tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Alain Gagnon

Alain Gagnon (22. toukokuuta 1938 – 26. maaliskuuta 2017) oli kanadalainen säveltäjä. Hän oli alun perin pianonsoitossa itseoppinut, mutta jatkoi sen opiskelemista vuosina 1951–1958 Philippe-Antoine Lavoien johdolla Rimouski-seminaarissa. Vuonna 1960 hän pääsi Québecin musiikkikonservatorioon opiskelemaan urkujensoittoa Henri Gagnonin johdolla. Hän opiskeli myös Roger Mattonin johdolla säveltämistä Lavalin yliopistossa.
Gagnon sai vuonna 1963 Kenraalikuvernöörin mitalin ja vuonna 1964 Ranskan hallituksen palkinnon. Hän opiskeli vuosina 1964–1965 säveltämistä Jocelyne Binet'n johdolla ja sai vuonna 1965 Prix d'Europen sekä stipendit Canada Councililta ja Québecin opetusministeriöltä. Pariisissa Gagnon opiskeli vuosina 1965–1966 Henri Dutilleux'n ja Olivier Alainin johdolla. Hän opiskeli myös Utrechtissa 1966 ja André-François Marescottin johdolla Genevessä 1967.
Vuonna 1967 Gagnon alkoi opettaa musiikin teoriaa, analyysiä ja sävellystä Lavalin yliopistossa. Canada Councilin tukemana Québecin sinfoniaorkesterin Gagnonilta tilaama "Prélude" kantaesitettiin vuonna 1969 Pierre Dervaux'n johdolla. Gagnon oli suuri Claude Debussyn ihailija.
Nionon suurmoskeija

Nionon suurmoskeija on perjantaimoskeija Nionon kaupungissa Malissa. Se on rakennettu kolmessa vaiheessa vuosina 1948–1973. Sudanilaistyylinen rakennus on saanut Aga Khanin arkkitehtuuripalkinnon.
Moskeija sijaitsee Office du Nigerin työläisasutukseksi vuonna 1937 perustetun Nionon keskustassa lähellä torialuetta. Sen ensimmäinen vaihe pystytettiin vuonna 1948. Rakennusta laajennettiin vuosina 1955–1956 ja 1969–1973. Paikallisin voimin suoritettua rakennustyötä johti Djennéstä muuttanut rakennusmestari Lassine Minta.
Djennén suurmoskeijasta ja Moptin Komoguelin moskeijasta vaikutteita saanut rakennus edustaa paikallista sudanilaista tyyliä. Se käsittää 726 neliömetrin laajuisen rukoussalin, 140 neliömetrin laajuisen naisten salin ja joukon sivurakennuksia, joita ympäröi muuri. Entinen talonmiehen asunto muutettiin moskeijan ensimmäisen imaamin hautakammioksi vuonna 1983. Pääasiallisia rakennusaineita ovat auringossa kuivatut savitiilet ja palmupuiset palkit. Tiiliseinät on peitetty savilaastilla, johon on sekoitettu riisiä. Ulkoseinien laastikerros on uusittava joka vuosi ja myös sisätilat vaativat säännöllistä ylläpitoa. Oikein huollettuna savitiilirakennus kestää vähintään yhtä kauan kuin kalliimmista materiaaleista pystytetyt rakennelmat.
Rakennuksen itäsivua torneineen pidetään erityisen kauniina. Pylväsrivien kannattelema pääsali luo sopusointuisen vaikutelman. Naisten rukoussali on tyyliltään vaatimattomampi. Länsisivun suuri minareetti todistaa vieraista vaikutteista. Kaupungin maamerkkinä ja sen asukkaiden yhdistäjänä toimiva Nionon suurmoskeija on onnistunut esimerkki paikallisen rakennusperinteen soveltamisesta nykyaikaan. Se sai ansioistaan Aga Khanin säätiön arkkitehtuuripalkinnon vuonna 1983.
On herran temp'liin tulla

Toivo Kuula sävelsi kappaleen J. L. Runebergin virteen ”On Herran templiin tulla” (nyk. Suomen ev. lut.kirkon virsikirjan virsi 196 ”On Herran temppelissä”). &lt;br&gt;[Op. 34b On herran templiin tulla = Hur ljuvt det är att komma 1918 (Johan L. Runeberg, suom. Alpo Noponen)]&lt;br&gt;Virsi lisättiin virsikirjaan vuonna 1986. Se on myös Ruotsin kirkon virsikirjassa numerolla 80, ”On Herra temppelissään”, Niilo Rauhalan 1998 uudistamana.
Rubegernin laulu on ilmestynyt suomeksi "Rauhansäveliä"-kokoelmassa 1894. Laulu tunnetaan kuitenkin Alpo Noposen 1904 tekemänä suomennoksena. Virsikirjaan sen on uudistanut Niilo Rauhala 1984 ja Virsikirjaan se tuli 1986.&lt;br&gt; Alpo Noposen suomennosː
1. On Herran templiin tulla&lt;br&gt;suloista lapsenaan;&lt;br&gt;siell´ sielut saavat olla&lt;br&gt;kuin liljat tarhassaan.&lt;br&gt;Ne kääntää katsehensa&lt;br&gt;janoisna Herraan päin&lt;br&gt;Hän taivaan kastehensa&lt;br&gt;suo heitä virkistäin.
2. Siell' yksi Henki liittää 
pyhäksi perheeks ne,
ne puhtain mielin kiittää
ja uhraa Herralle.
Näin rauhan kartanoissa 
kun Herran kiitos soi,
Ken silloin olla poissa,
taa portin jäädä voi?
3. Saan Herran suloisuutta&lt;br&gt;mä siellä tuntea,&lt;br&gt;rukoilla voimaa uutta&lt;br&gt;valittuin joukossa.&lt;br&gt;Aarteitaan kyllä tarjoo&lt;br&gt;tuo turha maailma,&lt;br&gt;ne tyhjät on kuin varjo&lt;br&gt;tään riemun rinnalla.
4. Yön teillä kauas harhaan&lt;br&gt;en tahdo eksyä.&lt;br&gt;Mä tunnen päivän parhaan,&lt;br&gt;sit´ aina etsin mä.&lt;br&gt;Mä Herran kirkkaudessa&lt;br&gt;vaeltaa tahtoisin,&lt;br&gt;sen päivän paistehessa&lt;br&gt;on rauha runsahin.&lt;br&gt;
Lähteet.
Suomen ev. lut. kirkon Virsikirja&lt;br&gt;Virsikirja internetissä - 574 On kaunis synnyinmaamme (http://notes.evl.fi/Virsikirja.nsf/63fe9e50813fe1d6c2256e570039fa80/90102c37931cb13ac22570c8007452d9?OpenDocument)
Tiina Ahva

Tiina Kaarina Ahva (o.s. Palovuori, s. 1995 Kangasala) on suomalainen kristillisdemokraattien poliitikko, joka toimi Korjausliike-puolueen 1. varapuheenjohtajana. Ahva oli myös puolueen nuorisojärjestön Sinisten Nuorten historian ensimmäinen puheenjohtaja. Hän on kuvaillut itseään arvokonservatiiviksi, kansallisliberaaliksi ja maahanmuuttokriittiseksi.
Ahva oli aiemmin mukana Perussuomalaisten Nuorten toiminnassa vuodesta 2011 lähtien. Luottamustoimiin lukeutuvat toiminta Pirkanmaan piirin puheenjohtajana sekä edustajiston jäsenenä. Hän työskenteli Perussuomalaisten Nuorten järjestö- ja viestintäsihteerinä 2015–2017 ja toimi järjestön toisena varapuheenjohtajana 2016–2017 mutta erosi kesällä 2017. Hän siirtyi Siniseen tulevaisuuteen saman vuoden syksyllä. 
Ahva oli ehdolla vuoden 2019 eduskuntavaaleissa sinisten listalta Uudenmaan vaalipiiristä, keräsi 430 ääntä eikä tullut valituksi. Ahva oli ehdolla myös vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa sinisten listalta. Puolueen virkaatekevänä puheenjohtajana hän johti sinisten eurovaalikampanjaa. Vuoden 2021 kuntavaaleissa Ahva oli sinisten pormestariehdokas Helsingissä. Kesäkuussa 2023 Ahva siirtyi kristillisdemokraatteihin.
Ahva on opiskellut aiemmin biotekniikkaa Tampereen teknillisessä yliopistossa. Vuodesta 2016 alkaen Ahva on opiskellut tuotantotaloutta Aalto-yliopistossa. Hän on valmistunut tekniikan kandidaatiksi Aalto-yliopistosta.
Sara Milazzo

