tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Károly Szathmáry

Károly P. Szathmáry (1831–1891) oli unkarilainen kirjailija. Szathmáry kirjoitti muun muassa historiallisia romaaneja Miklós Jósikan tapaan, joskin menestys oli vähäisempi. Hän julkaisi teoksia myös estetiikan ja kirjallisuushistorian alalta sekä toimi lastensuojelun ja kasvatuksen hyväksi.
Mihály Szabolcska

Mihály (Michael) Szabolcska (30. syyskuuta 1861 Tiszakürt, Unkari, Itävallan keisarikunta – 31. lokakuuta 1930 Timișoara, Romania) oli unkarilainen protestanttinen pappi ja runoilija, jonka tunteikas, koruton ja periunkarilainen lyriikka saavutti aikoinaan suosiota.
Who Do You Trust?

Who Do You Trust? on yhdysvaltalaisen Papa Roach -rockyhtyeen kymmenes studioalbumi. Se julkaistiin 18. tammikuuta 2019.
Teatteri Kvartetti

Teatteri Kvartetti ry on Nurmijärvellä toimiva teatteri, joka on perustettu 7. tammikuuta 2017. Perustajajäseniä ovat Tytti Hannila, Juha Lehtonen, Kirsi Mäkelä ja Kari Storckovius.
Perustajajäsenet ovat toimineet teatterin alalla pitkään eri teatteriyhteisöjen puitteissa. Teatteri Kvartetilla on yhteistyösopimus Lepsämän kyläyhdistyksen kanssa ja se toimii Lepsämän Kylätalo Toukolassa.
Historiaa.
Ensimmäiset Kvartetin perustajista ovat aloittaneet teatteriuransa jo -90 luvun alussa. Taustaa löytyy niin draamasta ja farsseista kuin musikaaleista ja oopperasta. Perustajajäsenet ovat olleet niin suurissa tuotannoissa kuin monologeissa ja kaikkea siltä väliltä. Teatteri Hyökyvuori on ollut yhteinen nimittäjä, jonka lavoilla kvartettilaiset ovat tutustuneet. Ensimmäinen yhteinen näytelmä oli Leena Airaksisen kirjoittama ja ohjaama Pelkkää petkutusta (2016). Se tehtiin vielä Hyökyvuoren nimissä ja esitettiin Espoossa Kivenlahden Kahvi-kaisassa. Toinen näytelmä oli jo omaa tuotantoa. Jouko Myllyoja ohjasi Ilkka Malmin ja Rami Saarijärven kirjoittaman Katsotaan kalenterista (2017). Se esitettiin vielä Kivenlahdessa.
Nurmijärvelle.
2018 Teatteri Kvartetti alkoi etsiä uutta tilaa ja sellainen löytyi sen kotikunnasta Nurmijärven Lepsämästä. Ensimmäinen Toukolassa tehty näytelmä oli maaliskuussa 2019 ensi-iltaan tullut Vaimoni on toista maata -farssi (Gilles Dyrek, ohjaus Jouko Myllyoja). 
Keväälle 2020 valmistui myös Jouko Myllyojan ohjaamana Florian Zellerin draama Isä (Meidän Isä). Pandemiarajoitukset siirsivät ensi-illan lokakuulle.
Kurssitoimintaa.
2020 käynnistyivät Teatteri Kvartetin kurssit. Elokuussa oli ensimmäinen, teatteritoiminnan budjetti- ja apurahatyöpaja, jossa vetäjänä ja luennoitsijana toimi Hinriikka Lindqvist Ruska Ensemblesta. Syyskuussa 2020 käynnistyi käsikirjoittamisen kurssi. Kirjailija Helen Partti toimii kurssin fasilitaattorina. Kurssin tuotoksena syntyy käsikirjoitus, jonka pohjalta toteutetaan näytelmä vuonna 2021. Käsikirjoituskurssi on osa Nurmijärven Seitsemän veljestä 150 -juhlavuoden ohjelmaa. Juhlavuoden teemana on lukutaidon ja lukuinnon kehittäminen, mihin kurssi istuu hienosti.
Papa Roachin diskografia

Papa Roach on vuonna 1993 perustettu yhdysvaltalainen rock- ja metalliyhtye.
Kyntäjä (lehti)

Kyntäjä oli vuosina 1935–1965 ilmestynyt maalaisliiton järjestölehti. Vuodesta 1947 sitä julkaisi Maaseudun Nuorten Liitto. Johannes Virolainen toimi lehden päätoimittajana vuosina 1947–1956 ja hänen jälkeensä Pekka Silvola vuoteen 1958. Urho Kekkonen kirjoitti pääministerivuosinaan "Kyntäjään" säännöllisesti, ja Ahti Karjalainen esiintyi lehdessä pakinoitsijana. Lehden levikki 1950-luvun puolessavälissä oli yli .
"Kyntäjän" seuraajaksi perustettiin vuonna 1966 Nuoren Keskustan Liiton julkaisema "Keskusta", joka ilmestyi vuoteen 2013 saakka.
Erkulla

Erkulla on eheä torppakokonaisuus Espoonkartanon kaupunginosassa läntisimmässä Espoossa noin kilometrin Loojärvestä itään. Se sijaitsee maisemallisesti tärkeällä paikalla Träskbyn viljelysalueen pohjoislaidalla Mankinjoen laaksossa.
Erkullan paikalla oli torppa jo vuoden 1750 kartassa, se kuului Espoon kartanolle läheisten Tunfallin ja Norrkullan tavoin. Erkullan pitkänurkkaisen hirsisen torpparakennuksen päätyyn on merkitty vuosiluku 1800, jota pidetään sen rakennusvuotena. Taloa on tosin saatettu myös jatkaa myöhemmin. Talon vieressä on hirsinen luhtiaitta ja liiteri, jonka erikoisuutena ovat luonnonkivestä tehdyt päädyt.
Punjon kartano

Punjon kartano () sijaitsee Nuuksiossa luoteisessa Espoossa Nuuksion Pitkäjärven itärannalla.
Punjon rälssiuudistila perustettiin 1775 ja se oli Espoon kartanon alainen lampuotitila vuoteen 1823. Tuolloin kruununvouti Gustav Ruth lunasti sen, ja siitä alkaen se on ollut säätyläisten omistuksessa. Nykyisen päärakennuksen edeltäjä oli arkkitehti Matti Finellin käsialaa vuodelta 1926. Punjoon kuuluu myös arkkitehti Oiva Kallion suunnittelema turvekattoinen hirsisauna vuodelta 1930 ja Laatokalta Jaakkimanvaaran saaristosta siirretty aitta.
Lauluvuoritangara

Lauluvuoritangara ("Cnemathraupis eximia") on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Lauluvuoritangara voi kasvaa 20–22 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lauluvuoritangaran päälaki on sininen, ja muuten pää, kurkku ja rinta ovat väriltään mustat. Selkä ja siivet ovat oliivinvihret ja siipien olkapäät ovat siniset. Perä on alalajista riippuen vihreä tai sininen. Lajin vatsa on kirkkaan keltainen.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Lauluvuoritangaran levinneisyysalue on laikuttainen ja ulottuu Venezuelasta Peruun. Lajin elinympäristöä ovat kosteat ja sammalia kasvavat vuoristometsät ja metsien reunamaat. Tyypillisimmin se liikkuu 2 700–3 800 metrin korkeudessa pareittain tai pieninä ryhminä.
Slovenská pošta

