tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tupolev ANT-9

ANT-9 oli neuvostoliittolainen kuljetuslentokone, jonka ensilento lennettiin toukokuussa 1929. Se oli kokometallinen ja siinä oli kolme Gnome-Rhone Titan -moottoria, joiden tehot olivat 172 kW. Myöhemmin koneessa käytettiin Wright Whirlwind -moottoreita, joiden tehot olivat 224 kW.
Ensimmäisten kahdentoista koneen jälkeen siirryttiin kaksimoottoriseen versioon, joka oli varustettu Mikulin M-17 -moottoreilla, joiden tehot olivat 507 kW. Koneen nopeudeksi tuli tällöin 205–215 km/h. Versio tunnettiin tyyppimerkinnällä PS-9.
Canaletto

Giovanni Antonio Canale (28. lokakuuta 1697 Venetsia – 19. huhtikuuta 1768 Venetsia), paremmin tunnettu nimellä Canaletto, oli italialainen taidemaalari, joka tunnetaan parhaiten Venetsiaa kuvaavista maisemakuvistaan ("veduta"). Hän oli taiteilija Bernardo Canalen poika, josta johtuu hänen lempinimensä Canaletto, pikku-Canale. Veljenpoika Bernardo Bellotto oli myös maisemamaalari. Hän käytti samankaltaista maalaustyyliä ja joskus myös nimeä Canaletto edistääkseen omaa uraansa. Bernardo Bellotto työskenteli kuitenkin maissa, joissa hänen setänsä ei ollut tunnettu, kuten Saksassa ja Puolassa.
Ura.
Nuoruus Venetsiassa.
Canaletto aloitti uransa isänsä oppipoikana ja maalasi teatterilavasteita. Hän sai vaikutteita Giovanni Paolo Panninilta ja alkoi maalata arkipäivän tapahtumia ja ympäristöään. Iso osa Canaletton varhaistuotannosta on maalattu paikan päällä, eikä ateljeessa kuten siihen aikaan oli tapana. Hän onkin tullut tunnetuksi kyvystään kuvata kaupunkien loistoa käyttäen vahvoja värejä.
Canaletton työt tunnettiin siitä, että ne olivat aina realistisesti kuvattuja, ja niistä näkyi Venetsian veden lasku vuodenaikojen mukaan. Hänen varhaisimpia töitä pidetään usein hänen parhainaan.
Muutto Englantiin.
Englantilainen taidekauppias Joseph Smith välitti Canaletton töitä muille englantilaisille. Seitsenvuotisen sodan takia Canaletton töiden kauppaaminen englantilaisille vaikeutui 1740-luvulla. Vuonna 1746 hän muutti Lontooseen parempien markkinoiden toivossa. Hän asui ja työskenteli Englannissa vuoteen 1755 asti. 
Paikalliset odottivat hänen kuvaavan Englantia saman muodin mukaan, kuin hän oli maalannut Venetsiaa. Englannissa hänen maineensa kuitenkin hiipui, eikä se koskaan täysin palautunut ennalleen. Maineen hiipumisen selittää se, että Canaletton töissä alkoi olla toistoa, eivätkä ne lopulta muistuttaneet enää hänen alkutuotantoansa. Englantilainen taidekriitikko George Vertue väitti jopa Canaletton olleen huijari, joka vain esiintyi Venetsian kuuluisana taiteilijana.
Canaletto palasi Venetsiaan, ja hänet valittiin Venetsian Akatemiaan vuonna 1763. Kun Canaletto asui Venetsiassa, hän maalasi usein vanhoista piirroksista, joita oli tehnyt nuorena. Hän jatkoi maalaamista kuolemaansa, eli vuoteen 1768 saakka.
Vaikutus.
Hänen seuraajiaan olivat muun muassa Bernardo Bellotto, Francesco Guardi, Michele Marieschi, Gabriele Bella ja Giuseppe Moretti. Joseph Smith onnistui myymään useita Canaletton töitä George III:lle. Kokoelman omistaa nykyään Royal Collection. Muitakin Canaletton töitä on brittiläisissä kokoelmissa, kuten Wallace Collection ja Woburn Abbeyn ruokasalissa.
Canaletton työt ovat aina olleet korkeasti hinnoiteltuja. Jo 1700-luvulla Katariina Suuri ja muut Euroopan kuninkaalliset kilpailivat hänen maalauksistaan. Vuonna 2005 Lontoossa järjestetyssä huutokaupassa hänen maalauksensa ostettiin 18,6 miljoonalla punnalla .
Tupolev ANT-16

ANT-16 oli neuvostoliittolainen raskas pommikone. Tyypin ensilento tapahtui 3. kesäkuuta 1933. Aseistuksena oli kaksi 20 mm:n tykkiä ja 10 konekivääriä, ja koneen suurin pommikuorma oli 10 000 kg. Koneen kärkiväli oli 54 metriä ja suurin lentonopeus 200 km/h. Koneen voimalaitteina oli kuusi M-34-lentokonemoottoria. ANT-16 oli ANT-20:n edeltäjämalli.
Brasilian tiedeakatemia

Brasilian tiedeakatemia (, lyhennys ABC) on vuonna 1916 perustettu kansallinen tiedeakatemia Rio de Janeirossa Brasiliassa. Aluksi - joulukuuhun 1921 saakka - akatemian nimenä oli Brasilian tiedeseura (). Tiedeakatemia toimii pyydettäessä Brasialian hallituksen tiedepoliittisena neuvonantajana. ABC pyrkii edistämään Brasilian yhteiskunnan tieteellistä kehitystä ja kehittää Brasilialle keskeisten teknisten aihepiirien opintoja. 
Tiedeakatemialla on useita eri jäsenluokkia. Jäsenluokkia (vuoden 2021 jäsenmäärineen) ovat: varsinaiset eli pysyvät jäsenet (Membros titulares, 573 kpl), apujäsenet (nuoret jäsenet, Membros afiliados, 174 kpl), kirjeenvaihtajajäsenet (ulkomaiset jäsenet, Membros correspondentes, 196 kpl), liitännäisjäsenet (Membros associados, 52 kpl), yhteistyöjäsenet (Membros colaboradores, 4 kpl) sekä yhteisöjäsenet (membros institucionales). Jäseniä ovat esimerkiksi Carl Djerassi ja Roberto Augusto DaMatta.
Erillään tiedeakatemiasta, Brasiliassa toimii 20.7.1897 perustettu kulttuuriin ja (portugalin) kieleen keskittynyt Brasilian akatemia (, ABL), jossa on 40 vakituista ja 20 ulkomaista jäsentä.
Lateralus

Lateralus on Tool-yhtyeen kolmas albumi, joka julkaistiin 15. toukokuuta 2001. Albumi on yhtyeen ensimmäinen viiteen vuoteen, koska yhtyeellä oli oikeustaistelu sen entistä levy-yhtiötä vastaan, ja laulaja Maynard James Keenan oli työskennellyt paljon sivuprojektinsa A Perfect Circlen kanssa. 
Albumilla yhtye meni huomattavasti monimutkaisempaan ja progressiivisempaan ilmaisuun, jonka voi kuulla mm. ensimmäisestä singlestä "Schism", joka sai Grammy-palkinnon parhaasta metalliesityksestä vuonna 2002. Tämän lisäksi myös kappaleiden "Parabol" ja "Parabola" tuomasta kokonaisuudesta julkaistiin single. Kummastakin singlestä on julkaistu myös musiikkivideot ja myöhemmin 2005 DVD-singlet.
Albumi meni julkaisuaikanaan suoraan Puolan, Kanadan, Yhdysvaltojen ja Australian albumilistojen ykkössijalle. Suomessa albumi sijoittui sijalle 11.
Albumista on julkaistu CD-version lisäksi myös rajoitettu vinyyliversio vuonna 2005, jonka kannessa oli hologrammikuvio.
Albumi valittiin vuoden 2001 albumiksi brittiläisen "Kerrang!"-lehden mukaan.
Sue-lehti valitsi sen 2000-kymmenluvun kymmenenneksi parhaaksi ulkomaiseksi albumiksi vuonna 2009.
Iquitos

