tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eisner-palkinto

Eisner-palkinnot (, kokonaisuudessaan "Will Eisner Comic Industry Awards") jaetaan vuosittain Yhdysvalloissa San Diegon Comic-Conissa järjestettävässä gaalassa eri tavoin ansioituneille amerikkalaisille sarjakuvantekijöille. Nykyisin palkintokategorioita on liki kolmekymmentä. Eisner-palkinnon merkitystä kuvaa niistä usein käytetty määritelmä ”sarjakuvien Oscareina”. Vuodesta 1988 lähtien jaettu palkinto on nimetty sarjakuvataiteilija Will Eisnerin mukaan.
Historia.
Eisner-palkintojen edeltäjiä olivat Jack Kirbyn mukaan nimetyt Fantagraphics Books -kustantamon palkinnot, joita jaettiin Comic-Conissa vuosina 1985–1987. Fantagraphicsilla palkintoasioista vastasi Dave Olbrich. Kun hän siirtyi yhtiöstä muihin tehtäviin vuonna 1987, palkintojen tulevaisuudesta syntyi erimielisyyttä. Sen seurauksena Kirby-palkinnot tulivat tiensä päähän ja syntyi kaksi uutta palkintoa: Fantagraphics aloitti Harvey-palkintojen jakamisen, kun taas Olbrich loi Eisner-palkinnot.
Ensimmäiset Eisner-palkinnot jaettiin vuoden 1988 Comic-Conissa vuonna 1987 ilmestyneille sarjakuville. Palkinto jaettiin 11 kategoriassa. Vuoden menestyjiä olivat Alan Mooren ja Dave Gibbonsin "Vartijat", joka sai neljä palkintoa, ja Paul Chadwickin "Concrete"-sarja, joka keräsi kolme palkintoa.
David Olbrich johti palkinto-organisaatiota onnistuneesti kahden vuoden ajan, mutta vuonna 1990 palkinnonjako täytyi perua kokonaan, sillä äänestyksissä ilmeni tapahtuneen useita virheitä, joita ei olisi ehditty korjata ennen Comic-Conia. Olbrichin mukaan ongelmat johtuivat hänen uudesta työstään Malibu Graphicsin julkaisijana, minkä vuoksi hän ei ollut ehtinyt paneutua tarvittavissa määrin palkintoihin. Tämän seurauksena Eisner-palkintojen jakaminen päätettiin siirtää Comic-Conin vastuulle, ja uudeksi vastuuhenkilöksi nimettiin Jackie Estrada.
Valintaprosessi.
Nykykäytännön mukaan palkintokategorioiden finalistit valitsee viisihenkinen raati. Ehdokkaita voivat ilmoittaa niin kustantajat kuin itse tekijätkin, mutta raati voi halutessaan valita finalisteja myös näiden heille lähetettyjen ehdokkaiden ulkopuolelta. Finalistien tultua valituiksi äänestyslomakkeet lähetetään sarjakuvatuotannon ammattilaisille käsikirjoittajista ja piirtäjistä kustantajiin, toimittajiin ja kauppiaisiin. Heidän äänensä ratkaisevat lopulliset voittajat, jotka ilmoitetaan Comic-Conin juhlaseremoniassa.
Finalistit valitsevan komitean perusti Jackie Estrada vuoden 1992 palkintojenjakoa varten. Sitä ennen myös finalistit oli valittu valtavan äänestysprosessin kautta. Kyseinen menetelmä ei kuitenkaan ollut erityisen tasapuolinen, sillä vähemmän huomiota saaneilla julkaisuilla ei välttämättä ollut juurikaan mahdollisuuksia menestyä.
Simon Gallup

Simon Jonathon Gallup (s. 1. kesäkuuta 1960 Surrey, Englanti) on englantilainen muusikko ja vuonna 1976 perustetun rockyhtye The Curen pitkäaikainen basisti. Gallup on soittanut myös yhtyeissä Lockjaw ja Fools Dance, joista jälkimmäisessä hän myös lauloi kappaleessa ”The Ring”.
Gallup on myös säveltänyt joitakin The Curen menestyskappaleita, kuten ”High’n” ja ”Mint Carin”. 
Simon Gallup muutti taaperoiässä Horley-nimiseen kaupunkiin vuonna 1961 ja kävi Horley Infant and Junior Schoolia vuosina 1965-1971. Gallup meni sen jälkeen Horley Balcombe Roadin yhteiskouluun vuonna 1971, jossa oli vain 5 vuotta ennen kuin jätti koulunsa kesken ja meni töihin muovitehtaalle, jossa työskenteli vuodesta 1976-1979.
Gallup liittyi The Cureen vuonna 1979 korvaten yhtyeen aikaisemman basistin, Michael Dempseyn. Hän soitti ensimmäistä kertaa yhtyeen albumeilla "Seventeen Seconds", "Faith" ja "Pornography", joita usein kutsutaan yhtyeen ”Pimeäksi trilogiaksi”. Gallup kuitenkin riitaantui Robert Smithin kanssa yökerhossa "Pornography"-albumin julkaisua seuranneella "14 Explicit Moments Tour" -kiertueella. Kahden viikon päästä kiertueen viimeisessä esiintymisessä yhtye soitti viimeisenä kappaleen ”Forever”, mutta tällä kertaa Gallup oli kitarassa, Robert Smith rummuissa, Laurence Tolhurst bassossa ja yhtyeen silloinen roudari Gary Biddles lauloi. Biddles alkoi laulaa siitä, kuinka ”vain Gallup on jonkin arvoinen tässä bändissä” ja ”The Cure on kuollut!”. Vähän tämän jälkeen Gallup lähti yhtyeestä ja perusti Biddlesin kanssa Fools Dance -yhtyeen. 
Kuitenkin vuonna 1985 Smith pyysi Gallupia takaisin yhtyeeseen ja Gallup suostui. Tämän jälkeen he ovat olleet hyvissä väleissä ja Gallup oli jopa bestman Smithin häissä vuonna 1988. Gallup tosin jätti yhtyeen joksikin aikaa ennen "Wild Mood Swings" -albumin levyttämistä, mutta palasi kuitenkin takaisin.
Gallup on ollut The Curessa sen jäsenistä toiseksi kauimmin, ja hän on soittanut kaikilla The Curen albumeilla lukuun ottamatta albumeita "Three Imaginary Boys", "Boys Don't Cry", "Japanese Whispers", "The Top" ja "Concert - The Cure live".
Helsingin juutalainen seurakunta

Helsingin juutalainen seurakunta () on rekisteröity uskonnollinen yhdyskunta, joka on toiminut 1800-luvun lopulta. 
Seurakunnan keskuspaikka on Helsingin Malminkadulla, jossa on synagoga (valmistui 1906) ja seurakuntakeskus (valmistui 1961). Sen yhteydessä toimii juutalainen päiväkoti, koulu, kirjasto ja vanhainkoti. Seurakunta ylläpitää kahta juutalaista hautausmaata, joista uudempi on 1890-luvulla valmistunut Helsingin juutalainen hautausmaa. Seurakunnalla oli synagogan vieressä myös juutalainen ruokakauppa Zaafran &amp; Co, jonka toiminta on sittemmin loppunut. Seurakunnan yhteydessä toimii kerhoja ja yhdistyksiä, muun muassa Hazamir-kuoro, ja seurakunta julkaisee viisi kertaa vuodessa ilmestyvää "HaKehila"-lehteä.
Seurakunnan puheenjohtajana kevääseen 2024 asti toimi Yaron Nadbornik. 
Seurakunnan katto-organisaationa toimii Suomen Juutalaisten Seurakuntien Keskusneuvosto, johon kuuluu yhdeksän jäsentä, näistä kuusi Helsingin juutalaiseen seurakuntaan. Seurakunnan rabbina toimi marraskuun alkuun 2021 saakka suomalaissyntyinen Simon Livson. 
Talous.
Helsingin juutalainen seurakunta on saanut vuosina 2018–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta rekisteröityjen uskonnollisten yhdyskuntien toimintaan yhteensä noin 31 580 euroa. Keskimääräinen vuosittainen tuki on ollut noin 7 000 euroa.
Abdel Rahman Swar al-Dahab