Slovenská pošta on Slovakian valtion omistama postiyhtiö. Yhtiö palvelee yli 1 500 postitoimistolla ja sen pääkonttori sijaitsee Banská Bystricassa. Postilaitos myös ylläpitää kaupungissa sijaitsevaa postimuseota.
Yhtiö perustettiin 1. tammikuuta 1993. Saman vuoden maaliskuussa Slovakia liittyi maailman postiliittoon, jota siellä edustaa Slovenská pošta.
Yhtiö muuttui valtionyhtiöstä osakeyhtiöksi 1. lokakuuta 2004. Yhtiö on ollut perustamisesta lähtien kokonaan valtion hallinnassa, mutta on taloudellisesti itsenäinen eli ei saa tukea valtion budjetista.
Eero Mattsson

Eero Mattsson (18. heinäkuuta 1955 Kuopio – 11. syyskuuta 2020 Tampere) oli Pomarkun kunnanjohtaja 2001–2020. Ylioppilaaksi hän pääsi Virtain lukiosta 1974. Mattsson suoritti opintonsa Tampereen yliopistossa valmistuen yhteiskuntatieteiden maisteriksi 1981. Hän toimi vuoden Pomarkun suunittelusihteerinä. Mattsson lähti puoleksitoista vuodeksi Alahärmään, josta palasi 1983 Pomarkun kunnansihteeriksi. Vuonna 1998, hän aloitti kunnanjohtajan viransijaisena ja 2001 kunnanjohtajana. Hän jäi eläkkeelle 1. kesäkuuta 2020.
Näsilinnankatu 33 A

Näsilinnankatu 33 A on Tampereen keskustassa Näsilinnankadulla sijaitseva puinen asuinrakennus, joka on valmistunut vuonna 1882. Se edustaa uusrenessanssityyliä. Talon on suunnitellut kaupunginarkkitehti F. L. Calonius.
Rakennus on säilynyt alkuperäisessä asussa, ja se on suojeltu asemakaavalla. Tampereen kaupungin kaavoitusyksikön mukaan kyseessä on rakennustaiteellisesti merkittävä kohde.
F. L. Calonius on suunnitellut myös Näsilinnankatu 36:ssa sijaitsevan puutalon.
Pál Szemere

Pál Szemere (1785–1861) oli unkarilainen kirjailija. Hän julkaisi nuorena lyyrisiä runoja, joista merkittäviä ovat varsinkin sonetit. Hänen suurin merkityksensä on siinä, että hän edisti aikansa kirjailijoiden ja kirjallisen yleisön kirjallisuudentuntemusta. Szemeren kootut teokset julkaisi vuonna 1890 Kisfaludy-seura, ja ne toimitti József Szvorényi.
Pavel Juráček

Pavel Juráček (2. elokuuta 1935 Příbram – 20. toukokuuta 1989 Praha) oli tšekkoslovakialainen elokuvaohjaaja ja elokuvakäsikirjoittaja. Hän käsikirjoitti useita 1960-luvun tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon elokuvia ennen ryhtymistään ohjaajaksi. Juráčekin ohjausta "Nuoren pyövelin tapaus" vuodelta 1970 pidetään yhtenä uuden aallon keskeisistä elokuvista. 
Kun Prahan keväänä tunnettu kulttuurisesti ja poliittisesti vapaa ajanajakso päättyi Neuvostoliiton miehityksen jälkeen, "Nuoren pyövelin tapaus" ja "Josef Kilián" (1963) joutuivat kiellettyjen elokuvien listalle. Juráček sai potkut Barrandov-elokuvastudioilta, eikä saanut enää ohjata tai käsikirjoittaa elokuvia.
Neilikkapirkko

Neilikkapirkko ("Subcoccinella vigintiquatuorpunctata") on leppäpirkkojen heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Neilikkapirkko on kooltaan pieni ja rakenteeltaan pyöreä ollen aikuisena noin 3,5–4,5 mm pitkä. Aikuisen neilikkapirkon peitinsiivet ovat pohjaväriltään oranssit ja niissä on yleensä 20–24 kappaletta mustia täpliä. Peitinsiipien täplien määrä ja kuviointi vaihtelevat ja nuorten yksilöiden peitinsiivet ovat väriltään keltaiset. Osa kotimaisista yksilöistä ovat lentokyvyttömiä, koska niiden takasiivet ovat tyngät.
Neilikkapirkko elää aluskasvillisuuden seassa lämpimissä paikoissa kuten kedoilla ja ratojen varsilla. Laji on kasvinsyöjä syöden hernekasveja ("Fabaceae"), savikkakasveja ("Chenopodiaceae") ja kohokkikasveja ("Caryophyllaceae"). Joissain maissa neilikkapirkko voi esiintyä runsaslukuisena aiheuttaen tuhoa mm. rehukasvina viljeltävälle sinimailaselle ("Medicago sativa") ja lääkekasvina kasvatettavalle rohtovuohenherneelle ("Galega officinalis"). Näissä maissa laji on luokiteltu kasvituholaiseksi.
Neilikkapirkko on Suomessa vakiintunut, mutta harvinainen laji esiintyen etelästä Suomen keskiosiin saakka. Suomessa se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi. Lajia esiintyy pääasiassa Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Milton Shapp

Milton Jerrold Shapp (alk. Shapiro; 25. kesäkuuta 1912 – 24. marraskuuta 1994) oli Pennsylvanian 40. kuvernööri ja Pennsylvanian ensimmäinen juutalainen kuvernööri. Hän toimi kuvernöörinä vuodet 1971–1979.
Shapp oli koulutukseltaan insinööri. Hän palveli Yhdysvaltain armeijan viestijoukoissa toisessa maailmansodassa Pohjois-Afrikassa ja Euroopassa. Sodan jälkeen hän perusti Jerrold Electronics -&amp;NoBreak;yhtiön, joka oli yksi Yhdysvaltain ensimmäisistä kaapelitelevisiojärjestelmien toimittajista. Shapp vaurastui yhtiöllään, ja hän pystyi rahoittamaan itse kampanjoitaan, kun hän siirtyi politiikkaan 1960-luvulla. Hän tuki John F. Kennedyn presidentinvaalikampanjaa 1960 ja ehdotti Kennedylle Rauhanjoukkojen perustamista. Joukot perustettiin kaksi vuotta myöhemmin.
Vuonna 1966 Shapp pyrki demokraattipuolueen kuvernööriehdokkaaksi Pennsylvaniassa ja voitti esivaalit hyvällä äänimäärällä, vaikka puolueen johto suhtautui karsaasti poliittisten klikkien ulkopuoliseen ehdokkaaseen. Shappin vaalilause oli ”The Man Against the Machine” eli ”Mies vastaan kone”. Hän kuitenkin hävisi niukasti varsinaisen vaalin republikaanisen puolueen Raymond P. Shaferille.
Neljän vuoden päästä Shapp oli jälleen ehdolla, ja hänet valittiin kuvernööriksi. Hän pyrki demokraattien presidenttiehdokkaaksi vuoden 1976 vaaleihin mutta ei saanut esivaaleissa kannatusta edes kotiosavaltiossaan. Shapp vastusti kuolemanrangaistusta, mutta Pennsylvanian edustajainhuone toteutti lakimuutoksen, jolla kuolemanrangaistus otettiin uudelleen käyttöön sen jälkeen, kun Yhdysvaltain korkein oikeus oli todennut osavaltioiden kuolemanrangaistuskäytännöt perustuslain vastaisiksi vuonna 1972.
Shappin kaudella Pennsylvaniaan iski hurrikaani Agnes, jonka seurauksena Shapp joutui pakenemaan kotoaan veneellä, kun Susquehanna tulvi. Jerrold Electronics myytiin General Instrumentille vuonna 1967, mutta tuotemerkkinä Jerroldin nimeä käytettiin vielä 1990-luvulla.
Ede Szigligeti

