tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Frank Silva

Frank Silva (31. lokakuuta 1949 – 13. syyskuuta 1995) oli yhdysvaltalainen kuvausjärjestäjä ja näyttelijä. Silva tuli tunnetuksi sarjasta "Twin Peaks", jossa hän näytteli Bobia.
Silva oli valmistunut San Franciscon yliopistosta valosuunnittelijaksi ja työskenteli lavastuksen johtajana monessa elokuvassa, muun muassa David Lynchin "Villissä sydämessä" ja "Dyynissä".
Twin Peaksin 2007 Gold Edition DVD:llä olevan David Lynchin haastattelun mukaan hän oli kuvauksissa elokuvahahmo Laura Palmerin kodin yläkerrassa lähellä huonetta, missä Silva siirteli huonekaluja, kun hän sai idean, että myös Silva voisi esiintyä sarjassa. Kysyttyään Silvalta, onko tämä myös näyttelijä, hän sai myönteisen vastauksen. Myöhemmin Silva näkyi vahingossa peilistä, kun Lynch kuvasi Laura Palmerin äidin kauhun hetkeä, ja siitä sai syntynsä mystinen Murhaaja-Bob. 
Silva kuoli 13. syyskuuta 1995. Hän kuoli 45-vuotiaana AIDSin aiheuttamiin komplikaatioihin.
Juoksutusmaha

Juoksutusmaha () on märehtijöiden mahan viimeinen osa. Se vastaa yksimahaisten eläinten mahalaukkua ja lintujen rauhasmahaa. Juoksutusmahassa on samanlaista entsyymitoimintaa kuin yksimahaistenkin mahalaukussa, mutta sen toiminta ravinnonsaannin kannalta on vähäisempi, koska märehtijöiden pääasialliset ravintoaineet, haihtuvat rasvahapot, muodostuvat pötsissä.
Juoksutusmaha sijaitsee vatsaontelon alaosassa pötsin oikealla puolella. Rehumassa tulee sinne satakerrasta eli lehtimahasta. 
Juoksutusmahasta alkaa ohutsuoli. Tunnetuin juoksutusmahan sairaus on juoksutusmahan laajentuma ja kiertymä. Sen syy ei ole täysin selvillä, mutta se ilmenee useimmiten poikimisen jälkeen, kun ruokintaa aletaan lisääntyneen maidontuoton vuoksi lisätä. Juoksutusmahassa alkaa virhekäymisen seurauksena muodostua kaasua, joka nostaa mahan poimulle ylöspäin. Juoksutusmaha voidaan saada tyhjenemään ja paikoilleen kävelyttämällä lehmää tai kaatamalla se ja painelemalla mahaa. Vaiva uusiutuu helposti, koska kudos yleensä venyy ja jää tavallista veltommaksi. Leikkaushoidolla juoksutusmaha kiinnitetään vatsaontelon seinämään siten, että se ei enää pääse liikkumaan. Leikkaus voidaan yleensä tehdä navetassa. Muilla märehtijöillä juoksutusmahan kiertymät ovat erittäin harvinaisia. Juoksutusmahaan voi huonoissa kasvatusolosuhteissa muodostua mahahaava, joka vastaa ihmisen mahahaavaa.
Philibert Tsiranana

Philibert Tsiranana (12. lokakuuta 1912 – 16. huhtikuuta 1978) oli madagaskarilainen poliitikko ja maansa ensimmäinen presidentti.
Tsiranana syntyi Mahajangan maakunnassa Madagaskarin pohjoisella rannikolla. Hän oli etniseltä taustaltaan tsimihety. Tsiranana opiskeli Ranskassa ja toimi Tananarivem teknisen koulun opettajana. Hän nousi Madagaskarin parlamentin alahuoneeseen. Tsiranana sai vuonna 1956 yhden Madagaskarin kolmesta paikasta Ranskan kansalliskokouksessa. 
Tsiranana oli mukana perustamassa maltillista sosiaalidemokraattipuoluetta, joka kannatti Madagaskarin itsehallinnollisuutta. Hänestä tuli maansa pääministeri vuonna 1958. 
Madagaskar itsenäistyi vuonna 1960, jolloin Tsiranana nousi sen ensimmäiseksi presidentiksi.
Tsiranana erosi vuonna 1972 ja luovutti vallan kenraali Gabriel Ramanantsoalle.
Tsirananan poika Philippe oli ehdolla Madagaskarin presidentinvaalissa 2006.
Österstjernan

Österstjernan on vuosina 2002–2006 rakennettu kopio samannimisestä purjealuksesta, joka kuljetti 1800-luvulla rahtia Loviisan ja Tukholman välillä. Alkuperäinen pakettijahti "Österstjernan" rakennettiin Pietarsaaressa vuosina 1813-1814, ja sen kantavuus oli noin 50 tonnia. Laivasta on säilynyt muun muassa alkuperäisiä mittakirjoja sekä 1820-luvulta peräisin oleva maalaus. Näiden perusteella venesuunnittelija Eivind Still piirsi uuden "Österstjernanin", joka rakennettiin Loviisan Laivasillalla talkootyönä ja valmistui syksyllä 2006.
Purjealuksesta vastaa osakeyhtiö ja toimintaa pyörittää taustayhdistys (Yhdistys ry Österstjernan rf), joka omistaa enemmistön purjealuksen varustajana toimivasta osakeyhtiöstä. Aluksen kotisatama on Loviisan Laivasilta, jossa se myös talvehtii useimmat vuodet.
"Österstjernan" on rekisteröity huvi-alukseksi. Sen pää-asiallisena toimintana on huvipurjehdukset lähinnä itäisellä Suomenlahdella, niin yhdistyksen omilla matkoilla kuin myös charterkäytössä. Yhdistys on keskittynyt nuorisotyöhön ja purjehdusperinteiden ylläpitoon.
Alpakkarekisteri

Alpakoiden ja laamojen kasvattajat ovat monissa maissa järjestäytyneet. Kasvatustyötä helpottamaan on luotu eläinrekistereitä. Monet rekistereistä ovat kansallisia mutta on myös kansainvälisiä rekistereitä. Tunnetuin on amerikkalainen AOBA-rekisteri. Euroopassa toimii LAREU-rekisteri. Suomen alpakka- ja laamayhdistyksellä on oma eläinrekisterinsä, jossa on suurin osa Suomen alpakoista ja laamoista. 
Alpakka- ja laamarekisterien tarkoituksena on auttaa jalostusvalinnoissa, koska eläinten sukulinjoja voidaan seurata. Monista muista eläinlajeista poiketen kamelideja myydään usein aikuisina maasta toiseen ja lisäksi Keski-Euroopassa näyttelytoiminta on vilkasta. Eläinten tunnistustiedot ovat tärkeitä molemmissa yhteyksissä. Tunnistaminen on myös välttämätöntä kun eläimiä rokotetaan tarttuvien tautien varalta. Viimeksi tällaisen uhan aiheutti lampaiden sinikielitauti (bluetongue), joka tarttuu muiden märehtijöiden lisäksi myös kamelideihin (alpakoihin ja laamoihin). 
LAREU-järjestöllä on erityinen kamelipassi, joka kolmikielinen asiakirja, johon merkitään polveutumistiedot, rokotukset ja mahdolliset tutkimukset tarttuvien tautien varalta. Kamelidipassia käytetään asiakirjana eläimiä kuljetettaessa ja myytäessä. Passi on LAREU-järjestön myöntämä mutta siitä tulee virallinen asiakirja kun viranomainen tekee siihen merkintöjä. 
Kamelidit merkitään ja tunnistetaan yleensä ihonalaisen mikrosirun avulla. Siru on samanlainen kuin lemmikkieläimillä ja hevosilla. Mikrosiru laitetaan neulanpistolla yleensä kaulan tyveen, vasemman lavan eteen. Joissakin maissa siru pistetään vasemman korvan taakse tai hännän tyveen. Kuten muillakin eläinlajeilla mikrosirut voivat liikkua tai lakata toimimasta.
Air Iceland

