tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ærø

Ærø on Tanskan saari Fynin eteläpuolella ja sillä sijaitseva samanniminen kunta. Sen suurimmat taajamat ovat Marstal, Ærøskøbing ja Søby.
Saarelta on neljä lauttayhteyttä Fyniin, Jyllantiin ja Langelandiin. Siellä sijaitsee myös lentokenttä sekä paikallinen sairaala.
Historia.
Saarelta on löytynyt 11 000 vuotta vanhoja nuolenpäitä sekä muinaisia hautapaikkoja ja puolustusrakennelmia, joita on rakennettu pohjois-Saksan rannikolla asuneita ja saarelle ryöstöretkiä tehneitä Vendejä vastaan.
Valdemar I valtasi Rygenin linnan piispa Absalonin retken yhteydessä 1167. Vendit jatkoivat hyökkäilyjään, mutta saarella oli nyt hyviä puolustusvarustuksia, kuten Søbygårdin muurit, Gråstenin linna ja Stokkebyn muurit. Samoihin aikoihin saari siirtyi Tanskan kuninkaan henkilökohtaisseen omistukseen. Vuonna 1232 Brandenburgin markiisi sai saaren haltuunsa myötäjäisinä. Markiisiaika kesti vuoteen 1315, jolloin eräs kuninkaan ritareista, Laurids Jonsen, sai saaren lahjaksi. Vuonna 1331 saari tuli kreivi Gerhardin haltuun ja pysyi aina vuoteen 1864 Slesvigin ylimystön käsissä. Vuonna 1634 saari jakautui neljään osaan ja vuotta myöhemmin se muodosti kolme herttuakuntaa. Se säilyi tanskalaisten käsissä myös vuoden 1864 jälkeen, jolloin Saksa valtasi naapurisaari Alsin.
Vuonna 1864 yhteydet Slesvigiin katkesivat ja saari tuli jälleen kruunun alaiseksi. Ensimmäinen maailmansota tiesi loppua saaren kukoistavalle purjelaivatuotannolle. Toisen maailmansodan aikana 80 saarelaista, pääosin Marstalista, menetti henkensä. Merenkulku kuitenkin jatkui ja edelleen saarella sijaitseva telakka on suurin työnantaja.
Saarella aiemmin sijainneet Marstalin ja Ærøskøbingin kunnat yhdistyivät Ærøn kunnaksi 1. tammikuuta 2006.
École polytechnique

 
École polytechnique on yksi Ranskan tunnetuimmista insinöörien koulutuslaitoksista. Se on toiminut suurimman osan historiastaan Pariisissa tai sen lähiympäristössä, vuodesta 1976 alkaen Palaiseaussa. Ensimmäiset naisopiskelijat otettiin vuonna 1972. 
Tämä teknillisen korkeakoulutuksen esikuvana toiminut instituutio perustettiin vuonna 1794 nimellä Yleisten töiden keskuskoulu. Eräs perustamisen aktiivisimmista taustavaikuttajista oli Gaspard Monge, joka oli nuorena toimiessaan sotilasoppilaitoksen piirtäjänä keksinyt erityisesti tekniikan kehitykselle tärkeän matematiikan alan, deskriptiivisen geometrian.
Perustamisestaan lähtien École polytechnique on ollut erityisasemassa muihin korkeakouluihin verrattuna. 1900-luvun puolivälistä asti sitä on kutsuttu lisänimellä X, joka juontuu opintojen matematiikkapainotuksesta. 
École polytechnique on ollut perinteisesti väylä Ranskan yhteiskunnan merkittävimpiin asemiin. Sen entiseen opiskelijakuntaan mahtuu niin poliitikoita, upseereita, tutkijoita kuin elinkeinoelämän vaikuttajiakin. Melkein kaikki 1800-luvun merkittävät matemaatikot opettivat myös École polytechniquessa tai sen yhteyteen perustetussa École normalessa. Pariisin yliopiston merkitys matematiikan kehityksen kannalta oli 1700- ja 1800-luvuilla vähäinen.
École polytechnique oli sotilaslaitos aina vuoteen 1970 asti. Nykyisin se on Ranskan puolustusministeriön suoraa tukea nauttiva julkinen koulutus- ja tutkimuslaitos.
Koulu on myöntänyt insinööritutkintoja vuodesta 1937. Nykyinen koulutus on joko maisteri- (vuodesta 2005) tai tohtoritasoista (vuodesta 1985). Kun alkuperäisen todistuksen otsikkona oli d'ingénieur "diplômé de l'École polytechnique", tutkinnon suorittaneita nimitetään polyteknikoiksi, ). École polytechnique kuuluu nykyisin osana kokonaisuuteen nimeltään ParisTech. 
The Times Higher Education Supplementin julkaiseman vuoden 2007 rankingin mukaan École polytechnique on maailman 28. paras korkeakoulu. Vuoden 2007 Shanghain listalla sen sijoitus on puolestaan 203–304. 
École polytechniquen pääsykokeet tunnetaan erittäin vaativina.
Kathleen Ollerenshaw

Kathleen Ollerenshaw (1. lokakuuta 1912 Manchester – 10. elokuuta 2014 Didsbury) oli brittiläinen matemaatikko ja Konservatiivipuolueen poliitikko. Hän oli lapsuudestaan saakka kuulovammainen.
Ollerenshaw valmistui matematiikan tohtoriksi Oxfordin yliopistosta vuonna 1945. Hän osallistui osa-aikaisen opetustoimen ohella aktiivisesti Manchesterin kunnallispolitiikkaan ja toimi kaupungin pormestarina.
Hän sai kaksi lasta: vuonna 1941 syntyneen pojan, Charlesin, sekä vuonna 1946 syntyneen tyttären, Florencen.
Ollerenshawista tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan "Dame" vuonna 1970, ja hän toimi Manchester Statistical Societyn puheenjohtajana 1979–1981. Hänet tunnettiin myös harrastajatähtitieteilijänä.
Lapinhilpi

Lapinhilpi ("Arctagrostis latifolia") on pohjoisten arktisten alueiden ja vuoristojen heinäkasvi. Suomessa laji on rauhoitettu, ja sitä tavataan erittäin harvinaisena Lapissa.
Ulkonäkö ja koko.
Lapinhilpi on monivuotinen, tanakka ja kasvaa 40–80 senttimetriä korkeaksi. Juurakko on paksu. Korsilehdet ovat 5–10 millimetriä leveitä ja 5–15 cm pitkiä, litteitä ja pitkäsuippuisia. Ylimmän lehden lapa on tuppeaan lyhyempi. Kieleke on 5 mm pitkä ja risalaitainen. Röyhy on kellanvihreä-sinipunainen, 8–12 cm pitkä, kapeahko ja lyhythaarainen. Kaleet ovat selvästi ulkohelvettä lyhyempiä. Ulkohelve on karheakarvainen ja vihneetön. Lapinhilpi kukkii Suomessa heinäkuussa.
Lapinhilpi muistuttaa nopeasti katsoen ruokohelpeä ("Phalaroides arundinacea") tai lapinkastikkaa ("Calamagrostis lapponica"), mutta toisin kuin edellä mainituilla, lapinhilven kaleet ovat selvästi ulkohelvettä lyhyempiä.
Levinneisyys.
Lapinhilpeä tavataan lähes koko pohjoisella arktisella vyöhykkeellä ja siitä etelämmäs työntyvillä vuoristoseuduilla Pohjois- ja Itä-Euroopassa, Siperiassa, Mongoliassa ja Kanadassa. Pohjoismaissa lajia on tavattu vain Norjan Itä-Ruijassa ja Suomen Lapista. Suomesta lapinhilpi löydettiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 1968 Sodankylästä ja myöhemmin Kittilästä ja Sallasta. Lapinhilpi lienee levinnyt Suomeen jääkauden lopussa.
Elinympäristö.
Lapinhilpi kasvaa turve- ja muta-alustoilla lähteisillä, tihkuisilla tai tulvaisilla paikoilla. Suomessa laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, ja se on rauhoitettu. Sitä on tavattu seitsemästä paikasta, joista useimmat ovat Natura-kohteita.
David Wills