Abdel Rahman Swar al-Dahab (; 1934 Omdurman Anglo-egyptiläinen Sudan– 18. lokakuuta 2018 Riad Saudi-Arabia) oli Sudanin presidentti 6. huhtikuuta 1985 – 6. toukokuuta 1986. 
Elämäkerta.
Al-Dahab valmistui Sudanin sotilasakatemiasta ja hänestä tuli merkittävä poliittinen hahmo, kun presidentti Gaafar Nimeiry nimitti hänet kansliapäällikökseen ja sitten puolustusministeriksi ja lopulta vuonna 1984 armeijan ylipäälliköksi.
Huhtikuussa 1985 Sudanissa tapahtuneen vallankaappaukseen jälkeen al-Dahabista tuli väliaikaisen sotilasneuvoston puheenjohtaja ja näin ollen Sudanin valtionpäämies. Lupaustensa mukaisesti hän luovutti vallan vaaleilla valitulle hallitukselle vuonna 1986 ja presidentiksi nousi Sadiq al-Mahdi. Vuonna 1987 hänestä tuli Al-Da’wa al-Islamiyya -järjestön ("Islamin kutsu") puheenjohtaja. 
Al-Dahab sai Kuningas Faisalin kansainvälisen palkinnon vuonna 2004 palveluksesta islaminuskon hyväksi. Al-Dahab kuoli 18. lokakuuta 2018 Riadissa, Saudi-Arabiassa
Aki Ulander

Aki Ulander (s. 29. joulukuuta 1981 Oulu) on suomalainen ammattilaisuransa lopettanut koripalloilija. 
Hän on pelipaikaltaan sentteri ja pituutta hänellä on 209 cm. Ulanderin kasvattajaseura on Tapiolan Honka. Hän on pelannut 14 nuorten ja 70 miesten maaottelua. Hän on edustanut Lappeenrannan lisäksi SM-sarjassa Espoon Honkaa, Vantaan Pussihukkia sekä Namika Lahtea. Ulander on vuoden 2003 Suomen mestari Espoon Hongan riveistä. Hän voitti Suomen cupin Lappeenrannan paidassa vuonna 2007. Hänellä on kokemusta myös Ruotsin ja Espanjan koripallokentiltä. Ulander voitti Basketliganin mestaruuden kaudella 2008–2009.
Jo Byrns

Joseph Wellington "Jo" Byrns, Sr. (20. heinäkuuta 1869 lähellä Cedar Hilliä Tennesseessä – 4. kesäkuuta 1936 Washington, D.C.) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko ja lakimies.
Byrns istui Tennesseen osavaltion edustajainhuoneessa vuosina 1894–1901, osavaltionsenaatissa 1901–03 ja Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuodesta 1909 kuolemaansa asti. Vuonna 1933 hänet valittiin enemmistöjohtajaksi ja 1935 edustajainhuoneen puhemieheksi. Byrns kuoli virassa ollessaan 4. kesäkuuta 1936.
Yksi Byrnsin lapsista oli Joseph Wellington Byrns, Jr., joka oli myös mukana politiikassa.
Vesiviskuri

Vesiviskuri on höyryveturien vedentäyttölaite.
Yleisin käytössä ollut ja oleva vesiviskurityyppi on suoraan vesijohtoverkkoon liitetty. Vesi on tullut joko kunnallisesta vesijohtoverkosta tai rautateiden omasta vesijohdosta ja vesitornista. 
Rakenne on mahdollisimman yksinkertainen: se käsittää pystysuoran noin neljä metriä korkean noin 15–20 senttimetriä paksun nousuputken, jonka juuressa on käyttöventtili. Putken yläpäästä alkaa noin puolentoista metrin pituinen kääntyvä vaakaosa, jonka päässä on alaspäin suuntautuva putki, jonka päässä on reikäsäleikkö ja peltinen suppilo tai kumiletkun pätkä. Leveäraiteiden viskurit ovat korkeampia kuin kapearaiteiden suuremman veturikoon johdosta; tämän vuoksi moniin niistä liittyy erillinen tukirakenne pysty- ja vaakaputkien välisessä kulmassa. Joidenkin viskurien kärjessä oli opastinlyhty, joka näytti valkoista valoa silloin kun putki oli sivussa ja punaista sen ollessa täyttöasennossa .
Betoniperustukselle asennettujen viskurien toimivuus talvipakkasilla varmistettiin niin, että täyttöputki tyhjeni itsestään viemärikaivoon käyttöventtiilin sulkemisen jälkeen. Käyttöventtiilikaivoa voitiin myös lämmittää höyryllä tai muulla tavoin, jolloin lämmin ilma pääsi nousemaan pystyputken kääntöliitokseen asti.
Veturi ajetaan viskurin viereen niin että pystyputki osuu oikealle kohdalle; nyt lämmittäjä kääntää yläputken niin että kumiletku osuu vedentäyttöaukkoon ja hanat avataan. 
Veden virratessa säiliöön lisätään kattilakiven estokemikaali. 
Höyryveturien aika jätti Suomeen runsaasti viskureita; mm. Helsingin satamaradan muistomerkkinä on Katajanokalla oleva viskuri. Omalla vesitornilla varustettuja viskureita on säilynyt mm. Loimaan rautatieasemalla.
Jokioisten museorautatiellä on kolme aktiivikäytössä olevaa viskuria, Jokioisten, Humppilan ja Minkiön asemilla. Kovjoen museorautatiellä on yksi viskuri.
Nostalgialiikenteen aikakauden alettua ovat monet pitkään kuivillaan seisseet viskurit palautettu aktiivikäyttöön. Joitakin on välivuosina käytetty myös sepelikuormien kasteluun.
Bamiyanin laakson kulttuuriympäristö ja arkeologiset jäännökset

