilla Amarilossa vuonna 1998. Sen jälkeen kentät yleistyivät sen helpon ylläpidon ja halvemman hinnan vuoksi yliopistosarjoihin ja muualle ammattilaissarjoihin. NFL-liigaan ensimmäinen FieldTurf kenttä asennettiin Seattle Seahawksin kotikentälle CenturyLink Fieldiin vuonna 2002.
Jalkapallo.
Jalkapallossa Middlesborough FC näytti suuntaa ensimmäisenä FieldTurf kentän käytössä, sillä joukkue valitsi sen heidän harjoituskentäkseen tammikuussa 1997. Siihen aikaan mikään kentistä ei vielä täyttänyt FIFA:n säännöksiä joten niissä ei saanut pelata vielä virallisia FIFA:n tai UEFA:n järjestämiä otteluita. Viralliset ottelut vaativat vähintään yhden tähden statuksen. Bostonin yliopiston kenttä sai ensimmäisenä FIFA:n yhden tähden statuksen vuonna 2001. Myöhemmin Dundalk FC sai ensimmäisenä kahden tähden statuksen omalle areenalle Oriel Parkille joka mahdollisti UEFA:n ja FIFA:n alaiset finaaliottelut. Nykyään rakennettuja yhden tähden statuksen kenttiä on 29- ja kahden tähden statuksen kenttiä 31 kappaletta. Vuoden 2007 alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa Kanadassa puolet otteluista pelattiin FieldTurf alustalla.
Kritiikki.
Amerikkalaisessa jalkapallossa tehdyt tutkimukset ovat esittäneet, että Fieldturf alustoilla tapahtuneet loukkaantumiset ovat yleisempiä kuin normaalilla ruoholla. Erään tutkimuksen mukaan polven revähtämisen todennäköisyys on 22% suurempi FieldTurf aluistoilla ja eturistisiteen 67% suurempi. NFL-sarjan pelaajien yleinen mielipide on myös kenttiä vastaan, sillä 82% vastasi kyselyssä loukkaantumisten olevan todennäköisempiä FieldTurfilla. Myös yhdysvaltojen MLS-sarjassa FieldTurf kentät ovat aiheuttaneet suurta keskustelua ja hyvin tunnetut jalkapalloilijat Thierry Henry ja David Beckham ilmaisivat mielipiteensä vahvasti FieldTurf kenttiä vastaan liputtaen samalla perinteisten ruohokenttien puolesta.
Deosain kansallispuisto

Deosain kansallispuisto on luonnonsuojelualue Pakistanissa Gilgit-Baltistanin hallintoalueella. Se sijaitsee Himalajan alueen reunalla. Suojelualueen pinta-ala on 3 000 neliökilometriä. Se on ollut kansallispuistona vuodesta 1993.
Catshill

Catshill on noin asukkaan kylä Worcestershiren kreivikunnassa läntisessä Keski-Englannissa. Perimätiedon mukaan kylä on saanut nimensä (’kissamäki’) seudulla eläneistä villikissoista.
Catshill tuli tunnetuksi kotiteollisuutena harjoitetusta naulojen valmistuksesta. Vuonna 1750 Bromsgroven naulateollisuus työllisti tuhat naulaseppää ja Catshill toimi tuotannon keskuksena. Kylässä oli paljon pieniä taloja, joissa sepät perheineen takoivat nauloja tehden pitkää päivää pienellä palkalla. Naulantuotanto oli huipussaan vuonna 1861, jolloin Bromsgroven alueella työskenteli seppää. Tämän jälkeen tuotanto alkoi vähitellen hiipua, kunnes toisen maailmansodan päättymisen aikoihin kylässä oli enää muutama seppä.
Keiju (täsmennyssivu)

Keiju voi tarkoittaa esimerkiksi seuraavia asioita:
Yhden tähden mies

Yhden tähden mies on Reijo Mäen vuonna 2009 ilmestynyt kirjoituskokoelma. Se sisältää lähinnä Seura-lehdessä julkaistuja kolumneja. Lisäksi on yksi Parnassossa vuonna 2001 julkaistu haastattelu. Mäki kertoo kirjailijuudestaan, esittää uskontokritiikkiä, irvii fundamentalisteja ja pilkkaa hyväuskoisuutta, poliittista korrektiutta sekä edistyksellisten ryhmien, erityisesti feministien kaksoistandardeja ja laumasieluisuutta.
Vastaanotto.
Savon Sanomien Petri Kaikosuon mielestä kokoelma jäi valjuksi. Mäki pyrkii esiintymään maalta muuttaneen mykän sukupolvensa tuntojen tulkkina: rehtinä kansanmiehenä, junttina joka oppi puhumaan. 
Keskipohjanmaan Maija-Liisa Mattilan mukaan Mäki ei tarjoa mitään uutta, hän toistaa, huitoo lekalla ja antaa paremminkin kuvan asiantuntemattomuudesta kuin rohkeudesta ja oman tien kulkemisesta.
Eva-Lisa Viljanen

Eva-Lisa von Heininger (o.s. "Viljanen" myöh. "Lönnberg"; 19. tammikuuta 1911 – 24. lokakuuta 1981) oli suomalainen ohjaaja ja elokuvaaja, joka teki joitakin lyhyitä dokumenttielokuvia.
Eva-Lisa Viljasta pidetään Suomen ensimmäisenä naispuolisena elokuvantekijänä. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli "Kalastusta Jäämerellä" (1932). Hän ohjasi tai kuvasi vuosien 1932–1940 aikana kaikkiaan kuusi elokuvaa. Elokuvat olivat pääosin eräänlaisia matkadokumentteja. Hänestä kirjoitettiin jo aikanaan elokuva-ajan julkaisuissa. Viljasen kuvaama "Karoliinien jäljillä" (1940) oli Suomi-Filmin tuottama lyhytdokumentti. Siinä selostajana toimi Veikko Itkonen. Viljasella oli myös rooli Valentin Vaalan elokuvassa "Neiti Tuittupää".
Eva-Lisa Viljanen oli vuorineuvos Matti Viljasen tytär. Vuonna 1937 hän meni naimisiin Suomi-Filmin teatteripäällikön Erik Lönnbergin kanssa. Myöhemmin Viljanen kantoi nimeä kreivitär Eva von Heininger. Viljanen kuoli vuonna 1981 ja hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin vanhempiensa hautaan.
Suomen urheilu 1999