Sara Milazzo (s. 1983) on elektronisen musiikin tekijä. Muusikkona hän on kiinnostunut esimerkiksi kokeellisesta äänen tuottamisesta nimenomaan materiaalin ehdoilla. Milazzo on Kokeellisen elektroniikan seuran (KOELSE) jäsen. 
Musiikin lisäksi Milazzo tekee myös taidetta kierrätystaiteen parissa, esimerkiksi jäte-elektroniikkaveistoksia, muovikollaaseja ja kollaasimaisia maalauksia. Hän näkee roskan ja käyttökelpoisen materiaalin välillä olevan eron syntyvän useimmiten vain kontekstista, jolloin lialla on symbolinen merkitys. Symbolista likaa edustavat esimerkiksi paikatut tai kierrätetyt vaatteet, jotka tulkitaan usein köyhyydeksi ja välinpitämättömyydeksi. Aiheeseen liittyy myös ongelmallinen tapa sulkea silmät siltä, mikä todella on roskaa. Milazzolla onkin vahva ymmärrys materiaalista ja materiaalisuudesta. Niitä hän hyödyntää herkästi ja hienovaraisesti.
Milazzon viimeisimpiin töihin kuuluu muusikon rooli kuvataiteilija Jani Ruscican teoksessa Flatlands. Kyseessä on Ruscican ja raumalaisen Lönnströmin taidemuseon yhteistyöprojekti, jonka tuotoksena syntyi kolme soitinta. Kukin soitin on oma taideobjektinsa, jolla on vahva kulttuurinen, poliittinen ja materiaalinen lataus. Flatlandsia ja sen soittimia esitellään kiertueella, jolla Milazzo soittaa ready made -soitinta. Muut soittimet ovat bambusoitin ja lasisoitin.
Vuonna 2022 Artsy Records julkaisi Milazzon albumin Multicore. Julkaisu oli saatavilla 60 kappaleen kasettipainoksena sekä striimattavana ja ladattavana digitaalisena albumina. 
Milazzo on säveltänyt musiikin Niina Suomisen videoteokseen Diabolus ex Machina (2024).
Andrei Hržanovski

Andrei Hržanovski (; s. 30. marraskuuta 1939 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen animaattori, dokumentaristi, kirjailija ja tuottaja. Hän on ohjaaja Ilja Hržanovskin isä. Hržanovski on saanut Venäjän kansantaiteilijan arvon vuonna 2011.
Nicolas-Claude Fabri de Peiresc

Nicolas-Claude Fabri de Peiresc (1. joulukuuta 1580, Belgentier, Var, Ranska – 24. kesäkuuta 1637, Aix-en-Provence, Ranska) oli ranskalainen tähtitieteilijä ja antikvaari sekä mesenaatti.
Hän opiskeli Italiassa Padovan yliopistossa kolmen vuoden ajan vuosina 1599–1602. Hän asui sen ajan Padovassa ja valmistui oikeustieteen tohtoriksi. Hän myös tutustui siellä henkilökohtaisesti Galileo Galileihin joka toimi Padovan yliopistossa opettajana.
Peiresc kirjoitti kirjaa "Abridged history of Provence" (lyhennetty Provencen historia), mutta kuoli ennen kuin sai sen valmiiksi. Sen viimeistelivät ja julkaisivat vuonna 1982 Jacques Ferrier ja Michael Feuillas. Peiresc aloitti Kuun karttojen tekemisen kaivertaja Claude Mellanin kanssa ja he tekivät samassa yhteydessä havainnon Kuun libraatiosta. Peirescin kuolema keskeytti myös tämän työn karttojen parissa. Peiresc teki ensimmäisenä yksityiskohtaisia havaintoja Orionin sumusta 26. marraskuuta 1610.
Peirescin kunniaksi nimetty Kuun kraatteri Peirescius vuonna 1935 sekä Asteroidi (19226) Peiresc.
The Isle of Pingo Pongo

The Isle of Pingo Pongo (Pingo Pongon saari) on Merrie Melodies -piirroselokuva, joka julkaistiin vuonna 1938 ja jonka ohjasi Tex Avery.
Juoni.
Lyhytelokuva seuraa risteilyaluksen matkaa New Yorkista saarelle, joka oletettavasti sijaitsee Etelämerellä. Alus purjehtii Vapaudenpatsaan ohi, joka toimii liikennepoliisina, "Kanarian saarten" ja "Sandwichsaarten" ohi.
Animaatio pyörii jazzin ja primitivismin teemojen ympärillä, ja se tapahtuu syrjäisellä saarella. Keskeinen hahmo on varhainen versio Elmeristä, joka  tunnetaan Älyniekkana, ja suurin osa elokuvasta koostuu matkakertomus-tyyppisestä kerronnasta ja blackout-piloista, joissa monessa on mukana Älyniekka. Pingopongolaiset ovat enimmäkseen pitkiä, mustaihoisia, ja heillä on isot jalat ja huulet. Kuten muut ajan piirroselokuvat, alkuasukkaat muistuttavat eläimiä ja heijastavat ajan stereotypioita. Alkuasukkaat soittavat ensin rumpuja, ja innostuvat sitten jazziin, jota kuvataan "primitiiviseksi villiksi rytmiksi", joka johtaa siihen, että yleisö yhdistää viidakon villi-ihmiset viidakon moderniin jazz-musiikkin.
Elokuvassa on pilakohtaus, jossa Älyniekka sanoo, "Joko nyt pomo?", mutta kertoja sanoo "Ei vielä." Kun aurinko ei lopulta laskekaan, kun hän sanoo "kun aurinko laskee hitaasti länteen", Älyniekka ilmestyy ja sanoo, "Joko nyt, Pomo?" Pomo sanoo, että "Joo, nyt!" Munapää ampuu aurinkoon ja saa sen laskemaan länteen ja elokuva päättyy.
Kyproksen edustajainhuone

Edustajainhuone (, ) on Kyproksen tasavallan parlamentti eli ylin lakia säätävä elin. Sen jäsenet valitaan viisivuotisille kausille.
Kyproksen edustajainhuone perustettiin maan itsenäistyttyä vuonna 1960, ja ensimmäiset vaalit järjestettiin 31. heinäkuuta 1960. Edustajien määrä oli alun perin 50. Vuodesta 1985 edustajia on ollut 80. Edustajanpaikoista 56 () on varattu kyproksenkreikkalaisille ja 24 () kyproksenturkkilaisille. Vuodesta 1974 lähtien turkkilaisten paikat ovat olleet täyttämättä. Kyproksenkreikkalaisten paikoista 3 on varattu uskonnollisille vähemmistöille: katolilaisille, maroniiteille ja armenialaisille.
Parlamentaarista työtä tehdään valiokunnissa, joiden määrä vastaa hallituksessa olevien ministerien määrää. Lisäksi tarpeen vaatiessa voidaan perustaa erikoisvaliokuntia.
Nykyisenä puhemiehenä toimii Anníta Dimitríou, joka valittiin virkaan kesäkuussa 2021. Hän on myös ensimmäinen nainen virassa.
Edustajien tulee täyttää seuraavat vaatimukset:
Kyproksen presidentti

Kyproksen presidentti (, ) on Kyproksen tasavallan valtionpäämies ja samalla Kyproksen hallituksen johtaja, sillä maassa ei ole erillistä pääministerin virkaa. Vuodesta 2023 Kyproksen presidenttinä toimii Níkos Christodoulídis.
Presidentti valitaan suoralla kansanvaalilla viisivuotiselle kaudelle. Mikäli kukaan ehdokas ei saa yli puolta äänistä, järjestetään vaalien toinen kierros kahden eniten ääniä saaneen ehdokkaan kesken.
Kyproksen perustuslain mukaan presidentiksi (tai varapresidentiksi) valittavan henkilön tulee täyttää seuraavat ehdot:
Ju Wenjun

