tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Fusuma

Fusuma (), pidemmin fusumashōji (), on perinteisessä japanilaisessa arkkitehtuurissa läpinäkymätön, liukuva, huonetilaa jakava seinäke. Läpikuultavia liukuseiniä kutsutaan vuorostaan nimellä "akarishōji". Fusumat ovat puurakenteisia ja paperilla päällystettyjä. Nykyisin ne ovat useimmiten koristelemattomia, mutta aiemmin ne saatettiin peittää loisteliain maalauksin.
Historia.
Nara- ja Heian-kausilla huonetilan jakamiseen käytettiin taiteltavia seinäkkeitä, joiden rakenne oli hyvin samankaltainen kuin myöhempien fusuma-seinien mutta jotka eivät olleet liukuvia. Liukuseiniä alettiin käyttää Heian-kauden loppu- tai Kamakura-kauden alkuvaiheilla, aluksi hienoston "shoin"-tyylisissä huviloissa ja myöhemmin myös tavallisen kansan asunnoissa. Hienostuneimmat fusumat peitettiin silkillä ja koristeltiin kuuluisien taiteilijoiden maalauksin. Rakennuksen eri tilat saatettiin koristella erilaisin luontoaihein. Toisin kuin seinälle ripustettavat maalaukset, fusumat olivat osa talon pysyvää sisustusta ja siten alttiina auringonvalolle, lämpötilan vaihteluille ja kulumiselle. Joitakin fusuma-seiniä Muromachi- ja Momoyama-kausilta on kuitenkin säilynyt.
Rakenne.
Fusuman rakenteena on puukehikko (襖骨, "fusumabone"), joka on varustettu pysty- ja vaakasuuntaisin välipuittein. Kehikon kulmiin ja vetimen kohdalle kiinnitetään sen vahvistamiseksi puulevyt (火打板, "hiuchi-ita" tai 力板, "chikara-ita"). Kehikon keskimmäinen vaaka- ja pystypuite ovat muita vahvempia (力骨, "chikarabone" tai 力子, "chikarako"). Kehikko päällystetään paperikerroksin ja viimeistellään korkealaatuisemmalla, mahdollisesti lakatulla puukehällä, joka sahataan liukuoven ylä- ja alakiskoon sopivaksi. Fusuman upotettu vedin (引手, "hikite") on tavallisesti pyöreä, mutta aiemmin käytettiin usein yksilöllisen muotoisia vetimiä.
Matti Otala

Matti Niilo Tapani Otala, vuoteen 1963 saakka Lehto, (26. joulukuuta 1939 – 9. elokuuta 2015 Helsinki) toimi Oulun yliopiston elektroniikan professorina, VTT:n tutkimuslaboratorion johtajana, useiden eri yritysten johtotehtävissä sekä TTKK:n tuotantotalouden emeritusprofessorina.
Henkilötiedot ja opinnot.
Matti Lehto syntyi Oulussa 1939. Hänen sukunimensä oli vuoteen 1963 asti Lehto, mutta hän muutti sen Otalaksi. Hän valmistui ylioppilaaksi Arkadian yhteislyseosta Helsingistä vuonna 1958, diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta (TKK) vuonna 1963, tekniikan lisensiaatiksi TKK:sta vuonna 1967 ja tekniikan tohtoriksi Oulun yliopistosta vuonna 1969. Lisäksi hän opiskeli insinööriksi Lontoossa vuonna 1983 ja on valantehnyt kielenkääntäjä. Jatko-opintoja ulkomailla Otala harjoitti Eindhovenissa Hollannissa 1970-luvun alussa, Pariisissa 1974, Lausannessa Sveitsissä 1982 ja MIT:ssä Yhdysvalloissa vuonna 1988.
Ammattiura.
Otala toimi Tesvisio Oy:n lähettimen hoitajana 1960-luvun alussa, sitten Helvar Oy:n elektroniikkaosaston päällikkönä, Nokia Oy Elektroniikassa projektipäällikkönä, Oulun yliopiston elektroniikan professorina 1967–1974, VTT:n elektroniikkalaboratorion johtajana Oulussa 1975–1983. Kone Oy:n hissiryhmän teknisenä johtajana 1983–1986, Nokia-yhtymän tiede- ja teknologiajohtajana 1986–1990, Telenorma GmBH:n varatoimitusjohtajana Frankfurtissa 1990–1993, Robert Bosch GmBH:n yhtymäjohtokunnan tieteellisenä ja strategisena neuvonantajana 1994–1998 sekä Tampereen teknillisen korkeakoulun tuotantotalouden emeritusprofessorina 1995–1999.
Lisäksi hän oli Philips Research Laboratories -tutkimusyksikön tieteellinen neuvonantaja 1970-luvun alussa ja mukana CD-levyn kehittämisessä, CNET-tutkimuslaitoksen tutkija Pariisissa vuonna 1994, Harman Kardonin pääinsinööri New Yorkissa 1978–1980 ja Shin Shirasuna Electric Corporationin pääsuunnittelija Nagoyassa Japanissa 1978–1980.
Otala julkaisi yli 300 tieteellistä julkaisua, minkä lisäksi hänellä oli useita patentteja. Tunnetuimmaksi Otalan tutkimustyön tuloksista lienee tullut ns. katkoäänien rikkoutumisen eli TIM-särön (Transient Intermodulation Distortion) analyysi.
Otala nimitettiin Tampereen teknillisen korkeakoulun kunniatohtoriksi vuonna 1992. Monista muista hänen saamistaan tunnustuksista mainittakoon Tauno Tönningin Säätiön tunnustuspalkinto erityisistä ansioista elektroniikka-alan kehittämiseksi Pohjois-Suomessa.
Fender Mustang Bass

Fender Mustang Bass on vuodesta 1964 alkaen Fender Mustangista valmistettu bassoversio. Mustang Bass oli viimeinen Leo Fenderin Fenderille suunnittelema bassokitara ennen hänen lähtöään yhtiöstä vuonna 1970.
Fender Mustang on lyhytskaalainen basso, jonka mensuuri on 30 tuumaa. Ruusupuisessa otelaudassa on 19 nauhaa.
Mustangia ovat käyttäneet monet muusikot, kuten The Ramonesin Dee Dee Ramone ja The Rolling Stonesin Bill Wyman.
Inga Landgré

Inga Landgré (6. elokuuta 1927 – 31. heinäkuuta 2023) oli pitkän uran luonut ruotsalainen näyttelijä. Hän esiintyi 1940-luvulta 2010-luvulle saakka lukuisissa elokuvissa, joihin lukeutuvat muun muassa "Kun kaupunki nukkuu" (1950), "Naisten unelmia" (1955), "Seitsemäs sinetti" (1957), "Hugo ja Josefin" (1967) ja "The Girl with the Dragon Tattoo" (2011).
Landgré oli vuosina 1949–1959 naimisissa näyttelijä Nils Poppen kanssa.
Stig Olin

Stig Olin (11. syyskuuta 1920 – 28. kesäkuuta 2008 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja lauluntekijä.
Hänen töidensä joukossa on elokuva "Mord, lilla vän" (1955), jonka hän sekä käsikirjoitti että ohjasi. Hän itse esiintyi yhdessä päärooleista Inga Landgrén ja Gösta Cederlundin kanssa. Lisäksi hänellä oli rooli muun muassa Ingmar Bergmanin elokuvassa "Kesäinen leikki" (1951).
Olinin iskelmiä ovat esimerkiksi ”En gång jag seglar i hamn” (), ”Jag tror på sommaren” (”Taas on aika auringon”), ”Karusellvisan” ja ”På söndag”. Kansainvälisesti laajemmin tunnettu on hänen tyttärensä, näyttelijä Lena Olin. Olinilla on myös poika, Mats Olin.
Frezza

