tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jozef Vengloš

Jozef Vengloš (18. helmikuuta 1936 – 26. tammikuuta 2021) oli slovakialainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän oli liikuntatieteiden tohtori ja opiskellut myös psykologiaa. Pitkän valmennusuransa ohella hän on luennoinut useissa FIFAn tilaisuuksissa eri puolilla maailmaa.
Ura.
Vengloš edusti peliurallaan ŠK Slovan Bratislavaa 1954–1966. Hän oli mukana voittamassa Tšekkoslovakian mestaruutta 1955 sekä Cupia 1962 ja 1963. Vengloš joutui lopettamaan peliuransa sairauden vuoksi jo 30-vuotiaana.
Vengloš aloitti valmennusuransa australialaisseura New South Wales FC:n peräsimessä 1966 ja siirtyi Australian maajoukkueen peräsimeen 1967. Vengloš palasi Tšekkoslovakiaan 1969 VSS Košicen peräsimeen. 1970–1973 hän toimi Tšekkoslovakian alle 23-vuotiaiden maajoukkuevalmentajana.
Vuonna 1973 Vengloš palasi entiseen seuraansa, ŠK Slovan Bratislavaan, jonka hän luotsasi Tšekkoslovakian mestariksi 1974 ja 1975 sekä cupvoittoon 1974. Vengloš toimi myös 1973–1978 Tšekkoslovakian maajoukkueen apuvalmentajana ja luotsasi yhdessä Vaclav Jezekin kanssa Tšekkoslovakian Euroopan mestariksi 1976.
Vuonna 1978 Vengloš seurasi Jezekiä maajoukkueen päävalmentajana ja johdatti joukkueen pronssille EM-kisoissa 1980. MM-kisoissa 1982 Tšekkoslovakia jäi ensimmäiselle kierrokselle ja Vengloš jätti tehtävänsä. Kaudella 1983–84 Vengloš luotsasi Sporting CP:n liigassa kolmanneksi. Portugalista Vengloš matkasi Aasiaan ja toimi Kuala Lumpur FA:n päävalmentajana 1985–1987 ja Malesian maajoukkuevalmentajana 1986–1987.
Vengloš palasi Tšekkoslovakian maajoukkueen päävalmentajaksi vuonna 1988 luotsaten joukkueen puolivälieriin MM-kisoissa 1990. Kisojen jälkeen Venglošista tuli ensimmäinen ulkomaalaispäävalmentaja Englannin pääsarjatasolla, kun hän seurasi Graham Tayloria Aston Villan päävalmentajana. Venglošin alaisuudessa birminghamilaiset jäivät liigassa häntäpäähän ja välttyivät vain niukasti putoamiselta. Vengloš lähti kauden jälkeen ja siirtyi turkkilaisseura Fenerbahçe SK:n päävalmentajaksi.
Turkissa menestystä ei tullut ja Vengloš jätti seuran kauden 1992–1993 jälkeen. Hänestä tuli Tšekkoslovakian hajottua Slovakian jalkapallomaajoukkueen ensimmäinen päävalmentaja. Hän jätti tehtävänsä 1995 ja siirtyi vuoteen 1997 asti Omanin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi.
Seuratasolle Vengloš palasi heinäkuussa 1998, kun hänestä tuli skotlantilaisseura Celticin päävalmentaja. Kausi alkoi hyvin, mutta lopulta Celtic hävisi liigamestaruuden ja cupin Rangersille ja Vengloš jätti tehtävänsä kauden jälkeen. Hän jatkoi kuitenkin teknisenä johtajana Celticin organisaatiossa.
Kaudella 2002 Vengloš valmensi japanilaisseura JEF Unitedia.
Venglos toimi vuosina 1995–2013 Euroopan jalkapallovalmentajayhdistyksen puheenjohtajana. Hänet on valittu Slovakian jalkapallon kunniagalleriaan.
Venglos kuoli 26. tammikuuta 2021 84-vuotiaana.
Liisa Pakarinen

Liisa Aino Pakarinen, oik. Kartto (16. marraskuuta 1911 Joensuu – 2. joulukuuta 1973) oli suomalainen näyttelijä. Pakarinen näytteli useissa teattereissa, muun muassa Tampereen Työväen Teatterissa.
Pakarinen näytteli kaikkiaan kahdeksassa elokuvassa. Hänet nähtiin naispääosassa Jussi Snellmanin elokuvassa "Seikkailu jalkamatkalla" (1936). Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa "Opri" (1954) ja "Pojat" (1962).
Hänen puolisonsa oli näyttelijä, käsikirjoittaja Turo Kartto.
Hänet on haudattu puolisonsa viereen Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Kilwa Kisiwani

Kilwa Kisiwani on osittain raunioitunut satamakaupunki pienellä saarella Tansanian rannikolla. 800-luvulta alkaen se kasvoi huomattavaksi kauppakeskukseksi, jonka kautta kulki kultaa ja rautaa Zimbabwesta, norsunluuta ja orjia Tansaniasta ja tekstiilejä, jalokiviä, posliinia ja mausteita Aasiasta.
1200-luvulla kaupunki kasvoi Itä-Afrikan merkittävimmäksi kaupungiksi, jonka vaikutuspiiri ulottui Mosambikiin asti. Ibn Battuta ylisti kaupunkia vierailtuaan siellä vuonna 1330. Tuohon aikaan kaupungissa rakennettiin Husuni Kubwan palatsi ja laajennettiin suurta moskeijaa.
Aivan 1500-luvun alussa Vasco da Gama kunnioitti vielä tätä vaurasta islamilaista kaupunkivaltiota, mutta muut portugalilaiset valtasivat sen vuonna 1505. Jo seitsemän vuotta myöhemmin, vuonna 1512, arabit kaappasivat sen vuorostaan. Seuraavaksi kaupunki siirtyi Sansibaria hallinneille omanilaisille, ja heidän jälkeensä Ranskalle. Ranskalaiset hylkäsivät vanhan satamakaupungin vuonna 1840 ja rakensivat uuden linnoituksen pikkusaaren pohjoiskärkeen. Se oli osa Saksan Itä-Afrikkaa 1886–1918. 
Rauniokaupunki on UNESCOn maailmanperintökohde.
Kinnernivel

Kinnernivel () on nelijalkaisten varvasastuja- ja kärkiastujaeläimillä oleva takaraajan nivel, joka vastaa ihmisen nilkkaniveltä. Se koostuu neljästä erillisestä nivelestä, joista liikkuvin on ylin eli "articulatio tarsocrurialis". Kinnernivel liittää toisiinsa säären luut, nilkan luut sekä jalkapöydän luut.
Toiminta.
Kinnernivel lähinnä vain koukistuu ja ojentuu, mutta lihansyöjillä esiintyy myös jonkin verran kiertoliikettä.
Hevosen kinner.
Vaikka kintereen tieteellinen nimi "tarsus" viittaa kintereen luihin ja niveliin, useimmat hevosten kanssa työskentelevät tarkoittavat kintereellä nivelen alueen kaikkia kudoksia. Kinner on erityisen tärkeä osa hevosen anatomiaa, sillä se rasittuu suuresti hevosen työskennellessä. Hyppääminen ja kootut liikkeet rasittavat kinnertä eniten.
Hevosen kintereen tärkeimmät luut ja nivelet.
Hevosen kintereessä on useita niveliä:
Hevosen kintereessä on seuraavat luut:
Petteri Tasku

Petteri Tasku (s. 7. lokakuuta 1985 Pori) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Tasku edusti juniorina Porin Ässiä. Hän aloitti B-junnuissa vuonna 2001 ja oli yksi junioreiden luottopelaajia tehtyään kausittain tasaisesti 20–30 tehopistettä. Ammattilaisuransa hän aloitti vuonna 2004 siirtyessään pääjoukkueeseen. Tasku pelasi useasti pienellä peliajalla Ässissä ja joutui kaudella 2007–2008 kahteen otteeseen Mestis-komennukselle. Marraskuussa 2007 Tasku vahvisti KooKoota kolmen ottelun ajan ja myöhemmin samassa kuussa Tasku meni lainapestille Mestiksen Jokipoikiin. Taskun peliaika lisääntyi liigassakin kuitenkin loppukautta kohti ja hän iski ennätystehonsa 6+5. Kesällä Tasku siirtyi yli 200 liigaottelun jälkeen TuToon kaudeksi 2008–2009. Kaudet 2009–10 ja 2010–11 hän pelasi HC Luviassa, jossa hän pelasi myös kaudella 2011–12 joukkueen nimen vaihduttua HC Satakunnaksi.
Harri Koskinen