Iquitos on kaupunki Perun Amazoniassa, Loreton alueella. Vuonna 2020 kaupungissa oli noin 476 000 asukasta ja se sijaitsee Amazonjoen varressa noin 100 km alaspäin Ucayali- ja Marañónjokien yhtymäkohdasta ja vajaa 100 km ylävirtaan Napojoen suusta. Kaupunki on vain 104 metriä merenpinnan yläpuolella, vaikka matkaa jokea pitkin Atlantin valtamerelle on 3 400 km. Ilmasto on kuuma ja kostea (ka. kosteus 85 %). 
Historiaa.
Kaupunki sanotaan perustetun 1700-luvun puolivälissä, mutta ainakin jo vuonna 1736 paikalla oli pieni kylä. Vasta vuonna 1864 Iquitos alkoi kasvaa, kun siitä tuli Loreton alueen pääkaupunki. Kaupunki koki lyhyen kukoistuskauden 1900-luvun alussa ”kumikuumeen” aikana. ”Kumiparoonien” ajasta on jäljellä joitakin rakennuksia, muun muassa Gustave Eiffelin suunnittelema ”rautatalo”.
Uusi kasvuvaihe tuli sitten, kun Perun Amazoniasta löytyi öljyä. Nykyään Iquitos on ainutlaatuinen kaupan, talouden ja kulttuurin keskittymä keskellä monin paikoin lähes koskematonta trooppista sademetsää. Kuitenkin pääosin matalasti rakennettuna se pölyisine katuineen muistuttaa enemmän valtavan suureksi paisunutta kylää.
Liikenne ja kulkuyhteydet.
Iquitos on maailman suurin kaupunki jonne ei pääse maanteitse eikä rautateitse ja lähin maantieyhteys Limaan sijaitsee Pucallpassa (n. 4–6 päivän jokilaivamatkan päässä). Melko uusi maantie johtaa kaupungista vain lähellä Marañónin suuta sijaitsevaan Nauta nimiseen kylään. Amazonjoki on kuitenkin Iquitosiin saakka purjehduskelpoinen, joten kaupungissa on valtamerisatama.
Itse kaupungissa liikennöidään pääasiassa busseilla, moottoripyörillä ja ”motocarroilla” eli eräänlaisilla moottoripyöräriksoilla. Lähiliikenne kaupungin ulkopuolelle toimii jokilaivoilla. Liikennöintiin varsinkin kaupungin ympäristössä vaikuttaa Amazonin vedenkorkeuden vaihtelu. Vesi on korkealla marraskuusta toukokuuhun. Korkeimmillaan se on toukokuussa ja matalimmillaan lokakuussa. Vedenpinnan korkeusero vuoden aikana on 10–12 metriä. 
Kaupunkiin pääsee myös lentokoneella. 
Tutkimustyö.
Kaupungissa on kaksi yliopistoa: Universidad Nacional de la Amazonia Peruana, joka on valtion yliopisto, ja Universidad Particular de Iquitos, yksityinen instituutti. Lisäksi kaupungissa toimii El Instituto de Investigaciones de la Amazonia Peruana (IIAP) eli Perun Amazonian tutkimuslaitos. 
Luonnonsuojelualueet.
Kaupungin läheisyydessä on Alpahuayo-Mishanan luonnonsuojelualue, josta Alwyn Gentry löysi 1980-luvun lopulla legendaariset 275 puulajia yhdeltä hehtaarilta. Iquitosista tehdään retkiä myös kauempana olevalle suurin piirtein Pohjois-Karjalan maakunnan suuruiselle Pacaya-Samirian luonnonsuojelalueelle. Sekä Pacaya-Samirian että Alpahuayo-Mishanan suojeluun on suuresti vaikuttanut myös suomalaissyntyinen itseoppinut biologi Pekka Soini (1941–2004), joka teki uraauurtavaa tutkimustyötä Perun Amazoniassa.
Ivete Sangalo

Ivete Sangalo (s. 27. toukokuuta 1972 Juazeiro, Bahia, Brasilia) on brasilialainen axé- ja MPB-laulaja, sanoittaja ja näyttelijä. Hän on Brasilian suosituin laulaja, ja hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa kuusi Banda Evan kanssa julkaistua ja seitsemän sooloalbumia. Tunnetuin brasilialainen laulajatar on tehnyt show’n (Ivete Sangalo no Madison Suare Garden) New Yorkin Madison Square Gardenilla vuonna 2009 ja lähti sen jälkeen samannimiselle kiertueelle Brasiliaan ja esiintyi muutamassa konsertissa Euroopankin puolella.
Elämänvaiheet.
Sangalo syntyi Bahian Juazeirossa ja vietti lapsuutensa siellä. Hän aloitti uransa koulutapahtumissa mutta siirtyi myöhemmin laulamaan baareissa. Prêmio Caimmy -palkinnon saatuaan hän alkoi saada huomiota ja allekirjoitti sopimuksen Sony Musicin kanssa.
Vuonna 1993 Sony päätti uudistaa axé-yhtye Banda Evan, ja hänet valittiin päälaulajaksi. Hän saavutti pian suuren suosion. Hänen yhtyeen kanssa tekemänsä livealbumi "Banda Eva Ao Vivo" oli heidän parhaiten myynyt levynsä. sitä myytiin yli miljoona kappaletta.
Vuonna 1997 Ivete aloitti soolouransa. Vuonna 1999 hän julkaisi ensimmäisen soololevynsä, joka samalla myi platinaa. Myös toinen levy "Festa" (2001) myi platinaa. Vuoden 2002 albumi "Se Eu Não te Amasse Tanto Assim" ei myynyt yhtä hyvin kuin aiemmat levyt, mutta menestyi silti. Vuonna 2003 ilmestynyt "Clube Carnavalesco Inocentes Em Progresso" on hänen vähiten myynyt levynsä, mutta se sai kuitenkin kultalevyn.
Vuonna 2004 ilmestyi hänen menestynein albuminsa. "MTV ao vivo" -albumi on livealbumi ja sisältää hänen suurimpia hittejään, joista monia ei ollut julkaistu aiemmin levyllä sekä joitakin Banda Evan hittejä. Vuonna 2005 ilmestynyttä albumia "As Supernovas" myytiin pian ilmestymisensä jälkeen kolminkertaisesti platinalevyn verran.
Diskografia.
 Banda Eva (1993-1998) 
Sooloura (1999-)
Sud Aviation

Sud Aviation oli ranskalainen valtionyhtiö, joka valmisti lentokoneita. Se syntyi, kun SNCASE ("Société nationale des constructions aéronautiques du sud-est", "Kaakon ilmailu") ja SNCASO ("Société nationale des constructions aéronautiques du sud-ouest", "Lounaan ilmailu") yhdistettiin 1. maaliskuuta 1957. Ne puolestaan oli muodostettu yhdistämällä pienempiä vaikeuksissa olevia yksityisiä lentokonetehtaita kuudeksi suuremmaksi tehtaaksi juuri ennen toisen maailmansodan alkua. Fuusioitumisen seurauksena yhtiöiden lukumäärä Ranskassa putosi siihen määrään, ettei niiden kuvaamisessa tarvittu väli-ilmansuuntia.
Caravellen tullessa markkinoille SNCASO oli kypsä fuusioitumaan ja Sud Aviation syntyi. Yhtiö alkoi suunnitella ylisoonista versiota Caravellesta, joka tunnetaan nimellä Sud Aviation Super-Caravelle. Sitä siitä ei tullut, vaan marraskuussa 1962 Ranskan ja Englannin hallitusten päätöksellä Sud Aviation rakensi British Aircraft Corporationin kanssa yhteisyrityksen, joka kehitti ylisoonisen matkustajakoneen, Concorden.
Sud Aviation fuusioitui Nord Aviationin ("Pohjoisen ilmailu") ja Société pour l’Étude et la Réalisation d’Engins Balistiquesin (SÉREB) kanssa vuonna 1970, jolloin syntyi Aérospatiale. Aérospatiale lähti mukaan moniin eurooppalaisiin konsortioihin: esimerkiksi British Aerospaceen ja Messerschmitt-Bölkow-Blohmin kanssa se rakensi Airbus-yhtiön. Lopulta, vuonna 2000, siitä tuli EADSin ("Euroopan ilmailu jne.") osa. Suurten siviililentokoneiden konsolidaatio EU:ssa saavutti päätöksen.
Ænima

