tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Friedrich Obleser

Friedrich Obleser (21. helmikuuta 1923 Pottenstein, Itävalta – 5. kesäkuuta 2004 Neuenkirchen, Itävalta) oli Saksan ilmavoimien komentaja 1978-1983. Toisessa maailmansodassa hän oli hävittäjälentäjänä Saksan ilmavoimissa. Hän saavutti ässäksi vaadittavan määrän pudotuksia ja sodan loppuun mennessä 120 ilmavoittoa.
Friedrich Obleser syntyi 21. helmikuuta 1923 Pottensteinissä Itävallassa lähellä Wieniä. Hänet sijoitettiin 1. lokakuuta 1940 Ausbildungregiment 61:een. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1. huhtikuuta 1942 ja siirrettiin Jagdgeschwader 52:n 8. lentueeseen. Tammikuussa 1943 hänet liitettiin Jagdgeschwader 2:n 8. lentueeseen koulutuksen täydentämiseksi ja hän lensi ensimmäisen taistelulentonsa 12. tammikuuta. Hän palasi 28. maaliskuuta 8./JG 52:een, missä hän haavoittui 28. toukokuuta jouduttuaan ilmatorjuntatuleen. Onnistuneen pakkolaskun jälkeen hän oli kaksi kuukautta poissa taistelutehtävistä.
Hän haavoittui pahoin 30. joulukuuta 1944 käyttäessään panzerfaustia Zagorzen alueella käydyissä taisteluissa. Hän ei palannut enää sotatoimiin. Toisen maailmansodan päättyessä hän oli tehnyt yli 500 taistelulentoa ja saavuttanut 120 ilmavoittoa.
Obleser liittyi 1. elokuuta 1956 uudelleen perustettuihin Saksan ilmavoimiin kapteenina. Hän oli lentokoulutuksessa Yhdysvalloissa Luken lentotukikohdassa 1. elokuuta 1957 - 28. helmikuuta 1958. Hänet sijoitettiin 1. maaliskuuta Waffenschule der Luftwaffe 10:n 3. laivueeseen lennonopettajaksi. Hänet ylennettiin 17. joulukuuta majuriksi. Hänet sijoitettiin 1. marraskuuta 1959 esikuntaupseeriksi Jagdgeschwader 72:een ja hän vastaanotti komentajan tehtävät 1. marraskuuta 1961. Hänet ylennettiin 29. marraskuuta everstiluutnantiksi.
Hänet siirrettiin 19. joulukuuta 1963 Jagdbombergeschwader 31:n komentajaksi ja ylennettiin everstiksi 23. heinäkuuta 1967. Hänet siirrettiin 1. joulukuuta 1966 Alankomaihin Naton Keski-Euroopan ilma-armeijan (AFCENT) esikunnan operatiiviselle osatolle esikuntaupseeriksi. Hänet ylennettiin 1. lokakuuta 1971 prikaatikenraaliksi ja kenraalimajuriksi 1. lokakuuta 1977. Hänet nimitettiin Saksan ilmavoimien komentajaksi 1. lokakuuta 1978 ja ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1. lokakuuta 1979. Hän jäi eläkkeelle 31. maaliskuuta 1983. Hän kuoli 5. kesäkuuta 2004 Neuenkirchen-Seelscheidissä.
Eberhard Eimler

Eberhard Eimler (30. marraskuuta 1930 Ulm, Weimarin tasavalta – 17. joulukuuta 2022) oli Saksan ilmavoimien komentaja 1983-1987 ja Naton Euroopassa olevien joukkojen apulaiskomentaja 1987-1990.
Eimler oli pioneerikapteenin poika ja hän liittyi toukokuussa 1956 Saksan ilmavoimiin. Hän oli sijoitettuna Bonniin Saksan puolustusministeriöön 1966-1970. Lokakuussa 1980 hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi ja samalla nimitettiin Naton Euroopassa olevien ilmavoimien apulaiskomentajaksi Yhdysvaltain kenraalin Charles A. Gabrielin alaisuuteen. Hänet ylennettiin neljän tähden kenraaliksi yhtenä 24 saksalaisesta toisen maailmansodan jälkeen.
Annika Hannola

Annika Emilia Hannola (s. 21. elokuuta 1997 Helsinki) on suomalainen aitajuoksija, joka edustaa Helsingin Kisa-Veikkoja. Hänen valmentajansa on Kari Mastokangas.
Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa Hannola sai hopeaa vuonna 2019 300 metrin aitajuoksussa ja vuonna 2020 4 × 300 metrin viestijuoksussa.
Korkkijälsi