Bamiyanin laakson kulttuuriympäristö ja arkeologiset jäännökset on Unescon maailmanperintöluettelossa oleva kohde Afganistanissa Bamiyanin maakunnassa Bamiyanin laaksossa 230 kilometriä Kabulista luoteeseen. Alue tunnetaan erityisesti talibanien maaliskuussa 2001 tuhoamasta kahdesta massiivisesta Bamiyanin Buddha-patsaasta (paštuksi د بودا بتان په باميانو کې, "De Buda butan pe bamiyano ke", farsiksi تندیس‌های بودا در باميا, "tandis-ha-ye buda dar bamiyaan"). Patsaat on veistetty 500-luvun lopulla ja 600-luvun alussa.
55 ja 37 metriä korkeiden patsaiden räjäytyksestä säilyneet osat on vuosina 2003–2011 koottu talteen. On ehdotettu, että patsaat koottaisiin uudelleen. Suuremmasta patsaasta on materiaalia saatu talteen 30 prosenttia, pienemmästä hiukan enemmän. Palasten joukossa oli räjähtämättömiä pommeja, joissa oli TNT-räjähdettä ja napalmia. Hankkeen rahoituksesta vastasivat YK, Saksan valtio ja yksityiset säätiöt ja se on työllistänyt köyhällä seudulla enimmillään 60 henkeä.
Syistä, joiden vuoksi talibanit tuhosivat patsaat, on esitetty useita versioita. Patsaat oli alun perin päätetty säilyttää, ja YK:lta oli pyydetty rahoitusta niiden kunnostukseen. Julkisesti esitetty hävityssyy oli, että islam kieltää jumalankuvat. Taliban kiristi länsimaita, jotka olivat alkaneet painostaa sitä. Yhdysvallat sulki Talibanin edustuston New Yorkissa helmikuussa 2001, jolloin patsaat päätettiin tuhota. On myös esitetty, että Osama bin Laden sai mullah Omarin perumaan säilytyspäätöksen. Syyksi on esitetty myös, että seudun vaikutusvaltaiset talibanit suuttuivat, kun ruotsalainen arkeologi antoi rahaa patsaiden kunnostukseen eikä köyhille asukkaille. Julkisuuteen esitetyn perustelun vuoksi Taliban päätti hävittää kaikki Afganistanin patsaat.
Brittiläinen matkakirjailija ja taidekriitikko Robert Byron ei pitänyt niitä taiteellisesti merkittävinä kirjoittaessaan niistä 1933 teoksessaan "The Road to Oxiana".
Critters – keskiyön nakertajat

Critters – keskiyön nakertajat on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut science fictioniä, kauhua ja komediaa sekoitteleva elokuva. Elokuvan ohjasi Stephen Herek. Se sai kolme huonompana pidettyä jatko-osaa, "Critters 2" (Critters 2: The Main Course, 1988), "Nakertajien paluu" (Critters 3, 1991) ja "Kuka kättäsi nakertaa..." (Critters 4, 1991).
Juoni.
Elokuva kertoo maalla asuvasta nelihenkisestä Brownin perheestä. He eivät tiedä että "nakertajat" ovat karanneet salaisesta vankilasta kaukaisella galaksilla ja nyt ne ovat suunnistamassa maata kohti. Nakertajat ovat pieniä karvaisia otuksia, joilla on kyltymätön ruokahalu. Nakertajien perään lähetetään kaksi metsästäjää, jotka ottavat ihmisten muodon, mutta se on jo myöhäistä, sillä nakertajat ovat jo ottaneet Brownin perheen kohteekseen.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 "Critters" saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Itä-Traakia

Itä-Traakia tai Euroopan-puoleinen Turkki tai Turkin Traakia kuuluu nykyisen Turkin tasavallan siihen osaan, joka on maantieteellisesti Eurooppaa. Alue on historiallisen Traakian itäinen osa. Suurin osa Turkkia on Anatoliaa, josta aiemmin käytettiin nimitystä "Vähä-Aasia". Alueeseen kuuluvat vanhan Istanbulin historiallinen keskusta ja esimerkiksi Edirne, aiemmin "Adrianopoli", joka oli osmanien ajan koko Traakiasta koostuneen vilajetin eli maakunnan historiallinen pääkaupunki, sekä Tekirdağ, Çorlu, Lüleburgaz ja Kırklareli.
Alue koostuu kolmesta maakunnasta ja osasta neljättä. Lisäksi Euroopan puolella sijaitsevat Gallipolin niemimaa, Gökçeadan saari ja Çanakkalen maakunta, vaikka niiden ei aina katsota kuuluvan Traakiaan.
Greater Blue Mountains -alue

Greater Blue Mountains -alue () on Unescon maailmanperintökohde Blue Mountains -vuoristossa Australian Uudessa Etelä-Walesissa. Se koostuu 1,03 miljoonasta hehtaarista enimmäkseen metsäistä maastoa syväänuurretulla hiekkakivitasangolla 60–180 kilometriä Sydneystä sisämaahan päin. Kohde on jaettu kahdeksaan suojelualueeseen.. 
Alueella esiintyy 96 erilaista eukalyptuslajia (13 % maailman kaikista eukalyptuslajeista) ja 114 kotoperäistä sekä 120 kansallisesti harvinaista ja uhanalaista lajia kuten australianwollemia..
Kohde on valittu maailmanperintöluetteloon vuonna 2000.
Luihin ja ytimiin (albumi)

Luihin ja ytimiin on Mokoma-yhteen kuudes studioalbumi. Se ilmestyi 28. marraskuuta 2007. Albumi on sisällöltään aikaisempien nauhoitusten tapaan suomirock ja death metal-vaikutteista thrash metallia, mutta tällä kertaa (kuten myös Kuoleman laulukunnaat albumilla) on kuultavissa vaikutteita black metallista.
Versiot.
Levy julkaistiin kolmena eri versiona. Normaalin digipak-painoksen lisäksi levystä julkaistiin rajoitettu painos, jossa on varsinaisen levyn lisäksi 6-paneeliseksi aukeava kansi, Joonas Brandtin tekemän valokuvakollaasi levyn tekemisestä, yhtyeen vokalistin Marko Annalan ja kitaristin Tuomo Saikkosen analyysit kaikista levyn kappaleista ja musiikkivideo kappaleesta ”Nujerra ihminen”. Kolmen edellisen albumin tapaan Luihin ja ytimiin julkaistiin myös vinyylinä. 
Julkaisu ja listamenestys.
Mokoma esitteli albumin sen julkaisua edeltävällä viikolla kolmessa livekonsertissa, joissa yhtye soitti koko albumin alusta loppuun. Viimeistä, Tampereen Yo-talolla 24. marraskuuta järjestettyä konserttia oli mahdollista seurata suorana webcast-lähetyksenä Internet-yhteisöpalvelu IRC-Gallerian Mokoma-yhteisön kautta. Jo aiemmissa vuoden 2007 esiintymisissään yhtye soitti albumin kappaleita ”Nujerra ihminen”, ”Entistä ehompi” ja ”Sahalaita”.
Levyltä julkaistiin 5. marraskuuta 2007 digisinglenä kappale ”Nujerra ihminen”. Single sijoittui parhaimmillaan Suomen latauslistalla kuudenneksi ja singlelistalla kahdeksanneksi. "Luihin ja ytimiin" oli julkaisuviikollaan YleX:n viikon albumi. "Luihin ja ytimiin" meni ilmestyttyään suoraan Suomen albumilistan sijalle yksi.
Kappaleet.
Kaikki sanoitukset Marko Annala, kaikki sovitukset Mokoma.
Yhden miehen armeija

Yhden miehen armeija ("A Force of One") on vuonna 1979 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Paul Aaron ja pääosassa ovat Jennifer O'Neill ja Chuck Norris.
Juoni.
Yhdysvaltain huumekaupan liikevaihto on vuodessa monia miljardeja dollareita. Poliisi on erittäin lähellä paljastaa suurta huumejuttua, mutta rikolliset ovat palkanneet palkkatappajan, tappamaan jokaisen poliisin joka on lähelläkin paljastaa kaiken. Palkkatappajan vaarallisin ase on karate, jossa on hän on lyömätön ja koko ajan kuolee poliiseja tämän hyökkäyksissä. Viimeinen mahdollisuus on pyytää Matt Logan apuun, Vietnamin sodan veteraani ja kuusinkertainen karatemestari. Aluksi Logan ei suostu hommaan, mutta kun hänen poikansa tapetaan hän on valmis kostamaan tälle julmalle palkkatappajalle.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kehuu hyviä karatekohtauksia ja juonta, joka ei tunnu liian naiivilta. Hän antaa "Yhden miehen armeijalle" kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Yksinäinen susi McQuade

