tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mirin linna

Mirin linna () on linna Valko-Venäjällä lähellä Mirin pikkukaupunkimaista taajamaa Karelitšyn piirissä Hrodnan voblastissa. Se valittiin vuonna 2000 UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Linnan historiaa.
Linnan rakentaminen alkoi 1400-luvulla goottilaiseen tyyliin. Herttua Illinitš () sai rakennustyöt valmiiksi 1500-luvun alkupuolella. Noin vuonna 1568 linna siirtyi Radvilan (Radziwiłł) herttuasuvun haltuun. Rakennus viimeisteltiin renessanssiajan arkkitehtuurityylillä. Muurin itä- ja pohjoisseinää vastaan rakennettiin kolmikerroksinen palatsi.
Linna entisöitiin 1800-luvun lopussa sen oltua melkein vuosisadan hylättynä ja kärsittyä vakavia vahinkoja Napoleonin aikana. Linnan uudelleenrakentamisessa käytettiin arkkitehti Teodor Burszen suunnitelmia. Rakennus sai tuolloin myös vaikutteita barokkiarkkitehtuurista, ja ympäröivä seutu muutettiin puistoksi.
1900-luvulla linna pääsi jälleen rapistumaan.
Nykypäivää.
Mirin linnaa korjattiin ja restauroitiin perusteellisesti joulukuuta 2010 edeltäneen 27 vuoden aikana. Kunnostusten aikana osa linnasta oli suljettuna. Linnasta on tullut 2000-luvulla suosittu kansallinen ja kansainvälinen matkailunähtävyys. Korjaustöistä huolimatta linnaan tutustui vuonna 2010 jo yli 185 000 turistia.
Hallinnollisesti Mirin linna muodostaa osan Valko-Venäjän suurinta museota, Valko-Venäjän kansallista taidemuseota.
Kompakysymys

Kompakysymys tai vain kompa on kysymys, joka on tarkoituksella tehty niin, että kuulija ymmärtää sen väärin tai kuulija kokee kysymyksen hankalaksi vastata (muuten kuin tietosisällöltään), ikään kuin kompastuu kysymykseen. Kompakysymykset saattavat olla sanaleikkejä tai muotoiltu vaihtoehdoiltaan vaikeaksi vastata "oikein". 
Yleisimpiä kompakysymyksiä:
Sampo-konekivääri

Sampo-konekivääri L-41 on Aimo Lahden suunnittelema ilmajäähdytteinen, vyösyöttöinen ja kaasumäntätoiminen kevyt konekivääri. Ase perustui Lahden vuonna 1934 kehittämään Sampo-pikakivääriin, sekä tähystäjä- ja ohjaajakonekivääreihin.
Kehitys ja rakenne.
Talvi- ja jatkosodan aikaiset kokemukset osoittivat Suomen puolustusvoimille, että raskas Maxim-tyyppinen konekivääri oli osittain vanhentunut ja liian kömpelö moniin uudenaikaisen sodan vaatimuksiin. Lisäksi venäläistä perua oleva laippakantainen 7,62×53R -kaliiperinen patruuna oli hankala vyösyöttöisessä konekiväärissä. Uutta konekivääriä kehiteltäessä käytettiin metallivyötä, mutta syöttömekanismi oli edelleen Maxim-tyyppinen. Patruuna piti ensin vetää vyöstä taaksepäin, nostaa ylös piippulinjalle ja syöttää patruunapesään. Rakenne toi mukanaan monimutkaisen ja suhteellisen painavan syöttökoneiston – piirteet, jotka olivat tuttuja jo Maxim-konekivääristä. 
Kaasumännän etupäässä oli erillinen säädin tulinopeuden säätämistä varten. Tähtäimet perustuivat sotilaskivääriin m/39. Takatähtäin oli lukkorungon päällä ja etutähtäin kaasusylinterin yläpuolella. Sarjatuotantoaseissa oli lyhyempi piippu, osa muodoista oli yksinkertaistetumpia sekä lukkorungossa oli kiilaura erillisen tähtäimen asennusta varten.
Kokeilut aseella.
Aseen prototyypit valmistuivat syksyllä 1941 Valtion Kivääritehtaalta. Koeammuntojen jälkeen tilattiin ensimmäinen 50 aseen sarja. Aseita valmistui 26 kappaletta, jotka koeammuttiin heinäkuussa 1942. Huonon materiaalin (pehmeät sulkupinnat) vuoksi aseet palautettiin korjattavaksi. 16. syyskuuta 1942 aseille suoritettiin vastaanottotarkastus ja ne jaettiin rintamakäyttöön. Aseita valmistui lisäksi vielä yhdeksän kappaletta, jotka toimitettiin myös rintamalle. Aseet palvelivat sodan loppuun saakka rintamalla. Aseita valmistettiin yhteensä vain 35 kappaletta.
Aseissa ilmeni vuoden 1943 alkuun mennessä seuraavia vikoja:
Halvemmin kustannuksin levyprässäyksellä valmistettavan saksalaisen MG-42 tultua testeihin L-41 jatkokehittelystä luovuttiin.
Vladimir Puriškevitš

Vladimir Mitrofanovitš Puriškevitš (, 12. elokuuta 1870 Kišinjov – helmikuu 1920 Novorossijsk, Venäjä) oli venäläinen poliitikko ja Venäjän toisen, kolmannen ja neljännen valtakunnanduuman jäsen Bessarabian kuvernementista ennen vallankumousta. Hän oli köyhää aatelista syntyperää. Puriškevitš oli äärioikeistoa edustava monarkisti.
Vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen hän perusti mustasotnialaisen Venäjän kansan liiton, joka ajoi Venäjän yhtenäisyyttä ja jakamattomuutta ja itsevaltiuden säilyttämistä. Vuonna 1908 se erosi Arkkienkeli Mikaelin liitoksi. Puriškevitš tuli tunnetuksi duumassa radikaalin monarkistisen oikeiston edustajan tunteisiin vetoavista puheistaan ja antisemitismistään. Poliittista linjaansa hän luonnehti ”Minua oikeammalla on vain seinä!”.
Kun duuma kesäkuussa 1910 hyväksyi yleisvaltakunnallisen lainsäädännön ulottamisen Suomeen, Puriškevitš iloitsi latinankielisellä lausahduksella ”Finis Finlandiae!” ().
Ensimmäisen maailmansodan aikana Puriškevitš erosi duumasta ja hoiti sairaalajunaa rintamalla.
Puriškevitš osallistui Grigori Rasputinin murhaan ruhtinas Feliks Jusupovin ja Dmitri Pavlovitš Romanovin kanssa viimeisenä yrityksenä pelastaa tsaarinvalta. Helmikuun vallankumouksen jälkeen hän ajoi neuvostojen hajottamista ja lokakuun vallankumouksen jälkeen perusti Komitean isänmaan pelastamiseksi. Bolševikkien Tšeka kuulusteli häntä ja löysi hänen kirjeenvaihtonsa kenraali Aleksei Kaledinin kanssa, mutta vapautti hänet. Vapauttamisensa jälkeen Puriškevitš liittyi välittömästi Anton Denikinin joukkoihin Etelä-Venäjällä, jossa hän toimitti monarkistista "Blagovest"-lehteä. Puriškevitšin ilmoitettiin kuolleen lavantautiin Novorossijskissa.
Olusoji Fasuba

