tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Samarra

Samarra () on kaupunki Tigrisin itärannalla Salah al-Dinin maakunnassa Irakissa, noin 110 km Bagdadista luoteeseen. Kaupungissa on noin 201 700 asukasta (2001). 
Kaupunki on šiiamuslimien pyhä kaupunki ja sen pyhät paikat ovat olleet hyökkäysten kohteena. Al-Askarin kultainen moskeija rakennettiin 944. Siellä sijaitsevat kymmenennen ja yhdennentoista imaamin, Ali al-Hadin ja Hasan al-Askarin mausoleumit. Moskeijan kultainen kupoli räjäytettiin pommilla 22. helmikuuta 2006, mikä laukaisi vakavia levottomuuksia Yhdysvaltain miehittämässä Irakissa. Sunnikapinallisten pommi-iskun seurauksena 13. kesäkuuta 2007 Samarran moskeijan kaksi minareettia sortuivat.
Historia.
Sanherib, Sargon II:n poika perusti Sur-marratin kaupungin nykyistä Samarraa vastapäätä 690 eaa. Se rakentui aikaisemman assyrialaisen kaupungin päälle. Entinen asutus korvattiin uudella 833. Abbasidikalifin siirsi kalifaatin pääkaupungin vuonna 836 kapinoita pakoon nykyiseen Samarraan, joka oli pääkaupunkina vuoteen 892, jolloin Bagdadista tuli taas muslimimaailman pääkaupunki. Aikoinaan maailman suurin moskeija rakennettiin 847.
Samarran muinaishistoriaa.
Samarran kulttuuri oli Irakissa vallinnut kuparikautinen kulttuuri, joka enteili sivilisaation syntyä Mesopotamiassa. Kasteluviljelyllä oli merkittävä osuus ravinnon tuotannossa. Pellavaa viljeltiin. Samarran kulttuurin tunnetuin löytöpaikka Samarran lisäksi on linnoitettu kylä Tell es-Sawwan melko lähellä Bagdadia. 
Samarran talot olivat monihuoneisia ja mutkikkaampia kuin aikaisemmat. Yhteiskunta oli melko pitkälle eriytynyt. Keramiikka oli hienoa. Samarrassa esiintyi ensi kertaa tummalle alustalle geometrisin kuvioin ja tyylitellyin eläinhahmoin maalattu keramiikkaa. Se levisi laajalle Lähi-itään. Samarran kulttuurin jälkeen Irakin alueelle tuli kehittyneempi Ubaidin kulttuuri.
Leikkaussali

Leikkaussali on paikka sairaalassa, jossa tehdään kirurgiset toimenpiteet eli leikkaukset. 
Leikkausalien edeltäjinä voidaan pitää lääketieteen koulutuksessa käytettyjä anatomisia luentosaleja, joita oli joissain yliopistoissa jo 1600-luvulla.
Leikkausalin puhtauden ja desinfioimisen merkitykseen on kiinnitetty huomiota lääketieteellisessä kirjallisuudessa jo 1800-luvun lopulla. Esimerkiksi salissa työskentelevien suojautumisella, henkilökohtaisella hygienialla ja sopivilla huonetilan materiaaleilla ja ilmastoinnilla voidaan nykyisinkin vähentää infektioriskejä leikkaussalissa.
Mikko Ruutu

Mikko Jaakko Ruutu (s. 10. syyskuuta 1978 Vantaa) on suomalainen jääkiekkoilija. Ruutu aloitti jääkiekkoilun EVU:ssa, ja hän pelasi SM-liigassa neljä kautta HIFK:n sekä Jokereiden riveissä. Lisäksi hän pelasi yhden kauden Yhdysvalloissa yliopistoliigassa. Hän joutui tekemään 25-vuotiaana päätöksen uransa lopettamisesta polvivamman takia. Ruudun paras joukkuesaavutus on vuonna 2002 Jokereissa voitettu Suomen mestaruus. 
Peliuransa jälkeen Ruutu on toiminut NHL-seura Ottawa Senatorsin Euroopan kykyjenetsijänä kaudesta 2004–2005 alkaen. Kaudesta 2018–2019 lähtien Ruutu on toiminut Senatorsin Euroopan kykyjenetsijöiden päällikkönä. 
Mikko Ruudulla on kaksi veljeä: Jarkko ja Tuomo Ruutu, jotka molemmat ovat pelanneet NHL:ssä.
Klipperi

Klipperi on puinen kapearunkoinen purjelaiva. Klipperissä on useimmiten kolme mastoa, jossa kaikissa on täysitakila eli raaka- ja haruspurjeet. Lisäksi taaimmissa mastossa on kahvelipurje. Klipperit olivat pieniä ja aikansa nopeimpia rahtialuksia, kooltaan noin 600–1000 bruttotonnia. Alus kykeni taittamaan matkan Isosta-Britanniasta Australiaan noin 80 päivässä.
Klipperit olivat erittäin suuren purjepinta-alansa (n. 2 800 m²) vuoksi nopeita aluksia, joiden käyttöä rajoitti rahtikapasiteetin suhteen suurilukuinen miehistö ja alusten kevyehkö ja siro rakenne, joka teki niistä arkoja myrskytuulille.
Klipperi-nimitys tulee sanasta "klip/clip" joka tarkoittaa 'leikata', siis vettä.
Historia.
Klipperit rakennettiin nopeiksi lähinnä kuljettamaan tuoretuotteita Aasiasta Eurooppaan 1700–1800-luvuilla. Tärkein kuljetettava tuote oli tee, jonka uuden sadon ensimmäisistä laivalasteista sai Englannissa huomattavan korkean hinnan, mikä kannusti tekemään laivoista nopeita ja kapteeneita toimimaan hurjapäisesti. 
Atlantin yli purjehtineet klipperit olivat 1800-luvun puolivälissä kallisti sisustettuja ja vain varakkaimmille matkustajille suunniteltuja purjealuksia. Ne tekivät junien ja ensimmäisten höyrylaivojen rinnalla mahdolliseksi turismin laajenemisen.
Eräs kuuluisa klipperi oli "Cutty Sark", joka rakennutettiin nimenomaan kilpailemaan nopeudessa. Se kuljetti teetä Kiinasta Lontooseen vuosina 1870-1877, siirtyi Suezin kanavan valmistuttua tuomaan villaa Australiasta, ja museoitiin vuonna 1957 Thamesjoelle Lontoon Greenwichiin. Cutty Sark on ainoa purkamaton teeklipperi, mutta toukokuussa 2007 se tuhoutui tulipalossa suureksi osaksi.
Fransmannin hylky

Fransmanniksi kutsuttu laivanhylky on tammesta rakennetun ranskalaisen kuunarin Deux Celinan hylky, joka lepää matalassa vedessä Hailuodon Santosen pohjoisrannalla Pohjanlahdella. Hylky makaa noin kymmenen metrin syvyydessä kyljellään siten, että ylempi laita on melkein pinnassa. 
Tervalastissa ollut 22,5-metrinen alus haaksirikkoutui 13. syyskuuta 1865 pian Oulusta lähdön jälkeen ja upposi törmättyään Hailuodon Santosen niemen pohjoispuolisille kareille. Koska alus jäi suhteellisen matalaan veteen, on sen sijainti ollut alueella liikkuniden kalastajien ja merimiesten tiedossa jo pitkään. Hylystä ilmoitettiin Museovirastolle vuonna 1971, ja Pohjois-Pohjanmaan museo sai tiedon hylystä vasta 1976, kun etsintämatkoilla tarkastettiin hylystä saatua vihjettä.
Laiva on Oulun Vesimiehet -urheilusukellusyhdistyksen jäsenten sukelluskohde, mutta hylyn huono kunto on viime vuosina vähentänyt innostusta. Aluksen takila, kansirakenteet ja lasti on purettu uppoamisen jälkeen, ja luotolaiset ovat aikojen kuluessa purkaneet alusta polttopuiksi. Vuonna 2001 hylyn 7,5-metrinen kokkapuu nousi ylös troolin mukana, joka Pohjois-Pohjanmaan museon edustajan dokumentoinnin jälkeen luovutettiin kalastajan haltuun.
Rapid Bukarest