Yksinäinen susi McQuade ("Lone Wolf McQuade") on vuonna 1983 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Steve Carver, ja pääosassa on Chuck Norris.
Chuck Norris ja David Carradine eivät suostuneet käyttämään stunt-miehiä kohtauksessa, jossa he taistelevat ilmassa, vaikka tuottajat pelkäsivät elokuvan myöhästyvän aikataulustaan sen takia.
Myöhemmin Norris on tehnyt samanlaista juonikuviota kuljettavan sarjan, Walker, Teksasista ("Walker, Texas Ranger"), joka sai ensi-iltansa vuosikymmen myöhemmin elokuvan ilmestymisen jälkeen, vuonna 1993. Sarja kesti aina vuoteen 2001 asti.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Markku Salmi sanoo elokuvan tarjoavan suhteellisen hyvää spagettiwesternmäistä toimintaa ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
August Alexander Levón

August Aleksander Levón (14. marraskuuta 1820 Raahe – 30. elokuuta 1875 Vaasa) oli suomalainen teollisuusmies, joka perusti Vaasaan ruisjauhojen jauhamiseen keskittyneen Vaasan Höyrymylly Oy:n ja Vaasan puuvillatehtaan. Levón oli Suomen ensimmäisen höyrymyllyn perustaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen vuonna 1864.
Levónit olivat alun perin maanviljelijöitä Saloisilta. August Levónin isä Johan Levón muutti sukunimen Leinonen Levóniksi päästyään henkikirjoittajan toimeen Raahessa. 
Kuusilapsiseen perheeseen syntynyt Levón ei käynyt koulua, vaan sai ilmeisesti alkeisopetusta kotonaan. Hän joutui jo 12-vuotiaana apteekkarin oppipojaksi. Vuonna 1841 hän pääsi farmaseutiksi Vaasan ainoaan apteekkiin ja opiskeli sitten vuoden ajan Helsingissä hankkien proviisorin arvon. Levónin tarkoituksena oli perustaa oma apteekki, mutta hänen anomuksensa hylättiin, ja tästä ärsyyntyneenä hän päätti vaihtaa kokonaan toiselle alalle.
Levón osti 1847 Vaasasta maatilan, jota hän alkoi kutsua Alkulaksi ja muutti sinne perheineen. Levón perusti tilalle puutarhan ja rakennutti myös sinne tehdasrakennuksia, joihin hän sijoitti aluksi värejä, etikkaa ja mineraalivesiä valmistavan pienen yrityksen. Marraskuussa 1849 Levón sai luvan perustaa Alkulaan jauhoja ja ryynejä tuottaneen Vaasan Höyrymylly Oy:n. Tämä laitos oli Suomen ensimmäinen höyrykäyttöinen viljamylly ja sen tuotteita Levón myi aluksi suoraan myllyltä, mutta sittemmin hän perusti sitä varten oman kaupan Vaasaan. Myllyn tuotteita alettiin viedä Ruotsiin ja Venäjälle. Levón harjoitti myös viljakauppaa niihin sekä Englantiin. Tämän lisäksi Levón perusti yhdessä muiden osakkaiden kanssa 1856 myös puuvillatehtaan "Vaasan Puuvilla Manufaktuuri Osakeyhtiön" myllyn lähettyville.
Vuonna 1852 tapahtuneen Vaasan palon jälkeen kaupunki siirrettiin uuteen paikkaan ja tämän jälleenrakennuksen ansiosta Levón saattoi laajentaa omia liiketoimiaan. Hän perusti jälleenrakennusta varten Hietalahteen 1854 tiilitehtaan ja 1861 sahalaitoksen. Molemmissa näissä käytettiin höyrykonetta voimanlähteenä. Levónin johtama Vaasan puuvillatehdas joutui pahoihin vaikeuksiin 1860-luvulla, kun Amerikan sisällissota katkaisi puuvillan saannin ja sen ohella myös vuoden 1865 rahanuudistus sekä vuosien 1867–1868 nälkävuodet haittasivat tehtaan toimintaa. Levón onnistui kuitenkin pitämään tehtaan pystyssä.
Levón oli mukana osakkaana ja perustajana Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:ssä sekä Suomen Yhdyspankissa. Hän oli myös mukana laivanrakennus- ja varustamotoiminnassa sekä kuului Pohjanmaan Höyrylaivayhtiön, Vaasan Höyrylaivaosakeyhtiön ja Vaasan-Pohjanmeren Höyrylaiva-osakeyhtiön perustajiin. Levón kuoli elokuussa 1875 halvauskohtauksen saatuaan. 
Vaasassa on kaksi Levónin rintakuvaa, jotka on tehnyt kuvanveistäjä Lauri Leppänen (1895–1977). Vanhempi rintakuva on kaupungintalon puistossa ja se paljastettiin Vaasan Höyrymylly Oy:n 100-vuotisjuhlien yhteydessä vuonna 1949. Toinen rintakuva löytyy Palosaaresta entisen Vaasan Puuvilla-Osakeyhtiön pääkonttorin edestä ja se paljastettiin vuonna 1956 Vaasan Puuvilla-Osakeyhtiön 100-vuotisjuhlien yhteydessä.
Kyttä ja koira

Kyttä ja koira ("Top Dog") on vuonna 1995 ensi-iltansa saanut toimintakomedia. Elokuvan ohjasi Aaron Norris ja pääosassa on Chuck Norris.
Juoni.
Elokuva kertoo poliisista Jake Wilderistä oman tien kulkijasta, joka ei mielestään tarvitse paria. Kuullessaan, että hän saa uuden parin, Jake ei tästä kovinkaan paljon iloitse - ainakaan silloin kun hän kuule että uusi pari on koira, Reno. Ensimmäiseksi tehtäväkseen he saavat tutkia Renon entisen omistajan murhaa. Murhan jäljet johdattavat uusnatsien luokse ja pian alkaa löytyä Jaken ja Renonkin yhteinen sävel.
Yrittäjyyskasvatus

Yrittäjyyskasvatus on nuorille suunnattua kasvatusta, joka edistää positiivista suhtautumista opiskeluun, työhön ja elämässä menestymiseen ja opettaa niihin liittyviä taitoja. Se voi sisältää yrittäjyyttä, työelämätaitojen vahvistamista ja taloudenhallinnan oppimista. 
Kuvaus.
Yrittäjyyskasvatuksen tavoitteena on lisätä yrittäjyyttä yhteiskunnassa. Se on myös osa koulujen opetussuunnitelmia. Yrittäjyys on yrittäjyyskasvatuksen näkökulmasta innovatiivisuutta, hallittua riskinottoa, asioiden tapahtumaan saamista ja omistuksellisuutta. Sen voidaan nähdä koostuvan omaehtoisesta, ulkoisesta ja sisäisestä yrittäjyydestä, jotka yhdessä muodostavat kokonaisvaltaisen kuvan yrittäjyyden ajatuksellisista ja toiminnallisista ulottuvuuksista . 
Suomen opetusministeriö kuvaa yrittäjyyden yksilön kyvyksi muuttaa ideat toiminnaksi. Yrittäjyys sisältää luovuuden, innovaatiokyvyn ja riskinoton, kyvyn suunnitella ja johtaa toimintaa tavoitteiden saavuttamiseksi. Yrittäjyyskasvatus on OPM - määritelmän mukaan pääasiassa opetushallinnon alalla tehtävää yrittäjyyttä vahvistavaa laaja-alaista työtä, jota tekevät ja toimintaa tukevat opetustoimijoiden ohella myös useat työelämätahot ja järjestöt . Käytännön toimenpiteiden tavoitteena on lisätä myönteistä asennetta yrittäjyyteen, tietojen ja taitojen kehittäminen, uuden yrittäjyyden aikaan saaminen, henkilöstön osaamisen kehittäminen ja yrittäjämäinen toimintatapa. Yrittäjyyskasvatus perustuu elinikäiseen oppimiseen ja verkostomaiseen toimintatapaan .
The Octagon – hiljaiset tappajat

