tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Leibnizin kolmio

Leibnizin kolmio eli Leibnizin harmoninen kolmio on lukukolmio, jossa on rationaalilukuja. Siinä ylimpänä on luku 1, ja jokainen ylemmällä rivillä oleva luku on kahden alemmalla rivillä olevan peräkkäisen luvun summa. Esimerkiksi lukujen 1/30 ja 1/60 yläpuolella on luku 1/20, koska 1/30 + 1/60 = 2/60 + 1/60 = 3/60 = 1/20.
Kolmion alkupään luvut.
Kolmion kahdeksan ensimmäistä riviä ovat:
formula_1
Lukujen laskusääntö.
Kolmion "n":nnen rivin kummassakin päässä on luku 
formula_2, 
ja "n":nnen rivin "k":s luku on 
formula_3
eli
formula_4.
missä luvut formula_5 ovat binomikertoimia:
formula_6.
Leibnizin kolmion "n":nnen rivin "c":nnelle luvulle käytetään merkintää formula_7, missä formula_8. Näin ollen on siis formula_9 ja formula_10.
Yhteys Pascalin kolmioon.
Leibnizin harmonisella kolmiolla on selvä yhteys Pascalin kolmioon. Pascalin kolmion jokainen luku, rivien päässä olevia ykkösiä lukuun ottamatta, on kahden "edellisellä" rivillä olevan peräkkäisen luvun summa, kun taas Leibnizin kolmiossa jokainen luku on kahden "seuraavalla" rivillä olevan luvun summa. Esimerkiksi viidennellä rivillä olevan luvun 1/30 alla seuraavalla rivillä ovat luvut 1/60 ja 1/60, joiden summa on 1/30.
Leibnizin kolmion luvut voidaan myös laskea Pascalin kolmion lukujen avulla. Kunkin rivin "k":s luku saadaan sen ensimmäisestä luvusta jakamalla se vastaavassa kohdassa Pascalin kolmiossa olevalla luvulla. Esimerkiksi Pascalin kolmion viidennellä rivillä ovat luvut 1, 4, 6, 4 ja 1. Leibnizin kolmion viidennen rivin alussa on luku 1/5, ja kun se jaetaan luvuilla 4, 6, 4 ja 1, saadaan rivin muut luvut 1/20, 1/30, 1/20 ja 1/5.
Ominaisuuksia.
Jos lasketaan yhteen Leibnizin kolmion "n":nnellä rivillä olevien murtolukujen nimittäjät, summaksi saadaan formula_11. Esimerkiksi kolmannella rivillä ovat nimittäjät 3, 6 ja 3, joiden summa on 12 = 3 · 22. 
Kolmion jokainen luku voidaan laskea myös integraalilla 
formula_12
Leibnizin kolmion rivi voidaan laske niin että kerrotaan rivin ensimmäisen luvun nimittäjällä vähennettynä yhdellä ja tämän jälkeen kertoja pienenee aina yhdellä ja jakaja kasvaa yhdellä. Esimerkiksi rivillä 5 kertoja on ensin 4 jolloin tulee 1/20 sen jälkeen kertoja on kolme ja jakaja kaksi jolloin tulee 1/30.
Arthur Fitger

Arthur Heinrich Wilhelm Fitger (1840–1909) oli saksalainen taidemaalari ja runoilija. Hänen maalauksensa ovat etupäässä dekoratiivista ja monumentaalista laatua ja aiheiltaan fantastisia. Hänen näytelmistään tunnetuimpia ovat "Adalbert von Bremen" (1873), "Die Hexe" (1878), "Die Rosen von Tyburn" (1888) ja "San Marcos Tochter" (1902). Näitä etevämmät ovat hänen raikassäveleiset lyyriset runonsa. Lyyrisistä runokokoelmista ovat merkittäviä "Fahrendes Volk" (1894), "Winternächte" (1887) ja "Requiem æternam dona ei" (1894).
John Hartwall

John Herrick Hartwall (4. maaliskuuta 1945 Helsinki – 24. maaliskuuta 2020 Espoo) oli suomalainen yritysjohtaja, logistiikka-alan metalliteollisuusyrityksen K. Hartwall Oy Ab:n hallituksen jäsen ja aikaisempi toimitusjohtaja vuosina 1986–2009. Hänen kaudellaan yrityksen toiminta laajeni eri puolille maailmaa ja osa tuotannosta siirrettiin Kiinaan.
John Hartwall kuului Hartwallin vauraaseen yrittäjäsukuun. Hänen isänsä oli teollisuusneuvos Kay Hartwall, ja hänen veljensä on diplomiekonomi Erik Hartwall. K. Hartwallin nykyinen toimitusjohtaja on John Hartwallin poika Jerker Hartwall (s. 1970).
Hartwall asui Sipoossa ja perusti K. Hartwall Oy:n entisiin tiloihin muun muassa taidegallerian Gumbostrand Konst &amp; Form, jonka toimintaa hän kehitti myös jäätyään eläkkeelle.
John Hartwall kuoli koronaviruksen aiheuttaman lyhyen mutta aggressiivisen sairauden jälkeen maaliskuussa 2020 yhtenä ensimmäisistä suomalaisuhreista. Jerker Hartwall kertoi myöhemmin julkisuuteen, että John Hartwall oli saanut koronavirustartunnan Sipoossa 6. maaliskuuta 2020 pidetyillä syntymäpäiväjuhlillaan. Jerkerin mukaan noin joka kymmenes 70 juhlavieraasta sai Hartwallin lisäksi tartunnan. "Helsingin Sanomien" mukaan tartuntaketjun takia Sipoo oli jonkin aikaa ”väkilukuun suhteutettuna Suomen koronavirustartuntojen keskus”.
Ramon Dekkers

 
Ramon Dekkers (4. syyskuuta 1969 Breda – 27. helmikuuta 2013 Breda) oli hollantilainen potkunyrkkeilijä. Hän oli kahdeksankertainen maailmanmestari Muay Thai / potkunyrkkeilyssä. Hän oli Thaimaan tunnetuin ei-thai-taistelija 1990-luvulla. Hän oli myös ensimmäinen taistelija, joka sai "Muay Thai Foreign Fighter Of The Year" -palkinnon Thaimaassa.
Thea Musgrave

Thea Musgrave CBE (s. 27. toukokuuta 1928 Edinburgh, Skotlanti) on brittiläissyntyinen, vuodesta 1972 Yhdysvalloissa asunut säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu konserttoja, oopperoita, kuoroteoksia ja kamarimusiikkia.
Musgrave opiskeli Edinburghin yliopistossa ja sai vuonna 1950 musiikin kandidaatin arvon. Vuosina 1950–1954 hän suoritti lisäopintoja Pariisissa enimmäkseen Nadia Boulangerin johdolla. Vuonna 1953 ensimmäinen Musgravelta tilattu teos "Suite o' Bairnsangs" (lauluäänelle ja pianolle) esitettiin Braemarissa Skotlannissa, ja seuraavana vuonna Skotlannin BBC:ssä esitettiin hänen teoksensa "Cantata for a Summer's Day". Nämä ja muut varhaiset teokset olivat enimmäkseen diatonisia; myöhemmin hän alkoi hyödyntää kromatiikkaa ja sittemmin sarjallisuutta. Tyylin uudistuminen näkyi jo 1950-Luvun loppupuolen teoksissa, esimerkiksi pianosonaatissa (1956) ja jousikvartetossa (1958).
Musgrave jatkoi kamari- ja vokaalimusiikkiteosten säveltämistä 1960-luvulla, mutta siirtyi myös suurimuotoisempaan ilmaisuun. Vuonna 1967 kantaesitettiin hänen kolminäytöksinen oopperansa "The Decision". Hänen myöhempiä oopperoitaan ovat olleet "The Voice of Ariadne" (1974), "Harriet, the Woman Called Moses" (1984), "Simón Bolívar" (1993) ja "Potalba" (2003). Monet oopperat on kantaesitetty Virginian oopperassa. Musgrave on säveltänyt myös baletteja, joihin kuuluvat "Beauty and the Beast" (1969) ja "Orfeo" (1975). Konserttiteoksiin kuuluvat esimerkiksi konsertot klarinetille (1968) ja käyrätorvelle (1971). Monissa Musgraven teoksissa 1970–1980-luvuilta on hyödynnetty elektronisesti tuotettuja ääniä. 
Musgrave on johtanut monien orkesteriteostensa esityksiä Skotlannissa ja Yhdysvalloissa. Hän työskenteli New Yorkin kaupunginyliopistossa vuosina 1987–2002. Hän sai vuonna 2002 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan arvon. Hänelle myönnettiin myös vuoden 2017 The Queen's Medal for Music.
Asobo Studio

