tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Luettelo maailman suurimmista jokivoimalaitoksista

Luettelo maailman suurimmista jokivoimalaitoksista sisältää niitä vesivoimalaitoksia, jotka luokitellaan jokivoimalaitoksiksi. Niiden erityispiirteitä ovat matalat voimalapadot ja joen virtaamaan suhteutettuna pieni patoallas. Tämän vuoksi niiden kyky säädellä toimintaansa on heikompi kuin säännöstelyvoimalaitoksilla ja tulva-aikana ne juoksuttavat suuren määrän vettä vesivoimatuotannon ohi.
Luettelo.
Luettelossa voimaloiden tuotantokapasiteetti vaihtelee suuresti. Yksittäinen valtio on mukana luettelossa sen suurimmalla jokivoimalallaan, vaikka se olisikin teholtaan pieni. Vesivoiman suurmimmista valtioista luetteloon on otettu useitakin voimaloita. Taulukossa on seuraavia asioita:
Vesivoimalaitoksien nimessä esiintyy usein sana ”pato”, mikä johtuu laitoksen yhteyteen rakennetusta suuresta padosta ja sen taakse kertyneestä patoaltaasta tai tekojärvestä. Taulukossa voimalaitoksen nimessä oleva lyhenne ”vl” tarkoittaa "vesivoimalaitosta". Taulukon tietojen lähteet on mainittu oikeassa sarakeessa. Neljä lähdemerkintää viittaavaat neljään oikeanpuoleiseen sarakkeeseen. Lähdemerkinnät on selostettu taulukon alapuolella.
Taulukon lähteet.
Taulukko on kopioitu englanninkielisestä wikipedian maaliskuussa 2020 ja sen alkuperäiset tiedot ovat siltä ajalta. Lähteet on merkitty normaalisti, mutta jos samaa lähdettä on käytetty usein, se on merkitty numeromerkinnällä: 0 = kopioinnin aikaiset tiedot, 1 = voimalaitoksen artikkelin wikidatasta ja 2 = wikipedian suomenkieleisestä tai muunkielisestä artikkelista.
Ruskojakamari

Ruskojakamari ("Brachygalba lugubris") on jakamareihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Ruskojakamari voi kasvaa 14–16 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Yleisväriltään lintu on ruskea, ruskeita ovat pää, rinta ja selkä. Kurkku ja vatsa ovat ruskojakamarilla kellertävät tai valkoiset. Lajin siivet, yläperä ja pyrstö ovat mustat ja niissä on sininen tai vihreä kiilto. Ruskojakamarin nokka on pitkä ja väriltään musta. 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Ruskojakamaria tavataan laikuttaisesti Kolumbiasta Perun pohjoisosiin ja Brasiliaan, Brasilian koillisrannikolta sekä Brasilian keskiosista Boliviaan. Sen elinympäristöä ovat galleriametsät, metsien reunamaat ja savannit. Ne liikkuvat pareittain tai pieninä ryhminä puiden latvuksissa. Lajin ravintoa ovat lentävät hyönteiset.
Olof Eneroth

Per Olof (Olli) Emanuel Eneroth (1825–1881) oli ruotsalainen kirjailija ja pomologi.
Eneroth oli Ruotsin puutarhayhdistyksen koulun ja puutarhan johtaja 1858–1863. Ruotsin akatemia myönsi hänelle 1846 toisen palkinnon runoelmasta "Hake Sjökonung" ja 1856 kokoelmasta "Dikter". Hän on julkaissut myös kaksi sarjaa tutkielmia "Litteratur och konst" (1860 ja 1876), "Holland, några drag till en kulturbild" (1860), tekstit kuvateokseen "Herregårdar och Slott uti Södermanland" (1864–1869) ja "Dikter och smärre prosaiska stycken" (1881). Hän kirjoitti aikakauskirjoihin nuorison kasvatusta ja kansansivistystä sekä naissivistyksen kohottamista käsitteleviä artikkelisarjoja ja lahjoitti siinä tarkoituksessa 100 000 kruunua Stockholms högskolalle kasvatustieteen professuurin perustamiseen.
Eneroth oli aikanaan merkittävä vaikuttaja Ruotsin puutarha-alalla. Hän on kirjoittanut muun muassa Ruotsin pomologian perusteoksen "Handbok i svensk pomologi" (1864–1866) ja sille jatkoa "Bidrag till Europas Pomona vid dess nordgräns" (1880).
Destrehan

Destrehan on väestönlaskennallinen asuinpaikka (CDP) St. Charlesin piirikunnassa, Louisianan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 11 535. 
Destrehanin asukkaista 70 prosenttia on valkoisia, 6,8 prosenttia on afroamerikkalaisia ja 10,8 prosenttia on latinalaisamerikkalaisia. 96,8 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Sen väestön keski-ikä on 40,2 vuotta.
Amerikanorvokki

Amerikanorvokki ("Viola lanceolata") on orvokkien sukuun kuuluva varreton, valkokukkainen kasvilaji, jota käytetään koristekasvina. Lajin tieteellinen nimi tulee kasvin peitsimäisestä () lehtimuodosta sekä elinympäristöistä, joissa se menestyy.
Ulkonäkö ja koko.
Amerikanorvokki on monivuotinen, 10–15 senttimetrin korkuinen ruohokasvi, jolla on kapeat, peitsimäiset lehdet. Tavallisesti sileäpintaiset lehdet saattavat olla kesällä leveämpiä kuin keväällä. Varsi on sileä ja kapea.
Amerikanorvokki kukkii toukokuusta kesäkuuhun. Epäsymmetrisessä kukassa on viisi valkoista terälehteä, jotka sijaitsevat varren yläosassa. Kolme alempaa terälehteä ovat tavallisesti violettisuonisia. Hedelmät ovat vihreitä, soikeahkoja kotia, jotka sisältävät lukuisia pieniä siemeniä. Siemenet ovat kypsinä tummanruskeita; kasvi levittäytyy pääasiassa maata pitkin suikertavilla, juurimaisilla rönsyillään.
Levinneisyys.
Amerikanorvokki on kotoisin Pohjois-Amerikasta, missä sitä esiintyy monissa Yhdysvaltain osavaltioissa sekä Kanadassa.
Elinympäristö.
Amerikanorvokki kasvaa soilla, kosteilla niityillä sekä rannoilla hiekkaisessa maaperässä. Amerikanorvokki risteytyy usein läheisen sukulaisensa "Viola macloskeyi"n kanssa muodostaen lajin "Viola primulifolia". Lajit kasvavat samanlaisissa elinympäristöissä, mutta risteymän lehtimuoto vaihtelee peitsimäisestä "mackloskeyi"lle tyypilliseen sydämenmuotoiseen orvokinlehteen.
Bulevardipalmu