Harri Koskinen (s. 29. huhtikuuta 1970 Karstula) on suomalainen muotoilija. Koskinen opiskeli muotoilua Lahden Muotoiluinstituutissa ja Taideteollisessa korkeakoulussa Helsingissä. Vuonna 1998 hän perusti Friends of Industry -studion, jossa tehdään tuote- ja konseptisuunnittelua sekä näyttelyarkkitehtuuria.
Koskinen sai kansainvälistä tunnustusta heti uransa alusta, ja hän on suunnitellut muun muassa huonekaluja, kaiuttimia, astioita ja taidelasia. Hän tuli suuren yleisön tietoon vuonna 1996 Block-nimisen valaisimen myötä. Valaisimessa on hehkulamppu jääkuutiota muistuttavan lasikuution sisällä. Block on New Yorkin Museum of Modern Artin kokoelmissa. Japanilaiselle Issey Miyakelle Koskinen on suunnitellut muun muassa "Vakio"-rannekelloja ja parfyymipakkauksia.
Koskinen on suunnitellut Suomen urheilugaalassa jaettavan Uuno-pokaalin. 2000-luvulla hän on muotoillut Genelecin kaiutinkoteloita. Vuonna 2007 hän suunnitteli Olville kierrätettävän muovipullon. Koskinen on suunnitellut tuotteita myös esimerkiksi Iittalalle, Fiskarsille, Woodnotesille ja Artekille.
Palkinnot ja tunnustukset.
Vuonna 2007 Koskinen sai Pro Finlandia -mitalin. Hän on saanut myös merkittävän Compasso d'Oro -palkinnon. Marraskuussa 2009 Koskinen sai suuren pohjoismaisen muotoilupalkinnon. Torsten ja Wanja Söderbergin säätiön myöntämä tunnustus oli miljoona Ruotsin kruunua eli noin 93 000 euroa. Palkintoperusteissa kiitettiin Koskisen työtä pohjoismaisen muotoiluperinteen jatkajana. Suomalaisista palkinnon ovat saaneet aiemmin Brita Flander, Kaj Kalin ja Janna Syväoja. Vuonna 2014 Koskinen sai Kaj Franck -muotoilupalkinnon.
Arvo Siikamäki

Arvo Siikamäki (s. 21. toukokuuta 1943 Saarijärvi) on suomalainen kuvanveistäjä. Hän käyttää kiveä, pronssia ja alumiinia, viime vuosina myös kotimaisia puulajeja kuten tervaleppää. Nuorempana hän aloitti uransa esittävillä teoksilla, siirtyi kantaa ottaviin protestiaiheisiin ja on vanhemmiten päätynyt luontoa lähelle harmoonisiin, materiaalin tuntua korostaviin figuureihin.
Siikamäki sai Pro Finlandia -mitalin 2007.
Timothy Olyphant

Timothy David Olyphant (s. 20. toukokuuta 1968 Honolulu, Havaiji) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi roolistaan Seth Bullockina HBO:n lännensarjassa "Deadwood" (2004–2006). Hän on myös näytellyt Agentti 47:ää toimintaelokuvassa "Hitman" (2007) sekä Raylan Givensia rikosdraamasarjassa "Oikeuden puolesta" (2010–2015), josta hän sai parhaan draamasarjan miespääosan Primetime Emmy -ehdokkuuden vuonna 2011.
Olyphant on myös esiintynyt muun muassa elokuvissa "Epätavallista elämää" (1997), "Scream 2" (1997), "Go" (1999), "Puhallettu 60 sekunnissa" (2000), "Rock Star" (2001), "Unensieppaaja" (2003), "Unelmien naapuri" (2004), "Catch and Release" (2006), "Die Hard 4.0" (2007), "Stop-Loss" (2008), "The Crazies" (2010), "Mother’s Day" (2016), "Snowden" (2016), "Once Upon a Time in Hollywood" (2019) ja "Amsterdam" (2022) sekä televisiosarjoissa "Damages" (2009–2010), "Konttori" (2010), "Santa Clarita Diet" (2017–2019), "Fargo" (2020), "The Mandalorian" (2020) ja "The Book of Boba Fett" (2022).
Olyphant on ollut vuodesta 1991 naimisissa Alexis Kniefin kanssa. Heillä on kolme lasta.
Carl Davis

Carl Davis (28. lokakuuta 1936 New York Yhdysvallat – 3. elokuuta 2023) oli yhdysvaltalainen kapellimestari ja säveltäjä, joka asui Britanniassa vuodesta 1961. Hän oli naimisissa brittiläisen näyttelijän Jean Bohtin kanssa. Davis kuoli aivoverenvuotoon 86-vuotiaana.
Musiikillinen tuotanto.
Davis sävelsi musiikkia yli sataan televisio-ohjelmaan, mutta parhaiten hänet tunnetaan mykkäelokuviin luodusta musiikista. Hän avusti myös Paul McCartneyn sinfonisten sävellysten orkestroinnissa. Davis sävelsi muun muassa BBC:n "Ylpeys ja ennakkoluulo" -televisiosarjan ja "Ranskalaisen luutnantin nainen" -elokuvan tunnusmelodiat. Lisäksi Davis sävelsi paljon nykytanssi- ja balettimusiikkia Englannin kansallisbaletin, Skotlannin baletin ja Birminghamin kuninkaallisen baletin näytäntöihin.
Muu toiminta.
Davis toimi taiteellisena johtajana ja kapellimestarina Liverpoolin kuninkaallisen filharmonisen orkesterin Summer Pops -konserttisarjassa. BBC Proms -festivaalilla hän johti elokuvamusiikkikonsertin 1999 ja yhteistyö festivaalin kanssa jatkui siitä lähtien. Davis levytti omaa tuotantoaan ja muiden elokuvamusiikkia useiden brittiläisten orkestereiden kanssa, kuten Lontoon kuninkaallisen filharmonisen orkesterin, Lontoon filharmonikoiden, Englantilaisen kamariorkesterin ja Liverpoolin kuninkaallisen filharmonisen orkesterin kanssa. 
Suomessa Davis johti lokakuussa 2007 Radion sinfoniaorkesteria, joka soitti hänen sovittamansa musiikin Charlie Chaplinin "Kaupungin valot" -elokuvan esityksen taustamusiikiksi.
Palkinnot.
Vuonna 2003 Davis sai arvostetun BAFTA-palkinnon elämäntyöstään elokuvamusiikin alalla, ja 2005 kuningatar Elisabet II myönsi hänelle korkea-arvoisen kunnianosoituksen (CBE honorary) hänen ansioistaan säveltäjänä ja kapellimestarina.
Žodzina

Žodzina (, IPA: [ˈʐodzʲina]) eli Žodino (, , ) on keskikokoinen Valko-Venäjän teollisuuskaupunki, joka sijaitsee Minskin alueella, maanteitse vain 57 kilometriä Minskin keskustasta koilliseen. Žodzinaa voi pitää yhtenä miljoonakaupunki Minskin esikaupungeista. Žodzinan pinta-ala on 19 km² ja asukasluku 61 724 (10/2009). Žodzina on Valko-Venäjän kaupungeista uusimpia, se sai kaupunkioikeudet 1963. Hallinnollisesti Žodzina on suoraan Minskin alueen keskushallinnon alainen kaupunki, vaikka maantieteellisesti se sijaitsee Smaljavitšyn piirin sisällä.
Žodzinan työnantajiin kuuluu on raskaiden maansiirtokoneiden ja kaivoskoneiden valmistaja BelAZ, jolla on noin 11 000 työntekijää. Toinen tärkeä teollisuuslaitos on vaatevalmistaja "SVITANAK".
Žodzinassa on ammattikorkeakoulu muttei korkeampia oppilaitoksia. Kaksi Valko-Venäjän maatalouden tutkimuskeskuksesta toimii kaupungissa. 
Liikenneyhteyksistä tärkeimpiin kuuluu kantatie P53, jota pitkin Minskin keskustaan on 57 ja Barysaun keskustaan 18 kilometrin matka. Valko-Venäjän suurin valtatie – moottoritie M1 eli eurooppatie E30 – kulkee 11 km Žodzinan keskustan eteläpuolitse tuoden yhteyden niin Moskovaan kuin Varsovankin suuntaan. Kaupunki sijaitsee myös maan päärataverkon äärellä (rataosuus Minsk–Žodzina–Barysau–Orša).
Yehuda Bauer

