Caroline von Brandenburg-Ansbach

Wilhelmina Charlotte Caroline von Brandenburg-Ansbach (1. maaliskuuta 1683 Ansbach, Brandenburg-Ansbachin markkreivikunta – 20. marraskuuta 1737 St Jamesin palatsi, Lontoo, Ison-Britannian kuningaskunta) oli saksalainen prinsessa, josta tuli Yrjö II:n puolisona Englannin kuningatar. Hän oli kaunis ja älykäs, ja hänellä oli paljon vaikutusvaltaa miehensä toimintaan.
Suku.
Caroline menetti isänsä Brandenburg-Ansbachin maakreivi Johann Friedrichin (1654–1686) kolmivuotiaana ja äitinsä Saksi-Eisenachin prinsessa Eleonore Erdmuthe Luisen (1662–1696) 14-vuotiaana. Hän oli vanhin kolmesta lapsesta. Nuorempi veli kuoli lapsena, ja nuorimmasta veljestä Wilhelm Friedrichistä (1686–1723) tuli seuraava Brandenburg-Ansbachin maakreivi, joka avioitui Württembergin herttuattaren Christiane Charlotten kanssa. 
Orvoksi jäätyään prinsessa Caroline asui Preussin kuningas Fredrik I:n vapaamielisessä hovissa ja ystävystyi tämän ensimmäisen puolison, valistushenkisen ja sivistyneen kuningatar Sophie Charlotten kanssa. Häntä pidettiin Euroopan kauneimpana prinsessana, mutta kolme avioliittosuunnitelmaa tyrehtyivät. Hän antoi rukkaset tulevalle keisari Kaarle VI:lle.
Avioliitto.
Lopulta hän avioitui Georg Augustin kanssa vuonna 1705. Tämä oli Hannoverin vaaliruhtinaan kruununperijä ja kolmas Englannin kruununperimysjärjestyksessä. Muutettuaan pysyvästi Englantiin vuonna 1714 hänestä tuli Walesin prinsessa ja Englannin hovielämän keskeinen nainen, koska kuningas Yrjö I oli eronnut vuonna 1694 puolisostaan Sophia Dorotheasta ja vanginnut tämän eikä tuonut tätä Lontooseen. 
Caroline ja George asettuivat Lontooseen, mutta jättivät seitsenvuotiaan poikansa Frederickin Saksaan edustamaan isoisäänsä. He opettelivat englannin kieltä ja yrittivät ymmärtää maan tapoja ja politiikkaa, toisin kuin saksalaismielinen Yrjö I. Isän ja pojan välille syntyi niin suuria näkemyseroja, että Walesin prinssi piti omaa hoviaan. Kiista meni välillä niin pahaksi, että kuningas esti poikaansa ja miniäänsä tapaamasta näiden omia lapsia.
Caroline oli miestään älykkäämpi ja osasi ohjailla tätä taitavasti. Hän sieti myös tämän rakastajattaria. Vuonna 1727 Carolinen puolisosta tuli kuningas Yrjö II. Useaan otteeseen kun kuningas oli Hannoverissa, Caroline toimi täysivaltaisena sijaishallitsijana Lontoossa kuukausien ajan.
Taiteiden ja tieteiden suosija.
Caroline tuki monia valistusajan tieteilijöitä ja taiteilijoita, kuten Voltairea, John Gayta ja Georg Friedrich Händeliä – Händel sävelsi hymnin hänen hautajaisiaan varten. Hän oli yhteydessä myös Gottfried Leibnizin, Isaac Newtonin ja Hans Sloanen kanssa. Papiston vastustuksesta huolimatta Caroline antoi lääkärien rokottaa kolme lastaan isorokkoa vastaan. Hänestä tuli rokotusten puolestapuhuja.
Jälkeläiset.
Carolinelle syntyi puolisonsa Yrjön kanssa 18 vuoden aikana kahdeksan lasta, joista suurin osa eli aikuiseksi asti. Lisäksi Carolinella on kaksi keskenmenoa, ja yksi poika syntyi kuolleena.
Vanhin poika oli Walesin prinssi Fredrik, joka kuoli isänsä valtakauden aikana vuonna 1751. Hänen vanhimmasta pojastaan Yrjöstä tuli Walesin prinssi, ja hän peri isoisältään kruunun vuonna 1760. Caroline on vanhimman poikansa kautta muuan muassa Elisabet II:n ja Hannover-suvun nykyisen päämiehen Ernst Augustin (s. 1954) esiäiti.
Hänen tyttärensä avioituivat Tanskan kuningashuoneeseen sekä merkittäviin hollantilaisiin ja saksalaisiin aatelissukuihin. Koska hän on vanhimman poikansa kautta kuningatar Viktorian esiäiti, hänen jälkeläisiään ovat monet Euroopan hallitsijat ja ruhtinaat.
Anne avioitui Oranian prinssi Vilhelm IV:n kanssa, minkä vuoksi hän on Alankomaiden nykyisen kuninkaan ja tämän kuuden edeltäjän (kolmen kuninkaan ja kolmen kuningattaren) esiäiti. Tyttärensä Annen kautta hän on myös Luxemburgin suurherttuan esiäiti ja tyttärensä Maryn kautta Belgian kuninkaan esiäiti.