Frezza on Juustoportin valmistama maito-jääkahvijuoma. Frezzan toi markkinoille Paulig vuonna 2002. Paulig myi Frezza-brändin ja sen liiketoiminnan Juustoportille maaliskuussa 2023.
Sisältö.
Frezza-juomat ovat laktoosittomia, ja niitä myydään uudelleensuljettavissa muovisissa kierrätysmuovipulloissa, jotka ovat pantillisia. Aiemmin tuotteet oli pakattu lasipulloon. Kaikkien Frezza-juomien maitopitoisuus on 88 prosentista 97 prosenttiin. Frezza-tuotteisiin käytetty kahvi on Rainforest Alliance -sertifioitua.
Poistuneista tuotteista.
Useat Frezza-tuotteet ovat poistuneet markkinoilta.
Frezzasta oli vuonna 2006 myynnissä toffeenmakuinen "Frezza Caramel", jota valmistettiin rajoitettu erä.
Frezza toi toukokuussa 2008 myyntiin appelsiininmakuisen "Frezza Orangen."
Frezza Mocca palkittiin Nielsen Finlandin Vuoden Päivittäistavaralanseeraus -palkinnolla vuonna 2002. Frezzaa on mainostettu myös televisiossa.
Frezza toi maaliskuussa 2011 myyntiin uutuutena lakritsan- ja toffeenmakuisen "Frezza Black Toffeen".
Fleurusin taistelu

Fleurusin taistelu käytiin 29. elokuuta 1622 kolmikymmenvuotisen sodan aikana lähellä Fleurusin kaupunkia nykyisen Belgian alueella. Taistelussa espanjalaiset kohtasivat protestanttien yhdistyneen armeijan.
Espanjan Ambrogio Spinola piiritti Bergen-op-zoomin kaupunkia. Hollantilaiset kutsuivat protestantit apuun. Spiniola lähetti Gonzalo Fernández de Córdoban pysäyttämään lähestyvät protestantit Fleuruksen kohdalla.
Protestantit oli kutsuttu Elsassista Hollantiin, ja he olivat marssineet nopeasti koko Pohjois-Ranskan poikki. Sedanista lähti 25 000 miestä, mutta perille pääsi vain 14 000. Monet olivat joutuneet valloni-talonpoikien surmaamiksi matkan varrella. Jäljelle jäänyt jalkaväki oli väsynyttä ja huonokuntoista, mutta ratsuväki oli motivoitunutta. Monet ratsuväkeen värvätyistä olivat saksalaisia aatelismiehiä, ja heidän varusteensa olivat hyvässä kunnossa.
Protestanttien joukkoja johtivat palkkasoturit Ernst von Mansfeld ja Christian Braunschweig, jotka onnistuivat viemään joukkonsa läpi espanjalaisten linjojen, mutta kokivat raskaita tappioita. Jalkaväestä menetettiin noin puolet.
Espanjalaiset selvisivät vähillä miestappioilla ja surmasivat suuren määrän vihollisen taistelijoita, ryöväsivät näiltä lukuisia tykkejä ja lippuja. Strategisesti he kuitenkin kokivat tappion, sillä kaupungin piiritys saatiin purettua.
Stadtlohnin taistelu

Stadtlohnin taistelu 6. elokuuta 1623 oli Katolisen liigan ja saksalaisten protestanttien yhteenotto kolmikymmenvuotisessa sodassa. Protestanttien tappioon päättynyt taistelu oli yksi sodan verisimmistä.
Tausta.
Ernst von Mansfeld ja Christian Braunschweig alkoivat keväällä 1623 liikkua Ostfrieslandista kohti etelää kahta reittiä pitkin. Braunschweig kulki Ala-Saksin kautta, jossa Ala-Saksin valtakunnanpiirin kokous lupasi puolustustarkoitukseen 18 000:n miehen armeijan. Tukea odotettiin Tanskasta, Ranskasta ja Alankomaista. Joukkojen kokoaminen osoittautui kuitenkin hyvin hitaaksi. Keisari Ferinand II lähetti Ala-Saksiin Johann Tillyn, joka uhkavaatimuksella vaati uskollisuudenvalaa Ala-Saksin säädyiltä näiden rajalle saavuttuaan. Lüneburgin säädyt taipuivat uhkauksiin, jonka jälkeen maapäiviensä tahtoon taipui myös Ala-Saksin johtaja ja Braunschweig-Lüneburgin ruhtinas George. Tilanne Ala-Saksissa alkoi näin käydä liian tukalaksi Braunschweigille. Braunschweig alkoi suunnitella armeijansa yhdistämistä Masfeldin kanssa ja lähetti tälle viestin ehdottaen tapaamista Osnabrückin hiippakunnassa Westfalenin valtakunnanpiirissä. Tillyn johtaman keisarillisen armeijan onnistui kuitenkin siepata viesti ja tavoittaa Braunschweigin armeija Münsterin hiippakunnassa lähellä Stadtlohnin kaupunkia.
Taistelu.
Osapuolet kohtasivat taistelukentällä 6. elokuuta. Protestantit olivat lukumääräisesti alakynnessä.Braunschweigin armeijassa oli 16 000 sotilasta, 5 000 ratsumiestä, neljä kanuunaa ja kaksi mörssäriä. Thillyn komennossa oli yhteensä 28 000 miestä ja kolme tykkiä. Tykkien alivoimasta huolimatta keisarillisten joukkojen onnistui murtaa protestanttien rivit tykkitulellaan. Braunschweigin miehet kääntyivät paniikinomaiseen pakoon kohti läheistä Herfordin kaupunkia selustassa. Thillyn kroatialaiset ratsumiehet iskivät pakenijoiden joukkoon surmaten näistä monia.
Seuraukset.
Stadtlohnin taistelu oli yksi kolmikymmenvuotisen sodan verisimmistä. Keisarilliset ottivat vangeikseen suuren määrän protestanttien merkkihenkilöitä, kuten Sachsen-Weimarin herrtua Vilhelmin, Sachsen-Altenburgin herttua Friedrichin, reininkreivi Johann Philippin, sekä Isemburgin, Löwensteinin, Wittgensteinin ja Thounin kreivit. Yhteensä sotavangeiksi jäi 4 000 ja kaatuneita oli 6 000. Braunschweig itse pääsi pakenemaan. Braunschweig syytti tappiostaan ratsujoukkoineen paennutta Dod von Kniphausenia ja tuomitsi tämän myöhemmin Alankomaissa kuolemaan leppyen kuitenkin myöhemmin ja luopuen tuomiosta. Wienissä ja Madridissa Stadtlohnin voitoa juhlittiin soittamalla kirkonkelloja ja laulamalla "Te Deumia". Ala-Saksin ruhtinaat oli pakotettu nöyrtymään keisarille ja protestanttien viimeinen taistelukuntoinen armeija vetäytyi Mansfeldin johdolla Alankomaihin.
Jill Knight

Joan Christabel Jill Knight, Collingtreen paronitar Knight DBE (9. heinäkuuta 1923 – 6. huhtikuuta 2022) oli brittiläinen Konservatiivipuolueen poliitikko. Hän istui parlamentin jäsenenä vuodesta 1966 vuoteen 1997, jolloin hänen paikkansa otti Työväenpuolueen Gisela Stuart.
Knight sai vetäydyttyään elinikäisen päärinarvon.
Knight tuki Section 28 -lakia, joka kielsi paikallisviranomaisia "edistämästä" homoseksuaalisuutta; käytännössä tämä tarkoitti sitä, että kouluopetuksessakaan homoutta ei saatu esittää suotavana asiana. Laki asui voimaan vuonna 1988 ja kumottiin 2003.
Sampleri

Sampleri on elektronisen musiikin työkalu, joka pystyy soittamaan tallennettuja ääninäytteitä, esimerkiksi soittimilla soitettuja osia, tietyllä rytmillä, järjestyksellä, äänenvoimakkuudella ja efekteillä paranneltuna. Samplereita on toteutettu sekä laitteisto- että ohjelmistoversioina.
Viime vuosien aikana ohjelmistosamplereiden suosio on ollut kasvussa, sillä yleisimmät musiikintekoon tarkoitetut tietokoneohjelmat sisältävät oman täysin ominaisuuksin varustellun samplerinsa. Suurin osa ammattimuusikoista kuitenkin käyttää vielä hardware-samplereita niiden tarjoaman suoraviivaisen käyttöliittymän, sekä kiistellysti erilaisen tai "paremman" soundin vuoksi. 
Monissa samplereissa on kosketusherkät (), kumista tai muusta materiaalista valmistetut kosketuspädit, joilla voidaan kontrolloida mm. soivan samplen pituutta ja voimakkuutta. 
Yksi merkittävimmistä samplayksen virstanpylväistä on DJ Shadown esikoisalbumi Endtroducing..., joka on tuotettu lähes täysin kahden levysoittimen ja MPC-60-samplerin avulla. Levyllä ei käytetty lainkaan perinteisiä soittimia, vaan ainoastaan manipuloituja sampleja.
Rauman normaalikoulu