Asobo Studio on ranskalainen pelitalo, joka perustettiin vuonna 2002. Pelitalo on kehittänyt 17 videopeliä ja muun muassa videopelejä Pixarin elokuvista "Rottatouille", "WALL-E", "Up – kohti korkeuksia" sekä "Toy Story 3".
RAM-levy

RAM-levy ("RAM-asema", "RAM disk", "RAM drive") on tietokoneen muistiin luotu levyosio, joka käyttää osan haihtuvasta RAM-muistista. Käyttöjärjestelmä käyttää RAM-levyä muun massamuistin tavoin. RAM-levyn etu on sen nopeus ja haittana sisällön haihtuminen virran katkaisussa.
Tuki on mukana useissa käyttöjärjestelmissä kuten AmigaOS, FreeBSD, Linux ja Mac OS X. Linux tukee myös RAM-levyn pakkausta läpinäkyvästi.
Joihinkin käyttöjärjestelmiin saa tuen erillisen lisäohjelmiston avulla kuten Windowsiin.
Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut 2020

Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut 2020 oli tarkoitus järjestää 26.–30. elokuuta 2020 Pariisissa, Ranskassa. Ne olisivat olleet järjestyksessään 25:nnet yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut. Kilpailupaikkana olisi ollut Stade Charléty.
Euroopan yleisurheiluliitto vahvisti Pariisin kisojen järjestäjäksi huhtikuussa 2017. 
23. huhtikuuta 2020 ilmoitettiin, että kisat perutaan kokonaan koronaviruspandemian vuoksi, eikä niitä siirretä eteenpäin.
Jokisalava

Jokisalava ("Salix" × "fragilis", syn. "Salix" × "rubens") on valkosalavan ("Salix alba") ja silosalavan ("Salix euxina") välinen risteymä. Se on yleisilmeeltään leveälatvuksinen puu, jonka korkeus voi vaihdella 6–18 metrin välillä. Jokisalava on kaksikotinen eli sillä on hede- ja emikukat eri puuyksilöissä.
Jokisalavaa käytetään koristekasvina, ja sitä on kehitetty edelleen risteyttämällä sitä uudelleen kantalajiensa sekä niiden risteymien kanssa. Näin on saatu luotua monia erilaisia ja alkuperältään vaihtelevia risteymiä, mikä näkyy myös jokisalavan ulkonäön ja kestävyyden vaihteluna.
Taksonomia.
Carl von Linné kuvasi lajin "Salix fragilis" vuonna 1753. Samaa nimeä käytettiin pitkään sekä risteymälajista että sen toisesta kantalajista. Vasta vuonna 2009 kantalajille annettiin tieteellinen nimi, "Salix euxina", minkä jälkeen risteymälajia on kutsuttu nimellä "Salix" × "fragilis". Suomen Lajitietokeskus kutsuu nykyään kantalajia nimellä silosalava ja risteymälajia nimellä jokisalava. Euroopassa sekä silo- että jokisalava kasvavat vakiintuneina, mutta jokisalava on huomattavasti yleisempi: arviolta vain kymmenesosa aiemmin "Salix fragilis" -nimellä tunnetuista pajuista on silosalavia. Molekyylianalyysien perusteella Linnén Ruotsista keräämä "Salix fragilis" -lajin holotyyppi on lajiltaan jokisalava.
Jokisalavasta on kaksi eri muotoa: kujasalava ("Salix" × "fragilis" f. "fragilis") ja keltasalava ("Salix" × "fragilis" f. "vitellina"). Aiemmin kujasalava-nimeä käytettiin koko "Salix" × "fragilis" -risteymälajista.
Levinneisyys.
Jokisalavaa esiintyy luonnostaan Turkissa. Se on kuitenkin vakiintunut vieraslaji ympäri Eurooppaa, Aasiaa, Afrikkaa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikkaa. Australiassa ja Uudessa-Seelannissa sen katsotaan olevan haitallinen vieraslaji. Syy jokisalavan laajalle levinneisyydelle on se, että sitä on istutettu laajalti eroosion hallintaan, uudelleenmetsitykseen, poltto- ja rakennuspuuksi sekä pölyttäjien ravinnoksi.
Lars Thunberg

Lars Anders Thunberg (9. heinäkuuta 1928 Tukholma, Ruotsi – 29. marraskuuta 2007 Sigtuna, Uplanti) oli ruotsalainen luterilainen pappi, teologi, kirjailija ja kääntäjä.
Elämänvaiheet ja työ.
Thunberg valmistui filosofian kandidaatiksi 1950 ja teologian tohtoriksi 1965. Hänet vihittiin papiksi Västeråsin hiippakuntaan, mutta hän ei juurikaan toiminut seurakuntapappina. Hän toimi Pohjoismaisen ekumeenisen instituutin johtajana (Nordiska ekumeniska institutet, nykyisin Pohjoismainen ekumeeninen neuvosto, Nordiska ekumeniska rådet) vuodesta 1967, dogmatiikan ja symboliikan dosenttina Upsalan yliopistossa vuodesta 1970 ja dosenttina Århusin yliopistossa Tanskassa vuodesta 1978. Hän teki elämäntyönsä ennen muuta yliopistoteologina ja oli erityisen kiinnostunut itäisen kirkon teologisista opettajista. Hänen tohtorinväitöskirjansa "”Microcosm and Mediator: The Theological Anthropology of Maximus the Confessor”" aiheena oli bysanttilainen kirkkoisä Maksimos Tunnustaja (580-622).
Pohjoismaisessa ekumeenisessa instituutissa hän vastasi yhdessä vaimonsa Anne Marie Thunbergin kanssa laajasta tiedotus – ja kääntämistoiminnasta, sekä konferenssitoiminnasta. Teologiset näkökohtansa hän julkaisi kirjassaan "Äkta kristendom. Från fornkyrkan till vår tid (2005)." Hän oli tuottelias myös runoilijana, ja hän julkaisi runojaan kokoomateoksena "Spanat och mottaget. Vald dikter 1957-1999." Hän on myös kirjoittanut ja muokannut joitain virsiä.
Thunbergin kirjoittamia kirjoja (valikoima).
Runokokoelmia
Teologia
Käännöksiä
Thunbergin kirjoittamia virsiä
Ruotsin kirkon virsikirja
Suomen ev. lut. kirkon visikirja
Paradise Lostin diskografia

