tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Haplocanthosaurus

Haplocanthosaurus oli suurikokoinen, pitkäkaulainen ja kasveja syönyt sauropodi, joka eli noin 155–152 miljoonaa vuotta sitten myöhäisjurakaudella.
Fossiilit.
"Haplocanthosauruksen" fossiileja on löydetty Pohjois-Amerikasta. Lajin löysi ensimmäisenä paleontologi John Bell Hatcher, joka nimesi sen vuonna 1903.
Nimen historia.
Alun perin Hatcher antoi lajille nimen "Haplocanthus", mutta myöhemmin ilmeni, että nimi oli jo käytössä eräällä kalalajilla. Tämän vuoksi hän vaihtoi nimen muotoon "Haplocanthosaurus".
Kuvaus.
"Haplocanthosaurus" oli yksi pienimmistä sauropodeista. Sen pituus oli noin 22 metriä, korkeus seitsemän metriä, ja se painoi arviolta 13 500 kilogrammaa. Sillä oli pitkä kaula, mutta kallon fossiileja ei ole vielä löydetty, joten sen tarkka ulkonäkö on tuntematon.
Trentin–Merseyn kanava

Trentin–Merseyn kanava on noin 150 kilometriä pitkä kanava Itä-Midlandsin, Länsi-Midlandsin ja Luoteis-Englannin alueilla Keski-Englannissa. Kanavaan pääsee Trentjoelta Shardlow’n kylässä Derbyshiressä ja sen toinen pää yhdistyy Bridgewaterin kanavaan Runcornin kaupungin liepeillä Cheshiressä. Kanava oli pitkään tärkeä teollisuuden kuljetusreitti, mutta nykyisin se on yksinomaan virkistyskäytössä.
Historia.
Trentin–Merseyn kanavan toivottiin parantavan kuljetusyhteyksiä the Potteries -teollisuusalueelle ja siten vauhdittavan teollista vallankumousta. Seudun nimekkäimmät yläluokan jäsenet ja tehtailijat palkkasivat insinööri James Brindleyn linjaamaan kanavalle reitin Merseyjoelta Trentjoelle. Tehtailija Josiah Wedgwood oli kanavan äänekkäimpiä puolestapuhujia. Hän valmisti helposti särkyviä posliiniesineitä, joita oli turvallisempaa kuljettaa vesiteitse kuin kuoppaisilla teillä. Kun posliini oli toimitettu määränpäähänsä, veneet voitiin lastata paluumatkaa varten Cornwallista kaivetulla savella, jota käytettiin posliinin raaka-aineena.
Suunnitelma "Grand Trunk Canalin" (kuten kanavaa tuolloin kutsuttiin) rakentamiseksi hyväksyttiin Britannian parlamentissa vuonna 1766 – samana päivänä kuin parlamentti antoi luvan rakentaa myös toisen Brindleyn suunnitteleman kanavan, jonka oli määrä yhdistää Grand Trunk Canal Severnjokeen. Ensimmäisenä kanavasta valmistui osuus, joka jää Harecastlen tunnelin eteläpuolelle. Tunnelin rakentaminen kesti 11 vuotta, ja kun se ja muu osa kanavasta lopulta vihittiin käyttöön vuonna 1777, Brindley oli ollut kuolleena jo viisi vuotta.
Kanavasta tuli kapea lukuun ottamatta osuutta, joka ulottuu Shardlow’sta Burton upon Trentiin – se täytyi rakentaa niin leveäksi, että Trentjoelta saapuvat alukset mahtuivat siihen. Vuonna 1875 Cheshiressä otettiin käyttöön Andertonin venehissi, joka yhdisti kanavan 15 metriä matalammalla virtaavaan Weaverjokeen. Samalla levennettiin osuutta Andertonin kylästä Middlewichin kaupunkiin, jotta Weaverjoelta tulevat alukset pystyivät liikkumaan sitä pitkin.
Kanava vaikutti suotuisasti Potteries-teollisuusalueen kehitykseen ja auttoi Burton upon Trentiä nousemaan Ison-Britannian johtavaksi panimokaupungiksi. Kanavaa pitkin rahdattiin pääasiassa hiiltä, suolaa, olutta ja posliinia, ja tavarankuljetukset jatkuivat vilkkaina 1950-luvulle asti. Nykyisin kanava on virkistyskäytössä.
Kanavayhteydet.
Kanavasta on yhteydet ainakin seuraaviin kanaviin:
Swarkestonen kylästä on myös yhteys Derbyn kanavaan, mutta se on ollut pois käytöstä kunnostustöiden vuoksi.
Samaneh Beyrami Baher

Samaneh Beyrami Baher (; s. 12. kesäkuuta 1991) on iranilainen maastohiihtäjä, alppihiihtäjä ja nurmihiihtäjä.
Beyrami Baher on osallistunut maastohiihdossa neljiin arvokilpailuihin. Beyrami Baher sijoittui Falunin MM-kilpailuissa 2015 sekä vapaan hiihtotyylin 10 kilometrillä että perinteisen hiihtotyylin sprintissä 84:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän hiihti perinteisen hiihtotyylin 10 kilometrillä 91:nneksi ja vapaan hiihtotyylin sprintissä 98:nneksi. Vuoden 2018 talviolympialaisissa Beyrami Baher hiihti perinteisen hiihtotyylin sprintissä 68:nneksi eli viimeiseksi. Beyrami Baher kantoi olympialaisten avajaisissa maansa lippua. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän hiihti perinteisen hiihtotyylin 10 kilometrillä 85:nneksi ja vapaan hiihtotyylin sprintissä 100:nneksi.
Nuorempana Beyrami Baher kilpaili alppihiihdossa ja nurmihiihdossa. Alppihiihdossa Beyrami Baher sijoittui Iranin-mestaruuskilpailuissa kymmenenneksi supersuurpujottelussa vuonna 2008. Nurmihiihdossa hän sijoittui supersuurpujottelussa yhdeksänneksi sekä maailmancupissa että nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa 2010 Dizinissä.
Virginija Langbakk

Virginija Langbakk on liettualainen kielitieteilijä ja Vilnassa toimivan Euroopan tasa-arvoinstituuttin (EIGE) johtaja huhtikuusta 2009 lähtien. Tämä EU:n erillisvirasto hankkii ja jakaa tutkimustietoa sukupuolten tasa-arvosta. 
Langbakk on suorittanut Vilnan yliopistossa maisteritutkinnon kielitieteestä (1980). Ennen EU-virkaansa Langbakk työskenteli useita vuosia tasa-arvoon liittyvissä tehtävissä Ruotsissa muun muassa ohjalmajohtajana SIPU:ssa (, ). Ennen Ruotsin työvuosiaan hän on toiminut Liettuan ulkoministeriössä neuvonantajana (1992–1994) ja 
Kaunasin kaupungin kansainvälisten asioiden päällikkönä (1990–1992).
Louise (Argyllin herttuatar)