Rauman normaalikoulu on Rauman kaupungissa sijaitseva peruskoulu, jossa toimi luokka-asteet 1–9. Koulussa oli noin 300 oppilasta vuonna 2023. Normaalikoulu kuuluu Turun yliopiston kasvatustieteiden tiedekuntaan ja koulu toimii opettajiksi opiskelevien harjoittelukouluna. Koulun johtava rehtori on Anna-Mari Katajisto.
Mustat Enkelit

Mustat Enkelit on tamperelainen rockyhtye, joka tunnetaan Popeda- ja Yö-henkisestä musiikistaan. Yhtyeen laulaja Jussi Aaltonen on Pate Mustajärven sisarenpoika ja on tuurannut tätä monesti Popedan keikoilla ”vara-Patena”. Yhtyeen rumpali Kari Holm soitti Popedassa 17 vuotta ja kosketinsoittaja Jani Kemppinen seitsemän vuotta.
Historia.
Mustat Enkelit -yhtye aloitti Popedan kappaleita esittävänä cover-yhtyeenä, mutta alkoi pian tehdä omaa materiaalia. Yhtyeen debyyttisingle "Ilmakitaransoittaja" ilmestyi kesällä 2005 ja saavutti suosiota keikoilla. Samaa manserock-linjaa jatkoi huhtikuussa 2006 julkaistu toinen single, joka sisältää kappaleet "Ei aina voi voittaa" ja "Nyt olen vapaa".
Helmikuussa 2007 ilmestyi yhtyeen debyyttialbumi "Guru", joka sai suopean vastaanoton lehdistössä ja yleisön keskuudessa. Levy sisältää kaikki siihen asti ilmestyneet singlekappaleet ja yhdeksän muuta kappaletta. Kaikki kappaleet ovat yhtyeen itsensä tekemiä.
Loppuvuodesta 2007 jaettiin radioille uusi single "Voimakenttä", jonka on säveltänyt Markku Petander ja sanoittanut Pauli Hanhiniemi. Petander sävelsi myös 20. helmikuuta 2008 singlenä julkaistun "Nyt aika on" -kappaleen, jonka on sanoittanut Matti Kalliomäki. Paljon radiosoittoa saaneen singlen tuotto lahjoitettiin Suomen sotaveteraaneille. Yhtye ideoi myös "singletaulun", jonka tuotto meni veteraanien hyväksi. Yritykset ynnä muut tahot ostivat ensimmäiset kymmenen numeroitua taulua alkuvuonna 2008 (Vesa Keskinen kalleimman 1 000 eurolla), mutta myös numeroimattomia on myyty. Yhtye keräsi kolmessa kuukaudessa 7 000 euroa veteraaneille. Se on suurin suomalaisen yhtyeen sotaveteraaneille keräämä summa.
Tuplasingle "Kaksi maailmaa" / "Onnen pohjasakkaa" ilmestyi kesäkuussa 2008, ja yhtyeen toinen studioalbumi "Voimakenttä" lokakuun viimeisellä viikolla.
3. helmikuuta 2010 ilmestyi Enkeleiden kolmas studioalbumi "Rakkauden kaava". Siltä julkaistiin ensimmäisenä singlenä paljon radiosoittoa saanut "Hän pukee sinut huntuun" elokuussa 2009. Kesällä 2010 yhtyeeltä ilmestyi kesäinen "Tuhansien rantojen maa" -single, joka sisältyi myöhemmin myös maaliskuussa 2012 julkaistulle neljännelle studioalbumille "Kuudestoista aamu".
Lee Konitz

Lee Konitz (13. lokakuuta 1927 Chicago, Yhdysvallat – 15. huhtikuuta 2020) oli yhdysvaltalainen alttosaksofonisti ja säveltäjä. Hän sai kahdeksanvuotiaana ensimmäiseksi soittimekseen klarinetin.
Konitz aloitti uransa 1940-luvulla ja kuului Miles Davisin yhtyeeseen tunnetun "Birth of the Cool" -levytyksen (1949/1950) aikaan. Hän jatkoi esiintymis- ja levytysuraansa yhteistyössä muiden maailmanluokan jazzmuusikoiden kanssa sekä yhtyeenjohtajana 2010-luvun lopulle saakka. Lee Konitz Nonetin viimeinen levy äänitettiin 2017 ja julkaistiin 2019.
Konitz työskenteli uransa aikana mm. Dave Brubeckin, Ornette Colemanin, Charlie Hadenin, Elvin Jonesin, Warne Marshin, Brad Mehldaun, Charles Mingusin, Paul Motianin, Gerry Mulliganin ja Attila Zollerin kanssa. Konitz sai opetusta ja huomattavaa tukea Lennie Tristanolta.
Lee Konitz kuoli New Yorkissa koronaviruspandemian aikana covid-19-viruksen aiheuttamaan keuhkokuumeeseen.
Ralph Erskine

Ralph Erskine (24. helmikuuta 1914 – 16. maaliskuuta 2005) oli brittiläissyntyinen arkkitehti, joka eli suurimman osan elämästään Ruotsissa.
Erskine vietti lapsuutensa Mill Hillissä, Lontoon pohjoisosassa. Hänen vanhempansa olivat Fabian Societyn sosialisteja. Isä oli skotlantilainen presbyteeri, mutta Ralph lähetettiin silti kveekarien kouluun. Vaikka Erskine oli leimallisesti itsenäinen ihminen, hän noudatti kasvuvuosinaan omaksumiaan periaatteita koko elämänsä ajan. 
Erskine opiskeli arkkitehtuuria Lontoossa, ja työskenteli valmistuttuaan Welwynin puutarhakaupunkia suunnitelleessa projektissa. Ennen toista maailmansotaa hän muutti Ruotsiin. Erskine halusi oppia lisää ruotsalaisen muotoilun ja arkkitehtuurin funktionalismista. Häntä houkutti myös ruotsalaisen yhteiskunnan ajattelutapa, ja arkkitehtuurin, muotoilun ja sosiaalisen vastuunkantamisen läheinen yhteys.
Erskine työskenteli useiden innovatiivisten laajojen hankkeiden parissa sekä Ruotsissa että Englannissa. Hän suunnitteli rakennuksia Tukholman ja Cambridgen yliopistoille. Yksi tunnetuimmista töistä on Bykerin muuri, 620 asunnon kerrostaloryhmä Newcastle upon Tynessä, jonka Erskine suunnitteli 1973-1978.
Suomessa Erskine muistetaan 1980-luvulla rakennetun Helsingin Malminkartanon keskustakorttelin suunnittelijana.
Brock Peters

Brock Peters (2. heinäkuuta 1927 – 23. elokuuta 2005) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi muun muassa Tom Robinsonin roolissa elokuvassa Kuin surmaisi satakielen (1962). Hän kuoli haimasyöpään Los Angelesissa 78-vuotiaana. 
Peters syntyi New Yorkissa nimellä George Fisher; hänellä oli afrikkalaista ja länsi-intialaista taustaa. Hän esiintyi jo vuonna 1949 "Porgy ja Bess" -teoksessa ja päätti opintonsa City College of New Yorkissa. 
Peters oli myös hyvin lahjakas laulaja ja hän esiintyi mm. Porgy ja Bess -oopperan nimiosassa vuonna 1964; tästä esityksestä tehtiin levytys. 
Peters esiintyi myöhemmän uransa aikana muun muassa "Batman"-animaatiosarjassa ja "ssa". Hän teki myös amiraali Cartwrightin roolin elokuvassa Star Trek VI – Tuntematon maa.
Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Zappa in New York

