tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Marshall Applewhite

Marshall Herff Applewhite, Jr. (17. toukokuuta 1931 – 26. maaliskuuta 1997) oli yhdysvaltalainen ufokultin johtaja.
Applewhite syntyi Teksasissa ja hankki alun perin elantonsa musiikinopettajana. Applewhite erotettiin opettajan työstä 1970, kun hän jäi kiinni seksin harrastamisesta miespuolisen oppilaansa kanssa. Hän toivoi parannusta homoseksuaalisiin haluihinsa ja teetti itselleen kastraation. Myöhemmin Applewhite suositteli kastraatiota kulttinsa jäsenille, joista moni vapaaehtoisesti teetti sen itselleen. 
Vuonna 1972 hän tapasi Houstonissa potilaana ollessaan 44-vuotiaan sairaanhoitaja Bonnie Nettlesin, jonka kanssa hän perusti 1974 Heaven’s Gate -kultin. Nettlesin kuoltua vuonna 1985 maksasyöpään, johti Applewhite kulttia. 26. maaliskuuta 1997 kultin jäsenet tekivät johtajansa manipuloimina joukkoitsemurhan. Applewhite mukaan luettuna kaikkiaan 39 ihmistä kuoli.
Applewhite oli ollut psykiatrisena potilaana sairaalassa kuultuaan ääniä. Psykiatrian professori Louis Jolyon Westin mukaan Applewhite oli myös muun muassa harhaluuloinen.
Lit

Lit (黎, pinyin: Lí) ovat Kiinassa asuva etninen ryhmä. Suuri enemmistö heistä asuu Hainanin provinsissa liden ja miaojen autonomisessa prefektuurissa. Lin kieli on läheistä sukua esimerkiksi zhuangille ja shuille, ja se kuuluu thailaisiin kieliin. Vuoden 1990 väestönlaskennan mukaan litä oli 1 110 900. Vuoden 2010 marraskuun 1. päivän väestönlaskennan mukaan li-kansan koko oli kasvanut, ja heitä oli tuolloin 1 463 064.
Historia.
Historiotsijoiden ja arkeologien mukaan lit ovat asuneet Hainanilla jo kolmen vuosituhannen ajan. Han-kiinalaiset tulivat saarelle noin kaksituhatta vuotta sitten ja he olivat alistaneet saaren valtaansa 600-luvulle mennessä. Lit eivät kuitenkaan alistuneet taistelutta ja he saivatkin villin maineen Kiinassa. Jo Tang-dynastian aikaisissa lähteissä lit kuvaillaan vihamielisiksi ja kapinahenkisiksi. Ming-dynastian ja Yuan-dynastian aikana keskusvalta joutui taltuttamaan useita liden kapinoita. Kiinalaisten valta ulottuikin pitkälti pelkästään Hainanin rannikolle liden hallitessa saaren sisämaata. Jatkuvat kapinat vahvistivat liden huonoa kuvaa han-kiinalaisten keskuudessa.
Liden maine parani Kiinan sisällissodan myötä. Lijohtaja Wang Guoxing johti noin 15 000:ta sotilasta japanilaisia ja kansallismielisiä vastaan kommunistien puolella. Hänen joukkonsa olivat Mao Zedongia tukeneista vähemmistökansalaisuuksien joukoista suurimmat. Kommunistien voitettua vuonna 1949 lit saivatkin sankarimaineen Kiinassa. Romantisoituja tarinoita liden taistelusta kommunismin puolesta on käytetty usein Kiinan virallisessa historiankirjoituksessa.
Kulttuuri.
Lit on oikeastaan sateenvarjotermi joukolle useampia toisistaan eroavia ryhmiä. Jotkut tutkijat jakavat lin kielen viiteen eri kieleen, jotka voidaan edelleen jakaa eri murreryhmiin. Lit mieltävät usein itsensä pikemminkin osaksi omia kielellisiä ryhmiään, kuin osaksi yhtenäistä liden kansaa. Kielen ohella liden alaryhmiä jakaa myös maantiede. Suurin osa listä on maanviljelijöitä, jotka kasvattavat esimerkiksi riisiä, kookoksia, kahvia, kaakaota, mangoja ja banaaneja. Poiketen suurimmasta osasta naapureitaan, lit omistavat maansa yhteisöinä ja sato jaetaan yhteisön kesken.
Liike Jumalan kymmenen käskyn palauttamiseksi

Liike Jumalan kymmenen käskyn palauttamiseksi () oli Ugandassa perustettu uskonlahko, jonka johtajien apokalyptinen uskomus johti satojen ihmisten murhaamiseen 17. maaliskuuta 2000.
Liike syntyi Joseph Kibweteeren ja Credonia Mwerinden yhteistyön tuloksena. Kibweteere oli lähtenyt tapaamaan Credonia Mwerindea kuultuaan viesteistä, joita tämä oli väittänyt saavansa Neitsyt Marialta. Liike julisti maailmanlopun koittavan 31. joulukuuta 1999. Sen johto valvoi myös erittäin tarkoin jäsentensä yksityiselämää: esimerkiksi saippua, seksuaalinen kanssakäyminen ja tarpeeton suullinen kommunikaatio kiellettiin.
Kun kävi ilmeiseksi, ettei maailmanloppua tule lahkon johtajien ilmoittamana aikana, väitti johto sen edelleen koittavan jossakin vaiheessa vuotta 2000. Saman vuoden maaliskuun 17. päivänä lahkon jäsenet kerättiin kirkkoon, joka sytytettiin tuleen sillä seurauksella, että 330 ihmistä menetti henkensä. Satoja jäseniä oli surmattu jo ennen tulipaloa myrkyllä, kuristaen ja puukottamalla. Lahkojohtajien asuntojen läheltä löytyi joukkohautoja, joissa oli lisäksi 450 ruumista; osa oli lahkon jäseniä etsimään tulleita omaisia. Lahkojohtajia tai heidän ruumiitaan ei ole löydetty.
Mateja Svet

Mateja Svet (s. 16. elokuuta 1968 Ljubljana) on entinen slovenialainen alppihiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti Jugoslaviaa.
Svet sijoittui Sarajevon talviolympialaisissa 1984 pujottelussa viidenneksitoista, vain 15-vuotiaana. Seuraavana talvena Bormion MM-kilpailuissa hän sijoittui suurpujottelussa kolmanneksitoista. Helmikuussa 1986 Svet saavutti ensimmäisenä slovenialaisena – ja jugoslavialaisena – naisena hiihtolajien maailmancup-voiton, kun hän oli paras suurpujottelukilpailussa Vysoké Tatryssa, nykyisessä Slovakiassa. 
Crans-Montanan MM-kilpailuissa 1987 Svet saavutti kolme mitalia: suurpujottelussa hän sijoittui toiseksi yli puoli sekuntia Vreni Schneiderille hävinneenä, supersuurpuojttelussa kolmanneksi Maria Walliserin ja Michela Figinin jälkeen, samoin pujottelussa Erika Hessin ja Roswitha Steinerin takana.
Calgaryn olympialaisissa 1988 Svet saavutti hopeaa pujottelussa; ero kultaa voittaneeseen Vreni Schneideriin oli peräti 1,68 sekuntia. Suurpujottelussa Svet oli neljäs.
Vailin MM-kilpailuissa 1989 Svet voitti kultaa pujottelussa oltuaan 0,61 sekuntia Schneideriä nopeampi. Suurpujottelussa hän oli alun perin neljäs, mutta nousi pronssille, kun kolmanneksi sijoittunut Christelle Guignard jäi kiinni dopingista. Alppiyhdistetyssä Svet sijoittui neljänneksi.
Svet voitti kaikkiaan seitsemän maailmancupin osakilpailua ja sijoittui 22 kertaa kolmen parhaan joukkoon. Kaudella 1987–1988 hän voitti suurpujottelun kokonaiscupin.
Svet lopetti uransa keväällä 1990, vain 21-vuotiaana.
3. jääkäripatteristo