AFC Rapid Bucureşti on vuonna 1923 perustettu romanialainen jalkapalloseura. Rapid on Romanian kolmanneksi suosituin ja monen mielestä perinteikkäin seura. Rapid oli alun perin Bukarestin rautatieläisten perustama seura ja se pelaa kotiottelunsa Giuleştin stadionilla. Kommunistien vallankaappauksen jälkeen joukkue käytti jonkin aikaa nimeä CFR (Căile Ferate Române = Valtion Rautatiet). 
1930-luvulla Rapidin kannattajat liitettiin Rautakaarti-puolueeseen ("Garda de Fier"). Se oli kiihkoisänmaallinen järjestö, joka vastusti mm. Romanian miljoonalukuista juutalaisväestöä. Kuningas Kaarle II julisti sen lopulta laittomaksi maailmansodan aattona. 
Rapidin kuuluisa tunnuslause on "Singuri împotriva tuturor" ("Yksin kaikkia vastaan") mutta seuralla on "ystävyysjoukkue": Poli Timişoara. Rapid on voittanut Romanian mestaruuden kolmesti, viimeksi vuonna 2003. Seuran kuuluisimpia pelaajia ovat olleet mm. maalivahti Rică "Tamango" Răducanu, Romanian paras puolustaja ja maajoukkueen ensimmäinen aromuunitähti Dan Coe sekä Daniel Pancu.
Rapidin värit ovat helakanpunainen ("vişiniu") ja valkoinen, mistä omien kannattajien käyttämä lempinimi "Diavolii vişinii" ("Helakanpunaiset paholaiset"). Rapidia kutsutaan myös nimellä "Tiganii", "Mustalaiset".
Angel of Retribution

Angel of Retribution on Englantilaisen metalliyhtye Judas Priestin 15. studioalbumi, jonka yhtye julkaisi helmi-maaliskuun vaihteessa 2005. Yhtyeen laulajaksi oli ennen albumin nauhoitusta palannut Rob Halford, joka oli lähtenyt yhtyeestä 1992. Yllättäen levy nousi Yhdysvaltojen Billboard-albumilistalla sijalle 13, mikä oli neljä sijaa parempi kuin menestysalbumit "Screaming for Vengeance" ja "Turbo". Levy oli myös ensimmäinen listaykköseksi noussut Priest-albumi Kreikassa. Levy sisältää Judas Priestin pisimmän kappaleen, Lochness, joka kestää 13 minuuttia ja 30 sekuntia. Kappaleesta "Judas Rising" on tullut yksi Judas Priestin kiertueklassikoista.
"Angel"-kappale soitettiin ensi kertaa livenä Helsingissä 3.6.2008, kun Judas Priestin maailmankiertue alkoi Suomesta.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet ovat käsialaa Glenn Tipton / Rob Halford / K. K. Downing, ellei toisin mainita.
Defenders of the Faith

Defenders of the Faith on Judas Priestin menestysalbumi vuodelta 1984. Albumi myi Yhdysvalloissa kultaa jo maaliskuussa samana vuonna ja ylitti platinarajan 1988. Albumi nousi sijalle 18. Billboard-listalla USA:ssa ja pysyi sillä peräti kymmenen kuukautta, kun ”Some Heads Are Gonna Roll” sai paljon radiosoittoa. Britanniassa levy ylsi listalla sijalle 19. Kappaleista ”Freewheel Burning” ja ”Love Bites” tehtiin myös musiikkivideot.
Kappaleiden taustoja.
Rob Halford ei ollut levyn ilmestymisen aikoihin paljastanut muulle yhtyeelle homoseksuaalisuuttaan, mutta se purkautui välillä esiin miehen sanoituksissa. Omien sanojensa mukaan Halford "ujutti" albumille "homosanoituksia". "Defenders..."-levyllä se näkyy muun muassa kappaleessa ”Jawbreaker”. Hän ei kuitenkaan tohtinut sanoi bändikavereilleen, että "Täähän kertoo, jätkät, tosi isosta kyrvästä!" Vuonna 2020 ilmestyneessä kirjassaan Halford toteaa, että kertoi vasta "aivan äskettäin" muille yhtyeen jäsenille mistä kappaleessa on kyse. He totesivat naureskellen, että "Ai jaa, nyt kun kerroit, niin selvä juttuhan tuo!"
”Eat Me Alive” -kappaleen fellaatio-aihe sen sijaan ei jäänyt ollenkaan epäselväksi. Halford kertoo, että hän suhtautuu sanoituksiinsa suurella vakavuudella, kirjoittaa tekstit selvin päin, koettaa pitää ajatukset kirkkaina ja keskittyy työhön. Poikkeuksen sääntöön tekee ”Eat Me Alive”. Yhtyeen jäsenet olivat juopotelleet baarissa, ja sen jälkeen piti mennä vielä studioon viimeistelemään kappale, josta oli olemassa vain runko. Sanoitukset puuttuivat. "Pää täynnä olutta ja viiniä päätin, että kappale kertoo siitä, kuinka nautinnollista on saada hyvää suuseksiä." Myöhemmin sekä kännisanoittelu että eräs sen yksityiskohta harmittivat Halfordia: Kappaleen sisältöön kuuluu, että fellaation vastaanottaja osoittaa sen antajaa aseella päähän. Tämä liittyy surullisenkuuluisaan ampumistapaukseen, joka vei Judas Priestin oikeuteen Yhdysvalloissa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut kolmikko Glenn Tipton, Rob Halford ja K. K. Downing.
Vuoden 2001 version bonuskappaleet
Henkitorvi

Henkitorvi eli trakea () on noin 10 cm pitkä ja 2,5 cm leveä ruston päällystämä putki, joka kuuluu alahengitysteihin. Henkitorvi jaetaan kaulanpuoleiseen osaan () ja rinta-ontelon puoleiseen osaan (). Henkitorvi jakautuu kumpaankin keuhkoon johtavaksi pääkeuhkoputkeksi, joista haarautuvat edelleen pienemmät keuhkoputket keuhkokudokseen. Naudalla ja sialla henkitorvesta haarautuu ennen pääkeuhkoputkia haara () oikean keuhkon kraniaaliseen lohkoon.
Rakenne.
Henkitorvessa ja pääkeuhkoputkissa on rengasmaisia rustoja, jotka ovat dorsaalisesti avoimia. Rustorenkaita yhdistävät toisiinsa henkitorvisiteet (). Rustorenkaiden tehtävä on pitää henkitorvi avoimena estämällä sen litistyminen paineen muutosten myötä kasaan. Dorsaalisella puolella henkitorvea ja keuhkoputkia on sileästä lihaskudoksesta muodostunut henkitorvilihas (). Lihansyöjillä henkitorvilihas sijaitsee rustorengasrakenteen ulkopuolella, muilla lajeilla sisäpuolella. Henkitorven ja keuhkoputken rustojen ja sidekudossäikeiden vuorottelun takia henkitorvi ja keuhkoputket joustavat pystyen mukautumaan kaulan ja rintakehän liikkeisiin.
Bingoksi Lämmin

Bingoksi Lämmin on Alavudelta kotoisin oleva vuonna 1978 perustettu punk- ja uuden aallon yhtye. Yhtyeen laulajana ja lauluntekijänä oli taipaleenkyläläinen Seppo Lämmin (oik. Samppala) yhdessä kitaristi Juhani Lämpimän (oik. Lautamaja), basisti Riku Lämpimän (oik. Perälä) ja rumpali Antti Lämpimän (oik. Järvenpää) kanssa. 
Yhtye esiintyi vuoden 1979 rockin SM-kisoissa, joissa se sijoittui neljänneksi. Bingoksi Lämmin voitti SM-kisojen aluekarsinnan, joka pidettiin Vaasassa aiemmin keväällä, ennätyksellisen suurinumeroisesti. Bingoksi Lämmin oli mukana Kemun (Vaasan läänin kehittyvän musiikin yhdistys) julkaisemalla "Provinssi-Rock"-albumilla (KEMULP 1) ja Heikki ”Hector” Harman toimittamassa Yle TV1:n "Tuubi"-musiikkiohjelmassa. Lisäksi Bingoksi Lämmin on julkaissut omakustanteen "The Early Years of Bingoksi Lämmin", joka valittiin Radiomafian Café Veijon Baarissa viikon nauhoitukseksi keväällä 1999.
Yhtyeen musiikkia on levyttänyt Bill Hota &amp; The Pulvers ("Rytmiä rupis", Olarin musiikki 1998 OMCD89 ja "Palttua pikkuserkulle", Kansanmusiikki-instituutti 2002 KICD81).
Bingoksi Lämmin -yhtyettä voidaan pitää suomalaisen uuden aallon edelläkävijänä.
Ye Zheyun

