tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Karttakieli

Karttakieli () on yleinen, synnynnäinen, hyvänlaatuinen, krooninen tai uusiutuva kielen pinnan muutos. Se ei ole tauti, joten se ei voi myöskään tarttua. Kielen pinnalle, sivuille ja toisinaan myös alapinnalle ilmestyy eri kokoisia, epäsäännöllisiä, sileitä, karttamaisia punaisia laikkuja, joista kielen nukka häviää. Punaisten alueiden reunoilla saattaa mutkitella valkoisia juovia. Viikkojen tai kuukausien – toisinaan jopa päivien – kuluessa juovien ja laikkujen muoto ja paikka saattavat vaihdella.
Yleisyys.
Karttakielen yleisyys väestössä on noin 2–3 %. Sitä esiintyy kaikenikäisillä ihmisillä. Naisilla sitä esiintyy kuitenkin kaksinkertaisesti miehiin verrattuna. Noin 20 % karttakielipotilaista potee myös uurrekieltä ().
Oireet.
Koska punaisten laikkujen pinta on paljas ja herkkä, se saattaa kipeytyä käytettäessä alkoholia, tupakkaa tai syötäessä happamia ruokia, kuten sitrushedelmiä tai tomaattia, taikka mausteisia ruokia, etenkin chiliä.
Etiologia.
Karttakielen etiologia on tuntematon. Joillain alueilla kielen pintasolukko kuoriutuu liian nopeasti. Iho on näillä alueilla ohutta aiheuttaen punoitusta ja arkuutta sekä herkkyyttä sieni-infektioille. Toisaalla solut uusiutuvat tavallista hitaammin, jolloin pinta muuttuu vaaleammaksi. Karttakieli ei koskaan muutu pahanlaatuiseksi. Karttakielen synty saattaa liittyä psoriasikseen, Reiterin tautiin, astmaan tai atopiaan. Myös perintötekijät saattavat altistaa sille.
Diagnosointi ja hoito.
Diagnosointi tapahtuu pelkällä kielen katselmuksella. Karttakieli ei yleensä vaadi hoitoa, eikä siihen ole olemassakaan parantavaa hoitoa. Aristaviin kohtiin voidaan käyttää paikallista pintapuudutetta (esimerkiksi lidokaiiniliuosta) tai kortisonivoiteita tai -liuoksia.
Coretta Scott King

Coretta Scott King (27. huhtikuuta 1927 Heiberger, Alabama – 30. tammikuuta 2006 Rosarito Beach, Meksiko) oli yhdysvaltalainen kansalaisoikeusliikkeen johtohahmoja ja salamurhatun kansalaisoikeusaktivistin Martin Luther Kingin puoliso. Scott King toimi aktiivisesti puolisonsa rinnalla 50- ja 60-luvuilla. Tämän murhan jälkeen hän toimi aktiivisena muun muassa apartheidia vastustaneessa kansanliikkeessä. Hän myös vastusti kuolemanrangaistusta ja Irakin sotaa.
Laivamato

Laivamato ("Teredo navalis") on matomainen simpukka, joka käyttää ravinnokseen puuta. Laivamato on tunnettu erityisesti siitä, että se tuhoaa puisia laivanhylkyjä ja muita merivedessä olevia puisia rakenteita.
Laivamadon kuoret ovat kehittyneet leukamaisiksi jyystimiksi, joiden avulla simpukka pystyy rikkomaan puuta. Laivamato käyttää ravinnokseen puun hiilihydraatteja. Sen suolessa elää bakteeri, joka pystyy hajottamaan selluloosaa.
Laivamato kasvaa Itämeressä 20–25 cm pitkäksi, trooppisissa merissä jopa puolimetriseksi.
Itämeren vähäsuolainen murtovesi on maailmassa siitä harvinainen meri, ettei siinä juuri ole laivamatoja. Laivamato on kuitenkin yleistynyt Itämerellä vuodesta 1993 lähtien. Itämerta suolaisemmilla vesillä, esimerkiksi Atlantilla ja Välimerellä, laivamato tuhoaa puiset laivanhylyt jopa muutamassa kymmenessä vuodessa. Suolaisemmilla vesillä on puisten hylkyjen säilyminen mahdollista vain, jos ne hautautuvat riittävän nopeasti pohjamutaan.
Orimattilan aluelehti

Orimattilan aluelehti on Hämeen Median kustantamiin Seutunelosiin kuuluva ilmaisjakelulehti. Lehden päätoimittaja on Sisko Ojajärvi ja toimittajana Riitta Teeriaho.
Painokseksi lehti ilmoittaa vuoden 2013 mediakortin mukaan 10 310 kappaletta, joka jakautuu Orimattilaan, Pukkilaan ja Artjärvelle.
Lehti edustaa lähes neljännestä Seutunelosten 39 539 kappaleen kokonaispainoksesta. Orimattilan Kuivannolle jaetaan myös Nastola-lehti.
Lehti alkoi ilmestymisensä uudelleen 1. joulukuuta 2004, kun Lahden seudun ilmaisjakelulehdet syksyllä 2003 yhdistänyt Seutuviikko purettiin. Tästä kuitenkin jäi Seutunelosille yhteinen päätoimittajuus.
Öljysora

Öljysora on tiepäällyste. Öljysora valmistetaan runkoaineesta, sideaineesta ja vedenkestävyyttä parantavasta lisäaineesta. Kiviaineksena käytetään yleensä 0–16 mm tai 0–18 mm mursketta ja sideaineena bitumiöljyä.
Öljysoraa ei tielle levitettäessä tarvitse lämmittää kuten asfalttia, vaan se levitetään tielle tasaisena kerroksena kylmiltään ja jyrätään siihen saman tien tiiviiksi. Pienempiä routahalkeamia paikkaillaan usein valuttamalla halkeamiin jähmettyvää bitumia. Jos päällyste on pahoin vaurioitunut, se voidaan karhia, eli päällyste voidaan repiä, tasoittaa ja tiivistää uudelleen ja tarvittaessa lisätä massaa.
Öljysora keksittiin jo vuonna 1901. Sen keksijä oli englantilainen maanmittari Edgar Purnell Hooley.
Python (hirviö)

Python (, ”mädäntyä”) oli kreikkalaisessa mytologiassa valtava tumma käärme, jonka Gaia, maa, oli synnyttänyt – tosin vastentahtoisesti. Pythonin tehtävä oli vartioida Delfoissa oraakkelia, mutta Apollon, joka oli oppinut selvänäkemisen taidon Panilta, saapui paikalle ja tappoi Pythonin nuolillaan ottaakseen pyhäkön hallintaansa. Käärmeen ruumiin mädäntyessä sen mukaan nimettiin myös itse kaupunki, "Pytho".
Hyginus kertoo omassa versiossaan, että Python itse antoi ennustuksia Parnassos-vuorella. Sen kohtaloksi oli kuitenkin määrätty kuolla Leton jälkeläisen kautta, ja kun se kuuli, että Zeus oli tehnyt tämän raskaaksi, se lähti etsimään Letoa tappaakseen tämän. Boreas, pohjoistuuli, vei kuitenkin Leton turvaan, ja Python joutui palaamaan tyhjin toimin Parnassokselle. Niin Leto synnytti Apollonin ja Artemiin, ja neljän päivän kuluttua Apollon ampui Pythonin kuoliaaksi nuolillaan kostaakseen äitinsä puolesta. Pythonin luut Apollon asetti temppeliinsä, jonka papitarta, Delfoin oraakkelia, kutsuttiin Pythiaksi tämän mukaan. Apollon asetti tapahtuman johdosta myös Python kisat, jotka järjestettiin hänen kunniakseen joka neljäs vuosi Delfoin pyhätössä.
Flemming Rose