Korkkijälsi on solukkoa, jota on monien putkilokasvien päällysketoissa. Se on yksi kaarnan kerros, joka sijaitsee korkkisolukon ja nilan välissä. Se on sivusuuntaista kasvusolukkoa, joka vastaa paksuuskasvusta korvaten juurten ja varren päällysketon. Sitä on puisissa ja monissa ruohovartisissa kaksisirkkaisissa, paljassiemenisissä ja joissakin yksisirkkaisissa (yksisirkkaisilla ei yleensä ole paksuuskasvua). Se on yksi kasvien kasvusolukoista – kehittymättömistä levyistä koostuvien kudosten osin erilaistumattomia soluja, joiden avulla kasvi kasvaa. Korkkijällen tehtävänä on tuottaa korkkisolukkoa eli kovaa suojaavaa ainesta. 
Korkkijällen synonyymi on fellogeeni, ja se määritellään meristemaattiseksi solukerrokseksi, joka vastaa korkkikuoren kehityksestä. Soluja, jotka kasvavat sisäänpäin, kutsutaan korkkitylpyksi (fellodermiksi), ja ulospäin kehittyviä soluja korkiksi (felleemiksi) (huomaa samankaltaisuus jännejällen kanssa). Kuorkkikuori koostuu siten kolmesta erilaisesta kerroksesta: 
Korkkijällen kasvu ja kehitys vaihtelee suuresti lajeittain ja riippuu paljon myös kasvin iästä ja kasvuolosuhteista. Tämä voidaan huomata myös erilaisista korkkipinnoista, jotka voivat olla sileitä, halkeilleita, mosaiikinkaltaisia, suomukkaita tai hilseileviä. 
Taloudellinen merkitys.
Kaupallinen korkki tehdään korkkitammen kuoresta. Sillä on monia käyttökohteita, kuten viinipullojen korkit, ilmoitustaulut, aluset, pannunaluset, joilla suojataan pöytiä kuumilta pannuilta, eristeet, kansien tilkintä, lattiat, moottoreiden tiivisteet, onkien kohot, onkivapojen ja tennismailojen kahvat jne. Sen vahvuuden, painon ja hinnan suhde on hyvä myös tuulitunneleiden aerodynaamisiin koekappaleisiin, tekokuiden kantoraketeiden hyötykuorman profilointiin, paluupintoihin ja puristusliitoksiin kiinteissä työntövoimakurssirakettimoottoreiden suuttimissa. 
Monia korkkikuoren tyyppejä käytetään lehtikatteena.
The Zombies (EP)

The Zombies on brittiläisen rockyhtyeen The Zombiesin EP-levy. Levy julkaistiin vuonna 1965.
Poigny-la-Forêt

Poigny-la-Forêt on kunta Ranskassa Yvelinesin departementissa Île-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 61 km Pariisista lounaaseen.
Kunnan nähtävyyksiä on Moulineaux’n luostarin rauniot. Siitä on jäljellä osittain kasvillisuuden peittämä luostarikirkko. Harvinaisen kohteesta tekee se, että Grandmontin sääntökunnan luostareita rakennettiin Ranskaan 155 kappaletta, mutta niistä 120 on tuhoutunut kokonaan. Kunnassa onkin ryhdytty toimiin luostarin pelastamiseksi.
Auffargis

Auffargis on kunta Ranskassa Yvelinesin departementissa Île-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 50 km Pariisista lounaaseen.
Franco Armani

Franco Armani (s. 16. lokakuuta 1986 Casilda, Santa Fe) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Argentiinan pääsarjassa pelaavaa River Platea. Armani on pelannut aiemmin Ferro Carril Oesten, Deportivo Merlon ja Atlético Nacionalin riveissä. Hän käyttää pelinumeroa 1.
Armani voitti Atlético Nacionalissa Kolumbian-mestaruuden 2011, 2013, 2014, 2015 ja 2017, Copa Libertadoresin 2016 sekä Recopa Sudamericanan 2017. River Platessa hän on voittanut Argentiinan-mestaruuden 2021, Argentiinan cupin 2019, Copa Libertadoresin 2018 ja Recopa Sudamericanan 2019. 
Armani pelasi ensimmäiset maaottelunsa Argentiinan maajoukkueessa vuoden 2018 MM-kilpailuissa, joissa hän pelasi ottelut Nigeriaa ja Ranskaa vastaan. Hän pelasi kaikki kuusi ottelua Argentiinan pronssijoukkueessa Copa Américassa 2019. Hän pelasi yhden alkulohko-ottelun Argentiinan voittaessa Copa Américan 2021. Hän kuului maailmanmestaruuden voittaneeseen Argentiinan joukkueeseen MM-kilpailuissa 2022, muttei saanut turnauksessa peliaikaa.
Cernay-la-Ville

Cernay-la-Ville on kunta Ranskassa Yvelinesin departementissa Île-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 48 km Pariisista lounaaseen.
Iota Aurigae

Iota Aurigae tai Hassaleh on tähti Ajomiehen tähdistössä. Sen magnitudi on 2,7, joten sen voi nähdä paljaalla silmällä. Se on Ajomiehen tähdistön neljänneksi kirkkain tähti. Se on noin 490 valovuotta Auringosta.
Horst Jungkurth

Horst Jungkurth (24. tammikuuta 1933 – 24. lokakuuta 2022) oli Saksan ilmavoimien komentaja 1987–1991. Hän oli sotilasarvoltaan kenraaliluutnantti. Hänen ylenemisensä vielä korkeampaan asemaan katsotaan katkenneen vuonna 1988 tapahtuneeseen Ramsteinin lentonäytösonnettomuuteen.
Tukholman ilmasto

Tukholman ilmasto on Köppenin luokituksen mukaan lämminkesäinen mannerilmasto ("Dfb"), Trewarthan luokituksessa "Dcbo". Vuoden keskilämpötila on 7,9 celsiusastetta. Lämpimin kuukausi on heinäkuu 18,7 celsiusasteen päiväkeskilämpötilallaan ja kylmin sekä tammi- että helmikuu −1,0 celsiusasteen päiväkeskilämpötilallaan. Vuotuinen sadanta on keskimäärin 546,4 millimetriä. Kuivinta on maaliskuussa, jolloin sataa keskimäärin 27,3 millimetriä ja sateisinta elokuussa jolloin sadanta on keskimäärin 66,2 millimetriä. Korkein koskaan mitattu lämpötila Tukholmassa on 35,4 celsiusastetta joka mitattiin 6. elokuuta 1975. Aurinko paistaa keskimääräisesti eniten heinäkuussa ja vähiten joulukuussa. Veden lämpötila on korkeimmillaan kesäkuussa ja alimmillaan tammikuussa. UV-indeksi on keskikesällä Tukholmassa 5 ja talvikuukausina 0.
Lumi sataa Tukholmaan keskimäärin 11. marraskuuta ja sulaa keskimäärin 4. huhtikuuta. Tukholman kaikkien aikojen lumiennätys 39 senttimetriä mitattiin 10. marraskuuta 2016.
Intianriisihaikara