Zappa In New York on Frank Zappan livealbumi. Se nauhoitettiin New Yorkin Palladiumissa joulun väliviikolla 1976, ja julkaistiin 1978. 
Albumi sisältää pääosin Zappan uutta materiaalia, puhallinsektion suuresta kokoonpanosta johtuen jazzahtavampaa kuin usealla aikaisemmalla levyllä. Levy oli tarkoitus julkaista osana neljän levyn Läther-projektia (joka julkaistiin 'alkuperäisessä' asussaan vasta vuonna 1996), mutta erimielisyydet Zappan tuolloisen levy-yhtiön Warner Brothersin kanssa estivät tämän. Zappa katkaisikin levyn jälkeen sopimuksensa ko. yhtiön kanssa, vaikka joutui vielä julkaisemaan kolme levyä (Lätherin loppusisältö pilkottuna kolmelle albumille) Warnerilla. Alkuperäiseltä levyltä myös puuttuu raita "Punky's Whips", jota Warner ei suostunut julkaisemaan. Useita muitakin eroavaisuuksia on alkuperäisen julkaisun ja sen välillä, mitä Zappa olisi halunnut.
Rintamalotta

Rintamalotta on Aarne Tarkaksen ohjaama elokuva vuodelta 1956.
"Tuntemattoman sotilaan" tuottajan Suomen Filmiteollisuuden ohella myös Mauno Mäkelän johtama Fennada-Filmi halusi tuottaa kansallisia kysymyksiä käsitteleviä menestyselokuvia. Yksi näistä oli Tarkaksen ohjaama ja käsikirjoittama "Rintamalotta". Elokuva ei kuitenkaan menestynyt läheskään yhtä hyvin kuin Edvin Laineen ohjaama "Tuntematon sotilas".
Dokumentaarista henkeä tavoitteleva "Rintamalotta" perustuu nimimerkki Tuulikki Rajan (oik. Airi Veijola) samannimiseen romaaniin "Rintamalotta muistelee" (Otava, 1956), joka kuvaa jatkosodan aikaa ja muonituskomppanian arkea.
Elina Salo teki Rintamalotassa ensimmäisen merkittävämmän roolinsa.
Arviot.
Tv-kriitikko Arto Pajukallio kiittää elävää dialogia ja energisiä näyttelijöitä, mutta pitää muuten elokuvaa latteana. Toisen televisiokriitikon mukaan elokuva on onnistunut pienimuotoinen työ, joka täydensi "Tuntematonta sotilasta"..
Elizabeth Peters

Barbara Mertz (29. syyskuuta 1927 – 8. elokuuta 2013 Frederick, Maryland), tunnettu kirjailijanimillä Elizabeth Peters ja Barbara Michaels, oli yhdysvaltalainen jännityskirjailija. Hän syntyi Cantonissa Illinoisissa ja sai filosofian tohtorin arvon egyptologiasta Chicagon yliopistossa. 
Mertz on maailmalla tunnetuin Elizabeth Petersin nimellä julkaistuista Amelia Peabody -kirjoistaan. Sarjan ensimmäinen osa "Krokotiili hiekkasärkällä" (Crocodile on the Sandbank) on ilmestynyt suomeksi marraskuussa 2008. Sarja sijoittuu enimmäkseen historialliseen Egyptiin, ja sen sankaritar on egyptologi. Tämän lisäksi häneltä on julkaistu suomeksi 13 teosta nimellä Barbara Michaels. 
Mertz sai Agatha-palkinnon.
Billy Pierce

Walter William ”Billy” Pierce (2. huhtikuuta 1927 – 31. heinäkuuta 2015) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän oli vasenkätinen aloitussyöttäjä.
Pierce syntyi Detroitissa, Michiganissa, ja pelasi Major League -tasolla vuosina 1945–1964. Suurimman osan tuosta ajasta hänen joukkueenaan oli Chicago White Sox. 
Pierce oli seitsenkertainen All-Star-pelaaja vuosina 1953, 1955–1959 ja 1961. Hän on jäänyt lajinsa Hall of Famen ulkopuolelle.
Tarifa

Tarifa on kaupunki Lounais-Espanjassa, Andalusiassa ja Cádizin maakunnassa. Kaupungissa on 18 116 asukasta (2016). 
Kaupunki sijaitsee Manner-Espanjan eteläisimmässä osassa Gibraltarinsalmen rannikolla paikassa jossa Välimeri ja Atlantin valtameri kohtaavat. Tarifan alueelta löytyykin Pyreneiden niemimaan eteläisin kohta, Punta de Tarifa. Marokon läheisyys on tehnyt Tarifasta kauttakulkukohteen, josta lähtee useita lauttoja Marokkoon. Myös laiton maahanmuutto on usein kohdistunut alueelle. 
Sijainti kahden meren kohtaamispisteessä tekee Tarifasta hyvän lainelautailukohteen. Kaupungista löytyy myös hyvin säilynyt linna, Castillo de Guzmán sekä arabialaistyylinen vanha kaupunki. Tarifa on tunnettu paleoliittisista kalliomaalauksista, joita löytyy muun muassa Cueva del Moron luolasta. Ilmasto Tarifassa on kuiva, mutta lämpötilat eivät yllä niin korkealle kuin esimerkiksi Sevillassa tai muualla sisämaassa. Tarifan alueelle ulottuu myös Euroopan eteläisin luonnonsuojelualue, Parque Natural del Estrecho. Kaupungissa järjestetään vuosittain afrikkalaisen elokuvan festivaali, Festival de Ciné Africano.
Tarifan pormestari on Francisco Ruiz Giráldez (PSOE).
Konfetti

Konfetti on erilaisissa tapahtumissa käytettävä ja ilmaan ammuttava erikoistehoste. Konfetit ovat joko valkoista tai värjättyä paperisilppua tai hyvin ohuesta muovista valmistettua nauhaa, joita yleisimmin näkee hopean, kullan tai valkoisen värisenä. Nauhojen pituudet vaihtelevat muutamasta sentistä aina 10 metriin, kun taas paperisilppu on kooltaan muutamasta millimetristä senttimetriluokkaan. Konfettien materiaali on aina kevyttä, niin että ne leijuisivat ilmassa mahdollisimman pitkään. Lisäksi konfetit ovat pääsääntöisesti palokyllästettyjä, jotta niitä voidaan käyttää rajoitetusti myös pyrotekniikan kanssa.
Konfettilaitteet.
Konfetteja ilmaan ampuvat laitteet toimivat yleisimmin hiilidioksidilla tai paineilmalla. Lisäksi löytyy myös laitteita, joissa on tuuletin, mutta sellaisten teho on käytännössä vaatimaton, koska konfetit vaativat noustakseen korkealle suuren lähtönopeuden keveydestään johtuen. Lisäksi markkinoilla on niin kutsuttuja käsikonfettitykkejä. Ne ovat kertakäyttöisiä ja sisältävät konfettien lisäksi voimanlähteenä paineilmapatruunan. Konfetteja voidaan myös sirottaa ylhäältä alaspäin konfettisirottimella. Tällä menetelmällä tavoitellaan yleensä lumisateen vaikutelmaa, varsinkin kun käytetään lumenvalkoisia, noin 1 cm x 1 cm kokoisia konfetteja.
Konfettien siivoaminen.
Konfettien käyttö jättää huvitilaan jälkensä ja niiden laadusta riippuen siivoaminen saattaa olla isokin urakka. Käyttökelpoiseksi välineeksi on osoittautunut lehtipuhallin, joka kytketään imemään ilmaa.
Leena Häkinen

