tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hammarlandin kirkko

Hammarlandin kirkko () eli Pyhän Katariina Aleksandrialaisen kirkko () on Hammarlandissa Ahvenanmaalla sijaitseva keskiaikainen punagraniittinen harmaakivikirkko. Kirkon runkohuone on rakennettu 1300-luvun alkupuolella. Yksilaivaisen kirkkosalin harmaakivestä tehty holvaus on saatettu tehdä joitain vuosikymmeniä seinien muuraamisen jälkeen, mikä saattaa johtua 1400-luvun alussa sattuneesta palosta. Tyypiltään ruoteettomat ristiholvit koristeltiin 1460-luvulla kasviaiheisin koristeellisin kalkkimaalauksin. Kirkko on pyhitetty Katariina Aleksandrialaiselle.
Vuoden 1837 korjauksessa muun muassa suurennettiin runkohuoneesta kirkon kuoriin johtavaa holviaukkoa. Samalla myös peitettiin keskiaikaiset kalkkimaalaukset. Näin tehtiin myös monissa muissa uskonpuhdistusta edeltävältä ajalta peräisin olleissa kirkoissa. Seinämaalaukset restauroitiin esiin vuosina 1913 ja 1960 tehdyissä korjauksissa.
Kirkossa on istumapaikat 350 henkilölle. Kirkon urut ovat peräisin vuodelta 1977 ja ne on rakentanut Hans Heinrich. Alttaritaulu on R. W. Ekmanin 1869 maalaama "Kristuksen kirkastus". Kirkossa on kalkkikivinen kastemalja, jonka arvellaan olevan peräisin 1200-luvulta, joitakin 1400-luvulta peräisin olevia puuveistoksia sekä vuodelta 1650 saarnatuoli ja suunnilleen samanikäinen ns. piispanpenkki. Kirkon kaksi kelloa ovat vuosilta 1778 ja 1883. 
Kaksi saatananpalvojiksi itseään kutsunutta nuorta tyttöä yritti polttaa kirkon polttopulloin 25. helmikuuta 2010. Kirkon vahingot jäivät vähäisiksi automaattisen palohälytyksen ja paikallisten vapaapalokuntien ripeiden toimien ansiosta.
Kirkon lounaispuolella olevassa metsikössä on rautakauden aikainen kalmisto.
Siipat

Siipat eli varsinaiset lepakot (Vespertilionidae) on suurin ja tunnetuin lepakkojen (Chiroptera) heimo, jonka 300 eri lajia ovat jakaantuneet ympäri maailmaa. Osa näistä on alkuperäisiä Euroopan ja Pohjois-Amerikan asukkaita. Kaikki Suomessa asuvat lepakot kuuluvat siippoihin.
Melkein kaikki siipat ovat hyönteissyöjiä. Poikkeuksena ovat jotkut "Myotis"- ja "Pizonyx"-sukujen lajit, jotka pyydystävät kaloja, ja isommat "Nyctalus"-suvun lajit, joiden tiedetään pyydystävän pieniä varpuslintuja lennosta. Esimerkiksi Euroopan suurin lepakkolaji, jättiläislepakko ("Nyctalus lasiopterus") siirtyy säännöllisesti keväisin ja syksyisin syömään sen elinalueen ohi kulkevia muuttolintuja. Siippojen koko vaihtelee kolmesta sentistä 13 senttiin. 
Nisäkäsnimistötoimikunta ehdotti lajille uutta nimeä "aitolepakot".
Metsäntaka

Metsäntaka (vepsäksi Mecantaga, ) on pieni vepsäläiskylä Soutjärvellä Karjalan tasavallan vepsäläisalueella. Kylä sijaitsee pienen Saraijärven pohjoisrannalla. Kylä kukoisti 1930-luvulla, kunnes se lähes autioitui jatkosodan aikana. Neuvostoaikana kylä tuhoutui lähes täysin ja nykyisin alueella on tullut ekologista uudisasutusta.
Northrop XB-35

Northrop XB-35 oli kokeellinen raskas pommikone, ja ensimmäinen lentävä siipi, joka kehitettiin Yhdysvaltain ilmavoimien käyttöön.
Koneen ensilento oli 25. kesäkuuta 1946.
Konetta valmistettiin muutama prototyyppi, mutta operatiiviseen käyttöön sitä ei koskaan hyväksytty. Samalla periaatteella rakennettiin myöhemmin kokeellinen YB-49. 
Valmistetut prototyypit romutettiin testien jälkeen.
Rauni Ranta

Rauni Kaarina Ranta (oik. Hellström; 4. joulukuuta 1928 Viipuri – 29. tammikuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän oli muun muassa Yleisradion Radioteatterin kuunnelmaklassikon "Knalli ja sateenvarjo" löytäjä ja toinen ohjaaja.
Rauni syntyi musiikkiperheeseen: isä oli säveltäjä Sulho Ranta ja äiti laulaja ja näyttelijä Elli Ranta. Rauni Rannan tie vei teatterikouluun, josta hän valmistui 1949. Ranta työskenteli teatterissa, josta hän löysi puolisonsa näyttelijä Kauko Helovirran. 1970-luvulla Ranta siirtyi Yleisradioon ohjaamaan viihdekuunnelmia. Hänet on haudattu aviomiehensä Kauko Helovirran viereen Malmin hautausmaalle Helsinkiin.
Abruzzo

Abruzzo on alue Keski-Italian itärannikolla. Sitä rajaavat alueet ovat Marche pohjoisessa, Latium lännessä ja lounaassa sekä Molise kaakossa. Idässä Abruzzo rajautuu Adrianmereen. Vuoteen 1963 saakka se oli osa "Abruzzi e Molisen" aluetta yhdessä Molisen kanssa. Sana "Abruzzi" on monikko sanasta Abruzzo ja juontaa juurensa ajalta, jolloin Bourbonit hallitsivat aluetta nimellä "Lähempi Abruzzo" ja "Kauempi Abruzzo".
Alueen pääkaupunki on L'Aquila. Alue on jakautunut neljään provinssiin: L'Aquilaan (pinta-alaltaan suurin), Teramoon, Chietiin (asukasluvultaan suurin) ja Pescaraan, Abruzzon taloudelliseen keskukseen. Nämä neljä maakuntaa muodostuvat 305 kunnasta. Asukkaita alueella on noin 1,3 miljoonaa.
Maantiede.
Alue on kooltaan 10 794 km², josta lähes kaksi kolmasosaa on vuoristoa. Loput alueesta on kukkuloita, jotka laskeutuvat alas kapealle kaistaleelle tasankoa, joka kattaa suurimman osan 129 kilometriä pitkästä Adrianmeren rantaviivasta. Apenniinien vuoristo kulkee läpi Abruzzon, ja alueen korkeimmat kohdat ovat Gran Sasso (2 914 m) ja Maiella Massif (2 795 m). Suurimmat joet ovat Aterno-Pescara, Sangro ja Tronto.
Luonto.
Kolmasosa alueesta on osa kansallispuistoa tai alueellista puistoa. Mm. seuraavat puistot sijaitsevat osittain tai kokonaan Abruzzossa:
Suojelluilla alueilla on harvinaisia eläimiä ja kasveja, kuten ruskeakarhu, susi ja gemssi.
Matkailu.
Alueen luonto on kaunista ja historia laajaa, mutta massaturismi on vasta hiljattain löytänyt tiensä Abruzzoon. Etenkin L'Aquilan ympärillä on pieniä keskiaikaisia kaupunkeja ja linnoja. Vuoristojen ansiosta alueelta löytyy myös laskettelukeskuksia. Alueella tuotetaan viiniä.
Matti Sarapaltio