Air Iceland Connect () oli islantilainen lentoyhtiö, joka lensi erityisesti Islannin sisäisiä lentoja. Se lensi historiansa aikana myös kansainvälisiä lentoja muun muassa Grönlantiin, Färsaarille ja Iso-Britanniaan.
Icelandair Group, johon yhtiö kuului, sulautti Air Iceland Connectin täysin Icelandairiin vuonna 2021.
Abu Usamah

Abu Usamah Khalifah At-Thanabi (s. 4. maaliskuuta 1964) on Green Lane Masjidin (moskeija Birminghamissa, Britanniassa) imaami. Hän edustaa wahhabismi-suuntausta.
Lapsuus ja nuoruus.
Abu Usamah Khalifah At-Thanabi syntyi Patersonissa New Jerseyssä Yhdysvalloissa viisilapsisen perheen nuorimpana. Hän eli lapsuutensa Patersonin vaikeissa oloissa, kunnes perhe muutti Passaicin asuinalueelle.
Hän kääntyi muslimiksi vuonna 1986 ja aloitti opinnot Medinan yliopistossa kuten useat muutkin uudet ja innokkaat käännynnäiset.
Hän suoritti opintonsa menestyksellisesti ja opiskeli arabian kieltä. Hän vaihtoi ei-muslimin nimensä hänen paremmin tunnettuun nimeensä kääntymisen jälkeen. Hänet tunnettiin aluksi nimellä Abdur Rahman Khalifah, mutta hänen ensimmäisen lapsensa syntymän jälkeen hän otti nimen Abu Usamah (Usamahin isä) ja lisäsi sukunimekseen At-Thanabi, joka viittaa imaami Ad-Dhanabiin. At-Thanabi tarkoittaa "kullasta tehtyä".
Ura.
Valmistumisen jälkeen Abu Usamah matkusti Sh Ibn Uthaymeen kanssa ja opetti Britanniassa ennen paluutaan Yhdysvaltoihin vuonna 1996. Silloin hän pyrki ensimmäistä kertaa imaamiksi. Paikkana oli Orlando, Florida. Hän lähti sieltä vuonna 1999 ollakseen imaami nopeasti kasvavassa salafee-yhteisössä Philadelphian Germantownissa, Pennsylvaniassa.
Hän lähti Philadelphiasta vuonna 2001. Hän käväisi Clevelandissa, Ohiossa, ja päätti imaamin työnsä Yhdysvalloissa olemalla imaami Islamic Center of Peoriassa Illinoissa. Myöhemmin hän muutti Isoon-Britanniaan ja sai imaamin paikan Green Lane Majidista Birminghamista.
Kannanotot.
Tammikuussa 2007 Abu Usamah tallentui salaa Channel 4:n dokumenttiin, kun hän saarnasi moskeijassa. Dokumentissa paljastettiin, kuinka useissa moskeijoissa saarnattiin vihaan vääräuskoisia vastaan.
Kommenttien joukossa olivat muun muassa, että "kukaan ei rakasta kuffaaria (ei-muslimia), yksikään täällä ei rakasta kuffaaria. Kaikki vihaavat kuffaaria."
"Allah on luonut naisen, vaikka hänellä olisi loppututkinto, arvottomammaksi. Hänen älynsä on epätäydellistä, arvottomampaa. Hän voi kärsiä hormoneista, jotka tekevät hänestä tunteellisen. Kaksi naistodistajaa vastaa yhtä miestodistajaa."
Abu Usamah ei sano hyväksyvänsä Osama bin Ladenin keinoja, mutta kehottaa muslimeja jihadiin: "He taistelevat Allahin puolesta. Rohkaisen teitä olemaan heidän joukossan, aloittamaan itsenne sivistämisen sitä aikaa varten, joka on nopeasti tulossa. Silloin pöytä käännetään ympäri ja muslimit ovat asemassa, jossa heillä on ylivoima."
"Ja kun se tapahtuu, ihmisiä ei kuole - ilman syytä." 
Abu Usamah väittää videoidussa vastauksessaan, että dokumentissa näytetyt kommentit "oli irrotettu asiayhteydestään".
Veriyskä

Veriyskä on oire, jossa yskän mukana keuhkoista nousee veristä limaa tai harvemmin pelkkää verta. Verensyöksyllä tarkoitetaan erityisen runsasta veren yskimistä, joka johtuu massiivisesta hengitysteiden verenvuodosta (harvinainen). Verioksennus on taas yleensä peräisin ruuansulatuskanavan yläosasta.
Syyt ja hoito.
Veriyskän ilmaantuvuus on avo- ja sairaalapotilailla vuosittain noin 1–2/1000. Veriyskän määrä voi olla mitä tahansa hyvin niukan ja hengenvaarallisen runsaan väliltä oireen syystä riippuen. Niukka veriyskä paranee useimmiten itsestään (noin 90%) ja on myös varsin tavallinen oire. 
Jopa noin 50%:ssa tapauksista syytä ei löydetä (kryptogeeninen). Muuten veriyskä voi liittyä useisiin kymmeniin sairauksiin kuten
Monet veriyskää aiheuttavat sairaudet yleistyvät iän myötä. Nuorilla, erityisesti tupakoimattomilla ihmisillä syy on melkein aina keuhkokuume. Vanhemmilla tavallisimpia ovat taas keuhkoputkien tulehdus, laajentumat ja keuhkosyöpä. Veriyskäpotilaiden keski-ikä on noin 62 vuotta.
Uuden veriyskän syy selvitetään viivyttelemättä; runsas veriyskä on aihe päivystykselliseen sairaalahoitoon. Keuhkojen röntgenkuvaus on aiheellinen aina ja usein tämän täydentämiseksi tarvitaan keuhkojen TT-tutkimus. Kuvantaminen ei kuitenkaan riitä sulkemaan pois esim. kasvainta ja tuberkuloosia. Yskösnäytteet tutkitaan mikrobiologisesti, jos epäillään tuberkuloosia erityisesti nuorilla aikuisella. Keuhkoputkien tähystys (bronkoskopia) on hyödyllistä, jos veriyskän syy on edelleen epäselvä ja oireen kesto on yli viikon tai potilaan ikä on yli 40 vuotta tai keuhkojen röntgenkuva poikkeava.
Veriyskä hoidetaan syynmukaisesti. Oireenmukainen hoito perustuu 
Ennen 1880-lukua veriyskä oli oireyhtymä (ns. keuhko- ja kuivatauti), joka aiheutti esim. Turun ja Porvoon alueella vuonna 1847 jopa 10 % kaikista kuolemista – suurin osa nuoria aikuisia. Myöhemmin opittiin, että kyse oli tuberkuloosista, ja tuberkuloosin esiintyvyys on viime vuosikymmeninä laskenut merkittävästi. Toisaalta 1900-luvulla esim. tupakoinnin ja veren hyytymistä estävien lääkkeiden yleistyminen on lisännyt kasvaimiin, keuhkoputkentulehduksiin ja muihin syihin liittyvää veriyskää.
Kilonpuiston koulu

Kilonpuiston koulu on Espoon Kilossa sijaitseva peruskoulun yhtenäiskoulu. Koulussa on sekä ala- ja yläluokat. Yläluokkia koulussa on 7A-E, 8A-E ja 9A-E. Näistä A-, B- ja C- luokat ovat ”tavallisia” luokkia, D-luokka on ilmaisutaitopainotteinen luokka ja E-luokalla painotetaan englannin kieltä. Koulun osoite on Kilonpuisto 5.
Koulussa on myös esikoulu. Koulurakennus on valmistunut vuonna 2002 ja otettu käyttöön 3. maaliskuuta 2003. Koulussa on noin 700 oppilasta.
Kilonpuiston koulussa on mahdollista opiskella englanniksi alaluokilta lähtien. Kilonpuiston koulun rehtori on Annukka Leutonen ja apulaisrehtori Kati Sippola.
Ganymedes (mytologia)