Gurli Magdaleena ”Leena” Häkinen (oik. Häkinen-Mehto, 10. heinäkuuta 1928 Helsinki – 19. kesäkuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli suomalaisessa elokuvassa usein herttaista maalaistyttöä tai itsenäistä kaupunkilaisnaista. Myös teatteriurallaan hän sai rooleja laidasta laitaan. Häkinen teki ensimmäisen elokuvaosansa 18-vuotiaana.
Häkinen kiinnitettiin Suomen Kansallisteatteriin 1. heinäkuuta 1952, ja näytteli siellä aina kuolemaansa saakka. Hän oli teatterissa niin komedienne kuin vakavien draamojen tulkki. Häkisen viimeiseksi työksi jäi pukijatar rouva Georgesin rooli Jean Anouilhin näytelmässä "Colombe".
Häkinen oli suosittu näyttelijä useissa studiokauden suomalaisissa elokuvissa, usein Martti Katajiston kanssa romanttisissa kansankomedioissa. Hänelle kertyi toistakymmentä elokuvaroolia. Merkittävimmät Häkisen elokuvista ovat "Kanavan laidalla", "Maija löytää sävelen", "Vihaan sinua – rakas", "Pitkäjärveläiset" ja "Rintamalotta".
Marleen Gorris

Marleen Gorris (s. 9. joulukuuta 1948 Roermond) on alankomaalainen elokuvaohjaaja. Gorris on tunnettu feministi ja homoseksuaalien oikeuksien kannattaja, mikä heijastuu hänen töissään.
Gorris opiskeli englantia Groningenin yliopistossa ja draamaa Birminghamin ja Amsterdamin yliopistossa, ja valmistui vuonna 1976. Hän teki läpimurtonsa kotimaassaan vuonna 1982 elokuvalla "De stilte rond Christine M.", joka valittiin vuoden parhaaksi elokuvaksi Utrechtin elokuvafestivaaleilla. Vuonna 1996 hänen elokuvansa "Antonian maailma" voitti parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon. Myös sen jälkeiset elokuvat ovat saaneet kiittäviä arvioita.
Tervajärvi (Karjala)

Tervajärvi () on kylä Kurkijoen kunnallishallintoalueella Lahdenpohjan piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä. Tervajärvi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. 
Suomelle kuuluessaan Tervajärvi oli osa Lumivaaran kuntaa. Se sijaitsi kunnan eteläosassa Kurkijoen vastaisella rajalla. Sen naapurikyliä olivat Lumivaaran alueella Huhtervu ja Kesvalahti.
Fred Jones

Fred Jones on kuvitteellinen hahmo, joka on tullut tutuksi Scooby-Doo-televisiosarjoista ja -elokuvista. Joe Rubyn ja Ken Spearsin luoma hahmo teki ensi esiintymisensä vuonna 1969 animaatiosarjassa "Scooby-Doo, Where Are You!".
Hahmo.
Mysteerijengin johtajana tunnettu amatöörietsivä Freddie on älykäs, komea ja rohkea, kaikkea mitä ryhmän toinen miespuolinen jäsen Shaggy ei ole. Ensimmäisen sarjan jälkeen Freddien kiinnostuksen kohteena on usein ollut erilaiset urheilulajit muun muassa baseball.
Jenginsä johtajana hän yleensä kehittää kaikki ansat rikollisia varten, jotka ovat usein Rube Goldbergin tyylisiä. Shaggy ja Scooby-Doo kuitenkin pilaavat nämä ansat vahingossa. Ratkoessaan mysteereitä Fred usein käskee ryhmänsä hajaantumaan etsimään johtolankoja. Samalla hän usein sanoo tunnuslauseensa "Okay, Gang, Let's Split up and search for clues!". Hän yleensä valitsee Daphnen ja Velman mukaansa, kun taas Shaggy ja Scooby-Doo lähtevät kahdestaan etsimään johtolankoja. Joskus kaksikko saa seurakseen Velman.
1990-luvun jälkeisissä elokuvissa ja televisiosarjoissa Fredin vaatetusta on päivitetty enemmän nykyaikaan. Muun muassa hänen neulepuseronsa on sinivalkoraitainen, sekä aikaisemmin käyttämä merimiessolmio on lähes tyystin poistettu. Alkuperäinen asuste palautettiin takaisin 2010-luvulla ensimmäisen animaatiosarjan "Scooby-Doo! Mystery Incorporatedin" myötä.
Mauno Hartman

Mauno Runar Hartman (5. heinäkuuta 1930 Turku – 18. heinäkuuta 2017 Hollola) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan suurista hirsirakennelmistaan. Hän opiskeli Ateneumissa ja ulkomailla 1950-luvulla. Hartman työsti suurikokoiset teoksensa perinteisin puurakentamisen menetelmin tapeilla ja kiiloilla. Hän teki myös pienoisveistoksia puusta sekä piirroksia, grafiikkaa ja maalauksia. Hartman teki hirsiset lavasteet Joonas Kokkosen oopperaan "Viimeiset kiusaukset". Hartmanin suurin puuveistos, 18,5 metriä korkea "Stockhimmel", on Volvon pääkonttorissa Göteborgissa. Yli 100 kotimaista yhteis- ja ryhmänäyttelyä, 54 ulkomaista ryhmä- ja yhteisnäyttelyä sekä 46 yksityisnäyttelyä. 
Hartman antoi suuren määrän omia teoksiaan Lahden kaupunginmuseon hoitoon. Itella julkaisi keväällä 2010 postimerkkisarjan, jossa Hartman oli mukana.
Omaelämäkerta.
Hartmanin omaelämäkerta "Minä Manu Hartman, kuvanveistäjä" ilmestyi keväällä 2005 Mauno Hartmanin säätiön julkaisemana. Kirjan tekstisisällön ovat kirjoittaneet Mauno ja Pirkko Hartman, jälkisanat on kirjoittanut Ateneumin intendentti Leena Ahtola-Moorhouse. Ulkoasun on suunnitellut professori Tapani Aartomaa. Kirjan kuvitus esittelee Hartmanin hirsiveistoksia sekä pienimuotoisia teoksia ja maalauksia. Kirjan tekstit on hieman lyhentäen käännetty englanniksi.
Teos "Minä Manu Hartman, kuvanveistäjä" oli yksi vuonna 2005 Suomen kirjataiteen komitean palkitsemista tietokirjoista ja se sai Grafian Vuoden huiput 2005 -kilpailussa kunniamaininnan.
M/S Antares (1967)

M/S Antares () oli vuonna 1967 rakennettu 76,42-metrinen rahtilaiva. Laivan rakensi Schlichting Werftin telakka, Saksassa. Alus upposi vuonna 1986 Bremerhavenissa, jonka jälkeen se romutettiin. 
Käyttöhistoria.
Toukokuussa 1967 alus laskettiin vesille ja elokuussa se luovutettiin saksalaisen Argo Reederei Richard Adler &amp; Söhnen omistukseen, joka rekisteröi aluksen Saksan lipun alle nimellä "Antares". Kotisatamaksi tuli Bremen. Luovutuksen jälkeen alus aloitti liikennöinnin reitillä Hampuri–Bremen–Hull.
4. maaliskuuta 1986 Antares törmäsi Bremerhavenin Columbuskajenissa yhteen neuvostoliittolaisen M/S Kompozitor Borodin -aluksen kanssa. Antares upposi törmäyksen jälkeen, jonka jälkeen se nostettiin ylös ja romutettiin.
Rob Nicholson (muusikko)

Rob "Blasko" Nicholson (s. 1969 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen rockmuusikko. Hän aloitti uransa basistina Cryptic Slaughter -nimisessä yhtyeessä, mutta nousi julkisuuteen Rob Zombien ja Ozzy Osbournen basistina ollessaan.
Hän soitti 1990-luvun alussa Drown-yhtyeessä ja sen jälkeen muun muassa Prongissa. Vuonna 2006 Blasko liittyi Ozzyn soolokokoonpanoon ja he alkoivat tehdä uutta levyä. 
Rob ”Blasko” Nicholson on maininnut esikuvikseen muun muassa Lemmy Kilmisterin, Geezer Butlerin, Cliff Burtonin, Kim Nekromanin ja Sid Viciousin.
MTV3 Scifi