Ye Zheyun, joka tunnetaan myös usein nimellä "herra Ye", on kiinalainen liikemies, jota epäillään sekaantumisesta Euroopan jalkapallo-otteluihin liittyviin vedonlyöntihuijauksiin. Hänestä on annettu kansainvälinen pidätysmääräys.
Yen toimet Suomessa.
Kesäkuussa 2005 Ye osti Suomen Veikkausliigassa pelaavan AC Allianssin ja toi seuran toimitusjohtajaksi belgialaisen Olivier Surayn, valmentajaksi Thierry Pisterin sekä joukon uusia pelaajia. Allianssi pelasi ensimmäisen ottelunsa uusien omistajien alaisuudessa FC Hakaa vastaan ja hävisi heikolla esityksellä murskanumeroin 8–0, mikä herätti yleisiä epäilyjä tahallaan häviämisestä.
Pian Yen mielenkiinto Allianssia kohtaan laantui, kun vedonlyöntitoimistot eivät enää ottaneet Allianssin otteluja listoilleen. Myöhemmin Suray myönsi poliisikuulusteluissa, että Allianssi hävisi kyseisen avausottelun tahallaan.
Yen toimet Belgiassa.
Yetä, Surayta ja pelaaja-agentti Pietro Allattaa epäillään vastaavanlaisista sopupelihuijauksista myös Belgiassa. Sopupeleistä epäillään kolmea Belgian pääsarjan seuraa: Lierseä, Sint-Truidenia ja La Louvieria.
La Louvieren entinen valmentaja Gilbert Bodart kertoi maaliskuussa tiedotusvälineille, että kiinalaismafia uhkaili häntä ja hänen perhettään, että hänen joukkueensa häviäisi ottelun Club Bruggea vastaan. Belgialaistiedotusvälineiden mukaan La Louvierin puheenjohtajalle Filippo Gaonelle maksettiin 500 000 euroa pelien järjestämisestä. Myös seuran lakimies Laurent Denis on asiasta syytettynä.
Julian Bream

Julian Bream (koko nimi Julian Alexander Bream, 15. heinäkuuta 1933 Lontoo – 14. elokuuta 2020) oli englantilainen kitaristi ja luutisti. Breamin soittotyyli tunnettiin virtuoosimaisuudesta ja yksityiskohtia huomioivasta ilmaisuvoimaisuudesta ja erilaisten sointivärien käytöstä. Bream perusti vuonna 1960 Julian Bream Consortin, joka esitti Elisabet I:n ajan musiikkia periodisoittimin. 
Bream syntyi Lontoossa musikaaliseen perheeseen. Hänen isänsä oli jazz-kitaristi, ja Django Reinhardtin musiikin kuuleminen teki suuren vaikutukseen nuoreen Julian Breamiin. 11-vuotis syntymäpäivälahjaksi Bream sai isältään klassisen kitaran ja pian hänestä paljastui lapsinero ja hän voitti kaksitoistavuotiaana kilpailun, joka oikeutti hänet musiikkiopintoihin Royal College of Musicissa. Hän konsertoi ensi kerran kitaristina Cheltenhamissa neljätoistavuotiaana. Hän esiintyi Lontoossa ensimmäistä kertää 1950, mutta seuraavan vuoden konsertti Wigmore Hallissa oli menestyksen alku. Hän lähti kiertueelle Eurooppaan ja vuonna 1958 Yhdysvaltoihin.
Bream jatkoi 1960-luvulla klassisen kitaran parissa ja soitti muun muassa Joaquín Rodrigon ja Heitor Villa-Lobosin sävellyksiä. Benjamin Britten sävelsi vuonna 1963 teoksen "Nocturnal" Beamille. Teoksessa on monimutkaisia variaatioita renessanssisäveltäjä John Dowlandin teoksesta "Come, Heavy Sleep". "Nocturnalin" suosion myötä myös monet muut säveltäjät tekivät kappaleita suoraan Breamille.
Breamin käsivarsi vammautui vakavasti auto-onnettomuudessa vuonna 1984. Hän sai kuitenkin turmassa menettämänsä teknisen soittokyvyn takaisin periksiantamattomalla harjoittelulla.
Bream jäi eläkkeelle vuonna 2002.
Jogi-karhu (hahmo)

Jogi-karhu () on Hanna-Barberan tunnettu piirroshahmo. William Hannan, Joseph Barberan ja Ed Benedictin luoma hahmo teki ensiesiintymisensä vuonna 1958 Hakki-koiran ohjelmassa ja saavutti suurta suosiota, minkä johdosta se sai vuonna 1961 oman ohjelmansa. Vuonna 1964 valmistui hahmon ensimmäinen nimikkoelokuva "Jogi-karhu seikkailee". Vuosien mittaan Jogi-karhusta tehtiin lukuisia animaatiosarjoja ja elokuvia.
Jogi-karhusta tuotettiin ensimmäinen näytelmäelokuva vuonna 2010 Yogi Bear.
Hahmon tausta ja luonne.
Jogi-karhun nimi pohjautuu amerikkalaisen baseball-pelaajan Yogi Berran nimeen. Muilta osin hahmo pohjautuu Art Carneyn esittämään hahmoon komediasarjassa "The Honeymooners". Jogi-karhun seikkailut tapahtuvat kuvitteellisessa "Jellystonen kansallispuistossa", joka on viittaus Yellowstonen kansallispuistoon. Hän useimmiten esiintyy sarkastisena ja sääntöjä rikkovana karhuna, joka pitää itseään tavallista karhua älykkäämpänä. Tämän ohella Jogi yrittää varastaa kansallispuistossa lomaa viettävien turistien eväskoreja. Jopa Alistair MacLean sijoittaa kirjaansa Jääasema Zebra maininnan sukellusveneen sairasosaston seinällä olevasta kuvasta, jossa Jogi sahaa ahkerasti pois viimeistä sanaa kyltistä ”karhujen ruokinta täällä kielletty”. Jogin yleisimpänä esteenä suunnitelmilleen on puistonvartija Smith, sekä hänen apulaisensa Tom Anderson.
Hakki-koira (hahmo)

Hakki-koira () on yhdysvaltalaisen Hanna-Barberan tunnettu piirroshahmo. Se on kahdella jalalla kävelevä sininen koira, joka pitää päässään hattua. Hahmo teki ensiesiintymisensä omassa nimikkopiirrossarjassaan vuonna 1958.
Hakki-koira oli ensimmäisiä suosittuja piirroshahmoja. 1950-luvun lopulla alkoi sen oma televisio-ohjelma "The Huckleberry Hound Show". Ohjelmassa esiintyi Hakki-koiran lisäksi muun muassa Jogi-karhu apurinsa kanssa. Hakki-koiran seikkailut sijoittuvat eri aikakausiin ja ympäristöihin, muun muassa keskiaikaisiin linnoihin, suurkaupungin vilskeeseen tai villiin länteen. Itse Hakki-koira on rento kaveri, joka puhuu etelävaltioiden murteella. Sen ääni on alakuloinen ja se laulaa usein kappaletta ”Oh My Darling, Clementine”. Tilanteesta riippumatta Hakki-koira ei menetä hermoaan juuri koskaan, vaan pysyy tyynenä. Useimmiten tarinoiden alusta lähes loppuun Hakki-koira kokee vastoinkäymisiä, kunnes lopussa hän onnistuu olemaan vastustajaansa ovelampi. Jaksossa ”Rustler Hustler Huck” paljastetaan Hakki-koiralla olevan viisi veljeä.
Hakki-koira sai vuonna 1960 Emmy-palkinnon parhaana lastenohjelmana. Se oli ensimmäinen Emmy-palkinnon saanut animaatiosarja.
Hakki-koiran alkuperäisenä ääninäyttelijänä toimi Daws Butler aina kuolemaansa asti, minkä jälkeen hahmon äänenä ovat toimineet muun muassa Mark Schiff ja Greg Berg.
Hilse

