tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Patrick Bantamoi

Patrick Bantamoi (s. 24. toukokuuta 1986) on sierraleonelainen jalkapallomaalivahti, jolla on myös Suomen kansalaisuus. 
Pelaajaura.
Patrick Bantamoi edusti Sierra Leonea vuonna 2003 Suomessa järjestetyissä alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Turnauksen jälkeen hän haki usean muun pelaajan tavoin turvapaikkaa Suomesta. Kymmenelle alaikäiselle joukkueen jäsenelle myönnettiin lopulta oleskelulupa helmikuussa 2004. 
Syksyllä 2004 Bantamoi sai FIFA:lta kansainvälisen peliluvan ja solmi vuoden 2005 helmikuussa Kuopion Palloseuran kanssa 2+1-vuotisen sopimuksen. Sitä ennen hän oli pelannut KuPSin reservijoukkueessa. Kaudella 2005 Bantamoi pelasi Veikkausliigassa 11 ottelua. Vuonna 2006 KuPSin voittaessa Liigacupin hänet valittiin kilpailun arvokkaimmaksi pelaajaksi. Liigakaudella tilastoihin kertyi 20 ottelua, joissa Bantamoi oli joukkueensa kantavia voimia. 
Kaudeksi 2007 hän siirtyi Inter Turkuun. Keväällä 2008 Bantamoi voitti Liigacupin toistamiseen, nyt uuden seuransa paidassa. Syksyllä Inter voitti Suomen mestaruuden. Bantamoi torjui kaudella 15 nollapeliä. Yhteensä hänelle kertyi kuuden kauden aikana 106 Veikkausliigan ottelua.
Tammikuussa 2011 hän teki neljän Interissä pelaamansa kauden jälkeen sopimuksen hollantilaisen Telstarin kanssa. Bantamoi edusti Telstaria kevätkauden 2011, mutta ei päässyt kentälle yhdessäkään sarjapelissä. Hän oli loukkaantumisten vuoksi poissa pelikentiltä yli kaksi vuotta, kunnes tammikuussa 2014 oli mukana Suomen joukkueessa Oslossa järjestetyssä jalkapallon kansainvälisen pelaajayhdistyksen FIFPron sopimuksettomien pelaajien turnauksessa. Bantamoi on työskennellyt logistiikka-alalla ja valmentanut Ilveksen junioreita Tampereella. Kesällä 2014 Bantamoin uutisoitiin liittyneen FC Viikinkien riveihin lainasopimuksella FC Espoosta. Bantamoi pelasi syksyllä 2014 kolme peliä Rovaniemen Palloseuran riveissä. Heinäkuussa 2015 hänen kerrottiin tehneen loppukauden kattavan sopimuksen kakkosessa pelaavan FC Viikinkien kanssa ja pääsi pelaamaan kauden aikana kaksi ottelua. Sen jälkeen Bantamoi on ollut pelaamatta
Torgny Mogren

Torgny Mogren (s. 26. heinäkuuta 1963 Hällefors) on ruotsalainen entinen hiihtäjä. 
Mogren voitti maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 1986–1987 ja sijoittui kaikkiaan viisi kertaa maailmancupin loppupisteissä kolmen parhaan joukkoon. Hän voitti 50 kilometrin maailmanmestaruuden sekä 1991 Val di Fiemmessä että 1993 Falunissa. 
Seuratasolla Mogren edusti Åsarna IK:ta. Hän harrastaa moottoriurheilua ja golfia (tasoitus 16).
Isännänviiri

Isännänviiri on yleisnimitys viirille, jota pidetään nostettuna omakotitalon tai kesämökin lippusalkoon. Isännänviirin sanoma on, että isäntäväki on paikalla viirin ollessa nostettuna. Isännänviirinä voidaan käyttää suku-, kaupunki-, kunta-, maakunta- tai siniristiviiriä. 
Isännänviirit Suomessa.
Isännänviirien käyttö Suomessa alkoi yleistyä 1950-luvulta alkaen. Suomalaisten isännänviirien esikuvina pidetään muissa Pohjoismaissa käytettyjä viirejä.
Siniristiviiri.
Perinteiseksi isännänviiriksi ymmärretään Suomen lippuun pohjautuva siniristiviiri, jota voidaan käyttää, ellei saatavilla ole oikeaa kotiseutuviiriä. Siniristiviiri on pohjaltaan valkoinen, ja siinä on merensininen risti. Ristin leveys on yleensä noin yksi kolmasosa viirin leveydestä. Siniristiviiri alkoi yleistyä 1980-luvulta alkaen.
Vaakunaviiri.
Vuosituhannen vaihteen molemmin puolin alettiin valmistaa vaakunaviireiksi kutsuttuja isännänviirimalleja. Vaakunaviirissä viirin tyveen on asetettu neliönmuotoisena kyseisen kylän, kunnan, suvun tai järjestön vaakuna, viirin loppuosan ollessa väritykseltään maakuntaan tai käytetyn vaakunan väreihin viittaava.
Vaakunaviirejä on valmistettu myös maakuntavaakunoiden pohjalta pääasiassa maakuntien liittojen toimesta. Maakuntakohtaisista vaakunaviireistä käytetään usein nimitystä maakuntaviiri.
Myös pursilippuihin kuuluvat majaviirit seuraavat vaakunaviirien ulkomuotoa.
Isännänviirin mitat.
Isännänviirin pituus on yleensä noin puolet lipputangon pituudesta. Viirin kannan leveyden suhde koko viirin pituuteen on yleensä noin 1:10.
Käyttö.
Suomessa isännänviirillä voi liputtaa muulloin kuin liputuspäivinä, jolloin on tapana liputtaa siniristilipulla. Isännänviirillä ei voi suorittaa suruliputusta, eikä sitä ei tule nostaa salkoon samanaikaisesti Suomen lipun kanssa.
Isännänviirin käyttöä tai ulkonäköä ei säädellä laissa. Viiriä ei myöskään tarvitse laskea yöksi.
Viirit muualla.
Suomen lisäksi myös muissa Pohjoismaissa käytetään isännänviireihin rinnastettavia viirejä.
Norja.
Norjassa on käytössä Norjan lippuun pohjautuvia viirejä. Joissain viireissä käytetään punaisella pohjalla valkoreunaista, sinistä raitaa, kun taas jotkin viirit sisältävät Norjan lipun ristikuvion. Raidallinen viiri on yleisempi Itä-Norjassa, kun taas ristiviiriä käytetään maan länsiosissa. Viiri saa olla tangossa myös yöllä.
Ruotsi.
Ruotsissa on käytössä Ruotsin lipun väreihin perustuva sini-keltainen viiri, jota käytetään muina kuin virallisina liputuspäivinä. Sitä ei myöskään tarvitse laskea tangosta yön ajaksi. Viirin pituuden tulee olla kolmasosa lipputangon pituudesta ja se tulee nostaa salkoon sininen puoli ylöspäin. Viirin värejä tai tarkkaa mallia ei ole säädetty laissa, jonka takia käyttöön on tullut myös ristikuviollinen viiri. Ruotsin kansallisarkisto ei kuitenkaan suosittele ristiviirin käyttöä.
Tanska.
Tanskassa on käytössä Tanskan lippuun perustuva viiri, jossa on punaisella pohjalla valkoinen risti. Viiriä voidaan käyttää lipputangon koristeena virallisten lipustuspäivien ulkopuolella. Tanskan lippuun perustuvan viirin tulee olla pituudeltaan noin puolet lipputangon pituudesta ja viirin valkoisen ristin tulee yltää viirin kärkeen saakka.
Ville Nylund