Suomen urheilu 1999 käsittelee vuoden 1999 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija.
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Vuoden naisurheilijaksi valittiin aerobicin maailman- ja Euroopan-mestari Tuuli Matinsalo ja vuoden valmentajaksi freestylehiihtovalmentaja Marko Mustonen.
Nikki (Benin)

Nikki on Beninin Borgoun departementissa sijaitseva piirikunta, kaupunki ja arrondissementti. Piirikunnan pinta-ala on 3 171 neliökilometriä. Vuonna 2013 piirikunnassa oli 151 232 asukasta, ja samannimisessä arrondissementissa 66 109 asukasta.
Kaupunki oli vuonna 1894 kohteena Ranskan ja Englannin välisessä tapahtumassa "kilpajuoksu Nikkiin", jonka jälkeen Ranska ja Englanti jakoivat Nigerian. 
Nikkiä pidetään Bariba-kansan pääkaupunkina.
Overkill (täsmennyssivu)

Overkill voi tarkoittaa jotain seuraavista:
Sefanias

Sefanias (myös muodoissa "Sefanja", "Zefanja", "Zefanias" ja "Zephanias") on miehen etunimi. Nimi on heprealaista alkuperää omaavasta "Zephaniah" -nimestä, joka tarkoittaa "Jumala/Jahve on piilotettu". Nimi on johdettu Raamatun 36. kirjan, Vanhaan testamenttiin kuuluvan Sefanjan kirjan kirjoittajasta, Sefanjasta.
Nimi on ennen sijainnut almanakassa päivämäärällä 3. joulukuuta. Suomessa nimi Sefanias on vuoden 2019 loppuun menneessä annettu alle 200 miehelle, suosituimmillaan nimi on ollut ennen vuotta 1919. Ensimmäisenä nimenä Sefanias on Suomessa hyvin harvinainen, vähemmän harvinaisempi se on keskimmäisenä nimenä. Maaliskuussa 2016 nimeä käytti Suomessa kaikkiaan 42 miestä.
Independence War

Independence War (lyhyesti I-War) on Particle Systemsin kehittämä ja Infogrames Entertainmentin julkaisema avaruussimulaatiopeli. Peli on julkaistu vuonna Windowsille.
Peli tunnetaan myös nimillä "Independence War: The Starship Simulator", "I-War: Enter Infinity" ja "I-War: Rebellion im Universum".
Pelille on julkaistu seuraaja "".
Vastaanotto.
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 9.1/10.
Chronoform

Chronoform on vuonna 2013 perustettu suomalainen metalliyhtye. Chronoform soittaa modernia metallia, jossa on vaikutteita useista eri alatyyleistä. 
Historia.
Kauhajoelta kotoisin olevan Chronoformin perustivat rumpali Vänni Panula ja kitaristi Aapo Hakamaa vuonna 2013. Jäsenistössä on sen jälkeen tapahtunut kaksi muutosta: alkuperäisen solistin Aki Haikosen korvasi Niko-Petteri Westerholm syksyllä 2017, ja syksyllä 2019 Lassi Mäntymäki liittyi yhtyeeseen kitaristiksi Eero Mäkirannan tilalle. 
Yhtye julkaisi debyyttialbumin "From the Void" keväällä 2019 Inverse Recordsin kautta. Toinen albumi "Myoni" on julkaistu vuonna 2020.
Vuonna 2022 yhtye julkaisi singlen "Into The Abyss".
DVI (tiedostomuoto)

DVI (akronyymi sanoista ) on TeX-ohjelmiston tuottama tiedostomuoto. Tiedosto sisältää tulostamiseen ja esikatseluun tarvittavat tiedot lukuun ottamatta kirjasintyyppejä.
Tiedosto voidaan tarvittaessa muuttaa toisiin muotoihin kuten PostScript.
Ohjelmistotuki.
Tulostamisen lisäksi katselu onnistuu useilla ohjelmilla kuten:
Paradiplospinus

Paradisplospinus on käärmemakrillien (Gempylidae) heimoon kuuluva kalasuku. Anatoli Andrijashev kuvasi suvun tieteelle vuonna 1960.
Lajit.
Sukuun kuuluu FishBasen mukaan seuraavat kaksi lajia:
For Lack of a Better Name

For Lack of a Better Name on deadmau5:n neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 22. syyskuuta 2009. Albumi sisältää yhteystyökappaleita MC Flipsiden ("Hi Friend!") ja Rob Swiren ("Ghosts 'n' Stuff") kanssa. Albumi on artistin ensimmäinen kansainvälisesti Virgin Recordsin kautta julkaistu levy. Kanadassa albumi myi kultaa ja Isossa-Britanniassa hopeaa.
Valkokurkkusiepot

Valkokurkkusiepot ("Vauriella") on sieppojen (Muscicapidae) heimoon kuuluva lintusuku. Hans Edmund Wolters kuvasi suvun tieteelle vuonna 1980.
Lajit.
Valkokurkkusieppoihin kuuluu seuraavat 4 lajia:
Suomenkielisten nimien lähde:
Sinipyrstöt

Sinipyrstöt ("Tarsiger") on sieppojen (Muscicapidae) heimoon kuuluva lintusuku. Brian Houghton Hodgson kuvasi suvun tieteelle vuonna 1845.
Lajit.
Sukuun kuuluu seuraavat 6 lajia:
Suomenkielisten nimien lähde:
Stour (joki Worcestershiressä)

Stour on noin 40 kilometriä pitkä joki Keski-Englannissa. Sen alkulähde on Clent Hillsin rinteillä, josta se virtaa ensin pohjoiseen aukean maaseudun halki ja sitten länteen Halesowenin ja Stourbridgen kaupunkeihin Länsi-Midlandsin metropolikreivikunnassa. Sen jälkeen se kääntyy etelään maaseudulle ja ohittaa Kinverin, Cookleyn ja Wolverleyn kylät ja Kidderminsterin kaupungin ja yhtyy lopulta Severnjokeen Stourport-on-Severnin kaupungissa. Alajuoksullaan Stour virtaa lähellä Staffordshiren–Worcestershiren kanavaa.
Stourjoen vesi oli aikaisemmin pahoin saastunutta, sillä Black Countryn teollisuuslaitokset laskivat siihen jätevetensä 200 vuoden ajan. Ympäristötietoisuuden lisäännyttyä Stourin veden laatu on parantunut niin paljon, että joessa elää jälleen taimenia.
Djibril Diop Mambety