Paradise Lost on brittiläinen metalliyhtye, joka perustettiin Halifaxissa, Englannissa vuonna 1988. Yhtyettä pidetään goottimetallin pioneerina, ja yhtyeestä on tehty Diran Noubarin ohjaama dokumenttielokuva "Over the Madness" (2007), joka käsittelee Paradise Lostin vaikutusta goottimetalligenreen. Dokumentin mukaan yhtye on myynyt maailmanlaajuisesti yli kaksi miljoonaa albumia.
# 
# 
# 
# 
#
Lumimaasara

Lumimaasara ("Carex rufina") on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ja tavallisesti hyvin pienikokoinen saralaji. Lumimaasara muistuttaa paljolti pienikokoista tunturisaraa ("Carex bigelowii"), mutta lajit ovat erotettavissa toisistaan kukintojen sekä pullakoiden ulkonäön perusteella. Lumimaasara muistuttaa jonkin verran myös kerosaraa ("Carex norvegica"), mutta siitä lumimaasara on erotettavissa muun muassa emikukkien luottien lukumäärän, tähkäsuomujen ulkonäön sekä lehtien pituuden perusteella.
Lumimaasara on kasvutavaltaan maanmyötäinen tai koheneva ja sen varret ovat tavallisesti vain noin 5 cm pitkiä. Varret ovat rentoja sekä kaartuvia ja kasvavat pieninä mättäinä. Lehtien tyvitupet ovat kalvaanruskeita. Lehdet ovat vaaleanvihreitä ja suunnilleen samanpituisia kuin varretkin. Lumimaasara on yhtäläistähkäinen saralaji ja sen kukinto koostuu 2–4 tähkästä, jotka sijaitsevat tiiviisti yhdessä varren kärjessä. Tähkät ovat lyhyitä ja hedekukat sijaitsevat ylimmän tähkän tyvellä. Tähkäsuomut ovat violetinmustia ja niissä on vaalea keskisuoni. Pullakot ovat vaaleanvihreitä, mutta yleensä tummakärkisiä ja niissä on lyhyt suuota. Emikukat ovat kaksiluottisia.
Lumimaasara kasvaa märillä lumenviipymäpaikoilla. Lumimaasaraa kasvaa Skandien vuoristossa, Islannissa sekä Grönlannin rannikoilla. Lumimaasaraa ei kasva Suomessa.
Lumimaasaran tieteellinen lajinimi ("rufina") tulee latinan sanasta "rufinus" (suom. mustanpunainen) ja viittaa yleensä tummakärkisten pullakoiden väriin.
Buzz (Ryanair)

Buzz on Ryanairin puolalainen tytäryhtiö. Sen kotipaikka on Varsova. Ryanair hankki Buzz-brändin alkujaan KLM:n perustamalta, vuosina 2000–2004 toimineelta samannimiseltä yhtiöltä, jonka se hetken aikaa myös omisti.
Historia.
Ryanair tiedotti suunnitelmistaan perustaa tytäryhtiö Puolaan vuonna 2017. Se hankki puolalaisen lentotoimiluvan alkuvuonna 2018, ja uusi tytäryhtiö Ryanair Sun aloitti lennot kesäkaudella 2018. Ryanair Sun oli alun perin tilauslentoyhtiö, joka tarjosi pääasiassa lentoja lomakohteisiin puolalaisille matkanjärjestäjille. Vuoden 2018 loppupuolella Ryanair ilmoitti kuitenkin lakkauttavansa omat solmukohtansa Puolassa ja siirtävänsä niistä lennetyt reitit Ryanair Sunille, joka alkoi lentää niitä emoyhtiön puolesta.
Ryanair ilmoitti maaliskuussa 2019 vaihtavansa Ryanair Sunin nimeksi Buzz saman vuoden syksyllä. Samalla Buzz sai omat puolalaisille asiakkaille suunnatut verkkosivunsa, joiden kautta voi varata myös muita Ryanairin lentoja.
Laivasto.
Buzzin laivasto maaliskuussa 2023.
Friedrich Wilhelm Foerster

Friedrich Wilhelm (Fr. W.) Foerster (2. kesäkuuta 1869 – 9. tammikuuta 1966 Kilchberg) oli saksalainen kasvatusopillinen kirjailija, yksityisdosentti Zürichin yliopistossa. Hän tuli tunnetuksi siveyskasvatusoppia käsittelevistä teoksistaan, joista "Jugendlehre" oli laajin ja perusteellisin. Useita hänen kirjojaan on suomennettu.
Ruusulevä

Ruusulevä ("Callithamnion roseum") on Callithamniaceae-heimoon kuuluva merivesissä elävä punalevälaji. Ruusulevän koko on tavallisesti yhdestä viiteen senttimetriä. Se on punainen ja muodostaa tupsuja. Suomen ympäristössä sitä tavataan melko harvinaisena Itämeren eteläosasta aina Suomenlahteen ja Merenkurkkuun asti ja luokitellaan alueellisesti silmälläpidettäväksi lajiksi. Laji suosii melko avoimia kivisiä kasvualustoja, jotka ovat yli viiden metrin syvyydessä vedenpinnasta. Se voi myös kasvaa muiden levien päällä. Ruusulevä on yksineuvoinen.
Erityismuoto

Erityismuoto (, lyhenne f. sp., monikko ff. spp.) on taksonominen taso. ICN-säännöstön mukaan eliö voidaan erottaa lajista omaksi erikoismuodokseen luokiteltaessa loisia, etenkin sieniä, mikäli, luokiteltava eliö voidaan tunnistaa sen sopeutumisesta erilaiseen isäntäkasviin, mutta ei fysiologisesta näkökulmasta täytä lajin, alalajin eikä muunnoksen kriteerejä ja morfologisesta näkökulmasta vähän tai ei lainkaan.
Erikoismuotoa laajempi taso on muoto ja alempi taso rotu (kasvitieteessä lajike).
Cathedralin diskografia

Cathedral on doom metal -yhtye Englannista. Sen perusti Napalm Death -yhtyeen entinen laulaja Lee Dorrian. Yhtyeen tyyli on vuosien saatossa muuttunut alkuaikojen hitaasta doom metallista enemmän stoner rock -tyyliin.
Samuel-Martin Eno Belinga

Samuel-Martin Eno Belinga (1935 – 9. toukokuuta 2004 Yaoundé) oli kamerunilainen geologi, musikologi ja runoilija. 
Eno Belinga sai luonnontieteiden tohtorin arvon Université Paris-Sudista vuonna 1972. Hän työskenteli geologina Yaoundén yliopistossa. Hän tutki aktiivisesti Kamerunin suullista perinnettä, jota on dokumentoinut kirjassa "Ballades et chansons camerounaises" (1974). Kaikkiaan Eno Belingan tuotantoon kuuluu 173 julkaisua, joiden joukossa on esimerkiksi runoutta sekä tietokirjallisuutta afrikkalaisesta kirjallisuudesta ja musiikista. Eno Belingan vaimo oli Thérèse Baratte-Eno Belinga, joka johti Radio France internationalessa Centre de documentation africainea.
Tammikuussa 2018 Yaoundéssa avattiin Eno Belingan mukaan nimetty kirjasto.
Kalle Piki