Kaj Wilhelm “Ville” Nylund (s. 14. elokuuta 1972 Kokkola) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja, mutta kykeni pelaamaan myös keskuspuolustajana tai oikealla laidalla. Koulutukseltaan tradenomi oleva Nylund toimii nykyisin Suomen Palloliitossa kilpailutoiminnan tuotepäällikkönä.
Nylundin kasvattajaseura on Oulun Luistinseura, jossa oli 90-luvun vaihteessa koossa myöhemmin ammattijalkapallossa merkittäväksi osoittanunut nelikko (Nylund, Nurmela, Niemi ja valmentaja Malinen). Hän pelasi aikuisten tasolla uransa aikana FC Oulussa, FC 1991:ssa, FF Jarossa ja viimeisimpänä Helsingin Jalkapalloklubissa, jonne hän siirtyi vuonna 1997. Ville Nylund oli HJK:n pitkäaikainen kapteeni.
Suomen A-maajoukkueessa Nylund pelasi 21 ottelua ja Veikkausliigassa 285. HJK:n riveissä hän osallistui myös Mestarien liigaan mm. pelaten kaikissa kuudessa otteluissa täydet minuutit, kun joukkue eteni kilpailussa lohkovaiheeseen asti kaudella 1998. Uransa aikana Nylund voitti kolme Veikkausliigamestaruutta, neljä Suomen Cup- ja kaksi Liigacup-mestaruutta. Häntä kutsuttiin lajin piirissä lempinimellä "Nulli".
Pelaajauransa jälkeen Ville Nylund on toiminut muun muassa toiminnanjohtajana HJK ry:ssä. Sieltä hän siirtyi Suomen Palloliittoon, jossa aloitti kilpailutoiminnan tuotepäällikön tehtävässä 17. maaliskuuta 2008. Nylundin tehtäviin kuuluu muun muassa Suomen cupien, naisten jalkapalloliigan sekä Ykkösen kilpailutoiminnan kehittäminen. Lisäksi Nylund on naisten 2009 EM-kilpailuissa Olympiastadionin keskusjohtaja.
Anna Hanski

Anna Milanja Hanski (s. 6. syyskuuta 1970 Helsinki) on suomalainen iskelmälaulaja, näyttelijä, ravintolayrittäjä ja radiojuontaja. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat muun muassa ”Tunteisiin” ("Salatut elämät" -sarjan tunnuskappale), ”Jos et sä soita” ja ”Kotiviini”. Anna Hanski omistaa Leppävirralla sijaitsevan Konnustupa-kesäravintolan. Hän aloitti Radio Nostalgian juontajana syksyllä 2022.
Ura.
Hanski aloitti musiikkiuransa jo 17-vuotiaana. Hän julkaisi ensimmäisen albuminsa "Anna Hanski" vuonna 1989, joka myi platinaa. Seuraava levy "Syksyiset unet" myi kultaa, jonka jälkeen artistin suosio oli huipussaan. Neljäs levy "Jos et sä soita" myi vielä tuplaplatinaa, mutta tämän jälkeen levyjen myynti hiipui. 
Hanski on levyttänyt myös englanninkielisiä kappaleita suomeksi, joista tunnetuin esimerkki on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Lee Hazlewoodin ”Kotiviini” (”Summer Wine”). ”Kotiviinin” duetoi Hanskin kanssa Vilperin Perikunta -yhtyeen Paavo Vilperi eli Pekka Kaasalainen. Vuonna 1993 Hanski levytti Hazlewoodin kanssa kokonaisen englanninkielisen albumin "Gypsies &amp; Indians". 
Hanskin suosio oli suurimmillaan 1990-luvun alkupuolella, jolloin hän levytti Ensio Music -yhtiölle. Sen jälkeen hän siirtyi Warner Musicille, joskin levytti siellä vain kaksi albumia ("Sanat pienetkin" ja "Sydämessä asutaan"). Warner-kauden jälkeen Hanski teki kaksi levyä BMG Finland/SonyBMG:lle vuosina 1999 ja 2006.
Hanski on näytellyt muun muassa Rauman kaupunginteatterissa, Imatran teatterissa, Hämeenlinnan Uudessa Kesäteatterissa ja Taaborinvuoren kesäteatterissa.
Hanski on Unicefin hyvän tahdon lähettiläs vuodesta 1993 lähtien.
Yksityiselämä.
Anna Hanski on laulaja Seppo Hanskin ja Isa Hanskin tytär. Hänen äidin puoleinen isoisänsä oli näyttelijä Pehr-Olof Sirén, ja isoäitipuolensa Anja Pohjola. Anna on Pinja Hanskin, Janus Hanskin ja Petra Hanskin sisar.
Hanski avioitui muusikko Leri Leskisen kanssa vuonna 1994 ja heille syntyi vuonna 1994 tytär. Hanskilla on myös Jyrki Jefremoffin kanssa vuonna 1999 syntynyt tytär. Hanski seurusteli ja asui Jefremoffin kanssa avoliitossa Helsingin Töölössä vuosina 1997–2007.
Hanskista tuli isoäiti keväällä 2018. Hän asuu taiteilijatalo Jallukassa Helsingin Jätkäsaaressa.
Vuonna 2021 Hanski perusti Leppävirralle, Konnuksen kanava-alueelle Konnustupa-kesäravintolan.
Filmografia.
Anna Hanski oli mukana Juha Tapanisen nostalgisessa elokuvassa "Iskelmäprinssi" vuonna 1991 esittäen sivuroolissa linja-auton rahastajatyttöä. Elokuvan ääniraidalla kuultiin Annan laulamana Jukka Alihangan tekemät kappaleet ”Nukke rakastui nukkeen” ja ”Mustikkasuu” sekä duettona Pekka Kaasalaisen kanssa ”Hiekkakuopalle uimaan”.
Ruumiinavaus

Ruumiinavaus eli autopsia (sairaaloissa nimellä obduktio) on yleensä kuolinsyyn selvittämiseksi tehtävä kuolleen henkilön ruumiin tutkimus. Obduktiot voidaan luokitella lääketieteelliseen ja oikeuslääketieteelliseen obduktioon. Lääketieteellisessä obduktiossa tiedetään kuoleman aiheutuneen sairaudesta, mutta sairauden laatu on epävarma tai epäselvä. Oikeuslääketieteellinen ruumiinavaus suoritetaan poliisin pyynnöstä, kun epäillään kuolemanluokan olevan tapaturma tai kuolemaan liittyvän rikos. Vaikka ulkoiset vammat näyttäisivät olevan kuolinsyy, saattaa niihin johtaneen onnettomuuden taustalta löytyä muita syitä kuten huumaavat aineet tai myrkytys. Suomen laki edellyttää kuolinsyyn tutkimista aina mahdollisen henkirikoksen paljastamiseksi. Tämän vuoksi mm. yksinään kuolleet, jotka on löydetty joko kodeistaan tai muista paikoista, joutuvat oikeuslääketieteelliseen ruumiinavaukseen.
Lääketieteen opetukseen testamentatuille ruumiille tehtyä ruumiinavausta kutsutaan dissektioksi, erotukseksi obduktiosta. Dissektoitava ruumis on käsitelty formaliinilla, eikä siis haudattuna maatuisi. Siksi dissektoitu ruumis pitää opetuksen jälkeen polttohaudata.
Eläimelle tehtävää ruumiinavausta nimitetään nekropsiaksi.
Historia.
Alkujaan ruumiinavauksia suoritettiin ihmisen anatomian tutkimiseksi. Jo muinaiset egyptiläiset olivat hyvin taitavia käsittelemään ihmisruumista, mistä on todisteena hyvin säilyneet muumiot. Roomalainen laki kielsi 150 eaa. ruumiinavaukset, mikä oli suuri takaisku anatomian ja lääketieteen kehitykselle. Uudella ajalla suurta kohua herättäneet anatomiset näytökset olivat aikoinaan suosittuja ja vihattuja. Näiden tieteellisyys oli toisinaan hyvinkin kyseenalaista.
Harri Marstio