Olusoji Adetokunbo Fasuba (s. 9. heinäkuuta 1984) on nigerialainen pikajuoksija. 
Fasuba kuului Nigerian pronssia saavuttaneeseen pikaviestijoukkueeseen 2004 Ateenan kesäolympialaisissa. Samana vuonna hän voitti Brazzavillessä Afrikan mestaruuden sadalla metrillä ajalla 10,21. 2005 Helsingin MM-kisoissa hän putosi sadalla metrillä välierissä ja 200 metrillä puolivälierissä. 2006 MM-hallikisoissa Moskovassa hän oli 60 metrillä viides ajalla 6,58 ja samana vuonna Kansainyhteisön kisoissa Melbournessa saavutti satasella hopeaa ajalla 10,11.
12. toukokuuta 2006 Fasuba juoksi Dohassa toiseksi Justin Gatlinin voittaessa maailmanennätystä sivunneella ajalla 9,77. Fasuban aika 9,85 oli uusi Afrikan ennätys. Ennen tätä samana päivänä Fasuba oli alkuerissä juossut 9,93. Hänen ennätyksensä ennen näitä kahta juoksua oli 10,09. Dohan juoksujen jälkeen paras aika johon Fasuba pystyi kaudella 2006 oli myös 10,09. 200 metrillä hän on juossut parhaimmillaan ajan 20,52, Brysselissä 3. syyskuuta 2004. 
Osakan MM-kisoissa 2007 hän juoksi 100 metrillä neljänneksi ajalla 10,07. Maaliskuussa 2008 Fasuba voitti Valenciassa sisäratojen MM-kilpailuissa 60 metrin maailmanmestaruuden kauden kärkiajalla 6,51. Pekingin olympialaisissa 2008 ja Berliinin MM-kisoissa 2009 hän karsiutui puolivälierissä.
Fasuban isä on nigerialainen ja hänen äitinsä on jamaikalainen Evelyn Quarrie, joka on jamaikalaisen pikajuoksijan Don Quarrien serkku. Fasuba on 165 senttimetriä pitkä ja painaa 70 kilogrammaa.
Nollendorfplatzin metroasema

Nollendorfplatzin metroasema on Berliinin metron ainoa asema, jolla pysähtyy jopa neljä linjaa. Se on linjan U4 pääteasema. Lisäksi asemalta kulkevat linjat U1, U2 ja U3. Asemalla on hissit. Lasikupoli rakennettiin uudelleen vuonna 2002 vanhan, ennen sotaa valmistetun näköiseksi. Pikabussilinja M19 pysähtyy asemalla.
Asema avattiin vuonna 1902 ja se sijaitsee Nollendorfplatzin aukiolla Schönebergin pohjoisosassa.
Teiresias

Teiresias (, ) on Kreikan jumaltarustossa thebalainen sokea ennustaja, joka polveutui lohikäärmeen hampaista syntyneistä Theban perustajista. 
Tarinan mukaan Teiresias on muuttunut naiseksi lyötyään yhdynnässä olevia käärmeitä sauvalla, ja lyötyään toisen kerran takaisin mieheksi. Hän on puoleksi mies ja puoleksi nainen. Hera on hävittänyt Teiresiaan näkökyvyn suuttuessaan tälle. 
Teiresias esiintyy useissa vanhoissa, erityisesti antiikin ajan, näytelmissä ja teksteissä, kuten esimerkiksi Sofokleen "Kuningas Oidipuksessa".
Český Krumlov

Český Krumlov () on pieni kaupunki Etelä-Böömin läänissä Tšekin tasavallassa. Český Krumlov tunnetaan hienosta arkkitehtuuristaan ja vanhasta kaupunginosasta, joka on Unescon maailmanperintöluettelokohde. Kaupungissa asui vuoden 2020 arvion mukaan 12 981 asukasta.
Nimi.
Český Krumlovin nimessä käytetään määrettä Český (böömiläinen), erotukseksi Moravský Krumlovin kaupungista maan kaakkoisosassa Määrissä.
Historia.
Ensimmäiset maininnat Český Krumlovista ovat vuodelta 1253, mutta sen aluetta on asutettu jo vuosisatoja ennen tätä. Kaupungin kuuluisa linna perustettiin noin vuonna 1250. Kaupunkia hallitsivat alun perin Vítkovci-suvun Krumlovin haara, mutta kun sen viimeinen edustaja kuoli vuonna 1302, annettiin sen maat Rožmberkovien perheelle. Nämä pitivät kaupunkia hallussaan aina vuoteen 1602 saakka. Suurin osa kaupungin vanhoista rakennuksista on juuri Rožmberkovien aikakaudelta. 
Itävallan kuningas Rudolf II:n osti Český Krumlovin linnan vuonna 1602, minkä jälkeen saksanpuhujien määrä ja merkitys kasvoi koko kaupungissa. Vuosina 1622–1719 kaupunkia hallitsivat Eggenbergien aatelisperhe. Tämän jälkeen sitä hallitsivat Schwarzenbergien suku, jonka aikana sen historialliseen keskustaan tehtiin viimeiset suuret muutokset 1700-luvun loppupuolella. Tämän jälkeen se on pitkälti säilynyt alkuperäisessä muodossaan. 
Tšekkoslovakian itsenäistyessä vuoden 1918 lopulla kaupungin saksalaisten ja tšekkiläisten asukkaiden välille syntyi yhteenottoja. Saksankielinen kansalliskaarti pyrki liittämään koko nykyisen Etelä-Tšekin alueen vastamuodostettuun Itävallan valtioon, mutta tämä epäonnistui kun Tšekkoslovakian armeija valtasi kaupungin 28. marraskuuta 1918. Vuonna 1920 Český Krumlov sai nykyisen nimensä.
Toisen maailmansodan aikana Český Krumlovissa ei tapahtunut merkittäviä taisteluita eikä kaupunkia pommitettu. Amerikkalaiset joukot vapauttivat kaupungin alkuvuonna 1945, minkä jälkeen sen saksalaisväestö karkoitettiin maasta. Tšekkoslovakian kommunistihallinnon aikana Český Krumlovin historiallinen merkitys tunnustettiin ja se julistettiin yhdeksi maan historiallisista suojelualueista vuonna 1963. Samettivallankumouksen jälkeen Český Krumlov valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1992 ja sen rakennuksia on restauroitu ahkerasti.
Hallinto.
Český Krumlovin pormestarina on toiminut ANO 2011 -puolueen Alexandr Nogrády vuodesta 2022.
Kulttuuri.
Elokuvat "Pinokkion seikkailut" ja "Hostel" on kuvattu suurimmaksi osaksi Český Krumlovin kaupungissa.
Ystävyyskaupungit.
Virallisten ystävyyskaupunkien lisäksi Český Krumlovilla on ystävälliset suhteet näiden kaupunkien kanssa:
Lähde:
Toveri (nuorisolehti)

Toveri (1971–1981) oli taistolaisen nuorisoliikkeen lehti. Toveria julkaisivat Suomen demokraattisen nuorisoliiton (SDNL) järjestöt, jotka kannattivat Suomen kommunistisen puolueen (SKP) oppositiota. Lehden kustantaja oli "Nuorisojulkaisujen tuki" -yhdistys.
1970-luvun loppupuolella Toverin levikki oli noin 25 000–30 000.
Altamira

Altamira on kalliomaalauksistaan tunnettu luola Espanjan Kantabriassa Santillana del Marin kunnassa 30 kilometriä länteen Santanderista. Sen maalaukset löydettiin vuonna 1879. Altamira on ollut Unescon maailmanperintöluettelon kohde vuodesta 1985. Vuonna 2008 kohteen määrittelyä laajennettiin koskemaan myös muita alueen luolia, joissa on jäänteitä esihistoriallisesta asutuksesta.
Luola on 270 metriä pitkä ja sen leveys vaihtelee kahdesta kuuteen metriin. Luolasto on syntynyt karstimaan liikkeistä. Luolan suuaukko sulkeutui kivivyöryssä 13 000 vuotta sitten ja avautui uudelleen 1879 läheisellä louhoksella tehtyjen räjäytysten takia. Arkeologiset tutkimukset ovat paljastaneet että luolassa on asunut ihmisiä kahteen otteeseen Solutrén kulttuurin aikana (noin 18 500 vuotta sitten) ja Madeleinen kulttuurin aikana (16 500 – 14 000 vuotta sitten). Näiden asutuskausien välissä luola on ollut eläinten lymypaikkana. 
Luola suljettiin matkailijoilta vuonna 1977, kun huomattiin hengitysilmasta tiivistyneen kosteuden vahingoittavan maalauksia. Luolista on tehty maanpinnalle jäljennös, jossa pääsee vierailemaan.
Canal du Centren nostolaitteet