Intianriisihaikara ("Ardeola grayii") on rääkkähaikaroiden sukuun kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Iranissa, Pakistanissa, Intiassa, Myanmarissa, Bangladeshissa ja Sri Lankassa. Intianriisihaikaran kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran William Henry Sykes vuonna 1832.
Dampierre-en-Yvelines

"Dampierre-en-Yvelines" on kunta Ranskassa Yvelinesin departementissa Île-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 47 km Pariisista lounaaseen.
Kunnan nähtävyyksiä on 1600-luvulta peräisin oleva barokkilinna Château de Dampierre. Linnan on suunnitellut arkkitehti Jules Hardouin-Mansart ja puutarhan Ludvig XIV:n maisema-arkkitehti André Le Nôtre. Puisto avattiin yleisölle keväällä 2019. Linnassa on kuvattu useita elokuvia, kuten Sofia Coppolan ohjaama Marie Antoinette.
Vannekilli

Vannekilli ("Fundulus cingulatus") on amerikankillien (Fundulidae) heimoon kuuluva kalalaji. Vannekilliä tavataan kotoperäisenä Yhdysvalloissa. Se viihtyy tropiikin 20–25 asteen lämpöisissä vesissä. Vannekilli elää makeassa vedessä. Se voi kasvaa jopa 7,8 senttimetrin mittaiseksi.
Hans-Jörg Kuebart

Hans-Jörg Kuebart (2. syyskuuta 1934 Allenstein – 14. helmikuuta 2018 Bad Honnef) oli Saksan ilmavoimien komentaja 1991–1994.
Hans-Jörg Kuebart syntyi Allensteinissä Itä-Preussissa (nyk. Olsztyn, Puola). Hänen perheensä karkotettiin kodistaan toisen maailmansodan päätyttyä. Hän liittyi Saksan rajavartiojoukkoihin vuonna 1955 ja seuraavana vuonna Saksan asevoimiin, missä hänestä koulutettiin panssarivaunun johtaja. Vuonna 1957 hän vaihtoi ilmavoimiin, missä hänestä koulutettiin Landsberg am Lechissä ja Fürstenfeldbruckissä T-6 Texan-, F-84 Thunderjet- ja Lockheed T-33 -lentäjä. Myös hänen veljensä Bernd palveli ilmavoimissa mutta sai surmansa 16. kesäkuuta 1962 lento-onnettomuudessa.
Vuodet 1958–1964 Kuebart oli lentäjänä ja laivueen komentajana Jagdbombergeschwader 33:ssa Büchelin lentotukikohdassa. Hänet ylennettiin kapteeniksi ja siirrettiin yleisesikuntakoulutukseen Führungsakademie der Bundeswehriin 1964–1966. Hän oli Jagdbombergeschwader 34 "Allgäun" komentajana 1968–1972, ja sinä aikana hänet ylennettiin everstiksi. Hän oli Kölnissä Luftflottenkommandossa osastopäällikkönä 1972–1974, ja hänet nimitettiin 1977 Saksan sotilasattaseaksi Madridiin ja vuonna 1979 prikaatikenraaliksi ylennettynä Lontooseen.
Kun Kuebart oli palannut Saksaan, hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja 4. Luftwaffendivisionin komentajaksi Aurichiin ja edelleen kenraaliluutnantiksi Luftwaffenführungskommandon komentajaksi Köln-Wahnin lentotukikohtaan. Hän oli 1989–1991 apulaiskomentajana ja esikuntapäällikkönä Naton Keski-Euroopan ilmavoimien esikunnassa.
Kuebart nimitettiin 1. huhtikuuta 1991 Saksan ilmavoimien komentajaksi, ja hän oli tehtävässä eläkkeelle jäämiseensä saakka. Hän jäi eläkkeelle 30. syyskuuta 1994. Hän oli eläkkeelle jäätyään Saksan ilmavoimien veteraanijärjestön Gemeinschaft der Jagdfliegerin puheenjohtajana 29. syyskuuta 2000 – 6. lokakuuta 2006.
Kuebart oli naimisissa, ja hänellä on kolme poikaa.
Sopeutumattomat (kirja)

Sopeutumattomat - Psykopatian historia Suomessa on tieteenhistorioitsija Katariina Parhin kirjoittama suomalainen tietokirja, jossa kuvataan tulkintoja psykopatiadiagnoosin saaneista potilaista viidessä suomalaisessa psykiatrisessa sairaalassa.
Kirja pohjautuu osittain hänen artikkeliväitöskirjaansa "Born to Be Deviant - Histories of the Diagnosis of Psychopathy in Finland", jossa tarkastellaan psykopatiadiagnoosin vaiheita suomalaisessa psykiatriassa 1800-luvun loppupuolelta 1960-luvun loppuun.
Sopeutumattomat (täsmennyssivu)

Sopeutumattomat voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Lännensarja