Ganymedes () oli kreikkalaisen mytologian mukaan jumalten juomanlaskija. Hän ei aluksi suinkaan ollut jumala vaan tavallinen mies, jonka kauneus herätti ylijumala Zeuksen mielenkiinnon. Zeus pyysi Ganymedestä rakastajakseen ja tämä suostui saaden näin ikuisen elämän ja kauneuden.
Toisen tarun mukaan Ganymedes oli Troijan kuninkaan kauneudestaan tunnettu poika, jonka Zeuksen kotka ryösti ja vei Zeukselle rakastajaksi ja jumalten juomanlaskijaksi.
The Sweet Escape

The Sweet Escape on Gwen Stefanin toinen sooloalbumi, joka julkaistiin 1. joulukuuta 2006.
Gwen Stefanin ensimmäisen sooloalbumin "Love. Angel. Music. Baby." piti olla viimeinen, mutta ylimääräisiä kappaleita oli tarpeeksi uuden albumin julkaisuun.
Albumin korkein sijoitus Suomen virallisella albumilistalla on #15, Englannissa #14 ja Yhdysvalloissa #3.
Janne Porkka

Janne Porkka (s. 24. toukokuuta 1965 Turku) on suomalainen imitaattori, stand up -koomikko ja televisiojuontaja. Tunnetuksi hän tuli MTV3-kanavan "Onnenpyörä"-ohjelman kautta, jossa hän oli juontajana vuosina 1993–2001. Ennen "Onnenpyörää" Porkka toimi juontajana syyskaudella 1992 Yle TV1:llä esitetyssä "Erotico-tico" -ohjelmassa Marjukka Karttusen kanssa.
Porkka aloitti radiotöillä turkulaisessa Auran Aallot -paikallisradiossa vuonna 1988. Hän on esiintynyt myös radio- ja televisiomainoksissa. Hän on juontanut muun muassa suoria tapahtumia, kilpailuja sekä aamu- ja iltapäivämakasiineja.
"Onnenpyörän" loputtua Spede Pasanen tarjosi Porkalle pestiä "Speden Spelien" juontajana. Tuotantoyhtiö ilmoitti kuitenkin, ettei Porkka voinut välittömästi siirtyä toiseen ohjelmaan. Vuosina 2002–2008 Porkka juonsi "Seinäjoen Tangomarkkinoita".
Myöhemmin Porkka nähtiin MTV3-kanavan "Elixir"-ohjelmassa, jossa hänen osansa oli kunnostautuminen puolimaratonille sekä lisäksi maratonia varten. Lisäksi Porkka on juontanut "Jokamiehen erä" -ohjelmaa. Hän myös kirjoittaa radioille kuunnelmia ja sketsejä. Porkka on kertonut, että kun "Onnenpyörä"-ohjelmaa alettiin jälleen esittää televisiossa vuonna 2018, häntä ei edes kysytty juontajaksi.
Porkka oli mukana vuoden 2021 "Big Brother Vip" -ohjelmassa.
Vuonna 2022 Alfa-tv kaavaili julkisuudelta salassa "Onnenpyörä"-ohjelman aloittamista uudelleen ja tiedusteli Porkkaa sen juontajaksi. Hanke kuitenkin kaatui Alfa-tv:n konkurssiin marraskuun lopulla 2022. Porkka julkisti tiedon "Onnenpyörän" paluun epäonnistumisesta Instagram-kanavallaan, koska hän halusi samalla herättää keskustelua televisio-ohjelmista ja niiden katsojaprofiilista. Televisiota katsovien yli 65-vuotiaiden osuus Suomen väestöstä on 2020-luvulla huomattava.
Yksityiselämä.
Porkka on ollut naimisissa vuodesta 1993 lähtien, ja pariskunnalla on kaksi poikaa.
Janne Porkka haaveili nuorena merikapteenin ammatista ja kävi merimiesammattikoulun. Tämän jälkeen hän työskenteli neljä vuotta laivoilla, muun muassa matruusina M/S "Viking Sallylla".
Maksaruohot

Maksaruohot eli suomumaksaruohot ("Sedum") on maksaruohokasveihin kuuluva suku, johon kuuluu noin 400 lajia. Maksaruohot ovat mehikasveja, joiden mehevät lehdet mahdollistavat niiden kasvamisen kuivilla seuduilla. Suvun edustajat ovat levinneet pohjoiselle pallonpuoliskolle. Kasvutavaltaan maksaruohot ovat pystykasvuisia matalia ruohoja tai mattomaisia maanpeittokasveja. Tähtimäisessä kukassa on yleensä viisi (harvoin neljä tai kuusi) terälehteä ja kaksin verroin heteitä. Kukka on lajista riippuen väriltään keltainen, valkoinen, vaaleanpunainen tai punainen. Suomessa esiintyy luonnonvaraisena seitsemän lajia ja useita lajeja kasvatetaan koristekasveina esimerkiksi kivikkopuutarhoissa, joista niitä on paikoitellen siirtynyt myös luontoon puutarhakarkulaisina. Maksaruohojen kukat houkuttelevat perhosia.
Munkkiaratti

Munkkiaratti ("Myiopsitta monachus") on eteläamerikkalainen papukaijalaji. Laji pesii suurissa parvissa samantapaisissa yhteispesissä kuin esimerkiksi tasavaltalaiset. Munkkiaratit myös yöpyvät näissä pesissä ja ruoanhakuun lähtiessään ne jättävät muutaman vartioimaan pesiä.
Munkkiaratteja pidetään myös lemmikkilintuina. Sitä kutsuttiin aiemmin yleisesti munkkipapukaijaksi.
Levinneisyys.
Munkkiaratin luontainen levinneisyysalue on Boliviassa, Brasiliassa ja Argentiinassa. Istutettuna lajia esiintyy Puerto Ricossa, Yhdysvaltojen koillisosassa ja Espanjassa. Munkkiaratit viihtyvät sademetsien lisäksi muun muassa hedelmä- ja palmuviljelmillä.
Ravinto.
Munkkiaratit pitävät hedelmistä, pähkinöistä, kukista ja lehdistä sekä hyönteisistä ja niiden toukista. Lemmikkeinä munkkiaratit ovat herkkiä lihomaan.
Lisääntyminen.
Munkkiaratit voivat pesiä kaikkina vuodenaikoina, mutta tavallisesti ne tekevät sen lokakuussa. Silloin naaras munii 5–8 munaa erityisessä poikuekammiossa. Lisääntyminen on huonosti tunnettua, mutta poikaset itsenäistyvät kuusiviikkoisina. Täysikasvuisina linnut ovat noin 29 cm pitkiä.
Willem van Hanegem

Willem (”Wim”) van Hanegem (s. 20. helmikuuta 1944 Breskens) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Ura pelaajana.
Van Hanegem pelasi uransa huippuvuodet Feyenoord Rotterdamissa juhlien mestaruuksia niin Alankomaissa kuin Euroopankin kentillä. Maajoukkuetasolla van Hanegemin suurin saavutus oli MM-hopea vuoden 1974 lopputurnauksessa.
Van Hanegem on sanonut, ettei pidä saksalaisista. Aina, kun hän pelasi saksalaisia vastaan, hänellä oli toisen maailmansodan muistoista johtuvia ongelmia. "I don't like Germans. Everytime I played against German players, I had a problem because of the war." (Winner, D. Brilliant Orange. Bloomsbury, 2000.) Van Hanegemin veli, isä ja sisar menehtyivät II maailmansodassa, kun liittoutuneet pommittivat Wehrmachtin joukkoja Breskensin kaupungissa syksyllä 1944.
Van Hanegemin poika Willem van Hanegem nuorempi on kansainvälistä menestystä saavuttanut EDM-artisti.
Meriitit
Ura valmentajana.
Van Hanegem aloitti valmennusuransa Feyenoordissa toimien Ab Fafién ja Thijs Libregtsin apuvalmentajana vuosina 1983–1986. Hän toimi apulaisvalmentajana myös FC Utrechtissa ja FC Wageningenissa ennen siirtymistään Alankomaiden amatöörimaajoukkueen päävalmentajaksi 1991.
Van Hanegem palasi Feyenoordin 1992 ja luotsasi joukkueen liigamestaruuteen 1993 sekä Cupin voittoon 1994 ja 1995. Feyenoordista van Hanegem siirtyi 1995 valmentamaan saudiarabialaista Al Hilalia, jonka päävalmentajana hän voitti Saudi-Arabian mestaruuden ja Arabian cupin 1996.
Van Hanegemin valmennuksessa AZ Alkmaar nousi Alankomaiden pääsarjaan 1998. Hän on toiminut urallaan myös Alankomaiden maajoukkueen apulaisvalmentajana. Vuosina 2005–2007 van Hanegem valmensi Maroc Profsia.
Heinäkuussa 2007 FC Utrecht palkkasi van Hanegemin seuran uudeksi päävalmentajaksi Saudi-Arabiaan siirtyneen Foeke Booyn seuraajaksi. Debyyttikaudellaan Utrechtissa van Hanegem luotsasi seuran Eredivisiessä 10. sijalle. Kausi 2008/09 alkoi samoissa merkeissä. Joulukuussa 2008 van Hanegem kuitenkin erotettiin seurasta hänen kerrottuaan muutamaa päivää aikaisemmin, ettei olisi halukas jatkamaan seurassa enää kauden jälkeen. Hän oli myös pettynyt seuran päätökseen erottaa hänen apuvalmentajansa. 
Meriitit
Dragonland