Ede Szigligeti, alkuperäinen nimi "Szathmáry József", (1814–1878) oli unkarilainen näytelmäkirjailija.
Szigligeti valmistui alun perin insinööriksi, mutta hän ryhtyi vuonna 1834 näyttelijäksi ja myöhemmin ohjaajaksi, Kansallisteatterin sihteeriksi ja vihdoin sen draamalliseksi johtajaksi vuosiksi 1873–1878, kuolemaansa saakka. Szigligeti oli tuottelias ja kirjoitti toistasataa näytelmää. Hänen murhenäytelmänsä, joista parhain on "A trónkeresö" (1868), eroavat ainakin näyttämökelpoisuutensa puolesta edukseen muista aikansa unkarilaisista tragedioista. Paljoa huomattavampi merkitys on Szigligetin huvinäytelmillä (ensimmäinen, "Rózsa", ilmestyi jo 1840), joissa luonteenkuvaus tosin ei ole syvällinen, mutta jotka vauhdikkaan toimintansa, kekseliään ja vaikuttavan juonensa puolesta sekä teknisesti uudenaikaisina saavuttivat suurta suosiota. Koomiset aiheensa tekijä ammensi etupäässä perhe-elämän piiristä. Szigligeti kirjoitti runsaasti huvinäytelmiä, mutta hänen suurin merkityksensä lienee unkarilaisen kansannäytelmän luojana.
Szigligetin vaikutus unkarilaiseen näytelmään kesti viitisenkymmentä vuotta. Hänen aloittamansa kansanäytelmän suuntauksen aineksia olivat murre, kansanpuvut, -laulut ja -tanssi. Kansallisteatterin ensimmäisten neljänkymmenen vuoden aikana kolmasosa näytelmistä oli hänen kirjoittamiaan. Niistä arvostetuimpana on säilynyt "Liliomfi".
Ernst von Wolzogen

Ernst von Wolzogen (23. huhtikuuta 1855 – 30. elokuuta 1934) oli saksalainen kulttuurikriitikko, kirjailija ja kirjallisen kabareen perustaja.
Elämäkerta.
Wolzogen oli itävaltalaita aatelissukua. hän opiskeli kirjallisuutta, filosofiaa ja taiteen historiaa Strassburgin ja Leipzigin yliopistoissa. Vuonna 1882 hän meni Berliiniin, jossa hän työskenteli toimittajana kustantamossa ja myöhemmin vapaana kirjailijana. Vuosina 1892–1899 hän asui Münchenissä ja perusti siellä kirjallisuusyhdistyksen "Freie Literarische Gesellschaft". Hän palasi 1899 Berliiniin. Ensimmäisen kirjallisen kabareen hän perusti 1901, ja sen nimeksi tuli "Überbrettl," joka viittasi Nietzschen käsitteeseen "Übermensch" ja tarkoitti jonkinlaista "super-kabareeta". Myöhemmin sana Überbrettl on vakiintunut sanan kabaree saksankieliseksi vastineeksi. 
Wolzogen kirjoitti Überbrettlille yhteiskunnallista satiiria. Sen lakkauttamisen jälkeen hän palasi vuonna 1905 Darmstadtiin.
Wolzogen kirjoitti humoristisia kirjoja. Hänen teoksiaan ovat muun muassa "Die Kinder der Exzellenzin" (1888); "Das Lumpengesindel" (1892); "Ein unbeschriebenes Blatt" (1896); "Der Kraft-Mayr", kaksi osaa (1897); "Das dritte Geschlecht", kaksi osaa (1899). Vaikka hänet tunnetaan pääasiassa humoristina, hän kirjoitti myös vakavista aiheista. Hänen vakavammasta puolestaan kirjoittajana ovat esimerkkejä teokset "Fahnenflucht" (1894), "Das Wunderbare" (1898) ja "Die arme Sünderin" (1901). Wolzogenin tyylissä on älyä ja eleganssia.
Wolzogenin puoliso oli vuodesta 1902 Elsa Laura Seemann von Mangern.
Áron Szilády

Áron Szilády (3. marraskuuta 1837 Ságvár – 20. maaliskuuta 1922 Kiskunhalas) oli unkarilainen kirjallisuushistorioitsija ja protestanttinen pappi. Vanhemman unkarilaisen kirjallisuuden tuntijana hän julkaisi alalta arvokkaita tutkimuksia, esimerkiksi "Temesvári Pelbárt élete és munkái" (1880) sekä vanhemman kirjallisuuden tuotteita, esimerkiksi kokoelman vanhojen unkarilaisten runoilijoiden tuotteita: "Régi Magyar Költők Tára" (1877–1896). Hän julkaisi yhdessä Sándor Szilágyin ja Ferenc Salamonin kanssa kokoelman turkkilaisia historiallisia lähdekirjoja turkkilaisvallan ajalta ("Török-magyarkori okmánytár", 1863–1873). Hän oli vuodesta 1893 kirjallisuushistoriallisen aikakauskirjan "Irodalomtörténeti közleményekin" toimittaja.
Lubaczówin piirikunta

Lubaczówin piirikunta () on yksi Ala-Karpatian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 55 217. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Lubaczów. Seitsemän maalaiskuntaa ovat Cieszanów, Horyniec-Zdrój, Lubaczów, Narol, Oleszyce, Stary Dzików sekä Wielkie Oczy ja niissä on kylien lisäksi kolme kaupunkia; Cieszanów, Narol ja Oleszyce.
Lubaczówin piirikunnan pinta-alasta arviolta 48,5 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Lubaczówin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 8,3 prosenttia. Luku on huomattavasti koko Puolan työttömyysastetta korkeampi.
Vuoden 2019 lopussa Lubaczówin piirikunnassa arvioitiin olevan 55 217 asukasta, joista 50,3 prosenttia naispuolisia ja 49,7 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 57 761 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 43 090 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 17 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 62,5 prosenttia ja eläkeikäisten 20,5 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,8 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 490 lasta.
Mikkelin tori

Hallitustori eli Mikkelin tori on tori Mikkelin keskustassa Savilahden kaupunginosassa. Toria ympäröivät kadut ovat Raatihuoneenkatu, Maaherrankatu, Porrassalmenkatu ja Hallituskatu, joista viimeksi mainittu kulkee torin kohdalla kävelykatuna. Torin laidoilla sijaitsevat muun muassa Mikkelin kaupungintalo, seutukirjasto, vanha lääninhallituksen talo, kauppakeskus Stella ja Mikkelin Sokos.
Mikkelin torilla on torikauppaa kuutena päivänä viikossa ja markkinat kerran kuussa.
Hallitustori sai alkunsa arkkitehti Carl Ludvig Engelin vuonna 1837 laatimasta Mikkelin asemakaavasta, ja on siitä alkaen ollut kaupungin hallintokeskus. Tori kivettiin ensi kerran vuonna 1927. Vuonna 1975 torin kohdalla kulkeva osa Hallituskatua muutettiin kävelykaduksi. Torin alle rakennettiin vuosina 2009–2011 kaksikerroksinen maanalainen pysäköintihalli Mikkelin toriparkki, missä yhteydessä myös itse tori uusittiin. Tuolloin Hallituskadun kävelykadulle istutettiin parikymmentä palmua, mutta ne eivät sopineet paikalliseen ilmastoon, joten ne jouduttiin muutaman vuoden kuluttua siirtämään pois. Vuonna 2011 torin itälaidalle valmistui myös arkkitehti Aki Davidssonin suunnittelema pysyvä torirakennus Muikku.
Torin länsireunalla lääninhallituksen talon edessä sijaitsee Mannerheimin patsas eli "Päämajapatsas", joka siirrettiin tälle paikalle vuonna 2003. Torin länsireunalla on myös Savon prikaatin killan vuonna 1989 pystyttämä Mikkelin Malmin muistokivi. Mikkelin Malmi eli Jääkäriplaani oli torin ja Mikkelin keskustan paikalla ennen kaupungin perustamista vuosina 1721–1809 ollut Ruotsin sotaväen harjoituskenttä. Vuonna 1999 torin itälaidan alta löydettiin jalankulun ja pyöräilyn väylän rakennustöiden yhteydessä kivikautisen kuokan jäännökset ja muita esineitä, joten Porrassalmenkadun kohdalla on saattanut olla kivikautinen asuinpaikka. Kehdonjalaksen muotoisen kuokan ääriviivat on merkitty torin kiveykseen löytöpaikan kohdalle.
Tori ympäristöineen on määritelty valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Mulki Mölsä