Lännensarja oli suomalainen kioskikirjallisuuteen lukeutuva lännenlukemisto, jota julkaistiin vuosina 1954–1991. Lännensarja oli ainakin julkaisumäärässä mitattuna suosituin kioskilänkkäri. Lehteä ilmestyi kaikkiaan 450 numeroa. Vuonna 1954 Lännensarjaa ilmestyi kuusi numeroa, ja siitä eteenpäin lehti ilmestyi kerran kuukaudessa.
Lännensarjan tarinoista vastasivat monet kirjailijat, ja tarinoiden taso vaihteli. Lehdessä julkaistiin englantilaisessa Western Libraryssa ilmestyneiden amerikkalaisten pulp-länkkärien käännöksiä. Mukana oli esim. sellaisia kirjailijoita kuin Max Brand (salanimellä "George Owen Baxter"), Stone Cody, Clarence E. Mulford ja Norman A. Fox. Joukkoon mahtui myös monia brittikirjailijoita, kuten James Marshal ja John Hunter. 1960-luvun alusta lähtien Lännensarjassa alkoi ilmestyä yhä enemmän australialaisten kirjoittajien tekstejä. Heistä tuotteliaimpia olivat Desmond Robert Dunn (salanimillä "Shad Denver", "Gunn Halliday", "Matt Cregan", "Walt Renwick", "Brett Iverson" ja "Adam Brady") ja Paul Wheelahan (salanimillä "Emerson Dodge", "Ben Jefferson" ja "Brett McKinley").
Geba (kylä)

Geba on kylä Bafatán alueen Gãmamudon osa-alueella Guinea-Bissaussa. Se sijaitsee Gebajoen varrella 12 kilometriä Bafatásta länteen. Kylässä on 425 asukasta (vuonna 2009).
Geba lienee perustettu 1500-luvulla. Ennen vuotta 1641, jolloin monet lançadot siirtyivät Farimiin, se oli Cacheun jälkeen nykyisen Guinea-Bissaun suurin portugalilaisasutus. Geban kristityt kreolit muodostivat oman ryhmänsä, joka on säilynyt näihin päiviin saakka.
Geba oli 1600-luvulta 1800-luvun alkuun saakka tärkeä kauppapaikka. Se taantui orjakaupan lakkauttamisen seurauksena. Portugalin Guinean perustamisen jälkeen Geban varuskunta toimi sisämaan valloituksen tutkikohtana. Vuonna 1906 siitä tuli Portugalin residentin päämaja. Vuotta myöhemmin residentti siirtyi Bafatáan. Geba menetti merkityksensä ja alkoi vähitellen rappeutua. Sen kristityt kreolit ovat muuttaneet etupäässä Bafatáan tai Bissauhun. Heitä lienee nykyään kolmesta neljään tuhatta.
Nykyään Geba on pieni kylä, jonka yhteydet ulkomaailmaan ovat huonot varsinkin sadeaikaan. Sen pohjoispuolella sijaitsee mandinkojen asuttama Aldeian kylä. Mandinkat asuttavat myös Geban pohjoisosaa, jossa sijaitsee moskeija ja pari kauppaa. Etelässä asuu yhä kreoleja, mutta suuri osa kylästä on kokonaan autioitunut. Korkeimmalla paikalla sijaitsee 1930-luvulla rakennettu kivikirkko, joka toimii kreoliryhmän identiteetin symbolina.
Mekongin tutkimusmatka 1866–1868

Mekongin tutkimusmatka 1866–1868 oli Mekongjoelle suunnattu ranskalainen tutkimusmatka, jonka suorittivat kuusi upseeria Mekongin tutkimuskomissiosta. Tutkimusmatkan tavoite oli todistaa, että Mekongia pitkin on mahdollista purjehtia Kiinaan. Merireitti Kiinaan olisi todistanut Ranskan Etelä-Vietnamissa sijainneiden siirtokuntien merkityksen maalle, joka oli kokenut Aasiassa useita tappioita kilpailevalle siirtomaavalta Britannialle. Retki olisi onnistuessaan avannut Ranskalle pääsytien Kiinan rikkauksien luokse.
Tutkimusretkeä johti aluksi Ernest Doudard de Lagrée, jonka varamiehenä ja maanmittarina toimi Francis Garnier. Heidän lisäkseen mukana oli kaksikymmentä apulaista. Matkalaiset joutuivat pian vaihtamaan tykkiveneensä kanootteihin Mekongin osoittautuessa voimakkaaksi vastukseksi. Kaikki tutkimuskomitean ranskalaiset jäsenet sairastuivat malariaan, jonka lisäksi heitä vaivasi elintarvikevarastojen hupeneminen. Ennen Kiinaan pääsyä he joutuivat kulkemaan shanikansan hallitsemien pikkuvaltioiden lävitse ja maksamaan niistä jokaiselle läpikulusta.
Saapuessaan Kiinaan retkikunta oli jo vakuuttunut siitä, että Mekong ei ollut turvallinen eikä käyttökelpoinen merireitti. Yunnanissa matkaa johtanut Lagrée kuoli, jonka jälkeen Garnier otti hänen paikkansa johtajana. Garnier halusi palata Mekongjoelle, mutta toive ei toteutunut kun Dalin sulttaani Du Wenxiu määräsi heille poistumiskäskyn. Retkikuntalaiset matkasivat syvemmälle Kiinaan kunnes saapuivat nykyiseen Wuhaniin. Sieltä matka jatkui poispäin Kiinasta kunnes he pääsivät takaisin matkan alkupisteeseen Saigoniin 28. kesäkuuta 1868.
Mekongin tutkimusmatka vaikutti Ranskan siirtomaapolitiikkaan suuntaamalla ranskalaisten huomion Mekongista punaiselle joelle. De Lagréen ja Garnierin matka myös muodosti perustan alueen myöhemmille tutkimusmatkoille vaikka Mekongin alkulähdettä ei löytynyt eikä joki osoittautunut mahdolliseksi laivareitiksi Kiinaan. Tutkimusmatkan aikana kartoitettiin tuhansia kilometrejä ennen tuntematonta seutua.
Eloaitta