3. jääkäripatteristo oli valkoisten itäarmeijan jääkäritykistöprikaatiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Patteriston komentaja oli jääkärikapteeni Aarne Snellman.
Joukko-osastot.
5. patteri.
Päällikkö: jääkäriluutnantti Albin Palmén.
Vääpeli: jääkärivääpeli Yrjö Väinö Ponto, jääkärialiupseeri Lauri Aleksanteri Martti 
Jaosjohtajat: jääkärivääpeli Juho Emil Mäkelä, jääkärivänrikki Toivo Nikolai Pehu-Lehtonen, jääkärialiupseeri Vihtori Arvi Heinonen.
Patterissa palvelleet Saksa jääkärit: suuntaajana jääkärialiupseeri Albin Aukusti Lindqvist, kuosmastoaliupseerina ja rehumestarina jääkärialiupseeri Erkki Emil Pohjanen, jääkärivaravääpeli Oskar Isak Sippola, jääkärivaravääpeli Jalo Väinö Ahola, jefreitteri Oiva Oskari Salonen (liittyi patteriin sisällissodan päätyttyä 20. toukokuuta 1918, palveli sisällissodan ajan höyrylaiva S/S Castorilla.).
6. patteri.
Päällikkö: Veikko Räsänen.
Vääpeli: jääkärivääpeli Vilho Malinen, 
Jaosjohtajat: jääkärialiupseeri Teodor Henrik Maunu, jääkärivaravääpeli Boris Weledejeff myöh. Vaarna.
Tykinjohtajat: jääkärialiupseeri Matti Poromaa, jääkärialiupseeri Eero Miettinen.
Patterissa palvelleet Saksan jääkärit: jääkärialiupseeri Jaakko Lauri Kinnunen, jääkärivaravääpeli Juho Korte, jefreitteri Urho Adolf Nikkonen, aliupseeritehtävissä jefreitteri Eino Harald Pauko, jääkärikersantti Frans Viktor Pesonen, jefreitteri Kaarle Seppänen.
3. ammuskolonna.
Päällikkö: jääkärivänrikki Paul Emil Påhlson.
Patteristossa palvelleet Saksan jääkärit.
Jefreitteri Elis Evert Halonen, patteri- ja tähysupseerina jääkärivänrikki Hannu Esa Hannuksela, jaosjohtajana jääkärivaravääpeli William Leonard Häkli, työskenteli esikunnassa jääkärivääpeli Kaarlo Jalmari Hämäläinen, kuormastonjohtajana jääkärivaravääpeli Emil Johannes Rauta, patteriston esikunnassa jääkärialiupseeri Juho Albert Villman.
Samsøn Belt

Samsøn Belt, eli Samsön Belt (), on Tanskassa, Samsøn ja Själlannin saarten välissä sijaitseva salmi. Se on kapeimmalta kohdaltaan noin 10 kilometriä leveä. Samsøn Bæltissa on neljä satamaa: Røsnæs, Havnsø, Sejerø Havn ja Odden Havn.
Ruotsalainen rahtialus M/S "Stena Freighter" ja kemikaali/öljytankkeri M/T "Ek-Cloud" törmäsivät yhteen salmessa 21. syyskuuta 1998 sakeassa sumussa. Alusten vauriot jäivät pieniksi.
Asterix lyö vetoa

Asterix lyö vetoa () on viides Ranskassa ja 16. Suomessa julkaistu Asterix seikkailee -albumi. Se julkaistiin vuonna 1965 Ranskassa. Suomessa albumi julkaistiin vuonna 1973 Outi Wallin suomentamana.
Obelixin koira Idefix esiintyy albumissa ensimmäisen kerran.
Juoni.
Julius Caesarin erikoislähettiläs Lucius Majonesius pakottaa Periferiumin leirin hyökkäämään Asterixin kylään. Taistelusta tulee lyhyt ja roomalaiset perääntyvät. Lucius Majonesius päättää rakentaa suuren puuaidan kylän ympärille eristääkseen heitä. Asterix lyö vetoa, että hän pääsee läpi aidasta ja kiertää koko Gallian käymällä 12 paikassa ympäri Galliaa tuoden joka seudun erikoisruokia todisteeksi.
Tarinassa esiintyvät hahmot.
Tarinassa esiintyvät, nimeltä mainitut henkilöt.
Luokitin

Matemaattinen luokitin on kuvaus diskreetistä tai jatkuvasta piirreavaruudesta formula_1 diskreettiin nimikejoukkoon formula_2. Piirreavaruuden formula_1 esiintymää kutsutaan näytteeksi ja nimikejoukon formula_2 esiintymiä luokiksi.
Luokitin voi olla kiinteä tai oppiva. Kiinteässä luokittimessa päätöstason parametrit määritetään käsin kun taas oppivassa luokittimessa ne valitaan käyttäen jotakin ohjattua tai ohjaamatonta opetusmenetelmää. Ohjatuissa opetusmenetelmissä hyödynnetään tietoa opetusnäytteiden oikeista luokista.
Tärkeä ominaisuus luokittimille on yleistämiskyky. Yleistämiskyky kuvaa luokittimen kykyä luokitella opetusnäytteisiin kuulumattomat näytteet oikein.
Luokittimia käytetään laajasti eri alojen sovelluksissa kuten lääketieteessä, taloudessa, tietoliikenteessä, konenäössä, puheentunnistuksessa ja tiedonlouhinnassa.
Esimerkki luokittimesta voisi olla internetissä toimiva rahanlainauspalvelu. Palvelu pyytää käyttäjää antamaan tiedot: kuukausipalkka, iäkä, siviilisääty, kotiosoite ja luottotietohistoria. Luokitin päättelee näistä tiedoista voidaanko käyttäjälle myöntää laina tai kuinka suuri laina voidaan myöntää. Järjestelmässä voisi olla kaksi luokkaa: maksukykyinen ja maksukyvytön. Luokittimen opetusdatana voitaisiin käyttää historian aikana kerättyjen maksukykyisten ja luottotappioita tuottaneiden maksukyvyttömien henkilöiden tietoja.
Makar I

Makar I (k. 16. huhtikuuta 1891) toimi Armenian katolikoksena vuosina 1885–1891. Hänen valintaansa edelsi parin vuoden aika, jolloin katolikosta ei ollut lainkaan. Lisäksi hänen valintansa oli poikkeuksellinen, sillä hän oli valitsijakokouksen asettamasta kahdesta ehdokkaasta vähemmän ääniä saanut, mutta silti Venäjän tsaari päätti valita hänet. Tämän vuoksi hän sai liikanimen "Tsaarin valinta". Hän oli kuitenkin toimessaan hyvä, ja hän oli tietyllä tavalla patriootti, pitäen kristillisyyttä armenialaisuuden ytimenä ja mieltäen kirkon ja kansan yhdeksi.
Makar kuoli 16. huhtikuuta 1891, ja häntä seurasi katolikoksena Mkrtitš Khrimian.
Karjalan 1. rykmentti

Karjalan 1. rykmentti oli valkoisten itäarmeijan Karjalan armeijakuntaan kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Rykmentin komentaja oli Georg Elfvengren.
Rykmentti muodostettiin 14. maaliskuuta 1918 Kiviniemen rintamalla olleista Karjalan suojeluskuntien yksiköistä sekä palvelukseen saapuneista alokkaista. Rykmentti nimettiin syksyllä 1918 Itä-Suomen Jalkaväkirykmentiksi ja puolisen vuotta myöhemmin maaliskuussa 1919 Pohjois-Savon rykmentiksi. Se oli aluksi sijoitettuna Joensuuhun ja Mikkeliin, kunnes se koottiin Kuopioon.
Joukko-osastot.
Komentaja: Urho Sihvonen.
Komentaja: jääkäriluutnantti Kalle Kuokkanen (1. maaliskuuta 1918 alkaen, siirrettiin 15. maaliskuuta 1918 Karjalan 3. rykmentin virkaatekeväksi komentajaksi), jääkäriluutnantti Evert Ekman (14. maaliskuuta – 30. maaliskuuta 1918, jolloin siirrettiin 11. jääkäripataljoonan komentajaksi), jääkäriluutnantti Valter Aschan (17. maaliskuuta 1918 alkaen), luutnantti Emil Pekkanen ja Johan Mättö.
Komentaja: Henrik Lindberg ja Weikko Läheniemi.
Päällikkö:
Joukkueenjohtajat: varavääpeli Väinö Hyvärinen (toimi aikaisemmin joukkueenjohtajana Karjalan armeijakunnan 4. pataljoonassa)
Rykmentissä palvelleet Saksan jääkärit.
Jääkärivänrikki Eino Pietiläinen.
Karjalan 2. rykmentti