Harri Tapio Marstio (6. tammikuuta 1957 Iitti – 31. tammikuuta 2019 Kouvola) oli suomalainen muusikko. Marstio on tunnettu "raspikurkkuna" eli karheaäänisenä laulajana.
Ura.
Marstio tuli suuren yleisön tietoisuuteen vierailtuaan Pedro Hietasen yhtyeen Pedro’s Heavy Gentlemenin albumilla "Tango Moderato" vuonna 1982. Hän esitti albumilla ”Romany Violin” -kappaleen, josta tuli hyvin suosittu ja se avasi portit Marstion soolouralle. Hän aloitti soolouransa laulamalla englanniksi, mutta vaihtoi myöhemmin laulukielen suomeksi. 1980-1990-luvun taitteessa Marstio levytti kappaleita, kuten ”Tie” ja ”Muisto vain jää”. Marstio sävelsi ja sanoitti myös itse ja hänen omista kappaleistaan tunnetuimpia lienevät ”Sirkustyttö” ja ”Talo”.
Marstio vaikutti soolouransa lisäksi mm. yhtyeissä Kultakurkut ja Pedro’s Heavy Gentlemen.
2000-luvulla.
Vuonna 2007 Harri Marstio levytti muiden Kuusankoskelta kotoisin olevien tai siellä vaikuttaneiden taiteilijoiden kanssa ”Jokivarsi”-kappaleen, jonka tuotto meni alueen kehittämiseen. Kipinä levyn tekoon syntyi UPM:n ilmoitettua Voikkaan tehtaan lopettamisesta.
Kesällä 2008 sai paljon radiosoittoa ”Sandra of St. Mura” -niminen kappale, jonka Marstio levytti Folkswagen-yhtyeen albumille "Kyläkaupan rappusilla". Kappale on englanninkielinen versio Esa Pakarisen tunnetuksi tekemästä ”Suhmuran Santrasta”. Loppuvuodesta 2008 Marstio pyrki Akaan valtuustoon, sinne kuitenkaan pääsemättä.
Yksityiselämä.
Marstiolla diagnosoitiin vuoden 2014 keväällä imusolmukesyöpä, joka leikattiin saman vuoden alkukesällä. Syöpä uusiutui kesällä 2016 ja hän jäi uudelleen keikkatauolle, joka kesti toukokuuhun 2017 saakka. Syöpä uusiutui jälleen kesällä 2018. 
Marstio menehtyi Kouvolassa sattuneessa auto-onnettomuudessa 62-vuotiaana tammikuussa 2019. Hänet polttohaudattiin, ja uurna laskettiin Tampereen Messukylän hautausmaalle.
Nipa Niilola

Jukka ”Nipa” Niilola on suomalainen sessiomuusikko. Hän on kotoisin Voikkaalta, Kuusankoskelta. Hän on vaikuttanut muun muassa yhtyeissä Top Rank, Maanantai, Harri Marstio Duo, The Charlies ja Kultakurkut sekä lisäksi muun muassa Remu Aaltosen, Pate Mustajärven, Seppo Hakasalon ja Moog Konttisen taustayhtyeissä. Hän soitti myös yhtyeessä Remu &amp; Hurriganes.
Niilola valmistui ylioppilaaksi Voikkaan lukiosta keväällä 1980. Sen jälkeen hän opiskeli kitaransoittoa Oulunkylän pop-jazz opistossa (nykyinen Pop &amp; jazz -konservatorio). Niilola on opettanut Tampereella kitaransoittoa keikkamuusikon työnsä ohella.
Ylin oikeusaste

Ylin oikeusaste eli korkein oikeusaste tai viimeinen oikeusaste on useimmissa valtioissa ja toimialueissa oikeusaste, jonka ratkaisu on lopullinen ja jonka tuomioista tai päätöksistä ei voi valittaa tai niihin ei voi hakea muutosta miltään toimielimeltä tai tuomioistuimelta.
Ylimmän oikeusasteen kehitys ja muodot.
Ylimmän oikeusasteen kehityksen alkuna on ollut useimpiin yhteiskuntiin sisältynyt ajatus lopullisesta tuomiovallasta. Itsevaltiuden aikana se kuului hallitsijalle, jolla oli oikeus muuttaa tuomioistuinten päätöksiä hänelle tehtyjen valitusten perusteella. Valistuksen aikana syntyneen vallan kolmijako-opin mukaan tuomiovalta eriytettiin hallitsijan ja lainsäätäjän vallasta. Myös tähän uuteen järjestelmään luotiin ylin tuomiovalta, joka saattoi kumota alempien tuomioistuinten päätökset.
Anglosaksisissa maissa ylin oikeusaste kehittyi Ison-Britannian parlamentin ylähuoneen oikeudesta ottaa käsiteltäväksi tuomioistuinten ratkaisuja. Lainsäädäntöä kehitettiin pitkälti ylähuoneen ns. lakilordien tekemien ennakkoratkaisujen perusteella. Nykyään tämä kehityssuunta näkyy voimakkaasti esimerkiksi Yhdysvaltain korkeimman oikeuden itsenäisessä toimivallassa.
Useimmissa Euroopan maissa on yleensä kaksi korkeinta oikeusasteen tuomioistuinta. Hyvin tyypillinen on jako siviili- ja rikosasioiden sekä hallintoasioiden ylimpään oikeusasteeseen. Tällainen jako on voimassa myös Suomessa. Monissa maissa on myös erillinen perustuslakituomioistuin, joka ratkaisee lainsäätämiseen ja perustuslain tulkintaan liittyviä kysymyksiä.
Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen suhde jäsenmaiden korkeimpiin oikeusasteisiin.
Euroopan unionin jäsenmaiden korkeimpien tuomioistuinten toimivaltaa rajoittaa Euroopan yhteisöjen tuomioistuin. EU:n jäsenmaiden tuomioistuimilla on velvollisuus pyytää EY-tuomioistuimelta lausuntoa tietyn EU:n asetuksen tai direktiivin tulkinnasta ja soveltuvuudesta oikeudenkäynnin kohteena olevaan asiaan. Jäsenmaan tuomioistuin on velvollinen noudattamaan EY-tuomioistuimen asiassa antamaa ratkaisua.
Korkeimmat oikeusasteet Suomessa.
Suomessa on kaksi pysyvää korkeinta oikeusastetta:
Ylimpien virkamiesten ja valtioneuvoston jäsenten virkarikossyytteitä käsittelevä valtakunnanoikeus on tarvittaessa kokoontuva erityistuomioistuin, joka toimialallaan on ainoa ja siten myös korkein oikeusaste.
Flemming Andersen

Flemming Andersen (s. 2. kesäkuuta 1968 Kööpenhamina) on tanskalainen sarjakuvapiirtäjä ja -käsikirjoittaja. Hän on tehnyt "Aku Ankka" -lehdessä ja "Aku Ankan taskukirjoissa" ilmestyneitä Disneyn eläinmaailmaan sijoittuvia sarjakuvaseikkailuja.
Andersenille oli selvää, että hänestä tulisi ammattitaiteilija. Koulun ja asepalveluksen jälkeen hän etsi töitä kuvittajana sanomalehdistä ja mainostoimistoista. Kun mediaryhmä Egmont, tanskalainen Disney-sarjakuvien kustantaja, etsi taiteilijoita, hän jlähetti kuvitusnäytteensä kustantajalle. Egmont palkkasi hänet vuonna 1991 mutta ei mainoskuvittajaksi. Aluksi Andersen kirjoitti käsikirjoituksia Disney-sarjakuviin, mutta vuonna 1992 hän alkoi myös piirtää sarjakuvia itse.
Andersen on luonut oman tarinasarjan "PAM (Päihitämme avaruuden muukalaiset)", jossa Aku ja Touho seikkailevat pelastaen maailman milloin mitenkin ulkoavaruuden hyökkääjiltä.
Jukka Lewis