Eloaitta on pohjoissavolaisen Kaavin kunnan kirkonkylän keskustassa toimiva kotiseutumuseo. Museon tiloina toimii vuosina 1845–1848 rovasti J. A. Ottelinin johdolla rakennettu entinen viljamakasiini. Kaavin Pitäjäseura vuokrasi makasiinin vuonna 1979 ja rakennukseen perustettiin kotiseutumuseo.
Kotiseutumuseon edustalla sijaitsee Kivenraivaajien muistomerkki (1983). Kaavin ensimmäiset kirkot ovat aikoinaan sijainneet aivan Eloaitan läheisyydessä, mistä kertoo Eloaitan taakse sijoitettu muistomerkki. Sen läheisyydessä on Kaavin sankarihautausmaa.
Joan Jordán

Joan Jordán Moreno (s. 6. heinäkuuta 1994 Regencós, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Sevillaa ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Jordán liittyi barcelonalaisseura Espanyolin junioriakatemiaan vuonna 2011. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa seuran reservijoukkueessa kaudella 2012–2013, joka pelasi maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä.
21. elokuuta 2014 Jordán teki viisivuotisen sopimuksen seuran kanssa ja hänet nostettiin samalla edustusjoukkueen kokoonpanoon. Yhdeksän päivää myöhemmin hän pelasi ensimmäisen ottelunsa edustusjoukkueessa kotikentällä Sevillaa vastaan.
Jordán teki ensimmäisen maalinsa 10. tammikuuta 2016 ottelussa Eibaria vastaan. 26. heinäkuuta 2016 hän siirtyi kauden kestävällä lainasopimuksella Real Valladolidiin, joka pelasi yhtä sarjaporrasta alempana Segunda Divisiónissa.
13. heinäkuuta 2017 hän teki kolmivuotisen sopimuksen Eibarin kanssa ja hänestä maksettiin 1 miljoonan euron siirtokorvaus. Ensimmäisellä kaudellaan hän onnistui maalinteossa yhteensä kuusi kertaa ja antoi neljä maaliin johtanutta syöttöä.
27. kesäkuuta 2019 Jordán allekirjoitti nelivuotisen sopimuksen Sevillan kanssa ja hänestä maksettiin 14 miljoonan euron siirtokorvaus.
Topiramaatti

Topiramaatti (kauppanimellä Topimax) on kouristuksia ehkäisevä lääkeaine, jonka McNeil Consumer Healthcare:n tutkijat Bruce E. Maryanoff ja Joseph F. Gardocki kehittivät vuonna 1979. Topiramaattia käytetään epilepsian paikallisalkuisten ja yleistyvien tajuttomuuskouristuskohtausten hoitoon, migreenien ehkäisyyn ja alkoholivieroitukseen. Lisäksi se voi vähentää epävakaata persoonallisuushäiriötä sairastavan henkilön aggressiivisuutta ja sitä käytetään jonkin verran myös kaksisuuntainen mielialahäiriön mania-jaksojen hoitoon. Mylan Pharmaceuticals toi lääkkeen myyntiin Yhdysvalloissa vuonna 1996. Topiramaatin käyttö migreenin ehkäisijänä raskaana ollessa tai imettävänä ei ole suositeltavaa. Suomessa lääkettä myy muun muassa Janssen-Cilag. Suomessa topiramaattia myydään valmistenimillä Topimax, Topiramat Orion ja Topiramat ratiopharm sekä yhdistelmävalmisteena fentermiinin kanssa valmistenimellä Qsiva.
Lääketieteellinen käyttö.
Lääke kehitettiin alun perin epilepsian kouristuskuksen ehkäisyyn, mutta Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto FDA:n mukaan Yhdysvalloissa sitä määrätään eniten migreenin ehkäisyyn. Tutkimuksen mukaan topiramaatti vähentää migreenikohtauksen toistuvuutta. Hoidollisesti hyödyllinen vaikutus alkoholivieroituksessa on tuntematon, mutta tutkijat olevattavat sen johtuvan topiramaatin hermovälitystä ehkäisevästä toiminnasta. Näyttöä tästä on vähän. Myöskään kaksisuuntaisen miealahäiriön hoidon tehokkuudesta ei ole paljoa tietoa.
Haittavaikutukset.
Yleisimpiä haittavaikutuksia ovat painon lasku, uneliaisuus, huimaus, pahoivointi, tarkkaavaisuuden heikentyminen ja masennus. Harvoissa tapauksissa topiramaatti voi myös aiheuttaa sekundaarista ahdaskulmaglaukoomaa.
Verta ja luita (lyhytelokuva)

Verta ja luita on suomalainen Pietari Koskisen ohjaama vuonna 1993 valmistunut lyhytanimaatioelokuva. Ohjaaja Pietari Koskinen kuvailee elokuvaa: "Tämä animaatio kertoo siitä, että jos osaat lentää, niin sinut ammutaan alas haulikolla". 
Elokuvan ovat käsikirjoittaneet ja ohjanneet Pietari Koskinen ja Tarja Väätänen. Animoinnin elokuvaan on tehnyt Tarja Väätänen. Elokuvan käsikirjoitus oli alkujaan kuuden ruudun mittainen sarjakuva, joka syntyi Priit Pärnin animaatiokurssilla vuonna 1991. Pärnin ehdotuksesta tehdä sarjakuvasta animaatio Väätänen alkoi työstämään elokuvaa.
Elokuva ensiesitettiin Q-teatterissa maaliskuussa 1994. Televisiossa se on esitetty kahdesti: 9. lokakuuta 1994 Yle TV1:n ohjelmassa "Animoituja tunteita" ja 19. tammikuuta 1996 Yle TV1:n "Uusi Kino" -ohjelmassa. Vuonna 1994 elokuva palkittin 50 000 markan elokuvan laatutuella.
Juoni.
Mies uhkaa hypätä kerrostalon katolta alas. Paikalle saapuva ambulanssi odottaa talon vierellä. Mies hyppää, jolloin hänellä kasvaa siivet, ja hän lentää katolta taivaalle. Alhaalla kadulla katsova yleisö ampuu miehen alas, ja hän tippuu. Sairaankuljettajat vievät hänet paareilla.
Suonenjoen kotiseutumuseo