Ju Wenjun (; s. 31. tammikuuta 1991 Shanghai, Kiinan kansantasavalta) on kiinalainen shakin suurmestari ja naisten hallitseva maailmanmestari. Vuonna 2020 hän voitti kolmannen peräkkäisen mestaruutensa.
Ju pelasi itsensä 2004 naisten Aasian mestaruuskilpailuissa kolmanneksi, millä hän ansaitsi osallistumisoikeuden vuoden 2006 maailmanmestaruusturnaukseen. Cup-turnauksessa hän eteni kolmannelle kierrokselle. Vuonna 2012 hän eteni välieriin. Naisten GP-sarjan voitto hänelle tuli 2013–2014. Ju nousi naisten suurmestariksi 2008 ja suurmestariksi 2014, ollen tuolloin Kiinan 31. shakin suurmestari. Hän asui vuonna 2020 syntymäkaupungissaan Shanghaissa ja edusti Shanghain shakkikerhoa Kiinan liigassa.
Toukokuussa 2018 Kiinan Shanghain ja Chongqingin kaupungeissa pelatussa ottelussa hän riisti mestaruuden maannaiseltaan Tan Zhongyilta 5,5–4,5. Samana vuonna hän puolusti mestaruuttaan voittamalla Venäjän Hanty-Mansijskissa 64 pelaajan cup-turnauksen. Finaalissa hän voitti venäläisen Jekaterina Lagnon 5-3. Vuonna 2020 hän voitti kolmannen maailmanmestaruutensa kukistamalla tiukassa, Shanghaissa ja Vladivostokissa pelatussa ottelussa venäläisen Aleksandra Gorjatškinan 8½–7½. 
Vaikka onkin kolminkertainen maailmanmestari, vahvuuslukulistan ykköspaikalla hän ei ole ollut koskaan.
Kyproksen yliopisto

Kyproksen yliopisto (, ) on julkinen yliopisto, joka toimii Nikosian kaupungissa Kyproksella.
Yliopisto perustettiin vuonna 1989 ja aloitti toimintansa vuonna 1992. Yliopistossa on noin opiskelijaa ja noin 900 työntekijää (2018).
Nikosian yliopisto

Nikosian yliopisto (, , , "UNIC") on yksityinen yliopisto, jonka pääpaikka on Nikosian kaupungissa Kyproksella. Se on Kyproksen suurin yliopisto ja koko eteläisen Euroopan suurin ensisijaisesti englannin kielellä opettava yliopisto.
Yliopisto on perustettu vuonna 1980. Nikosian lisäksi yliopisto toimii Limassolissa ja Lárnakassa, ja se tekee laajasti yhteistyötä muunmaalaisten yliopistojen kanssa. Yliopistossa opiskelee yli opiskelijaa (2018).
Páfoksen bysanttilainen museo

Páfoksen bysanttilainen museo (myös "Páfoksen hiippakunnan kirkollinen museo", ) on museo Geroskípoun kylässä Páfoksen lähellä Kyproksella. Se esittelee Páfoksen seudun bysanttilaisen ja jälkibysanttilaisen ajan historiaa ja kulttuuria.
Museo sijaitsi aiemmin Páno Páfoksessa eli Ylä-Páfoksessa piispan palatsin yhteydessä lähellä Páfoksen katedraalia. Se muutti Geroskípouun vuonna 2017, ja toimii nykyisin vanhassa koulurakennuksessa kylän keskusaukion eli Plateía Geroskípoun laidalla.
Museon kokoelmiin kuuluu ikoneita, kirkkojen seinämaalauksia, kirkollisia metalli- ja puuesineitä, kirkkovaatteita ja -tekstiileitä, sekä vanhoja käsikirjoituksia ja painettuja kirjoja. Vanhin ikoni, pieni Pyhää Margareetaa ("Agía Marína") esittävä ikoni, on noin 700-luvulta ja se on Kyproksen vanhimpia ikoneita. Pääosa ikoneista ajoittuu 1100–1800-luvuille.
Thálassa-museo

Thálassa-museo ("Kunnallinen museo Thálassa (”Meri”)", ) on museo Agía Nápan kylässä Kyproksella. Se keskittyy nimensä mukaisesti erityisesti saaren merellisen historian esittelyyn. Museo toimii myös tilana erilaisille muille näyttelyille ja tapahtumille.
Museo on perustettu vuonna 2005. Sitä ylläpitää Pierídis-säätiö. Museorakennus on kolmikerroksinen ja sijaitsee Agía Nápan kylän itälaidalla.
Kokoelmat.
Museossa on sekä arkeologisia löytöjä ja muuta historiallista esineistöä ja niiden ennallistuksia ja jäljennöksiä että luonnonhistoriallista aineistoa, kuten fossiileja, kotiloita ja koralleja. Historialliset esineet kattavat lähes vuoden ajanjakson neoliittiselta kaudelta 6000-luvulta eaa. aina 1700-luvulle.
Agía Nápan luostari

Agía Nápan luostari (, ”Pyhän Metsän luostari”) on ortodoksinen luostari Agía Nápan kylässä Kyproksen saarella.
Agía Nápan luostari on perustettu keskiajalla, todennäköisesti jo bysanttilaisella ajalla. Luostarin alku on luolassa, josta löydettiin Neitsyt Marian ("Panagía") ikoni. Paikan ympärillä on aikaisemmin ollut metsää, ja siksi luostari on omistettu ”Metsän Neitsyt Marialle” ("Panagía tis Nápis"), mistä se on saanut lopulta nimen "Agía Nápa", ”Pyhä Metsä”. Luostari on ollut olemassa viimeistään vuonna 1366. Nykyiset luostarirakennukset ovat peräisin venetsialaisvallan ajalta 1400-luvulta ja edustavat venetsialaista arkkitehtuuria. Luostari on ollut asumaton 1700-luvulta lähtien. Nykyinen Agía Nápan kylä, joka on kehittynyt paikalle 1700-luvulta lähtien, on saanut nimensä luostarista.
Luostarin rakennukset on kunnostettu vuonna 1950. Vuodesta 1978 paikka toimii Kyproksen ja Lähi-idän kirkkojen ekumeenisena kokoontumispaikkana.
Henry Draper

Henry Draper (7. maaliskuuta 1837 Prince Edwardin piirikunta, Virginia, Yhdysvallat – 20. marraskuuta 1882 New York, New York) oli yhdysvaltalainen lääkäri ja tähtitieteen harrastaja. Hän oli tähtivalokuvauksen pioneeri.
Henry Draperin isä John William Draper oli etevä lääkäri, kemisti, kasvitieteilijä ja professori New Yorkin Yliopistossa. Isä oli ensimmäinen teleskoopin avulla Kuuta valokuvannut tutkija (1840). Draperin äiti oli Antonia Coetana de Paiva Pereira Gardner. Hänen veljentyttärensä Antonia Maury taas jatkoi suvun tähtitieteen harrastuksen perinnettä.
Apostoli Andreaan luostari

Apostoli Andreaan luostari (, myös "Pyhän Andreaan luostari"; ) on ortodoksinen luostari Karpasían niemimaalla Kyproksen saarella. Se on omistettu apostoli Andreaalle.
Apostoli Andreaan luostari sijaitsee lähes Karpasían niemimaan kärjessä luostarista nimensä saaneella Apóstolos Andréaksen niemellä, linnuntietä noin 16 kilometriä itään Rizokárpason kylästä. Legendan mukaan apostoli Andreas kävi paikalla lähetysmatkallaan häntä kuljettaneen laivan pysähdyttyä niemellä. Paikalla on ollut luostari oletettavasti bysanttilaiselta ajalta lähtien. Nykyiset luostarirakennukset ovat peräisin 1700- ja 1800-luvuilta.
Luostari on suosittu pyhiinvaelluskohde. Se sijaitsee nykyisin turkkilaisen Pohjois-Kyproksen alueella, ja paikka on sekä kristittyjen että muslimien kunnioittama. Vierailu alueella on ollut helpompaa 2000-luvun alusta lähtien, ja luostaria on kunnostettu YK:n rahoituksella. Luostari juhlii 15. elokuuta ja 30. marraskuuta.
Apostoli Barnabaan luostari