Yehuda Bauer (; 1926 Praha, Tšekkoslovakia – 18. lokakuuta 2024) oli israelilainen professori, joka teki mittavan kansainvälisen uran holokaustin historian tutkijana.
Tausta.
Bauer varttui Prahassa ja puhui sujuvasti tšekkiä, slovakkia ja saksaa sekä oppi myöhemmin hepreaa, jiddišiä, englantia, ranskaa ja puolaa. Hänen isänsä oli sionisti, jonka tavoitteena oli viedä perheensä Palestiinaan. Muutto vaati tuhat puntaa, jonka perhe sai koottua 15. maaliskuuta 1939, samana päivänä, kun Saksa otti haltuunsa Böömin ja Määrin. Perhe matkusti välittömästi Palestiinaan. Bauer meni Haifan lukiotasoiseen kouluun, jossa hänen historianopettajansa Rachel Krulik kannusti erityisesti häntä opiskelemaan historioitsijaksi. Kouluaikoinaan hän liittyi Palmahiin, Haganan sotilaalliseen ja maanalaiseen osajärjestöön, josta myöhemmin tuli Israelin armeijan ydin.
Koulutus.
Saatuaan brittiläisen stipendin Bauer aloitti opiskelut Walesissä, Cardiffin yliopistossa. Hän palasi taistelemaan Israelin itsenäisyyssodassa 1948–1949, minkä jälkeen hän palasi Cardiffiin jatkamaan opiskelujaan.
Palattuaan Israeliin hän liittyi Shovalin kibbutsiin ja aloitti samalla jatko-opinnot Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa. Hän sai tohtorinarvon 1960 aiheenaan Palestiinan brittiläinen mandaatti.
Ura.
Aloitettuaan luennoitsijana Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa hän tapasi Abba Kovnerin, holokaustista selvinneen runoilijan ja sionistin. Tämän innoittamana Bauer alkoi tutkia holokaustin historiaa. Havaittuaan pian kielitaidon merkityksen tutkimusaiheelle Bauer opiskeli lyhyessä ajassa riittävästi jiddišiä, ranskaa ja puolaa kyetäkseen etenemään tutkimuksessa.
Aluksi hänen tutkimustyönsä keskittyi eloonjääneiden kokemuksiin, minkä jälkeen hän tutki yhdysvaltalaisten suhdetta holokaustiin. Myöhäisemmässä vaiheessa hän tutki juutalaisten ja natsien vuorovaikutusta juutalaisten pelastumisessa.
1970-luvulla hän toimi Institute for Contemporary Jewryn johtajana ja hänestä tuli Jerusalemin heprealaisen yliopiston professori 1977. Vuonna 1980 hänet nimitettiin pysyväksi akateemiseksi johtajaksi Institute for Contemporary Jewryssä. Samana vuonna hän perusti The Vidal Sassoon International Center for the Study of Antisemitism -tutkimusyksikön. Hän toimi vierailevana professorina muun muassa Yalen yliopistossa, Brandeisin yliopistossa, Havaijin yliopistossa ja Berliinissä.
Jukka Mäkelä (kuvataiteilija)

Jukka Pekka Mäkelä (31. heinäkuuta 1949 Jyväskylä – 6. helmikuuta 2018 Fiskari, Raasepori) oli suomalainen kuvataiteilija. Hän kuului suomalaisen postmodernismin ja uusekspressionismin kärkihahmoihin.
Henkilöhistoria.
Mäkelä opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa 1967–1968 ja Suomen Taideakatemian koulussa 1968–1972 Helsingissä. Hän toimi myös asiantuntijatehtävissä, kuten Wihurin rahaston taideostolautakunnassa.
Taiteellinen tuotanto.
Mäkelä on tehnyt suurikokoisia hillityn värisiä ekspressionistisia akryylimaalauksia, jotka liikkuvat abstraktin ja luontovaikutelman rajamailla. Maalausten lähtökohtana ovat usein vesi, lumi ja peruskallio. Hän on työstänyt myös metalligrafiikkaa. Läpimurtonsa Mäkelä teki 1970-luvulla vähäeleisen konstruktivistisilla töillään, 1980-luvulla hän herätti laajaa huomiota rosoisilla, ekspressionistisilla töillään. 1990-luvulla taiteilijan ote keveni muuttuen herkäksi, graafisemmaksi ja "estetistisemmäksi". 2000-luvulla Mäkelän töissä alkoivat korostua värit, voimakkaampi viiva sekä maalipinnan päälle liimattu japaninpaperi.
Mäkelän teoksia oli esillä laajassa näyttelyssä "Merkki ja ele – maalauksia kolmelta vuosikymmeneltä" Kiasmassa 1999. Laaja katsaus Mäkelän uudempaan tuotantoon nähtiin Helsingin Taidehallissa "Herkkyys ja voima" -suurnäyttelyssä syksyllä 2015. 
Mäkelä sai Valtion taidepalkinnon 1977 ja 1981, ja Pro Finlandia -mitali hänelle myönnettiin 2007. Hän edusti Suomea Venetsian biennaalissa 1988. Taiteilijaeläke myönnettiin Mäkelälle 2013.
Carla Bley

Carla Bley (alkujaan "Lovella May Borg", uransa alussa "Karen Borg", 11. toukokuuta 1936 – 17. lokakuuta 2023) oli yhdysvaltalainen jazzpianisti ja -säveltäjä. Hän oli keskeinen hahmo 1960-luvun free jazz -liikkeessä ja tuli tunnetuksi muun muassa jazzoopperallaan "Escalator over the Hill" (1971).
Elämä.
Carla Bley syntyi Oaklandissa, Kaliforniassa. Perheen isä soitti urkuja kirkossa, ja Bley kertoo olleensa kiinnostunut pianonsoitosta mutta vielä kiinnostuneempi rullaluistelusta, eikä koskaan opiskellut musiikkia muodollisesti. Hän jätti koulun kesken 15-vuotiaana ja muutti talvella 1955 New Yorkiin, jossa onnistui saamaan työpaikan Birdland-jazzklubilla tupakanmyyjänä ja ”kuunteluoppilaana”. Siellä hän tutustui tulevaan aviomieheensä, kanadalaiseen jazzpianisti Paul Bleyhin, joka ensimmäisenä levytti Carla Bleyn tekemän sävellyksen vuonna 1958. He erosivat 1967, mutta Carla Bley piti ex-miehensä sukunimen. 
Vuonna 1965 Carla Bley perusti trumpetisti Michael Mantlerin kanssa Jazz Composers Workshopin, josta syntyi Mantlerin johtama Jazz Composers Orchestra. Sen solisteina esiintyivät muiden muassa Charlie Haden, Don Cherry, Roswell Rudd, Cecil Taylor ja monet muut New Yorkin avantgarde-jazzin huippunimet. Jazz Composers Orchestra oli mukana myös "Escalator over the Hill" -projektissa.
Vibrafonisti Gary Burtonin albumi "A Genuine Tong Funeral" (1967) oli ensimmäinen Carla Bleyn kokonaan säveltämä. Sittemmin albumeja on kertynyt kolmisenkymmentä.
Carla Bley johti vuosikymmenet omia keskisuuria orkestereitaan ja teki sille usein huumoriakin sisältäviä sävellyksiä ja sovituksia. Omien projektiensa ohella Bley teki yhteistyötä useiden muusikoiden kanssa. Hänellä oli keskeinen osa muun muassa Pink Floydin rumpalin Nick Masonin sooloalbumilla "Nick Mason’s Fictitious Sports" (1981). 
Bley vieraili yhtyeineen Validi Karkia -klubilla Porissa 2019, Pori Jazz -festivaaleilla vuosina 1978 ja 2006, Tampere Jazz Happeningissä 1983 ja 2015, Espoon April Jazzissa 1993, Helsingissä Vanhalla 1983 ja Tavastialla 1997 sekä Oulun Madetoja-salissa 2009.
Apperseptio