Ænima on yhdysvaltalaisen Tool-yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin 1996. Albumi on kotimaassaan yhtyeen myydyin. Yhtye löi albumilla itsensä läpi metallin saralla ja monesti albumia pidetäänkin kyseisen aikakauden yhtenä merkittävimmistä julkaisuista sen monipuolisen äänimaailman takia. Albumi oli ensimmäinen, jossa oli mukana basisti Justin Chancellor sillä aikaisempi basisti Paul d'Amour oli lähtenyt yhtyeestä 1995. Vaikka Chancellor olikin koko albumin teon ajan yhtyeessä oli d'Amour ollut mukana kappaleiden "Stinkfist", "Eulogy", "Pushit" ja "Ænema" mukana sillä ne olivat käytännössä olleet valmiita jo kauan ennen albumin nauhoituksia.
Albumin nimi "Ænima" on yhdistelmä sanoista 'anima' () ja 'enema' (). Se voidaan siis tulkita synonyymiksi katharsikselle, sielun puhdistumiselle.
Tyyliltään yhtye meni albumilla paljon raskaampaan ja monimutkaisempaan tulkintaan. Albumin kappaleista tunnetuimmat ovat "Stinkfist" ja "Ænema", joista jälkimmäinen voitti Grammyn vuonna 1998. Edellä mainituista kappaleista tehtiin myös musiikkivideot ja kappaleista "H.", "Eulogy" ja "Forty Six &amp; 2" julkaistiin promosinglet.
Albumi omistettiin vuonna 1994 kuolleelle amerikkalaiselle koomikolle Bill Hicksille, mikä näkyi kappaleissa ja albumin kansitaiteessa. Viimeisen raidan "Third Eye" intro sisältää sampleja Hicksin stand-up -komiikasta. Rumpali Danny Carey on kertonut kappaleen "Eulogy" aiheeksi skientologian perustaja L. Ron Hubbardin, joka esiintyy myös kappaleen "Ænema" sanoituksissa.
Levy sisältää monia raitoja, jotka eivät ole varsinaisia kappaleita vaan eräänlaisia introja tai siirtymiä varsinaisiin kappaleisiin. Näitä ovat "Useful Idiot", "Message to Harry Manback", "Intermission", "Die Eier Von Satan", "Cesaro Summability" ja "(-) Ions".
Kappale Die Eier von Satan on ääeen luettu kannabisleivonnaisresepti.
Aleksei Guryšev

Aleksei Mihailovitš Guryšev (; 14. maaliskuuta 1925 Moskova, Neuvostoliitto – 16. joulukuuta 1983) oli venäläinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Nelinkertainen Neuvostoliiton all-stars joukkueen jäsen. Neuvostoliiton paras maalintekijä 1949, 1953, 1955, 1957 ja 1958. Hän teki 379 maalia 300 liigaottelussa. Hän on kolmanneksi paras maalintekijä Neuvostoliiton liigahistoriassa. Guryshev pelasi Neuvostoliiton maajoukkueessa vuosina 1954-1959. Hän oli voittamassa molemmat kultamitalit Neuvostoliitolle jääkiekon maailmanmestaruuskisoissa 1954 ja talviolympialaisissa 1956.
Nab Labs

Eurofins Nab Labs Oy on suomalainen yksityinen teollisuuspalveluita tuottava asiantuntija- ja laboratorioalan yritys, joka kuuluu kansainväliseen Eurofins Scientific -konserniin. Suurimpia yrityksen asiakassektoreita ovat metsä-, kemian-, energia-, kaivos- ja metalliteollisuus. Vuonna 2017 yritys työllisti noin 120 henkilöä useilla paikkakunnilla Suomessa ja sen liikevaihto oli noin 9,46 miljoonaa euroa. Nab Labsin kotipaikka on Oulu.
Historia.
Nablabs syntyi 2003 kun Pohjanmaan Tutkimuspalvelu, Lännen Laboratoriot ja Juve AC yhdistivät toimintansa. Samana vuonna SCC Viatek -konserniin kuuluvan Vesihydro Oy:n laboratorio Helsingissä ja ilmanlaadun mittauksiin erikoistunut Laiteoptimointi ER Oy siirtyivät osaksi perustettua yhtiötä Nablabs Oy:tä. 
Yrityksen nimi on yhdistelmä sanoista nabla ja labs/laboratory. Yritys on muuttanut virallisen nimensä vuosien varrella Nab Labs Oy:ksi. Yritys on laajentunut perustamisensa jälkeen useilla yritys- ja liiketoimikaupoilla. 
Vuonna 2017 yritys vaihtoi virallisen nimensä Eurofins Nab Labs Oy:ksi. 
Tuotteet.
Laboratorio- ja asiantuntijapalvelut: teollisuuden prosessi- ja tuoteanalytiikka sekä tutkimuspalvelut.
Private Line

Private Line on melodista englanninkielistä rock-musiikkia soittava helsinkiläinen yhtye. Se on julkaissut kolme studioalbumia, EP:n ja useita singlejä sekä musiikkivideoita. Yhtye perustettiin alun perin jo 1990-luvun loppupuolella Jyväskylässä, jonka seudulta yhtyeen jäsenet ovat alun perin kotoisin. Helsinkiin muutettuaan ja Arto Muna ja Millennium -yhtyeessä kitaran soiton lopetettuaan laulaja Sammy perusti yhtyeen uudelleen 2000-luvun alussa. Nykyinen kokoonpano muodostui toukokuussa 2002, jolloin yhtyeeseen liittyi toinen kitaristi Jack Smack kitaristi Jari Huttusen siirryttyä Timo Rautiainen &amp; Trio Niskalaukaus -yhtyeeseen.
Private Line julkaisi parin vuoden hiljaiselon jälkeen uuden singlen ja musiikkivideon "Dead Decade" samannimiseltä, elokuussa 2011 julkaistulta, kolmannelta albumilta. Albumin julkaisi King Foo Entertainment. Musiikkivideon ohjasi Ville Lipiäinen yhteistyössä Greenpeacen kanssa. Yhtye esiintyi kesäkuussa 2011 alkavalla kiertueella ainakin Suomessa, Kiinassa ja Yhdysvalloissa ja on tehnyt esiintymiskiertueita aiemmin Suomen lisäksi myös Japanissa, Venäjällä, Saksassa, Italiassa, Sveitsissä, Itävallassa, Ruotsissa, Britanniassa, Espanjassa ja Liettuassa.
Spodumeeni

Spodumeeni on pyrokseenimineraaleihin kuuluvaa litiumalumiinisilikaattia (LiAl(SiO3)2). Sitä esiintyy tavallisesti pegmatiiteissa ja kiteet voivat kasvaa hyvinkin kookkaiksi. Väriltään spodumeeni voi olla esimerkiksi violetti, keltainen tai vihreä. Vaaleanpunaista tai pinkkiä spodumeenikiveä kutsutaan kunziitiksi ja vihreää hiddeniitiksi. Jotkin spodumeenikiteet ovat läpinäkyviä. 
Kaikki luonnossa normaaleissa lämpötiloissa esiintyvä spodumeeni on kiderakenteeltaan monokliinistä α-spodumeenia. Se muuttuu kuumennettaessa 1 000 °C β-spodumeeniksi. α-spodumeeni ei liukene missään teollisessa prosessissa, mutta β-spodumeeni liukenee lähes mihin tahansa happoon tai emäkseen.
Spodumeenia voidaan hyödyntää erottamalla siitä litiumia. Suomessa taloudellisia spodumeenipitoisia pegmatiitteja löytyy Kaustisen alueelta, jossa on käynnissä Keliber-kaivoshanke. Läpikuultavat spodumeenikiteet soveltuvat myös korukiviksi.
Rooma (televisiosarja)