Karjalan 2. rykmentti oli valkoisten itäarmeijan Karjalan armeijakuntaan kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Rykmentin komentaja oli ratsumestari Oskar Kuula, jääkärivänrikki Kalle Kuokkanen (5. huhtikuuta alkaen), jääkärikapteeni Unio Sarlin (19. toukokuuta alkaen).
Rykmentti perustettiin 19. toukokuuta 1918 Karjalan divisioonan 2. rykmenttinä. Se nimettiin 6. heinäkuuta 3. divisioonan 3. rykmentiksi ja edelleen saman divisioonan 2. rykmentiksi 20. heinäkuuta. 2. Karjalan rykmentiksi tai Karjalan 2. rykmentiksi se nimettiin 31. heinäkuuta. Sisällissodan päätyttyä Sortavalaan sijoitettu rykmentti nimettiin 30. elokuuta Laatokan jalkaväkirykmentiksi, kunnes se nimettiin 15. maaliskuuta 1919 Haminaan sijoitettuna Viipurin rykmentiksi. Rykmentti siirrettiin 1930-luvun alussa Huuhanmäen Jaakkimaan.
Joukko-osastot.
Komentaja: jääkäriluutnantti Aarne Salminen
Joukkueenjohtajat: jääkärivaravääpeli Väinö Hyvärinen (siirrettiin myöhemmin Karjalan 1. rykmentin konekivääriosastoon).
Komentaja: jääkäriluutnantti Väinö Strömberg (siirrettiin 7. huhtikuuta 1918 Karjalan 3. rykmentin 7. pataljoonaan), myöhemmin jääkärivänrikki Jussi Närvänen.
Komentaja: jääkärivänrikki Viljo Hämäläinen.
Komentaja: Edmund Heimolainen.
Komentaja: jääkäriluutnantti Evert Ekman, A. Pelkonen.
Komentaja: V. Koljonen.
Komentaja: jääkärivänrikki Juhana Vakkilainen.
Rykmentissä palvelleet Saksan jääkärit.
Konekivääriosaston päällikkönä jääkärivaravääpeli Erik Alfred Svensson (kaatui 24. maaliskuuta 1918), Joukkueenjohtajana jääkärivääpeli Mikko Rossi.
Surf’s Up – tyrskyn ratsastajat

Surf’s Up – tyrskyn ratsastajat ("Surf’s Up") on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen pseudodokumenttinen tietokoneanimaatioelokuva, jonka ovat ohjanneet Ash Brannon ja Chris Buck. Pääosaa esittää Shia LaBeouf.
Juoni.
Teini-ikäinen töyhtökalliopingviini Cody Maverick on nouseva lainelautailulahjakkuus, joka osallistuu ensimmäiseen ammattilaiskisaansa. Kuvausryhmä dokumentoi Codyn värikkäät vaiheet, kun hän lähtee kotoaan Shiverpoolista matkustaakseen Pen Gu -saarelle legendaariseen Big Z:n muistokisaan. Matkalla Cody tapaa intohimoisen surffarin Chicken Joen, kuuluisan lainelautailupromoottorin Reggie Belafonten, kykyjenetsijä Mike Abromowitzin ja topakan rantavahdin Lani Aliikain, jotka kaikki saavat nähdä, miten palavasti Cody lainelautailua rakastaa. Cody on vakuuttunut, että voitto toisi hänelle hänen kipeästi kaipaamaansa arvostusta ja ihailua, mutta kun hän yllättäen kohtaa erään vanhan lainelautailuhörhön, joka opettaa hänet kulkemaan omia polkujaan, Cody saa huomata, että todellinen voittaja ei olekaan aina se, joka tulee ykköseksi kisassa.
Ääninäyttelijät.
Suomenkielisen dialogin on kääntänyt Marko Hartama ja sen on ohjannut Petri Hanttu.
Lövskär (Nauvo)

Lövskär on saari Turunmaan saaristossa Saaristomeressä. Se on osa Paraisten kuntaa ja sijaitsee entisen Nauvon kunnan alueella linnuntietä 10,5 kilometrin päässä Nauvon keskustasta luoteeseen. Leveydeltään saari on noin 220 metriä pitkä ja pituus vaihtelee noin 40 metristä noin 80 metriin.
Rahtialus M/S Global Freighter sai 21. syyskuuta 2004 pohjakosketuksen Nauvon pohjoispuolella, minkä jälkeen päällikkö ajoi aluksen rantaan Lövskärin ja naapurisaari Vandrockin väliin.
Karjalan 3. rykmentti

Karjalan 3. rykmentti oli valkoisten itäarmeijan Karjalan armeijakuntaan kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Rykmentin komentajina olivat jääkärimajuri Armas Ståhlberg (24. maaliskuuta alkaen, kaatui 15. huhtikuuta 1918 Joutsenossa) ja v.t. komentajana jääkärivänrikki Kalle Kuokkanen (15. maaliskuuta alkaen, siirrettiin 5. huhtikuuta Karjalan 2. rykmenttiin), Ståhlbergin kaatumisen jälkeen komentajan tehtävät vastaanotti jääkäriluutnantti Väinö Strömberg ja luovutti ne edelleen jääkärikapteeni Unio Sarlinille (19. huhtikuuta 1918 alkaen. Sarlin siirrettiin 9. toukokuuta Karjalan 2. rykmentin komentajaksi). Rykmentin esikunta sijaitsi Imatralla.
Karjalan 3. rykmentti vastasi Karjalan rintaman Joutsenon rintamalohkosta Saimaasta Kuurmanpohjaan. Rykmentin sotatoimet etenemissuunnassa olivat Joutseno - Lappeenranta - Luumäki. Rykmentti kuului aivan alkuaikoja lukuun ottamatta suoraan itäarmeijan komentajan Ernst Löfströmin alaisuuteen. Rykmentin luonne oli poikkeuksellisen itsenäinen siihen asti kunnes se toukokuun alussa Viipurin kukistumisen jälkeen alistettiin Savon ryhmän kenraalimajuri Ernst Linderin komentoon käytettäväksi Kouvolaa ja Kotkaa vastaan tehtäviin sotatoimiin.
Joukko-osastot.
Komentaja: Veikko Raatikainen, myöhemmin jääkäriluutnantti Väinö Strömberg (7. huhtikuuta alkaen), A. Houni
Komentaja: luutnantti Edvart Astola.
Komentaja: Hjalmar Raatikainen, myöhemmin E. Sandström.
Päällikkö: T. Kotivirta.
Päällikkö: S. Niukkanen.
Päällikkö: Eino I. Parmanen.
Päällikkö: E. Lahdensuu.
Rykmentin vaiheet jääkärimajuri Sarlinin komennossa.
Unio Sarlinin saatua rykmentti komentoonsa 21. huhtikuuta 1918 oli se huvennut edellisissä taisteluissa huomattavasti ja käsitti 1600 miestä päällystö ja alipäällystö mukaan lukien. Rykmentin vastuulla oli n. 40 kilometrin pituinen rintamanosa Karsturannasta Lottolaan. Rykmentin esikunnan ja itse rintamajoukkojen etäisyys toisistaan muodostui 15–30 kilometriin. Sarlinin huolellisesti suunnittelema hyökkäys Saimaan kanavalle 25. huhtikuuta osoittautui helpoksi, koska vihollinen oli ilmeisesti saanut vihiä hyökkäyksestä ja kerkisi vetäytyä Sarlinin joukkojen alta. Huhtikuun 26. Sarlin joukot miehittävät Lappeenrannan. Tämän sotatoimen Sarlin teki oma-aloitteisesti ilman ylemmän johdon käskytystä, toki kyseinen käsky oli olemassa, mutta Sarlinia ko. käsky ei koskaan saavuttanut. Seuraavaksi oli Sarlinin otettava Simolan rautatiesolmu hallintaansa armeijakäskyn mukaisesti yhdessä kapteeni Förbergin ryhmän kanssa. Simola vallataan myöhään illalla huhtikuun 27 päivä. Huhtikuun 28.–29. rykmentti miehittää Vainikkalan ja Pulsan rautatieasemat. Rykmentti valloittaa Luumäen kiivaiden taistelujen päätteeksi 1. toukokuuta. Tästä sotaliike jatkui perääntyvien punaisten perässä Taavettia kohden. Toukokuun 1. päivästä alkaen Sarlinin niin sanottu itsenäinen sodanjohto loppui ja se siirtyi suoraan kenraalimajuri Ernst Linderin alaisuuteen.
Rykmentti lakkautettiin pian Karjalan kaartin rykmentin perustamisen jälkeen ja sen henkilöstö siirrettiin jäljelle jääneisiin rykmentteihin.
Karjalan 1. rykmentin 1. pataljoona