Apperseptio (lat.: "ad" + "percipere", 'havaita') on filosofinen käsite, joka tarkoittaa havaintoa (perseptiota) johon liittyy tietoisuus havaitsemisesta. Apperseptiota on joskus kutsuttu myös ”käsitteelliseksi havainnoksi”.
Immanuel Kant erotti "empiirisen apperseption" ja "transsendentaalin apperseption" toisistaan. Ensin mainittu tarkoittaa ”konkreettisen aktuaalisen minän tietoisuutta omista muuttuvista tiloistaan”, eli niin kutsuttu ”sisäinen aisti”. Viimeksi mainittu tarkoittaa ”puhdasta, alkuperäistä muuttumatonta tietoisuutta, joka on välttämätön edellytys kokemukselle sellaisenaan, ja lopullinen perusta kokemuksen synteettiselle ykseydelle”. Apperseption ykseydellä Kant tarkoitti sitä, että jokainen mielle ymmärretään aina jonkin subjektin mielteeksi. Näin jokaiseen havaintoon sisältyy tietoisuus, että se on jonkin (minän) havainto.
Psykologiassa apperseptio tarkoittaa prosessia, jossa uusi kokemus sulautetaan osaksi yksilön aiempia kokemuksia. Apperseptio tarkoittaa siis uusien kokemusten havaitsemista suhteessa edeltäviin kokemuksiin. Esimerkiksi tulen nähdessään ihminen yhdistää apperseption avulla sen aiempiin kokemuksiin, jolloin on palanut. Näin ihminen ymmärtää, että kyseessä on tilanne, jolloin tulee välttää esimerkiksi käden laittamista tulen päälle.
Major Label

Major Label on helsinkiläinen rock-yhtye, joka soittaa metallivaikutteista alternative rockia. Kitaristi-laulaja Arto Tuunela vastaa suurelta osin Major Labelin kappaleiden kirjoittamisesta, äänittämisestä, miksauksesta ja tuottamisesta.
Musiikki.
Lauluosuudet vaihtelevat puhtaista epäpuhtaisiin, ja soundiltaan musiikki on täyteläistä ja suurellista. Yhtye merkitsee tärkeimmiksi vaikuttajikseen muun muassa David Lynchin, Led Zeppelinin, Rolling Stonesin ja The Beatlesin. Vertauksia se on saanut etenkin Deftonesiin.
Major Labelin esikoissingle "My Time" sai soittoaikaa YleX-radiokanavalla, ja "YleX Iltapäivän" juontajat Olli Junes ja Tuomas Rajala kutsuivat albumia "vuoden odotetuimmaksi kotimaiseksi albumiksi". Yhtye ja debyyttialbumi oli valittu muun muassa "Rumban", "Soundin" ja Noise.fin vuoden 2007 vuosiäänestyksissä top 20 -joukkoon ja oli ehdolla Femmagaalassa sarjassa "Ääni ja femma".
Yhtye nauhoitti kesällä 2008 toisen albuminsa "When Im With You You Are Safe", joka julkaistiin alkuvuodesta 2009. Levyn ensimmäinen single "When I Am With You You Are Safe" julkaistiin jouluaattona 2008 yhtyeen Myspace-sivuilla.
Aiheesta muualla.
Major Label - MySpace
Ryan Vesce

Ryan Vesce (s. 7. huhtikuuta 1982 Lloyd Harbor, New York, Yhdysvallat) yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Vesce pelasi urallaan Pohjois-Amerikassa, sekä useissa eurooppalaisissa sarjoissa.
Pelaajaura.
Vesce pelasi kaudet 2000–2004 Cornellin yliopiston joukkueessa NCAA:n alaisessa ECAC-sarjassa. Kausi 2002–2003 oli Vescen paras yliopistosarjoissa, sillä hän teki 45 pistettä 36 ottelussa. Cornellin yliopiston joukkue voitti lisäksi ECAC:n mestaruuden.
Kaudeksi 2004–2005 Vesce siirtyi Ruotsin Allsvenskaniin Röglen joukkueeseen. Röglestä hän palasi Pohjois-Amerikkaan, kun hän teki syyskuussa 2005 sopimuksen AHL-joukkue Springfield Falconsin kanssa. Vesce oli Springfieldin paras pistemies 67 pisteellään. Hän pelasi kauden aikana myös AHL:n tähdistöottelussa. Ottawa Senators teki kesällä 2006 sopimuksen Vescen kanssa. Hän pelasi kuitenkin koko kauden Ottawan farmijoukkueessa AHL:n Binghamton Senatorsissa.
Vesce siirtyi kaudeksi 2007–2008 SM-liigaan HIFK:hon. Hän oli HIFK:n paras maalintekijä ja pistemies. Vescen tehot olivat 56 pelissä 26+18. Hän teki uuden NHL-sopimuksen kaudeksi 2008–2009, kun hän siirtyi San Jose Sharksin organisaatioon. Ensimmäisen NHL-pelinsä Vesce pelasi 11. helmikuuta 2009 Pittsburgh Penguinsia vastaan. Vesce pelasi yhteensä 10 NHL-ottelua. San Josen farmijoukkue Worcester Sharksissa Vesce teki 71 pistettä, ja oli joukkueensa paras pistemies. Hän oli koko liigan 13:nneksi tehokkain pelaaja, ja pelasi toisen kerran urallaan AHL:n tähdistöottelussa. Toisella kaudellaan San Josessa Vesce pelasi yhdeksän ottelua NHL:ssä, ja pääosan kaudestaan hän edusti jälleen Worcesteria. Kesällä 2010 Vesce teki sopimuksen KHL:ssä pelaavan Torpedo Nižni Novgorodin kanssa.
Ensimmäisellä kaudellaan Torpedo Nižni Novgorodissa Vesce teki 48 pistettä 51 ottelussa. Toinen kausi joukkueessa meni kuitenkin pieleen loukkaantumisten takia. Vesce teki elokuussa 2012 niin kutsutun artistisopimuksen Elitserienin Skellefteån kanssa ja siirtyi joukkueeseen vasta lokakuussa, Elitserien-kauden jo alettua. Vesce pelasi Elitserienissä tammikuulle asti, jolloin siirtyi SM-liigaseura Espoo Bluesiin. Hän teki Skellefteåssa 22 ottelussa vain 6 pistettä.
Kaudeksi 2013–2014 Vesce palasi KHL-liigaan tehtyään sopimuksen kroatialaisseura KHL Medveščak Zagrebin kanssa.
Kaudet 2014–2015 ja 2015–2016 Vesce pelasi KHL-liigan Dinamo Minskin joukkueessa lähes piste per peli tahtia. Kausi 2016–2017 alkoi Traktor Tšeljabinskin joukkueessa, mutta otteluita kertyi vain seitsemän. Tammikuussa 2017 Vesce siirtyi Sveitsiin Fribourg-Gottéronin joukkueeseen. Jo joulukuussa Vesce oli lainalla HC Luganon joukkueessa heidän pelatessaan Sprengler-cupissa. Uransa viimeisen ammattilaiskauden Vesce pelasi Sveitsin toisella sarjatasolla EHC Oltenissa.
Jelsk