Rooma ("Rome") on yhdysvaltalais-brittiläis-italialainen draamasarja, joka kertoo Rooman tasavallan lopunajan tapahtumista. Se on kuvattu Italiassa. Sarjan ovat tuottaneet televisioyhtiöt HBO, BBC ja RAI. Suomessa sarjaa esittää Nelonen, Jim ja Canal+. Ensimmäinen kausi esitettiin 30. elokuuta – 15. marraskuuta 2006.
Toinen kausi alkoi Yhdysvalloissa HBO-kanavalla tammikuussa 2007. Suomessa toisen kauden esitys alkoi Nelosella elokuussa 2008.
Juoni.
Sarja käsittelee tasavallan lopunajan Roomaa, jossa poliittisen järjestelmän epävakaus johtaa lopulta perinteisen harvainvallan korvautumiseen yksinvallalla. Sarjassa käsitellään sekä historian merkkihenkilöiden vaiheita että fiktiivisten "tavallisten" roomalaisten elämää.
Ensimmäinen kausi kuvaa Julius Caesarin yhteenoton Pompeiuksen ja optimaattien kanssa. Gallian sodasta palaava Caesar kieltäytyy luopumasta legioonistaan ja alkaa verinen sisällissota. Caesar voittaa sodan, mutta tulee murhatuksi tasavaltalaisten attentaatissa. Samalla kuvataan nuoren Octavianuksen kasvua uralla, joka johtaa hänet lopulta Rooman ensimmäiseksi keisariksi.
Shigan prefektuuri

Shigan prefektuuri () sijaitsee Kansain alueen pohjoisosassa, Honshūn saarella, Japanissa. Sen pääkaupunki on Ōtsu. Ennen Meiji-restauraatiota alue tunnettiin Ōmin provinssina.
Maantiede.
Japanin suurin järvi Biwa sijaitsee Shigan prefektuurin keskellä ja kattaa kuudesosan prefektuurin pinta-alasta. Prefektuurin alueita kutsutaan myös nimillä Kohoku (järvestä pohjoiseen), Kosei (järvestä länteen), Kotō (järvestä itään) ja Konan (järvestä etelään). Setajoki saa alkunsa Biwajärvestä ja virtaa lounaaseen kohti Osakanlahtea. Prefektuuria ympäröi kolme vuoristoa: Hiravuoret idässä sekä Ibuki- ja Suzukavuoret lännessä. Asutus keskittyy pääosin Biwan itä- ja etelärannoille. Fukuin, Gifun, Mien ja Kioton prefektuurit jakavat yhteiset rajat Shigan prefektuurin kanssa.
Aluejako.
Shigan prefektuuri jakautuu 13 kaupunkiin ja 6 muuhun kuntaan, jotka ovat kaikki maaseutukaupunkeja. Kunnat kuuluvat kolmeen piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä. 
Kulttuuri ja nähtävyydet.
Prefektuurin tunnetuin nähtävyys on historiallinen Hikonen linna, joka on nimetty yhdeksi Japanin kansallisaarteista. Tunnettu japanilainen romaani Genjin tarina on tiettävästi kirjoitettu Ōtsun Ishiyaman temppelissä.
Morane-Saulnier

Morane-Saulnier on ranskalainen lentokonetehdas. Yhtiön perustivat 10. lokakuuta 1911 Léon Morane ja Raymond Saulnier nimellä Aéroplanes Morane-Saulnier. Raymond oli suunnittellut lentokoneita jo ilmailupioneeri Louis Blériot'n kanssa.
Vuonna 1913 Marcel Brindejonc lensi Euroopan läpi Morane-lentokoneella. Roland Garros lensi Välimeren yli Morane-Saulnier Type H:lla alle kahdeksassa tunnissa.
Morane-Saulnier L oli ensimmäinen kaupallisesti onnistunut kone. Siinä oli potkurin läpi ampuva konekivääri, jota kehitettiin Roland Garrosin kanssa. Se kuitenkin ampui lavat rikki. Lapoja vahvistettiin metallilevyillä vuonna 1915 ja synkronointia pyrittiin parantamaan. Ensimmäisessä maailmansodassa Moranen koneet osoittautuivat hyviksi hävittäjälentokoneiksi. 
1920-luvun lopussa ja 1930-luvun alussa yhtiö tuotti M.S.230- ja M.S.315 -koneita. Armée de l'Airin paras hävittäjä toisen maailmansodan alussa oli M.S.406, mutta se oli suunniteltu vuonna 1935, ja vuonna 1940 se oli vanhentunut.
Sotien jälkeen Morane-Saulnier valmisti koulukoneita ja siviilikoneita. Potez osti 7. tammikuuta 1962 yhtiön, jolloin se sai nimettiin Société d'Exploitation des Établissements Morane-Saulnier (SEEMS). Vuonna 1965 se sulautettiin Sud Aviationiin. Siviilikoneiden valmistus siirrettiin 1966 Société de Construction d'Avions de Tourisme et d'Affaires -yhtiölle (SOCATA), jonka Aérospatiale osti myöhemmin.
Yhtiön toiminta jatkuu EADSin osana.
Sacha Remling

Sacha Sebastian Remling (s. 16. joulukuuta 1971) on suomalainen ravintoloitsija ja toimittaja. Hän oli yksi MoonTV:n tunnetuimmista juontajista.
Remling tuli tunnetuksi MoonTV:n rääväsuisena toimittajana. Hän juonsi ohjelmia "Mustapippuri", "Radalla", "REC" ja "Festarispesiaalit" sekä toimi tuottajana ja kanava-AD:nä. Remling on julkaissut myös "Mustapippuri"-keittokirjan (Otava 2001) yhdessä ohjelman toisen toimittajan Matti Djateun kanssa. MoonTV:n lopetettua Remling siirtyi mainostoimisto Taivaaseen. Keväällä 2011 hän juonsi "Ihan finaalissa" -ohjelmaa yhdessä Edu Kehäkettusen kanssa.
Remling perusti We Got Beef -nimisen baarin Helsingin Punavuoreen vuonna 2003 yhdessä Kössi Rehmosen ja Antti Eerikäisen kanssa. Remling, Eerikäinen ja Rehmonen sekä Juri Hakala pitivät Slussen-nimistä ruokaravintolaa Punavuoressa vuosina 2006–2008. Remling, Rehmonen ja Eerikäinen ovat omistaneet myös Bali-Hai-nimisen ruokaravintolan niin ikään Punavuoressa.
Vuonna 2014 Remling ja Edu Kehäkettunen alkoivat juontaa "Hesa o Ygöne" -nimistä ohjelmaa Radio Helsingissä. Ygösen jälkeen Remling siirtyi "Radio Helsingin aamuihin", jossa hänen juontajakavereinaan olivat Maria Veitola ja Aleksi Pahkala. Keväällä 2015 Remling lopetti juontajana Radio Helsingissä ja muutti USA:han. Remlingillä on pitseria ja retropelihalli Albuquerquessa, New Mexicossa.
Tuulilasi (lehti)

Tuulilasi on Suomen suurin autolehti. Se on ilmestynyt vuodesta 1963. Lehden julkaisija on A-lehdet ja se ilmestyy 16 kertaa vuodessa. Lehden lukijamäärä on Kansallisen mediatutkimuksen (KMT 2023) mukaan 165 200.
"Tuulilasin" perusti Yhtyneet Kuvalehdet Oy vuonna 1963. Lehti siirtyi A-lehtien kustannettavaksi 1971. Vuosina 2015–2017 "Tuulilasia" toimitti A-lehdille alihankintana Närsäkkälän Viestintä -niminen yritys. "Tuulilasin" teko siirtyi takaisin A-lehtiin toukokuussa 2017, ja päätoimittajaksi tuli Olli Koivusalo. Alihankintaan siirryttiin uudelleen keväällä 2019, kun Hymiö Helsinki alkoi toimittaa lehteä. A-lehdet vastaa edelleen "Tuulilasin" markkinoinnista ja logistiikasta.
Gnome-Rhône