Djibril Diop Mambéty (23. tammikuuta 1945 Colobane, Dakar, Senegal – 23. heinäkuuta 1998) oli senegalilainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, näyttelijä, säveltäjä ja runoilija. Vaikka hän ohjasi vain kaksi pitkää ja viisi lyhyttä elokuvaa, ne herättivät kansainvälistä huomiota omaperäisellä, kokeellisella elokuvallisella tekniikallaan ja epätavanomaisella, epälineaarisesti etenevällä tyylillään. Hän oli sukupolvensa keskeisimpiä afrikkalaisen elokuvan tekijöitä, vaikkei ollutkaan yhtä tunnettu kuin maanmiehensä Ousmane Sembène. Taustaltaan Mambety oli wolofi.
Suomenlinnan lelumuseo

Suomenlinnan lelumuseo oli yksityinen kokoelma antiikkileluja aina 1800-luvun alkupuoliskolta Neuvostoliiton romahdukseen saakka. Lelumuseossa vieraili yli 30 000 kävijää vuosittain.
Lelumuseo toimi Vasiljevin huvilan pohjakerroksessa. Huvilan rakennutti vuonna 1911 kapteeni Vasiljev. Rakennus on yksityisessä omistuksessa, ja se on osittain suojeltu. Museon perusti vuonna 1985 keramiikkataiteilija ja antiikkikauppias Piippa Tandefelt (ent. Sirkka-Liisa Kuha, 1939–2024). Perustajansa kuoleman jälkeen museo lopetti toimintansa. Sen yksityistä lelukokoelmaa oli kerätty yli 50 vuotta ja se ei saanut toimintaansa julkista tukea. 
Vuonna 2003 museossa tehtiin sukupolvenvaihdos. Kokoelmasta ja keräilystä alkoi tuolloin huolehtia Piipan tytär Petra Tandefelt. Museon yhteydessä toimi myös pieni museokahvila ja kauppa. Museokauppa oli erikoistunut vanhojen eurooppalaisten valmistajien tuotteisiin. Tarjolla oli muun muassa teddykarhuja, suupuhalletuja lasikoristeita ja paperimassatuotteita. Suomenlinnan Lelumuseo oli Museoliiton jäsen.
Näkövammaismuseo

Näkövammaisten liiton ylläpitämä Näkövammaismuseo on vammais­historiallinen erikoismuseo. Museo sijaitsee vuonna 2003 valmistuneessa arkkitehti, professori Rainer Mahlamäen piirtämässä Näkövammaisten palvelu- ja toimintakeskus Iiriksessä Helsingin Itäkeskuksessa.
Museon kokoelmat.
Museo huolehtii näkövammaisyhteisöä koskevan historian ja kulttuuriperinnön tallettamisesta, tutkimisesta ja näytteillä pitämisestä. Museon kokoelmissa on esineitä, valokuvia, asiakirjoja, ääni- ja puhetallenteita sekä jäsenlehtiä ja kirjoja. Kokoelmat valottavat monipuolisesti näkövammaisten opetuksen, perinteisten ammattien, tiedonsaannin sekä arjen apuvälineiden ja järjestölähtöisen näkövammaistyön historiaa 1800-luvun puolivälistä nykypäivään.
Näyttelytoiminta.
Vuonna 2019 uusitussa vitriinittömässä perusnäyttelyssä "Näkövammaistyön vuosisadat" on esillä mm. kohokarttoja, pistekirjoja, pistekirjoituskoneita ja -tauluja, pienoismalleja sekä perinteisiä harja- ja korityövälineitä. Kävijät voivat myös kokeilla pistekirjoitusta vanhoilla kirjoitusvälineillä ja työmenetelmillä sekä testata simulaatiolaseja. Simulaatiolasien tarkoituksena on tuoda esille näkövammaisuuden erilaisia haitta-asteita.
Green, Green Grass of Home

”Green, Green Grass of Home” on yhdysvaltalaisen lauluntekijä Curly Putmanin kirjoittama country-kappale, jonka levytti ensimmäisen kerran Johnny Darrell vuonna 1965. Levy-yhtiö United Artists Records julkaisi kappaleen vuoden 1965 heinäkuussa singlenä Darrellin esikoisalbumilta "As Long as the Winds Blow", ja sen tuotti Kelso Herston. Singlen B-puolena oli Harlan Howardin tekemä kappale ”The Deepening Snow”. Darrellin levyttämänä ”Green, Green Grass of Home” ei saavuttanut listasijoituksia, mutta vuonna 1965 laulaja Porter Wagonerin versioimana se nousi "Billboardin" kantrilistan sijalle neljä ja muodostui klassikoksi, jonka moni artisti ja yhtye on myöhemmin levyttänyt. 
Vuonna 1965 ”Green, Green Grass of Homen” levyttivät muun muassa Bobby Bare ja Jerry Lee Lewis, joka julkaisi kappaleen albumillaan "Country Songs for City Folks". Erään tunnetuimmista versioista tehnyt laulaja Tom Jones levytti kappaleen vuoden 1967 albumilleen "Green, Green Grass of Home" kuultuaan Lewisin version. Jonesin versio nousi ykköseksi muun muassa Britannian ja Irlannin singlelistalla, Norjan VG-listalla sekä Belgian Ultratop-listalla. Yhdysvalloissa sen korkein sijoitus oli Billboard Hot 100 -listan sija 11. Vuoden 2017 syyskuuhun mennessä brittiläisen Official Charts Companyn julkaiseman tilaston mukaan Jonesin single ”Green, Green Grass of Homesta” oli myynyt pelkästään Britanniassa yhteensä 1,273,859 kappaletta, mikä tekee siitä hänen uransa kaupallisesti menestyneimmän singlen. Jonesin ”Green, Green Grass of Home” oli myös ensimmäinen Decca Recordsin julkaisema single, joka ylitti Britanniassa miljoonan myydyn kappaleen rajan.
Kappaleen kirjoittanut Curly Putman löysi inspiraation ”Green, Green Grass of Homen” sanoitukseen vuoden 1950 elokuvasta "Asfalttiviidakko". Sanoitus on kertomus kuolemaantuomitusta miehestä, joka näkemässään unessa palaa lapsuudenmaisemiinsa ja kotitalonsa pihamaan vihreän ruohon helmaan rakkaiden läheistensä luo. Laulaja Tom Jones pohdiskeli kappaleen sanoituksen sisältöä brittiläisen sanomalehti "The Mail on Sundayn" haastattelussa seuraavasti:
Muita ”Green, Green Grass of Homen” levyttäneitä artisteja ovat olleet esimerkiksi Johnny Cash, Elvis Presley ja Kenny Rogers. Jussi Raittinen ja Lasse Mårtenson (salanimellä Leonid Vaajakorpi) kirjoittivat kappaleesta suomenkielisen käännösversion ”On ihmeen hyvä tulla kotiin”, jonka levytti ensimmäisen kerran Mårtenson vuonna 1967. Suomalaisen käännösversion ovat Mårtensonin ohella levyttäneet muun muassa Erkki Liikanen, Jukka Raitanen ja Reijo Taipale.
Salvation (televisiosarja)