MTV3 Scifi oli maksullinen MTV3 kanavapaketin televisiokanava. Kanava aloitti lähetyksensä maaliskuun 2008 alussa ja se näkyi digitaalisessa kaapeliverkossa (DVB-C), satelliitin (Canal Digital) sekä laajakaista-TV:n (IPTV) kautta.
MTV3 Scifi keskittyi tieteissarjoihin ja -elokuviin. Sen sisarkanava on ruotsalainen TV4 Science Fiction.
MTV3 ilmoitti kesäkuussa 2012 lakkauttavansa MTV3 Scifi -kanavan, ja sen tilalla aloitti MTV3 Fakta XL 13. elokuuta 2012.
Mauri Heinonen

Mauri Raimo Sulevi Heinonen (30. huhtikuuta 1926 Ilmajoki – 15. marraskuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Tyylisuunnaltaan hän edusti realismia. 
Työläisperheestä kotoisin olleen Heinosen tuotanto oli kantaa ottavaa ja aatteellista. Hän vuokrasi 1950-luvulla Brondan vintin ateljeen yhdessä Ahti Lavosen ja Veikko Mäkisen kanssa. 1950-luvulla syntyivät myös Heinosen julistavat läpimurtomaalaukset "Skootteriairut", "Haitariasetelma" ja "Säilöttyä energiaa". Vuonna 1976 Heinosen työväenliikkeen aatemaailmaan liittyvä maalaus "Yhtenäisyyden puolesta," sai valtionpalkinnon.
1960-luvulla Heinonen keskittyi maisemiin, henkilösommitelmiin ja asetelmiin julistavan taiteen jäädessä vähemmälle. Hän otti vaikutteita kubismista, impressionismista, fauvismista ja ekspressionismista kehittäen niiden pohjalta oman tyylinsä.
Heinonen piti viimeisen näyttelynsä 75-vuotiaana 2001 "Art-Ilmajoki" -tapahtumassa. 
Heinonen kuului Kanta-ryhmään, Taiteilijaliitto -58:aan, sekä vasemmistolaiseen taiteilija- ja kirjailijaryhmä Kiilaan. Hän oli Kiilan kunniajäsen. Heinosen töitä on muun muassa Ateneumin taidemuseossa. Heinonen sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1986.
Pohjois-Illinois’n yliopiston joukkoampuminen

Pohjois-Illinois’n yliopiston joukkoampuminen tapahtui torstaina 14. helmikuuta 2008, kun mies ampui useita ihmisiä Pohjois-Illinois’n yliopistossa DeKalbissa, Yhdysvaltojen Illinois’n osavaltiossa. Tapaus sattui noin kello kolme iltapäivällä paikallista aikaa. Teon suoritti 27-vuotias Stephen Phillip Kazmierczak, joka tappoi viisi ihmistä ja haavoitti lisäksi viittätoista. Tekijä ampui tämän jälkeen itsensä ennen poliisien tuloa.
Hydria

Hydria () on antiikin aikana käytetty keraaminen tai metallinen vesiastia. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta. 
Hydrian varhaismuodot on tunnettu viimeistään 700-luvulla eaa. Hydrioita käytettiin paitsi veden kantamiseen ja kaatamiseen, mistä ne ovat saaneet nimensä (&lt; , ’vesi’), myös muun muassa äänestys- ja tuhkauurnina.
Hydria on muodoltaan pyöreävartaloinen vesiastia, jossa on kolme kädensijaa: kantamista varten kaksi poikittaista kädensijaa molemmin puolin vaasin vartaloa, ja kaatamisen helpottamiseksi yksi pysty kädensija näiden kahden keskellä. Hydrioita valmistettiin sekä savesta että pronssista. Eräs hydrian alatyyppi on kalpis.
Hölmö rakkaus ylpeä sydän

Hölmö rakkaus ylpeä sydän on Scandinavian Music Groupin kolmas studioalbumi. Levy myi alkuvuodesta 2009 kultaan oikeuttavan määrän eli yli 15 000 kappaletta. Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 5.
Levyltä julkaistiin kolme promosingleä, joista ensimmäisenä albumin avausraita "Valmis", toisena albumin kaupallinen menestys "Hölmö rakkaus" ja viimeisenä albumin toinen nimikappale "Ylpeä sydän".
Sacrificium

Sacrificium on saksalainen, Stuttgartista kotoisin oleva death metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 1993. Yhtye teki läpimurtonsa metallipiireissä albumillaan "Cold Black Piece of Flesh" vuonna 2002. Sacrificiumin musiikki yhdistää melodisia kulkuja vanhan liiton death metaliin, ja sanoituksissaan yhtye käsittelee henkilökohtaisia kokemuksia ja mielipiteitä kristityn näkökulmasta.
Historia.
Yhtyeen juuret ulottuvat Hardway-nimiseen ryhmään, jonka perustivat Sebastian Wagner ja Oliver Tesch. Musiikillisesti yhtye oli suuntautunut enemmän valtavirran pop rockiin. Se muuttui vuonna 1991, kun vieraileva rumpali Mark Hauth vei yhtyeen tyylin kohti hard rockia. Vuonna 1992 Hardway esiintyi maineikkaassa Steiger 14 -klubissa Amsterdamissa, Hollannissa. Yhtye vaihtoi nimensä Corpus Christiksi vuonna 1993 ja alkoi soittaa thrash metalia. Tyyli muuttui jyrkästi death metaliin, ja vuoden 1994 alussa äänitettyään demon yhtye vaihtoi nimensä Sacrificiumiksi.
Muutaman miehistövaihdon jälkeen vuonna 1996 yhtye äänitti toisen demonsa, ja vuonna 1998 julkaistiin seuraava demo nimeltä "Mortal Fear". Vaikka demot saivat hyviä arvosteluita, laulaja Roman Wagner jätti yhtyeen vuonna 2000. Vajavaisena Sacrificium soitti konsertteja sellaisten yhteiden kanssa kuten Extol ja My Darkest Hate. Toinen kitaristi Claudio Enzler siirtyi laulusolistiksi, kun yhtyeeseen liittyi kitaristi Ulrike Uhlmann.
Vuonna 2002 yhtye kiinnitettiin Whirlwind Records-levymerkille, joka julkaisi yhtyeen esikoisalbumin "Cold Black Piece of Flesh". Albumi kiinnitti lehdistön huomion ja sai myönteisiä arvioita, esimerkiksi Rock Hard antoi sille vuoden 2004 2. numerossaan 7.5 pistettä 10:stä. Jälkeenpäin yhtye teki kiertueen brain [faq] -yhtyeen kanssa.
28. marraskuuta 2005 Sacrificium julkaisi toisen albuminsa "Escaping the Stupor" kreikkalaislevymerkki Black Lotus Recordsilla. "Escaping the Stupor" sai myös myönteisiä arvioita lehdistöltä, ja esimerkiksi Rock Hard antoi sille 7,5/10, Legacy 10/15 ja Metalnews.de 6/7.
Sacrificium esiintyi Suomessa vuonna 2007 Immortal Metal Fest -tapahtumassa.
Diskografia.
Studioalbumit
Demot
Jäsenet.
Entiset jäsenet
Boubacar Sanogo

Boubacar Sanogo (s. 17. joulukuuta 1982 Dimbokro) on norsunluurannikkolainen jalkapalloilija, joka pelaa Ranskan Ligue 1:n AS Saint-Étiennessä. 
Sanogo tuli Saksaan 1. FC Kaiserslauterniin kaudelle 2005–2006. Hän pelasi 24 peliä ja teki 10 maalia. Kesällä 2006 hän vaihtoi Kaiserslauternista Hamburger SV:hen, jossa hän pelasi 31 ottelua ja teki neljä maalia. Syksyksi 2007 hän siirtyi HSV:stä Werder Bremeniin 4,5 miljoonan euron siirtosummalla, joka voi kohota myöhemmin kuuteen miljoonaan asti. 
Sanogo ei onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa Werderissä ja tammikuussa 2009 hän siirtyi lainalle TSG 1899 Hoffenheimiin. Sanogo pelasi loppukauden Hoffenheimissa, mutta onnistui vain kerran maalinteossa. Palattuaan Werder Bremeniin Sanogolle kävi selväksi ettei seuralla ole hänelle enää käyttöä ja elokuussa 2009 hän siirtyi Ranskan pääsarjassa pelaavan AS Saint-Étiennen paitaan 5 miljoonan euron siirtosummalla. 
Sanogo on pelannut Norsunluurannikon maajoukkueessa 13 ottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia. Hän oli mukana Afrikan mestaruuskisajoukkueessa, joka saavutti 2008 kisoissa pronssia. Maajoukkuedebyyttinsä hän teki vuonna 2006.
Kultarilli