Mulki Elmi Mölsä (s. 11. marraskuuta 1958 Burhakaba, Somalia) on somalialainen lääkäri ja tutkija. Mölsää pidetään yhtenä monikulttuurisuuden uranuurtajana, joka on edistänyt merkittävästi yhteisymmärrystä somalialaisten ja suomalaisen yhteiskunnan välillä. Mölsä on toiminut 1990-luvun taitteesta lähtien laajasti maahanmuuttajien kotouttamiseksi ja ympärileikkausperinteen lopettamiseksi. Vuonna 2001 Mölsä julkaisi miehensä kanssa "Somalialaisen keittokirjan". 
Ura.
Mölsä kouluttautui Mogadishussa lääkäriksi Siad Barren sosialistisessa diktatuurissa, jossa tyttöjen koulunkäynti tehtiin mahdolliseksi osana yhteiskunnan modernisointia. Lääkäriopinnoissa Mölsä erikoistui neurokirurgiaan. Mölsä muutti Suomeen 1985 ja sai lääkärin pätevyyden Suomessa 1989. Suomessa Mölsä on toiminut lääkärinä pääkaupunkiseudulla ja tutkijana Stakesissa, Tampereen yliopiston rokotetutkimuslaitoksella ja Terveyden ja hyvinvoinninlaitoksella.
Mölsä oli Mida Finnsom -hankkeessa vuonna 2008 Hargeisan yliopistossa psykiatrian opettajana. 2016-2017 hän oli Mogadishussa lääketieteen lehtorina Somalian kansallisella yliopistossa ja opetussuunnitelman suunnittelijana.
Yksityiselämä.
Mölsä tapasi puolisonsa Pekka Mölsän kehitysaputyöntekijöiden joukosta Somaliassa. Heillä on neljä lasta.
Mielecin piirikunta

Mielecin piirikunta () on yksi Ala-Karpatian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 136 660. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Mielec. Yhdeksän maalaiskuntaa ovat Borowa, Czermin, Gawłuszowice, Mielec, Padew Narodowa, Przecław, Radomyśl Wielki, Tuszów Narodowy sekä Wadowice Górne ja niissä on kylien lisäksi kaksi kaupunkia; Przecław ja Radomyśl Wielki.
Mielecin piirikunnalla on yhteistä rajaa Staszówin, Tarnobrzegin, Kolbuszowan, Ropczycen-Sędziszówin, Dębican sekä Dąbrowan piirikuntien kanssa. Sen pinta-alasta arviolta 24,3 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Mielecin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 4,3 prosenttia.
Vuoden 2019 lopussa Mielecin piirikunnassa arvioitiin olevan 136 660 asukasta, joista 50,7 prosenttia naispuolisia ja 49,3 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 135 980 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 120 572 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 18,7 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 61,1 prosenttia ja eläkeikäisten 20,2 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,9 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 1 412 lasta.
Epilachninae

Epilachninae on leppäpirkkojen heimoon kuuluva kovakuoriaisalaheimo. Alaheimoon kuuluvien tribuksien ja sukujen määrä vaihtelee eri lähteissä. Alaheimoon kuuluu maailmanlaajuisesti neljä tribusta ja noin 20 sukua. Suomessa alaheimoon kuuluu lajeja kahdessa tribuksessa ja kahdessa suvussa, joissa yhteensä kaksi lajia.
Aleksi Malinen

Aleksi Malinen (s. 26. toukokuuta 2003 Tuusula) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue JYPiä.
Ura.
Seuraura.
Malinen on JYPin kasvatti. Kesäkuussa 2019 hän teki seuran kanssa kolmivuotisen juniorisopimuksen.
Maaliskuussa 2020 Malinen teki JYPin kanssa kaksivuotisen SM-liigasopimuksen. Hän teki liigadebyyttinsä vain 17-vuotiaana kauden 2020–2021 neljännellä kierroksella 10. lokakuuta 2020 KalPaa vastaan. Malinen merkittiin JYPin seitsemänneksi puolustajaksi. Hän sai ottelussa jääaikaa 5.43 minuuttia. Liigauransa avausmaalin Malinen teki neljännessä ottelussaan 29. joulukuuta 2020 Mikkelin Jukureita vastaan. Hänen osumansa jäi JYPin 3–0-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi. Kalle Koskinen valitsi Malisen ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Hän pelasi lopulta lähes koko kauden SM-liigassa tehden 30 runkosarjaottelussa tehot 2+1=3. Malinen vahvisti JYPin U20-junioreita kolmessa playoff-ottelussa.
New York Islanders varasi Malisen kuudennella kierroksella vuorolla numero 189 . Kaudella 2021–2022 hänen roolinsa JYPin SM-liigajoukkueessa jäi pieneksi ja Malinen pelasi vain kuusi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi kautensa suurimmaksi osaksi seuran U20-joukkueessa, jonka tehokkain puolustaja Malinen oli tehoilla 3+14=17. Hän pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua lainalla Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä. Toukokuussa 2022 Malinen teki JYPin kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen. Kaudella 2022–2023 Malinen pelasi SM-liigassa 42 runkosarjaottelua tehden seitsemän syöttöpistettä. Hän pelasi kauden aikana myös kolme ottelua lainalla KeuPassa. Kesäkuussa 2023 JYP käytti Malisen sopimuksessa olleen option ja teki hänen kanssaan vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Alkukaudella 2023–2024 Malinen sai tililleen vain 15 ottelua, kunnes joulukuussa 2023 JYP uutisoi Malisen olevan loppukauden sivussa.
Maajoukkueura.
Malinen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2023 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2019. Yhteensä Malinen on pelannut 20 nuorten ja 35 poikien maaottelua.
Samuel Valkeejärvi