Jelsk (valkoven. ja , , ) on kaupunki ja samanniminen piiri Valko-Venäjän Homelin alueen eteläosissa Ukrainan rajalla. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 9 725 asukasta ja piirissä 17 839 ihmistä.
Liikenneyhteydet.
Liikenneyhteyksistä tärkeimpiä ovat pohjoisessa sijaitsevasta naapurikaupunki Mazyristä (noin 35 km) saapuva ja Ukrainan rajalle (noin 25 km) vievä P31-kantatie sekä samansuuntainen rautatie. Toinen kantatie (P126) luo yhteyden idässä sijaitsevaan Narouljaan ja kolmas (P148 + P36) läntiseen naapurikaupunkiin Leltšytsyyn.
Tšernobylin vaikutuksia.
Vuoden 1986 ydinonnettomuuden seurauksena Tšernobylin luoteispuolella sijaitsevan Jelskin piirin alueelle levisi radioaktiivista saastetta ja alue saastui pääosin lievästi. Pahimmin saastuneilta alueilta kuitenkin yhdeksän kylää, joissa asui 2 123 ihmistä, asutettiin uudestaan toisaalle.
J. K. Ihalainen

Jyrki K. Ihalainen (s. 6. tammikuuta 1957 Tampere) on suomalainen kirjailija, kirjanpainaja, kääntäjä ja kustantaja. 
Ihalainen on julkaissut vuodesta 1978 lähtien 36 runokokoelmaa suomeksi, englanniksi ja tanskaksi. Hänen esikoisrunokokoelmansa "Flesh &amp; Night" ilmestyi Christianiassa vuonna 1978. Runojen lisäksi häneltä on ilmestynyt kymmenen tietokirjaa ja kaksitoista suomennosta.
Ihalaisella on ollut vuodesta 1992 Palladium Kirjat -niminen kirjankustantamoa, jonka puitteissa hän kirjoittaa ja kääntää kirjoja, toimii niiden kustantajana, painaa ne Siuronkoskella sijaitsevassa kirjapainossaan ja hoitaa niiden myynnin.
Ihalaisen teosten kuvittajina on toiminut muun muassa William S. Burroughs, Outi Heiskanen ja Marita Liulia.
Ihalainen sai Nuoren Voiman Liiton palkinnon vuonna 1995, Pirkanmaan taidepalkinnon vuonna 1998 ja Eino Leinon palkinnon vuonna 2010. Vuonna 2023 hänelle myönnettiin Alex Matson -palkinto ja Kirjallisuuden valtionpalkinto. 
Ihalainen on toiminut vuodesta 2003 lähtien Tampereella järjestettävän Annikin Runofestivaalin taiteellisena johtajana. Ihalaisen viimeisin runokokoelma on vuonna 2016 ilmestynyt "Sytykkeitä". Ihalainen vieraili suomalaisen rap-artisti Asan levyllä "Loppuasukas" vuonna 2008, jossa hän esittää kappaleen ”Alkuasukas”.
Ihalainen toimii myös runoperformanssin parissa.
Defiance, Ohio

Defiance, Ohio on yhdysvaltalainen folkpunk-yhtye. Yhtye on kotoisin Bloomingtonista, Indianasta. Heidät tunnetaan etenkin kiivaasta keikkailutahdista sekä intensiivisistä livekeikoista. Yhtye on nimetty Ohion osavaltiossa sijaitsevan Defiancen kaupungin mukaan. 
Yhtyeeltä on ilmestynyt kolme albumia sekä monta split-äänitystä muiden yhtyeiden kanssa. Suurin osa heidän musiikistaan on yhtyeen itsensä tuottamaa ja julkaisemaa. Lisäksi yhtyeen kaikki tuotokset ovat ladattavissa ilmaiseksi heidän kotisivuiltaan.
Kate Jackson

Lucy Kate Jackson (s. 29. lokakuuta 1948) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja ja tuottaja. Hänet muistetaan muun muassa Sabrina ”Bree” Duncanin roolista vuosina 1976–1981 pyörineessä "Charlien enkelit" -sarjassa. Jackson oli sarjan älykköhahmo siinä missä Farrah Fawcett (roolinimeltään Jill Munroe) oli vaaleine, runsaine hiuksineen ihailtu seksisymboli. Sarjan kolmatta alkuperäistä enkeliä Kelly Garrettiä esitti Jaclyn Smith. Jackson jätti sarjan kolmen vuoden rupeaman jälkeen vuonna 1979, ja hänen tilalleen kolmanneksi enkeliksi tuli Shelley Hack (roolinimeltään Tiffany Wells). Charlien enkeleiden jälkeen Jackson esiintyi mm. Scarecrow and Mrs. King -sarjan yhdessä pääosassa. Jackson, Smith ja Fawcett pysyivät ystävinä Fawcettin vuonna 2009 tapahtuneeseen kuolemaan asti.
Jackson syntyi Birminghamissa, Alabamassa, ja opiskeli aluksi Mississippin yliopistossa pääaineenaan historia, minkä jälkeen hän siirtyi Birmingham-Southern Collegeen, missä hän opiskeli mm. teatterihistoriaa. Myöhemmin Jackson muutti New Yorkiin opiskelemaan näyttelemistä American Academy of Dramatic Arts -oppilaitoksessa.
Hän on ollut kolmesti naimisissa, ensimmäisen kerran vuosina 1978–1980 näyttelijä ja tuottaja Andrew Stevensin kanssa. Jacksonilla ei ole omia biologisia lapsia, mutta hän adoptoi vuonna 1995 pojan, jonka nimi on Charles Taylor Jackson. Jackson on selvinnyt rintasyövästä kaksi kertaa, vuosina 1987 ja 1989, ja on omien kokemustensa vuoksi mammografiatutkimusten puolestapuhuja.
Jacksonilla on ollut neljä Golden Globe- ja kolme Emmy-ehdokkuutta.
Näyttelijän uransa ohella Jackson toimi Revlon- ja Max Factor -kosmetiikkabrändien mainoskasvona.
Robert Kántor

Robert Kántor (s. 25. helmikuuta 1977) on tšekkiläinen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Hänet tunnettiin kovasta laukauksestaan.
Kántor aloitti pääsarjauransa kaudella 1995–1996 Tšekin Extraliigassa HC Kometa Brnossa, joka tippui sarjasta kauden päätteeksi. Seuraavan kauden Kántor pelasikin Brnossa Tšekin toiseksi korkeimmalla tasolla. kaudeksi 1997–1998 Kántor palasi Extraliigan, kun hän siirtyi HC Třineciin. Třinecissä hän pelasi kolmella kaudella, kunnes hän vaihtoi joukkuetta kahdesti kesken kauden 1999–2000. Kántor aloitti kauden Třinecissä, mutta siirtyi HC Havířovin kautta HC Pardubiceen. Kauden 2000–2001 hän edusti HC Karlovy Varyä.
Kaudet 2001–2003 Kántor pelasi SM-liigan HIFK:ssa. Jälkimmäisellä HIFK-kaudellaan Kántor teki suhteellisen hyvät tehot puolustajalle 8+11. Kaudeksi 2003–2004 hän siirtyi Venäjän superliigaan Moskovan Dynamoon. Kántorin kausi ei sujunut kovinkaan hyvin, ja hän vaihtoi kesken kauden Ak Bars Kazaniin. Kántor palasi SM-liigaan kaudeksi 2004–2005, kun hän teki sopimuksen Tapparan kanssa. Tapparassa Kántor pelasi yhden kauden. Joukkue ei käyttänyt Kántorin sopimuksessa ollutta optiovuotta, joten hän joutui siirtymään kauden jälkeen. Kántor palasi kotimaahansa, kun hän teki sopimuksen Extraliigan voittaneeseen Pardubiceen.
Kántor teki kaudeksi 2006–2007 artistisopimuksen Elitserienin Färjestadin kanssa. Hän liittyi joukkueen kokoonpanoon lokakuussa. Alkukaudesta hän pelasi viisi ottelua Tšekin HC Vítkovicessä. Kántor edusti Färjestadia yhden kauden, ja hän siirtyi kaudeksi 2007–2008 Saksan DEL-liigan DEG Metro Starsiin. SM-liigaseura Jokerit hankki Kántorin kuitenkin kesken kauden puolustajapulansa takia.
Kántor vaihtoi Jokereista taas Tšekin sarjoihin, kun hän teki sopimuksen kaudesta 2008–2009 ykkössarjassa pelanneen Kometa Brnon kanssa. Kántor oli aloittamassa Brnota nousemaan takaisin Extraliigaan. Hän aloittikin kauden 2009–2010 Extraligassa, mutta brnolaisseura vuokrasi hänet kesken kauden ykkössarjan HC Šumperkiin. Tammikuussa 2010 Kántor siirtyi pois Tšekistä, kun hän teki loppukauden mittaisen sopimuksen Elitserienin Röglen kanssa. Kaudella 2010–2011 hän pelasi 15 ottelua Slovakian Extraligan HC Slovan Bratislavassa ja 16 ottelua Tšekin ykkössarjan Piráti Chomutovissa. Seuraavaksi kaudeksi Kántor siirtyi Itävallan pääsarjan EC Graz 99ersiin.
C. W. Åkerlund