Kultarilli ("Cleptornis marchei") eli aiemmalta nimeltään saipaninmesikko on erittäin uhanalainen rilleihin kuuluva lintu. Se elää endeemisenä Pohjois-Mariaaneilla Saipanin ja Aguijanin saarella.
Kultarillit kasvavat noin 14 cm pitkiksi. Linnun pää, selkä ja vatsa ovat keltaiset. Pyrstön ja siipien väritys on rusehtava. Silmän ympärillä oleva valkoinen rengas ei ole niin selvä kuin useimmilla muilla rillien heimon lajeilla. Kultarillin kutsuääni on terävä "schik" ja matala vihellys. Laulu on rullaava säe.
Kultarillit elävät kalkkikivialueen metsissä. Linnut käyttävät ravintonaan selkärangattomia, lentäviä hyönteisiä, kasvien mettä, hedelmiä ja kukkia.
Suurimmat kultarillikantaan kohdistuvat uhat ovat sen elinalueen häviäminen sekä erityisesti Saipanin saarelle levinnyt ruskopuukäärme ("Boiga irregularis"). Käärme on hävittänyt kultarillit Guamin saarelta. Saipanin saaren kultarillikannan arvellaankin vähentyvän nopeasti, mikäli käärmeiden määrää ei saada vähennettyä.
Tommy Kaira

Tommy Kaira on japanilainen autojen viritys- sekä valmistusyhtiö. Yhtiön historia alkoi vuonna 1968, kun se perustettiin nimellä "Tomita Dream Factory". Vuonna 1987 nimi vaihtui Tommy Kairaksi.
Jotkin Tommy Kairan automallit ovat olleet "Gran Turismo" -videopelisarjan peleissä, muun muassa "Gran Turismo 2:ssa", "Gran Turismo 4":ssä ja "Gran Turismo 5":ssä.
Timothy Beaumont

Timothy Wentworth Beaumont, Whitleyn paroni Beaumont (22. marraskuuta 1928 – 9. huhtikuuta 2008) oli brittiläinen poliitikko. Hän aloitti uransa Liberaalipuolueessa ja Liberaalidemokraattisessa puolueessa, mutta liittyi vuonna 1999 maansa pieneen vihreään puolueeseen.
Beaumont sai vihkimyksen anglikaanikirkon papiksi. Hänellä oli vaimonsa Mary Rose Wauchopen kanssa neljä lasta: Hubert, Aleric, Atalanta ja Ariadne. 
Kuollessaan 79-vuotiaana Beaumont oli Britannian silloisista elinikäisistä pääreistä ollut päärinä toiseksi pisimpään; hänestä tehtiin Whitleyn paroni Beaumont jo vuonna 1967. Häntä kauemmin oli päärinä ollut Alun Jones, paroni Chalfont.
Human After All

Human After All on ranskalaisen Daft Punk -yhtyeen kolmas studioalbumi. Se julkaistiin Japanissa 9. maaliskuuta 2005, Isossa-Britanniassa 14. maaliskuuta 2005 ja Yhdysvalloissa 15. maaliskuuta 2005. Levy yhdistää rockmusiikkia yhtyeen omintakeisen French house -tyylinsä kanssa. Singleinä julkaistiin kappaleet ”Human After All”, ”The Prime Time of Your Life”, ”Robot Rock” ja ”Technologic”.
Remix-albumi.
Albumin kappaleista eri artistien tekemiä uudelleenmiksauksia (remixejä) sisältävä "" oli remix-albumi, joka julkaistiin 29. maaliskuuta 2006 ainoastaan Japanissa, jossa sitä oli saatavilla vain pieni painos (noin 3 000 kopiota). Albumilla on useampia eri remixejä samoista kappaleista.
Heinäkuussa 2014 remix-albumi julkaistiin uudelleen, tälläkin kertaa ainoastaan Japanissa. Uudessa versiossa oli mukana neljä lisättyä bonusraitaa. Elokuussa 2014 yhtye julkaisi ensimmäistä kertaa urallaan pelkästään digitaaliseen jakeluun version albumista, joka piti uutuutena sisällään duon toisen jäsenen Guy-Manuel de Homem-Christon oman Le Knight Club -yhtyeen tekemän remixin ”Technologic”-kappaleesta.
Camille Paglia

Camille Anna Paglia (s. 2. huhtikuuta 1947 Endicott, New York) on yhdysvaltalainen kirjailija ja opettaja. Hän valmistui Binghamtonin ja Yalen yliopistoista. Paglia on yhteiskuntakriitikko ja tunnettu akateemisena kiistanalaisten väitteiden esittäjänä.
Ura.
Camille Paglia syntyi Endicottissa, New Yorkin osavaltiossa amerikanitalialaisten vanhempien perheeseen.
Paglia on luonut pitkän tutkijanuran. Hän tuli tunnetuksi teoksellaan "Sexual Personae" (1990), jonka jälkeen myös "Sex, Art, and American Culture" (1992) ja "Vamps and Tramps" (1994) olivat menestyksiä. Hänen tuorein teoksensa "Break, Blow, Burn" (2005) sisältää tutkielmia 43 tunnetusta runosta.
Näkemyksiä.
Paglia on modernin feminismin vastustaja, mutta samalla vanhan koulukunnan feministi. Paglia on tullut jo vuosikymmenten ajan tunnetuksi modernin feminismin kriitikkona. Teoksessaan "Free Women, Free Men: Sex, Gender, Feminism" Paglia osoittaa että moderni feminismi vahingoittaa naisia.
Paglian mukaan siirtymää yhdys- tai suurperheestä ydinperheeseen ei ole tutkittu tarpeeksi. Paglia on verrannut ydinperhettä klaustrofobiseen selliin, vankiselliin ja epävakaaseen selliin ja sanonut että voi olla että lapsia ei ole tarkoitettu teljettäväksi taloon vanhempiensa kanssa. Paglian mukaan ydinperheessä ihminen pystyy määrittelemään identiteetin huonommin kuin yhdys- tai suurperheen edustamassa yhteisössä.
Paglian mukaan kaikki naiset ovat kykeneväisiä biseksuaalisuuteen, mistä hän on saanut lesbojen vihaa osakseen. Paglian mukaan myös kaikki miehet ovat kykeneväisiä biseksuaalisuuteen, ja uskoo että keskiluokkainen nykynainen on tylsä ja että hyvin koulutetulla keskiluokkaisella nykynaisella ei ole muuta tarjottavaa miehelle kuin valitusta, mikä ajaa miehiä poispäin heteroseksuaalisuudesta. Paglia myös uskoo, että ihmisten epäselvät seksuaali-identiteetit ja sukupuoli-identiteetit liittyvät ihmisten vaikeuteen määritellä identiteettiään ydinperheessä.
Yksityiselämä.
Paglia on sanonut identifioituvansa muunsukupuoliseksi, sillä hän ei ole identifioitunut lainkaan naiseksi. Paglia on lesbo. Hän on ateisti.
Ekofasismi