Matti Tapani Sarapaltio, ”Saara” (12. marraskuuta 1940 Riihimäki – 23. huhtikuuta 2014 Las Palmas, Espanja) oli suomalainen muusikko sekä äänentoistoalan asiantuntija ja yrittäjä, joka erikoistui 1970-luvulta alkaen musiikkifestivaalien ja muiden suurten yleisötapahtumien äänentoistotekniikkaan. 
Sarapaltio rakensi ensimmäisen kuuden watin vahvistimensa levysoitintaan ja viuluaan varten vuonna 1953. Pari vuotta myöhemmin hän rakensi kaikki vahvistimet koululaisyhtyeelle, jossa itse soitti viulua.
Sarapaltio aloitti työuransa Leo Lindblomin yhtyeen saksofonistina. Saksofonia hän soitti monissa muissakin yhtyeissä, joissa säesti muiden muassa Olavi Virtaa. Hän toimi Yleisradiossa äänitarkkailijana kunnes siirtyi Akkuteollisuus Oy:n äänittäjäksi Electrovox-studioille vuonna 1965. 1960-luvun loppupuoliskolla Sarapaltio alkoi rakentaa kotonaan kitara-, basso- ja laulukaappeja ja miksauspöytiä. Vuonna 1968 tätä toimintaa varten hän perusti Audiotronin äänitekniset laboratoriot -yrityksen. Akkuteollisuuden studio lopetti toimintansa vuosikymmenen lopulla.
Vuonna 1973 Sarapaltio lopetti muusikon työt kokonaan ja muutti äänilaitevalmistus- ja vuokrausyrityksensä MS Audiotron Ky:ksi. Samana vuonna hän avasi myymälän Helsingin Ruskeasuolle. Yritys alkoi tuoda Fenderin ja Peaveyn tuotteita maahan sekä hoitaa äänentoisto- ja miksausasioita Pori Jazzissa, Ruisrockissa ja muissa suurissa yleisötapahtumissa. Yhtiötoveriksi tuli diplomi-insinööri Peter Stråhlman, joka oli yrityksessä vuoteen 1980 kunnes perusti oman Studiotec-nimisen saman alan yrityksen.
1980-luvun alussa MS Audiotron työllisti parhaimmillaan 80 vakituista työntekijää ja kymmeniä keikkatyöntekijöitä. Kaksi vuotta Sarapaltio julkaisi myös "Musiikkiuutiset"-lehteä, jonka päätoimittajana toimi Tommi Liuhala. Pikkuhiljaa Sarapaltion yritys lopetti festivaalien äänentoistovuokrauksen ja keskittyi esitystekniikkaan. Yritys toimitti ääntä, valoa ja näyttämötekniikkaa erilaisiin esiintymistiloihin, muun muassa Suomen Kansallisoopperaan.
Vuodesta 1992 yritys oli Audiotron Oy ja vuodesta 1996 se toimi yhden miehen äänentoiston konsulttiyrityksenä. Suuri osa äänentoistoalan ammattilaisista oli jossain vaiheessa ollut Audiotronilla Sarapaltion opissa.
Sarapaltio oli mukana perustamassa musiikkikasvatusta edistävää Musisoi-yhdistystä ja nimitettiin sen työtä jatkavan JaSeSoi-yhdistyksen kunniajäseneksi 1996.
Sarapaltio vietti eläkepäiviään Las Palmasissa ja osallistui siellä asuvien suomalaisten yhdistystoimintaan.
Sarapaltio on haudattu Malmin hautausmaalle Helsinkiin.
Basilicata

Basilicata on hallinnollinen alue Etelä-Italiassa. Siellä on noin 580 000 asukasta. Alueen pääkaupunki on Potenza.
Maantiede.
Basilicata on vuoristoista seutua. Apenniinien eteläisimmät osat ulottuvat Basilicataan. Vulturen alue Basilicatan pohjoisosassa on tuliperäistä – seudulle nimen antanut Monte Vulture on sammunut tulivuori. 
Talous.
Vuorisen maaston takia Basilicata on syrjäistä seutua. Se on myös Italian köyhmpiä alueita: alueen kansantuote on noin 70 prosenttia maan keskimääräisestä tasosta. Taloustilanne on kohentunut muun muassa öljyntuotannon ansiosta. Basilicatan alue on Manner-Euroopan suurin öljyntuotantoalue, jolla tuotetaan 6 prosenttia Italian öljyn tarpeesta ja 69 prosenttia maan öljyn tuotannosta. Kenttien hyödyntäminen alkoi 90-luvulla ja houkutteli useita tehtaita, jotka asettuivat erityisesti Vulturen alueelle. 
Matkailu.
Myös turismi on kasvanut huomattavasti viime vuosina. Materasta on tullut maailmanlaajuisesti tunnettu turistikohde. Sen kivikaudelta asti asutut luolat ovat Unescon maailmanperintökohde.
Club Deportivo Chivas USA

Club Deportivo Chivas USA oli yhdysvaltalainen jalkapalloseura, jonka joukkue pelasi Major League Soccerissa kaudet 2005–2014. Seuran kotistadion oli StubHub Center, joka sijaitsee Carsonin kaupungissa Los Angelesin piirikunnassa Kaliforniassa. Samalla stadionilla pelaa myös toinen Los Angelesin alueen MLS-seura Los Angeles Galaxy. Chivas USA kuului MLS:n läntiseen konferenssiin.
Chivas USA oli lempinimellä Chivas tunnetun meksikolaisen Club Deportivo Guadalajaran sisarseura. Sen omistivat meksikolainen liikemies ja elokuvatuottaja Jorge Vergara ja Antonio Cué Sánchez-Navarro, joka toimi seuran puheenjohtajana. Chivas USA:n kohderyhmänä olivat latinot, erityisesti amerikanmeksikolaiset. Seuran pääkieli oli espanja ja myös monet seuran pelaajista olivat espanjankielisiä.
Chivas USA pääsi MLS:n pudotuspeleihin neljästi ensimmäisen viiden kautensa aikana, mutta putosi sitten läntisen konferenssin hännille ja menetti suosiotaan. MLS osti seuran helmikuussa 2014, ja sen toiminta lakkautettiin kauden 2014 jälkeen. Kaudella 2018 sen korvaa uusi seura Los Angeles FC.
Historiaa.
Seura aloitti MLS:ssä kaudella 2005. Sen ensimmäisenä päävalmentajana toimi kokenut alankomaalainen Thomas Rongen, joka oli aiemmin valmentanut muun muassa D.C. Unitedia ja New England Revolutionia. Rongen joutui kuitenkin väistymään päävalmentajan paikalta huonon alkukauden jälkeen (yksi voitto, yksi tasapeli ja kahdeksan tappiota) ja hänen seuraajakseen palkattiin alankomaalainen Hans Westerhof; Rongen jatkoi kuitenkin edelleen Chivasin urheilutoimenjohtajana. Seuran loppukausikaan ei sujunut erityisen hyvin ja Chivas jäi lopulta koko liigan viimeiseksi.
Kaudella 2006 Chivas USA:n päävalmentajana toimi menestyksekäs yhdysvaltalaisvalmentaja Bob Bradley, jonka valmennuksessa seura sijoittui runkosarjassa läntisen konferenssin kolmanneksi edeten näin ensimmäistä kertaa pudotuspeleihin; seuran pudotuspelitaival katkesi kuitenkin jo puolivälierissä. Kauden jälkeen Bradley jätti seuran valmennuksen tultuaan nimetyksi Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi.
Bradleyn korvaajaksi nimitettiin serbialaissyntyinen, Yhdysvaltain kansalaisuuden myöhemmin saanut entinen jalkapalloilija Preki (oik. Predrag Radosavljević).
Emilia-Romagna

Emilia-Romagna on hallinnollinen alue Pohjois-Italiassa. Se sijaitsee Pojoen eteläpuolella ulottuen Pohjois-Italian poikki Adrianmereltä länteen lähelle Genovanlahtea. 
Emilia-Romagna muodostuu kahdesta historiallisesta maakunnasta: Emiliasta, jonka nimi palautuu antiikin Aemilian alueeseen ja Via Aemiliaan, ja Romagnasta. Siellä on noin neljä ja puoli miljoonaa asukasta. Pääkaupunki on Bologna; muita merkittävimpiä kaupunkeja ovat Parma, Reggio nell'Emilia ja Ravenna.
Talous.
Pääasiallinen elinkeino on pitkään ollut maanviljely, ja alue on myös tunnettu ruokakulttuuristaan. Myös teollisuus ja turismi ovat tärkeitä ja elinvoimaisia.
Hallinnollinen jako.
Emilia-Romagna on jaettu yhdeksään maakuntatason alueeseen: kahdeksaan maakuntaan ja yhteen metropolikaupunkiin:
Galina Višnevskaja