Canal du Centren nostolaitteet ovat neljä hydraulista laivoen nostolaitetta Belgiassa lähellä La Louvièren kaupunkia. Nostolaitteet ovat seitsemän kilometrin matkalla Canal du Centre -kanavassa, joka yhdistää Maas- ja Schelde-joet. 
Vedenkorkeus nousee kanavassa 66,2 metriä. Niinpä kanavan läpi kulkeva laivaliikenne tuli mahdolliseksi vasta kun nostolaitteet rakennettiin. Ensimmäinen niistä on nimeltään Houdeng-Goegnies ja se otettiin käyttöön vuonna 1888. Kolme muuta nostinta valmistuivat vuonna 1917. Kauppaliikenne kulkee nykyään valtavan Strépy-Thieun nostolaitteen kautta. Tämä nostaa laivat yhdellä kertaa 73 metriä korkeammalle ja oli valmistuessaan maailman suurin lajissaan.
UNESCO listasi nostolaitteet vuonna 1998 maailmanperintöluetteloonsa. Niistä kahdeksasta laitteesta, jotka rakennettiin 1800-luvun alussa ja 1900-luvun alussa. Vain nämä neljä ovat alkuperäisessä muodossaan enää käyttökelpoisia.
Tammikuussa 2002 sattuneen onnettomuuden takia ensimmäisen nostolaite jouduttiin poistamaan käytöstä. Vuodesta 2002 muiden vanhojen nostolaitteiden käyttöä rajattiin vain virkistyskäyttöön.
Vuonna 2005 alkaneissa kunnostustöissä laitteita entistettiin. Viimeisenä niistä saatiin kuntoon Houdengin nosturi vuonna 2011.
Eero Ojanen

Eero Ojanen (s. 1954) on suomalainen Hattulassa asuva filosofi ja tietokirjailija. Hän on koulutukseltaan filosofian tohtori. Ojanen on kirjoittanut yli 60 kirjaa, ollut mukana tekemässä kymmeniä muita teoksia ja kirjoittanut runsaasti lehtitekstejä, käännöksiä sekä radioteatterille tehtyjä kuunnelmasarjoja. Hän on työskennellyt vapaana kirjoittajana sekä Kriittisen korkeakoulun toiminnanjohtajana sekä opettanut filosofiaa ja kirjoittamista muun muassa Oriveden opistossa.
Elämä.
Ojasen kirjallinen tuotanto käsittää tietokirjoja ja kaunokirjallisia teoksia, suomennoksia sekä radioteatterille kirjoitettuja tekstejä ja kertomuksia. Hän on toiminut filosofian ja kirjoittamisen opettajana muun muassa Oriveden Opistossa ja Kriittisessä korkeakoulussa, jälkimmäisessä myös johtokunnan puheenjohtajana sekä toiminnanjohtajana.
Filosofisissa teoksissaan Ojanen kirjoittaa ihmisyyden peruskysymyksistä. Hänen ajattelunsa lähtee humanismin pohjalta ja tukeutuu usein myös uskonnollisiin lähtökohtiin. Tärkeitä käsitteitä ovat hyvyys, totuus ja kauneus, joita Ojanen nimittää "koviksi tosiasioiksi". Ne ovat myös Ojasen ylitajunnaksi kutsuman todellisuuden sfäärin olennainen sisältö. Hyvyys, totuus ja kauneus eivät ole pelkkiä tosiseikkoja tai pelkkiä arvoja vaan ne ovat näitä kahta yhdistävää todellisuutta. Tätä omaa filosofista ajatusmalliaan hän on esitellyt ja kehitellyt monissa kirjoissa vuonna 1998 ilmestyneestä "Hyvyyden filosofia" -teoksesta alkaen.
Ojanen on kirjoittanut runsaasti teoksia myös sivistyksen käsitteestä, vapaan sivistystyön historiasta, kulttuurihistoriasta, kansanperinteestä, mytologiasta, paikallishistoriasta sekä  yhteiskunnallisista teemoista. Vuonna 2025 ilmestyneessä teoksessa Valistuksesta vastuun aikakauteen - maailmanhistorian nykyinen vaihe hän luo synteesiä nykyisestä aikakaudesta ja muutoksen keskellä olemisesta.
Vuonna 2002 Ojaselle myönnettiin Hämeen liiton jakama kulttuuritunnustuspalkinto. Vuonna 2009 hänet palkittiin Suomen tietokirjailijat ry:n Tietokirjailijapalkinnolla.
Gleisdreieckin metroasema

Gleisdreieck on Berliinin metron asema, jolla linjat U1, U2 ja U3 risteävät. Aseman nimi tarkoittaa kolmioraidetta, jollainen paikalla oli vuoteen 1912 asti.
Alkuperäinen Gleisdreieckin asema avattiin liikenteelle vuonna 1902. Asemalla kohtasivat tuolloisen Berliinin metron kolme haaraa. 26. syyskuuta 1908 kaksi metrojunaa törmäsi raideristeyksessä, kun toinen kuljettajista ei havainnut seis-opastetta. Junista toinen putosi sillalta. Onnettomuus vaati 18 kuolonuhria ja 21 vakavasti loukkaantunutta. Tämän jälkeen asema rakennettiin kaksikerroksiseksi niin, että nykyinen linja U2 kulkee alatasolla ja linjat U1 ja U3 ylemmällä tasolla. Uudelleenrakennettu asema avattiin 3. marraskuuta 1912. Gleisdreieck toimi M-Bahnin pääteasemana vuosina 1989–1991.
Aseman lähellä sijaitsee Berliinin tekniikan museo.
Möckernbrücken metroasema

Möckernbrücke on asema Berliinin metroverkossa. Linjat U1, U3 ja U7 risteävät asemalla. U1 ja U3, jotka jakavat samat raiteet, pysähtyvät silta-asemalla maan päällä ja U7 aseman vieritse kulkevan Landwehrkanalin toisella puolella maan alla. Asema ei ole esteetön. Asema sijaitsee läntisessä Kreuzbergissä.
Victor Horta

Victor Horta (6. tammikuuta 1861 Gent, Belgia – 8. syyskuuta 1947 Bryssel, Belgia) oli belgialainen arkkitehti. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä eurooppalaisista jugend-tyylin arkkitehdeista. Joissakin lähteissä annetaan Hortan suunnittelemalle Hôtel Tasselille Brysselissä asema ensimmäisenä jugend-tyylisenä rakennuksena.
Horta sai ensimmäisen kosketuksensa arkkitehtuuriin, kun hän auttoi setäänsä 12-vuotiaana rakennustyömaalla. Horta opiskeli Gentissä, mutta muutti Pariisin Montmartreen tullakseen sisustussuunnittelijaksi. Pariisissa Hortaa innostivat nousevat impressionisti- ja pointillistitaiteilijat ja mahdollisuus työskennellä teräksen ja lasin kanssa.
Horta palasi Belgiaan, kun hänen isänsä kuoli vuonna 1880. Hän muutti Brysseliin opiskellakseen kuvataiteita. Horta meni myös naimisiin ja sai kaksi lasta.
Brysselissä Horta ystävystyi arkkitehti Paul Hankarin kanssa, joka myös omaksui jugend-tyylin. Horta menestyi opinnoissaan ja hänen professorinsa Alphonse Balat, joka oli kuningas Leopold II:n hoviarkkitehti, otti hänet avustajakseen. He suunnittelivat yhdessä Laekanin kuninkaalliset kasvihuoneet, jonka rakentamiseen Horta käytti ensimmäistä kertaa terästä ja lasia.
Vuonna 1885 Horta työskenteli jo omillaan ja suunnitteli kolme rakennusta, jotka rakennettiin samana vuonna. Tämän jälkeen hän kuitenkin päätti vältellä rikkaiden asiakkaiden asuinrakennuksien suunnittelua ja omistautui julkisiin töihin. Hän omaksui sosialistisia aatteita ja halusi talojen olevan kansan käytössä. Tähän vaiheeseen liittyy työväentalon "Maison du Peuple" rakentaminen sosialistipuolueelle Brysseliin. Tuona aikana Horta liittyi myös vapaamuurareihin. Tämä takasi vakituisen asiakaskunnan, ja hän palasi yksityistalojen suunnitteluun 1893. Taidekoulu Académie des Beaux-Artsin johtajana hän toimi vuosina 1926–1931. Hän käytti talojensa rakenteissa uudenlaisia muotoja ja materiaaleja, esimerkiksi rautaa. Hänen näkemyksensä mukaan asuintalon suunnittelussa tuli ottaa huomioon sosiaaliset tekijät ja siten pohjapiirros tuli tehdä vapaaseen muotoon.
Useita Hortan rakennuksia tuhottiin jugendin menetettyä suosiotaan. Näistä merkittävin oli "Maison du Peuple", joka purettiin 1965. Neljä hänen yksityistaloistaan ("hôtel") on listattu UNESCOn maailmanperintöluetteloon:
Kukkakaali