David Wills (s. 28. syyskuuta 1970 New Jersey) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä ja DJ, joka on työskennellyt enimmäkseen 4Kidsillä.
Ura.
Wills aloitti uransa DJ:nä Collegessa, jota hän jatkaa edelleen ääninäyttelyn ohella. Wills toimii DJ:nä radiokanaville, kuten Sirius Disorder, Sirius Satellite Radiolla ja The Spectrumilla. Hän teki ensimmäisiä äänirooleja 1990-luvulla Celebrity Deathmatchiin ja G.I. Joeen. 2000-luvulla Wills on tehnyt enimmäkseen dubbausrooleja animesarjoihin työskenneltyään 4Kidsillä, mutta on edelleen tehnyt alkuperäisiä äänirooleja muun muassa Teini-ikäisiin mutanttininjakilpikonniin ja Eläköön Pinataan. Hän oli myös Silppurin sarjakuvaversion roolissa Turtles Forever elokuvan lopussa.
Naisen asema

 
Naisen asema (alkuteos "The Subjection of Women") on filosofi ja taloustieteilijä John Stuart Millin vuonna 1869 ilmestynyt teos sukupuolten välisestä tasa-arvoisesta asemasta lain edessä. Millin puoliso Harriet Taylor Mill avusti kirjan kirjoittamisessa.
Teos ilmestyi suomeksi vuonna 1910 nimellä "Naisen asema", ja sen on suomentanut Lyyli Vihervaara. Alkuteoksen nimeä vastaisi paremmin nimi "Naisten alistamisesta". Näköispainos teoksesta on ilmestynyt vuonna 2004.
Mill esitti kirjassa, että toisen sukupuolen oikeudellinen vallanalaisuus toiseen sukupuoleen nähden on suuri este ihmiskunnan edistymiselle
Kasvot (elokuva)

Kasvot () on Ingmar Bergmanin käsikirjoittama ja ohjaama ruotsalainen elokuva vuodelta 1958.
Hypnoosia harjoittava taikuri Albert Emanuel Vogler (Max von Sydow) saapuu Tukholmaan mukanaan vaimo (Ingrid Thulin), äidinäiti (Naima Wifstrand), apuri Tubal (Åke Fridell) sekä kuolemansairas ryysyläinen, joka löytyi harhailemasta metsissä. Seurue majoittuu konsuli Egermanin (Erland Josephson) tilalle Södermalmiin. Isäntäparin vieraina asuvat myös lääkärineuvos Vergéus (Gunnar Björnstrand) sekä poliisimestari (Toivo Pawlo) vaimoineen, joiden voi sanoa edustavan raitista, arvovaltaista ja tieteellisesti koulutettua yhteiskuntaluokkaa – eivätkä he usko Voglerin taikatemppuihin lainkaan.
Elokuva sai tuomariston erikoispalkinnon Venetsian elokuvajuhlilla 1959.
Fujijoki

Fujijoki ( tai "Fujigawa") on joki Honshūn saarella Japanissa. Se virtaa pohjoisesta etelään Yamanashin ja Shizuokan prefektuurien alueilla ja laskee Tyynenmeren Suruganlahteen. Alkunsa joki saa Kōfun altaan lounaisosassa, kun Kamanashi- ja Fuefukijoet yhtyvät toisiinsa. Kamanashi saa alkunsa Akaishivuorilta, Fuefuki Kantōvuorilta. Fujijoki on 128 kilometriä pitkä, ja sen koko valuma-alueen pinta-ala on 3 990 neliökilometriä.
Fujijoki tunnetaan yhtenä Japanin kolmesta nopeimmin virtaavasta joesta. Edo-kaudella se oli merkittävä liikennereitti, jota pitkin kuljetettiin riisiä, suolaa ja mereneläviä. Nykyisin siinä on useita vesivoimaloita. Kōfun altaan eteläpuolella Fuji virtaa syvässä Tenshu- ja Komavuorten välisessä laaksossa, jossa siihen yhtyy Hayajoki.
Naisen naamio – Persona

Naisen naamio – Persona (myös "Persona – naisen naamio"; ), on vuonna 1966 ensi-iltansa saanut ruotsalainen draamaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Ingmar Bergman. Sen pääosissa ovat Bibi Andersson ja Liv Ullmann. Elokuva kertoo nuoresta sairaanhoitajasta nimeltä Alma (Andersson) ja hänen potilaastaan, näyttelijä Elisabet Volgerista (Ullmann), joka on yllättäen lakannut puhumasta. Hoitaessaan Elisabetia Alman alkaa olla vaikea erottaa itseään potilaastaan.
"Persona" sai teatteriensi-iltansa 31. elokuuta 1966, mutta sen virallinen ensi-ilta pidettiin 18. lokakuuta 1966 Spegeln-teatterissa, Tukholmassa. Suomen ensi-ilta pidettiin 28. huhtikuuta 1967 Elysee-teatterissa, Helsingissä.
Juoni.
Elisabeth Voglerilla (Liv Ullmann) on näennäisesti kaikkea: hän on menestyksekäs näyttelijätär, onnellisesti naimisissa ja pienen pojan äiti. Kaikesta huolimatta hän on yllättäen lopettanut puhumisen esiinnyttyään näytelmässä "Elektra". Muuten täysin terve nainen on valinnut hiljaisuuden. Hän ei vastaa kysymyksiin tai puhutteluun, hiljaisuus on hänen naamionsa. Hän muuttaa eristetylle saarelle yhdessä sairaanhoitajatar Alman (Bibi Andersson) kanssa. Erilaisten tilanteiden kautta kaksi naista lähentyvät ja heidän välilleen syntyy vahva luottamus. Niin vahva, että heidän henkilöllisyytensä alkavat hiljalleen sekoittua keskenään.
Vastaanotto.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa teki kukin luettelon kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja "Persona" oli mukana heistä kahdeksan listalla. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Personan" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen kuudenneksi parhaaksi ei-englanninkieliseksi elokuvaksi.
Lindesnes

Lindesnes on Norjan kunta Agderin läänissä. Siellä sijaitsee Norjan mannermaan eteläisin piste () Lindesnesin majakalla. Kunnan hallinnollinen keskus on Mandal, mutta osittain myös Vigeland ja Marnardal. Kunnan rajanaapureita ovat lännessä ja pohjoisessa Lyngdal, koillisessa Evje og Hornnes ja idässä Vennesla sekä Kristiansand. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli 23 479 asukasta.
Vuonna 2020 Lindesnesiin liitettiin Mandalin ja Marnardalin kunnat.
Historia.
Lindesnesin kunta muodostettiin vuonna 1964 Spangereidin, Vigmostadin ja Sør-Audnedalin kuntien yhteenliittymänä.
Spangereid-kanavan avaaminen kesällä 2007 aiheutti Norjan valtion karttalaitoksen () mukaan Norjan mannermaan eteläisimmän paikan siirtymisen Lindesnesin majakalta silloiseen Mandalin kuntaan, "Odden"iin, koska majakkaniemestä tuli saari. Yleisö ja muun muassa kunnanjohtaja Ivar Lindal protestoivat asiaa lehdistössä. Helmikuussa 2008 karttalaitos pyörsi mielipiteensä ja totesi, että kanavasta huolimatta Norjan mannermaan eteläisin piste kuuluu edelleen Lindesnesin majakalle.
Fernet-Branca

Fernet-Branca on italialainen, katkeroiden ryhmään kuuluva alkoholijuoma. Fernet-Brancan väri on voimakkaan tummanruskea, ja se on aromaattinen eli hyvän- tai voimakkaantuoksuinen. Fernet-Brancan valmistamiseen käytetään 27 eri yrttiä ja maustetta, muun muassa mirhaa, raparperia, kamomillaa, kardemummaa, aloeta ja sahramia. Fernet-Brancaa valmistaa milanolainen Fratelli Branca -yhtiö.
Juoman kehitti Bernardino Branca vuonna 1845. Siitä tuli aluksi suosittu juomasekoitusten osa. Myöhemmin sitä on nautittu sellaisenaan digestiivinä.
Sean Schemmel

