Gérard Debreu

Gérard Debreu (4. heinäkuuta 1921 – 31. joulukuuta 2004) oli ranskalaissyntyinen taloustieteilijä ja matemaatikko. Debreu muutti jo 1960-luvulla Yhdysvaltoihin, jonka kansalaisuuden hän sai 1975. Hän toimi pitkään professorina Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä ja sai taloustieteen Nobel-palkinnon 1983. Suurelta osin Debreun työn ansiosta markkinatalouden ”näkymättömän käden” toiminnalle on voitu luoda vahva teoreettinen perusta.
Elämänvaiheet.
Debreu syntyi Calais’ssa yrittäjäperheeseen. Hänen isänsä oli perinteisen ranskalaisen pitsikutomon omistajia. Hän suoritti alemman korkeakoulututkinnon (Baccalaureate) juuri ennen toista maailmansotaa, jonka jälkeen hän muutti Auvergneen suorittamaan korkeampaan, niin sanottuun Grand École -yliopistoon valmistavia kursseja. Vuonna 1941 hänet hyväksyttiinkin Pariisin maineikkaaseen École Normale Supérieure -yliopistoon, jossa hän opiskeli matematiikkaa pääaineenaan. Yliopistossa hän sai runsaasti vaikutteita Nicolas Bourbaki -ryhmän aksiomaattisesta matemaattisesta lähestymistavasta. Debreun valmistautuessa loppukokeisiin hänet kuitenkin kutsuttiin Ranskan armeijan palvelukseen, ensin Algeriaan harjoitusleirille ja myöhemmin miehitysjoukkoihin Saksaan vuoteen 1945 saakka. Tutkinnon suorittaminen viivästyi näin vuodenvaihteeseen 1945–1946.
Valmistuttuaan Debreu kiinnostui yhä enemmän taloustieteestä ja erityisesti Leon Walrasin luomasta yleisen tasapainon teoriasta. Hän toimi vuosina 1946–1948 assistenttina Centre national de la recherche scientifique -laitoksessa (CNRS), joka on Ranskan suurin valtiollinen tutkimuskeskus. Näinä vuosina hän suuntautui yhä syvemmälle taloustieteen perusteisiin. Samoihin aikoihin Debreu solmi avioliiton Françoise Bledin kanssa. Parin esikoistytär Chantal syntyi vuonna 1946, ja toinen tytär, Florence, neljä vuotta myöhemmin 1950.
Vuonna 1948 Debreu sai yhdysvaltalaisen Rockefeller-stipendiaatin, jonka ansiosta hän saattoi vierailla monissa yliopistoissa niin Yhdysvalloissa kuin muun muassa Uppsalassa ja Oslossa. Vähän myöhemmin Debreu sai jo apulaisprofessuurin Chicagon yliopistossa, jossa hän työskenteli vuodesta 1950 lähtien viiden vuoden ajan tutkien yleisen tasapainon teoriaa. Tieteellisenä läpimurtona oli vuonna 1954 yhdessä Kenneth Arrowin kanssa julkaistu "Existence of an Equilibrium for a Competitive Economy". Pian sen jälkeen hän sai viran Yalen yliopistosta, ja siellä ollessaan hän kirjoitti yhden tunnetuimmista julkaisuistaan, "Theory of Value: An Axiomatic Analysis of Economic Equilibrium". Tässä tutkielmassa hän rakensi täydellisten markkinoiden teorialle aksiomaattisen perustan. Hän osoitti uudella lähestymistavalla välttämättömät ja riittävät ehdot markkinoiden tasapainolle. Tuona aikana Debreu tutki myös utiliteettiteoriaa, muun muassa karteesisissa tulojoukoissa määriteltyjen utititeettifunktioiden dekompositioita.
Vuonna 1960 Debreu siirtyi Kalifornian huippuyliopistoihin, ensin Stanfordiin vuosina 1960–1961 ja sen jälkeen taloustieteen professoriksi Berkeleyyn. Siellä työskennellessään hän sai myös vuonna 1983 myönnetyn taloustieteen Nobel-palkinnon. Berkeleyssä Debreu tutki ja opetti lopulta lähes 30 vuotta vuoteen 1991 saakka, jolloin hän vetäytyi emeritusprofessoriksi eläkkeelle, mutta jatkoi senkin jälkeen aktiivisesti taloustieteen tutkimusta ja luennointia. Osittain Debreun luoman hyvän tutkimusilmapiirin ansiosta Berkeleyn tutkijat ovat sen jälkeen saaneet useita muitakin taloustieteen Nobel-palkintoja: (John Harsanyi vuonna 1994, Daniel McFadden vuonna 2000 ja George Akerlof vuonna 2001). Debreu kuoli uudenvuodenaattona 2004 runsaan 83 vuoden iässä.