The Octagon – hiljaiset tappajat ("The Octagon") on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Eric Karson ja pääosassa esiintyvät Chuck Norris, Karen Carlson ja Lee Van Cleef.
Juoni.
Scott Jamesin paha velipuoli Seikura on alkanut kouluttamaan terroristeja ninjoiksi. Pian kaupungissa alkaa tapahtumaan salaperäisiä murhia ja eräs nainen haluaa Jamesin henkivartijakseen. James ei suostu tehtävään, mutta ninjojen murhatessa naisen James epäilee sittenkin ninjojen olevan murhien takana ja lähtee selvittämään asiaa. Pian hänen epäilyksensä saavat vahvistuksen, kun hän kuulee Seikuran olevan kaiken takana.
Arvioita.
"Uuden Suomen" ja "Iltalehden" yhteisessä videoliitteessä 1983 Aune Kämäräinen piti tuoretta videojulkaisua yksinkertaisena mutta silti juoneltaan sekavana karatetoimintaelokuvana ja videomarkkinoiden ”keskivertokamana”. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen kutsuu "Octagonia" ”kelpo väkivaltaelokuvaksi” ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Kohtelu Suomessa.
Valtion elokuvatarkastamo asetti elokuvalle ennakkotarkastuksessa 24.9.1980 ikärajan KK (Kokonaan kielletty), joten elokuvaa ei saanut laillisesti Suomessa levittää eikä esittää. Myöhemmin vuonna 1984 elokuvasta sallittiin K18 ikärajalla leikattu versio ja lopulta vuonna 1995 alkuperäinen, leikkaamaton versio sai tarkastamolta ikärajan K16.
Suoraa toimintaa

Suoraa toimintaa () on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Joseph Zito ja pääosassa on Chuck Norris.
Juoni.
Elokuva kertoo eversti James Braddockista Vietnamin sodan veteraanista, jolla on jäänyt syviä henkisiä arpia tuosta helvetistä. Braddockille annetaan vaarallinen tehtävä johon hän suostuu, hänen täytyy pelastaa amerikkalaisia sotilaita ja tuoda heidät takaisin kotiin.
Arvioita.
Ilta-Sanomien Harri-Ilmari Moilasen mukaan "Toimintajännäri sarjatulittaa itsensä pahnanpohjimmaisten joukkoon." "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Sam Inkinen toteaa, ettei elokuva kuormita katsojaa liialla vaatimustasolla ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Grape (suku)

Grape-suku on saksalainen porvarissuku, joka on vaikuttanut myös Ruotsin ja Suomen Lapissa.
Suvun kantaisä Arendt Grape (k. n. 1600) oli panimonomistaja Lyypekissä. Hänen jälkeläisensä Arendt Grape III perusti Pajalan Köngäseen Köngäksen ruukin, ruots. "Kengis bruk", jossa jalostettiin Arendtin löytämää Kiirunan malmia. Arendt Grape oli Kiirunan ensimmäinen ruukinisäntä. Arendt avioitui Clara Johanintyttären kanssa (s. Västerås) ja he saivat 14 lasta. Claran isä kultaseppä Johan Johansson oli Västeråsin pormestari.
Johan Johansson Guldsmed ei kuulu Reuter-sukuun, kuten aiemmin on väitetty kirjassa "Den Gamla släkten av Grape".
Sukuun on kuulunut muun muassa Skaran piispa Karl-Gunnar Grape. Suomen puolella suku on osin talonpoikaistunut. Grape-sukuun kuuluu paljon pappeja, kansanedustajia ja kirjailijoita. Suomessa tunnettuja Grape-sukuun kuuluvia henkilöitä ovat kansanedustaja Maija Rask, joka toimi opetusministerinä Paavo Lipposen hallituksessa, ja missi Sara Sieppi.
C. G. E. Mannerheim ei kuulu Grape-sukuun. Tämä juontaa vanhaan virheeseen mm. Sursillin suvussa mainitun Clara Grapen ja puolisonsa Lars Lithoviuksen tyttäreksi mainitun Margaretan (SS 3967) tietoihin. Margareta ei ollut Lars Lithoviuksen tytär, vaan tämän serkun Johan Iisakinpoika Lithoviuksen ja Brita Jurveliuksen tytär ja tämä Johan oli Mannerheimin esi-isä, ei siis serkkunsa Lars. Tämä tieto löytyy Genoksen numeroista 2:1978 ja 1:1979.
Samoin Palmen esivanhemmat olivat Larsin toinen serkku Brita Samuelintytär Lithovius ja Erik Cajanus, ei siis Lars ja puolisonsa Clara Grape. Clara Grape ei siis ollut kummankaan Snellin artikkelissa mainitun henkilön, Palmen tai Mannerheimin, esiäiti.
Arendt Grapelle on pystytetty muistomerkki Ylitornioon.
Grape-suvulla on vanha saksalainen porvarisvaakuna. Suvun kotikaupunki Saksassa on Lyypekki, jossa vaikutti 1600-luvulla sammunut aatelissuvun vapaaherrallinen päähaara von Grappe. Siebmacherin 14-osaisen teoksen "Pommern"-osassa nimetään Grappe, Grape ja Grapen samaksi suvuksi, jossa on haarat Dorfhagen ja Carwitz, edellisen aatelisvaakunassa on kahdet kotkansiivet yläpuolisina, jälkimmäisessä yhdet. Kilvissä 1 (vanhin tunnettu von Gropen de Godenbgin sinetti: 1 pata, 1 luonnollinen ruusu, padassa kahva) tai 3 jalallista pataa.
Pohjoismaisen Grape-suvun tarkka yhteys aateliseen haaraan jäänyt epäselväksi. Ylitornion muistomerkissä on viiniköynnösmäinen kuvio, p.o. taustahuopa. AG III:n Lyypekin Olutkillan seinän vaakunassa on lisäksi avosilmikkokypärä. Hesseniläinen aiempi nimimuoto on Groppe, Grope tai Gropen.
Sukuun kuulunut Brita-Lena Hannu (s. Grape) kotiutui 1700-luvulla Iin Virkkulaan, jossa on vanha kartano ja useampia latorakennuksia. Myöhemmin Virkkula-suku lähti leviämään Yli-Iistä koilliseen pohjoiseen päin, Tannilaan.
Grape-suvusta on tehty uusi pdf-muodossa oleva sukukirja, joka sisältää yli 1500 sivua ja tuhansia nimiä.
Aiheesta muualla.
Grape-suvun kolme facebook-ryhmää:
Sisäfilee

Sisäfilee eli sisäfile on pala lihaa, joka on leikattu tietystä osasta teuraseläimen ruhosta, useimmin naudasta, lampaasta tai siasta. Se on ruhon murein ja vähärasvaisin osa, sillä esimerkiksi sian sisäfileessä on rasvaa vain 3–5 prosenttia. Sisäfilee on ruhon kyljen puolelta leikattu, luuton fileeselän tai kyljysselän osa, joka naudalla painaa kokonaisena 1–1,5 kg. Fileeselkä on naudan, vasikan tai poron selän takaosassa oleva ruhon paras osa, kun taas kyljysselkä on sian tai lampaan ruhosta saatava osa. Anatomisesti sisäfilee on osa isoa lannelihasta ("psoas major"), joka ei tee kovin rankkaa työtä eläimen liikkuessa. Siksi se on mureinta lihaa. 
Naudan sisäfilee on arvostettua herkkua mutta myös kalleinta naudanlihaa. Siitä tehdään pihvejä, paksuja chateaubriandiksi kutsuttuja pihvejä tai sen voi paistaa uunissa kokonaisena. Sen käytetyimpiä kypsyysasteita ovat medium tai sitäkin raaempi kypsennys. Myös porsaan sisäfileettä käytetään monenlaisiin ruokiin
Aalia