Gnome et Rhône oli ranskalainen lentokonemoottoreiden valmistaja. Yritys perustettiin kun Ranskan sotaministeriön pyynnöstä Gnome ja Le Rhône yhdistyivät.
Ranskalainen Louis Seguin perusti Société Des Moteurs Gnome -yrityksen vuonna 1905. Louis Verdet perusti Société des Moteurs Le Rhône -yrityksen vuonna 1912.
Yhtiö tuotti lisenssillä saksalaista "Gnom"-moottoria, joka oli Motorenfabrik Oberurselin kehittämä. 
Ensimmäinen maailmansota potkaisi tuotannon käyntiin: yhtiö valmisti sinä aikana 100 000 moottoria. Sodan jälkeen yhtiö alkoi valmistaa Bristol Jupiter-moottoriin perustuvaa tähtimoottoria. Toisen maailmansodan alla ja aikana yhtiö valmisti Gnome-Rhône 14K "Mistral Major" -moottoreita, joita käytettiin sekä akselivalloissa että liittoutuneiden joukoissa. 
Vuonna 1945 Gnome-Rhône kansallistettiin ja sulautettiin SNECMAan Avions Voisinin kanssa.
Puoliautomaattinen vaihteisto

Puoliautomaattinen vaihteisto tai robottivaihteisto on automatisoitu manuaalivaihteisto, joka käyttää elektronisia antureita, prosessoreita ja vauhdittajia vaihteiden vaihtamiseen. Kytkin toimii elektronisesti ja synkronisoi ajoitusta ja vääntömomenttia, jotta vaihteen vaihto tapahtuisi mahdollisimman nopeasti ja rauhallisesti. Näin kuljettajan ei tarvitse ohjata kytkimen toimintaa kytkinpolkimella.
Useimmissa puoliautomaattisissa vaihteistoissa kuljettaja voi vaihtaa vaihdetta joko käsin tai antaa automaattisen vaihtotoiminnon hoitaa sen hänen puolestaan. Autonvalmistajat suunnittelivat puoliautomaattisen vaihteiston erityisesti kaupunkiajoa varten. Se onkin perinteistä momentinmuuntimeen perustuvaa automaattivaihteistoa huomattavasti polttoainetaloudellisempi, ja lisäksi myös valmistuskustannuksiltaan edullisempi. Henkilöautojen lisäksi puoliautomaattinen vaihteisto on yleinen nykyaikaisissa kuorma-autoissa.
Esimerkiksi Opelin kehittämä "Easytronic" on puoliautomaattinen vaihteisto. Automaattisen vaihtotoiminnon voi kytkeä ajon aikana pois päältä, jolloin vaihteisto muuttuu käsin käytettäväksi. Lisäksi joissain malleissa käytettävissä on niin sanottu talviasento ja Sport-tila. Talviasennon ollessa kytkettynä liikkeellelähtö tapahtuu kakkosvaihteelta. Sport-tilassa moottori kiertää korkeammille kierroksille ennen vaihtamista.
Muun muassa Volkswagen ja Saab tarjosivat 1990-luvulla joissain malleissaan puoliautomaattista vaihteistoa, jossa vaihteet on sijoitettu perinteisen manuaalivaihteiston tavoin H-kaavion mukaisesti, mutta kytkinpoljinta ei ole lainkaan. Vaihteistoratkaisun suosio jäi vähäiseksi ja se poistui markkinoilta pitkäksi aikaa, kunnes vuonna 2020 Hyundai esitteli samalla periaatteella toimivan oman iMT ("intelligent manual transmission", ’älykäs manuaalivaihteisto’) -vaihteistonsa.
Suomen Urheiluliitto

Suomen Urheiluliitto ry (aiemmin Urheiluliitto r.y.) eli SUL on suomalaisen yleisurheilun lajiliitto. Liittoon kuuluu yli 600 jäsenseuraa, joiden toiminnassa on mukana 70 000 henkilöä. SUL on kansainvälisen yleisurheiluliiton WA:n jäsen.
Liiton tavoitteena on tukea jäsenjärjestöjä tuottamaan kansainvälisesti menestyviä yleisurheilijoita ja järjestää yleisurheilutoimintaa erilaisille ryhmille.
SUL:n toimitusjohtaja on Harri Aalto ja hallituksen puheenjohtaja Riikka Pakarinen.
Historia.
SUL oli aluksi Suomen voimistelu- ja urheiluliiton (SVUL) alainen urheilujaosto, mutta itsenäistyi omaksi liitokseen vuonna 1932. SUL pysyi kuitenkin SVUL:n jäsenenä aina sen keskusjärjestöaseman päättymiseen saakka.
Rakenne.
Piirijärjestöt.
SUL:n jäsenseurat kuuluvat 21 alueelliseen piirijärjestöön, joista kolme on ruotsinkielisiä Svenska Finlands Idrottsförbundin (SFI) jäsenpiirejä.
Piirijärjestöt ovat: Helsinki, Uusimaa, Häme, Lahti, Keski-Suomi, Varsinais-Suomi, Satakunta, Etelä-Pohjanmaa, Keski-Pohjanmaa, Pohjois-Pohjanmaa, Kymenlaakso, Etelä-Karjala, Pohjois-Karjala, Etelä-Savo, Pohjois-Savo, Kainuu, Länsi-Pohja, ja Lappi sekä ruotsinkieliset Nyland-Åboland, Åland ja Österbotten.
Hallintoelimet ja henkilöstö.
SUL:n päättävinä eliminä toimivat liittovaltuusto ja hallitus. Valtuusto muodostuu piirien ja erityisryhmien edustajista ja valitsee hallituksen. Hallituksessa on 9–11 jäsentä mukaan lukien liiton puheenjohtaja. Hallituskausi on kaksivuotinen. Hallituksen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2019 Sami Itani.
SUL:lla on noin 25 varsinaista työntekijää. Ylintä johtoa edustaa toimitusjohtaja. Toukokuusta 2018 tehtävässä on toiminut Harri Aalto.
Puheenjohtajat.
SVUL:n urheilujaoston puheenjohtajat:
SUL:n puheenjohtajat:
SUL:n kunniapuheenjohtajat:
Talous.
Suomen Urheiluliitto on saanut vuosina 2018–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta liikuntaa edistävien järjestöjen toimintaan yhteensä noin 6 322 000 euroa. Vuosittainen tuki on ollut vuodesta 2023 lähtien 1 082 000 euroa.
Antipatros (Idumea)

Antipatros (, ) oli Herodesten hallitsijasuvun kantaisä ja Herodes Suuren isä. Hän oli alun perin Idumeasta (muinainen Edom), Judean eteläpuolelta. Idumealaiset oli pakotettu juutalaisuuteen.
Makkabialaisen hallitsijasuvun sisäisessä kiistassa Antipatros kannatti Hyrkanos II:a tämän kamppailussa tämän veljeä Aristobulosta vastaan. Lopulta Pompeiuksen avustuksella Hyrkanos sai voiton veljestään. Kun Pompeius ja Julius Caesar ajautuivat sotaan toisiaan vastaan, päättivät Hyrkanos ja Antipatros auttaa Caesaria. Antipatros johti joukkonsa kohti Aleksandriaa, jossa Caesar oli piiritettynä. Saatuaan sodan päätökseen Caesar nimitti Antipatroksen Judean "epitropokseksi" eli hallitsijaksi. Antipatros sai samalla myös Rooman kansalaisoikeudet. 
Julius Caesar murhattiin 15. maaliskuuta 44 eaa. Tämän jälkeen Gaius Cassius Longinus ja Marcus Junius Brutus pakenivat itään. Cassius saapui Syyriaan, missä he määräsivät itäiset maakunnat maksamaan veroa. Juutalaiset määrättiin maksamaan 700 talentin verran veroa. Antipatros jakoi maksettavat verot poikiensa ja ystäviensä kesken. 
Eräs Malakias, joka oli vastussa muun muassa Gofnan, Emmauksen, Luddan ja Thamnan alueista, viivytteli veron maksamista. Cassius lähti joukkoineen marssimaan aluetta kohden. Antipatros pelasti kuitenkin Malakiaan suorittamalla 100 talentin veron roomalaisille. Antipatros kohtasi myös loppunsa, sillä juuri mustasukkaisuuden riivaama Malakias myrkytti hänet. 
Herodes Suuri nimesi perustamansa Antipatriin kaupungin isänsä mukaan.
Perhe.
Antipatros oli naimisissa nabatealaisen Kyproksen kanssa. He saivat neljä poikaa: Feisal, Herodes, Joosef ja Feroras. Pari sai myös yhden tyttären, Salomen.
Honda Accord