Karjalan 1. rykmentin 1. pataljoona oli valkoisten itäarmeijan Karjalan 1. rykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli jääkärivänrikki Urho Sihvonen.
Joukko-osastot.
Päällikkö: jääkärivänrikki Johan Sainio (haavoittui 25. maaliskuuta 1918 Raasulissa).
Päällikkö: H. Vähäsalo.
Päällikkö: jääkärivänrikki Viljo Paloheimo.
Joukkueenjohtajat: jääkäri Jyrki Gunnar Heikura.
Päällikkö: jääkäriluutnantti Aarne Salminen (otti komentajan tehtävät vastaan helmikuun alussa, haavoittui 11. helmikuuta Pullilassa ja siirrettiin 14. maaliskuuta alkaen Karjalan 2. rykmentin 4. pataljoonan komentajaksi), G. Rundberg.
Komppaniassa palvelleet Saksan jääkärit: jääkärialiupseeri Nestori Tanelinmäki (kaatui 16. huhtikuuta 1918 Muolaalla).
Pataljoonassa palvelleet Saksan jääkärit.
Jääkäriluutnantti Henrik Lindberg (siirrettiin 3. pataljoonaan).
Karjalan 1. rykmentin 3. pataljoona

Karjalan 1. rykmentin 3. pataljoona oli valkoisten itäarmeijan Karjalan 1. rykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli Henrik Lindberg (14. maaliskuuta alkaen, kaatui 26. maaliskuuta) ja Weikko Läheniemi (27. maaliskuuta alkaen, kaatui 15, huhtikuuta 1918). Komentajan apulaisena toimi jääkärivänrikki Kalle Mata (siirrettiin 27. helmikuuta komentajan apulaiseksi II pataljoonaan).
Joukko-osastot.
Päällikkö: Weikko Läheniemi (myöhemmin pataljoonan komentajana (haavoittui kaksi kertaa, 27. helmikuuta 1918 ja 15. maaliskuuta 1918), jääkärivääpeli Eino Siira (palveli aikaisemmin Karjalan armeijakunnan 4. pataljoonan 2. komppaniassa ja 7. pataljoonassa).
Päällikkö: A. Hynninen.
Joukkueenjohtajat: jääkärialiupseeri Jaakko Pelttari
Päällikkö: A. Nissinen.
Joukkueenjohtajat: jääkärialiupseeri Georg Adolf Koskivaara (palveli aikaisemmin joukkueenjohtajana Karjalan Ryhmän 4. pataljoonan 1. komppaniassa), jääkärivääpeli Armas Pärssinen.
Päällikkö: A. J. Pesonen.
Päällikkö: E. Männikkö.
Karjalan 1. rykmentin 2. pataljoona

Karjalan 1. rykmentin 2. pataljoona oli valkoisten Itäarmeijan Karjalan 1. rykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentajina olivat jääkäriluutnantti Kalle Kuokkanen (1. maaliskuuta 1918 alkaen, siirrettiin 15. maaliskuuta 1918 Karjalan 3. rykmentin virkaatekeväksi komentajaksi), jääkäriluutnantti Evert Ekman (14. maaliskuuta - 30. maaliskuuta 1918, jolloin siirrettiin 11. jääkäripataljoonan komentajaksi), Valter Aschan (17. maaliskuuta alkaen, kaatui 26. maaliskuuta Raasulissa), Emil Pekkanen, jääkärivääpeli Johan Mättö (hoiti komentajan tehtäviä 27. maaliskuuta).
Joukko-osastot.
Päällikkö: jääkärivääpeli Johan Mättö (toimi v.t. päällikönä 19. maaliskuuta alkaen), jääkärivänrikki Karl Pakarinen (19. maaliskuuta alkaen).
Päällikkö: E. Happonen.
Komppaniassa palvelleet Saksan jääkärit: päällikön apulaisena jääkärialiupseeri Maurits Joel Lampela.
Päällikkö: K. J. Skogström.
Päällikkö: komppanianpäällikkönä 3. maaliskuuta - 20. huhtikuuta jääkärivaravääpeli Herman Uimonen (siirrettiin 20. huhtikuuta 4. jääkärirykmentin täydennyspataljoonan 1. komppaniaan)
Pataljoonassa palvelleet Saksan jääkärit.
Komentajan apulaisena 27. helmikuuta alkaen jääkärivänrikki Kalle Mata (komennettiin 6. huhtikuuta Karjalan armeijakunnan esikuntaan), pataljoonan komentajan apulaisena jääkäriluutnantti Jussi Närvänen (siirrettiin 15. maaliskuuta Karjalan 2. rykmentin 5. pataljoonaan komentajan apulaiseksi).
Karjalan 2. rykmentin 10. pataljoona

Karjalan 2. rykmentin 10. pataljoona oli valkoisten itäarmeijan Karjalan 2. rykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli Edmund Heimolainen.
Esikunta.
Adjutantti Bruno Kivikoski.
Joukko-osastot.
Päällikkö: V. Kunnas.
Päällikkö: A. Manninen.
Joukkueenjohtajat: Jääkärivääpeli Veikko Ihalainen.
Päällikkö: V. Snellman, E. Salomaa.
Päällikkö: Y. Fagerlund.
Pataljoonassa palvelleet Saksan jääkärit.
Konekivääriupseerina jääkärialiupseeri Juho Keto.
Karjalan 2. rykmentin 11. pataljoona

Karjalan 2. rykmentin 11. pataljoona oli valkoisten itäarmeijan Karjalan 2. rykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli jääkäriluutnantti Evert Ekman (30. maaliskuuta 1918 - 14. huhtikuuta 1918), A. Pelkonen.
Joukko-osastot.
Päällikkö: Otto E. Karttunen.
Päällikkö: E. Kaulio.
Päällikkö: Y. Tahvanainen.
Päällikkö: P. Laine.
Karjalan 2. rykmentin 6. pataljoona

Karjalan 2. rykmentin 6. pataljoona oli valkoisten itäarmeijan Karjalan 2. rykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli jääkärivänrikki Viljo Hämäläinen (toimi aikaisemmin Hämäläisen lentävän osaston päällikkönä).
Joukko-osastot.
Päällikkö: V. Nikoskelainen.
Päällikkö: E. Durchman.
Päällikkö: E. Engberg.
Karjalan 2. rykmentin 5. pataljoona

Karjalan 2. rykmentin 5. pataljoona oli valkoisten itäarmeijan Karjalan 2. rykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentajina olivat jääkäriyliluutnantti Väinö Strömberg (14. maaliskuuta alkaen ja siirrettiin 7. huhtikuuta pataljoonan komentajaksi Karjalan 3. rykmenttiin), jääkäriluutnantti Jussi Närvänen (toimi komentajan apulaisena 15. maaliskuuta alkaen ja komentajana 7. huhtikuuta alkaen).
Joukko-osastot.
Päällikkö: K. Raunio.
Päällikkö: E. Villa.
Joukkueenjohtajat: jääkärivääpeli Mikko Rossi (2. toukokuuta 1918 alkaen).
Päällikkö: E. Pelkonen.
Päällikkö: E. Slunga.
Pataljoonassa palveleet Saksan jääkärit.
Pataljoonan komentajan apulaisena jääkärivänrikki Tauno Sihvo, pataljoonan komentajan apulaisena jääkäriluutnantti Jussi Närvänen (siirrettiin 7. huhtikuuta pataljoonan komentajaksi).
Karjalan 2. rykmentin 4. pataljoona