Dragonland on ruotsalainen power metal -yhtye. Yhtye on perustettu vuonna 1999.
Nore

Nore on vaarallinen matalikko Thamesin suistossa. Ennen nykyaikaista kartoitusta ja elektronisia paikanmääritysvälineitä matalikko muodosti pahan vaaratekijän merenkululle, ja siksi maailman ensimmäinen majakkalaiva, sluuppi "Nore", sijoitettiin juuri tämän matalikon luo osoittamaan sijainnillaan turvallisen väylän alkua. 
Osittain perinnesyistä Noren matalikolla oli miehitetty majakkalaiva vuoteen 1955, vaikka nykyajan tutka, kaikuluotain ja elektroninen navigointi olivatkin tehneet sen oikeastaan tarpeettomaksi. 
Paikalla ollut viimeisin majakkalaiva on museoitu.
Etulinjan edessä

Etulinjan edessä () on Åke Lindmanin ohjaama suomalainen sotaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2004. Se on ensimmäinen Suomen sotia 1939–1945 käsittelevä ruotsinkielinen elokuva.
Elokuva sijoittuu jatkosodan aikaan vuosiin 1942–1944. Se kertoo ruotsinkielisen jalkaväkirykmentin JR 61:n vaiheista aluksi Itä-Karjalassa ja kesällä 1944 Karjalankannaksella.
Elokuva perustuu muutamien JR 61:ssä palvelleiden sotilaiden sota-aikana pitämiin päiväkirjoihin. Elokuvan henkilöitä ovat muun muassa eversti Alpo Marttinen sekä Harry Järv, joka esittää itseään kertomassa lehdistölle Suomen sodista.
Esitykset.
Elokuva sai ensi-iltansa 5. maaliskuuta 2004, mutta ennen sitä järjestettiin kuusi ennakkonäytöstä, muun muassa Bio Granissa Kauniaisissa Kaunialan sotavammasairaalan toverikunnalle ja Pietarsaaressa sotaveteraaneille. Elokuva sai 93 576 katsojaa. Ensiesitys televisiossa oli itsenäisyyspäivänä 2007 FST5:llä.
Vastaanotto.
Elokuva sai vaihtelevia arvioita. ”Åke Lindmanin suururakka paljastuu draamadokumentiksi, jossa ohjaaja näyttelijöineen rekonstruoi tunnontarkasti ”siellä jossain” kaikkensa antaneiden silminnäkijätodistukset kiihkottomaksi, mutta tunteita liikuttavaksi rintamaraportiksi”, arvioi elokuvaa Hannu Björkbacka ("Keskipohjanmaa" 7.3.2004). Tapani Maskulan ("Turun Sanomat" 6.3.2004) mukaan ”Niin kiinnostavia persoonia kuin Järv ja Marttinen varmaan ovatkin, he jäävät vain kasvottomiksi tinasotamiehiksi dramaturgialtaan rutikuivassa raportissa”. Johanna Laurilan ("Katso" 10/2004) mielestä ”Kuvaukseltaan elokuva on kesäisinkin harmaa, väreistä pesty. Systemaattinen tyylikeino tuo mieleen sodan vuodenajoista piittaamattoman turtumuksen, mutta yli kaksituntisessa elokuvassa se myös korostaa draaman latteutta.”
Sluuppi

Sluuppi on yksimastoinen, kahdella purjeella varustettu purjealus. Siinä on normaalisti yksi suorakulmaisen kolmion muotoinen isopurje sekä yksi keulapurje, jonka koko ja malli voi vaihdella aivan kapeasta myrskyfokasta aina isopurjeen puolimaille ulottuvaan genovafokkaan eli genuaan. 
Takilatyyppiä pidetään eräänä tehokkaimmista yksimastoisista, ja siksi se onkin nykyään eräs kaikkein tavallisimmista. Sen heikkous on kuitenkin maston korkeus, joka tekee sen pystyttämisestä, laskemisesta, varastoinnista ja kuljettamisesta hieman vaikeampaa verrattuna matalampiin takilatyyppeihin. Sluuppitakilan tasapainottamiseen tarvitaan vantteja ja haruksia.
Sluuppi populaarikulttuurissa.
Yhdysvaltalainen pop- ja rockyhtye The Beach Boys levytti vuonna 1966 jamaikalaiseen kansansävelmään perustuvan kappaleen Sloop John B, josta tuli yksi yhtyeen suurimmista hiteistä.
Jooli

Jooli on kaksimastoinen purjealus, jossa peräsinakseli on taemman eli mesaanimaston etupuolella. Jos peräsinakseli on mesaanimaston perän puolella, alustyyppiä kutsutaan nimellä ketsi. 
Useimmat nykyajan kaksimastoiset purjealukset ovat ketsejä, jooli on tyyppinä huomattavasti harvinaisempi. Joissain nykyaikaisissa retkipurjejollissa käytetään joolitakilaa, mistä esimerkkinä on suosittu Navigator-vene. 
Lähteet.
VTT
Oulun palo 1705

Oulun palo 1705 oli tulipalo Oulussa 20. heinäkuuta 1705. Tuhoa täydensi toinen palo 28. elokuuta. Paloissa paloi yhteensä 144 taloa ja 121 aittaa kolmannesta ja neljännestä kaupunginosasta. Kaupunginosajako oli tuohon aikaan eri kuin nykyisin. Silloisen Oulun ensimmäinen kaupunginosa käsitti kaupungin vanhimman osan, Pokkitörmän, kirkon ja kaupunginojan välisen alueen nykyiselle Isokadulle asti. Toinen kaupunginosa oli ensimmäisestä kaupunginosasta itään oleva alue kaupunginaidan sisäpuolella. Palanut kolmas kaupunginosa käsitti Hahtiperän, kaupunginojan suun ja nykyisen Pakkahuoneenkadun välisen alueen. Neljäs kaupunginosa kattoi kaupungin eteläosan ja oli kaupunginosista selvästi laajin.
Heinäkuun palo.
Suuri osa kaupunkia paloi 20. heinäkuuta. Palo sai alkunsa Knuutti Juhonpojan keittiöstä, jossa palvelija Valpuri Pietarintytär valmisti viinamäskiä. Kovan tuulen auttamana palo levisi nopeasti silloisessa IV kaupunginosassa, ja käytännössä koko kaupunginosa paloi maan tasalle.
Elokuun palo.
28. elokuuta eli noin kuukauden päästä edellisestä suurpalosta kaupunkia kohtasi uusi onnettomuus. Tuli pääsi irti Tuomas Jakun talon aitasta. Tuli tuhosi edellisestä palosta pelastuneista taloista 39 ja lisäksi paloi myös suurin osa Hahtiperän alueen ranta-aitoista.
Palon seuraukset.
Kaupungin aluetta supistettiin siirtämällä tulliaitaa kaupungin keskustaan päin. Niille, joiden tontit jäivät tulliaidan ulkopuolelle, annettiin tontit keskempää kaupunkia. Hahtiperän ranta-aittojen ja kaupungin talojen väliin päätettiin jättää vapaata tilaa.
Kiekkokala

