tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pirttikylän siltaturma

Pirttikylän siltaturmassa 16. kesäkuuta 1946 riippusillan toinen kannatinvaijeri katkesi kuorma-auton painosta, ja auton lavalla olleet runsaat 30 matkustajaa putosivat Närpiönjokeen. Pirttikylässä, joka on nykyisin Närpiön kaupungin aluetta, tapahtuneessa onnettomuudessa hukkui seitsemän henkilöä.
Onnettomuus.
Kuorma-autonkuljettaja oli viemässä omistamallaan kuorma-autolla suurta seuruetta kirkolle vihkiäisiin. Auton lavan laitoja oli korotettu lisälaidoin matkustajien kuljetusta varten. Hääseurueen suuren koon vuoksi tarvittiin kaksi eri kuljetusta. Ensimmäisellä kerralla kaikki sujui hyvin. Kuljettaja oli epävarma Närpiönjoen ylittävän Rönnbackan riippusillan kestävyydestä ja kehotti matkustajia kävelemään sillan yli. Näin tapahtuikin, ja silta kesti hyvin auton painon.
Toisella kerralla mukana oli runsaat 30 matkustajaa auton saapuessa sillalle kello 12.10. Kuljettaja kehotti taas matkustajia kävelemään sillan yli, mutta hänet vaiennettiin "Aja yli vaan!"" -"huudoin. Auto ajoi hiljaa riippusillalle, jolloin sillan toinen teräsvaijeri petti. Sillan kallistuessa lavalla olleet lensivät veteen. Tavallisesti sillalta oli matkaa veteen 2 metriä, joten pudotus ei ollut kovin suuri. Joen leveys onnettomuuspaikalla oli 20 metriä, ja siinä virtasi edellispäivien sateiden vuoksi melkoisesti vettä. Veden syvyys oli 2,5–3 metriä. Auto jäi killumaan sillalle, ja sen hytissä olleet selviytyivät säikähdyksellä.
Pelastustoimet.
Moni jokeen pudonnut ui rantaan, ja melko pian lähistöltä löytyi kolme soutuvenettä pelastustöihin. Lähin puhelin oli 300 metrin päässä, ja sillä hälytettiin paikalle Ylimarkun (nykyisin Närpiötä) kunnanlääkäri Å. Nybränn ja sairaanhoitaja antamaan tekohengitystä.
Tunnin kuluessa oli saatu yhtä lukuun ottamatta kaikki uhrit ylös joesta, ja lääkärikin saapui paikalle kello 13.15. Viimeinen uhri saatiin ylös kolmen tunnin kuluttua. Onnettomuudessa hukkui seitsemän henkilöä ja osa pelastuneista loukkaantui, mutta ketään ei tarvinnut viedä sairaalaan. Pelastuneiden joukossa oli sulhanen ja morsiamen vanhemmat, mutta sulhasen sisar hukkui.
Syy.
Onnettomuuden syynä oli siltaa kannattaneen teräsvaijerin kuormitukseen nähden riittämätön ankkurointi maahan. Vaijerin päässä ollutta teräskoukkua piti maan sisässä selvästikin liian pieni kivikasa.
Amaryllis

Amaryllis ("Amaryllis belladonna") on Etelä-Afrikasta kotoisin oleva sipulikasvi, jota käytetään myös leikkokukkana. Sen viljely on aloitettu Hollannissa noin vuonna 1620. Puhekielessä amarylliksellä tarkoitetaan usein ritarinkukkien ("Hippeastrum") suvun jaloritarinkukkia eli jouluamarylliksiä.
Tuntomerkit.
Amarylliksen kukkavanat nousevat sipulin sivuista. Kukkavarsi on ontto, ja voi kasvaa jopa metrin mittaiseksi. Lehdet ovat pitkät ja kapeat, lähes kukintovarren pituiset. Kukintovarren kärjissä on 8–10 kellomaisen kukan ryhmä. Väritys vaihtelee vaaleanpunaisesta karmiininpunaiseen ja valkoiseen. Leikkokukkakäytössä varren päähän laitetaan kuminauha tai teippiä estämään varren halkeamista.
Hoito.
Kun kukkavarsi on kasvanut muutaman sentin, aloitetaan kastelu. Sipuli mätänee, jos vettä kaadetaan suoraan sen päälle. Siksi vettä pitää panna aluslautaselle tai sipulin viereen. Amarylliksen lepoaika alkaa toukokuussa ja kukkanuppu alkaa näkyä elo-syyskuussa. Kasvupaikan pitää olla lämmin.
Paavo

Paavo on suomalainen ja virolainen miehen etunimi. Paavo viettää nimipäiväänsä 25. tammikuuta, jolloin on myös Paavalin ja Paulin nimipäivä. Paavon rinnakkaismuotoja ovat Paavali ja Pauli. 
Suomessa nimi on tammikuuhun 2025 mennessä annettu noin 41 470 henkilölle.
Virossa oli 1. tammikuuta 2019 Paavo-nimisiä miehiä 265, joten yleisyydeltään se on 385. miehen etunimi. Eniten nimeä esiintyy Võrumaalla. Sukunimenä Paavo on hieman yleisempi Virossa kuin Suomessa. 
Paavon lempinimi on usein Pave.
Tunnettuja Paavoja.
Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Neuvostoliiton jääkiekon mestaruussarja

Neuvostoliiton jääkiekon mestaruussarja oli Neuvostoliiton jääkiekon pääsarjataso vuodesta 1947 aina vuoden 1991 kevääseen saakka.
Historia.
Ennen vallankumousta Venäjällä suosituin jäällä pelattava pallopeli oli jääpallo, eikä jääkiekkoa suuremmin harrastettu missään. Tästä huolimatta Venäjä liittyi vuonna 1911 kansainväliseen jääkiekkoliittoon, joka oli perustettu vuonna 1908, jäseneksi, mutta erosi pian tämän jälkeen. Vuoden 1917 jälkeen jääkiekko alkoi saavuttaa suosiota erityisesti liikuntatieteiden opiskelijoiden keskuudessa. Vuonna 1932 Neuvostoliitto pelasi otteluita saksalaista työväen urheiluliiton joukkuetta vastaan ja voitti maalein 3-0. Tämän jälkeen alkoi voimakas kehitystyö jääkiekon parissa ja miesten pääsarja aloitettiin 15 vuoden kuluttua. Fyysisen kulttuurin ja urheilun komitea päätti järjestää ensi kertaa mestaruuskauden talvella 1946/1947. Vuonna 1959 sarja siirtyi jääkiekko- ja jääpalloliiton alaisuuteen ja vuonna 1967 aikaisemmin yhdessä toiminut jääkiekko- ja jääpalloliitto eriytyi omiksi lajiliitoikseen. 1. huhtikuuta 1952 Neuvostoliitto liittyi kansainvälisen jääkiekkoliiton jäseneksi. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen liigaa pelattiin vuoteen 1997 saakka kansainvälisenä liigana. Vuonna 1996 käynnistyi Venäjällä oma kansallinen Superliiga, mutta monien entisten neuvostotasavaltojen joukkueilla on yhä omien sarjojensa lisäksi parhaille joukkueille yhteinen liiga.
Keskustan armeijaryhmä