Karjalan 2. rykmentin 4. pataljoona oli valkoisten itäarmeijan Karjalan 2. rykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli jääkäriluutnantti Aarne Salminen (14. maaliskuuta alkaen).
Joukko-osastot.
Päällikkö: V. Tosurinen.
Joukkueenjohtajat: jääkärialiupseeri Georg Adolf Koskivaara
Päällikkö: V. Kinnunen, jääkärialiupseeri Eino Siira (siirrettiin 7. pataljoonan 2. komppaniaan ja edelleen 10. maaliskuuta Karjalan 1. rykmentin 3. pataljoonaan komppanianpäälliköksi).
Päällikkö: J. Uski.
Päällikkö: M. Riipinen.
Pascal Zuberbuhler

on Sveitsin maajoukkueen ja Neuchatel Xamaxin maalivahti.
Hän on syntynyt 8.1.1971.
George Paget

George Charles Henry Victor Paget (8. lokakuuta 1922 – 13. heinäkuuta 2013) oli brittiläinen pääri, Angleseyn seitsemäs markiisi vuodesta 1947. 
Paget oli edeltäjänsä markiisi Charles Pagetin ja tämän puolison Lady Victoria Mannersin poika. Hänen kummeinaan olivat Yrjö V ja Mary. 
Paget opiskeli Eton Collegessa. Hän nai 16. lokakuuta 1948 Shirley Morganin, jonka kanssa hän sai viisi lasta vuosina 1949–1963.
Rosella Hightower

Rosella Hightower (10. tammikuuta 1920 Oklahoma, Yhdysvallat – 4. marraskuuta 2008 Cannes, Ranska) oli yhdysvaltalainen balettitanssija, joka tanssi sekä Yhdysvalloissa että Euroopassa.
Hightower syntyi Oklahoman Ardamoressa vanhempiensa Charles Edgar ja Eula May Flanning Hightowerin ainoana lapsena. Hänen juurensa juontuvat alkuperäiskansa choctaweihin. Perhe muutti Missourin Kansas Cityyn Rosella Hightowerin ollessa lapsi, ja hän sai siellä varhaisen tanssikoulutuksensa.
Vuonna 1937 Léonide Massine vieraili Kansas Cityssä ja pyysi Hightoweria Monte Carloon perustamaansa tanssiryhmään. Hightower pääsi tanssijaksi Ballet Russe de Monte Carloon, joka siirtyi toisen maailmansodan alettua New Yorkiin. Siellä Hightower liittyi vuonna 1941 Ballet Theatreen (American Ballet Theatren edeltäjä), mistä hän jatkoi vuonna 1946 de Basil Balletiin. Vuonna 1947 Hightower siirtyi chileläissyntyisen markiisi George de Cuevasin perustamaan Grand Ballet de Monte Carloon.
De Cuevasin kuoltua vuonna 1961 tanssiryhmä hajaantui ja Hightower päätti vähitellen uransa tanssijana ja asettui Cannesiin. Siellä hän perusti vuonna 1962 oman balettikoulunsa ("Centre de Danse Classique"), josta tuli Euroopan johtavia alallaan. Vuosina 1969–1972 Hightower johti Marseillen oopperan balettia, 1973–1974 Nancyn balettia, 1980–1983 Pariisin oopperabalettia ja 1985–1986 Milanon La Scala -balettia.
Hightower oli vuodesta 1958 naimisissa ranskalaisen taiteilijan Jean Robierin kanssa. Heidän ainoa lapsensa syntyi vuonna 1955 ja on myös toiminut tanssijana.
Vuonna 1975 Ranskan hallitus myönsi Hightowerille Kunnialegioonan ritarin arvonimen ("Chevalier de la Légion d’Honneur").
Alicia Markova

Alicia Markova (1. joulukuuta 1910 – 2. joulukuuta 2004) oli brittiläinen balettitanssija. 
Markova syntyi Lontoossa juutalaiseen sukuun nimellä Lilian Alice Marks. Hänen nimensä venäläisti Sergei Djagilev, jonka Ballets russesiin hän liittyi Monte Carlossa 14-vuotiaana. 
Djagilevin kuoltua vuonna 1929 Markova palasi Britanniaan jatkamaan uraansa. Hänet muistetaan muun muassa hänen "Gisellen" tulkinnastaan. Hän perusti vuonna 1950 nykyisen English National Balletin Anton Dolinin kanssa. 
Markova kuoli juuri 94-vuotispäivänsä jälkeen hoivakodissa, johon hän oli joutunut kärsittyään halvauskohtauksen.
Jukka-Pekka Pajunen

Jukka-Pekka Pajunen (s. 1961) on suomalainen kääntäjä. Hän on tullut tunnetuksi saksalaisen kulttuurin ja teatterin asiantuntijana. Hänet palkittiin vuonna 2006 kääntäjien valtionpalkinnolla itävaltalaisen Elfriede Jelinekin teoksen "Pianonsoittaja" ("Die Klavierspielerin") suomentamisesta. Vuonna 2011 hänelle myönnettiin Mikael Agricola -palkinto Herta Müllerin "Hengityskeinun" suomentamisesta. Vuonna 2019 hän sai Pro Finlandia -mitalin.
Alexander Kluge

Alexander Kluge (s. 1932 Halberstadt, Saksa) on saksalainen elokuvaohjaaja ja kirjailija. Hän valmistui lakimieheksi ja tutustui vuonna 1958 ystävänsä Theodor Adornon välityksellä elokuvaohjaaja Fritz Langiin.
Klugen ensimmäinen ohjaus "Brutalität im Stein" on vuodelta 1960. Hän kuului uuden saksalaisen elokuvan liikkeen perustajiin. Klugelle myönnettiin vuonna 1968 Venetsian elokuvajuhlien Kultainen leijona, ja vuonna 2007 hän sai Bundesverdienstkreuzin. Hän on saavuttanut menestystä myös kirjallisella urallaan ja saanut muun muassa Bremenin kaupungin kirjallisuuspalkinnon vuonna 2001. Stalingradin taistelua kuvaavassa teoksessa "Taistelukuvaus" hän yhdistää dokumentaarista ja fiktiivistä ainesta.
Kluge on ollut vuodesta 1982 naimisissa Dagmar Steurerin kanssa. Hänellä on tytär ja poika.
Paul Adelstein

Paul Adelstein (s. 29. huhtikuuta 1969 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Adelstein syntyi Chicagossa. Hän on näytellyt muun muassa agentti Paul Kellermanin roolissa televisiosarjassa "Pako". Hän näytelee myös lastenlääkäri Cooper Freedmania "Greyn anatomian" spinoff-sarjassa "Rakkauden anatomia". Vähemmälle huomiolle ovat jääneet elokuvaroolit, joita Adelsteinilla myös on ollut.
Adelstein meni marraskuussa 2006 naimisiin näyttelijäkollegansa Liza Weilin kanssa.
Liza Weil

Liza Rebecca Weil (s. 5. kesäkuuta 1977 Passaic, New Jersey, Yhdysvallat) yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Weilin perhe muutti vuonna 1984 Pennsylvaniaan, jossa Weil valmistui North Penn High Schoolista vuonna 1995. Weil kuuluu tunnettuun näyttelijäsukuun ja on esiintynyt televisiossa, elokuvissa ja teatterissa.
Weil esiintyi televisiossa ensimmäistä kertaa vuonna 1994, jolloin hän vieraili sarjassa "The Adventures of Pete &amp; Pete". Hän sai myöhemmin tunnetuimman televisioroolinsa sarjasta "Gilmoren tytöt", jossa hän esitti Paris Gelleriä. Weil tunnetaan myös Bonnie Winterbottomin roolistaan sarjassa "How to Get Away with Murder". Hän on lisäksi vieraillut televisiosarjoissa "Teho-osasto", "" ja "West Wing".
Weil oli naimisissa vuosina 2006-2017 näyttelijäkollegansa Paul Adelsteinin kanssa.
Karel Brückner