Honda Accord on Hondan vuodesta 1976 alkaen valmistama ylemmän keskiluokan henkilöautomalli. Alun perin malli esiteltiin Honda Civiciä suurempana hatchbackina. Vuodesta 1977 alkaen Honda Accord on ollut sedan, mutta myös farmariversioita on valmistettu. Honda Accordista on ollut tarjolla merkittävästi toisistaan poikkeavat mallisarjat Euroopan, Amerikan ja Aasian markkinoille. Euroopassa Accordin myynti lopetettiin vuonna 2015.
Honda Accord on ollut usein myyntitilastojen kärkisijoilla erityisesti Yhdysvalloissa. Sitä on myyty siellä vuoteen 2020 mennessä 14 miljoonaa kappaletta, joista 11 miljoonaa on myös valmistettu maassa.
Honda Accordin ensimmäinen mallisukupolvi sijoittuu tuotantovuosiin 1976–1981, toinen 1982–1985, kolmas 1986–1989, neljäs 1990–1993, viides 1994–1997, kuudes 1998–2002, seitsemäs 2003–2008, kahdeksas 2009–2012, yhdeksäs 2013–2017, kymmenes 2018–2022 ja yhdestoista vuodesta 2023 alkaen. Nämä tiedot koskevat Yhdysvaltoja, muualla etenkin myöhempien sukupolvien jaottelu voi olla erilainen.
Toinen sukupolvi (1982–1985).
Toisen sukupolven Accordeista maahantuoja Veho toi aluksi Suomeen vain kahta 12-venttiilisellä 1,8 litran nelosmoottorilla varustettuja ylemmän pään malleja, joista kalliimmassa EXR-mallissa oli vakiovarusteena lukkiutumattomat jarrut. "Helsingin Sanomien" koeajossa uutta Accordia pidettiin ensimmäistä sukupolvea urheilullisempana, ja sen todettiin olevan sisämitoiltaan merkittävästi ahtaampi kuin saman lehden vähän aiemmin koeajama samankokoinen Toyota Camry. Mukavuudesta Accordia kuitenkin kehuttiin.
Kolmas sukupolvi (1985–).
Kolmannen sukupolven Honda Accord oli "Helsingin Sanomien" mukaan täysin uusi auto, akseliväliltään peräti 15 cm ja kokonaispituudeltaan 12 cm pidempi, entistä pidempi, kolme senttimetriä leveämpi ja pari senttimetriä matalampi. Ohjaustehostus ja alusta vaikuttivat entistä paremmilta.
Perusmallin esittelyä seuraavana vuonna tuli markkinoille urheilullinen kolmeovinen Aerodeck-farmarimalli, eräänlainen shooting brake.
Viides sukupolvi (1994–1997).
Viidennestä sukupolvesta eli vuodesta 1993 alkaen Accordin eurooppalaista mallia alettiin valmistaa Englannin Swindonissa, ja autosta suunniteltiin omat versiot myös Yhdysvaltojen ja Japanin markkinoille. Suomeen tuotiin aluksi euromallin varusteluversioita 2.0iS ja 2.0iLS.
Vuonna 1996 Accordin ilmettä uudistettiin pyöreämmäksi ja uutta Honda Civiciä muistuttavaksi. Ääneneristystä ja tärinää vaimennettiin, mutta rengasmelusta ei päästy kunnolla eroon.
Sami Rähmönen

Faisal Sami Adnan Rähmönen (s. 19. huhtikuuta 1987 Turku) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kolmosessa pelaavaa Peimari Unitedia , kaudesta 2025 alkaen pelaaja-valmentajana. Kaksi edellistä kautta pelaajana. Hän pelasi Kakkosessa edustaen Kaarinan Poikia 2 kautta yhteensä 10 ottelua . Turun Palloseuran edustusjoukkueessa 16 kautta, joista 12 kautta Veikkausliigassa ja neljä kautta Ykkösessä. Hän on myös pelannut M35 joukkueessa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja, mutta voi pelata myös laitalinkkinä.
Rähmönen aloitti jalkapallon pelaamisen 7-vuotiaana Hannunniitun nappuloissa. Hän nousi TPS:n liigajoukkueeseen seuran A-junioreista vuonna 2005, ja vakiinnutti seuraavan kauden alussa paikkansa avauskokoonpanossa. Rähmönen tuli tunnetuksi terävistä oikean laidan nousuistaan, mutta hän hallitsi myös puolustuspelaamisen.
Rähmönen on pelannut Veikkausliigassa 12 kauden aikana 274 ottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia. Maaleistaan kolme hän teki kaudella 2014 ja kaksi niistä tasapeliin 2–2 päättyneessä kotiottelussa FF Jaroa vastaan. Ykkösessä Rähmönen on pelannut neljänä kautena yhteensä 96 ottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia, joista kolme kaudella 2019. Hän voitti Suomen Cupin vuonna 2010 ja Liigacupin vuonna 2012.
Setä Koponen

Setä Koponen (oikealta nimeltään Tommi Koistinen, s. 31. toukokuuta 1978 Espoo), on espoolainen rap-artisti. Hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa Raimon, Edu Kehäkettusen, Davon sekä Tuomion &amp; Koneen kanssa. Koistinen on opiskellut Helsingin kauppakorkeakoulussa. Nykyään hän vaikuttaa rap-yhtyeessä nimeltä Reilukerho.
Kesällä 2020 uutisoitiin Tommi Koistisen aloittavan espoolaisen Olarin Panimon toimitusjohtajana.
Jalkanaru

Jalkanaru on metsästyksessä käytetty kettujen pyydystämiseen tarkoitettu vaijerisilmukasta, laukaisimesta ja jousesta koostuva ansa. Joissakin malleissa jousen suojana on lisäksi putki.
Jalkanarun käyttö perustuu kettujen taipumukseen käyttää samaa jälkeä kulkiessaan esimerkiksi haaskalle ja pois sieltä, kun lunta on paljon ja umpihangessa kulkeminen on raskasta. Jalkanarua käytetään kettujen pyyntiin niin, että silmukka asetetaan ketun jäljen ympärille hieman lumen alle piiloon. Jalkanaru kiinnitetään risuun tai jarrukalikkaan, joka hidastaa naruun jääneen ketun kulkua niin, että eläin on mahdollista hiihtää tai juosta kiinni ja lopettaa. Kiinteästi ansaa ei tule kiinnittää, jotta kettu pääsee menemään suojaan eikä hätäänny ja revi itseään.
Kun kettu astuu silmukkaan, laukaisin päästää jousen kiristämään silmukan, jolloin jalkanaru kiristyy niin tiukalle, ettei kettu saa vedettyä käpäläänsä silmukan läpi. Kiristyneen silmukan halkaisijan on lain mukaan oltava vähintään 30 mm, jotta eläimen raaja ei vahingoittuisi. Jalkanaruansa tulee kokea vähintään kerran vuorokaudessa, kuten muutkin elävänä pyytävät ansat. Ansaan jäänyt eläin lopetetaan esimerkiksi haulikolla, pienikaliiperisella kiväärillä tai pistoolilla ampumalla.
Jalkanarupyynnin arvostelijat ovat kiinnittäneet huomiota mm. siihen, että ilveksiä ja susia jää jalkanarupyynnin sallitun saaliin ketun ohella sivusaaliiksi.
Muumion paluu