Bulevardipalmu ("Washingtonia robusta") on palmukasvien heimoon ja presidentinpalmujen sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Meksikossa.
Ulkonäkö ja koko.
Vanhoilla yksilöillä runko on korkeintaan 27 metriä korkea. Bulevardipalmu kasvaa korkeammaksi, mutta on rungoltaan kapeampi kuin läheisin sukulaisensa presidentinpalmu ("Washingtonia filifera"). Lehden tyvellä on usein punertavanruskea kohta, jollaista presidentinpalmulla ei ole. Lehtiruoti on lyhyempi ja siinä on aina punertavanruskeita piikkejä; varsinkin nuorilla yksilöillä koko lehtiruoti on punaruskea.
Rungon vanhemmat osat ovat harmaita, kun taas nuorempia osia verhoavat kastanjanpunaiset tai ruskeat lehtitupet, jotka tavallisesti poistetaan viljellyiltä yksilöiltä. Lehtien väri vaihtelee vaaleanvihreästä tummanvihreään.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Bulevardipalmu kasvaa endeemisenä Meksikossa: sitä esiintyy ainoastaan Kalifornian niemimaan eteläpuoliskolla sekä Sonoran osavaltiossa. Levinneisyysalueellaan laji kasvaa purojen ja ajoittaispurojen varsilla sekä keitailla.
Käyttö.
Bulevardipalmu on yksi subtrooppisen vyöhykkeen tyylikkäimmistä maisemaelementeistä. Laji tunnetaan kapeista ja erittäin korkeista rungoistaan. Laji on yleisin viljelty palmulaji Etelä-Kaliforniassa, Etelä-Teksasissa, Phoenixissa ja Tucsonissa. Bulevardipalmu ei kestä yhtä hyvin kylmää kuin sisarlajinsa ja on talvenkestävä ainoastaan vyöhykkeillä 9b-11. Laji vaatii täyden auringonpaisteen.
Bulevardipalmun ja presidentinpalmun risteytykset ovat yleisiä viljelyssä; niissä yhdistyvät presidentinpalmun kylmänkestävyys ja bulevardipalmun tyylikkyys. Risteytystä kutsutaan myös nimellä "Washingtonia × filibusta" .
Luigi’s Mansion 3

Luigi's Mansion 3 on Next Level Gamesin kehittämä ja Nintendon julkaisema toimintaseikkailupeli, joka julkaistiin vuonna Nintendo Switchille. Peli on "Luigi's Mansion" -pelisarjan kolmas osa, jota edeltävät "Luigi's Mansion" ja "Luigi's Mansion: Dark Moon".
Pelin päähahmo on edellisten pelisarjan osien tavoin Luigi, joka ystävineen on huijattu vierailemaan kummitushotellissa. Pelaaja ohjaa Luigia, jonka tehtävänä on pelastaa ystävät kummitusten kynsistä ratkaisemalla pulmia hotellin joka kerroksessa.
Uusia toimintoja kolmannessa osassa ovat uudet liikkeet kummituksia kaapatessa, Luigia avustava Gooigi-lima sekä jopa kahdeksan pelaajan moninpelitila.
Vastaanotto.
IGN:n arvostelussa peli sai arvosanaksi 8.3/10. Pelin suunnittelua kehuttiin älykkääksi, kun taas kritisointia sai keräilyesineiden suuri määrä ja niiden hyödyttömyys.
Enkeliperhoangervo

Enkeliperhoangervo eli perhoangervo ("Gillenia trifoliata") on ruusukasvien heimoon ja perhoangervojen sukuun kuuluva kasvilaji, jonka luontainen levinneisyysalue ulottuu Kanadan Ontariosta Yhdysvaltain Georgian osavaltioon.
Ulkonäkö ja koko.
Enkeliperhoangervo on monivuotinen, pysty ruohokasvi, jonka kasvukorkeus on 50–100, leveys 60 senttimetriä. Lehdet ovat jakautuneet kolmeen osaan. Ylemmät ja alemmat varsilehdet ovat samanlaisia; lehtien alapinnoilla ei ole rauhasia. 5–10 millimetrin mittaiset korvakkeet ovat mitättömiä, pienehköjä, naskalimaisia, soikeita, ehytlaitaisia; joskus niissä on yksittäisiä hampaita.
Enkeliperhoangervo kukkii heinäkuusta elokuuhun. Kukassa on viisi tavallisesti vaaleanpunaista, 2–12 millimetrin mittaista kapeaa terälehteä ja saman verran punertavia verholehtiä. Hedelmä on yhdestä neljään suurehkoa siementä sisältävä tuppilo.
Kasvin kromosomiluku on 2n = 18.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Enkeliperhoangervo on kotoisin Kanadan Ontariosta sekä Yhdysvaltain koillis-, itä- ja kaakkoisosista. Luonnossa laji kasvaa kuivissa tai tuoreissa vuoristometsissä.
Luokittelu.
Lajin kuvasi ensimmäisenä Carl von Linné vuonna 1753 "Species Plantarum"issa, tuolloin nimellä "Spiraea trifoliata". Vuonna 1802 Conrad Moench siirsi lajin äskettäin perustamaansa perhoangervojen ("Gillenia") sukuun.
Käyttö.
Enkeliperhoangervoa käytetään joskus koristekasvina puiden alla ja monivuotisissa kukkapenkeissä. Amerikan alkuperäiskansat ovat käyttäneet kuivattuja ja jauhettuja enkeliperhoangervon juuria ulostus- ja oksetuslääkkeenä.
Päiväperhoangervo

Päiväperhoangervo ("Gillenia stipulata") on ruusukasvien heimoon ja perhoangervojen sukuun kuuluva kasvilaji, jota käytetään koristekasvina.
Ulkonäkö ja koko.
Päiväperhoangervo on monivuotinen ruohokasvi, jonka kasvukorkeus on 40–100 senttimetriä. Ylemmät ja alemmat varsilehdet eroavat toisistaan: ylempien varsilehtien lehdykät ovat sahalaitaisia, kun taas alemmat ovat sulkamaisesti jakautuneita. Lehtien alapinnalla on rauhasia. 10–30 millimetrin mittaiset korvakkeet ovat pysyviä, lehtimäisiä, soikeita-peitsimäisiä tai lähes pyöreitä ja hammaslaitaisia.
Kasvi kukkii heinä-elokuussa. Terälehdet ovat 10–13 millimetriä pitkiä ja tavallisesti valkoisia.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Päiväperhoangervo on kotoisin Yhdysvaltain itä- ja kaakkoisosista, missä se kasvaa kuivissa-tuoreissa, valoisissa vuoristometsissä, pensaikoissa ja kalliojyrkänteillä.
Käyttö.
Kuten sukulaistaan enkeliperhoangervoa ("Gillenia trifoliata"), päiväperhoangervoa käytetään joskus koristekasvina puiden alla ja monivuotisissa kukkapenkeissä.
Kiinanhelmipensas

Kiinanhelmipensas eli helmipensas ("Exochorda racemosa") on ruusukasvien heimoon ja helmipensaiden sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Kiinassa ja Japanissa.
Ulkonäkö ja koko.
Kiinanhelmipensas on korkeintaan kolmen metrin korkuiseksi kasvava, pysty ja kesävihanta, pyöreämuotoinen pensas, jonka vuorottaiset lehdet ovat 2,5–7,6 senttimetriä pitkiä ja karvattomia; lehtimuoto voi olla kiilatyvinen, pitkänpyöreä, soikea tai vastapuikea. Lehdet ovat ehytlaitaisia tai kärkeä kohti sahalaitaisia. Hoikat, nuorena ruskeat varret muuttuvat 2–3-vuotiaalla pensaalla harmaanruskeiksi ja niiden kuori alkaa halkeilla. Puikeat, limittäiset silmut ovat tumman punertavanruskeita. Syysväritys on mitätön.
Kiinanhelmipensas kukkii huhti-toukokuussa näyttävin valkoisin terttukukinnoin, joissa kussakin on 6–10 4–5-teräistä kukkaa. Noin 2,5–3,5 senttimetrin levyiset kukat kestävät lämpötilasta riippuen 1–2 viikkoa. Heteitä on 15–20. Kesä-heinäkuussa kypsyvä hedelmä on ruskea, tähtimäinen, viisilohkoinen sinkokota, joka jää kiinni kasviin. Kukat kehittyvät edellisen vuoden versoihin; kasvi on pääsääntöisesti kaksikotinen, mutta sillä on myös kaksineuvoisia kukkia.
Kasvin kromosomiluku on 2n = 16 tai 2n = 18.
Levinneisyys.
Kiinanhelmipensas kasvaa luonnossa varjoisilla rinteillä Kiinan Henanin, Jiangsun, Jiangxin ja Zhejiangin maakunnissa 200–500 metrin korkeudella merenpinnasta sekä Japanissa ja Keski-Aasiassa.
Käyttö.
Kiinanhelmipensasta kasvatetaan koristekasvina muun muassa pensasaidoissa. Vaikka pensas kasvaa luontaisella levinneisyysalueellaan myös varjossa, se viihtyy kasvatettuna paremmin aurinkoisilla tai puolivarjoisilla kasvupaikoilla; parhaiten kasvi kukkii täydessä auringossa. Kasvupaikan tulisi olla suojainen. Kiinanhelmipensas sietää monenlaista maaperää, mutta viihtyy parhaiten lievästi happamassa ja savisessa sekä kosteassa ja läpäisevässä, ravinteikkaassa maaperässä. Pensas on pääosin tuholaisenkestävä, mutta hyötyy kylminä talvina talvisuojauksesta.
Taksonomia.
Lajin kuvasi ensimmäisenä John Lindley vuonna 1847 tuomipihlajien sukuun nimellä "Amelanchier racemosa", ja nykyisen nimensä se sai vuonna 1913. Kasvin suomenkielinen nimi tulee sen helmiä muistuttavista kukkanupuista.
Kiinanhelmipensaalla on kaksi alalajia:
800 vuotta luomisen riemua