Apostoli Barnabaan luostari (, myös "Pyhän Barnabaan luostari") on entinen ortodoksinen luostari Kyproksen saarella. Se sijaitsee Égkomin ja Ágios Sérgioksen kylien välillä Pohjois-Kyproksen puolella. Luostari on omistettu apostoli Barnabaalle ja sitä pidetään tämän hautapaikkana.
Historia.
Luostari sijaitsee lähellä antiikin Salamiin arkeologista aluetta ja kuninkaallisia hautoja. Se on perustettu Salamiista kotoisin olleen, Kyproksella lähetystyötä tehneen ja Kyproksen kirkon perustajana pidetyn Barnabaan perimätiedon mukaiselle hautapaikalle. Hauta löydettiin ja tunnistettiin vuonna 477, ja sen ansiosta Kyproksen kirkko sai keisarilta autokefalian eli itsenäisen aseman. Ensimmäinen kirkko ja luostari rakennettiin paikalle heti tämän jälkeen. Se tuhoutui arabien hyökkäyksessä 600-luvulla. Nykyiset rakennukset ovat peräisin vuodelta 1756. Luostari säilyi asuttuna vuoteen 1976.
Luostari on suosittu pyhiinvaelluskohde. Se juhlii Barnabaan muistopäivänä 11. kesäkuuta.
Museo.
Luostarirakennuksissa toimii vuodesta 1991 arkeologinen ja ikonimuseo. Sen kokoelmiin kuuluu arkeologisia löytöjä neoliittiselta ja pronssikaudelta sekä antiikin ajalta, ja ikoneja kristilliseltä ajalta, kattaen yhteensä noin 9000 vuotta Kyproksen historiaa.
Kýkkoksen luostari

Kýkkoksen luostari (, myös "Kýkkoksen Neitsyt Marian luostari", Μονή της Παναγίας του Κύκκου, "Moní tis Panagías tou Kýkkou", "Kýkkon luostari") on ortodoksinen luostari Kyproksen saarella. Se on omistettu Neitsyt Marialle ("Panagía").
Kýkkoksen luostari on Kyproksen suurin ja vaurain luostari. Se on perustettu bysanttilaisella ajalla keisari Aleksios I Komnenoksen aikana vuosina 1081–1118. Luostarin perustaja hermiitti Esaias (Isaiah) sai tuolloin keisarilta evankelista Luukkaan maalaamaksi väitetyn ja Konstantinopolissa siihen asti säilytetyn ikonin kiitoksena siitä, että oli parantanut keisarin tyttären. Samalla hän sai varat luostarin perustamiseksi ikonin säilyttämistä varten. Kýkkos-nimen alkuperä on epävarma.
Luostari on palanut historiansa aikana usein, ja rakennettu aina uudelleen. Viimeinen palo oli vuonna 1831, ja kaikki rakenteet ovat tämän jälkeiseltä ajalta. Kyproksen entinen arkkipiispa ja ensimmäinen presidentti Makarios III toimi luostarin munkkina vuodesta 1926.
Kýkkoksen luostari sijaitsee Tróodos-vuoriston luoteisrinteessä metrin korkeudella merenpinnasta, noin 15 kilometriä länteen Pedouláksen kylästä. Luostarirakennukset edustavat jälkibysanttilaista tyyliä. Luostari on koristeltu rikkaasti mosaiikeilla ja ikoneilla. Tärkein ikoni on mainittu Luukkaan maalaamaksi väitetty Neitsyt Marian ikoni. Luostarin yhteydessä toimii museo. Luostari juhlii Marian juhlapäivinä 15. elokuuta ja 8. syyskuuta. Arkkipiispa Makarioksen hauta sijaitsee noin kolmen kilometrin päässä luostarista.
Cadila Healthcare

Cadila Healthcare on vuonna 1952 perustettu intialainen lääketeollisuusyritys. Tällä teollisuudenalalla se lukeutuu viiden suurimman intialaisen yhtiön joukkoon. Yrityksellä on noin 20 000 työntekijää.
Yrityksen osake on noteerattu Intian molemmissa pääpörsseissä (BSE ja NSE).
Täsmällisemmin määriteltynä Cadila Healthcare Ltd. on vuonna 1995 konsernin uudelleenorganisoinnin yhteydessä yhtiöitetty ja vuonna 1996 pörssiin viety osa laajempaa Zydus Cadila -yrityskonsernia. Aina tätä eroa ei tehdä, vaan Cadila Healthcarea pidetään tiedotusvälineissä samana kuin Cadila Healthcare -pörssiyritystä.
Covid-19-rokote ja -lääke kehitteillä.
Heinäkuussa 2020 uutisoitiin, että ensimmäinen Zydus Cadilan kehittämä rokote covid-19-tautia vastaan (ZyCoV-D) pääsi kliinisiin I-vaiheen testeihin, ja sitten elokuussa II-vaiheen testeihin ihmisillä. Vaiheen II päättymisen jälkeen yhtiön ZyCoV-D-rokote sai III-vaiheen testiluvan Intian lääkevalvontaviranomaiselta (Drugs Controller General of India, DCGI). Yhtiö arvioi voivansa tuoda tämän rokotteen markkinoille maaliskuussa 2021. 
Loppuvuodesta 2020 Zydus Cadila sai III-vaiheen testiluvan DCGI:ltä myös covid-19-potilaiden hoitoon tarkoitetulle 'PegiHep'-interferonilääkkeelleen (Pegylated Interferon alpha-2b). II-testivaiheessa 40:stä keskivaikeaa covid-19-tautia sairastaneista potilaista 95 prosenttia todettiin parantuneeksi taudista 14 päivän kuluttua yhden PehiHep-annoksen saamisen jälkeen. Samaa PegiHep-lääkettä on käytetty muiden sairauksien hoidossa (esimerkiksi hepatiitti C) vuodesta 2001 lähtien, ja se on Maailman terveysjärjestön keskeisten lääkeaineiden luettelossa (WHO Essential Medicines List).
Katso myös.
Suuria intialaisia lääketeollisuus- tai bioteknologiayhtiöitä ovat myös (BSE:n top 100 -listalta yhtiön markkina-arvon mukaan; tai muun lähteen perusteella)
Edward Lansdale

Edward Geary Lansdale (6. helmikuuta 1908 – 23. helmikuuta 1987) oli yhdysvaltalainen kenraali. Hänen tunnetuimpia ansioitaan olivat osallisuus perutussa suunnitelmassa Kuuban johtaja Fidel Castron syrjäyttämiseksi vallasta (operaatio Mongoose) ja neuvonantajana toimiminen kommunismin vastaisissa sotilasoperaatioissa Filippiineillä ja Etelä-Vietnamissa.
Elämä.
Lansdale syntyi Detroitissa 6. helmikuuta 1908. Hänen vanhempansa olivat Henry Lansdale ja Sarah Frances Phillips. Hän valmistui Kalifornian yliopistosta Los Angelesissa ja toimi mainosalalla, kunnes liittyi armeijaan vuonna 1943. Toisen maailmansodan aikana hän palveli myös OSS:n palveluksessa. Vuonna 1947 hän jätti armeijan majurina ja liittyi samana vuonna ilmavoimiin kapteenina.
Vuosien 1950 ja 1954 välillä Lansdale toimi neuvonantajana Filippiinien hallitukselle Hukbalahap-kapinallisia kukistettaessa. Kapinallisten häviön jälkeen Lansdale toimi Etelä-Vietnamissa CIA:n palkollisena järjestämässä presidentti Ngô Đình Diệmin hallintoa.
Vuonna 1961 Lansdale sai väitetysti presidentti John F. Kennedyltä määräyksen laatia suunnitelma Fidel Castron vallasta syöksemiseksi. Hänen mukaansa suunnitelma ei ollut ollut toteutettavissa, sillä se olisi vaatinut kuubalaisten pakolaisten värväämistä kansannousun aikaansaamiseksi Kuubassa, eikä ryhmää tätä varten oltu muodostettu. Hän jäi eläkkeelle ilmavoimista vuonna 1963, mutta toimi avustajana Yhdysvaltain suurlähettiläille Henry Cabot Lodgelle ja Ellsworth Bunkerille Etelä-Vietnamissa vuoteen 1968 asti.
Lansdale oli mahdollinen esikuva Graham Greenen kirjan "Hiljainen amerikkalainen" Alden Pylen hahmolle, sekä Eugene Burdickin ja William Ledererin kirjan "The Ugly American" eversti Edwin Hillendalen hahmolle. Oliver Stonen elokuvan "JFK – avoin tapaus" "kenraali Y" -hahmo on mahdollisesti myös saanut inspiraationsa Lansdalesta.
Susan Kagan

