tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ole Norrback

Johan Ole Norrback (s. 18. maaliskuuta 1941 Ylimarkku) on suomalainen poliitikko. Hän on Ruotsalaisen kansanpuolueen jäsen ja toimi puolueen puheenjohtajana vuosina 1990–1998. Norrback toimi kansanedustajana vuosina 1979–1987 ja 1991–1999 sekä useissa ministerintehtävissä 1980- ja 1990-luvulla. 2000-luvulla hän toimi Suomen suurlähettiläänä ensin Norjassa ja sitten Kreikassa, josta hän palasi Suomeen syyskuussa 2007.
Aiheesta muualla.
Isla J Brave

Isla J Brave (24. huhtikuuta 1988 – 5. kesäkuuta 2005) oli ullavalainen lämminveriruuna. Isla J Bravella on suomalaisista lämminverisistä ravureista eniten V65- ja V75-voittoja (59 kappaletta). Startteja kertyi 231, joista voittoja 104. Hevonen ansaitsi radoilta yhteensä 817 063 euroa, ollen parhaina vuosinaan jopa Ullavan kunnan suurin veronmaksaja. Teräsruunaksi kutsutun hevosen ennätykset ovat 11,3aly ja 15,4ke. 
Hevosen ohjastajana oli 3- ja 4-vuotiskauden ajan Rainer Björkroth, jonka jälkeen lähes kaikki kilpailut ajoi Aki Antti-Roiko. Isla J Braven omisti Maatalousyhtymä Klemola Oy Ullavasta, valmentajana toimi Petri Klemola. Hevosen oli kasvattanut Pentti Järvelä. 
Isla J Brave siirtyi eläkkeelle marraskuussa 2001 juhlallisin seremonioin Kuopion Ravigaalassa, jossa se sai nimensä Tähtien Talliin.
Ilkka Tillanen

Ilkka Kalevi Tillanen (s. 1981 Mikkeli) on suomalainen poliitikko ja rap-artisti. Tillanen on toiminut aikaisemmin Vasemmistonuorten toisena varapuheenjohtajana ja Mikkelin kaupunginvaltuuston varajäsenenä Vasemmistoliiton ryhmässä. Kaudella 2010–2011 hän toimi Turun Vasemmistonuorten varapuheenjohtajana.
Tillanen pyrki vuoden 2006 presidentinvaaleihin Utopia 2006 -liikkeen ehdokkaana. Hän kannattajineen katsoi, että Vasemmistoliiton mentyä vaaleissa virallisesti Tarja Halosen taakse, vaaleista puuttui aidosti vasemmistolainen vaihtoehto. Tosin Tillanen kertoi, ettei aktiivisesti pyrkinytkään presidentiksi, vaan ainoastaan ehdokkaaksi voidakseen ottaa julkisesti kantaa. Tukijoukot saivat määräaikaan mennessä kerätyksi 15 440 kannattajakorttia ehdokkuuteen tarvitusta 20 000.
Tillanen esiintyy nykyään muusikkona omalla nimellään. Hänen aikaisemman rap-yhtyeensä nimi oli Isä Aurinkoinen ja Rauhanpanssarit. Vuonna 2012 julkaistiin Tillasen ensimmäinen ei-omakustanteinen albumi "Maailman paras maa – Världens bästa land" Joku Roti Recordsin kautta. Hän teki albumin yhdessä Rantaremmi-yhtyeen kanssa, jonka jäsenet ovat hekin mikkeliläistaustaisia.
Tillanen oli myös ehdokkaana eduskuntaan 2007 ja sai Etelä-Savon vaalipiirissä 658 ääntä.
Charlie Kaufman

 
Charles "Charlie" Stewart Kaufman (s. 20. syyskuuta 1958 New York, joidenkin lähteiden mukaan 1. marraskuuta 1958 ) on yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja.
Juutalaiseen perheeseen syntynyt Kaufman on käsikirjoittanut muun muassa elokuvat "Elämäni John Malkovichina", "Human Nature – luonnon pikku oikkuja", "Salaisen agentin tunnustukset", "Adaptation" ja "Tahraton mieli". Elokuvan "Adaptation" Charlie kirjoitti kuvitteellisen kaksoisveljensä Donald Kaufmanin kanssa. Hän on tehnyt käsikirjoittaja-ohjaaja-yhteistyötä Spike Jonzen, Michel Gondryn ja George Clooneyn kanssa. Kaufman teki debyyttinsä ohjaajana elokuvassa "Synecdoche, New York", jonka hän myös käsikirjoitti.
Axel Lille

Axel Johan Lille (28. maaliskuuta 1848 Helsinki – 28. kesäkuuta 1921 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. 
Henkilöhistoria.
Axel Lillen isä oli teologi ja kirkkohistorian professori Bengt Olof Lille. Lille perusti Ruotsalaisen kansanpuolueen vuonna 1906 ja toimi sen kansanedustajana ja ensimmäisenä puheenjohtajana 1906–1917. Lille kuului kansallisesti ajatteleviin suomenruotsalaisiin piireihin. Lille väitteli lakitieteen tohtoriksi vuonna 1882. Lille oli porvarissäädyssä Kokkolan edustaja valtiopäivillä 1885 ja 1888 ja Helsingin edustaja 1891, 1894, 1897, 1899 ja 1900. Kansanedustaja hän oli 1917. Lille oli myös yksi Vikingen-sanomalehden perustajista vuonna 1870, ja vuonna 1873 hän toimi Wiborgs Tidning -sanomalehden päätoimittajana.Myöhemmin hän perusti uudelleen Bobrikovin ikuisiksi ajoiksi lakkauttaman Nya Pressenin ja oli sen päätoimittajana 1906–1914, Svenska Finlandin päätoimittaja 1914–1915, kuten myös niiden seuraajan Dagens Pressin. 
Lille on tiettävästi ensimmäinen, joka esitti julkisesti ajatuksen Suomen itsenäistymisestä, puhuessaan 9. huhtikuuta 1902 Nylands nationin juhlassa. Samana vuonna hän muutti Ruotsiin ja sai Ruotsin kansalaisuuden vuonna 1903.
Axel Lille -mitali on nykyisin korkein Ruotsalaisen kansanpuolueen myöntämä kunniamerkki.
Aiheesta muualla.
Eric von Rettig

Eric Walter von Rettig (26. tammikuuta 1867 Gävle, Ruotsi – 20. heinäkuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen poliitikko.
Von Rettigin vanhemmat olivat kauppaneuvos Fredric von Rettig ja Maria Sofia von Horn ja puolisot vuodesta 1889 Hildur Lindberg (k. 1904), professori Sextus Otto Lindbergin tytär, ja vuodesta 1912 Nanna Wilhelmina Ahlström (k. 1919). Von Rettig tuli ylioppilaaksi 1885 ja valmistui filosofian maisteriksi 1888. Hän oli Raadelman tilan hoitaja Piikkiössä 1889–1894, Spurilan tilan hoitaja Paimiossa 1894–1903, Lantmannabankenin johtaja 1913–1920, Svenska Finlands Lantmannabankin 1923–1924, 31-33, Ab Svenska småbruk och egna hemin johtaja 1909–1937 ja Lohjan taimiston johtaja 1910–1937.
Von Rettig oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Von Rettig toimi Ruotsalaisen kansanpuolueen (RKP) kansanedustajana 1917–1919. Hän oli puolueen järjestyksessä toinen puheenjohtaja vuosina 1917–1934, 17 vuoden ajan. 
RKP:n kunnallispoliitikko Margareta Aminoff oli Eric von Rettigin ja Nanna Wilhelmiina Ahlströmin tytär.
Ernst von Born