Kiekkokala ("Symphysodon discus") on nimensä mukaisesti kiekkomaisen pyöreä ja sivuilta litteä kalalaji, joka kuuluu kiekkokalojen sukuun kirjoahventen heimossa. Sen luontaista esiintymisaluetta on Amazonin vesistö Etelä-Amerikassa.
Kiekkokala on suosittu akvaariokala. Myös muita saman suvun kaloja sanotaan usein kiekkokaloiksi. Niistä on jalostettu lukuisia värimuunnoksia.
Koko ja ulkonäkö.
Kiekkokala on nimensä mukaisesti kiekkomaisen pyöreä ja sivuilta litteä, noin 20 cm pitkä kala, jonka kyljessä on punaisia poikkijuovia ja yhdeksän mustaa pystyraitaa, joista keskimmäinen on muita tummempi ja leveämpi. Lisäksi selkä- ja peräevässä on sinisiä pisteitä.
Esiintymisalue ja elinympäristö.
Kiekkokalaa tavataan luonnossa Amazonin jokialueella vesissä, joissa on runsaasti kasvillisuutta, puiden oksia ja juurakoita. Näissä oloissa sen värit ja ruumiinmuoto naamioivat sen tehokkaasti ympäristöönsä.
Käyttäytyminen.
Kiekkokalat ovat rauhallisia kaloja. Ne viihtyvät parhaiten isoissa ryhmissä, joihin kuuluu vähintään kuusi kalaa. Parven sukupuolijakaumalla ei ole merkitystä. Ryhmässä on tarkka hierarkia, jota johtaa yleensä suuri naaraskiekkokala, joskus myös koiras. Yleensä arvojärjestyksen alimmaista kohdellaan huonosti. Kiekkokalat pariutuvat eliniäkseen, mutta tarvitsevat silti parven ympärilleen.
Hoito ja lisääntyminen.
Kiekkokala-akvaariolle olisi varattava ainakin 350–400 litraa tilaa, mutta on myös oleellista, että akvaarion korkeuden tulee olla ainakin 50 cm, sillä kalat ovat korkeita. Kiekkokalojen asuinkumppaneiksi sopivat kaikki lämpimän veden pienet kalat, parhaita ovat perhoskirjoahven, kardinaalitetra, punapäätetra ja sitruunatetra. Pohjakaloiksi sopivat monet lämpimän veden imusuiset monnit, kuten monet arvostetut plekot. Muita kiekkokalojen suosimiin lämpötiloihin soveltuvia pohjakaloja ovat helmimonninen, kuparimonninen, kultapäämonninen, kärsänuoliainen, ja piikkisilmät. 
Kiekkokalat kiinnittävät munansa pystysuoralle pinnalle, esimerkiksi vedenalaiselle oksalle. Poikasten kuoriuduttua ne siirretään erityiseen poikaskuoppaan. Muutaman päivän ikäisinä ne alkavat syödä emojen kylkiinsä erittämää ravitsevaa limaa. Tämä on niiden ainoa ravinnonlähde yli kuukauden ikäisiksi asti.
Vesiolot ja ravinto.
Kiekkokala viihtyy parhaiten pehmeässä ja lievästi happamassa vedessä. Sopiva pH-arvo on noin 5–6,5. Veden tulisi olla jonkin verran lämpimämpää kuin muilla akvaariokaloilla. Suosituksena voi pitää 27–33 celsiusastetta.
Täpläkutsa

Täpläkutsa eli suoankerias ("Monopterus albus") on muodoltaan käärmemäinen, suomuton kala, jolla ei ole rinta- eikä vatsaeviä, mutta jonka selkä- ja peräevät ovat pitkät. Pyrstöosa on voimakkaasti kapeneva. Täpläkutsan kidusaukot ovat sulautuneet yhdeksi raoksi ruumiin alapuolella. Kidukset ovat pienet, mutta kala pystyy hengittämään happea ilmasta suun suonikkaiden limakalvojen avulla. Aikuiset kalat ovat yleensä 25–40 cm:n pituisia, joskus lähes metrin.
Levinneisyys.
Lajin luontainen levinneisyysalue ulottuu Japanista ja Pohjois-Kiinasta Thaimaahan ja Burmaan. Se viihtyy seisovissa vesissä kuten lammissa ja riisipelloilla ja voi tarvittaessa kaivautua mutaan, jos sen kotivesistö kuivuu kuivana kautena. Täpläkutsa on ruokakala ja paikoin kaupallisesti tärkeä. Laji on levinnyt luontoon myös Yhdysvalloissa.
Lisääntyminen.
Kudun aikana koiras puhaltaa veden pintaan syljestään vaahtopesän, johon naaras laskee mädin. Koiras vahtii vaahtopesää kunnes poikaset kuoriutuvat.
Aliohjautuminen

Aliohjautuminen on tilanne, jossa auto kääntyy loivemmin kuin etupyörien kääntökulma edellyttäisi. Nopeuden kasvaessa aliohjautuvuus yleensä kasvaa, joten ajettaessa mutkaan nopeammin täytyy myös rattia kääntää enemmän. Aliohjautuva auto pyrkii puskemaan suoraan ulos mutkasta, joten aliohjautumista kutsutaan myös "puskemiseksi". 
Nykytekniikalla tätä ajamista ja turvallisuutta haittaavaa ilmiötä pyritään estämään varustamalla ajoneuvoja ajonvakautusjärjestelmillä. Aliohjautumisen vastakohta on yliohjautuminen. Tavallisesti autot pyritään tekemään hieman aliohjaaviksi, koska aliohjaavaa autoa on helpompi hallita kuin yliohjaavaa.
William Carlos Williams

William Carlos Williams (17. syyskuuta 1883 Rutherford, New Jersey, Yhdysvallat – 4. maaliskuuta 1963 Rutherford, New Jersey, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen lastenlääkäri ja runoilija. Hänen tuotantonsa liittyy läheisesti modernismiin ja imagismiin.
New Jerseyssä syntyneen Williamsin isä oli englantilainen maahanmuuttaja ja äiti Puerto Ricosta. Tuleva runoilija opiskeli kotimaansa lisäksi Genevessä ja Pariisissa. Williams hoiti runoilijanuransa ohella lastenlääkärin työtä Rutherfordissa vuoteen 1951 saakka. Hänen oma terveytensä alkoi heiketä 1940-luvulla sydänkohtauksen seurauksena, ja seuraavalla vuosikymmenellä hän oli lyhyesti laitoshoidossa masennuksen vuoksi. 
Williams kuoli Rutherfordissa 79-vuotiaana. Hänelle myönnettiin toukokuussa 1963 postuumi Pulitzer-palkinto runokokoelmasta "Pictures from Brueghel and Other Poems". Runojen lisäksi Williamsin tuotantoon kuuluu muun muassa sekalaista proosaa, novelleja ja omaelämäkertateos.
Williams oli ainakin Allen Ginsbergin opettaja ja merkittävä esikuva.
Kovemmat kädet