Salvation on yhdysvaltalainen scifi-trillerisarja. Sen esittäminen alkoi Yhdysvalloissa 12. heinäkuuta 2017 CBS-kanavalla. Suomessa sarjan esittämisen aloitti Sub 7. tammikuuta 2018.
Lokakuussa 2018 CBS tilasi 13-jakson mittaisen toisen tuotantokauden sarjalle. CBS kertoi marraskuussa 2018 sarjan jäävän kahden kauden mittaiseksi.
Tuotanto.
Sarjan ensimmäinen kausi kuvattiin Toronton kaupungissa Kanadassa. Toisen tuotantokauden kuvauspaikaksi vaihtui Vancouver.
Aurora (jumalatar)

Aurora tai Auróra on roomalaisessa mytologiassa aamuruskon jumalatar. Hänen esikuvansa on kreikkalaisten jumalatar Eos.
Luna (jumalatar)

Luna (latinaksi "Kuu") on roomalaisessa mytologiassa Kuun jumalatar. Hänen esikuvansa on kreikkalaisten jumalatar Selene, toinen esikuva on Hekate. Lunalla oli päätemppeli Rooman Aventinus-kukkulalla. Auringon jumala Solin tavoin hän oli hevosajojen ajajien suojelija.
Lehtihäntägekko

Lehtihäntägekko ("Uroplatus phantasticus") on gekkoihin kuuluva liskolaji, jota esiintyy ainoastaan Madagaskarilla.
Lehtihäntägekko yltää luonnonsuojelujärjestö WWF:n mukaan maailman kymmenen eniten halutun eläinlajin listalle. Tämän matelijan kysyntä eläintenomistajien keskuudessa samoin kuin laiton salakauppa on kasvanut voimakkaasti 2010-luvun alussa. Laji on yhtä uhanalainen kuin valkohai. IUCN tosin luokittelee lajin elinvoimaiseksi.
Suurilla lehtihäntägekoilla on suussa enemmän hampaita kuin millään toisella matelijalla.
Pyhän Marian kirkko (Badley)

Pyhän Marian kirkko on käytöstä poistettu kirkkorakennus Badleyn kylässä Suffolkissa Englannissa. Se on Grade I -suojelukohde, jota huoltaa Churches Conservation Trust.
Kirkko on rakennettu pääosin 1400-luvulla, mutta vanhimmat osat ovat valmistuneet noin vuonna 1200. Alttarin ympärillä olevat paneelit esittävät kymmentä käskyä, Isä meidän -rukousta ja uskontunnustusta.
Staffordshiren–Worcestershiren kanava

Staffordshiren–Worcestershiren kanava on noin 74 kilometriä pitkä ja 43 sulkua käsittävä kanava, joka yhdistää Trentin–Merseyn kanavan ja Severnjoen toisiinsa. Kanavaan pääsee Severnjoesta Stourportin kaupungissa, josta 31 perättäistä sulkua nostavat veneen noin 89 metrin korkeudelle joen pinnasta. Kanava kulkee tässä korkeudessa noin 16 kilometrin matkan, minkä jälkeen 12 perättäistä sulkua laskevat veneen Trentin–Merseyn kanavan tasolle Great Haywoodin kylässä.
Historia.
Kanavan isä oli insinööri James Brindley. Kanavan kaivamisessa käytettiin lähes yksinomaan hakkuja ja lapioita, ja siinä pyrittiin hyödyntämään mahdollisimman tehokkaasti maaston olemassa olevia muotoja Brindleyn suunnitelmien mukaisesti. Kanava vihittiin käyttöön vuonna 1772 ja se menestyi alusta pitäen: sitä pitkin kuljetettiin pääasiassa Cannockista louhittua hiiltä. Kanava ei ollut kuitenkaan ainoastaan teollisuuden käytössä, ja sen varrella toimi enimmillään yli sata vesimyllyä. Kaupallinen liikenne jatkui 1960-luvulle asti. Vuonna 1968 kanavasta tehtiin veneilyreitti ja vuonna 1969 se suojeltiin lailla.
Kanavayhteydet.
Kanavasta on seuraavat yhteydet muihin kanaviin:
BCN-kanavaverkostoon on päässyt myös Calf Heathin kylästä alkavaa Hathertonin kanavaa pitkin, mutta se on ollut pois käytöstä kunnostustöiden vuoksi.
Romanian Fed Cup -joukkue

Romanian Fed Cup -joukkue edustaa Romaniaa Fed Cupissa. Se toimii Romanian tennisliiton alaisuudessa. Romania osallistui Fed Cupiin ensimmäisen kerran vuonna 1973. Kaiken kaikkiaan Romania on pelannut 134 maaottelua, joista voittanut 79 ja hävinnyt 55. Romania on päässyt parhaimmillaan välieriin vuonna 2019.
Venäjän Fed Cup -joukkue

Venäjän Fed Cup -joukkue edustaa Venäjää Fed Cupissa. Se toimii Venäjän tennisliiton alaisuudessa. Venäjä osallistui Fed Cupiin ensimmäisen kerran vuonna 1968. Kaiken kaikkiaan Venäjä on pelannut 138 maaottelua, joista voittanut 94 ja hävinnyt 44. Mestaruuksia sillä on neljä kappaletta, jotka se on saavuttanut vuosina 2004, 2005, 2007 ja 2008. Vuosina 1968–1991 venäläiset pelaajat edustivat Neuvostoliittoa ja 1992 Itsenäisten valtioiden yhteisöä.
Tynglax