Kalle Johannes Piki (7. elokuuta 1890 Loimaa – 5. helmikuuta 1918 Ruovesi) oli suomalainen maanviljelijä ja suojeluskunta-aktiivi. Hän opiskeli muun muassa Salon maamieskoulussa ja ryhtyi viljelemään Loimaan Puujalkalassa sijaitsevaa sukutilaansa 1910-luvun alussa. Huhtikuussa 1917 Piki oli perustamassa Loimaan suojeluskuntaa, joka oli Harjavallan ohella ensimmäinen Suomessa perustettu suojeluskunta. Hän toimi myös sen ensimmäisenä päällikkönä. 
Marraskuussa 1917 Piki johti suojeluskuntalaisten joukkoja Loimaalla käydyssä Vesikosken kahakassa. Loimaan työväen järjestyskaarti vangitsi Pien, ja kuljetti hänet Humppilaan, josta Piki kuitenkin onnistui pakenemaan. Hän siirtyi Pohjanmaalle, jossa osallistui talven aikana Vimpelin ja Vöyrin sotakoulujen kursseille. Sisällissodan sytyttyä Piki oli aluksi mukana Ylistaron valtauksessa ja Kristiinankaupungin taistelussa ja ehti osallistua myös Vilppulan taisteluihin ennen kaatumistaan ryhmänjohtajana Ruoveden taistelussa 5. helmikuuta. Hän kuoli haavoittuneena Ruoveden kunnallissairaalassa.
Piki haudattiin Kanta-Loimaan kirkon viereen sodan päättymisen jälkeen 17. toukokuuta suurissa sankarihautajaisissa yhdessä Mikko Nahin (s. 1893) ja Erkki Kivirikon (s. 1898) kanssa. He olivat ainoat sisällissodassa valkoisten puolella kaatuneet loimaalaiset. Varsinaisen hautausmaan sijaan yhteishauta sijoitettiin arvokkaalle paikalle kirkon etuoven tuntumaan. Vuonna 1921 haudalle pystytettiin kuvanveistäjä Yrjö Liipolan suunnittelema "Vapaussodan sankaripatsas".
Fohström

Fohström on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Lars Åke Lundberg

Lars Åke Lundberg (23. elokuuta 1935 – 22. toukokuuta 2020) oli ruotsalainen luterilainen pappi, säveltäjä ja laulujen ja virsien kirjoittaja.
Elämänvaiheet ja työ.
Lundberg tunnetaan ennen muuta virsien ja hengellisten laulujen säveltäjänä. Hän on toiminut vuosina 1979-87 kustannusjohtajana ja seurakuntapappina Tukholman hiippakunnassa, Österhanigen ja Kungsholmenin seurakunnassa sekä vankilapappina Österåkerin vankilassa. Hän oli kehittämässä uusia jumalanpalvelusmuotoja,erityisesti nuorten jumalanpalveluksia ollessaan hiippakuntapappina Tukholmassa.
Hän oli uuden hengellisen nuorisomusiikin edelläkävijöitä Ruotsissa. Vuonna 1965 hän julkaisi ensimmäisen kokoelmansa uusia hengellisiä lauluja "Nio andliga visor." Hän teki yhteistyötä Anders Frostensonin kanssa. Yhdessä he uudistivat nuorten hengellistä musiikkia. Merkittäväksi tässä työssä muodostuivat Tukholman Gustav Vasa- kirkossa järjestetyt keskiyön jazz-messut. Lundberg ja Frostenson julkaisivat yhdessä mm laulukokoelman "”Mitt i bland oss”" 1969. He välittivät Ruotsiin uudentyyppistä hengellistä musiikkia Ranskasta, Englannista ja Sveitsistä. Lundberg on esittänyt laulujaan eri puolilla Ruotsia ja on julkaissut useita äänitteitä, niin LP-levyjä, kasetteja kuin CD levyjä. Tunnetuimpia hänen sävellyksiään ovat Anders Frostensonin virsi "”Guds kärlek är som standen"” ja Margareta Melinin lastenvirsi ”Vi sätter oss i ringen”. Lundbergin ja Melinin yhteistyö alkoi jo heidän opiskellessaan samaan aikaan Upsalssa ja yhdessä he julkaisivat levyn "Vi sätter oss i ringen", jolla Lundberg laulaa heidän tekemiään lauluja Vendesön kirkon lapsiryhmän kanssa.
Musikaalisina esikuvinaan Lundberg on nostanut esiin jazzin ja sen alkuperän, värillisten orjien negro spirituaalit sekä perinteisen ranskalaisen trubaduurilaulun ja ranskalaisten pappien Maurice Cocagnacin ja Aimé Duvalin laulut sekä ruotsalaisen laulajan Anna-Lisa Östin yksinkertaiset laulut.
Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa on kaksi hänen kääntämäänsä virttä ja yhdeksän sävelmää. Hänen säveltämiään ja lauluja on julkaistu myös muissa virsi- ja laulukirjoissa.
Vuonna 2001 hän esiintyi ruotsalaisessa tv-ohjelmassa "Minns Du Sången".
Lundbergin julkaisuja (valikoima).
Virsiä.
Ruotsin kirkon virsikirja
Käännökset
Sävellykset
Suomen ev. lut kirkon virsikirja
Aiheesta muualla.
Lundberg Spotiflyssäː https://open.spotify.com/artist/5Yogk0skvjHQBvvK8Awmro
No quarter (täsmennyssivu)

No quarter tarkoittaa seuraavia:
Miiko Toiviainen

Miiko Toiviainen (s. 1989) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa, Teatteri Takomossa, Peacock-teatterissa ja improvisaatioryhmä Stella Polariksessa.
Toiviainen on opiskellut Madetojan musiikkilukiossa ja Teatterikorkeakoulussa. Hänellä on lisäksi maisterintutkinto Mountview Academy Of Theatre Arts -korkeakoulusta Lontoosta. Vuonna 2018 hänet valittiin Vuoden nuoreksi lausujaksi. Hänet palkittiin Vuoden teatterinäyttelijänä 2019.
Toiviainen on transmies.
No quarter

No quarter on sodankäyntiin liittyvä käsite, joka tarkoittaa että sotavankeja ei oteta, toisin sanoen kaikki kiinni saadut vastapuolen sotilaat surmataan. Menettely kiellettiin Haagin sopimuksessa vuonna 1907. Tunnettuja esimerkkejä no quarter -käskyn soveltamisesta ovat Oliver Cromwellin johtama Droghedan valtaus Irlannissa vuoden 1649 sotaretkellä sekä Kraatterin taistelu Yhdysvaltain sisällissodassa. Mustia ja mustapohjaisia lippuja, kuten "Jolly Rogeria", on käytetty vanhoina aikoina merkkinä valmiudesta surmata vastustajat ilman armoa.
Suolakeksi

Suolakeksi on kuiva, yleensä vehnästä valmistettu suolainen pikkupurtava, jolle levitetään yleensä jokin päällinen. Suolakeksit ovat yleensä sokerittomia ja vähäkalorisia, ja ne sisältävät joskus paljon kuituja. Suolakeksin proteiinipitoisuus on yleensä korkeampi kuin muuntyyppisissä kekseissä.
Suolakeksien valmistuksessa nostatuksen jälkeen taikinalevyt kerrostetaan ja leikataan liukuhihnalla ohuiksi paloiksi. Suolakeksi on yleensä 5 × 5 senttimetrin levyinen ja neljän millimetrin paksuinen, ja sen pinnassa on yhdeksän reikää, joilla estetään kuplanmuodostus. Seuraavaksi keksit suolataan ja paistetaan ensin 2,5–3 minuutin ajan 300 celsiusasteen lämpötilassa ja sen jälkeen vielä 250 asteen lämpötilassa. Paistamisen jälkeen suolakeksien vesipitoisuus on vain noin 2,5 prosenttia, minkä ansiosta ne ovat rapeita ja säilyvät pitkään. Lopuksi keksit pinnoitetaan joskus öljyllä.
Suolakeksi eroaa voileipäkeksistä siinä, että paistamisen jälkeen suolakeksissä tapahtuu emäksinen reaktio, joka vaikuttaa keksin makuun, rakenteeseen ja pintaan.
Lasse Makkonen