Muumion paluu () on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Stephen Sommersin ohjaama yhdysvaltalainen seikkailuelokuva, jonka pääosissa näyttelivät Brendan Fraser, Rachel Weisz, John Hannah, Arnold Vosloo, Oded Fehr, Patricia Velásquez ja Dwayne ”The Rock” Johnson. Se on jatko-osa vuoden 1999 elokuvalle "Muumio".
"Muumion paluun" inspiroimana elokuvasarjalle toteutettiin myös 5 000 vuoden taakse sijoittuva esiosa ja spin-off -elokuva "Skorpionikuningas", joka keskittyy Johnsonin esittämään Mathayusiin. Jatko-osa "" sai ensi-iltansa vuonna 2008.
Tarina.
Eletään vuotta 3067 ea. kaupungissa nimeltä Theba. Tuolloin suuri Skorpionikuningas yritti joukkojensa kanssa valloittaa "tunnetun maailman". Seitsemän vuotta kestäneen sodan päätteeksi Skorpionikuninkaan armeija ajettiin Ahm Sheren aavikolle. Yksi kerrallaan he kuolivat aurinkoon. Lopulta vain puolikuollut Skorpionikuningas oli jäljellä. Hän solmi sopimuksen Anubiksen kanssa, jonka mukaan Anubis säästäisi hänet ja hän antaisi sielunsa. Anubis antoi armeijansa Skorpionikuninkaan käyttöön. Kun hän oli tuhonnut kaiken, Anubis pakotti Skorpionikuninkaan palvelemaan häntä ikuisesti. Hänen armeijansa muuttui hiekaksi ja siellä he odottavat hiljaa herättämistään.
Siirrytään Lontooseen vuoteen 1933. Evelyn ja Rick ovat saaneet lapsen nimeltä Alex. Evelyn on nähnyt unen, jossa hän on temppelissä missä kukaan ei ole ollut pitkään aikaan. He menevät tutkimaan tätä temppeliä ja sinne tulevat rosvot, jotka etsivät Skorpionikuninkaan rannekorua. Evelyn ja Rick löytävät arkun, avaavat sen ja löytävät tuon rannekorun. Avaamisen jälkeen temppeli alkaa täyttyä Niilin vedellä. 
Hamunaptrassa, kuolleiden kaupungissa, löydetään elämän- ja kuolemankirjat. Kirjojen löytäjät etsivät Imhotepin arkkua ja lopulta löytävätkin sen. Imhotep aiotaan taas herättää henkiin. Jotta Imhotep saisi maailmanvalloitussuunnitelmansa täytäntöön, hän tarvitsee Skorpionikuninkaan rannekorun, joka taas on O'Connelleilla Lontoossa. 
Lontoossa Evelyn päättelee, että rannekoru näyttää tien Ahm Sheren kadonneeseen kaupunkiin, joka on samalla Anubiksen kadonneen armeijan hautapaikka. Imhotepin löytäjät tunkeutuvat O'Connelleiden taloon. He eivät löydä rannekorua, koska Alex laittoi sen käteensä. He sieppaavat Evelynin ja aikovat uhrata hänet Imhotepille. Hänen miehensä Richard O'Connell kuitenkin onnistuu pelastamaan hänet ja he päättävät lähteä kohtia Ahm Sheren aavikkoa.
Matkalla heille kuitenkin selviää, että Imhotep ja Anck-su-Namun ovat heidän perässään. He sieppaavat Alexin ja jos he onnistuvat herättämään Skorpionikuninkaan eloon, Imhotep tappaa hänet ja hän hallitsee maailmaa yhdessä Anck-su-Namun kanssa. 
He löytävät Ahm Shereen, siellä retkikunnan kimppuun hyökkäävät muumio-apinat, jotka tappavat retkikunnasta suurimman osan. Hazef herättää hiukan myöhemmin Skorpionikuninkaan ja Anubiksen armeijan. Ardeth Bay johtaa medjait taisteluun, jossa he yrittävät pysäyttää Anubiksen armeijan, joka koostuu kahdella jalalla kävelevistä suurista sakaaleista. Rick, Evy, Alex ja Jonathan pääsevät kultaiseen pyramidiin, tappavat Skorpionikuninkaan ja lähtevät pois.
Alan Smith (jalkapalloilija, 1980)

Alan Smith (s. 28. lokakuuta 1980 Leeds, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija. 178 senttimetriä pitkän Smithin pelipaikka on hyökkääjä. Hän on tunnettu kovasta pelityylistään.
Smith aloitti ammattilaisuransa vuonna 1998 Leeds Unitedissa, jota hän oli edustanut jo juniorina. Hän pelasi seurassa vuosikaudet, ja nousi hyvien Valioliiga ja Mestarien liiga -esitystensä ansiosta aina maajoukkueeseen asti. Vuonna 2004 Smith siirtyi Manchester Unitediin, mutta hänen roolinsa Manchesterissä jäi selvästi pienemmäksi kuin mitä se oli Leedsissä.
61:n ManU:ssa pelatun liigaottelun jälkeen Smith siirtyi Newcastle Unitediin kesällä 2007 kuuden miljoonan punnan siirtosummalla.
Englannin maajoukkueessa Smith on pelannut 16 ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. Maajoukkuedebyyttinsä hän teki vuonna 2001.
Keeper of the Seven Keys Part I

Keeper of the Seven Keys part I on power metal -yhtye Helloweenin toinen levy, joka ilmestyi vuonna 1987. Albumia pidetään yhtenä yhtyeen parhaista ja koko power metal -tyylilajin ehdottomista kulmakivistä. Kappale ”Future World” julkaistiin singlenä ja ”Halloweenista” julkaistiin musiikkivideo. Albumilla laulajan tehtävät otti ensi kertaa Michael Kiske.
Kappaleet.
Alkuperäinen levy 1987.
A-puoli
B-puoli
Heinäturpiaali