Flemming Rose (s. 1956) on tanskalainen toimittaja. Hän on työskennellyt muun muassa kulttuuripäätoimittajana, Moskovan kirjeenvaihtajana ja ulkomaantoimituksen päällikkönä Tanskan laajalevikkisimmän lehdessä, Jyllands-Postenissa.
Rose tuli tunnetuksi vuonna 2005 tilattuaan 40 pilapiirtäjältä profeetta Muhammadia loukkaavia pilapiirroksia kokeillakseen, miten islaminuskoisten läsnäolo Tanskassa rajoittaa sananvapautta. Islaminuskoisia Tanskassa on noin 180 000 (3%). 12 pilakuvaa julkaistiin 30. syyskuuta 2005. Niiden seurauksena syntynyt kohu levisi ensin Tanskassa johtaen 25. lokakuuta 2005 yli kymmenen islamilaisen maan suurlähettilään pyyntöön saada tavata Tanskan pääministeri, joka kieltäytyi vedoten siihen, ettei hallitus voi vaikuttaa tanskalaisten lehtien sananvapauteen. Marraskuussa tanskalainen imaami Ahmed Abu Laban kiersi islamilaisia maita vakuuttamassa islaminuskoisten heikosta kohtelusta. Pattitilanteen laukaisemiseksi myös muunmaalaiset lehdet alkoivat vuonna 2006 julkaista Jyllands-Postenin tilaamia pilakuvia, jonka jälkeen syntyi maailmanlaajuinen kriisi.
Rose ilmoitti marraskuussa 2015 jättävänsä Jyllands-Postenin keskittyäkseen kirjojen kirjoittamiseen ja julkiseen keskusteluun osallistumiseen.
Leselidze

Leselidze on kaupunki Abhasiassa Georgiassa lähellä Venäjän rajaa. Siellä asuu 7 kilometrin säteellä arvion mukaan 6 629 ihmistä. Leselidzessa tehtiin 1980-luvulla useita yleisurheilun heittolajien maailmanennätyksiä.
Águeda

Águeda on Portugalin kaupunki Aveiron piirissä Centron hallintoalueella. Sen pinta-ala on noin 335 neliökilometriä ja asukasluku 46 579 (vuonna 2022). Kaupungin väestötiheys on siten 138,9 asukasta neliökilometrillä.
Águedan pormestari on sosiaalidemokraattisen puolueen Jorge Almeida.
Évora

Évora on kaupunki Alentejon alueella, Portugalissa. Sen pinta-ala on 1 307 neliökilometriä ja asukasluku noin 56 600. Kaupunki on Évoran piirin pääkaupunki ja jakautuu yhdeksääntoista kaupunginosaan. Kaupungin tämänhetkinen pormestari on Carlos Pinto de Sá. Kaupungissa sijaitsevat sekä Évoran tuomiokirkko että Évoran yliopisto.
Évoran historiallinen keskusta kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Cesária Évora

Cesária Évora [sɨˈzaɾiɐ ˈɛvuɾɐ] (27. elokuuta 1941 Mindelo – 17. joulukuuta 2011 São Vicente) oli kapverdeläinen kansan- ja populaarimusiikin laulaja. Hän esitti fadoa muistuttavaa surumielistä morna-musiikkia, mutta myös pirteämpää coladeiraa sekä funanáa. Hän levytti ensimmäisen albuminsa Pariisissa vuonna 1988. Évora teki kymmenen studioalbumia ja useita konserttilevyjä. Hän sai maailmanmusiikin Grammyn vuonna 2004.
Elämä ja ura.
Évora syntyi vuonna 1941 musikaaliseen perheeseen. Hänen isänsä oli muusikko, mutta kuoli tyttären ollessa vain 7-vuotias. Évoran kasvatuksesta vastasivat tämän jälkeen hänen äitinsä ja isoäitinsä. Évora alkoi esiintyä laulamalla baareissa 15-vuotiaana tienatakseen rahaa, ja vuoteen 1960 mennessä hän lauloi paikallisradiossa sekä risteilylaivoilla. Laivoilla esiintyessään hänen tavaramerkikseen muodostui myös paljain jaloin esiintyminen.
Évoran ura oli pysähtyä saaren itsenäistymiseen, jolloin paikallinen huvielämä hiljeni, mutta hänet kutsuttiin levyttämään Ranskaan 1988, ja Ranskan viestimet nostivat hänen levynsä "Miss Perfumado" esiin ja siitä tuli menestys.
Évora oli myös ruokaohjelman WFP:n nälänvastainen lähettiläs. Solidaarisuudesta Kap Verden köyhille hän esiintyi paljain jaloin. Kotimaassaan hän oli legenda, ja hänen kuolemastaan kertoi julkisuuteen maan kulttuuriministeri. Kuoleman johdosta pidettiin kahden päivän maansuru.
Évora esiintyi viimeisen kerran Lissabonissa keväällä 2010. Suomessa hän vieraili useita kertoja, viimeisen kerran vuonna 2008 Finlandia-talossa. Hän oli tulossa Suomeen toukokuussa 2010, mutta vierailu peruuntui sairastelun vuoksi, ja samana vuonna hänelle tehtiin Ranskassa avosydänleikkaus. Hän keskeytti uransa syyskuussa 2011 terveydellisistä syistä.
Kunnianosoituksia.
Évora esiintyy 2000 escudon setelissä, joka laskettiin liikkeelle vuonna 2014.
Paavali V

Paavali V (alun perin Camillo Borghese; 17. syyskuuta 1552 – 28. tammikuuta 1621) oli paavina 16. toukokuuta 1605 – 28. tammikuuta 1621. Paavali V kuului Sienasta lähtöisin olleeseen Borghesen aatelissukuun. Suku kuitenkin muutti Roomaan, missä Camillo syntyi vuonna 1552. Nuoruudessaan hän opiskeli lakia Perugiassa ja Padovassa. Klemens VIII nimitti hänet kardinaaliksi vuonna 1596.
Paavali V oli huomattava taiteen suosija ja mesenaatti. Hänen virkakautenaan vietiin Rooman Pietarinkirkon rakennustyöt päätökseen. Hän myös kehitti Vatikaanin kirjastoa ja perusti oman pankin, Banco di Santo Spiriton.
Euroopan unionin lentoturvallisuusvirasto

Euroopan unionin lentoturvallisuusvirasto () on Euroopan unionin virasto, jonka tehtävänä on säädellä ja valvoa lentoturvallisuutta. Se perustettiin vuonna 2002, jolloin se alkoi ottaa aiemman eurooppalaisen Joint Aviation Authorities -viraston tehtävät hoitaakseen. EASAlle on siirtynyt myös monia EU:n jäsenmaiden kansallisten ilmailuviranomaisten, kuten Suomen Liikenteen turvallisuusviraston, tehtäviä.
EASAn pääkonttori sijaitsee Kölnissä, Saksassa, ja sen johtajana toimii Patrick Goudou.
Eurocontrol