 800 vuotta luomisen riemua on suomalainen televisio-ohjelma, musiikkipitoinen dokumentti Venäjän Vladimirin alueen kansanperinteestä ja sen vaalimisesta. Vladimirin alue sijaitsee Moskovasta noin 100 km itään. ohjelmaa kuvattiin vuonna 1978 Vladimirissa, Suzdalissa, Mstjorassa ja lähiympäristössä. Se oli Yleisradion ja Neuvostoliiton Gosteleradion yhteistuotantoa, ohjelman käsikirjoittivat ja ohjasivat Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä. Kuvauksesta vastasi Eero Kaartinen ja äänityksestä Urpo Ikonen. 
Ohjelman keskushenkilöiksi nousivat Andrei Rublevin freskoja Vladimirissa, Uspenskin kirkossa entisöivä Aleksander Petrovitš Nekrasov 
sekä itseoppinut koruommeltaiteilija Tatjana Shulpina. 
Heidän kauttaan kerrotaan kansantaiteen asemasta Neuvostoliitossa ja taiteilijoitten suhteesta työhönsä. Nekrasovin entisöintityön alla oli Rublevin "Viimeinen tuomio" -fresko. Ohjelmassa kuvataan myös ikonitaidetta, lakkaminiatyyritaidetta, kansantansseja. Perinteistä musiikkia esittävät Vladimir-Suzdalin museoalueen kuoro, Pikku-Pihlaja kuoro, Davidovon naiskuoro ja Marinon kylän kuoro. 
Sanonta ”vladimirilaiset jumalankuvan maalaajat” tunnettiin kaikkialla ennen vallankumousta. Ortodoksisen kirkon metropoliitta vaikutti Vladimiristä käsin aina 1400 luvulle saakka. Alue on ollut Koillis-Venäjän hallinnollinen ja kirkollinen keskus 1100 luvulta viime vuosituhannen alkupuolelle. 
Värifilmille kuvatun ohjelman kesto on 53'06” 
"800 vuotta luomisen riemua" lähetettiin TV1:ssä ensi kerran 11.12.1978, uusittiin 24.5.1980 ja vielä 1.8.1988 TV1:n sarjassa Neuvostoliiton kansantaidetta. Sarjan muut ohjelmat olivat Bandura – Ukrainan laulava puu, Pikku varsan tanssi ja Tibiteikka – Uzbekistanin kansantaidetta.
Lähteet.
Sukeltajamyytti

Sukeltajamyytti on laajalle levinnyt luomiskertomus, jossa ylin olento lähettää yleensä eläimen alkumereen noutamaan hiekkaa tai mutaa asuinkelpoisen maan rakentamiseksi. Osa tutkijoista tulkitsee myyttiä psykologisesti, toiset kosmogonisesti; molemmissa tapauksissa maan katsotaan olevan peräisin meren pohjasta. Sukeltajamyytti on yleinen Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen kansanperinteessä, mutta sitä esiintyy myös tšuktšien, jukagiirien, tataarien, ainujen ja monien suomalais-ugrilaisten kansojen perinteissä. Levinneisyysalueensa perusteella myytti on peräisin Itä-Aasian rannikolta, mistä se on levinnyt kansojen muuttaessa länteen Siperiaan ja itään Pohjois-Amerikan mantereelle.
Monille Amerikan alkuperäiskansojen luomiskertomuksille on ominaista, että maailman luominen alkaa, kun olennot ovat nukuksissa tai horroksessa alkumaailmassa. Sukeltaja, usein kuikka, herää ensimmäisenä ja alkaa valmistella asuinkelpoisen maailman luomista tuleville olennoille. Monissa tapauksissa tarinat kuvaavat sarjaa epäonnistuneita yrityksiä luoda maa-alue ennen ratkaisun löytämistä.
Sukeltajamyytti muinaissuomalaisilla.
Sukeltajamyytin arvellaan olevan myös muinaissuomalaisten alkuperäinen luomiskertomus, jonka eteläisempi alkumuna on myöhemmin syrjäyttänyt. Yhteinen piirre kummassakin myytissä ovat alkumeri ja -lintu. Alkumunasta kertovat tarinat ovat tavallisesti kalevalamittaisia, kun taas sukeltajamyytti on suorasanainen. Suomesta tallennetut sukeltajamyytin versiot ovat hyvin pelkistettyjä. Niiden mukaan alussa oli meri, jossa seisoi kultapatsas. Patsaan päällä istui Jumala tai paholainen, joka käski jotakuta hakemaan maata meren pohjasta. Tästä maasta syntyi maailma. Maan hakija oli esimerkiksi paholainen tai kuikka.
Seuraavan kertomuksen on tallentanut Väinö Salminen suistamolaiselta runonlaulajalta Elessei Valokaiselta vuonna 1908:
Lockheed-skandaali

Lockheed-skandaali oli eräs yrityslahjontaan liittyvä skandaali. Se oli laajuudeltaan eräitä 1970-luvun merkittävimmistä. Lahjontaskandaaliin kytkeytyi useita keskieurooppalaisia poliitikkoja sekä myös japanilaisia päättäjiä, kuten tuolloinen Japanin pääministeri Kakuei Tanaka ja tätä avustanut oikeusministeri Osamu Inaba. 
Keskieurooppalaisista maista, ainakin Alankomaat, Länsi-Saksa sekä Italia hankkivat omille ilmavoimilleen Lockheed-yhtymän valmistamia suihkuhävittäjiä. Skandaalin seuraamuksena useita päättäviä poliitikkoja pidätettiin. Lockheed L-1011 TriStarin sekä F-104 Starfighter -koneiden myynnin edistämistä varten, Lockheed-konsernin katsottiin lahjoneen taloudellisia etuisuuksia tarjoamalla korruptioksi katsottavan arvoisesti.
Brian Wren