Susan Kagan on yhdysvaltalainen pianisti, kirjailija ja pedagogi. Hän valmistui kandidaattina Columbian yliopistosta, taiteiden maisterina Hunter Collegesta (City University of New York) ja väitteli filosofian tohtoriksi City University of New Yorkin Graduate Centeristä. Hän opetti musiikin historiaa Hunter Collegessa ennen eläkkeelle jäämistään. 
Vuonna 1995 Kagan perusti Yhdysvaltain Beethoven-seuran New Yorkin -osaston. Hän toimi "Fanfare"-lehden kriitikkona ja kirjoitti teoksen "Archduke Rudolph, Beethoven's Patron, Pupil, and Friend" (1988). Hän on myös Yhdysvaltain Beethoven-seuran neuvoa-antavassa lautakunnassa. Hän on levyttänyt muun muassa Ludwig van Beethovenin pianomusiikkia, Wolfgang Amadeus Mozartin konserttoja sekä Christian Gottlob Neefen ja Ferdinand Riesin teoksia, viimeksi mainittuja välillä viulisti Eric Grossmanin kanssa.
Somalimaan lippu

Somalimaan lippu on kiistellyn Somalimaan itsenäisen valtion lippu. 
Lippu on trikolori, jossa on panarabialaiset värit vihreä, valkoinen, musta ja punainen. Vihreään raitaan on kirjoitettu valkoisella Sunni Shahada (uskontunnustus). Valkoisessa raidassa on musta tähti.
Symboliikka.
Valkoinen symboloi sodan jälkeen saavutettua rauhaa ja punainen verta, joka vuodatettiin itsenäisyyden vuoksi.
Frank Fox

Francis (Frank) Iganatius Fox, nimimerkit Frank Renar, F. F., F. R ja G. S. O. (12. elokuuta 1874 Kensington, Adelaide, Etelä-Australia, Australia – 4. maaliskuuta 1960 Chichester, West Sussex, Englanti) oli australialaissyntyinen kirjailija, joka muutti 1909 Englantiin.
Fox opiskeli Christ Collegessa Hobartissa ja ryhtyi isänsä jalanjäljissä toimittajaksi. Hän oli vuodesta 1893 Australian Workmanin päätoimittaja. Sen jälkeen hän oli toimittaja Bathurstissa National Advocatessa ja The Agessa. Vuonna 1901 hän siirtyi Bulletiniin ja työskenteli 1907–1909 toimittajana The Lone Handissa.
Fox avioitui 1894 Helen Clintin kanssa, ja he saivat pojan ja kaksi tytärtä. Hän ja hänen vaimonsa sairastelivat, ja se vei heidät taloudelliseen ahdinkoon, niin että he ajautuivat konkurssin partaalle 1900. Hän sai vaikutteita Richard Jebbiltä, jonka hän tapasi Sydneyssä noin 1906. Hänen esikoisteoksensa "Bushman and Buccaneer" ilmestyi 1902.
Fox muutti 1909 Lontooseen, jossa hän työskenteli edelleen toimittajana useissa lehdissä, vuodesta 1910 Morning Postissa. Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa hänestä tuli Morning Postin sotakirjeenvaihtaja. Jo sitä ennen hän oli matkustellut Balkanilla. Hän liittyi joulukuussa 1914 Britannian armeijaan, mutta haavoituttuaan Sommessa hän työskenteli sotaministeriössä 1917-1918. Hänet lyötiin ritariksi 1926.
Sodan päätyttyä Fox palasi lehtityöhön ja kirjoittamaan kirjoja. Hän julkaisi muun muassa teoksen "Finland to-day" (London: A. &amp; C. Black, 1926). Siitä ilmestyi 1928 uudistettu painos.
Wilga Rivers

Wilga Marie Rivers (13. huhtikuuta 1919 Melbourne, Australia – 23. kesäkuuta 2007 Watertown, Massachusetts, Yhdysvallat) oli australialainen kielitieteilijä ja professori. Hän oli romaanisten kielten ja kirjallisuuden professori Harvardin yliopistossa. Sitä ennen hän opetti Illinoisin ja Monash-yliopistoissa. Australiassa hän opetti Essendon High Schoolissa Victoriassa.
Rivers tutki kielten opettamista ja kirjoitti aiheesta. Hän kannatti jo varhain siirtymistä audiolingvaalisesta menetelmästä kommunikatiiviseen ja vuorovaikutteisempaan opettamiseen.
Meredith Hooper

Meredith Jean Hooper (21. lokakuuta 1939 Adelaide, Etelä-Australia, Australia) on australialaissyntyinen Britanniassa asuva kirjailija.
Hooper suoritti Adelaiden yliopistossa B.A.-tutkinnon historiassa ja Oxfordin yliopistossa M.Phil.-tutkinnon brittiläisen imperiumin historiassa. Hän on ollut vierailijana Britanniassa Royal Institutionissa ja opettanut historiaa Adelaiden yliopistossa.
Hooper käsittelee kirjoissaan eri aiheita, kuten luonnontieteitä, teknologiaa, taideaiheita, tutkimusmatkoja, ilmailua sekä Yhdysvaltojen ja Australian historiaa. Hän on kirjoittanut myös oppikirjoja sekä tietokirjoja lapsille. Joitakin kirjoja on käännetty eri kielille,
The Australian Antarctic Divisionin valitsemana kirjailijana hän osallistui 1994 matkaan Antarktikselle, ja 1998–1999 hän oli Yhdysvaltain kansallisen tiedesäätiön kutsumana kirjailijana Antarktiksella säätiön Antarctica Artists and Writers Program -ohjelmassa. Hooper on saanut työstään useita palkintoja.
Hooperin puoliso on radion parissa uransa tehnyt brittiläinen Richard Hooper, ja heidän poikansa on elokuvaohjaaja Tom Hooper.
Serum Institute of India

Serum Institute of India Pvt. Ltd. (lyhenne SII) on vuonna 1966 perustettu intialainen bioteknologinen teollisuusyritys. 
SII on annosten kappalemäärällä mitattuna maailman suurin rokotteita valmistava yritys, ja valmisti jo ennen covid-19-taudin aiheuttamaa rokotetuotannon laajentamista noin 1,3 miljardia rokoteannosta vuosittain. 
Yritys toimii miljardööri Cyrus Poonawallan hallitseman, vuonna 1896 perustetun Poonawalla Investment &amp; Industries -holdingyhtiön tytäryhtiönä.
Katso myös.
Suuria intialaisia lääketeollisuus- tai bioteknologiayhtiöitä ovat myös (BSE:n top-100 -listalta yhtiön markkina-arvon mukaan; tai muun lähteen perusteella)
Martta Sax