Euroopan ilmaliikenneturvallisuusjärjestö (, lyh. Eurocontrol) on vuodesta 1963 alkaen toiminut Euroopan unionin ja Euroopan siviili-ilmailu konferenssin ilmatilan lennonjohtopalvelujen ja muiden lennonvarmistuspalvelujen suunnittelusta ja kehittämisestä vastaava monikansallinen ja valtioiden välinen laitos. Siihen kuuluu 41 jäsenvaltiota. Eurocontrolin päämaja on Brysselissä.
Toiminta.
Eurocontrolin päätehtävä on kehittää koko Euroopan alueelle yhtenäinen lennonvarmistusjärjestelmä ja varmistaa Euroopan ilmatilan turvallisuus. Tämä pyritään tekemään yhteistyössä jäsenvaltioiden, ICAO:n ("International Civil Aviation Organisation") ja muiden alueellisten ja kansallisten lennonvarmistuksesta vastaavien yhteistyöelinten ja laitosten kanssa. Yhteistoiminta esimerkiksi Yhdysvaltain siviili-ilmailuviranomaisen (, lyh. "FAA") kanssa pyrkii varmistamaan, että ilmailun kehitysohjelmat ovat toistensa kanssa yhteensopivia ja että laitevaatimukset, jotka esitetään ilmatilan käyttäjille, ovat sopusoinnussa. 
Eurocontrol kehittää ilmaliikenteen pitkän tähtäimen suunnitelmia, ohjeistoja, laite- ja palvelustandardeja. Euroopan unionin komission kanssa yhteistoiminnassa Eurocontrol kehittää laitteita ja palveluja koskevia määräyksiä, jotka toimeenpannaan EU:n direktiiveillä ja kansallisten lakien muutoksilla. Eurocontrolilla ei ole suoranaista määräysvaltaa jäsenvaltioidensa ilmaliikenteessä ja siksi sen toiminta on läheistä yhteistyötä kansallisten siviili-ilmailuviranomaisten ja ilmailulaitosten kanssa.
Toimintapaikat.
Tutkimuslaitokset.
Eurocontrol ylläpitää kahta tutkimuslaitosta, toista Brétigny-Sur-Orgessa Pariisin eteläpuolella ja toista Budapestissa. Näiden tehtävänä on kehitellä uusia ideoita ja lennonvarmistuslaitteita ja simuloida niiden käyttöä. Tutkimusta suoritetaan yhteistyössä muiden eurooppalaisten tutkimuskeskusten ja yliopistojen kanssa.
Lennonvarmistuskeskukset.
Eurocontrol ylläpitää kahta operatiivista lennonvarmistuskeskusta: 
Yläaluelennonjohtokeskus.
Kolmas operatiivinen elin, yläaluelennonjohtokeskus CEATS UAC () on suunnitteilla Wieniin. Valmistuttuaan se johtaa ilmaliikennettä Itävallan, Unkarin, Tšekin, Slovakian, Slovenian, Kroatian, Bosnia ja Hertsegovinan, ja Pohjois-Italian yläilmatilassa lentopinnan 245 yläpuolella. Keskuksen on suunniteltu aloittavan toimintansa seuraavien viiden vuoden kuluessa. Yhteistoimintaprojekti on joutunut poliittiseen vastavirtaan ja saattaa jäädä toteutumatta joko kokonaan tai osittain.
Eurocontrolilla on myös ilmailun koulutuskeskus, Luxemburgin kaupungissa. Keskuksessa koulutetaan lähes kaikki Maastrichtin UAC:n lennonjohtajat. Lisäksi jäsenvaltioille tarjotaan kurssitusta ilmailun eri aloilta.
Jäsenvaltiot.
Jäsenvaltiot EU:ssa.
Eurocontrolin, EU:n ja ECAC:n jäsenvaltiot:
Jäsenet EU:n ulkopuolella.
Eurocontrolin ja ECAC:n jäseniä EU:n ulkopuolella:
Ei jäseninä.
Seuraavat maat eivät ole jäseninä Eurocontrolissa:
Victor Maurel

Victor Maurel (17. kesäkuuta 1848 Marseille − 22. lokakuuta 1923 New York) oli ranskalainen oopperabaritoni. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa ja debytoi Pariisissa vuonna 1868. Vuonna 1873 hän esiintyi myös Lontoossa. Myöhemmällä urallaan Maurel toimi laulunopettajana New Yorkissa. 
Maurel oli säveltäjä Ruggero Leoncavallon ystävä ja lauloi Tonion osan Leoncavallon oopperan "Pajatso" ensiesityksessä.
Kivi Larmola

Kivi Larmola (s. 1966 Helsinki) on suomalainen sarjakuvataiteilija, kuvittaja ja muusikko. Larmola sai Suomen sarjakuvaseuran myöntämän Puupäähattu-palkinnon vuonna 1991. Larmola on myös kääntänyt sarjakuvia kuten "Aku Ankkoja" ja Charlie Christensenin "Aarne Ankkaa".
Larmola on soittanut kitaraa vakituisesti muiden muassa Sekunda-, Lunatunes- ja Kätyrit-yhtyeissä sekä useissa lyhytikäisemmissä yhtyeissä.
Max Cannon

Max Cannon on yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä. Hänen kuuluisin työnsä on "Raakaa lihaa" (Red Meat). Cannonin töitä on myös julkaistu monissa lehdissä.
"Raakaa lihaa" alkoi ilmestyä vuonna 1989 Arizonan yliopiston opiskelijalehdessä "Arizona Daily Wildcat". Pian paikallinen sanomalehti "Tucson Weekly" otti sarjakuvan sivuilleen, josta se löysi tiensä levitykseen syndikaatin kautta. Nykyään "Raakaa lihaa" voi lukea paitsi suomeksi niin myös ranskaksi, italiaksi, espanjaksi ja tanskaksi.
Kyrillinen näppäimistö

Kyrillisiä näppäimistöjä käytetään kyrillisin aakkosin kirjoitettujen kielten kirjoittamiseen. Useimmat kyrilliset näppäinjärjestelyt muistuttavat venäjän kielen kirjoittamiseen käytettävää, mutta niitä on täydennetty kieliin kuuluvilla muilla kirjaimilla.
Tyypillisessä venäläisessä tietokoneessa kirjaimet on järjestetty seuraavasti:
Muiden kyrillisiä aakkosia käyttävien kielten näppäimistöissä venäjän aakkosiin kuulumattomat kirjaimet ovat omilla paikoillaan.
Vaihtoehtoina normaaliasettelulle ovat erilaiset äänteiden samankaltaisuuteen perustuvat, ns. foneettiset näppäinjärjestykset länsimaiseen näppäimistöjärjestykseen tottuneille. Näissä esimerkiksi ‘А’ saadaan ‘A’-näppäimesta ja ‘Б’ ‘B’-näppäimestä.
Sulho Ranta

Sulho Veikko Juhani Ranta (15. elokuuta 1901 Peräseinäjoki – 5. toukokuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikkikirjailija. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa (silloisessa Helsingin musiikkiopistossa) Erkki Melartinin johdolla sekä Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1925. Hän opiskeli myös muun muassa Berliinissä, Wienissä, Italiassa ja Pariisissa. Rannan varhaisimpiin teoksiin kuuluu muun muassa pianotrio vuodelta 1923. Ranta toimi teatterikapellimestarina Oulussa, Tampereella ja Viipurissa sekä opettajana Viipurin musiikkiopistossa sekä Sibelius-akatemiassa. Hän piti tammikuussa 1929 ensimmäisen sävellyskonserttinsa Helsingissä. Hänen aktiivisuutensa säveltäjänä väheni 1940-luvun loppupuolelta lähtien, jolloin hän toimi musiikkikirjailijana sekä opettajana ja vararehtorina Sibelius-Akatemiassa.
Ranta toimi myös Viipurin Lauluveikot -mieskuoron taiteellisena johtajana. Rannan sävellyksiä on omistettu, ostettu tai lahjoitettu yhteensä 14 kappaletta Viipurin Lauluveikoille.
Sulho Ranta toimi musiikkikriitikkona ja -pakinoitsijana Ilta-Sanomissa nimimerkillä "Särrä" vuosina 1933–1957 sekä Suomen Säveltäjät ry:n puheenjohtajana vuosina 1951–1956. 
Rannan sävellyksiin kuuluu muun muassa sinfonioita. Neljän numeroidun sinfoniansa lisäksi hän sävelsi "Sinfonia programmatican" vuosina 1929–1931. Hänen paljon esitettyihin sävellyksiinsä kuuluvat Viljo Kojon runoon sävelletty joululaulu "Taas kaikki kauniit muistot" sekä P. Mustapään runoon sävelletty "Vain pieni kansanlaulu". Rannan kirjalliseen tuotantoon kuuluu "Suomen säveltäjiä puolentoista vuosisadan ajalta" (1945), "Musiikin historia" I–II (1950–1956) ja "Sävelten mestareita" (1945, päivitetty versio 1958).
Rannan isä oli kanttori, säveltäjä Juho Ranta, ja hänen puolisonsa oli laulaja (sopraano) ja näyttelijä Elli Ranta. Heidän tyttärensä oli ohjaaja Rauni Ranta.
Ranta on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon.
The Mahavishnu Orchestra