Keskustan armeijaryhmä () oli toisessa maailmansodassa Saksan maavoimien yhtymä, joka oli yksi kolmesta operaatio Barbarossassa Neuvostoliittoon hyökänneestä saksalaisesta armeijaryhmästä. Alkuperäinen Keskustan armeijaryhmä lyötiin operaatio Bagrationissa kesällä ja syksyllä 1944. Keskustan armeijaryhmä nimettiin 15. tammikuuta 1945 uudelleen Pohjoisen armeijaryhmäksi ja armeijaryhmä A uudelleennimettiin Keskustan armeijaryhmäksi. Alkuperäinen Keskustan armeijaryhmä motitettiin Königsbergiin ja tuhottiin 6.–9. huhtikuuta 1945 Königsbergin taistelussa.
Perustaminen.
Armeijaryhmä perustettiin 22. kesäkuuta 1941 nimeämällä uudelleen armeijaryhmä B komentajanaan Fedor von Bock.
Historia.
Saksa ja sen liittolaiset ylittivät 22. kesäkuuta 1941 Neuvostoliiton rajan operaatio Barbarossan alkaessa. Keskustan ryhmän tavoitteena oli puna-armeijan Valko-Venäjän alueen joukkojen lyöminen ja Smolenskin valtaaminen. Tavoitteensa saavuttaakseen ryhmä teki nopean saarrostavan iskun kahdella panssariryhmällä ja tavoitteen tuli olla saavutettuna marraskuun puoleen väliin mennessä. Lisäksi ryhmän tuli tukea pohjoista ja etelän armeijaryhmää.
Marsalkka Fedor von Bockin johtamaan armeijaryhmään kuului hyökkäyksen alkaessa 4. ja 9. armeija sekä 2. ja 3. panssariryhmä sekä niitä tukeva 2. ilma-armeija. Elokuun puoleen väliin mennessä ryhmä oli tuhonnut edessään olleet puna-armeijan joukot Białystokin ja Minskin sekä Smolenskin taisteluissa. Pelkästään Minskistä otettiin noin 300 000 sotavankia.
Hyökkäystä kohti Moskovaa jatkettiin 30. syyskuuta, mutta syksyn sateiden kuravelliksi muuttamilla teillä eteneminen hidastui. Marraskuussa alkoi talvi, joka aiheutti kesävarusteissa olevalle Saksan armeijalle suuria ongelmia. Marraskuun lopulla hyökkäys pysähtyi Kremlin tornien näkyessä.
Puna-armeijan vastahyökkäys alkoi 6. joulukuuta 1941, mikä työnsi 4. huhtikuuta 1942 mennessä armeijaryhmän 200 kilometrin päähän Moskovasta Rževin tasangolle, jolta kuitenkin edelleen kyettiin uhkaamaan Moskovaa. Tasangon hallinnasta käytiin ajoittain kiivaita taisteluita.
Moskovan valtauksen epäonnistumisen jälkeen Keskustan armeijaryhmän komentaja vaihtui. Fedor von Bock sai luovuttaa tehtävänsä Günther von Klugelle, joka toimi komentajana, kunnes loukkaantui lokakuussa 1943. Hänet korvasi Ernst Busch. Hitler alkoi vuoden 1943 lopulla vahvistaa Saksan lännessä taistelleita joukkoja itärintaman kustannuksella, mikä johtui kasvaneesta liittoutuneiden maihinnousun uhasta. Kun Keskustan armeijaryhmä joutui vaikeuksiin kesäkuussa 1944 puna-armeijan hyökkäyksen vuoksi, Buschin tilalle komentajana nimitettiin Walter Model.
Keväällä 1945 Keskustan armeijaryhmä puolusti Ferdinand Schörnerin komennossa Tšekkoslovakiaa ja Oderjoen pohjoista aluetta puna-armeijan Veiksel–Oder-operaatiota vastaan.
Etelän armeijaryhmä

Etelän armeijaryhmä () oli Saksan maavoimien armeijoista koottu yhtymä toisessa maailmansodassa. Armeijaryhmä koordinoi siihen kuuluvien armeijoiden toimintaa. Yhtymä muodostettiin ensimmäisen kerran Puolan offensiivissa, jossa armeijaryhmää johti Gerd von Rundstedt ja esikuntapäällikkönä oli Erich von Manstein.
Tämän jälkeen yhtymä siirrettiin armeijaryhmä A:ksi nimettynä länsirintamalle, jossa se osallistui taisteluun Ranskasta. Armeijaryhmä siirrettiin kevään 1941 aikana miehitettyyn Puolaan valmistautumaan operaatio Barbarossaan. 22. kesäkuuta 1941 se nimettiin uudelleen Etelän armeijaryhmäksi.
Etelän armeijaryhmä oli yksi kolmesta operaatio Barbarossassa Neuvostoliittoon hyökänneestä armeijaryhmästä. Se aloitti hyökkäyksen Romaniasta, Unkarista ja Puolan eteläosista tehtävänään Ukrainan ja Kiovan valloitus sekä Donbassin teollisuusalueiden haltuunotto. Armeijaryhmään kuuluivat aluksi Saksan 1. panssariryhmä ja 6., 11. ja 17. armeijat sekä Romanian 3. ja 4. armeijat.
Talvella 1941–1942 armeijaryhmä asettui puolustukseen Mius-jokea myötäilevälle linjalle. Se valloitti Rostov-na-Donuun kaupungin marraskuussa, mutta joutui pian perääntymään puna-armeijan talvihyökkäyksen alta. Perääntymisen seurauksena von Rundstedt vapautettiin armeijakunnan komentajan tehtävistä 1. joulukuuta 1941 ja komentoon asetettiin Walter von Reichenau, joka kuoli vain kuuden viikon päästä sydänkohtaukseen ja komennon otti Fedor von Bock.
Armeijaryhmä jaettiin 7. heinäkuuta 1942 kahtia muodostaen armeijaryhmät A ja B, joiden tavoitteina oli Kaukasian ja Volgan valloitukset. Stalingradin motin muodostuttua saksalaiset muodostivat nopeasti Erich von Mansteinin komentaman Armeijaryhmä Donin motin vapautusoperaatioon, joka ei kuitenkaan onnistunut. Armeijaryhmä Don otti vastuun myös armeijaryhmä B:n aikaisemmin hallitseman rintaman eteläosasta.
Keväällä 1943 saksalaisten peräännyttyä Rostovista armeijaryhmä B siirrettiin Pohjois-Italiaan Erwin Rommelin komentoon ja armeijaryhmä Don nimettiin uudelleen Etelän armeijaryhmäksi.
Sodan lopulla Etelän armeijaryhmä taisteli Itävallassa ja se oli viimeinen suuri saksalainen sotilasyksikkö, joka antautui liittoutuneille.
Medisiinari

Medisiinariksi kutsutaan lääketieteen opiskelijaa. Medisiinareita ovat kaikki lääketieteen lisensiaateiksi opiskelevat. Yleensä uudet lääketieteen opiskelijat kastetaan medisiinareiksi opintojen alkutaipaleella. Suomesta medisiinareita löytyy Helsingin, Oulun, Tampereen ja Turun yliopistojen lääketieteellisistä tiedekunnista sekä Itä-Suomen yliopiston terveystieteiden tiedekunnasta. Medisiinareiden kattojärjestönä toimii Suomen Medisiinariliitto (SML).
Aiheesta muualla.
Suomen Medisiinariliitto
Barry Gibb

Barry Alan Crompton Gibb (s. 1. syyskuuta 1946 Douglas, Mansaari, Britannia) on brittiläinen popmuusikko ja veljiensä kanssa perustamansa Bee Gees -yhtyeen keulahahmo.
Elämä ja ura.
Barry ja muut Gibbin veljekset varttuivat Britanniassa. He perustivat skiffleyhtyeen Manchesterissa vuonna 1953. Perheen muutettua Australiaan Barry, Maurice ja Robin Gibb perustivat Bee Gees -yhtyeen ja saivat levytyssopimuksen. Barry teki yhtyeen kappaleet, ja yhtye levytti useita albumeja ja nousi suosituksi 1960-luvulla. Yhtyeensä lisäksi Gibb kirjoitti lauluja myös muille artisteille. Suosionsa huipulla veljekset muuttivat Englantiin.
Kun Bee Gees hajosi väliaikaisesti vuonna 1969, Gibb alkoi äänittää sooloalbumia. Se ei kuitenkaan valmistunut ennen kuin veljekset palasivat yhteen. Bee Gees nousi maailmanlaajuiseen suosioon discoelokuvan "Saturday Night Fever – lauantai-illan huumaa" (1977) soundtrackin myötä.
Barry soitti Bee Geesissä kitaraa ja oli pääasiallinen laulaja Robinin ohella. Yhtyeen discokappaleilla Barry lauloi usein falsetissa. Gibb kirjoitti musiikkia myös muun muassa "Grease"-musikaaliin sekä veljelleen Andy Gibbille ja Barbra Streisandille.
Gibbin ensimmäinen sooloalbumi "Now Voyager" julkaistiin vuonna 1984. Sitä seurannutta sooloalbumia ei tehty valmiiksi, mutta joitain sen kappaleita julkaistiin myöhemmin Gibbin veljesten kokoelmalla. Gibb palasi yhteen veljiensä kanssa, ja Bee Gees julkaisi vielä useita albumeja.
Maurice Gibbin kuoltua vuonna 2003 Barry Gibb keskittyi jälleen soolouraansa ja kirjoitti lauluja esimerkiksi Cliff Richardille ja Barbra Streisandille. Vuonna 2006 häneltä julkaistiin demokokoelma ja singlejä.
Vuosina 2013–2014 Gibb teki konserttikiertueita Australiassa, Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Sooloalbumi "In the Now" julkaistiin vuonna 2016. Vuonna 2021 Gibbin bluegrass-albumi "Greenfields: The Gibb Brothers' Songbook, Vol. 1" nousi Yhdysvalloissa Billboard 200:n listasijalle 15 ja Britannian albumilistan kärkeen.
Gibb meni vuonna 1970 naimisiin Linda Grayn kanssa. Heillä on viisi lasta, joista Stephen ja Ashley ovat muusikkoja.
Gibb omisti Johnny Cashin entisen talon, kunnes se tuhoutui tulipalossa vuonna 2007.
Meetvursti