Sean Schemmel (s. 21. marraskuuta 1968 Waterloo, Iowa) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä ja ohjaaja.
Ura.
Schemmel aloitti uransa nukketeatterin parissa ja siirtyi ääninäyttelemisen pariin vuonna 1999 ja on useimmiten tehnyt äänirooleja animeen, joista hänen tunnetuin ja pitkäaikaisin ääniroolinsa on Dragon Ball -sarjoista ja -elokuvista tuttu Goku. Schemmelin on dubbausroolien lisäksi tehnyt alkuperäisrooleja muun muassa Kappa Mikeyyn, Teini-ikäisiin mutanttininjakilpikonniin, Eläköön Pinataan ja Chaoticiin.
Hän on myös tehnyt ohjaustöitä animesarjojen parissa NYAV Postille ja entisenä muusikkona Schemmel pitää myös eletronisen musiikin säveltämisestä.
Ernst Palmén (eläintieteilijä)

Ernst Philip Palmén (22. huhtikuuta 1916 Helsinki – 1. huhtikuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen eläintieteilijä.
Ura.
Palmén toimi 1955–1978 Helsingin yliopiston eläintieteen professorina. Hän toimi Helsingin yliopiston rehtorina vuosina 1973–1978 ja kanslerina vuosina 1978–1983.
Yksityiselämä.
Hän kuului vapaaherralliseen Palménin sukuun. Hänen isoisänsä oli historiantutkija, Helsingin yliopiston professori ja valtioneuvos Ernst Gustaf Palmén.
Luettelo Helsingin yliopiston suomen kielen lehtoreista ja professoreista

Tämä on luettelo Helsingin yliopiston suomen kielen lehtoreista ja professoreista. Helsingin yliopiston suomen kielen opetus alkoi 1828 perustetulla suomen kielen lehtorin viralla. Ensimmäinen suomen kielen professuuri perustettiin vuonna 1850.
Professorit.
Suomalainen filologia (I).
Suomalaisen filologian apulaisen virka I perustettiin vuonna 1913 ja virka II vuonna 1959. Toisen maailmansodan jälkeen yliopiston virkanimityksiä uudistettiin, ja "apulaisesta" tuli apulaisprofessori. Vuonna 1998 kaksi apulaisprofessorin virkaa muutettiin professorin viroiksi. Vuonna 2008 virka I muutettiin suomen kielen professorin viraksi.
Fry &amp; Laurie

Fry &amp; Laurie on Stephen Fryn ja Hugh Laurien muodostama koomikkopari. Pari esiintyi aktiivisimmin 1980- ja 1990-luvulla. He tapasivat vuonna 1980 opiskellessaan Cambridgen yliopistossa. Duon tunnetuin yhteinen tv-sarja oli "Kyllä Jeeves hoitaa", jossa Laurie näytteli aatelismies Bertie Woosteria ja Fry tämän hovimestaria Jeevesiä.
Saima (lehti)

Saima oli Kuopiossa 4. tammikuuta 1844 – 31. joulukuuta 1846 ilmestynyt ruotsinkielinen lehti, jota julkaisi J. V. Snellman. 
Lehti oli linjaltaan yhteiskuntakriittinen, ja sen artikkelit käsittelivät talouskysymyksiä, kasvatusta ja kansallista aktivointia. Lehden kautta Snellman kävi polemiikkia etenkin Topeliuksen Helsingfors Tidningarin kanssa. Hän harrasti siinä lehtikritiikkiä. Yhteiskunnallisten artikkeleiden ohella lehdessä oli myös kaunokirjallisia tekstejä.
Snellman vaati lehdessä suomen kielen aseman kohottamista. Sosiaalipolitiikka kuului myös hänen aiheisiinsa. Snellmanin yhteiskunnallisia näkemyksiä kuvastaa kirjoitus numerossa 9:
Saiman näytenumero ilmestyi 1843, ja se jaettiin "Finlands Allmänna Tidning"in (nykyisen Virallisen lehden edeltäjän) mukana. Seuraavan vuoden alusta se ilmestyi kerran viikossa torstaisin. Lehden levikki oli alusta pitäen laaja, 700 tilaajaa eri puolilta maata. Se oli toiseksi suosituin lehti Virallisen lehden jälkeen. Lehti painettiin kuopiolaisessa Karstenin kirjapainossa. 
Lehti joutui useasti sensuurin hampaisiin, ja loppuvuodesta 1846 se vihdoin sensuurin päätöksellä lakkautettiin radikaaliutensa vuoksi. Sen seuraajaksi Snellman perusti Elias Lönnrotin tuella Litteraturblad för allmän medborgerlig bildning -nimisen lehden.
Sergei Afanasjev

Sergei Aleksandrovitš Afanasjev (, 30. elokuuta 1918 – 13. toukokuuta 2001) oli neuvostoliittolainen insinööri, joka kuului maan puolustusväline- ja avaruusteollisuuden johtajiin ja toimi yleisen koneenrakennuksen ministerinä.
Insinööri.
Afanasjev syntyi Klinissä, joka on Moskovan alueella. Hän valmistui Bauman-instituutista ilmeisesti toisen maailmansodan aikana. Hän pääsi kommunistiseen puolueeseen vuonna 1943.
1940- ja 1950-luvulla hän toimi muun muassa rakettien suunnittelussa mahdollisesti yhteistyössä Sergei Koroljovin kanssa. 1950-luvun jälkipuolella Afanasjev toimi johtotehtävissä Leningradissa ja 1960-luvun alussa hän toimi Venäjän neuvostotasavallan ministerineuvoston varapuheenjohtajana.
Varustelusta vastaava ministeri.
Afanasjev nimitettiin ministeriksi vuonna 1965 perustettuun yleisen koneenrakennuksen ministeriöön. Hän toimi tässä tehtävässä vuoteen 1983. Hän pääsi uuden ministeriön johtajana yhdistämään puolustusteollisuutta ja sen alaisia suunnittelutoimistoja ja laboratorioita.
Häntä kutsuttiin johtomiesten yksityiskeskusteluissa jostain syystä ”ensimmäiseksi avaruusministeriksi” vaikka Neuvostoliiton avaruusalan loi puolustusministeriön puolella Dmitri Ustinov jo paljon aiemmin.
Afanasjevin päätyö oli kuitenkin varusteluteollisuuden ohjaaminen. Eisenhowerin ja Kennedyn hallinnot olivat rakentaneet Yhdysvalloille kymmenkertaisen määrän ydinaseita verrattuna Neuvostoliiton ydinasemäärään. Afanasjevin ministeriö tasoitti tämän epätasapainon: 1980-luvun alussa Neuvostoliitolla oli yli 1 400 ICBM-ydinohjusta siiloissa ja 1 000 sukellusveneohjusta.
Afanasjev osallistui hallinnollisesti Neuvostoliiton miehitetyn avaruusohjelman alusten (Saljut, Mir, Buran, Energija) toteutukseen, joista viimeiset kaksi toteutettiin huomattavin suurin kustannuksin.
Yleisen koneenrakennuksen ministeriön johtamien teollisuuslaitosten tuotantoon kuuluivat myös esimerkiksi televisiot, jääkaapit ja muut kodinkoneet. Afanasjevin on väitetty tasapainottaneen eri alojen vaatimuksia, mutta lopputulos – kansantalouden hyytyminen 1980-luvulla sotatalouden taakan alle sekä kulutus- ja kestokulutustavaroiden krooninen pula – ei puhu tämän puolesta. 
Loppuvuodet.
Vuonna 1983 Afanasjev nimitettiin raskaiden koneiden ja liikennevälineiden ministeriön johtoon, jossa hän toimi vuoteen 1987. Vuosina 1988–2001 hän toimi konsulttina Energia-yhtymässä.
Afanasjev sai kahdesti sosialistisen työn sankarin palkinnon ja seitsemän Leninin kunniamerkkiä. Hänet on haudattu Moskovan Novodevitšin hautausmaalle.
Jelena Rudkovskaja