Martta Sax (20. tammikuuta 1906 – 5. toukokuuta 1934) oli 28-vuotias Limingan osuuskaupan Ylipään sivumyymälän myymälänhoitaja joka joutui ryöstömurhan uhriksi Kempeleessä toukokuussa 1934. Murhasta tuomittiin vuonna 1936 pientilallisen poika Kalle Jalmari Väisänen, joskaan kaikki eivät olleet vakuuttuneita hänen syyllisyydestään ja epäilivät, että tekijä olisi ollut Limingan osuuskaupalle velkaantunut ison talon isäntä. Väisäsen hallusta tavattiin Saxin asunnosta murhan yhteydessä kadonnut pistooli.
Tyrnävän Peilipoika -nimellä tunnetulta selvänäkijä Armas Pasaselta pyydettiin apua Saxin murhan selvittämisessä. Pasanen antoikin poliisille murhaajan tuntomerkit, mutta perimätiedon mukaan häntä uhkailtiin tämän jälkeen ja vaadittiin vaikenemaan asiasta. 
Kirjailija Pentti Haanpää sai päiväkirjamerkintöjensä mukaan alkusysäyksen romaanilleen "Isännät ja isäntien varjot" luettuaan lehdestä uutisen Saxin murhasta. Kirjan päähenkilö, pulakauden ahdistama isäntä Jopi Herneinen, surmaa romaanin lopussa osuuskaupan myymälänhoitaja Lyyli Kaislan, jonka kanssa hänellä oli ollut suhde.
OnePlus 6

OnePlus 6 on OnePlussan valmistama älypuhelin, joka on OnePlus 5T:n seuraaja.
Julkistus.
OnePlus julkaisi OnePlus 6:n 16. toukokuuta 2018 Lontoossa järjestetyssä tilaisuudessa. Myynti Suomessa alkoi 21. toukokuuta 2018.
Ominaisuudet.
Puhelin on saatavilla joko 6 tai 8 gigatavun RAM-muistilla, ja sisäistä tallennustilaa on 64, 128 tai 256 gigatavua. Puhelin julkaistiin aluksi kolmessa eri värissä: kiiltävä musta (Mirror Black), mattamusta (Midnight Black) ja valkoinen (Silk White).
Puhelimessa on Qualcomm Snapdragon 845 -prosessori ja Adreno 630 -grafiikkapiiri. Puhelimen AMOLED-näyttö on aiemmista OnePlussan puhelimista poiketen 19:9-kuvasuhteinen AMOLED-näyttö, jossa on lovi yläreunassa. Puhelimen etu- ja takaosa ovat kumpikin Gorilla Glass 5 -lasia. Sormenjälkitunnistin on puhelimen takana kameroiden alapuolella.
OnePlus 6:ssa on takana kaksoiskamera; Sony IMX 519 on ykköskamera, ja Sony IMX 376K vastaa bokeh-efektistä.
Puhelin on valmistajan mukaan vettä sietävä, mutta sitä ei ole sertifioitu IP-koodin mukaisesti. OnePlus suosittelee, ettei puhelinta käytettäisi veden alla. Tubettaja JerryRigEverythingin mukaan puhelimessa on IP67-luokitusta vastaavia kosteudenestoratkaisuja.
Remoksipridi

Remoksipridi (tuotemerkki Roxiam) on epätyypillinen neurolepti – joidenkin lähteiden mukaan tyypillinen – joka on ollut käytössä Euroopassa skitsofrenian ja akuutin manian hoitoon. Se on kuitenkin vedetty markkinoilta sen mahdollisesti aiheuttaman aplastisen anemian vuoksi, jota esiintyi yhdellä kymmenestätuhannesta potilaasta.
Remoksipridi toimii selektiivisenä D2- ja D3-reseptoreiden agonistina, ja se sitoutuu myös voimakkaasti sigmareseptoreihin.
Sen lyhyen puoliintumisajan vuoksi sitä annosteltiin kahdesti vuorokaudessa, vaikkakin sitä voitiin ottaa myös kerran päivässä depottabletteina. Sitä on myös käytetty lääkeaineresistentin skitsofrenian hoidossa.
Rosa Kettumäki

Rosa Kettumäki (s. 1991 Iitti) on suomalainen toimittaja ja juontaja. Tällä hetkellä hän toimii Yle TV1:n A-studion juontajana.
Kettumäki kasvoi Iitissä Kymenlaaksossa, mutta valmistui ylioppilaaksi Kallion ilmaisutaidon lukiossa Helsingissä harrastaen teatteria, jossa tutustui Nuorten Ääni -toimitukseen. Myöhemmin hän opiskeli Metropolia-ammattikorkeakoulussa, josta valmistui elokuvan ja television koulutusohjelmasta vuonna 2016.
Kettumäki aloitti journalistin uransa runsaasti näkyvyyttä saaneilla reportaaseilla pääkaupunkiseudun Nuorten Ääni -toimituksessa. Aiemmin hän työskenteli Yleisradiossa muun muassa A-studiossa ja Perjantai-ohjelman juontajana. Kettumäki oli Ylen aamun juontaja vuosina 2019–2021. Hän työskenteli vuonna 2021 toimittajana Yle Uutiset Rec -toimituksessa, jossa tehtiin sisältöjä Youtubeen ja Yle Areenaan kohderyhmänä 20–30 vuotiaat suomalaiset.. Myöhemmin Kettumäki toimi mediakriittisen Viimeinen sana -ohjelman juontajana.
Caltanissetta

Caltanissetta on kunta Italiassa Sisilian keskiosassa, ja se on Caltanissettan maakunnan pääkaupunki. Asukasluvultaan se on Sisilian yhdeksänneksi väkirikkain.
Nähtävyyksiä.
Kaupungin huomattavin nähtävyys on keskusaukion Piazza Garibaldin laidalla oleva Caltanissettan tuomiokirkko ("Cattedrale di Santa Maria la Nova"). Se on rakennettu 1500- ja 1600-luvuilla. Muita kirkkoja ovat 1600-luvulta peräisin oleva Pyhän Agathan kollegiaalinen kirkko ("Chiesa di Sant'Agata al Collegio"), sekä hieman sivummalla kaupungin keskustasta sijaitseva 1100-luvulta peräisin oleva luostarikirkko Abbazia di Santo Spirito. Kaupungin ulkopuolella ovat myös Sabucinan ja Gibil Gabibin arkeologiset kohteet.
Jalkapalloerotuomari

Jalkapalloerotuomari on jalkapallo-ottelussa järjestystä pitävä erotuomari. Hän varmistaa, että ottelussa noudatetaan jalkapallon sääntöjä, ja päättää muun muassa maalien hyväksymisestä ja ottelun lopputuloksen hyväksymisestä. Virallisissa jalkapallosäännöissä erotuomarin tehtävät on kuvattu luvussa 5.
Päätökset, valta ja velvollisuudet.
Jalkapalloerotuomarilla on ottelussa täysi toimivalta. Hänen tehtäviinsä kuuluu:
Erotuomari rankaisee sääntöjä rikkovia pelaajia soveltuvin tavoin kuten varoituksin tai ulosajoin. Hän saa tarvittaessa myös poistaa taustahenkilöitä pelikentältä tai sen läheisyydeltä. Erotuomari määrää soveltuvat toimintatavat erilaisissa pelaajien loukkaantumistapauksissa. Hänellä on oikeus keskeyttää ottelu tilanteen niin vaatiessa. Hän voi myös antaa pelin jatkua rikkeestä huolimatta, jos se on rikotulle joukkueelle edullisempaa kun pelin keskeytys.
Erotuomarin päätös on lopullinen, mutta hän saa itse muuttaa sitä ennen pelin jatkumista, jos hän huomaa sen itse virheelliseksi tai toisen erotuomariston jäsenen neuvosta. Erotuomari voi kysyä neuvoa muilta erotuomariston jäseniltä tilanteissa, joita hän ei ole itse nähnyt. Hän voi keskustella myös videoerotuomarin kanssa ja katsoa videon pelitilanteesta. Jos erotuomari joutuu pois pelistä, peli saa jatkua avustavan erotuomarin valvonnassa seuraavaan pelikatkoon asti.
Merkinannot.
Jalkapalloerotuomari käyttää kahdeksaa ennalta määrättyä käsimerkkiä eri pelitapahtumien kuten vapaapotkujen ja kulmapotkujen ilmaisemiseksi tai merkiksi siitä, että peli saa jatkua rikkeestä huolimatta.
Varusteet.
Erotuomarin pakollisia varusteita ovat pilli, kello, punainen ja keltainen kortti sekä muistiinpanovälineet. Erotuomari saa myös käyttää varusteita kommunikointiin muun erotuomariston kanssa sekä elektronista suorituskyvyn tai fyysisen suorituksen seurantajärjestelmää. Erotuomari ei saa käyttää muita elektronisia välineitä tai koruja.
Fyysiset vaatimukset.
Jalkapalloerotuomarin tehtävä on fyysisesti raskas, ja tuomarilta vaaditaankin riittävää juoksunopeutta ja kestävyyttä, jotta hän pysyisi pelaajien mukana kentällä. Jalkapalloerotuomarien fyysistä suorituskykyä mitataan jatkuvasti, ja heidän on selvitettävä toistuvat fysiikkatestit. Esimerkiksi kansainvälisen jalkapalloliiton fysiikkatestissä tuomarin täytyy ehtiä tehdä tietty määrä 40 metrin spurtteja ja 75 metrin intervallijuoksuja määrätyssä ajassa. Tuomarien toimintaa ja virheitä tarkkaillaan jatkuvasti myös ottelujen aikana.
Achraf Baznani