Louise ("Louisa Caroline Alberta"; (18. maaliskuuta 1848 Buckinghamin palatsi, Lontoo – 3. joulukuuta 1939 Kensingtonin palatsi, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli englantilainen prinsessa, joka kuului Englannin kuningashuoneeseen. Hänestä tuli avioliittonsa myötä Argyllin herttuatar.
Suku.
Hänen vanhempansa olivat kuningatar Viktoria ja prinssi Albert. Hänellä oli seitsemän sisarusta, joista vanhimmasta pojasta tuli seuraava kuningas Edvard VII, prinsessa Victoriasta tuli Saksan keisarinna, Alicesta Hessenin suurherttuatar ja Alfred avioitui Aleksanteri II:n ja Maria Aleksandrovnan tyttären Maria Aleksandrovna Romanovan kanssa.
Nuoruudessaan Louise toimi äitinsä epävirallisena sihteerinä. Hän oli myös etevä kuvanveistäjä ja taidemaalari, mutta hänen äitinsä ei alkuun hyväksynyt tätä harrastusta, eikä myöskään tyttärensä kannatusta naisten oikeuksille.
Avioliitto ja lapset.
Lucinda Hawksley esittää vuonna 2013 ilmestyneessä elämäkerrassaan Louisesta, että tämä sai ennen avioliittoaan pojan, jonka isä oli hänen veljensä kotiopettaja Walter Stirling, ja että poika annettiin pian adoptoitavaksi kuningatar Viktorian gynekologin pojalle Frederick Locockille. 
Louise rakastui ja meni naimisiin vuonna 1871 Lornen markiisin, John Campbellin kanssa, joka toimi Kanadan kenraalikuvernöörinä vuosina 1878–1883. Pariskunnalle ei syntynyt lapsia ja he etääntyivät toisistaan muutaman vuoden kuluttua.
Taiteilija.
Louisella sai taidekoulutusta lapsuudesta lähtien, ensin Susan Durantin johdolla vuodesta 1864, sitten Mary Thornycroftin johdolla vuodesta 1867 ja lisäoppitunteja Sir Joseph Edgar Boehmin johdolla. Hän osallistui myös National Art Training Schooliin opetukseen. Kuten monet naistaiteilijat 1800-luvulla, Louise joutui tyytymään koulutukseen, joka oli tarkoitettu teollisille suunnittelijoille ja taideopettajille eikä kuvataiteilijoille. Alastonmallin piirtämisestä ei ollut koulutusta naisopiskelijoille, kuten miestaideopiskelijoille. 
Louisen veistoksia:
Perintö.
Argyllin herttuatar, prinsessa Louise kuoli 91-vuotiaana Kensingtonin palatsissa 3. joulukuuta 1939. Golden Green Crematorium krematoi hänen ruumiinsa 8. joulukuuta samana vuonna. Hänet on haudattu vanhempiensa Frogmoren mausoleumin ulkopuoliselle Kuninkaalliselle hautausmaalle Windsorin linnan puistoon.
Racing Point RP19

Racing Point RP19 on Formula 1 -talli Racing Pointin käyttämä auto kaudella 2019. Autolla kilpailevat Sergio Pérez ja Lance Stroll.
Scuderia Toro Rosso STR14

Scuderia Toro Rosso STR14 on Formula 1 -talli Toro Rosson käyttämä auto kaudella 2019. Autolla kilpailevat Alexander Albon, Daniil Kvjat ja Pierre Gasly.
Alfa Romeo Racing C38

Alfa Romeo Racing C38 on Formula 1 -talli Alfa Romeon käyttämä auto kaudella 2019. Autolla kilpailevat Kimi Räikkönen ja Antonio Giovinazzi. Auto julkistettiin F1-talvitestien aikana Barcelonassa 18. helmikuuta 2019.
Renault R.S.19

Renault R.S.19 on Formula 1 -talli Renault’n käyttämä auto kaudella 2019. Autolla kilpailevat Daniel Ricciardo ja Nico Hülkenberg.
Williams FW42

Williams FW42 on Formula 1 -talli Williamsin käyttämä auto kaudella 2019. Autolla kilpailevat George Russell ja Robert Kubica.
Red Bull Racing RB15

Red Bull Racing RB15 oli Formula 1 -talli Red Bullin käyttämä auto kaudella 2019. Autolla kilpailivat Pierre Gasly, Max Verstappen ja Alexander Albon.
Haas VF-19

Haas VF-19 on Formula 1 -talli Haasin käyttämä auto kaudella 2019. Autolla kilpailevat Romain Grosjean ja Kevin Magnussen.
Ferrari SF90

Ferrari SF90 oli Formula 1 -talli Ferrarin käyttämä auto kaudella 2019. Autolla kilpailevat Sebastian Vettel ja Charles Leclerc.
Auto kuului kaudella sarjan nopeimpiin yhdessä Mercedeksen ja Red Bullin kanssa. Ferrari SF90 voitti kolme osakilpailua, joista Leclerc voitti kaksi ja Vettel yhden.
Mercedes-AMG F1 W10 EQ Power+

Mercedes-AMG F1 W10 EQ Power+ on Formula 1 -talli Mercedeksen käyttämä auto kaudella 2019. Autolla kilpailevat Lewis Hamilton ja Valtteri Bottas.
McLaren MCL34

McLaren MCL34 on Formula 1 -talli McLarenin käyttämä auto kaudella 2019. Autolla kilpailevat Lando Norris ja Carlos Sainz.
Yliruusi

Yliruusi on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Andrea Ammon

Andrea Ammon on saksalainen lääkäri ja Ruotsin Solnassa toimivan Euroopan tautienehkäisy- ja -valvontakeskuksen (ECDC) johtaja vuodesta 2017 lähtien. 
Ammon on työskennellyt ECDC:ssä vuodesta 2005 lähtien, ja vuonna 2015 hänestä tuli tämän EU:n erillisviraston virkaatekevä johtaja. Tätä ennen hän oli Berliinissä sijaitsevassa Robert Koch -instituutissa, jossa hän viimeisenä toimenaan johti tarttuvien tautien epidemologista osastoa. Tässä asemassa hän ylläpiti ja kehitti Saksan kansallista tarttuvien tautien valvontajärjestelmää.
Viktor Thorn

Viktor Thorn (s. 11. toukokuuta 1996) on ruotsalainen maastohiihtäjä. Hän on kotoisin Bengtsforsista.
Ensimmäisissä arvokisoissaan Râșnovin Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla 2013 Thorn sijoittui parhaimmillaan 7,5 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 14:nneksi. Val di Fiemmen nuorten MM-kilpailuissa 2014 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 24:nneksi. Seuraavan vuoden samoissa kilpailuissa Almatyssä hän sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä 17:nneksi, 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 24:nneksi ja yhdistelmäkilpailussa 30:nneksi. Râșnovin nuorten MM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussanyhdeksänneksi, 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 11:nneksi ja vapaan hiihtotavan sprintissä 21:nneksi.
Thorn kilpaili ensimmäisen kerran aikuisten arvokilpailuissa Pyeongchangin olympialaisissa 2018 oltuaan perinteisen hiihtotavan sprintissä 27:s ja 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 40:s. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 12:nneksi ja vapaan hiihtotavan sprintissä 20:nneksi.
Maastohiihdon maailmancupissa Thorn kilpaili ensimmäistä kertaa Val Müstairissa joukukuussa 2016. Ensimmäiset pisteensä hän saavutti oltuaan tammikuussa 2017 Oberstdorfin yhdistelmäkilpailussa 26:s. Kolme päivää myöhemmin hän sijoittui Toblachin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 16:nneksi. Thornin uran parhaat maailmancup-sijoitukset ovat kahdeksannet sijat Falunin vapaan hiihtotavan sprintistä maaliskuulta 2018 ja Otepään perinteisen hiihtotavan sprintistä tammikuulta 2019.
Thorn ilmoitti uransa lopettamisesta huhtikuussa 2021.
Maria Feodorova