Galina Pavlovna Višnevskaja o.s. Ivanova (, 25. lokakuuta 1926 Leningrad – 11. joulukuuta 2012 Moskova) oli venäläinen sopraano, joka tuli maailmankuuluksi loisteliaan, mutta dramaattisen uransa ansiosta. Hänellä oli tumma ja voimakas ääni, jonka avulla hän toi useisiin rooleihin uutta puhtia.
Laulajanura.
Višnevskajan ensimmäinen rooli oli "Jevgeni Oneginin" Tatjana Moskovan Bolšoi-teatterissa. Tämän jälkeen hän esiintyi useissa rooleissa Venäjällä, Euroopassa ja Yhdysvalloissa. 1960-luvulla Višnevskaja esiintyi kuuluisissa rooleissa muun muassa La Scalassa, Metropolitanissa ja Covent Gardenissa.
Yksityiselämä.
Višnevskaja oli aikoinaan naimisissa kuuluisan venäläisen sellisti Mstislav Rostropovitšin kanssa, ja heillä oli kaksi lasta. Višnevskaja ja hänen puolisonsa joutuivat Neuvostoliitossa epäsuosioon, koska Rostropovitš puolusti julkisesti kirjailija Aleksandr Solženitsynia. He muuttivat Neuvostoliitosta länteen vuonna 1974. Heiltä vietiin Neuvostoliiton kansalaisuus vuonna 1978. He saivat Yhdysvaltojen kansalaisuuden, mutta Neuvostoliiton romahdettua heille myönnettiin jälleen Venäjän kansalaisuus.
Galina Višnevskaja joutui kokemaan Neuvostoliiton kurjuuden. Kirjassaan "Galina: venäläinen tarina" (1984) hän kuvaili kirjavaa elämäänsä ja myös sitä, kuinka hän rakasti Venäjää – kaikesta huolimatta. 
Rostropovitš ja Višnevskaja perustivat vuonna 1991 säätiön, joka huolehtii venäläisten lasten ja nuorten hepatiitti B -rokotuksista.
Junnutonni

Junnutonni on suomalainen vuonna 1991 esitetty visailuohjelma, joka perustui Spede Pasasen kehittämään ohjelmaformaattiin "Kymppitonni". "Junnutonnin" kilpailijoina olivat lapset. "Kymppitonnin" tapaan "Junnutonnin" juontajana toimi Riitta Väisänen.
Kustantaja Paletti julkaisi ohjelmaan liittyvän samannimisen lautapelin.
Liguria

Liguria on hallinnollinen alue Luoteis-Italian rannikolla, Ranskan rajalla. Se on kolmanneksi pienin Italian hallinnollisista alueista. Piemonten hallinnollinen alue sijaitsee siitä pohjoiseen, Emilia-Romagnan ja Toscanan alueet siitä itään. Liguria koostuu neljästä maakuntatason alueesta: kolmesta maakunnasta (Imperia, La Spezia, Savona) ja Genovan metropolikaupungista.
Ligurian rannikko muodostaa Italian Rivieran, luoteessa Liguria ulottuu Alpeille ja koillisessa Apenniineille. Asukkaita on vajaat 1,6 miljoonaa. Pääkaupunki on Genova.
Historia.
Muinaiset liguurit asuttivat Välimeren rannikkoa Rhônejoelta Arnojoelle, mutta myöhemmin keltit – roomalaisittain gallialaiset – saapuivat alueelle synnyttäen galloliguurisen kulttuurin. Varhaisina aikoina aluetta asuttivat myös foinikialaiset, kreikkalaiset ja karthagolaiset. Alue liitettiin virallisesti osaksi Rooman valtakuntaa 200-luvulla eaa. Noin vuodesta 7 eaa. seutu oli osa Regio IX Ligurian aluetta ja noin vuodesta 293 jaa. Alpes Cottiaen provinssia.
Keskiajalla Genova siirtyi hitaasti valta-asemaan suurimmassa osassa Liguriaa ja hallitsi aluetta pitkään lukuun ottamatta paria katkosta 1400- ja 1500-luvuilla, jolloin alue oli Milanon herttuan tai Ranskan valtakunnan alaisuudessa. Vuonna 1796 Ranskan vallankumouksen kenraali Napoleon Bonaparte julisti alueen Ligurian tasavallaksi. Ligurian tasavalta oli kuitenkin lyhytikäinen, ja Ranska yhdisti sen itseensä jo vuonna 1805. Napoleonin sotien loputtua vuonna 1815 Sardinian kuningaskunta siirtyi hallitsemaan aluetta.
Ilmasto.
Alueella vallitsee leuto meri-ilmasto: kesän lämpö jää 25 asteen tuntumaan, ja talvella on harvoin pakkasta muualla kuin sisämaan vuoristoissa. Sadetta voi olla ajoittain hyvinkin paljon; rannan lähellä sijaitsevat vuoristot synnyttävät orografista sadetta, joten Genovassa voi sataa jopa 2 000 mm vuodessa. Muilla alueilla sademäärät ovat normaalia Välimeren tasoa (500–800 mm).
Suuresta väkitiheydestä huolimatta metsät peittävät yli puolet alueesta.
Kulttuuri.
Pesto ja focaccia ovat Ligurian tyypillisiä ruokaerikoisuuksia. Alueella puhutaan italian kielen lisäksi myös liguurin kieltä.
Marche

Marche on hallinnollinen alue Italian keskiosassa. Sen pääkaupunki on Ancona. Alue muodostuu viidestä maakunnasta, joilla ei ole juuri yhteistä historiaa tai kulttuuria, sillä kukkulat ovat erottaneet jokilaaksot ja kapeat rantakaistaleet toisistaan. Suurin joki on Metauro. Marchessa on noin 1,5 miljoonaa asukasta.
Ancona on alueen ainoa varsinainen satama, mutta pienillä paikkakunnilla on harjoitettu kalastusta ja Marchen alueen nuoret miehet ovat tyypillisesti värväytyneet Italian laivastoon.
Molise

Molise on hallinnollinen alue Keski-Italiassa. Vuoteen 1963 saakka se oli osa "Abruzzi e Molisen" aluetta yhdessä Abruzzon kanssa. Alueella on noin 310 000 asukasta, joista osa on etnisesti kroatialaisia tai albanialaisia. 
Molisen pääkaupunki on Campobasso. Muita suuria kaupunkeja ovat Isernia ja Termoli.
Alueella on runsaasti linnoja ja lukuisia luostareita. Campitello Matesen hiihtokeskuskessa on eniten lunta koko Keski- ja Etelä-Italiassa.
Apulia