Aalia, Alia, Aliya, Aliyah (, ) on feminiininen muoto nimestä Ali . Nimi esiintyy arabiassa, jossa "aliya" tarkoittaa 'ylevää', 'suurenmoista' - tai hepreassa, jossa se tarkoittaa 'nousemista' , millä viitataan juutalaisten paluumuuttoon Palestiinaan, alijaan. Profeetta Muhammedin vävyn Alin nimenä Aliyah on yleinen muslimien keskuudessa, mutta on levinnyt myös yleisempään käyttöön muualla, jossa sitä pidetään alkuperältään islamilaisena .
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Suomessa oli vuoden 2021 loppuun mennessä ollut kirjoilla noin 59 Aalia-nimistä naista ja alle 20 miestä. Alia-nimisiä naisia on noin 129 ja miehiä alle 25, Alya-nimisiä on alle 47 henkilöä. Aalia on myös sukunimi.
Invasion U.S.A.

Invasion U.S.A. on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut Cannon Filmsin tuottama yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Joseph Zito ja sen pääosassa on Chuck Norris. Se valmistettiin Atlantan suuralueella Georgiassa ja Fort Piercessä, Floridassa. Miamin maamerkit, kuten "Dadeland Mall" ja "Miracle Mile" voidaan nähdä elokuvassa.
Vuoden 1986 elokuva Teloittaja (Avenging Force) oli alun perin tarkoitettu jatko-osaksi, kunnes Chuck Norris kieltäytyi osallistumasta. Sen sijaan se tehtiin erillisenä elokuvana, jossa päähahmoilla on samat nimet ja jonka pääosassa oli Michael Dudikoff.
Juoni.
Terroristi Rostov suunnittelee levittävänsä kauhua Yhdysvaltoihin, mutta ennen lopullista suunnitelma toteuttamista hän yrittää tappaa entisen vihollisensa Matt Hunterin. Entinen CIA-agentti asuu nykyisin Floridan suolla. Rostov lähtee joukkoineen tuhoamaan Hunterin kodin ja olettaa miehen olevan myös kuollut räjähdyksen seurauksena. Hunter kuitenkin selviää räjähdyksestä ja hyväksyy CIA:n antaman tehtävän napata Rostov. Hunterilla on vain yksi vaatimus; tappaa Rostov ja lopettaa sen seurauksena lopullisesti roiston terrorismin.
Leonid Hurwicz

Leonid Hurwicz (21. elokuuta 1917 Moskova, Venäjä – 24. kesäkuuta 2008 Minneapolis, Minnesota, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen taloustieteen emeritusprofessori Minnesotan yliopistossa. Hän oli ensimmäisiä mekanismin suunnittelun tutkijoita sekä peliteorian soveltajia taloustieteessä. Tästä työstä hänet palkittiin taloustieteen Nobelin palkinnolla vuonna 2007. Hurwicz oli 90 vuoden ikäisenä vanhempi kuin kukaan aikaisemmista taloustieteen tai varsinaisen Nobel-palkinnon saajista. Hän oli liian hauras matkustamaan Ruotsiin mutta sai palkintonsa suurlähettiläältä Yhdysvalloissa.
Hurwicz sai taloustieteen Nobelin Eric Maskinin ja Roger Myersonin kanssa työstä epätäydellisten markkinoiden analysointimenetelmien parissa. Heidän työnsä on auttanut kehittämään menetelmän resurssien allokointiin, joka ottaa huomioon saatavilla olevan informaation sekä osallistujien kannustimet.
Gobustanin kansallispuisto

Gobustanin kansallispuisto on kansallispuisto Azerbaidžanissa Qobustanin länsiosassa noin 60 kilometriä Bakusta lounaaseen. Kansallispuisto perustettiin vuonna 1966, jolloin alue julistettiin Azerbaidžanin luonnonhistorialliseksi maamerkiksi. Tarkoituksena oli suojella alueen esihistoriallisia kalliopiirroksia, mutatulivuoria ja kaasukivialueita.
Kalliopiirrokset.
Kansallispuistossa on kolmella alueella noin 6 000 kalliopiirrosta, jotka ovat peräisin 4 000 vuoden ajalta. Alueilla on myös jälkiä asutuksesta ja hautapaikoista. Asukkaat elivät alueella märkänä aikana, joka seurasi viimeistä jääkautta, aina myöhäispaleoliittiselta kaudelta keskiajalle. Kalliopiirrosalueet valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2007.
Soivat kivet.
Gobustan on ainoa paikka maailmasta, josta löytyy soivia kiviä (Gaval Dash). Kivet saavat aikaan tamburiinia muistuttavan äänen osuessaan koveraan kallioon. Kivet ovat muodostuneet alueen ilmaston, öljyn ja kaasun uniikista yhdistelmästä.
Mutatulivuoret.
Mutatulivuoria on maailmassa yhteensä noin 1000. Näistä lähes 400 sijaitsee Azerbaidžanin rannikkoalueella. Vaikka tulivuoret eivät koskaan kasva tavanomaisten tulivuorien kokoiseksi, läpimitaltaan ne voivat olla jopa kilometrin pitkiä ja satoja metrejä korkeita. Yleensä mutatulivuoret ovat kuitenkin huomattavasti pienempiä. Suurimmat mutatulivuoret sijaitsevat Azerbaidžanissa. Ne ovat nimeltään Boyuk Khanizadagh ja Turaghai. 
Noin 20 vuoden välein mutatulivuori purkautuu syvällä maan alla luoden suuren räjähdyksen. Yleensä räjähdykset eivät ole vaarallisia ihmisille, koska mutatulivuoret sijaitsevat tarpeeksi kaukana asutuksesta.
Serra de airesinpaimenkoira