Meetvursti eli metvursti tai meetwursti on pohjoissaksalaista alkuperää oleva maitohappobakteerien avulla valmistettu kestomakkara. 
Meetvursti voidaan valmistaa hienoksi jauhetusta sian-, naudan-, hevosen-, kalkkunan- tai poronlihasta. Meetvurstia voidaan käyttää ruokien mausteena sekä esimerkiksi voileipien päällysteenä muiden leikkelemakkaroiden tavoin. 
Meetvurstin syvänpunaisen värin aikaansaamiseksi makkaraan on joissakin maissa aiemmin käytetty väriaineena karmiinihappoa sisältävää kokenillia, mutta EU on nyttemmin kieltänyt väriaineen käytön makkaroissa.
Meetvurstipötköjen kuori on tehty pitkäkuituisesta paperista, joka on päällystetty nestemäisellä selluloosalla, viskoosilla. Pitkäkuituinen paperi on yleensä peräisin manilahamppukasvista, josta tehtyä paperia käytetään myös muun muassa teepusseissa. Kuori on makkaranvalmistusprosessissa tärkeä osatekijä, sillä sen täytyy päästää kypsytyksen aikana kosteutta läpi mutta samalla säilyttää makkaran paksuus samana.
Tunnetuimpia meetwurstilajeja ovat muun muassa venäläiset ja saksalaiset meetwurstit, mutta Suomessa myös erilaiset kotimaiset meetwurstilajit ovat varsin suosittuja.
Venäläinen meetvursti.
Venäläisen meetvurstin resepti ja valmistusmenetelmä ovat nimensä mukaisesti peräisin Venäjältä, josta ne ovat kulkeutuneet aikoinaan Pietarin kautta Suomeen. Venäläisen meetvurstin valmistukseen käytetään sian-, hevosen- ja naudanlihaa, silavaa, suolaa ja mausteita. Yhden meetvurstikilon valmistukseen käytetään jopa runsas kilo enemmän tuoretta lihaa, sillä valmistuksen aikana makkaran kuiva-ainepitoisuus kasvaa selvästi. Venäläisessä meetvurstissa on voimakas maku, joka syntyy yli viisi viikkoa kestävässä kylmäsavustuksessa. Venäläinen meetvursti on Suomen suosituimpia meetvurstilajeja. Se säilyy hyvin.
Sir Elwoodin hiljaiset värit

Sir Elwoodin hiljaiset värit on vuonna 1988 perustettu ”keskiolutjatsia” soittava yhtye. Yhtye esiintyi ensimmäisen kerran tammikuussa 1989 Helsingissä Kulttuuritalon kuppilassa, ja yhtyeen ensialbumi "Varjoissa vapaan maailman" ilmestyi alkuvuodesta 1991.
Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat ”Viimeisellä rannalla”, "Älä mee", ”Neiti Kevät”, ”Perunamaa” ja ”Suomineito”.
Yhtyeen nykyiset jäsenet ovat Juha Lehti, Juha ”Junnu” Saaresaho, Arttu Leskinen, Jussi Virtanen ja Tuula Penttilä. Kokoonpano on säilynyt vuodesta 1991 lähes muuttumattomana: Jussi Virtanen liittyi yhtyeeseen vuonna 1997 ja saksofonisti Hansu Saarinen siirtyi muihin projekteihin vuonna 2003. Basisti Riku Järvinen kuoli tapaturmaisesti vuonna 2004. Yhtye piti tapahtuneen jälkeen taukoa, mutta päätti jatkaa. Vuonna 2005 basistiksi ryhtyi Pekka ”Puppe” Luomanmäki, jonka tilalle tuli basistiksi Aleksi Aromaa kun yhtye teki "Aamupäivän Errol Flynn" -levyä, joka ilmestyi vuonna 2020. Samalla levyllä soittaa myös Tuula Penttilä. Penttilä ja Aromaa olivat mukana yhtyeen koronaviruspandemian vuoksi siirtyneellä 30-vuotisjuhlakiertueella talvella 2021–2022 ja liittyivät virallisesti yhtyeeseen kesällä 2022. 
Lehti ja Saaresaho esittävät yhtyeen kappaleita Sir Elwood Duo -nimellä. 2013 julkaistiin konserttitallenne "Torstai-ilta Tavastia-klubilla" Sir Elwood Duon keikasta, joka on äänitetty 26. heinäkuuta 2012.
Lehti ja Virtanen perustivat 2014 sivuprojektiyhtyeen nimeltään Sir Elwoodin vieraskirja. Yhtyeessä soittivat Lehden ja Virtasen lisäksi Aleksi Aromaa basso, Kalle Penttilä koskettimet ja haitari, Tuula Penttilä viulu ja kelttiharppu, sekä Lauri Malin rummut. Malin toimi myös yhtyeen levyjen äänittäjänä ja tuottajana. Vieraskirjan ohjelmisto koostui Virtasen säveltämistä Ilpo Tiihosen runoista. Yhtyeen ensimmäinen single "Rannalla" ilmestyi elokuussa 2014 ja ensimmäinen albumi "Sinä iltana sataa" tammikuussa 2015. Toinen albumi "Runoilija" ilmestyi maaliskuussa 2016.
Zen-puutarha

Zen-puutarhaksi () kutsutaan japanilaista puutarhaa, jonka tärkeimpinä elementteinä ovat sora, hiekka, kivet ja toisinaan myös ruoho tai muut elolliset elementit. Tyypillisesti kuivaan puutarhaan eivät kuulu kukkivat kasvit tai puut, sammalta sen sijaan käytetään kyllä. Myös seisova ja virtaava vesi puuttuvat tästä puutarhatyypistä - niiden sijasta vesiaiheita kuvataan usein soran ja kivien asettelulla.
Länsimaissa käytetty nimitys "Zen-puutarha" tulee ajatuksesta, että puutarha olisi tarkoitettu japanilaisten munkkien meditaatiopaikaksi. Japaninkielinen nimi kääntyy kuitenkin "Kuiva puutarha", niitä on muuallakin kuin temppelien yhteydessä ja vastaavasti zen-temppelien yhteydessä on monenlaisia puutarhoja. Tyypillinen meditaatioasento on kasvot kohti seinää, ei puutarhaa.
Rauhoittumisen apuvälineinä voidaan käyttää myös pienoispuutarhoja (vertaa bonsai-puihin). Pienoispuutarha on pieni hiekkarasia, jossa on joitakin kauniinmuotoisia kiviä sekä pienikokoinen harava. Mieli tyyntyy ja meditaatioon keskittyminen helpottuu, kun hiekkaan haravoi kuvioita pienoisharavalla tai sormilla. 
Tunnetuin zen-puutarha on Ryōan-jin eli Rauhallisen lohikäärmeen temppelin yhteydessä Kioton luoteispuolella. Sen mukaan zen-puutarhoja kutsutaan usein nimellä "ryōan-ji" tai "karesansui" (kuiva puutarha).
Musta Pekka