Jukka Sakari ”Jay” Lewis (ent. Homi, s. 22. huhtikuuta 1963 Helsinki) on tamperelainen muusikko. Hän on Jay Lewis Gangin laulaja-basisti. Aiemmin hän on vaikuttanut muun muassa yhtyeissä Yö (1999–2016), Oz, Masque, Sarcofagus, Princess Pang, The Chiefs, Skin 'n' Bones ja Billion Dollar Babies. Jukka Lewis on asunut uransa aikana myös Yhdysvalloissa ja Ruotsissa. Lokakuussa 2007 ilmestyi hänen ensimmäinen soololevynsä Jay Lewis: "Manhattan Files". Toinen sooloalbumi, "Beat the Elite", ilmestyi kesäkuussa 2009. Jukka Lewis on laulanut myös joitain kappaleita Yön levyillä, kuten ”Karheaa ja kaunista” (2003), "Deadline" (2007) ja ”Oikee enkeli” (2005). Lewis on myös laulanut vuoden 2003 "Rakkaus on lumivalkoinen" -kappaleesta englanninkielisen version nimellä "Love Me Like You Never Did Before".
Lewis on myös toiminut lauluntekijänä oman soolotuotannon lisäksi mm. Yö- ja The Neropats-yhtyeille sekä Costello Hautamäen englanninkieliselle tuotannolle. Joulukuussa 2016 Lewis ja Yössä vuodesta 2000 vaikuttanut kitaristi Asko "Daffy" Terävä erotettiin yhtyeestä. Lewis nosti Olli Lindholmia vastaan oikeusjutun laittomasta irtisanomisesta, mutta hävisi jutun ja hänet tuomittiin maksamaan 26 000 euron oikeudenkäyntikulut. Suomen Muusikkojen Liitto kuitenkin maksoi nämä kulut kokonaan.
Lewis perusti Yöstä potkut saatuaan loppuvuodesta 2016 yhdessä myös Yöstä potkut saaneen kitaristi Daffy Terävän kanssa uuden yhtyeen, Jay Lewis Gangin. Sen rumpalina toimii niin ikään Yössä soittanut Frogley ja koskettimia soittaa Popedassa soittanut Jani Kemppinen. Yhtyeeltä ilmestyi 9. tammikuuta 2017 "Liekki"-niminen single ja video.
Lokakuussa 2019 ilmestyi hänen itsensä kirjoittama, Bazarin kustantama 360-sivuinen elämäkertakirja "Yöstä valoon". . Kirjassa Lewis kertoo muun muassa seurustelleensa Katariina Sourin kanssa vuonna 2015.
Aleksander Kwaśniewski

Aleksander Kwaśniewski [] (s. 15. marraskuuta 1954 Białogard, Puola) on puolalainen poliitikko. Hän toimi maansa presidenttinä 23. joulukuuta 1995 – 23. joulukuuta 2005. Kwaśniewski voitti vuoden 1995 vaaleissa edeltäjänsä Lech Wałęsan, ja hänet valittiin toiselle kaudelle vuonna 2000 ylivoimaisesti kun osuus äänistä oli 53,90 prosenttia..
Kwaśniewski toimi entisen hallitsevan yhtyneen työväenpuolueen seuraajan Puolan sosiaalidemokraattisen puolueen johdossa ja myöhemmin demokraattisen vasemmistoliiton johdossa.
Valittaessa presidenttia 1995 Kwaśniewski ja Wałęsa saivat ensi kierroksella ääniä melko tasaveroisesti. Toisella kierroksellakaan ero ei ollut suuri, Kwaśniewski 51,7 ja Wałęsa 48,3 prosenttia äänistä. Hän otti viran vastaan 23. joulukuuta 2015.
Aiemmin urallaan Kwaśniewski toimi nuoriso- ja urheiluministerinä 1985–1987 ja nuorison ja ruumiinkulttuurin komitean johdossa vuoteen 1990 asti. Hän oli perustamassa sosiaalidemokraattista puoluetta ja toimi sen johdossa, kunnes hänet valittiin presidentiksi. Vuonna 1991 (vai 1989?) hän oli myös perustamassa Demokraattinen vasemmistoliitto -koalitiota, ja hänet valittiin Sejmiin Varsovasta suurimmalla äänimäärällä. Hän toimi Puolan olympiakomitean puheenjohtajana 1988–1992.
Kwaśniewski on opiskellut taloustieteitä Gdańskin yliopistossa, mutta ei ole suorittanut loppututkintoa. Hän oli kahdessa kommunistilehdessä toimittajana ja päätoimittajana.
Kwaśniewski on ilmoittanut julkisesti olevansa ateisti, mikä herätti närää syvästi katolisessa Puolassa.
Isabella (nimi)

Isabella on naisen etunimi. Isabellan nimipäivä on suomenruotsalaisessa ja vuodesta 2015 lähtien myös suomen­kielisessä kalenterissa 11. helmikuuta. Nimi on alun perin espanjalainen ja italialainen muunnos Elisabetista ja siten myös Liisan sisarnimi. 
Suomessa nimen Isabella on huhtikuuhun 2024 mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan saanut noin 7 662 henkilöä, joista yli puolet on vuoden 2000 jälkeen syntyneitä.
Mikko Kangasjärvi

Mikko Olavi Kangasjärvi on tamperelainen muusikko. Hän on Yön, Ruby Tuesdayn ja Aurinkosirkuksen kosketinsoittaja. Kangasjärvi on toiminut kapellimestarina Musiikkiteatteri Palatsissa ja säveltänyt muun muassa Yö-yhtyeelle ja Jani Koskiselle. 
Kangasjärvi on kirjoittanut muistelmateoksen "Jäin yöksi" yhdessä kirjailija-lauluntekijä-lääkäri Jukka Poijärven kanssa (Docendo, 2024), jossa kertoo avoimesti alkoholismistaan. Nykyään Kangasjärvi on raitis ja hänellä on puoliso Suvi, jonka kanssa kaksi lasta.
Daffy Terävä

Asko ”Daffy” Terävä (s. 1969 Helsinki) on tamperelainen kitaristi. Hän on vaikuttanut muun muassa yhtyeissä Yö (2000–2016), Nuket (1988–1992), Hangover, Kohu-63 ja Colme cowboyta. Hän on soittanut myös muun muassa Pate Mustajärven, Michael Monroen, Pelle Miljoonan ja Harri Marstion taustayhtyeissä. Terävän ja basisti Jay Lewisin tultua erotetuksi Yöstä loppuvuodesta 2016 he perustivat yhdessä uuden yhtyeen nimeltä Jay Lewis Gang. Terävä on säveltänyt kappaleita muun muassa Colme cowboyta ja Nuket -yhtyeille.
Terävän ex-puoliso on laulaja Päivi Lepistö. Heillä on kaksi lasta. Lepistö ilmoitti helmikuussa 2025 omalla Facebook tilillään heidän eronneen.
Jernström

Jernström tai Järnström on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Markku Toikka

Markku Tapani Toikka (s. 5. huhtikuuta 1955 Somero) on suomalainen näyttelijä, muusikko, käsikirjoittaja ja stand up -koomikko. Toikka on esiintynyt sekä elokuva- että teatterinäyttelijänä ja tullut tunnetuksi yhtenä Lapinlahden Linnut -yhtyeen jäsenenä.
Elokuva.
Toikan ensimmäinen suuri elokuvarooli oli Tapio Suomisen elokuvassa "Syöksykierre" (1981). Vuonna 1983 hän esiintyi päähenkilö Rahikaisen roolissa Aki Kaurismäen elokuvassa "Rikos ja rangaistus" ja oli mukana vuonna 1985 myös Kaurismäen elokuvassa "Calamari Union". Vuonna 1984 Toikka oli Jussi-palkintoehdokkaana Anssi Mänttärin "Rakkauselokuvan" pääroolillaan ja esiintyi myös Mänttärin Suvi-Marja Korvenheimon nimellä ohjaamassa elokuvassa "Huhtikuu on kuukausista julmin" (1983).
Musiikki.
Toikka oli Lapinlahden Linnut -yhtyeen jäsen. Yhtyeen alkutaipaleen aikana 1983–1990 hän ehti tehdä kuusi albumia Lapinlahden Linnuissa ja osallistua sketsisarjojen "Kyllä elämä on ihanaa", "Seitsemän kuolemansyntiä" ja "Maailman kahdeksan ihmettä" tekoon. Toikka liittyi yhtyeeseen jälleen vuonna 2006.
Yhtyeessä Casablanca Vox Toikka oli laulaja ja lauluntekijä. Horjuvat Horsmat -duossa Toikka on tehnyt levyn "Konepestäviä kertakäyttömukeja" vuonna 2004.
Vuonna 2012 Toikka ja Antero Priha perustivat Markku Toikka &amp; Band -nimisen yhtyeen, jonka kanssa hän teki "Lauluja Dorkalan portilta" -nimisen levyn. Levyn kappaleet ovat Prihan säveltämiä. Kappaleista kuusi on Toikan sanoittamia.
Lisäksi Toikka on tehnyt sanoituksia Dallapélle ja Lapinlahden Linnuille.
Lavakomiikka.
Toikka on lavakomiikan uranuurtajia Suomessa. Hän on tehnyt stand up -keikkoja jo vuodesta 1991. Alun perin Espoon teatteriin tuotetussa "Toikkarointia"-esityksessä Toikka käsitteli liioitellusti ja korostetusti tuttuja asioita, kuten kännykän käyttöä tai suomalaisen miehen rakkauselämää. Hän on käsikirjoittanut Susanna Indrénin ohjaaman "Konepestäviä kertakäyttömukeja". Toikka esiintyy muusikko-säveltäjä Pekka Nylundin kanssa duona Horjuvat Horsmat, joka on perustettu vuonna 1998.
Toikka kirjoitti ensimmäisen suomalaisen lavakomiikan oppaan "Ala naurattaa, Stand up -komedian käsikirja" Maritta Vennon kanssa. Hän on opettanut lavakomiikkaa stand up -komedian kurssilla Teatterikorkeakoululla vuosina 2001 ja 2002.
Televisio.
Vuonna 1986 Toikalla oli yksi päärooleista Arto Paasilinnan romaaniin pohjautuvassa tv-elokuvassa "Hirtettyjen kettujen metsä". "Lottovoittajien maa" -sarjassa vuonna 1990 Toikka esitti Jessen roolin. "Viiskulmasta itään" oli vuorossa 1991. Sarjassa "Puhtaat valkeat lakanat" Toikka nähtiin tuotantojohtaja Nuutisena vuosina 1993–1996. Hän oli "Viva"-televisiosarjassa sen jälkeen vuonna 1997 ja "Headhunters"-sarjassa vuonna 2002. Televisiosarjassa "Tahdon asia" Toikka esitti Turre Heinosta vuonna 2005. Vuosina 2006–2007 hän näytteli televisiosarjassa "Donna Paukku" Raimo ”Tollo” Koskivuon roolia. Toikka on esiintynyt myös "Salatut elämät" -sarjassa vuoden 2010 huhtikuusta joulukuuhun tiede- ja teknologiaministeri Asko Erkkilän roolissa.
Ääninäyttelijä.
"The Simpsons Movie" -elokuvan suomeksi puhutussa versiossa Toikka antoi äänensä Homer Simpsonille.
Tapio Wilska