Apulia (, ) on yksi Italian hallinnollisista alueista maan kaakkoisosassa Adrian- ja Joonianmerten rannikolla. Voidaan sanoa, että Apulian alue kattaa "Italian saappaan korko- ja pohjeosat".
Maantiede.
Apulian erottaa Adrianmeren vastakkaisella rannalla olevasta Albaniasta kapeimmillaan alle sata kilometriä leveä Otrantonsalmi. Alue on varsin alavaa aivan pohjoisimpia osia lukuun ottamatta.
Alueen pääkaupunki ja suurin kaupunki on Bari. Apulia koostuu viidestä maakunnasta ja yhdestä metropolikaupungista, joissa on yhteensä noin 4,1 miljoonaa asukasta:
Muita Apulian kaupunkeja ovat muun muassa Francavilla Fontana, Manduria, Monopoli ja San Giovanni Rotondo.
Historia.
Monet merenkulkijakansat ovat vuosisatojen kuluessa pysähtyneet Apuliassa. Sitä ovat hallinneet kreikkalaiset, roomalaiset, gootit, langobardit, Bysantti, normannit, turkkilaiset ja venetsialaiset. Rooman valtakunnan aikana Apulia oli osa Regio II Apulia et Calabrian aluetta ja myöhemmin Apulia et Calabrian provinssia.
Apulia liittyi Italian kuningaskuntaan 1861. Alueen rakennuskannassa näkyy itäisiä vaikutteita menneiden hallitsijoiden ajoilta.
Talous.
Apulian osuus Italian bruttokansantuotteesta oli vuonna 2016 4,3 prosenttia. Asukasta kohden bruttokansantuote oli 64 prosenttia koko maan keskiarvosta, kolmanneksi alhaisin Calabrian ja Sisilian jälkeen (17 800 € v. 2016). Maatalouden ja palvelusektorin osuus bruttokansantuotteesta oli yli Italian keskiarvon. Teollisuus tuottaa muun muassa elintarvikkeita, tekstiilejä ja huonekaluja. Vuosina 2007–2013 Apulian talouskasvu oli nopeampaa kuin muualla Etelä-Italiassa.
Apulia on Italian tuottoisimpia viinintuotantoalueita, jolla tuotetaan useimpina vuosina lähes miljardi litraa (liki 10 milj. hehtolitraa) viinejä. Valtaosa tuotannosta on perusviinejä, sillä viinistä alle 10 prosenttia on DOCG- tai DOC-luokiteltuja viinejä. Tunnetuin apulialainen viini lienee punaviini primitivo, kuten Primitivo di Manduria DOC, jonka raaka-aineesta vähintään 85 prosenttia on Primitivo-rypälettä. Viljellyimmät rypälelajikkeet ovat Sangiovese (15 % vuonna 2017), Primitivo (14 %), Negroamaro (14 %) ja Trebbiano (13 %).
Liikenne.
Apuliassa on kattava maantieverkko, mutta rautatiet ovat jääneet vähemmälle huomiolle etenkin alueen eteläosissa. Aluetta palvelevat moottoritiet A14 ja A16. Apuliassa on kaksi kansainvälistä lentokenttää: Karol Wojtyłan lentoasema Barissa ja Brindisin lentoasema.
Kulttuuri.
Nähtävyyksiä.
Alberobellon kivitalot ja Castel del Monten linna ovat Apulian maailmanperintökohteet.
Ruokakulttuuri.
Apulialaiseen keittiöön kuuluvat olennaisena osana etenkin kala ja äyriäiset, korvien näköiset orecchiette-pastat sekä erilaiset vihannekset. Alueella tuotetaan runsaasti oliiviöljyä, tomaattia ja viiniä.
Umbria

Umbria on hallinnollinen alue Keski-Italian sisämaassa, Latiumin, Marchen ja Toscanan naapurina. Umbria on Italian hallinnollisista alueista ainoa, jolla ei ole merenrantaa eikä valtakunnanrajaa. Siellä on vajaat 900 781 asukasta. Pääkaupunki on Perugia. Umbriassa on kaksi maakuntaa, Perugia ja Terni. Perugian maakunnassa on 59 kuntaa ja Ternin maakunnassa 33 kuntaa. Assisin kaupunki on tunnettu pyhiinvaellus- ja matkailukohteena. 
Alue on vuoristoista, korkein huippu Monte Vettore (2 476 m) on Apenniineilla. Alavimmat osat ovat Tiberin laaksossa Latiumin rajalla. Umbrian maisemaa hallitsevat kukkuloilla sijaitsevat etruskien aikaiset ja keskiaikaiset pienet kylät. Umbrian maakunnan läpi kulkee Tiberjoki yli 200 kilometrin pituisena sekä roomalaisten vuonna 220 eaa. rakentama tie "Via Flaminia".
Talous.
Alle kymmenen hengen pienyritykset työllistävät suuren osan umbrialaisista. Työttömyysaste Umbriassa on pienempi kuin muualla Italiassa keskimäärin. Umbrian talouden tärkeimmät osa-alueet ovat matkailu, tekstiiliteollisuus, keramiikka sekä puu- ja takorautatuotteet. Umbrian elintarviketeollisuuden tuotteita oliiviöljyn ja viinin lisäksi ovat muun muassa juustot ja lihajalosteet. Italian vuonna 2011 alkaneesta talouskriisistä huolimatta Umbrian vienti on ollut kasvussa, ennen kaikkea oliiviöljy- ja tekstiilituotannon ansiosta.
Maatalous.
Maatalouden osuus Umbrian kokonaistuotannosta on 2 prosenttia. Tärkeimmät maataloustuotteet ovat liha, vehnä, tupakka, öljykasvit, viinirypäleet, kananmunat ja maito. Umbriassa on suotuisat olosuhteet oliivien ja viinin viljelylle. Umbrialaiset viinit ja oliiviöljyt ovat maailmalla arvostettuja. 
Tekstiiliteollisuus.
Italia on maailman markkinajohtaja kašmirneuleiden valmistuksessa, ja Umbria on yksi tärkeimmistä kašmirneuleiden tuotantoalueista Italiassa.
Umbrian taidemaalareita.
Umbria on tunnettu myös maailmankuuluista taidemaalareistaan. Heidän teoksiaan on nähtävillä Umbrian kirkoissa sekä taidegallerioissa, vaikka moni teos on siirretty mm. Rooman taidegallerioihin. Tärkeimpiä umbrialaisia taidemaalareita:
Suomen Komediateatteri

Suomen Komediateatteri on vuonna 1995 perustettu suomenkielinen ammattiteatteri Helsingissä.
Teatteri toimi nimellä Komediateatteri Arena vuosina 1995–2015. Tämä aiempi nimi juontui Hakaniemen Arenan talosta, jossa teatteri toimi vuosina 1995–2009. Sittemmin esityksiä on järjestetty monissa tiloissa, muun muassa Aleksanterin teatterissa. Monet esityksistä ovat olleet myös kiertäviä. Heinäkuusta 2018 alkaen Suomen Komediateatterin päänäyttämönä on toiminut Linnanmäen Peacock-teatteri.
Teatterin johtajana toimi vuosina 1995–2008 sen perustaja Ere Kokkonen. Hän vastasi tänä aikana myös teatterin perinteisten syysrevyiden käsikirjoittamisesta ja ohjaamisesta. Vuonna 2010 taiteellisena johtajana jatkoi hänen tyttärensä Kiti Kokkonen. Teatterin toimitusjohtajana toimii Sari Heinilä.
Teatterin ohjelmistossa on komedioita, farsseja, musiikkinäytelmiä, lasten näytelmiä ja revyitä. Teatteri pyrkii suosimaan suomalaisia kantaesityksiä.
Historiaa.
Komediateatteri Arenan perustajia olivat Kristiina Halkola, Eero Melasniemi, Kaarlo Juurela, Kai Hyttinen, Tom Pöysti, Heikki Kinnunen, Olli Ahvenlahti, Liisa Paatso, Titta Jokinen, Ekku Peltomäki, Anna-Maija Kokkonen, Ere Kokkonen ja Hannu Hietanen sekä Kivikasvot-viihderyhmän jäsenet Georg Dolivo, Ilkka Lähteenmäki, Vesa Nuotio, Ismo Sajakorpi ja Matti ”Fredi” Siitonen. Kivikasvot kuitenkin riitaantuivat pian Ere Kokkosen kanssa ja halusivat irtaantua toiminnasta, mistä seurasi oikeustaistelu jonka lopputuloksena Kokkonen joutui vuonna 2006 maksamaan Kivikasvoille 130 000 euroa.
Tilojen remontointi ränsistyneestä elokuvateatteri Tuulensuusta komediateatteriksi tehtiin talkootöinä. Lahdesta löytyi 500 käyttämätöntä istuinta sotia edeltäneeltä ajalta, jotka saatiin kymmenen markan kappalehintaan ja kaupan päälle esirippu. Maskeeraustuolit lahjoitti Kalle Juurela.
Komediateatteri Arena pääsi valtionavun piiriin 1990-luvun jälkipuoliskolla. Vuonna 2000 Helsingin kaupunki myönsi teatterille 500 000 euroa, mistä Ere Kokkonen kuitenkin kieltäytyi Ritva Siikalan kritisoitua kaupungin päätöstä.
Aluksi teatteri oli Arenan talossa Pohjola-yhtiön vuokralaisena, kunnes vuonna 2004 tilat ostettiin perustetulle Komediakiinteistöt-yhtiölle, joka vuokrasi tilaa teatterille. 2010-luvun taitteessa Ere Kokkosen perheyritys irtisanoi Komediakiinteistöille myöntämänsä lainat ja lopetti pian myös vuokran maksamisen yhtiölle. Komediakiinteistöt vastasi vähemmistöosakkaansa toimintaan häätökanteella. Komediateatteri lähti Arenan talosta vuoden 2010 alussa ja vei mennessään katsomon tuolit ja esiripun, ja Komediakiinteistöjen hallitus alkoi vaatia Kokkosten yhtiöltä vahingonkorvauksia. Seuraavina vuosina Ere Kokkonen Oy nosti velkomus- ja muita kanteita Komediakiinteistöjä vastaan. Käräjäoikeus hylkäsi Kokkosten kanteet. Hovioikeuden lainvoimaisessa ratkaisussa vuonna 2015 molemmat osapuolet luopuivat vaatimuksistaan.
Friuli-Venezia Giulia

Friuli-Venezia Giulia (friuliksi "Friûl–Vignesie Julie", , ) on itsehallinnollinen alue Itävallan ja Slovenian rajalla Koillis-Italiassa. Sen pääkaupunki on Trieste. Alueella on noin 1,2 miljoonaa asukasta.
Alue on kauttakulkureiteillä Itä- ja Länsi-Euroopan välillä, ja siellä puhutaan italian lisäksi friulin kieltä tai murretta, saksaa ja sloveniaa. Alueen ruokakulttuuri on omintakeista, ja siellä tuotetaan muun muassa valkoviinejä ja merlot-punaviiniä. 
Alueen johtaja, "presidente", on Massimiliano Fedriga.
Muratorin kaanon

Muratorin kaanon (lat. "Canon Muratorianus") eli Muratorin fragmentti (lat. "Fragmentum Muratorianum") on varhaisin tunnettu luettelo Uuden testamentin kirjoista eli varhaisin Uuden testamentin kirjojen kaanon. Se on 600-luvulta peräisin oleva latinankielisen käsikirjoituksen katkelma, josta puuttuu alku ja loppu. Sen on päätelty olevan käännös kreikankielisestä kirjoituksesta noin vuodelta 170.
Katkelma luettelee kaikki teokset, jotka on hyväksytty Uuden testamentin kirjojen kaanoniin niissä kirkoissa tai seurakunnissa, jotka sen kirjoittaja tunsi. Kaanon on hieman suppeampi kuin nykyinen Uuden testamentin kirjojen kokoelma, mutta mainitsee myös kirjoja, joita Uusi testamentti ei nykyään sisällä. Kaanon ei mainitse Heprealaiskirjettä, Jaakobin kirjettä, eikä Pietarin kirjeitä.
Katkelman löysi Milanon Biblioteca Ambrosianasta isä Ludovico Antonio Muratori (1672–1750), aikansa tunnetuin italialainen historioitsija. Hän julkaisi katkelman vuonna 1740, ja se on nimetty hänen mukaansa.
Alkuperäinen teksti on ajoitettu noin vuoteen 170, koska sen kirjoittaja viittaa paavi Pius I:een (paavina 142–157) juuri eläneenä:
Kaanon.
Kaanonin tuntematon kirjoittaja hyväksyy neljä evankeliumia, vaikkakin kahden ensimmäisen nimet ovat kadonneet puuttuvan alun mukana — teksti alkaa maininnalla Luukkaan evankeliumista "kolmantena evankeliumeista", ja sen jälkeen mainitaan Johanneksen evankeliumi neljäntenä.
Evankeliumien lisäksi kirjoittaja hyväksyy Apostolien teot ja 13 apostoli Paavalin kirjettä, mutta ei Kirjettä heprealaisille. Kirjoittaja pitää Paavalin nimissä Laodikeian ("Laodikealaiskirje") ja Aleksandrian ("Aleksandrialaiskirje") seurakunnille lähetettyjä kirjeitä väärennöksinä.
Kirjoittaja hyväksyy myös Juudaksen kirjeen sekä sanoo, että kaksi kirjettä "jotka kantavat Johanneksen nimeä luetaan mukaan katolisessa kirkossa; niin myös "Viisauden kirja", jonka Salomon ystävät kirjoittivat hänen kunniakseen". Johanneksen kahta kirjettä ei kuitenkaan identifioida tarkemmin — Uusi testamentti sisältää kolme Johanneksen nimiin laitettua kirjettä. "Pietarin ilmestys" mainitaan kirjana, jota "jotkut meistä eivät salli luettavan kirkossa".
Kirjoittaja ei mainitse nykyisessä Uudessa testamentissa olevia Pietarin kahta kirjettä eikä Jaakobin kirjettä. Huomiota herättävää on erityisesti Ensimmäisen Pietarin kirjeen puuttuminen kaanonista, sillä se oli hyväksytty aidoksi ja arvostettu jo useissa kirjoitusajankohtaa varhaisempien apostolisten isien kirjoituksissa.
Kaanon kokonaisuudessaan:
Aiheesta muualla.
Muratorin kaanonin teksti:
Muuta:
Trentino-Etelä-Tiroli

Trentino-Etelä-Tiroli (, , ladiniksi "Region Autonóma Trentin-Südtirol") on autonominen alue Pohjois-Italiassa. Alueen pääkaupunki on Trento. Asukkaita on hiukan yli miljoona.
Maantiede.
Alue on vuoristoista, sillä se sijaitsee pääosin Alppien alueella. Matalin sola Alppien yli, Brennersola, on Italian ja Itävallan rajalla, alueen pohjoisrajalla. 
Maakunnat.
Trentino-Etelä-Tiroli koostuu kahdesta hallinnollisesta osasta, Trenton ja Etelä-Tirolin maakunnista. Trenton maakunta kansallisuudeltaan italialainen. Etelä-Tiroli on pääosin itävaltalainen ja saksankielinen. Etelä-Tiroli oli osa Itävalta-Unkaria vuoteen 1919 asti.
Talous.
Trentino-Etelä-Tiroli on Italian vaurainta aluetta. Sen bruttokansantuote asukasta kohden vuodessa on 38 800 €, 140 prosenttia maan keskiarvosta (2016).
Trentino-Etelä-Tirolin laaksoissa tuotetaan viiniä, hedelmiä, maitotuotteita ja sahatavaraa. Alue on vesivoiman viejä. Teollisuus ja matkailu, erityisesti hiihtokeskukset, ovat kasvavia tulonlähteitä.
Bradford

Bradford on asukkaan kaupunki "(city)" ja metropolihallintopiiri "(metropolitan borough)" West Yorkshiren metropolikreivikunnassa Pohjois-Englannissa. Sen nimi tulee muinaisenglannin sanoista "brād" (’leveä’) ja "ford" (’kahlaamo’) ja tarkoittaa siis ’leveää kahlaamoa’.
Teollisuus.
Bradford on ollut villateollisuuden keskuspaikka, joka nousi kukoistukseen teollisen vallankumouksen myötä, mutta vaikka tekstiiliteollisuus on siirtynyt halvemman työvoiman maihin, Bradford ei ole näivettynyt, vaan siirtynyt muihin teollisuuden lajeihin.
Väestö.
Vuonna 2001 kaupungin asukkaista 76,0 % oli valkoisia, vuonna 2011 osuus oli 63,9 %.
Kulttuuri.
Bradfordin ympäristö on nummialuetta ja tunnettu Brontën siskosten Charlotte, Emily ja Anne Brontën romaaneista.
Koulutus.
Bradfordin yliopisto aloitti teknisenä oppilaitoksena 1882. Yliopiston statuksen se sai 1966. Nykyisin yliopistossa on yli 10 000 opiskelijaa.
Uudistuspuolue Liberaalit

Uudistuspuolue–Liberaalit (UP) oli suomalainen liberaali poliittinen yhdistys vuosina 1989–1991. Sen ohjelmassa (1989) painotettiin yksilön vapautta ja vastuuta. Uudistuspuolue keräsi kannattajakortteja mutta se ei päässyt puoluerekisteriin. Ryhmittymä lopetti toimintansa vähitellen, ja sen jäseniä siirtyi muihin puolueisiin tai palasi Liberaaliseen Kansanpuolueeseen.
UP:n puheenjohtajana toimi espoolainen kaupunginvaltuutettu, juristi Kari Alasaari, puoluesihteerinä helsinkiläinen yrittäjä Jussi Pajunen ja varapuheenjohtajana Aila Niinimaa-Keppo, sekä toisena varapuheenjohtajana yrittäjä Pekka Heikkinen Helsingistä. Heikkinen toimi myöhemmin myös LKP:n varapuheenjohtajana.
Toiminta.
Uudistuspuolue syntyi Liberaalisen Kansanpuolueen joistakin aktivisteista, kun LKP oli ajautunut ikääntymis- ja kutistumiskierteeseen ja kooltaan pieneksi 1980-luvulla. Ryhmittymän tavoitteena oli kääntää liberaalien poliittinen kannatus nousuun omaksumalla räväkämpi linja. Keinoikseen he valitsivat kokonaan uuden puolueen perustamisen ja LKP:tä hieman oikeistolaisemman ja talouselämähenkisemmän profiilin. Toukokuussa 1990 puolueella oli 56 jäsentä. UP:n perustaminen hajotti LKP:tä, jossa esiintyi samaan aikaan muutakin hajaannusta. Uudistuspuolueeseen ryhmittyneet olivat huomattavasti nuorempia kuin LKP:n väki keskimäärin.
Syyskuussa 1991 Uudistuspuolue osallistui LKP:n puoluekokoukseen Turussa. UP:n aktivisteja liittyi LKP:n jäseneksi yllättäen kokousaamuna, ja Leena Rautavaara haastoi Kaarina Koivistoisen puheenjohtajavaalissa. Koivistoinen voitti äänin 65–35. UP:n johto ei kuitenkaan liittynyt LKP:hen ja yhdistyminen lykkääntyi. UP ei luottanut LKP:n johdon kykyihin yhdistää maan liberaalit voimat.
Uudistuspuolue osallistui vuoden 1991 eduskuntavaaleihin LKP:n listoilla muutamassa vaalipiirissä. Uudistuspuoluelaisia ei noussut eduskuntaan. Jussi Pajunen pääsi vaaleissa 1992 Helsingin kaupunginvaltuuston ensimmäiseksi varavaltuutetuksi LKP:stä. Sittemmin hän on liittynyt kokoomukseen.
UP oli vahvasti mukana perustettaessa Viron Liberaalipuoluetta.
Edistysliitto

Edistysliitto oli suomalainen liberaali poliittinen ryhmittymä 1982. Edistysliiton puheenjohtajana toimi espoolainen entinen kansanedustaja ja ministeri Seppo Westerlund.
Toiminta.
Nimeä "edistysliitto" oli ehdotettu uuden puolueen nimeksi jo 29.12.1965, kun Edistyspuolueen perilliset, Suomen Kansanpuolue ja Vapaamielisten Liitto yhdistyivät Liberaaliseksi Kansanpuolueeksi, mutta se hävisi äänestyksen ja nimeksi tuli mainittu LKP.
Virallinen ja rekisteröity Edistysliitto ry syntyi Liberaalisen Kansanpuolueen paristakymmenestä aktivistista, kun LKP kesäkuussa 1982 oli liittynyt Keskustapuolueen jäsenjärjestöksi. Liitos herätti huomattavaa vastustusta LKP:n tiukempien liberaalien keskuudessa, ja huomattavasti väkeä äänesti jaloillaan liitosta vastaan, poistuen LKP:sta, ketkä sitoutumattomiksi, ketkä muihin puolueisiin.
Ryhmittymän toiminta ei ilmeisesti koskaan käynnistynyt erityisen mittavana, ja kutistui vähitellen olemattomiin. Sen jäseniä siirtyi lähinnä muihin puolueisiin.
Seppo Westerlund

Seppo Assar Kustaa Westerlund (2. marraskuuta 1930 Oulu – 22. helmikuuta 2014) oli suomalainen poliitikko. Hän oli koulutukseltaan rakennusalan diplomi-insinööri. 
Westerlund työskenteli 1950- ja 1960-luvuilla rakennusyrityksissä Espoossa ja Helsingissä. Pisimmän uransa hän teki liikenneministeriön rakennusneuvoksena (1974–1993), josta jäi eläkkeelle. 
Westerlund toimi Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajana Uudenmaan vaalipiiristä vuosina 1970–1979 ja Espoon kauppalan- ja kaupunginvaltuutettuna vuosina 1965–1992. Hän oli Vapaamielisten liiton puoluehallituksen jäsen (1964–1965) ja myöhemmin LKP:n varapuheenjohtaja (1968–1970). Westerlund hävisi vuoden 1968 puoluekokouksessa puheenjohtajuuden arvalla Pekka Tarjanteelle.
Seppo Westerlund oli puolustusministeri Martti Miettusen III hallituksessa vuosina 1976–1977. Hänet valittiin Edistysliiton puheenjohtajaksi vuonna 1982. Vuosina 1988–1989 Westerlund oli Tapiolan sosialidemokraattisen työväenyhdistyksen puheenjohtaja.
Westerlund oli varsin voimakkaasti mukana myös urheiluelämässä. Hän oli perustamassa Espoon Tapioita ja toimi vuosia seuran puheenjohtajana. Hän toimi pitkään myös toisen espoolaisen urheiluseuran Tapion Hongan puheenjohtajana.
Westerlund kuoli pitkäaikaiseen sairauteen 22. helmikuuta 2014 83-vuotiaana.
Pirkko Aro

Pirkko Ritva Aro (o.s. "Ihari", 28. maaliskuuta 1923 Vihti – 9. marraskuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen kansanedustaja (1966–1979) ja poliitikko, joka edusti urallaan Vapaamielisten Liittoa, Liberaalista kansanpuoluetta (LKP) ja Suomen Sosialidemokraattista Puoluetta (SDP). Aro oli koulutukseltaan filosofian maisteri (1946) ja ammatiltaan journalisti.
Poliittinen ura.
Aro oli kansanedustaja Helsingin vaalipiiristä vuosina 1966–1979, ensin vuoteen 1973 liberaalien ja sitten sosiaalidemokraattien eduskuntaryhmässä. Aro tuli ensimmäisen kerran valituksi Helsingin kaupunginvaltuustoon vuoden 1964 kunnallisvaaleissa Vapaamielisten Liiton ehdokkaana. Hän oli asettunut ehdolle puolueen puheenjohtajan Teuvo Auran pyynnöstä. Kaupunginvaltuustossa Aro toimi vuosina 1965–1973.
Aro oli Vapaamielisten Liiton hallituksen jäsen 1964–1965 ja Liberaalisen kansanpuolueen perustamisen jälkeen sen hallituksen sekä naisjärjestön hallituksen varapuheenjohtaja 1970–1972. SDP:n jäseneksi Aro siirtyi 1970-luvulla, mihin vaikutti sosialidemokraattien yhteisöllisyys. 1980-luvun alussa hän oli Sosialidemokraattisten Naisten Helsingin piiritoimikunnan jäsen.
Yksityiselämä.
Aro työskenteli toimitussihteerinä aikakauslehdissä, radiotoimittajana ja televisiossa "Tänään kotona" -ohjelmassa. Miehensä kuoltua hän aloitti tiedottajan tehtävissä Arabialla ja siirtyi sieltä ensin Villayhtymään ja Raisiolle.
Pirkko Aron puoliso oli kirjailija, valtiotieteen maisteri Olli Aro, jonka omaishoitajana hän toimi tämän kuolemaan asti, vuoteen 1968. Heillä oli kolme lasta, joista Pekka O. Aro tunnetaan kansainvälisissä tehtävissä toimineena ammattiyhdistyslakimiehenä.
Tuulikki Ukkola