Achraf Baznani on marokkolainen taiteilija, elokuvantekijä ja surrealistinen valokuvaaja. Hän syntyi Marrakechissa vuonna 1979.
Baznani aloitti valokuvauksen sattumalta saatuaan teini-iässä Kodak Ekstra compact 250 -kameran syntymäpäivälahjaksi. Baznani oppi valokuvauksen täysin itsenäisesti. Hän on tehnyt useita lyhytelokuvia ja dokumentteja. Näitä ovat "Walk" vuodelta 2006 ja "The Forgotten" vuodelta 2007. "Maahanmuuttaja" sai vuonna 2007 useita kansallisia ja kansainvälisiä palkintoja.
Harold Town

Harold Barling Town (13. kesäkuuta 1924 Toronto, Ontario – 27. joulukuuta 1990 Peterboroughin lähiseutu, Ontario) oli kanadalainen taidemaalari ja graafikko. Hän oli abstraktia taidetta edistäneen Painters Eleven -nimisen ryhmittymän jäsen. Hän oli suurilta osin vastuussa ryhmittymän nimestä ja näyttelyiden esipuheista. 
Town opiskeli vuosina 1942–1944 Ontarion taidekorkeakoulussa. Hän piti ensimmäisen soolonäyttelynsä vuonna 1954. Hänen 1950–1960-lukujen työnsä heijasti hänen kiinnostustaan Willem de Kooningia, Pablo Picassoa ja Ontarion kuninkaallisessa museossa näkemäänsä aasialaista taidetta kohtaan. Hän edusti maataan Venetsian (1956, 1964) ja São Paulon biennaaleissa (1957, 1961). Kirjailijat Robert Fulford ja Alan Jarvis pitivät Townia yhtenä Kanadan huomattavimmista taiteilijoista.
Town sai Yorkin yliopiston kunniatohtorin arvon vuonna 1966, ja hänestä tehtiin vuonna 1968 Kanadan ritarikunnan upseeri.
Hugo Leichtentritt

Hugo Leichtentritt (1. tammikuuta 1874 Pleszew – 13. marraskuuta 1951 Cambridge, Massachusetts) oli saksalainen musiikintutkija ja säveltäjä. Hän opiskeli Harvardin yliopistossa, Pariisissa ja Berliinissä. Hänen opettajiensa joukossa oli Oscar Fleischer. Vuonna 1933 hän asettui Yhdysvaltoihin, jossa toimi luennoitsijana.
Leichtentritt kirjoitti muun muassa suositun elämäkerran Frédéric Chopinista. Hänen johdollaan opiskeli muiden muassa Arthur Berger.
Joseph Macerollo

Joseph Nicholas Anthony Macerollo (s. 1. lokakuuta 1944 Guelph, Ontario) on kanadalainen harmonikansoittaja, säveltäjä ja musiikkipedagogi. Hän aloitti harmonikansoiton 6-vuotiaana Nicholas Antonellin opettamana ja opiskeli myöhemmin muiden muassa Charles Camillerin johdolla. 
Macerollo aloitti opettamisen The Royal Conservatory of Musicissa, Torontossa vuonna 1969 ja jatkoi opetustyötään siellä vuoteen 1985 saakka. Vuonna 1969 hän alkoi myös opettaa Queenin yliopistossa, vuonna 1972 Toronton yliopistossa ja vuonna 1987 Wilfrid Laurier -yliopistossa. Hän on esiintynyt muiden muassa Canadian Electronic Ensemblen, Chamber Players of Toronton sekä Orford- ja Purcell-jousikvartettien kanssa. Hän on pitänyt myös sooloresitaaleja. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut usein Milton Barnesin, Luciano Berion, Walter Buczynskin, Michael Colgrassin, Samuel Dolinin, George Fialan, James Hiscottin, Lothar Kleinin, Hope Leen, Alexina Louien, Phil Nimmonsin, Barbara Pentlandin, R. Murray Schaferin, Timothy Sullivanin, Morris Surdinin ja Gerhard Wuenschin teoksia. Macerollo on soittanut useimpien suurten kanadalaisorkesterien kanssa.
Macerollo oli vuosina 1970–1974 Kansainvälisten harmonikansoittajaliiton varapuheenjohtaja. Vuonna 1989 hänestä tuli New Music Concertsin puheenjohtaja. Vuonna 2013 hänet ylennettiin Kanadan ritarikuntaan.
Alexander Pauk

Alexander Peter ("Alex") Pauk (s. 4. lokakuuta 1945 Toronto, Ontario) on kanadalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän valmistui vuonna 1971 Toronton yliopistosta, jossa hän oli mukana perustamassa nykytaidemusiikin Array-ryhmää (sittemmin ArrayMusic).
Opiskeltuaan lisää Euroopassa ja Japanissa Pauk vietti viisi vuotta Vancouverissa, jossa hän avusti Days, Months and Years to Come -musiikkiryhmän perustamisessa ja tuli nimitetyksi vuonna 1975 Vancouverin vuoden muusikoksi. Hän palasi Torontoon vuonna 1980 ja perusti kolme vuotta myöhemmin Esprit-orkesterin Kanadan ainoana puhtaasti nykyohjelmistoon keskittyneenä orkesterina. 
Säveltäjänä Pauk on ottanut vastaan lukuisia tilauksia muun muassa CBC:ltä ja Toronton sinfoniaorkesterilta. Hänen vaimonsa on Alexina Louie. Pauk ylennettiin Kanadan ritarikuntaan syyskuussa 2015.
Robert Piltch

Robert Philip ("Rob") Piltch (s. 25. joulukuuta 1956) on kanadalainen kitaristi ja säveltäjä. Hän opiskeli kitaransoittoa Eli Kassnerin, Tony Bradanin, Hank Monisin sekä Robert Hamiltonin johdolla, pianonsoittoa Darwyn Aitkenin ja sävellystä Gordon Delamontin sekä Sam Dolinin johdolla. 
Piltch työskenteli jazzklubeilla Ted Mosesin ja muiden kanssa. Hän myös kiersi Kanadassa ja Yhdysvalloissa vuosina 1979–1980 David Clayton-Thomasin ja Blood, Sweat and Tearsin kanssa. Tämän jälkeen hän asettui työskentelemään Torontossa, jossa hän on soittanut nykyjazzia, fuusiomusiikkia ja klassista musiikkia. Hän on johtanut omia kvartetteja ja tehnyt yhteistyötä sellaisten henkilöiden kuin Hagood Hardyn, Ron Collierin, Lorne Lofskyn, Hugh Marshin sekä Don W. Thompsonin kanssa.
Robert Piltchin isä on Bernie ja veli David Piltch.
Swainsoniini