Samuel Valkeejärvi (s. 11. toukokuuta 2001 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue KooKoossa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Valkeejärvi osaa pelata myös laidassa.
Ura.
Seuraura.
Valkeejärvi on JYPin kasvatti. Kaudella 2016–2017 hän toimi seuran C-nuorten varakapteenina. Valkeejärvi oli C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueen paras maalintekijä 16 osumallaan. Kaudella 2018–2019 hän jakoi 12 osumallaan JYPin A-nuorten sisäisen maalipörssin kolmannen sijan Joonas Viinikaisen kanssa. Kaudella 2019–2020 Valkeejärvi oli joukkueen paras pistemies tehoilla 11+32=43. Hän debytoi samalla kaudella myös miesten peleissä pelattuaan neljä runkosarjaottelua lainalla Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä tehopistein 1+1=2.
Maaliskuussa 2020 Valkeejärvi teki JYPin kanssa 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Elokuussa seura lainasi hänet KeuPa HT:n Mestis-joukkueeseen, jossa Valkeejärvi pelasi kuusi ottelua. Hän sai JYPissä tililleen ensimmäisen SM-liigaottelunsa kauden 2020–2021 kuudennella kierroksella 17. lokakuuta 2020 vieraissa SaiPaa vastaan. Valkeejärvi merkittiin joukkueen 13. hyökkääjäksi. Hän jäi kuitenkin ilman peliaikaa. Ensimmäiset jääaikansa SM-liigassa Valkeejärvi sai seuraavassa ottelussa 23. lokakuuta 2020 Vaasan Sportia vastaan. Hänet merkittiin JYPin kolmosketjun vasempaan laitaan Samuel Heleniuksen ja Mikko Salmion viereen. Valkeejärvi sai ottelussa jääaikaa 11.56 minuuttia. Liigauransa avausmaalin hän teki kahdeksannessa ottelussaan 14. marraskuuta 2020 Mikkelin Jukureita vastaan. Timo Vertala valitsi Valkeejärven ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Kaikkiaan hän pelasi tulokaskautensa aikana 47 runkosarjaottelua tehopistein 5+4=9.
Kaudella 2021–2022 Valkeejärvi pelasi SM-liigassa 53 runkosarjaottelua tehopistein 6+10=16. Maaliskuussa 2022 JYP käytti hänen sopimuksessaan olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Valkeejärven kanssa. Alkukaudella 2022–2023 hän pelasi vain kaksi ottelua yli-ikäisenä seuran U20-joukkueessa, kunnes Valkeejärven sopimus purettiin yhteisymmärryksessä runkosarjan avauspäivänä syyskuussa. Seuraavana päivänä hänen vahvistettiin siirtyvän 1+1-vuotisella sopimuksella KooKoohon. Huhtikuussa 2023 seura käytti Valkeejärven sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan. Huhtikuussa 2024 Valkeejärvi teki KooKoon kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen. Huhtikuussa 2025 seura käytti hänen sopimuksessaan olleen option ja teki Valkeejärven kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura.
Valkeejärvi valittiin Suomen alle 20-vuotiaiden MM-leiriryhmään vuoden 2021 turnaukseen, mutta hän putosi kuitenkin lopullisesta kisajoukkueesta. Yhteensä Valkeejärvi pelasi 29 nuorten tai poikien maaottelua.
Muuta.
Valkeejärvi valmistui ylioppilaaksi Schildtin lukiosta syksyllä 2020.
Viljami Istala

Viljami Istala (s. 22. helmikuuta 2000 Lappeenranta) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Imatran Ketterässä.
Ura.
Seuraura.
Istala on Saimaan Pallon kasvatti. Hän siirtyi B-juniori-ikäisenä kaudeksi 2016–2017 Rauman Lukon akatemiaan. Kaudella 2017–2018 Istala jakoi tehoilla 12+18=30 koko B-nuorten SM-sarjan puolustajien pistepörssin toisen sijan kolmen muun pelaajan kanssa edellään vain Kärppien Kalle Loponen.
Kaudeksi 2020–2021 Istala palasi kasvattajaseuraansa SaiPaan ja siirtyi seuran U20-junioreihin. Hän nousi samalla kaudella myös SaiPan SM-liigarinkiin. Istala pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen liigaottelunsa runkosarjan neljännellä kierroksella 10. lokakuuta 2020 vieraissa Rauman Lukkoa vastaan. Hänet merkittiin SaiPan seitsemänneksi puolustajaksi. Istala sai ottelussa jääaikaa 2.57 minuuttia.
Kesäkuussa 2021 SaiPa lainasi Istalan koko kauden 2021–2022 kattavalla sopimuksella Mestis-joukkue Imatran Ketterään. Hän pelasi alkukaudella myös neljä ottelusa SaiPan U20-joukkueessa. Joulukuussa 2021 Istala siirtyi Ketterän sopimuspelaajaksi. Hän pelasi tulokaskautensa aikana 45 runkosarjaottelua tehden neljä syöttöpistettä ja 12 playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Istala pelasi myös kuusi Suomen Cupin ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän voitti sekä Mestiksen mestaruuden että Suomen Cupin. Toukokuussa 2022 Istala teki Ketterän kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura.
Istala on pelannut kolme poikien maaottelua.
Muuta.
Istala valmistui merkonomiksi keväällä 2019.
Józef Szujski

Józef Szujski (1835–1883) oli puolalainen historioitsija ja kirjailija. Hän oli Galitsian maapäivien ja Itävallan herrainhuoneen jäsen. Hän oli vuodesta 1869 Puolan historian professori Krakovan yliopistossa ja julkaisi useita Puolan keskiajan historian lähteitä, kronikoita ynnä muuta. Kirjoittamassaan Puolan historiassa "Dzije Polski" (1880) hän edustaa sitä tuolloin uutta käsitystä, että Puolan valtakunnan kukistumista ei ole luettava yksinomaan ulkovaltojen syyksi. Hän julkaisi myös runoelmia, kertomuksia ja historiallisia näytelmiä, kuten "Maryna Mniszchówna".
Hunter (sukunimi)

Hunter on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Pascal Gallois

Pascal Gallois (s. 29. maaliskuuta 1959 Linselles) on ranskalainen fagotisti.
Gallois opiskeli Pariisin konservatoriossa, jossa sai fagotinsoiton ensipalkinnon. Hänen opettajiinsa kuului Maurice Allard. Hän liittyi vuonna 1981 Pierre Boulez'n pyynnöstä solistina Ensemble Intercontemporainiin. Gallois on kantaesittänyt monia uusia teoksia, kuten Luciano Berion fagottikappaleen "Sequenza XII" Pariisissa vuonna 1995. Hän on tehnyt useita levytyksiä.
Gallois on tehnyt opetustöitä Pariisin konservatoriossa, Zürichin taideyliopistossa ja Wienin musiikki- ja teatteriyliopistossa. Hän julkaisi Bärenreiter-kustantamon kautta CD-levyllä varustetun fagotinsoittotekniikoita käsittelevän kirjan "The Techniques Of Bassoon Playing". Gallois on muiden tehtäviensä ohella toiminut kapellimestarina, johtanut Pariisissa vuonna 2016 käyttöön otettua Mozart-konservatoriota ja isännöinyt Quiberonin Musicales-festivaalia.
Nikolas Arnesson

Nikolas Arnesson (1150– 7. marraskuuta 1225, Oslo) oli norjalainen piispa ja poliitikko. Hänet vihittiin Oslon piispaksi vuonna 1190 ja hän oli yksi baglien puolueen perustajista.
Nikolas Arnesson oli lendmann Arne på Ståreimin ja kuningas Harald Gillen lesken, ruotsalaisen prinsessa Ingrid Ragnvaldsdotterin poika sekä kuningas Inge Koukkuselän velipuoli. Arnesson ja hänen perheensä olivat läheisissä väleissä kuningas Maunu Erlinginpojan ja tämän kirkolle myönteisen puolueen kanssa. Nikolas taisteli vuonna 1180 Maunun joukoissa Ilevollenen taistelussa. Vuonna 1189 Nikolas Arnesson valittiin Stavangerin piispaksi. Kuningas Sverre Sigurdinpoika, birkebeinien johtohahmo ja Maunun vanha vastustaja, vastusti Nikolaksen valintaa piispaksi, mutta antoi seuraavana vuonna suostumuksensa siihen, että Nikolas valittaisiin Oslon piispaksi. Useiden vuosien ajan Nikolas alistui Sverren hallintoon, ja hän kruunasi Sverren kuninkaaksi Bergenissä 1194. Tämän vuoksi paavi asetti Nikolas Arnessonin ja muut norjalaiset piispat pannaan. Seuraavana vuonna Nikolas pakeni Tanskaan ja teki sovinnon Sverren maanpakoon ajaman arkkipiispa Eirik Ivarssonin kanssa.
Tanskassa Nikolas nostatti baglit kuningas Sverreä vastaan ja toimi puolueen sotilaallisena ja henkisenä johtajana. Nikolas Arnesson ja kuningas Haakon Sverrenpoika tekivät rauhan kesällä 1202, mutta Nikolas nostatti baglit uudelleen kapinaan Haakonin kuoltua 1204. Nikolas Arnesson valitutti baglien vastakuninkaaksi sisarenpoikansa Filippus Simonssonin.
Baglien ja birkebeinien Kvitsøyn rauhansopimuksessa vuonna 1208 Filippus tunnustettiin Vikenin alueen hallitsijaksi, mikä oli piispa Arnessonille merkittävä poliittinen voitto. Arnesson näyttää tämän jälkeen vetäytyneen politiikasta. Hän suostui säilyttämään rauhan, eikä Filippuksen kuoleman jälkeen 1217 enää vastustanut Haakon Haakoninpojan kuninkuutta.
Jälkimaine.
Käsitys Nikolas Arnessonista petollisena juonittelijana on syntynyt saagojen ja Henrik Ibsenin "Kuninkaan alut" -näytelmän perusteella. Niistä välittyvä kuva perustuu Arnessonin vastustajien näkemyksiin, eikä siihen voi täysin luottaa. Nikolas näyttäytyy muutoin aktiivisena organisaattorina hiippakunnassaan. Todennäköisesti juuri hän esitteli varhaisen prosti-järjestelmän Oslon hiippakunnassa, ja Arnesson lienee myös aloittanut piispanlinnan rakentamisen Oslossa.
Škoda Superb (2001)