Jelena Grigorjevna Rudkovskaja (, ; s. 21. huhtikuuta 1973) on valkovenäläinen entinen uimari ja olympiavoittaja. Hän edusti ennen kotimaansa itsenäistymistä Neuvostoliittoa sekä Itsenäisten valtioiden yhteisöä. Hän voitti olympiakultaa 100 metrin rintauinnista, sekä pronssia 4 × 100 metrin sekauintiviestistä Barcelonasta 1992. Lisäksi hän voitti urallaan kaksi Euroopan-mestaruutta sekä yhden pronssin.
Saljut 1

Saljut 1 (, suom. "Kunnialaukaus 1") oli maailman ja Neuvostoliiton ensimmäinen avaruusasema. Saljut-avaruusasemaohjelman asema laukaistiin avaruuteen 19. huhtikuuta 1971 Baikonurin avaruuskeskuksesta kolmivaiheisella Proton-kantoraketilla.
Historiaa.
Saljut 1 -avaruusaseman kehitystyö lähti liikkeelle jo vuonna 1969, jolloin avaruuteen suunniteltiin sotilaallista Almaz-avaruusasemaa. Avaruusaseman kylkeen maalattiin sen suunniteltu nimi "Zarja". Pian ennen laukaisua kuitenkin todettiin kiinalaisilla olevan kehitteillä samanniminen sotilaallinen avaruusalus. Maailman ensimmäiselle avaruusasemalle päätettiin siten antaa nimeksi Saljut.
Avaruusasema ja sen rata.
Rakenteeltaan Saljut 1 oli lieriömäinen, jonka sivuilla olivat aurinkopaneelit. Sen pituus oli 14,4 m ja halkaisija 4,15 m. Avaruusaseman kokonaismassa oli 18500 kg. Se laukaistiin Maata kiertävälle radalle noin 200 km korkeuteen radalle, jonka inklinaatio oli 51,6 astetta. Myöhemmin rataa nostettiin noin 300 km korkeuteen. Avaruusaseman kiertoaika maapallon ympäri oli 88,5 minuuttia.
Telakoinnit.
Saljut 1 -avaruusasemalle laukaistiin sen ensimmäinen miehistö 22. huhtikuuta 1971 eli pian avaruusaseman laukaisun jälkeen. Miehistöä kuljettanut Sojuz 10 -alus telakoitui avaruusasemaan 24. huhtikuuta. Telakointiportti ei suostunut yrityksistä huolimatta avautumaan. Sojuz 10 -alus oli kiinnittyneenä avaruusasemaan 5,5 tuntia. Aluksen miehistöineen piti palata takaisin Maahan 24. huhtikuuta 1971.
Avaruusasemalle laukaistiin uusi miehistö Sojuz 11 -aluksen mukana 6. kesäkuuta 1971. Tällä kertaa telakointi onnistui ja miehistö ehti olla avaruusasemalla 23 päivän ajan. Sojuz 11 -alus irtautui avaruusasemasta 29. kesäkuuta 1971. Paluun yhteydessä sen miehistö kuoli moduulin venttiilivian vuoksi.
Toiminnan päättyminen.
Saljut 1 -avaruusaseman alasajoa alettiin valmistella syyskuussa 1971. Ilmakehän kitka alkoi pakottaa avaruusaseman rataa yhä alemmas. Saljut 1 tuhoutui ilmakehässä Tyynen Valtameren yläpuolella 11. lokakuuta 1971.
Minttu sekä Ville

Minttu sekä Ville on Veikko Samulin säveltämä ja Raul Reimanin sanoittama kappale. Kappaleen tunnetuin esittäjä on Jonna Tervomaa, joka osallistui kappaleella vuoden 1983 Syksyn sävel -laulukilpailuun ja voitti kilpailun 61 333 yleisöäänellä.
Kappale nousi loppuvuodesta 1983 Suomen singlelistojen kärkeen. Se oli marras- ja joulukuussa 1983 suomalaisten levyautomaattien soitetuin kappale. 
Kappale kertoo Minttu- ja Ville-nimisistä nuorista, jotka rakastuvat toisiinsa. Rakkaus kuitenkin tuo arkipäivään myös ongelmia, kuten ruokahaluttomuutta.
Mike Pollock

Michael B. Pollock (s. 9. maaliskuuta 1965 New Hyde Park, New York) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka on työskennellyt enimmäkseen 4Kidsin tuotannoissa.
Ura.
Pollock opiskeli näyttelemistä Brooklynissä ja esiintyi teatterissa 1990-luvulla, jonka jälkeen hän siirtyi radioon. Samalla Pollock teki muun muassa mainosjuontoja televisioon muun muassa Burger Kingille ja HBO:lle ennen siirtymistään animaatioihin 2000-luvulla. Hän päätyi alalle vastattuaan 4Kidsin lehtimainoksiin, jossa haettiin uusia ääniä.
Animaatioiden ohella Pollock tekee edelleen mainosjuontoja muun muassa 4Kids TV:lle. 4Kidsin myötä hän on tehnyt alkuperäisiä, sekä dubbausrooleja animaatioihin, kuten The Weekenders, Pokémon, Sonic X, Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat, Yu-Gi-Oh! – Elokuva, Yu-Gi-Oh! GX, Eläköön Pinata ja Huntik.
25 Years On (kokoelma)

25 Years On on Hawkwind-yhtyeen 25-vuotisjuhlan kunniaksi julkaistu neljän CD:n kokoelmaboksi. Se sisältää kappaleita virallisilta albumeilta sekä myös harvinaisempaa materiaalia. Kokoelman julkaisi amerikkalainen Griffin Music -yhtiö, joka julkaisi 1990-luvulla Hawkwindin materiaalia Yhdysvalloissa Dave Brockin suostumuksella. Boksin mukana tuli Michael Butterworthin novelli "Ledge Of Darkness" sekä "Further Extracts From The Hawkwind Log" -niminen kirjanen. Kokoelman levyt on myöhemmin julkaistu yksittäisinä CD:inä.
Geraldine Chaplin

Geraldine Leigh Chaplin (s. 31. heinäkuuta 1944 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) on brittiläis-yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on koomikko Charles Chaplinin ja tämän neljännen vaimon Oona O’Neillin vanhin tytär.
Varhainen elämä.
Chaplin syntyi Santa Monicassa, Kaliforniassa vanhempiensa ensimmäiseksi yhteiseksi lapseksi. Hänellä oli myös kaksi velipuolta isänsä edellisestä avioliitosta sekä seitsemän nuorempaa sisarusta.
Ura.
Alkuvaiheet.
Hän näytteli ensimmäisen kerran elokuvissa seitsemänvuotiaana, jolloin hän esiintyi pienessä roolissa isänsä elokuvan "Parrasvalot" (1952) avauskohtauksessa. Vuonna 1953 perhe muutti Los Angelesista pieneen Corsier-sur-Veveyn kylään Sveitsiin, missä Chaplin lähetettiin opiskelemaan katoliseen sisäoppilaitokseen.
Chaplin haaveili balettitanssijan urasta, ja pääsikin 16-vuotiaana opiskelemaan Royal Ballet Schooliin Lontooseen. Valmistuttuaan hän muutti Pariisiin, mutta havaitsi pian olevansa balettitanssijana vain keskinkertainen. Työskenneltyään hetken sirkuksessa hän päätti omien sanojensa mukaan hyödyntää kuuluisaa sukunimeään ja ansaita rahaa näyttelemällä elokuvissa. Hänen ensimmäinen roolinsa oli Jean-Paul Belmondon vastanäyttelijänä komediassa "Raha on valttia" (1965). Chaplin kuitenkin huomasi pitävänsä näyttelemisestä, ja päätti luoda siitä uran. Hänen läpimurtoroolinaan pidetään Tanyan roolia David Leanin elokuvassa "Tohtori Živago" (1965), mistä hän sai myös ensimmäisen Golden Globe -ehdokkuutensa. Vuonna 1967 Chaplin näytteli ensimmäisen kerran teatterissa ja esiintyi Lillian Hellmanin näytelmässä "The Little Foxes" Broadwaylla.
Myöhemmät vaiheet.
Chaplin puhuu äidinkielensä englannin lisäksi sujuvasti myös ranskaa ja espanjaa, ja hän on näytellyt kaikilla kolmella kielellä. Hänen tunnetuimmat elokuvansa lienevätkin espanjalaisen elokuvaohjaaja Carlos Sauran kanssa 1970-luvulla kuvatut yhdeksän elokuvaa, joista tunnetuin on "Cria cuervos – korppi sylissä" (1976). Chaplin myös käsikirjoitti osan elokuvista. Espanjan elokuva-akatemia (Academia de las Artes y las Ciencias Cinematográficas de España) myönsi hänelle tunnustuksen urastaan vuonna 2006. Ranskassa hän on näytellyt esimerkiksi Jacques Rivetten ja Alain Resnais’n ohjauksessa. Chaplin on myös näytellyt kolmessa Robert Altmanin elokuvassa ja sai toisen Golden Globe -ehdokkuutensa sivuroolistaan "Nashvillessä" (1975). Kolmannen Golden Globe -ehdokkuuden hän sai näyteltyään isoäitiään Hannah Chaplinia isänsä elämästä kertovassa elokuvassa "Chaplin" (1992).
Yksityiselämä.
Chaplinilla on kaksi lasta: vuonna 1974 syntynyt poika suhteestaan Carlos Sauraan ja niin ikään näyttelijäksi ryhtynyt tytär Oona Castilla Chaplin (s. 1986) nykyisestä avioliitostaan chileläisen elokuvaaja Patricio Castillan kanssa.
Tynnyri (mitta)