Serra de airesinpaimenkoira () on portugalilainen paimen- ja vahtikoira, joka tunnetaan kotimaassaan myös nimellä "apinakoira". Se oli vuonna 2019 kotimaassaan kahdeksanneksi suosituin portugalilainen rotu. 
Ulkonäkö.
Serra de airesinpaimenkoira on keskikokoinen ja sen runko on pitkä. Ulkonäöltään rotu muistuttaa erehdyttävästi pyreneitten- ja katalonianpaimenkoiria. Serra de airesinpaimenkoiran pää on voimakas ja leveä, ei pitkä eikä pyöreä. Karva on pitkää, sileää ja hieman lainehtivaa. Rodulla ei ole aluskarvaa eikä alusvillaa.
Luonne ja käyttäytyminen.
Serra de airesinpaimenkoira on hyvin uskollinen omistajalleen, mutta vieraita kohtaan se voi olla varautunut. Rotu on hyvin älykäs ja eloisa. Serra de airesinpaimenkoiria käytetään seura-, vahti- ja harrastuskoirina. Paimenkoirana se on hyvin kestävä ja väsymätön työskentelijä. Se on hyvin sopeutunut Portugalille tyypilliseen vaihtelevaan ilmastoon.
Alkuperä.
Rotu on kotoisin Mira de Airen pikkukaupungissa sijaitsevan Serra de Airesin alueelta , missä se on perinteisesti paimentanut ja vartioinut lampaita, vuohia, sikoja, nautoja ja hevosia. Sitä on esiintynyt Serra de Airesin vuoristoalueella ainakin 1900-luvun alusta alkaen, ja erään teorian mukaan se olisi saanut alkunsa katalonianpaimenkoiran ja pyreneittenpaimenkoiran välisestä risteytyksestä. Yleisemmin uskottu teoria on kuitenkin, että vuonna 1909 Manuel Inácio de Castro Guimarães toi Ranskasta brienpaimenkoiria paimentamaan lampaita tiluksilleen. Koska nämä eivät sopeutuneet portugalilaiseen ilmastoon ja maastoon, hän risteytti ne paikallisten paimenkoirien - mahdollisesti aiemmin mainittujen pyreneittenpaimenkoiran ja katalonianpaimenkoiran - kanssa.
1920-luvun loppupuolella serra de airesinpaimenkoira yleistyi sekä Serra de Airesin että Alentejon alueilla, ja vuonna 1932 Portugalin Kennelliitto tunnusti sen virallisesti. 1970-luvulla rotu harvinaistui huomattavasti kotialueensa kaupungistumisen ja modernin teknologian saapumisen myötä ja oli lähes kuolla sukupuuttoon. 1980-luvulla se jalostettiin seurakoiramaisemmaksi, minkä myötä se alkoi saavuttaa suosiota Portugalin esikaupunkien keskiluokan keskuudessa. Vuonna 1996 FCI tunnusti rodun, mutta siitä huolimatta se on edelleen harvinainen kotimaansa ulkopuolella. Nykyisin se on jopa Portugalissa lähes pelkästään seurakoiran roolissa, ja vain muutama harva yksilö enää työskentelee alkuperäisessä tehtävässään.
Kalervo Hovi

Arvo Kalervo Hovi (13. syyskuuta 1942 Oulu – 10. heinäkuuta 2021 Turku) oli filosofian tohtori ja Turun yliopiston yleisen historian professori. Hänen erikoisalaansa oli kansainvälisten suhteiden historia ja Puolan historia, mutta hän julkaisi myös Baltian maiden historiaa käsitteleviä teoksia, muun muassa Tallinnan ravintolakulttuurista maailmansotien välisenä aikana. Hovin väitöskirja vuodelta 1975 käsitteli Ranskan Itä-Euroopan liittopolitiikan tulkintaa ensimmäisen maailmansodan lopussa ja jälkeen.
Hovi opiskeli Turun yliopistossa 1963–1975. Hän oli Oulun yliopiston historian apulaisprofessori 1979–1983 ja Turun yliopiston yleisen historian apulaisprofessori 1983–1986. 
Hovi toimi vuodesta 1986 Turun yliopiston yleisen historian professorina. Hän jäi virasta eläkkeelle 2007.
Lohikäärmeen tie

Lohikäärmeen tie ("Way of the Dragon", ) on vuonna 1972 ensi-iltansa saanut taisteluelokuva. Elokuvan ohjasi Bruce Lee ja hän näyttelee myös pääosaa.
Juoni.
Elokuva kertoo Roomassa asuvasta Chenistä joka pitää pientä ravintolaa. Mafia kuitenkin uhkaa lopettaa Chenin toimeentulot ja toimettomana hän pyytää apua hongkongilaiselta sedältään ja niinpä hän lähettää Chenin avuksi Tang Lungin. Kukaan ei ota aluksi tosissaan heikon oloista Tangia, mutta seuraavalla vierailullaan mafian jäsenet kokevat elämänsä yllätyksen kun huomaavat Tangin taistelutaidot ja tämän tappavat potkut ja lyönnit. Mafiapomo pyytää paikalle karatemestari Coltin jonka uskotaan voittavan Tangin ottelussa kuolemaan saakka.
Oriveden Ponnistus

Oriveden Ponnistus on vuonna 1908 perustettu yleisseura, jonka lajivalikoimaan kuuluvat yleisurheilu, suunnistus, hiihto, uinti ja lentopallo. Seura on menestynyt parhaiten naisten Lentopallon SM-liigassa, jossa OrPon liigajoukkue on ollut useasti mitaleilla aina 1990-luvun puolivälistä lähtien. 
Naisten lentopallo.
Lentopallo otettiin seuran lajiohjelmaan 1950-luvulla. Ensimmäisen kerran seura saavutti pääsarjatason paikan 1979. Kausi 2025–2026 on naisten lentopallossa seuran 41. pääsarjakausi. Seura on voittanut SM-kultaa vuonna 1997, hopeaa vuosina 1998, 2005, 2008, 2009, 2011 ja 2014 sekä pronssia vuosina 1981, 2004, 2007, 2010, 2016 ja 2017. Suomen cupin joukkue voitti vuosina 1996, 1997 ja 2018. Kaudella 2011–2012 ja 2012–2013 OrPo sijoittui Suomen Cupissa toiseksi.
Vine Deloria, Jr.

Vine Deloria, Jr. (26. maaliskuuta 1933 – 13. marraskuuta 2005) oli yhdysvaltalainen ajattelija, kirjailija ja aktivisti.
Vine Deloria Jr. oli syntyjään Oglala-Siouxintiaani. Käytyään peruskoulunsa reservaatissa hän kenties isänsä Vine Sr:n esimerkin innoittamana opiskeli teologian oppiarvoja muutamassakin eri yliopistossa, mutta hankki myös lakitieteen tutkinnon Coloradon yliopistosta 1970. Sittemmin hän opetti Arizonan (1978–1990) ja Coloradon yliopistoissa (1990–2000).
Vine Deloria Jr:n kirjallinen tuotanto alkoi teoksesta "Custer Died for Your Sins: An Indian Manifesto" 1969, jossa hän kritisoi valkoisia niin intiaanien historian vääristelystä kuin näiden stereotypioita alkuperäisväestöstä nykyhetkenäkin. Erityisesti kritiikin kohteena olivat antropologit, minkä johdosta "Yhdysvaltain Antropologinen Yhdistys" järjestikin paneelikeskustelun kirjan johdosta. Muu kirjallinen tuotanto koostuu noin 20 teoksesta, käsitellen muun muassa intiaanien asemaa USA:n koulutusjärjestelmässä, kritiikkiä valkoisten antrolopogien näkemyksiin intiaanien alkuperästä ja uskonnollis-mystisiä aiheita. 
Monien Amerikan alkuperäisasukkaiden tapaan Vine Deloria Jr. ei hyväksynyt intiaanien alkuperästä länsimaisessa arkeologiassa pitkään vallalla ollutta näkemystä, jonka mukaan ns. paleointiaanit olisivat siirtyneet jääkauden aikaisen Beringian maakannaksen kautta Aasiasta Alaskaan. Sen sijaan hän uskoi ihmiskunnan saaneen alkunsa Uuden mantereen puolella.
Deloria Jr:a pidetään kenties merkittävimpänä Yhdysvaltain intiaanien joukosta nousseena ajattelijana. Toisaalta hänen on arvosteltu tuotannossaan syyllistyneen juuri samaan kuin mistä hän kristillis-juutalaista perinnettä kritisoi: tosiseikkojen ja faktojen sivuuttamisesta mikäli nämä eivät sopineet yksiin halutun uskomusjärjestelmän tai traditioiden kanssa. Hänen ajatuksillaan ja käsityksillään katsotaan joka tapauksessa olleen myös merkittävästi poliittista vaikutusta, esimerkiksi edesauttaneen AIM:n (American Indian Movement) syntyä 1970-luvulla. 
Sitaatti:
Aiheesta muualla.
[[Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjailijat]]
[[Luokka:Yhdysvaltalaiset tietokirjailijat]]
[[Luokka:Vuonna 1933 syntyneet]]
[[Luokka:Vuonna 2005 kuolleet]]
Vigan