Škoda Superb Typ 3U on Škoda Superbin ensimmäisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 2001–2008.
Škoda Superb Typ 3U (2001–2008).
Ensimmäisen sukupolven Superb oli uudelleennimetty Volkswagen Passat B5 10 senttimetriä pidemmällä akselivälillä (sama kuin Kiinassa myydyssä Passatissa). Moottori oli sijoitettu pitkittäin.
Vuoden 2003 Euro NCAP -kolaritestistä Superb sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Bensiinimoottoreina olivat turboahdettu 1,8-litrainen (150 hv), vapaasti hengittävä kahdeksanventtiilinen 2,0-litrainen (115 hv) sekä 2,8-litrainen V6 (190 hv). Dieselvalikoimassa olivat aluksi nelisylinterinen 1,9 TDI (130 hv) ja 2,5 V6 TDI (155 hv). Vuonna 2002 1,9-litraisesta dieselistä tuli tarjolle 100-hevosvoimainen versio. Vuoden 2005 lopulla sen teho nousi 105 hevosvoimaan ja uutena moottorina esiteltiin 2,0 TDI (140 hv). 
Vuonna 2006 tehtiin pieniä muutoksia etusäleikköön ja takavaloihin. Sivuvilkut siirtyivät lokasuojista peileihin.
Ecology Stone

Ecology Stone on Akseli Leinosen suunnittelema julkinen taideteos kauppakeskus Triplan sisäänkäynnin yläpuolella, Fredikanterassilla Helsingin Keski-Pasilassa. Teos voitti kaksivaiheisen suunnittelukilpailun keväällä 2017, jossa haettiin pysyvää ja paikkasidonnaista teosta, joka vahvistaisi Fredikanterassin luonnetta kohtaamis- ja viihtymispaikkana. Teoksen toivottiin antavan alueelle identiteettiä ja tarjoavan uusia näkökulmia alueen asukkaille ja muillekin Pasilassa liikkuville. "Ecology Stone" paljastettiin lokakuussa 2020.
Teos koostuu mustasta, suorakulmaisesta palkista, jonka kulmaan on asennettu raudoitettuun kevytbetoniin valettu kiveä muistuttava harmaa osa. Sen rakenteessa on kastelujärjestelmä, joka on yhteydessä kiven sisällä olevaan istutusaltaaseen. Altaaseen istutetaan suomalaisen metsämaiseman tyypillistä kasvillisuutta. Myös kiven pinta käsitellään aineella, johon sammaleen on helppo kiinnittyä.
Arkkitehti Akseli Leinosen mukaan teos on kuollut kappale, jonka päältä luonto pystyy kuitenkin kasvamaan ulos. Luonnon tasapaino muodostuu siitä, että keinotekoisen kappaleen päällä on luonto. Teoksen avulla hän haluaa herätellä ihmisiä tiedostamaan rakentamisen vaikutuksia luontoon. Teos osoittaa, että luonto pystyy kuitenkin elämään ihmisen rakentamassa kaupungissa.
Voitettuaan suunnittelukilpailun "Ecology Stone" oli Akseli Leinosen ensimmäinen julkinen taideteos. Vuonna 2019 valmistui hänen teoksensa "Massa" Kansalaistorille Oodin eteen. 
Teos on toteutettu Keski-Pasilassa käytössä olevalla prosenttiperiaatteella, jonka mukaan alueen kaupungin infrastruktuurihankkeiden kustannuksista käytetään taiteeseen noin yhtä prosenttia vastaava osuus.
Loputkin loat

__EISISLUETT__
Loputkin loat oli vuosina 1988–1997 toiminut kemiläinen rock-yhtye, joka julkaisi neljä albumia, kaksi EP-levyä ja yhden singlen. Yhtyeen perustajana ja laulaja-kitaristina toimi Nicepappi-yhtyeessä aikaisemmin soittanut Pentti Korpela, joka oli myös ainoa kaikilla Loputkin loat -levyillä soittanut jäsen.
Loputkin loat kuvaili tyyliään "Perämeren pohjukan puhuri" -albumin julkaisun aikaan "rumankauniiksi pehmopunkiksi". Korpelan sanoitukset ottivat kantaa myös yhteiskunnallisiin aiheisiin kuten luonnosuojeluun. "Helsingin Sanomissa" yhtyeen luonnehdittiin soittavan kiukkuista rockia, ja äkäisten sanoitusten kuvailtiin käsittelevän vanhakantaisen kantaa ottavasti "moraalin rapistumisen" ja "luonnon raiskaamisen" kaltaisia teemoja. 
Yhtyeen vuonna 1992 "Korttitalo"-kappaleesta tekemä musiikkivideo valittiin Tampereen elokuvajuhlilla kahdenkymmenen parhaan musiikkivideon joukkoon.
James Dyson

James Dyson (s. 2. toukokuuta 1947) on brittiläinen keksijä, yrittäjä ja miljardööri. Dyson-yhtiö on tunnettu esimerkiksi pölynimureista ja muista kodinkoneista.
Elämäkerta.
James Dyson syntyi 2. toukokuuta 1947 Cromerissa Englannin Norfolkissa. Lapsena hän kävi koulua arvostetussa Gresham’s Schoolissa. 1960-luvulla hän opiskeli sisustusta ja huonekalujen suunnittelua Royal College of Art -yliopistossa. 1970-luvulla Dyson oli mukana suunnittelemassa sittemmin Ison-Britannian asevoimien käyttämää Rotork Sea Truck -maihinnousuvenettä.
Dysonin ensimmäinen menestynyt keksintö oli Ballbarrow. Ballbarrow on tavallinen kottikärry, mutta tavanomaisen renkaan sijaan kärryissä on kumipallo, joka helpottaa kärryn työntämistä pehmeällä maalla. Dyson valmisti kärryään vuonna 1974 perustamansa yrityksen kautta ja se sai vuonna 1977 Building Design Innovation-palkinnon. Vuonna 1978 hän alkoi puolestaan kehittää sylinteripölynimuria, joka poikkesi perinteisemmistä pölynimureista, sillä imuri ei vaatinut pölypussia. Hieman yli 5 000:n prototyypin valmistamisen jälkeen malli oli valmis vuonna 1983, mutta Dyson ei löytänyt imurilleen aluksi valmistajaa. Lopulta vuonna 1986 Dysonin malli G-Force tuotiin markkinoille Japanissa paikallisen yrityksen avulla. G-Forcen myöhempi vuonna 1993 julkaistu malli Dyson DC01 oli kansainvälinen menestys.
Kaikki Dysonin keksinnöt eivät menestyneet. Yksi epäonnistumisista oli vuonna 2000 julkaistu vaatteidenpesukone Contrarotator eli CR01. Kaksirumpuisen pesukoneen oli tarkoitus kuivattaa pyykki tavallista nopeammin, mutta kallista laitetta myytiin vain vähän. Toinen suuri menestys oli kuitenkin vuonna 2006 julkaistu Airblade, edelleen kehitelty versio käsien kuivaajasta. 
"Forbesin" mukaan Dysonin omaisuus oli lokakuussa 2020 6,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria, mikä teki hänestä maailman 268. rikkaimman henkilön. Dyson julkaisi vuonna 1997 omaelämäkerran "Against the Odds" ja vuonna 1998 hänestä tuli Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsen. Vuonna 2002 perustettu James Dyson Foundation jakaa esimerkiksi palkintoja ja avustuksia nuorten kannustamiseksi tekniikan alalla.
Kiistanalaisemmin Dyson tunnettiin myös näkyvänä kovan Brexitin kannattajana ja rahoittajana, Dysonin mukaan sopimukseton ero Euroopan unionista loisi Britannialle uusia mahdollisuuksia globaaleilla markkinoilla. Brexitin toteuduttua Dyson kuitenkin ilmoitti siirtävänsä yhtiönsä pääkonttorin Britanniasta Singaporeen mikä sai aikaan syytöksiä tekopyhyydestä ja kaksinaamaisuudesta.
René Felber