Tynnyri on tilavuusmitta. 
1600-luvulla tynnyri oli viljaa mitattaessa noin 145 litraa ja 1700-luvulla, kun tynnyriin oli lisätty varisemisvara ja kukkura, noin 165 litraa. Nestemäista tavaraa mitattaessa tynnyri oli 48 kannua eli 126 litraa.
Vuodesta 1855 Ruotsissa tynnyri nestetavaran mittana oli 125,62 litraa ja kuivan tavaran mittana 146,35 litraa. Suomessa tynnyri kuivaa tavaraa oli 164,88 litraa. Tervatynnyrin koko oli 125 litraa (Rostockin mitta).
André Sogliuzzo

André José Sogliuzzo (s. 10. elokuuta 1966 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä.
Ura.
Sogliuzzo aloitti uransa New Yorkissa teatterin parissa ja teki ensiesiintymisensä elokuvassa Looking For Richard vuonna 1996. Hän kuitenkin siirtyi ääninäyttelemisen pariin muutettuaan Los Angelesiin ja on imitoinut muun muassa videopeleihin ja animaatiohin Hollywood-näyttelijöiden, kuten Russell Crowen, Gene Hackmanin, Jack Nicholsonin, Al Pacinon ja Clint Eastwoodin puhetta. Sogliuzzo on ääninäytellyt animaatioelokuvissa, kuten "Napapiirin pikajuna", "Leijonakuningas 3 – Hakuna Matata", "Mulan II" ja "Aivan villit".
Los Angelesissa Sogliuzzo on ollut mukana radiokuunnelmissa, kuten "Breaking The Code" ja "Sixteen Wounded". Parhaiten hänet tunnetaan lukuisten animaatiosarjojen, sekä videopelien äänistä joihin lukeutuvat muun muassa "Family Guy", "American Dad!", "Jackie Chan seikkailee", "Justice League", "Invader Zim", "Father Of the Pride", "Samurai Jack", "Celebrity Deathmatch", "Avatar", "Medal of Honor", "Battlefield 3", "Call of Duty", "Doom 3", "" ja "Brandy ja Herra Whiskers".
Gonets

Gonets () on venäläisten tietoliikennesatelliittien sarja. Gonets-satelliitteja käyttävät venäläisten organisaatioiden lisäksi kansainväliset terveydenhuolto-organisaatiot. Nykyisin käytössä ovat Gonets-D1M-versiot, jotka on kehitetty Gonets-D1-satelliiteista, jotka puolestaan ovat siviiliversioita sotilaallisesta Strela-3-tietoliikennesatelliitista.
Historiaa.
Sotilaallisten Strela 3 -satelliittien muuntaminen kaupalliseen käyttöön alkoi 1990-luvulla. Ensimmäiset kokeelliset Gonets-D1 -sarjan satelliitit Kosmos 2199 ja Kosmos 2201 laukaistiin avaruuteen 13. heinäkuuta 1992. Järjestelmän operatiivinen vaihe käynnistyi 19. helmikuuta 1996, jolloin avaruuteen laukaistiin kolme Gonets-D1 -satelliittia: Kosmos 2328, Kosmos 2329 ja Kosmos 2330.
Satelliitti ja sen rata.
Gonets-satelliittien järjestelmään kuuluu 12 satelliittia, jotka sijaitsevat 2–6 eri ratatasolla. Satelliitit kiertävät Maata noin 1 400 kilometrin korkeudessa radalla, jonka inklinaatio on 82,6 astetta. Gonets-satelliitti on muodoltaan lieriömäinen, 280 kilogramman massainen ja sen pintaa peittää aurinkopaneelit, joista se saa energiaa. Satelliitin tehontarve on 40 wattia. Satelliitin vakauttimena toimii pitkä gravitaatiopuomi.
Kullakin satelliitilla on yksi lähetyskanava maahan ja yksi vastaanottokanava. Satelliitin muisti on 12 Mb. Satelliitit toimivat siis "vastaanota-varastoi-ja-uudelleen-lähetä"-tyyppisessä tiedonsiirtomoodissa. Gonets-satelliitin suunniteltu toiminta-aika on viisi vuotta. Ne on toteuttanut venäläinen NPO Prikladnoi Mehaniki.
Tulevaisuus.
Viranomaiskäytön lisäksi satelliittista on kaavailtu kaupallista versiota Gonets (Messenger), jossa olisi 2–3 lähetyskanavaa. Satelliittia varten on kehitetty oma mobiilipäätelaite. Tässä konstellaatiossa olisi 36 satelliittia.
Emil Lindahl

Emil Lindahl (30. elokuuta 1892 Mäntyharju – 7. syyskuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen työläiskirjailija.
Emil Lindahl muutti parinkymmenen vuoden ikäisenä Mäntyharjulta Helsinkiin. Hänellä ei ollut tullessaan varsinaista ammattia, joten hän joutui aluksi työskentelemään eräässä leipomossa leivän jakajana pienellä palkalla. Hän liittyi Helsingin Sosialidemokraattiseen nuorisoseuraan ja oli sitten tässä järjestössä useissa eri tehtävissä. Hänen runojaan julkaistiin työväenlehdissä ja hänen ensimmäinen runokokoelmansa "Työ ja laulu" ilmestyi 1919. 
Lindahl kuului 1910-luvulla yhdessä kahden muun kirjailijan, Kasperi Tantun ja Kössi Ahmalan, kanssa Helsingin sosialidemokraattisen nuorisoseuran toiminnassa mukana olleeseen työläisintellektuellien ryhmään, joka julkaisi muun muassa käsin kirjoitettuja sanomalehtiä muiden julkaisukanavien puuttuessa. Tämä Decamerone-klubin nimellä tunnettu ryhmä kokoontui viikoittain seuran kahvilassa käymään kirjallis-filosofisia keskusteluja. 
Lindahl toimi sittemmin "Suomen Sosialidemokraatin" oikolukijana ja "Työläisnuoriso"-lehden avustajana. Hän kuoli syyskuun alussa 1937.
Koronas

Koronas on Venäjän avaruusjärjestön Aurinkoa tutkiva satelliittimissio, jonka puitteissa avaruuteen on vuosina 1994-2009 lukaistu kolme tutkimussatelliittia.
Ohjelmasta käytetään myös länsimaista akronyymiä CORONAS (Complex ORbital Observations Near-Earth of Activity of the Sun). 
Koronas-I laukaistiin 2. maaliskuuta 1994 ja Koronas-F 31. heinäkuuta 2001. Sarjan kolmas satelliitti Koronas-Foton laukaistiin vuoden 2009 alussa. Se on osa NASAn kansainväliseksi luomaa International Living With a Star Program (ILWS)-ohjelmaansa. Satelliitti perustuu Meteor-M-sääsatelliittiin ja sen toiminta-aika on kolme vuotta. Satelliitin massa on 1900 kg. Sen kiertorata on: 500 km x 500 km, 82.5°.
Andrew Tomas