Musta Pekka () on sarjakuvahahmo, joka on saavuttanut mainetta laajalti Mikki Hiiren arkkivihollisena. Hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1925.
Alun perin Musta Pekka tunnettiin nimellä Jopi Jalkapuoli (), mutta 1940-luvulla tekijät eivät halunneet enää kuvata ilkimyksenä amputoitua, kun kotirintamalle oli alkanut palata lukuisia toisen maailmansodan invalidisoimia sotilaita. Myöhemmin piirtäjät väittivät, että puujalka otettiin pois koska piirtäessä oli aina vaikeaa muistaa kumpi jalka oli puinen. Muutaman kerran sarjakuvissa on esitetty, että jalka on yhä tekojalka.
Ilmeisesti poliittisen korrektiuden takia alkujaan Yhdysvalloissa lopetettiin Black Pete -nimityksen käyttäminen. Hahmosta tehtiin pelkkä Pete, ja vanhojen sarjakuvien uusintapainosten puhekuplissa ”black” on korvattu täytesanoilla. ”Big Bad Pete” on nykyisin usein käytetty nimitys Black Pete -hahmolle. Suomessa vuonna 2006 ensimmäistä kertaa näytetyissä "Mikki Hiiren kerhotalo" -tietokoneanimaatioissa Musta Pekka on enää pelkkä Pekka.
Mustan Pekan heilan nimi on Hertta.
Piirrossarjat ja elokuvat.
Hopon poppoo.
"Hopon poppoo" -sarjassa Mustaa Pekkaa kutsutaan pelkästään Pekaksi ja hänellä on sarjassa myös perhe: vaimo Petra, kaksi lasta (PP ja Pipsa) sekä koira nimeltä Ärjy. Pekka on Hessu Hopon naapuri ja keksii aina uusia liikeideoita rahan saamiseksi ja autojen myymiseksi. Pekka omistaa käytettyjen autojen liikkeen ja esittää rehtiä autokauppiasta, vaikka myy huonoja autoja. Pekka ei pidä Hessusta, mutta silloin tällöin ottaa hänet liikekumppanikseen ja ottaa 75 % tuotoista.
Mikin klubi ja Mikin ketkuteatteri.
Pekka esiintyi monta kertaa piirrossarjassa "Mikin klubi" ja omisti klubin. Mikillä oli silti päätösvalta klubilla ja Pekka omistaisi koko klubin vain jos klubi maksaisi vuokran ja talossa olisi yleisö. Mikki antoi Pekan kerran johtaa klubia ja tämä palkkasi henkilökunnaksi pahiksia: juontajana oli Pekka, juorujen kertojana Päätön ratsumies, piirrettyjen avaajana Iso paha susi, vieraiden vastaanottajana Jafar ja pöytävaraajana Ursula. Pekka kuitenkin erotti kaikki työntekijät ja luovutti klubin takaisin Mikille.
"Mikin Ketkuteatteri" -elokuvassa Pekka otti muiden pahisten kanssa klubin haltuunsa. Toimintaa johtivat Jafar, kapteeni Koukku, Haades, Ursula ja Cruella de Vil. Pekka pakeni klubilta muiden ketkujen kanssa kun Mikki vangitsi Jafarin tämän taikalamppuun.
Mikki, Aku ja Hessu: Kolme muskettisoturia.
"Mikki, Aku, Hessu – kolme muskettisoturia" -elokuvassa Pekka toimi Ranskan muskettisoturien kapteenina ja halusi päästä Ranskan kuninkaaksi kuningatar Minnin paikalle. Apunaan hänellä oli luutnantti Heluna ja Karhukopla. Kun kuningatar Minni halusi turvamiehensä, Pekka teki Mikistä, Akusta ja Hessusta musketöörejä. Kun Karhukopla epäonnistui kuningattaren kidnappaamisessa, Pekka aikoi nitistää Mikin, Akun ja Hessun yksi kerrallaan. Pekka kuitenkin epäonnistui tässä ja kärsi nöyryyttävän tappion näitä vastaan.
’Til the Livin’ End

'Til The Livin' End on punk rock -yhtye Zeken tällä hetkellä uusin albumi, joka julkaistiin vuonna 2004. Albumin rajoitettu painos sisältää bonus-DVD:n, jolla on Zeken kolme keikkaa.
Kappaleen "383" ensimmäisen ja kolmannen kitarasoolon on soittanut Chris Johnsen.
Ohjelmistokehitys

Ohjelmistokehitys sisältää ohjelmistojen kehityksen laajemmalla vastuulla kuin pelkkä ohjelmointi, etenkin vaatimusmäärittelyn ja testaamisen osalta. Ohjelmistokehitys on joukko aktiviteetteja kuten uuden kehitys, muokkaus, uudelleenkäyttäminen, uudelleen suunnittelu, ylläpito tai muita aktiviteetteja, jotka johtavat ohjelmistotuotteisiin.
Eräissä yhteyksissä ohjelmistokehittäjä ja ohjelmistosuunnittelija tekevät samanlaisia tehtäviä ja termit voivat tarkoittaa samaa. Eräissä yhteyksissä termit eroavat ja suunnittelijalla on laajempi vastuu kaikkien ohjelmistokomponenttien yhteen toimivuudesta. Lisäksi joissain yhteyksissä termien käyttö voi olla rajatumpaa tarkoittamaan vain tiettyjä asiantuntijoita.
Ohjelmistokehityksen menetelmät.
Ohjelmistokehityksessä on useita suuntauksia. Eräiden väitteiden mukaan perinteiset menetelmät ovat "fiktiota, joka antaa kuvan hallinnasta ja symbolista statusta". Menetelmien sanotaan olevan liian mekaanisia luonteeltaan ollakseen käyttökelpoisia. Perinteisiä menetelmiä on kutsuttu "tavoittamattomiksi ideaaleiksi ja opasteeksi utopistisissa kehitystilanteissa".
Eräitä ohjelmistokehityksen suuntauksia ovat:
Jatkuva toimitus on eräs ohjelmistokehityksen periaate, jossa ohjelmisto pidetään jatkuvasti toimituskelpoisena.
Ohjelmistotuotannon menetelmät.
Ohjelmistokehitys on osa ohjelmistotuotantoa, jossa se on usein viimeisiä vaiheita prosessissa.
Ohjelmistokehitysprosesseihin liittyy seuraavia standardeja:
Ohjelmakoodin uudelleenkäytettävyys (ohjelmiston uudelleenkäyttö, engl. software reuse) tarkoittaa ohjelmistojärjestelmien toteuttamista olemassa olevasta ohjelmistosta tyhjästä tekemisen sijaan. Käsite on peräisin Naton ohjelmistokehityskonferenssista vuonna 1968, jossa käsiteltiin suurten ja luotettavien ohjelmistojärjestelmien kehitystä hallitulla ja kustannustehokkaalla tavalla. Konferenssia pidetään ohjelmistokehityksen alan syntypaikkana.
Verrattaessa ohjelmistoprojektien kehitysmallien tuottavuutta ja laatua vain yksi käytäntö on liittynyt sekä korkeaan tuottavuuteen että alhaiseen virhemäärään: varhaisen prototyypin julkaiseminen. Perinteisten ja joustavampien kehitysprosessien välillä ei välttämättä ole haittaa mahdollisesta konfliktista, koska ne perustuvat johdonmukaisille käytännöille, jotka jossain tapauksissa on suunnattu valintojen välisten erojen käsittelyyn.
Wyatt Earp

Wyatt Berry Stapp Earp () oli yhdysvaltalainen revolverisankari villin lännen aikoina. Earp toimi saluunanpitäjänä, uhkapelurina, lainvalvojana ja myös huijarina. Hänet muistetaan erityisesti Tombstonessa vuonna 1881 käydystä tulitaistelusta.
Elämäkerta.
Wyatt Earp syntyi vuonna 1848 Monmouthissa Illinoisissa sotaveteraanin perheeseen. Earpit muuttivat pian Pellaan Iowaan ja vuonna 1869 Lamariin Missouriin, missä Wyatt työskenteli konstaapelina ja meni naimisiin.
Vaimonsa kuoltua Earpia syytettiin kavalluksesta. Hän lähti Lamarista vuonna 1871 Oklahoman Intiaaniterritorioon velkojaan pakoon, mutta siellä hänet pidätettiin hevosvarkaudesta. Earp maksoi takuusumman ja pakeni. Hän asettui lopulta Peoriaan, Illinoisiin, jossa hänet pidätettiin useista eri rikoksista, joista useimmat liittyivät bordelleihin. Muutettuaan Wichitaan, Kansasiin vuonna 1874 hän jatkoi työskentelyä ilotaloissa todennäköisesti eteisvahtimestarina, ja hänet pidätettiin jälleen useaan otteeseen.
Metsästettyään biisoneita muutaman vuoden ajan Earp aloitti vuonna 1875 työt poliisina Wichitassa Kansasissa. Alle vuoden kuluessa hän oli muuttanut Dodge Cityyn, jossa hänet nimitettiin apulaisseriffiksi. Tästä virasta hän erosi vuonna 1879 ja muutti kolmen veljensä kanssa Las Vegasiin New Mexicoon, mistä he jatkoivat Tombstoneen Arizonaan. Siellä veljekset perustivat kaivoksia ja ostivat tontteja.
Earpista tuli Tombstonen apulaisseriffi kesällä 1880, mutta hän erosi myöhemmin samana vuonna jäätyään ilman ylennystä. Seuraavana vuonna Tombstonen poliisipäälliköksi valittu Virgil Earp otti veljensä apulaisekseen. Wyatt toimi Tombstonessa myös uhkapelurina ja saluunan vartijana.
Syyskuussa 1881 Earpin veljekset kävivät Tombstonessa legendaarisen O. K. Corralin taistelun, jossa Earpien johtama joukko onnistui surmaamaan vastustajansa. Earp todettiin syyttömäksi murhiin ja vapautettiin. Vuoden 1881 lopussa Earpista tehtiin Tombstonen apulaisseriffi.
Wyattin veli Morgan Earp murhattiin Tombstonessa maaliskuussa 1882. Wyatt jätti Arizonan keväällä 1882, muutti ensin takaisin Dodge Cityyn ja sieltä Shoshonen piirikuntaan Idahoon. Sen jälkeen hän siirtyi San Franciscoon Kaliforniaan, missä hän muun muassa tuomitsi vuonna 1896 nyrkkeilyn MM-haastajaottelun ja julisti siinä kiistanalaisen tuomion. Seuraavina vuosina hän asui Alaskassa ja vuodesta 1901 alkaen Los Angelesissa, missä hän kuoli vuonna 1929. Hän elätti itsensä Kaliforniassa työskentelemällä poliisina, uhkapeleillä, kaivostoiminnalla ja kiinteistökaupoilla.
Populaarikulttuurissa.
Earpin legendaa levitti Stuart N. Laken kirjoittama "Wyatt Earp, Frontier Marshal" -elämäkerta (1931), vaikkakin monet kirjan väitteet paljastuivat myöhemmin liioitelluiksi tai valheellisiksi.
Wyatt Earpin elämää on kuvattu noin kymmenessä elokuvassa, joista tuoreimman (2012) pääosassa näyttelee Val Kilmer. Tarinan merkittävin tulkinta on kuitenkin John Fordin ohjaama "Aavikon laki" vuodelta 1946. Suomalaisessa kirjallisuudessa ainakin kirjailija Simo Penttilä on kuvannut Earpia suositussa Punavyö-sarjassaan. Wyatt Earp on esiintynyt pariin otteeseen myös Don Rosan Roope Ankka -sarjoissa.
Maciej Żurawski

Maciej Stanisław Żurawski (s. 12. syyskuuta 1976 Poznań, Puola) on puolalainen jalkapalloilija. 182 senttimetriä pitkän Żurawskin pelipaikka oli hyökkääjä.
Żurawski aloitti uransa 1994 Warta Poznańissa. Vuonna 1998 hän siirtyi Lech Poznańiin ja 2000 Wisła Krakówiin. Glasgow Celticiin hän siirtyi kaudella 2005–2006. Celticissä hän voitti Skotlannin mestaruuden ja Skotlannin Liigacupin. Talvella 2008 Żurawski siirtyi Kreikkalaiseen Larissaan. Hän edusti Larissaa puolitoista vuotta ja oli kaudella 2008–2009 yhdeksällä maalillaan seuran paras maalintekijä. Kesällä 2009 hän siirtyi kyproslaiseen AC Omoniaan.
Puolan maajoukkueessa Żurawski pelasi 72 ottelua ja teki 17 maalia. Hän kuului maajoukkueeseen muun muassa vuosien 2002 ja 2006 MM-kilpailuissa, joissa molemmissa hän pelasi avauskokoonpanossa Puolan kaikissa kolmessa ottelussa, ja EM-kilpailuissa 2008, joissa hän pelasi Puolan ensimmäisessä alkulohko-ottelussa ensimmäisen puoliajan.
KwaZulu-Natal

KwaZulu-Natal on provinssi Etelä-Afrikassa. Se muodostettiin vuonna 1994, kun Natalin provinssi ja KwaZulun bantustan yhdistettiin. Provinssissa on arviolta 11 065 240 asukasta ja sen pinta-ala on 94 361 neliökilometriä. Sen pääkaupunki on Pietermaritzburg ja suurin kaupunki Durban.
Maantiede.
KwaZulu-Natal koostuu kolmesta maantieteellisestä alueesta: alangosta Intian valtameren rannikolla sekä kahdesta vuoristoisesta alueesta, Lohikäärmevuorista ja Lebombovuorista. Provinssin läpi virtaa Tugelajoki.
Historia.
Portugalilainen löytöretkeilijä Vasco da Gama näki ensimmäisenä eurooppalaisena KwaZulu-Natalin rannikon joulupäivänä 1497. Siitä tulee myös provinssin nimi ("natal" tarkoittaa portugaliksi joulua). Vuosina 1839–1843 alue oli osa lyhytikäiseksi jäänyttä buurivaltiota Natalian tasavaltaa ja sen jälkeen vuoteen 1910 saakka brittiläistä Natalin kruununsiirtomaata. Sen jälkeen se oli Etelä-Afrikkaan kuulunut Natalin provinssi, josta välillä erotettiin KwaZulun bantustan, kunnes ne jälleen yhdistettiin vuonna 1994 nykyiseksi provinssiksi.
Piirikunnat.
KwaZulu-Natal jakautuu yhteentoista piirikuntaan:
Väestö.
Suurin osa KwaZulu-Natalin noin 9 426 000 asukkaasta (2001) on zuluja. 80,6 prosenttia puhuu äidinkielenään zulua. Merkittäviä vähemmistökieliä ovat englanti (13,6 %), xhosa (2,3 %) ja afrikaans (1,5 %).
George McManus

George McManus (23. tammikuuta 1884 St. Louis, Missouri – 22. lokakuuta 1954 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen sarjakuvantekijä, joka tunnetaan parhaiten sarjakuvasta "Vihtori ja Klaara" ("Bringing up Father" tai "Jiggs and Maggie").
McManus syntyi irlantilaisperheeseen. Hän oli jo nuoresta hyvin lahjakas piirtäjä ja humoristi. Hän jätti koulunkäynnin ja pääsi "St. Louis Republic" -sanomalehden palvelukseen kuvittajaksi jo 16-vuotiaana. Silloin hän loi ensimmäisen sarjakuvansa, "Alma and Oliver," mutta lähti kotikaupungistaan New Yorkiin saatuaan töitä arvostetussa "New York World" -sanomalehdessä. Siellä hän kokeili monia erilaisia sarjakuvia ("Snoozer, The Merry Marcelene, Panhandle Pete, Ready Money Ladies, Let George Do It, Cheerful Charlie" ja "Nibsby the Newsboy in Funny Fairyland"). Vuonna 1904 McManusin sarjakuva "The Newlyweds", joka kertoi tyylikkäästä pariskunnasta ja heidän vauvastaan, oli suhteellisen suosittu. "New York Journal American" -sanomalehti kiinnostui piirtäjästä ja McManus jatkoi sarjaansa uudella työnantajallaan nimellä "Their Only Child". Muita hänen piirtämiään strippejä olivat "Rosie's Beau", "Love Affairs of a Mutton Head, Spareribs and Gravy" ja "Bringing Up Father", joista jälkimmäisellä hän pääsi suuren menestyksen makuun. King Features Syndicate otti sarjan levitykseen. McManus piirsi sitä vuodesta 1913 kuolemaansa saakka, jolloin Vernon Greene ryhtyi sen piirtäjäksi.
McManusin piirrokset olivat ensiluokkaisia. Hän oli ensimmäinen sarjakuvapiirtäjä, jonka grafiikka täytti kaikki laatuvaatimukset. Viiva oli ohut, joustava, tarkka ja ekspressiivinen. McManusin vaikutus näkyy selvästi monien sarjakuvapiirtäjien, kuten Hergén ja Joost Swarten tyylissä.
McManus kuoli vuonna 1954 kotonaan. Vuonna 1995 "Vihtori ja Klaara" oli yksi niistä sarjakuvista, jotka pääsivät mukaan Yhdysvalloissa julkaistuun "Comic Strip Classics" -postimerkkisarjaan.
Jonny Jakobsen

Jonny Jakobsen (s. 17. marraskuuta 1963 Malmö, Ruotsi) on tanskalais-ruotsalainen muusikko, joka on tehnyt ja esittänyt erilaisia musiikin tyylilajeja esiintyen erilaisina fiktiivisinä hahmoina. Parhaiten menestynyt hahmo oli Dr. Bombay.
Ura ja hahmot.
Parhaiten hänen hahmoistaan tunnetaan 1990-luvun loppupuolella eurodancea esittänyt intialainen taksikuski Dr. Bombay, jonka hitti-single "Calcutta" ilmestyi vuonna 1998 ja nousi Euroopassa monien maiden listoille. Aikaisemmin Jakobsen oli esittänyt countrya nimellä Johnny Moonshine. Dr. Bombayn jälkeen hän teki musiikkia esittäen skotlantilaista Dr. McDoota ja meksikolaista Carlito Juanesia. Dr. Bombay teki paluun vuonna 2018 kappaleella ”Stockholm to Bombay”.
Kaksi Jakobsenin kappaletta on ollut mukana Beatmania IIDX-sarjan videopeleissä ja yksi Sega Dreamcast -pelissä Samba de Amigo.
Singlet.
"Dr. Bombay":
"Dr. Macdoo":
"Carlito":
Albumit.
"Dr. Bombay":
"Dr. Macdoo":
"Carlito":
"Kaikkien":
Kayseri

Kayseri on noin 845 000 asukkaan teollisuuskaupunki Kappadokian alueella Turkissa. Kayseri on samannimisen maakunnan pääkaupunki.
Kaupungin historia ulottuu yli viidentuhannen vuoden taakse. Ennen roomalaisia sen nimi oli Makaza. Roomalaiset antoivat kaupungille nimen Caesarea, jonka translitterointi nykyturkkiin ja muille kielille on johtanut nimiin Kayseri ja Kayzeri.
2000-luvulla eaa. kaupunki oli tärkeä kauppapaikka assyrialaisten ja heettiläisten välisessä kaupassa. Roomalaisten aikana kaupungin väkiluku nousi puoleen miljoonaan. Seldžukit pitivät kaupunkia toisena pääkaupunkinaan 1000-luvun alkupuolella (jaa).
Keski-Anatolian korkein vuori Erciyes sijaitsee Kayserin liepeillä. Se on suosittu talviurheilukeskus.
Kayserin lyseo on arvostettu oppilaitos, josta on valmistunut myös useita nykyisiä ja entisiä ministereitä. Itsenäisyyssodan aikana tilapäinen hallitus kokoontui lyseorakennuksessa.
Kaupunki on tunnettu perinteisistä itämaisista matoistaan. Sinne rakennettiin modernia teollisuutta maailmansotien välisenä aikana ulkomaalaisten asiantuntijoiden avustuksella.
Kaupungilla on kaksi jalkapallojoukkuetta Turkin Superliigassa.
Centre-Ouest

Centre-Ouest on hallintoalue Burkina Fasossa. Sen pääkaupunki on Koudougou. Alueella on vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan 1 186 566 asukasta. Sen pinta-ala on 21 752 tai 21 891 neliökilometriä.
Maantiede, ilmasto ja luonto.
Vuonna 2001 perustettu alue käsittää kahdeksan prosenttia Burkina Fason pinta-alasta. Se rajoittuu lännessä Sud-Ouestin ja Boucle du Mouhounin, pohjoisessa Nordin ja idässä Plateau-Centralin, Centren ja Centre-Sudin alueisiin sekä etelässä Ghanaan.
Maisemaa leimaavat 200–400 metriä korkeat ylängöt ja tasangot. Tärkeimmät joet ovat Mouhoun eli Musta-Volta ja Nazinon eli Punainen-Volta. Alueella on lukuisia patoaltaita.
Ilmasto on sudanilais-sahelilainen. Vuotuinen sademäärä on 700–1200 millimetriä.
Kasvillisuus on pensas- ja metsäsavannia ja galleriametsiä. Eläinkuntaan kuuluvat norsut, puhvelit, antiloopit, pahkasiat, apinat, hyeenat ja krokotiilit.
Hallinnollinen jako ja asutus.
Alueeseen kuuluu neljä provinssia, 38 departementtia, neljä kaupunkikuntaa, 34 maalaiskuntaa ja 556 tai 563 kylää. Provinsseja ovat Boulkiemdé, Sanguié, Sissili ja Ziro ja kaupunkeja niiden keskuspaikat Koudougou, Réo, Léo ja Sapouy.
Alueella asuu 8,5 prosenttia Burkina Fason väestöstä. Kaupunkiväestön osuus on 13,2 prosenttia, mikä on huomattavasti vähemmän kuin maassa keskimäärin (22,7 %).
Asukkaat ovat etupäässä moseja, gruseja ja fulbeja. Puhutuimmat kielet ovat moore (60,1 %), lyele (18,5 %), nuni (10,6 %), fulani (4,4 %) ja dagari (1,1 %). Muslimeja on 40,2, katolisia 31,6, animisteja 20,2 ja protestantteja 6,8 prosenttia.
Talous.
Väestöstä lähes 90 prosenttia harjoittaa maanviljelyä ja karjanhoitoa. Muita elinkeinoja ovat kaupankäynti ja käsityöammatit. Koudougou on tärkeä rajakaupan keskus. Alueella on myös tekstiiliteollisuutta. Perkoassa toimii sinkkikaivos.
Crash stop

Crash stop on termi, joka tarkoittaa aluksen mahdollisimman nopeaa pysäyttämistä. 
Potkuripropulsiolla varustetulla aluksella käsitteellä "crash stop" tarkoitetaan hätäpysäytystä, jossa aluksen ollessa liikkeessä eteenpäin peruutetaan koneilla täydellä teholla, kunnes alus on pysähtynyt. Normaali pysähtymismatka tällä menetelmällä on noin 3–5 aluksen mittaa. Hätäpysäytyksen ongelma on hidastuvan aluksen ohjauskyvyn heikentyminen: potkurivirtaus peräsimelle lakkaa. Oikeakätinen (eli alus, jonka potkuri pyörii myötäpäivään eteenpäin mentäessä) alus pyrkii kääntymään lopussa voimakkaasti oikealle. Pysähtyessään alus voi olla jopa 90 astetta kääntyneenä menosuuntaansa.
Vesisuihkuvetoisissa aluksissa "crash stop" tehdään kääntämällä vesisuihkua ohjaava kauha peruutusasentoon eli täysin alas. Pysähtyminen on tällöin suuristakin nopeuksista etenkin keveillä aluksilla varsin nopeaa, vieden yleensä vain noin yhden aluksen mitan. Tämä kuitenkin rasittaa myös vetolaitteen osia ja kauhan kiinnitystä suuresti ja on sen takia sallittu käytettäväksi ainoastaan hätätilanteissa.
Cherchell

