Islamilainen kalenteri

Islamilainen kalenteri eli hidžra-kalenteri perustuu islaminuskon määräyksiin ja on virallinen kalenteri Saudi-Arabiassa ja muutamissa muissa Persianlahden maissa. Useimmat muslimimaat käyttävät sitä uskonnollisiin tarkoituksiin, mutta soveltavat muutoin gregoriaanista kalenteria. 
Islamilaista kalenteria käyttävät myös muslimit ympäri maailmaa tarkentaessaan uskonnollisten juhlien ajankohdat. Islamilainen kalenteri on puhdas kuukalenteri, jossa vuodessa on 12 kuukautta ja noin 354 päivää. Koska kuuvuosi on noin 11 päivää lyhyempi kuin aurinkovuosi, juhlat siirtyvät tavallisesti aurinkokalenterien, kuten gregoriaanisen kalenterin, suhteen noin 11 päivää vuodessa. Noin 33 vuodessa kalenterikuukaudet kiertävätkin kaikkien vuodenaikojen ympäri. 
Kuukaudet.
Islamilaisen kalenterin kuukausissa on joko 29 tai 30 päivää. Perinteisesti kuukauden ensimmäinen päivä on ollut se, jolloin uudenkuun sirpin voi nähdä ensimmäistä kertaa. Tämä on varsinkin aikaisemmin määritelty joka kerta erikseen tehtyjen havaintojen avulla. 
Uskonnollisten juhlien ajankohdat pyritään määrittämään sen mukaan, milloin uusikuu on ensimmäisen kerran näkynyt Mekassa. Nykyisin käytetään myös järjestelmää, jossa kuukausien pituudet määräytyvät ennalta laskettujen sääntöjen mukaan. Tällöin kuukaudessa on vuorotellen 29 ja 30 päivää, paitsi 11 kertaa 30 vuoden jaksossa lisätään vuoden viimeiseen kuukauteen lisäpäivä. Näillä säännöillä kuukauden vaihde pysyy varsin tarkoin kuun vaiheiden tahdissa.
Karkauskuukausi.
Arabeilla oli antiikin aikana joka kolmannessa vuodessa ylimääräinen karkauskuukausi, "an-nasi". Tavasta luovuttiin ilmeisesti joskus 600-luvulla ja Koraani kieltää karkauskuukauden käytön (9:36-37). Ibn Hishamin 800-luvun alussa tekemässä Muhammed-elämäkerrassa profeetta pitää jäähyväissaarnan, jossa hän jyrkästi tuomitsee karkauskuukauden käytön "ylenmääräisenä epäuskona" käyttäen samoja sanoja kuin Koraani. Muutos todistaa samalla Ibn Hishamin näennäisesti tarkat päiväykset keksityiksi, sillä hän ei sijoita yhtään Muhammedin tekoa karkauskuukaudelle, vaikka sellaisia olisi pitänyt kertyä Muhammedille useita. Syitä karkauskuukaudesta luopumiseen ei tunneta.
Kielletyt kuukaudet.
Koraani toteaa, että kuukausien luku on kaksitoista ja neljä niistä on pyhitetty (9:36) Pyhitetyt kuukaudet ovat Rajab ja kolme pyhiinvaelluksen ympärillä olevaa kuukautta eli Muharram, Dhu Al-Qáda ja Dhu Al-Hijjah. Jälkimmäisen aikana suoritetaan pyhiinvaellus Mekkaan. Pyhitetyt kuukaudet ovat "kiellettyjä", sillä tällöin ei ole lupa käydä sotaa.
Viikot.
Viikot ovat seitsenpäiväisiä. Päivä alkaa edellisen päivän auringonlaskusta. Perjantai on erityinen rukoukselle omistettu päivä, mutta ei varsinainen lepopäivä. Viikonpäivät ovat nimeltään
Sunnuntai (al-áhad) on viikon ensimmäinen päivä.
"Hidžra" kalenterin lähtöpisteenä.
Islamilainen ajanlasku alkaa islamilaisen perimätiedon mukaan Hidžrasta, eli Muhammadin paosta Mekasta Medinaan. Juliaanisen kalenterin mukaan tämä tapahtui 16. heinäkuuta 622.