Suonenjoen kotiseutumuseo on Suonenjoen kaupungissa, Vanhan hautausmaan vieressä sijaitseva kotiseutumuseo. 
Museon rakennuksena toimii pitäjän entinen, vuonna 1891 rakennettu viljamakasiini. Kun viljamakasiineja ei enää tarvittu alkuperäiseen takoitukseensa, toinen silloisista makasiineista muutettiin 1950-luvulla museoksi. Museotoimikunta keräsi laajan kokoelman esineistöä maaseudulta vuoden 1953 maatalousnäyttelyä varten. Kunta sai nämä esineet 1980-luvulla Suonenjoen Maamiesseuralta museoesineistöksi.
Louis L’Amour

Louis Dearborn L’Amour, oik. Louis Dearborn LaMoore (22. maaliskuuta 1908 Jamestown, Pohjois-Dakota, Yhdysvallat – 10. kesäkuuta 1988 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnetaan etupäässä lännenromaaneistaan, joita hän itse kutsui "rajaseudun tarinoiksi" (engl. "frontier stories"). L'Amour oli alun perin metsätyömies ja ammattinyrkkeilijä.
Tuotanto.
L’Amour kirjoitti myös historiallista kaunokirjallisuutta ("The Walking Drum"), tieteiskirjallisuutta ("The Haunted Mesa") ja tietokirjallisuutta ("Frontier") sekä runoja ja novellikokoelmia. Monien tarinoiden pohjalta on tehty elokuvia. L’Amour julkaisi kaikkiaan yli sata teosta, joista 89 romaaneja. Teoksia on käännetty useille eri kielille, ja niistä on julkaistu yhä uusia painoksia.
L’Amourin on sanottu olevan "yksi maailman suosituimmista kirjailijoista".
L’Amourin myydyin teos on "Hondo" (1953), joka on valittu moneen kertaan yhdeksi parhaista lännenromaaneista.
Suomessa on ilmestynyt kolme Louis L’Amourin nimeä kantavaa kioskilänkkärisarjaa. Otava julkaisi L’Amourin suosituimpia tarinoita sarjoissa Maailman luetuin lännensarja (11 pokkaria) ja Original Western Stories (18 pokkaria). Tämän jälkeen ilmestyi vielä yksi L’Amourin nimeä kantava sarja Wintherin julkaisemana (12 pokkaria).
Kaikkiaan L’Amourin teoksia on suomennettu yli 70, joista osa eri nimillä. L’Amourin tarinoista ja kirjoista on tehty yli 60 elokuvaa, joista tunnetuin on John Waynen tähdittämä "Hondo, yksinäinen vaeltaja" (1953).
Lukemistolehti

Lukemistolehti on huokea, sarjoina ilmestyvä julkaisu, jota levitetään pääasiallisesti kioskien tai muiden lehtipisteiden kautta.
Suomalaisten kaunokirjallisten lukemistojen historia ulottuu 1800-luvulle, jolloin monet sanomalehdet julkaisivat kertomuksia ja runoja. Yksi ensimmäisiä kaunokirjallistakin tekstiä sisältänyt aikakauslehti oli "Kirjallinen Kuukausilehti", joka alkoi ilmestyä vuonna 1865. Samaan aikaan sanomalehdissä ilmestyi paljon myös kaunokirjallista materiaalia. Vuosisadan loppupuolella uutiset alkoivat saada sanomalehdistä yhä suuremman osan ja kaunokirjallisuus siirtyi omiin lehtiinsä. 1900-luvun alussa monet suomenkieliset kirjankustantamot perustivat lukemistolehtiä.
Toista maailmansotaa edeltävää aikaa on pidetty suomalaisten lukemistolehtien kulta-aikana. 1930-luvun aikana syntyivät ensimmäiset varsinaiset jännärilehdet, kuten "Seikkailujen maailma". 1950–1990-luvuilla Suomessa ilmestyi lukuisia lännenlukemistoja, kuten "Colt", "Lännensarja" ja "Colorado". "Nyyrikki" ja "Perjantai" ovat vanhimpia Suomessa ilmestyneitä lukemistolehtiä. Pitkäikäisin on "Nyyrikki", joka alkoi ilmestyä jo vuonna 1905. 1980-luvulla lukemistolehdet alkoivat hiljalleen kuolla kokonaan pois.
Egils Levits

Egils Levits (s. 30. kesäkuuta 1955 Riika, Latvian SNT) on entinen Latvian presidentti. Hänet valittiin presidentiksi toukokuussa 2019. Aiemmin hän on ollut Unionin tuomioistuimen tuomari. Hän sai presidentinvaalisssa 61 ääntä satapaikkaisen parlamentin äänistä. Hän aloitti nelivuotisen toimikautensa 8. heinäkuuta 2019, ja kausi päättyi 8. heinäkuuta 2023.
Levits opiskeli Hampurin yliopistossa Länsi-Saksassa, jonne hänen perheensä muutti 1972. Hän on toiminut kansallisten ja kansainvälisten oikeusistuinten tehtävissä. Hän on ollut Latvian suurlähettiläänä ja ETYJin sovittelijana. Lyhyen aikaa hän oli virkaatekevä ulkoministeri.
Kristiina Halonen