 
The Mahavishnu Orchestra on kitaristi John McLaughlinin 1960-luvun lopussa perustama jazz-rock-fuusiota soittanut yhtye. 
The Mahavishnu Orchestra -nimeä käytettiin useista McLaughlinin johtamista kokoonpanoista. Näistä ensimmäinen on tunnetuin. Sen riveissä soittivat englantilaisen McLaughlinin lisäksi amerikkalainen viulisti Jerry Goodman, panamalainen rumpali Billy Cobham, irlantilainen basisti Rick Laird sekä tšekkiläinen kosketinsoittaja Jan Hammer. Yhtye julkaisi vuosina 1971 debyyttilevynsä "Inner Mounting Flame" ja seuraavana vuonna levyn "Birds of Fire". Nämä levyt kuuluvat fuusion arvostetuimpiin. Levyissä psykedeelisen rockin tai varhaisen heavy metalin soundit yhdistyvät jazz-muusikoiden taidolla soitettuihin improvisoituihin sooloihin. Yhtyeen musiikki ei muistuta perinteistä jazzia päällisin puolin juuri ollenkaan ja levyt nousivatkin pop-listoilla kahdenkymmenen kärkeen. Levyjen sävellykset, jotka ovat McLaughlinin käsialaa, ottavat vaikutteita myös itämaisesta musiikista. 
The Mahavishnu Orchestran ensimmäinen versio ei kuitenkaan saanut enää aikaiseksi useampia studioalbumeita, koska yhtyeen välit olivat tulehtuneet osin rojaltikiistojen vuoksi. Orchestran myöhemmissä 1970-luvun kokoonpanoissa soitti esimerkiksi viulisti Jean-Luc Ponty ja 1980-luvulla basisti Jonas Hellborg.
Richard Leveridge

Richard Leveridge (19. heinäkuuta 1670 – 22. maaliskuuta 1758) oli englantilainen säveltäjä ja bassolaulaja. Hän aloitti uransa laulajana ja aloitti säveltämisen vasta 1690-luvulla. Hän julkaisi kaksi kirjaa itse säveltämiään lauluja vuosina 1697 ja 1699. Leveridgen tuotantoon kuuluu yli 150 laulua, kuten patrioottinen balladi "The Roast Beef of Old England". Leveridge lopetti laulajan uransa 81 vuoden iässä vuonna 1751.
Måns Groundstroem

Måns Ivar Åkesson ”Måsse” Groundstroem [grʊndström] (s. 23. huhtikuuta 1949 Helsinki) on suomalainen basisti, studioteknikko ja musiikkituottaja. Hän on toiminut äänittäjänä noin 100 musiikkialbumilla ja tuottajana noin 70 albumilla. Valtaosan näistä albumeista on julkaissut Love Records.
Varhaisvaiheet.
Groundstroem varttui Töölössä latinan ja kreikan yliopettajan Åke Groundstroemin ruotsinkielisessä perheessä. Hänet lähetettiin jo ennen kouluikää pianotunneille, mutta hän ei klassisesta pianonsoitosta juuri innostunut. ”Minulla ei ollut minkäänlaista tatsia klassisen musiikin soittamiseen. Itse asiassa vihasin sitä terroria. Silloin.” Isä kuitenkin osti hänelle kitaran, ja Groundstroem pääsi ”kapinoimaan nuorilla villitsevällä rockilla”. Hän soitti varhaisvuosinaan yhtyeissä nimeltä Typhoons, Pems ja Roosters. Jo vuonna 1965 hän soitti puoliammattimaisesti ja pääsi seuraavana vuonna, 16-vuotiaana, levyttämään basistina. Ensilevytys oli Jukka Kuoppamäen albumilla "Mitä kansa haluaa".
Ura.
Groundstroem soitti peräkkäin kolmessa merkittävässä suomalaisessa rock-yhtyessä, jotka olivat Blues Section sekä progressiivista rockia soittaneet Tasavallan Presidentti ja Wigwam. Näistä Blues Section oli Love Recordsin ensimmäinen yhtye ja Wigwam viimeinen. Wigwamissa hän oli yhtyeen pitkäaikaisin basisti (1974–2003).
Vuodesta 1971 lähtien Groundstroem tuli tunnetuksi myös musiikkituottajana ja äänittäjänä. Hän tuotti albumeja mm. Jukka Toloselle, Jim Pembrokelle, Pekka Pohjolalle, Dave Lindholmille, Juice Leskiselle, Albert Järviselle, Muskalle, Maaritille sekä Hurriganesille ja Kasevalle.
”Sain tuotettavaksi useimmiten uusia artisteja. Jos onnistuin, seuraavan levyn tekijäksi palkattiin oikea ammattilainen. – – Tuottaminen oli ensin ennen kaikkea käytännöllistä – suunnittelemista, aikatauluttamista, valvomista. Vähitellen yritin ottaa musiikillisen roolin, kannustajan ja jopa makutuomarin.”
Punkin ja uuden aallon esiinmarssin myötä hän ei enää kuitenkaan ollut rytmimusiikin alalla “kuuminta kamaa”, ja hän vaihtoi alaa 1980-luvulla kouluttautumalla kokiksi, missä työssä hän toimi viiden vuoden ajan.
Kokin työt Groundstroem joutui jättämään 1990-luvun alussa psoriasiksen vuoksi. Taudin vuoksi hänen käsiensä iho hilseilee voimakkaasti. Tuossa vaiheessa hän palasi musiikkituottajaksi sekä soittajaksi, sopivasti kun Tasavallan Presidentti ja Wigwam jälleen aktivoituivat. Hän jatkoi soittamista vuoteen 2004 asti, jolloin jättäytyi sairauseläkkeelle psoriasiksen pahennuttua.
Vuonna 2007 Groundstroemille myönnettiin valtion taiteilijaeläke. Viime vuosina Groundstroem on ollut mukana entisistä Wigwam-jäsenistä ja muista vierailijoista koostuvassa Wigwam Revisited -kokoonpanossa. Lisäksi hän on edelleen esiintynyt harvakseltaan äänittäjän ja tuottajan roolissa eri artistien julkaisuissa.
Akipekka Alanko esittää Groundstroemia elokuvassa "Love Records – Anna mulle Lovee" ja Niklas Groundstroem "Itkisitkö onnesta?" -kuunnelmassa.
Kurimus (albumi)

Kurimus on Mokoman kolmas albumi sekä Mokoman oman levy-yhtiön Sakara Recordsin ensimmäinen julkaisu. Albumin kansitaiteen ideoi yhtyeen laulaja Marko Annala, mutta itse kuvan teki Ville Pirinen. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 31.
Albumista julkaistiin vuonna 2005 vinyyliversio, joka sisältää kaksi bonuskappaletta. Vinyyliversion 500 ensimmäisellä painoksella on mukana juliste yhtyeen nimikirjoitusten kera.
Kappaleesta "Takatalvi" julkaistiin single digitaalisessa muodossa yhtyeen internet-sivulla. Siitä tehtiin myös musiikkivideo.
Kappaleet.
Sävellys: Marko Annala, Kuisma Aalto ja Tuomo Saikkonen. Sanoitus: Annala. Sovitus: Mokoma, paitsi kappaleessa ”Takatalvi” Mokoma ja Henri Kuittinen.
Charles-Valentin Alkan

Valentin Alkan tai Charles-Henri-Valentin Alkan, syntyjään Charles-Henri-Valentin Morhange (30. marraskuuta 1813 Pariisi – 29. maaliskuuta 1888), oli ranskalainen säveltäjä ja pianisti.
Alkan syntyi Pariisissa juutalaiseen perheeseen ja kaikki hänen sisaruksensa olivat muusikoita, jotka käyttivät sukunimeä Alkan. Hänen isänsä toimi musiikinopettajana. Alkan eli lähes koko elämänsä syntymäkaupungissaan. Hän teki vuosina 1833–1834 yhden konserttikiertueen Englannissa ja vieraili 1840-luvulla kerran Metzissä. 
Alkan pääsi 6-vuotiaana Pariisin konservatorioon opiskelemaan pianon ja urkujen soittoa. Hänen ensimmäiset sävellyksensä julkaistiin vuonna 1828. Opiskeltuaan Alkan aloitti uransa pianistina ja pianonsoiton opettajana. Franz Liszt sanoi, että Alkan oli teknisesti paras pianisti, jonka hän oli koskaan nähnyt. Myöhemmällä iällään Alkan keskittyi säveltämiseen. Hän erikoistui säveltämään musiikkia jalkiolliselle pianolle. 1850-luvun jälkeen hän esiintyi enää harvoin. Hän kuoli vuonna 1888. Kuolinsyyn uskottiin pitkään olleen kirjahyllyn kaatuminen hänen päälleen, mutta asiasta ei ole täyttä varmuutta.
Alkanilla oli yksi avioliiton ulkopuolella syntynyt lapsi, pianisti Elie-Miriam Delaborde (1839–1913).
Kuoleman laulukunnaat