Andrew P. Tomas tai Alfred Tomas (synt. A. Boncza-Tomaszewski 1906 Pietari – 2001) oli australialainen kirjailija. Tomas syntyi Pietarissa 1906, josta perhe muutti Helsinkiin vuonna 1911, jossa perheen isän toimi laivastoupseerina. 
Suomen itsenäistymisen myötä Tomasin isän komennus suuntautui Kiinaan, jossa hän vietti seuraavat 21 vuotta kunnes Maon vallankumouksen myötä oli edessä muutto Yhdysvaltoihin. 
Elämänsä viimeiset vuodet hän vietti tiettävästi Australiassa UFO-tutkijana. Lisäksi hän oli vapaamuurari. 
Tomas kirjoitti ja puhui sujuvasti ainakin ranskaa, englantia ja venäjää. Hänen teoksiaan on käännetty yli 60 eri kielelle. 
Tomas julkaisi elämänsä aikana ainakin 8 virallista kirjaa sekä monia sisäiselle piirille ja veljille tarkoitettuja teoksia. 
Harvinaisin hänen julkaistuista teoksista lienee vuonna 1950 ilmestynyt kirja astrologiasta ja tarot-korteista "Signs, stars and seers; An experiment in historical prediction."
Aihepiireiltään Tomasin teokset ovat Erich von Dänikenin tuotosten kaltaisia mutta näistä aiheista hän kirjoitti jo vuosikymmeniä ennen Dänikeniä vuonna 1935 kirjassaan "The Planetary Doctrine".
Suurelle yleisölle julkaistut teokset.
"Suomennetut teokset"
Aiheesta muualla.
Andrew Tomas-Australian UFO Pioneer
Jali Joutsen

Frans Jalmari Joutsenniemi (sukunimi vuoteen 1901 Viklund), käytti kirjailijanimeä Jali Joutsen (18. tammikuuta 1880 Tampere – 27. huhtikuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen runoilija ja lehtimies.
Jali Joutsen työskenteli kivityöläisenä, kauppa-apulaisena sekä lehtimiehenä (Kansan Lehti, Länsi-Suomen Työmies, Viikko ja Syntisäkki-lehdissä)
Ollessaan Suomen sisällissodan jälkeen 1919 vangittuna Tammisaaren vankileirillä Jali Joutsen kirjoitti siellä sanat lauluun "Punavangin valssi".
Hannu Niskanen

Hannu Kuisma Kullervo Niskanen (s. 18. elokuuta 1952 Helsinki) oli Puolustusvoimien kenttäpiispa eli kirkollisen työn johtaja vuodesta 1995 lähtien syksyyn 2012 saakka.
Henkilöhistoria ja ura.
Niskanen syntyi puhelinasentaja Emil Niskasen ja Kirsti Viljasen perheeseen. Hänen puolisonsa on Paula Jaamanen. Niskanen valmistui Helsingin yliopistosta teologian kandidaatiksi vuonna 1976 ja vihittiin papiksi samana vuonna. Humanististen tieteiden kandidaatti hänestä tuli 1978. Teologian lisensiaatin tutkinnon Niskanen suoritti 1987. Hän toimi pappina Järvenpään seurakunnassa 1976–1979 sekä kirkkoherrana Pertunmaalla vuosina 1979–1992 ja Heinolan kaupunkiseurakunnassa 1992–1995. Mikkelin hiippakunnan tuomiokapitulin asessori hän oli 1987–1995. Kirkolliskokouksen jäsen Niskanen oli vuodesta 1986 ja piispainkokouksen jäsen vuodesta 1988. Sotilasarvoltaan Niskanen on reservin everstiluutnantti (2012).
Viljo Remes

Viljo Antero Remes (11. huhtikuuta 1926 Pielavesi – 15. marraskuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen teologi. Hän toimi Puolustusvoimien kenttäpiispana eli kirkollisen työn johtajana vuosina 1978–1986. Remes valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1952 ja teologian kandidaatiksi vuonna 1956. Papiksi hänet vihittiin vuonna 1957. Teologian lisensiaatin tutkinnon hän suoritti 1959 ja väitteli tohtoriksi 1976.
Ennen nimitystään kenttäpiispaksi Remes toimi Suomen Lähetysseuran palveluksessa vuodesta 1958: Pakistanissa 1960–1965, Aasian työn sihteerinä 1965–1966 ja apulaisjohtajana 1967–1978. Hänet nimitettiin kenttäpiispaksi 3. maaliskuuta 1978. Virassa hän aloitti toukokuun alussa.
Itä-Helsingin Kiekko

Itä-Helsingin Kiekko (IHK) oli vuonna 1974 perustettu helsinkiläinen jääkiekkoilun erikoisseura, jonka toiminta-ajatuksena oli tarjota pääkaupunkiseudulla asuville ja jääkiekkoilusta kiinnostuneille mahdollisuus harrastaa kunto- ja kilpakiekkoa.
Seura perustettiin nimellä Chicago Jokers ja se pelasi aluksi Kanada-sarjaa Herttoniemen kaupunginosajoukkueena. Se vaihtoi nimekseen Itä-Helsingin kiekko vuonna 1987.
Seuran kotihallina toimi Malmin jäähalli. IHK oli yksi hallin perustajaseuroista.
Seuran naisten joukkue saavutti SM-hopeaa vuonna 2002 ja SM-pronssia vuonna 2007.
Kaudella 2017–18 IHK:ssa pelasi 19 joukkuetta: 11 poikien ikäkausijoukkuetta, 1 naisten joukkue ja 3 miesten joukkuetta. Seura järjesti myös kiekkokouluja 4–9-vuotiaille lapsille. 
Seura päätti yhdistyä myöskin Malmin jäähallia käyttäneen REDS Helsingin kanssa vuonna 2024. Uudeksi seuraksi muodostettiin Ice Force Helsinki vuonna 2025.
Yrjö Massa

Yrjö Massa (7. huhtikuuta 1918 Alatornio – 6. helmikuuta 1983) toimi Puolustusvoimien kenttäpiispana eli kirkollisen työn johtajana vuosina 1969–1978.
Massa kirjoitti ylioppilaaksi Tornion yhteislyseosta vuonna 1938. Samana vuonna hän astui varusmiespalvelukseen Pohjan Rykmenttiin. Vuosina 1943–1944 hän opiskeli luutnanttina Maasotakoulun 27. kurssilla. Massa suoritti "sacri ministerii candidatus" (SMK) -tutkinnon ja vihittiin papiksi vuonna 1946. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1948 ja teologian kandidaatiksi vuonna 1949. Teologian lisensiaatin tutkinnon hän suoritti 1950, ja tohtoriksi hän väitteli 1954. Hän myös suoritti Yhdysvalloissa Master of Sacred Theology -tutkinnon Kirkkojen Maailmanneuvoston stipendiaattina vuonna 1949.
Talvisodassa Massa toimi ensin nuorempana upseerina ja sitten komppanianpäällikkönä 3.Prikaatissa Karjalankannaksella. Jatkosodassa hän toimi ensin nuorempana upseerina ja sitten komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 54:ssä Sallan rintamalla vuosina 1941–1942. 1942 hän toimi myös 12.Prikaatissa sotilaspastorina Maaselän suunnalla, ennen kuin komennettiin jälleen komppanianpäälliköksi ensin 12. Prikaatiin ja 1944 Erillinen pataljoona 7:aan Rukajärvelle.
Sodan jälkeen hän toimi komppanianpäällikkönä ja koulutusupseerina Jalkaväkirykmentti 3:ssa 1945–1946 ja toimistoupseerina Pääesikunnassa kenttäpiispan toimistossa 1946–1951. Tämän jälkeen hän toimi opettajana Kadettikoulussa 1951–1955 ja toimistopäällikkönä Pohjois-Uudenmaan sotilaspiirin esikunnassa 1955–1959. Vuosina 1959–1968 hän toimi ensin sotilaspastorina ja sitten kenttärovastina Ilmavoiminen esikunnassa ja Etelä-Suomen sotilasläänin esikunnassa. 1969 hänet nimitettiin puolustusvoimien kenttäpiispan virkaan. Massa jäi eläkkeelle kenttäpiispan virasta toukokuun alussa 1978.
Vanhoillislestadiolaisuuden vuoden 1960 hajaannuksessa Yrjö Massa valitsi pienemmän haaran eli elämänsanalaisuuden.
Marc Dorcel