Karel Brückner (s. 13. marraskuuta 1939) on tšekkiläinen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Ura valmentajana.
Brückner johdatti Tšekin alle 21-vuotiaiden maajoukkueen hopealle ikäluokan vuoden 2000 EM-kisoissa. Seuratasolta hänet muistetaan parhaiten SK Sigma Olomoucista, jota hän on valmentanut useaan otteeseen.
Brückner on toiminut Tšekin päävalmentajana vuodesta 2002 lähtien. Hänen johdollaan Tšekki on selvinnyt kaikkiin arvokisoihin viimeisten vuosien aikana. vuoden 2004 EM-kisoissa Tšekki voitti alkulohkonsa jättäen taakseen Alankomaat ja Saksan. Pelit päättyivät välieriin, joissa sittemmin Euroopan mestaruuden voittanut Kreikka voitti Traianos Dellasin jatkoaikaosumalla 1–0.
Vuoden 2006 MM-kisoihin Tšekki lähti kovin odotuksin. Kisat alkoivatkin komealla 3–0 voitolla Yhdysvalloista, mutta yllätystappio Ghanalle sotki tšekkien suunnitelmat. Brücknerin miehistö ei onnistunut voittamaan lohkon viimeisessä ottelussa Italiaa ja kisat päättyivät pettymykseen. 
Veteraanivalmentaja sai kuitenkin jatkaa tehtävissään ja luotsasi Tšekin komeasti vuoden 2008 EM-kisoihin. Tšekki oli karsintalohkonsa ykkönen ja jätti taakseen mm. Saksan.
Maaliskuussa 2008 Brückneriltä poistettiin yläselästä luuepämuodostuma ja hän oli sairauslomalla ennen kesän EM-kisoja. Brückner ilmoitti aiemmin keväällä lopettavansa 35-vuotisen valmennusuransa kisojen jälkeen. Brücknerin pitkän uran viimeiseksi otteluksi näytti jäävän alkulohkon ratkaisukamppailu Turkkia vastaan. Brücknerin suojatit johtivat ottelua pitkään 2–0, mutta Turkin uskomaton nousu viimeisen vartin aikana 2–3 voittoon pudotti Tšekin puolivälieristä.
Heinäkuussa 2008 Brückner yllätti monet pyörtämällä lopettamispäätöksensä ja jatkamalla uraansa Itävallan maajoukkuevalmentajana. Brücknerin paluu oli loistelias, sillä hänen alaisuudessaan Itävalta kaatoi Ranskan 3–1 MM2010-karsintojen avausottelussa Wienissä. Tämän jälkeen otteet eivät jatkuneet yhtä hyvinä ja Itävalta on saanut Ranska-voiton jälkeen tililleen vain yhden pisteen. Brückner jätti tehtävänsä Itävallan valmentajana maaliskuussa 2009 yhteisymmärryksessä maajoukkueen johdon kanssa.
Radoslav Kováč

Radoslav Kováč (s. 27. marraskuuta 1979 Praha) on tšekkiläinen jalkapalloilija, joka edustaa Venäläistä Spartak Moskovaa. Hän pelaa pääasiassa puolustajan paikalla.
Kovac aloitti uransa Sigma Olomoucin joukkueessa, jossa hän pelasi kuuden kauden aikana kausina 1997/2003 127 ottelua ja teki kolme maalia. Nykyään hän on edustanut vuodesta 2005 lähtien Spartak Moskovaa. Hän debytoi maajoukkueessa vuonna 2004 ja oli mukana muun muassa MM-kilpailuissa 2006. Hän on pelaamissaan 19 maaottelussa tehnyt kolme maalia.
Éric Caritoux

Éric Caritoux (s. 16. elokuuta 1960) on ranskalainen entinen maantiepyöräilijä.
Caritoux'n ammattiuran huipentuma oli Espanjan ympäriajon voitto vuonna 1984. Hän kilpaili Ranskan ympäriajossa yksitoista kertaa ja hänen paras sijoituksensa oli 12. paikka 1989. Caritoux'n voitto Espanjan ympäriajossa oli sikäli yllättävä, että kyseessä oli vasta miehen toinen vuosi ammattilaisena. Caritoux lopetti ammattilaisuransa vuonna 1994 ollessaan 34-vuotias.
David Cañada

David Cañada García (11. maaliskuuta 1975 Zaragoza – 28. toukokuuta 2016 Castejón de Sos) oli espanjalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 1996–2009.
Cañadan uran suurin menestys oli vuonna 2006 saavutettu Katalonian ympäriajon voitto.
Cañada kuoli 41-vuotiaana kaaduttuaan pyöräilytapahtumassa 28. toukokuuta 2016.
Erik Dekker

Hendrik "Erik" Dekker (s. 21. elokuuta 1970) on entinen alankomaalainen maantiepyöräilijä, joka aloitti ammattilaisuransa vuonna 1992. Hän kuului Rabobankiin vuodesta 1996, kunnes vetäytyi vuonna 2006; hän on sittemmin jatkanut uraansa valmentajana.
Dekker voitti hopeaa Barcelonan kesäolympialaisissa vuonna 1992. Hän voitti Ruotsin ympäriajon kahdesti (1994, 1995) ja Alankomaiden ympäriajon kolmesti (1997, 2000, 2004). Hän voitti vuosina 2000–2001 neljä etappia Ranskan ympäriajossa.
Vuonna 2001 Dekker voitti Amstel Gold Racen Limburgissa. Vuonna 2004 hän sijoittui samassa kilpailussa seitsemänneksi. Muita merkittäviä saavutuksia ovat olleet voitot Clásica de San Sebastiánissa (2000) ja Paris-Toursilla (2004). Maantiepyöräilyn maailmancupin hän voitti vuonna 2001.
Jaroslav Plašil

Jaroslav Plašil (s. 5. tammikuuta 1982 Opočno, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija. Hän pelasi pitkään Ranskan pääsarjassa Monacon ja Bordeaux'n joukkueissa. Tšekin maajoukkueessa hän pelasi yli sata ottelua. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Yksi Plašilin vahvuuksista oli, että hän pystyi pelaamaan kummallakin jalalla yhtä hyvin.
Ura.
Ennen siirtymistään Girondins de Bordeaux'hon Plašil pelasi vuosina 1998–2000 FC Hradec Královéssa, vuosina 2000–2002 ja 2003–2007 AS Monacossa, 2007–2009 CA Osasunassa sekä välillä kevätkauden 2003 lainasopimuksella US Créteil-Lusitanosissa. Kauden 2013–2014 hän pelasi lainalla italialaisseura Cataniassa.
Plašil lukeutui pitkään Tšekin maajoukkueen vakiopelaajiin. Hän oli mukana Tšekin joukkueessa sekä EM-kilpailuissa 2004, 2008, 2012 ja 2016 että MM-kilpailuissa 2006. Hän on pelannut 103 maaottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia, ja hän ylitti sadan maaottelun rajan kaikkien aikojen neljäntenä tšekkipelaajana.
Lisa Jakub

Lisa Jakub (s. 27. joulukuuta 1978 Toronto) on kanadalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa jo lapsena ja on myöhemmin esiintynyt muiden muassa elokuvissa "Langenneet enkelit" (1998), "Mrs. Doubtfire – Isä sisäkkönä" (1993) ja "Independence Day – Maailmojen sota" (1996).
Aito Iskelmä Oikea Asema