Tynglax on entinen kylä Dragsfjärdissä, nykyisessä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsi Dragsfjärdin itälaidalla Galtarbyvikenin rannalla. Kylän rakennuskanta on yhä jäljellä, mutta maarekisterissä kylä liitettiin osaksi Hertsbölen kylää vuonna 1922.
Tynglaxin yhdinaluetta on Tynglaxin tila ja sen ympäristö. Alue on harvaan asuttu ja mäkinen. Tasaisemmat alueet on muutettu peltomaaksi. Kylän merenranta-alueella on kesäasutusta ja alueelle suunnitellaan laajamuotoisemman vapaa-ajan asutuksen kehittämistä. Tynglax on vanha Dragsfjärdin maarekisterikylä, jossa oli kaksi kantatilaa. Molemmat tilat päätyivät Taalintehtaan ruukin omistukseen 1700-luvulla ja lopulta ruukille kuuluneen Hertsbölen tilan kanssa yhteisviljelyyn 1800-luvulla. Tynglaxin maarekisterikylä lakkautettiin 1922 ja kylän maat yhdistettiin Hertsbölen kylään. Joissakin kartoissa alueella lukeekin "Hertsböle och Tynglax".
Etelä-Afrikan Fed Cup -joukkue

Etelä-Afrikan Fed Cup -joukkue edustaa Etelä-Afrikkaa Fed Cupissa. Se toimii Etelä-Afrikan tennisliiton alaisuudessa. Etelä-Afrikka osallistui Fed Cupiin ensimmäisen kerran vuonna 1963. Kaiken kaikkiaan Etelä-Afrikka on pelannut 146 maaottelua, joista voittanut 86 ja hävinnyt 60. Mestaruuksia sillä on yksi kappale, jonka se saavutti vuonna 1972.
Ison-Britannian Fed Cup -joukkue

Ison-Britannian Fed Cup -joukkue edustaa Yhdistynyttä kuningaskuntaa Fed Cupissa. Se toimii Britannian tennisliiton alaisuudessa. Iso-Britannia osallistui Fed Cupiin ensimmäisen kerran vuonna 1963. Kaiken kaikkiaan Iso-Britannia on pelannut 209 maaottelua, joista voittanut 136 ja hävinnyt 73. Loppuottelun häviävänä osapuolena Iso-Britannia on ollut neljästi vuosina 1967, 1970, 1972 ja 1981.
Muumiojauhe

Muumiojauhe ( tai ) oli erityisesti keskiajalla suosittu uskomuslääke, jota valmistettiin jauhetuista egyptiläisistä muumioista. Muinaisilla muumioilla uskottiin olevan ihmeellisiä parantavia vaikutuksia useisiin sairauksiin. Eläinten ja ihmisten muumioista valmistettu jauhe oli suosittua Lähi-idässä ja Euroopassa aina 1900-luvun alkuvuosiin saakka.
Muumiojauhetta käytettiin esimerkiksi mahahaavan ja päänsäryn hoitoon, ja myös paiseita hoidettiin muumiojauhekääreillä.
Palsamoituja ruumiita saatiin Egyptistä, jossa haudanryöstäjät kaivoivat niitä esiin ja myivät ne. Kaikki muumiot eivät suinkaan olleet faaraoiden ajalta, vaan muumiojauhetta valmistettiin tuoreemmistakin kuolleista, kuten kerjäläisten, spitaalisten ja ruttoihin kuolleiden ruumiista, tai suoraan huijattiin minkä tahansa muun sopivalta näyttävän jauheen sisältävän muumiota. Osan muumiojauheista on kuitenkin modernein analyysimenetelmin todistettu sisältävän aidoista muumioista peräisin olevia ihmisen jäänteitä. Todennäköisesti Suomeen saakka saapuneet muumiojauheet eivät olleet aidoista muumioista, vaan olivat mitä tahansa bitumin kaltaista tahmeaa jauhoa, millä hyväuskoisia sairaita sitten erehdytettiin.
Muumiolääkkeen nimiin vannoivat mm. Francis Bacon, Robert Boyle ja vielä 1800-luvun loppupuolella Leo Tolstoi. Epäilijöitä oli vähemmän. Michel de Montaigne leimasi muumioiden käytön kannibalismiksi. Zedlerin yleistietosanakirja 1730-luvulta melkeinpä väittää muumiojauhoa plaseboksi toteamalla: “Antaa heidän uskoa siihen jotka haluavat ja pystyvät.”
Saksalainen lääkeyritys Merck mainosti vuoden 1912 tuoteluettelossaan “"Mumia vera aegypticaa" niin pitkään kuin varastoa on.” Vieläkin myöhemmin vuonna 1924 kilogramma muumiojauhetta maksoi 12 kultamarkkaa Firma E. Merck Darmstadtin hinnastossa.
Marseljeesi (elokuva)

Marseljeesi ("La Marseillaise") on Jean Renoirin ohjaama ranskalainen elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1938. Se sijoittuu Ranskan vallankumoukseen 1792, ja se seuraa vapaaehtoisia, jotka pyrkivät pääsemään Marseillesta Pariisiin liittyäkseen Reinin armeijaan.
"Marseljeesin" tuotti kansallinen Confédération générale du travail -ammattiliitto. Renoir ei ollut ikinä Ranskan kommunistisen puolueen jäsen, mutta hän toimi aktiivisesti Kansanrintamassa. "Marseljeesi" onkin periaatteessa aikalaiskommentaari Ranskan kansanrintaman noususta, vaikka tapahtumat ovatkin sijoitettu Ranskan vallankumoukseen.
"Marseljeesi" oli Renoirin uran suurimpia floppeja. Vasemmistolaiset kommentoijat ottivat sen vastaan laimeasti ja oikeistolaiset vihamielisesti. Lippuluukuilla se keräsi yleisöä vaisusti, eikä sen vastaanotto ollut kummoinen myöskään uusintajulkaisun yhteydessä vuonna 1968.
Sikuri (Ikaalinen)

Sikuri on kylä Ikaalisten kaupungissa Pirkanmaan maakunnassa. Sikurin etäisyys Ikaalisten kirkolta on noin kuusi kilometriä Tampereen suuntaan. Sikurin naapurikylät ovat Sarkkila ja Kolkko sekä etelässä Hämeenkyrön Urjaisten kylään.
Vuoden 1540 maakirjassa Sikurin kylässä mainitaan neljä taloa: Vähätalo, Joukahainen, Sikuri eli Sikurila sekä Isotalo. Näistä kaksi häviää 1600-luvulle tultaessa. Kylän nimi saattaa juontaa juurensa Sigfrid-nimisestä isännästä. Isotaloa asui sen niminen isäntä vuosina 1540–1543.
1800-luvulle tultaessa Vähätalo on säilynyt jakamattomana ja Isotalo on jaettu kahtia. Isotalon nimen saanut puolikas tunnetaan myöhemmin nimellä Keskitalo eli Keskinen ja Alanentalo muuttuu myöhemmin jälleen Isotaloksi.
Kovelahden Isotalon ensimmäinen tunnettu isäntä vuonna 1564 oli nimeltään Simon Sikuri.
Houghtonin piirikunta