Vigan on viidennen luokan kaupunki Ilocos Surin provinssissa Filippiineillä. Se on provinssin pääkaupunki. Kaupunki sijaitsee Luzonin saaren länsirannikolla Etelä-Kiinan meren rannalla. Kaupungissa on noin 50 000 asukasta (2010).
Historiaa.
Kahdessa kirjeessä kenraalikuvernööri Guido de Lavezares mainitsee Espanjan kuninkaalle Filip III:lle: "Tuntuisi parhaalta lähettää kapteeni Don Juan de Salcedo 70–80 miehen kanssa Los Ilocanon rannikolle Bigan-nimisen joen rannalle". Salcedo lähti purjehdukselle Manilasta 20. toukokuuta 1572 ja saapui Viganiin 12. kesäkuuta 1572. Menestyksekkäiden pohjoiseen suuntautuneiden tutkimusmatkojen jälkeen Salcedo perusti paikalle kaupungin nimellä "Villa Fernandina de Vigan" Filipin nelivuotiaan pojan prinssi Ferndinandin mukaan.
Barangayt.
Vigan on hallinnollisesti jaettu 39 barangay'hin.
Vigan maailmanperintöluettelossa.
Vigan valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1999. Kaupunki on parhaiten säilynyt Espanjan siirtomaakaupunki Aasiassa. Sen arkkitehtuuri on saanut kulttuurisia vaikutteita niin Filippiineiltä, Kiinasta kuin Euroopastakin.
Nelosen uutiset

Nelosen uutiset oli "Helsingin Sanomien" televisiokanava Neloselle tuottama uutislähetys. Ensimmäisen kerran Nelosen uutisia lähetettiin 11. tammikuuta 1998. Viimeinen uutislähetys lähetettiin 6. tammikuuta 2014. Ensimmäisen ja viimeisen lähetyksen ankkurina toimi Mikko Hirvonen. Nelosen uutisten tilalle Nelosella tuli "HS-uutiset".
Historia.
Nelosen uutisten alkuvuosina päälähetyksen yhteydessä oli arkisin haastatteluohjelma "20.20", joka alkoi nimensä mukaiseen aikaan. Myöhemmin "20.20" lakkautettiin, ja sen tilalle tuli "Taloussanomien" toimittamat "Talousuutiset". Myöhemmin myös "Talousuutiset" lopetettiin.
Pääuutislähetyksen alkamisaika oli alkujaan kello 20.00, mutta 8. tammikuuta 2007 pääuutislähetys sai uuden alkamisajan, kello 19.30. Seuraava muutos oli, kun 20. huhtikuuta 2009 alkaen uutiset lähetettiin kello 18.45. Muutoksen yhteydessä "Nelosen uutiset" irtisanoi 21 työntekijää. Helsingin Tehtaankadulla sijainneessa Nelosen uutistoimituksessa työskenteli vuonna 2010 runsaat 20 toimittajaa. Uutisten toimitus sai skuuppeja erityisesti rikos- ja oikeustapauksista, jotka olivat usein Susanna Reinbothin tai rikostoimittaja Pekka Lehtisen työn tulosta. 3. joulukuuta 2012 lähtien Nelosen uutisten pääuutislähetys lähetettiin joka päivä kello 18.30.
Nelosen uutistoimitus yhdistettiin vuonna 2012 joulukuussa "Helsingin Sanomien" toimitukseen, ja samalla "Nelosen uutiset" muutti Helsingin Tehtaankadulta Sanomataloon. Yhdistymisen myötä uutislähetys siirtyi "Helsingin Sanomien" tuotannoksi, Nelosen uutislähetysten taustajoukoihin tuli noin 300 journalistia ja uutislähetyksen kestoaika piteni noin puoleen tuntiin. Yhdistymisen seurauksena työntekijöiden tarve väheni, ja "Helsingin Sanomat" aloitti yt-neuvottelut syksyllä 2013.
Säästötoimenpiteisiin liittyvien yt-neuvottelujen seurauksena "Helsingin Sanomista" irtisanottiin tammikuussa 2014 yhteensä 37 työntekijää, joista osa oli Nelosesta. Julkisuuteen tulleita nimiä olivat päätoimittaja Eero Hyvönen sekä uutisankkurit Marco Bjurström ja Katja Ståhl.
"Nelosen sää" esitettiin joka päivä kello 18.50 uutisten jälkeen ja vaihtelevina aikoina myöhäisuutisten jälkeen. Arkisin sääohjelma esitettiin vaihtelevina kellonaikoina myös iltapäivisin.
Myöhäislähetyksen alkamisaika oli alun perin arkipäivisin kello 23.00 ja perjantaisin, lauantaisin ja sunnuntaisin illan elokuvan jälkeen, kuitenkin aikaisintaan kello 23.00. Myöhemmin myöhäislähetyksen alkamisaika riippui muusta ohjelmistosta. Joskus myöhäislähetys saattoi jäädä kokonaan pois ohjelmistosta, varsinkin jos illalla esitettiin elokuva, joka päättyi vasta kello keskiyön jälkeen.
Silmä silmästä (vuoden 1981 elokuva)

Silmä silmästä () on vuonna 1981 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Steve Carver ja pääosissa ovat Chuck Norris ja Christopher Lee.
Tarina.
Elokuva kertoo sanfranciscolaisesta poliisista Sean Kanesta, joka joutuu parinsa kanssa väijytykseen ja Kanelle tärkeä työpari kuolee. Tämän seurauksena Kane ja hänen pomonsa Stevens suuttuvat toisilleen ja Kane näkee parhaaksi lopettaa koko työnsä poliisina. Tämän jälkeen Kanella on enää vain yksi tehtävä: etsiä työparinsa murhaaja, keinoja kaihtamatta. Eräs Kanen tuntema reportteri tapetaan ja Kane huomaa näissä kahdessa murhassa jotakin samaa.
Vastaanotto.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano luonnehti "Silmää silmästä" päteväksi ja tutusti potkivaksi taistelupätkäksi ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Jättihauki

Jättihauki ("Esox masquinongy") on suurikokoinen pohjoisamerikkalainen sisävesikala, haukien heimon suurin laji. Sen normaali pituus on 70–120 senttimetriä, mutta se voi kasvaa jopa kaksimetriseksi. Toisin kuin Suomessakin yleisellä hauella ("Esox lucius") sen pohjaväri on vaalea ja kuviointi tumma.
Levinneisyys.
Jättihaukia tavataan Pohjois-Amerikassa Isojenjärvien ja Mississippin vesistöissä. Sitä on istutettu myös muihin Pohjois-Amerikan vesistöihin.
Elintavat ja lisääntyminen.
Jättihauki suosii kirkasvetisiä, runsaskasvisia vesistöjä, koska se saalistaa sukulaistensa tavoin väijyksistä. Se syö kaloja sekä toisinaan myös vesilintuja, sammakoita ja vesinisäkkäitä. Se itse on suosittu saalis vapaa-ajan kalastajille.
Jättihaukien kutuaika on maalis-huhtikuussa. Ne kutevat vuosittain samoille paikoille rannikkovesiin, koiraat ensin ja naaraat perässä. Jättihauki voi myös risteytyä hauen kanssa. Risteymä on hedelmätön.