Tapio Wilska (s. 19. syyskuuta 1969 Savonlinna) on suomalainen muusikko, joka on muun muassa metalliyhtye Sethianin laulusolisti. Hän oli Finntrollin laulaja vuodesta 2002 tammikuuhun 2006, jolloin hänet erotettiin erimielisyyksien takia. 
Wilska soittaa nykyisin myös bassoa yhtyeissä Survivors Zero ja Sörnäinen. Hän on vaikuttanut myös Wizzardissa, Lyijykomppaniassa, Soulgrindissa ja Nattvindens Gråtissa. Wilska on tehnyt satunnaisesti yhteistyötä Timo Rautiainen &amp; Trio Niskalaukauksen, Nightwishin ja Klamydian kanssa.
Kesällä 2018 Wilska ryhtyi Laterna Magica -gallerian ja kirjakaupan yrittäjäksi yhdessä Eira Sillanpään kanssa.
Beduiinit

Beduiinit (arabian sanasta , "badawī", ’aavikon asukas’) ovat Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan arabiankielisiä paimentolaisia, jotka tosin ovat nykyaikana asettuneet enimmäkseen aloilleen. Useimmat beduiinit ovat muslimeja, mutta jotkin beduiiniryhmät ovat säilyttäneet kristillisen uskonsa.
Historia.
Ennen islamin aikaa beduiineja eli vain Arabian niemimaalla ja sen reuna-alueilla. Useimmat beduiinit elivät hallitusten vallan ulottumattomissa. He olivat järjestäytyneet heimoihin, joilla oli omat alueensa. Heimopäällikkö edusti heimoa asioinnissa ulkomaailman kanssa. Eri heimojen väliset suhteet vaihtelivat rauhanomaisista sotaisiin, mutta kaikki noudattivat beduiinien maan tapaa. Profeetta Muhammed käännytti beduiinit heimouskonnoista islamin uskoon. Hän kielsi Allahin nimissä heimosodat ja taivutti beduiinit maksamaan veroa. Muhammed yritti myös kitkeä verikostoa ja viinin juomista. Islam toi autiomaassa asuneille beduiineille järjestäytyneen valtion ja kokosi heidät yhdeksi kansaksi. Islamin leviämisen myötä he levittäytyivät laajalle alueelle Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa Iranista aina Atlantin rannikolle.
Kaikkein liikkuvaisimmat beduiinit kasvattivat yksikyttyräisiä kameleita. Lampaita ja vuohia kasvattaneet beduiinit eivät pystyneet muuttamaan yhtä pitkiä matkoja, joten he viljelivät usein myös maata. Karjastaan beduiinit saivat maitoa, villaa, nahkoja ja lihaa. Muita tarvikkeita, kuten vaatteita, kahvia ja aseita, he ostivat tai veivät muilta arabeilta, jotka puolestaan hyötyivät beduiinien kameleista niin tavaroiden kuin ihmistenkin liikuttamisessa ennen autojen aikakautta. Köyhimmät beduiinit saattoivat tehdä henkensä pitimiksi joitain vähäarvoisia töitä, kuten kerätä lantaa, heinää tai arabikumia, tai harjoittaa salakuljetusta.
Kulttuuri.
Nykyaikana monet beduiinit ovat asettuneet aloilleen, ja liikkuvina paimentolaisina elää enää pieni määrä. Syntyperä on beduiinien yhteisöissä edelleen hyvin tärkeää, etenkin isälinjat. Sen vuoksi paikoilleenkin samaan paikkaan asettuneet beduiiniryhmät ovat saattaneet säilyttää erilliset identiteettinsä.
Beduiinien kulttuuri on vahvasti sanallista, ja tarinankerronta, runous ja väittely ovat heille tärkeitä.
Kaksoislataus

Kaksoislataus on tilanne, jossa suustaladattavan aseen piippuun tai putkeen ladataan vahingossa kaksi latausta päällekkäin. 
Esimerkiksi kranaatinheitintä laukaistaessa myöhemmin ladattu kranaatti estää pohjalla olevaa, laukaistua kranaattia lähtemästä normaalisti putkesta. Ajopanoksella ikään kuin ammutaan kaksi kertaa niin painava kranaatti kuin olisi tarkoitus. Putkeen tulee niin suuri paine, ettei se kestä. Pahimmassa tapauksessa putkeen syntyvä ruutikaasupaine riittää sytyttämään tai jopa detonoimaan kranaatin räjähdysaineen, vaikka sytytin ei toimikaan. Putkesta ja kranaateista irtoaa sirpaleita, jotka ovat hengenvaarallisia aseen lähellä oleville henkilöille, yleensä sillä ampuvalle kranaatinheitinryhmälle.
Unua Libro

Unua Libro ("Ensimmäinen kirja") on esperanton historian kuvauksissa vakiintunut nimitys julkaisulle, jossa kieli ensi kertaa kuvattiin. 
Kirjanen julkaistiin Varsovassa v. 1887. Se oli merkitty sensuurin hyväksymäksi 21.5. (vanhaa lukua, s.o. 2.6. gregoriaanisen kalenterin mukaan) ja ilmestyi painosta 26. heinäkuuta (gregor.). Saman vuoden loppuun mennessä se ilmestyi vielä puolaksi, ranskaksi ja saksaksi ja uutena painoksena venäjäksi. Vuonna 1888 ilmestyi ”katastrofaalisen huonoksi” kuvattu englanninkielinen versio, jonka seuraavana vuonna korvasi uusi käännös. Vuonna 1888 kirjanen käännettiin myös hepreaksi ja v. 1889 ilmestyi ruotsinkielinen versio. 
Julkaisu oli venäjänkielinen vihkonen (44 sivua ja sanastolehti) nimeltään "Meždunarodnyi jazyk. Predislovije i polnyi utšebnik." ("Kansainvälinen kieli. Esipuhe ja täysi oppikirja"), ja sen kirjoittaja esiintyi salanimellä Dr. Esperanto. Nimi "Unua Libro" on tullut käyttöön pitkän nimen lyhyenä vastineena, jonka syntyyn vaikutti epäilemättä saman tekijän vähän myöhemmin julkaisema teos nimeltä "Dua Libro de l’ lingvo internacia" ("Kansainvälisen kielen toinen kirja"); sekin sensuurin takia ensin venäjänkielisenä versiona, joka on jäänyt lähes tuntemattomaksi, kun kirja heti sen jälkeen ilmestyi esperantonkielisenä.
Kirjasen tekijä oli oikealta nimeltään L. L. Zamenhof, ja hänen pseudonyymistään (esperantoksi Doktoro Esperanto, ’tohtori toivoja') muodostui vähitellen kielen nimi "esperanto". 
Venäjänkielinen Unua Libro sisälsi joitakin sanoja, jotka korjattiin myöhemmissä, muunkielisissä painoksissa.
Rouen