Carl Wilhelm Napoleon Åkerlund (12. huhtikuuta 1840 – 19. kesäkuuta 1911) oli suomalainen liikemies, kunnallisneuvos, lahjoittaja ja valtiopäivämies.
Åkerlund oli syntyjään köyhän äidin poika Helsingistä. Hän aloitti työuransa puotiapulaisena Hämeenlinnassa 13-vuotiaana. Åkerlundin työskentely kauppa-alalla jatkui Tampereella, aluksi kauppias L. J. Hammarénin palveluksessa ja myöhemmin, hänen ostettuaan Hammarénin kauppavarastot itselleen, itsenäisenä kauppiaana vuodesta 1870 lähtien. Vuonna 1886 Åkerlund aloitti työskentelyn Tampereen Säästöpankin rahastonhoitajan ja asiamiehen virassa. Hän hoiti näitä toimia aina kuolemaansa saakka.
Åkerlund oli Tampereen kunnalliselämässä keskeinen hahmo ja kuului kaupunginvaltuustoon 1874–1904. Ruotsinkielisestä kodista lähtöisin ollut Åkerlund liittyi suomenmielisten toimintaan ja oli heidän näkyvimpiä edustajiaan Tampereella, missä ruotsinmieliset hallitsivat kunnallista päätöksentekoa ja kunnallisvaaleja. Hän oli muun muassa perustamassa Aamulehteä vuonna 1881 ja Tampereen Suomalaista Klubia vuonna 1891. Lehtiyhtiön ensimmäisiin osakkeenomistajiin kuulunut Åkerlund oli yhtiön johtokunnan jäsen 27 vuotta ja toimi 13 vuotta sen puheenjohtajana. 
Åkerlund edusti Tamperetta porvarissäädyssä valtiopäivillä 1888 ja 1891.
Tampereen Tullin alueella sijaitseva Åkerlundinkatu on nimetty C. W. Åkerlundin mukaan. Myös hänen kauppiaskollegallaan L. J. Hammarénilla on oma nimikkokatunsa samalla alueella.
Hot Water Music

Hot Water Music on post-hardcore/punkrock -yhtye Floridan Gainesvillestä. Yhtyeen jäsenet ovat Chuck Ragan, Chris Wollard, Jason Black ja George Rebelo. Yhtye perustettiin vuonna 1993. Vuoden 2005 lopulla yhtye ilmoitti pitävänsä taukoa johtuen Chuck Raganin lähdöstä, joka johtui perhesyistä. 13. toukokuuta 2006 tauko muuttui pysyväksi ja Hot Water Music hajosi. Kolme jäljelle jäänyttä jäsentä aloittivat uuden projektin, yhtyeen nimeltä The Draft. Se julkaisi ensimmäisen albuminsa, "In A Million Piecesin", 12. syyskuuta 2006. Chuck Ragan jatkoi myös musiikkiuraansa sooloartistina soittaen folkmusiikkia.
Yhtyeen nimi tulee Charles Bukowskin samannimisestä kirjasta.
22. lokakuuta 2007 punk-musiikkiin keskittynyt nettisivusto Punknews.org ilmoitti, että Hot Water Musicin uudelleenyhdistyminen tapahtuu. Myös Chuck Ragan on ilmoittanut aiemmin, että hän odottaa soittavansa entisen yhtyeensä kanssa jossakin vaiheessa tulevaisuudessa.
Alan Freed

Albert James ”Alan” Freed (15. joulukuuta 1921 Windber, Pennsylvania – 20. tammikuuta 1965 Palm Springs, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen DJ ("Moondog"), joka tuli tunnetuksi suurella merkityksellään rock'n'rollin varhaiseen historiaan ja leviämiseen. Hänet kelpuutettiin Rock and Roll Hall of Fameen ensimmäisten joukossa vuonna 1986. 
Freedin myöhäistä uraa varjosti niin kutsuttu payola-skandaali: vuonna 1962 Freed tuomittiin 300 dollarin sakkoihin ja puolen vuoden ehdolliseen vankeuteen lahjusten ottamisesta tiettyjen äänitteiden soittamiseksi ohjelmissaan. Lisäksi hän joutui maksamaan 37 000 dollaria tuloveroa ilmoittamatta jääneistä tuloistaan. Samassa tutkinnassa todettiin kaikkiaan 255 DJ:n ottaneen lahjuksia, joista seitsemää vastaan nostettiin syyte, ja Freed oli ainoa rangaistukseen tuomittu.
Freed esiintyi uransa aikana myös televisiossa sekä useissa rock-elokuvissa ja on saanut tähden Hollywood Walk of Famella. Vuonna 1978 sai ensi-iltansa hänestä kertova elokuva "Kuumaa vahaa" ("American Hot Wax").
Alan Freed menehtyi 43-vuotiaana sairaalassa Kalifornian Palm Springsissä kirroosin ja uremian seurauksena.
Thomas F. Bayard

Thomas F. Bayard (29. lokakuuta 1828 Wilmington – 28. syyskuuta 1898 Dedham, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen lakimies ja demokraattipuoluetta edustanut poliitikko.
Bayard valittiin Delawaren edustajana Yhdysvaltain senaattiin vuoden 1868 vaaleissa, joissa hänet valittiin isänsä James Asheton Bayard nuoremman seuraajaksi. Bayard astui virkaansa seuraavan vuoden tammikuussa ja toimi senaattorina aina vuoteen 1885 saakka. Senaatissa Bayard toimi muun muassa valtiovarainvaliokunnan puheenjohtajana 1879–1881 ja senaatin puheenjohtajana pro tempore 10. lokakuuta 1881 – 13. lokakuuta 1881. Hän oli demokraattien presidenttiehdokas 1876. Vuonna 1885 presidentti Grover Cleveland nimitti Bayardin Yhdysvaltain ulkoministeriksi. Bayard toimi ulkoministerinä aina vuoteen 1889 saakka. Tämän jälkeen Bayard toimi vielä Yhdysvaltain Britannian suurlähettiläänä 1893–97.
Yksi Bayardin lapsista oli Thomas F. Bayard Jr., joka isänsä ja isoisänsä tavoin toimi myös myöhemmin senaattorina.
Leichter Panzerspähwagen

Leichter Panzerspähwagen oli Saksan asevoimien vuosina 1935–1945 käyttämä kevyt panssaroitu tiedusteluajoveuvo. Ajoneuvoa valmistivat Weserhutte, MNH ja Büssig-NAG.
Ajoneuvossa käytettiin 8-sylinteristä Horch 3,5- tai 3,8-litraista bensiinimoottoria (teholtaan noin 81 hv). Sen huippunopeus tiellä oli 80 km/h ja maastossa 40 km/h; tankkausväli oli noin 300 km. Leichter Panzerspähwagenin edessä oli 8 mm panssarointi ja pohjassa, katossa, sivuilla sekä takana 5 mm panssarointi. Tyyppi oli varsin suosittu luotettavuutensa vuoksi, mutta lyhyehkö toimintasäde rajoitti käyttöä.
Muunnelmat.
SdKfz. 221&lt;br&gt;
SdKfz. 221 oli aseistettu 7,92 mm Maschinengewehr 34 (MG34) konekiväärillä. Ajoneuvo oli suunniteltu kahdelle hengelle: komentaja (toimi myös ampujana )sekä ajaja. Panssarointi oli tavallisesti 8 mm paksua, mutta myöhemmissä malleissa käytettiin 14,5 mm paksua panssarointia.
SdKfz. 222&lt;br&gt;
Toinen versio jonka aseistus sisälsi 7,92 mm Maschinengewehr 34 (MG34) konekiväärin lisäksi 20 mm KwK 30 L/55 automaattitykin. Miehistössä oli kolme jäsentä: radisti, komentaja ja ajaja. Joissain malleissa oli käytössä myös 28 mm panssarintorjuntatykki. Vaunun toimivuus oli rajoitettua, koska komentajan piti hoitaa myös konekivääriä ja radiomiehen piti toimia myös lataajana.
Sdkfz. 223&lt;br&gt;
Sdkfz. 223 sisälsi radiojärjestelmän. Aseistukseltaan se oli kuin SdKfz. 221. Mallia valmistettiin yhteensä noin 500 kappaletta.
Dawkinsin jumala