Kukkakaali ("Brassica oleracea" var. "botrytis") on kaalin muunnos. Kukkakaalilla on ylöspäin varsilehtien suojaama kupu, joka on muodostunut nuorista, kutistuneista ja epämuodostuneista kukinnoista. Se muistuttaa rakenteeltaan, vaikka ei väriltään, parsakaalia. Kukkakaalista löytyy myös eksoottisen näköisiä muunnelmia, kuten Romanesco, jonka kukinnot ovat täysin symmetrisiä ja muodostavat fraktaalikierteitä.
Kukkakaalia syödään useimmiten keitettynä tai höyrytettynä, joskus gratiinissa, mutta se sopii myös raakana dipattavaksi. Raa'assa kukkakaalissa on paljon C-vitamiinia (61 mg/100g), mutta se aiheuttaa helposti ilmavaivoja. Kukkakaali on tärkeä kesäkeiton ainesosa.
Kukkakaalin viljely on vaikeampaa kuin muiden kaalilajikkeiden. Suomen ilmastossa taimia pitää esikasvattaa sisällä. Siihen tulee helposti tuhohyönteisiä. Liian lämpimässä ilmastossa kukkakaali ei tuota kukintoja.
Kukkakaalia on viljelty parin tuhannen vuoden ajan Egyptissä, Syyriassa ja Turkissa.
Kukkakaali valittiin vuonna 2001 vuoden vihannekseksi.
Hallesches Torin metroasema

Hallesches Tor on Berliinin metron asema Kreuzbergissä, Friedrichstraßen eteläpäässä. Linjat U1, U3 ja U6 risteävät Hallesches Torilla. U1 ja U3 pysähtyvät silta-asemalla Landwehrkanalin partaalla, kun taas U6:n laiturit sijaitsevat maan alla. Asema avattiin 18. helmikuuta 1902.
Asema sijaitsee Berliinin juutalaisen museon läheisyydessä. MetroBus-linja M41 pysähtyy asemalla.
Prinzenstraßen metroasema

Prinzenstraße on Berliinin metron asema, joka sijaitsee Kreuzbergissä. Asemalla pysähtyvät linjojen U1 ja U3 junat. Se avattiin liikenteelle 18. helmikuuta 1902. Asemalla on hissi länteen päin käytettävälle laiturille.
Aseman vieressä on pieni Böcklerpark-niminen puisto, jossa järjestetään usein musiikkitapahtumia. Puistossa on myös suosittu uima-allasalue.
Kottbusser Torin metroasema

Kottbusser Tor on metroasema Berliinissä Kreuzbergin alueella. Linjat U1, U3 ja U8 kohtaavat asemalla. Asema sijaitsee samaa nimeä kantavalla aukiolla, jota kutsutaan puhekielessä myös nimellä "Kotti". Alueen maine on huono johtuen muuhun Kreuzbergiin verrattuna suuresta määrästä rikoksia.
Alkuperäinen Kottbusser Torin asema avattiin 18. helmikuuta 1902. Sitä siirrettiin hieman lännemmäs nykyiselle paikalleen vuonna 1929, jotta vaihtaminen linjalle U8 olisi helpompaa.
Serbian vaakuna

Serbian vaakuna on Serbian kansallistunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 17. elokuuta 2004. Se on yksinkertaistettu versio aiemmasta Obrenovićin suvun vaakunasta, ja siinä on Bysantin valtakunnan Palaiologos-suvun kaksipäinen kotka. Vaikka Serbia onkin tasavalta, uuteen vaakunaan kuuluu kuningaskunnan kruunu. 
Entinen sosialistisen tasavallan vaakuna oli samaa tyyliä kuin muutkin sosialistimaiden vaakunat: viljantähkät symboloivat maanviljelyä ja ratas teollistumista, päällä oleva tähti puolestaan kommunismin valtaa maan yli. Vanha vaakunakilpi jäi edelleen paikalleen. Risti poistettiin niiden välistä kommunismin ateistisen ideologian vuoksi.
Schlesisches Torin metroasema

Schlesisches Tor on Berliinin metron asema linjoilla U1 ja U3. Asema sijaitsee itäisessä Kreuzbergissa Spreen länsirannalla. Se avattiin liikenteelle 18. helmikuuta 1902.
Torkkelinmäki

Torkkelinmäki () on osa-alue Helsingin Kalliossa. Sen virallisina rajoina ovat idässä Hämeentie, pohjoisessa Helsinginkatu, lännessä Kaarlenkatu ja etelässä Viides linja. Kuten muuallakin Kalliossa, alueen asunnot ovat pieniä, pääosaksi yksiöitä tai kaksioita.
Törkkelinmäen alueella asui vuonna 2024 noin 6 900 ihmistä, ja työpaikkoja se tarjosi vuonna 2022 noin 1 300 hengelle. Asukastiheys – lähes 30 000 henkeä neliökilometrillä – on Suomen suurin ja samaa luokkaa Manhattanin kanssa. Alueen reunoilla, Hämeentien, Helsinginkadun ja Kaarlenkadun varsilla onkin varsin korkeita ja tiheään rakennettuja kerrostaloja. Näiden tiiviiseen kantakaupunkiin kuuluvien kortteleiden palvelutarjonta kahviloineen ja ravintoloineen on monipuolista.
Torkkelinmäen puolella sijaitsevat muun muassa Karhupuisto ja Kallion kirjasto sekä opinahjoista esimerkiksi Kallion lukio ja Helsingin kuvataidelukio.
Historia.
Torkkelinmäki on nimetty Ruotsin sijaishallitsijan, marski Torgils (Torkkeli) Knuutinpojan mukaan. Nimi liittyy alueen historiallisten merkkimiesten mukaan nimettyjen katujen ja paikkojen ryhmään. Torkkelinmäki muodostettiin Kallion kaupunginosan osa-alueeksi vuonna 1959.
Torkkelinmäen keskiosa.
Mäen päällä Torkkelinpuistikon ympärillä oleva Torkkelinmäen keskiosa eroaa ympäröivistä kaupunginosista täysin. Se rakennettiin vuosina 1926–1928 uusklassisen tyyliin puutarhakaupunkimaiseksi alueeksi, jossa kadut ovat kapeita ja kaarevia, eivätkä rakennukset muodosta umpikortteleita vaan sijaitsevat yleensä tontin keskellä. Usein, joskaan ei kaupungin virallisessa aluejaossa, Torkkelinmäellä tarkoitetaankin vain tätä Franzéninkadun, Torkkelinkadun ja Agricolankujan väliin jäävää arvostettua puutarhakaupunkialuetta, jota on kutsuttu myös Kallion Kaivopuistoksi ja Kallion Eiraksi. Museovirasto on määritellyt tämän Torkkelinmäen asuinalueen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Liikenne.
Torkkelinmäen liikenneyhteydet ovat useimpina kellonaikoina erinomaiset. Alueen pikkukatuja pitkin ei kulje mikään joukkoliikennelinja, mutta Sörnäisten metroasema sijaitsee alueen koillisnurkassa ja Hakaniemen metroasema vastakkaisessa suunnassa. Hämeentietä pitkin kulkevat useimmat bussit keskustasta Helsingin ja pääkaupunkiseudun pohjois- ja koillisosiin. Myös useimmat raitiolinjat sivuavat Torkkelinmäkeä. Alueen kaikissa neljässä nurkassa on kaupunkipyöräasemat.
Charlies (rockyhtye)