Aito Iskelmä Oikea Asema oli Pohjois-Savossa toiminut kaupallinen paikallisradio. Kanava oli yksi kolmesta Oikean Aseman radiokanavasta. Toimiluvanhaltija oli Sanoma Media Finland Oy. Asemalla oli toimistot ja toimitukset Kuopiossa, Iisalmessa ja Varkaudessa. Nykyinen Aito Iskelmä Oikea Asema syntyi iisalmelaisen Radio Salmisen, varkautelaisen Radiovarkauden ja kuopiolaisen Oikean Aseman yhdistyttyä. 1. heinäkuuta 2008 radioaseman osakekanta myytiin Kevyt Kanava Oy:lle ja se osaksi Iskelmä-ketjua. 1. syyskuuta 2016 kanava siirtyi osaksi Aito Iskelmä -ketjua. 2. syyskuuta 2019 kanavan hallinta siirtyi Sanoma Media Finland Oy:lle. Vuoden 2019 lopussa Aito Iskelmä yhdistettiin toisen Nelonen Median iskelmäradiokanavan Aito Kajauksen kanssa, minkä seurauksena paikallislähetykset päättyivät aluemainonnan säilyessä. Aito Iskelmä Oikea Aseman nykyisillä taajuuksilla aloitti 30. joulukuuta 2019 Helmiradio. 
Historia.
Asema aloitti toimintansa nimellä Oikea Asema 18. syyskuuta 1985 Kuopiossa taajuudella 96,7 MHz. Oikea Asema oli yksi Suomen ensimmäisistä paikallisradioista. Radioaseman ensimmäinen toimitusjohtaja oli Nils "Nisse" Tuominen (myöhemmin Suomen Paikallisradioliiton puheenjohtaja) ja ensimmäinen päätoimittaja Antti O. Arponen. Nykyisin Varkaudessa taajuus on 92,7 MHz ja Iisalmessa 89,5 MHz. 
24. syyskuuta 2007 lähtien kaikilla kolmella paikkakunnalla on lähetetty pääosin yhteneväistä ohjelmavirtaa. Kesästä 2008 lähtien ohjelmavirtaa tuotettiin Iskelmä-ketjun kautta Iskelmä Oikea Asema -brändin alla. Kullakin paikkakunnalla lähetetään myös jonkin verran myös paikallista sisältöä, pääasiassa paikallisia uutisia. Yhteistyön Bauer Median Iskelmä-kanavan kanssa loputtua syyskuun alussa 2016 kanava on toiminut Aito Iskelmä -brändin alla. Elokuussa 2019 Sanoma Media Finland ilmoitti ostavansa Kevyt Kanavan, johon myös Oikea Asema kuuluu.
Myyrmäen kirjasto

Myyrmäen kirjasto on lainausmäärältään Vantaan kaupunginkirjaston toiseksi suurin toimipiste ja Länsi-Vantaan aluekirjasto. Se sijaitsee Myyrmäkitalossa Vantaan Myyrmäen kaupunginosassa, Myyrmäen rautatieaseman ja kauppakeskus Myyrmannin vieressä. Vuonna 2017 Myyrmäen kirjastossa kävi noin 294 000 kävijää, mikä tekee siitä kävijämäärällä mitattuna Vantaan toiseksi suurimman kaupunginkirjaston.
Kirjaston palvelut ovat maksuttomia ja vapaasti kaikkien käytettävissä. Joihinkin palveluihin tarvitaan oma kirjastokortti.
Historia.
Myyrmäen kirjasto perustettiin vuonna 1984, jolloin se sijaitsi nykyisissä Lasten taidetalo Toteemin tiloissa. Vuonna 1987 kirjasto siirtyi Kauppakeskus Isomyyrin yhteyteen. Nykyisissä tiloissaan Myyrmäkitalossa kirjasto on toiminut vuodesta 1993. Samassa talossa toimii myös Vantaan taidemuseo Artsi. Rakennuksessa toimii elokuvateatteri Kino Myyri, joka lakkautettiin joulukuussa 2020, mutta jatkaa toimintaansa uuden yrittäjän voimin.
Kokoelmat.
Kirjaston kokoelmat sisältävät suomenkielistä kauno- ja tietokirjallisuutta, musiikkiäänitteitä (CD, DVD), elokuvia (DVD, Blu-Ray), konsolipelejä, sekä sanoma- ja aikakauslehtiä. Saatavana on myös ruotsin-, englannin-, venäjän- ja muun kielistä kirjallisuutta. Kirjaston kokoelmat ovat löydettävissä pääkaupunkiseudun yleisten kirjastojen HelMet-aineistohausta.
Tilat, laitteet ja tapahtumat.
Tilat
Myyrmäen kirjastolla on tiloja kahdessa kerroksessa. Ensimmäisessä kerroksessa (Myyrmäkitalon 2. kerroksessa) sijaitsee kirjastosali: aikuistenosasto, lasten- ja nuortenosasto, musiikkiosasto sekä tapahtumatila. Toisesta kerroksesta löytyvät lehtisali ja hiljaista työskentelytilaa. 
Laitteet
Kirjastosalissa käytettävissä on sekä internetin käyttöön että aineistohakuun tarkoitettuja tietokoneita. Kirjastossa on maksuton langaton verkko (Wi-Fi).
Tapahtumat
Kirjastossa järjestetään erilaisia tapahtumia vaihtuvin teemoin. Ajankohtaiset tapahtumatiedot löytyvät kirjaston Helmet-sivuilta.
Retief Goosen

Retief Goosen (s. 3. helmikuuta 1969 Polokwane) on eteläafrikkalainen golfaaja, joka on voittanut Yhdysvaltain avoimen golfturnauksen vuosina 2001 ja 2004. Lisäksi Goosen voitti PGA European Tourin rahalistan vuosina 2001 ja 2002. Hän siirtyi ammattilaiseksi vuonna 1990.
Goosen on saavuttanut ammattilaisurallaan 30 voittoa, joista 6 on tullut PGA Tourilla ja 14 PGA European Tourilla. Goosen on tienannut urallaan yhteensä noin 40 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, joista noin puolet on tullut PGA Tourilta ja toinen puolikas PGA European Tourilta.
Goosen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta, poika ja tyttö.
Elä

Elä on Pelle Miljoonan DVD vuodelta 2005, jonka julkaisi Stupido Records. Se sisältää Pellen 50-vuotisjuhlakonsertin joka äänitettiin Helsingin Nosturissa 11. helmikuuta 2005, vanhoja livetaltointeja ja musiikkivideoita. DVD nousi Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle neljäksi viikoksi, ja pysyi listalla yhteensä kuusi viikkoa.
Helsingin Nosturin konsertissa esiintyivät vuorollaan monet Pellen uran kokoonpanot: Rockers, Avoimet Ovet, N.U.S. ja 1980, sekä lopuksi kaikki yhdessä.
Sisältö.
Pelle Miljoona 50 v. live (Nosturi, Helsinki, 11.2.2005).
Rockers:
Avoimet Ovet:
N.U.S.:
1980:
Rockers All Stars:
Encoret:
Vanhat livetaltioinnit.
Pelle Miljoona &amp; N.U.S. (Lippapuisto, Savonlinna, 1978):
+ haastattelu
Pelle Miljoona &amp; 1980 (Tavastia, Hki, 12.12.1979):
Pelle Miljoona Oy (Dipoli, Espoo, 1980):
Pelle Miljoona &amp; Linnunlaulu &amp; Villu Tamme (Dinosaurock, Mikkeli, 1989):
Pelle Miljoona &amp; Rockers (Rockperry, Vaasa, 2003):
Ekstrat.
Videot:
Puhetta:
Mukana myös
Pakojuna

Pakojuna ("Runaway Train") on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut toimintatrilleri, jonka ohjasi Andrei Kontšalovski ja pääosissa ovat Jon Voight ja Eric Roberts.
Akira Kurosawan aiheeseen perustuva elokuva kertoo karskista vangista, Oscar ”Manny” Manheimista, joka vapautuu oikeuden määräyksellä kolmen vuoden eristyssellivankeudesta. Hän onnistuu pakenemaan koko vankilasta nuoren Buckin avulla, ja pakomatkallaan kaksikko hyppää tavarajunaan. Veturinkuljettajan kuoltua äkilliseen sydänkohtaukseen juna kiitää hallitsemattomasti halki talvisen Alaskan kyydissään Manny, Buck ja apukuljettaja Sara. Julma vankilanjohtaja Ranken lähtee jahtiin helikopterilla samalla kun ratavalvomossa yritetään estää katastrofi.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen antaa "Pakojunalle" neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Ackermann-ehto