Kovemmat kädet on PMMP-yhtyeen toinen albumi, joka julkaistiin 9. maaliskuuta 2005. Siitä on tehty myös niin sanottu ”kumipainos”, jolta löytyy uusi, myös saman vuoden Kesäkumi-kappale ”Kumivirsi” ja coverversio Noitalinna huraa! -yhtyeen kappaleesta ”Pikkuveli”. Kumipainoksella on myös kappaleiden ”Päiväkoti” ja ”Matkalaulu” musiikkivideot.
Albumilta julkaistiin ensimmäisenä singlenä ”Päiväkoti”, jolle on tehty myös musiikkivideo. Toisena singlenä julkaistiin "Oo siellä jossain mun", josta tuli suuri hitti. Kolmas oli "Matkalaulu", jolle PMMP on tehnyt itse musiikkivideon. Neljäs single oli "Pikkuveli", jolle on myös musiikkivideo. Kolmea viimeisintä singleä ei julkaistu myyntiin.
Albumin alkuperäinen versio oli Suomen virallisella albumilistalla parhaimmillaan sijalla #5 ja kumipainos sijalla #2. "Kovemmat kädet" pysyi Suomen albumilistalla yhteensä 57 viikkoa, ja sitä on myyty yli 80 000 kappaletta, mikä tekee siitä PMMP:n ylivoimaisesti myydyimmän albumin. Vuoteen 2006 mennessä se oli myynyt tuplaplatinalevyyn oikeuttavan määrän. Elokuussa 2012 albumi ylitti 100 000 kappaleen myynnin rajan.
Vuonna 2006 "Kovemmat kädet" palkittiin Vuoden albumin Emma-palkinnolla.
"Sue"-lehti valitsi vuonna 2009 "Kovemmat kädet" 2000-luvun ensikymmenen toiseksi parhaaksi kotimaiseksi albumiksi "Kauko Röyhkä &amp; Riku Mattila" -albumin jälkeen. Vuoden 2019 marraskuussa albumi valittiin 2000-luvun parhaimmaksi levyksi musiikkilehti Soundin järjestämässä kriitikkoäänestyksessä.
Leskiäidin tyttäret

Leskiäidin tyttäret on PMMP:n kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 15. marraskuuta 2006. Se myi julkaisupäivänään platinalevyyn oikeuttavat yli 30 000 kappaletta. Albumi pysyi Suomen virallisen listan ensimmäisellä sijalla kaksi viikkoa ja listan kärkituntumassa 11 viikkoa. Yhteensä se pysyi listalla 28 viikkoa. Albumi julkaistiin CD:n lisäksi myös vinyyliformaatissa.
Vuonna 2007 "Leskiäidin tyttäret" palkittiin Vuoden albumin ja Vuoden pop Emma-palkinnoilla. "Sue"-lehti valitsi albumin 2000-luvun ensikymmenen kahdeksanneksi parhaaksi kotimaiseksi albumiksi vuonna 2009.
MCCUU

MCCUU (Marine Corps Combat Utility Uniform) on Yhdysvaltain merijalkaväen uusin taisteluasu, joka otettiin käyttöön vuonna 2002. Siinä käytetään uusinta "digikuviointi"-tyyppiä nimeltä MARPAT (Marine Disruptive Pattern), jota kehitettiin alun perin kolmena eri kuviona. Ne ovat "Desert" (aavikko), "Woodland" (metsä) ja "Urban" (kaupunki). Näistä urban-kuviointia ei kuitenkaan ole otettu käyttöön ja hyväksytty viralliseksi taisteluasuksi.
Martinniemen rautatieasema

Martinniemen rautatieasema () oli rautatieasema Suomen rataverkkoon kuuluneella sivurataosuudella . Liikennepaikka sijaitsi Pohjois-Pohjanmaalla Haukiputaan kunnan Martinniemen kylässä, noin kuuden kilometrin päässä Haukiputaan rautatieasemalta. Asema palveli pääasiassa Martinniemen Saha Oy:n kuljetuksia. Liikennepaikka avattiin rautatien valmistuttua 1938 ja se oli käytössä vuoteen 1986 saakka, jolloin liikenne päättyi. Martinniemen liikennepaikka lakkautettiin 1. tammikuuta 1990 yhdessä rataosan kanssa, ja ratapiha purettiin 1999.
Asemarakennuksena Martinniemessä toimi Rovaniemen radalta siirretty vahtitupa. Asemarakennus on purettu.
Vuosina 1938–1956 Martinniemessä oli myös henkilöliikennettä, parhaimmillaan sieltä oli suoria moottorijunayhteyksiä Ouluun. Henkilöliikenne kuitenkin lakkautettiin kannattamattomana 25. kesäkuuta 1956.
Henkilöliikenteen päättymisen jälkeen asema palveli ainoastaan Martinniemen Saha Oy:n tavarakuljetuksia. Sahalla oli loppuvuosina oma vaihtotyöhön tarkoitettu pienveturi, jolla yhtiö hoiti tehdasalueen sisäiset vaihtotyöt. Valtionrautateiden vaihtotyömiehistö hoiti vaihtotyöt Martinniemessä.
Madagaskarin lippu

Madagaskarin lippu on Madagaskarin kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 14. lokakuuta 1958 kaksi vuotta ennen Madagaskarin itsenäistymistä Ranskan alaisuudesta.
Värit Madagaskarin lipussa kertovat maan historiasta, itsenäisyystaistelusta ja perinteisistä yhteiskuntaluokista. Punainen ja valkoinen olivat Ranskalle vuonna 1896 antautuneen Merinan kuningaskunnan värit. Ne olivat käytössä Merinan viimeisen kuningattaren, Ranavalona III:n lipussa.
Lipun värit symboloivat seuraavia asioita:
Metronome

Metronome () on japanilainen visual kei-yhtye. Sitä kuvataan usein teknopunk-yhtyeeksi, mutta musiikissa on vaikutteita myös pop- ja rock-musiikista. 
Jäsenet.
Metronomen kakkoskitaristi Fukusukella on oma projekti nimeltä ADAPTER, jonka kappaleet ovat hieman metronomen tapaisia. Kappaleissa hän laulaa ja soittaa itse.
Sharaku Kobayashilla on yhtye nimeltä FLOPPY. Sharakun lisäksi FLOPPYssa soittaa Hiromu Toda, Shinjuku Gewaltin laulaja.
Riitta

Riitta on suomalainen naisen etunimi. 
Riitta voi olla muunnos englanninkielisissä maissa käytetystä nimestä Bridget, joka puolestaan on versio iirinkielisestä nimestä Brighid. Brighid merkitsee ylennettyä, ylistettyä ().
Toisaalta Riitta voi juontua kansainvälisestä nimestä Rita, joka puolestaan on lyhenne Margaritasta tai muista rita-loppuisista nimistä.
Margaritan alkuperä on kreikan kielen helmeä merkitsevässä sanassa.
Espanjaksi Margarita merkitsee päivänkakkaraa.
Tammikuuhun 2025 mennessä nimi on annettu 45 908 suomalaiselle. Heistä yli puolet on syntynyt 1940- ja 1950-luvuilla.
Nimipäivä.
Riitan nimipäivä on 1. helmikuuta. Nimi esiintyi Kansanvalistusseuran kalenterissa jo vuonna 1882, ja viralliseen almanakkaan se otettiin tälle päivälle vuonna 1950.
Nimi sijoitettiin tälle päivälle, koska käsitettiin Brigita-nimen suomalaiseksi vastineeksi ja sama päivä oli Suomessakin Brigitan päivä keskiajalta vuoteen 1907 saakka Päivä oli aikoinaan muinaisirlantilainen Brigit-jumalattaren kunniaksi vietetty juhlapäivä, imbolc, josta myöhemmin kristillisessä pyhimyskalenterissa tuli samannimisen irlantilaisen abbedissan, Pyhän Brigidin muistopäivä.
Vanja-eno