Dawkinsin jumala: Geenit, meemit ja elämän tarkoitus on teologi Alister McGrathin vuonna 2005 julkaistu kirja. McGrath arvioi kirjassaan Richard Dawkinsin laajaa kirjallista tuotantoa.
McGrath väittää, että evoluutioteoria on Dawkinsille maailmankatsomus, josta Dawkinsin mukaan johdonmukaisesti seuraa ateismi. Tarkastellessaan Dawkinsin kirjaa "Sokea kelloseppä" (1986) McGrath esittää seuraavat vastaväitteet (s.67):
McGrath painottaa Dawkinsin argumentoinnin johtavan ateismin sijasta pikemminkin agnostisismiin (s.115). McGrathin kriittisen tarkastelun kohteena ovat myös mm. Dawkinsin väittämät todisteista tieteessä ja uskonnossa, tämän käsitykset uskon ja järjen luonteesta sekä idea meemeistä, kulttuurisista kopioitujista.
Bob Bergen

Robert Bergen (s. 8. maaliskuuta 1964 St. Louis, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä. Hänellä on ollut Putte Possun äänirooli useissa animaatioissa ja videopeleissä.
Elämäkerta.
Bergen halusi olla jo viisivuotiaana Putte Possun äänenä ja vuosia myöhemmin hänen haaveensa toteutui. Bergen muutti Cincinnatista Los Angelesiin 14-vuotiaana, kun hänen isänsä uusi työpaikka sijaitsi kyseisessä kaupungissa. Se ei kuitenkaan ollut nuorelle Bergenille ongelma sillä hänen idolinsa Mel Blanc työskenteli myös Los Angelesissa. Bergenin unelmana oli tulla ääninäyttelijäksi ja erityisesti oppia imitoimaan Putte Possua. Hän harjoitteli hahmon ääntä päivittäin ja loi samalla omia hahmoja. Bergenin koulunkäynti jäi yhä vähemmäksi, kun hän alkoi tutkia ja kysellä useilta animaatiostudioilta siitä miten pääsisi ääninäyttelijäksi piirrettyihin. Lopulta Hanna-Barbera-yhtiö ilmoitti asiasta Bob Lloydille, joka omisti silloin ainoan ääniroolittajayhtiön Los Angelesissa nimeltä The Voicecaster. Lloyd puolestaan ilmoitti Daws Butlerille, joka on yksi tunnetuimmista ääninäyttelijöistä. Pian Bergen pääsi itse mestarin oppiin ääninäyttelemisessä muiden oppilaiden kanssa.
Ollessaan 18-vuotias Bergenin perheen hyvä ystävä Casey Kasem lähetti nimikirjoituksella varustetun kuvan high schoolin päättäjäisistä. Bergen lähetti takaisin kiitosviestin ja kertoi samalla haluavansa ääninäyttelijäksi piirrettyihin ja liitti viestiin puhelinnumeronsa. Myöhemmin Bergen sai yllättävän puhelun Kasemilta, joka pyysi häntä tekemään kotitekoisen demokasetin, jossa olisi kaikki Bergenin osaamat äänet. Hän lähetti kasetin, jossa oli yhteensä 85 eri ääntä. Kasem puolestaan antoi demon ääninäyttelijäagentille Don Pittsille, joka otti Bergenin asiakkaakseen. Pian hän saikin ensimmäisen ääniroolinsa vuonna 1982 animaatiosarjassa "Spider-Man and His Amazing Friends". Samalla Bergen opiskeli vielä seuraavat viisi vuotta Daws Butlerin alaisuudessa ja täytettyään 23 vuotta hän valmistui täysiaikaiseksi ääninäyttelijäksi. Tämän myötä Bergenillä oli enemmän aikaa tehdä äänirooleja animaatiosarjoihin, mainoksiin ja videopeleihin.
Bergen teki ensimmäisen Putte Possun ääniroolin vuonna 1996 lyhytanimaatioon "Superior Duck". Seuraavan kerran hänet kuultiin elokuvissa "Looney Tunes: Reality Check" ja vuonna 2003. Samalla Bergen oli Putte Possun ääniroolissa animaatiosarjassa "Duck Dodgers", josta hän sai Annie-ehdokkuuden vuonna 2004.
Viron miesten lentopallomaajoukkue

Viron miesten lentopallomaajoukkue edustaa Viroa kansainvälisissä lentopalloturnauksissa. Joukkue on lokakuussa 2019 julkaistussa lentopallon maailmanrankingissa sijalla 26.
Joukkue esiintyi ensimmäisen kerran lentopallon arvokilpailuissa vuoden 2009 EM-kilpailuissa voitettuaan karsinnoissa muun muassa MM-hopeamitalisti Puolan. EM-lopputurnauksessa Viro hävisi Venäjälle ja Alankomaille eräluvuin 1–3 sekä Suomelle lukemin 0–3 eikä selviytynyt alkulohkostaan jatkoon. Viro on sittemmin ollut mukana myös vuosien 2011, 2015, 2017 ja 2019 EM-lopputurnauksissa. Ainoat otteluvoittonsa se on saavuttanut vuonna 2011 Portugalista ja vuonna 2015 Kroatiasta.
Viron nuorten maajoukkueet ovat menestyneet viime vuosina arvokisoissa. Alle 18-vuotiaiden poikien maajoukkue selviytyi EM-lopputurnaukseen vuosina 2005 ja 2007; sijoitukset olivat yhdestoista ja kahdestoista. Alle 20-vuotiaiden poikien maajoukkue selviytyi vuonna 1999 MM-kisoihin, joista tuloksena oli 13. sija.
Pelastusrengas

Pelastusrengas on ihmisten pelastamiseen vedestä tarkoitettu kelluva pelastusväline.
Pelastusrenkaat kauppa-aluksissa.
SOLAS-hyväksytyn pelastusrenkaan vaatimuksiin kuuluvat muun muassa seuraavat ominaisuudet:
Pelastusrenkaaseen voidaan lisäksi liittää:
Kauppa-aluksissa tulee renkaisiin olla merkittynä aluksen nimi ja kotipaikka ja lisäksi:
Aluksilla on myös oltava kaksi rengasta, joissa on sekä valo- että savumerkinantolaite. Nämä sijoitetaan aluksen komentosillan molemmille siiville. Näistä kahdesta renkaasta käytetään nimitystä MOB () -rengas, ja ne ovat pudotettavissa komentosillalta käsin avaamalla lukitukset. MOB-renkaiden tarkoitus ei ole ensisijaisesti toimia varsinaisena pelastautumisvälineenä veteen pudonneelle vaan helpottaa putoamispaikan löytymistä/etsintää, kun alus käännetään ympäri veteen pudonneen pelastamiseksi. 
Pelastusrenkaat muualla.
Pelastusrenkaita käytetään hyvin paljon myös muissa aluksissa, kuten huviveneissä, sekä satamissa ja laitureilla. Renkaita on usein sijoitettuna myös puistoissa olevien lampien ja muiden vesistöjen rannoilla eli lähestulkoon kaikissa paikoissa, missä on suuri mahdollisuus joutua veden varaan.
Huvivenekäyttöön tarkoitetut pelastusrenkaat saattavat olla muodoltaan myös hevosenkengän muotoisia ja valmistettu pehmeästä, kelluvasta materiaalista. 
Pelastusrenkaita käytetään eri muodoissaan myös meriaiheisina koriste-esineinä. 
Suomen Meripelastusseuraan kuuluu alaosastoina myös nimellä "Pelastusrengas" toimivia alaosastoja; niistä huomattava osa on paikallisten pelastusyhdistysten yhteydessä toimivia naisjaostoja, jotka keskittyvät varainhankintaan. Huomattavin poikkeus on "Rauman Pelastusrengas", joka hoitaa kokonaisuudessaan paikallisen pelastusyhdistyksen tehtäviä.
Louis Calhern