Maria Aleksejevna Feodorova (synt. Jonova 9. huhtikuuta 1859 Pietari, Venäjän keisarikunta – 1934 Helsinki) oli venäläinen maisemamaalari ja viimeisinä vuosinaan myös ikonimaalari.
Elämäkerta.
Maria Feodorova syntyi kirjanpitäjän perheeseen Pietarin lähistöllä. Hän opiskeli Pietarin taiteen edistämisliiton piirustuskoulussa vuodesta 1878 alkaen. Vuodesta 1881 hän opiskeli vapaaopiskelijana Pietarin taideakatemiassa muun muassa Ivan Ivanovitsh Shishkinin oppilaana, mutta ei suorittanut akatemian tutkintoa. Vuonna 1890 hänet palkittiin taideakatemian pienellä ja vuonna 1891 suurella palkintomitalilla. Vuonna 1892 hän valmistui tyttökoulun piirustuksenopettajakoulutuksesta. Hän matkusti paljon Venäjällä, muun muassa Volga-joella. Hän osallistui Pietarin taiteilijaseuran, Moskovan taidekasvattajayhdistyksen ja taideakatemian näyttelyihin. Vuonna 1898 Ivan Aivazovski lähetti taideakatemian neuvostolle vetoomuksen arvonimen myöntämiseksi hänen taiteellisista saavutuksistaan. Feodorova muutti Suomeen vallankumouksen jälkeen 1920-luvun alussa.
Vuonna 1923 hän järjesti yhteisiä näyttelyitä Grigor Auerin (1882–1967) kanssa Viipurissa ja Strindbergin salongissa Helsingissä. Vuodesta 1933 hän oli venäläisten taiteilijoiden yhdistyksen jäsen ja osallistui maisemamaalauksillaan seuran ensimmäiseen näyttelyyn vuonna 1933. Vuonna 1936 esitettiin yhdistyksen iltatilaisuudessa V. P. Szczepanskin taiteilijasta kertova esitys "Venäjän maisemamaalarit".
Tuotanto.
Maria Feodorovan tunnetuin teos on hänen vuonna 1891 maalaamansa "Huono sää", jonka Pavel Tretjakov hankki samana vuonna galleriaansa. Teos "Ilta" on yksi taiteilijan keskeisistä teoksista, jota pidetään Pultavan taidemuseossa. Feodorovan maalauksia on myös Taganrogin ja Rjazanin museoissa sekä yksityisissä kokoelmissa Venäjällä ja Suomessa.
Hän on maalannut Vapahtajan ja Jumalan äidin ikonit Pyhän Nikolauksen kirkolle Helsingissä yhdessä tyttärensä Ludmila Platánin kanssa sekä "Golgatan" ja "Shroudin" ikonit Viipurin ortodoksiselle seurakunnalle.
Perhe.
Feodorovan tytär oli taiteilija Ludmila V. Platán (s. Feodorova 5.8.1885 Pietari – 7.2.1944 Helsinki). Hän oli naimisissa Karl Waldemar Platánin (24.10.1890 Pietari – 7.2.1944 Helsinki) kanssa. Heillä ei ollut lapsia. Molemmat saivat surmansa Helsingin pommituksissa 7. helmikuuta 1944.
Madeleine Moreau

Marie-Madeleine Cécile Moreau (1. toukokuuta 1928 Hanoi, Ranskan Indokiina – 10. kesäkuuta 1995 Chuelles) oli ranskalainen uimahypääjä, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
3 metrin ponnahduslaudoissa kilpaillut Moreau saavutti olympiahopeaa Helsingissä 1952 ollen vielä vuonna 2019 ainoa ranskalainen uimahyppyjen olympiamitalisti. Lontoon kesäolympialaisissa 1948 hän sijoittui seitsemänneksi. Vuosina 1947 ja 1950 Moreau voitti Euroopan mestaruuden.
Paula Pope

Paula Jean Myers-Pope (11. marraskuuta 1934 Lackawanna, New York – 9. kesäkuuta 1995 Ventura, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen uimahypääjä ja olympiamitalisti.
Myers, sittemmin Pope, saavutti kerroshypyistä olympiahopeaa Helsingissä 1952 ja Roomassa 1960 sekä olympiapronssia Melbournessa 1956. Roomassa hän saavutti hopeaa myös ponnahduslaudalla. Vuoden 1959 Pan-Amerikan kisoista hän voitti tuplamestaruuden.
Ann Petrén

Ann Louise Maria Petrén (s. 25. toukokuuta 1954 Västerås, Ruotsi) on ruotsalainen näyttelijä. Hän on tehnyt valtaosan urastaan elokuvissa ja televisiossa, mutta myös teatterissa. Näiden lisäksi Petrén on toiminut myös ääninäyttelijänä ja perustanut Boulevardteaternin muiden näyttelijöiden kanssa.
Elämä ja ura.
Ann Petrén on metallurgi Folke Petrénin ja Maud Jacobssonin tytär. Hänen isänisänsä oli juristi, kihlakunnantuomari ja valtiopäivämies Bror Petrén. Hänen isänveljensä oli Ruotsin akatemia jäsen ja Ruotsin suurlähettiläs Sture Petrén. Vuonna 2002 Ann Petrén meni naimisiin muusikko Bengt Bergerin kanssa.
Petrén opiskeli Malmön teatterikorkeakoulunssa. Vuonna 1988 Petrén kiinnitettiin Tukholman kaupunginteatteriin, jossa hän on mm. esittänyt monologia "Vit, rik, fri". Vuonna 2011 Petrén toimi yhtenä "Sommar i P1" -ohjelman juontajista.
Palkintoja ja tunnustuksia.
Vuonna 2002 Petrén sai Ruotsin teatterikriitikoiden yhdistyksen teatteripalkinnon. Seuraava vuonna hänet palkattiin parhaan naispääosan Guldbagge-palkinnolla roolista elokuvassa "Minkä taakseen jättää". Samana vuonna hän sai myös Jarl Kulle-stipendin. Seuraavana vuonna TV4:n elokuvakronikoitsija Nils Petter Sundgren antoi hänelle Guldsolen-palkinnon tämän roolista Anitana elokuvassa "Minkä taakseen jättää". Vuonna 2011 Petrén voitti kahta eri palkintoa: Dagens Nyheterin kulttuuripalkinnon ja Guldbagge-palkinnon parhaasta naispääosasta. Ensimmäisen hän sai erehtymättömästä kyvystään eläytyä ja luoda unohtumattomia hahmoja. Toisen hän voitti roolistaan Jonnana "Happy End". Vuonna 2015 Ruotsin kuningas Kaarle XVI Kustaa palkitsi häntä kuninkaallisella Litteris et Artibus -mitalilla tämän erinomaisesta työstä näyttelijänä. Samana vuonna Petrén sai myös Per Gannevik -stipendin.
Jenny Nowak

Jenny Nowak (s. 20. elokuuta 2002) on saksalainen yhdistetyn hiihtäjä ja mäkihyppääjä. 
Nowak oli mukana Lahden nuorten MM-kilpailussa 2019 naisten mäkihypyn joukkuekilpailussa hopeaa voittaneessa joukkueessa. 
Yhdistetyssä hän on saavuttanut nuorten MM-kilpailuissa kultaa henkilökohtaisessa ja hopeaa joukkuekilpailussa 2020 sekä kultaa joukkuekilpailussa 2022. Nuorten olympialaisissa hän sai henkilökohtaisessa kilpailussa pronssia 2020. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti sekajoukkuekilpailussa hopeaa ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 11:nneksi. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän saavutti sekajoukkuekilpailussa hopeaa sekä oli yhteislähtökilpailussa ja Gundersen-kilpailussa viides. 
Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs kaudella 2021–2022. Ensimmäisen maailmancupin palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Schonachissa helmikuussa 2023. Hän oli kolmas Otepään yhteislähtökilpailussa helmikuussa 2025. Kauden 2022–2023 kokonaiscupissa hän sijoittui kahdeksanneksi, kaudella 2023–2024 seitsemänneksi ja kaudella 2024–2025 kahdeksanneksi. Nowak on voittanut naisten yhdistetyn Alpen Cupin.
Novak aloitti yhdistetyn harjoittelemisen vuonna 2009.
Hemibagrus punctatus

Hemibagrus punctatus on juovamonnien (Bagridae) heimoon kuuluva äärimmäisen uhanalainen kalalaji. Thomas Caverhill Jerdon kuvasi lajin tieteelle vuonna 1849.
Ulkonäkö ja koko.
"H. punctatuksella" on punertavat, pyöreäreunaiset evät. Sillä on useita viiksisäikeitä.
Penisillamiini