Ernst Viktor Lorenz von Born (24. elokuuta 1885 Pernaja – 7. heinäkuuta 1956 Loviisa) oli suomalainen poliitikko, vapaaherra ja varatuomari. Hän oli vapaaherra ja poliitikko Viktor Magnus von Bornin poika. Hän ehti toimia urallaan Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana, ministerinä sekä järjestyksessään kolmantena puheenjohtajana. RKP:n puheenjohtajana von Born oli vuosina 1934–1945 ja uudelleenvalittuna myöhemmin vuosina 1955–1956. Kansanedustajana von Born on yksi Suomen pitkäaikaisimmista; hän osallistui kaikkiaan 39 valtiopäiville vuosina 1919−1954.
Varhaiset vuodet.
Von Born valmistui ylioppilaaksi vuonna 1904 ja opiskeli oikeustiedettä suorittaen oikeustutkinnon sekä ylemmän hallintotutkinnon vuonna 1909. Valmistuttuaan von Born työskenteli asianajajana 1909–1913 ja oli Helsingin kaupungin vt. kunnallispormestarina 1913. Varatuomarin arvo hänelle myönnettiin 1912. Von Born oli vangittuna vuonna 1915 Pietarin Krestyn vankilassa yhdenvertaisuuslain vastustamisesta.
Poliittinen ura.
Von Born oli sisäministerinä Sunilan II hallituksessa 1931–1932 sekä myöhemmin Rytin I ja II hallituksessa 1939–1941 ja puoli vuotta Rangellin hallituksessa 1941, salkuttomana ministerinä Cajanderin III hallituksessa parin kuukauden ajan ennen talvisotaa.
Von Bornin toimiessa Sunilan hallituksen sisäasiainministerinä helmikuussa 1932 mäntsäläläiset Lapuanliikkeen kannattajat vaativat von Bornia ja Uudenmaan läänin maaherraa kenraali Bruno Jalanderia estämään sosialidemokraattien kansanedustajaa Mikko Erichiä puhumasta Ohkolan työväenyhdistyksen vuosijuhlassa. Kun von Born ei suostunut lapualaisten vaatimukseen, nämä keskeyttivät Ohkolan työväentalossa pidetyn tilaisuuden, mistä alkoi Mäntsälän kapina. Lapuanliikkeen johto lähetti presidentti P. E. Svinhufvudille sähkeen, jossa vaadittiin von Bornin eroa. Hallitus ei kuitenkaan taipunut ja lopullisesti kapina päättyi Svinhufvudin käskettyä kuuluisassa radiopuheessaan kapinallisia palaamaan koteihinsa.
Von Born erosi Rangellin hallituksesta, koska RKP:llä ja hänellä oli eri kanta Karjalan evakkoja koskevassa korvausmaakysymyksessä – RKP ei olisi halunnut suomenkielistä väestöä ruotsinkielisille alueille muuttamaan kielisuhteita.
Jatkosodan päättymisvaiheessa syksyllä 1944 von Born toimi oikeusministerinä Hackzellin ja Castrénin hallituksissa. Pääministeri Hackzellin sairastuttua Moskovassa von Born toimi vt. pääministerinä Castrénin hallituksen nimittämiseen asti.
Viimeisinä vuosinaan von Born osallistui enää harvoin poliittiseen keskusteluun. RKP:n puoluepäivillä toukokuussa 1956 hän luovutti puheenjohtajuuden Lars Erik Taxellille. Samalla von Bornille myönnettiin RKP:n myöntämä ensimmäinen Axel Lille -mitali. Vain kuusi viikkoa myöhemmin von Born kuoli.
Yksityiselämä.
Kotiseudullaan Pernajassa von Born oli tilanomistajana vuodesta 1913 ja hän toimi myös Pernajan ja Liljendalin maanjako-oikeuden puheenjohtajana 1913–1916. Hän testamenttasi Pernajassa omistamansa Sarvilahden kartanon Svenska Kulturfondenille.
Adaptation. Minun versioni

Adaptation. Minun versioni eli Adaptation – minun versioni () on Charlie Kaufmanin käsikirjoittama ja Spike Jonzen ohjaama elokuva. Se on sekä elokuva käsikirjoittamisen vaikeuksista että sovitus Susan Orleanin kirjasta "The Orchid Thief". Se perustuu sekä kirjan että tarinan kautta tositapahtumiin. Elokuvan pääosassa molempia Kaufmanin kaksosia näyttelee Nicolas Cage. Tärkeimmissä sivurooleissa ovat Meryl Streep ja Chris Cooper.
Elokuvassa Charlie Kaufman saa tehtäväkseen kirjoittaa "The Orchid Thiefin" pohjalta elokuvan, mutta se tuottaa Kaufmanille suuria vaikeuksia. Hänen kaksoispikkuveljensä Donald Kaufman käsikirjoittaa samaan aikaan omaa elokuvaansa, "The 3". 
Elokuva sijoittuu Miamiin ja sitä on kuvattu loppukesällä ja syksyllä 2001.
Palkintoja.
Oscarit.
Ehdokkaana:
BAFTAt.
Ehdokkaana:
Golden Globet.
Ehdokkaana:
Muita tunnustuksia.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Adaptationin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Allan Vainola

Allan Vainola (vuoteen 1975 Allan Annus, s. 11. maaliskuuta 1965 Tartto) on virolainen kitaristi, laulaja ja säveltäjä. Vainola on soittanut monissa virolaisissa yhtyeissä, joista tunnetuin on Vennaskond. Vainola on myös laulaja Virossa isoa suosiota saavuttaneissa yhtyeissä Metro Luminal sekä Sõpruse Puiestee. Vainola on tehnyt myös teatterimusiikkia.
Vainola liittyi Vennaskondaan tammikuussa 1991 ja heti seuraavassa yhtye muutti Suomeen, jossa asuivat Turussa, Lahdessa, Vaasassa ja Oravaisissa lokakuuhun 1992 asti.
Perhe.
Allan Vainola avioitui runoilija ja lastenkirjailija Kätlin Vainolan (o.s. Kõlamets; kirjailijanimeltään Marie Myrk; s. 1978) kanssa 11. maaliskuuta 2002 Haapsalussa. Heillä on kaksi poikaa (s. 2004 ja 2010). Vainolan vanhin poika Hyrr-Innokent Vainola (s. 29. maaliskuuta 1991) on laulaja-kitaristi. Hyrr-Innokent oli aikanaan listattuna Viron oudoimpana nimenä, jossa muinaisskandinaavinen Hyrr yhdistyy Vainolan ihaileman venäläisen näyttelijän Innokenti Smoktunovskin nimeen.
Vainolan yhtyeet.
Vainolalla on myös vuodesta 2007 ollut kaksi muuta projektiyhtyettä Kelder sekä Unenäopüüdjad.
O2Jam

O2Jam on e-Gamesin luoma tietokonepeli, joka kuuluu niin kutsuttuihin soittopeleihin. Peliä pelataan tietokoneen näppäimistöllä lukien näytöllä rullaavia nuotteja. Peli on ilmainen, mutta osa sisällöstä on maksullista.
Peliä pelataan E-Gamesin palvelimien välityksellä. Pelaaminen tapahtuu yleensä muiden pelaajien kanssa kilpaillen, mutta myös yksin pelaaminen on mahdollista. Pelaamista varten tietokoneelle asennetaan erillinen asiakasohjelma.
O2Jam tuo pelihahmot vahvasti esiin. Alussa luodaan pelipalvelimelle oma hahmo, jota kehitellään tasoittain. Pelissä on kahdenlaista rahaa: gemit ja e-pisteet. Gemejä saadaan pelaamalla peliä sekä menestymällä moninpelissä. E-pisteitä voi ostaa oikealla rahalla E-Gamesin verkkokaupasta. Itse pisteiden käyttö tapahtuu asiakasohjelman avulla. Pisteillä voi ostaa hahmolleen esimerkiksi vaatetusta ja hiustyylejä. Uusien pelattavien kappaleiden ostaminen on myös mahdollista.
Venäjän hätätilaministeriö