Lahja Tuulikki Ukkola (o.s. Parviainen, 28. marraskuuta 1943 Taivalkoski – 28. toukokuuta 2019 Oulu) oli suomalainen vapaa toimittaja ja poliitikko. Hän toimi Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajana vuosina 1991–1995 ja kokoomuksen kansanedustajana vuosina 2007–2011. Liberaalisen Kansanpuolueen puheenjohtajana Ukkola toimi vuosina 1993–1995.
Elämä.
Ukkola valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1980. Hän kirjoitti kirjat "Valittajien valtakunta" (1993) ja "Kansanvallan vanki" (1996). Ennen kansanedustajaksi ryhtymistään hän työskenteli Kalevan artikkelitoimittajana.
Hän työskenteli Kalevassa vuodesta 1962, muun muassa toimittajana, politiikan toimituksen esimiehenä ja pääkirjoitustoimittajana. 
Ukkola sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 1989.
Poliittinen ura.
Ukkola valittiin Oulun vaalipiiristä eduskuntaan vuoden 1991 vaaleissa sitoutumattomana Liberaalisen Kansanpuolueen listalta. Vuonna 1993 hänet valittiin puolueen puheenjohtajaksi, jona hän toimi 1995 eduskuntavaaleihin saakka, jolloin hän putosi eduskunnasta. Vuoden 2007 vaaleissa hänet valittiin Kokoomuksen listalta kansanedustajaksi. Eurovaaleissa 2009 Ukkola oli ehdolla kokoomuksen listalla.
Yksityiselämä.
Tuulikki Ukkolan puoliso oli toimittaja Jukka Ukkola. Myös heidän tyttärensä Sanna Ukkola on toimittaja.
James Blunt

James Blunt (s. 22. helmikuuta 1974 Tidworth, Wiltshire), oikealta nimeltään James Hillier Blount, on brittiläinen muusikko. Hän opiskeli armeijan rahoittamassa Bristolin yliopistossa lentokoneinsinööriksi toisena pääaineenaan sosiologia ja päätti opiskelunsa Royal Military Academy Sandhurstissa.
Blountien suku on ollut armeijan palveluksessa yli tuhat vuotta, 900-luvulta saakka. Blunt itse toimi ammattisotilaana maansa armeijassa ja Naton rauhanturvaajana Kosovossa, jonka aikana Blunt myös kirjoitti laulunsa "No Bravery". Myöhemmin hän toimi kuningatar Elisabet II:n henkivartiokaartin sotilaana ja oli mukana hautaamassa kuningataräitiä. 
Bluntin musiikkiura lähti nopeasti liikkeelle. Hänen taustavoimiaan olivat mm. Deacon Blue-yhtyeen James Prime, Madonnan entinen pr-guru ja Elton Johnin manageritoimisto. Tuottajina toimivat Tim Rothrock, Jimmy Hogarth ja Linda Perry.
Blunt on laulaja-lauluntekijä. Hänen musiikissaan on vaikutteita jazzista, rockista ja soulista. Laulamisen lisäksi Blunt soittaa pianoa, urkuja ja kitaraa.
Bluntin debyyttisingle oli "High", joka pääsi nopeasti Englannin singlejen Top-100 listalle ja Italiassa Top-10 listalle. Läpimurroksi muodostui single "You’re Beautiful", joka kertoo itsetuhoon johtavasta rakastumisesta. Laulu pääsi heti Englannin top-listan sijalle 12 ja oli yksi kesän suurimmista hiteistä ympäri Eurooppaa, ja se nousi radioiden Hot 100-listan kärkeen.
Blunt on seurustellut malli Petra Němcován kanssa. 
James Blunt esiintyi Ystävänpäivänä 14. helmikuuta 2009 Hartwall Areenalla ja KaisaFestissä Helsingissä 19. kesäkuuta 2011 sekä Pori Jazz -festivaaleilla 19. heinäkuuta 2014. Blunt vieraili Porissa myös kesällä 2018.
Nanase Aikawa

Nanase Aikawa ( "Aikawa Nanase", s. 16. helmikuuta 1975 Osaka, Japani) on japanilainen rockmuusikko. 
Aikawa syntyi Osakan kaupungissa. Hänen vanhempansa erosivat hänen ollessaan nuori, ja tämä vaikutti huomattavan paljon siihen, että hänestä tuli koulussa eräänlainen ongelmien aiheuttaja. Hänen on huhuttu olleen teinivuosinaan jopa tyttöjengin johtaja. 15-vuotiaana hän päätti jättää menneet taakseen, lopetti koulun ja tuli myöhemmin tunnetun tuottaja Tetsurō Odan huomaamaksi. Oda koulutti Aikawaa viisi vuotta, ennen kuin tämä pääsi julkaisemaan ensimmäisen singlensä.
Aikawa on tarkka yksityisyydestään. Hänen yksityiselämästään tiedetään vain muutamia hänen itsensä julkistamia asioita. Aikawa meni naimisiin vuonna 2001 ja synnytti samana vuonna lapsen.
Olavi Pyhä

Olavi Pyhä tai Pyhä Olavi eli Olavi Haraldinpoika (, ) ; (993 – 29. heinäkuuta 1030) oli Norjan kuningas vuosina 1015–1030. Olavi Pyhä on Norjan kansallispyhimys ja kaikkien ritareiden ja sotilaiden suojeluspyhimys.
Elämäkerta.
Hänen vanhempansa olivat Harald Grenske ja Åsta Gudbrandsdatter. Nuoruudessaan Olavi oli viikinki, joka osallistui viikinkiretkille muun muassa Itämerellä, Tanskan rannikkoseuduilla ja Englannissa. Normandiassa hän omaksui kristinuskon.
Olavi teki ryöstöretken myös Suomeen todennäköisesti vuonna 1008. Retki johti Herdalerin taisteluun, jossa hän miehineen koki tappion. 
Olavi palasi vuonna 1015 Norjaan ja otti vallan Eerik jaarlilta. Hän vakiinnutti kristinuskon aseman Norjassa ankarilla pakkokäännytyksillä. Niiden ansiosta hänet julistettiin myöhemmin pyhimykseksi, ja hänet on opittu tuntemaan nimellä Olavi Pyhä. Aikalaisten keskuudessa käännytykset aiheuttivat kuitenkin vihaa ja katkeruutta ja tekivät hänestä epäsuositun hallitsijan. Sen vuoksi Tanskan kuningas Knuut Suuri onnistui vuonna 1028 valloittamaan Norjan melko helposti, ja Olavi joutui pakenemaan. Vuonna 1030 Olavi palasi Norjaan ja yritti saada kruunun takaisin itselleen. Hän kuitenkin kaatui Stiklestadin taistelussa 29. heinäkuuta 1030.
Kuoleman jälkeen.
Skandinavia.
Olavia alettiin pian pitää pyhimyksenä, ja hänen haudastaan Trondheimin tuomiokirkossa tuli Pohjoismaiden keskeisin pyhiinvaelluskohde. Pyhän Olavin päivä (, ) 29. heinäkuuta on nykyäänkin Norjassa liputuspäivä. Färsaarilla sitä vietetään kansallispäivänä, joka on siellä myös pyhäpäivä.
Olavin kuoleman jälkeen vuonna 1030 malli yhdestä koko Norjan kuninkaasta jäi vastustuksesta huolimatta elämään, mutta kuninkuuden jako oli tavallista ja valta-asemista sodittiin useita kertoja.
Pyhä Olavi ja Suomi.
Suomessakin on monia Pyhän Olavin mukaan nimettyjä keskiaikaisia kirkkoja. Tunnetuin lienee Sastamalan Vammalassa sijaitseva Tyrvään Pyhän Olavin kirkko eli Tyrvään vanha kirkko, joka joutui tuhopolton kohteeksi vuonna 1997, mutta jälleenrakennettiin uudestaan 2000-luvulla. Eerik Akselinpoika Tott nimesi Olavinlinnan Pyhän Olavin mukaan. Vielä nykyäänkin Savonlinnassa vietetään joka vuosi 29. heinäkuuta Pyhän Olavin päivää kaupungin syntymäpäivänä. Martti Haavio arveli suomalaisissa loitsuissa esiintyvää Vuolankoinen-nimistä raudan ja teräaseiden synnyttäjää kansanomaistuneeksi käsitykseksi Pyhästä Olavista. Pyhä Olavi on kuva-aiheena Jomalan ja Ulvilan kunnanvaakunoissa. Kalvolan, Tyrvään ja Sysmän vaakunoissa on kuvattuna piilukirves Pyhän Olavin attribuuttina.
Muualla Euroopassa.
Lontoon Tooley Street ja St Olaf House sen varrella on nimetty aiemmin paikalla sijainneen Pyhän Olavin kirkon mukaan. Olavin kerrotaan auttaneen kuningas Ethelrediä taistelussa tanskalaisia vastaan London Bridgen luona vuonna 1014.
Säteri