Penisillamiini (C5H11SNO2) on aminohappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä Wilsonin taudissa ja raskasmetallimyrkytysten hoitamiseen. Sitä on käytetty myös reuman hoidossa, mutta uudemmat lääkkeet ovat korvanneet sen suurimmaksi osaksi. Penisillamiini kuuluu WHO:n ylläpitämään keskeisimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa penisillamiini on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen ja etanoliin. Penisillamiini on kiraalinen ja optisesti aktiivinen yhdiste. Sen kiertokyky S-enantiomeerille natriumhydroksidiliuoksessa on -63. Lääkeaineena käytettävä enantiomeeri on S eli -enantiomeeri. R-eli -enantiomeeri on myrkyllistä, koska se on pyridoksiiniantagonisti eli se estää pyridoksiinia koentsyyminään käyttävien entsyymien toimintaa.
Penisillamiini muodostaa kelaatteja useiden metalli-ionien esimerkiksi kuparin, sinkin, lyijyn, elohopean ja kullan kanssa. Yhdisteen käyttö Wilsonin taudin hoidossa perustuukin siihen, että penisillamiini muodostaa vesiliukoisen kompleksin kupari-ionien kanssa ja ylimäärä kupari-ioneita poistuu elimistöstä virtsan mukana. Penisillamiinihoidosta on erityisesti hyötyä silloin, kuin potilas kärsii puutteellisesta maksan toiminnasta. Samasta syystä ainetta käytetään myös raskasmetallimyrkytyksissä vastamyrkkynä. Penisillamiinia on myös käytetty vakavan reuman hoidossa, koska se kelatoi kupari-ioneita, lisää kollageenin biosynteesiä ja vaikuttaa ihmisen elimistön immuunivasteeseen. Aineen suhteellisen suuren myrkyllisyyden ja osittain kiistanalaisen tehokkuuden vuoksi sen käytöstä reuman hoidossa on nykyään pääasiassa luovuttu.
Haittavaikutukset.
Penisillamiinilla on useita haittavaikutuksia. Tyypillisimmät haittavaikutukset ovat iho-oireet kuten ihottuma, kuumeilu ja huonovointisuus. Näitä esiintyy 10–3 %:lla potilaista. Vakavimpia penisillamiinin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat myastenia gravis, munuaistoksisuus ja luuydintoksisuus. Luuydinsupressio vähentää verisolujen tuotantoa. Haittavaikutukset voivat olla niin vakavia, että hoito joudutaan lopettamaan.
Valmistus.
Penisillamiinia voidaan valmistaa penisilliinistä ja se on useiden penisilliinien aineenvaihduntatuote. Teollisesti sitä valmistetaan tyypillisesti prosessilla, jonka ensimmäinen vaihe on isobutyraldehydin, rikin ja ammoniakin välinen reaktio. Reaktiossa muodostuu 5,5‐dimetyyli‐2‐isopropyltiatsoliinia, joka reagoi vetysyanidin kanssa 4-syano-5,5‐dimetyyli‐2‐isopropyltiatsoliini. Tämä tuote hydrolysoidaan happamissa olosuhteissa penisillamiiniksi. Tuote on raseeminen seos, josta enantiomeerit erotetaan resoluution avulla.
Tatjana Volosožar

Tatjana Andrejevna Volosožar (, ; s. 22. toukokuuta 1985 Dnepropetrovsk, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalaissyntyinen, uransa huippuvuosina Venäjää edustanut taitoluistelija. Hän on voittanut joukkuekilpailussa olympiakultaa sekä pariluistelussa olympiakultaa, maailmanmestaruuden ja neljä Euroopan-mestaruutta. Hänen parinaan ovat luistelleet Ukrainan edustajina Petr Hartšenko ja Stanislav Morozov sekä Venäjän edustusvuosina Maksim Trankov.
Ura.
Volosožar osallistui 2000-luvun alussa Petr Hartšenkon parina juniorien maailmanmestaruuskilpailuihin neljä kertaa ja sijoittui parhaimmillaan viidenneksi vuonna 2004. Samana vuonna pari voitti aikuisten Ukrainan-mestaruuden. Vuonna 2003 he sijoittuivat aikuisten EM-kilpailuissa seitsemänneksi ja MM-kilpailuissa 17:nneksi. Vuonna 2004 he olivat MM-kilpailuissa sijalla 14.
Kaudelle 2004–2005 Volosožarin pariksi tuli Stanislav Morozov. He voittivat ensimmäisellä kaudellaan Ukrainan-mestaruuden sekä sijoittuivat EM-kilpailuissa viidenneksi ja MM-kilpailuissa kymmenenneksi. Vuonna 2006 he sijoittuivat Torinon olympialaisissa 12:nneksi ja saman vuoden MM-kilpailuissa jälleen kymmenenneksi. Vuoden 2007 saavutuksia olivat Ukrainan-mestaruus, EM-kilpailujen viides sija ja MM-kilpailujen neljäs sija. Vuonna 2008 Volosožar ja Morozov voittivat Ukrainan-mestaruuden sekä sijoittuivat EM-kilpailuissa neljänneksi ja MM-kilpailuissa yhdeksänneksi. Vuoden 2009 EM-kilpailuissa he sijoittuivat neljänneksi ja saman vuoden MM-kilpailuissa kuudenneksi. Vuoden 2010 tuloksia olivat Ukrainan-mestaruus, neljäs perättäinen nelossija EM-kilpailuissa ja kahdeksas sija Vancouverin olympialaisissa. Paria valmensi viimeisinä vuosina saksalainen olympiamitalisti ja maailmanmestari Ingo Steuer.
Morozovin lopetettua uransa Volosožar siirtyi EM-mitalisti Maksim Trankovin pariksi edustamaan Venäjää. Vuonna 2011 Volosožar ja Trankov voittivat Venäjän-mestaruuden ja saavuttivat MM-hopeaa. Vuonna 2012 he voittivat Euroopan-mestaruuden mutta jäivät MM-kilpailuissa niukasti hopealle oltuaan lyhytohjelmassa vasta kahdeksantena ja noustuaan vapaaohjelman parhaalla suorituksella ylemmäs. Vuonna 2013 he voittivat Venäjän-mestaruuden, Euroopan-mestaruuden, maailmanmestaruuden ja Grand Prix -finaalin. Vuonna 2014 he voittivat Euroopan-mestaruuden ja Sotšissa olympiakultaa. Olympialaisissa he voittivat pariluistelukullan lisäksi joukkuekilpailun kultaa Venäjän joukkueessa.
Volosožarilta jäi kausi 2014–2015 väliin Morozovin olkapäävamman takia. Vuonna 2016 he voittivat vielä Venäjän-mestaruuden ja neljännen Euroopan-mestaruutensa. MM-kilpailuissa he jäivät kuudenneksi. Paria valmensivat Nina Mozer ja Volosožarin entinen luistelupari Stanislav Morozov.
Yksityiselämä.
Volosožar ja Trankov avioituivat elokuussa 2015. Heille syntyi tytär helmikuussa 2017.
Jättiläismaakotilot

Jättiläismaakotilot eli akaattikotilot eli jättietanat (Achatinidae) on kotiloheimo, jonka lajeja tavataan Saharan eteläpuolisessa Afrikassa.
Luokittelu.
Jättiläismaakotilot jaetaan 12 alaheimoon, minkä lisäksi on pari sukupuuttoon kuollutta sukua ilman alaheimoa:
Chilonopsis

Chilonopsis on sukupuuttoon kuollut jättiläismaakotiloiden (Achatinidae) heimoon kuuluva kotilosuku.
Lajit.
Sukuun kuuluu 8 lajia:
Summeri