Hilse koostuu ihosta irronneesta kuolleesta ihosolukosta. Havaittavan hilseen muodostumista eli hilseilyä tapahtuu ihmisellä erityisesti päänahasta.
Normaalistikin hiuspohjasta irtoaa soluja pieninä osina eikä niitä juurikaan huomaa. Näkyvää hilsettä alkaa kuitenkin muodostua, kun päänahan iho tulehtuu syystä tai toisesta ja ihosolut alkavat jakautua tulehduksen seurauksena tavallista nopeammin. Kiihtyneessä kasvussa sarveiskerroksen tavallista runsaslukuisemmat epäkypsät solut tarttuvat toisiinsa muodostaen näkyvää hilsettä. Tulehtuneen ihon orvas- ja marraskesi saattavat uusiutua 4-7 kertaa nopeammin kuin terveessä ihossa.
Nopeasti uusiutuvassa ihossa ei myöskään ehdi syntyä riittävästi keramideja, jotka normaalisti hillitsevät kosteuden haihtumista ihon sarveiskerroksesta joten iho kuivuu. Rasvainenkin päänahka voi siis olla kuiva.
Hilse on usein merkki tali-ihottumasta. Hilseen muita syitä ovat päänahan atooppinen ihottuma sekä psoriaasi. Myös muut tulehdukset kuten krooninen karvatupen tulehdus ja ruusufinni saattavat aiheuttaa hilseilyä esiintyessään päänahassa
Hilse myös ruokkii itse itseään; hiuspohjan luontainen Malassezia-hiiva saa hilseestä lisää ravinnetta samalla lisäten tulehdusta.
Hilse itsessään ei ole mitenkään vaarallista, mutta se koetaan monissa tapauksissa kiusalliseksi. Hilseen perimmäinen syy on kuitenkin syytä tutkituttaa, jotta hilseilyä voidaan hoitaa asianmukaisesti.
Ruokavalio ei vaikuta hilseilyyn mikäli ruoasta saadaan välttämättömät ravintoaineet.
Hoito.
Itsehoito.
Hilseilevän päänahan itsehoidon perushoito on tiheä, jopa päivittäin tapahtuva pesu tavallisella shampoolla.
Liian vahvoja shampoita on kuitenkin vältettävä: shampoota voidaan esimerkiksi laimentaa vedellä, jos päänahka on herkkä. Huolellinen hiusten huuhtelu pesun jälkeen on tärkeää.
Mikäli hilse ei lähde irti sampoopesulla, se voidaan irrottaa apteekista saatavalla 5 %:lla salisyylihappovoiteella. Voide voidaan hieroa hilseilevälle alueille illalla ja pestä pois sampoon kera aamulla. Käsittelyn voi uusia aina tarvittaessa.
Vaikeammissa tapauksissa voidaan hoitona käyttää tuotteen ohjeistuksen mukaisesti apteekeista saatavia seleeniä, sinkkipyritionia, kivihiilitervaa tai polyvidonijodia sisältäviä shampoita.
Sienen aiheuttamaan hilseilyyn voi kokeilla ketokonatsolia sisältävää shampoota.
Pesun jälkeen voidaan päänahkaan laittaa hydrokortisoniliuosta noin 1–2 viikon kuureina. Apua saattaa olla myös glyserolia sisältävistä desinfektiokäsihuuhteista.
Jos hilseilyn taustalla on jokin ihosairaus (esimerkiksi psoriasis), kohdistetaan hoito siihen. 
Milloin lääkäriin?
Mikäli tiheä - jopa päivittäinen - sampoopesu ja hydrokortisoniliuoksen käyttö ei tuo apua ja hilseily häiritsee päivittäistä elämää, niin lääkäri voi varmistaa hilseilyn syyn ja antaa tehokkaamman paikallishoidon. Joskus saattaa sisäinen antibiootti- tai hiivalääkekuuri olla tarpeen hilseilyn pysäyttämiseksi.
Päänahan psoriaasiin on oma lääkehoitonsa. Psoriaasiin saatetaan käyttää joskus myös UVB-hoitoa.
Daws Butler

Charles Dawson ”Daws” Butler (16. marraskuuta 1916 – 18. toukokuuta 1988) oli yhdysvaltalainen ääninäyttelijä. Hän toimi vuosikymmenien ajan äänenä lukuisille tunnetuille piirroshahmoille kuten Jogi-karhulle ja Hakki-koiralle. Butler palkittiin Anniella elämäntyöstään ääninäyttelijänä vuonna 1984.
Butlerin kuoltua hänen työtään jatkoi Greg Burson, joka oli ollut monien vuosien ajan hänen henkilökohtaisessa opastuksessaan, myös Nancy Cartwright, Corey Burton ja Bob Bergen olivat Butlerin opissa.
Biografia.
Butler ei koskaan ajatellut tekevänsä äänityötä ja ollessaan high schoolissa, hän oli hyvin ujo ja syrjäänvetäytyvä. Butler oli kuitenkin hauska poikien kesken, mutta ujosteli tyttöjen ja suuren yleisön edessä. Viihdyttäessään kavereitaan hän ei omien sanojensa mukaan edes tiennyt tekevänsä imitaatiota. Butler tiesi olevansa hyvä näyttelemisessä, mutta pienen kokonsa vuoksi torjui ajatuksen ja kiinnostui enemmän kirjoittamisesta, jossa hän oli myös hyvä. Butler ajatteli tulevansa animaattoriksi tai jotain piirrettyihin liittyvää, sillä hän piti kirjoittamisesta ja piirtämisestä. Jonkin aikaa Butler kävi amatöörikisoissa Chicagossa yrittääkseen päästä yleisön kammosta eroon. Kuullessaan ensimmäisiä nauruja hänen pelkonsa hävisi vähitellen ja pian Butler tottui tämän myötä esiintymään yleisön edessä.
Uran alku.
Butler meni 1940-luvulla tapaamaan Johnny Burtonia Warner Bros. Animationille ja halusi kokeilla ääninäyttelemistä huolimatta siitä, ettei hän ollut aikaisemmin tehnyt mitään äänirooleja. Butler koe-esiintyi suoraan Burtonin pöydän edessä ja teki noin 25 eri hahmon ääntä, joita hän keksi. Burton oli vakuuttunut, mutta kertoi Mel Blancin tekevän heille kaikkien hahmojen äänet ja ehdotti ottamaan yhteyttä Metro-Goldwyn-Mayerilla työskentelevään Tex Averyyn. Myöhemmin Butler meni tapaamaan Averyä ja astui sisään studioteatteriin. Avery istui teatterissa ja Butler siirtyi mikrofonin ääreen, jossa hän esitti noin 40 minuutin verran kaiken mahdollisen äänen, joita hänelle tuli mieleen, kuten englantilaisia, skotlantilaisia, irlantilaisia, venäläisiä ja puolalaisia hahmoja, sekä etelän murteella puhuvia hahmoja, itä-Lontoon murteella puhuvia hahmoja, vanhoja miehiä ja pikkulapsia. Kaiken tämän jälkeen Avery oli vakuuttunut ja seuraavana aamuna Butler sai puhelin soiton, jossa hän kuuli saavansa työpaikan. Hän ei kuitenkaan kuulunut mihinkään ammattiliittoon ja soitti Screen Actors Guildiin, jossa Butler kertoi saaneensa juuri työpaikan ääninäyttelijänä, minkä jälkeen hän meni tapaamaan Tex Averyn tehdäkseen ensimmäisen äänityssessionsa Metro-Goldwyn-Mayerilla.
Pohjois-Kymen musiikkiopisto