Jotkut orientalistit ovat päätyneet kieltämään Muhammedin historiallisuuden, koska häntä koskevat lähteet ovat niin myöhäisiä. Niin sanotun islamilaisen ajanlaskun alkuvuosi 622 on tällöin yhdistetty Muhammedin "hidžran" asemesta siihen, että keisari Herakleios juuri tuona vuonna löi sassanidien armeijan. Tämän seurauksena sassanidi-imperiumi romahti täydellisesti. Tapahtumasta alettiin ensin laskea "arabien aikaa", sillä arabiheimot vapautuivat tuolloin alistussuhteistaan alueen vanhoihin suurvaltoihin.
R.M. Kerr on kiinnittänyt huomiota siihen, että muissa seemiläisissä kielissä sanaan "hidžra" (h-"dž-r)" ei sisälly pois lähtemisen merkitystä, joka arabian kielessä siten saattaa olla myöhäsyntyinen. Hän esittää teorian, että sana "hidžra" ei alun perin olisi tarkoittanut muuttoa "(exodus)," kun käytettiin ilmaisua ""hidžran" aika". Kirjainyhdistelmä h-dž"-r" olisi tässä tarkoittanut "hagareeneja" (arab. جر – hā"dž"ar), jolloin ilmaisu tarkoittaisi "hagareenien aikaa". Hagareenit on myös Raamatussa (esimerkiksi Psalmit 83) esiintyvä sana, jota myöhäisantiikissa käytettiin monen muun nimityksen ohella arabeista tai yleensä autiomaiden asukkaista, koska heidän katsottiin polveutuvan Abrahamin jalkavaimosta Hagarista (רָגָ ה – Hāḡār). Myös arabit omaksuivat tämän käsityksen ja katsoivat polveutuvansa Abrahamista Hagarin ja tämän pojan Ismaelin kautta.
600-luvulta on löydetty muutamia lähteitä, joissa puhutaan "arabien ajasta". Tunnetuin niistä on löydetty Hammat Gaderin kylpylän arkeologisissa kaivauksissa lähellä Gennesaretinjärveä. Kerrin mukaan on mahdollista, että alkuperäinen puhe arabien eli hagareenien ajasta on vasta paljon myöhemmin yhdistynyt tarinaan Muhammedin muutosta Medinaan eli tapahtumaan, joka on nähty islamilaisen valtion syntyhetkenä. Näin hagareenien ("hādžar") ajasta olisi tullut "hidžran" aika.
Volker Popp on esittänyt, että arabien aikaa olisi todellisuudessa alettu laskea vuodesta 622, koska tuolloin Bysantin keisari Herakleios sai voiton sassanidien armeijasta, mikä johti muutamassa vuodessa sassanidivaltakunnan hajoamiseen ja arabiheimojen vapautumiseen ja valtaannousuun. G. R. Hawting katsoo, että Poppin teorialta puuttuvat uskottavat perustelut.
Kuukalenteri ja paimentolaisuus.
Islamintutkimuksen piirissä on tullut tavaksi luonnehtia islamia "urbaaniksi uskonnoksi". Muhammedin katsotaan syntyneen Mekan kaupungissa ja islamin katsotaan olleen vihamielinen tribalismille, jonka tilalle tuli heimosolidaarisuuden ylittävä yhteinen usko. Toisaalta kuukalenterin suosiminen viittaa vahvasti paimentolaisuuteen, sillä se oli näille väestöille helpompi kalenteri kuin aurinkokalenteri, joka vaati astronomin pitämään ajanlaskun kohdillaan. Kuukalenteria käytettäessä jokainen pystyi uudesta kuusta päättelemään uuden kuukauden alkamisen ajankohdan toisin kuin aurinkokalenterissa. Niinpä paimentolaiset myös usein suosivat kuuta jumalana kun taas maanviljelijät suosivat aurinkoa. Ibn Hisham kertoo Muhammedin jäähyväispuheessaan jyrkästi torjuneen myös karkauskuukauden tasausjärjestelmänä.