Rouen [ʁwɑ̃] on kaupunki Luoteis-Ranskassa Seinen rannalla. Kaupungissa on arkkipiispanistuin ja yliopisto, joka on perustettu vuonna 1964. Vuonna 2018 Rouenin kaupunkialueen väkiluku oli 702 945 asukasta. Itse kaupungin asukasluku oli 114 083 ja pinta-ala 21,38 neliökilometriä.
Rouen on Normandian historiallisen maakunnan ja nykyisen hallintoalueen pääkaupunki.
Historia.
Roomalaiset perustivat ensimmäisellä vuosisadalla nykyisen Rouenin paikalle siirtokunnan, joka oli nimeltään "Rotomagus". Keskiajalla Rouen oli Euroopan suurimpia ja kukoistavimpia kaupunkeja. Vuoden 1348 ruttoepidemiassa kuoli kolme neljäsosaa kaupunkilaisista. 
Jeanne d’Arc.
Rouen jäi Ranskan ja Englannin välisen satavuotisen sodan jalkoihin vuosina 1337–1453. Tämän sodan yksi episodi oli Orléansin englantilaisten miehityksestä vapauttaneen Jeanne d’Arcin polttaminen roviolla Rouenissa vuonna 1431.
Nähtävyyksiä.
Kaupungissa on lukuisia rakennusmuistomerkkejä keskiajalta. Tärkein niistä 1200–1500-luvulta peräisin oleva katedraali, joka on Ranskan gotiikan päätöitä. Lisäksi Rouenissa on 1300-luvulla rakennettu Saint-Ouenin kirkko ja 1400-luvulla rakennettu oikeuspalatsi.
Yksi tärkeä maamerkki ja nähtävyys on 1300-luvulla rakennettu iso yksiviisarinen kello, "Gros-Horloge", joka sijaitsee samannimisellä kadulla. Kello siirrettiin nykyiselle paikalle 1500-luvulla, kun kaupunkilaiset eivät nähneet kelloa kellotapulissa kaupungin kapeilta kaduilta.
Talous.
1600–1700-luvulla Rouen oli kuuluisa fajanssinvalmistuksesta.
Rouen on Ranskan neljänneksi suurin satamakaupunki, vaikka se sijaitsee 86 kilometriä rannikolla olevasta Le Havresta sisämaahan. Lisäksi kaupungissa on mekaanista- ja sähköteollisuutta.
Urheilu.
Paikallinen Ranskan pääsarjan jääkiekkojoukkue Dragons de Rouen on voittanut kaksitoista kertaa Ranskan mestaruuden (2012).
Athena

Athena on Helsingin yliopiston opetusrakennus Helsingin Kruununhaan Siltavuoressa. Se toimi alun perin anatomian laitoksena, ja nykyisin se on kasvatustieteellisen tiedekunnan käytössä.
Vuonna 1928 valmistunut rakennus edustaa tyypillistä 1920-luvun klassisismia. Sen ovat suunnitelleet arkkitehtiveljekset Toivo Paatela ja Jussi Paatela. Rakennuksen sisätiloista ja rakentamisen valvonnasta vastasi Toivo Paatela yhdessä professori Yrjö Kajavan kanssa. Rakennus on peruskorjattu kahdesti, 1960-luvulla ja 2010-luvulla. Nimityksen Athena rakennus sai vasta jälkimmäisen peruskorjauksen yhteydessä.
Rakennuksen suunnittelukilpailuun osallistui yhteensä 5 työtä, joista Paateloiden "Asis"-suunnitelma arvioitiin ehdottomasti parhaaksi. Rakentaminen aloitettiin vuonna 1927 ja muutto tiloihin tapahtui syksyllä 1928. Rakennuksessa keskeistä ovat kaarevat luentosalit, niin kutsutut anatomiset teatterit, joita edellytettiin arkkitehtuurikilpailun ohjelmassa, sillä vastaavanlaisia oli anatomian laitoksissa muualla Euroopassa. Rakennuksessa on muun muassa seitsemän metriä korkea amfiteatterimainen luentosali, jonka yläpuolella on vanha mikroskooppisali.
Rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa on varattu tiloja ruumiiden käsittelyyn ja säilytykseen. Ruumiiden käsittelyhuoneiden ja ruumiskellarin yhteydessä on myös pieni kappeli, jossa vainajat siunattiin palvelemaan tiedettä. Kappelin katossa ja seinillä on arkkitehtien veljen Oskari Paatelan piirtämiä freskoja.
Sekveenit

Sekveenit tai sekvanit () olivat gallialainen heimo, joka asui ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Saône-, Rhône- ja Rein-jokien välisellä alueella ja jonka pääkaupunki oli Vesontio (nykyinen Besançon). 
Riidat heedujen kanssa saivat heidät kutsumaan paikalle germaanipäällikkö Ariovistuksen, jonka joukot voittivat heedut, mutta Ariovistus miehittikin sen jälkeen sekveenien alueen nykyisessä Alsacessa ja nosti vähitellen vaatimuksiaan. Yhdessä heedujen kanssa sekveenit pyysivät Julius Caesarin apuun vuonna 58 eaa. Caesar karkotti germaanit, mutta pakotti puolestaan sekveenit palauttamaan kaikki heeduilta anastamansa maat ja omaisuuden. Tästä katkeroituneena sekveenit liittyivät vuonna 52 eaa. Vercingetorixin johtamaan kapinaan roomalaisia vastaan ja kuuluivat niihin joukkoihin, jotka hävisivät Alesian taistelun. Rooman valtakunnan aikana sekveenit kuuluivat Gallia Belgican provinssiin. Diocletianuksen uudelleenjärjestelyssä sekveenien alueesta tuli yhdessä raurakien ja helvetialaisten alueiden kanssa erillinen Sequanian eli Maxima Sequanorumin provinssi.
Anfangi

Anfangit ( ’alku’) ovat tekstin suurikokoisia alkukirjaimia. Niiden tehtävänä on parantaa tekstin visuaalista kiinnostavuutta ja siten tehdä lukeminen houkuttelevammaksi. Niitä käytetään leipätekstin alussa ja muuallakin tekstissä silloin, kun väliotsikoita ei ole jakamaan tekstin aiheita jaksoihin. Anfangit perustuvat koristeellisiin initiaaleihin, joita tapaa varsinkin vanhoissa teksteissä.
Erilaisia anfangeja.
Anfangeja on kahta perustyyppiä: upotettuja ja nousevia. Upotettu anfangi on palstan sisällä ja kahden tai useamman leipätekstirivin korkuinen. Nouseva anfangi on samalla peruslinjalla kuin leipätekstin ensimmäinen rivi, mutta se on muita kirjaimia suurempi. Nykyään myös niiden yhdistelmät ja muut kokeilevat anfangit ovat tavallisia.
Lorem ipsum dolor sit amet, consectetur adipisicing elit, sed do eiusmod tempor incididunt ut labore et dolore magna aliqua. Ut enim ad minim veniam, quis nostrud exercitation ullamco laboris nisi ut aliquip ex ea commodo consequat. Duis aute irure dolor in reprehenderit in voluptate velit esse cillum dolore eu fugiat nulla pariatur. Excepteur sint occaecat cupidatat non proident, sunt in culpa qui officia deserunt mollit anim id est laborum.
Lorem ipsum dolor sit amet, consectetur adipisicing elit, sed do eiusmod tempor incididunt ut labore et dolore magna aliqua. Ut enim ad minim veniam, quis nostrud exercitation ullamco laboris nisi ut aliquip ex ea commodo consequat. Duis aute irure dolor in reprehenderit in voluptate velit esse cillum dolore eu fugiat nulla pariatur. Excepteur sint occaecat cupidatat non proident, sunt in culpa qui officia deserunt mollit anim id est laborum.
Marjatta Raita