Pohjois-Kymen musiikkiopisto on Kouvolassa sijaitseva musiikkioppilaitos. Se on perustettu vuonna 1971, jolloin Pohjois-Kymenlaaksossa toimineet Kouvolan seudun musiikkiopisto sekä Kuusankosken musiikkiopisto yhdistyivät.
Pohjois-Kymen musiikkiopisto on kannatusyhdistyspohjainen, lakisääteistä valtionapua nauttiva oppilaitos. Opiston sijaintikunta on Kouvolan kaupunki, muut osakaskunnat ovat Iitti ja Luumäki. Opetusta annetaan kaikissa osakaskunnissa sekä useissa toimipisteissä eri puolilla Kouvolaa (esim. Kuusankoskella, Anjalankoskella, Elimäellä, Jaalassa ja Valkealassa). 
Pohjois-Kymen musiikkiopisto on Suomen suurimpia musiikin perusopetusta antavia laitoksia. Musiikkileikkikoulusta ammattivalmennukseen ulottuva opetustarjonta kattaa yli 30 soitinta, laulun, kuorot, yhtyeet sekä orkesterit. PKMOn siipien suojissa opiskelee noin 1200 oppilasta ja sieltä kajahtavat Kymi Brass -tapahtuman ja PKMO oopperan näyttämöproduktioiden sävelet.
Josiah Willard Gibbs

Josiah Willard Gibbs (11. helmikuuta 1839 New Haven – 28. huhtikuuta 1903 New Haven) oli yhdysvaltalainen fyysikko, matemaatikko ja kemisti. Matemaattisessa fysiikassa Gibbs kuuluu merkittävimpiin termodynamiikan kehittäjiin ja matematiikassa vektorianalyysin keksijöihin.
Gibbs opiskeli Yalessä ja väitteli vuonna 1862, jolloin hänestä tuli yksi Yhdysvaltojen ensimmäisistä tohtoreista. Hänen väitöskirjassaan yhdistyivät matematiikka ja tekniikka. Väiteltyään Gibbs kiersi kuuntelemassa eurooppalaisten huippututkijoiden luentoja, ja kaksi vuotta Yhdysvaltoihin palaamisen jälkeen hänestä tuli Yalen ensimmäinen matemaattisen fysiikan professori.
Teoreettisen kemian J. Willard Gibbs -professuuri luotiin hänen kunniakseen.
Henschel Hs 127

Henschel Hs 127 oli saksalainen 1930-luvulla kehitetty kaksimoottorinen, yksitasoinen ja kokometallirakenteinen nopean pommikoneen prototyyppi.
Kehityshistoria.
Saksan ilmailuministeriö RLM ("Reichsluftfahrtministerium") julkisti vuonna 1935 spesifikaation nopean taktisen pommittajan ("Schnellbomber") kehittämisestä. Spesifikaation mukaan yhden 7,9 mm konekiväärin puolustusaseistuksella varustetun koneen tuli saavuttaa ja pitää 500 kilometrin tuntinopeus 30 minuutin ajan sekä kyetä kuljettamaan 500−800 kg:n pommikuorma 2 000 kilometrin päähän. 3-henkisen miehistön (ohjaaja, tähystäjä/pommittaja, radisti/kk-ampuja) operoiman koneen tuli nousta lähtökiidossa 750 metrin matkalla 20 metrin korkeuteen ja saavuttaa 7 000 metrin korkeus 25 minuutissa. RLM edellytti kultakin suunnitelmansa esittäneeltä valmistajalta kolmen prototyypin rakentamista. Lisäksi prototyyppien moottoreina tuli käyttää Daimler-Benzin uusinta moottorityyppiä, DB 600:a.
Henschel Flugzeugwerke AG kehitti vastauksena spesifikaattiin Hs 127 -koneen prototyypin. Henschelin pääsuunnittelija Friedrich Nicolauksen suunnitteleman ensimmäisen prototyypin, Hs 127 V1:n, ensilento lennettiin loppuvuodesta 1937. Kone oli ala- ja yksitasoinen kuorirakenteisella rungolla ja sen kaksisalkoinen kauttaaltaan metallilevyllä päällystetty siipi oli varustettu laskusiivekkeillä. Daimler-Benz DB 600 D -moottoreilla varustettu kone kykeni kuljettamaan 1 500 kiloa pommeja. Koneen lento-ominaisuudet todettiin hyviksi, ulkoisilta mitoiltaan hieman Junkers Ju 88:aa pienempänä ja kevyempänä koneena se oli nopeampi kuin kilpailijansa, joihin kuului Junkersin lisäksi Willy Messerschmittin suunnittelema nopean pommikoneen prototyyppi Bf 162. Toinen Hs 127- prototyypeistä, V2, valmistui ja lensi ensilentonsa keväällä 1938. Kilpailu nopean pommittajan kehittämisestä ratkesi valtion omistaman Junkersin hyväksi kuitenkin jo ennen toisen prototyypin valmistumista, ja tämä johti Hs 127:n kehittämisen keskeyttämiseen RLM:n määräyksestä kahden valmistuneen prototyypin jälkeen toukokuussa 1938.
Messerschmitt Bf 162

Messerschmitt Bf 162 oli saksalainen 1930-luvulla kehitetty kaksimoottorinen, yksitasoinen ja kokometallirakenteinen nopean pommikoneen prototyyppi.
Kehitys-ja käyttöhistoria.
Saksan ilmailuministeriö RLM ("Reichsluftfahrtministerium") julkisti vuonna 1935 spesifikaation nopean taktisen pommittajan ("Schnellbomber") kehittämisestä. Spesifikaation mukaan yhden 7,9 mm konekiväärin puolustusaseistuksella varustetun koneen tuli saavuttaa ja pitää 500 kilometrin tuntinopeus 30 minuutin ajan sekä kyetä kuljettamaan 500–800 kilon pommikuorma 2 000 kilometrin päähän. Kolmehenkisen miehistön (ohjaaja, tähystäjä/pommittaja, radisti/kk-ampuja) operoiman koneen tuli nousta lähtökiidossa 750 metrin matkalla 20 metrin korkeuteen ja saavuttaa 7 000 metrin korkeus 25 minuutissa. RLM edellytti kultakin suunnitelmansa esittäneeltä valmistajalta kolmen prototyypin rakentamista. Lisäksi prototyyppien moottoreina tuli käyttää Daimler-Benzin uusinta moottorityyppiä, DB 600:aa.
Samaan aikaan Bayerische Flugzeugwerke AG kehitti tiedusteluversiota suunnitteluvaiheessa olevasta Messerschmitt Bf 110 -koneestaan. Tämä tiedusteluversion (Messerschmitt Bf 161) suunnitelma otettiin lähtökohdaksi nopean pommittajan kehittämiseen. Willy Messerschmittin suunnitteleman, joiltakin osin Bf 110:een perustuvan koneen ensimmäinen prototyyppi V1 (siviilitunnus D-AIXA, Wnr. 817) lensi ensilentonsa 26. helmikuuta 1937. Toinen prototyyppi, V2 (siviilitunnus D-AOBE, Wnr. 818), saatiin valmiiksi saman vuoden syksyllä, ensilento lennettiin 31. lokakuuta 1937. Näillä kahdella prototyypillä lennettyjen koelentojen tulokset osoittivat lento-ominaisuuksien olevan hyvää tasoa, ilmailuministeriön spesifikaatiossa vaadittua nopeutta ei kuitenkaan saavutettu. Tämä johti Messerschmittin osalta siihen, että yhtiö sai määräyksen keskittyä pelkästään hävittäjätuotantoon.
Messerschmittillä oli määräyksen saatuaan valmiina kolmen prototyypin rakentamiseen tarvittavat komponentit, näistä rakennettiin vielä yksi prototyyppi, Daimler-Benz DB 601A-moottoreilla varustettu ja päämitoiltaan hieman muutettu V3 (siviilitunnus D-AOVI, Wnr. 819), jonka ensilento lennettiin 20. elokuuta 1938. Loput komponentit ja puolivalmisteet käytettiin Messerschmitt Bf 110 C-version tuotannossa. Valmiista prototyypeistä V1 romutettiin koelentojen jälkeen, V2:ta käytettiin hinauskoneena Messerschmitt Me 163 -projektin yhteydessä ja V3 toimitettiin Rechlinin koelentokeskukseen jossa se toimi testialustana tulevien konetyyppien kehittämisessä.
Saksan propagandakoneisto julkaisi vuonna 1939 kuvan V1-prototyypistä nimellä Messerschmitt Jaguar. Kuvaa levitettiin propagandatarkoituksessa ympäri maailman todisteena Luftwaffen iskukyvystä.
Gilbert Newton Lewis