Kuoleman laulukunnaat on Mokoman viides studioalbumi, joka julkaistiin 8. helmikuuta 2006. Se on järjestyksessään kolmas Mokoma-albumi, joka on julkaistu yhtyeen oman Sakara Records -levy-yhtiön alla. Tyyliltään albumi on yhtyeen raskain ja aggressiivisin albumi. Se sisältää paljon death metal -vaikutteita. Albumi ylitti kultarajan kesällä 2008.
Albumin on säveltänyt ja sovittanut yhtyeen jäsenet yhdessä, ja sanoittanut laulusolisti Marko Annala. Sanoitukset käsittelevät ihmissuhteeseen ja sen päättymiseen liittyviä tunnetiloja. Kansitaide on sarjakuvataiteilija Ville Pirisen käsialaa. Albumilta ei ole julkaistu yhtään singleä, mutta kappaleista "Pahaa verta" ja "Kuu saa valtansa auringolta" on kuvattu musiikkivideo. Molempien videoiden ohjauksesta vastasi hämeenlinnalaisen Vasara Filmsin Vesa-Matti Vainio, ja ensin mainittu sai ensi-iltansa albumin julkaisupäivänä Music Televisionin "Headbangers Ball" -ohjelmassa. Albumi on julkaistu myös pahvikantisena digipak-versiona sekä vinyylinä.
Albumi nousi ensimmäisellä julkaisun jälkeisellä viikollaan Suomen virallisen albumilistan ykköspaikalle.
Sakara Recordsin ja saksalaisen ZYX Musicin yhteistyösopimuksen myötä "Kuoleman laulukunnaat" julkaistiin Golden Core Records -levymerkillä Saksassa, Itävallassa, Sveitsissä, Alankomaissa, Belgiassa ja Luxemburgissa 8. kesäkuuta 2007.
Kappaleet.
Sävellys: Mokoma. Sanoitus: Marko Annala. Sovitus: Mokoma.
Sinua, sinua rakastan

Sinua, sinua rakastan on rakkauslaulu, joka on peräisin suomalaisesta elokuvasta "Asfalttilampaat" (1968). Kappaleen on säveltänyt Kaj Chydenius ja sanoittanut Aulikki Oksanen. Kappale löytyy muun muassa Chydeniuksen levyltä "Kauneimmat rakkauslaulut". "Sinua, sinua rakastan" on myös Aulikki Oksasen vuonna 2000 ilmestyneen runokirjan nimi.
Tammikuussa 2022 "Helsingin Sanomat" pyysi yli 70:tä suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati ”sadan parhaan laulun” listan. ”Sinua, sinua rakastan” ylsi kokonaistuloksissa sijalle 30.
Rudi Völler

Rudolf ”Rudi” Völler (s. 13. huhtikuuta 1960 Hanau, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija ja valmentaja. Hänen pelaajauransa kulta-aika sijoittuu 1980-luvulle ja 1990-luvun alkuun. Suosittu hyökkääjä tunnetaan myös viiksiensä ja hiustyylinsä ansiosta. Saksassa hän on saanut lempinimen "”Tante Käthe”" eli ”Käthe-täti” juuri kiharan ja harmaan tukkansa vuoksi. Valmentajanuransa Völler aloitti suoraan Saksan maajoukkueen valmentajana ilman aiempaa valmennuskokemusta Saksan osalta pettymykseen päättyneiden vuoden 2000 EM-kisojen jälkeen.
Pelaajaura.
Völler pelasi vuosina 1982–1994 Saksan A-maajoukkueessa 90 ottelua, joissa teki 47 maalia. Hän voitti joukkueessa maailmanmestaruuden 1990, sekä MM-hopeaa 1986 ja EM-hopeaa 1992. Hän oli mukana myös MM-kisoissa 1994, sekä EM-kisoissa 1984 ja 1988. MM-finaalissa 1990 Völlerin helposta kaatumisesta tuomittiin kiistelyä aiheuttanut rangaistuspotku, josta Saksa teki ottelun ainoan maalin. MM-finaalissa 1986 Völler teki Saksan 2–2-tasoitusmaalin 81. minuutilla mutta Argentiina voitti ottelun 3–2.
Seuratasolla Völler pelasi Bundesliigassa 232 peliä 1860 Münchenin, Werder Bremenin ja Bayer Leverkusenin joukkueissa ja teki 132 maalia. Völlerin pelatessa Werder Bremenissä joukkue sijoittui kolmesti toiseksi Bundesliigassa. Lisäksi hänet valittiin Saksan vuoden jalkapalloilijaksi kaudella 1982–83, jolloin hän voitti myös Bundesliigan maalikuninkuuden. Vuodet 1987–92 hän pelasi AS Romassa Italiassa. Olympique Marseillessa Völler pelasi kaksi kautta ja pääsi 1993 juhlimaan niin Ranskan mestaruutta kuin Mestareiden liigan voittoakin. Völler lopetti uransa kevääseen 1996 Leverkusenissa.
Ura valmentajana.
Aktiiviuransa jälkeen Völler siirtyi Leverkusenin urheilutoimenjohtajaksi vuosiksi 1996–2001. Lisäksi hän on ollut tilapäisesti seuran valmentajana kaksi kertaa (loka/marraskuu 2000 ja syys/lokakuu 2005). Saksan maajoukkueen valmentajana hän aloitti 2. heinäkuuta 2000 Saksan osalta jo alkulohkoon päättyneiden EM-kisojen jälkeen edellisen valmentajan Erich Ribbeckin erottua. 
Alun perin Völlerin piti valmentaa Saksaa vain kesäkuuhun 2001, jolloin silloisen Leverkusen-luotsin Christoph Daumin piti aloittaa tehtävässä. Daum kuitenkin jäi syksyllä 2000 kiinni kokaiinin käytöstä ja jalkapallomaailmaa kuohuttaneen skandaalin seurauksena sopimus maajoukkueen valmentamisesta purettiin. Völler jatkoi lopulta Saksan valmentajana aina 24. kesäkuuta 2004 saakka jolloin hän vuorostaan itse erosi Saksan jäätyä alkulohkoonsa EM-turnauksessa. Joukkueen peräsimessä häntä seurasi Jürgen Klinsmann, jonka kärkiparina maajoukkueessa Völler pelasi useita vuosia. Völlerin paras saavutus valmentajana on vuoden 2002 MM-hopea. 31. elokuuta 2004 hän otti yllättäen vastaan pestin AS Roman valmentajana, mutta erosi jo 25. syyskuuta syynä joukkueen huonot esitykset ja erimielisyydet joidenkin pelaajien kanssa. Tammikuusta 2005 alkaen Völler on jälleen toiminut Bayer 04 Leverkusenin urheilutoimenjohtajana.
Marraskuussa 2011 Völler allekirjoitti viiden vuoden jatkosopimuksen Leverkusenin kanssa. 
     Maalikuningas 1983 Werder Bremen
2. 1994 Olympique Marseille
Temuera Morrison

Temuera Derek Morrison (s. 26. joulukuuta 1960) on uusiseelantilainen näyttelijä.
Morrison syntyi maoriperheeseen Rotoruassa Uudessa-Seelannin Pohjoissaarella, mutta hänellä on sukujuuria myös Skotlannista ja Irlannista. Morrison on uusiseelantilaisen viihdetaiteilijan Howard Morrisonin veljenpoika.
Hän teki näyttelijänä ensiesiintymisensä uusiseelantilaisessa televisiosarjassa "Rangi's Catch". Hän esiintyi päärooleissa televisiosarjassa "Shortland Street" ja draamaelokuvassa "Kerran sotureita" ja palkkionmetsästäjä Jango Fettin roolissa "". Morrison on toiminut uusiseelantilaisen keskusteluohjelman "The Them Shown" juontajana.
Releasetinlaite