Kristiina Halonen (s. 10. lokakuuta 1997 Lappeenranta) on suomalainen 400 metrin aitajuoksija, joka edustaa Lappeenrannan Urheilu-Miehiä. Hän kilpailee myös 400 metrin juoksussa. Hänen valmentajansa on Petri Ruotsalainen. Halosen äiti on venäläissyntyinen.
Halonen voitti Kalevan kisoissa 2022 kultaa 400 metrin aitajuoksussa. Hän on saanut samalta matkalta hopeaa 2024 ja pronssia vuonna 2023. Hän saavutti vuoden 2018 sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa pronssia 400 metrin juoksussa. Vuoden 2019 sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa hän voitti 300 metrin aitajuoksun uudella Suomen ennätysajalla 40,99 ja sijoittui toiseksi 400 metrin juoksussa. Lisäksi Halonen on saavuttanut 13 mitalia nuorten SM-kilpailuista.
Vuoden 2022 maailmanmestaruuskilpailuissa hän juoksi 400 metrin aitajuoksussa uudeksi ennätyksekseen 56,68 ja sijoittui alkuerässään viidenneksi, mikä ei riittänyt jatkopaikkaan. Saman vuoden Münchenin EM-kilpailuissa hän karsiutui 400 metrin aitajuoksun välierissä. Rooman EM-kilpailuissa 2024 hän sijoittui välierässään kolmanneksi ennätyksellään 55,62, mikä ei riittänyt loppukilpailuun.
The Science of Sound

The Science of Sound on vuonna 2014 ilmestynyt Rossingin, Mooren ja Wheelerin laaja teos äänten ja instrumenttien akustiikasta. Rossingin alkuperäisteos ilmestyi vuonna 2002.
Pitch Determination Of Speech Signals – Algorithms and Devices

Pitch Determination Of Speech Signals – Algorithms and Devices on vuonna 1983 ilmestynyt Wolfgang Hessin laaja teos ihmisäänen perustaajuuden teknisistä ilmaisumenetelmistä digitaalisen signaalinkäsittelyn keinoin.
Yitkin Seow

Yitkin Seow (s. 1955) on singaporelainen pianisti.
Seow sai 12-vuotiaana kutsun Lontooseen opiskelemaan Jehudi Menuhinin johdolla. Myöhemmin häntä opettivat Nadia Boulanger ja Vlado Perlemuter. Kesäkuussa 1974 hän voitti BBC:n pianokilpailun, vaikka oli sen nuorin kilpailija. Palkinnon ansiosta Seow kutsuttiin ensimmäiseen esiintymiseen Royal Festival Hallissa Philharmonia-orkesterin kanssa. Sittemmin Seow on esiintynyt muun muassa Hongkongin taidefestivaalilla, Beethovenfestillä ja Menuhinin kumppanina Yhdysvalloissa Grand Teton -festivaalilla. Promsissa Seow tulkitsi Michael Tippettin pianokonserton Royal Philharmonic Orchestran kanssa. 
Vuonna 1977 Seow sai pronssimitalin Tel Avivissa Rubinstein-pianokilpailussa.
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – miesten 61 kg

Miesten painonnoston 61 kg Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 25. heinäkuuta 2021 Tokyo International Forumissa. Kilpailuun osallistuu 14 urheilijaa.
Karsinnat.
Olympialaisiin pääsee 14 urheilijaa. Kahdeksan urheilijaa valitaan IWF:n maailmanlaajuisen rankingin perusteella. Viisi urheilijaa valitaan maanosien (Aasia, Afrikka, Amerikka, Eurooppa, Osenia) sisäisten rankingien perusteella siten, että maanosasta pääsee yksi urheilija olympialaisiin. Rankingit tarkastetaan 30. huhtikuuta 2021. Viimeinen paikka on varattu joko isäntämaa Japanille tai se täytetään erillisellä kutsulla. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Samoin yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan neljä urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin maailmanlaajuisten rankingin perusteella. Maanosien paikoista saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin.
Röda kon

Röda kon on pieni saari lounaisessa Espoossa Rövarenin ja Kaparenin ulkoilusaarten eteläpuolella. Sen pinta-ala on noin 30 aaria. Entinen linnakesaari Kytö sijaitsee puolisentoista kilometriä Röda konista itäkaakkoon. Virallisessa kaupunginosajaossa Röda kon kuuluu Suvisaaristoon. Se on osa Espoon eteläsaaristoa, joka puolestaan kuuluu ulkosaaristoon. Röda konin omistaa Espoon kaupunki.
Vlado Perlemuter

Vlado Perlemuter (26. toukokuuta 1904 Liettua – 4. syyskuuta 2002 Pariisi) oli ranskalainen pianisti.
Perlemuter syntyi puolanjuutalaisille vanhemmille ja asui Liettuassa, kunnes 3-vuotiaana asettui perheineen Pariisiin. Hän menetti lapsena näön oikeasta silmästään, mutta aloitti pianotunnit 8-vuotiaana. Perlemuter opiskeli 1920-luvulla Moritz Moszkowskin ja Alfred Cortot'n johdolla. Hän sai Maurice Ravelin teosten tulkitsijana säveltäjän itsensä arvostuksen osakseen. Yhteys Ravelin musiikkiin myös vaikutti merkittävästi hänen kansainväliseen maineeseensa. Perlemuter oli yksi ensimmäisistä Ravelin koko tuotannon esittäneistä pianisteista; tämän hän teki kahdessa resitaalissa vuonna 1929. Perlemuter aloitti opettamisen kärsittyään viiden vuoden ajan keuhkotuberkuloosista Leysinin sanatoriossa. Hän toimi vuosina 1951–1976 opettajana Pariisin konservatoriossa opetettuaan jo tätä ennen Lausannen konservatoriossa. Opetustyötä hän teki myös muun muassa Bloomingtonissa (1961), Englannissa, Japanissa, Kanadan Québecissä ja Australiassa. Perlemuter toimi myös tuomariston jäsenenä useissa johtavissa kansainvälisissä pianokilpailuissa. Hän aloitti levyttämisen vasta 1900-luvun loppuvaiheissa. Levytykset tehtiin ensisijaisesti Nimbus-levymerkille, mutta tekniikka ei enää ollut täysin virheetöntä pianistin korkean iän ja sokeuden johdosta.
Perlemuter piti viimeisen resitaalinsa Genevessä, jossa oli myös aloittanut kansainvälisen uransa vuonna 1920. Esitys oli kokonaisuudessaan omistettu Ravelille. Perlemuter jatkoi opettamista vielä vuoteen 2001 saakka.
Halkolampi (Espoo)

