tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Naapurilähiö

Naapurilähiö on vuosina 1969–1976 esitetty televisiosarja, jota tehtiin 156 jaksoa. Sen käsikirjoitti Toini Vuoristo ja ohjasivat Peter Finnilä ja Jussi Tapola. Siinä seurattiin kuvitteellisessa Helsingin Katajamäessä asuvien Lieslahden ja Sarpamaan perheiden elämää. Ilmeisesti sarjalle suunniteltiin myös nimeä ”Katajamäen asukkaat”. Sarjaa kuvattiin muun muassa Helsingin Siltamäessä. Vaikka kyseessä oli perhesarja, siinä käsiteltiin myös yhteiskunnallisia asioita, enemmän kuin esimerkiksi "Me Tammelat" -sarjassa.
Syksyllä 1971 "Naapurilähiö" oli "Katso"-lehden lukijaäänestyksessä television suosituin ohjelma. Katsojia sillä oli 1,8 miljoonaa, hieman vähemmän kuin yli kahden miljoonan katsojalukuun yltäneellä ja toiseksi suosituimmaksi äänestetyllä brittisarjalla "Mennään bussilla".
Henkilöt.
Väinö Sarpamaa, 49, putkiasentaja, on itse rakentanut talonsa rintamamiespalstalle. Vaimo Aino, 47, on osuuskaupan maitopuolen vastaava, uskoo mieheensä, kotiin ja Raamattuun. Lapsia on neljä, vanhin Arto, 22, opiskelee valtiotieteitä, Riitta, 17, käy lukiota, Matti, 15. Perheen nuorimmainen Mikko on vasta viisivuotias.
Kalervo Lieslahti, 37, ekonomi, on pikkutarkka tilimies, joka lainan avulla on saanut hankituksi perheelleen oman asunnon. Vaimo Marjatta, 36, on huoltotarkastaja kaupungin lastensuojeluvirastossa, hänen piirinään on juuri Katajamäki ympäristöineen. Tyttäret, koululaiset Mervi, 15, ja Pilvi, 7, ovat hieman vastahakoisesti jättäneet keskikaupunkiasunnon ja ystävänsä muuttaakseen naapurilähiöön, saviselle pellolle nimeltä Katajamäki.
Pessi ja Illusia

Pessi ja Illusia on Yrjö Kokon kirjoittama satu. Pessi-peikko ja Illusia-keiju saivat alkunsa jatkosodan aikana rintamalla, kun Kokko laati lapsilleen joululehteä. Vuonna 1944 julkaistun kirjan kuvituksena on Kokon ottamia luontokuvia. Teos on käännetty useille kielille, ja siitä on otettu lukuisia uusintapainoksia. Vuoden 2001 painoksessa valokuvat on korvattu Kristina Segercrantzin piirroksilla. "Pessistä ja Illusiasta" on tehty baletti, näytelmiä, elokuvia ja Japanissa myös sarjakuva.
Alun perin Kokko suuntasi teoksen lähinnä aikuisille. Hän muokkasi siitä lapsille tarkoitetun version vuonna 1963. 
Muita versioita.
Vuonna 1954 valmistui Jack Witikan ohjaama fantasiaelokuva "Pessi ja Illusia", joka pohjautui Ahti Sonnisen Yrjö Kokon tekstien pohjalta säveltämään satubalettiin "Pessi ja Illusia" (1952). Witikan elokuvan pääosissa olivat Doris Laine, Maj-Lis Rajala ja Heikki Värtsi.
Heikki Partanen ohjasi kirjan pohjalta kokoillan elokuvan "Pessi ja Illusia", joka sai ensi-iltansa tammikuussa 1984. Nimirooleja esittävät lapsinäyttelijät Sami Kangas ja Annu Marttila, muissa rooleissa nähdään muun muassa Eija Ahvo, Raimo Grönberg ja Jorma Uotinen. Elokuva sai viisi suomalaisen elokuvan Jussi-palkintoa.
Kirjan väitetään innoittaneen Reino Helismaata kirjoittamaan ”Päivänsäde ja menninkäinen” -laulun tyttärelleen.
Tarina.
Illusia on pieni keijutyttö. Illusian nimen pitäisi olla hänen isänsä lailla Illusioni, mutta hän jäi kovin pieneksi, joten hänen nimeään piti lyhentää. Samoin kävi Pessi-peikolle, jonka isän nimi on Pessimisti. Pessi hämmästyy kovasti, kun kaunis keiju yllättäen ilmestyy hänen kotimetsäänsä. Illusia on karannut salaa kotoaan sateenkaaren päältä tutkimaan alla olevaa maailmaa.
Pessi esittelee Illusialle metsän kukkia ja eläimiä. Elämä maan päällä ei olekaan ihan sellaista kuin Illusioni on tyttärelleen kertonut. Vaikka karvainen, helposti huolestuva Pessi ja siivekäs, huoleton Illusia ovat monilla tavoin toistensa vastakohtia, he ystävystyvät. Illusia on innoissaan kaikista maan päällä näkemistään asioista, joista hänen kodissaan ei tiedetä mitään. Illusia ei myöskään tiedä, että alhaalla maailmassa koittaa ilta ja yö. Auringon laskiessa sateenkaari katoaa näkyvistä, eikä Illusia enää löydä tietä kotiinsa. On jäätävä odottamaan seuraavaa päivää. Kukaan ei vain voinut ennustaa, että kesästä tulisi todella kuiva, eikä sateenkaarta ilmestyisi näkyviin. Viimeisetkin haaveet kotiinpaluusta karisevat, kun Ristilukki puree salaa eräänä yönä Illusian siivet poikki.
Kesä kuluu ja huolena on tuleva talvi. Peikoille kasvaa paksu turkki ja ne nukkuvat talviunta, mutta kuinka alaston keiju selviää pakkasessa? Metsän eläimiltä onneksi saadaan apua. Piisami kaivaa Pessille ja Illusialle turvallisen ja lämpimän pesäkolon ja peltohiiri neuvoo ruokavaraston kokoamisessa. Aluetta ravistelee ihmisten sota, mutta metsän asukkaat eivät siitä juuri mitään ymmärrä. Talvestakin selvitään ja keväällä syntyy pieni prinsessa. Keijun ja peikon lapsi on karvaton ja siivetön, uusi ihminen.
Paluu naapurilähiöön

Paluu naapurilähiöön on vuonna 1997 lähetetty kolmiosainen televisiosarja, joka on jatkoa sarjalle "Naapurilähiö". "Paluu naapurilähiöön" on Harriet Finnen ja Jussi Tapolan käsikirjoittama ja Jussi Tapolan ohjaama.
Valencia CF

Valencia Club de Fútbol () on vuonna 1919 perustettu jalkapalloseura Valencian kaupungista Espanjasta. Seuran edustusjoukkue pelaa Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa. Sitä pidetään yhtenä Espanjan suurseuroista.
Espanjan pääsarjamestaruuden Valencia on voittanut kuusi kertaa, joista kolme 1940-luvulla. Viimeisimmän mestaruutensa se on saavuttanut kaudella 2003–2004. Myös Euroopassa seura on menestynyt kohtalaisen hyvin. Se oli Mestarien liigan loppuottelussa vuosina 2000 ja 2001, mutta Real Madrid ja Bayern München olivat kuitenkin niissä vahvempia. Uefa-cupin Valencia kuitenkin voitti vuonna 2004, mikä oli seuralle kilpailun kolmas voitto.
Valencian paikallisvastustaja on Levante.
"Tilanne 20. syyskuuta 2025."
Lucasin ja Lehmerin alkulukutesti Mersennen luvuille