Vanja-eno (joskus myös Eno Vanja, ) on Anton Tšehovin näytelmä. Se julkaistiin 1890-luvulla ja esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1900 Konstantin Stanislavskin ohjaamana. "Vanja-eno" lasketaan kuuluvaksi sarjaan, johon kuuluvat lisäksi näytelmät "Lokki", "Kolme sisarta" ja "Kirsikkapuisto".
Näytelmän kantava teema on tuhlattu elämä. Vanja-eno toteaa 47-vuotiaana olevansa vanhus: hän on tehnyt maatilalla työtä antaen työn tuoton – jo kuolleen – sisarensa miehelle, professorille, joka käytti koko uransa saamatta mitään aikaan. Näytelmän alussa professori haluaa muuttaa tilan rahaksi ja muuttaa Suomeen viettämään eläkevuosiaan.
Vaikka näytelmä on kirjoitettu ennen luonnonsuojeluaatteen yleistymistä, näytelmän lääkäri on huolissaan metsien tilasta. Tšehovin onkin tämän vuoksi sanottu olleen ”ekologi ennen ekologiaa”.
Vanjan nuorempi sisar on syvän uskonnollinen ja on valmis uhraamaan elämänsä tuonpuoleisen palkinnon toivossa.
Näytelmässä miesten ja naisten väliset rakkaudet tai ihastumiset kohdistuvat tavoittamattomiin henkilöihin.
Tyyliltään "Vanja-eno" luokitellaan usein draamaksi tai tragikomediaksi. Tšehov itse kutsui näytelmää komediaksi.
Teatteriesityksiä Suomessa.
"Vanja-eno" on vanhimpia Suomessa laitosteatterissa esitettyjä näytelmiä. 2000-luvulla sitä on esitetty muun muassa Avoimet Ovet -teatterissa. Reko Lundan ohjasi "Vanja-enon" Tampereen Työväen Teatterissa (ensi-ilta 2002) ja Pekka Milonoff KOM-teatterissa (ensi-ilta 24.10.2007).
Helsingin kaupunginteatterin version, jonka ensi-ilta nähtiin 18.9.2014, ohjasi unkarilainen Tamás Ascher. Rooleissa nähtiin muun muassa Santeri Kinnunen, Martti Suosalo ja Esko Salminen.
Anu Tuomi-Nikula

Anu Tuomi-Nikula (s. 1975) on suomalainen lastenohjelmien toimittaja, ohjaaja, nukkenäyttelijä ja kirjailija. Hän on muun muassa opiskellut teatteria, lastenelokuvaa ja kuvataiteita. Hän aloitti televisiouransa lastenohjelma Pikku Kakkosen juontajana vuonna 1997, ja hän on usean Pikku Kakkosen hahmon takana (muun muassa Neponen, Jepu Neulanen ja Nalle). Tuomi-Nikula on luonut ja nukkenäytellyt käsinukkejänö Neposta vuodesta 2000 alkaen. Nukentekijä on Anna-Liisa Tarvainen. Tuomi-Nikula myös näytteli keiju Berenikeä lastenohjelmassa "Hui hai hiisi".
Teemu Palosaari

Teemu Palosaari (s. 16. helmikuuta 1978 Kittilä) on suomalainen näyttelijä.
Palosaari kävi Lahden kansanopiston teatterilinjan, minkä jälkeen hän opiskeli Teatterikorkeakoulussa 1999–2003. Valmistumisensa jälkeen hän oli kiinnitettynä Seinäjoen kaupunginteatteriin. Vuonna 2005 Palosaari jättäytyi freelanceriksi ja teki erilaisia töitä teatterin lisäksi elokuvissa ja televisiosarjoissa. Sittemmin hän on ollut kiinnitettynä Lahden kaupunginteatteriin.
Palosaari on nähty muun muassa Pete Niirasen roolissa televisiosarjassa "Salatut elämät". Syksystä 2012 alkaen Palosaari nähtiin Yle TV2:n draamasarjassa "Uusi päivä" Hannupekka Latvalan roolissa, joka vieraili yhden jakson ajan myös "Kotikadussa". Palosaaren esittämä hahmo poistui "Uudesta päivästä" helmikuussa 2013. Palosaari on naimisissa näyttelijä Saana Hyvärisen kanssa ja heillä on kolme lasta. Palosaari on innokas jalkapallofani ja hän kannattaa Liverpoolia.
Teatterirooleja.
Lähde
Keltamaksaruoho

Keltamaksaruoho ("Sedum acre") on suomumaksaruohojen sukuun kuuluva monivuotinen kasvi. Sitä on Suomessa sekä luonnonvaraisena että koristekasvina.
Tuntomerkit.
Keltamaksaruoho on 3–12 senttimetrin korkuinen. Sen rennot varret muodostavat tiheitä mattomaisia kasvustoja. Pienet ja lyhyet lehdet ovat väriltään vaaleanvihreät tai punertavat, muodoltaan paksut ja tyvestä leveät, ja ne sijaitsevat tiiviisti ja varrenmyötäisesti yläviistoon osoittaen. Erotuksena läheiseen särmämaksaruohoon lehdet eivät ole järjestäytyneet säännöllisesti. Kesä–heinäkuussa keltamaksaruohokasvustot peittyvät runsaista kukinnoista. Kukinto on viuhko, jossa on 3–6 kirkkaankeltaista tähtimäistä kukkaa. Kukat ovat kooltaan 6–8 millimetriä. Terälehtiä on viisi; ne ovat suippoja ja kaksi kertaa verholehtiä pidemmät. Syksyllä saattaa seurata vielä toinen, vaatimattomampi kukinta.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Keltamaksaruohon tyypillisin kasvupaikka on kallio, mutta sitä voi tavata myös somerikoilla, kedoilla, nummilla, dyyneillä, muureilla, sorakuopissa, tienvarsilla ja joutomailla. Se vaatii paljon valoa, eikä siten siedä isompien kasvien varjostusta. Muiden maksaruohojen tapaan se sietää hyvin kuivuutta. Keltamaksaruohoa esiintyy luonnostaan Euroopassa, mutta se on levinnyt ihmisen vaikutuksesta myös Pohjois-Amerikkaan. Sitä esiintyy kaikissa Pohjoismaissa – Suomessa yleisenä kaikilla rannikkoseuduilla ja Etelä-Suomessa sisämaassa aina Salpausselälle saakka. Järvi-Suomessa on lisäksi useita hajaesiintymiä.
Kees Rijvers

Cornelius Kees Rijvers (27. toukokuuta 1926 Breda – 4. maaliskuuta 2024) oli alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja pelaaja.
Vuonna 2004 Rijvers sai ensimmäisen Rinus Michels Oeuvre -palkinnon elämäntyöstään jalkapallossa. 
Ura pelaajana.
Meriitit pelaajana
Ura valmentajana.
Meriitit valmentajana
Zerrin Özer

Zerrin Özer (s. 4. marraskuuta 1957 Ankara, Turkki) on turkkilainen pop-laulaja. Hän on syntynyt Ankarassa. Vuosina 1978-1980 hän työskenteli "İstanbul Gelişim Orchestran" jazz- ja tanssimusiikkiprojektejen parissa.
Vuonna 2000 hän teki kokoelmalevyn nimeltä "Bir Zerrin Özer Arşivi".
MIPS-luku

MIPS on ekotehokkuuden mittayksikkö, joka kertoo kuinka paljon luonnonvaroja (materiaalia) tarvitaan yhden palveluyksikön tuottamiseen. Kirjainyhdistelmä tulee englannin kielen sanoista "Material input per unit of service", eli materiaalipanos tuotettua palvelua kohden. MIPS on saksalaisen ympäristötutkimukseen keskittyneen Wuppertal-instituutin keksimä materiaalitehokkuuden mittari. 
Normaalisti materiaalitehokkuudessa tarkastellaan sitä, kuinka paljon luonnonvaroja kuluu yhden tavaran tuottamiseen. MIPS -näkökulma vie tarkastelun astetta syvällisemmäksi. Siinä tuotannon tavoite ei ole tavara, vaan tavaratuotannon mahdollistama palvelu. Ottamalla materiaalitehokkuuden lähtökohdaksi tuotettu palvelu voidaan vertailla hyvin eri tavoin tuotettujen toimintojen materiaalitehokkuutta.
Olennainen osa MIPS-luvun laskemista on materiaalikertoimien käyttö, joilla lasketaan erilaisten kuluneiden materiaalien vaatimat luonnonvarat. Periaatteessa kaikki luonnonvarojen kulutus voitaisiin ynnätä yhdeksi niiden massaa kuvaavaksi luvuksi. MIPS-laskuissa kuitenkin erotellaan näiden erojen vuoksi erilaiset luonnonvarat: muun muassa bioottiset eli uusiutuvat raaka-aineet, abioottiset eli uusiutumattomat raaka-aineet, maa-aines, vesi ja ilma. 
Kun MIPS-arvosta otetaan käänteisarvo, saadaan luonnonvaratuottavuus. Se kertoo kuinka paljon hyötyä tietty määrä luonnonvaroja tarjoaa.
Näkökulman heikkoutena voi pitää sitä, ettei se erottele lopputuotteena syntyvien aineiden haitallisuutta.
Esimerkki.
Autojen tuotanto tapahtuu niiden tarjoaman kuljetuspalvelun vuoksi. Elinkaarensa aikana auto kuljettaa (ihmisiä ja tavaroita) tietyn kilometrimäärän. Palveluyksiköksi voidaan valita vaikka yksi kilometri kuljetusta. Lasketaan siis auton kaikki luonnonvarojen kulutus tuotannossa, tankkauksessa, ylläpidossa ja jätehuollossa ja jaetaan se auton elinkaaren aikana tuotetulla kilometrimäärällä. Saatua MIPS-lukua voidaan verrata muilla tavoin tuotettujen kuljetuspalveluiden MIPS-lukuun.
Korpi-imarre