Cherchell () on satamakaupunki ja piirikunnan keskus Tipazan maakunnassa Algeriassa. Se sijaitsee Välimeren rannikolla 25 kilometriä Tipazasta länteen. Cherchellin kunnassa oli vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan 48 100 asukasta.
Maantiede.
Cherchellin kunnan pinta-ala on 130 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Tipazan ja Nadorin, etelässä Sidi Amarin ja Menaceurin ja lännessä Sidi Semianen ja Sidi Ghilesin kuntiin. Kaupunki on rakennettu kapealla rannikkovyöhykkelle, jonka eteläpuolella kohoavat Tell-Atlaksen vuoret.
Historia.
Kaupunki on saanut alkunsa foinikialaisten perustamasta Iolin kauppapaikasta, joka sittemmin kuului Karthagolle. Toisen puunilaissodan jälkeen siitä tuli Mauretanian pääkaupunki. Kuningas Juba II antoi kaupungille nimen Caesarea ja koristeli sen monumentaalirakennuksin ja taideteoksin.
Roomalaisaikana kaupunki oli Mauretania Caesariensiksen provinssin pääkaupunki. Siellä oli 100-luvulla ehkä 40 000 asukasta. Diocletianuksen aikana provinssista erotettiin Mauretania Sitifensis. Caesarea poltettiin Firmuksen kapinan aikana vuonna 371, ja seuraavan vuosisadan alussa sen hävittivät vandaalit. Bysanttilaiset miehittivät kaupungin vuonna 585, mutta se enää koskaan saanut takaisin entistä asemaansa.
Kaupunki säilyi asuttuna arabivalloituksen jälkeenkin, mutta sen satama rappeutui ja beduiinit asettuivat ympäröivälle maaseudulle. 1400-luvulla sinne muutti Espanjassa asuneita maureja, jotka harjoittivat maanviljelyä, käsityöammatteja, kaupankäyntiä ja merirosvousta. Turkkilaisaikana Cherchell taantui, ja paikalliset suvut taistelivat vaikutusvallasta.
Ranskalaiset miehittivät Cherchellin vuonna 1840 ja perustivat sinne eurooppalaisen siirtokunnan. Kaupungin väkiluku on kasvanut Algerian itsenäisyyden aikana voimakkaasti, mutta se kärsii yhä syrjäisestä sijannistaan.
Liikenne ja talous.
Cherchellin kautta kulkee maantie RN11. Kaupungissa on kalastussatama, lääketehdas ja sotilasakatemia.
Nähtävyydet.
Cherchell on huomattava matkailukohde. Antiikin ajalta ovat säilyneet forumin, amfiteatterin, teatterin ja termien rauniot. Kaupungin itäpuolella sijaitsee kaksi akveduktia. Kaupunginmuseossa ja mosaiikkipuistossa on esillä kuvapatsaita, mosaiikkeja ja piirtokirjoituksia. Muita nähtävyyksiä ovat Marttyyrien aukio suihkulähteineen, moskeijaksi muutettu kreikkalaista temppeliä muistuttava kirkko, Ksiban kaupunginosan maurilaistyyliset rakennukset ja vuosina 1571–1572 pystytetty suuri moskeija sekä satama mantereeseen yhdistettyine majakkasaarineen.
Oberammergau

Oberammergau on kunta Garmisch-Partenkirchenin piirikunnassa Baijerin osavaltiossa eteläisessä Saksassa. Vuoden 2020 lopussa siellä asui 5 422 asukasta. Kunta tunnetaan kymmenen vuoden välein esitettävästä Oberammergaun kärsimysnäytelmästä sekä koristeellisista taloistaan. Jeesuksen viisi viimeistä päivää kuudessa tunnissa esittävä kärsimysnäytelmä esitettiin viimeksi vuonna 2022 ja oli järjestyksessä 42:s. Oberammergaussa sijaitsee myös puolustusliitto Naton opetus- ja harjoituskeskus Nato-koulu.
Kärsimysnäytelmä.
Alkunsa perinne sai vuonna 1633, jolloin asukkaat lupautuivat esittämän Jeesuksen viimeisiä vaiheita kuvaavan näytelmän, jos säästyisivät rutolta. Näytelmän erikoisuus on se, että siinä ei käytetä tekopartoja eikä peruukkeja; vuotta aiemmin rooleihin valitut saavat valinnan yhteydessä käskyn ryhtyä kasvattamaan partaa ja hiuksia.
Näytelmää on moitittu antisemitistiseksi, mutta väitteet on aiemmin torjuttu sillä, että tekstissä ei ole mitään Raamatun ulkopuolelta. Vuonna 2010 näytelmään on kuitenkin tehty tässä suhteessa muutoksia. Näytelmän kolmatta kertaa ohjannut Christian Stückl on poistanut tekstistä paljon kritisoituja juutalaisvastaisia kohtia. Esityksen painopiste on myös muuttunut niin, että se keskittyy ennen kaikkea Jeesuksen kärsimyksen sijasta hänen sanomaansa. 
Ensimmäisen maailmansodan aiheuttama suuri pula-aika pakotti siirtämään vuoden 1920 näytöstä kahdella vuodella; näytöksen aikana eräs yhdysvaltalainen elokuvayhtiö lähetti erään kautta aikojen rahallisesti arvokkaimmista tarjouksista näytelmän filmausoikeudesta. Kyläläiset vastasivat sanattomasti: heti viimeisen esityksen loputtua hiukset ja parrat ajeltiin kokonaan pois tai ainakin normaalille arkitasolle.
Yleensäkin kaikki esitykset näytelmän kuvaamisesta, tallentamisesta saati kiertueelle lähettämisestä on torjuttu jyrkästi: kyläläisten mukaan kysymyksessä on ensisijaisesti jumalanpalvelus eikä niinkään näytelmä.
Escheden junaturma

Escheden junaturma tapahtui 3. kesäkuuta 1998 lähellä Escheden kylää Ala-Saksin osavaltiossa Saksassa. Onnettomuudessa menehtyi 101 ihmistä ja 88 loukkaantui vakavasti. Junaturma oli Saksan pahin junaonnettomuus vuoden 1967 jälkeen, ja samalla maailman pahin suurnopeusjunia kohdannut onnettomuus. 
Tapahtumien kulku.
InterCityExpress (ICE) -suurnopeusjuna "Wilhelm Conrad Röntgen" oli matkalla Münchenistä Hampuriin. Juna pysähtyi ennen onnettomuutta Hannoverin asemalla ja jatkoi matkaansa pohjoiseen kello 10.30 paikallista aikaa (08.30 UTC).
Noin kuusi kilometriä Escheden aseman eteläpuolella junan ensimmäisen vaunun kolmannen pyöräkerran pyöränrengas (pyöräkerran kulutuspinta) murtui ja irtosi pyörästä iskeytyen vaunun lattiaan, johon se jumittui. Tästä tapahtumasta aiheutuneita seurauksia selviteltiin kuukausia turman jälkeen.
Kello 10.59 juna sivuutti Escheden eteläpuolella olevat vaihteet. Pyöränrenkaan kappaleet osuivat vaihteen vastakiskoon ja repivät sen irti ratapölkyistä. Vastakisko tunkeutui vaunun lattian lävitse ja jumittui siihen nostaen vaunun telin pois kiskoilta. Tämän jälkeen yksi raiteilta suistuneista pyöräkerroista osui vaihteenasettimeen, jolloin vaihteen asento muuttui. Tämän seurauksena kolmannen vaunun takateli ohjautui rinnakkaiselle raiteelle, minkä jälkeen se osui radan vierellä oleviin 300 tonnin painoisen maantiesillan tukirakenteisiin ja tuhosi ne kokonaan.
Myös junan neljäs vaunu suistui kiskoilta 200 kilometrin tuntinopeudella kolmannen vaunun vetämänä, alitti maantiesillan ja syöksyi penkereelle sillan viereen. Sillan lähistöllä työskennelleet ratatyöntekijät saivat välittömästi surmansa. Vaunujen irtoaminen katkaisi myös junan jarruletkun laukaisten hätäjarrutuksen junassa, minkä seurauksena junan veturi ja kolme ensimmäistä vaunua pysähtyivät hätäjarrutettuina Escheden asemalle kolmen kilometrin päähän turmapaikasta.
300 tonnin painoinen silta luhistui junan viidennen vaunun päälle tuhoten sen täysin. Junan loppupäässä olleet vaunut törmäsivät sillan jäänteisiin ja kasaantuivat kalustovuoreksi. Romukasan keskellä oli myös Deutsche Bahnin työntekijöiden ajoneuvo, joka todennäköisesti oli ollut pysäköitynä sillalla.
Lähistöllä asuneet ihmiset kuvasivat onnettomuuden aiheuttamaa ääntä lähes lentokoneen maahansyöksyyn verrattavana rysäyksenä. Paikallinen poliisi julisti hätätilan kello 11.02, ja viiden minuutin kuluttua onnettomuuden vakavuus alkoi paljastua. Turmapaikalle hälytettiin yli tuhat pelastustyöntekijää poliisin, palokunnan, pelastustoimen ja armeijan yksiköistä.
Junan etuosassa olleet matkustajat sekä veturinkuljettaja selvisivät lähes vahingoittumattomina junan etuosassa, joka ehti pois sillan alta ennen sen sortumista. Junan loppupään vaunuissa eloonjääminen oli lähes ihme. Kaikkiaan 101 matkustajaa ja rautatien työntekijää menehtyi.
MC Hammer