Lucasin ja Lehmerin alkulukutesti Mersennen luvuille on algoritmi, jolla voi määrittää onko annettu Mersennen luku alkuluku. Testin keksi ensimmäisenä Edouard Lucas vuonna 1878 ja testiä kehitti Derrick Lehmer 1930-luvulla.
Testi.
Lucasin ja Lehmerin alkulukutesti Mersennen luvuille toimii seuraavasti: Olkoon "M""p" = 2"p"− 1 testattava Mersennen luku, missä "p" on pariton alkuluku. Määritellään sarja {"s""i"} kaikilla "i" ≥ 0 asettamalla
formula_1
Tällöin "M""p" on alkuluku vain jos
formula_2
Lukua "s""p" − 2 mod "M""p" kutsutaan "p":n Lucasin ja Lehmerin jäännökseksi.
Lucasin ja Lehmerin alkulukutesti

Lucasin ja Lehmerin alkulukutesti on alkulukutesti, joka toimii hyvin arvolla "n" jos luvun "n"-1 alkutekijät tunnetaan.
Jos on olemassa 1&lt;"a"&lt;"n", jolle
formula_1
ja
formula_2
kaikilla luvun "n"-1 alkutekijöillä "q", on "n" alkuluku. Jos tällaista "a" ei ole, on "n" yhdistetty luku.
Modulaarisen eksponentoinnin voi toteuttaa nopeasti laskemalla lukujen neliöitä ja kertomalla niitä keskenään. Jos "a" läpäisee lisäksi toisen testin, on "a":n kertaluku ryhmässä (Z/"n"Z)* yhtä suuri kuin "n"-1, jolloin tämän ryhmän kertaluku on "n"-1, eli "n" on alkuluku. Toisaalta, jos "n" on alkuluku, on olemassa primitiivinen juuri modulo "n" ja kaikki primitiiviset juuret läpäisevät testin molemmat osat.
Craps

Craps (aiemmin Krabs tai Crabs) on kasinoilla pelattava noppapeli. Peli on erityisen suosittua Yhdysvalloissa, Suomessa sitä ei juurikaan pelata. Crapsissa on pitkällä aikavälillä mahdotonta voittaa, sillä kasinolla on matemaattinen etu pelaajia vastaan. Optimaalisesti pelattuna talon etu on 0,40 %. Peli on yksinkertaistettu versio keskiaikaisesta englantilaisesta hasardipelistä.
Historia.
Kraps (myöhemmin Crabs) oli englantilainen versio hasard-pelistä. Sana craps tulee hasard-pelistä löytyvästä termistä ”crabs”, jolla viitattiin heittoihin 1-1 ja 2-2. Nykyiseen muotoonsa peli kehittyi 1800-luvun alkupuolella Yhdysvalloissa.
Buffalo Springfield

Buffalo Springfield on vuonna 1966 perustettu yhdysvaltalainen folkrock-yhtye, jonka jäseninä lauluntekijät Stephen Stills ja Neil Young ponnistivat ensimmäistä kertaa kuuluisuuteen. Yhtye hajosi jo vuonna 1968, mutta ehti vaikuttaa Amerikan folkmusiikkiin merkittävästi. Tämän jälkeen Stills perusti Crosby, Stills and Nash -kokoonpanon ja Young jatkoi soolouralla. Buffalo Springfield teki comebackin vuonna 2010.
Yhtyeen tunnetuin kappale on poliisiväkivaltaa vastaan protestoiva "For What It's Worth". Albumi "Buffalo Springfield Again" (1967) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
Kokoonpano.
1967 - 1968.
Bassokitaraa soitti Jim Fielder tai Bobby West.
Kolme rumaa Teroa

Kolme rumaa Teroa on sarjakuva, joka ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1986 "Pahkasika"-lehdessä, jossa sarjakuvaa julkaistiin koko lehden ilmestymisen ajan. Sarjakuvan formaatti oli pääosin kahden rivin mittainen lyhytsarjakuva. Sankareina seikkaili kolme pienikasvuista anarkistista hahmoa, joilla oli paljon kykyä mutta heikonlaisesti moraalisia estoja. Sarjakuvan tyylilaji oli suoraviivainen undergroundhenkinen musta (koulupoika)huumori ilman tekstiä. "Kolmea rumaa Teroa" piirsi ja käsikirjoitti Harri Pakarinen.
Tánaiste

Tánaiste ( ) on Irlannin varapääministerin nimike. Pääministeri on puolestaan taoiseach, jonka ehdotuksen pohjalta Irlannin presidentti nimittää tánaisten tehtäväänsä.
M/S al-Salam Boccaccio 98

M/S al-Salam Boccaccio 98 oli egyptiläisomisteinen vuonna 1970 rakennettu matkustaja-ro-ro-alus, joka upposi keskiyöllä Suomen aikaa 2.–3. helmikuuta 2006. Alus oli matkalla Dubasta Saudi-Arabiasta Punaisenmeren poikki eteläisen Egyptin Safagan satamakaupunkiin, kun se yllättäen katosi tutkasta noin sadan kilometrin päässä Egyptin rannikosta. Alukselta ei kuitenkaan saatu minkäänlaista hätämerkkiä radiolla.
Aluksella oli onnettomuuden tapahtuessa 1 310 matkustajaa ja 104 miehistönjäsentä. Matkustajista suurin osa oli egyptiläisiä, mutta joukossa oli myös 99 saudiarabialaista sekä 16 muiden kansallisuuksien edustajaa. Turman uhrien tarkka lukumäärä ei ole tiedossa. Aiemmissa etsinnöissä rannikkovartiosto ilmoitti havainneensa katoamisalueella meressä kelluvia ruumiita sekä yhden pelastusveneen, jossa oli kolme ihmistä. Myöhempien Egyptin television välittämien tietojen mukaan eloonjääneitä on noin sata, kun taas lautan omistajayhtiön mukaan iltaan mennessä merestä oli pelastettu 300–400 matkustajaa.
"Al-Salam Boccaccio 98:n" nykyinen omistaja on El-Salaam Maritime Transport Company.
Turman syy.
Onnettomuuden syyksi epäillään silminnäkijähavaintojen perusteella aluksen alakansilla syttynyttä tulipaloa. Silminnäkijöiden mukaan aluksen miehistö vähätteli tulipalon vakavuutta ja myöhemmin pakeni alukselta jättäen matkustajat oman onnensa nojaan. Tulipalon sytyttyä alus jatkoi matkaansa, ja liikenneministeriön mukaan kaatui myrskyssä yrittäessään tehdä U-käännöstä tulipalon sytyttyä toistamiseen.
Uppoamisen yhteydessä aluksen miehistön toimintaa on kritisoitu ankarasti. Pelastuneiden matkustajien mukaan aluksen päällikkö ja miehistö pakenivat alukselta ensimmäisten joukossa jättäen matkustajat oman onnensa nojaan. Myös pelastustoimien hitautta on arvosteltu.
Jälkiseuraamukset.
Eloonjääneiden kertomukset kapteenin ja miehistön käytöksestä sekä tulipalon vakavuuden vähättelystä aiheuttivat mellakan laivayhtiön pääkonttorin luona 6. helmikuuta 2006. Mellakan yhteydessä turman uhrien omaiset rikkoivat ja sytyttivät konttorirakennuksen tuleen. Poliisi joutui käyttämään kyynelkaasua mellakan hajottamiseen.
Gold Coast

Gold Coast on noin puolen miljoonan asukkaan kaupunki, joka sijaitsee Australiassa, Brisbanen kaupungin eteläpuolella ja Queenslandin osavaltion kaakkoisnurkassa. Sen asukasmäärä kasvaa tuhansilla vuosittain.
Maantiede ja ilmasto.
Gold Coast sijaitsee noin 30 km Brisbanesta eteläkaakkoon. Se ulottuu nauhana rannikkoa pitkin noin 40 kilometrin matkan Paradise Pointista osavaltionrajalle. Gold Coastilla on 60 kilometriä hiekkarantaa ja monia suosittuja teemapuistoja. Sisämaassa on lisäksi kansallispuistoja.
Hallinnollinen keskus on Southport.
Ilmasto.
Vuoden lämpimintä aikaa on tammi-helmikuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 28 °C. Viileintä on heinä-elokuussa, jolloin keskimääräinen alin jää kymmenen asteen vaiheille. Eniten sataa maalis- ja huhtikuussa.
Matkailu.
Gold Coastin keskusta (Surfers Paradise) on suosittu matkailukohde. Siellä sijaitsee myös yksi maailman korkeimista asuinrakennuksista Q1, joka kohoaa 322,5 metrin korkeuteen merenpinnasta.
Media.
Suosittu lasten ja nuorten televisio-ohjelma kuvattiin Village Roadshow Studios -studiossa Gold Coastissa. Myös Kosmiset surffitytöt kuvattiin Gold Coastilla.
Munster