Swainsoniini eli tridolgosiiri (C8H15NO3) on indolitsidiinirakenteisiin alkaloideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä tutkitaan lääketieteessä syöpien hoitoon.
Esiintyminen luonnossa ja ominaisuudet.
Swainsoniini eristettiin ensimmäisen kerran Australiassa esiintyvästä hernekasveihin kuuluvasta "Swainsona canescens"-lajista. Sen jälkeen sitä on tavattu muistakin "Swainsona"-suvun lajeista sekä Pohjois-Amerikassa ja Aasiassa esiintyvistä kurjenherne- ("Astragalus") ja keulankärkilajeista ("Oxytropis"). Tämän lisäksi eräät sienet tuottavat swainsoniinia. Kasvit biosyntetisoivat swainsoniinia lähtien lysiinistä.
Swainsoniini on mannosidaasientsyymien inhibiittori. Tämän vuoksi mannoosia sisältävien glykoproteiinien metabolia ja käsittely eläimissä häiriintyy. Tämän seurauksena näitä glykoproteiineja kertyy eläinten keskushermostoon esimerkiksi aivoihin ja tämä aiheuttaa leesioita. Esimerkiksi Yhdysvalloissa swainsoniinia sisältäviä kasveja syöneen karjan on havaittu käyttäytyvän poikkeavasti leesioiden vuoksi. Swainsoniinimyrkytys voi myös johtaa karjan kuolemiin. Mannosidaasin estämisen lisäksi swainsoniini vaikuttaa myös luuytimeen, insuliinin ja lektiinien sitoutumiseen, aspartaattitransaminaasientsyymin aktiivisuuteen ja glykosidaasientsyymien toimintaan. Swainsoniinia on tutkittu käytettäväksi eräiden syöpien hoitoon ja se estää syöpiä muodostamasta etäpesäkkäitä.
Swainsoniini on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen ominaiskiertokyky metanoliliuoksessa on +80.
Salmisaaren Liikuntakeskus

Salmisaaren Liikuntakeskus on Helsingin Salmisaaressa toimiva monipuolinen kokonaisuus eri liikuntamuotojen harrastajille. Keskuksessa on muun muassa kaksi jääkiekkokaukaloa, kolme täysimittaista sisähiekkakenttää beach volleyn harrastajille, kuntokeskus, tanssistudioita, viihdeklubi sekä boulderointiseiniä ja kiipeilyseiniä, joista korkein on 29 metriä. Lisäksi keskus tarjoaa monia hyvinvointi- ja ravintolapalveluita. Keskuksessa on yli 20 000 neliömetriä liikuntatilaa.
Anton &amp; Anton

Anton&amp;Anton perustettiin vuonna 2008 Porvoossa vaihtoehdoksi perinteisille ja sieluttomille supermarketeille. Nykyään yritys keskittyy vastuullisesti valmistettuihin valmisaterioihin, joita se tuottaa omassa keittiössään ja myy jälleenmyyjien kautta. Taloudellisten haasteiden myötä Heinon Tukku tuli merkittäväksi omistajaksi vuonna 2013.
Vuonna 2018 Anton&amp;Anton perusti oman valmistuskeittiön ja lanseerasi kioski-konseptin Helsingissä. Vuonna 2020 yritys aloitti valmisruokakassin myynnin verkkokaupassaan ja ensimmäiset jälleenmyyntipisteet pääkaupunkiseudulla aloittivat toimintansa.
Vuonna 2022 tuotantokeittiö muutti Tukkutorille, ja vuoden 2023 aikana jälleenmyyntipisteiden määrä kasvoi merkittävästi. Syksyllä 2024 Anton&amp;Antonin valmisruokatehdas muutti Kuopioon Kasvisgallerian entisiin tiloihin, mikä mahdollisti oman tuotannon ja sopimusvalmistuksen kasvun.
Moptin suurmoskeija

Moptin suurmoskeija eli Komoguelin moskeija on perjantaimoskeija Moptin kaupungissa Malissa. Sudanilaistyylinen rakennus on pystytetty vuosina 1933–1935 tai toisen tiedon mukaan vuosina 1936–1943.
Komoguelin kaupunginosassa sijaitseva savitiilinen moskeija on pystytetty aikaisemman, vuodelta 1908 peräisin olleen moskeijan paikalle. Se käsittää muurin ympäröimän rukoussalin ja sisäpihan. Rakennuksen pinta-ala on lähes sata neliömetriä ja korkeus viisitoista metriä. Kattoa kannattelevat qiblan suuntaan järjestetyt suuret pylväät. Rakennustyyli on saanut vaikutteita Djennén suurmoskeijasta, mutta sisältää myös paikallisia aineksia.
Moskeija restauroitiin Aga Khanin säätiön tuella vuosina 2004–2006. Työn aikana poistettiin vuonna 1978 lisätyt sementtirakenteet, jotka korvattiin perinteisillä materiaaleilla. Aga Khanin säätiö on myös kehittänyt Komoguelin infrastruktuuria ja avannut sinne maa-arkkitehtuuria esittelevän keskuksen.
Nonteismi

Nonteismi tai ei-teismi on joukko sekä uskonnollisia että ei-uskonnollisia asenteita, joille on ominaista uskon puuttuminen jumalien tai Jumalan olemassaoloon. "Nonteisti" on vastaavasti henkilö, joka pitää jumalien tai Jumalan olemattomuutta tai olemassaoloa epäolennaisena. Tyypillisesti nonteisti pitää teismiä, ateismia ja agnostismia vähämerkityksellisinä ja hylkää ne.
Historia.
Käsitteen varhaisimpia käyttäjiä oli George Holyoake vuonna 1852. Hän esitteli termin vaihtoehdoksi ateismille, koska ateismiin liitettiin tuolloin moraalittomuuden leima. Myöhemmin Holyoake siirtyi käyttämään termiä "sekularismi", koska se oli vähemmän altis väärinkäsityksille.
Näkemyksiä nonteismistä.
Pema Chödrönin mukaan: ”Ero teismin ja nonteismin välillä ei ole siinä, uskooko Jumalaan vai ei. Teismi on syvää vakaumusta siitä, että on olemassa jokin käsi, josta pitää kiinni. Nonteismi on rentoutumista nykyhetken epävarmuuden kanssa kurottelematta mihinkään suojellakseen itseään. Nonteismi on sitä, että viimein tajuaa, ettei ole mitään lapsenvahtia, johon voi luottaa.”
Valtaosa nonteisteistä näkee maailmankaikkeuden toimivan puhtaasti luonnonlakien mukaan. Nämä luonnonlait ovat heille perimmäinen todellisuus, joka on ihmisestä riippumaton.
Vuomanahkajäkälä

Vuomanahkajäkälä ("Peltigera retifoveata") on nahkajäkälien sukuun kuuluva jäkälä. Sen yläpinta on harmaanruskea ja huopakarvainen. Alapinnalla on pitkään vaalean kullanruskeina pysyviä nukkakarvaisia suonia. Liuskat ovat 1,5–2 senttimetriä levitä. Kasvustot voivat olla jopa 20 senttimetriä halkaisijaltaan. Suomessa vuomanahkajäkälää on tavattu vain Oulangan kansallispuiston alueella. Sielläkin vain rotkolaaksojen varjorinteiden sammalikoissa. Sitä oletetaan kuitenkin löytyvän myös muualta Pohjois-Suomesta. Suomessa se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi.
Vuomanahkajäkälän jäkäläaineena eli sekundaarisena aineenvaihduntatuotteena esiintyy tenuioriinia (C26H24O10), metyyligyroforaattia (C25H22O10), gyroforahappoa (C24H20O10) ja triterpenoideja, kuten zeoriinia (C30H52O2), dolikorritsiinia (C32H54O3) ja peltidaktyliinia (C32H54O3).
Ruskonahkajäkälä

Ruskonahkajäkälä ("Peltigera rufescens") on nahkajäkälien sukuun kuuluva jäkälä. Sen yläpinta on harmaanruskea ja huopakarvainen. Alapinnan suonet ovat tummuvia ja koholla. Liuskat ovat 5–10 millimetriä leveitä ja niiden reunat ovat ylöskääntyneitä. Kasvaa kivennäismaalla kedoilla, sammalikoissa kallioseinillä ja puiden tyvillä. Suosii kalkki- ja ravinnepitoisia paikkoja. Yleinen koko Suomessa. Ruskonahkajäkälältä jäkäläaineet eli sekundaariset aineenvaihduntatuotteet puuttuvat.
Ruskonahkajäkälä muistuttaa huopanahkajäkälää. Sen kuitenkin erottaa huopanahkajäkälästä ylöspäinkääntyneistä ja jäykistä liuskoista.