Marjatta Raita (17. helmikuuta 1944 Pori – 27. syyskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli yksi Helsingin kaupunginteatterin pitkäaikaisimmista näyttelijöistä. Valkokankaalla hänet tunnettiin parhaiten Spede Pasasen Uuno Turhapuro -elokuvien Elisabeth Turhapurona eli Uuno Turhapuron vaimona. Raita on ainoa, joka on esiintynyt niistä jokaisessa.
Hän opiskeli teatterikoulussa vuosina 1962–1965.
Ura.
Teatteri.
Vuodesta 1965 lähtien Raita esiintyi Helsingin kaupunginteatterissa lukuisissa näytelmissä, kuten "Tulipunakukan" Kyllikkinä, "Nummisuutarien" Kreetana ja "Diivat"-näytelmän rouva Florencena. Hän näytteli myös Jouko Turkan kultakauden useissa ohjauksissa, esimerkiksi "Murtovarkaus", "Jeppe Niilonpoika" ja "Hypnoosi". Hänen viimeiseksi työkseen kaupunginteatterissa jäi Bertolt Brechtin ja Kurt Weilin näytelmä "Kerjäläisooppera".
Elokuvat.
Raidan ensimmäinen elokuvarooli oli Matti Kassilan ohjaamassa elokuvassa "Äl' yli päästä perhanaa" (1968). Uuno Turhapuro -elokuvien Elisabeth Turhapuro oli Raidan tunnetuin elokuvarooli. Hän on ainoa, joka on esiintynyt kaikissa 20 Uuno-elokuvassa. Raita kuvaili roolihahmoaan kamalaksi, mutta sanoi sen myös olevan hauskin, mitä hän koskaan teki. Uunoissa hän ei kuitenkaan päässyt käyttämään kunnolla kykyjään: Spede Pasasen mukaan naiset eivät saaneet olla hauskoja ja Raidasta itsestään tuntui, etteivät savolaissyntyisen Speden repliikit kunnolla istuneet hänen omaan puheeseensa. 
Turhapurojen lisäksi Raidan elokuvatöihin kuului muun muassa "Tie naisen sydämeen" (1996).
Muita rooleja.
Televisiossa Raita näytteli esimerkiksi sarjoissa "Muodollisesti pätevä" (1999) ja "Kylmäverisesti sinun" (2002). Hän oli usein mukana myös "Spede Show’ssa" ja useissa "Knalli ja sateenvarjo" -kuunnelmasarjan jaksoissa.
Yhdistystoiminta.
Näyttämötyönsä ohessa Raita toimi Helsingin Kaupunginteatterin Näyttelijäyhdistyksen luottamusmiehenä vuodesta 1981 lähtien sekä Teatterisäätiön hallituksen jäsenenä näyttelijäyhdistyksen valitsemana neuvottelevana jäsenenä. Hän kuului vuodesta 1996 lähtien Suomen Näyttelijäliiton hallitukseen. Samana vuonna hänelle myönnettiin Suomen Näyttelijäliiton kultainen ansiomerkki.
Yksityiselämä.
Raidan vanhemmat olivat näyttelijät Eino ja Valli Raita. Raita eli yli 20 vuotta avioliitossa näyttelijä Aarno Sulkasen kanssa. Pariskunta oli kolmetoista vuotta avoliitossa, kunnes päätyi naimisiin 1986. Heidän ensimmäinen liittonsa kesti pari vuotta. Avioeron jälkeen he löysivät jälleen toisensa ja menivät toistamiseen naimisiin vuonna 1996. Raidalla on kaksi lasta, poika ja tytär, avioliitosta näyttelijä Arto Tuomisen kanssa. Komediennen leimastaan huolimatta Raita korosti usein olevansa perusvakava ihminen ja tosikkoluonne. Raita kuoli syyskuussa 2007 nopeasti edenneeseen syöpään. Hänen viimeiseksi elokuvaroolikseen jäi Uuno Turhapuro -elokuvasarjan päätös "Uuno Turhapuro – This Is My Life" (2004).
Marita Nordberg

Hjördis Marita Nordberg-Mustakallio (o.s. Nordberg; 15. helmikuuta 1929 Tuusula – 30. lokakuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Nordberg oli freelance-näyttelijä 20 vuotta, jonka jälkeen hän oli vuodesta 1988 kiinnitettynä Suomen Kansallisteatteriin. Hän toimi myös Televisioteatterissa, esiintyi 16:ssa "Uuno Turhapuro" -elokuvassa Uunon anoppina Reetta Tuurana sekä yli kahdessakymmenessä muussa elokuvassa.
Elämä ja ura.
Tuusulan Kellokoskella syntyneen ja kasvaneen Nordbergin vanhemmat olivat ruukin sorvari ja konttoristi. Ylioppilas Nordberg aloitti Helsingin yliopistossa kirjallisuuden ja historian opinnot, mutta päätyi lopulta Suomen teatterikouluun innostuttuaan harrastajateatteri Ympäristöteatterin ansiosta teatterista. Esiinnyttyään eri teattereissa ja oltuaan mukana Televisioteatterissa sen perustamisesta lähtien hän jäi freelanceriksi 1967. Teatteriuran huippukohtia oli esiintyminen Joonas Kokkosen oopperassa "Viimeiset kiusaukset", jonka mukana hän pääsi Metropolitan-oopperaan asti. Freelance-kauden jälkeen oli vuorossa Kansallisteatteri, ja hän on sanonut harmitelleensa freelance-kautta siksi, että teatteriin hän on aina kaivannut ja että mielenkiintoisia teatterirooleja saattoi jäädä freelanceriuden vuoksi tekemättä.
Nordberg nähtiin kymmenissä televisioelokuvissa ja -sarjoissa, kuten "Ilkamat" ja "Parempi myöhään". Ääninäyttelijänä Nordberg teki Baylenen roolin elokuvassa "Dinosaurus". Hänen viimeiseksi jäänyt elokuvansa oli "Uuno Turhapuro – This Is My Life" (2004). Nordberg harkitsi kesällä 2009 roolia "Salatut elämät" -sarjassa, mutta hän päätti kuitenkin, ettei ota roolia vastaan. Yksi syy oli, ettei "hän voinut sitoutua kuvauksiin niin pitkäksi aikaa".
Marita Nordbergin puoliso oli vuodesta 1956 lääketieteen tohtori, professori Kimmo K. Mustakallio. Heidän poikansa Sami Mustakallio on julkisuudessa kertonut kokemuksistaan CP-vammaisena. Sami Mustakallio vihittiin papiksi monien hankaluuksien jälkeen vuonna 2000.
Nordberg kuoli 30. lokakuuta 2009 Helsingissä sairauskohtaukseen. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1993

Vuoden 1993 hiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Falunissa Ruotsissa 18.–28. helmikuuta 1993.
Miesten maastohiihto.
10 km (p).
Päivämäärä: 22. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Jari Isometsä oli kilpailussa 15., Mika Myllylä 17., Harri Kirvesniemi 18. ja Jari Räsänen 21:s.
10 km (p) + 15 km (v) takaa-ajo.
Päivämäärä: 24. helmikuuta&lt;br&gt;Kilpailuun lähdettiin 10 kilometrin kilpailun järjestyksessä ja aikaeroin. Voitto ratkesi loppukirissä. Maalikameran kuvan mukaan Dæhlie kurotti säärensä ensimmäisenä maaliviivan yli. Smirnov ei kertomansa mukaan tiennyt että maalilinjan ylitys mitataan 25 senttimetrin korkeudelta vaan ylitti maaliviivan kumartuneena, rintakehä ennen jalkoja.
Suomen Jari Isometsä oli kilpailussa 13., Mika Myllylä 18. ja Jari Räsänen 24:s.
30 km (p).
Päivämäärä: 20. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Harri Kirvesniemi oli kilpailussa kymmenes, Kuisma Taipale 16., Jari Räsänen 18. ja Mika Myllylä 23:s.
50 km (v).
Päivämäärä: 28. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Jukka Hartonen oli kilpailussa 14:s. Mika Myllylä, Jari Räsänen ja Jari Isometsä keskeyttivät.
4 x 10 km viesti.
Päivämäärä: 26. helmikuuta
Naisten maastohiihto.
5 km (p).
Päivämäärä: 21. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Marjut Rolig oli kilpailussa seitsemäs, Tuulikki Pyykkönen 13. ja Marja-Liisa Kirvesniemi 14:s.
5 km (p) + 10 km (v) takaa-ajo.
Päivämäärä: 23. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Marjut Rolig oli kilpailussa yhdeksäs ja Pirkko Määttä 15:s.
15 km (p).
Päivämäärä: 19. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Pirkko Määttä oli kilpailussa seitsemäs ja Tuulikki Pyykkönen 13:s.
30 km (v).
Päivämäärä: 27. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Pirkko Määttä oli kilpailussa 15., Merja Lahtinen 32., Mari Hietala 35. ja Sirpa Riikola 49:s.
4 × 5 km viesti.
Päivämäärä: 25. helmikuuta&lt;br&gt;Tšekki ja Slovakia hiihtivät kilpailussa yhteisellä joukkueella.
Yhdistetty.
Henkilökohtainen kilpailu (normaalimäki K90 + 15 km hiihto).
Päivämäärä: Mäkihyppy 18. helmikuuta, maastohiihto 19. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Topi Sarparanta oli kilpailussa 13., Jari Mantila 24. ja Jarno Miettinen 32:s.
Joukkuekilpailu (normaalimäki K90 + 3 × 5 km hiihto).
Päivämäärä: Mäkihyppy 24. helmikuuta, maastohiihto 25. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen joukkue (Jarno Miettinen, Topi Sarparanta ja Jari Mantila) oli kilpailussa kahdeksas.
Mäkihyppy.
Normaalimäki K90.
Päivämäärä: 27. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Vesa Hakala oli kilpailussa 12., Risto Jussilainen 36. ja Jani Soininen 50:s.
Suurmäki K120.
Päivämäärä: 21. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Risto Jussilainen oli kilpailussa 15., Vesa Hakala 17., Toni Nieminen 29. ja Janne Ahonen 31:s.
Joukkuemäki K120.
Päivämäärä: 23. helmikuuta&lt;br&gt;Tšekki ja Slovakia hyppäsivät kilpailussa yhteisellä joukkueella.
Arawa

Arawa on kaupunki Papua-Uudessa-Guineassa Bougainvillen maakunnassa. 
Arawa oli maakunnan pääkaupunkina noin suosina 1978–1997, kunnes se siirrettiin Bukan saarella sijaitsevaan Bukan kaupunkiin. Suunnitelmissa on siirtää maakuntapääkaupungin toiminnot takaisin Arawaan tulevaisuudessa. Arawan satama palveli läheistä Pangunan kuparikaivosta, kunnes tuhoutui lähes täysin Bougainvillen separatistikapinassa 1988–1997. Rauhansopimus Bougainvillen vallankumouksellisen armeijan ja hallituksen joukkojen välillä allekirjoitettiin Arawassa 2001.
Vuoden 1980 väestönlaskennassa Arawassa oli yli 12 000 asukasta, mutta vuosina 2000 ja 2011 alle 3000.
Arawan paikallishallintoalueella (LLG) asukkaita oli 44 351.
Kemin lumilinna

Kemin Lumilinna on talvisin vuodesta 1996 alkaen rakennettu suosittu matkailukohde. Linna on noussut historiansa aikana neljään eri paikkaan. Ensimmäinen lumilinna rakennettiin Ruutinpuistoon ja vuonna 2008 linna kohosi kauppatorille. Pisimpään Lumilinna on sijainnut Kemin sisäsatamassa, Perämeren rannalla. 21.1.2017 Lumilinna avasi ovet Mansikkanokan camping-alueella. Uusi osoite on Lumilinnankatu 15, entinen Mansikkanokankatu 15. 
Ensimmäinen Lumilinna 1 100 metriä pitkine muureineen pääsi Guinnessin ennätystenkirjaan maailman suurimpana lumilinnana. Kolmena ensimmäisenä vuonna Lumilinnan kävijämäärä oli noin 300 000 henkilöä.
Lumilinnaan rakennetaan vuosittain kappeli, ravintola ja hotelli. Ravintola on kokonaan rakennettu lumesta ja jäästä, kuten lumilinnakin. Ravintolassa on tilaa noin 250 ruokailijalle kerrallaan. Ekumeenisessa kappelissa on pidetty lukuisten parien häitä, joista kaukaisimmat ovat tulleet Japanista ja Hongkongista.
Linna työllistää vuosittain rakentamisaikaan jopa useita kymmeniä henkilöitä, ja kauden aikana noin 40 henkilöä. Linnan rakennuttaa ja sen toiminnasta kokonaisuudessaan vastaa Kemin Matkailu Oy.
Teemat.
Lumilinnan teemat vuosittain:
Amurin Komsomolsk

Amurin Komsomolsk () on noin 260 000 asukkaan kaupunki (2010) Amurin varrella Habarovskin aluepiirin eteläosassa Venäjän Kaukoidässä 356 kilometriä pohjoiseen Habarovskista.
Kaupungissa on metalli-, koneenrakennus-, öljynjalostus- ja laivarakennusteollisuutta sekä lentokoneteollisuutta. 
Kaupungissa on vuonna 1936 perustettu telakka Amurski sudostroitelnyi zavod ja lentokonetehdas KnAAPO, joka on rakentanut Suhoin Su-27, Su-30, Su-33, Su-35 -hävittäjiä. Uusi matkustajakone Suhoi Superjet 100 esiteltiin kaupungin lentokentällä.
Lentokoneteollisuuden ansiosta kaupungin eteläpuolella on KnAAPO:n Hurban lentokenttä ja lentotukikohta ja pohjoispuolella Dzembin lentotukikohta, joista on yhteydet Vladivostokiin ja Moskovaan.
Kaupungista on rautatieyhteys BAM-rataa pitkin länteen Krasnojarskiin ja Moskovaan asti ja itään Sovetskaja Gavaniin Japaninmeren rannalle sekä etelään Habarovskiin.
Kaupungissa on valtiollinen teknillinen ja humanistis-pedagodinen yliopisto, kaksi teatteria ja museota. Kaupungissa ilmestyy seitsemän lehteä, mukaan lukien KnAAPOn, telakan ja Amurmetallin lehdet.
Historia.
Amurin Komsomolskin alue kuului 1200-luvulta mongolien valloittamana Kiinaan. Alue liitettiin Venäjään 1858 solmitun Aigunin sopimuksen perusteella. Amurin Komsomolsk perustettiin 1860 ja kaupunki siitä tuli 1932. Kaupungista kehittyi merkittävä teollisuuskeskus kommunistisen nuorisojärjestön Komsomolin myötä, josta myös kaupungin nykyinen nimi on peräisin. Alkuperäinen nimi oli Permskoje.
Picardie

Picardie oli Ranskan hallinnollinen alue Île-de-Francen pohjoispuolella. Vuoden 2016 alusta se on ollut osa Hauts-de-Francen hallintoaluetta. 
Historiallisesti alueella sijaitsi Pikardian maakunta. Picardien pääkaupunki on Amiens. Vuonna 1999 Picardiessa asui 1 857 481 ihmistä.
Picardien alue on enimmäkseen tasaista maatalousaluetta, vain eteläosassa maasto on kumpuilevaa. Ensimmäisen maailmansodan Sommen taistelu käytiin Picardien pohjoisosassa 1. heinäkuuta 1916 alkaen.
Picardien hallinnollinen alue oli laajempi kuin Pikardian historiallinen maakunta. Aisnen departementin eteläosa ja suurin osa Oisen departementista ovat historiallisesti kuuluneet Île-de-Francen maakuntaan. Île-de-Francen pohjoisosat liitettiin Picardieen, koska Pikardian historiallista aluetta pidettiin sellaisenaan liian pienenä hallintoalueeksi.