Munster () on eteläisin Irlannin neljästä historiallisesta provinssista. Se koostuu Claren, Corkin, Kerryn, Limerickin, Tipperaryn ja Waterfordin kreivikunnista. Sen suurin kaupunki on Cork. Munsterissa on arviolta 1 280 394 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 24 046,11 neliökilometriä.
Historia.
Nimi Munster juontaa juurensa kelttiläisestä jumalattaresta Mumasta. Provinssi on aikoinaan jaettu kuuteen alueeseen: Tuadh Mhuman (pohjoinen Munster), Deas Mhuman (eteläinen Munster), Urh Mumhan (itäinen Ulster), Iar Mumhan (läntinen Munster), Erhaibh Muman (Ernai heimon Munster) ja Deisi Muman (Deisi heimon Munster). Kaikki nämä kuitenkin sisältyivät joko Thomondin kuningaskuntaan (pohjoinen), Desmondin kuningaskuntaan (eteläinen) tai Ormondin kuningaskuntaan (itäinen). Nimet esiintyvät nykypäivänäkin, erityisesti Thomond. Munsterin lipun kolme kruunua edustavat näitä kolmea kuningaskuntaa. Munsterin lippu sekoitetaan usein Dublinin lippuun, joka on muuten täysin samanlainen lukuun ottamatta sitä, että siinä on kruunujen sijaan kolme linnaa. 
Vuonna 1841 ennen suurta nälänhätää Munsterissa eli vajaat kolme miljoonaa ihmistä, mutta asukasluku romahti suuren muuttoaallon aikana, joka jatkui aina 1840-luvulta 1980-luvulle.
Munster irrottautui muusta Irlannista 30 päivän ajaksi Irlannin sisällissodan aikana ja perusti Munsterin tasavallan (Munster Republic) vastustaessaan Ison-Britannian ja Irlannin sopimusta. Munsterin tasavalta oli lyhytikäinen ja Michael Collinsin johtamat joukot valtasivat sen helposti.
Kaupungit.
Cork on suurin kaupunki provinssissa ja sen asukasluku on 186 239 (2002), Suur-Corkin alueella asuu 380 000 ihmistä. Muita merkittäviä kaupunkeja ovat mm. Limerick jolla on 86 998 asukasta (2002) ja Waterford jolla on 46 736 (2002) asukasta.
Muita kaupunkeja ovat muun muassa:
Talous.
Merkittäviä työnantajia Munsterissa ovat AOL, Bausch &amp; Lomb, Dell, Amazon, Motorola, Amgen, Pfizer, Analog Devices, Vistakon, Waterford Crystal, Apple Computer, Intel, Novartis, O2, Lufthansa Technik, Kerry Group, Siemens ja Sony. Suurin työllisyyskeskus Munsterissa on Corkin metropoli monine monikansallisine yhtiöineen. Toiseksi tärkein keskus on Shannon Free Zone jossa on yli 120 kansainvälistä yhtiötä ja se työllistääkin yli 7500 ihmistä. Biofarmaseuttinen teollisuus on tärkeä osa Munsterin taloutta.
Munsterista on tulossa yksi Irlannin tärkeimmistä it-alan keskuksista Dublinin ulkopuolella multikansallisten Apple Computerin, Intelin, Amazonin ja Dellin ansiosta.
Liikenne.
Munsterissa on kolme kansainvälistä lentoasemaa: Shannonin kansainvälinen lentoasema, Corkin kansainvälinen lentoasema ja Kerryn kansainvälinen lentoasema.
Väestö.
Iirin äidinkielisiä puhujia on seuraavilla Gaeltacht-alueilla:
Viimeisen kolmenkymmenen vuoden aikana iirinkielisten koulujen (Gaelscoil) määrä on kasvanut huomattavasti Gaeltacht-alueiden ulkopuolella. Tästä huolimatta nämä koulut ovat epäonnistuneet yrityksessään säilyttää iirin kieli ja perinteinen kulttuuri.
Connacht

Connacht (toisinaan englanniksi myös "Connaught") on yksi Irlannin neljästä historiallisesta provinssista. Se sijaitsee Länsi-Irlannissa Atlantin valtameren rannalla. Connacht on jaettu viiteen kreivikuntaan: Galway, Leitrim, Mayo, Roscommon ja Sligo. Siellä on arviolta 550 742 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 16 935,43 neliökilometriä. 
Connachtin korkein kohta on Mweelrea (814 metriä) Mayossa ja suurin saari on Achill, joka on samalla myös koko Irlannin suurin saari. Connachtin suurin järvi Lough Corrib. 
Suurin osa iirin kielen puhujista asuu Connachtissa. Varsinkin Mayossa ja Galwayn kreivikunnassa sijaitsee useita Gaeltacht-alueita, joissa enemmistö puhuu iiriä. Näillä alueilla ei esimerkiksi ole englanninkielisiä tiekylttejä, vaan kaikki kyltit ovat pelkästään iiriksi. Connachtin kaupunkikeskukset ovat Galway etelässä ja Sligo pohjoisessa. Galway on Connachtin väkirikkain kaupunki 79 504 asukkaallaan (2016).
Connacht tunnettiin muinoin nimellä Cóiced Ol nEchmacht.
Derryn kreivikunta

Derryn kreivikunta (, ) eli Londonderryn kreivikunta () on yksi Yhdistyneelle kuningaskunnalle kuuluvan Pohjois-Irlannin kuudesta ja Irlannin saaren 32:sta historiallisesta kreivikunnasta. Se sijaitsee saaren pohjoisrannikolla historiallisessa Ulsterin provinssissa. Kreivikunta on saanut nimensä Derryn kaupungilta.
Pohjois-Irlannin kreivikunnilla ei ole ollut hallinnollista merkitystä vuoden 1972 jälkeen. Lakkautusta edeltäneessä vuoden 1971 väestönlaskennassa kreivikunnassa oli 183 094 asukasta ja sen pinta-ala oli 2 082,98 neliökilometriä. Asukkaista 52 205 asui Derryn kaupungissa ("county borough"), loput 130 889 sitä ympäröivän kreivikunnan alueella. Nykyään Derryn kreivikunnan alue kuuluu kolmeen piirikuntaan: Causeway Coast and Glens, Derry and Strabane ja Mid-Ulster.
Pentu

Pentu on biologinen nimitys eläimen, erityisesti nisäkkään poikasesta.
Eri eläinten poikasten nimityksiä.
Ihmisen poikasesta käytetään nimitystä lapsi. Pentu-nimitys tässä yhteydessä on halventava tai murteellinen.
James Coburn