Summeri on ääntä tuottava koje, joka voi olla mekaaninen, sähkömekaaninen tai pietsosähköinen. Sen tyypillisiä käyttötarkoituksia ovat hälyttimet, ajastimet ja käyttäjän merkinannon, kuten hiiren napsautuksen tai näppäimen painalluksen, vahvistusmerkki. 
Historia.
Sähkömekaaniset.
Joseph Henry keksi sähköisen summerin vuonna 1831. Niitä käytettiin eniten varhaisissa ovikelloissa, kunnes ne väistyivät 1930-luvun alussa pehmeämmän äänensävyn musikaalisten merkkiäänten tieltä. 
Pietsosähköiset.
Japanilaiset valmistajat keksivät pietsosähköisen summerin (kutsutaan myös pietsosummeriksi), jota käytettiin monissa tuotteissa 1970-80-luvuilla. Tämä edistysaskel oli pääosin japanilaisten valmistajien yhteistyössä tekemien ponnistusten ansiota. Ne perustivat vuonna 1951 bariumtitanaatin sovellusten tutkimustoimikunnan, mikä mahdollisti valmistajien toimimisen täydessä yhteistyössä, jolloin syntyi useita pietsosähköisiä keksintöjä.
Tyypit.
Sähkömekaaniset.
Varhaiset summerit perustuivat sähkömekaaniseen järjestelmään, joka oli samanlainen kuin sähköisissä soittokelloissa: ainoastaan kumistin puuttui. Summereissa voitiin käyttää relettä, joka oli yhdistetty katkaisemaan oma käyttövirtansa, mikä aiheutti kosketinten pirisemisen. Nämä kojeet kiinnitettiin usein seinään tai kattoon, jolloin niitä voitiin käyttää kaikukoppina. Englanninkielinen sana "buzzer" on peräisin sähkömekaanisten summereiden rahinasta. 
Mekaaniset.
Mekaanisia summereita käytetään esimerkiksi ovikelloissa ja sähköiskua jäljittelevinä, kätellessä käytettävinä pilailuvälineinä (englanniksi joy buzzer). 
Pietsosähköiset.
Pietsosähköistä summeria voidaan ohjata värähtelypiirillä tai muulla äänisignaalin lähteellä, ja siinä käytetään pietsosähköistä äänenvahvistinta. Napsahdus, pirinä ja piippaus ovat yleisiä ääniä, joita käytetään ilmaisemaan, että painiketta on painettu. 
Pietsosähköinen summeri on riippuvainen kaikukopan resonanssista tai Helmholtzin resonanssista tuottaakseen kuultavissa olevan piippauksen. 
Nykyaikaiset sovellukset.
Vaikka tekniikan kehitys on tehnyt summereista epäkäytännöllisiä, niille ja niiden kaltaisille virtapiireille on yhä käyttöä. Nykypäivän käyttökohteita ovat esimerkiksi:
Azurina

Azurina on koralliahventen heimoon kuuluva kalasuku. Se on kuvattu tieteelle vuonna 1898.
Lajit.
Sukuun kuuluu seuraavat kaksi lajia:
Bjarne Axelsen

Bjarne Axelsen (s. 1974) on tanskalainen pöytäjääkiekkoilija ja Kansainvälisen pöytäjääkiekkoliiton ITHF:n presidentti. Hän edustaa Katran-nimistä seuraa. Axelsen on tällä hetkellä pöytäjääkiekon maailmanrankingissa sijalla 56.
Ura.
Axelsen aloitti pelaamisen vuonna 1989. Ensimmäisen virallisen turnauksensa hän pelasi ollessaan 15 vuoden ikäinen. Vuonna 2007 hän voitti Swiss Openin. Vuotta myöhemmin Axelsen voitti Aarhus Openin finaaleissa tanskalaisen Anette Engelin. Vuoden 2009 Slovenia Open-kilpailuista Axelsen voitti hopeaa hävittyään finaalin kroatialaiselle Kristijan Curkovicille. Slovania Open 2010 oli puolestaan edellisen vastakohta; Axelsen pokkasi kullan Curkovicin jäädessä toiselle sijalle. Ruotsinmestaruuskilpailuissa vuonna 2011 Axelsen pääsi kymmenen parhaan joukkoon. Axelsen voitti Slovenia Openin jo toisen kerran perätysten vuonna 2011, tällä kertaa finaalissa tšekkiläisen Michal Zunkan. Vuonna 2012 Axelsen voitti Istra Openin, kun finaalissa kaatui Bernard Rjavec. Axelsenin kenties tunnetuin vastustaja Kristijan Curcovic voitti kilpailuista pronssia. Curcovic voitti Axelsenin jälleen kerran Slovenia Openissa 2012 Anze Bozicin voittaessa pronssia. Norway Openissa 2013 Axelsen voitti pronssia. Vuotta myöhemmin Axelsen voitti samaisesta kilpailusta hopeaa. Eniten pisteitä Axelsen on saanut vuoden 2011 ruotsinmestaruuskilpailuista (815).
Espoon sairaala

 
Espoon sairaala on Länsi-Uudenmaan hyvinvointialueen sairaala, joka sijaitsee Karvasmäen kaupunginosassa. Sairaala aloitti toimintansa 7. maaliskuuta 2017. Sairaala korvasi Puolarmetsän ja Muuralan sairaalat, Jorvin terveyskeskusosastot ja Kauniaisten ja Kirkkonummen terveyskeskussairaalat.
Espoon sairaalan vieressä sen itäpuolella on HUS-yhtymän Jorvin sairaala. Sairaalat ovat tiiviissä yhteistyössä, ja HUS on vuokrannut Espoon sairaalasta tiloja käyttöönsä. Espoon ja Jorvin sairaaloiden välillä on katettu kulkuyhteys ja sairaaloiden yhteiset pysäköintitilat ovat Espoon sairaalan yhteydessä. Sairaala-aluetta kutsutaankin Jorvin sairaalakampukseksi.
Sairaalan osastot.
Espoon sairaalassa on 270 potilaspaikkaa sekä viisi osastoa. Sairaala on erikoistunut ikääntyneiden Espoon, Kauniaisten ja Kirkkonummen asukkaiden hoitoon ja kuntoutukseen. 
HUS:ille vuokratut tilat.
Kun Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin Kätilöopiston sairaalan synnytystoiminta loppui sairaalarakennuksen sisäilmaongelmien takia lokakuussa 2017, ohjattiin Kätilöopiston synnytykset aluksi Jorvin sairaalaan ja Naistenklinikalle. HUS vuokrasi Espoon sairaalasta käyttöönsä korvaavia tiloja, joihin tehtiin tarvittavat muutostyöt. Synnytykset ja synnyttäneiden vuodeosastot Jorvin sairaalasta siirtyivät Espoon sairaalaan helmikuussa 2018; Jorviin jäi yksi synnyttäneiden vuodeosasto.
Taide.
Espoon sairaalassa on panostettu taiteeseen, sairaalassa on useita tilausteoksia ja lisäksi töitä Espoon modernin taiteen museon Emman kokoelmista. Muun muassa sairaalan pääsisäänkäynnin lähellä on Oona Tikkaojan ulkoveistos "Helix" ja sairaalan sisääntuloaulassa Hanna Vihriälän lasiteos "Ketohanhikki". Sairaalan taidehankinnat valmistuivat vuonna 2017 Sairaalakampuksella on myös varhaisempaa taidetta: Jorvin sairaalan ajorampin vieressä on Auli Korhosen teos "Healing Spirit and Water" (2006) ja Espoon sairaalan ja Keinumäen koulun välisellä nurmialueella on Barbara Tieahon teos "Elon kaaret" (1999).
Pöytäjääkiekon maailmanranking

Pöytäjääkiekon maailmanranking (engl. "ITHF World Ranking") on International Table Hockey Federationin ylläpitämä ranking-lista maailman parhaista pöytäjääkiekkoilijoista. Listan vanhimmat versiot ovat vuodelta 1989. Rankingissa on noin 12100 pelaajaa.
Pisteytys.
Jokaiselta pelaajan pisteisiin lasketaan viisi parasta turnausta. Turnaukset, jotka ovat kaksi vuotta vanhoja, menettävät arvoaan pikku hiljaa. Kuusi vuotta vanhat turnaukset ovat pelaajalle arvottomia.
Rankingit.
Vuoden 2018 ranking-lista.
Tilanne 1. tammikuuta (TOP 10)
"+/- = Sijoituksen muutos viime vuodesta."
Vuoden 2017 ranking-lista.
Tilanne 1. tammikuuta (TOP 10)
Takkahuone

Takkahuone on oleskelutila, jonka keskeisenä elementtinä on avotakka tai takkauuni. Se voi toimia olohuoneen rinnalla asunnon toisena oleskeluhuoneena tai liittyä hotellin tai muun majoitusrakennuksen saunatiloihin.
Historiaa.
Takkahuoneita () rakennettiin Pohjoismaissa 1950-luvulta alkaen pientaloihin usein kellarikerrokseen niin, ettei niissä välttämättä ole lainkaan ikkunaa. Seinät ovat tyypillisesti puupaneloidut ja seiniä kiertää kulmasohva, pehmustettuja lavereita tai muita mukavia istumapaikkoja. Takkahuone saatettiin sisustaa rustiikkityylisesti, varustaa baarikaapilla ja somistaa esimerkiksi lomamatkojen matkamuistoilla. Takkahuoneet olivat suosituimmillaan 1960- ja 1970-luvuilla, jolloin niitä käytettiin pientalon varsinaisen olohuoneen sijasta perheen vapaamuotoiseen oleskeluun ja television katsomiseen. 
Suomessa takkahuone on usein saunan yhteydessä ja voi samalla toimia saunan pukuhuoneena. Kotien lisäksi myös hotellisaunojen ja yritysten edustussaunojen oleskelutilat ovat usein takkahuoneen kaltaisia tulisijoineen ja tarjoilumahdollisuuksineen. Niistä voi olla pääsy uima-altaalle, parvekkeelle tai patiolle vilvoittelemaan.
Myös kesämökin tai muun loma-asunnon pääasiallista oleskelutilaa saatetaan kutsua takkahuoneeksi.
Nykyisin pientalojen takkahuoneita muutetaan usein muuhun käyttöön, kuten kodinhoitohuoneeksi, vierashuoneeksi, kotiteatteriksi, lasten leikkihuoneeksi tai nuorten vapaa-ajanhuoneeksi ().
Preeriamesiangervo

Preeriamesiangervo eli preeria-angervo ("Filipendula rubra") on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon ja tuoksuangervojen ("Filipendula") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ruohovartinen kasvilaji, joka on kotoisin Yhdysvaltojen itäosista.
Preeriamesiangervo voi kasvaa 150–250 senttimetriä korkeaksi ja on kasvutavaltaan pysty. Sen lehdet ovat väriltään kirkkaanvihreitä ja muodoltaan parilehdykkäisiä. Kussakin lehdessä on seitsemästä yhdeksään puikeanmuotoista lehdykkää. Päätölehdykät ovat epätavallisen suuria, 10–20 cm pitkiä. Preeriamesiangervon kukinto on useista pienistä kukista koostuva huiskilo. Kukat ovat väriltään vaaleanpunaisia, ja preeriamesiangervo kukkii kesä–elokuussa.
Preeriamesiangervoa käytetään koristekasvina. Se sopii täyteen auringon valoon tai puolivarjoon kosteille kasvupaikoille, kuten purojen tai lampien reunoille. Preeriamesiangervo on kuitenkin melko suurikokoinen laji, mutta näyttävä, etenkin suurempina kasvustoina. Preeriamesiangervo ei koostaan huolimatta yleensä tarvitse tukemista.
Bob Martinson

Bob Martinson (s. 19. elokuuta 1952 Bismarck, Pohjois-Dakota) on yhdysvaltalainen poliitikko. Hän kuuluu Yhdysvaltain republikaaniseen puolueeseen.
Eva Frantz

Eva Frantz (s. 1980) on suomalainen ruotsiksi kirjoittava toimittaja ja jännityskirjailija. Hän on opiskellut Helsingin yliopiston Svenska social- och kommunalhögskolanissa.
Toimittajana.
Frantz asui lapsuutensa Helsingin Kaarelassa. Hän on Yle Vegan toimittaja. Hän on toiminut kanavalla muun muassa toimittajana, juontajana, musiikkitoimittajana ja verkkotoimittajana. Hän tekee muun muassa Vegan toisen toimittajan Hannah Norrenan kanssa "Norrena &amp; Frantz" -nimistä ihmissuhteita käsittelevää podcastia. Lisäksi hän ollut Svenska Ylen toinen euroviisukommentaattori ja "Euroviisaat"-ohjelman juontaja vuodesta 2012 alkaen. Hänen työparinsa Eurovision laulukilpailuissa on Johan Lindroos.
Kirjailijana.
Frantz on dekkari- ja lastenkirjailija. Hänen esikoisteoksensa "Sommarön" ilmestyi 2016. Myöhemmistä kirjoista "Anna Glad" -dekkarit on julkaistu ja käännetty Virossa ja Ruotsissa, lastenkirjat Ruotsissa, Britanniassa, Tanskassa ja Venäjällä. Frantzin neljäs teos "Kahdeksas neito" sai vuonna 2019 Vuoden johtolanka -palkinnon. Hän on ensimmäinen palkinnon saanut suomenruotsalainen kirjailija. Romaani "Osasto 23" ("Hallonbacken") on sovitettu televisiosarjaksi, joka julkaistiin joulukuussa 2023.
Yksityiselämä.
Frantz on naimisissa ja perheeseen kuuluu kolme lasta. He asuvat Espoossa.
Dinah Abrahamson

Dinah Abrahamson (1954 Omaha, Nebraska – 17. joulukuuta 2013 Brooklyn, New York) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja kirjailija. Hän kuului Yhdysvaltain republikaaniseen puolueeseen.
Tamworth (Staffordshire)

Tamworth on noin asukkaan kaupunki ja asukkaan kaupunkipiiri Staffordshiren kreivikunnassa läntisessä Keski-Englannissa, lähellä Länsi-Midlandsin metropolikreivikunnan rajaa. Se sijaitsee keskellä maaseutua ja entistä hiilikaivosaluetta, Tame- ja Ankerjokien yhtymäkohdassa. Kaupungissa on maatalousteknologian tuotantoa sekä tekstiili- ja alumiiniteollisuutta.
Tamworthin historiallinen keskus ja Ankerjoen pohjoispuolelle ja Tamejoen länsipuolelle jäävä osa kaupunkipiiristä sijaitsevat Staffordshiren historiallisessa krevikunnassa. Muu osa kaupunkipiiristä sijaitsee puolestaan Warwickshiren historiallisessa maakunnassa.
Anglosaksien Merciaa 700-luvulla hallinnut Offa rakensi Tamworthin paikalle linnan, jonka ympärille syntyi asutusta. Keskiajalla Tamworth kasvoi torinsa ansiosta ja sai kaupunkioikeudet vuonna 1560. Nykyisen linnan rakensivat normannit, ja se korjattiin perusteellisesti Jaakon aikakaudella (1603–1625).
Tomas Polus

Tomas Polus (1634 Tallinna – 24. maaliskuuta 1708 Tukholma) oli ruotsalainen valtiomies ja diplomaatti. Vuodesta 1671 alkaen hän toimi kuningatar Hedvig Eleonooran neuvonantajana.
Poluksen kunniaksi on rakennettu muistomerkki Tukholmassa sijaitsevaan Solnan kirkkoon.
M.O.N.T (yhtye)

M.O.N.T (Members Of the National Team, ) on kolmejäseninen eteläkorealainen K-pop-yhtye, jonka oli 4.1.2019 ilmestynyt "Going Up". Ennen sitä yhtye julkaisi singlen "Sorry" 19.5.2017. Yhtyeen fanikunta tunnetaan nimellä Mint. Yhtyeen levy-yhtiönä on Fly Music Entertainment.
Eva Hög

Eva Alina Hög (4. maaliskuuta 1928 Pietarsaari – 7. kesäkuuta 2023 Pedersöre) oli suomalainen maastohiihtäjä ja kilpapyöräilijä. Hänen seuransa oli Pedersöre Pojkarna ja Gamlakarleby IF.
Hög sijoittui Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 10 kilometrin hiihdossa 17:nneksi.
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailuissa Hög saavutti vuonna 1959 Kajaanissa mestaruuden sekä viidellä että kymmenellä kilometrillä.
Pyöräilyssä Hög saavutti viisi suomenmestaruutta. Vuonna 1960 hän voitti 50 kilometrin maantieajon, aika-ajon ja 3 kilometrin rata-ajon. Vuonna 1961 voitot tulivat 50 kilometrin maantieajosta ja 3 kilometrin rata-ajosta.
Meliden pengersilta

Meliden pengersilta () on Luganojärven poikki Etelä-Sveitsissä rakennettu silta. Se on ainoa maayhteys Ticinon kantonin eteläisimmästä osasta maan muuhun osaan. Siltaa pitkin kulkee moottoritie A2, valtatie 2, rautatie sekä jalankulun ja pyöräilyn väylä. Sillassa on kaksi juoksutusaukkoa, toinen järven keskivaiheilla ja toinen kapeampi sillan itäpäässä.
Silta sijaitsee Meliden ja Bissonen kuntien alueella.
Historiaa.
Tiesilta otettiin käyttöön vuonna 1847.
Gotthardin rautatie rakennettiin penkereelle 1-raiteisena vuonna 1874. Rata sähköistettiin vuonna 1922 ja muutettiin 2-raiteiseksi vuonna 1965.
Valtatien rinnalle rakennettiin moottoritie 1960-luvun lopulla.
Pöytäjääkiekon maailmanmestaruuskilpailut

Pöytäjääkiekon maailmanmestaruuskilpailut järjestetään joka toinen vuosi. Eniten avoimen sarjan mestaruuksia on ruotsalaisella Hans Östermanilla (3). 
Vuoden 2009 kilpailut.
Vuoden 2009 pöytäjääkiekon MM-kisoissa Unkarissa kilpaili edustajia 16 maasta. Kisoissa Suomi saavutti sekä avoimen että juniorien sarjan maailmanmestaruuden.
Vuoden 2011 kilpailut.
Vuoden 2011 MM-kilpailut järjestettiin Suomessa kesäkuussa, jossa Roni Nuttusen (2007–2011) valtakausi päättyi finaalitappioon venäläiselle Oleg Dmitritšenkolle. Avoimen joukkuemestaruus meni Venäjälle, kun he päihittivät Suomen finaalissa ylivoimaisesti. Juniorien maailmanmestaruus puolestaan meni kolmoisvoiton ottaneelle Venäjälle, kun ykkös- ja kakkossijan valtasivat ”Pietarin paholaiset” järjestyksessään Maksim Borisov ja Oleg Dmitritšenko. Kolmanneksi sijoittui Pavel Gorodnitski. Paras suomalainen oli Teemu Koskela (5.), joka putosi niukasti puolivälierissä tšekkiläiselle Patrik Petrille. Muut suomalaispelaajat olivat Petrus Miettinen (6.), Antti Vuononsola (11.) ja Jan Pelkonen (12.). Juniorien joukkuekisassa Suomi otti hopeaa, kun hävisi finaalissa Venäjälle. Naisten sarjassa Maria Jalbatševa Venäjältä voitti, virolainen Maria Saveljeva oli toinen ja Minerva Martiskainen Suomesta otti pronssia. Muut suomalaiset naisten sarjassa pelanneet olivat Maria Leivo (6.), Netta Jousi (10.) ja Anu Lehtinen (16.) Naisten joukkuekisassa Suomi otti kultaa voittaen Venäjän. Veteraanien sarjassa Janne Kokko hävisi niin ikään venäläiselle Dmitri Petroville. Muut suomalaiset veteraanisarjassa pelanneet olivat Jari Sahlgren (5.), Petteri Sevon (8.) ja Jari Eskelinen (21.). Veteraanien joukkuekisassa Suomi oli kolmas, kun Venäjä valloitti kullan Ruotsin ollessa hopealla.
Luettelo pöytäjääkiekon maailmanmestareista.
"lähde"
Tremblay-en-France

Tremblay-en-France on kunta Pariisin metropolialueen koillisosassa Ranskassa. Siellä asuu noin 37 000 ihmistä.
Tremblayssa sijaitsee Air Francen pääkonttori.
Koulutus.
Tremblay-en-Francessa on 12 esikoulua ("écoles maternelle"s), 13 alakoulua ("écoles élémentaire"s), kolme yläkoulua ("collèges") sekä kaksi lukiota ("lycées").
Amy Robsart

Amy Robsart oli englantilainen aatelisrouva, varakkaan norfolkilaisen maanomistajan tytär. Hän oli naimisissa Robert Dudleyn kanssa vuodesta 1550 alkaen traagiseen kuolemaansa asti vuonna 1560. Amy Robsart oli kotona Cumnorin kartanossa ilman palvelijoitaan, ja hänet löydettiin portaiden alapäästä kuolleena, niskat murtuneena. Kuolinsyyntutkimuksen mukaan tapaus oli onnettomuus.
Walter Scottin romaanissa "Kenilworth" vuodelta 1820 kuvataan Amy Robsartin, Robert Dudleyn ja kuningatar Elisabet I:n kolmiodraamaa ja Amyn kuolemaa. Tarina ei toista historiallisia tosiasioita oikein, mutta se sai monia turisteja vierailemaan Cumnorissa. Victor Hugo kirjoitti Kenilworthin pohjalta viisinäytöksisen näytelmän "Amy Robsart".
Acipenser

Acipenser on sampien heimoon (Acipenseridae) kuuluva kalasuku, yksi heimon neljästä nykyisestä suvusta. Siihen kuuluu 17 lajia, joita tavataan Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa.
Wuerhosaurus

Wuerhosaurus (suom. "Wuerhon lisko") oli suuri kasvinsyöjädinosaurus, joka eli myöhäisellä jurakaudella tai varhaisella liitukaudella 154–144 miljoonaa vuotta sitten. Sen fossiileja on löydetty pääosin Mongoliasta ja Kiinasta. Ravintonaan se käytti luultavasti matalia kasveja.
Fossiilit.
"Wuerhosaurus" on tällä hetkellä tunnetuin Kiinasta löydetty stegosaurilaji. Siitä on löydetty vain luurangon osia ja irrallisia paloja. Kalloa ei ole vielä löydetty, joten dinosauruksen tarkka ulkonäkö on vaikea kuvata. Lajin kuvaili ensimmäisenä Dong Zhiming vuonna 1973.
Kuvaus.
"Wuerhosaurus" kasvoi noin 8–9 metrin pituiseksi ja oli noin 1,8 metriä korkea. Se painoi noin neljä tonnia.
Laatat.
"Wuerhosauruksen" laatat olivat pareittain, toisin kuin tavallisella stegosauruksella. On myös mahdollista, että sillä oli häntäpiikit, mutta tämä on epävarmaa, sillä löydettyjen luun osien määrä on rajallinen.
Ann Todd

Ann Todd (24. tammikuuta 1909 Hartford, Cheshire – 6. toukokuuta 1993 Lontoo) oli englantilainen näyttelijätär.
Todd teki monia rooleja eri elokuvissa, joista tunnetuimpia lienevät petollisen äitipuolen rooli Seth Holtin kauhuelokuvassa "Pelon tunne", sekä rooli Gregory Peckin vaimona Alfred Hitchcockin elokuvassa "2 pisaraa viiniä".
Todd oli naimisissa kolmesti. Hänen kolmas aviomiehensä oli ohjaaja David Lean vuosina 1949–1957. Myös kaksi aikasempaa liittoa päättyivät eroon.
Todd kuoli Lontoossa sydänkohtaukseen 6. toukokuuta 1993.
Agnethe Davidsen

Agnethe Davidsen (29. elokuuta 1947 Nuuk – 25. marraskuuta 2007 Nuuk) oli grönlantilainen ministeri ja Nuukin pitkäaikainen pormestari. Politiikassa Davidsen edusti sosialidemokraattisen Siumut-puoluetta. 
Vuonna 1983 Davidsen nousi Hans Pavia Rosinging sijaisena Grönlannin parlamenttiin. Myöhemmin samana vuonna hänet valittiin sosiaaliasioiden ministeriksi, ja hän oli ensimmäinen naisministeri. Vuonna 1984 Grönlannin hallitus kaatui kalastussopimuksen epäonnistumiseen, eikä Davidsen saanut seuraavissa vaaleissa uusittua paikkaansa parlamentissa. 1989 hänet valittiin Nuukin kaupunginvaltuustoon, ja hän toimi toisena apulaispormestarina, 1991 hänestä tuli ensimmäinen apulaispormestari, ja 1993 hänet valittiin Nuukin pormestariksi 
Vuonna 1997 Margareeta II aateloi hänet Dannebrogin ritarikuntaan.
Hélène Ségara