Releasetinlaite on yksi rautatieliikenteen ohjaukseen käytettävistä asetinlaitetyypeistä. Tässä asetinlaitetyypissä toiminnot ja varmistukset tapahtuvat sähkömekaanisesti releiden välityksellä. Releasetinlaitteella asetetaan junille kulkutie joko seuraavalle pääopastimelle tai tietylle raiteelle.
Kulkutien asettamisen yhteydessä asetinlaite tarkistaa kulkutie-ehdot eli että kyseinen kulkutieosuus on vapaa eikä vastakkaisia tai risteäviä eli ns. viholliskulkuteitä ole asetettu tai asettumassa, sekä kääntää ja lukitsee vaihteet oikeisiin asentoihin. Tämän jälkeen laite vaihtaa valo-opastimien opasteet ajoon oikeuttaviksi. Junan sivuutettua opastimen laite vaihtaa opastimeen 'seis'-opasteet. Asetettu kulkutie joko purkautuu itsestään tai voidaan purkaa käsin junan sivuutettua kulkutiellä määrätyn kohdan. Asetinlaitteen releet on kytketty siten, ettei ajoon oikeuttavia opasteita voida asettaa, elleivät kaikki kulkutie-ehdot täyty. Siten käytännössä estyy useamman junan ohjautuminen törmääville kulkuteille.
Releasetinlaite koostuu sähköisestä asetinlaitetaulusta ja releistöstä. Asetinlaitetaulussa on kaavakuva laitteen ohjaamasta rata-alueesta sekä raiteiden ja opastimien kohdilla painonappeja, joita käyttämällä kulkutienasetus tapahtuu. Lähes kaikki releasetinlaitteen toiminnot vaativat vähintään kahden painikkeen yhtäaikaisen painamisen. Tämä kaksoisvarmistus on rakennettu turvallisuussyistä, sillä kahden painikkeen yhtäaikainen painaminen vahingossa on epätodennäköistä.
Releasetinlaitetta voidaan ohjata joko paikallisesti asetinlaitetaululta käsin, tai keskitetysti kaukokäytöllä rataosan liikenteenohjauskeskuksesta.
Releasetinlaitteita käytetään laajalti Suomessa, ja ne ovat osoittautuneet käytössä varsin luotettaviksi. Nyttemmin niitä on myös korvattu kokonaan elektronisilla tietokoneasetinlaitteilla. Kuitenkin Ruotsissa releasetinlaitteet on havaittu luotettavammiksi kuin tietokoneasetinlaitteet, ja luotettavuusongelmien vuoksi Banverket on korvannut tietokoneasetinlaitteen vanhemmalla releasetinlaitteella. Tunnetuimpia releasetinlaitteiden valmistajia on saksalainen Siemens AG.
Kaakkois-Suomi

Kaakkois-Suomi on entisen Etelä-Suomen läänin itäosassa tätä edeltänyttä Kymen lääniä vastaava alue. Se käsittää nykyisten Etelä-Karjalan ja Kymenlaakson alueet. Kymenlaakso on vanhaa historiallisen Uudenmaan maakunnan ja historiallisen Karjalan maakunnan rajaseutua. Kymenlaakson kaupungeista Haminan voidaan katsoa kuuluneen Karjalaan. Viitteellisen Uudenmaan ja Karjalan historiallisen rajan voitaneen katsoa kulkeneen Kymijoessa.
Kaakkois-Suomen suurimmat kaupungit ovat Kouvola, Lappeenranta ja Kotka. Muita kaupunkeja ovat Hamina ja Imatra. Kaakkois-Suomessa on sijainnut useita tehdaspaikkakuntia, kuten Karhula, Vehkalahti, Myllykoski, Kuusankoski, Joutseno sekä Simpele.
Kaakkois-Suomi on viitteellisenä käsitteenä aiheuttanut sekaannusta kun Kymen vaalipiiri sekä Etelä-Savon vaalipiiri liittyivät Kaakkois-Suomen vaalipiiriksi vuonna 2015. Kaakkois-Suomena kielenkäytössä ja virallisissa yhteyksissä on totuttu kuitenkin pitämään nimenomaan vanhaa Kymen lääniä vastaavaa aluetta.
Yleisradion "Kaakkois-Suomen uutiset" -ohjelmasarja kattaa uutiset Etelä-Karjalan ja Kymenlaakson maakunnista.
Suomen kielen kaakkoismurteita puhutaan Etelä-Karjalassa sekä Kymenlaakson Virolahdella ja Miehikkälässä.
Alueen kunnat.
Kaakkois-Suomen kuntien alueella asuu yhteensä 298 480 henkilöä.
Luonto.
Kaakkois-Suomen eteläosa on varsin alavaa Kymijoen laaksoa, jota reunustavat peltomaisemat. Myös meri ja saaristo antavat oman leimansa eteläiselle Kymenlaaksolle. Pohjoiseen päin mentäessä luonnosta tulee karumpaa ja mäkistä. Salpausselkä kulkee itä-länsi-suunnassa Kaakkois-Suomen läpi. Etelä-Karjalan luonto koostuu harjuista, korkeista mäistä sekä järvistä. Sekä Etelä-Karjalassa, että Kymenlaaksossa on myös paljon koskia, jotka ovat antaneet loistavat mahdollisuudet teollisuudelle.
Nähtävyydet.
Kaakkois-Suomessa on suhteessa muuhun maahan nähden melko paljon nähtävyyksiä.
Moskovan suuriruhtinaskunta

Moskovan suuriruhtinaskunta (; vuoteen 1328 asti Moskovan ruhtinaskunta) oli Aleksanteri Nevskin nuorimman pojan ruhtinas Daniel Aleksandrovitšin Moskovan kaupungin pohjalle, Vladimir–Suzdalin alueelle 1200-luvulla perustama valtio, joka myöhemmin yhdisti Moskovan Venäjän. 
Moskovan nousua edesauttoi edullinen sijainti Moskva- ja Neglinka-jokien solmukohdassa tärkeitten kauppareittien risteyksessä tuottoisaa kauppaa varten sekä metsien ja suoalueiden tarjoama suoja hyökkäyksiä vastaan, mutta päätekijä oli sen yhteistyö mongolivaltiaiden kanssa. Mongolikaanit nimittivät Moskovan hallitsijat suuriruhtinaiksi 1300-luvun alkupuolella ja antoivat näille oikeuden kerätä veroa muilta ympäröiviltä ruhtinaskunnilta. Myöhemmin ruhtinaskunnan etuoikeuksia lisättiin tekemällä siitä Venäjän ortodoksisen kirkon keskus vuonna 1326.
Moskovan noustua kaikkien ruhtinaskuntien hallitsijaksi muodostettiin 1400-luvun lopulla Moskovan Venäjä.
Historia.
Moskova oli keskiaikainen ruhtinaskunta, joka Rurikin dynastian sukuhaaran johdolla kasvoi pienestä Rostov-Suzdalin ruhtinaskunnan asutuksesta hallitsevaksi poliittiseksi tekijäksi Koillis-Venäjällä.
Moskovasta tuli ruhtinaskunta 1200-luvun jälkipuoliskolla ruhtinas Daniel Aleksandrovitšin hallinnassa. Moskova houkutteli uusia asukkaita, ja sen ruhtinaat keräsivät suuria tulli- ja verotuloja. Lyhyen kilpailun jälkeen Tverin ruhtinaiden kanssa ruhtinas Danielin pojan ruhtinas Juri Danilovitšin aikana Moskovan ruhtinaat saivat tataari-herroiltaan Vladimirin suuriruhtinaan tittelin vuonna 1328. Tämän arvonimen ansiosta he pystyivät keräämään Venäjän verot tataarikaanille ja siten vahvistamaan alueensa taloudellista ja poliittista asemaa.
Moskovalaiset ruhtinaat harjoittivat myös Venäjänmaan yhdistämispolitiikkaa. Juri Danilovitš laajensi ruhtinaskuntansa kattamaan lähes koko Moskovan alangon ja suuriruhtinas Iivana I Kalita, jota seurasivat hänen poikansa suuriruhtinas Semjon I Ivanovitš "Ylpeä" ja Iivana II ostivat lisää alueita.
Suuriruhtinas Dmitri Donskoi lisäsi alueomistuksiaan ​​valloittamalla ja sai myös symbolisesti tärkeän voiton tataareista Kulikovon taistelussa vuonna 1380. Dmitrin seuraajat suuriruhtinaat Vasili I ja Vasili II jatkoivat Moskovan alueen laajentamista ja aseman vahvistamista huolimatta katkerasta sisällissodasta jälkimmäisen hallituskauden aikana.
Suuriruhtinas Iivana III saattoi päätökseen maiden yhdistämisen liittämällä Rjazanin ja Jaroslavlin vuonna 1463, Rostovin vuonna 1474, Tverin vuonna 1485 ja Novgorodin vuonna 1478 Moskovan suuriruhtinaskuntaan. Iivanan hallituskauden loppuun mennessä Moskovan suuriruhtinas oli itse asiassa koko Venäjänmaan hallitsija.
Eero Hämeenniemi