Rälssisäteri eli säteritila (, ’asuinkartano’) on rälssitalo, jonka omistaja oli vapautettu suorittamasta ratsupalvelusta. Tavallisesti aatelissuvun omistuksessa oleva pää- ja sukukartano. Vuonna 1562 säädettiin, että kreivi oli vapautettu suorittamasta ratsupalvelua kolmelta, vapaaherra kahdelta ja tavallinen aatelinen yhdeltä talolta. 
1600-luvun taitteessa Suomessa oli arviolta 340 säteritilaa. Ne sijaitsivat pääasiassa Uudenmaan itäosien tai Varsinais-Suomen ruotsinkielisellä vyöhykkeellä, parinkymmenen kilometrin päässä rannikolta. Vuosisadan aikana maahan perustettiin 800 uutta säteriä, entistä laajemmalle alueelle mutta kuitenkin pääosin keskittyen rannikkoseudulle. 
Tavallisten rälssitilojen omistus vapautettiin 1723 papistolle ja porvaristolle sekä 1789 myös talonpojille, mutta säterien omistus oli vielä tämän jälkeenkin aatelin yksinoikeus, josta saattoi poiketa vain kuninkaan myöntämällä erivapaudella. Tosin aatelinen omistaja saattoi pantata säteritilansa aatelittomalle haltijalle. "Allodiaalisäteri" pysyi haltijansa omistuksessa ikuisesti.
Ruotsissa aateliston yksinoikeus säterien omistukseen lakkautettiin 1810 ja Suomessa 1864. Aateli oli loppuvaiheessa toivonutkin rajoituksen kumoamista, sillä se oli hankaloittanut säterimaiden myymistä. Rälssitalot muutettiin Suomessa vuonna 1951 tavallisiksi perintötiloiksi. Rälssitalot olivat käytännössä menettäneet etuoikeutensa jo sitä ennen, koska maavero päättyi vuonna 1924 ja ratsupalveluvelvoite loppui 1700-luvun puolivälissä isojakouudistuksen yhteydessä.
Säterivapaus puolestaan oli ratsupalveluksesta riippumatta täydellinen verovapaus, jonka aatelinen sai vuodesta 1562 lähtien asumalleen talolle ja myöhemmin myös muille omistamilleen taloille. Kaarle XI:n suorittamassa reduktiossa aatelisto kuitenkin menetti tämän etuoikeuden.
Carlisle

Carlisle [kɑːr'laɪl] on noin asukkaan katedraalikaupunki "(city)" ja asukkaan hallintopiiri Englannin luoteiskolkassa, lähellä Skotlannin rajaa.
Kaupungissa on linna vuodelta 1092, katedraali ja varsin hyvin säilyneet muurit. 
Carlislen jalkapallojoukkue pelaa kakkosdivisioonassa. Kaupungin hevoskilpailurata kuuluu Englannin vanhimpiin.
Tammikuussa 2005 kaupunkia koettelivat pahat tulvat, joissa kuoli kolme ihmistä.
Säteri (Espoo)

Säteri on osa-alue Espoon Leppävaarassa. Se rajoittuu pohjoisessa Säterinkadun pohjoispuolen kortteleihin, idässä Kehä I:een, etelässä Turun moottoritiehen ja lännessä Friisinmäentiehen. Säterissä asui vuonna 2022 Digi- ja väestöviraston mukaan 2 969 asukasta, joista alaikäisiä 616, eli noin 21 %, mikä vastaa koko Espoon keskiarvoa.
Säteri on pääosin vehreä, puistomainen ja pientalovaltainen asuinalue. Alueella on yhdistetty tiivis kaupunkimainen rakentaminen sekä pientaloasuminen. Alueella sijaitsee myös pikaraitiolinjan 15 "Linnoitustien" pysäkki. Säterin pohjois- ja itäosissa sijaitsee myös useiden yritysten toimistotiloja, muun muassa ympäristösuunnittelu- ja konsultointiyritys Sitowisen pääkonttori. Alueella sijaitsee lisäksi Kepelin vuoropäiväkoti ja Säterinmetsän päiväkoti sekä useita lounasravintoloita. Myös Säterinmetsän englantilaistyyppinen asuinalue kuuluu Säterin osa-alueeseen.
Äänestysalueena.
Suomen eri vaaleissa Säteri on huomioitu omana tilastollisena äänestysalueenaan Uudellamaalla. Esimerkiksi Suomen presidentinvaalien 2024 toisella kierroksella Alexander Stubb sai Säterissä 50,1 ja Pekka Haavisto 49,9 prosenttia äänistä. Europarlamenttivaaleissa 2024 alueen suosituin puolue oli Kansallinen Kokoomus 31,3 prosentin kannatuksella. Toiseksi suurimman kannatuksen keräsi Vihreä liitto 20,3 prosentin kannatuksella.
Alueen nimi.
Säterin nimen alkuperä on Albergan säteritilassa. Nimeä "Säteri" ehdotettiin osa-aluenimeksi alun perin vuonna 1993 muodossa Säteri–Säteriet. Ruotsinkielinen nimi siis sisälsi ehdotuksen mukaan sanan "säteri" määräisen muodon "säteriet". Nimi ei kuitenkaan koskaan päätynyt varsinaiseen käyttöön, vaan ruotsinkielinenkin alueennimi vakiintui muotoon Säteri –, vain lausuntatapa on suomeksi ja ruotsiksi erilainen. Tästä syystä Säteri on kirjoitettu myös tienviittoihin vain kerran, eikä siis kahdella kotimaisella kielellä kuten muut alueet Espoossa.
Quebec North Shore and Labrador Railway

Quebec North Shore and Labrador Railway, myös QNS&amp;L Railway tai QNS&amp;L, on kanadalainen alueellinen rautatieyhtiö, joka hoitaa liikennettä Iron Ore Company of Canadan (IOC) omistamalla 420 kilometrin mittaisella rautamalminkuljetukseen tarkoitetulla rataosuudella. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Sept-Îlesissä Québecissä. QNS&amp;L oli yksi viimeisistä yksityisistä kanadalaisista rautatieyhtiöistä, jotka harjoittavat tavaraliikenteen ohella myös henkilöliikennettä, tulevaisuudessa QNS&amp;L:n omistamalla radalla henkilöliikennettä harjoittaa Tshiuetin Rail Transportation.
Historiaa.
QNS&amp;L:n rautatie alkaa St. Lawrence -joen rannalta Sept-Îlesin kaupungista Québecissä ja ulottuu pohjoiseen Labrador Cityyn Newfoundland ja Labradorin provinssiin. Ratalinjaus kulkee lähes asumattoman vuoristoisen erämaan halki.
Ratalinjaus rakennettiin vuosina 1951–1954, jolloin radan pohjoinen päätepiste oli IOC:n kaivoskaupunki Schefferville Quebecissä, 573 kilometriä pohjoiseen Sept-Îlesistä. Vuonna 1958 avasivt sekä Wabush Mining Company että IOC uusia kaivoksia Labrador Cityn malmiesiintymään, ja QNS&amp;L rakensi 58 kilometrin mittaisen radan Emeril Junctionin ja Labrador Cityn välille. Liikenne uudella radalla alkoi 1960.
Samaan aikaan Wabush Mining Company rakensi suhteellisen lyhyen Wabush Lake Railway -radan omilta kaivoksiltaan Labrabor Cityyn. QNS&amp;L hoitaa sekä IOC:n että Wabush Lake Railwayn malmiliikennettä. Wabush Lake Railwayn liikenteen luovutuspaikka on Arnaud Junction lähellä Sept-Îlesiä, josta Arnaud Railway hoitaa Wabush Mining Companyn liikennettä satamaan Pointe Noireen, Québeciin.
Vuonna 1980 kaivostoiminta Scheffervillessä päättyi, ja suuri osa asukkaista muutti työn perässä Labrador Cityyn. QNS&amp;L jatkoi kuitenkin supistettua matkustaja- ja tavaraliikennettä Emeril Junctionin ja Scheffervillen välillä aina 1. joulukuuta 2005 saakka, jolloin yhtiö myi rataosan Emeril Jct–Schefferville Tshiuetin Rail Transportation -yhtiölle.