Gilbert Newton Lewis (23. lokakuuta 1875 – 23. maaliskuuta 1946) oli yhdysvaltalainen fysikaalisen kemian tutkija, joka tunnetaan parhaiten happojen ja emästen uudenlaisesta määritelmästä vuodelta 1923, jota hän laajensi 1936. Sen mukaan elektroniparin vastaanottajaa sanotaan hapoksi, ja vastaavasti elektroniparin luovuttajaa sanotaan emäkseksi, jos se voi luovuttaa tällaisen elektroniparin. 
Lewisin määritelmä on oleellisesti laajempi kuin tanskalaisen Johannes Brønstedin teoria. Määritelmä perustuu havaintoon, jonka mukaan kemiallisen sidoksen on mahdollista syntyä atomien jakaessa elektroniparin.
Esimerkiksi natriumoksidin (tai oikeastaan siinä olevan oksidi-ionin) ja rikkitrioksidin välinen reaktio
 Na2O + SO3 → Na2SO4 
on happo-emäsreaktio Lewisin, mutta ei Brønstedin tarkoittamassa mielessä. Tässä reaktiossa rikkitrioksidi toimii Lewis-happona ottaen vastaan elektroniparin oksidi-ionilta O2-. Brønstedin teorian mukaan se kuitenkaan ei ole happo, koska se ei voi luovuttaa protonia. Oksidi-ioni sen sijaan voi toimia vahvana emäksenä myös Brønstedin mukaisessa merkityksessä, mutta tässä reaktiossa niin ei tapahdu.
Lewisilta on myös peräisin termi fotoni. Hän myös ehdotti molekyylisidoksen syntymiselle sittemmin varmistettua kovalenssimekanismia, jossa toisiinsa sitoutuvat atomit jakavat elektroneja yhteiseen käyttöön. Tämän esittämiseen hän käytti uudenlaista kemiallisten sidosten kuvaustapaa, joka tunnetaan nykyään Lewis-diagrammina.
Lewisin määritelmän mukaista emästä kutsutaan Lewis-emäkseksi.
Messerschmitt Bf 161

Messerschmitt Bf 161 oli saksalainen 1930-luvulla kehitetty kaksimoottorinen, yksitasoinen ja kokometallirakenteinen tiedustelulentokoneen prototyyppi.
Kehitys- ja käyttöhistoria.
1930-luvun puolivälissä saksalaiset lentokonevalmistajat kehittivät uusia lentokonetyyppejä Luftwaffen kasvaviin tarpeisiin. Hävittäjä- ja pommikoneiden lisäksi oli puute ajanmukaisesta tiedustelukonetyypistä. Willy Messerschmittin suunnitteleman Messerschmitt Bf 110:n kehityksen ohella otettiin suunnittelun alle uusi, osin Bf 110:een perustuva nopea tiedustelukonetyyppi, jonka nimeksi tuli Messerschmitt Bf 161. Saksan ilmailuministeriön RLM:n ("Reichsluftfahrtministerium") vuonna 1935 julkistama spesifikaatio nopeasta pommituskoneesta sai Messerschmittin kuitenkin luopumaan toistaiseksi tiedustelukoneen kehittämisestä, ja suunnittelu kohdistettiin ensisijaisesti rakenteeltaan Bf 161:n kaltaiseen nopean pommikoneen prototyyppiin, Messerschmitt Bf 162:een. Junkersin voitettua Junkers Ju 88 -koneellaan kilpailun "Schnellbomberin" valmistuksesta, Willy Messerschmitt jatkoi Bf 161:n suunnittelua.
Bf 161:n prototyyppi V1 (siviilitunnus D-AABA, Wnr. 811) lensi ensilentonsa 9. maaliskuuta 1938, ohjaajana Bayerische Flugzeugwerke AG:n pääkoelentäjä Hermann Würster. Koneen lento-ominaisuudet olivat suunnitelmien mukaiset, tiedustelukonetyypin tarve oli kuitenkin vähentynyt oleellisesti suunnittelun pitkittyessä ja Messerschmitt Bf 110:n tultua sillä välillä tuotantoon, Bf 110:n katsottiin kykenevän raskaan hävittäjän tehtävien ohella myös tiedustelutehtävien suorittamiseen. Tämän vuoksi Bf 161-projekti siirrettiin alimpaan kiireellisyysluokkaan ja peruttiin myöhemmin kokonaan. Messerschmitt valmisti vielä toisen prototyypin valmiina olevista osakokonaisuuksista, tämän Daimler-Benz DB 600 A-moottoreilla varustetun Bf 161 V2:n (siviilitunnus D-AOFI, Wnr. 812) ensilento lennettiin 30. elokuuta 1938. Kummatkin prototyypit toimivat myöhemmin testialustoina Rechlinin koelentokeskuksessa, V2:ta käytettiin myös Messerschmitt Me 163 -projektissa hinauskoneena.
Aiheesta muualla.
Messerschmitt Bf 161
Hasardimaantiede

Hasardimaantiede ("uhkamaantiede") on yksi maantieteen tutkimuskentistä. Hasardimaantieteessä tutkitaan sekä luonnononnettomuuksia että ihmisten aiheuttamien ympäristöonnettomuuksia, niiden uhkia, riskejä, esiintymistä ja seurauksia.
Luonnonhasardit.
Luonnonhasardien aiheuttajana on luonto itse ja ne syntyvät äkillisesti. Useimpia niistä ei voida estää, mutta varautumalla voidaan vähentää tuhoja.
Esimerkkejä luonnonhasardeista:
Ihmisen toimintaan liittyvät hasardit.
Ihmisen ja luonnon vuorovaikutus.
Jotkut hasardit johtuvat siitä, että ihminen vaikuttaa toiminnallaan luonnon normaaliin kiertokulkuun ja aiheuttaa siten häiriöitä luonnon tasapainoon. Ne heikentävät elinympäristön laatua ja vähentävät luonnon monimuotoisuutta. Ihmisen ja luonnon vuorovaikutukseen liittyvät hasardit kehittyvät hiljalleen ja niitä on vauhtiin pääsemisen jälkeen vaikeaa pysäyttää, mutta niitä on mahdollista vähentää tai poistaa ihmisen omalla toiminnalla - toisin kuin luonnonhasardeja.
Esimerkkejä:
Sosiaaliset hasardit.
Sosiaaliset hasardit syntyvät, kun ihminen vaikuttaa käytöksellään omaan elinympäristöönsä eli heikentää ympäristöään ja lisää siihen liittyviä uhkia ja riskejä.
Esimerkkejä:
Teknologiset hasardit.
Teknologisten hasardien syynä on inhimillinen virhe tai teknologian väärinkäyttö ja niiden aiheuttajana toimii ihminen eikä koneet. Niiden määrä on kasvussa, koska erilaisia koneita ja laitteita on käytössä yhä enemmän. Seurauksena on ihmishenkien menetyksiä ja omaisuusvahinkoja sekä vaikutukset voivat olla paikallisia, alueellisia tai globaaleja.
Koneita käytetään uusilla aloilla esimerkiksi kemianteollisuudessa, joten laitteiden käytön riskeistä ei ole aikaisempaa kokemusta. Erityisesti teollisuusmaissa voidaan vähentää inhimillisten virheiden mahdollisuutta tietokoneilla ja automaatiolla. Onnettomuuksien määrä on lisääntynyt, kun tekniset laitteet ovat yleistyneet kehitysmaissa ja syynä on osittain olemattomat turvamääräykset.
Esimerkkejä:
Cheeta