Eero Olavi Hämeenniemi (s. 29. huhtikuuta 1951 Valkeakoski) on suomalainen säveltäjä ja kirjailija, Paavo Heinisen, Boguslaw Schäfferin, Franco Donatonin ja Josef Schwantnerin oppilas.
Ura.
Hämeenniemi tuli ylioppilaaksi vuonna 1971 ja valmistui diplomisäveltäjäksi Sibelius-Akatemiasta vuonna 1978. Hän jatkoi opintojaan Krakovassa, Italiassa, Englannissa ja Yhdysvalloissa.
Hämeenniemi on saanut teoksiinsa vaikutteita Kaukoidästä, esimerkiksi intialaisesta musiikista. Hän on säveltänyt muun muassa neljä sinfoniaa, konserttoja, jousikvartettoja, mieskuoromusiikkia ja jazzia. Hämeenniemi toimii sävellyksen dosenttina Sibelius-Akatemiassa ja hän on perustamansa Nada-yhtyeen johtaja ja pianisti. Radion sinfoniaorkesteri on levyttänyt hänen kolme sinfoniaansa. Kerava-kvartetti on levyttänyt kaikki hänen jousikvartettonsa. Nada-yhtye on julkaissut kaksi levytystä.
Hämeenniemen kirjoittamia kirjoja ovat muun muassa "ABO – johdatus uuden musiikin teoriaan" (1982), "Tekopalmun alla" (1993), "Missä sade leikkii" (2004), "Norsuilla etuajo-oikeus" (2005), "Tulevaisuuden musiikin historia" (2007) ja "Pyhän Calixtuksen lähde" (2009). Hänen kirjoittamistaan kirjoista kolme käsittelee eteläaasialaista kulttuuria. Lisäksi hän on suomentanut tamilinkielistä runoutta. Hämenniemi on julkaissut myös kaksi Italiaan liittyväät kirjaa: "Napolista etelään" (2021) ja "Kulkija Venetsiassa" (2022). Hän on kirjoittanut myös monodraaman "Laura Maddalena" (2019) näyttelevälle cembalistille. Sekä "Kulkija Venetsiassa" että "Laura Maddalena" kertovat mm. Venetsian musiikilisten orpokotien asukkaista.
Hämeenniemellä on vuodesta 2010 alkaen blogipalsta YLEn Klassisen sivuilla.
Janne Tolsa

Janne Tolsa (s. 1970) on suomalainen musiikkialan monitoimimies. Hän soittaa koskettimia yhtyeissä Tarot, Turmion Kätilöt (taiteilijanimellä RunQ), Eternal Tears of Sorrow, Virtuocity ja Lazy Bonez. Lisäksi hän omistaa Kuopiossa sijaitsevan äänimainontaan, miksaukseen ja masterointiin keskittyneen Note On -studion.
Ura.
Tolsa aloitti pianonsoiton seitsemänvuotiaana, kun hänen vanhempansa ostivat kotiin pianon. Pianonsoittoharrastus jatkui helsinkiläisessä musiikkikoulussa seuraavien kolmen vuoden ajan, jonka aikana Janne otti myös yksityisiä pianotunteja. Tämän jälkeen perhe muutti Vuolijoen kylään lähelle Kajaania, jossa pianotunnit jatkuivat. Ensimmäisen syntetisaattorinsa, Korg Poly 800:n Tolsa sai 13-vuotiaana, jolloin hän myös liittyi rumpali-isoveljensä yhtyeeseen.
Tolsa viihtyi Tarotin konserteissa yhtyeen soittaessa lähellä Vuolijokea. Yhtyeen jäsenet muistivat Tolsan soittavansa koskettimia, ja Tarotin toisen kitaristin Mako H:n lähdettyä yhtyeestä vuonna 1987 tilalle otettiin Tolsa.
Eternal Tears of Sorrow’hun Janne liittyi tammikuussa 2005.
Vuonna 2017 Janne Tolsa perusti sooloprojektin nimeltään Epik Pike. "The Big Picture" -EP:llä Tolsan kanssa soittivat Pinja Pitkänen, Joonas Pulkkinen ja Pekka Tegelman.
Botsbwana on projekti, joka syntyi jo 90-luvun loppupuolella. Sävellykset on tehty ysäriteknon siivittämänä. Hienosäädön ja modernisoinnin jälkeen julkaistiin kappale ”ACHTUNG!”. Kitarassa on Zachary Hietala ja laulussa Julma J.
Kohtalon kirja

Kohtalon kirja on suomalainen eri tyylilajeja yhdistelevä fantasiaelokuva vuodelta 2003. Elokuva syntyi Tampereen ammattikorkeakoulun opinnäytetyönä, ja sen ohjaajina ja käsikirjoittajina toimivat serkukset Tommi Lepola ja Tero Molin. Elokuvan pääosissa näyttelevät Juha-Pekka Mikkola ja Johanna Kokko. Sivuosissa näyttelevät muun muassa Vesa Vierikko, Åke Lindman, Santeri Kinnunen, Karoliina Blackburn, Mikko Nousiainen ja Tony Halme.
Elokuva koostuu viidestä tarinasta, jotka liittyvät viiteen eri aikakauteen: vampyyritarina vuoden 1773 Transilvaniassa, western-tarina vuoden 1883 Arizonassa, talvisotakertomus vuoden 1939 Kollaanjoella, agenttitarina vuoden 2003 Suomessa sekä avaruusseikkailu vuonna 2124 avaruusaluksessa.
Elokuva voitti Best International Feature Film Award -palkinnon New Yorkin International Independent Film and Video -festivaaleilla 2003. Elokuva on esitetty myös Subtv:llä 1. huhtikuuta 2004. Sandrew Metronome julkaisi elokuvan Suomessa kahden DVD-levyn painoksena, jossa on mukana myös muun muassa elokuvan soundtrackilla esiintyneen Nightwishin musiikkivideo "End Of All Hope".
Valistunut itsevaltius