Venäjän hätätilaministeriö (Министерство Российской Федерации по делам гражданской обороны, чрезвычайным ситуациям и ликвидации последствий стихийных бедствий, yleensä МЧС России, MTšS) on liittovaltiotasoinen palo- ja pelastustointa sekä siviilikriisinhallintaa suorittava Venäjän federaation ministeriö.
Ministeriöllä on kuusi aluekeskusta, Iljušin Il-76 -kuljetuskoneita ja erityisvälineitä ja se osallistuu siviilikriisinhallintaan katastrofialueilla myös ulkomailla.
Yhteistyössä Euroopan avaruusjärjestön (ESA) kanssa se kykenee vastaanottamaan tietoja katastrofialueesta myös satelliittien välityksellä.
Ensimmäisenä hätätilaministerinä on ollut ministeriön perustamisesta, vuodesta 1994 lähtien Sergei Šoigu, joka johti jo vastaavaa edeltävää organisaatiota. Nykyään ministerinä on Alexandr Kurenkov.
Historia.
Sen alku on Venäjän sosialistisen federaation korkeimman neuvoston puhemiehistön päätöksessä 17. kesäkuuta 1990 pelastusjoukkojen perustamisesta. 27. joulukuuta 1990 joukko perustettiin. valtiokomitean arvoisena, mikä on samalla hätätilaministeriön vuosipäivä. 30. heinäkuuta 1991 joukosta tuli Venäjän sosialistisen federaation valtionkomitea (Государственный комитет РСФСР по чрезвычайным ситуациям (ГКЧС РСФСР)).
19. marraskuuta 1990 hätätilakomiteaan yhdistettiin siviilipuolustuksen esikunta, jolloin sen tehtävät laajenivat myös siviilipuolustukseen.
Toiminta.
Hätätilaministeriö osallistuu suurten onnettomuuksien pelastustoimintaan kaikkialla Venäjän federaatiossa sekä humanitaariseen siviilikriisinhallintaan ulkomailla.
CONCACAF

CONCACAF () on Pohjois-Amerikan, Keski-Amerikan ja Karibian alueen jalkapalloliitto. Lisäksi liittoon kuuluvat Etelä-Amerikasta Suriname, Guyana ja Ranskan Guayana. Liitto perustettiin vuonna 1961 NACF:n ja CCCF:n fuusioituessa.
Tärkein CONCACAF:n järjestämä kilpailu on CONCACAF Gold Cup.
Lars Erik Taxell

Lars Erik Taxell (6. huhtikuuta 1913 Vaasa – 7. lokakuuta 2013 Turku) oli suomalainen poliitikko ja yksityisoikeuden ja yleisen oikeusopin professori. Hän oli Ruotsalaisen kansanpuolueen järjestyksessä viides puheenjohtaja vuosina 1956–1966. 
Ura.
Taxell suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1936 ja valmistui Helsingin yliopistosta lakitieteen kandidaatiksi vuonna 1938, sai varatuomarin arvon vuonna 1939 ja väitteli lakitieteen tohtoriksi vuonna 1946. Hän oli Åbo Akademin yksityisoikeuden opettaja ja Åbo Akademin kauppakorkeakoulun kauppaoikeuden opettaja vuosina 1940–1946, Åbo Akademin yksityisoikeuden vt. professori vuosina 1946–1948 ja Åbo Akademin kauppakorkeakoulun kauppaoikeuden vt. professori vuosina 1946–1976 sekä Åbo Akademin yksityisoikeuden ja yleisen oikeustieteen professori vuosina 1948–1976. Taxell toimi yliopiston rehtorina 1950–1957 ja kanslerina 1982–1984.
Taxell oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokouksen jäsen vuosina 1953, 1958, 1963, 1968 ja 1971 sekä vuosina 1974–1981. Vuodesta 1974 hän toimi kirkolliskokouksen varapuheenjohtajana. Hän oli valtakunnanoikeuden jäsen kaksi kautta vuosina 1978–1981 ja 1982–1985.
Lars Erik Taxell on ministeri Christoffer Taxellin isä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin majuri.
Palkinnot ja tunnustukset.
Taxellille myönnettiin Knut ja Alice Wallenbergin säätiön palkinto, joka annetaan ansioista oikeustieteen alalla. Palkinnon arvo on miljoona Ruotsin kruunua. Lisäksi hän oli oikeustieteen (Tukholman yliopisto 1975 ja Lundin yliopisto 1984), teologian (Helsingin yliopisto 1980) ja filosofian (Turun yliopisto 1981) kunniatohtori. Hän sai hopeisen Axel Lille -mitalin vuonna 1966 ja hopeisen Axel Olof Freudenthal -mitalin vuonna 1981. Vuonna 1955 hänet kutsuttiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi ja vuonna 1988 sen kunniajäseneksi. Taxell oli myös Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1973.
Hans Hedtoft

Hans Hedtoft (21. huhtikuuta 1903 – 29. tammikuuta 1955) oli tanskalainen poliitikko, Tanskan sosiaalidemokraattisen puolueen puoluejohtaja 1939–1941, 1945–1955 ja pääministeri vuosina 1947–1950 ja 1953–1955. Hän organisoi merkittävästi vasta­rinta­liikettä, ja hän teki pääministerinä aloitteen Tanskan liittymisestä Natoon.
Elämäkerta.
Hedtoft oli ammatiltaan litografi. Hän liittyi nuorena sosiaalidemokraattiseen puolueeseen ja toimi sen eduskuntaryhmän sihteerinä vuodesta 1929 vuoteen 1935, jolloin hänet valittiin puoluesihteeriksi. Hedtoft tuli ensimmäisen kerran sosiaalidemokraattisen puolueen puoluejohtajaksi Thorvald Staunining tilalle vuonna 1939. Natsit pakottivat hänen eroamaan asemastaan vuonna 1941, koska hän oli liian kriittinen Saksan miehitystä kohtaan Tanskassa.
Toisen maailmansodan jälkeen Hedtotf palasi puolueen puheenjohtajaksi 1945. Hän toimi Tanskan työ- ja sosiaaliministerinä vuonna 1945 ja hänet valittiin maan pääministeriksi vuonna 1947. Hänen ensimmäinen toimensa oli progressiivisen verotuksen toteuttaminen. Pohjoismaiden puolustusliiton perustamisen epäonnistuttua hän teki pääministerinä aloitteen Tanskan liittymisestä Natoon vuonna 1949.
Lokakuussa 1950 hänen hallituksensa oli hävinnyt äänestyksessä voin hinnan nostamisesta, ja tämä häviö oli signaali hänen puolueensa tappiosta seuraavissa vaaleissa, joissa Erik Eriksenin Liberaalipuolueesta tuli yhdessä konservatiivipuolueen muodostettu hallitus 30. lokakuuta 1950.
Vuonna 1951 Hans Hedtoft ehdotti Pohjoismaiden kansanedustajien kokouksessa, että maiden parlamenteille ja hallituksille perustettaisiin pysyvä yhteistyöelin. Pohjoismaiden neuvosto perustettiin seuraavana vuonna.
Hans Hedtoft tuli ainoastaan sosiaalidemokraateista koostuvan hallituksen pääministeriksi 30. syyskuuta 1953. Hans Hedtoft kuoli sydänkohtaukseen Pohjoismaiden neuvoston kokouksen aikana Tukholmassa 29. tammikuuta 1955. Hänen seuraajansa pääministerinä oli ystävänsä H. C. Hansen.
Stanisław Marcin Ulam