James Coburn (31. elokuuta 1928 Laurel, Nebraska – 18. marraskuuta 2002 Beverly Hills, Kalifornia) oli Oscar-palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura.
Coburn tunnettiin etenkin karskeista rooleistaan, joita hän näytteli muun muassa lännenelokuvissa "7 rohkeata miestä", "Maahan, senkin hölmö!" sekä "Pat Garrett ja Billy the Kid", toiseen maailmansotaan sijoittuvassa sotavangeista kertovassa elokuvassa "Suuri pakoretki", vakoiluelokuvassa "Derek Flint erikoistehtävissä", lama-ajan katutappeluelokuvassa "Haastaja" ja Sam Peckinpahin elokuvissa "Rautaristi" ja "Majuri Dundee".
Pahan nivelreuman takia hän esiintyi vain muutamassa elokuvassa 1980-luvulla. Hän väitti parantuneensa rikkipohjaisten tablettien avulla. Coburn palasi täten elokuviin 1990-luvulla.
Coburn esiintyi 1990-luvulla muun muassa elokuvissa "Nuoret sankarit 2", "Nunnia ja konnia 2 – Lisää säpinää", "The Player – Pelimies", "Eraser – suojelija", "Pähkähullu professori", "Maverick" ja "Lumihauvat". Hän voitti parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon elokuvasta "Verijäljet", jossa hän näytteli Nick Nolten isää. Coburn antoi äänensä myös Disneyn ja Pixarin animaatioelokuva Monsterit Oy:n herra Rumilukselle.
Coburn näytteli uransa aikana yli sadassa elokuvassa ja sai vuonna 1994 45 vuoden elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle osoitteeseen 7055 Hollywood Boulevard. Hän sai myös vuoden 1999 Oscar-gaalassa Parhaan miessivuosan palkinnon roolistaan elokuvassa Verijäljet. Hänen viimeisin roolinsa oli pääosa elokuvassa "Amerikka aseiden armoilla" vuonna 2002. Samana vuonna hän kuoli yllättäen sydänkohtaukseen 74-vuotiaana.
Paul O’Dette

Paul O’Dette (s. 1954) on yhdysvaltalainen luutisti ja kapellimestari. Hän on toiminut vuodesta 1976 lähtien vanhan musiikin johtajana Eastman School of Musicissa, Rochesterissa.
O’Dette on tehnyt yli sata levytystä. Hän on levyttänyt muun muassa kaikki John Dowlandin luuttukappaleet Harmonia Mundi -levy-yhtiölle. O’Dette on johtanut useita barokkioopperoita.
Fazerin Sininen

Fazerin Sininen on Fazerin valmistama suklaalevy, -patukka ja irtomakeinen. Fazerin Sininen oli vuonna 2016, kuten monina aiempinakin vuosina, Suomen myydyin makeistuote. Fazerin Sininen valittiin vuonna 2017 jo yhdeksännen kerran peräkkäin Suomen arvostetuimmaksi tuotemerkiksi "Markkinointi &amp; Mainonta" -lehden ja Taloustutkimuksen vuosittaisessa Brändien arvostus -kyselyssä.
Resepti.
Karl Fazerin pojalla Svenillä oli 1920-luvulla englantilainen liiketuttava Shaller, jonka vävyllä oli vakava silmäsairaus. Sven Fazer auttoi suhteillaan miehen silmäsairauksiin erikoistuneen lääkärin hoitoon. Vävyn parannuttua Shaller lahjoitti Fazerille kiitokseksi hallussaan olleen sveitsiläisen suklaareseptin. Suomessa tuote tuli markkinoille vuonna 1922. Suklaan valmistuksessa käytetään monista muista nykypäivän suklaatuotteista poiketen tuoretta maitoa. Kaakaopavuista kaksi kolmasosaa tulee Ecuadorista ja loput Länsi-Afrikasta. Fazerin Sinisen tuoteperheen suosituimmat tuotteet ovat maitosuklaalevy, maitosuklaarasia ja hasselpähkinälevy.
Fazerin Sinisen maitosuklaan raaka-aineet olivat vuonna 2022 maito, sokeri, kaakaovoi, kaakaomassa, emulgointiaine (soijalesitiini), ruokasuola ja luontainen vanilja-aromi. Vähintään 30 % ainesosista oli kaakaota.
Pakkaus.
Alusta asti suklaan sinisestä pakkauksesta on löytynyt Karl Fazerin kultainen nimikirjoitus. Sininen väri oli Karl Fazerille tärkeä, sillä se symboloi Suomen luontoa ja itsenäisyyttä. Suklaalevyjen käärepaperissa käytetty sininen väri on rekisteröity ainoastaan Fazerin käyttöön, ja se on merkitty Patentti- ja rekisterihallituksen ylläpitämään tavaramerkkirekisteriin 30. huhtikuuta 2001 ensimmäisenä Suomessa hyväksyttynä väritavaramerkkinä.
Vuoden 2021 alussa Fazerin Sininen -tuoteperheen kääreet uudistettiin.
Taisteluplaneetta Galactica

Taisteluplaneetta Galactica tai Battlestar Galactica voi tarkoittaa seuraavia:
Béla Fleck

Béla Fleck (s. 10. heinäkuuta 1958 New York) on yhdysvaltalainen banjonsoittaja. Hän on ollut Grammy-ehdokkaana useammassa eri kategoriassa kuin kukaan muu. Normaalisti hänen musiikkinsa liikkuu bluegrassin ja jazzin rajamailla.
"Perpetual Motion" -albumilla Fleck soittaa klassista musiikkia, jota ei ole kirjoitettu banjolle. 
Fleck aloitti banjon soittamisen vuonna 1973, jolloin hän sai isoisältään ensimmäisen banjonsa. 1970-luvun lopulla Fleck toimi Jack Tottlen ja Mark Schatzin kanssa yhtyeessä Tasty Licks. Ensimmäisen sooloalbuminsa "Crossing the Tracksin" Fleck julkaisi vuonna 1979. Vuonna 1981 Fleck liittyi yhtyeeseen New Grass Revival, jossa hän soitti yhdeksän vuotta. Fleck on toiminut vuodesta 1988 lähtien yhtyeen Béla Fleck and the Flecktones keulahahmona.
Verijäljet

Verijäljet () on vuonna 1997 julkaistu yhdysvaltalainen draamaelokuva, joka perustuu Russell Banksin romaaniin "Affliction". Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Paul Schrader.
"Verijäljet" kertoo pikkukaupungin poliisista Wade Whitehousesta (Nick Nolte), jolla on väkivaltainen ja alkoholistinen isä (James Coburn) ja jonka tutkimukset vääristyvät hänen pakkomielteestään menneisyyteen.
James Coburn voitti roolistaan parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon. Nick Nolte oli ehdolla parhaan miespääosan Oscarin ja parhaan draamaelokuvan miespääosan Golden Globen saajaksi.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Verijäljet" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Taisteluplaneetta Galactica (1980)

Taisteluplaneetta Galactica (1980) ("Galactica 1980") on yhdysvaltalainen, vuonna 1980 tuotettu jatkokausi 1978–1979 tuotetulle television tieteissarjalle "Taisteluplaneetta Galactica".
Juoni.
Sarjassa "Taisteluplaneetta Galactica" cylonit lupaavat ikuista rauhaa kahdelletoista siirtokunnalle, joista yksi on Caprica. He kuitenkin hyökkäävät siirtokuntiin, ja tuhoavat niitä suojanneista taisteluplaneetoista kaikki paitsi Capricaa edustavan Galactican, jonka päällikkö Adama (Lorne Greene) on kaiken aikaa ollut skeptinen heidän aikeidensa suhteen. Tarina jatkuu sarjassa "Taisteluplaneetta Galactica 1980", jossa cyloneita pakenevat ihmiset löytävät Maan vuosikausien jälkeen. Maassa eletään 1980-luvun taitetta, joten se on teknologisesti liian kehittymätön tarjoamaan pakomatkalaisille suojaa cyloneilta. Galactican väki yrittää jouduttaa maan teknistä kehitystä paljastamatta kuitenkaan itseään maan asukkaille.
Yhdeksän ensimmäistä jaksoa muodostavat tarinallisen jatkumon, jossa päähenkilöt Troy ja Dillon seikkailevat Yhdysvaltain alueella. Heidän on vaikea oppia Maan tapoja, ja he kummastelevat sikäläistä teknologiaa. Esimerkiksi puhelinkoppi on heille täysin käsittämätön kapistus, ja lentomatka Yhdysvaltain länsirannikolta itärannikolle kestää heidän mielestään tavattoman kauan. Troy ja Dillon tutustuvat toimittajan uralle aikovaan Jamie Hamiltoniin, joka opastaa heidät planeetan tavoille.
Viimeinen jakso kertoo alkuperäisen "Taisteluplaneetta Galactican" keskeisen hahmon, Starbuckin (Dirk Benedict) kohtalon. Jaksosta selviää myös tohtori Zeen (Robbie Rist ja James Patrick Stuart) syntyperä.
Sarjan lopettaminen.
Sarjan tuotanto lopetettiin alhaisten katsojalukujen vuoksi kymmenen jakson jälkeen. Suurin osa alkuperäisen sarjan katsojista pettyi jatkosarjan huonoon laatuun. Alkuperäisistä näyttelijöistä on Lorne Greenen lisäksi mukana Boomeria näyttelevä Herbert Jefferson Jr., mutta hänen osansa on melko pieni. Apollosta (Richard Hatch) puhutaan ohimennen imperfektissä, joten tämä lienee kuollut. Galactican naisia, kuten Cassiopeia, Athena ja Sheba, ei mainita lainkaan. Troy on Apollon adoptiopoika Boxey aikuisena.
Taisteluplaneetta Galactica (vuoden 1978 televisiosarja)