The Charlies on lahtelainen rockyhtye, joka toimi vuosina 1964–1975. Vuodesta 1997 alkaen yhtye on esiintynyt muutaman kerran vuodessa nostalgiamielessä. Yhtye oli "hevibluestrio", jonka keikkaesiintymisiin kuuluivat pitkät improvisaatiot, yli kymmenminuuttiset rumpusoolot ja bassosoolot, jotka tuohon aikaan olivat Suomessa perin harvinaisia. Musiikillisena esikuvana olivat Cream-yhtye ja Jimi Hendrix.
The Charliesin perustivat basisti Kari "Pitkä" Lehtinen ja kitaristi Eero "Ebro" Ravi vuonna 1964. Muut soittajat olivat laulaja-rumpali Ermo "Eko" Sivonen, laulaja Juha Saali ja soolokitararisti Jarmo "Rödis" Jääskeläinen, joka tosin erosi pian yhtyeestä. Yhtye sai nimensä Kari "Pitkä" Lehtisen tuonhetkisestä lempinimestä "Charlie" ja Juha Saalin sukunimestä, jotka erilaisista kirjoitusasuistaan huolimatta lausuttiin samalla tavalla.
Vuoteen 1968 mennessä, useiden miehistönvaihdosten jälkeen, yhtye oli kutistunut trioksi, johon kuuluivat Ebro, Pitkä ja laulaja-rumpali Vesa "Wellu" Lehtinen. Myöhemmin yhtyeessä oli rumpalina Ari "Kusti" Ahlgren, kun Wellu halusi keskittyä pelkästään laulamiseen. Lisämiehenä keikoilla ja 1970-luvun levytyksillä oli huilisti-saksofonisti Erkki Summala taiteilijanimellään Igor Sidorow.
Kummankin pitkäsoittolevynsä, nimeltään "Julisteiden liimaajat" ja "Buttocks", yhtye julkaisi vuoden 1970 aikana. "Julisteiden liimaajat" oli tilaustyö Tuomo-Juhani Vuorenmaan anarkismin teoriaa käsitelleeseen samannimiseen elokuvaan, jota on luonnehdittu "maailman huonoimmaksi elokuvaksi". Levy sen sijaan on saanut paremmat arvostelut kuin elokuva.
Pitkäsoittojen lisäksi yhtye teki vuonna 1969 singlen "Myöskin tyttö iloinen" / "Don't Try Me", jota painettiin vain joitain kappaleita. Vinylmania julkaisi singlen uudelleen vuonna 1993. Love Recordsin vuonna 1973 julkaistulla kokoelmalevyllä "Rock &amp; Roll Juhlaa 2" yhtyeeltä on mukana kappaleet "Karjakko Moisio" ja "Ohutta yläpilveä". Siboneyn vuonna 1998 julkaisemalla kokoelmalevyllä "Love Proge 2" on mukana edellä mainittujen kahden raidan lisäksi aiemmin julkaisematon raita "Pikku musta". 
The Charlies soitti ensimmäisen Ruisrockin ensimmäisenä esiintyjänä vuonna 1970.
Vuonna 1971 yhtye hajosi sisäisiin ristiriitoihin. Eero Ravi ja Wellu Lehtinen lähtivät yhtyeestä. Yhtye kuitenkin perustettiin pian uudestaan, mutta Eero Ravi ei ole enää siinä esiintynyt vuoden 1971 jälkeen.
Yhtyeen vanhoista nauhoista koottu levy "Jail Sessions" julkaistiin 2015. Nauhoitukset on tehty vanhassa treeinikämpässä, joka oli ennen ollut putka. Mukana on myös yksi Yleisradion vanha nauha Helsingin Kulttuuritalolta helmikuulta 1970. "Buttocksiin" yhtye oli ja on tyytymätön. "Buttocks"-albumin ja toisen vanhan albumin, "Julisteiden liimaajat", julkaisi saksalainen Shadoks Music uudelleen vuonna 2014.
Siltasaari

Siltasaari () on Kallion kaupunginosaan kuuluva osa-alue Helsingin kantakaupungissa. Se sijaitsee Pitkänsillan pohjoispuolella, ja käytännössä osa-alue kattaa Hakaniementorin lähiseudut. Alueesta puhutaan usein Hakaniemenä, mutta Hakaniemi ei ole virallinen osa-alue. 
Lännessä ja etelässä Siltasaaren osa-alue rajoittuu mereen (Eläintarhanlahti-Kaisaniemenlahti-Siltavuorensalmi). Pohjoisrajan muodostavat Porthaninrinne, Toinen linja, Hämeentie ja Näkinkuja. Idässä raja kulkee Sörnäisten rantatiellä, jonka toisella puolen sijaitsee Merihaka. Naapurikaupunginosia ovat Pitkänsillan lounaispuolella Kluuvi ja Siltavuorensalmen eteläpuolella Kruununhaka. Siltasaaren pohjoispuolella on toinen Kallion kaupunginosan osa-alue, Linjat. Koillis- ja itäpuolella sijaitsee Vilhonvuori, johon myös Merihaka kuuluu. 
Siltasaaressa oli vuonna 2024 asukkaita vajaat 2 400, ja työpaikkoja oli vuonna 2022 lähes 5 300.
Historia.
Alun perin Siltasaari oli saari, jonka kautta kulki Helsingistä pohjoiseen johtanut vanha tie. Se sijaitsi kahden sillan välissä, joista Pitkäsilta johti kaupunkiin ja Pikkusilta pohjoispuoliselle manterelle, Hämeentielle. 1890-luvulla kuitenkin saaren pohjoispuolinen salmi täytettiin, ja paikalla on nyt Hakaniemen tori. Nykyiseen Siltasaaren osa-alueeseen kuuluu kuitenkin entisen saaren lisäksi myös sen pohjoispuolista mannerta, muun muassa alkuperäinen Hakaniemi.
Kadunnimi Säästöpankinranta viittaa alueella 1800-luvun alkupuolella sijainneeseen Sparbanken-nimellä tunnettuun ravintolaan. Nimi syntyi alkujaan kyseisessä ravintolassa ahkerasti aikaansa viettäneiden ja rahojaan kuluttaneiden ylioppilaiden keskuudessa. Säästöpankinranta on ollut virallinen kadunnimi vuodesta 1893 lähtien; kadun suomenkielinen nimi oli vuoteen 1928 saakka Säästöpankinrantakatu.
Rakennuksia.
Siltasaaressa sijaitsevat muun muassa:
Turvakielto