Cheeta on fiktiivinen simpanssihahmo, joka esiintyi Tarzan-elokuvissa 1930–1960 -luvuilla sekä Tarzan-televisiosarjassa 1966–1968. Hahmo luotiin elokuvia varten; Edgar Rice Burroughsin kirjoittamissa alkuperäisissä Tarzan-kirjoissa Cheetaa ei mainita. Sen sijaan Nkima-niminen marakatti on tärkeässä osassa kirjoissa.
Julkisuudessa on esitetty ristiriitaisia väitteitä siitä, mikä tai mitkä simpanssiyksilö(t) esiintyivät Johnny Weissmullerin tähdittämissä Tarzan-elokuvissa 1930–1940 -luvulla. Erään väitteen mukaan kyseinen simpanssi oli nimeltään Cheetah-Mike (1931–2011) ja toisen väitteen mukaan Cheeta-niminen simpanssi (1932–2022). Mikäli mainitut simpanssit olisivat väitetyn ikäisiä, ne olisivat kaksi maailman vanhimmaksi elänyttä simpanssia. Simpanssit eivät tutkijoiden mukaan juuri elä edes 70-vuotiaaksi.
Washington Post -lehden toimittajan R. D. Rosen vuonna 2008 kirjoittaman artikkelin mukaan Tarzan-elokuvissa Cheetan roolissa käytettiin aina useampaa eri simpanssia riippuen siitä, minkälaisia taitoja kohtauksessa tarvittiin. Artikkelin mukaan vuonna 1932 syntyneeksi väitetty Cheeta-simpanssi olisi syntynyt vasta vuoden 1960 tienoilla.
Pianokvartetti

Pianokvartetti on kamarimusiikkiyhtye, jonka soittimet ovat yleensä viulu, alttoviulu, sello ja piano, joissakin tapauksessa alttoviulun korvaa toinen viulu kuten esimerkiksi Sibeliuksen kvartetoissa.
Pianokvartetin, samoin kuin esimerkiksi pianotrion juuret ovat barokkimusiikin ajalla yleisessä triosonaatti-formaatissa. Ensimmäiset pianokvartetto-nimellä julkaistut teokset ovat peräisin 1700-luvulta. Teoksia sävelsivät muun muassa Franz Danzi, Jan Ladislav Dusík, Franz Hoffmeister, Jan Vaňhal sekä tunnetuimpana Wolfgang Amadeus Mozart, jonka pianokvartetot edustavat vieläkin lajin ehdotonta huippua.
Pianokvartetto sävellyksenä saavutti kukoistuskautensa 1800-luvulla. Tällöin luotiin useimmat sävellystyypin mestariteokset, kun muun muassa Johannes Brahms, Antonín Dvořák, Felix Mendelssohn ja lukuisat muut sävelsivät tälle kokoonpanolle. 1900-luvulla tuotanto on hiukan vähentynyt, ja todellisiksi mestariteoksiksi tunnustetaan vain harvoja ko. ajan teoksista.
Suomalaiset säveltäjät ovat tuottaneet pianokvartettoja melko niukasti, mutta ainakin Jean Sibelius, Uuno Klami, Ilmari Hannikainen, Harri Wessman ja Seppo Pohjola ovat rikastuttaneet pianokvartetto-ohjelmistoa.
Ulkomaisia tunnettuja kvartetteja ovat muun muassa Ames Piano Quartet , Faure Quartett , Los Angeles Piano Quartet, Amabile Piano Quartet, Schubert Ensemble ja Mozart Piano Quartet .
Palm Springs

Palm Springs on kaupunki Riversiden piirikunnassa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Kaupungissa oli vuonna 42 807 asukasta ja lukuisia golf-kenttiä. Kaupungin pinta-ala on 246,3 neliökilometriä, josta vettä 2,2 neliökilometriä.
Väestö.
Vuoden 2000 väestönlaskennassa kaupungin asukkaista 78,3% ilmoitti edustavansa etnisesti valkoisia ("whites"), 3,9% mustia tai afroamerikkalaisia ja 3,8% aasialaisia.
Voitto Soini

Voitto Aukusti Soini (s. 6. helmikuuta 1938 Koivisto, Karjala) on suomalainen entinen jääkiekkohyökkääjä ja -valmentaja.
Soini edusti turkulaisseuroja koko peliuransa. Hän pelasi kaudet 1955–64 TPS:n riveissä ja 1964–72 TuTossa. Soini voitti yhden Suomen-mestaruuden ja yhteensä neljä SM-mitalia. Soini pelasi maajoukkueessa 30 A- ja kaksi B-maaottelua. MM-kisoissa Soini edusti Suomea kaksi kertaa ja olympialaisissa kerran.
Soini toimi myös valmennustehtävissä. Soini valmensi kaudella 1971–1972 TuToa SM-sarjassa yhdessä Seppo Lindströmin kanssa. Soini toimi tuolloin pelaajavalmentajana. Kaudella 1973–1974 peliuransa jo lopettanut Soini toimi TuTon päävalmentajana, edelleen SM-sarjassa.
Jalkapallossa Soini voitti SM-hopeaa vuonna 1960 TPS:n joukkueessa.
Valasranta

Valasranta on Yläneellä nykyisessä Pöytyän kunnassa Säkylän Pyhäjärven etelärannalla sijaitseva tanssilava ja SFC-leirintäalue. Tanssilavan omistaa Yläneen kirkonkylän VPK, ja se on aloittanut toimintansa vuonna 1955. Nykyinen tanssilava on rakennettu vuonna 1968. Lasiseinäisen rakennuksen on suunnitellut yläneläissyntyinen arkkitehti Ola Laiho.
Tanssipaikka.
Tanssikausi kestää toukokuun alusta syyskuun loppuun. Valasranta on erityisesti nuorempien tanssinharrastajien suosima tanssipaikka, mutta myös vanhempia pareja on paljon riippuen esiintyjistä. Valasrannalla järjestetään vuosittain heinäkuussa Valasrannan Tanssileiri.
Muut alueen palvelut.
Leirintäalueella ja tanssilavan vieressä sijaitsee pitkä hiekkaranta. Leirintäaluetta ylläpitää SF-Caravan TL Pyhäjärvi ry. Aivan Valasrannan vieressä sijaitsee toinen leirintäalue, Kallionokka.
Jouni Seistamo

Jouni Veli Juhani Seistamo (9. marraskuuta 1939 Tampere – 9. tammikuuta 2022 Tampere) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä.
Seistamo edusti koko SM-sarjauransa Tapparaa vuosina 1957–1967. Seistamo saavutti seitsemän mitalia, joista kultaisia oli kolme. Seistamo toimi joukkueen kapteenina kauden 1966–67. Seistamo pelasi maajoukkueessa neljät MM-kilpailut ja kahdet olympialaiset. Yhteensä hänelle kertyi 88 maaottelusta pisteet 27+8.
Tappara on kutsunut Seistamoa yhdeksi sen historian ensimmäisistä tähtipelaajista. Seistamo aatelointiin seuran Hall of Fame -kunniagalleriaan ensimmäisten joukossa. Seistamo on jääkiekkoleijona.
Paroni von Münchhausenin seikkailut

Paroni von Münchhausenin seikkailut () on Rudolf Erich Raspen kirjoittama seikkailu- ja fantasiakirjallisuuteen lukeutuva tarinakokoelma. Se ilmestyi ensimmäisen kerran 1785.
Kirja koostuu muun muassa liioitelluista ja fantastisista kuvauksista paroni von Münchhausenin sotaseikkailuista ​​ja metsästyskokemuksista. Saksalainen tiedemies ja kirjastonhoitaja Rudolf Erich Raspe tuotti ensimmäisen pienen kirjan, joka perustui näihin ja joihinkin muihin tarinoihin. Hänen työtään seurasivat laajennetut kokoelmat, jotka koostuivat muitten kirjailijoiden kokoelmista. Heistä merkittävin on Gottfried August Bürger. Hän käänsi teoksen toisen painoksen saksaksi nimellä "Wunderbare Reisen zu Wasser und zu Lande, Feldzüge und lustige Abenteuer des Freyhernn von Münchhausen" (1786). Bürger sisällytti siihen myös useita omia tarinoitaan. Bürgerin teoksesta tuli suosituin, ja uusi painos julkaistiin vuonna 1788. Raspen pohjatyö unohtui, mutta se paljastui vuonna 1847 Heinrich Döringin kijoittamassa Bürgerin elämäkerrassa. Suomessa julkaistuista laitoksista useat perustuvat Raspen alkuperäiseen teokseen.
Juhani Wahlsten