Ackermann-ehto tarkoittaa sellaista etupyöräohjauksen ohjausgeometriaa, joka toteuttaa ns. ihannesuoran mukaisen ohjauksen. Ackermann-ohjaus on kuitenkin teoreettinen ihanne, jonka toteuttaminen on käytännössä erittäin vaikeaa. Ackermannin ihanneohjauksen suoraan pyrittäessä auton kaarreajo-ominaisuudet saattaisivat heiketä.
Ackermann-väittämä.
”Ns. tarkalla ohjausgeometrialla ds:n peilikuvan ja ulomman pyörän akselin jatkeen leikkauspiste
on ainoa tarkan ohjauksen toteuttava piste, joka sijaitsee ohjauksen ihannesuoralla.”
Kuten oheisesta kuvasta huomataan, on tällaisen ohjauksen toteuttaminen vaikeaa muutoin kuin yhdellä kääntökulmalla. Normaalia ohjausvivustoa tarkastellessa tullaan ohjauksen virhekäyrään.
Ohjauksen virhekäyrä.
Kun mitataan todellisen auton kääntökulmat, havaitaan, että aluksi kulmat noudattavat ihannesuoraa, mutta alkavat varsin radikaalisti poiketa siitä ensin niin, että sisempi pyörä kääntyy ulompaa enemmän. Tällä pyritään kompensoimaan kaarreajossa tapahtuvan dynaamisen painonsiirron akseliston sivupitoa pienentävää vaikutusta (kaarteessa auton paino siirtyy ulommalle pyörälle), eli siis ulompi pyörä ohjaa tehokkaammin, jolloin ohjauspyörää ei tarvitse kääntää lisää. Tällä kompensoidaan siis myös aliohjautuvuuspyrkimystä: Koska auto pyrkii vastustamaan liikesuuntansa muutosta ja kun suuntaa yritetään muuttaa kääntämällä molempia pyöriä saman verran, alkaa auto aliohjata eli se pyrkii jatkamaan tangentin suuntaisesti matkaansa. Kääntämällä sisempää pyörää enemmän kuin ulompaa pakotetaan auto kääntymään haluttuun suuntaan pidon rajoissa. Tällaista geometriaa kutsutaan "kääntöharitukseksi".
Tarkka ohjausgeometria pätee vain tilanteissa, joissa pyörät eivät sorra auton alle tai niitten sortokulmat ovat samanlaiset molemmilla puolilla. Koska kuitenkin tietyn sivupidon saavuttamiseksi täytyy renkaitten hieman sortaa ja koska auto ei saisi aliohjautua, on ulomman renkaan kuitenkin sorrettava hieman sisempää enemmän. Yleensä henkilöautoissa kääntöharitus on suunniteltua ja sillä pyritään parantamaan ohjautuvuutta loivissa, nopeissa mutkissa. Hitaissa, jyrkissä mutkissa tulisi harituksen olla pientä renkaiden kulumisen vähentämiseksi.
Euroopan molekyylibiologian laboratorio

European Molecular Biology Laboratory (EMBL) on vuonna 1974 perustettu kansainvälinen järjestö, jonka tehtävänä on edistää yhteistyötä molekyylibiologian ja siihen läheisesti liittyvien tieteenalojen perustutkimuksessa, ajanmukaisten laitteistojen kehittelyssä, sekä erikoiskoulutuksessa. Järjestöön kuuluu 25 jäsenmaata.
Organisaation päälaboratorio sijaitsee Saksan Heidelbergissä, ja sillä on viisi muuta sivutoimipistettä Britannian Hinxtonissa, Ranskan Grenoblessa, Saksan Hampurissa, Italian Monterotondossa sekä Espanjan Barcelonassa.
Euroopan molekyylibiologian laboratoriota hallinnoivat hallintoneuvosto sekä hallintoneuvoston valitsema pääjohtaja. Hallintoneuvostossa jokaista jäsenmaata edustaa enintään kaksi valtuutettua (yleissopimuksen 4. artiklan 2. momentti).
666 (luku)

666 on luonnollinen luku, jota edeltää luku 665 ja seuraa luku 667.
Rahkapatukka

Rahkapatukka (, , , ) on makea välipala, joka on tehty maitorahkasta. Se on suosittu välipala Baltiassa, Venäjällä, Valko-Venäjällä sekä Ukrainassa. Kohuke nimenä on deminutiivi maitorahkasta () eli vapaasti suomennettuna "rahkanen".
Tyypillisesti kohuke on noin viiden senttimetrin mittainen. Maitorahkan lisäksi välipala sisältää usein mm. suklaakuorrutteen ja jonkinlaisen hyytelötäytteen, ellei maitorahkaa itsessään ole maustettu esimerkiksi vaniljalla tai vadelmalla.
Kohuke Suomessa.
Suomalainen elintarvikeyritys Deliciest toi kohukkeet Suomen markkinoille Maisku-tuotenimellä vuonna 2015 makuina vanilja ja suklaa. Makuvalikoima laajentui pian viiteen makuun. Maisku-patukat valmistetaan Virossa. Sittemmin ainakin S-ryhmä on ottanut valikoimiinsa myös virolaisen Saaremaan kohukkeita.
Björn Skifs

Björn Skifs (s. 20. huhtikuuta 1947 Vansbro, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja, lauluntekijä, näyttelijä ja elokuvakäsikirjoittaja. 
Hänen suurin menestyksensä oli kappale ”Hooked on a Feeling”, joka nousi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan ykköseksi vuonna 1974.
Skifs edusti Ruotsia Pariisissa järjestetyssä Eurovision laulukilpailussa 1978 kappaleella ”Det blir alltid värre framåt natten”, ja sijoittui 14. sijalle sekä vuonna 1981 Dublinissa kappaleella ”Fångad i en dröm” ja sijoittui sijalle 10. Skifs on osallistunut Ruotsin euroviisukarsintana toimivaan "Melodifestivaleniin" myös vuonna 1972 kappaleella ”Andra kan väl också se”, joka sijoittui kilpailussa yhdeksänneksi sekä vuonna 1975 kappaleella ”Michelangelo”, joka sijoittui kilpailussa viidenneksi.
Björn Skifs on myös näytellyt pääosaa muutamissa ruotsalaiselokuvissa. Niistä Suomessa on esitetty ainakin "Tyttö riesana" ("En flicka i halsen", 1982) ja "Syyttömänä vankilassa" ("Strul", 1988), johon hän laati myös käsikirjoituksen.
Skifs palkittiin vuonna 1984 Karamelodiktstipendiet-palkinnolla. Hän on Ruotsin metsäsuomalaisten jälkeläisiä.
Skifs ilmoitti heinäkuussa 2025 lopettavansa uransa, koska hänellä on todettu dementia.
Elina Sorainen

Elina Sorainen (16. elokuuta 1943 Hauho – 27. syyskuuta 2017 Pernaja, Loviisa) oli suomalainen keraamikko. Hän suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon Denverin yliopistossa Coloradossa Yhdysvalloissa ja Master of Arts -tutkinnon Tokion Tama-taideyliopistossa erikoisalanaan Japanin keramiikkaperinne. 
Sorainen väitteli 2006 Taideteollisessa korkeakoulussa. Väitöskirjan otsikko on "Aalto, ketju ja taatelitarha. Elävä museo iranilaiskylän naiskeraamikkojen perinteen turvaajana", ja siinä hän tutkii kaakkoisiranilaisen Kalpourkanin kylän naisten keramiikkaperinteen säilyttämistä.
Roger Pingeon

Roger Pingeon (28. elokuuta 1940 Hauteville-Lompnes – 19. maaliskuuta 2017) oli ranskalainen maantiepyöräilijä, jonka aktiivista kilpailu-uraa jatkui 1960-luvulta 1970-luvulle.
Pingeon voitti Ranskan ympäriajon vuonna 1967 ja Espanjan ympäriajon vuonna 1969. Ranskan ympäriajon voittajana hänen edeltäjänään oli Lucien Aimar ja seuraajanaan Jan Janssen sekä Espanjan ympäriajossa edeltäjänä Felice Gimondi ja seuraajana Luis Ocaña.
Pingeon kilpaili useissa Ranskan ympäriajoissa ja sijoittui vielä vuoden 1969 kokonaiskilpailussa toiseksi Eddy Merckxin jälkeen.
Lähteet.
Aiheesta muualla.
Roger Pingeon on poissa. Velofilo.fr.19.03.2017.