Turvakielto on väestötietojärjestelmästä ja Digi- ja väestötietoviraston varmennepalveluista annetun lain (661/2009) 4 luvun 36 §:n mukainen tietojenluovutuskielto, joka koskee henkilön asuinpaikkaa, kotikuntaa ja osoitteita. Henkilön muita tietoja turvakielto sen sijaan ei koske. 
Turvakieltoa voi hakea kirjallisesti Digi- ja väestötietovirastolta, jos henkilö voi olettaa perustellusti oman tai perheensä turvallisuuden olevan vaarassa. Turvakielto on ensimmäisellä kerralla voimassa enintään viisi vuotta ja sitä voidaan sen jälkeen jatkaa kaksi vuotta kerrallaan. Eniten turvakieltoa ovat hakeneet poliisit ja parisuhteesta eronneet naiset. Huhtikuussa 2008 turvakiellon piirissä oli noin 7 200 henkilöä.
Turvakieltoa ei saa automaattisesti, kuten esimerkiksi osoitepalvelukiellon, vaan turvakielto myönnetään vain, kun hakijalla on esittää perustellut syyt pelätä oman tai perheensä turvallisuuden olevan hakijan ammatin tai esimerkiksi hakijaan aikaisemmin kohdistuneen rikoksen vuoksi vakavassa vaarassa.
Tietojenluovutuskiellon saa ulotettua myös Traficomin tietoihin, jolloin ajoneuvon omistajan/haltijan nimi/osoitetietoja ei luovuteta.
Tieto turvakiellosta annetaan myös niille viranomaisille, jotka virkatehtävää hoitaakseen saavat turvakiellon suojaamia tietoja. Heillä on virkatehtävää hoitaessaan erityinen velvollisuus huolehtia, etteivät turvakiellon suojaamat tiedot pääse ulkopuolisten käsiin. Monet viranomaiset, kuten Kela ja Verohallinto, ovat keskittäneet turvakieltoasiakkaiden palvelun valittuihin puhelinkeskuksiin. 
Turvakiellon voi saattaa koko perhettä koskevaksi, tosin se täytyy turvakieltohakemuksessa erikseen pyytää.
Pinocchio

Pinocchio (suom. "Pinokkio") on vuoden 1883 italialaisen saturomaanin "Pinokkion seikkailut" nimihahmo. Nimi voi viitata myös esimerkiksi seuraaviin teoksiin:
Teoreettinen fysiikka

Teoreettinen fysiikka on fysiikan osa-alue, jossa tutkimus ei välittömästi perustu kokeelliseen tutkimukseen vaan tutkittavaa kohdetta kuvaavien matemaattisten mallien tarkasteluun. Teoreettisen fysiikan pyrkimyksenä on selvittää mekanismit luonnossa kokeellisesti havaittavien prosessien taustalla. Matematiikka on teoreettisen fysiikan keskeisin työväline ja monilla osa-alueilla fysiikan ja matematiikan välistä rajaa onkin vaikeaa – ellei mahdotonta – määritellä.
Teoreettinen fysiikka elää kuitenkin jatkuvassa vuorovaikutuksessa kokeellisen tutkimuksen kanssa, sillä kun ilmiötä selittävä malli on luotu, sen pohjalta tehtyjä ennusteita tulee pystyä varmentamaan myös kokeellisesti, jotta mallia voitaisiin pitää merkityksellisenä kuvauksena luonnosta. Teoreettinen malli ilman kokeellista varmennusta ei ole sinänsä vielä pätevä. Teoreettisen fysiikan ehkä käytännöllisimpänä piirteenä voidaan kuitenkin pitää sen kykyä tuottaa tietoa sellaisista luonnon ilmiöistä, joiden tuottaminen laboratoriossa tai havaitseminen paikan päällä on käytännössä mahdotonta. Nykyään teoreettista fysiikan tutkimusta tehdään hyvin pitkälti tietokoneilla, jolloin puhutaan myös laskennallisesta fysiikasta.
Suomessa.
Teoreettista fysiikkaa opetetaan Suomessa ainakin Turun, Helsingin, Oulun ja Jyväskylän yliopistoissa. Koulutus sisältää fysiikan lisäksi huomattavan runsaasti puhtaan matematiikan opiskelua.
Pinokkio

Pinokkio, suomennettu myös nimillä Pinokkion seikkailut () ja Pitkänenän seikkailut, on italialaisen Carlo Collodin kirjoittama saturomaani. Tarina ilmestyi vuonna 1881 sarjamuotoisena lastenlehdessä "Giornale dei bambini", ja kirjamuotoisena se julkaistiin vuonna 1883.
Tarina kertoo pienestä puunukesta, joka haluaa olla oikea poika. Köyhä Geppetto veistää Pinokkion saadakseen elantonsa nukentekijänä. Koska puu oli lumottu, nukke muuttuu eläväksi ja alkaa tuottaa Geppettolle kaikenlaista harmia. Pinokkio karkaa ja joutuu erilaisiin vaikeuksiin vastaantulijoiden kanssa. Pinokkion valehdellessa hänen nenänsä kasvaa pituutta.
Kirjailijan tarkoitus oli varoittaa lukijoita huonon käyttäytymisen vaaroista. Tarinan opetus on, että tottelemattomuus ja valehtelu eivät kannata, mutta omista vanhemmista huolehtiminen palkitaan. Alkuperäinen tarina on synkempi kuin monet myöhemmät sovitukset. Alun perin tarinan oli tarkoitus loppua onnettomasti, mutta lukijoiden vaatimuksesta Collodi jatkoi sitä eteenpäin.
Kirja kuuluu nykyään lastenkirjallisuuden klassikoihin. Tämä maailmanhistorian eräs eniten painetuista tarinoista on käännetty yli 200 kielelle.
Sovitukset.
Kirjan pohjalta on tehty useita sovituksia, kuten:
Lisäksi Ruotsiin on tehty pronssinen Pinokkiota esittävä patsas.
Kvanttiväridynamiikka

Kvanttiväridynamiikka eli kvanttikromodynamiikka eli QCD on kvarkkien ja gluonien välistä vuorovaikutusta eli vahvaa vuorovaikutusta kuvaava fysiikan teoria. QCD on oleellinen osa hiukkasfysiikan standardimallia. Kvarkit ja gluonit ovat hadronien, kuten neutronien ja protonien rakenneosasia. QCD:ssä vahvaa vuorovaikutusta, eli värivoimaa kantavat gluonit sitovat kvarkit hadroneiksi. Gluoneilla on kahdeksan väristä ja jostakin antiväristä koostuvaa väriyhdistelmää, kun taas kvarkeilla on kolmea eri väriä (ja antikvarkeilla kolmea eri antiväriä).
QCD:lle ominaista on asymptoottinen vapaus, mikä tarkoittaa sitä, että kvarkkien lähestyessä hadronissa toisiaan niiden välinen vuorovaikutus pienenee kohti nollaa. Vastaavasti hadronissa olevien kvarkkien irrottaminen toisistaan vaatii lähes äärettömän suuren voiman. Teorian asymptoottisesta vapaudesta keksi David Politzer, Frank Wilczek ja David Gross vuonna 1973.
QCD on jossain määrin analoginen kvanttisähködynamiikalle eli QED:lle, jossa välittäjähiukkasena toimii massaton sähkömagneettista voimaa kuljettava fotoni vastikkeena QCD:n värivoimaa kuljettavalle gluonille. Oleellisin ero QCD:n ja QED:n välillä lienee se, että gluonit voivat vuorovaikuttaa keskenään värivarauksensa takia, mutta fotoneilla ei ole sähkövarausta, joten ne eivät vuorovaikuta keskenään.
Kvarkkeja on kuutta eri tyyppiä eli "makua": u ("up", ylös), d ("down", alas), s ("strange", outo), c ("charm", lumo), t ("top", huippu), b ("bottom", pohja). Alkeisvarausyksiköissä mitattuna u-, c- ja t-kvarkkien varaukset ovat +2/3 ja d-, s- ja b-kvarkkien –1/3, jolloin niiden yhdistelmistä saadaan nukleonien ja muiden hadronien varaukset ja koostumus. Hadronit ovat ns. värineutraaleja, eli niiden värivaraus on aina nolla. Joten hadronin sisällä olevilla kvarkeilla on joko kaikki kolme väriä (punainen, sininen ja vihreä), kaikki kolme antiväriä (antipunainen, antisininen ja antivihreä) tai väri ja sitä vastaava antiväri (esim. sininen ja antisininen).
Vitali Višnevski

Vitali Viktorovitš Višnevski (, s. 18. maaliskuuta 1980 Harkova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi urallaan kahdeksan kautta NHL-liigassa ja kymmenen kautta Venäjän pääsarjassa. Višnevski voitti Venäjän maajoukkueessa maailmanmestaruuden vuonna 2009.
Ura.
Višnevski pelasi kauden 1998–1999 Venäjän superliigan Torpedo Jaroslavlissa. Mighty Ducks of Anaheim varasi hänet NHL:ään vuoden 1998 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella numerolla viisi. NHL-tulokaskautensa 1990–2000 Višnevski pelasi puoliksi Anaheimissa ja AHL-farmiseura Cincinnati Mighty Ducksissa. NHL-uransa parhaat tehot hän kirjasi kaudella 2003–2004 tehtyään 73 ottelussa kuusi maalia ja 10 syöttöä. NHL-kauden 2004–2005 peruunnuttua työsulun vuoksi Višnevski pelasi Venäjän superliigan Himik Voskresenskissa.
Kesällä 2006 Višnevski siirtyi Atlanta Thrashersiin vaihdossa Karl Stewartiin ja toisen kierroksen varausoikeuteen vuoden 2007 varaustilaisuudessa. Thrashersissa Višnevski ehti pelata runsaat puoli kautta, kunnes helmikuussa 2007 Nashville Predators hankki hänet vahvistamaan puolustustaan vaihdossa keskushyökkääjä Eric Belangeriin . Kauden jälkeen Višnevski vaihtoi jälleen joukkuetta. Hän teki sopimuksen vapaana agenttina New Jersey Devilsin kanssa kesällä 2007..
Vaikka Višnevski on syntynyt nykyisen Ukrainan alueella, hän on kansalaisuudeltaan venäläinen, ja pelasi Venäjän joukkueessa vuoden 2006 talviolympialaisissa Torinossa. Hän on voittanut jääkiekon maailmanmestaruuden Venäjän joukkueessa vuonna 2009.
Koivuharju (Kemi)

Koivuharjun kaupunginosa on pääosin pientalovaltaista asuinaluetta, kerrostaloja löytyy lähinnä Mäntylän ja Koivuharjun osa-alueilta. Kaupunginosa sijaitsee Kemin kaupungin keskustasta pohjoiseen. Lännessä aluetta rajaa meri – Kiikelinlahti – ja idässä Lapintie. Pohjoisessa Koivuharju rajoittuu Karihaaran kaupunginosaan. Koivuharjun kaupunginosa kuuluu Koivuharjun suuralueeseen yhdessä Karihaaran ja Paattion kaupunginosien kanssa.
Hebefreeninen skitsofrenia

Hebefreeninen skitsofrenia on yksi skitsofrenian muodoista. Se on ennusteeltaan niistä huonoin ja puhkeaa tavallisesti noin 15–25-vuotiaana. Keskimäärin siihen sairastuvat potilaat ovat noin 20-vuotiaita. 
Hebefreeniselle skitsofrenialle tyypillistä oireita ovat esimerkiksi tunteiden latistuminen, sosiaalinen eristäytyminen ja ajatushäiriöt. Aistiharhat ja harhaluulot ovat monesti lieviä eivätkä hallitse taudinkuvaa. Varhaisia oireita saattavat olla hypokondrisuus ja paranoidiset ajatukset. Sairauden ennustetta heikentää negatiivisten oireiden nopea eteneminen. Yleensä hebefreniaan sairastuvalla nuorella on aiemminkin ollut vahvasti skitsoidinen ja syrjäänvetäytyvä luonne. Sairastumisen riskiä kasvattavat masennuksen ja psykoosin esiintyminen suvussa.
Hebefreenisen skitsofrenian esiintyvyys vaihtelee maittain. Se on teollistuneissa maissa yleisempi kuin kehitysmaissa, mutta esimerkiksi Yhdysvalloissa esiintyvyys on verrattain vähäinen.
Tästä skitsofrenian sairausmuodosta käytetty nimi "hebefreeninen" tulee nuoruuden jumalattaren Heben nimestä. Tämä taas viittaa sairauden varhaiseen alkamisikään.
Koska hebefrenia etenee nopeasti, se on yleensä vaikeahoitoinen. Jo parin vuoden kuluttua sairauden toteamisesta potilaan tunteet saattavat olla täysin latistuneet, hänen puheensa on vaikeasti ymmärrettävää eikä häneen saa kunnolla kontaktia. Kyseessä on krooninen sairaus, jonka oireita voidaan lieventää antipsykoottisella lääkityksellä. Yleensä vaaditaan sairaalahoitoa. Myös hoidettuun hebefreniaan liittyy psykoosioireiden uusiutumisen riski.
Aragonian mudéjar-arkkitehtuuri

Aragonian mudéjar-arkkitehtuuri on Unescon maailmanperintökohde Aragoniassa, Espanjassa. Siihen kuuluu kymmenen rakennusta, jotka on lisätty listalle vaiheittain. Joukossa on kirkkoja, katedraaleja ja palatsi.
Mudéjar on paikallinen nimi maureille ja syntyperäisille andalusialaisille, jotka jäivät Espanjaan reconquistan jälkeen, mutta eivät kääntyneet kristinuskoon. Sillä viitataan myös tämän ryhmän omaleimaiseen arkkitehtuuriin 1199-1500-luvuilta. Sille on tyypillistä tiilen käyttö pääasiallisena rakennusmateriaalina, ja länsimaisten tyylien (gotiikka, Romaaninen arkkitehtuuri) tulkinta islamilaisten vaikutteiden kanssa.
Falköpingin taistelu

Falköpingin taistelu (myös Åslen taistelu) oli helmikuussa vuonna 1389 Falköpingin ulkopuolella Ruotsissa käyty taistelu, jossa Tanskan kuningattaren Margareetan kannattajat löivät Ruotsin kuninkaan Albrekt Mecklenburgilaisen joukot. Falköpingin taistelu ratkaisi käytännössä sen, että Albrekt joutui luopumaan Ruotsin kruunusta (1395).
Historia.
Keskiajan lopulla oli Ruotsissa Mecklenburgin suvun ja ylimystön välillä paljon epäsopua. Ylimystö tajusi, että ainoa keino päästä eroon Albrekt Mecklenburgilaisesta ja hänen tukijoistaan oli pyytää ulkopuolista apua. He pyysivät apua kuningatar Margaret I:ltä, joka hallitsi Norjaa ja Tanskaa. Margaret lupasi auttaa, ja pian hänet julistettiinkin myös Ruotsin hallitsijaksi.
Kun Albrekt kuuli Margaretin liitosta ruotsalaisylimystön kanssa, hän matkusti synnyinmaahansa Saksaan pyytääkseen apujoukkoja. Samaan aikaan hän ivasi Margaretia "Kuningas housuttomaksi". Albrekt lähetti myös Margaretille tervehdyksen, että hänen tulisi pysyä kotonaan neulomassa.
Vuonna 1389 Margaretin armeija, joka koostui pääasiassa ritareista eri puolilta Skandinaviaa, kohtasi Albrektin armeijan Falköpingin kaupungissa Ruotsissa. Margaretin armeija voitti saksalaiset ja otti Albrektin kiinni laittaen tämän kuudeksi vuodeksi vankilaan. Margaretista tuli Ruotsin hallitsija.
Seuraukset.
Margaretin aikana Ruotsissa oli keskiajan pisin rauhan jakso.
Florala

Florala on Yhdysvaltain kaupunki Alabaman osavaltiossa. Se kuuluu Covingtonin piirikuntaan. 
United States Census Bureaun mukaan Floralan pinta-ala on 28,3 km², josta vettä on 1,1 km². Kaupungissa oli vuoden väestönlaskennan aikaan 1 964 asukasta, 898 taloutta ja 527 perhettä.
Recklinghausen