Hélène Ségara (alk. Hélène Aurore Alice Rizzo; s. 26. helmikuuta 1971 Six-Fours-les-Plages, Ranska) on ranskalainen laulaja, jonka ensimmäinen albumi julkaistiin vuonna 1993. Hän on myös esiintynyt musikaalissa "Notre Damen kellonsoittaja".
Elämä.
Nuoruus.
Hélène Ségara syntyi Six-Fours-les-Plagesissa vuonna 1971. Hänen äitinsä oli armenialainen ja hänen isänsä italialainen. Hänen vanhempansa erosivat, kun hän oli kahdeksanvuotias. Hélène suuntautui musiikkialalle jo varhain, sillä isovanhempiensa innoittamana hän osallistui laulukilpailuihin ja voitti ensimmäisen kilpailunsa 11-vuotiaana. Hän lopetti koulun 15-vuotiaana keskittyäkseen musiikkiuraansa. Ségara lauloi kotiseutunsa baareissa ja ravintoiloissa, kun Joe Dassinin lauluntekijä Claude Lemesle kiinnitti häneen huomionsa ja kannusti jatkamaan.
Ura.
Ségara muutti vuonna 1996 Pariisiin. Vaikean alun jälkeen hän tapaa tuottaja Fabrizio Salvadorin, joka esittelee tämän laulaja Dalidan veljelle, tuottaja Orlandolle. Orlando auttoi Ségaraa uran käynnistämisessä. Hänen ensimmäinen albuminsa oli vuonna 1996 julkaistu "Cœur de verre". Siitä julkaistu single ”Je vous aime adieu” menestyi hyvin.
Ségara haki vuonna 1997 Esmeraldan rooliin Luc Plamondonin ja Richard Coccianten musikaaliin "Notre Damen kellonsoittaja". Osa meni alkujaan israelilais-yhdysvaltalaiselle Noalle, joka kuitenkin vetäytyi näytelmästä keskittyäkseen levyttämiseen. Ségara sai roolin, ja musikaalia alettiin esittää Palais des congrèsissa syyskuusta 1998 alkaen. Näytelmä oli suursuosittu, ja kuuden kuukauden jälkeen se siirtyi Quebeciin, missä se menestyi myös hyvin. Hän kuitenkin joutui jäämään lopulta sivuun osassa, sillä vuonna 1999 havaittu kysta äänihuulissa pakotti Ségaran leikkaukseen ja lepoon.
Ségaran paluualbumi, vuonna 2000 julkaistu "Au nom d’une femme" menestyi hyvin. Siitä julkaistiin singlet ”Il y a trop de gens qui t’aiment” ja ”Elle, tu l’aimes”. Varsinkin ”Il y a trop de gens qui t’aiment” menestyi ympäri Eurooppaa. Ségaran menestys toi hänelle vuonna 2001 Victoires de la Musique -palkinnon vuoden naisartistina. Ségaran kolmas albumi "Humaine" ilmestyi vuonna 2003. Kolme vuotta myöhemmin julkaistussa albumissa "Quand l’éternité..." Ségara esittää aiempaa rockaavampaa ja tummempaa musiikkia. Albumi myi kultaa kolmessa kuukaudessa.
Ségaran viides ja kuudes albumi, "Mon pays c’est la terre" (2008) ja "Parmi la foule" eivät menestyneet aivan yhtä hyvin kuin aiemmat albumit. Hänen seitsemäs albuminsa "Tout commence aujourd’hui" julkaistiin vuonna 2014 ja kahdeksas albumi "Amaretti" vuonna 2016. "Amaretilla" Ségara halusi tuoda esille juuriansa, sillä albumilla on italialaisia kappaleita.
Josh Abramson

Josh Abramson (s. 1981 Baltimore, Maryland, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen yrittäjä ja CollegeHumor-verkkosivuston perustaja. Hän on ollut myös mukana perustamassa t-paitojen suunnittelu-yhtiötä TeePublicia.
Yksityiselämä.
Abramson asuu New Yorkissa. Huhtikuussa 2010 hän meni naimisiin Gabrielle Borden Finleyn kanssa. Vuonna 2022 hän avasi viinibaarin Manhattaniin.
Maria Saveljeva

Maria Saveljeva (s. 1997) on virolainen pöytäjääkiekkoilija, joka edusta "SK Raua"-nimistä seuraa. Hän on pöytäjääkiekon maailmanrankingin parhaiten sijoittunut naispelaaja. Lisäksi hän on Viron toiseksi menestynein pelaaja Jevgeni Lvovin jälkeen.
Saavutukset.
Saveljeva voitti kultaa vuoden 2018 naisten euroopanmestaruuskilpailuissa. Maailmanmestaruuskisoissa vuonna 2011 hän hävisi finaalissa Maria Jalbatševalle.
Helena Šikolová

Helena Balatková (o.s. Šikolová, s. 25. maaliskuuta 1949 Jablonec nad Nisou) on tšekkoslovakialainen uransa päättänyt maastohiihtäjä.
Šikolová voitti Tšekkoslovakian mestaruuden 5 kilometrillä vuonna 1970. Saman vuoden MM-kilpailuissa Vysoké Tatryssa hän oli 10 kilometrillä neljäs ja viestissä viides.
Sapporon olympialaisissa 1972 Šikolová hiihti 5 kilometrillä pronssille, 10 kilometrillä seitsemänneksi ja viestissä kuudenneksi.
Šikolován tytär Helena Erbenová on myös hiihtäjä ja on edustanut Tšekkiä arvokilpailuissa. Hiihtäjä Lukáš Bauer on Šikolován vävy.
Sinosauropteryx

Sinosauropteryx (nimen merkitys: ”kiinalainen liskon siipi”) on sukupuuttoon kuollut Compsognathidae-heimoon kuuluva petodinosaurusten suku, joka eli Kiinassa noin 130–125 miljoonaa vuotta sitten. Se tuli tunnetuksi siitä, että se oli ensimmäinen varmistettu höyhenpeitteinen dinosaurus. 
Ulkonäkö ja koko.
"Sinosauropteryx" kasvoi noin metrin pituiseksi ja 29 senttimetrin korkuiseksi ja painoi noin 2,5 kilogrammaa. Lajilla oli suuhteellisen pitkä häntä verrattuna muun ruumiin kokoon. Se käveli kahdella jalalla ja juoksi nopeasti. Tutkijat uskovat sen juosseen jopa 64 kilometrin tuntinopeudella. Suurin osa sen pituudesta koostui sen hännästä, joka oli pitempi kuin muilla teropodeilla. Lajilla oli koukkukynnet ja niiden käsivarret olivat lyhyet. Lajilla oli pienet hampaat. Se kuului teropodeihin.
Fossiilit.
"Sinosauropteryx" löydettiin ensimmäisen kerran vuonna 1996 Kiinasta, Liaoningin louhokselta. Höyhenpeitteen olemassaolo saatiin selville sen luihin jääneistä untuvamaisista höyheneistä. Tutkijat uskoivat että höyhenet suojasivat sitä kylmyydeltä.
"Sinosauropteryxilla" oli todennäköisesti poikittaisia ​​valkoisia ja oransseja raitoja koko hännän pituudelta, ja sen kaulaa ja selkää peittävät untuvat olivat väriltään punaruskeita tai oransseja. Tutkimus edisti käsitystä dinosaurusten värityksestä. Kyseinen tiimi ei löytänyt solurakenteita, jotka olisivat vastuussa muista väreistä, kuten keltaisesta, purppurasta tai sinisestä. He viittaavat myös siihen, että dinosauruksen solut olisivat saattaneet tuottaa värillisiä pigmenttejä, kuten karotenoideja ja porfyriinejä. 
Elinympäristö.
Sinosauropteryxen elinympäristö koostui märistä metsistä ja järvistiä. Se jakoi yleensä elimympäristönsä muiden samankaltaisen lajien kanssa, esimerkiksi: "Sinocalliopteryxien", "Sinornithosaurus" ja "Tianyuraptorien" kanssa.
Ravinto.
Yksi "Sinosauropteryxin" fossiili näyttää sisältävän liskon jäännöksiä mahassaan. Toisessa fossiilinäytteessä havaittiin sen sisältävän kolmen pienen muun nisäkkään leukojen jäämiä.