Houghtonin piirikunta () on Yhdysvaltojen Michiganin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 37 361 vuonna 2020 ja sen pinta-ala on 3 890 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus Houghton on myös sen suurin kaupunki.
Piirikunta on saanut nimensä Douglass Houghtonilta.
Asukkaat.
Vuonna 2020 Houghtonin piirikunnan 37 361 asukkaasta valkoisia oli 93,5 %, aasialaisia 3,0 % ja mustia 0,9 %. Vuonna 2019 6,3 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 4,5 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Nyen piirikunta

Nyen piirikunta () on Yhdysvaltojen Nevadan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 44 202 vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 47 135 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus on Tonopahin väestönlaskennassa asuinalueeksi määritelty paikka ja suurin asutuskeskus on Pahrump.
Nye on pinta-alaltaan manner-Yhdysvaltain (Alaska poissuljettuna) kolmanneksi suurin piirikunta.
Väestö.
Piirikunnan asukkaista 77,3 prosenttia on valkoisia, 14,1 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 2,93 prosenttia mustia. 10,8 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 96,2 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 51,2 vuotta.
Kolkko (kylä)

Kolkko on kylä Ikaalisten kaupungissa Pirkanmaan maakunnassa. Se sijaitsee Kyrösjärveen pistävällä niemimaalla. Sen naapurikylä on Sikuri. Niemen kärjessä sijaitsee Hämeenkyrön Pappilalle kuuluva Kontusaari. Sen erottaa mantereesta kapea, osin umpeen kuroutunut Uittamon salmi.
Vuoden 1540 maakirjassa Kolkon kylän muodosti saman niminen yksinäistalo. Se jaettiin kahtia 1680-luvulla kahden veljeksen kesken. Toinen osa toimi Porin rykmentin pataljoonan saarnaajan puustellina eli virkatalona vuosina 1723–1758. Toinen puoli autioitui vuonna 1698 ja se otettiin kruununtaloksi. 1707 talon sai asuttavakseen furiiri Gustav Yxe.
Noin vuonna 1800 Kolkon kaksi taloa saivat nimet Niemi ja Esko. Suunnilleen samoihin aikoihin talot lunastettiin kruunulta perintötaloiksi.
Kwaw Ansah

Kwaw Ansah (s. 1945 Agona Swedru, Ghana) oli ghanalainen käsikirjoittaja, näytelmäkirjailija, elokuvaohjaaja, tuottaja ja mainosalan yrittäjä. 
Hän opiskeli vuosina 1961-1963 Lontoossa Regent Street Polytechnicissa ja sai teatterisuunnittelun diplomin. Tämän jälkeen hän opiskeli Yhdysvalloissa American Academy of Dramatic Artsissa New Yorkissa sekä American Music and Drama Academyssä. 
Hänellä on ollut vuodesta 1971 oma mainostoimisto Target Advertising Services, joka sittemmin sai nimekseen Target Saachi &amp; Saachi ja on aloitti yhteistyössä kansainvälisen Saachi &amp; Saachi -mainosjätin kanssa. Vuonna 1977 Ansah perusti elokuvien tuotantoyhtiön (Film Africa Limited). Hän on perustanut myös riippumattoman ghanalaisen televisioaseman (TV Africa), jokayhtiöitettiin loppuvuodesta 1995.
Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa oli draamakomedia "Love Brewed in the African Pot" (1980). Siinä Ghanan keskiluokkaisen perheen sisäoppilaitoksessa kasvatettu Aba-tytär rakastuu nuoreen kalastajaperheen poikaan, automekaanikkoon (Joe). Aban liikemiesisä oli suunnitellut jo toisenlaista liittoa tyttärelleen, ja haluaisi irrottautua perinteisistä afrikkalaisista tavoista, eikä suostu osallistumaan tyttärensä häihin, jotka vietettäisiin heimoperinteen mukaisesti. Satiiria, komediaa ja melodraamaa yhdistävä elokuva oli ensimmäinen yksityisesti rahoitettu ghanalainen pitkä elokuva ja saavutti suuren suosion. Ansahin tunnetuimpiin elokuviinsa kuuluu vuoteen 1955 sijoittuva poliittinen draama "Heritage Africa" (1989), jolle myönnettiin ensimmäisenä englanninkielisen maan elokuvana FESPACO:n pääpalkinto eli Yennengan kultainen ori vuonna 1989. Hän on voittanut myös mainosalalla arvostetun Clio Awards -palkinnon (1989).
Havaijin piirikunta

Havaijin piirikunta (, ) on Yhdysvaltojen Havaijin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli vuoden 2020 väestölaskennan mukaan 200 629 ja sen pinta-ala on 13 174 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus Hilo on myös sen suurin kaupunki.
Piirikunta sijaitsee Havaijin saarella.
Joulukuussa 2020 piirikunnan pormestarina aloitti Mitch Roth.
Vuonna 2010 tehdyn selvityksen mukaan piirikunnan viisi suurinta työnantajaa olivat osavaltion hallinto, piirikunnan hallinto, Yhdysvaltain liittovaltion hallinto, Hilton ja Walmart.
Asukkaat.
Piirikunnan asukkaista 30,4 prosenttia on valkoisia ja 21,6 prosenttia aasialaisia. 18,7 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 94,6 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 41,8 vuotta.
Sekä Havaijin että Mauin piirikuntien asukkaista 5 % on buddhalaisia, mikä on suurin prosentuaalinen osuus Yhdysvaltain piirikuntien keskuudessa.
If Beale Street Could Talk

If Beale Street Could Talk on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 2018. Se perustuu James Baldwinin romaaniin "Jos tämä katu osaisi puhua" (alkuteos "If Beale Street Could Talk", 1974).
Elokuva kertoo nuorten rakastavaisten, Clementine "Tish" Riversin (KiKi Layne) ja Alonzo "Fonny" Huntin (Stephan James) tarinan.
Regina King näytteli Tishin äitiä, mistä hänet palkittiin parhaan naissivuosan Oscarilla ja parhaan naissivuosan Golden Globella.
Jorma Mylly