Carl Henry Vogt eli Louis Calhern (19. helmikuuta 1895 – 12. toukokuuta 1956) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Calhern syntyi Brooklynissä, New Yorkissa, mutta kasvoi St. Louisissa, Missourissa. Hän palveli ensimmäisessä maailmansodassa ja aloitti uransa näyttämöllä. Hän oli neljästi naimisissa ja neljästi eronnut. 
Calhern tuli myöhemmin tunnetuksi myös Hollywoodista – muutamia elokuvia olivat "Asfalttiviidakko" (1950), "Zendan vanki" (1952), "Julius Caesar" (1953) ja "Tuhlaajapoika" (1955). Hän kuoli sydäninfarktiin Tokiossa, jonne hän oli lähtenyt kuvauksia varten.
Prinsessa Jasmine

Prinsessa Jasmine on kuvitteellinen arabialainen prinsessa, joka ilmestyi ensimmäistä kertaa elokuvassa "Aladdin" (1992). Sen jälkeen hahmo on esiintynyt myös elokuvissa "Jafarin paluu" ja "Aladdin ja varkaiden kuningas" sekä "Aladdin"-piirrossarjassa. Prinsessa Jasmine ja Aladdin seikkailevat myös PlayStationin "Kingdom Hearts" -peleissä. Alkuperäisessä dubbauksessa hänen ääniroolissaan on Linda Larkin (puhe) ja Lea Salonga (laulu). Suomenkielisen version esittää Ulla Renko.
Hahmo.
Prinsessa Jasmine asuu isänsä sulttaanin kanssa hulppeassa palatsissa Agrabassa. Jasminen isä on rikas ja heillä on kaikkea mitä voisi toivoa. Jasminella on jopa lemmikkinään oma tiikeri Rajah. Prinsessa Jasmine on temperamenttinen ja älykäs. Sulttaani painostaa Jasminea valitsemaan pian itselleen puolison, sillä lain mukaan hänen pitää mennä naimisiin ennen seuraavaa syntymäpäiväänsä. Jasmine kuitenkin antaa kaikille sulhasille rukkaset, sillä hän haluaa mennä naimisiin rakkaudesta. Isänsä painostettua tytärtään liikaa Jasmine karkaa palatsista ja tapaa köyhän katupojan Aladdinin. He rakastuvat toisiinsa, mutta sulttaani ilmoittaa, että hän on valinnut tyttärelleen puolisoksi sulttaanin neuvonantajan Jafarin, jota Jasmine inhoaa. Jafarin otettua valtansa käsiin hän toivoo Lampun Hengeltä, että Jasmine rakastuu häneen. Aladdinin kukistettua Jafarin he saavat toisensa.
Harold Ramis

Harold Allen Ramis (21. marraskuuta 1944 Chicago, Illinois – 24. helmikuuta 2014 Chicago) oli yhdysvaltalainen näyttelijä sekä elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja. 
Elämänvaiheet.
Ramis syntyi Illinois’n osavaltion Chicagossa. Hänen vanhempansa olivat Nathan Ramis ja Ruth o.s. Cokee, ja hän sai juutalaisen kasvatuksen. Hän valmistui St. Louisin Washington-yliopistosta.
Ramis oli kahdesti naimisissa: ensimmäisen kerran Anne Jean Plotkinin kanssa vuosina 1967–1984 ja toisen kerran Erica Mannin kanssa vuodesta 1989. Hänellä on lapsia. Hänestä tuli Washington-yliopiston kunniatohtori vuonna 1993.
Ramisille myönnettiin vuonna 1994 parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Bafta-palkinto elokuvasta "Päiväni murmelina" (1993), jossa hän toimi ohjaajana, käsikirjoittajana ja tuottajana.
Ura.
Ramis esiintyi 1970-luvun lopulla kanadalaisessa sketsikomediasarjassa "Second City Television". Varhaisia elokuvarooleja nähtiin elokuvissa "Natsat" (1981) ja "Haamujengi" (1984). Hän esiintyi myöhemmin myös "Haamujengin" jatko-osassa "Ghostbusters II" (1989).
Ramis ohjasi tai käsikirjoitti muiden muassa elokuvat "Delta-jengi" (1978), "Latvasta laho" (1980), "Sekopäiden seurakunta" (1995), "Terapian tarpeessa" (1999) ja "Jäätävää satoa" (2005).
Aavikkovarpunen

Aavikkovarpunen ("Passer simplex") on pienikokoinen vaalea varpuslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 13,5 senttimetriä, siipien kärkiväli 22-25 senttiä ja paino 19-21 grammaa. Hieman varpusta pienempi, hyvin vaalea. Vatsapuoli on valkoinen ja selkä harmaa (juhlapukuinen koiras) tai hiekanruskea (naaras, nuori ja talvipukuinen koiras). Juhlapukuisella koiraalla on musta kurkku ja sen nokka on musta.
Esiintyminen.
Esiintymisalue on huonosti tunnettu. Alalaji "saharae" (Carlo von Erlanger, 1899) esiintyy laikuttaisesti Pohjois-Afrikassa ja Saharassa, nimialalaji "simplex" Etelä-Saharassa Malista Sudaniin ja erillinen alalaji "zarudnyi" (Pleske, 1896) Turkmeniassa ja Uzbekistanissa. Laji on pääasiassa paikkalintu, mutta paikallisia vaelluksia talveksi etelämmäs tapahtuu. Lajin esiintymisalueen laajuus on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen, vaikka paikallista taantumista tapahtuu.
Elinympäristö.
Afrikassa hiekka-aavikot ja keitaat ihmiskulttuurin naapurissa, Aasiassa laji karttaa ihmisasutusta.
Lisääntyminen.
Pesä on kolossa, yleensä puunkolossa 1,5-4 m korkealla mutta usein myös kallionkolossa tai rakennuksessa. Rakentaa joskus varpusmaisen pesän puun latvustoon. Naaras munii 2-5 munaa, kuivana kesänä munii vähemmän munia. Muna painaa 2,24 g. Turkmeniassa molemmat puolisot hautovat yhteensä noin 12-13 päivää. Poikaset kuoriutuvat eriaikaisesti. Molemmat emot ruokkivat poikasia, jotka ovat lentokykyisiä 12-14 päivän ikäisinä. Pesii tavallisesti kahdesti kesässä.
Ravinto.
Aikuiset linnut syövät pääasiassa siemeniä, poikasille annetaan myös hyönteisiä.
Varpuset (suku)

Varpuset ("Passer") on varpuslintuihin kuuluva lintusuku, johon kuuluu 23 lajia. Tutkijoiden kesken on kuitenkin erimielisyyksiä alalajien asemista, ja joidenkin tulkintojen mukaan lajeja on todellisuudessa jopa 27.
Varpusia esiintyy luontaisesti Euroopassa, Afrikassa ja Aasiassa. Varpunen on ihmisen toiminnan vaikutuksesta levinnyt myös Amerikkaan ja Oseaniaan. Varpuset ovat pieniä tai keskikokoisia tukevanokkaisia siemeniä syöviä varpuslintuja, pituudeltaan 10–20 cm. Ne rakentavat taidokkaita katettuja pesiä koloihin tai tiheään oksistoon.
Lajit.
BirdLife Suomen maailman lintujen luettelossa suvun 18 lajia ovat:
Lisäksi on tunnetaan risteymä:
Suomessa tavattuja varpuslajeja ovat varpunen, pikkuvarpunen ja pensasvarpunen.