Stanley Kirk Burrell (s. 30. maaliskuuta, 1962, Oakland, Kalifornia), taiteilijanimeltään MC Hammer (myöhemmin Hammer) on yhdysvaltalainen rap-muusikko, joka oli suosittu 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa. Hänet muistetaan dramaattisesta uransa noususta ja laskusta, "laskuvarjon kokoisista" housuistaan ja vaikutuksestaan hip hop -kulttuuriin ja musiikkiin. Hänestä tuli saarnaaja 1990-luvulla ja hänellä oli myös oma tositv-ohjelma 2000-luvulla.
MC Hammerin kakkosalbumi "Please Hammer Don't Hurt 'Em" sisälsi hänen tunnetuimman hittinsä "U Can't Touch This" (joka samplaa Rick Jamesin "Super Freakia"). Albumi oli ensimmäinen Yhdysvalloissa timanttilevyn saanut hip hop -äänite (yli 10 miljoonaa myytyä levyä).
Musiikkiura.
Hammerin ensimmäinen levy oli "Feel My Power" (1987); levy myi yli 60 000 kappaletta ja Hammer sai sen johdosta useita tarjouksia isoilta levy-yhtiöiltä. Hän kieltäytyi aluksi tekemästä sopimusta Capitol Recordsin kanssa, mutta kun sopimustarjoukseen lisättiin huomattava bonussumma, Hammer suostui. Capitol julkaisi debyyttilevyn uudelleen nimellä "Let's Get It Started", ja uudelleenjulkaisu myi triplaplatinaa (yli kolme miljoonaa myytyä levyä).
Toisen albumin jälkeen MC Hammer kiersi Eurooppaa PepsiCon sponsoroimana. Hänen musiikkityylinsä alkoi kuitenkin saada osakseen kritiikkiä, joka laajeni hänen imagoonsa ja lyriikkansa. Kritiikistä huolimatta Hammerin suosio kasvoi, ja hän myi muun muassa MC Hammer -leluja ja sai oman piirrossarjansa. 
Vuoden 1991 albumia "Too Legit to Quit" varten MC Hammer pudotti nimestään ”MC”:n ja vastasi kriitikoilleen levyllä. Vaikka kriitikot eivät levyä hyväksyneet sen enempää kuin edellisiäkään, albumi myi vahvasti ja sen nimikappale oli menestys. "The Addams Family – Perhe Addams" -elokuvan soundtrackilla ollut kappale ”Addams Groove” oli myös menestys ja lisättiin "Too Legit to Quit"in vinyylijulkaisuun. Hammer vaihtoi 1990-luvun alussa levymerkkiä Giant Recordsille, ja hip-hopin muuttuvassa hengessä julkaisi aggressiivisemman albumin nimeltä "The Funky Headhunter".
Vuonna 1995 Hammer julkaisi "Inside Out" -albumin, joka sai jälleen huonon vastaanoton kriitikoilta ja myi kehnosti. Giant Records pudotti Hammerin listoiltaan, ja laskevan levynmyynnin ja huolettoman rahankäytön vuoksi Hammer ajautui vararikkoon vuonna 1996. Hammer teki kuitenkin pikaisen paluun hittikokoelma "Back 2 Back Hitsillä", joka nostatti Hammer-hysteriaa korkealle. 2000-luvun taitteessa julkaistiin "Active Duty" -studioalbumi, joka menestyi kohtalaisesti. Hammer jatkoi levytysuraansa ja vuonna 2009 kesällä hän esiintyi tositv-sarjassa "Hammertime".
Vuonna 2012 Hammer esiintyi yhdessä eteläkorealaisen artistin PSY:n kanssa American Music Awards -palkintogaalassa. He esittivät mash-upin PSY:n hitistä ”Gangnam Style” ja Hammerin kappaleesta ”Too Legit to Quit”.
Julio dos Santos

Julio dos Santos, koko nimeltään Julio Daniel dos Santos Rodríguez (s. 7. toukokuuta 1983 Asunción, Paraguay) on paraguaylainen jalkapalloilija. 189 senttimetriä pitkän Dos Santosin pelipaikka on hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Dos Santos aloitti ammattilaisuransa vuonna 2001 Cerro Porteñon riveissä. Hän ehti voittaa seurassa kahdesti Paraguayn mestaruuden, kunnes siirtyi Saksaan Bayern Müncheniin vuonna 2005. Hänen tilastoihinsa jäi kotimaan sarjasta tuolloin 75 liigaottelua ja 13 liigamaalia. 
Saksassa dos Santos jäi todella pieneen rooliin ja seuran manageri Uli Hoeneß luokitteli hänet Bild-lehdessä epäonnistuneiden hankintojensa joukkoon. Dos Santos joutuikin Bayernista lainalle muun muassa Wolfsburgiin sekä espanjalaisseura Almeríaan.
Paraguayn maajoukkueessa dos Santos on pelannut 33 ottelua ja tehnyt niissä viisi maalia vuosina 2004–2014. Hän oli mukana maajoukkueessa Saksan MM-kisoissa 2006 ja pelasi yhdessä ottelussa vaihtopelaajana sekä yhdessä ottelussa avauskokoonpanossa.
Kanadan lippu

Kanadan lippu ( ja ) on Kanadan tunnus vaakunan, moton ja hymnin ohella. Lippu on pohjaväriltään punainen ja sen keskellä on valkoinen, lipun ala- ja yläreunaan ulottuva neliö, jossa puolestaan on punainen, tyylitelty, 11-kärkinen vaahteranlehti.
Aikaisemmin, vuodesta 1868 alkaen, Kanada käytti useita variaatioita "Red Ensign" -lipusta, joka toimi vaahteralipun käyttöönottoon asti "de facto" Kanadan lippuna. Vuonna 1964 Kanadan pääministeri Lester Pearson esitti lippuehdotuksen, joka oli samanlainen kuin Kanadan nykyinen lippu, paitsi että punaisten raitojen tilalla oli siniset raidat symboloimassa Tyyntämerta ja Atlantia. Valkoinen neliö kuvaa lumista Kanadaa. Vaahteranlehti on Kanadan vanha tunnus, joka perustuu siihen, että vaahteraa kasvaa erittäin paljon Kanadassa. Kanadan kansallisväreiksi saivat riittää punainen ja valkoinen (toisin kuin Pearsonin ehdotuksessa, raidoista tuli punaiset). Punainen väri symboloi verta, jonka kanadalaiset sotilaat vuodattivat maailmansodissa. Lippu tuli käyttöön 15. helmikuuta 1965, kun kuningatar Elisabet II vahvisti sen.