Heinäturpiaali, aikaisemmalta nimeltään riisivarpunen ("Dolichonyx oryzivorus") on turpiaaleihin kuuluva lintu ja sukunsa ainoa laji.
Ulkonäkö ja koko.
Linnun pituus on 18 senttiä ja paino keskimäärin 43 grammaa. Koiras on ainoa amerikkalainen lintulaji, joka on alapuolelta kokonaan musta ja selkäpuolelta valkoisen kirjava. Sen takaraivossa ja niskassa on laaja keltainen laikku ja matala töyhtö. Kesäisen sulkasadon jälkeen koiras saa naaraan pukua muistuttavan peruspuvun, jossa se muistuttaa nuorta keltasirkkua. Sen pyrstösulat ovat teräväkärkiset. Lentoääni on melodinen ”pink”, laulu on kaunis, melodinen säe.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Heinäturpiaalia tavataan Pohjois-Amerikan keskiosissa itärannikolta lähes länsirannikolle saakka, sekä Kanadassa että Yhdysvalloissa. Sen elinympäristön ala on 3,88 miljoonaa neliökilometriä ja populaation koko 11 miljoonaa yksilöä. Lajin kanta on pienentynyt merkittävästi viimeisen sadan vuoden aikana erityisesti alueen itäosissa. Syynä on todennäköisesti viljelymenetelmien muutos ja lintumäärän palaaminen aikaisemmalle, ennen Amerikan viljelyalueiden valtavaa kasvua edeltävälle tasolle. Linnut muuttavat talveksi Etelä-Amerikkaan Peruun, Chileen, Argentiinaan, eteläiseen Brasiliaan ja Paraguayhyn. Silloin tällöin lintuja harhautuu myös Länsi-Eurooppaan, muun muassa Azoreilla laji on tavattu toistaiseksi kolmasti. Lajin elinympäristönä ovat korkeat heinikot, niityt, ruoikot sekä riisi- ja maissiviljelmäalueet.
Lisääntyminen.
Koiraalla voi olla usean naaraan haaremi, jopa neljän. Polygyniset koiraat ovat tavallisesti vanhoja, kokeneita yksilöitä, jotka valtaavat parhaat reviirit. Ne keskittävät tarmonsa ensimmäisen pesyeen hoitamiseen, ja auttavat muita naaraitaan vain jos aikaa ja ruokaa riittää. Ruohonkorsista rakennettu pesä on maassa mättään tai kasvillisuuden suojassa. Naaras munii 3–7 munaa, joita se hautoo 10–13 päivää. Poikasten hoitoon osallistuu usein kolmaskin lintu, joka voi olla joko naaras tai koiras. Näiden ylimääräisten hoitajien alkuperä ja tarkoitus on tuntematon, mutta arvellaan, että jos kaksi koirasta ruokkii samoja poikasia, saattavat ne molemmat olla olleet hedelmöittämässä naarasta. Poikaset jättävät pesän 10–14 päivän ikäisinä. Laji pesii vain kerran kesän aikana. Pesimäkierron pituus on yhdeksän viikkoa.
Ravinto.
Heinäturpiaali etsii ravinnokseen maasta siemeniä ja hyönteisiä. 1900-luvun alussa valtavat parvet ruokailivat Yhdysvaltain kaakkoisosan riisipelloilla aiheuttaen merkittävää tuhoa viljelmille. Niitä pyydystettiin ja tapettiin valtavia määriä. Esimerkiksi vuonna 1912 tapettiin Etelä-Carolinassa 720 000 "riisilintua", joksi sitä paikallisesti kutsuttiin, ja laivattiin ruoaksi myytäväksi. Jamaikalaiset syövät edelleen muuttomatkalla levähtäviä rasvaisia turpiaaleja, ja kutsuvat lintua "voilinnuksi".
Keeper of the Seven Keys Part II

Keeper of the Seven Keys Part II on saksalaisen metallimusiikkia esittävän Helloween-yhtyeen kolmas studioalbumi. Albumin tuotti myös yhtyeen edellisellä studioalbumilla "Keeper of the Seven Keys Part I" tuottajana toiminut Tommy Hansen, ja sen julkaisi levy-yhtiö Noise Records 29. elokuuta 1988. Albumi on nimensä mukaisesti musiikillinen jatko-osa edeltäjälleen, ja se edustaa musiikilliselta lajityypiltään power metalia. "Keeper of the Seven Keys Part II" jäi kitaristi Kai Hansenin viimeiseksi Helloweenissa, sillä hän erosi yhtyeestä albumia seuranneen kiertueen jälkeen.
Albumia pidetään yhtenä power metalin keskeisimmistä ja merkittävimmistä julkaisuista. Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ”I Want Out” ja ”Dr. Stein”, joista muodostui Helloweenin uran keskeisimpiä kappaleita. Albumilla kitaristi Michael Weikathin ja laulaja Michael Kisken rooli kappaleiden säveltämisessä kasvoi, sillä aiemmin yhtyeen pääasiallisena lauluntekijänä toiminut Kai Hansen sävelsi albumille vain kolme kappaletta. Tämän vuoksi "Keeper of the Seven Keys Part II:a" on pidetty toisinaan kokonaisuudeltaan epätasaisempana kuin edeltäjäänsä.
Albumi nousi myös Billboard 200 -listalle Yhdysvalloissa. Brittiläinen "Metal Hammer" sijoitti "Keeper of the Seven Keys Part II:n" sijalle 32 vuonna 2009 laatimallaan sadan kaikkien aikojen parhaan metallialbumin listalla.
Lahden taistelussa kaatuneiden saksalaisten muistomerkki

Lahden taistelussa kaatuneiden saksalaisten muistomerkki eli Taistelun jälkeen on Willehad Martinin ja Urho Heinäsen veistämä, vuonna 1920 paljastettu muistomerkki Lahden taistelussa kaatuneen 73 saksalaisen sotilaan muistoksi. Muistomerkki on Lahden vanhalla hautausmaalla.
13. kesäkuuta 1918 nimitettiin pormestari Lyytikäisestä, kaupunginvaltuuston varapuheenjohtaja Vitalista ja valtuusmies (kaupunginvaltuutettu) Teittisestä koostuva kolmihenkinen komitea, jonka tehtävänä oli suunnitella hautapatsaan hankinta sekä haudan jatkuva hoito. Tätä varten myönnettiin kolmetuhatta Suomen markkaa.
Lisäksi Lahden kaupunginvaltuusto järjesti raha-avustuksen kaatuneiden omaisten hyväksi 1918 sekä ilmoitti pystyttävänsä muistomerkin, sekä hoitavan haudat (kirje saksalaisen osasto Brandensteinin komentajalle Otto von Brandensteinille).
Länsi-Savo

Länsi-Savo on Mikkelissä kuutena päivänä paperisena ja seitsemänä digitaalisena ilmestyvä sanomalehti. 
Julkaisija ja levikki.
Lehteä julkaisee mediakonserni Keskisuomalaiseen kuuluva Savo-Karjalan Media Oy.
Keskisuomalainen Oyj osti Kaakon Viestinnän Länsi-Savo Oy:ltä huhtikuussa 2019.
Kaakon Viestintä syntyi vuoden 2015 alussa, kun Länsi-Savo-konsernin maakuntalehdet "Itä-Savo" ja "Länsi-Savo" yhdistettiin "Etelä-Saimaata", "Kouvolan Sanomia" ja "Kymen Sanomia" julkaisevan Sanoma Lehtimedian kanssa. Sanoma Media Finland Oy oli osa-omistajana 25. helmikuuta 2019 saakka, jolloin yhtiön koko osakekanta siirtyi Länsi-Savo Oy:n omistukseen.
Lehden päälevikkialuetta on Mikkelin seutu, mutta lehteä tilataan jonkin verran myös Pieksämäen seudulla. Lehden kokonaislevikki on 16 826 (LT 2018) ja paperiversion levikki 15 225 (LT 2018). Lukijoita sillä on noin 41 000 (KMT s2017/k2018).
"Länsi-Savon" levikki on ollut voimakkaassa laskussa, kuten muillakin suomalaisilla sanomalehdillä. Vuonna 2017 pudotus oli lähes kymmenen prosenttia. "Länsi-Savon" toimitus sijaitsee Mikkelin Kirjalassa. Lehti painetaan konsernin omistamassa painossa Kouvolassa.
Historia.
Lehti perustettiin vuonna 1889 "Suomi"-nimisenä. Sen perustaja oli Mikkelin lyseon uskonnon ja suomen kielen lehtori Jaakko Päivärinta, ja lehteä julkaisi pitkään O. B. Blomfelt. Vuosina 1893–1906 lehden nimi oli "Mikkeli" ja tästä eteenpäin "Suur-Savo". Sen omisti vuodesta 1906 Osuuskunta Mikkeli ja vuodesta 1912 alkaen oma kustannusyhtiö, jonka nimi on ollut vuodesta 1929 alkaen Oy Länsi-Savo. Nykyisen nimensä lehti otti vuonna 1917. Lehti oli ensin nuorsuomalaisten ja sitten edistyspuolueen äänenkannattaja. Vuosina 1917–1918 se ehti olla lyhytikäisen kansanpuolueen äänenkannattaja. "Länsi-Savoa" luettiin pitkään pääasiassa maaseudulla, kun taas kilpaileva kokoomuslainen "Mikkelin Sanomat" oli 1930-luvulle saakka luetuin lehti Mikkelin kaupungissa. Puolueisiin sitoutumattomaksi "Länsi-Savo" julistautui vuonna 1951, kun edistyspuolueen toiminta lakkasi. Seitsenpäiväisenä lehti on ilmestynyt vuodesta 1965.
Päätoimittajia.
Lehden päätoimittajina ovat toimineet muun muassa seuraavat henkilöt: