tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Neighbours from Hell

Neighbours from Hell on pelitalo JoWooD Productionsin vuonna 2003 Windows-käyttöjärjestelmälle julkaisema pulmapeli. Peli on sittemmin julkaistu mm. GameCubelle ja Xboxille vuonna 2005. Peli sai myös iOS ja Android-versiot vuonna 2017. 
Vuonna 2020 julkaistiin pelin päivitetty versio "Neighbours Back from Hell", joka sisältää lisäksi kaksi alkuperäistä peliä. Päivitetty versio sisältää mm. uusia kepposia, pelimekaniikkoja, musiikkia, sekä uudistetun menun ja HUDin. 
Pelille on julkaistu jatko-osa, .
Pelaaminen.
Pelissä pelaajalle annetaan tietty määrä kepposia, jotka tämän täytyy tehdä naapurilleen tavoitteenaan suuttuttaa tämä perinpohjaisesti. Mitä enemmän jekkuja pelaaja tekee samanaikaisesti, sitä paremmat pisteet tämä saa suoritettuaan tason. Tasot vaikeutuvat joka kerta, jolloin taloon ilmestyy lisää kerroksia, vihollisia ja apuvälineitä. 
Pelissä on vakiona tiettyjä kepposia, jotka löytyvät lähes jokaisesta kentästä. Näitä ovat mm. kananmuna mikroaaltouunissa, saippua kylpyhuoneen lattialla, marmorikuulat sekä tussikynä, jolla voi sotkea muotokuvan.
Pelaajan tulee toisinaan tehdä kepponen samanaikaisesti, kun naapuri on hetkellisesti toisaalla, mutta palaamassa paikkaan jossa jekun on määrä tapahtua. 
Peli on kuvattu sivustapäin, ja pelaaja voi siirtää kuvakulmaansa minne tahansa talossa. Pelaaja voi kävellä tai hiipiä eteenpäin talossa. Hiipiminen estää nukkuvan eläimen tai naapurin heräämisen. Muutamassa huoneessa on piiloutumispaikka vihollisilta, kuten vaatekaappi ja sänky. Pelaaja näkee näytöllään mm. käytettävissä olevat tavaransa, naapurinsa seuraavat aikeet sekä ajan, jonka päättyessä pelaaja häviää tason. 
Juoni.
Mies nimeltä Woody saa tarpeekseen naapurirauhaa rikkovasta herra Rottweileristä, ja osallistuu sitcomin kaltaiseen TV-ohjelmaan jossa tämän täytyy keppostella naapurinsa kustannuksella jäämättä kiinni.
Legendary Pictures

Legendary Pictures (toiminimi Legendary Entertainment tai lyhyesti Legendary) on Thomas Tullin vuonna 2000 perustama elokuvien ja televisio-ohjelmien tuotantoyhtiö.
Yhtiön tunnetuimpiin elokuviin kuuluvat muun muassa Christopher Nolanin "Yö ritari" -trilogia, "300", "Kauhea kankkunen" -elokuvat, "Inception", "Man of Steel", "Pacific Rim" -elokuvat, MonsterVersen elokuvat, "Interstellar", "Straight Outta Compton", "BlacKkKlansman" ja "Pokémon Detective Pikachu".
Capilloventer

Capilloventer on harvasukasmatoihin kuuluva nivelmatojen suku. Se on heimonsa Capilloventridae ja lahkonsa Capilloventrida ainoa suku. Suvun ominainen piirre on se, että pitkiä hiussukasia on myös madon vatsapuolella. "Capilloventer" sisältää vain viisi lajia, joista yksi elää Brasilian merissä, yksi Antarktiksen merissä ja kolme Australian makeissa vesissä. Suvun elintavat ovat huonosti tutkitut, mutta tiedetään, että ne lisääntyvät hermafrodiittisesti.
Lajit.
Sukuun kuuluu viisi lajia:
Monte Baldo

Monte Baldo on vuoristo Alpeilla Veronan ja Trenton maakunnissa. Vuoristossa sijaitsee myös Gardajärvi.
It Won’t Be Soon Before Long

It Won’t Be Soon Before Long on yhdysvaltalaisen popyhtye Maroon 5:n toinen studioalbumi, joka julkaistiin toukokuussa 2007. Albumi ylsi kotimaassaan Yhdysvaltain Billboard 200-listan kärkisijalle ja oli listalla 73 viikkoa. Albumi oli listaykkönen myös Britanniassa. Albumilta julkaistiin singlenä kappaleet ”Makes Me Wonder”, ”Wake Up Call”, ”Won’t Go Home Without You”, ”If I Never See Your Face Again” ja ”Goodnight Goodnight”.
Kiko Seike

Kiko Seike (; s. 8. elokuuta 1996 Tokio) on japanilainen jalkapalloilija. Hän edustaa kotimaassaan Urawa Redsiä.
Maajoukkueura.
Seike debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 2019. Hän on ennen vuoden 2023 MM-kilpailuja pelannut yhdeksän maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Akari Kurishima

Akari Kurishima (; s. 14. syyskuuta 1994) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue.
Kurishima debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 2019.
Honoka Hayashi

Honoka Hayashi (; s. 19. toukokuuta 1998 Kioto) on japanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Superliigassa pelaavaa West Ham Unitedia ja on pelannut myös ruotsalaisseura AIK:ssa.
Maajoukkueura.
Hayashi debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 2019. Hän on ennen vuoden 2023 MM-kilpailujen alkua pelannut 23 maaottelua tekemättä maaleja.
Hagi

Hagi () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Yamaguchin prefektuurissa. Se sijaitsee Japaninmeren rannikolla prefektuurin pohjoisosassa ja rajautuu idässä Shimanen prefektuuriin. Pääosa kaupungin alueesta on metsäistä vuoristoa; sen keskusta on rakentunut Abujoen suiston pienikokoiselle tasankoalueelle. Kaupunkiin kuuluvat lähellä rannikkoa sijaitseva kuuden tuliperäisen saaren ryhmä ja kauempana, noin 40 kilometrin päässä rannikosta sijaitseva Mishiman saari. Neljä saarista on asuttuja. Hagissa on 46 521 asukasta (marraskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 698,31 neliökilometriä.
1600-luvun alussa Mōri-klaanin daimio Mōri Terumoto perusti Hagiin linnan, minkä jälkeen se kehittyi linnanaluskaupunkina sekä Nagaton ja Suōn provinssien pääkaupunkina. Edo-kauden lopulla siellä oli jo yli 30 000 asukasta. Kaupungista oli kotoisin huomattavan monta "bakumatsun" ja Meiji-restauraation ajan merkkihenkilöä, kuten Yoshida Shōin, Itō Hirobumi, Kido Takayoshi ja Takasugi Shinsaku. Monet heidän entisistä asuintaloistaan ovat säilyneet. Sen jälkeen kun alueen pääkaupunki siirrettiin Yamaguchiin vuonna 1863, Hagi on vähitellen taantunut: kaupunkiin ei ole juuri syntynyt teollisuutta eikä sen väkiluku ole kasvanut. Kaupunkioikeudet Japanin nykyisen kunnallishallinnon puitteissa Hagille myönnettiin vuonna 1932. Se on laajentunut suurten kuntaliitosten myötä vuonna 1955 ja viimeksi vuonna 2005, kun siihen liitettiin kaksi ympäristön maaseutukaupunkia (Susa ja Tamagawa) ja neljä kyläkuntaa (Asahi, Fukue, Kawakami ja Mutsumi).
Tärkeitä elinkeinoja ovat turismi, kalastus ja kalatuotteiden valmistus sekä Hagi-keramiikan tuotanto. Maa- ja metsätaloudella on suhteellisen suuri painoarvo. Aiemmin Hagi on tunnettu etenkin "natsumikan"-mandariinien ("Citrus natsudaidai") viljelystä. Kaupungissa on lukuisia historiallisia nähtävyyksiä, kuten poikkeuksellisen hyvin säilynyt Hagin vanhakaupunki samurai- ja kauppiastaloineen, Hagin linnan rauniot, Shōkan kyläkoulu ja Meirinkan-koulu sekä Tōkō-jin temppeli. Vuonna 2015 osa kaupungin historiallisista muistomerkeistä lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon osana kohdetta ””. Hagi tunnetaan myös kauniista luonnonalueistaan, joista osa kuuluu Kitanagaton rannikon puolikansallispuistoon. Kaupunkia palvelee JR Nishi-Nihonin San’in-päälinja.
Yūki Sōma

Yūki Sōma (; s. 25. helmikuuta 1997 Tokio) on japanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Sōma on edustanut J1 Leaguessa Nagoya Grampusta vuodesta 2018. Syksyllä 2019 hän pelasi lainalla Kashima Antlersissa. Hän on pelannut 128 liigaottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia.
Sōma debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 2019 Itä-Aasian mestaruuskilpailuissa. Heinäkuussa 2022 hän teki samassa turnauksessa kolme maalia, kaksi Hongkongia ja yhden Etelä-Koreaa vastaan. Hän teki neljännen maajoukkuemaalinsa marraskuussa 2022 ystävyysottelussa Kanadaa vastaan. Hän on ennen vuoden 2022 MM-kilpailuja pelannut kahdeksan A-maaottelua. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Sōma pelasi kuusi ottelua Japanin neljänneksi sijoittuneessa joukkueessa.
Kyōsuke Tagawa

Kyōsuke Tagawa (; s. 11. helmikuuta 1999 Kagoshima) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue.
Tagawa debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 2019.
Daiki Hashioka

Daiki Hashioka (; s. 17. toukokuuta 1999 Saitama) on japanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän edustaa Tšekin jalkapalloliigassa pelaavaa Slavia Prahaa ja kuuluu myös Japanin maajoukkueeseen.
Seurajoukkueura.
Hashioka on Urawa Red Diamondsin kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa 30. elokuuta 2017 Japanin liigacupin ottelussa Cerezo Osakaa vastaan. Hashioka vakiinnutti paikkansa Urawa Redsin avauskokoonpanossa kaudella 2018 ja voitti samana vuonna myös Japanin cupin. 
Kauden 2018–2019 AFC Champions Leaguessa Hashioka pelasi kahdeksan ottelua, joissa hän teki kaksi maalia ja antoi yhden maalisyötön. Urawa Reds eteni kilpailussa loppuotteluun asti, jonka se hävisi saudiarabialaiselle Al-Hilalille. Hashioka pelasi kaksiosaisessa loppuottelussa täydet minuutit. Hashioka pelasi Urawa Redsissä vuosina 2017–2021 kaikki kilpailut mukaan lukien yhteensä 96 ottelua, joissa hän teki kuusi maalia ja antoi seitsemän maalisyöttöä.
Hashioka siirtyi helmikuussa 2021 lainasopimuksella belgialaiseen Sint-Truideniin, ja tammikuussa 2022 hän siirtyi seuraan pysyvästi. Hashioka pelasi Belgian pääsarjassa vuosina 2021–2024 86 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia ja antoi 13 maalisyöttöä.
Tammikuussa 2024 Hashioka siirtyi Sint-Truidenista englantilaisseura Luton Towniin. Hashioka pelasi kevätkaudella 2024 Lutonissa kymmenen valioliigaottelua, joista kuusi avauskokoonpanossa. Luton putosi kauden päätteeksi Valioliigasta. Seuraavalla kaudella hän pelasi mestaruussarjassa 17 ottelua. Hän siirtyi Tšekin jalkapalloliigassa pelaavaan Slavia Prahaan kesällä 2025.
Maajoukkueura.
Hashioka debytoi Japanin A-maajoukkueessa joulukuussa 2019. Hän on pelannut syyskuun 5. päivään 2025 mennessä yksitoista maaottelua, joista neljä avauskokoonpanossa. Otteluista neljä on kuulunut MM-karsintaan.
Vuonna 2021 pidetyissä Tokion olympialaisissa Hashioka tuli vaihdosta kentälle alkulohko-ottelussa Ranskaa vastaan ja tappiollisessa välieräottelussa Espanjaa vastaan. Puolivälieräottelussa Uutta-Seelantia vastaan hän pelasi täydet minuutit.
Keita Endō

Keita Endō (; s. 22. marraskuuta 1997 Jokohama) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue.
Endō debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 2019.
Tsukasa Morishima

Tsukasa Morishima (; s. 25. huhtikuuta 1997 Mie) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue.
Morishima debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 2019.
Ao Tanaka

Ao Tanaka (; s. 10. syyskuuta 1998 Kawasaki, Kanagawa) on japanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Leeds Unitedia.
Tanaka siirtyi kotimaansa Kawasaki Frontalesta kesällä 2021 Saksan 2. Bundesliigassa pelaavaan Fortuna Düsseldorfiin, jossa hän pelasi ensimmäisen kauden lainasopimuksella. Elokuussa 2024 hän siirtyi Düsseldorfista nelivuotisella sopimuksella englantilaiseen Leeds Unitediin. Kaudella 2024–2025 hän pelasi Mestaruussarjassa 43 ottelua ja teki niissä viisi maalia, kun Leeds voitti Mestaruussarjan ja nousi takaisin Valioliigaan. Leeds Unitedin pelaajat äänestivät hänet joukkueen kauden parhaaksi pelaajaksi ja hänet valittiin myös Mestaruussarjan kauden tähdistöjoukkueeseen.
Tanaka debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 2019. Hän on pelannut elokuun 22. päivään 2025 mennessä 32 A-maaottelua, joissa hän on ollut 22 kertaa avauskokoonpanossa, ja tehnyt niissä kahdeksan maalia. Kesällä 2021 pelatuissa Tokion olympialaisissa, joissa Japani sijoittui neljänneksi, pelasi Tanaka avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki kuusi ottelua. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi avauskokoonpanossa voitokkaissa alkulohko-otteluissa Saksaa ja Espanjaa vastaan, joista jälkimmäisessä hän teki Japanin 2–1-voittomaalin. Tappiollisessa neljännesvälieräottelussa Kroatiaa vastaan hän tuli vaihdosta kentälle Hidemasa Moritan tilalle ottelun jatkoajalla.
Teruhito Nakagawa

Teruhito Nakagawa (; s. 27. heinäkuuta 1992 Kanagawa) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue.
Nakagawa debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 2019.
Kōki Ogawa

Kōki Ogawa (; s. 8. elokuuta 1997 Kanagawa) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue.
Ogawa debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 2019.
Tsuyoshi Watanabe

Tsuyoshi Watanabe (; s. 5. helmikuuta 1997 Saitama) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue.
Watanabe debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 2019.
Shunta Tanaka

Shunta Tanaka (; s. 26. toukokuuta 1997 Osaka) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue.
Tanaka debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 2019.
Taiyō Koga

Taiyō Koga (; s. 28. lokakuuta 1998 Niigata) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue.
Koga debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 2019.
Hikari (Yamaguchi)

Hikari () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Yamaguchin prefektuurissa. Se sijaitsee Seton sisämeren Suōnmeren rannikolla prefektuurin kaakkoisosassa Shūnanin teollisuusvyöhykkeellä. Kaupungin keskusta on rakentunut Shimatajoen suulle. Hikariin kuuluu myös Ushijiman saari Seton sisämeressä kaupungin eteläpuolella. Hikarissa on 50 925 asukasta (marraskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 92,13 neliökilometriä.
Hikari alkoi kehittyä voimakkaasti, kun Shimatajoen suulle perustettiin vuonna 1940 keisarillisen Japanin laivaston ammustehdas. Kaupunkioikeudet Hikarille myönnettiin pian sen jälkeen toisen maailmansodan keskellä vuonna 1943, kun silloiseen Hikarin maaseutukaupunkiin liitettiin Murozumin maaseutukaupunki. Murozumi kehittyi historiallisesti satamakaupunkina hyvän luonnonsatamansa ansiosta. Hikarissa oli tuolloin jopa 70 000 asukasta, mutta sodan viimeisinä päivinä pommitukset tuhosivat kaupungin täysin. Sodan jälkeen entisen ammustehtaan alueelle sijoittui kuitenkin lääke- ja terästeollisuutta. Kaupunkiin kuuluvilla maaseutualueilla tuotetaan esimerkiksi riisiä ja hedelmiä. Vuonna 2004 Hikariin yhdistettiin Yamaton maaseutukaupunki Kumagen piirikunnasta.
Hikarin nähtävyyksiin kuuluvat Nijigahaman ja Murozumin rannikon hiekkarannat. Osa kaupungin alueesta kuuluu Seton sisämeren kansallispuistoon. Kaupungin itärajalla kohoaa Iwakivuori, jossa sijaitsevat Iwakin muinaislinnan jäänteet ("kōgoishi") ja Iwaki-jinjan pyhäkkö, jonka päähalli on rakennettu vuonna 1469. Se on otetty yhdeksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Kaupunkia palvelee JR Nishi-Nihonin San’yō-päälinja.
Jhunjhunu

Jhunjhunu () on Intian Rajasthanin osavaltiossa sijaitseva noin 120 000 asukkaan kaupunki, joka toimii samannimisen piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Kaupungissa sijaitsee 900-luvulla rakennettu jainalaistemppeli. Kyseenalaisempi nähtävyys on Rani Satin temppeli, joka on omistettu itsensä polttaneelle leskelle, joka suoritti sati-rituaalin väitetysti 1300-luvulla. Vuoden 1987 lopulla temppeli joutui kiistankohteeksi, kun Rajasthanin korkein oikeus yritti kieltää satin ylistämisen. 
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kaupungin väestöstä noin 55 prosenttia oli hindulaisia. Muslimit muodostivat toiseksi suurimman uskonnollisen ryhmän 44 prosentilla. Lukutaitoisten osuus väestöstä oli lähes 74 %.
European Open Karate Championships (naiset)

European Open Karate Championships on vuosittain käytävä Kyokushinin naisten Euroopan-mestaruuskilpailut. Sitä on järjestetty vuodesta 2002 lähtien ja se käydään avoimessa painoluokassa. Turnaus on järjestetty useimmiten loppuvuodesta marras-joulukuussa. Historian menestynein ottelija on ollut Agnieszka Sypień, joka on turnauksen viisinkertainen mestari.
Aleksandra Matysiak

 
Aleksandra Matysiak (s. 1995 Grodzisk Wielkopolski) on puolalainen karateka. Hän on Kyokushinin kaksinkertainen Euroopan-mestari ja saavuttanut myös MM-hopeaa 2017.
Kilpaura.
Matysiak siirtyi aikuisten tasolle 2013 ja saavutti menestystä heti seuraavana vuonna voitettuaan Puolan mestaruuskisoissa pronssia. Hän kilpaili vielä 2015 pääosin pienissä Euroopan turnauksissa, joista hän voitti Espanjan Openin ja Saksan Openin.
2016 Matysiak saavutti menestystä myös isommissa turnauksissa. Hän voitti toukokuussa Madena Bozianua vastaan keskisarjan EM-pronssia ja myöhemmin Itä-Makroalueen kisoissa pronssia. Marraskuussa hän sijoittui kuudenneksi EM-kisojen avoimessasarjassa. Kotimaassaan Matysiak saavutti Puolan mestaruuden ja Puolan Cupin mestaruuden. Heinäkuussa hän otteli Age of Cage 8 -vapaaottelutapahtumassa Saksassa Milena Kovalevaa vastaan. Ottelu käytiin Kyokushinin säännöillä vapaaottelukehässä. Matysiak voitti kamppailun tuomariäänin.
2017 Matysiak onnistui voittamaan Itä-Makroalueen mestaruuden, kun taas kotimaassaan hän saavutti Puolan Cupissa hopeaa. Huhtikuussa Matysik saavutti Tokion EM-kisoissa hopeaa hävittyään loppuottelussa 8-kertaiselle maailmanmestarille Anastasija Hripunovalle.
Euroopan mestaruus (2018).
Matysiak saavutti ensimmäisen Euroopan-mestaruutensa toukokuussa 2018 voitettuaan keskisarjan loppuottelussa moninkertaisen maailmanmestarin Anastasija Hripunovan. Marraskuussa Matysiak sijoittui seitsemänneksi EM-kisojen avoimessasarjassa. Hän voitti myös toisen kerran Itä-Makroalueen mestaruuden kumitessa.
Matysiak saavutti kaksi EM-pronssia vuonna 2018. Aluksi toukokuussa hän voitti keskisarjan mitalikamppailussa Milena Kovalevan ja joulukuussa hän saavutti EM-pronssia avoimessasarjassa. Matysik voitti vielä uransa kolmannen kerran Itä-Makroalueen mestaruuden.
Toinen Euroopan mestaruus (2022).
Matysiak saavutti huhtikuussa 2022 Mazovia Cupin mestaruuden. Hän voitti loppuottelussa Aneta Łobożewiczin. Toukokuussa Matysiak puolestaan voitti Puolan Openin. Seuraavaksi hän saavutti uransa toisen Euroopan mestaruuden kesäkuussa 2022, kun hän voitti loppuottelussa Nikolett Tothin. Matysiak voitti avauskierroksella Greta Szalain.
Huhtikuussa 2023 Matysiak saavutti Puolan Openissa kaksi pronssia. Joulukuussa hän oli mukana Euroopan Openissa, jossa Matysiak eteni pronssiotteluun saakka. Hän kuitenkin hävisi mitalikamppailun Anna Cheremiskinalle.
Lokakuussa 2024 Matysiak saavutti Euroopan Openissa pronssia. Hän voitti avoimen painoluokan avauskierroksella Vlada Mishchenkon ja toisella kierroksella Matylda Bieńin. Välierissä Matysiak hävisi Jázmin Halászille ja eteni pronssiotteluun. Hän voitti mitalikamppailun Marta Kubasia vastaan.
Franz-Josef Selig

Franz-Josef Selig (s. 11. heinäkuuta 1962 Mayen) on saksalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan basso. Hän suosi varhain muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartin ja Ludwig van Beethovenin rooleja, mutta on uransa edetessä keskittynyt kasvavissa määrin Richard Wagnerin roolien tulkintaan.
Selig suunnitteli alun perin uraa kirkkomuusikkona ja meni tätä tavoitetta silmällä pitäen Kölnin musiikki- ja tanssikorkeakouluun. Valmistuttuaan hän aloitti samassa opinahjossa lauluopinnot Claudio Nicolain johdolla. Hän edistyi nopeasti, konsertoi opiskeluaikanaan ja oli yhä opiskelijana saadessaan vuonna 1989 kiinnityksen Essenin Aalto-Theateriin. Siellä hän työskenteli vuoteen 1995. Hän teki vierailevia esiintymisiä muiden muassa Wienin valtionoopperassa, La Scalassa ja Metropolitan-oopperassa. Lähdettyään Aalto-Theaterista hän omistautui vapaan esiintyjän uralle.
Vuonna 2012 Selig esiintyi ensimmäisen kerran Bayreuthin musiikkijuhlilla Dalandin roolissa "Lentävässä hollantilaisessa". Pian hän otti ohjelmistoonsa siellä myös Hundingin roolin "Valkyyriassa". 
Oopperan ulkopuolella Selig on muun muassa esiintynyt resitaaleissa pianisti Gerold Huberin kanssa. Hän julkaisi vuonna 2004 Markus Schäferin, Christian Elsnerin ja Michael Vollen kanssa "Liedertafel"-albumin Liedertafel-ohjelmistosta. Seligin levyttämiin teoksiin kuuluvat myös "Kruunajaismessu" (Mozart), "Matteus-passio" (Bach), "Johannes-passio" (Bach) ja Sarastron roolissa "Taikahuilu" (Mozart).
Kuppi kummaa

Kuppi kummaa on kuvanveistäjä Antti Immosen veistos Helsingin Vuosaaren Kahvipavunkujan ja Kahvikadun risteyksessä olevalla aukiolla. Teoksen pituus on 12,6, leveys 3,4 ja korkeus 3,6 metriä. Se koostuu neljästä osasta. Materiaaleina ovat ruostumaton ja corten-teräs, sekä pronssi. 
Vuosaari on eräs esikaupunkialue, jossa Helsingin kaupunginkanslia, kaupunkiympäristön toimiala ja Helsingin taidemuseo HAM ovat tehneet yhteistyötä. "Kuppi kummaa" on suurimmaksi osaksi kustannettu HAM:in julkisen taiteen määrärahalla. Teos paljastettiin 30.10.2019.
Taideteos kuvastaa alueen historiaa. Se sijaitsee Vuosaaren Kahvikorttelissa, joka koostuu kuudesta kerrostalosta. Tavoitteena on, että sen myötä Vuosaaren ilme muuttuu lähemmäksi kaupunkimaista yleiskuvaa ja tunnelmaa. Vuosaaren Aurinkolahdessa toimi vuodesta 1967 alkaen Pauligin kahvipaahtimo ja yrityksen vuonna 2009 valmistunut uusi kahvipaahtimo sijaitsee Vuosaaren sataman lähellä.
Antti Immosen mukaan "Kuppi kummaa" -teoksen lähtöajatuksena on ollut keskustelu ihmisten kohdatessa kahvipöydässä. Keskustelun sisällöt voivat olla mitä vain, vaikka tilanne on jo muodostunut lähes seremonialliseksi. Teos kuvastaa yhtä aikaa välitöntä hetkeä ja sitä edeltänyttä monivaiheista prosessia. 
Yksi teoksen osista, suuri paahtomalja on peräisin Paulig Oy:n paahtimosta. Näin "Kuppi kummaa" kertoo myös kahvin synnystä. Antti Immosen mukaan ”Teoksen voi nähdä kuvana biologisesta ja teollisesta tapahtumasarjasta, joka johtaa kahviviljelmällä olevasta puusta monien vaiheiden kautta tilanteeseen, jossa kahvihetki toimii näyttämönä ihmisten kohtaamiselle ja keskustelutilanteelle. Kahvittelusta ei ehkä voi sanoa muodostuneen ’länsimaista kahviseremoniaa’, mutta jonkinlaista kaavamaisuutta ja rakenteita siitä on löydettävissä.” 
"Toivon teoksen välittävän jotain tästä yhtäaikaisesta rakenteellisuudesta ja kuplivaan keskusteluun sisältyvästä vapaudesta, leikillisyydestä ja rentoudesta”, sanoo Antti Immonen. 
Antti Immonen suosii taiteessaan leikkimielistä kokeilua ja variointia ja antaa tilaa sattumalle. Valmis veistos on usein pysäytyskuva jatkuvasta kokeilevasta purkamis- ja kokoamisleikistä. Immonen on tehnyt julkisia taideteoksia esimerkiksi Kuopion yliopistollisen sairaalan päivystykseen ja Kuopion lentoaseman kiertoliittymään, sekä Helsingin Vanhankaupungin Metropolia-rakennukseen.
Hōfu

Hōfu () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Yamaguchin prefektuurissa. Se sijaitsee Seton sisämeren Suōnmeren rannikolla prefektuurin keskiosassa Sabajoen alajuoksulla. Kaupunki käsittää Hōfun tasangon, prefektuurin suurimman tasankoalueen; pohjoisosat nousevat Chūgokuvuorille. Kaupunkiin kuuluvat myös muun muassa Mukōshiman ja Noshiman saaret. Hōfussa on 116 106 asukasta (marraskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 189,37 neliökilometriä.
Hōfuun perustettiin Taika-uudistusten yhteydessä vuonna 645 Suōn provinssin pääkaupunki ("kokufu"). Myös kaupungin nimi on siitä peräisin ja merkitsee kirjaimellisesti Suōn ("hō") pääkaupunkia ("fu"). 1500-luvun puolivälistä lähtien seutu oli Mōri-klaanin hallinnassa. Kaupungin keskusta muodostuu vanhastaan Miyaichin ja Mitajirin alueista: Miyaichi syntyi Hōfu Tenman-gūn pyhäkön eduskaupungiksi ja kasvoi Edo-kaudella San’yōdō-tien varren postiasemana ("shukuba") ja markkinapaikkana, kun taas Mitajiriin sijoitettiin Mōri-klaanin laivaston tukikohta ja satama. Japanin nykyisen kunnallishallinnon puitteissa Hōfun maaseutukaupunki perustettiin vuonna 1902 yhdistämällä Mitajirin ja Saban kyläkunnat. Kaupunkioikeudet Hōfulle myönnettiin vuonna 1936. Perinteinen elinkeino oli suolan valmistus, Shōwa-kaudella kaupunkiin sijoittui panimo- ja tekstiiliteollisuutta ja vuonna 1982 entisten suola-altaiden alueelle autotehdas. Nykyisin Hōfu on merkittävä teollisuuskeskus, joka sijaitsee Shūnanin teollisuusvyöhykkeen länsiosassa.
Hōfu Tenman-gūn pyhäkön lisäksi kaupungissa on lukuisia muinaisjäänteitä ja historiallisia muistomerkkejä, kuten Ōnichin ja Kurumazukan "kofun"-hautakummut, Suō kokubun-jin temppeli (Suōn entinen provinssitemppeli) ja Tamanooyan pyhäkkö. Amida-jin temppelissä säilytettävä padogi on valittu yhdeksi Japanin kansallisaarteista. Kansallisaarteiksi luokiteltuja taideteoksia on myös vuonna 1916 valmistuneessa Mōri-suvun residenssissä, joka tunnetaan puutarhastaan. Mukōjiman saari on japaninsupikoirien esiintymisaluetta. Hōfua palvelee JR Nishi-Nihonin San’yō-päälinja.
Ludivine Vedapodagom

 
Ludivine Vedapodagom (s. 1997 Réunion) on ranskalainen karateka. Hän on Kyokushinin kevytsarjan ja joukkuekatan Euroopan-mestari. Vedapodagom on myös Yhdysvaltain mestari.
Hänen isä Jean-Luc on myös EM-tason karateka.
Varhaisvuodet.
Vedapodagom syntyi Réunionissa, jossa hän alkoi harjoittelemaan Kyokushin karatea 3-vuotiaana ja kilpailemaan 5-vuotiaana. Ennen siirtymistään aikuisten tasolle Vedapodagom kilpaili kotimaassaan Ranskassa, Puolassa, Afrikassa ja Japanissa. Hän voitti muun muassa Lyon Openin yli 55-kiloisten sarjassa.
Kilpaura.
2016 huhtikuussa Vadapodagom voitti kevytsarjan pronssia Lyon Openissa.
2017 Vedapodagom osallisui ensimmäisen kerran EM-kisoihin. Hän jäi kumitessa mitalikamppailun ulkopuolelle, kun taas joukkuekatassa hän saavutti pronssia. Marraskuussa Vedapodagom voitti Britannian Openin, jossa hänet palkittiin myös parhaasta taisteluhengestä. Hän oli mukana myös marraskuussa Tokion MM-kisoissa, jossa Vedapodagomin turnaus päättyi alkukierroksella.
2018 hän osallistui useisiin isompiin turnauksiin. Tammikuussa Vedapodagom voitti Yhdysvaltainmestaruuden, jossa hänet palkittiin myös parhaasta ottelutekniikasta. Maaliskuussa Vedapodagom puolestaan voitti Espanjan Openin, jossa hänet palkittiin myös parhaasta taisteluhengestä. Toukokuussa Vedapodagom saavutti Euroopan mestaruuden kevytsarjassa voitettuaan loppuottelussa Leila Polákin. Kesäkuussa hän puolestaan sijoittui neljänneksi All American Openissa hävittyään pronssiottelun Mariela Zaratelle. Marraskuussa Vedapodagom saavutti hopeaa joukkuekatassa yhdessä Aurelie Apavoun, ja Jean-Luc Vedapodagomin kanssa
Kesäkuussa 2019 Vedapodagom saavutti All American Openissa hopeaa hävittyään kevytsarjan loppuottelussa Leila Polákille.
Tammikuussa 2020 Vedapodagom saavutti toisen Yhdysvaltain mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Coraline Vedapodagomin.
Kesäkuussa 2022 Vedapodagom osallistui joukkuekataan yhdessä Jean-Luc Vedapodagomin ja Aurélie Apavoun kanssa. Kolmikko saavutti Euroopan mestaruuden. Sama kolmikko osallistui myös Euroopan Openiin marraskuussa, jossa he saavuttivat EM-hopeaa.
Accepted

Accepted on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Steve Pink. Pääosissa esiintyvät Justin Long, Jonah Hill, Columbus Short, Adam Herschman, Blake Lively, Anthony Heald ja Lewis Black.
Juoni.
Bartleby Gaines (es. Justin Long) ei pääse yhteenkään haluamaansa collegeen, joten hän päättää ystävineen perustaa oman instituution. He luovat collegelleen, South Harmon Institute of Technologylle, oman verkkosivuston, josta saa lähetettyä itselleen pääsykirjeen vain muutamalla klikkauksella. Bartleby ja hänen ystävänsä remontoivat vanhasta psykiatrisen sairaalan rakennuksesta collegelle tilat. Suunnitelma viettää kouluvuosi laiskotellen romuttuu, kun koulun oven taakse ilmestyy satoja opiskelijoita, jotka eivät olleet päässeet mihinkään muuhun collegeen sisään.
Rickenbacker 360

Rickenbacker 360 on Rickenbackerin valmistama puoliakustinen sähkökitara ja osa Rickenbackerin 300-sarjaa. Se esiteltiin vuonna 1958 ja on Rickenbackerin tunnetuimpia malleja. Malli tuli yleiseksi brittiläisillä yhtyeillä 1960-luvun puolivälissä.
Kitaran 12-kielinen versio on Rickenbacker 360/12.
Haluatko triviamestariksi?

Haluatko triviamestariksi? on tietokilpailija Magnus Malin kirjoittama tietokilpailukirja. Nemo julkaisi kirjan syyskuussa 2019. Kirja sisältää kysymyssarjoja eri aihealueista, listauksia ja tilastoja esimerkiksi suurimmista kaupungeista ja merkkihenkilöiden puolisoista sekä knoppitietoja. Se on viides Malin kirjoittama tietokilpailukirja.
Mali sai ajatuksen kirjan kirjoittamisesta, kun häneltä kysyttiin toistuvasti, miten tietovisoihin kannattaa harjoitella ja mitä opetella. Kirja esittelee tietovisoissa usein toistuvia aihealueita ja kysymyksiä, ja se on suunnattu tietokilpailijoiden lisäksi tietovisojen laatijoille.
Patellogastropoda

Patellogastropoda on yksi kotiloiden kuudesta alaluokasta. Sitä on jo pitkään pidetty yhtenä nykyisten kotiloiden primitiivisimmistä ryhmistä, ja sitä pidettiin aiemmin osana kaksieteiskotiloita (Archaeogastropoda).
Rudolf Schock

Rudolf Schock (4. syyskuuta 1915 Duisburg – 14. marraskuuta 1986) oli saksalainen tenori.
Schock opiskeli laulamista Kölnissä ja Hannoverissa. Hän teki ensiesiintymisensä näyttämöllä Braunschweigissa vuonna 1937, mutta asepalvelus keskeytti hänen uransa viideksi vuodeksi. Hän jatkoi uraansa oopperassa toisen maailmansodan jälkeen Berliinissä ja Hampurissa. Salzburger Festspielessä hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1948. Vuosina 1949–1950 hän esiintyi Covent Gardenissa, jossa hänen rooleihinsa kuuluivat Rodolfo ("La bohème"), Alfredo ("La traviata"), Tamino ("Taikahuilu") ja Pinkerton ("Madama Butterfly"). Hän esiintyi samassa oopperatalossa myös Arthur Blissin oopperassa "The Olympians".
Vuonna 1951 Schock liittyi Wienin valtionoopperan palvelukseen, ja seuraavana vuonna hän lauloi Edinburghin kansainvälisellä festivaalilla. Bayreuthin juhlilla hän esiintyi ensimmäisen kerran Walther von Stolzingin roolissa vuonna 1959. Hän oli jo tätä ennen levyttänyt kyseisen roolin Rudolf Kempen johdolla. Myöhemmällä urallaan hän työskenteli menestyksekkäimmin operetin, television ja elokuvien parissa. Hän levytti tuotteliaasti lähes kolmenkymmenen vuoden ajan. Häntä kuullaan muiden muassa "Lohengrin"-, "Lentävä hollantilainen" - ja "Taika-ampuja"-oopperoiden sekä Johann Straussin ja Franz Lehárin operettien levytyksillä. Lisäksi hän levytti taide- ja populaarilauluja. Häntä pidettiin yleisesti Richard Tauberin manttelinperijänä.
Rickenbacker 325

Rickenbacker 325 on Rickenbackerin valmistama sähkökitara, joka julkaistiin vuonna 1958. Se on ensimmäinen malli Rickenbackerin Capris-sarjassa. Muun muassa The Beatlesin John Lennon soitti yhtyeen alkuaikoina 325:llä. Mallin suosio kasvoikin vuonna 1964 brittiläisen invaasion myötä.
Lennonin ohella toinen kuuluisa 325:n soittaja on John Fogerty. Hän soitti sitä Creedence Clearwater Revival -yhtyeessä esimerkiksi kappaleissa ”I Put a Spell on You” ja ”Suzie Q”.
Wesley Taylor

Wesley Taylor (s. 13. elokuuta 1986) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan erityisesti työstään musikaaleissa ja televisiossa.
Yksityiselämä.
Taylor syntyi Elizabethissa, New Jerseyssä, mutta eli lapsuutensa Floridan Orlandossa. Hän on puoliksi puerto ricolainen. Taylor on kertonut olevansa homoseksuaali. Hän on suhteessa näyttelijä Isaac Powellin kanssa. Pari kihlautui toukokuussa 2019.
Ura.
Kesällä 2008 Taylor esiintyi Barrington Stage Companyn tuotannossa "See Rock City and Other Destinations". Teos palkittiin Richard Rogers– ja Jerry Bock–palkinnoilla. Broadway-debyyttinsä Taylor teki rockmusikaalissa Rock of Ages, jossa hän esitti Franzia. Tästä roolista Taylor sai Theatre World Awardin ja oli ehdokkaana Outer Critics Circle Awardille.
Taylorin seuraava suuri rooli Broadwaylla oli Lucas Beineke The Addams Familyssa. Musikaalin ensiesitys oli huhtikuussa 2010. Taylor jätti roolin seuraavan vuoden maaliskuussa. Sittemmin hän on esiintynyt esimerkiksi Michael Tolliverina Tales of the City-kirjasarjaan perustuvassa musikaalissa, Sulevi Planktonina Broadwayn Paavo Pesusieni-musikaalissa ja Hulluna hatuntekijänä Alice by Heartissa.
Johan Fredrik Gustav Aminoff

Johan Fredrik Gustav Aminoff (21. elokuuta 1844 Mietoinen – 7. tammikuuta 1899 Helsinki) oli Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut suomalainen vapaaherra, kenraaliluutnantti, Kuopion läänin kuvernööri ja valtiopäivämies.
Perhe.
Aminoff syntyi Saaren kartanossa Mietoisissa. 
Aminoffin vanhemmat olivat eversti, vapaaherra Alexander Aminoff ja Fredrika Charlotta Maria af Forselles. Hänen äidin vanhemmat olivat majuri Fredrik Johan Ulrik af Forselles ja Ulrika Charlotta Möllersvärd. 
Hänen puoliso oli Lovisa Emilia Charlotta Cedercreutz vuodesta 1874, joka oli kenraalimajuri, vapaaherra Johan Axel Cedercreutzin ja Emilia Louise Sofia Nassokinin tytär. 
Pariskunta sai yhteensä seitsemän lasta: Johan Fredrikin, Boriksen, Marian, Georgin, Margaretan, Louisen ja Alexanderin. 
Aminoffin isoisä oli kenraalimajuri, kreivi Johan Fredrik Aminoff ja isoisoisän isä äidin puolelta oli kauppaneuvos Jakob af Forselles. 
Ura.
Aminoff tuli 1856 Haminan kadettikouluun, siirrettiin keisarin paašikouluun 1860 ja ylennettiin kamaripaašiksi 1861. Kornettina hänet määrättiin henkivartioväen ulaanirykmenttiin 1862, luutnantiksi hänet ylennettiin 1865. Aminoff valmistui Nikolain yleisesikunta-akatemian kurssilta 1868, ylennettiin aliratsumestariksi ja määrättiin palvelukseen Turkestaniin 1869, missä hän toimi useissa eri tehtävissä aina vuoteen 1882 asti. Ratsumestari hänestä tuli 1871, everstiluutnantti 1872 ja eversti 1873. Aminoff toimi Samarkandin sotilaskuvernöörinä vuonna 1876. Hän toimi 138. Bokovskan jalkaväkirykmentin komentajana vuonna 1878 ja Transkaspian esikunnan päällikkönä vuonna 1881. Aminoff siirtyi lokakuussa 1882 114. Novotoržskin jalkaväkirykmentin komentajaksi ja marraskuussa 1884 henkivartioväen 3. Suomen tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi. Kenraalimajuriksi hänet ylennettiin 1885. 
Aminoff osallistui kaikkiin Venäjän sotiin, jotka sodittiin Puolassa, Turkissa ja Aasiassa vuosina 1863-1882. Hän osallistui Shipkansolan valtaukseen Bulgariassa joulukuussa 1877 Venäjän ja Turkin välisen sodan aikana. 
Hänet määrättiin Kuopion läänin kuvernööriksi 1888, mitä tehtävää hän hoiti kuolemaansa asti. Kenraaliluutnantiksi Aminoff ylennettiin joulukuussa 1895. 
Valtiopäiville hän osallistui 1885, 1888 ja 1897.
Aminoff toimi suosittelijana, kun Carl Gustaf Emil Mannerheim haki Nikolain ratsuväkiopistoon Pietarissa vuonna 1887. Aminoff kuului ratsuväkiopiston johtajan ystäväpiiriin.
Aminoff kirjoitti vapaa-aikanaan ruotsinkielisiä runoja ja käänsi venäläistä ja puolalaista runoutta. Hän julkaisi vuonna 1887 kokoelman "Ryska skalder", joka sisältää Aleksandr Puškinin, Mihail Lermontovin ja Nikolai Nekrasovin runojen ruotsinnoksia.
Haitam Aleesami

Haitam Aleesami (s. 31. heinäkuuta 1991 Oslo) on norjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Amiensia. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa vuodesta 2015.
Aleesami siirtyi vuonna 2012 Skeidista pääsarjaseura Fredrikstadiin, jossa hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan 13 liigaottelua. Kaudet 2013–2014 Fredrikstad pelasi toisella sarjatasolla. Vuoden 2015 alussa Aleesami siirtyi ruotsalaisseura IFK Göteborgiin, jossa hän pelasi 1,5 vuoden aikana 45 pääsarjaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Kesällä 2016 hän siirtyi italialaisseura Palermoon, jossa hän pelasi kauden aikana Serie A:ssa 31 maalia ja teki niissä yhden maalin. Kahtena seuraavana kautena Aleesami jatkoi Palermon joukkueessa Serie B:ssä. Kesällä 2019 hän siirtyi Amiensiin.
Aleesami pelasi Norjan maajoukkueessa ensimmäiset maaottelunsa lokakuussa 2015 EM-karsinnassa Maltaa ja Italiaa vastaan. Hän on marraskuun 2019 loppuun mennessä pelannut 28 maaottelua, joista EM-karsintaotteluita on 12 ja MM-karsintaotteluita seitsemän. Maaleja hän ei ole maaotteluissa tehnyt.
Janne Hast

Janne Hast (s. 1979) on suomalainen muusikko, tuottaja ja äänisuunnittelija. Hän on soittanut kosketinsoittimia yhtyeissä Tulenkantajat, Absoluuttinen Nollapiste, Dxxxa D &amp; Nukkehallitus ja Uoma sekä rumpuja Jaakko Laitinen &amp; Väärä Raha -yhtyeessä. Koskettimien ja rumpujen lisäksi hän soittaa toisinaan trumpettia. Lisäksi hän on tuottanut juun muassa Dxxxa D:n ja Hannibal &amp; Sopan levyjä. Hast on esiintynyt taiteilijanimillä Herra Hadji, Mac Hagis ja Hzzzt. Hast valmistui maisteriksi Teatterikorkeakoulun valo- ja äänisuunnittelun koulutusohjelmasta vuonna 2009. Hän sai vuonna 2017 Äänisade-palkinnon Svenska Teaternin äänisuunnittelusta. Muun muassa Ti-Ti Nallen kitarasäestäjänä tunnettu iskelmämuusikko Raimo Hast on Janne Hastin setä.
Aarne Bremer

Aarne Immanuel Bremer (16. maaliskuuta 1904 Helsinki – 18. kesäkuuta 1955) oli suomalainen majuri ja lentäjä. 
Bremerin vanhemmat olivat lääninkamreeri Malakias Bremer (1858–1933) ja Edit Alexandra Eklund. Hänen neljä veljeään olivat myös lentäjiä, heistä tunnetuin oli ennätyslentäjä Väinö Bremer. 
Aarne Bremer on haudattu Hietaniemen vanhalle hautausmaalle.
Julkaisuja.
Nimellä "A. Bremer":
Vološno (Pustoškan piiri)

Vološno tai Šalahovo () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pustoškan piirissä.
Maantietoa.
Järvi on 2,2 kilometriä pitkä, 1,3 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,77 neliökilometriä eli 177 hehtaaria. Järvellä on kolme niemeä, jotka erottavat sen kaarimaisia rantoja toistaan. Järvellä on yksi saari, jonka pinta-ala on 2,2 hehtaaria. Se sijaitsee lounaisrannan lahdessa. Järven suurin syvyys on 7 metriä ja sen keskisyvyys on kolme metriä. Järven etelä- ja itärannat ovat metsämaata, mutta muualla on peltomaata tai asuinaluetta. Länsipuolella sijaitsee Šalahovon kylä, jonka läpi kulkee pohjoisesta tuleva tie etelään Jaznon järvelle ja länteen Nevedron järveä ympäröiviin kyliin.
Luontoarvoja.
Vološnon rannat ovat matalia ja ne kasvavat kapeana vyöhykkeenä vesikasvillisuutta. Rannat ovat hiekkaa, savea tai mutaa. Järven keskiosissa on mutapohja. Järven kalalajeja on runsaasti: hauki, ahven, lahna, kuha, säyne, suutari, made, pasuri, karppi, rantanuoliainen, mutakala, törö, salakka, pasuri ja ruutana, sekä joitakin "Rutilus"-suvun kalalajeja. Järvessä elää myös rapu.
Vesistösuhteita.
Vološno sijaitsee Nevedrjankan valuma-alueella. Nevedrjanka on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen.
Järvellä on karttojen mukaan laskuoja Orlejaan (tai vaihtoehtoisesti Nevedroon). Molemmat laskevat lopulta kuitenkin Nevedrjankaan. Järven valuma-alueen koko on lähteestä riippuen 49,9 tai 62 neliökilometriä.
Osmo Koskelainen

Osmo Koskelainen (25. maaliskuuta 1938 Lahti – 18. maaliskuuta 2017 Oulu) oli suomalainen sosiologi. Hän oli Oulun yliopiston sosiologian apulaisprofessori, oululaisen sosiologian isäksi sanottu.
Koskelaisen uskontososiologian alaan kuuluvan väitöskirjan otsikko oli "Maallistuva suomalainen suurkaupunki". Väitöstilaisuus oli 1968 Helsingin yliopistossa. Hän oli Suomen Akatemian rahoittamassa TEI-projektissa yhdessä kansanterveystieteilijöiden Kimmo Lepon ja Kai Sieversin kanssa. Projekti julkaisi 1974 suomalaisen seksologisen tutkimuksen merkkiteoksen "Suomalaisten sukupuolielämä", jota käsiteltiin paljon julkisuudessa. Se poiki myös jatkotutkimuksia. Hän oli 1970-luvun puolivälissä Suomen Akatemian yhteiskuntatieteellisen toimikunnan jäsen. Myöhemmin hän johti Suomen Akatemian rahoittamaa sosiaaliantropologista Hailuoto-projektia, jonka tuloksena julkaistiin 1987 "Hailuodosta: sosiologis-historiallinen tutkimus".
Koskelainen teki Edvard Westermarckin jalanjäljissä Marokkoon sosiaaliantropologisen tutkimusmatkan, josta hän julkaisi päiväkirjan "Espanjan-Marokon päiväkirja 22.6.–3.7.1989" (1991).
Koskelaisen ura päättyi ennenaikaisesti, kun hän kevätliukkailla 1990-luvun alussa kaatui polkupyörällä, halvaantui osittain ja joutui jäämään eläkkeelle.
Juha Happonen

Juha Happonen (s. 4. heinäkuuta 1963 Keuruu) on suomalainen kalastusopas ja iktyocare-menetelmän kehittäjä. 
Happonen on toiminut kalastusoppaana vuodesta 1991 alkaen. Hän on ollut ainoa Kansainvälisen urheilukalastusliitto IGFA:n kapteeni Suomessa. Suomalaisen kalastusmatkailun edistämisseura valitsi Happosen vuoden 2000 kalastusoppaaksi. Vuonna 2010 hänelle myönnettiin kalastusmatkailun tunnustuspalkinto. Ensimmäisenä Suomessa Happonen suoritti pedagogisen pätevyyden urheilukalastuksen opettajana Tampereen ammatillisessa opettajakorkeakoulussa.
Happonen on erikoistunut erityisryhmille suunnattuihin kalastusmatkoihin. Hänen erityisryhmien veto- ja uisteluretkensä Vilpunreitillä voitti vuonna 2006 Kalatalouden keskusliiton matkailukalastustuotekilpailun. Tampereen ammattikorkeakoulun projektipäällikkönä ja vastuuopettajana ollessaan Happonen kehittelikin iktyocare-menetelmän, jossa vettä ja kalastusta hyödynnetään eri asiakasryhmien voimaannuttamisessa ja virkistämisessä toimintakyvyn ylläpitämiseksi. Iktyocare kuuluu laajemmin Blue Care -toimintaan, jossa tarkastellaan vesistöjen hyvinvointivaikutuksia.
Edvard Reinhold von Ammondt

Edvard Reinhold von Ammondt (12. joulukuuta 1832 Pietari – 28. lokakuuta 1887 Hämeenlinna) oli Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri, joka toimi Mikkelin ja Hämeen läänien kuvernöörinä.
Von Ammondtin vanhemmat olivat kenraaliluutnantti Otto Wilhelm von Ammondt ja Anna Carolina Sofia Cygnaeus ja puoliso vuodesta 1856 vapaaherratar Olga Vivika Ramsay, jalkaväenkenraali Anders Edvard Ramsayn tytär. Von Ammondt tuli Pietarin merikadettikoulusta oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1864 ja määrättiin valmistuttuaan vänrikkinä henkivartioväen Suomen tarkk’ampujapataljoonan 1. komppaniaan 1853. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1854 ja luutnantiksi 1855. Von Ammondtista tuli henkivartioväen Suomen tarkk’ampujapataljoonan esikuntaan adjutantti 1855 ja hänet vakinaistettiin tehtävään seuraavana vuonna. Alikapteeniksi hän et ylennettiin 1859 ja kapteeniksi 1863, jolloin hänestä tuli keisarin sivusadjutantti. Pataljoonankomentaja henkivartioväen jalkaväkirykmenttiin Liettuassa hänestä tuli 1866, seuraavana vuonna hänet ylennettiin everstiksi, ja 1869 hänet siirrettiin henkivartioväen Tsarskoje Selon tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi. Tammikuussa 1874 von Ammondt nimitettiin Mikkelin läänin vt. kuvernööriksi, samalla kun hän toimi keisarin sivusadjutanttina. Kenraalimajuri ja Mikkelin läänin vakinainen kuvernööri hänestä tuli 1875. Saman vuoden lopussa hänet kuitenkin nimitettiin Hämeen läänin kuvernööriksi, mitä tehtävää hän hoiti kuolemaansa asti. Von Ammondt osallistui valtiopäiville aatelissäädyssä 1863–1864, 1867 ja 1877–1878.
Otto Wilhelm von Ammondt

Otto Wilhelm von Ammondt (20. joulukuuta 1795 Hauho – 29. toukokuuta 1861 Porvoon maalaiskunta) oli Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.
Von Ammondtin vanhemmat olivat luutnantti Otto Detlof Ammondt ja Ulrika Albertina Borgenström ja puoliso vuodesta 1822 Anna Carolina Sofia Cygnaeus, piispa Zacharias Cygnaeuksen tytär. Kenraalimajuri, kuvernööri Edvard Reinhold von Ammondt oli heidän poikansa. 
Ammondt tuli vuonna 1812 vääpeliksi 1. Suomen jääkärirykmentin Hämeenlinnan pataljoonaan, josta hänet siirrettiin vuoden 1815 lopussa 3. Suomen jääkärirykmentin palvelusta suorittavan pataljoonaan. Aliluutnantiksi ylennettynä hän tuli tämän rykmentin Viipurin pataljoonaan 1816, siirrettiin 3. Suomen jääkärirykmentin Vaasan pataljoonaan 1817 ja ylennettiin luutnantiksi seuraavana vuonna. Savonlinnan venäläiseen jalkaväkirykmenttiin Ammondt määrättiin 1819, missä hänet ylennettiin alikapteeniksi 1821 ja kapteeniksi 1822. Henkivartioväen suomenmaalaiseen rykmenttiin Ammondt siirtyi luutnanttina ja siellä hänet ylennettiin 1825 alikapteeniksi ja 1829 kapteeniksi. Everstiksi ylennettynä Ammondt määrättiin 1832 henkivartioväen Liettuan rykmenttiin, missä hän vastaanotti pataljoonan komentaja tehtävät 1834. 
Ammondt aateloitiin 1837, von Ammondt -suku merkittiin seuraavana vuonna Suomen ritarihuoneeseen aatelissukuna numero 204. Von Ammondt ylennettiin kenraalimajuriksi ja siirrettiin henkivartioväen 3. jalkaväkidivisioonaan 1841, jossa hän oli rykmentin komentajana. Vuodesta 1842 hän oli henkivartioväen 5. jalkaväkiprikaatin komentaja, joskin hän oli välillä rykmentin komentajana Liettuassa. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1849 ja määrättiin Venäjän 6. jalkaväkidivisioonan komentajaksi. Eron sotapalveluksesta hän sai tammikuussa 1852. Von Ammondt omisti sekä Kallolan tilan Porvoon pitäjässä että Virkkalan tilan Lohjalla.
Kudamatsu

Kudamatsu () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Yamaguchin prefektuurissa. Se sijaitsee Seton sisämeren Suōnmeren rannikolla prefektuurin kaakkoisosassa. Kaupunkiin kuuluu suurehko Kasadon saari. Kudamatsussa on 57 350 asukasta (marraskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 89,36 neliökilometriä.
Kasadonlahden pohjukassa sijaitsevalla Kudamatsulla on hyvä luonnonsatama, joten se kehittyikin jo ennen Nara-kautta Koreaan suuntautuneen kaupan satamana. 1700-luvulla sinne sijoittui suolan tuotantoa, ja se oli myös yksi San’yōdō-tien varren postiasemista ("shukuba"). Ensimmäisen maailmansodan jälkeen sinne alkoi kehittyä teollisuutta, ja nykyisin se on merkittävä raskaan kemianteollisuuden keskus. Kaupungin rannikkoalueilla toimii muun muassa öljynjalostus-, autonvalmistus-, teräs- ja laivanrakennusteollisuuden laitoksia. Kaupunki on osa Shūnanin teollisuusvyöhykettä. Kaupunkioikeudet Kudamatsulle myönnettiin kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1939. 
Kudamatsun nähtävyyksiin lukeutuu Kasadon saari virkistysalueineen, joka on osa Seton sisämeren kansallispuistoa. Sinne johtava silta valmistui vuonna 1970. Hanaoka Hachiman-gū on merkillepantava historiallinen pyhäkkö. Kaupunkia palvelevat JR Nishi-Nihonin San’yō-päälinja ja Gantoku-linja. Suurnopeusjunalinja San’yō Shinkansen kulkee Kudamatsun läpi, mutta sillä ei ole kaupungissa asemaa.
Dungarpur

Dungarpur on Intian Rajasthanin osavaltiossa sijaitseva noin 48 000 asukkaan kaupunki, joka toimii samannimisen piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Kaupunki on saanut nimensä bhilien 1300-luvulla eläneeltä johtajalta nimeltä Dungaria. Se on myös toiminut Dungarpurin ruhtinaskunnan pääkaupunkina.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 65 prosenttia Dungarpurin väestöstä on hindulaisia. Toiseksi suurin uskonnollinen ryhmä ovat muslimit 24 prosentilla, joiden jälkeen jainalaisia on yhdeksän prosenttia. Lukutaitoisten osuus oli noin 89 %.
Svenska frivilligkompaniet

Svenska frivilligbataljonen viralliselta nimeltä Erillinen Komppania oli ruotsalaisista koostunut vapaaehtoisjoukko jatkosodassa. Tammikuussa 1942 Suomeen jääneistä ruotsalaisista sekä uusista tulokkaista perustettiin Erillinen Komppania (Er.K) ruotsinkieliseen 17. Divisioonaan kuuluneeseen Jalkaväkirykmentti 13:een. Vapaaehtoisjoukko taisteli vuodet 1942, 1943 ja alkuvuoden 1944 Itä-Karjalassa Syvärillä, mistä heidät siirrettiin kesäkuussa 1944 Karjalankannakselle. Siellä he osallistuivat Talin–Ihantalan taisteluihin.
Suomessa taisteli kesästä aina joulukuun alkuun 1941 Hangon rintamalla ruotsalainen vapaaehtoispataljoona. Puna-armeijan vetäydyttyä talvisodan rauhassa sille siirtyneeltä Hangon vuokra-alueelta taistelut päättyivät Hangon rintamalla ja ruotsalainen vapaaehtoispataljoona hajotettiin. 
Taistelut Itä-Karjalassa Syvärillä.
Tammikuussa 1942 Suomeen jääneistä ruotsalaisista sekä uusista tulokkaista perustettiin Erillinen Komppania (Er.K) ruotsinkieliseen 17. Divisioonaan kuuluneeseen Jalkaväkirykmentti 13:een (JR 13). Heidät kuljetettiin Turusta Itä-Karjalaan Podporožjeen eli suomalaisittain Koskenalaan. Heidän rintamaosansa oli Syvärin rintamalla Jandebajoen linjalla kahden kilometrin mittainen rintamaosa. Sodan kestäessä komppanian kannalta ongelmaksi tuli sotilaiden väheneminen, sillä uusia vapaaehtoisia ei tullut palvelukseen riittävästi korvatakseen poistumaa. Kaikkiaan Erillisessä Komppaniassa palveli 404 vapaaehtoista - osa vain lyhyen aikaa.
Taistelut Karjalankannaksella.
Neuvostoliiton aloitettua kesäkuussa 1944 suurhyökkäyksen Karjalankannaksella Erillinen Komppania siirrettiin JR 13:n mukana Syväriltä Kannakselle. Komppanian vahvuus oli tällöin vain 64 miestä, joista 53 oli ruotsalaista vapaaehtoista. Komppania osallistui Tali-Ihantalan suurtaisteluun ja koki kovia menetyksiä. Komppanian vahvuus putosi muutamassa päivässä 20 mieheen. Kaikkiaan ruotsalainen vapaaehtoiskomppania menetti 41 kaatuneena ja 84 haavoittuneena.
Muista jatkosodan ruotsalaisvapaaehtoisista.
Erillisen Komppanian lisäksi ruotsalaisvapaaehtoisia oli myös muissa sotayhtymissä eli ruotsinkielisissä Jalkaväkirykmentti 24:ssä ja Jalkaväkirykmentti 61:ssä. Kenttätykistössä oli noin 30 ja ilmatorjuntatykistössä 10 ruotsalaisvapaaehtoista. Lisäksi ruotsalaisvapaaehtoisia oli jatkosodan aikana panssarivaunuasentajina noin 100 ja automekaanikkoina 170. Ruotsalaisia lääkäreitä, eläinlääkäreitä ja sairaanhoitajia työskenteli Suomessa jatkosodan eri vaiheissa 210 henkilöä. Myöhemmin hoitohenkilökuntaa kotiutettiin vuonna 1943, mutta hoitoa Suomen armeijan haavoittuneille sotilaille järjestettiin sen jälkeen Ruotsissa. 
Kaikkiaan jatkosodan aikana Suomen armeijassa palveli 1709 ruotsalaisvapaaehtoista sotilas- ja siviilitehtävissä.