Ekofasismi (myös ympäristöfasismi) on radikaali luonnonsuojeluaate, jonka mukaan elämää tulisi suojella totalitaristisen hallinnon keinoin, joilla kansalaisia kontrolloidaan erittäin tiukasti. Aatteen nimitys viittaa fasismiin, ja jotkin ryhmät ovat avoimesti käyttäneet sitä itsestään.
Ekofasismi voidaan lukea yhdeksi ympäristöfilosofian syväekologiseksi suuntaukseksi. Sen lähtökohtana on luonnon suojeleminen luonnon itsensä vuoksi eikä ihmisen oman edun ajamiseksi. Ihmisen vaikutus luontoon on pyrittävä supistamaan minimiin, minkä katsotaan edellyttävän erityisesti jyrkkää ihmisväestön vähentämistä.
Ekofasistit sanovat olevansa huolestuneita väestönkasvun vaikutuksesta maapalloon, ja monet heistä ovat eugeniikan kannattajia, jotka uskovat maapallon väestön vähentämiseen valikoivasti. Ekofasistiksi toisinaan määritelty Pentti Linkola pitää liikakansoitusta ympäristön tuhoutumisen syynä ja suhtautuu myös demokratiaan epäilevästi. Enimmät ekofasistit vastustavat maahanmuuttoa ja katsovat, että se pahentaa ylikansoitusta kohdemaissa ja sitä kautta tuhoaa luontoa. Ekofasistit eivät myöskään katso maahanmuuttajien kunnioittavan uuden maansa luontoa samalla tavalla kuin alkuperäisväestö. Samanaikaisesti ekofasisteja eivät kuitenkaan aiheesta kirjoittaneen journalistin mukaan näytä huolestuttavan yhtä paljon esimerkiksi heidän omien kotimaidensa alkuperäiskansojen kohtalo tai tehomaatalous.
Suomalaisessa keskustelussa ekofasistiksi on joskus leimattu kalastaja Pentti Linkola. Muualla henkilöitä, joista nimitystä on käytetty, ovat Savitri Devi, Julius Evola ja Herbert Gruhl.
Monia ekofasisteiksi itsensä Internetissä, kuten Twitterissä, määritteleviä ihmisiä yhdistävät veganismi, multikulturalismin vastustus, valkoinen nationalismi, kertakäyttömuovin käytön vastustus, juutalaisvastaisuus sekä kiinnostus skandinaaviseen mytologiaan, jossa jotkut ekofasistit sanovat arvostavansa sen luontokuvastoa ja esi-isien palvontaa. Ekofasisteilla on joiltain osin samoja näkemyksiä kuin alt-rightilla.
Jotkut joukkomurhaajat ovat kutsuneet itseään ekofasisteiksi tai julkaisseet ekofasistisia kannanottoja ennen surmatekoaan. Tällaisia ovat Uuden-Seelannin moskeijaiskujen pääepäilty ja 20 ihmisen joukkomurhasta El Pasossa elokuussa 2019 epäilty. Vahvistamattomien tietojen mukaan jälkimmäinen siteerasi edellisen manifestia ja kertoi pyrkivänsä vähentämään ihmisten määrää ympäristön pelastamiseksi.
Charles Rosen

Charles Rosen (5. toukokuuta 1927 New York – 9. joulukuuta 2012 New York) oli yhdysvaltalainen pianisti ja musiikintutkija. Hän opiskeli pianonsoittoa Moriz Rosenthalin johdolla.
Rosen esitti ja levytti muiden muassa J. S. Bachin, Ludwig van Beethovenin sekä Claude Debussyn teoksia mutta myös uudempaa musiikkia, kuten Arnold Schoenbergia ja Elliott Carteria.
Rosen julkaisi muun muassa teokset "The Classical Style", "The Romantic Generation" ja "The Musical Languages of Elliott Carter". Hän tutki myös muita taiteenlajeja teoksissaan "Romanticism and Realism: The Mythology of Nineteenth-Century Art" (1985) ja "Romantic Poets, Critics, and Other Madmen" (2000). Hän kirjoitti ahkerasti "The New York Review of Booksiin".
Joan Segarra

Joan Segarra i Iracheta (s. 15. marraskuuta 1927) on espanjalainen jalkapalloilija, joka pelasi FC Barcelonassa vuosina 1949–1965. Hän syntyi Barcelonassa ja oli 1950-luvun sekä 1960-luvun alun tunnetuimpia lajinsa ammattilaisia Kataloniassa.
Segarra pelasi Espanjan jalkapallomaajoukkueessa muun muassa vuoden 1962 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Talo Dublinissa

Talo Dublinissa on Maeve Binchyn kirjoittama romaani. Englanninkielinen alkuteos "Tara Road" julkaistiin vuonna 1998. Suomeksi teos julkaistiin 1999 Kaisa Luntisen suomentamana. 485-sivuisen kirjan kustansi WSOY. Romaanissa käsitellään rakkautta, petosta, ystävyyttä ja rohkeutta. Sen pohjalta on tehty myös samanniminen elokuva.
Juoni.
Kirja kertoo tarinan kahdesta naisesta, joista toinen on Irlannista ja toinen Yhdysvalloista. Naiset vaihtavat koteja vaikka eivät ole koskaan tavanneet. He molemmat yrittävät paeta ongelmiaan, mutta oppivat paetessaan paljon itsestään.
Kirja keskittyy pääasiassa Ria Lynchin elämään. Lynch on irlantilainen nainen, joka on tavannut tulevan aviomiehensä Danny Lynchin. He päätyvät naimisiin ja perustavat perheen kun Dannyn ura lähtee nousuun. Monen aviovuoden jälkeen Danny alkaa viettää vähemmän ja vähemmän aikaa kotonaan vaimonsa ja lapsiensa kanssa. Ria uskoo uuden lapsen olevan ratkaisu, ja tyrmistyy huomatessaan että hänen miehensä tulee tosiaan olemaan isä – mutta lapsi on hänen suhteestaan. Miehen uskottomuus on syy siihen, että Ria päättää vaihtaa koteja amerikkalaisen naisen kanssa.
Elokuva.
Romaanista tehtiin Andie MacDowellin ja Olivia Williamsin tähdittämä elokuva vuonna 2005. Elokuvan käsikirjoittivat Cynthia Cidre ja Shange Connaughton, ja sen ohjasi Gillies MacKinnon.
Roots reggae

Roots reggae on reggaemusiikin alalaji, jonka huippukausi oli Jamaikalla 1970-luvulla. Vallitsevana reggae-tyylinä roots reggae sijoittuu 1960-luvun lopun varhaisen reggaen ja 1980-luvun dancehall-reggaen väliin. Roots reggae on orgaanista musiikkia, jota soittaa useimmiten iso yhtye, jossa on perussoittimien lisäksi trumpetti, saksofoni, erilaisia lyömäsoittimia ja taustalaulajia.
Sanoitukset kertovat alistetussa asemassa olevien ihmisten kärsimyksistä ja historian vääryyksistä tai sitten sanoituksilla pyritään luomaan uskoa ja iloa. Kuuluisimpia alkuaikojen roots reggae -yhtyeitä olivat muun muassa Burning Spear, The Gladiators, The Congos, Mighty Diamonds, The Heptones ja Bob Marley &amp; The Wailers. Tyyliin liittyy studioryhmiä, joista Roots Radics ja Sly Dunbar &amp; Robbie Shakespeare ovat tunnetuimpia. Roots Radics soitti mm. Bunny Wailerin ja Gregory Isaacsin sekä modernimman Eek-A-Mousen levytyksissä. Sly &amp; Robbie liittyivät kiinteästi Black Uhurun uraan sekä Mighty Diamondsiin.
Roots-tyyli teki paluun 1990-luvun puolivälin jälkeen suosionsa huipulla olleen Dancehall-tyylin ja erityisesti slack- ja gunlyrics-alatyylien ajautuessa umpikujaan sekä musiikillisesti että teksteiltään. Uudempia artisteja olivat Garnett Silk, joka kuoli tapaturmaisesti kesken uransa nousun, ja Luciano. Suosittu dancehall-artisti Buju Banton muutti tyylinsä lähemmäksi roots-tyyliä. Teksteiltään romanttinen lovers-tyyli on musiikillisesti lähellä roots-tyyliä.
Kanavanippu B

Kanavanippu B on pääosin Yleisradio Oy:n käyttöön varattu kanavanippu, mutta siinä välitetään myös toimiluvalla toimivia kanavia. Kanavanippu B kattaa 99,9 % Suomen väestöstä. Kanavanipun välittää Digita, käyttäen DVB-T2-teknologiaa UHF-taajuuksilla.
Kanavanipun kanavat.
Televisiokanavat