Juhani Jorma Kalervo Wahlsten (13. tammikuuta 1938 Helsinki – 9. kesäkuuta 2019 Turku) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä ja -valmentaja, koulutukseltaan liikunnanopettaja. ”Juuso” Wahlsten on aateloitu jääkiekkoleijonaksi sekä IIHF:n Hall of Fame -kunniagalleriaan ja TPS on jäädyttänyt hänen pelinumeronsa. Jääkiekkoilun parissa tehdyn työn lisäksi Wahlsten toi ringeten Suomeen vuonna 1979.
Pelaajaura.
Wahlsten aloitti uransa Kuopiossa KuPS:ssa vuonna 1957, josta hän siirtyi KalPaan. Wahlsten oli nostamassa joukkuetta ensimmäistä kertaa pääsarjatasolle. Pelatessaan hän muodosti yhdessä Ossi Hyppösen ja Mauno Revon kanssa ”Pyörremyrskyketjun”. Myöhemmin Revon tilalle ketjuun tuli kakkosketjun keskushyökkääjä Lauri Helen, ja vastaavasti Repo siirtyi Helenin paikalle kakkosketjuun. Wahlstenin ketjukaveri Hyppönen voitti myös noina vuosina SM-sarjan maalikuninkuuden. KalPasta Wahlsten siirtyi vuonna 1959 Tampereen Ilvekseen, jonka mukana hän oli voittamassa Suomen mestaruutta. Kahden Ilves-vuoden jälkeen Wahlsten siirtyi yhdeksi kaudeksi HJK:hon, ja tämän jälkeen Turun Palloseuraan. Turussa Wahlstenista tuli yksi Suomen ensimmäisistä tähtipelaajista.
Seitsemän TPS-kauden jälkeen Wahlsten seurasi Reijo Hakasen jalanjälkiä Itävaltaan AC Klagenfurtiin, jossa voitti maan mestaruuden. Wahlsten palasi kauden jälkeen takaisin Ilvekseen, jossa hän pelasi vielä viimeisen vuoden ennen lopettamistaan. SM-sarjassa Wahlstenin saldoksi muodostui 200 ottelussa tehopisteet 137+82.
Maajoukkueessa Wahlsten pelasi 115 ottelua tehden tehopisteet 33+29. Maailmanmestaruustasolla hän pelasi viidet kisat ja olympialaisissa kolme kertaa. Wahlsten teki kaksi maalia vuonna 1967, kun Suomi ensimmäistä kertaa kaatoi Tšekkoslovakian.
Valmentajaura.
Pelaajauransa jälkeen Wahlsten jatkoi valmentajana. Suomessa hänen seuransa oli TPS ensin SM-sarjassa 1971–1972 ja sitten Jääkiekon SM-liigassa 1980–1983. 1980-luvun alussa TPS:llä oli vahva joukkue, joka ei kuitenkaan yltänyt kultaan; välierissä se oli kuitenkin kolmena Wahlsten-kautenaan. 
Hän oli myös levittämässä jääkiekkotietoutta FC Barcelonassa joukkueen valmentajana. Lisäksi Wahlsten toimi saksalaisen EV Füssenin junioripäällikkönä.
Yksityiselämä.
Wahlsten työskenteli liikunnan ja voimistelun opettajana Aurajoen Yhteiskoulussa, jossa hänen vaimonsa Leena opetti voimistelua tytöille. Wahlstenin pojat Jali ja Sami ovat myös olleet edustustason kiekkoilijoita.
Stsjapan Suharenka

Stsjapan Mikalajevitš Suharenka (; ; s. 27. tammikuuta 1957 Zduditši, Svetlogorskin piiri, Gomelin alue, Valko-Venäjän SNT) on entinen Valko-Venäjän turvallisuuspalvelun KGB:n johtaja. Hän on opiskellut Valko-Venäjän teknologisessa instituutissa, mistä hän valmistui vuonna 1980, ja työskennellyt Neuvostoliiton KGB:n palveluksessa 1980-luvulta puolivälistä lähtien.
Wikileaksin mukaan vuonna 2007 Suharenka joutui erimielisyyksiin presidentti Lukašenkan kanssa, ja hänet siirrettiin toisiin tehtäviin.
Vuonna 2009 hän kuitenkin puhui lehdistölle jälleen KGB:n johtajan roolissa.
Štěpán Rak

Štěpán Rak (s. Ukraina, mahdollisesti Chustin kylässä 8. elokuuta 1945 – ) on tšekkiläinen kitaristi ja säveltäjä. Rak on esiintynyt ja opettanut mestarikursseilla yli 70:ssä maassa ja säveltänyt lukuisia teoksia eri soittimille ja kokoonpanoille, vaikkakin suurin osa hänen tuotannostaan on sävelletty soolokitaralle. Vuonna 1981 Rak perusti klassisen kitaramusiikin opetusohjelman Prahan musiikkiakatemiaan, jossa hän edelleenkin toimii professorina.
Rak on löytölapsi Ukrainasta toisen maailmansodan loppuvaiheessa. Hänet löysi joukko neuvostoliittolaisia sotilaita, jotka toivat hänet Prahaan. Lapsi adoptoitiin myöhemmin tšekkiläiseen perheeseen. Hänen taiteelliset lahjansa tulivat esiin varhain. Hän opiskeli ensin graafista suunnittelua ja maalausta Prahan kuvataideakatemiassa, mutta kahdeksantoistavuotiaana hän ryhtyi soittamaan kitaraa ja kontrabassoa jazz- ja rock-orkestereissa. Hän kehittyi nopeasti muusikkona ja kiinnostui pian myös taidemusiikista. Tämä vei hänet kitaransoiton ja sävellyksen opiskelijaksi Prahan konservatorioon, mistä valmistuttuaan muutti viideksi vuodeksi Suomeen.
Cannonball Adderley

Julian Edwin ”Cannonball” Adderley (15. syyskuuta 1928 Tampa, Florida, Yhdysvallat – 8. elokuuta 1975 Gary, Indiana, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen jazzmusiikkia soittanut alttosaksofonisti. Hän soitti muun muassa Miles Davisin kvintetissä "Kind of Blue" -albumilla sekä julkaisi monia sooloalbumeita. 
Cannonball-lempinimi juontuu lempinimestä Cannibal, jota hänestä käytettiin high schoolissa suuren ruokahalunsa vuoksi.
1960-luvulla Adderley oli mukana uuden musiikkilajin, soul jazzin, kehittämisessä. Adderley opiskeli vaski- ja puupuhallinsoittimia Floridassa vuosina 1944–1948. Armeijassa hän johti yhtyettä, jossa soitti muun muassa hänen veljensä, trumpetisti Nat Adderley. Vuosina 1957–1959 Adderley soitti maineikkaassa Miles Davisin kvintetissä, samoin kuin supersekstetissä, johon kuului Miles Davisin lisäksi John Coltrane. Vuosina 1959–1963 Adderleyllä oli jälleen oma yhtye, ja 1982 Adderleyn kvintetti laajeni sekstetiksi, kun mukaan tuli Yusef Lateef.
Adderley nähtiin Suomessa ensi kerran Pori Jazzissa kesällä 1972. Hänen soittonsa varsinaisissa tapahtumissa ei ollut totutun vakuuttavaa, mutta kuuluisaksi tulleessa ravintola Teljänhovin jamsessionissa hän yhdessä Chick Corean kanssa ylti huippusaavutukseen.
Witwatersrand

Witwatersrand on matala Gautengin läpi kulkeva vuoristo Etelä-Afrikassa. Witwatersrand muodostaa vedenjakajan, jonka pohjoispuolella joet laskevat Intian valtamereen ja eteläpuolella Atlanttiin.
Witwatersrandia kutsutaan yleisesti lempinimellä Rand, ja se tunnetaan erityisesti siitä, että 40% koko maailman kullasta kaivetaan vuoriston kaivoksista. Rand on myös merkittävä uraanikaivos, sillä kullan sivutuotteena tuotetaan myös uraania.