René Felber (14. maaliskuuta 1933 – 18. lokakuuta 2020) oli sveitsiläinen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko ja Sveitsin liittoneuvoston jäsen (1987–1993). Sveitsin liittopresidenttinä hän oli vuoden 1992.
Felber aloitti poliittisen uransa sosiaalidemokraattisessa puolueessa Le Loclen kunnallishallinnossa. Neuchâtelin kantonin parlamentissa hän oli 1965–1976. Hänet valittiin vuonna 1967 Sveitsin liittokokouksen alahuoneeseen kansallisneuvostoon. Felber jätti parlamentin vuonna 1981, kun hänet oli valittu Neuchâtelin kantonin valtuustoon.
Felber valittiin vuonna 1987 Sveitsin liittoneuvostoon, missä hän johti ulkoministeriötä. Felber oli Eurooppa-myönteinen, ja hän ajoi avoimempaa Eurooppa-politiikkaa. Politiikka koki kolauksen, kun kansanäänestyksessä hylättiin Sveitsin liittyminen Euroopan talousalueeseen. Felber toimi vuoden 1992 Sveitsin liittopresidenttinä, ja hän jättäytyi vuonna 1993 politiikasta terveydellisten syiden takia.
Rineke Dijkstra

Rineke Dijkstra (s. 2. kesäkuuta 1966) on alankomaalainen taidevalokuvaaja, joka tunnetaan erityisesti muotokuvistaan. Hän on voittanut useita merkittäviä palkintoja ja tunnustuksia, muun muassa vuonna 1999 Deutsche Börse -valokuvapalkinnon ja vuonna 2017 Hasselblad-palkinnon.
Dijkstraa pidetään yhtenä merkittävimmistä nykyisin toimivista muotokuvaajista. Hän toimi 1990-luvulla ammattimuotokuvaajana ennen ryhtymistään taidevalokuvaajaksi. Dijkstra kuvaa yleensä valokuvasarjoja, jotka koostuvat yksittäisistä muotokuvista. Hänen kuvaamansa muotokuvat ovat suurikokoisia ja keskittyvät vain kohteeseensa. Kuvattavan ympäristö ja tausta on usein riisuttu. Dijkstra kuvaa ihmisiä usein pitkän ajan kuluessa tutkiakseen miten aika ja tapahtumat muuttavat heitä. Muotokuvasarjoissaan hän on kuvannut esimerkiksi ihmisiä uimarannoilla ("Beach portraits" 1992–1996), härkätaistelijoita taistelun jälkeen, Ranskan muukalaislegioonan sotilaita ("Olivier," 2000–03) ja Israelin armeijan sotilaita ennen asepalvelusta ja sen aikana (2002–2003). Valokuvaamisen lisäksi Dijkstra on käyttänyt välineenään myös videota.
Seitsenkulmiopyramidiluku

Seitsenkulmiopyramidiluku eli seitsenkulmainen pyramidiluku on muutaman ensimmäisen seitsenkulmioluvun summa. Se saadaan joko niiden suoralla yhteenlaskulla tai käyttämällä kaavaa:
formula_1
Ensimmäiset kymmenen seitsenkulmiopyramidilukua ovat 1, 8, 26, 60, 115, 196, 308, 456, 645 ja 880.
Aristide Bruant

Louis Armand Aristide Bruant ([aʁistid bʁyɑ̃]; 6. toukokuuta 1851 Courtneay, Loiret – 11. helmikuuta 1925) oli ranskalainen kabareelaulaja, koomikko ja yökerhon omistaja. Hän on Henri de Toulouse-Lautrecin maalaamassa julisteessa mies, jolla on iso punainen kaulahuivi ja musta viitta. Häntä pidetään myös "chanson réaliste" -musiikkigenren luojana.
Elämäkerta.
Bruant syntyi Courtenayn kylässä Loiret'ssa Ranskassa. Bruant lähti kotoaan 15-vuotiaana vuonna 1866 isänsä kuoleman jälkeen etsimään työtä. Ollessaan matkalla Pariisin Montmartren kaupunginosaan hän sai tilaisuuden esitellä musiikillisia taitojaan työväenluokan kapakoissa. Vaikka hän taustaltaan olikin porvarisperheestä, hän omaksui pian tavallisten ihmisten käyttämän puhetavan ja kirjoitti lauluja, jotka kertoivat köyhien ihmisten taistelusta elannon saamiseksi. Bruant alkoi esiintyä kahvila-konserteissa ja kehitti laulu- ja komediaesityksen, jota hän päätyi esittämään Le Chat Noir -klubille.
Bruant otti käyttöön taiteilijanimen Aristide Bruant. Pukeutuneena punaiseen paitaan, mustaan samettitakkiin, korkeakorkoisiin kenkiin ja pitkään punaiseen huiviin hänestä tuli pian Montmartren tähti, ja kun taiteilija Henri de Toulouse-Lautrec alkoi kierrellä kabareissa ja klubeilla, Bruantista tuli yksi taiteilijan ensimmäisistä ystävistä. Vuonna 1885 Bruant avasi oman Montmartre-klubinsa, jonka nimeksi tuli Le Mirliton. Vaikka hän palkkasi myös muita esiintyjiä, Bruant esitti itse omat laulunsa. Klubin seremoniamestarina hän hauskuutti yleisöä kommentoimalla yläluokkaista väkeä, jotka olivat tulleet hakemaan hauskanpitoa pahamaineisesta Montmartresta. Vaudevillestä innoituksen saanut esitystyyli oli sekoitus laulua, satiiria ja viihdettä ja se kehittyi musiikkilajiksi nimeltä "chanson réaliste" (realistinen kappale)..&lt;/ref&gt;
Bruant kuoli Pariisissa, ja hänet haudattiin Sublignyn hautausmaalle. Rue Bruant Pariisissa XIII kaupunginosassa nimettiin, ei Aristiden kunniaksi, vaan arkkitehti Libéral Bruantin (1637–1697) mukaan, jonka Salpêtrièren sairaalan kirkko rakennettiin kadun pohjoispuolelle.
Laulut.
Bruantin tunnettuja kappaleita:
Saint-René Taillandier