Valistunut itsevaltias eroaa muista itsevaltiaista siten, että hän pyrkii noudattamaan valistuksen periaatteita. Hän saattaa esimerkiksi edistää uskonnonvapautta, omaisuudensuojaa, rangaistusten inhimillistämistä, laillisuusperiaatetta ja alamaisten tasapuolista kohtelua. Valistunut itsevaltias johtaa valtansa yleensä yhteiskuntasopimuksesta Jumalan sijasta.
Väljän määritelmän mukaan valistunut itsevaltius oli yleiseurooppalainen liike, joka pyrki rationaalisin, valistuksesta peräisin olevien periaatteiden mukaisesti muuttamaan valtiota. Sille oli ominaista reformistinen asenne, mutta valtiota uudistaessaan se ei tukeutunut vain valistusaatteisiin, vaan myös niitä lähellä oleviin fysiokraattisiin oppeihin. Valistunut itsevaltius oli ajallisesti noin puolen vuosisadan mittainen. Sen alkuna pidetään Fredrik Suuren valtaannousua vuonna 1740. Fredrik ei enää johtanut valtaansa Jumalasta, vaan valistuksen tyyliin yhteiskuntasopimuksesta. Hänen mielestään kuningas oli kansan ensimmäinen palvelija eikä Jumalan sijainen maan päällä. Se oli rationaalinen ja maallinen perustelu ilman mystifiointia. Valistuneen itsevaltiuden lopullisena takarajana oli Ranskan suuri vallankumous, johon itsevaltiuden aika päättyi. Monet valistusfilosofit kuten Voltaire ja Diderot kannattivat valistunutta itsevaltiutta parhaana tapana hallita valtiota. 
Pyrkiessään sopeutumaan valistuksen aatteisiin valistunut itsevaltius edisti absolutistisen valtion kehittymistä oikeusvaltiota kohti. Tosin itsevaltiaiden perimmäisenä tavoitteena oli usein näillä uudistuksilla pönkittää omaa mahtiaan. Kuninkaan tuli hallita ja kansan totella kaikkien yhteiseksi parhaaksi. Valistunut itsevaltius pysyi politiikassaan vanhan absolutismin linjoilla ja käytti hyväksi valistuksen aatteita.
Valistuneita itsevaltiaita.
1700-luvun Euroopan valistuneiksi itsevaltiaiksi sanotuista hallitsijoista kuuluisimpia olivat Preussin kuningas Fredrik II Suuri, keisari Joosef II, Ruotsin kuningas Kustaa III, Venäjän keisarinna Katariina Suuri ja Toscanan suurherttua Leopold.
Allsvenskan (jalkapallo)

Fotbollsallsvenskan, tavallisesti pelkästään Allsvenskan, on Ruotsin miesten jalkapallon korkein sarjataso.
Allsvenskan on keskivahva eurooppalainen jalkapallosarja. Sarja sijoittui UEFA:n maapistevertailussa sijalle 25. ajanjaksolla 2020–2024.
Pelisysteemi.
Allsvenskanissa pelaa 16 seuraa, jotka kohtaavat toisensa kaksi kertaa (kerran kotona ja kerran vieraissa), jolloin otteluita kertyy joukkueelle kaudessa 30. Kausi alkaa huhtikuussa ja päättyy lokakuussa. Kauden loputtua kaksi sarjassa viimeisenä olevaa joukkuetta putoaa Superettaniin, jonka kaksi parasta joukkuetta nousee niiden tilalle Allsvenskaniin. Allsvenskanissa kolmanneksi viimeiseksi sijoittunut joukkue karsii putoamisesta Superettanin kolmosta vastaan.
Allsvenskanin voittaja pääsee Mestarien liigan ensimmäiselle karsintakierrokselle, kakkoseksi sijoittunut UEFA-cupin karsintojen ensimmäiselle kierrokselle.
Mitalistit.
Allsvenskanissa jaetaan mitalit neljälle parhaalle joukkueelle tyypillisen kolmen sijaan. Voittaja, joka palkitaan myös Lennart Johansson -pokaalilla ja nimetään Ruotsin-mestariksi, saa kultaa, toinen isohopeaa (), kolmas pikkuhopeaa () ja neljäs pronssia. Neljän mitalin perinne on yhtä vanha kuin sarjakin, ja jalkapallohistorioitsija ja -tilastoija Claes-G Bengtssonin mukaan se luultavasti juontaa juurensa vuosiin 1896–1925, jolloin Ruotsin-mestaruus ratkaistiin cup-järjestelmällä. Tuolloin ei pelattu lainkaan pronssiottelua, joten välierän hävinneet joukkueet saattoivat molemmat kutsua itseään pronssimitalisteiksi.
Historia.
Allsvenskan syntyi, kun ryhdyttiin pelaamaan koko Ruotsin mestaruudesta alueellisten mestaruussarjojen sijaan. Tätä ennen Ruotsin korkein sarjataso oli vuosina 1910–1917 ja 1920–1924 pelattu "Svenska serien". Allsvenskanin ensimmäinen kausi alkoi vuonna 1924, ja Ruotsin mestaruus on ratkaistu Allsvenskanissa vuodesta 1931 lähtien. Vuosina 1982–1990 joukkueet pelasivat pudotuspelit ja vuosina 1991–1992 pelattiin mestaruudesta lisäksi jatkosarja ("Mästerskapsserien").
Mestarit.
Mestarit kausittain.
Listaan on merkitty Allsvenskanin voittajat. Niiltä kausilta, joilla Ruotsin mestaruus on ratkaistu pudotuspeleillä tai jatkosarjalla, mestari on merkitty sulkuihin, mikäli se on ollut eri kuin Allsvenskanin voittaja. Tämä koskee siis vuosia 1982–1992.
Mestaruudet joukkueittain.
"Taulukossa on mukana myös mestarit vuosilta 1896–1925."
Sheryl Munks

Sheryl Munks (s. 1965) on australialainen näyttelijä ja tanssinopettaja. Hän on näytellyt televisiosarjoissa ja elokuvissa vuodesta 1986 lähtien. Hän on näytellyt muun muassa draamasarjassa "Lumisen virran mies" pastori Colin McGregorin (Brett Climo) vaimoa Emilyä. Hän sai vuonna 1988 Penguinin kannustuspalkinnon roolistaan elokuvassa "In Between". Munks on naimisissa Paul Callahanin kanssa.
Fagervik

Fagervik on kylä Inkoossa.
Fagervikissa toimi 1646–1902 Suomen vanhimpiin kuulunut rautaruukki, jonka historiallinen alue on säilynyt nykypäiviin asti. Fagervikissa on myös kyläkirkko ja sen ympärillä matalia puisia työväenasuntoja. Fagervikin kartano valmistui 1773, ja sen suunnitteli arkkitehti C. F. Schröder. Kartanon pohjoispuolella on laaja, englantilaistyyppinen maisemapuisto ja kartanon eteläpuolella puisto on hoidetumpi, lähinnä barokkityylinen muotopuutarha.
Fagervikin–Snappertunanjoen alue on maisemallisesti vaihtelevaa ja pienipiirteistä. Murroslaaksojen pohjilla virtaavat joet ja ravinteikkaat järvet luhtineen ja ympäryssoineen ovat alueen arvokkainta luontoa. Alue on yksi Suomen kansallismaisemista.
Brett Climo

Brett Climo (s. 26. syyskuuta 1964 Sydney, Australia) on australialainen näyttelijä. Hän on esiintynyt pääasiassa australialaisissa televisiosarjoissa 1980-luvulta lähtien. Niistä on Suomessa esitetty muun muassa "Lentävät lääkärit", "Lumisen virran mies" ja "Kotiin takaisin".
Stenbäck

Stenbäck on ruotsinkielinen sukunimi. Se on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Secondo Campini

Secondo Campini (28. elokuuta 1904 Bologna – 7. helmikuuta 1980 Milano) oli italialainen 1930- ja 1940-luvun lentokonesuunnittelija. Hän oli suihkumoottorin kehittämisen pioneereja. 
Vuonna 1931 Campini kirjoitti Italian ilmailuministeriölle ehdotuksen tutkia suihkumoottoria. Vuonna 1932 hän teki demonstraation Venetsiassa, jossa suihkuvoimanlähde toimi veneessä. Hän sai tukea ministeriöstä ja alkoi italialaisen lentokonetehdas Capronin kanssa kehittää suihkulentokonetta, Campini Caproni CC.2, jonka ensilento tapahtui vuonna 1940.
"Thermojet", jonka Campini kehitti, poikkeaa merkittävästi nykyisestä suihkumoottorista. Se käytti mäntämoottoria puristamaan ilman polttokammioon riittävän korkeaan paineeseen, jossa polttoaine paloi. Moottori toimi aidon suihkumoottorin tavoin mutta ahtimen suunnittelun ongelmat oli tällä tavalla kierretty. Moottori tuotti suihkumoottorin - eli reaktiomoottorin kuten sitä tuolloin kutsuttiin - tapaan työntövoiman kiihdyttämällä ilmasuihkun.
Vuodesta 1948 Campini työskenteli Yhdysvalloissa, jossa hän osallistui useiden sotilaskoneiden suunnitteluun (ml. Northrop YB-49 lentävä siipi).