Jorma Mylly (s. 1948 Oulu) on oululainen valokuvaaja, joka tunnetaan sekä lehtikuvaajana että valokuvataiteilijana.
Jorma Mylly opiskeli vuosina 1977–1979 Limingan taidekoulussa, sekä sen jälkeen erilaisilla valokuvaus- ja multimediakursseilla.
Ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Jorma Mylly piti vuonna 1975 Kokkolassa, otsikolla "Ykspihlaja, katoava yhteisö". Sen jälkeen useita hänen näyttelyitään on ollut muun muassa Oulussa ja Rovaniemellä. Vuonna 1988 hänen näyttelynsä "Tapahtumia" oli Odessassa. 
Useisiin valokuvauskilpailuihin osallistunut Jorma Mylly on ollut muun muassa Fotofinlandia-kilpailun finalisti ja Iisalmen Kamera Biennalen voittaja vuonna 2001. Hänelle myönnettiin vuonna 1987 Valtion valokuvataidetoimikunnan kolmivuotinen työskentelyapuraha. 
Jorma Myllyn valokuvia on muun muassa Valokuvataiteen museon ja Pohjoisen valokuvakeskuksen kokoelmissa. 
Tuotanto.
Markkinakuvat.
1980-luvun alussa Jorma Mylly löysi divarista markkinakuvaajan taustakankaan ja kiersi markkinoilla valokuvaamassa ihmisiä. Häneen vaikutti Tukholmassa näkemänsä näyttely, jossa Irving Penn oli käyttänyt taustakangasta 1940–50-luvuilla muotokuvissaan. Mylly rakennutti kuvausteltan ja kiersi pakettiautolla aluksi Kemin, Oulun ja Rovaniemen markkinoilla. Markkinakuvaaja otettiin innostuneesti vastaan ja välillä ihmisiä oli jonoksi asti. Markkinakuvausten pohjoisin paikka oli Utsoki ja itäisin Savonlinna.
Kuvausvälineenä Myllyllä oli palkkikamera, jossa oli polaroid-perä. Kuvattavat saivat mustavalkokopion ja Mylly negatiivin, josta saattoi vedostaa myöhemmin suuria kuvia. Jorma Myllyn projekti päättyi 1980-luvun lopulla. Hän järjesti markkinakuvistaan kolme näyttelyä. 
Jorma Myllyn markkinakuvien tunnelma on arkisen arvokas. Niissä yhdistyy torikuvauksen pitkä traditio ja kuvaushetken pohjoissuomalainen todellisuus. Myllyn torikuvissa tallentuu läpileikkaus pohjoissuomalaisesta 1980-luvun yhteiskunnasta.
Muut valokuvausprojektit.
Toimiessaan lehtikuvaajana Jorma Mylly kyllästyi kuvaamaan esiintyjiä, joten hän käänsi kameran yleisöön ja löysi mielenkiintoisen maailman. Hän osallistui vappumarssille, jotta voisi kuvata katujen varsilla olevia ihmisiä. Mylly kuvasi Neuvostoliiton viimeisinä vuosina ja uuden Venäjän ensimmäisinä vuosina Voitonpäivän paraatien juhlahumua ja yleisöä Leningradissa ja Moskovassa. 
Hän on kuvannut muita projektejaan muun muassa Marokossa. 1990-luvun alussa hän kuvasi drag-esiintyjiä Las Palmasissa. Näistä kuvista Jorma Mylly julkaisi kuvia teemalla "Lainahöyhenissä". Oulun taidemuseon kiertonäyttelynä oli hänen valokuviaan otsikolla "Arjen ars" vuosina 1995–1997. Vuonna 2001 hän kuvasi Kuubassa.
Jorma Mylly sanoo luottavansa Henri Cartier-Bressonin ratkaisevan hetken periaatteeseen, jossa valokuvaaja tallentaa sekunnin murto-osassa kohtensa tunteet ja hetken kauneuden itsensä unohtaen.
Virtaniemi

Virtaniemi (, ) on Inarin kunnassa Suomen ja Venäjän välisellä rajavyöhykkeellä sijaitseva entinen kylä ja lakkautettu rajanylityspaikka. Virtaniemi sijaitsee Inarinjärven kaakkoiskulmassa Paatsjoen alkupisteessä. Läheiseen Nellimin kylään on matkaa noin kahdeksan kilometriä. Virtaniemessä toiminut tilapäinen rajanylityspaikka suljettiin 2011 ja rajavartioasema 2014.
Nykyään Virtaniemessä on aivan rajan tuntumassa sijaitseva Paatsjoen rajasilta, jonka kautta kulkee polku Vätsärin erämaahan. Noin kilometrin päässä Virtaniemen länsipuolella on Kessin metsäalueelle johtava 1980-luvulla rakennettu Paatsjoen silta.
Historia.
Virtaniemi sijaitsee vanhalla Ivalosta Ruijaan kulkeneella reitillä, jonka Suomen Matkailijayhdistys mainitsi matkareittiohjeissaan vuonna 1910. 
Vuonna 1915 norjalais-brittiläinen puutavarayhtiö ATIF perusti Virtaniemeen tukikohtansa. Talven aikana Inarinjärven rannoille varastoidut tukkipuut kuljetettiin kesällä veneillä Virtaniemeen, josta ne uitettiin edelleen Paatsjoen suussa Norjan Elvenesissä toimineelle sahalle. Vuosina 1918 ja 1920 Virtaniemeä käyttivät tukikohtanaan Petsamon miehittämistä yrittäneet suomalaiset retkikunnat. Marraskuussa 1918 kylään perustettiin Lapin I rajavartiopataljoonan vartiokeskus, joka toimi kunnes Petsamo liitettiin Suomeen vuoden 1920 lopussa.
Ennen toista maailmansotaa Virtaniemi oli suosittu matkailukohde Rovaniemen ja Liinahamarin yhdistäneen Jäämerentien varrella. Paikka oli etenkin urheilukalastajien suosiossa. Virtaniemessä toimi vuodesta 1924 lähtien Suomen Matkailijayhdistyksen ylläpitämä matkailumaja valtion vuonna 1917 rakentamassa majatalorakennuksessa. Virtaniemen matkailumajan laajennus valmistui vuonna 1932. Matkailijayhdistys rakennutti matkailumajan viereen kesämajoja ja leirintäalueen. Uutta laajennusta alettiin rakentaa vuonna 1939, mutta talvisodan lopulla palopommi sytytti matkailumajan palamaan, ja jäljelle jäivät vain piharakennukset. Vuonna 1941 raunioilla avattiin Matkailijayhdistyksen rakennuttama kahvila.
Sotien jälkeen Suomen raja siirtyi Virtaniemeen heinäkuussa 1947, jolloin Jäniskosken alue liitettiin Neuvostoliittoon.
1950-luvulla suunniteltiin Suomen ja Norjan välistä maantietä, joka olisi kulkenut Virtaniemestä pohjoiseen Elletjärven kautta Vouvatusjärvelle. Hankkeesta kuitenkin luovuttiin, ja sen sijaan rakennettiin presidentti Urho Kekkosen myötävaikutuksella vuonna 1969 valmistunut maantie Inarinjärven pohjoispuolelle Sevettijärveltä Näätämöön.
1950-luvulla avattu tilapäinen rajanylityspaikka lakkautettiin vähäisen liikenteen vuoksi huhtikuussa 2011. Rajanylitysliikenne oli vilkkaimmillaan 1950–1960-luvulla, jolloin rakennettiin Paatsjoen voimalaitoksia ja sähkölinjoja. Myöhemmin 1980-luvulta lähtien Virtaniemen kautta tuotiin Suomeen runsaasti puutavaraa, mutta tuonnin päätyttyä 1990-luvun puolivälissä väheni rajanylityspaikan käyttö lähes kokonaan. 2000-luvulla Virtaniemessä tehtiin enää 100–150 rajanylitystä vuodessa. Virtaniemessä toiminut rajavartioasema lakkautettiin yhdessä Utsjoen rajavartioaseman kanssa vuoden 2014 alussa, jolloin niiden toiminnot siirrettiin Ivalon rajavartioasemalle.
Näätämö (Norja)

Näätämö (, , ) on Etelä-Varangin kuntaan kuuluva kylä Norjassa Finnmarkin läänissä. Se sijaitsee Näätämöjoen varrella noin 12 kilometrin päässä Suomen ja Norjan rajalla sijaitsevasta Inarin Näätämön kylästä. 
Näätämössä on noin 250 asukasta, joista suurin osa on kolttasaamelaisia tai kveenejä. Kylän tunnetuin nähtävyys on vuonna 1565 valmistunut ortodoksinen Pyhän Yrjön kappeli. Näätämössä toimii myös vuonna 2017 avattu kolttasaamelaismuseo Äʹvv.
Inarissa sijaitsevan Sevettijärven ja Näätämön välinen maantie valmistui vuonna 1969.
Musta ympyrä

Musta ympyrä () on vuonna 1913 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Emilio Ghionen ohjaama jännityselokuva ennakoi tekijänsä Za la Mort -elokuvasarjaa.
Juoni.
Pelivelkoihin ajautunut kreivi Raoul Ruggeri pakotetaan liittymään rikollisjärjestö Mustaan ympyrään. Hän ymmärtää pian virheensä ja pakenee Amerikkaan. Siellä hän aloittaa uuden elämän cowboyna ja rakastuu rikkaan karjatilallisen tyttäreen Edith Browniin.
Sillä välin Roomassa etsivä Svento on onnistunut soluttautumaan Mustaan ympyrään. Poliisi pidättää järjestön jäsenet, ja vain sen johtaja De Bondre onnistuu pakenemaan. De Bondre päätyy Chicagoon, jossa hän jäljittää Raoulin. De Bondre yrittää kiristää Raoulia ja sieppaa kostoksi Edithin. Takaa-ajon päätteeksi De Bondre suistuu jyrkänteen reunalta ja Raoul saa Edithinsä.
Tuotanto ja vastaanotto.
Celio Filmin tuottama "Musta ympyrä" lienee ollut Emilio Ghionen ensimmäinen ohjaustyö. Sen ranskalaisesta rikoskirjallisuudesta ja rikoselokuvista lainatut juoni- ja tyyliainekset ennakoivat tekijänsä Za la Mort -sarjaa, mutta päähenkilö muistuttaa vielä kovasti Louis Feuilladen Fantomasia. Elokuva sisältää eräitä surrealistisia kohtauksia ja sen loppu on yllättävän väkivaltainen. Italian elokuvasensuuri määräsi poistettaviksi kaikki viittaukset kaupunkiin, jossa rikollisjärjestön toiminta tapahtuu.
Aikalaiskommenteissa kiitettiin elokuvan kuvausta ja näyttelijäsuorituksia, mutta sen juonta pidettiin hieman liian mielikuvituksellisena. Nykynäkökulmasta se on puutteistaan huolimatta viihdyttävää katseltavaa tyylilajin ystäville.
"Mustaa ympyrää" esitettiin Helsingissä vaihtelevilla suomenkielisillä nimillä toukokuussa 1914 ja uudelleen vuonna 1915. Lehtimainoksissa ja kommenteissa elokuvaa kuvattiin tavattoman jännittäväksi ja viitattiin suoraan "Fantomas"-sarjaan. Rikollisjärjestön toiminta oli sijoitettu Lontooseen.
Elokuvasta on säilynyt kaksi kopiota, jotka ovat nähtävissä Italian kansallisen elokuvamuseon Vimeo-sivustolla ja Ranskan elokuva-arkistojen sivustolla.
Tularen piirikunta

Tularen piirikunta () on Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 464 493 vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 12 530 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus Visalia on myös sen suurin kaupunki.
Sequoian kansallispuisto sijaitsee piirikunnan alueella. Myös osa Kings Canyonin kansallispuistosta kuuluu siihen.
Väestö.
Piirikunnan asukkaista 64,1 prosenttia on latinalaisamerikkalaisia, 28,7 prosenttia valkoisia ja 3,14 prosenttia aasialaisia. 51,5 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 84,4 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 30,8 vuotta.
Santa Coloma d’Andorra

Santa Coloma d’Andorra on kylä Andorrassa Andorra la Vellan pitäjässä. Kylässä oli 3 051 asukasta vuoden 2018 arvioiden mukaan. Se sijaitsee 970 metrin korkeudella merenpinnasta.
Vila (Andorra)

Vila on kylä Andorrassa Encampin pitäjässä. Kylässä oli 1 127 asukasta vuoden 2018 arvioiden mukaan. Se sijaitsee 1 417 metrin korkeudella merenpinnasta.
Ilmasto.
Vilassa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lauhkea meri-ilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 7 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 060 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 16 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 0 °C. Sateisin kuukausi on toukokuu, jolloin sataa keskimäärin noin 120 millimetriä. Tammikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 68 millimetriä.