Korpi-imarre ("Phegopteris connectilis", syn. "P. polypodioides", "Thelypteris phegopteris", "Lastrea phegopteris", "Dryopteris phegopteris") on pienehkö saniainen, joka muodostaa kosteisiin paikkoihin yhtenäisiä kasvustoja. Lajia tavataan laajalti Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Korpi-imarre on yleinen myös Suomessa.
Ulkonäkö ja koko.
Korpi-imarteen maavarsi on vaakasuora, pitkä ja nysty- tai karvasuomuinen. Lehdet kasvavat yksittäin. Lehden ruoti on 10–50 cm pitkä, eli 1–2 kertaa lehden lavan pituinen. Lehden kolmiomaisen puikea lapa on viisto tai melkein vaakasuora, tyvestä parilehdykkäinen mutta muuten pariosainen. Lehdykät ovat tasasoukkia, pariliuskaisia, ehyt- tai hammaslaitaisia ja alta karvaisia. Alin lehdykkäpari on tavallisesti hieman erillään ylemmistä, lehdykät ovat kääntyneet "viiksimäisesti" taaksepäin. Lehtilavan alla olevat itiöpesäkeryhmät ovat katesuomuttomia. Suomessa korpi-imarteen itiöt kypsyvät heinä-elokuussa.
Levinneisyys.
Korpi-imarre kasvaa koko Euroopassa Pyreneiltä itään mantereen eteläisimpiä osia lukuun ottamatta. Levinneisyysalue jatkuu laikuttaisena läpi Venäjän havumetsävyöhykkeen Siperiaan, Kiinaan ja Japaniin asti. Pohjois-Amerikan mantereella lajia tavataan Alaskassa, sekä Yhdysvaltain ja Kanadan itä- ja länsiosissa. Suomessa korpi-imarre on yleinen koko maassa. Runsaslukuisin laji on Keski- ja Itä-Suomessa.
Elinympäristö.
Korpi-imarre kasvaa rehevissä, kosteissa paikoissa kuten puronvarsikorvissa, ruoho- ja lehtokorvissa, lehtomaisissa metsissä sekä myös märillä ja varjoisilla kallioseinämillä.
Peter Simon Pallas

Peter Simon Pallas (22. syyskuuta 1741 Berliini – 8. syyskuuta 1811 Berliini) oli saksalainen luonnontieteilijä ja maantieteilijä, joka työskenteli pitkään Venäjällä. Hän oli ensimmäinen, joka esitti eliöiden polveutumisen sukupuuna.
Hänen isänsä Simon Pallas (1694–1770) oli kirurgian professori Berliinissä. Peter Simon Pallas oppi helposti uusia kieliä ja osasi saksan lisäksi latinaa, kreikkaa, englantia, ranskaa, venäjää ja tataaria. Poikana hän opiskeli yksityisopettajien johdolla ja kiinnostui luonnonhistoriasta. Hän opiskeli Hallen ja Göttingenin yliopistoissa ja vuodesta 1760 lähtien Leidenin yliopistossa, josta hän valmistui 19-vuotiaana.
Ura luonnontieteilijänä.
Hän asettui Haagiin, ja hänen eläinten luokittelua koskeva teoriansa herätti huomiota. Vuonna 1767 Venäjän keisarinna Katariina II Suuri kutsui hänet Pietarin tiedeakatemian professoriksi. Samana vuonna hänet valittiin tieteellisen retkikunnan johtajaksi. Tutkimusretki tehtiin vuosina 1768–1774, ja se suuntautui Venäjän keskiosiin, Uralille, Länsi-Siperiaan, Altaille ja Taka-Baikalian alueelle. Retkikunta kartoitti alueiden eliölajistoa. Muut retkikunnan jäsenet olivat Ivan Bykov, Nikita Rytškov, Nikita Sokolov, Johan Peter Falck ja Johann Gottlieb Georgi.
Vuosina 1793–1794 hän johti toista retkikuntaa, joka tutki Etelä-Venäjää sekä Mustaamerta ja Krimiä. Vuonna 1795 Pallas asettui Krimille, jossa hän kirjoitti pääosan tieteellisistä teksteistään. Hän palasi Berliiniin vasta Napoleonin hallinnon aikoihin noin 1808.
Vuonna 1772 Pallasille esiteltiin Krasnojarskin läheltä löydetty 680 kilogrammaa painava metallinkappale. Hän kuljetutti sen Pietariin, ja hänen tutkimustensa perusteella se todettiin uuden tyyppiseksi meteoriitiksi. Se nimettiin sekä löytöpaikan mukaan Krasnojarskiksi että tutkijansa mukaan Pallasinraudaksi ("Pallas-Eisen"). Viimeksi mainitun nimen kivelle antoi saksalainen Ernst Chladni vuonna 1794.
Pallasin tieteellinen tuotanto oli erittäin laaja. Hän kuvasi tieteelle uusina lajeina muun muassa 220 kasvia, 45 nisäkästä ja 78 lintua. Pääosa Pallasin alkuperäisestä tuotannosta on sijoitettu Pietariin Venäjän tiedeakatemian arkistoon.
Pallaksen nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liittettävää auktorilyhennettä Pall..
Kunnianosoituksia.
Lukuisia eläimiä ja kasveja on myös nimetty Pallasin mukaan. Näitä ovat muiden muassa kurnusimppusuku "Pallasina", okakatkasuku "Pallasea", pikkupajusirkku "Emberiza pallasi", aasiankoskikara "Cinclus pallasii", kazakstanilainen piiskujänislaji "Ochotona pallasi", tyynenmerensilli "Clupea pallasii", harjuslaji "Thymallus pallasii" sekä planktonsiikamuoto ”"Coregonus pallasii"”. Kasveista "pallasii" –lajinimi esiintyy mm. ukonnauriiden ("Erysimum"), leinikkien ("Ranunculus"), sahramien ("Crocus"), kuusamien ("Lonicera") ja tyräkkien ("Euphorbia") suvuissa. Ruijanpallas sen sijaan ei liity etymologialtaan Pallasiin. 
Pallasin mukaan on nimetty Venäjän Volgogradin alueella sijaitseva Pallasovkan kaupunki, missä on myös hänelle omistettu muistomerkki, ja Pallas-Straße-niminen katu Berliinissä.
Kurt Nilsen

Kurt Erik Kleppe Nilsen (s. 29. syyskuuta 1978 Bergen, Norja) on norjalainen laulaja, joka nousi julkisuuteen voitettuaan norjalaisen Pop Idol -kilpailun. Hän sai 53% annetuista äänistä.
Hän osallistui myös 1. tammikuuta 2004 järjestettyyn World Idol -kilpailuun, jonka hän voitti.
Diskografia.
Albumit
Singlet