Lasse Makkonen (s. 1953 Helsinki) on suomalainen tutkija. Hän toimi Teknologian tutkimuskeskuksen johtavana tutkijana ja on Helsingin yliopiston meteorologian dosentti. Hän on kirjoittanut yli 250 tieteellistä julkaisua ja on toiminut vertaisarvioijana sadalle eri tieteelliselle lehdelle.
Makkonen on valmistunut Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1977 ja tohtoriksi vuonna 1985. Hän on työskennellyt muun muassa tutkijana Kanadan kansallisessa tutkimuskeskuksessa National Research Council of Canadassa, vierailevana professorina Albertan yliopistossa ja Hokkaidon yliopistossa sekä tutkijana Merentutkimuslaitoksessa. Hän on työskennellyt Teknologian tutkimuskeskuksessa vuodesta 1985.
Makkonen on julkaissut yli sata kansainvälisesti referoitua artikkelia, joista suurimmassa osassa hän on ainoa tai ensimmäinen tekijä. Makkonen on keksijänä yhdessätoista patentissa.
Lasse Makkosen isä oli professori Olli Makkonen.
Tieteellinen tuotanto.
Makkosen tieteellisen tuotannon valtaosa käsittelee jäätä. Hän on ratkaissut kuuluisan, sataviisikymmentä vuotta vanhan, tieteellisen kiistan siitä, miksi jään pinnalla on ohut nestemäinen kalvo sekä kehittänyt menetelmiä jään kitkan ja adheesion määrittämiseksi. Makkosen jäähän liittyvät teoriat ovat saaneet osakseen julkisuutta, erityisesti silloin kun hänen jääpuikkoja koskevaan teoriaansa, viitattiin bestsellerissä Lumen taju.
Makkosen jäätutkimusten tärkeä sovellutus on rakenteisiin kertyvän jään määrän arviointi. Tällä on suuri merkitys rakenteiden mitoittamisessa, laivojen ja lentokoneiden turvallisuudessa sekä tuulivoimaloiden toimivuuden takaamisessa. Asian taloudellista merkitystä kuvaa se, että vuonna 2000 Makkonen oli asiantuntijatodistajana Yhdysvalloissa pidetyssä kahden miljardin dollarin korvausvaatimuksia käsittelevässä oikeuskäsittelyssä koskien jään aiheuttamaa voimalinjojen tuhoutumista.
Makkoselle myönnettiin vuonna 2015 The Masoud Farzaneh Award hänen ansioistaan voimajohtojen jääkuormien arviointimenetelmien kehittämisessä.
Merkittävä osa Makkosen tieteellisestä tuotannosta on kuitenkin poikkitieteellistä. Hän on esimerkiksi osallistunut ilmastonmuutokseen liittyvien ääritilanteiden yleistymisen tutkimuksiin sekä siihen liittyvien ääriarvoanalyysimenetelmien kehittämiseen. Tässä yhtenä alueena on kvantiilien määrittämiseen liittyvä tilastomatematiikka ja tärkeinä sovellutuksina rakenteiden oikea mitoitus luonnonkuormia vastaan sekä mikroskooppisten virheiden vaikutus materiaalien lujuuteen.
Makkonen on tehnyt myös olomuodonmuutokseen, ja pintafysiikkaan liittyvää perustutkimusta, merkittävimmät tulokset ovat kitkan syyn selittäminen, sekä pinnalla olevan pisaran liikkumisen mallintaminen. Viimeksi mainittuun liittyy pisaran kontaktikulmaa kuvaavan kaksisataa vuotta vanhan Youngin yhtälön uudelleen tulkinta .
Harmaaposkinunna

Harmaaposkinunna ("Nonnula frontalis") on laiskureihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Amerikasta. Toisinaan sen katsottaan kuuluvan samaan lajiin rusolakkinunnan ("Nonnula ruficapilla") kanssa.
Koko ja ulkonäkö.
Harmaaposkinunna voi kasvaa 24–25 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Harmaaposkinunnan päälaki, kurkku ja rinta ovat väriltään punaruskeat. Lajin silmien ympärystä ja posket ovat harmaat, selkä ja siivet ruskeat. Vatsa vaalenee alaperää kohden kellertävästä valkoiseksi. Linnun nokka on pitkähkö, hieman alaspäin kaartuva ja väriltään siniharmaa. 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Harmaaposkinunna levinneisyysalue ulottuu Panamasta Kolumbian pohjoisosaan. Sen elinympäristöä ovat kosteat metsät, metsien reuna-alueet ja tiheiköt. Laji liikkuu usein yksittäin, mutta voi liittyä sekaparviksi muurien kanssa. Harmaaposkinunna syö hyönteisiä, niiden toukkia ja hämähäkkejä. Linnun pesimäkausi kestää helmikuulta heinäkuulle.
Anthony Fauci

Anthony Stephen Fauci (s. 24. joulukuuta 1940 New York City, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen immunologi, joka on toiminut National Institutes of Healthin alaisen kansallisen allergia- ja infektiotautien instituutin pääjohtajana marraskuusta 1984 lähtien.
Hän kuuluu 2019–2020 koronaviruspandemian yhteydessä perustettuun Valkoisen talon koronavirustyöryhmään. Faucille ja eräille muille korona-aikana keskeisissä tehtävissä olleille oli valtion taholta järjestetty turvatoimia, sillä esimerkiksi Fauci sai tappouhkauksia. Presidentiksi tullessaan Donald Trump perui turvatoimet lähes ensitöikseen.
Faucin isovanhemmat muuttivat Italiasta Yhdysvaltoihin 1900-luvun vaihteessa.
Paul Pisk

Paul Amadeus Pisk (16. toukokuuta 1893 Wien – 12. tammikuuta 1990 Los Angeles) oli itävaltalais-yhdysvaltalainen säveltäjä ja musiikkitieteilijä.
Pisk sai tohtorinarvon musikologiassa Wienin yliopistosta vuonna 1916. Häntä oli opettanut Guido Adler. Tämän jälkeen hän opiskeli orkesterinjohtoa Wienin keisarillisessa musiikin ja esittävien taiteiden akatemiassa, josta valmistui vuonna 1919. Hänen opettajiinsa akatemiassa kuului Franz Schreker. Pisk sai myös yksityisopetusta Arnold Schönbergiltä vuosina 1917–1919. Hän itse työskenteli musiikkipedagogina ja -toimittajana Itävallassa 1920–1930-luvuilla. Hän oli mukana perustamassa International Society for Contemporary Musicia (ISCM). Hän toimi myös pianistina, johtokunnan jäsenenä ja sihteerinä Schönbergin Yksityisten musiikkiesitysten seurassa.
Vuonna 1936 Pisk muutti Yhdysvaltoihin. Hän opetti uudessa asuinmaassaan Redlandsin yliopistossa ja vuosina 1951–1963 Texasin yliopistossa, Austinissa. Tämän jälkeen hän toimi vielä vierailevana professorina Washington University in St. Louisissa vuoteen 1972 saakka. Pisk työskenteli myös musiikkikriitikkona ja oli mukana laatimassa musiikin teorian kirjaa "A History of Music and Musical Style". Vuonna 1966 Piskin kollegat julkaisivat Piskin kunniaksi kokoelman "Paul A. Pisk: Essays in his Honor". Pisk sai vuonna 1967 Wienin yliopistosta kultaisen tohtorindiplomin. American Musicological Society jakaa hänen mukaansa nimettyä palkintoa.
Piskin teoksiin kuuluu esimerkiksi vuoden 1925 jousikvartetto (op. 8), joka toi säveltäjälle Wienin kaupungin sävellyspalkinnon. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös muun muassa näyttämö-, orkesteri-, piano- ja kuoroteoksia.
Taipale (Suodenniemi)

Taipale on Sastamalan Suodenniemellä sijaitseva kylä. Kylä rajautuu idässä Makkosen ja Lahdenperän kyliin sekä pohjoisessa Sävin kylään ja Kittilän kylän Lumiaistenmaan ulkopalstaan. Lännessä Taipaleen rajanaapurina ovat Pori ja Kittilän kylän Kömisevänmaan ulkopalsta. Etelässä Taipale rajautuu Leppälammin, Koivuniemen ja Pohjakylän kyliin. Taipaleella on lisäksi lyhyet yhteiset rajat idässä Mouhijärven pitäjän kanssa sekä Märkäjärven suunnassa Mouhijärven Hyynilän kylän vanhan ulkopalstan kanssa. Luoteessa Taipaletta rajaa Mouhijärven Tuiskun kylän vanha ulkopalsta.
Taipaleen kylän halki kulkee etelä-pohjoissuuntainen Sävintie (yhdystie 2594), joka johtaa Suodenniemen keskustaajamasta Kankaanpään ja Ikaalisten suuntaan. Kylän eteläosan läpi kulkee Taipaleentie (yhdystie 13065), joka johtaa Taipaleesta länteen yhtyen Kömisevänmaassa Suodenniemen ja Lavian yhdistävään Laviantiehen (seututie 259). Näiden lisäksi Taipaleesta Sävintieltä erkaantuvat Makkosen kylään johtava Lemmetynperäntie (yhdystie 13079) sekä Lahdenperään ja edelleen Hämeenkyröön johtava Lahdenperäntie (yhdystie 13081).
Taipaleesta on matkaa Sastamalan keskustaan noin 40 kilometriä ja Hämeenkyrön keskustaan noin 30 kilometriä. Tampereelle ja Poriin on matkaa noin 60 kilometriä.
Taipaleen historiaa.
Taipale on naapurinsa Leppälammin ohella toinen Suodenniemen varhaiskeskiaikaisista kylistä, eli kylä on perustettu 1200-luvulle mennessä. Taipale oli pitkään laajan Märkätaipaleen kylän keskus. Märkätaipaleeseen kuuluivat nykyisistä Suodenniemen kylistä Taipaleen lisäksi Sävi ja Peräkunta sekä Lahdenperän kylän luoteisosat Toijasjokeen saakka. Märkätaipale jaettiin yllä mainittuihin kyliin 1800-luvun puolessa välissä.
Taipaleen kylän muodostumisen jälkeen siihen kuului viisi maakirjataloa, jotka olivat Isotalo (RNo 1), Turppa (RNo 2), Prusi (RNo 3), Sarkonen eli Korpi (RNo 4) ja Kotajoki (RNo 5). Niistä Isotalo ja Kotajoki on lohkottu ja ne ovat hävinneet maisemasta.
Taipale oli aikanaan Putajan taajaman ohella Suodenniemen teollisuustoiminnan keskus. Taipaleen läpi virtaavaan Taipaleenjokeen perustettiin sahalaitos vuonna 1856. Taipaleen Yliseenkoskeen Taipaleen ja Leppälammin Krapsunmaan ulkopalstan välille perustettiin 1800-luvun loppupuolella puolestaan mylly, jollaisia virrassa oli ollut ainakin 1600-luvulta lähtien. Vaikka laitokset usein seisoivat keskikesällä veden vähyyden vuoksi, jatkoi mylly kuitenkin toimintaansa 1900-luvun jälkipuoliskolle saakka. Näiden laitosten lisäksi Taipaleenjoen varrella toimi myös tiilitehdas 1940–1950-luvuilla.
Taipaleen kansakoulu toimi Leppälammin kylän Raatsilla vuosina 1906–1972.
Taipaleen kylä tänään.
Teollisuustoiminta Taipaleessa on nykyisin vähäistä, mutta maa- ja metsätaloutta harjoitetaan edelleen.
Kylässä toimii aktiivinen kotiseutuyhdistys, Leppälammi-Taipaleen Kotiseutuyhdistys ry.. Sen tarkoituksena on edistää kylien asukkaiden yhteistyötä sekä toimia yleisten ja yhteisten etujen valvojana, pyrkiä edistämään kylien- ja vapaa-ajan asukkaiden viihtyvyyttä, harrastus- ja kulttuuritoimintaa, sekä edistää palvelujen säilymistä alueella.
Riharda Vāgnera iela

Riharda Vāgnera iela on katu Riian vanhassakaupungissa. Iela tarkoittaa latviaksi katua ja Riharda Vāgnera on saksalaisen säveltäjän Richard Wagnerin nimen latviankielisen kirjoitusasun ("Rihards Vāgners") genetiivimuoto. Riharda Vāgnera iela alkaa Kalku ielan risteyksestä ja päättyy Teātra ielan risteykseen. Katu on 195 metriä pitkä. 
Riharda Vāgnera iela, alkuperäiseltä nimeltään Lielā Ķēniņa iela (”Suuri kuningaskatu”), on rakennettu 1500-luvulla sen jälkeen, kun maavallit rakennettiin kaupungin uuteen osaan. Vuonna 1941 kadun nimeksi muutettiin Komunālā iela (”Yhteisökatu”). Vuosiksi 1942–1944 se sai takaisin historiallisen nimensä Lielā Ķēniņa iela, kunnes vuonna 1944 se nimettiin uudelleen Komunālā ielaksi. Nykyisen nimensä Riharda Vāgnera iela sai vuonna 1987.
Katu on nimetty säveltäjä Richard Wagnerin mukaan, joka oli toiminut kapellimestarina kadun varrella sijainneessa Riian oopperassa. Wagner siirtyi vuonna 1837 kapellimestariksi tuolloin Venäjän keisarikunnnassa sijainneeseen Riikaan, jossa hän myös kirjoitti ja sävelsi "Rienzi"-oopperan kaksi ensimmäistä näytöstä. Sittemmin Latvian kansallisoopperan talo rakennettiin muualle.
Katuyhteydet.
Riharda Vagneran katu on yhteydessä seuraaviin katuihin:
Jukka Tarkiainen

Jukka Antero Tarkiainen (s. 14. huhtikuuta 1961 Tervola) on suomalainen bändimuusikko ja graafinen suunnittelija. Tarkiainen on vaikuttanut lappilaisissa bändeissä Jalla Jalla ja Desert Planet. Hän on myös ohjannut lyhytelokuvia ja tehnyt valokuvataidetta. Tarkiaisen puoliso on taidemaalari Helena Junttila ja he asuvat Sodankylän Askassa.
Musiikki.
Kitaristina ja yhtenä biisintekijänä Jalla Jalla-yhtyeessä.
Albumit
EP:t
Singlet
Muusikkona ja biisintekijänä Desert Planet -yhtyeessä.
Albumit
Singlet
USB-julkaisut
Lauda (lentoyhtiö)

Lauda oli itävaltalainen halpalentoyhtiö, joka oli Ryanairin tytäryhtiö vuodesta 2019. Ryanair ilmoitti heinäkuussa 2020 lakkauttavansa Laudan vuoden loppuun mennessä ja siirtävänsä sen toiminnan uudelle maltalaiselle tytäryhtiölle, Lauda Europelle. Yhtiö lopetti toimintansa 19. lokakuuta 2020.
Historia.
Yhtiö perustettiin vuonna 2004 nimellä Amira Air. Niki Lauda hankki yhtiön vuonna 2016 ja antoi sille uudeksi nimeksi Laudamotion. Laudawings hankki tammikuussa 2018 Niki Laudan alun perin vuonna 2003 perustaman Niki-lentoyhtiön, jonka aiempi omistaja Airberlin oli mennyt konkurssiin. Nikin lentokoneet ja reitit siirrettiin Laudamotion-nimen alle.
Ryanair tiedotti maaliskuussa 2018 hankkivansa Laudamotionista 24,9 prosentin osuuden. Se nosti omistusosuuttaan 75 prosenttiin elokuussa 2018 ja ilmoitti tammikuussa 2019 hankkineensa Laudan kokonaan omistukseensa. Yhtiön nimeksi tuli maaliskuussa 2019 pelkkä Lauda, joskin virallisissa asiakirjoissa se oli edelleen muodossa Laudamotion GmbH.
Ryanairin omistuksessa Laudan oli tarkoitus jatkaa Airbus A320 -koneiden käyttäjänä, vaikka Ryanair ja kaikki muut sen tytäryhtiöt käyttivät Boeing 737 -koneita. Sen laivaston oli tarkoitus kasvaa 30 koneeseen kesään 2020 mennessä. Kesällä 2020 Ryanairin toimitusjohtaja Michael O’Leary kertoi kuitenkin, että yhtiö aikoi peruuttaa Laudan A320-koneiden tilaukset ja korvata sen käyttämät koneet 737-koneilla seuraavien vuosien aikana. Kesäkuusta 2020 lähtien Lauda ei enää lentänyt lentoja omilla tunnuksillaan, vaan liikennöi Ryanairin lentoja sen tunnuksilla.
Ryanair ilmoitti heinäkuussa 2020 lakkauttavansa Laudan ja siirtävänsä sen toiminnan uudelle maltalaiselle tytäryhtiölle, Lauda Europelle. Päätöksen syynä oli Itävallan verotus, joka Ryanairin mukaan esti Laudaa menestymästä potentiaalinsa mukaisesti. Yhtiö lopetti toimintansa 19. lokakuuta 2020.
Laivasto.
Toimintansa aikana Lauda käytti seuraavia lentokoneita:
Elogi

Elogi ( &lt; ) on ylistys, ylistyspuhe. Roomalaisilla elogium merkitsi muun muassa hautakiviin ja kuvapatsaisiin kaiverrettuja kirjoituksia. Niitä on koottuna teoksessa "Corpus inscriptionum latinarum" (I osa). Myöhemmin se yleensä merkitsi ylistystä tai ylistyspuhetta. Ranskalaisessa kirjallisuudessa kehittyi erityinen laji elogeja, joilla tarkoitettiin kuuluisien miesten luonnekuvauksia. Tämä kirjallisuuden laji syntyi Ludvig XIV:n aikakaudella, jolloin Ranskan akatemiassa tuli tavaksi elogin muodossa kunnioittaa edeltäjän muistoa. Elogi-kokoelman on julkaissut Bernard le Bovier de Fontenelle (1731) ja Georges Cuvier ("Recueil d'eloges historiques", 1819).
Agorakritos

Agorakritos (, ; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Parokselta ja toimi noin vuosina 440–428 eaa.
Agorakritos oli kuvanveistäjämestari Feidiaan oppilas, Pausaniaan mukaan tämän suosikkioppilas. Feidiaan kerrotaan jopa signeeranneen osan teoksistaan oppilaansa nimellä. Agorakritoksen ajoitus tunnetaan Plinius vanhemmalta, joka ajoitti hänet 85.–88. olympiadeille.
Antiikin lähteissä mainitaan vain neljä Agorakritoksen teosta. Nämä ovat Zeuksen ja Athene Itonian patsaat Athenen temppelissä Ateenassa; patsas, todennäköisesti Kybelen patsas, Suuren jumalattaren temppelissä Ateenassa; sekä Nemesiksen patsas Rhamnuksen Nemesiksen temppelissä.
Viimeksi mainitusta veistoksesta on ollut paljon keskustelua. Pliniuksen kuvauksen mukaan Agorakritos kilpaili Alkameneen kanssa Afroditen patsaan teossa. Puolueelliset ateenalaiset valitsivat voittajaksi maanmiehensä Alkameneen. Häviölle jäänyt Agorakritos muutti tekemänsä Afroditen Nemesikseksi ja myi patsaan Rhamnukseen sillä ehdolla, ettei sitä pystytettäisi Ateenaan.
Pausanias sen sijaan ei mainitse Agorakritosta lainkaan Rhamnuksen Nemesiksen yhteydessä, vaan sanoo veistoksen olleen Feidiaan teos, joka olisi tehty persialaisten tuomasta paroslaisen marmorin kappaleesta, joka oli tarkoitettu näiden voitonmerkkiä varten. Tämä versio on hylätty sillä perusteella, että veistos oli tehty Pentelikon-vuoren marmorista, ja lisäksi Pausaniaan kertomus sopii hieman liian hyvin Nemesiksen rooliin koston henkilöitymänä. Strabonilla, Johannes Tzetzeellä, Suidaksella ja Fotioksella esiintyy patsaan tarinasta vielä erilaisia versioita. Pliniuksen versio on arvioitu pääpiirteissään oikeimmaksi. Usein pohdittu kysymys on ollut, millä tavalla Afroditen patsas muutettaisiin Nemesikseksi.
Alkamenes

Alkamenes (, ) voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:
Alkamenes (kuvanveistäjä)

Alkamenes (, ; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän oli oletettavasti kotoisin Ateenasta ja toimi noin vuosina 444–400 eaa.
Elämä ja ura.
Alkamenes oli kuvanveistäjämestari Feidiaan oppilas ja näistä kuuluisin. Plinius vanhempi mainitsee hänet ateenalaisena. Suidas puolestaan kutsuu häntä lemnoslaiseksi, minkä on joskus tulkittu viittaavan siihen, että hän olisi voinut olla ateenalainen "klerukhos"-siirtokuntalainen Lemnoksella. Toisaalta kyseinen kohta on joskus luettu niin, että se voisi viitata Lemnoksen sijasta Ateenan Limnaihin. Tätä tulkintaa tukisi se, että Alkameneen tiedetään tehneen Dionysoksen patsaan Lenaioniin, joka sijaitsi Limnaissa.
Alkameneen ajoitus tunnetaan Pliniukselta, joka sijoitti hänet 84.–95. olympiadeille. Ajoituksen vahvistaa Pausanias, joka ajoittaa Praksiteleen (n. 364 eaa.) kolmanteen sukupolveen Alkameneen jälkeen.
Teokset.
Feidiaan koulukunnalle tyypillisesti Alkamenenes teki erityisesti jumalten patsaita. Veistoksissaan Alkamenes ei jäljitellyt Feidiasta aivan samassa määrin kuin esimerkiksi tämän toinen oppilas Agorakritos. Pausanias piti Alkamenesta toiseksi parhaana kuvanveistäjänä heti Feidiaan jälkeen.
Antiikin lähteissä Alkameneen teoksiksi mainitaan:
Pausaniaan mukaan Alkamenes olisi tehnyt myös Olympian Zeuksen temppelin länsipään päätykolmiokoristelut, jotka esittivät kentauromakhiaa. Nykyisin kyseiset veistokset laitetaan kuitenkin Olympia-mestariksi kutsutun kuvanveistäjän nimiin. Johannes Tzetzes kertoo nykyisin kyseenalaistetun tarinan, jonka mukaan Alkamenes ja Feidias olisivat kilpailleet Athenen patsaan teossa, ja ateenalaiset olisivat suosineet aluksi Alkameneen versiota sen hienostuneen viimeistelyn vuoksi, mutta patsaiden pystyttämisen jälkeen muuttaneet mieltään.
Feidias nuorempi

Feidias nuorempi (, ; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Ateenasta ja toimi 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla.
Feidias nuorempi oli tunnetumman kuvanveistäjämestari Feidiaan poika. Hän teki yhdessä veljensä Ammonioksen kanssa suurikokoisen veistoksen, joka esitti istuvaa apinaa. Se on nykyisin Musei Capitolinissa Roomassa. Veistoksen jalustassa on piirtokirjoitus , ”Feidias ja Ammonios, kumpikin Feidiaan poikia, tekivät [tämän]”.
Feidias (täsmennyssivu)

Feidias (, ) voi viitata seuraaviin:
Kolotes Paroslainen

Kolotes Paroslainen (, ; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Paroksen kaupungista ja toimi vuoden 444 eaa. tienoilla.
Kolotes oli kuvanveistäjämestari Feidiaan oppilas. Hänen ajoituksensa tunnetaan Plinius vanhemmalta, joka ajoitti hänet 84. olympiadille. Kolotes avusti Feidiasta Olympian Zeuksen temppelin suurikokoisen, kullasta ja norsunluusta tehdyn Zeuksen kuvapatsaan valmistamisessa. Hän teki Eliiseen myös muita töitä samoista materiaaleista. Häntä ylistettiin erityisesti tekemistään filosofien patsaista.
Kolotes

Kolotes (, ) voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:
Olympia-mestari

Olympia-mestari oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän toimi noin vuosina 470–457 eaa. Kuvanveistäjän oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että hänet tunnetaan töistään Olympiassa.
Olympia-mestaria pidetään yhtenä merkittävimmistä klassisen kauden kuvanveistäjistä. Hän teki Olympian Zeuksen temppelin julkisivun keskeisimmät veistoskoristelut. Niihin kuuluvat erityisesti temppelin länsi- ja itäpään päätykolmioveistokset sekä metoopit. Länsipään päätykolmioveistokset esittivät kentauromakhiaa. Ryhmän keskellä oli tyyni ja vaikuttava, kätensä kohottanut Apollon. Itäpään päätykolmioveistokset esittivät puolestaan Pelopsin ja Oinomaoksen kilpa-ajoja, ja naoksen ulkoseinällä pronaoksessa ja opisthodomoksessa olleet metoopit Herakleen urotöitä.
Olympia-mestarin tyyli on omaperäinen ja yhdistelee taitavasti doorilaisia ja joonialaisia aineksia. Kuvanveistäjän henkilöys on ollut suuri arvoitus, ja hänen taustastaan on ollut erilaisia teorioita. Usein häntä on ehdotettu alkuperältään doorilaiseksi ja peloponnesoslaiseksi, mahdollisesti argoslaiseksi. Toisaalta häntä on ehdotettu myös joonialaiseksi, mahdollisesti paroslaiseksi. Joskus mestarin nimiin laitetuista veistoksista on erotettu eri tyylejä, niin että ne olisi tehnyt useampi kuvanveistäjä. On mahdollista, että mestarilla oli useita apulaisia. Erään ehdotuksen mukaan kuvanveistäjä olisi ollut kotoisin Spartasta, ja hänellä olisi ollut muita lakonialaisia sekä aiginalaisia ja argolislaisia avustajia.
Paionios

Paionios (, ) voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:
Paionios Mendeläinen

Paionios Mendeläinen (, ; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Mendestä ja toimi noin vuosina 430–420 eaa.
Paionioksen henkilöhistoriasta ei tiedetä juuri mitään. Töidensä perusteella hän oli kuitenkin aikanaan varsin merkittävä kuvanveistäjä. Paionios tunnetaan erityisesti Niken patsaasta, "Paionioksen Nikestä", jonka Naupaktoksen messenialaiset omistivat Olympialle. Se juhlisti messenialaisten vuonna 426 eaa. saavuttamaa sotavoittoa. Veistos on löydetty ja se on nykyisin sijoitettu Olympian arkeologiseen museoon.
Pausaniaan mukaan Paionios olisi tehnyt myös Olympian Zeuksen temppelin itäpään päätykolmioveistokset, siinä missä länsipään veistokset olisi tehnyt Alkamenes. Nykyisin kyseiset veistoskoristelut laitetaan kuitenkin Olympia-mestariksi kutsutun kuvanveistäjän nimiin.
Polykles

Polykles (, ) voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:
Polymedes Argoslainen

Polymedes Argoslainen (; 600/500-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti arkaaisen kauden kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Argoksesta ja toimi noin vuosina 610–580 eaa.
Polymedes oli Ageladaan ohella merkittävimpiä argoslaisen kuvanveiston edustajia. Hänet tunnetaan Delfoista löydettyjen "Kleobis ja Biton -kurosten" veistäjänä toisen kuroksen jalustassa olevan piirtokirjoituksen ansiosta. Veistokset ovat nykyisin esillä Delfoin arkeologisessa museossa.
Jever

Jever on kaupunki Frieslandin piirikunnassa Ala-Saksin osavaltiossa Saksan luoteiskolkassa.
Maantiede.
Jever sijaitsee Friisian historialliseen alueeseen kuuluvalla niemellä lähellä Pohjanmeren rantaa noin 15 kilometriä Wilhelmshavenista länsiluoteeseen. Etäisyys Bremenistä on noin 80 kilometriä luoteeseen ja Hampurista noin 140 kilometriä länteen. Jeverin lähimmät naapurikaupungit ovat Schortens kaakossa ja Wittmund lännessä.
Historia.
Jeverin seudulla asui roomalaisvallan aikana oletetusti khaukeja. Ruhtinas Harioldin myötä seudulle saapui tanskalaisia 820-luvulla. Runoteos "Kudrun" kertoo tanskalaisvallan ajasta Pohjanmeren rannoilla. 900- ja 1000-luvuilla Jever oli satamapaikka, josta lienee käyty kauppaa kaukanakin: sikäläisiä kolikoita on löydetty Suomenlahdesta ja Wartasta. Jever oli aikoinaan nykyistä lähempänä merenrantaa, sillä Pohjanmerestä työntyi kohti etelää Harlebucht, merenlahti joka vallattiin maatalousmaaksi 1500-luvun puolivälistä alkaen.
Jeveriä ja muuta Friisiaa eivät hallinneet keskiaikana ruhtinaat, vaan alueen asukkaat valitsivat päällikkönsä itse. Viimeisen päällikön, Edo Wiemken nuoremman (1454–1511) tytär Maria von Jever (1500–1575) myönsi Jeverille kaupunkioikeudet 1536. Marian kuoleman jälkeen Jeveristä tuli osa Oldenburgin kreivikuntaa. Ensimmäinen oldenburgilainen kausi päättyi 1667, minkä jälkeen kaupunki kuului eksklaavina Anhalt-Zerbstin ruhtinaskuntaan aina vuoteen 1793. Vuosina 1793–1818 Jever oli vuoroin venäläisten, ranskalaisten ja hollantilaisten vallassa. Sen jälkeen kaupunki kuului Oldenburgin suurherttuakuntaan ja edelleen Oldenburgin vapaavaltioon, joka purettiin 1946.
Talous ja liikenne.
Jever on paikallisesti merkittävä työpaikkakeskittymä, jonka keskeisiä elinkeinoja ovat pienteollisuus, kaupankäynti ja matkailu. Yksittäisistä yrityksistä tunnetaan eritoten Friesischen Brauhaus zu Jever, joka panee Jever-nimisiä oluita. Perus- ja keskiasteen oppilaitokset työllistävät runsaasti. Kaupungissa toimii muun muassa Maria von Jeverin vuonna 1573 perustama Mariengymnasium Jever. Koulussa on pyöreästi tuhat oppilasta ja sata opettajaa.
Jeverin rautatieasemalla operoi yksityinen NordWestBahn. Lähin moottoritie on Bundesautobahn 29.