Taisteluplaneetta Galactica () on vuosina 1978–1979 tuotettu yhdysvaltalainen television tieteissarja, jonka loi Glen A. Larson. Sarja kertoo ihmiskunnan viimeisistä eloonjääneistä, jotka pakenevat cylon-nimisiä robotteja avaruuden halki. Sarjan pääosissa nähdään muun muassa Richard Hatch, Dirk Benedict ja Lorne Greene. Sarjan pilottijakso maksoi 7 miljoonaa dollaria, ja se oli aikanaan kallein siihen mennessä tehty; pilottijaksoa esitettiin myös elokuvateattereissa.
Sarjan tuotanto Yhdysvalloissa lopetettiin 21 jakson jälkeen huhtikuussa 1979 (pilottijakso lasketaan joissain yhteyksissä kolmeksi jaksoksi ja sarjan pituudeksi ilmoitetaan 24 jaksoa), mutta vuotta myöhemmin sitä seurasi spin-off-sarja "Galactica 1980". Sarja on saanut sittemmin huomiota vuonna 2003 alkaneen "Taisteluplaneetta Galactican" myötä, joka pohjautuu löyhästi alkuperäiseen 1970-luvun sarjaan. 
Sarjaa esitettiin Suomessa Mainostelevisiossa 17. helmikuuta 1981 (jakso: "Kadonnut Planeetta I") - 28. lokakuuta 1982 (jakso: "Jumalan Käsi). Pilottijaksoa ei esitetty Suomen televisiossa ennen kuin 1980-luvun lopulla.
Limerick

Limerick (iiriksi "Luimneach") on Irlannin kolmanneksi suurin kaupunki. Se sijaitsee Limerickin kreivikunnassa, Munsterin provinssissa Länsi-Irlannissa. Limerickin asukasluku oli noin 94 192 vuonna 2016.
Historia.
Viikingit perustivat Limerickin Shannonjoen keskellä sijaitsevalle saarelle vuonna 922. Alueella oli mahdollisesti asutusta jo aiemmin. Normannit suunnittelivat kaupungin uudelleen 1100-luvulla, ja sinne rakennettiin suuri Limerickin linna, jota kutsutaan Juhana Maattoman mukaan nimellä King John's Castle. Kaupunkia piiritettiin 1600-luvulla kolmeen otteeseen, ensin Oliver Cromwellin Irlannin-sotaretken yhteydessä vuonna 1650 sekä kahdesti vilhelmiläissodan yhteydessä vuosina 1690 ja 1691.
Limerickin kreivikunta

Limerickin kreivikunta (, ) on Irlannin kreivikunta Munsterin historiallisessa provinssissa maan lounaisosassa. Sen pääkaupunki ja suurin kaupunki on Limerick. Kreivikunnassa on arviolta 195 175 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 2 683,04 neliökilometriä.
Limerickin kreivikunta rajoittuu pohjoisessa Claren kreivikuntaan, etelässä Corkin kreivikuntaan, lännessä Kerryn kreivikuntaan ja idässä Tipperaryn kreivikuntaan. Shannonjoki virtaa Limerickin kaupungin läpi Atlantin valtamereen.
Kastanjetit

Kastanjetit ovat idiofoneihin kuuluva lyömäsoitin, joka koostuu kahdesta kuperasta palasta puuta (tai muuta kovaa materiaalia), jotka on yhdistetty toisiinsa narulla. Soittajalla on yleensä käytössään kaksi kastanjettia. 
Tyypillisesti klassisessa soittotavassa kastanjetteja pidetään soittajan kämmenissä peukaloon kiinnitettynä (yksi soitin kummassakin kädessä), ja sormilla soittimen vastakappaleet painetaan yhteen äänen synnyttämiseksi. Klassisessa soittotavassa vasemman käden soitinparilla luodaan taustarytmiä ja oikean käden korkeampiäänisellä kastanjetilla soitetaan monimutkaisempaa rytmiä.
Kastanjetteja käytetään paljon espanjalaisessa, latinalaisamerikkalaisessa ja romanien musiikissa. Esimerkiksi flamencoa tanssivat säestävät niillä tanssiaan erityisesti Espanjassa, Baleaareilla ja eteläisessä Italiassa.
Kastanjettien kaltaisia koverrettuja, yhdellä kädellä soitettavia "taputin"soittimia käytettiin jo muinaisessa Egyptissä 2000 eaa. Nykyisen kastanjetin esimuodot ilmestyivät populaarimusiikin käyttöön Egyptissä ja Kreikassa noin 500 eaa. Soitinten käyttö koptien uskonnollisessa musiikissa nykypäivänä on kehittynyt tästä. Myös antiikin Roomassa tunnettiin kastanjetit. Espanjasta on kirjallisia kuvauksia keskiajalta, jossa kerrotaan sarabandea tanssitun kanstanjettien rytmissä. Niitä käytettiin espanjalaisen laulun ja myös kirkkomusiikin säestyksessä 1200-luvun toisella puoliskolla. 
Klassisessa musiikissa kastanjetteja on käytetty barokin ajoilta lähtien. Klassisen musiikin teoksia, joissa kastanjetteja käytetään, ovat muun muassa Emmanuel Chabrierin "España" ja Georges Bizet'n "Carmen". Orkesterikäytössä kastanjetit on usein kiinnitetty varteen ja niitä soitetaan ravistamalla tai ne on kiinnitetty jalustaan, jolloin niitä voidaan soittaa sormilla tai rumpukapuloilla.
Anicetus

Pyhä Anicetus (k. 166) oli Rooman piispa eli paavi noin vuosina 155–166 .&lt;ref name="Book of Saints/45"&gt;The Book of Saints: 45&lt;/ref&gt; Hän oli kotoisin Rooman valtakunnan provinssin Syrian Emesasta. Anicetus antoi Smyrnan piispalle Polykarpokselle luvan juhlia ylösnousemusjuhlaa tarvittaessa muuna viikonpäivänä kuin roomalaisten oikeana pitämänä sunnuntaina, sillä smyrnalaisessa kirkossa juhlan ajankohta ei määräytynyt viikonpäivän mukaan. Ristiriita aiheutti vastakkainasettelua myöhempinä vuosisatoina. Anicetus oli ensimmäinen kerettiläisyystuomion antanut Rooman piispa, kun hän tuomitsi montanolaisuuden. Hän vastusti myös aktiivisesti gnostilaisuutta ja markionismia. Anicetuksen on kerrottu kärsineen marttyyrikuoleman, mutta sitä koskevat yksityiskohdat ovat tuntemattomia. Hänen muistopäivänsä on 17. huhtikuuta.
Kerryn kreivikunta

Kerryn kreivikunta () on Irlannin kreivikunta Munsterin historiallisessa provinssissa maan lounaisosassa. Se rajoittuu idässä Limerickin kreivikuntaan, kaakossa Corkin kreivikuntaan, lännessä Atlantin valtamereen ja pohjoisessa Shannonjokeen. Kreivikunnassa on 147 554 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 4 678,84 neliökilometriä. Sen pääkaupunki on Tralee. 
Kerryn kreivikunnassa sijaitsee Killarneyn kaupunki, suosittu matkailukohde. Siellä ovat myös Irlannin korkeimmat vuoret, Macgillycuddy's Reeks ("Na Cruacha Dubha"). Maailmanperintökohde Skellig Michael -saari sijaitsee Kerryn rannikolla.
Pyhä Soter

Pyhä Soter (n. 120 174) oli paavi vuosina 166–174. Hän määräsi, että avioliitto oli pätevä ainoastaan papin siunaamana. Hän oli kotoisin Italian Fondista ja kuoli perimätiedon mukaan marttyyrinä. Hänet haudattiin Calixtus I:n hautausmaalle Roomaan. Hänen muistopäivänsä on 22. huhtikuuta. Soter ilmeisesti perusti pääsiäisen vuotuiseksi juhlapäiväksi Roomassa.
Myyttiset alkuasuttajat

Myyttiset alkuasuttajat ovat useissa mytologioissa esiintyviä kuvitteellisia kansoja tai olentoja, jotka ovat asuttaneet jotain maata tai aluetta ennen sen nykyistä väestöä, mutta joutuneet sittemmin väistymään. Tällaisten alkuasuttajien toiminnalla on selitetty muun muassa poikkeuksellisia maastonmuotoja.
Usein myyttiset alkuasuttajat olivat jumalia tai jumalaisia, mutta toiset saattoivat olla pahoja ja arvaamattomia. Pohjoismaissa ja Baltiassa on laajalti uskottu alueella muinoin asuneisiin jättiläisiin, ja joskus myös kääpiöihin. Myös lappalaiset on uskottu alkuasuttajiksi monin paikoin fennoskandiassa. Australian alkuasukkaat uskoivat jumalten tehneen maanmuotoja uniajaksi kutsuttuna alkuaikana.
Suomen myyttiset alkuasuttajat.
Suomessa muun muassa maanpinnan ja kallioiden muotoa, kasvillisuutta, saaria, vesistöjä, soita, isoja kiviä, aarteita, virvatulia ja kivirakennelmia on selitetty muinaisilla olennoilla. Maanpinnan ja vedenpohjan muodot syntyivät erään käsityksen mukaan jo maailman alussa, kun jokin jättikokoinen olento tai ihminen, esimerkiksi Väinämöinen, liikutteli ruumistaan. Väinämöinen tai joku muu saattoi myöhemminkin iskeä tai raaputtaa viivoja ja merkkejä kallioon. Jättiläiset ja hiidet ovat heitelleet ja vieritelleet isoja kiviä, ja asetelleet niitä korkeille paikoille siirtolohkareina sittemmin tunnettuihin muodostelmiin. Lappalaiset ja hiidet ovat koonneet kiviröykkiöitä, jotka tunnettiin esimerkiksi hiidenkiukaina.
Moni aarretta koskeva tarina kertoo hiitten, peikkojen tai lappalaisten asuneen joskus alueella, ja jättäneen lähtiessään aarteen piilopaikkaansa.
Joskus on jopa kerrottu useammasta asutusaallosta. Esimerkiksi Pohjanlahden rannoilla kerrotaan asuneen ensin isokokoisen jatulien kansan, sitten pienikokoisten lappalaisten, ja lopuksi suomalaisten.
Uudisasuttajia.
Muun muassa seuraavat ryhmät tarujen mukaan syrjäyttivät myyttisiä alkuasuttajia
Jakov Sverdlov

Jakov Mihailovitš Sverdlov (, 3. kesäkuuta 1885 Nižni Novgorod – 16. maaliskuuta 1919 Moskova) oli venäjänjuutalainen bolševikkipoliitikko. 
Sverdlov syntyi Nižni Novgorodissa varakkaaseen aškenasijuutalaiseen kauppiasperheeseen. Hän liittyi vuonna 1902 Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen ja otti osaa vuoden 1905 tapahtumiin. Vuosina 1906–1917 välisen ajan Sverdlov oli joko vangittuna tai karkotettuna. 
Lokakuun vallankumouksen alussa Sverdlov valittiin yhdessä Josif Stalinin kanssa bolševikkipuolueen keskuskomiteaan. Sverdlovin tiedetään keskuskomitean puheenjohtajan ominaisuudessa hyväksyneen silloisen Uralin neuvoston päätöksen keisari Nikolai II:n ja tämän perheen teloittamisesta vuonna 1918. 
Sverdlov toimi yleisvenäläisen toimeenpanevan keskuskomitean puhemiehenä eli Neuvosto-Venäjän nimellisenä valtionpäämiehenä marraskuusta 1917 aina maaliskuussa 1919 tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Hänen virallinen kuolinsyynsä oli influenssa.
Sverdlovin kuoleman jälkeen Jekaterinburgin nimi vaihdettiin hänen kunniakseen Sverdlovskiksi. Boris Jeltsinin aikana nimi kuitenkin palautettiin muiden nimipalautusten mukana Jekaterinburgiksi, mutta ympäröivä alue kantaa kuitenkin yhä neuvostoaikaista nimeään Sverdlovskin alue. Ukrainan Luhanskin alueelle perustettiin myös Sverdlovsk-niminen kaupunki (Ukrainan mukaan nykyään Dovžansk, tosin kaupunkia hallitseva Luhanskin kansantasavalta käyttää yhä nimeä Sverdlovsk).
Nikkoliitti

Nikkoliitti eli nikkeliini (NiAs) on kidejärjestelmältään heksagoninen mineraali. Tämä mineraali, kuten sen alkuainekin, on saanut nimensä saksankielisestä sanasta, joka tarkoittaa "paholaisen nikkeli". Kiteet ovat harvinaisia; yleensä nikkoliitti on satunnaisina rakeina tai tiiviinä massana. Nikkoliitti on väriltään kirkkaankuparinpunainen, mutta hapettuu harmaaksi. Viiru on ruskeanmusta. Kiilto on metallinkiilto. Nikkoliitin kovuus on 5,0–5,5 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 7,5–7,8 g/cm³.
Nikkoliitti on tärkeä nikkelimineraali. Sitä esiintyy muun muassa Kanadassa ja Saksassa.
Vasili Kuznetsov

Vasili Vasiljevitš Kuznetsov (13. helmikuuta 1901 Sovilofka – 31. tammikuuta 1990 Moskova) oli neuvostoliittolainen poliitikko. Hän toimi Neuvostoliiton korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajana ja valtionpäämiehenä kolmeen eri kertaan; vuosina 1982–1983, 1984 ja 1985. 
Kuznetsov ei toiminut koskaan pitkäaikaisesti virassaan, sillä hänet oli valittu väliaikaiseksi korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajaksi ja valtionpäämieheksi. Syyt tähän olivat vuonna 1982 Leonid Brežnevin kuolema, vuonna 1984 Juri Andropovin kuolema ja vuonna 1985 Konstantin Tšernenkon kuolema. Uransa aiemmassa vaiheessa Kuznetsov toimi Neuvostoliiton varaulkoministerinä vuosina 1955–77. Hänet valittiin 7. lokakuuta 1977 Neuvostoliiton ensimmäiseksi varapresidentiksi.
Insinööriksi kouluttautunut Kuznetsov liittyi kommunistiseen puolueeseen 1927. Työskenneltyään monien tehtaiden johdossa hän sai 1940 nimityksen valtion suunnitteluelimen varapuheenjohtajaksi. Sodan aikana hän palveli puolustuskomiteassa. Vuosina 1944–1954 Kuznetsov oli Neuvostoliiton ammatillisen järjestön puheenjohtaja ja Maailman ammattiyhdistysten liiton WFTU:n varapuheenjohtaja. Vuonna 1954 hänet nimitettiin suurlähettilääksi Pekingiin ja 1955 varaulkoministeriksi.
Motorola 68010

Motorola 68010 oli Motorolan valmistama 16/32-bittinen mikroprosessori, joka julkistettiin vuonna 1982. Siihen voidaan viitata numeroyhdistelmällä "010".
68010 oli parannettu versio Motorola 68000:sta, joka perustui samalle ytimelle ja oli yhteensopiva sen kanssa. 68010:ssa on 16-bittinen dataväylä ja 24-bittinen osoiteväylä.
Ohjelmat 68010:lla voivat käyttää "supervisor" (käyttöjärjestelmän ydin) -tilaa tai käyttäjätilaa. 68010:ssa on muutamia optimointeja, jotka nopeuttavat ohjelmien suoritusta verrattuna 68000:aan.
68010 tukee myös virtuaalimuistia, jota 68000 ei täysin tukenut.
Virtualisointia ("virtual machine monitor") varten tilarekisteriä käsittelevä "MOVE from SR" -käsky oli 68010:ssa suojattu, joka teki siitä epäyhteensopivan 68000:n kanssa tiettyjen ohjelmien yhteydessä.
68010-malli oli käytössä Hitachi 2050 ja Oki Electric if1000 Unix-työasemissa.
Lisätyt käskyt ja korkeampi hinta eivät houkutelleet mahdollisiä käyttäjiä, 68010:sta ei tullut koskaan niin suosittua kuin edeltäjästään. Useimmat valmistajat odottivat mieluummin Motorola 68020:n julkistamista.
Adam Victorilainen

Adam Victorilainen oli ranskalainen runoilija ja säveltäjä. Hän vaikutti Pariisissa 1100-luvulla. Adam Victorilainen oli aikakautensa ensimmäisiä sequentia- eli sekvenssirunoilijoita. Hänen tyylinsä oli suuntaa antava seuraaville sekvenssirunoilijapolville.
Adam Victorilaisen elämästä tiedetään vähän. On jopa epäselvää, oliko hän syntyään englantilainen tai ranskalainen. Häntä on kuvattu nimellä "Brito", joka voi viitata Britanniaan tai Bretagneen. Koska hän jäi Pariisiin, hän lienee ollut ranskalainen. Saatuaan koulutuksensa hän liittyi St. Victorin luostarin veljistöön Pariisissa. Luostari oli aikanaan eräänlainen teologinen keskus, joka toimi intellektuellin skolastiikan vastapainona keskittyen mystiseen Jumalan rakkauteen. Siellä hän vietti koko elämänsä ja hänestä tuli luostarin hengellisten ajatusten keskeinen tulkki runoilijana ja jossa hän kuoli vuosien 1173 ja 1192 välisenä aikana. 
1100-luvulla sekvenssi-runoudessa kehittyi uusi, myöhempi tyyli ja 1200-luvulta on säilynyt noin 60 sekvenssiä, joista suurta osaa pidetään Adamin kirjoittamina ja säveltäminä. Niiden lisäksi häneltä on säilynyt 106 hymniä.
Hänen hymneistään ja sekvensseistään ​​noin 37 julkaistiin 1500-luvun katolisen teologin Clichtoveuksen "Elucidatorium Ecclesiasticum" -julkaisussa. Hänen teoksensa ovat säilyneet Pariisin Louvren kansalliskirjastossa ("Bibliothèque National"")" ja ne on julkaistu 1850.
1. pääsiäisen jälkeisen sunnuntain sekvenssin, ”Mundi Renovation" pohjalta on tanskalainen Nikolai Frederik Severin Grundtvig kirjoittanut virren "Verdens igenfødelse glæden igenføder. Grundtvigin virsi on Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa Anders Frostensonin ruotsintamana, virsi 517 "Världen som nu föds på nytt". Sen on Pekka Kivekäs suomentanut Ruotsin kirkon suomenkieliseen virsikirjaan 1997 "Maailma nyt uudistuu, herää riemun aikaan".
T-38

T-38 oli neuvostoliittolainen kevyt amfibio-tiedustelupanssarivaunu, jota käytettiin toisessa maailmansodassa.
Historia.
T-38 suunniteltiin vuonna 1936 AMO-ajoneuvopajassa. T-38 oli kehitelty aikaisemmasta T-37A:sta, joka perustui ranskalaiseen kevyeen AMR 33 -tiedustelupanssarivaunuun. Panssarivaunussa oli normaali GAZ (Ford) -moottori, joka oli halpa valmistaa. Kelluvuus perustui suureen runkotilavuuteen ja kylkikellukkeisiin. Vedessä ajoneuvo kulki pienen kolmilapaisen potkurin voimalla.
T-38 oli suunniteltu tiedustelutehtäviin ja jalkaväen tueksi. Tiedustelukäytössä sen etuina olivat profiilin mataluus sekä hyvä liikkuvuus kelluvuudesta johtuen. T-38:sta suunniteltiin tehdä myös ilmateitse kuljetettava versio; Kiovassa järjestetyissä sotaharjoituksissa vuonna 1936 panssareita kuljetettiin Tupolev TB-3 -pommikoneiden rungon alle kiinnitettyinä. Jokainen jalkaväkipataljoona sai 38 kappaletta T-38:aa ja jokainen lentokuljetettava panssaripataljoonalle sai 50 vaunua. Ohut panssari ja ainoastaan yksi pikakivääri aseistuksena rajoittivat T-38:n taistelukäyttöä. Radion puuttuminen useimmista vaunuista rajoitti taas niiden tiedustelukäyttöä. T-38:n puutteiden vuoksi se aiottiin korvata T-40:llä, mutta toisen maailmansodan alkamisen vuoksi sen valmistusmäärä jäi vähäiseksi. T-40:n pohjalta puolestaan kehitettiin T-60.
T-38:aa valmistettiin kaikkiaan noin 1 500 kappaletta, mikä kertoo amfibisten tiedustelupanssarivaunujen tärkeydestä puna-armeijalle. Jotkin vaunut varustettiin 20 millimetrin ŠVAK-tykillä.
Palvelushistoria.
T-38 oli puna-armeijan palveluksessa talvisodassa Suomea vastaan vuosina 1939–1940, mutta vaunut olivat heikon panssarointinsa ja aseistuksensa vuoksi lähinnä käyttökelvottomia suomalaismaastossa. Malli ei menestynyt myöskään saksalaisia vastaan, jotka saivat runsaasti T-38-vaunuja sotasaaliiksi. T-38:aa nähtiin harvoin taistelukäytössä vuoden 1941 jälkeen, vaikkakin niitä käytettiin Dnepr-joen ylityksessä vuonna 1944. Toisen maailmansodan aikana puna-armeijan tärkein amfibioajoneuvo oli kuitenkin Ford GPA -maastoauto, joita Yhdysvallat toimitti Neuvostoliitolle Lend-Lease-ohjelman myötä.
Wehrmacht ei juurikaan käyttänyt T-38:aa varsinaisena taisteluvaununa, toisin kuin T-26:ia ja T-34:iä, tai muita parempia panssarivaunuja. Osan T-38:ista väitetään muutetun 37 millimetrin ilmatorjuntatykkien alustoiksi, vaikka kyseinen ase kuulostaakin liian kookkaalta T-38:n rungolle.
Vappu Jurkka

Vappu Sinikka Jurkka (8. marraskuuta 1927 Viipuri − 12. huhtikuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.
Vappu Jurkan vanhemmat olivat näyttelijät Eino Jurkka (1894–1953) ja Emmi Jurkka (1899–1990). Vappu oli pariskunnan keskimmäinen lapsi ja ainoa tytär. Hänen isoveljensä oli Sakari Jurkka (1923–2012) ja pikkuveljensä Jussi Jurkka (1930–1982). Vappu ja hänen veljensä olivat suurimman osan lapsuudestaan yksin tai palvelijoiden seurassa kotona, kun vanhempien teatteriura meni perheen edelle.
Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterin johtajana toiminut Eino Jurkka sai kuvataiteista kiinnostuneen tyttärensä pyrkimään Suomen Teatterikouluun tämän veljien Jussin ja Sakarin tavoin. Hän ei menettänyt kiinnostustaan kuvataiteisiin, vaikka ammatti löytyi lopulta teatterista. Hänen ensimmäinen suuri roolinsa oli Kansanteatterissa Minna Canthin näytelmässä "Anna Liisa".
Vappu Jurkka perusti äitinsä kanssa Teatteri Jurkan 1953. Emmi Jurkka johti teatteria aluksi, Vappu Jurkka hänen jälkeensä 1981–1993. Oman teatterin lisäksi Vappu Jurkka teki monologikiertueita muun muassa vankiloissa ja sairaaloissa oman Thespis-teatterinsa nimellä sekä esiintyi kotimaisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hänet muistetaan "Ruusun aika" -televisiosarjan isoäitinä 1990-luvun alusta.
Vappu Jurkka eli 1950-luvun lopulta tuolloin vielä harvinaisessa avoliitossa kuvataiteilija-kirjailija Rolf Sandqvistin kanssa tämän kuolemaan 1994 saakka. Heidän lapsiaan ovat teatteriohjaaja ja näyttelijä Ville Sandqvist (s. 1960) ja muun muassa Teatteri Jurkan taloutta hoitanut Kalle Sandqvist (s. 1964).
Vappu Jurkka sai valtion ylimääräisen taiteilijaeläkkeen toukokuusta 1987 alkaen. Hän kuoli sairauskohtaukseen kotonaan Helsingin Vuosaaressa huhtikuussa 2012.
Priit Pärn

Priit Pärn (s. 26. elokuuta 1946 Tallinna) on virolainen animaationtekijä.
Elämä.
Pärn asui lapsena Tapassa ja ryhtyi pilapiirtäjäksi 1960-luvun loppupuolella. Hän opiskeli biologiaa Tarton yliopistossa ja valmistui vuonna 1970. Pärn työskenteli biologina Tallinnan kasvitieteellisessä puutarhassa vuoteen 1976 saakka. Hänestä tuli Tallinnfilm-studion ohjaaja 1976 ja Joonisfilm-studion johtaja vuonna 1994. Vuosina 1994–2007 Pärn oli Turun taiteen ja viestinnän oppilaitoksen animaatiokoulutuksen taiteellinen johtaja. Pärn on opettanut animaatioiden tekemistä Viron ja Suomen lisäksi monissa muissa Euroopan maissa sekä pitänyt työpajoja Australiassa ja Kanadassa.
Pärnin kuvituksia voi löytää esimerkiksi Kari Hotakaisen teoksista "Lastenkirja" (1990) ja "Ritva" (1997). Hän on laatinut kuvituksia myös muihin lapsille ja nuorille suunnattuihin kirjoihin. Lisäksi Pärn on järjestänyt piirros- ja grafiikkanäyttelyitä. Vuonna 2010 Pärn teki kuvituksen virolaiskirjailija Mehis Heinsaaren tarinakokoelmaan "Ebatavaline ja ähvardav loodus" (suom. "Epätavallinen ja uhkaava luonto").
Tyyli.
Pärnin animaatioille tyypillistä ovat itseironiset ja absurdit piirteet. Hänen mielestään pienellä kielialueella tuotettavissa animaatioissa käsikirjoituksen laatimiseen on kiinnitettävä erityisen paljon huomiota.
Heikki Jokinen kirjoitti "Helsingin Sanomissa" vuonna 1990: ”Priit Pärnin töissä näkyy erittäin vahva visuaalisen muodon taju ja oivaltava näkemisen kyky. Hänen heiveröisen lapsenomainen kynänjälkensä näyttää viattomalta, mutta sisältää vahvan surrealistisen latauksen. Animaation mahdollisuuksia hyödyntäessään Pärn [--] on vahvoilla. Hänen visuaalinen talttumattomuutensa tekee yksinkertaisestakin kuvasta nautittavan, rikkoo tuttujen kliseiden sisällön ja muodon.”
Motorola 68881

Motorola 68881 ja 68882 olivat Motorolan valmistamia matematiikkasuorittimia. 68881 julkaistiin vuonna 1984.
68881 suunniteltiin 32-bittistä dataväylää käyttäviin järjestelmiin Motorola 68020- tai Motorola 68030 -suorittimen kanssa. Aikaisemmat 8- ja 16-bittistä dataväylää käyttävät suorittimet pystyivät ohjelmistoemulaation avulla myös käyttämään 68881:stä, mutta toiminta oli hitaampaa. 
68881/68882 olivat käytössä muun muassa Hewlett-Packardin työasemissa, NeXT Computerin työasemissa, Sun Microsystemsin Sun 3 -sarjan työasemissa, Applen Macintosh II -sarjan tietokoneissa ja Commodore Amiga 3000:ssa.
Motorola 68881.
Motorola 68881 on Motorolan valmistama matematiikkasuoritin ja sarjan ensimmäinen malli. 68881-matematiikkasuorittimen lisääminen järjestelmään toi suuresti tehoa liukulukulaskuihin tukeutuviin toimintoihin. 
Motorola 68882.
Motorola 68882 on edelleen kehitetty versio 68881:stä, jonka ominaisuuksiin kuuluivat paranneltu liukuhihnatyöskentely ja suurempi kellotaajuus. 68882 on yhteensopiva 68881:n kanssa, mutta se voi suorittaa useampaa kuin yhtä käskyä kerrallaan ja muunnos ulkoisesta operandista sisäisesti käytettyyn muotoon on nopeampi. Parhaan suorituskyvyn saamiseksi ohjelmat on käännettävä uudestaan uudemmalle suorittimelle, mutta ero ei ole suuri.
Integroituna.
Matematiikkasuorittimia integroitiin varsinaisen ALUn sisältävän suorittimen kanssa samalle piirille kun tekniikka kehittyi.
Motorola 68040 oli ensimmäinen Motorolan suoritin, jossa oli sisäänrakennettu matematiikkasuoritin. Monet sen käskyistä olivat yhteensopivia 68881:n kanssa, mutta muutamia jouduttiin emuloimaan ohjelmistopohjaisesti.
Ominaisuudet.
Suorittimessa on kahdeksan datarekisteriä liukuluvuille, joiden lisäksi on kontrollirekisteri (FPCR), tilarekisteri (FPSR) ja käskyn osoitteen rekisteri (FPIAR). Datarekisterit käyttävät aina laajennetun tarkkuuden numeroita ja kaikki ulkoiset operandit muunnetaan laajennettuun muotoon ennen kuin niitä käytetään laskennassa tai niitä sijoitetaan rekisteriin.
Suoritin tukee eri dataformaatteja, joita ovat kokonaisluvut (tavu, sana ja pitkä sana), liukuluvut (yksinkertainen, kaksinkertainen ja laajennettu tarkkuus) sekä BCD-koodattu muoto. 68882 käyttää muistissa 96-bittistä muotoa, josta 80-bittiä on käytössä ja 16 bittiä varattiin myöhempää laajentamista varten. Laajennettu 80-bitin muoto on IEEE 754 -standardin mukainen.
Käskykanta sisältää käskyt peruslaskutoimituksille (yhteen- ja vähennyslasku, kerto ja jakolasku), neliöjuurelle, logaritmille sekä trigonometrisille funktioille. Muita tuettuja käskyjä ovat siirrot ja ehtolauseet.
Ulkoisena apusuorittimena käytettäessä pääsuoritin voi tukea toimintaa siten, että molemmat näkyvät ohjelmoijalle yhtenä suorittimena.