Joseph Franklin Rutherford

Joseph Franklin Rutherford (8. marraskuuta 1869 — 8. tammikuuta 1942) oli Vartiotorniseuran kolmas presidentti. Häntä edelsi Charles Taze Russell ja seurasi Nathan Homer Knorr. Rutherfordin aikana Russellin perustamista löyhistä raamatuntutkijoiden ryhmistä muodostettiin kiinteä järjestö, Jehovan todistajat. Useat pitävät Rutherfordia Jehovan todistajien oikeana perustajana.
Nuoruusvuodet.
Rutherford syntyi köyhään maanviljelijäperheeseen Morganin piirikunnassa, Missourissa. Hänen perheensä oli baptisteja. Rutherfordin isä salli poikansa koulunkäynnin vain, mikäli hän kustantaisi sen itse ja palkkaisi vielä tilalle rengin tekemään ne työt, jotka häneltä jäivät tekemättä. Rutherford otti lainan ja elätti itseään opiskeluaikanaan kiertävänä kirjaesittelijänä. Hän opiskeli lakitiedettä. Opiskelujensa jälkeen hän toimi tuomari El L. Edwarsin oppilaana ja oikeuden kirjurina Boonvillessä, Missourissa. Hän toimi myös erikois- tai sijaistuomarina samassa Missourin 14. tuomiopiirissä. Vaikka tämä sijaisuus kesti vain neljä päivää – joista kahtena ei oikeudessa ollut esillä yhtäkään juttua – hänestä on myöhemmin käytetty nimitystä "tuomari Rutherford".
Liittyminen Raamatuntutkijoihin.
Vuonna 1894 Rutherford sai käsiinsä Russellin kirjoittamien Raamatun tutkielmien kolme ensimmäistä osaa. Hän tuli vakuuttuneeksi sanoman oikeellisuudesta. Rutherford kastettiin raamatuntutkijoiden jäseneksi vuonna 1906, ja jo seuraavana vuonna hänestä tuli Siionin Vartiotorni- ja Traktaattiseuran lainopillinen neuvonantaja. Russellin kuoltua 1916 hänen johtamansa raamatuntutkijat joutuivat hajaannuksen tilaan. Vartiotorniseurassa puhkesi valtataistelu, jonka seurauksena osakkeenomistajat valitsivat Rutherfordin 6. tammikuuta 1917 Russellin seuraajaksi Vartiotorniseuran presidenttinä. Russell ei melkoisella varmuudella ollut kaavaillut Rutherfordia seuraajakseen; testamentissaan hän oli antanut tälle varajäsenyyden Seuran johtokunnassa. Rutherfordin valintaa seurasi raamatuntutkijoiden liikkeen hajaantuminen; valintaan tyytymättömät perustivat omia ryhmittymiä. Rutherford puolestaan korvasi johtokunnasta eronneet jäsenet omilla kannattajillaan, mikä takasi Vartiotorniseuran taloudellisen johdon keskittymisen hänen omiin käsiinsä. 
Rutherfordin valta kasvaa.
Pian valintansa jälkeen Rutherford julkaisi Russellin Raamatuntutkielmien seitsemännen osan, "The Finished Mystery" ("Täyttynyt salaisuus"). Teos, joka sisälsi Ilmestyskirjan, Hesekielin ja Laulujen laulun yksityiskohtaisen kommentaarin, esiteltiin Russellin kuoleman jälkeen julkaistuna teoksena, jonka olivat saattaneet painokuntoon kaksi Vartiotorniseuran nuorta virkailijaa, George F. Fisher ja Clayton J. Woodworth. Monet raamatuntutkijat kieltäytyivät kuitenkin hyväksymästä teosta Russellin kirjoittamaksi, heidän mielestään se oli Rutherfordin laatima väärennös. Lisäksi kirja sisälsi harvinaisen voimakkaita ja suorasanaisia hyökkäyksiä kristillisiä kirkkoja ja niiden papistoa vastaan. Kristilliset kirkot olivat raivoissaan kirjan julkaisusta, ja ne vaativat sen kieltämistä. Valtiovallan edustajat taas sanoivat kirjan lietsovan sodanvastaisuutta ja kehottavan kieltäytymiseen aseista. Ensimmäisen maailmansodan riehuessa tätä pidettiin hyvin pahana asiana.
Täyttyneen salaisuuden julkaisemista seurasi vainon aalto. Sen huipentumana Rutherford ja joukko muita Vartiotorniseuran johtavia virkailijoita pidätettiin. Heitä syytettiin vakoilusta vihollisen (eli Saksan) hyväksi sekä vehkeilystä Yhdysvaltain sotaponnistuksia vastaan. Rutherford tovereineen tuomittiin 1918 kahdeksaksikymmeneksi vuodeksi vankeuteen, jota kärsimään heidät lähetettiin Atlantaan, Georgiaan. Sodan päätyttyä vetoomustuomioistuin kuitenkin totesi, ettei Rutherfordille ja hänen kumppaneilleen ollut annettu tasapuolista ja puolueetonta oikeudenkäyntiä. Tuomio kumottiin 14. toukokuuta 1919, ja vangitut vapautettiin. 
Rutherford kumppaneineen katsottiin siis syyttömiksi, ja heidän maineensa palautettiin. Tämän osoittaa jo se, että Rutherford oli kuolemaansa 1942 saakka Yhdysvaltain asianajajaliiton jäsen – entiselle tuomitulle tämä olisi ollut mahdotonta. Vuosina 1939–1942 hän edusti Vartiotorniseuraa neljässätoista jutussa Yhdysvaltain korkeimmassa oikeudessa. Joukossa oli kaksi suullista käsittelyä, "Schneider v. State of New Jersey" (1939) ja "Minersville School District v. Gobitis" (1940). Missään vaiheessa hänen oikeuttaan toimia asianajajana ei asetettu kyseenalaiseksi.
Rutherfordin terveys kärsi kovin vankeusaikana. Hän sai keuhkovian, mikä teki hänen oleskelunsa talvisessa New Yorkissa, missä Seuran päämaja sijaitsi, hyvin vaikeaksi. Tämän johdosta hän vietti yleensä talvet San Diegossa, Kaliforniassa. Siellä hänen käytössään oli talo, jolle oli annettu nimi Beth Sarim eli Ruhtinaiden talo. Rutherford antoi talon olemassaololle myös teologisen selityksen. Hän selitti Vanhan testamentin aikojen "vanhojen arvokkaiden" eli patriarkkojen, profeettojen ja vanhurskaiden israelilaisten nousevan kuolleista jo ennen Harmageddonia. Beth Sarim oli hänen mukaansa valittu patriarkkojen ja kuningas Daavidin asunnoksi, kun he nousisivat kuolleista. Rutherfordin kuoleman jälkeen talo myytiin vähin äänin 1948. 
Seuran johtajiston ollessa vankeudessa Vartiotorniseuran toiminta lamaantui. Kirjallisuutta ei voitu julkaista ja saarnaamistyö hiipui. Rutherfordin palattua takaisin hän aloitti työn uudelleenorganisoinnin. Hän aloitti uudelleen Vartiotornin julkaisun, ja saarnaamistyö aloitettiin uudelleen. Saarnaamistyön kannalta keskeisiä olivat Rutherfordin koollekutsumat suuret kokoukset eli konventit. Ensimmäinen suuri konventti järjestettiin keväällä 1919 Cedar Pointissa, Ohiossa. Siellä Rutherford selitti jokaisen kristityn tehtävänä olevan sovituksen sanan vieminen maailmaan. Lisäksi hän ilmoitti Vartiotornin rinnalle tulevasta uudesta aikakauslehdestä nimeltä "The Golden Age" ("Kultainen aika", nykyisin "Herätkää!"). Vuosina 1922–1928 Rutherford järjesti seitsemän suuren konventin sarjan, joissa kussakin hyväksyttiin julistus, joissa kirkot, valtiot ja Kansainliitto tuomittiin ankarin sanoin Saatanan juoniksi ja luomuksiksi. Jehovan todistajat pitävät niitä nykyään Ilmestyskirjan 8:1-9 ja 11:15-19 mainittuina pasuunanpuhalluksina. 
Rutherford julkaisi vuonna 1920 kirjasen "Millions Now Living Will Never Die" ("Miljoonat, jotka nyt elävät, eivät koskaan kuole"). Siinä hän esitti vanhatestamentilliseen riemuvuosijärjestelmään perustuvan laskelman, jonka mukaan Jumalan valtakunnan piti saapua voimassaan vuonna 1925. Samaa Rutherford esitti myös seuraavana vuonna julkaistussa kirjassaan "The Harp of God" ("Jumalan harppu"), joka oli raamatuntutkijoiden opin systemaattinen esitys sekä ensimmäinen Rutherfordin julkaisema kirja. Tämä sai aikaan Jehovan todistajien keskuudessa voimistuneen julistus- ja käännyttämistyön. Raamatuntutkijoiden määrä kasvoi vuoteen 1925 25 000:sta 100 000:een. Vuoteen 1925 asetettujen toiveiden rauettua tyhjiin jäsenmäärä kääntyi ensi alkuun laskuun.
Teokratian luominen.
Rutherford oli jo 1917 varmistanut itselleen Vartiotorniseuran taloudellisen ja hallinnollisen johdon. Hän ei kuitenkaan saanut julkaista mitä tahansa Vartiotorniseuran nimissä. Russell oli testamentissaan määrännyt, että kaikki Seuran julkaisema materiaali piti ensin hyväksyä viisimiehisessä julkaisukomiteassa, jonka jäsen Rutherfordkin oli. Hän oli kuitenkin jatkuvissa kahnauksissa komitean kanssa, ja vuonna 1925 hän hajotti sen komitean asetuttua vastustamaan hänen kirjoittamaansa opillisesti käänteentekevää artikkelia "Birth of the Nation" ("Kansakunnan synty"). Täten Rutherford sai täyden määräysvallan myös opillisissa kysymyksissä.
Artikkelissa Rutherford määritteli uudelleen Vartiotorniseuran aseman. Russellille Vartiotorniseura oli ollut oikeudellinen järjestö, jonka tehtävänä oli olla yksittäisten raamatuntutkijoiden ja heidän seurakuntiensa "palvelijatar". Sen tehtävä oli julkaista kirjallisuutta ja tukea raamatuntutkijoiden toimintaa tarjoamalla heille esimerkiksi oikeudellista apua. Artikkelissa Rutherford selitti, että raamatuntutkijat olivat tosiasiassa kansakunta, "Jumalan oma kansa", ja Vartiotorniseura oli tämän Jumalan kansakunnan näkyvä ilmaus. Täten Rutherford Vartiotorniseuran presidenttinä itse asiassa selitti olevansa seurakunnan presidentti, sen näkyvä johtaja.
Rutherford selitti lisäksi, että Jumalan kansalla on vain yksi kutsumus: saarnata "hyvää sanomaa Kristuksen läsnäolosta ja Jumalan valtakunnan tulemisesta". Jo 1919 hän oli selittänyt, että jokaisen kristityn raamatuntutkijan tehtävä on saarnata Matteuksen 24:14 täyttymykseksi. Tämän saarnaamistyön tarkoituksena oli, paitsi kutsua niin monta kuin mahdollista pelastukseen, myös julistaa Jumalan kunniaa ja tuomiota häviämässä olevalle maailmalle. Täten raamatuntutkijoiden saarnaamistyö oli Rutherfordin mukaan sinällään lopun ajan merkki. Rutherford "voimaperäisti" järjestön tulkinnan mukaan saarnaamistyötä huomattavasti. Hän lähetti raamatuntutkijat kaduille ja kirkkojen oville, vaati heitä kulkemaan talosta taloon ja kehotti heitä levittämään "Kultaista aikaa" ja kirjoittamiaan kirjoja. Myös äänilevyille painettuja Rutherfordin puheita käytettiin todistustyössä. Työn tehostamiseksi hän määräsi seurakuntiin virkailijat, joiden tehtävänä oli organisoida saarnaamistyötä ja raportoida siitä. Näin vielä sangen itsenäiset paikallisseurakunnat sidottiin kiinteästi Vartiotorniseuran päämajan yhteyteen. Rutherford piti myös lukuisia radioesitelmiä ja perusti Vartiotorniseuralle oman radioaseman.
Monet Russellin aikana mukaan tulleet raamatuntutkijat vierastivat kuitenkin saarnaamistyötä. He panivat enemmän painoa Russellin korostamalle luonteen kehittämiselle eli pyhitykselle. Toukokuun 1. päivän 1926 Vartiotornissa Rutherford hylkäsi koko luonteen kehittämisen käsitteen (se oli hänen mielestään "tekojen vanhurskautta"). Vuoden 1927 tammikuun 1. päivän Vartiotornissa hän tuomitsi jyrkästi "luomusten palvonnan", viitaten selvästi Russellin kunnioittamiseen. Seuraavan kuun 1. päivän lehdessä hän teki lopullisen pesäeron Russellin tuomitsemalla ajatuksen, jonka mukaan Russell olisi ollut Jeesuksen ennustama "uskollinen ja ymmärtäväinen orja". Russellin mielestä kaikki "hengestä siinneet" muodostivat yhdessä tämän orjaluokan, jonka näkyvä ilmaus oli jälleen kerran Vartiotorniseura. Täten Rutherford kiisti ajatuksen Russellin roolista Jumalan tahdon erityisenä tulkkina.
Raamatuntutkijoiden seurakunnat olivat kuitenkin vielä suhteellisen itsenäisiä. Niitä johtivat demokraattisesti valitut vanhimmat. Vuonna 1932 Rutherford kuitenkin romutti koko vanhinjärjestelmän, väittäen sitä epäraamatulliseksi. Seurakuntien vanhimmat erotettiin ja heidän tilalleen tulivat Vartiotorniseuran nimittämät seurakuntien palvelijat. Täten Russellin ajan itsenäisistä seurakunnista oli muodostunut tiukan keskitysti johdettu ja hierarkkinen järjestelmä, jossa kaikki valta oli keskittynyt Vartiotorniseuralle ja viime kädessä Rutherfordille itselleen. 
Eräs ilmaus vallan keskittymisestä oli Rutherfordin vuonna 1931 käyttöön ottama uusi nimi, Jehovan todistajat. Se erotti hänen johtamansa järjestön omaksi liikkeekseen, ja toi samalla ilmi järjestön tarkoituksen: todistaa Jumalasta. Samalla Rutherford myös selitti, että Jehovan todistajat olivat Jehova Jumalan itsensä johtama järjestö, kyseessä oli siis teokratia.
Oppimuutokset.
Rutherford oli organisaattori, joka muokkasi ja kehitti Russellin luomaa oppikäsitystä. Osa muutoksista oli todennäköisesti pakon sanelemia, kuten lopun aikoja koskevien, vääriksi osoittautuneiden tulkintojen muuttaminen. Osa taas pyrki luomaan Rutherfordin johtamalla liikkeelle omaa teologista profiilia. Oppikäsityksensä Rutherford esitteli, paitsi Vartiotornin artikkeleissa, myös vuosien 1921 ja 1941 välillä julkaisemassa kahdessakymmenessä kirjassa.
Tärkeimmät opilliset muutokset Russelliin verrattuna ovat seuraavat:
Yksityiselämä.
Rutherfordin läheiset ystävät saattoivat kuvailla häntä hauskaksi ja joviaaliksi seuramieheksi. Yleinen mielikuva hänestä oli kuitenkin toisenlainen. Vartiotorniseuran päämajan Betelin työntekijät ja jopa hänen läheiset työtoverinsa ovat kuvailleet häntä kovaksi, ankaraksi ja häikäilemättömäksi mieheksi, jonka loukkaavuuteen saakka suorasukaiset puhuttelut ja ojennukset olivat pelättyjä "Beetel-perheen" keskuudessa. Tuomari Rutherford käytti usein karkeaa ja rahvaanomaista kieltä, ja vastustajiaan kohtaan hän saattoi jopa käyttäytyä uhkaavasti. Hän oli selkeästi vallanhimoinen, ja vastarinnan hän musersi häikäilemättä. Toisaalta Rutherford oli Jehovan todistajien mielestä myös periaatteistaan kiinni pitävä mies, tehokas organisoija sekä taitava puhuja. 
Rutherford oli jo nuorena solminut avioliiton, ja liitosta Mary-vaimon kanssa hänellä oli yksi poika, Malcolm. Rutherfordin tultua Vartiotorniseuran presidentiksi hänen ja Maryn välit viilenivät ja katkesivat lopulta kokonaan, vaikka pariskunta ei koskaan ottanutkaan virallista avioeroa. Syytä välien katkeamiseen ei tiedetä, mutta todennäköisesti Rutherfordin kiivaalla ja ankaralla luonteella oli osuutta asiaan. Mahdollisesti myös Rutherfordin runsas alkoholin käyttö on vaikuttanut asiaan.
Viimeiset vuodet.
Rutherfordin viimeisiä vuosia leimasivat kansallismielisyyden nousu, Euroopassa jalansijaa saaneet fasismi ja kansallissosialismi sekä toisen maailmansodan syttyminen vuonna 1939. Yhdysvalloissa Korkein oikeus totesi vuonna 1940 niin kutsutussa "Minersville School District v. Gobitis" -jutussa, että kunnallisilla kouluilla on oikeus erottaa Jehovan todistajien lapset, jotka kieltäytyvät tervehtimästä lippua. Samalla Korkein oikeus syytti todistajia epäisänmaallisuudesta ja saksalaismielisyydestä. Päätös johti väkijoukkojen väkivaltaisiin mellakoihin Jehovan todistajia vastaan. Kansallissosialistisessa Saksassa Jehovan todistajien toiminta kiellettiin kokonaan ja heitä vainottiin ankarasti, samoin kuin useissa muissakin Euroopan maissa.
Rutherford, joka tuohon aikaan oli jo vakavasti sairas, näki maailmansodassa välittömästi edessä olevan Harmageddonin tunnusmerkit. Hän ennusti, että fasismi saa haltuunsa koko maailman, Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Yhdysvaltoja myöten, ja että fasistit aloittavat Jehovan todistajien maailmanlaajuisen vainon, joka päättyy Jumalan väliintuloon ja pahojen ihmisten tuhoon. Vuonna 1941 hän kirjoitti Vartiotornissa, että aikaa Harmagedoniin on enää muutama kuukausi, ilmiselvästi uskoen siihen itsekin.
Rutherford toimi Vartiotorniseuran presidenttinä aina kuolemaansa asti. Hän menehtyi syöpään Beth Sarimissa, San Diegossa 8. tammikuuta 1942. Hänen seuraajakseen valittiin Nathan Homer Knorr. Rutherfordin noustessa Vartiotorniseuran johtoon hänen johdossaan oli noin 20 000 raamatuntutkijaa. Hänen kuollessaan Jehovan todistajia oli noin 115 000.