Islamin viisi peruspilaria

Islamin viisi peruspilaria kertovat muslimin tärkeimmät velvollisuudet. Ne ovat uskontunnustus, rukous, paasto, almuvero ja pyhiinvaellus. Ilmaisu tiivistää ne viisi asiaa, joita tekemällä uskova voi parhaiten hankkia ansioita päästäkseen Paratiisiin. Almuveroa lukuun ottamatta velvollisuudet ovat luonteeltaan rituaalisia ja koskevat itse uskonnon harjoittamista. 
Islam on tekoja korostava eli "ortopraktinen" uskonto, kun taas kristinusko painottaa oikeaa uskoa eli "ortodoksiaa". Alistuminen Jumalan tahtoon ilmenee ja palkitaan muslimeilla ennen muuta tekoina. Pelkkä usko ei riitä, vaikka sitäkin tarvitaan. 
Alkuperä ja luonne.
Islaminuskon mukaan koko islamin sisältö on saatu profeetta Muhammedilta (n. 570–632), jonka välittämä julistus jaetaan kahteen osaan, ilmestyksiin ja muihin puheisiin. Ilmestykset koottiin parikymmentä vuotta profeetan kuoleman jälkeen Koraaniksi, jonka katsotaan sisältävän kaikki ilmoitukset sanatarkasti. Muut puheet ja ohjeet pidettiin vain mielessä ja kirjoitettiin puhtaaksi vasta kaksisataa vuotta myöhemmin. Koraani kertoo vain vähän tai ei mitään islamin tärkeimmistä rituaaleista. Kirjasta puuttuu esimerkiksi islamin uskontunnustus (šahada). Tarkempaa tietoa löytyy vasta 800-luvulla tehdyistä kirjoituksista. 
Islamin teologinen ydin löytyy niin sanotusta "Gabrielin "hadithista"" , joka kerrotaan sekä Bukharin että Muslimin kokoelmissa"." Teologian sisältö määritellään siinä "kuutena uskonkappaleena" ja uskovien velvollisuudet Jumalaa kohtaan "viitenä pilarina": 
Oppi viidestä pilarista syntyi 800-luvun lopulla, ja se esiintyy ensi kertaa näissä "haditheissa". Huomionarvoista on se, että "jihad" puuttuu pilarien joukosta, ja se, että muslimiksi tulo on hyvin yksinkertaista: tarvitsee vain lausua uskontunnustus. 
Gabrielin hadithia koskevia uskonoppineiden mielipiteitä on esitetty šariakäsikirjassa "Reliance of the Traveller." Pilarit ilmaisevat islamilaisen lain, šarian, tärkeimmän sisällön. Pilareista neljä liittyy suoraan uskonnon harjoittamisen muotoihin, ja vain almuverolla on myös yhteiskunnallinen ulottuvuus. Islam on kokonaisvaltainen oppi, joka murtaa rajat politiikan ja uskonnon sekä henkilökohtaisen ja julkisen välillä. Pilarit osoittavat islamin suuntautumista pois tästä maailmasta kohti tuonpuoleista. Islam on lakiuskonto, jossa muodollinen lakien noudattaminen on ehtona sille, että ihminen voi päästä Paratiisiin. Islamin mystinen suuntaus suufilaisuus on syventänyt tätä käsitystä ja esittää ulkoisten rituaalien symboloivan sisäistä matkaa kohti Jumalaa, äärimmäistä ja ainoaa todellisuutta.
Uskonnolliset velvollisuudet eivät ole ehdottomia, sillä islamin "ruksha"-periaatteen mukaisesti niistä on poikkeuksia. Säännöt koskevat täysipainoisesti aikuisia ja toimintakykyisiä muslimeita. Alaikäisille, sairaille, köyhille, matkustavaisille, menstruoiville ja muille vastaaville ryhmille suodaan heidän tilanteensa mukaisia helpotuksia. Rituaalit ovat korostuneen julkisia siten, että rukoilu tapahtuu mielellään yhdessä muiden kanssa, järjestyneessä rivimuodostelmassa, samassa tahdissa ja näkyviä liikkeitä tehden. Myös muslimin pukeutuminen ja kehonhoito on säänneltyä ihon karvoitusta myöten. Rukousten näkyvyys ja muslimin ulkonäkö auttavat tunnistamaan toiset muslimit ja helpottavat valvomaan lakien noudattamista.
Sunnalaisen islamin peruspilarit.
Šarian keskeisin sisältö ilmaistaan sunni-islamin viitenä pilarina. Uskonsotaa eli "jihadia" kutsutaan toisinaan sunnilaisuuden kuudenneksi pilariksi. 
Šiialaisuuden pilarit.
Sunnalaisuudessa korkein auktoriteetti on periaatteessa pyhillä kirjoituksilla, mutta šiialaisuudessa auktoriteettina on myös imaami. Hänellä on suora yhteys Jumalaan, ja hän toimii Koraanin tulkitsijana. Tilannetta lievittää suurimman haaran, kaksitoistašiialaisuuden, käsitys, että viimeinen imaami on kätkeytynyt. 
Šiialaisilla uskon pilareina on kymmenen "uskon haaraa". Viisi ensimmäistä ovat samoja kuin sunneilla. Kuudes on "jihad" eli pyhä sota. Seitsemäs ja kahdeksas sisältävät Koraanissakin esiintyvän periaatteen hyvään kehottamisesta ja pahan kieltämisestä. Niillä tarkoitetaan jokaisen muslimin oikeutta puuttua toistensa tekemisiin. Kaksi viimeistä koskevat Profeetan "talonväkeä".