Stanisław Marcin Ulam (13. huhtikuuta 1909 – 13. toukokuuta 1984) oli puolalainen matemaatikko, jonka suurimmat saavutukset liittyvät Yhdysvaltojen ydinaseen kehittämiseen.
Elämä.
Ulam syntyi Lvivissä, joka silloin kuului Itävalta-Unkarin keisarikuntaan, nykyään Ukrainaan. Hän aloitti opintonsa Lvivin yliopistossa, mutta siirtyi 1938 Harvardiin ja sieltä Wisconsinin yliopistoon. Hänen ystävänsä John von Neumann kutsui hänet pian New Mexicoon salaiseen tehtävään, mikä käytännössä tarkoitti Los Alamosin ydinaseprojektia (Manhattan-projekti). 
Ulam ryhtyi soveltamaan monimutkaisia integraaleja ketjureaktioiden laskemiseen – tietämättä, että Enrico Fermi oli jo käyttänyt vastaavanlaista metodia. Hän osoitti unkarilaisen Edward Tellerin varhaisen vetypommimallin virheelliseksi. Teller vastusti aluksi, mutta ymmärsi pian asian itsekin, ja loppujen lopuksi Ulam ja Teller patentoivat vetypommin siitä huolimatta, että myös Andrei Saharov oli tullut itsenäisesti samoihin tuloksiin.
Ulamin pääideoihin kuuluu fuusion käynnistäminen plutoniumin fission ja sähkömagneettisen säteilyn avulla, jolloin protonimateriaali saadaan tarpeeksi kuumenemaan. Hän myös kehitti Los Alamosin vuosinaan nykymuotoisen Markovin ketjuja käyttävän Monte Carlo menetelmän. Hän kaavaili myös ydinpolttoaineen käyttöä avaruusaluksissa ja sukellusveneissä.
Ulam kuoli Santa Fessä.
Antti Virmavirta

Antti Juhani Virmavirta (s. 7. maaliskuuta 1959 Harjavalta) on suomalainen näyttelijä, joka on Helsingin kaupunginteatterin ohella näytellyt muissakin pääkaupunkiseudun teattereissa sekä esiintynyt useissa elokuvissa ja televisio-ohjelmissa.
Elämä.
Virmavirta valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 1985. Samana vuonna hän näytteli pääosaa Televisioteatterin näytelmässä "Oven ulkopuolella", joka kertoi kirjailija Wolfgang Borchertin omista sotakokemuksista itäsaksalaisen Fritz Bornemannin ohjaamana Hänen muita teatteriroolejaan ovat Stanley Kowalskin rooli Veli-Matti Saikkosen ohjaamassa "Viettelysten vaunussa" (HKT, 1991), pääosa Jussi Parviaisen näytelmässä "Moniminä" (1994), Antonin Artaud’n esseeseen ”Korpit ja auringonkukka” perustuva monologinäytelmä "Kuka murhasi van Goghin?" (Tampereen teatterikesä 1996), Aleksanteri II Espoon kaupunginteatterin "Aurorassa" (2002), pääministeri Pekka Lahnanen Jari Tervon näytelmässä "Koljatti" (HKT, 2010) sekä Rauno de Tourvell Leea Klemolan ja Rosa-Maria Perän sovituksessa Christopher Hamptonin näytelmästä "Vaarallisia suhteita" (HKT, 2022).
Virmavirran televisiotöihin kuuluu hänen ja Jari Salmen varaan rakennettu sketsisarja "Pulkkinen", jota esitettiin Nelosella 1990- ja 2000-luvun vaihteessa kolmen tuotantokauden ja 35 jakson verran. Sen innoittamana tehtiin lyhytelokuva "Pulkkinen – Don’t Push the River", ja vuonna 2001 julkaistiin myös uusia sketsejä sekä musiikkia sisältänyt "Pulkkinen"-CD.
Vuonna 2003 Virmavirta näytteli televisiosarjassa "Rikospoliisi Maria Kallio" roolinaan Mikke Sjöberg. Syksyllä 2005 Virmavirta näytteli MTV3-kanavan "Firma"-sarjassa ja vuonna 2011 elokuvassa "Roskisprinssi". Vuonna 2008 tehdyssä historiallisessa draamasarjassa "Piru ja peijooni" Virmavirta esitti lähetystöneuvos Viktor Vladimirovia. Hänet nähtiin myös tv-sarjassa "Ihan sama" (2014) ja Ylen draamasarjassa "Presidentti" (2017).
Virmavirta on myös lukijana eri kustantajille äänikirjatuotannossa.
Virmavirta on naimisissa näyttelijä Minna Suurosen kanssa ja heillä on neljä lasta. Hänen setänsä oli professori ja entinen päätoimittaja Jarmo Virmavirta.
Hedvig Eleonoora

Hedvig Eleonoora (23. lokakuuta 1636 – 24. marraskuuta 1715) oli Ruotsin kuningatar, Holstein-Gottorpin prinsessa ja vuodesta 1654 Kaarle X Kustaan puoliso. Hän johti holhoojahallitusta poikansa Kaarle XI:n alaikäisyyden aikana vuosina 1660–1672 ja osallistui myös pojanpoikansa Kaarle XII:n holhoukseen vuodesta 1697.
Elämäkerta.
Hedvig Eleonooran vanhemmat olivat Holstein-Gottorpin herttua Fredrik III ja Saksin prinsessa Maria Elisabet. Hedvig Eleonoora ja Kaarle X Kustaa vihittiin Tukholmassa lokakuussa 1654. Avioliiton poliittinen merkitys oli suuri, sillä se tuki liittoa Ruotsin ja Holstein-Gottorpin ruhtinaskunnan välillä. Holstein-Gottorpilla oli pitkään ollut konflikteja Tanskan kanssa. Hedvig Eleonoora pysyi koko elämänsä uskollisena Holstein-Gottorpille, mikä vaikutti Ruotsin ulkopolitiikkaan ja jossain määrin jopa sisäpolitiikkaan. 
Poliittisesta taustasta huolimatta avioliitto oli onnellinen. Parin poika, tuleva Kaarle XI, syntyi vuonna 1655. Avioliitto ei kestänyt kuitenkaan kauan, sillä Kaarle X Kustaa kuoli jo vuonna 1660. Hän jätti valtakunnan puolisolleen ja holhoojahallitukselle, jonka jäseneksi hän määräsi veljensä Aadolf Juhanan. Valtiopäivät hämmentyi testamentista ja perusti valtaneuvoston kuningattaren tueksi. Neuvosto ja valtiopäivät vahvistivat uudeksi hallitsijaksi viisivuotiaan Kaarle XI:n ja asettivat holhoojahallituksen, jonka ulkopuolelle Aadolf Juhana jätettiin. Temppua on pidetty osoituksena siitä, miten 24-vuotias Hedvig Eleonoora joutui Pietari Brahen pelinappulaksi. Leskikuningatar osallistui kaikkiin hallituksen istuntoihin, kunnes hänen poikansa oli täysi-ikäinen.
Kaarle XI avioitui vuonna 1680 Tanskan prinsessa Ulriika Eleonooran kanssa, mutta voimakastahtoinen leskikuningatar oli edelleen valtakunnan ensimmäinen nainen. Miniän kuoltua nuorena Hedvig Eleonoorasta tuli pojanpoikansa Kaarle XII:n holhooja, ja vuonna 1697 hän oli jälleen sijaishallituksessa.
Hedvig Eleonoora eli vanhaksi ja kuoli vuonna 1715 kaksi viikkoa sairastettuaan.
Hedvig Eleonoora oli kiinnostunut taiteista, erityisesti maalauksesta ja arkkitehtuurista. Hän osti Drottingholmin Magnus Gabriel De la Gardielta vuonna 1661 ja rakennutti sinne tulipalon jälkeen nykyisen Drottningholmin linnan, jossa nykyinenkin kuningasperhe asuu.
Hedvig Eleonooran nimikkopyhätöiksi on nimetty Tukholman Hedvig Eleonoran kirkko sekä Tornion Suensaaressa sijaitseva Tornion kirkko.
Leo Rainio

Kapteeni Leo Rainio oli nimimerkki, jota Armas J. Pulla käytti sekä yksin että yhdessä Mika Waltarin kanssa. 
Pulla kirjoitti ensin yksin romaanin "Huimapää" (nimimerkillä Leo Rainio 1929) ja jatkokertomuksen "Aseveikot" (nimimerkillä Kapteeni L. Rainio 1931). Sitten Pulla ja Waltari kirjoittivat yhdessä nimimerkillä Kapteeni Leo Rainio seikkailuromaanit "Keisarin tekohampaat" (1931), "Punainen Madonna" (1932) ja "Älkää ampuko pianistia" (1932) sekä näytelmän "Isänmaan parhaat" (1932). Kun Waltari vetäytyi yhteistyöstä, Pulla kirjoitti vielä samalla nimimerkillä romaanit "Lempeä korvanleikkaaja" (1933) ja "Gangsterit ja seitsemän kääpiötä" (1945).
Carl Olof Tallgren