Brian Aarthur Wren (s. 1939 Romford, Essex, Englanti) on englantilainen reformoitu pappi, kansainvälisesti tunnettu virsirunoilija ja kirjailija.
Elämänvaiheet ja työ.
Wren on opiskellut Oxfordsissa Mansfield Collegessa moderneja kieliä ja teologiaa. Hän on väitellyt tohtoriksi Oxfordissa aiheenaan Vanhan Testamentin profeettojen kieli ("The language of prophetic eschatology in the Old Testament") Hänet on vihitty papiksi 1965 Britannian Yhdistyneessä reformoidussa kirkossa ("United Reformed Church") ja hän työskenteli kongregationaalisen seurakunnan pastorina Essexissä ja sen jälkeen Yhdistyneen kuningaskunnan kirkkojen neuvostossa ("British Council of Churches") rauhan ja kansainvälisen oikeuden puolesta. Hän on toiminut sittemmin vapaana saarnaajana ja luennoitsijana. 
Vuodesta 1991 hän työskenteli Yhdysvalloissa luennoitsijana ja saarnaajana sekä virsien kirjoittajana yhdessä vaimonsa Susan Heafieldin kanssa, joka oli metodistipastori. Vuodesta 2000 alkaen hän toimi professorina Columbia Theological Seminaryssä, Georgiassa.
Vuonna 1999 hänen virtensä "Hidden Christ, alive for ever" palkittiin Lontoon St Paulin katedraalia varten järjestetyssä Millenium-virsikilpailussa.
Wren on koko englanninkielisessä maailmassa tunnettu ja arvostettu virsirunoilija. Hän on julkaissut noin 250 virttä ja yhdeksän virsikokoelmaa, muun muassa: "Faith Looking Forward" (1983), "Praising a Mystery" (1986), "Bring Many Names" (1989), "New Beginnings" (1993), ja "Faith Renewed: 33 Hymns Reissued and Revised" (1995)
Hän on myös toimittanut kirjan "What Language Shall I Borrow" (1989), keskusteluoppaana inklusiivisen kielen asemasta kristillisessä jumalanpalveluksessa.
Suomeksi hänen virsiään on ilmestynyt vain muutama: Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa virsi 416 "Nyt on aika kiitoksen", (There’s a spirit in the air) vuodelta 1969, suom. Anna-Maija Raittila 1984; Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 591 "Rauhaa ja oikeutta puolustamaan" (This we can do for justice and for peace) 1975, suom. Niilo Rauhala 1997, 2000 sekä "Seurakunta laulaa" -kirjassa laulu 161 "Hän voiton sai" (Christ is alive), suom. Joel Niininen 2001.
Vera Lynnin diskografia

Tämä on Vera Lynnin diskografia.
Perfluoratut yhdisteet

Perfluoratut yhdisteet ( eli "PFC") ovat orgaanisia yhdisteitä, joissa yhdisteen hiiliketjun vedyt on korvattu fluorilla. Toisin sanoen yhdisteitä, joissa on fluori–hiilisidoksia ja hiili–hiilisidoksia sekä funktionaalisia ryhmiä.
Nokia 5310 (2020)

Nokia 5310 on HMD Globalin maaliskuussa 2020 esittelemä ja julkaisema matkapuhelin, jossa on 2,4 tuuman näyttö. Puhelimessa on S30+-käyttöjärjestelmä, MP3-soitin, FM-radio ja kaksi etukaiutinta. Tallennustilaa on 16 megatavua. Puhelimessa on muistikorttipaikka ja 1 200 milliampeeritunnin akku.
Nokia 8.3 5G

Nokia 8.3 5G on HMD Globalin 19. maaliskuuta 2020 esittelemä ja julkaisema älypuhelin, jossa on Android 10 -käyttöjärjestelmä. Se on HMD Globalin ensimmäinen puhelin, joka tukee 5G-verkkoja.
Puhelimessa on 6,81 tuuman näyttö, jonka tarkkuus on 1 080 × 2 400 pikseliä. Prosessorina on kahdeksanydinprosessori. Tallennustilaa on 64 tai 128 gigatavua ja keskusmuistia kuusi tai kahdeksan gigatavua. Tallennustila on laajennettavissa enintään 400 gigatavun microSD-kortilla. Puhelimessa on neljä takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 64, laajakulmakameran tarkkuus 12, makrokameran tarkkuus kaksi ja syvyyskameran tarkkuus kaksi megapikseliä. Etukameran tarkkuus on 24 megapikseliä. Puhelimessa on 4 500 milliampeeritunnin akku, joka tukee 18 watin latausta. Sormenjälkitunnistin on sijoitettu laitteen kyljessä olevaan virtapainikkeeseen.
Nokia 1.3

Nokia 1.3 on HMD Globalin 19. maaliskuuta 2020 esittelemä ja julkaisema älypuhelin, jossa on Android 10 Go Edition -käyttöjärjestelmä.
Puhelimessa on 5,71 tuuman näyttö ja neliydinprosessori. Tallennustilaa on 16 gigatavua ja keskusmuistia on yksi gigatavu. Tallennustila on laajennettavissa enintään 400 gigatavun microSD-kortilla. Takakameran tarkkuus on kahdeksan megapikseliä ja etukameran viisi megapikseliä. Puhelimessa on 3 000 milliampeeritunnin akku.
Nokia 5.3

Nokia 5.3 on HMD Globalin 19. maaliskuuta 2020 esittelemä ja julkaisema älypuhelin, jossa on Android 10 -käyttöjärjestelmä.
Puhelimessa on 6,55 tuuman näyttö ja kahdeksanydinprosessrori. Siinä on tallennustilaa 64 tai 128 gigatavua ja keskusmuistia kolme, neljä tai kuusi gigatavua. Tallenustila on laajennettavissa enintään 512 gigatavun microSD-kortilla. Laitteessa on neljä takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 13, laajakulmakameran viisi ja makro- ja syvyyskameran tarkkuus kaksi megapikseliä. Puhelimen etukameran tarkkuus on kahdeksan megapikseliä. Lisäksi puhelimessa on sormenjälkitunnistin ja 4 000 milliampeeritunnin akku, joka tukee 10 watin latausta.
Norjan kansanterveyslaitos

Norjan kansanterveyslaitos (; lyhennys FHI) on Norjassa toimiva valtiollinen tutkimus- ja kehittämislaitos. Se toimii Norjan terveys- ja hoivapalvelujen ministeriön alaisuudessa. Laitoksen toimipisteet sijaitsevat Oslossa ja Bergenissä. Vuonna 2018 laitoksen palveluksessa oli noin 870 henkeä (kokoaikaisina henkilötyövuosina) ja vuosibudjetti oli 1,7 miljardia Norjan kruunua. Laitos on toistuvasti esillä myös suomalaisissa tiedotusvälineissä erilaisten terveysuutisten johdosta, muun muassa kulkutauteihin (esimerkiksi zikavirus, pernarutto, sikainfluenssa, tai koronavirus), norjalaisen lohen syönnin rajoituksiin tai nuuskan haittavaikutuksiin liittyen. 
Laitosta johtaa lääketieteen tohtori, pääjohtaja Camilla Stoltenberg, joka on toiminut myös Bergenin yliopiston professorina. Toiminta on organisoitu neljään toimialaan: Terveyspalvelut, Infektioiden hallinta ja ympäristöterveys, Terveysdata ja digitaalisaatio sekä Psyykkinen ja fyysinen terveys.
Victoria Martensin murha

Victoria Martens (23. elokuuta 2006 – 24. elokuuta 2016) oli yhdysvaltalainen 10-vuotias pikkutyttö, joka joutui äitinsä, tämän miesystävän ja miesystävän serkun murhaamaksi New Mexicossa 24. elokuuta 2016. Victorialla oli ollut syntymäpäivä murhaa edeltävänä päivänä. Hänelle järjestettiin julkiset hautajaiset lokakuussa 2016. Tyttöä on muistettu sosiaalisessa mediassa "oikeutta Victorialle" -tunnuksella.
Taustaa.
Victorian äiti, tuolloin 35-vuotias Michelle Martens käytti metamfetamiinia. Martensin kerrotaan parittaneen lapsiaan miehille seksiä varten. Raiskausten aikana Michelle oli vain seurannut vierestä Victorian kärsimystä, koska hän "nautti katselemisesta", kuten hän oli kertonut poliiseillekin. Michelle ei siis tehnyt tätä rahan takia. Lisäksi hänellä oli rikostausta ja huumeongelma.
Victorian murha.
Victoria sai surmansa 24.8.2016. Michelle oli pistänyt häneen metamfetamiinia. Aineen oli tarkoitus rauhoittaa hänet. Tämän jälkeen Michellen miesystävä Fabian Gonzales oli raiskannut tytön samalla, kun Michelle oli pitänyt kättään tytön suulla. Victoriaa myös kuristettiin ja Gonzalesin serkku Jessica Kelley puukotti häntä. Lopulta Gonzales ja Kelley paloittelivat Victorian ruumiin ja sytyttivät sen tuleen kylpyammeessa. Ruumis paloi yhä poliisien tullessa paikalle.
Raaka murha paljastui, kun Michelle ja Gonzales koputtelivat yöllä naapureidensa oviin. Molemmat olivat veren peitossa. Kaikki kolme tekijää vangittiin murhasta epäiltyinä.
Alonso de Ercilla

Alonso de Ercilla y Zúñiga (1533–1595) oli espanjalainen runoilija, sotilas ja hovin jäsen.
Ercilla oli vanhaa aatelia ja tuli Kaarle V:n neuvoston jäseneksi ja infantti Filipin hovipojaksi. Hän seurasi sittemmin Kaarle V:tä tämän matkoilla Euroopassa 1547–1551 ja kävi tämän kanssa Englannissa 1554. Pian sen jälkeen Ercilla osallistui espanjalaisten sotaretkeen araukaanikapinallisia vastaan Chilen rannikolla, taisteli seitsemässä verisessä taistelussa ja päätti kuvata näitä taisteluja eeppisessä runoelmassa (aloitettu noin 1558). Hän kirjoitti öisin leirissä pienille paperilapuille ja nahkapalasille, ja hänen kuvauksissaan kuuluu eletty elämä. Runoelman nimi on "Araucana". Ensimmäinen osa kuvaa kapinan puhkeamista espanjalaisten ja intiaanien kertoman mukaan siihen ajanjaksoon asti, jolloin hän itse joutui osallistumaan sotaretkeen. Yksitoikkoisuutta välttääkseen hän toisessa ja kolmannessa osassa (1578, 1590) kutoo kertomukseen romanttisia episodeja ja näkyjä. Jättäen sodan kuvauksen kesken hän viimeisessä osassa kertoo Eurooppaan palaamisensa syyt ja kuvaa matkojaan Euroopassa. Eepos on myöhemminkin herättänyt runollista mielenkiintoa.
Barthold Anders Ennes

Barthold Anders Ennes (1764–1841) oli ruotsalainen historiallinen kirjailija. Hän osallistui upseerina an 1788–1790, oli mukana Pommerissa 1806–1807 ja Norjassa 1808. Hän julkaisi muun muassa "Underrättelser om Finnheden" (1809), "Biografiska minnen af konung Carl XII:s krigare" (1818–1819).
Johann Jacob Engel

Johann Jacob Engel (1741–1802) oli saksalainen kirjailija, professori, Preussin taideakatemian jäsen ja prinssi Friedrich Wilhelmin opettaja. 
Engelistä tuli myöhemmin Berliinin kansallisteatterin johtaja. Hänen huvinäytelmänsä joutuivat pian unohduksiin. Muita teoksia ovat "Ideen zu einer Mimik" (1785, näköisp. 1968), joka sisältää huomionarvoisia näkökohtia, "Der Philosoph für die Welt" (1775–1800), jossa Engel alkavaa Sturm und Drang -suuntaa vastustaen puolusti moralisoivaa runoutta ja järkeilevää realismia. Lisäksi hän on kirjoittanut romaanin "Herr Lorenz Stark" (1795), jota aikoinaan ihailtiin.
Viilaaminen

Viilaaminen on lastuavaa työstöä joka tarkoittaa esimerkiksi sahaamalla tai leikkaamalla työstettyjen kappaleiden viimeistelyä viilalla. Materiaaleina voi olla teräs, alumiini tai puu. Viiloja voidaan jaotella poikkileikkauksen mukaan kuten: litteä, pyöreä, puolipyöreä, nelikulmainen tai kolmikulmainen viila. Myös hammastuksen suhteen voidaan jaotella, kuten: raspihakkuinen viila. Viilattava kappale tulee kiinnittää tukevasti esimerkiksi ruuvipuristimeen.
Viila leikkaa ainoastaan työnnettäessä.
Ruotsin kansanterveysvirasto

Ruotsin kansanterveysvirasto () on Ruotsissa toimiva valtiollinen, kansanterveyteen keskittyvä asiantuntijalaitos ja viranomainen. Se toimii Ruotsin sosiaaliministeriön alaisuudessa. 
Virasto perustettiin vuoden 2014 alussa yhdistämällä kaksi silloista valtionlaitosta (Smittskyddsinstitutet ja Statens folkhälsoinstitut). Lisäksi kansanterveysvirastoon liitettiin suuri osa sosiaaliministeriön ympäristöterveyden ja ympäristö- ja kansanterveysraportoinnin toiminnoista. Vuoden 2019 lopussa viraston palveluksessa työskenteli 540 ihmistä. Naisten osuus on lähes kolme neljäsosaa. Ruotsin kansanterveysviraston toimipisteet sijaitsevat Solnassa (419 työntekijää) ja Östersundissä (121 työntekijää). Solnan toimipiste on aivan Euroopan tautienehkäisy- ja -valvontakeskuksen (ECDC) naapurustossa, joten Kansanterveysvirasto tekee tiivistä yhteistyötä ECDC:n samoin kuin Maailman terveysjärjestön (WHO) kanssa.
John Francis Wade

John Francis Wade (n. 1711 – 16. elokuuta 1786 Lancashire, Englanti) oli englantilainen nuottienkopioija. Hänet tunnetaan joululaulun Adeste fideles tekijänä.
Elämänvaiheet ja työ.
Waden elämästä tiedetään vähän. Hän on syntynyt Englannissa. Hän lienee opiskellut Bornhemissa, Flanderissa dominikaanisessa yliopistossa ja oppinut siellä nuottien kopioimisen taidon. Roomalaiskatolinen Wade muutti Ranskaan Englannista katolisten syrjinnän takia Hän opetti musiikkia englanninkielisessä yliopistossa Douaisissä, kopioi nuotteja käsin ja lauloi varakkaiden perheiden yksityiskappeleissa. Hän julkaisi 1751 lalukokoelman "Cantus Diversi pro Dominicis et Festis per annum." Hän palasi kuitenkin Englantiin. Hänen oletetaan olleen jakobiittien kannattja ja toivoneen Stuart-suvun palauttamista Englannin valtaistuimelle. 
Hän on vaikuttanut toiminnallaan gregoriaanisen laulun elpymiseen 1700-luvulla. Hän toimitti käsinkirjoitettuja messukirjoja joista osa myös painettu. Palattuaan Englantiin hänen musikaalinen vaikutuksensa oli melko laajaa. Hänellä oli yhteyksiä katolisten maiden suurlähetystöjen kappelien muusikoihin. Nämä kappelit olivat Englannissa paikkoja, joissa katolista uskontoa voitiin harjoittaa. Niissä on hänen kopioimansa laulut olleet ahkerassa käytössä. Hän oli kirjeenvaihdossa säveltäjä Samuel Wesleyn kanssa 
Adeste fideles.
Waden tuotannosta tunnetaan vain joululaulu Adeste fideles, joka on säilynyt Waden allekirjoittamana käsikirjoituksena noin vuodelta 1743. Wade lienee kirjoittanut vain laulun 1.–4. säkeistöt. Englanninkielisissä kokoelmissa on laulussa jopa kahdeksan säkeistöä. Virren 5. säkeistö on ranskalaisen papin ja myöhemmin Versaillesin piispan Étienne Jean F. Borderiesin 1822 kirjoittama. Hän kirjoitti siihen kaikkiaan kolme lisäsäkeistöä ja Englannissa siihen lisättiin vielä 1800-luvun puolivälissä kahdeksas säkeistö, joka liittyi aiheeltaan loppiaiseen. 
Waden laulua on tulkittu myös poliittisena kannanottona. Wade tuki jakobiineja ja kun prinssi Charles Edward syntyi 1720, heräsi toivo katolisen kirkon toiminnan elpymisestä Englannissa. Prinssin syntymäpäivä, 20. joulukuuta antoi aiheen häntä kunnioittavien runojen kirjoittamiseen. Joissakin käsikirjoituksissa "Adeste Fideles" on sijoitettu esirukouksen kuninkaan puolesta jälkeen. siten voitiin teksti ”regem angelorum” (enkelten kuningas) tulkita ”regem anglorum” (englantilaisten kuningas). 
Laulun sävelmä on vanhimmissa käsikirjoituksissa sarabanden tapaisena kolmijakoisena sävelmänä. Vuodelta 1782 on sävelmän nykyinen, kaksijakoinen sävelmämuoto säilynyt painettuna "An Essay on the Church Plain Chant" kokoelmassa, jonka julkaisi Samuel Webbe mahdollisesti yhdessa Waden kanssa. Sävelmä levisi nopeasti ja jo 1820-luvulla siitä oli 250 julkaisua ja parikymmentä erilaista variaatiota.
Laulu on julkaistu suomeksi useissa laulukirjoissa. Sen vanhin suomennos ”Nyt riemuiten tänne kiiruhusti tulkaa” on vuodelta 1892.
Adeste fideles suomenkielisissä virsikirjoissa.
Suomen ev. kirkon virsikirja
Ruotsin kirkon virsikirja 
Seurakunta laulaa 
Cantemus
Suunnistuksen Euroopan-mestaruuskilpailut 2010

Suunnistuksen Euroopan-mestaruuskilpailut 2010 järjestettiin 27. toukokuuta – 6. kesäkuuta Bulgarian Primorskossa. Sekä miehet että naiset kilpailivat kolmella henkilökohtaisella matkalla ja viestissä. Sveitsi voitti viisi kultamitalia, Ruotsi kaksi ja Venäjä yhden.
Pir vo vremja tšumy

Pir vo vremja tšumy (, ”Pidot ruton aikaan”) on Aleksandr Puškinin yksinäytöksinen pienoistragedia. Hän kirjoitti sen syksyllä 1830 Boldinossa koleraepidemian raivotessa Venäjällä.
César Cui sävelsi näytelmän pohjalta samannimisen oopperan vuonna 1900.
Näytelmän nimestä on tullut lentävä lause ja paljon käytetty metafora venäjässä ja muissakin kielissä.
Half Nelson

Half Nelson on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, jonka on ohjannut Ryan Fleck. Sen pääosia esittää Ryan Gosling, Shareeka Epps ja Anthony Mackie. Elokuvan musiikit on säveltänyt kanadalainen bändi Broken Social Scene. Ryan Gosling sai roolistaan parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden.
Iven C. Kincheloe Jr.

Iven Carl Kincheloe Jr. (2. heinäkuuta 1928 – 26. heinäkuuta 1958) oli yhdysvaltalainen hävittäjälentäjä sekä koelentäjä. Detroitissa Michiganissa syntynyt "Kinch" oli Korean sodan hävittäjä-ässä ja avaruuslennon pioneeri. Hän sai surmansa Kaliforniassa Edwardsin lentotukikohdan lähettyvillä lentäessään taisteluharjoituksen aikana matalalla. Onnettomuuden sattuessa Kincheloe lensi Lockheed F-104 Starfighteria, joka on suihkumoottorikäyttöinen hävittäjäkone. Vaikkakin koneen heittoistuin oli tarkoitettu toimimaan 0-lentonopeudella ja 0-korkeudella, se ei riittänyt pelastamaan häntä.
Kincheloe valmistui Purduen yliopistosta Indianasta luonnontieteiden kandidaatiksi ("Bachelor of Science") ilmailun tekniikkaan perehtyneenä vuonna 1949. Hän koelensi Century Series -sarjan koneita sekä Bell X-1:tä ja Bell X-2:ta. Ennätyslento tapahtui 7. syyskuuta 1956, jolloin X-2 -rakettikone laukaistiin korkealla, 8 800 metrissä, erikoismuunnellun B-50 -pommikoneen alta. Kincheloe oli nimetty seuraavan merkittävän "X-sarjan" koekoneen X-15:n pilottien henkilökuntaan, mutta ehti kuolla näitä tehtäviä ennen. Iven Kincheloe oli radioyhteydessä pilotti-toveriinsa Mel Aptiin, kun hänen X-2 -koneensa hajosi, mikä sekin tapahtui Edwardsin lentotukikohdan lähistöllä.
Korean sodassa Kincheloe taisteli luutnantin arvoisena F-86 Sabre -hävittäjällään ja sille "Ivan" -lempinimen antaneena, pudotti vastustajan viisi MiG-15 -suihkukonetta. Lockheed P-80 Shooting Star oli myös eräs lentämänsä konetyyppi. Yhteensä Kincheloe lensi 101 lentotoimitehtävää ja saavutti 10+11 ilmavoittoa (tuhotut/vaurioitetut viholliskoneet). X-2:lla Kincheloe ylitti 3 000 km/h lentonopeuden sekä myös 38 000 metrin lentokorkeuden, joka ylitti amerikkalaisen määritelmän avaruuden rajasta (&gt;30 km). Hänen lempinimekseen muodostuikin "Amerikan ensimmäinen avaruusmies".
30-vuotiaana kuollut Kincheloe oli kahden lapsen isä, kuten oli myös Mel Apt. Hänen tyttärensä Jeanine syntyi kuoleman jälkeisesti ja poikansa Iven C. III on nimikaima. Useilla tunnustuspalkinnoilla, kuten Air Medalilla, Silver Starilla ja The Legion of Meritillä sekä Distinguished Flying Crossilla pronssisin tammenlehvin palkittu Kincheloe on haudattu Arlingtonin sotilashautausmaalle.
Suunnistuksen Euroopan-mestaruuskilpailut 2018

Suunnistuksen Euroopan-mestaruuskilpailut 2018 järjestettiin 6.–13. toukokuuta Sveitsissä. Sekä miehet että naiset kilpailivat kolmella henkilökohtaisella matkalla ja viestissä, ja lisäksi ohjelmaan kuului sekajoukkueiden sprinttiviesti. Sveitsi voitti viisi kultamitalia, kun miesten sprintissä kaksi sveitsiläistä sai tasatuloksella kultamitalin, Norja ja Ruotsi kaksi sekä Suomi yhden.
Tulokset.
Miehet.
Sprintti (4,2 km).
6. toukokuuta
Keskimatka (5,4 km).
9. toukokuuta
Pitkä matka (14,9 km).
13. toukokuuta
Viesti.
12. toukokuuta
Naiset.
Sprintti (3,8 km).
6. toukokuuta
Keskimatka (4,3 km).
9. toukokuuta
Pitkä matka (11,3 km).
13. toukokuuta
Viesti.
12. toukokuuta
Sekakilpailu.
Sprinttiviesti.
10. toukokuuta
Zager &amp; Evans

Zager &amp; Evans oli yhdysvaltalainen, Nebraskan Lincolnissa perustettu folkrock-duo, jonka jäsenet olivat Denny Zager ja Rick Evans. Duo tunnetaan vuoden 1969 hitistään ”In the Year 2525”. Se oli duon ainoa hitti sekä Yhdysvalloissa että Britanniassa, joissa molemmissa se nousi listaykköseksi. Zager &amp; Evans on samalla ainoa esittäjä, joka on noussut sekä Yhdysvaltain että Britannian listaykköseksi, mutta jonka mikään muu kappale ei ole saavuttanut kummassakaan maassa listasijoitusta. 
Zager &amp; Evans julkaisi myös muutaman albumin, joista viimeinen oli vuonna 1971 ilmestynyt "Food for the Mind".
Denny Zager on sittemmin valmistanut kustomoituja Zager-kitaroita Nebraskan Lincolnissa.
Intiananamirta

Intiananamirta ("Anamirta cocculus") on kilpikiertokasveihin kuuluvan anamirtojen suvun ainoa laji.
Ulkonäkö ja koko.
Intiananamirta on puuvartinen köynnöskasvi eli liaani, jonka lehdet ovat kaljuja ja herttamaisia. Kasvilla on suuret, roikkuvat terttumaiset kukinnot, joissa on 9–12 verholehteä eikä lainkaan terälehtiä. Heteitä on yli kymmenen, emejä kolme. Hedelmä on luumarja.
Kasvin kromosomiluku on 2n = 24.
Levinneisyys.
Intiananamirta kasvaa luonnonvaraisena Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa Intiassa, Sri Lankassa, Thaimaassa, Indonesiassa, Papua-Uusi-Guineassa ja Filippiineillä.
Ainesosat.
Päihteenä käytetyn intiananamirran varsi ja juurakko sisältävät lukuisia alkaloideja, kuten berberiiniä, palmatiinia, magnofloriinia ja kolunibamiinia. Siemenet puolestaan sisältävät pikrotoksiinimyrkkyä, jota käytetään farmasiassa.
Anamirtojen kuivattuja ja murskattuja hedelmiä kutsuttiin aiemmin nimellä "Kokkel" tai "Kokkelskörner". Niitä käytettiin kalastuksessa: veteen heitettynä hedelmät huumasivat kalat, jolloin ne voitiin poimia käsin (tästä tulee myös kasvin englanninkielinen nimi "Fish Berries"). Samaan tarkoitukseen on Suomessa käytetty ukontulikukkaa ("Verbascum thapsus").
Aminokinoliini

Aminokinoliinit ovat kinoliinin aminojohdannaisia. Niiden tärkein käyttö on malarialääkkeinä. 
4-aminokinoliini.
4-aminokinoliini on kinoliinin 4-aminojohdannainen. Sen johdannaisia käytetään ennen muuta malarialääkkeinä 
Näitä ovat amodiakiini, klorokiini ja hydroksiklorokiini. 
Näitä käytetään myös astman hoitoon, mikrobilääkkeinä bakteereja, viruksia ja sieniä vastaan, sekä tulehdusten rauhoittamiseen.
8-aminokinoliini.
8-aminokinoliini on kinoliinin 8-aminojohdannainen. Se on rakenteellisesti analoginen 8-hydroksikinoliinin kanssa. 8-aminokinoliinin typpiatomit sijaitsevat sopivasti metallikompleksien muodostamisen kannalta. Tämän takia 8-aminokinoliinin johdannaisia käytetään orgaanisessa synteesissä.
8-aminokinoliinin johdannaisista primakiinia, tafenokiinia ja pamakiinia käytetään tai on käytetty malarialääkkeinä.. 
Primakiinia käytetään maailmanlaajuisesti tiettyjen "Plasmodium vivax"- ja "Plasmodium ovale"-loisten aiheuttamien malariamuotojen hoitoon. Pamakiini on vähemmän tehokasta ja myrkyllisempää kuin primakiini, joten sen käyttöä ei enää suositella. Tafenokiini on 2018 otettu käyttöön yhdysvalloissa "Vivax"-malarian häätämiseen kerta-annoksella.
Edvard Johannes Antell

Edvard Johannes (Johan) Antell (22. maaliskuuta 1852 Viipuri – 23. heinäkuuta 1926 Brooklyn) oli suomalaissyntyinen yhdysvaltalainen toimittaja.
Antellin vanhemmat olivat senaattori Samuel Henrik Antell ja Fanny Alexandra Helena Wallenius. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingfors privatlyceumista vuonna 1873 ja opiskeli oikeustieteitä Helsingin yliopistossa. Antell siirtyi vuonna 1885 Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli aluksi newyorkilaisen siirtolaistoimiston virkailijana. Antell toimitti "Finska Amerikanaren" -sanomalehteä vuosina 1896–1924. Hän oli yksi suomenruotsalaisen siirtolaisyhteisön keskeisiä henkilöitä.
TIP TIG

TIP TIG on TIG-hitsauksen tapainen hitsausmenetelmä. Siinä lisäaine syötetään lankana. Lisäksi menetelmään kuuluu langan ja edelleen hitsisulan värisyttäminen syötön edestakaisin liikkeellä. Lisäksi lisäainelangan kautta syötetään toisiovirta hitsaustapahtumaan.
TIP TIG mahdollistaa TIG:iä nopeamman hitsauksen. Langan ja hitsisulan värisyttäminen mahdollistaa nopeamman langansyötön ja suuremman virran käytön.
TIP TIG:in keksi ja patentoi itävaltalainen insinööri Siegfried Plasch vuonna 1999. Menetelmän nimessä TIP tulee saksasta "Technologie Ingenieur Plasch" engl. "Technology of Engineer Plasch" suom. "Insinööri Plaschin tekniikka". TIG taasen tulee TIG:in tapaan engl. sanoista "Tungsten Inert Gas" eli wolframi inertti kaasu.
Carl Hederstierna

Carl Hederstierna () oli ruotsalainen virkamies ja poliitikko.
Hederstierna oli Oikeistopuolueen (nyk. Maltillinen kokoomus) kansanedustajana kiinnostunut erityisesti ulkopolitiikasta ja maanpuolustuksesta. Hänellä oli vahva asema puolueessaan, mutta myös puolueesta riippumattomia mielipiteitä. Vuonna 1920 Hederstierna puolusti ainoana puolueensa valtiopäiväryhmässä Ruotsin liittymistä Kansainliittoon, koska katsoi, että se voisi tarjota suojaa Neuvosto-Venäjää vastaan. Hän nousi ministeriksi Ernst Tryggerin hallitukseen ja toimi Ruotsin ulkoministerinä 19. huhtikuuta – 11. marraskuuta 1923.
29. lokakuuta 1923 Hedestierna esitti lehtikustantajien illallisella, että Ruotsin tulisi solmia sotilasliitto Suomen kanssa. Hän korosti, että kertoi vain henkilökohtaisen näkemyksensä eikä aika ollut kypsä ajatuksen toteuttamiselle, mutta puheesta syntyi silti poliittinen kriisi. Hederstiernan ehdotus sai suurta huomiota ja herätti yleistä tyytyväisyyttä Suomessa, jossa puhe lisäsi maan pohjoismaisen suuntautumisen kannatusta. Ruotsissa oppositio aloitti puheen johdosta hallitusta kohtaan rajun lehdistökampanjan ja Hederstiernan ministerikollegat painostivat hänet eroamaan. Hederstierna erosi katkerana todeten, että on liian vanha mukautumaan ihmisiin, jotka eivät halua itse olla mitään mieltä, vaan odottavat lehdistön merkkejä.
Izumi-Sano

Izumi-Sano () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Osakan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin lounaisosassa Osakanlahden rannikolla. Etelässä se ulottuu Izumivuorille ja rajautuu Wakayaman prefektuuriin. Kaupungista johtaa silta tekosaarelle rakennetulle Kansain kansainväliselle lentoasemalle, joka on vaikuttanut voimakkaasti sen kehitykseen. Kaupunkiin kuuluu myös osa lentoasemasaaresta. Izumi-Sanossa on 100 339 asukasta (helmikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 56,51 neliökilometriä.
Kaupungin ydinaluetta on Sano, joka kehittyi keskiajalla Kumanoon johtavan Kumano-kaidō-tien varren markkinapaikkana. Myöhemmin Edo-kaudella se tunnettiin etenkin puuvillan, sokerin ja lannoitteena käytetyn kalan kaupasta. Meiji-restauraation jälkeen sinne syntyi tekstiiliteollisuutta, erityisesti pyyhkeiden tuotantoa, muuta valmistavaa teollisuutta ja 1960-luvulta lähtien myös suurimittakaavaista elintarviketeollisuutta. Maaseutumaisilla alueilla viljellään riisiä, vihanneksia ja hedelmiä. Kaupunkioikeudet Sanolle myönnettiin vuonna 1948, jolloin se muutti nimensä Izumi-Sanoksi. Kansain kansainvälisen lentoaseman ja sinne johtavien moottoritie- ja rautatieyhteyksien valmistuttua vuonna 1994 kaupunki on toiminut porttina lentoasemalta saapuvalle liikenteelle.
Izumi-Sanon rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Kinunakivuorelle rakennettu Shippōryū-jin temppeli, Hinen pyhäkkö ja Jigen-inin temppeli, jonka vuonna 1271 valmistunut päähalli on valittu yhdeksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista ja "tahōtō"-pagodi kansallisaarteeksi. Izumi-Sanoa palvelevat JR Nishi-Nihonin Hanwa-linja ja Kansain lentoasemalinja sekä Nankai-rautateiden Nankai-päälinja ja Nankain lentoasemalinja.
Ravi Shankar (uskonnollinen johtaja)

Ravi Shankar (s. 13. toukokuuta 1956) on intialainen guru, joka tunnetaan meditaatiota edistävän Art of Living -säätiön perustajana. Hän on saavuttanut tunnustusta tekemästään rauhantyöstä. Hän on myös toiminut pääministeri Narendra Modin uskonnollisena neuvonantajana. Hänestä käytetään usein nimitystä Shri Shri Ravi Shankar, jossa on kahdesti kunnioitusta ilmaiseva shri-termi.
Shankar opiskeli nuoruudessaan vedalaisia kirjoituksia ja fysiikkaa. Hän perusti Art of Living -säätiön vuonna 1981. Osana rauhantyötään hän on muun muassa neuvotellut Sri Lankan tamilitiikerien johtajien kanssa vuonna 2009. Vuonna 2015 hän matkusti Kuubaan tapaamaan FARC-sissien johtajia ja opettamaan heille meditaatiota. Vuotta myöhemmin hän väitti yrittäneensä ottaa yhteyttä Isis-terroristijärjestöön, joka vastasi hänen yhteydenottoonsa lähettämällä valokuvan mestatusta ruumiista. Hän on läheisissä väleissä Narendra Modin kanssa. Shankar ilmoitti vuonna 2013, että hänen mielestään vuonna 2002 tapahtuneet Gujaratin mellakat, jotka tapahtuivat Modin ollessa osavaltion pääministeri tulisi unohtaa, koska Modi oli kokematon silloin. Modin ollessa pääministeri hän ilmaisi tukensa vuoden 2016 seteliuudistukselle. Hän on myös osallistunut Modin aloittamaan puhtauskampanjaan. 
Tunnustuksia.
Mongolia palkitsi hänet vuonna 2006 korkeimmalla kunniamerkillään Intian ja Mongolian välisen ystävyyden edistämisestä. Kolumbian myönsi hänelle maansa korkeimman siviilipalkinnon Orden de la Democracia Simon Bolivarin vuonna 2015 kiitoksena hänen rauhantyöstään. Samoihin aikoihin hänelle myönnettiin myös Perun korkein kunniamerkki Medalla de la Integracion en el Grado de Gran Oficial. 
Intian hallitus myönsi hänelle Padma Vibhushan -palkinnon tammikuussa 2016. Myöhemmin samana vuonna hän vastaanotti Simon Wiesenthal -keskuksen palkinnon uskontojen välisen suvaitsevaisuuden edistämisestä. Shankar on väittänyt, että hänelle on tarjottu Nobel-palkintoa, mutta hän kieltäytyi koska uskoo työhön eikä kunniamerkkeihin. Samassa yhteydessä hän aiheutti kohua kritisoimalla "16-vuotiaan tytön" Malala Yousafzain palkitsemista, mikä hänen mukaansa laski nobelin arvoa.
Bolšoje Boldino

Bolšoje Boldino (ven. Большое Болдино) on kylä Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Kylän maat kuuluivat yli neljä vuosisataa Puškinien aatelissuvulle.
Carl von Diederichs

Carl Gustaf Adolf Johannes von Diederichs (16. lokakuuta 1879 Hämeenlinna – 26. heinäkuuta 1952 Pori) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Carl von Diederichsin vanhemmat olivat postiekspeditööri Johan Fredrik Diederichs ja Maria Wilhelmina Grönroos. Hän kävi kuusi luokkaa oppikoulua ja opiskeli kaksi vuotta farmasiaa.
Diederichs työskenteli "Fredrikshamns Tidningin" toimittajana ja päätoimittajana vuosina 1903–1905, "Wiborgs Nyheterin" toimittajana vuonna 1905, "Östra Finlandin" päätoimittajana vuonna 1906 ja "Wasa-Postenin" päätoimittajana vuonna 1907. Vuodesta 1907 aina kuolemaansa saakka hän oli porilaisen "Björneborgs Tidningin" päätoimittaja. Työnsä ohella Diederichs toimi Porin Vanhan Säästöpankin tarkastajana ja prokuristina vuosina 1913–1943.
Diederichs osallistui aktiivisesti Porin yhdistys- ja kulttuurielämään. Hän oli muun muassa Ruotsalaisen kansanpuolueen paikallisosaston puheenjohtaja sekä Porin kaupunginkirjaston, Porin Näyttämön sekä Porin Taide- ja Taideteollisuusyhdistyksen johtokuntien jäsen. Diederichs kuului Suomen Sanomalehtimiesten Liiton hallitukseen vuosina 1921–1923.
Diederichs oli tunnettu juhla- ja tilapäisrunoilija. Hänen nimimerkkejään olivat Gallus ja Göran Svenske. Diederichs julkaisi yhden runokirjan ja muutamia historiikkeja.
Vuorirantaseppä

Vuorirantaseppä ("Hypnoidus consobrinus") on seppien (Elateridae) heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Vuorirantaseppä muistuttaa hyvin paljon vähärantaseppää ("Hypnoidus rivularius"), vaikka onkin väritykseltään sitä hieman tummempi. Etuselkä on myös vähärantaseppää suurempi, samoin kuin peitinsiipien pituus verrattuna etuselkään. Vuorirantasepän levinneisyysalue kattaa alueita Keski-Euroopasta aina Ruotsin ja Norjan Lappiin asti. Suomesta lajia ei ole koskaan havaittu. Lajin elinympäristöjä ovat alankoalueet jokien läheisyydessä. Se menestyy sekä kuivassa että kosteassa ympäristössä.
Alfred Worden

Alfred Worden (7. helmikuuta 1932 – 18. maaliskuuta 2020) oli yhdysvaltalainen Nasan astronautti. Worden kuului Apollo 15:n miehistöön.
Bieliny Poduchowne

Bieliny Poduchowne on kylä Bielinyn kunnassa Kielcen piirikunnassa, Świętokrzyskien voivodikunnassa Puolassa. Kylä sijaitsee noin 3 kilometrin päässä Bielinyn kunnan hallintokeskuksesta, Bielinyn kylästä. Siellä asuu noin 1 000 henkilöä.