Marc Dorcel on ranskalainen pornografisten elokuvien tuottaja. Hän on voittanut muun muassa Hot d'Or -palkinnot vuosina 1995, 1998 ja 1999.
Kustaa Ahmala

Kustaa Ahmala (22. syyskuuta 1867 Lumijoki – 30. elokuuta 1933 Oulu) oli suomalainen kirvesmies ja sosialidemokraattisen puolueen kansanedustaja 1917–1918. Hän oli Oulun Työväenyhdistyksen pitkäaikaisia aktiiveja, joka vuoden 1918 sisällissodan aikana kuului Työväen pääneuvostoon eli punaisen Suomen eduskuntaan. Hän työskenteli lyhytaikaisesti myös "Kansan Tiedon" päätoimittajana. 
Elämä.
Ahmalan vanhemmat olivat torppari Matti Ahmala ja Liisa Ahmala. Hän työskenteli aluksi renkinä Lumijoella, sen jälkeen sepänapulaisena ja tehdastyöläisenä Oulussa 1890–1897 sekä kirvesmiehenä 1897–1933. Ahmala toimi myös Åströmin kaljatehtaan ja SOK:n Oulun varaston varastonhoitajana. Vuonna 1914 Ahmala oli Oulussa ilmestyneen "Kansan Tieto"-lehden päätoimittaja.
Kansanedustajaksi Ahmala valittiin Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä vuoden 1917 eduskuntavaaleissa. Sisällissodan aikana hän oli punaisten postineuvoston sekä Työväen pääneuvoston jäsen. Sodan jälkeen Ahmala asetettiin syytteeseen valtiopetoksesta ja hänen kansanedustajantoimensa katsottiin lakanneen 16. toukokuuta 1918. Vuodet 1918–1922 Ahmala oli vankilassa poliittisista syistä. 
Ahmala kuului Oulun kaupunginvaltuustoon vuosina 1906−1908 ja 1930−1933. Hän oli myös sosialidemokraattisen puolueen puolueneuvoston jäsen ja Oulun läänin eteläisen vaalipiirin sosialidemokraattisen piirijärjestön puheenjohtaja.
Perhe.
Kustaa Ahmala oli naimisissa Sofia Kaakisen kanssa. Perheeseen syntyi yhdeksän lasta. Heistä tunnettuja ovat yhden runoteoksen julkaissut postimies Kössi Ahmala, jonka valkoiset teloittivat sisällissodan loppuvaiheessa Viipurissa, sekä valkoisten puolella taistellut jääkärivääpeli Otto Johannes Ahmala.
Cynthia Daniel

Cynthia Lynn Daniel (s. 17. maaliskuuta 1976, Gainesville Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan roolistaan nuortensarjassa "Sweet Valley High". Hän näytteli sarjassa Elizabeth Wakefieldiä. 
Daniel on sittemmin lopettanut näyttelijän uransa ja toimii nykyään valokuvaajana.
Cynthia Daniel on naimisissa näyttelijä Cole Hauserin kanssa ja heillä on kaksi yhteistä lasta (s. 2004 ja 2008).
Brittany Daniel

Brittany Daniel (s. 17. maaliskuuta 1976 Gainesville, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi nuortensarjassa "Sweet Valley High". Daniel esitti sarjan toista pääosaa Jessica Wakefieldiä, ja hänen kaksoissisarensa Cynthia Daniel taas tämän kaksoissiskoa Elizabethia.
Brittany Daniel näytteli myös elokuvassa "White Chicks" diivamaista perijätärsisarta vuonna 2004.
Jigsaw Falling into Place

"Jigsaw Falling into Place" on englantilaisen rock-yhtyeen Radioheadin single, joka julkaistiin 14. tammikuuta 2008. Se oli ensimmäinen single yhtyeen albumilta "In Rainbows" (2007). 
Kappale oli useita viikkoja sadan radiossa soitetuimman joukossa Yhdysvalloissa ja sijoittui "modern rock" -listalla sijalle 69.. Kappale oli useita viikkoja sadan radiossa soitetuimman joukossa Yhdysvalloissa ja sijoittui "modern rock" -listalla sijalle 69.. Britannian singlelistalla single nousi ensimmäisellä viikollaan sijalle 30, joka oli yhtyeelle huonoin sitten vuoden 1993 singlen "Pop Is Dead".
Musiikkivideo.
Mustavalkoinen musiikkivideo sisältää kaikki yhtyeen viisi jäsentä soittamassa huoneessa, ja video on kuvattu niin, että kaikilla jäsenillä videokamerat päässään. Videon ohjasivat Adam Buxton ja Garth Jennings. Yhtye lisäsi videon YouTubeen 28. marraskuuta 2007. Se on ensimmäinen Radioheadin video, jossa on koko yhtye sitten vuoden 2000 "Idioteque"-kappaleen videon, ja ensimmäinen singlen video sitten vuoden 1996 singlen "Street Spirit (Fade Out)" videon, vaikkakin vuoden 1997 videossa "Paranoid Android" on koko yhtye animoituna mukana.
New Haven Nighthawks

New Haven Nighthawks on entinen jääkiekkoseura, joka pelasi AHL-liigaa vuodet 1972–1992. Joukkue toimi Minnesota North Starsin (1972–1977), New York Rangersin (1977–1981 ja 1984–1987) ja Los Angeles Kingsin (1981–1991) farmiseurana. Nighthawks pelasi kotiottelunsa New Haven Coliseum -areenalla.
Nighthawks pelasi Calder Cupin finaaleissa neljästi: vuosina 1974, 1978, 1979 ja 1989. Viimeisen finaalivuosi oli yllätyksellisin, sillä joukkue oli vasta neljäs omassa divisioonassaan, mutta tiputti jatkosta kaksi paremmin sijoittunutta joukkuetta. Vasta finaalisarjassa Adirondack Red Wings oli parempi voitoin 4–1. Nighthawksin viimeinen peli oli pudotuspeleissä keväällä 1993, jolloin vastassa oli myös Adirondack Red Wings.
Nighhawksin kuuluisimpia pelaajia ovat Tom Colley, Billy O'Dwyer, Al Tuer, Bobby Sheehan ja Dale Lewis. Colley pelasi seurassa eniten pelejä (534) ja sai eniten pisteitä (204+281). Seura tunnettiin pelaajien kovasta kierrätyksestä, sillä Colleyn lisäksi kukaan toinen pelaaja ei edustanut joukkuetta yli 300 ottelussa. Lisäksi Nighthawksilla on edelleen AHL-ennätys: joukkue käytti 62 pelaajaa kaudella 1985–1986, mikä on enemmän kuin mikään toinen joukkue on käyttänyt kauden aikana.
Kaudeksi 1992–1993 organisaatio vaihtoi nimensä New Haven Senatorsiksi, kun se aloitti yhteistyön Ottawa Senatorsin kanssa. Seuraavalla kaudella seura siirtyi Prinssi Edwardin saarelle ja tunnettiin nimellä Prince Edward Island Senators. Nykyään edelleen Senatorsin farmiseurana toimiva organisaatio kantaa nimeä Binghamton Senators.
Joukkueessa on pelanut myös Raimo Helminen.
Lighttpd

Lighttpd (lausutaan ”lighty”) on HTTP-palvelinohjelma, joka on suunniteltu turvalliseksi, nopeaksi, standardimyönteiseksi ja joustavaksi nopeuskriittisiin ympäristöihin.
Käyttö.
Lighttpd on käytössä useilla suurilla Internet-sivustoilla, kuten YouTubessa, Wikipediassa ja meebossa. Esimerkiksi Wikimedia ja SourceForge käyttää Lighttpd:tä osaan palveluista. Kolme suurinta BitTorrent-seurantasivustoa, The Pirate Bay, Mininova ja isoHunt, joihin tulee yli 1 000 sivunlatausta sekunnissa, käyttää myös Lighttpd-ohjelmistoa.
The Chant

The Chant on suomalainen seitsenhenkinen rock-yhtye, joka perustettiin Vantaalla vuonna 1999. Yhtyeen demo, "Sighs", valittiin Kuukauden demoksi "Inferno Magazinessa" sekä Imperiumi.net-webzinessä. Yhtye voitti YleX:n järjestämän demokilpailun vuonna 2006. Yhtye teki levytyssopimuksen Shadow World Recordsin kanssa, ja yhtyeen esikoisalbumi, "Ghostlines", julkaistiin helmikuussa 2008.
Esikoisalbumi, "Ghostlines" julkaistiin Suomessa, Virossa, Liettuassa ja Latviassa helmikuussa 2008 ja muualla maailmassa maaliskuussa. Yhtyeen toinen albumi, "This Is the World We Know", julkaistiin huhtikuussa 2010. Kolmas albumi, "A Healing Place", julkaistiin Suomessa toukokuussa 2012 ja muualla Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa saman vuoden elokuussa. Neljäs studioalbumi, "New Haven", julkaistiin Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa kesäkuussa 2014.
Diskografia.
Studioalbumit
EP:t
Erkki Kanerva (toimittaja)

Erkki Olavi Kanerva (14. lokakuuta 1936 Tampere – 4. helmikuuta 2023 Tampere) oli suomalainen pakinoitsija ja toimittaja, joka käytti nimimerkkiä Jammu. Hän kirjoitti murrepakinoita Tampereen ja Längelmäen murteilla vuodesta 1969 kaupunkilehti "Tamperelaiseen", ja hänen pakinoitaan on myös julkaistu kirjoina, muun muassa "Hermonaru" vuonna 1966 sekä "Tampere oli meirän" 1993. 
Kanerva kirjoitti ensimmäiset pakinansa 1958 "Kansan Lehteen", johon hänet pestasi päätoimittaja Arvo ”Poika” Tuominen. Hän siirtyi sittemmin "Tamperelainen"-lehteen ja oli pitkään lehden päätoimittajana. Kanerva käytti "Yrjö"-kirjojensa pakinoissa Längelmäen murretta, jonka hän oppi vietettyään lapsuudenkesät Längelmäellä. Uusimmissa pakinoissaan Kanerva siirtyi käyttämään Tampereen Amurin kaupunginosassa puhuttua murretta. Kanerva myös kuvitti itse kirjansa. 
Pakinoiden ohella Kanerva on kirjoittanut kustantaja Urpo Lahtisen perustaman Lehtimiehet Oy:n historiikin "Lehtimiesten legenda" yhdessä Jukka Kuusiston, Rauno Männistön ja Olli Tasasen kanssa. 
Kanerva on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle.
Yrjö-kirjat.
Erkki Kanerva julkaisi vuosina 1969–2014 nimimerkillä Jammu ainutlaatuisen 39-osaisen kirjasarjan murrepakinoita, Yrjö-kirjat. Yksittäisiä pakinoita julkaistiin ensin kaupunkilehti "Tamperelaisessa" sekä aikakauslehti "Hymyssä". Ne ovat suhteellisen helppolukuisia. Varhaisimmat pakinat ovat kirjeitä, joita Yrjö lähetteli kaupungista kotiväelleen. Niiden tavallinen aihe oli kaupungin ja maaseudun vertaileminen. Pakinoiden huumori perustuu tilannekomiikkaan ja henkilökuvaukseen. Tekstejä sävyttää tamperelainen työläiskulttuuri. 
Yrjö-kirjat ilmestymisvuosittain:
Kirjat ovat tekijän kuvittamia. 
Kustantajat: 1–5, 9–16: Kustannus-Vaihe Ky, 6–8: Kustannusmiehet Ky, 17–21: Kustannus 21 Ky, 22: Yrjö Oy, 23–32: Kustannus-Yrjö Oy ja 33–39: Kustannusosakeyhtiö Haulitorni.
Kirjat 1–32 ovat pehmeäkantisia, 33–39 kovakantisia.
Kirjoista ilmestyi myös kasetit "Yrjö äänessä 1" ja "Yrjö äänessä 2", joissa Kauko Helovirta lukee pakinoita kirjoista 1, 2, 4, 12, 15, 16 ja 17. Tuotanto Tamvox Oy (TXC-105 ja TXC-106). Yrjö-aiheinen TV-sarja ilmestyi myös.
Tiheikkölaulajat

Tiheikkölaulajat ("Atrichornis") on pienikokoisten varpuslintujen suku. Niitä löytyy luonnonvaraisina ainoastaan Australiasta. Tiheikkölaulajiin kuuluu kaksi lajia, jotka kumpikin ovat noin 20 cm pitkiä lintuja, joilla on ruskea tai musta höyhenpeite. Molemmat lajit elävät tiheän alankokasvillisuuden keskellä. Tiheikkölaulajat ovat hyviä juoksemaan, mutta lentotaito on heikko. Koiraiden laulu on kovaäänistä, muuten tiheikkölaulajia on vaikea nähdä. Naaraat rakentavat kuppimaisen pesän lähelle maata ja hoitaa poikaset yksin.
Tiheikkölaulajien, aikaisemmalta nimeltään tiheikkölinnut, heimoon (Atrichornithidae) kuuluu yksi suku: tiheikkölaulajat ("Atrichornis"), johon kuuluu kaksi lajia. Kumpikin laji on uhanalainen. Isotiheikkölaulajan luultiin vuonna 1889 kuolleen sukupuuttoon, mutta se löydettiinkin uudelleen vuonna 1961. Vuodesta 1976 alkaen sen levinneisyysalue Lounais-Australiassa on laajentunut.
Hermostopiena

Hermostopiena on alkion kehityksessä esiintyvä tilapäinen rakenne, josta erilaistuu monia soluja kehon eri osiin. Se sijaitsee epidermin ja hermostoputken välissä. Hermostopiena irtoaa ektodermistä ja muodostaa muun muassa ääreishermoston. 
Alkuperä.
Neurulaatiossa tapahtuvan hermostoputken sulkeutumisen seurauksena muodostuu hermostopiena, joka sijaitsee selänpuoleisesti hermostoputkeen nähden. Hermostopienaa on lähes koko sikiön pituudelta, ja sen kehitys tapahtuu monessa eri osassa. Osa hermostopienaperäisitä soluista saa määrätyn tehtävän jo ennen irtautumistaan hermostopienasta. Tätä kutsutaan varhaiseksi määräytymiseksi.
Luokittelu ja erilaistuminen.
Hermostopienan osat jaotellaan sijaintipaikan mukaan neljään pääryhmään:
Kraniaalisen hermostopienan solut kulkeutuvat nielukaariin, jossa solut erilaistuvat neuroneiksi, melanosyyteiksi, gliasoluiksi, odontoblasteiksi sekä kasvojen alueen luuta ja rustoa tuottaviksi soluiksi. Lisäksi osasta muodostuu kateenkorvan soluja.
Vartalon hermostopienan solut vaeltavat kahta pääkulkureittiä. Pinnan epiteelin alla kulkevat solut muodostavat melanosyyttejä, kun taas hermostoputken ja somiittien välistä vaeltavat solut muodostavat useita rakenteita, kuten selkäydinhermosolmut, autonomisen ääreishermoston, selkäydinhermojen Schwannin solut, lisämunuaisytimen ja aorttaa ympäröivät hermosolut.
Sydänhermostopiena sijaitsee kraniaalisen ja vartalon hermostopienan välissä. Sydänhermostopienasta muodostuu aortan ja keuhkovaltimon välinen seinämä, sekä suurten valtimoiden alkuosan lihas-sidekudosseinämä.
Täältä peräisin olevat solut muodostavat suoliston parasympaattiset gangliot.