Carl Olof Kristian Tallgren (28. tammikuuta 1927 Turku – 16. kesäkuuta 2024 Turku) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana ja järjestyksessään kahdeksantena puheenjohtajana vuosina 1974–1977 kolmen vuoden ajan. Tallgren toimi valtiovarainministerinä Ahti Karjalaisen toisen hallituksen toiminta-ajan 15. heinäkuuta 1970 – 29. lokakuuta 1971.
Tallgren kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1945 ja valmistui valtiotieteiden kandidaatiksi 1951. Hänestä tuli valtiotieteiden maisteri 1964. Åbo Akademi promovoi Tallgrenin filosofian kunniatohtoriksi 1988.
Tallgren toimi Turunmaan sairaalan talouspäällikkönä vuosina 1952–1961, Suomen Punaisen Ristin Turunmaan piirin toiminnanjohtajana vuosina 1957–1961 sekä Konstsamfundetin toimitusjohtajana vuosina 1973–1991. Tallgren nousi eduskuntaan toukokuussa 1961 kuolleen Ralf Törngrenin tilalle.
Tallgren valittiin RKP:n puheenjohtajaksi edeltäjänsä Kristian Gestrinin sairastuttua vuonna 1974, jolloin hän oli jo ilmoittanut jättävänsä eduskunnan seuraavissa vaaleissa. Konstsamfundetin toimitusjohtajana Tallgren johti Helsingin keskustassa sijaitsevan Forumin korttelin kehittämistä kauppakeskukseksi. Lisäksi Tallgren oli taustavaikuttajana Hanasaaren kulttuurikeskuksen ja Saaristomeren kansallispuiston perustamisessa.
Abur

Abur eli muinaispermiläiset aakkoset on suomalais-ugrilaisten komin ja komipermjakin kielten kirjoittamiseen käytetty muinainen aakkosto. Sen laati venäläinen lähetyssaarnaaja Stepan Hrap (fl. 1373–1395, myöh. Pyhä Tapani Permiläinen) 1300-luvulla. Aakkosto oli käytössä aina 1500- tai 1600-luvulle saakka, kunnes sen tilalle otettiin kyrillinen kirjaimisto. 
Abur-aakkoset muotoiltiin kyrillisten ja kreikkalaisten aakkosten mukaan, mutta monet kirjaimet muistuttavat myös komien uskonnollisia "tamga"-merkkejä. Tällä tavoin komien perinteinen kulttuuri ja uskonto liitettiin kristinuskoon. Aakkostossa on 38 kirjainta, joita ei erotella pieniksi ja isoiksi kirjaimiksi. Kirjoitusta luetaan vasemmalta oikealle.
Olli Huttunen

Olavi “Olli” Huttunen (s. 4. elokuuta 1960 Kajaani) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija, joka päätti pelaajauransa kauden 1995 jälkeen. Pelipaikaltaan hän oli maalivahti.
Suomen Palloliitto valitsi Huttusen vuoden jalkapalloilijaksi 1982 sekä 1984, ja Urheilutoimittajain liitto 1984. Huttunen on valittu myös Palloliiton Gladiaattoriksi sekä Veikkausliigan Legendaksi.
Seurajoukkueet.
Huttunen aloitti pelaajauransa Kajaanin Palloilijoissa, mutta siirtyi Valkeakosken Hakaan kaudeksi 1978. Hän pelasi yhteensä 432 pääsarjaottelua Hakan riveissä. Huttusta enemmän pääsarjatason otteluita ovat pelanneet vain Rami Nieminen (459), Toni Huttunen (441) ja Ilkka Mäkelä (440).
Pelaajana Huttunen voitti Suomen mestaruuden 1995 ja Suomen Cupin 1982, 1985 ja 1988.
Maajoukkue.
Huttunen pelasi A-maajoukkueessa 60 ottelua.
Valmentajana.
Pelaajauransa jälkeen Huttunen liittyi Hakan valmennusryhmään ja vuosina 2002–2009 hän toimi seuran päävalmentajana. Elokuussa 2009 Haka tiedotti, että Huttusen ja seuran tiet tulevat eroamaan kauden jälkeen. Sopimus purettiin kuitenkin yllättäen jo syyskuun alussa. Pikapotkut aiheuttivat kohua, sillä Huttunen oli päätöksen aikaan Suomen maajoukkueen mukana Liechtensteinissä. Esimerkiksi entinen Haka-legenda Valeri Popovitš kritisoi seuran omistajan Sedu Koskisen toimintatapoja.
Valmentajana Huttunen on voittanut Suomen mestaruuden 1998, 1999, 2000 ja 2004 sekä Suomen Cupin 1997, 2002 ja 2005.
Huttunen toimi Hakassa myös urheilutoimenjohtajana 2010 ja toimitusjohtajana 2011.
Huttunen toimi myös A-maajoukkueen maalivahtivalmentajana vuodesta 2002 alkaen. Marraskuussa 2010 Huttunen toimi yhden ottelun ajan Suomen maajoukkueen päävalmentaja Palloliiton siirrettyä Stuart Baxterin sivuun tehtävästä.
Syksyllä 2011 Huttunen solmi kolmivuotisen valmennussopimuksen VPS:n kanssa. Hän solmi seuran kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen keväällä 2014. Huttunen erotettiin kesäkuussa 2015 VPS:n jäätyä sarjataulukon viimeiseksi heikon alkukauden jälkeen.
Lähteet.
Baffininsaari

Baffininsaari (, , ) on saari Nunavutin territoriossa, pohjoisessa Kanadassa. Pinta-alaltaan (507 451 km²) se on maailman viidenneksi suurin saari ja Kanadan suurin saari. Baffininsaaren asukasluku on noin 11 000 (2007). Saari on nimetty brittiläisen tutkimusmatkailijan William Baffinin mukaan. Nunavutin pääkaupunki Iqaluit sijaitsee Baffininsaaren etelärannikolla. 
Maantiede ja geologia.
Baffininsaari kuuluu Kanadan arktisiin saariin. Sen pinta-ala on 507 451 neliökilometriä, ja se on Kanadan suurin ja koko maailman viidenneksi suurin saari. Grönlannista sen erottavat pohjoisessa ja idässä Baffininlahti ja Davisinsalmi. Labradorin niemimaasta sen erottaa etelässä Hudsoninsalmi. Baffininsaaren ja Melvillen niemimaan välissä ovat puolestaan Foxen allas ja kapea Fury and Hecla Strait -niminen salmi.
Baffininsaaren rantaviiva on rikkonainen lukuisten vuonojen takia. Saaren itäosassa ovat isot Cumberland Sound- ja Frobisher Bay -lahdet. Pohjoisessa puolestaan Brodeurin ja Bordenin niemimaat erottaa toisistaan maailman suurimpiin vuonoihin kuuluva Admiralty Inlet.
Arktiset Kordillieerit kulkevat Baffininsaaren itärannikolla. Siellä on monia jyrkkärinteisiä huippuja ja selänteitä, mutta vuoristoon kuuluu myös joitakin tasalakisia huippuja. Saaren korkein kohta on 2 147 metrin korkuinen Mount Odin. Saaren länsiosa pohjoisen niemimaista Foxen niemimaahan on huomattavasti matalampaa tasankoa, joka kohoaa hiljalleen kohti itäisiä vuoristoja. Hantzschjoen eteläpuolella levittäytyy laaja Koukdjuakin tasanko. Saaren vesistöihin kuuluu muun muassa useita suuria järviä, kuten Nettilling- ja Amadjuakjärvet.
Historia.
Baffininsaarelle alkoi levittäytyä noin vuonna 2000 eaa. niin sanottuun Pre-Dorsetin kulttuuriin kuuluneita ihmisiä. Sen syrjäytti myöhemmin Dorsetin kulttuuri, joka on saanut nimensä Baffininsaaren lounaisosassa olevasta Cape Dorsetin niemestä, josta löydettiin ensimmäiset todisteet kyseisestä kulttuurista. Thulen kulttuuri puolestaan syrjäytti Dorsetin 1000- ja 1200-lukujen välisenä aikana.
Norjalaiset merenkulkijat vierailivat todennäköisesti Baffininsaarella noin vuonna 1000. Saagoissa mainittu Helluland viittasi todennäköisesti Baffininsaareen. Englantilainen Martin Frobisher tapasi vuonna 1576 saarella inuitteja. Frobisher palasi saarelta vuosina 1577 ja 1578 ja toi sieltä Englantiin malmia, jota luuli kullaksi. John Davis vieraili alueella 1585, 1586 ja 1587, William Baffin kartoitti vuonna 1616 itärannikkoa ja Luke Fox kulki vuonna 1631 Foxen kanaalin halki. Saari sai myöhemmin nimensä William Baffinin mukaan.
Eurooppalaisilla tutkimusmatkailijoilla kesti kauan kartoittaa monimutkainen lahtien ja vuorojen verkosto, ja esimerkiksi Baffininlahti löydettiin vasta 1818. Cumberland Soundin rannalle perustettiin 1850-luvun lopulla valaanpyyntiasemia. Hudson’s Bay Companyn ensimmäinen tukikohta oli vuonna 1911 perustettu Lake Harbour, nykyinen Kimmirut.
Jacopo Peri

Jacopo Peri (20. elokuuta 1561 – 12. elokuuta 1633) oli italialainen laulaja ja säveltäjä. Peri syntyi todennäköisesti Roomassa. Hän opiskeli musiikkia Firenzessä Cristofano Malvezzin johdolla. Aluksi Peri toimi ainoastaan kosketinsoittajana ja laulajana. Hieman myöhemmin hän alkoi myös säveltää. Hänen varhaisimmat teoksensa olivat madrigaaleja sekä musiikkia näytelmiin. 
Vuonna 1597 Peri sävelsi ensimmäisenä oopperana nykyään pidetyn "Dafnen". Siitä ei ole kuitenkaan säilynyt kuin murto-osa. Hänen seuraava työnsä oli "Euridice", joka kantaesitettiin vuonna 1600. Se on vanhin kokonaisena säilynyt ooppera. Perin musiikkia ei juurikaan esitetä nykyaikana.
Tšiang Kai-šek

Generalissimus Tšiang Kai-šek (; 31. lokakuuta 1887 – 5. huhtikuuta 1975) oli kiinalainen poliitikko ja sotilasjohtaja, yksi maansa 1900-luvun merkittävimmistä johtajista. Hän johti Kiinan tasavaltaa vuosina 1928–1975.
Tšiang Kai-šek syntyi Xikoun kaupungissa. Hän aloitti sotilaskoulutuksensa 1906, mutta liittyi Japanin asevoimiin 1907 ja palveli sen armeijassa vuosina 1909–1911. Hän oli mukana kaatamassa Kiinan keisarisukua.
Kiinan keisarikunnan hajoaminen.
Vuonna 1912 Tšiang Kai-šekistä tuli nationalistipuolue Kuomintangin perustajajäsen. Hän otti Kuomintangin johdon Sun Yat-senin kuoleman jälkeen 1925 ja johti pohjoista sotaretkeä. Tammikuussa 1927 hän liittoutui kiinalaisten kommunistien ja neuvostoliittolaisen vakoojan Mihail Borodinin kanssa ja valtasi Shanghain ja Nanjingin. 1. joulukuuta 1927 Tšiang Kai-šek meni naimisiin Song Meilingin kanssa ja kääntyi buddhalaisuudesta kristityksi. Tšiang Kai-šekin joukot valloittivat pääkaupunki Pekingin vuonna 1928. Tšiang Kai-šekistä tuli voittoisana Kiinan tasavallan johtaja.
Kiinan–Japanin sota.
Japani hyökkäsi Mantšuriaan vuonna 1931. Joulukuussa 1936 Tšiang Kai-šekin omat kenraalit vangitsivat hänet kahdeksi viikoksi ja pakottivat hänet lopettamaan sisällissodan kommunistien kanssa sekä muodostamaan yhteisrintaman Japania vastaan. Kiina taisteli ensin neljä vuotta yksin Japania vastaan ja liittoutui sitten toisen maailmansodan puhjettua liittoutuneiden kanssa. Hänen asemansa Kiinassa heikkeni, mutta kansainvälinen maineensa kasvoi, jolloin häntä alettiin pitää yhtenä neljästä suuresta liittoutuneiden johtajasta. Time-lehti valitsi Tšiang Kai-šekin vuoden mieheksi 1937.
Kiinan sisällissodan ja toisen maailmansodan jälkeen.
Kiinan sisällissodan (1926–1949) aikana hän yritti tuhota kommunistit, mutta epäonnistui lopulta ja joutui luovuttamaan vallan kommunisteille ja Mao Zedongille. Hän pakeni joukkojensa kanssa Taiwanin saarelle. Tšiang Kai-šekistä tuli Kiinan tasavallan presidentti 1. maaliskuuta 1950. Hän hallitsi Taiwania loppuikänsä Kiinan tasavallan presidenttinä, ja hänet uudelleenvalittiin presidentiksi myös vuosina 1954, 1960, 1966 ja 1972.
Tšiang Kai-šekin vanhetessa hänen terveytensä huonontui ja hän alkoi kärsiä keuhkokuumeesta ja sydänkohtauksista. Tšiang Kai-šek kuoli 87-vuotiaana vuonna 1975. Häntä ei haudattu kiinalaiseen tapaan, vaan hänen ruumiinsa on siitä asti ollut väliaikaisesti sijoitettuna Cihun mausoleumiin, koska hän ilmaisi toiveekseen tulla haudatuksi kotipaikkaansa Fenghuaan Manner-Kiinaan. Mausoleumilla pidetään edelleen kunniavartiota.
Allergeeni

Allergeeni eli herkiste on allergisen reaktion aiheuttaja. Se on antigeeni ja saa aikaan immuunivasteen elimistössä.
Allergeeneja voivat olla useat vieraat proteiinit, kuten siitepöly, homeitiöt, lääkeaineet (mm. penisilliini), ruoka-aineet (esimerkiksi pähkinät, kala, munanvalkuainen, maito), hyönteisten myrkyt ja jätökset (mehiläisen pisto, pölypunkit) sekä eläinten karva ja hilse. Lähes mikä tahansa ruoka-aine voi aiheuttaa allergiaa. Lisäaineista yliherkkyyttä voivat aiheuttaa atsovärit, bentsoehappo ja sulfiitit. Kosketusihottumaa synnyttävät esimerkiksi nikkeli ja kromi.
Jiri Jalkanen

Jiri Jalkanen (s. 14. elokuuta 1970 Kuopio) on suomalainen kitaristi. Hän on Stone-yhtyeen perustajajäseniä ja soitti yhtyeessä vuoteen 1990. Suunnitelmissa oli myös kansainvälinen ura. Jäätyään pois Stone-yhtyeestä Jalkanen muutti New Yorkiin tarkoituksena perustaa uusi orkesteri ja jatkaa kansainvälistä muusikon uraa. Viisumin umpeuduttua hän ei hakenut uutta, vaan muutti takaisin Suomeen ja liittyi isänsä, laulaja Kari Tapion taustayhtyeeseen.
Caudron C.714

Caudron-Renault C.R. 714 oli ranskalainen yksipaikkainen ja -moottorinen hävittäjälentokone. Ranska päätti talvisodan aikana lahjoittaa niitä Suomelle 80 kappaletta, joista vain kuusi toimitettiin.
Tausta.
Kone on insinööri M. Riffardin suunnitteleman urheilukoneen Caudron C. 710-01 sotilasversio. C 710 lensi ensi kertaa 18. heinäkuuta 1936. Hävittäjä puolestaan heinäkuussa 1939 ja oli auttamattomasti vanhentunut. Konetta kuitenkin rakennettiin 83 kappaletta.
Käyttö Suomessa.
Ranska lupasi lähettää laivueen C.R. 714-koneita puolalaisine ohjaajineen ja kenttähenkilökuntineen taistelemaan Suomen puolella talvisodassa, josta ensin tingittiin ja lupailtiin lahjoittaa 80 konetta. Talvisodan päättyessä maaliskuun puolivälissä 1940 vain kuusi konetta oli Ruotsin kautta matkalla Suomeen. Muita ei enää Ranskasta toimitettu.
Valtion lentokonetehdas vastaanotti koneet 24.–28. toukokuuta 1940. Ne saivat tunnukset CA-551 – CA-556. Koelennoilla tehtaalla koneet havaittiin heikoiksi hävittäjälentokoneiksi. Koneen vaatiman pitkän kiitotien vuoksi lentoonlähtö ja lasku suomalaisille kentille oli vaikeaa. Heikkotehoisen moottorin vuoksi kone menetti kaarroissa nopeuttaan niin, että aloitteen pitäminen taistelutilanteissa olisi ollut mahdotonta. Myös koneen nousunopeus oli taistelukoneelle riittämätön ja sen käyttö pommituskoneiden torjuntaan olisi ollut mahdotonta. Vertailuna Caudronin nousunopeus 4000 metriin oli tehtaan ilmoittamana 7 minuuttia 2 sekuntia kun Fokker D.XXI kykeni nousemaan tuhat metriä korkeammalle 51 sekuntia lyhyemmässä ajassa. Urheilukoneeseen perustuvassa koneessa oli paljon rakenteellisia heikkouksia ja koneiden aseistus oli heikko.
Kaksi konetta vaurioitui ensimmäisillä lennoilla Porissa. Osaa koneista ei lainkaan lennetty Suomessa. Koneet laitettiin lentokieltoon 10. syyskuuta 1940 ja poistettiin käytöstä 1941. Koneiden myyntiä Ruotsiin tai Romaniaan haaveiltiin, Ruotsi ilmaisi haluttomuutensa ostaa koneita, Romaniaan ei ilmeisesti saatu yhteyttä. Yksi kone palveli mekaanikkokoulussa Utissa - tähän se sopi, koska koneessa oli laipat ja jarrut ym. tuolloin modernia tekniikkaa.
Museokoneet.
Yksi kone, CA-556 joka oli vuosia entisöimättömänä Vesivehmaalla varastoituna lähetettiin Puolaan Krakovan ilmailumuseoon lainaksi keväällä 2015. Krakovassa kone konservoidaan Keski-Suomen ilmailumuseon ohjeistuksen mukaan. Yksi on jo 1980-luvulla myyty Ranskaan Musée de l'Air et de l'Espace-ilmailumuseoon.
Rakenne.
Caudronissa oli puurakenteinen vapaastikantava alataso. Runko oli vanerisaloista ja kaarista rakennettu, etuosastaan alumiinilevyillä, takaosastaan vanerilla verhottu. Puurakenteisessa siivessä oli kaksi vanerista salkoa vaneriverhous. Vakaimet ja siivekkeet olivat alumiiniputkirunkoiset ja kangasverhoillut, laskusiivekkeet hydrauliset. Laskutelineet olivat sisäänvedettävät.
Fibera KK-1e Utu

Suomalainen KK-1e Utu on yksi maailman ensimmäisistä lujitemuovista valmistetuista purjelentokoneista. Diplomi-insinööri Ahto Anttila johti sen suunnittelua 1960-luvun alussa. Tällöin oli käytössä lujitteista vain lasikuitu. Rakenne oli sandwich-rakenne, jossa lasikuitukuorien välissä on polyuretaanivaahtoa. Koneen prototyyppi, KK-1a, lensi 14. elokuuta 1964.
Lyhenne KK tulee koneen valmistuksessa mukana olleen henkilön mukaan sanoista "Kalja &amp; Kuitu". 
Konetta valmisti Fibera Oy. Koneita tehtiin 22 kappaletta.
Museokoneita Suomessa.
Suomen ilmailumuseossa on yksi Utu, OH-368. Kone osallistui Tiedekeskus Heurekan Lentoon!-näyttelyyn vuosina 2003–2004.
Malmin lentokentän alueella Suomen ilmailuliiton tilojen edessä oli OH-364X pylvään nokassa, kunnes lumikuorma romahdutti useiden vuosien aikana väsyneet siivet.
Eufrat

Eufrat (arabiaksi: الفرات‎: al-Furāt , turkiksi: Fırat, akkadiksi : Purātu, sumeriksi: BU-RA-NU-NU) on noin 2 780 kilometriä pitkä joki, joka virtaa Turkin alueelta Syyrian ja Irakin läpi Persianlahteen. Sen itäpuolella virtaa runsasvetisempi Tigris, jonka kanssa Eufratilla on yhteinen loppujuoksu Shatt al-Arab. Näiden kahden joen mukaan Mesopotamia eli Kaksoisvirtainmaa on saanut nimensä.
Turkissa Eufratiin on tehty viisi patoa, Karakayan, Kebanin, Atatürkin, Karkamisin ja Birecikin padot. Patojen tarkoitus on sekä vesivoiman tuotanto että kasteluveden säännöstely. Suurin padoista on Atatürkin pato, aiemmalta nimeltään Karababan pato. Syyria ja Irak ovat vastustaneet Turkin patosuunnitelmia, sillä padot pienentävät joen virtaamaa niiden alueella. Vuodesta 2009 alkaen maat ovat kuitenkin sopineet patoasioista yhteisessä jokineuvostossa. Joki on padottu useasta kohdasta myös Syyriassa ja Irakissa.
Konseptialbumi

Konseptialbumi tarkoittaa musiikissa levyalbumia, joka muodostaa kappaleiltaan jonkinlaisen harkitun kokonaisuuden (sanan alkuperä on latinan "conceptum", sanasta "concipere" ’sommitella, kirjoittaa’). Tämä muodostaa vastakohdan perinteisen popmusiikin albumeille, jotka ovat tavallisesti vain sarja erillisiä kappaleita vailla keskinäistä yhteyttä. Sellaisia jatkokertomuksen sisältäviä albumeita, joissa kaikki kappaleet liittyvät aihepiiriltään toisiinsa muodostaen jonkinlaisen juonellisen kokonaisuuden, kutsutaan myös teema-albumeiksi.
The Beatlesin vuonna 1967 julkaistua albumia "Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band" pidetään usein ensimmäisenä todellisena konseptialbumina, vaikka ennen sitä esimerkiksi Frank Sinatra, Frank Zappa ja The Beach Boys olivat julkaisseet albumeja, joiden kappaleet noudattavat samaa tematiikkaa. Monet "Sgt. Pepperin" raidat ovat varsin irrallisia kokonaisuuteen nähden, mutta levyä on kuitenkin mietitty kokonaisuutena eikä vain kokoelmana yksittäisiä kappaleita. Esimerkiksi toiseksi viimeisellä raidalla ensimmäisen kappaleen teema palaa uudelleen. Juuri tämä albumien näkeminen kokonaisteoksina oli ratkaiseva muutos konseptialbumien ilmaantumisessa. 
Nirvanan "The Story of Simon Simopath" (1967), The Pretty Thingsin "S.F. Sorrow" (1968), The Kinksin "Arthur (Or the Decline and Fall of the British Empire)" (1969) ja The Whon "Tommy" (1969) olivat ensimmäisiä rockalbumeja, joiden kappaleet muodostivat juonellisen kokonaisuuden. Myöhemmistä yhtyeistä Pink Floyd tunnetaan konsepti- ja teema-albumeistaan.
Konseptialbumit ovat erityisen suosittuja progressiivisessa rockissa, eikä teema-albumien tekeminen ole vierasta metallimusiikissakaan.
Tacitus (Rooman keisari)

Marcus Claudius Tacitus (noin 200? – kesäkuu 276) oli Rooman keisari vuosina 275–276. Hän nousi valtaan keisari Aurelianuksen murhan jälkeen. Lyhyen hallituskautensa aikana hän soti gootteja ja heruleja vastaan ottaen arvonimen "Gothicus Maximus". Hän kuoli epäselvissä olosuhteissa kesäkuussa 276.
Taustaa.
Tacituksen varhaisista vuosista ei tiedetä juuri mitään. Myöhäisantiikin historioitsijan Zosimoksen mukaan hän oli 75-vuotias keisariksi noustessaan, joten tällöin hän olisi syntynyt noin vuoden 200 tienoilla. Tämä saattaa kuitenkin olla liioittelua. Luultavasti hän oli keisari Aurelianuksen aikana yksi vanhimmista ja arvostetuimmista senaattoreista. Hän saattoi olla myös eläkkeellä ollut sotapäällikkö. Tiedetään, että Tacitus oli konsulina vuonna 273 yhdessä Julius Placidianuksen kanssa. Tosin historioitsija Alaric Watson ehdottaa, että kyseessä saattoi olla toinen Tacitus-niminen henkilö, sillä jos Zosimokseen on uskominen, Tacitus olisi ollut noin 70-vuotias konsulinvirkansa aikoihin, mikä olisi ollut epätodennäköistä.
Keisarina.
Keisari Aurelianus murhattiin syys-lokakuussa 275 Caenophruriumissa Traakiassa. Valtakunta oli tämän jälkeen sekasorrossa, kun selvää seuraajaa ei ollut. Tuolta ajalta löytyneet kolikot viittaavat siihen, että Aurelianuksen vaimo Ulpia Severina olisi johtanut Roomaa Tacituksen keisariksi nimittämiseen asti. Joidenkin lähteiden mukaan valtakunta oli ilman keisaria jopa useita kuukausia. Viimein armeija, tai mahdollisesti pretoriaanikaarti, julisti tuolloin Campaniassa olleen iäkkään Tacituksen keisariksi. Tämä tapahtui luultavasti marraskuussa. Pian myös senaatti hyväksyi Tacituksen keisariuden. Tämä tapahtui luultavasti syys-joulukuussa 275. Uusi keisari antoi ensitöikseen julistaa Aurelianuksen jumalaksi ("Divus Aurelianus"). Hän myös teloitutti joitakin Aurelianuksen murhaajia.
Vuonna 276 Tacitus oli konsulina erään Aemilianuksen kanssa. Aurelianuksen murha oli rohkaissut gootteja ja heruleja hyökkäämään Vähään-Aasiaan. Tacitus otti armeijan komentoonsa, ja onnistui voittamaan gootit Kilikiassa, ottaen arvonimen "Gothicus Maximus". Tämän jälkeen Tacitus oli palaamassa takaisin Eurooppaan, kun hän yhtäkkiä kuoli epäselvissä olosuhteissa kesäkuussa 276. Zosimoksen ja keskiajalla eläneen historiankirjoittaja Johannes Zonaraksen mukaan Tacitus oli nimittänyt erään sukulaisensa Maximinuksen tärkeään virkaan Syyriassa. Maximinus kuitenkin murhattiin, jonka jälkeen hänen murhaajansa keisarin kostoa peläten murhasivat myös Tacituksen. Huhuttiin myös, että jotkut murhaajista olivat sekaantuneet myös keisari Aurelianuksen murhaan. Epäluotettavampi "Historia Augusta" kertoo, että Tacitus sairastui ja alkoi näyttää megalomanian merkkejä, mutta tämä saattaa olla fiktiota. Tacituksen pretoriaaniprefekti ja velipuoli Marcus Annius Florianus otti tämän jälkeen vallan ja julistautui keisariksi.
Florianus

Marcus Annius Florianus (k. 276) oli Rooman keisari lyhyen aikaa vuonna 276. Hän nousi valtaan keisari Tacituksen kuoleman jälkeen kesällä 276. Samaan aikaan valtakunnan itäisessä osassa keisariksi julistautui Probus, jota vastaan Florianus vei armeijansa. Probuksen joukot kuitenkin välttivät taistelua ja lopulta Florianuksen sotilaat murhasivat komentajansa tai pakottivat tämän tekemään itsemurhan. Hän ehti hallita noin 88 päivää, jona aikana hän ehti lyötättää runsaasti erilaisia kolikoita.
Elämä.
Florianuksen elämästä ja hallituskaudesta ei tiedetä juuri mitään. Florianus oli keisari Tacituksen pretoriaaniprefekti, ja luultavasti tämän velipuoli. Tacituksen aikana Florianus taisteli gootteja vastaan Vähässä-Aasiassa ja kun Tacitus kuoli kesäkuussa 276, armeija julisti Florianuksen keisariksi. Hän sai Rooman senaatin ja valtakunnan läntisten joukkojen tuen, mutta samaan aikaan valtakunnan itäisissä osissa Syyrian, Palestiinan ja Egyptin legioonat nostivat komentajansa Marcus Aurelius Probuksen keisariksi. Florianus vei armeijansa Kilikiaan Probuksen joukkoja vastaan. Florianuksella näyttää olleen ylivoima, joten kokenut sotapäällikkö Probus päätti välttää suoraa yhteenottoa. Florianus ei ollut saavuttanut joukkojensa täyttä luottamusta. He eivät myöskään olleet tottuneet Vähän-Aasian kuumaan ilmastoon, ja alkoivat kärsiä pian kuumuudesta. Viikot kuluivat satunnaisten taistelujen merkeissä, kunnes lopulta syyskuussa 276 turhautuneet Florianuksen joukot murhasivat komentajansa tai pakottivat tämän tekemään itsemurhan.
Kallisthenes

Kallisthenes Olynthoslainen (; n. 360-328 eaa.) oli antiikin kreikkalainen historioitsija. Hän oli Aristoteleen veljenpoika. Tämän suosituksesta Kallisthenes osallistui Aleksanteri Suuren Aasian sotaretkelle historioitsijana. 
Kallisthenes arvosteli sitä, että Aleksanteri omaksui itämaiset tavat, herjaten tätä erityisesti orjamaisista palvontamenoista. Koska hän näin loukkasi kuningasta, häntä alettiin syyttää salaliitosta ja hänet heitettiin vankilaan, jossa hän kuoli joko kidutukseen tai tautiin. Diogenes Laertios kertoo, että häntä pidettiin rautaisessa häkissä, jossa häntä kuljeteltiin paikasta toiseen. Lopulta hänet syötettiin leijonille.
Välikohtaus kiristi myös Aleksanterin ja Aristoteleen välejä. Hänen ystävänsä Theofrastos omisti hänen onnettomalle lopulleen erityisen tutkielman nimeltä "Kallisthenes" eli "Melankoliasta". He olivat ystävystyneet Kallistheneen vieraillessa Ateenassa.
Kallisthenes kirjoitti selonteon Aleksanterin retkistä, Kreikan historian Antalkidaan rauhasta (387 eaa.) Fokian sotaan (357 eaa.), Fokian sodan historian, sekä muutamia muita teoksia, jotka ovat kaikki hävinneet. Yhdessä Aristoteleen kanssa hän kokosi Python kisojen voittajien luettelon "Python kisojen voitot" ("Pythionikai").
Aleksanterin romanttisesta elämästä kirjoitettu romaanintapainen elämäkerta, Aleksanterista keskiajalla liikkeellä olleiden legendojen päälähde, sai alkunsa Ptolemaiosten vallan aikana, mutta nykyisessä muodossaan se kuuluu 200-luvulla eläneelle pseudo-Kallistheneelle. Julius Valerius Alexander Polemiuksen (300-luvun alku) latinankielisissä käännöksissä sen kirjoittajaksi mainitaan henkilö nimeltä Aisopos (tunnetuin Aisopos tosin eli yli 200 vuotta ennen Aleksanteri Suurta); kirjoittajaksi on mainittu myös Aristoteles, kyynikot Antisthenes ja Onesikritos, sekä Arrianos. Tästä elämäkerrasta tunnetaan myös syyrian-, armenian- ja slaavinkieliset versiot, neljän kreikankielisen (kaksi proosamuotoista ja kaksi runomuotoista) lisäksi.