René Gaspard Ernest Taillandier, myös: Saint-René Taillandier, (1817–1879) oli ranskalainen kirjailija. Hän toimi yliopiston opettajana, viimeksi Pariisissa. Vuosina 1870–1872 hän toimi opetusasiainministeriön ylisihteerinä. Hän oli vuodesta 1873 Ranskan akatemian jäsen. Hän julkaisi tutkielmia erityisesti Saksan ja Venäjän kirjallisuuden alalta, muun muassa "Histoire de la Jeune-Allemagne" (1849), "Le poète du Caucase ou la vie et les oeuvres de Michel Lermontoff" (1856).
Liebherr

Liebherr on monikansallinen teollisuus- ja teknologiayritys. Se on perheyritys, ja se on yksi maailman suurimmista työkone- ja nosturivalmistajista. Se kuitenkin tekee myös komponentteja ja muita tuotteita.
Historia.
Liebherr perustettiin vuonna 1949, kun Hans Liebherr kehitti helposti siirreltävän torninosturin ja alkoi valmistaa sellaisia. Vuonna 1954 Liebherr alkoi valmistaa hydraulisia kaivinkoneita sekä jääkaappeja. Vuonna 1977 Liebherr esitteli ensimmäisen ajoneuvonosturin, jolla voi ajaa myös maastossa. Myöhemmin Liebherr on valmistanut myös muunlaisia työkoneita ja nostureita sekä lentokoneiden osia.
Tuotteet.
Liebherr valmistaa muun muassa seuraavanlaisia tuotetyyppejä:
Rinta-Joupin Autoliike

Rinta-Joupin Autoliike Oy on suomalainen autokauppaketju, jonka valikoimasta löytyy vaihtoautoja, uusia autoja, kevyitä moottoriajoneuvoja ja matkailuajoneuvoja. Lisäksi Rinta-Joupin Autoliike huoltaa ajoneuvoja ja myy auton varaosia. Yritys on aloittanut autokaupan 1950-luvulla ja toimii nykyään maanlaajuisesti 23 paikkakunnalla.
Toiminta.
Toimipisteet.
Rinta-Joupin Autoliikkeellä on 26 toimipistettä. Toimintaa yritys harjoittaa seuraavilla paikkakunnilla: Espoo, Hyvinkää, Joensuu, Jyväskylä, Järvenpää, Kempele, Kuopio, Kokkola, Kouvola, Lahti, Lempäälä, Mikkeli, Oulu, Pori, Porvoo, Raisio, Rauma, Rovaniemi, Salo, Tampere, Tervajoki, Turku, Vaasa, Vantaa ja Ylivieska.
Automyynti.
Yrityksen pääasiallinen yritystoiminta on ajoneuvojen myynti. Rinta-Joupin Autoliike myy vaihtoautoja, uusia autoja, moottoripyöriä ja matkailuajoneuvoja. 
Autohuolto.
Toinen toiminnan alue on autohuolto ja varaosat. Rinta-Joupin Autoliike huoltaa kaikkia automerkkejä, mutta tarjoaa myös erillisenä palveluna merkkihuoltoja 11 automerkille ja 6 matkailuajoneuvomerkille. Normaalin ja merkkihuollon ero on siinä, että merkkihuollossa auto huolletaan valmistajan ohjeiden mukaisesti. Autoliike edustaa huollossa seuraavia automerkkejä: BMW, Honda, Kia, Lexus, Mitsubishi, Škoda, Subaru ja Toyota. Matkailuajoneuvojen edustetut merkit ovat Carado, Hobby, Polar, Hymer, Fendt, LMC, Pössl ja Roadcar.
Taloustiedot.
Rinta-Joupin Autoliikkeen liikevaihto ja henkilöstömäärä on kasvanut tasaisesti.
Edustetut automerkit.
Rinta-Joupin Autoliikkeen edustamat automerkit ovat Kia, Mitsubishi, Škoda, Subaru ja Toyota.
Edustetut matkailuajoneuvomerkit ovat Carado, Polar, Fendt, Hobby, Hymer, LMC, Pössl ja RoadCar.
Historia.
Rinta-Joupin Autoliike on ollut aina Rinta-Joupin suvun omistuksessa, aina 1950-luvulta lähtien, jolloin autokauppa on aloitettu. Autokaupan aloitti Toivo Rinta-Jouppi. Hänen jälkeensä toimintaa johtivat Toivon pojat Reijo ja Rauno, jotka perustivat isänsä toiminimen tilalle Rinta-Joupin Autoliikkeen. Nykyinen omistaja on Raunon poika Ari Rinta-Jouppi.
Kritiikkiä.
Rinta-Joupin Autoliikkeen toiminnasta tuli Kilpailu- ja kuluttajavirastolle vuonna 2020 varsin paljon valituksia. Kun otetaan huomioon valitusten määrä suhteessa myytyjen autojen määrään, yritys oli tilastoissa neljäntenä Sakan, Kamuxin ja J. Rinta-Joupin jälkeen. Vuoden 2022 ensimmäisellä puoliskolla Kilpailu- ja kuluttajavirastolle tehtyjen valitusten määrä oli 122.
Tallimestari

Tallimestari on useissa maissa käytetty hoviarvo. Keisarin vallan aikana se oli Venäjällä toisen luokan hoviarvo, joka vastasi virka-arvojärjestyksen kolmatta luokkaa, kenraaliluutnantin arvoa. Ylitallimestari oli ensimmäisen luokan hoviarvo, joka vastasi virka-arvojärjestyksen toista luokkaa, kenraalin arvoa.
François Joseph Talma

François Joseph Talma (1763–1826) oli ranskalainen näyttelijä. Talma esiintyi ensi kerran Théâtre Français’n näyttämöllä 21. marraskuuta 1787 ja saavutti pian näyttelijäntaidoillaan menestystä traagisten osien esittäjänä. Hänen ansiostaan näyttelijät alkoivat historiallisissa näytelmissä käyttää ajanmukaisia rooliasuja. Hän liittyi vallankumoukseen ja perusti uuden teatterin, jossa esitettiin vallankumouksellisia murhenäytelmiä, mutta palasi direktoriohallituksen aikana Théâtre français’hen. Napoleon piti häntä arvossa ja otti hänet mukaansa 1808 Erfurtiin ja 1813 Dresdeniin. Talma julkaisi 1825 teatteria käsittelevän kirjoituksen "Réflexions de Talma sur Lekain et l'art théâtral". Hänen muistelmansa ilmestyivät hänen kuolemansa jälkeen 1826.
JSS (yhtye)

__EISISLUETT__
JSS oli 1980-luvun alussa toiminut vantaalainen rock-yhtye, joka julkaisi tällä nimellä yhden albumin ja singlen Polarvox-levymerkille. Yhtye tuli toiseksi vuoden 1982 Rock SM -kilpailuissa. 
Aikaisemmin J. Salminen Systems -nimellä yhden albumin Heliander-levymerkille levyttänyt yhtye osallistui Rockin SM-kilpailuihin vuonna 1982 ja pääsi loppukilpailuun asti. Finaalissa osa tuomaristosta halusi voittajaksi Yön ja osa JSS:n. Lopulta kilpailun voitti kuitenkin kompromissiratkaisuna 22-Pistepirkko. JSS sai kuitenkin levytyssopimuksen Polarvox-levymerkille. Yhteeltä julkaistiin aluksi singlenä kappale "Kirjeitä Kaarinalle", joka kuului myös JSS:n Rockin SM-kilpailuohjemistoon. Kappale sisältyi myös "Rautasydän"-pitkäsoitolle, jonka tyyliä yhtye kuvaili "suomenkieliseksi, melodiseksi rockiksi", jossa on kuitenkin vaikutteita myös heavy rockista ja futumusiikista. Albumi ja single jäivät JSS:n ainoiksi julkaisuiksi.