Recklinghausen on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se sijaitsee Ruhrin metropolialueella. Kaupungissa oli vuoden 2022 lopussa 111 734 asukasta, ja sen pinta-ala on 66,5 neliökilometriä.
Recklinghausen sai kaupunginoikeudet vuonna 1236. Se kuitenkin mainittiin ensimmäisen kerran teksteissä jo vuonna 1017. Vuonna 1869 kaupungissa alkoi hiilenkaivu, jonka seurauksena kaupunki teollistui ja sen väkiluku alkoi nopeasti kasvaa. Rautatieyhteys Recklinghauseniin saatiin 1871. Toisessa maailmansodassa kaupunkia pommitettiin. Kaivosteollisuus oli osa kaupunkia noin 140 vuoden ajan. Viimeinen kaivos suljettiin 2000-luvun alussa.
Recklinghausen tunnetaan muun muassa vuonna 1956 perustetusta ikonimuseostaan, joka on lajissaan suurin ortodoksisten valtioiden ulkopuolella. Se sisältää lähes 4 000 kappaleen edestä ortodoksista esineistöä Venäjältä, Kreikasta, Balkanin maista, kuten myös koptilaista taidetta Egyptistä.
Ystävyyskaupungit.
Recklinghausenilla on kuusi ystävyyskaupunkia:
Ilulissat

Ilulissat () on Grönlannin kolmanneksi suurin taajama; asukkaita siellä on 4 606. Se sijaitsee Grönlannin länsirannan puolivälissä, 200 km napapiirin pohjoispuolella. Ilulissat tunnetaan laajalti tanskankielisellä nimellään Jakobshavn, Jaakonsatama. Grönlanninkielinen nimi tarkoittaa jäävuoria. 
Ilulissat on Grönlannin suosituin turistikohde läheisen jäävuonon takia. Jäävuono laskee länteen 40 kilometrin matkan Grönlannin jäätiköltä Diskonlahteen Ilulissatin kaupungin viereen. Sen itäpäässä on Jakobshavnin jäätikkö, joka on pohjoisen pallonpuoliskon eniten jäämassaa tuottava jäätikkö. Se etenee 20–35 metriä vuorokaudessa, ja siitä lohkeaa vuosittain noin 20 miljardia tonnia jäävuoria, jotka jatkavat matkaansa pitkin Ilulissatin vuonoa ja edelleen Atlantin valtamerelle. Suurimmat jäävuoret jämähtävät usein kiinni vuonoon leveytensä tai korkeutensa takia, ja saattavat viipyä siinä vuosien ajan, kunnes niiden taakse ahtautuvat uudet jäävuoret pakottavat ne liikkeelle. Ilulissatin jäävuono on Unescon maailmanperintökohde.
Hovgården

Hovgården on arkeologinen kohde Adelsön saarella Mälaren-järvessä Tukholman lähistöllä Ekerön kunnassa. Siellä asui viikinkejä 900- ja 1000-luvuilla. Siellä arvellaan olleen heidän kuninkaansa asuinpaikan ja Birkan hallintokeskuksen. Hovgårdenissa on tuhansia kuninkaiden, merkkihenkilöiden ja maanviljelijöiden hautakumpuja viikinkiajoilta. Kaiken kaikkiaan saarelta on tehty yli 3 000 arkeologista löytöä, mm. riimukivi.
Keskiajalla Hovgårdeniin rakennettiin käräjäpaikka ja linna. Maunu Ladonlukko teetti suuria uudistuksia linnaan, jota hän käytti kesäpalatsinaan, ja mm. Ruotsin läänitysjärjestelmä perustettiin siellä vuonna 1279. Hovgården ja Birka ovat Unescon maailmanperintökohde.
Helena (nimi)

Helena on naisen etunimi. Suomessa on heinäkuuhun 2025 mennessä ollut kirjoilla 174 644 Helena-nimistä naista ja kymmenkunta miestä.
Helena-nimen historiasta.
Helena-nimi palautuu vanhaan kreikankieliseen naisennimeen Helene (Ἑλένη), jonka alkuperäinen merkitys lienee ’valoisa’ tai ’loistava’. Nimeä on johdettu indoeurooppalaisesta juuresta "*swel-" ’loistaa’, ja sen on esitetty alkuaan olleen mahdollisesti jonkinlaisen auringonjumaluuden nimi.
Helena-nimi lukuisine eri muunnelmineen on tunnettu kautta Euroopan. Sen suosio perustuu toisaalta sekä idän että lännen kirkon kunnioittaman Pyhän Helenan kulttiin, toisaalta Troijan sodan kauniiseen Helenaan ja jo keskiajan Euroopassa suosittuun Troijan sota -romaaniin.
Helena-nimi Suomessa.
Helenan nimipäivä sekä suomalaisessa että suomenruotsalaisessa nimipäiväkalenterissa on 31. heinäkuuta, jota on vietetty ruotsalaisen marttyyrin ja pyhimyksen Helena (Elin) Skövdeläisen muistopäivänä.. Suomessa on vanhastaan tunnettu myös Helena-nimen muunnelma "Elina."
Suomessa nimen suosio yli kaksinkertaistui muutamassa vuodessa Aino Räsäsen Helena-kirjasarjan avausosan "Soita minulle, Helena!" ilmestyttyä vuonna 1945. Kirjoilla oli huomattava vaikutus myös nimien Jari ja Päivi yleisyyteen.
Liikennepuisto

Liikennepuisto on lähinnä lapsille ja lapsiperheille suunniteltu puisto, jossa lapsia voidaan tutustuttaa liikenteeseen ja sen toimintaan. Lähes kaikissa Suomen liikennepuistoissa on asfalttipäällysteiset 1/2 kertaa normaalia kapeammat tiet ja pienemmät liikennemerkit. Tieasetelmat vaihtelevat yksinkertaisista radoista realistisen näköisiin korttelijärjestelmiin, joissa usein on liikenneympyröitä, liikennevaloja ja risteyksiä. Ajaminen tapahtuu useimmiten yksinkertaisilla polkuautoilla ja alhaisilla nopeuksilla (n. 5 km/h). Joissakin puistoissa on myös poliisiauto opastusta ja neuvontaa varten.
Liikennepuistojen rakentamista on perusteltu sillä, että oikeita liikenneväyliä jäljittelevällä alueella voidaan opettaa liikennekäyttäytymistä tehokkaasti, turvallisesti ja lapsia kiinnostavalla tavalla. Monet kasvatusopin ja liikennepsykologian asiantuntijat ovat kuitenkin epäilleet liikennepuistojen merkitystä, koska niiden suurin vahvuus – turvallisuus – on samalla niiden suurin heikkous. Liikennepuistossa ei ole todellisen liikenteen vaaratilanteita, joita lasten pitäisi oppia tunnistamaan ja välttämään. Sen sijaan leikkipaikkoina liikennepuistot ovat suositeltavia.
Rikosposti

Rikosposti oli suomalainen rikoslehti, joka käsitteli pääasiassa Suomessa tapahtuneita rikoksia aina henkirikoksista varkauksiin. Samaa lajityyppiä edustaa mm. Alibi.
Paranoidinen skitsofrenia

Paranoidinen skitsofrenia on yksi skitsofrenian muodoista. Nykyisin se on urbaanin kulttuurin yleisin skitsofreniatyyppi; ajalta ennen rajua kaupungistumiskulttuuria (1700–1800-lukua) on kuvailtu enimmäkseen katatonista skitsofreniaa.
Paranoidiselle skitsofrenialle ominaisia ovat monesti paranoidiset harhaluulot eli vainoamisharhat ja kuuloharhat. Esimerkiksi katatonisia oireita ei yleensä esiinny. Negatiiviset oireet eivät ole taudinkuvassa hallitsevia. Noin 80 % potilaista kokee kuuloharhoja.
Paranoidinen skitsofrenia tulisi todeta ja hoitaa mahdollisimman varhaisessa vaiheessa. Paranoidisen skitsofrenian ennuste on huomattavasti parempi kuin nuoruusiällä puhkeavan hebefreenisen skitsofrenian. Tavallisesti sopiva antipsykoottinen lääkehoito auttaa potilasta merkittävissä määrin.
Amfetamiinipsykoosi muistuttaa paranoidista skitsofreniaa.