Halkolampi on Uudellamaalla Espoossa Takkulan lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Halkolampi on 550 metriä pitkä, 150 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 4,3 hehtaaria. Se on muodostunut kallioisessa metsämaastossa kallioharjanteiden väliseen etelä-pohjoissuuntaiseen painaumaan. Kallioiset mäet kohoavat 30 metriä vedenpinnan yläpuolelle ja mäkien rinteet putoavat paikoitellen jyrkkinä veteen. Lammessa ei ole kartan mukaan saaria. Järven rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä. Sekä lammen etelä- että pohjoispäässä on pieniä rakennuksia. Sen pohjoisosa sijaitsee Lakiston kaupunginosassa; eteläiset ja itäiset osat sijaitsevat Lahnuksen kaupunginosassa.
Virkistysarvoja.
Järven yhteyteen on rakennettu nuotiopaikat Luukin ulkoilualueen retkeilijöiden käyttöön. Lammen kautta kulkee länsirantaa seuraten retkeilypolku, johon pääsee seututieltä 120 eli Vihdintieltä. Lähimpiä polun reitillä olevia järvikohteita ovat Velskolan Pitkäjärvi, joka sijaitsee Halkolammen lounaispuolella, sekä Väärälampi ja Mustalampi, jotka sijaitsevat sen pohjoispuolella. Järveen on istutettu kirjolohta ja muuta jalokalaa, jota voi kalastaa erillisellä kalastusluvalla.
Virkistysarvoja.
Luukin ulkoilualueella on viitoitettu Luukin kartanolta alkava ”Seitsemän lammen kierros”, johon kuuluvat Halkolammen lisäksi Kaitalampi, Hepolampi, Käärlampi, Hauklampi, Mustalampi ja Väärälampi.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Vantaanjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 21) Lepsämänjoen valuma-alueella (21.04), jonka Lepsämänjoen alaosan alueeseen (21.041) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 68,2 metriä mpy. (N2000, ennen se oli 67,6 m (N60)). Järvellä ei ole kartassa laskuojaa.
Hr. Ms. Dolfijn (S808, 1990)

Hr. Ms. Dolfijn (runkonumero S808) on Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Walrus-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin 16. elokuuta 1985 Rotterdamsche Droogdok Maatschappijilta Rotterdamista, missä köli laskettiin 12. kesäkuuta 1986. Alus laskettiin vesille 25. huhtikuuta 1990. Alus teki koeajomatkan Yhdysvaltoihin ja se otettiin palvelukseen 29. tammikuuta 1993.
Palvelus.
Alus oli palveluksessa ainakin vuonna 2005.
Clinical Measurement of Speech and Voice

Clinical Measurement of Speech and Voice on vuonna 1987 ilmestynyt puhetieteiden professori Ronald Bakenin teos ihmisäänen lääketieteellisestä analysoimisesta digitaalisen signaalinkäsittelyn keinoin.
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – miesten 67 kg

Miesten painonnoston 67 kg Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 25. heinäkuuta 2021 Tokyo International Forumissa. Kilpailuun osallistuu 14 urheilijaa.
Karsinnat.
Olympialaisiin pääsee 14 urheilijaa. Kahdeksan urheilijaa valitaan IWF:n maailmanlaajuisen rankingin perusteella. Viisi urheilijaa valitaan maanosien (Aasia, Afrikka, Amerikka, Eurooppa, Osenia) sisäisten rankingien perusteella siten, että maanosasta pääsee yksi urheilija olympialaisiin. Rankingit tarkastetaan 30. huhtikuuta 2021. Viimeinen paikka on varattu joko isäntämaa Japanille tai se täytetään erillisellä kutsulla. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Samoin yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan neljä urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin maailmanlaajuisten rankingin perusteella. Maanosien paikoista saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin.
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – miesten 73 kg

Miesten painonnoston 73 kg Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 28. heinäkuuta 2021 Tokyo International Forumissa. Kilpailuun osallistuu 14 urheilijaa.
Karsinnat.
Olympialaisiin pääsee 14 urheilijaa. Kahdeksan urheilijaa valitaan IWF:n maailmanlaajuisen rankingin perusteella. Viisi urheilijaa valitaan maanosien (Aasia, Afrikka, Amerikka, Eurooppa, Osenia) sisäisten rankingien perusteella siten, että maanosasta pääsee yksi urheilija olympialaisiin. Rankingit tarkastetaan 30. huhtikuuta 2021. Viimeinen paikka on varattu joko isäntämaa Japanille tai se täytetään erillisellä kutsulla. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Samoin yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan neljä urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin maailmanlaajuisten rankingin perusteella. Maanosien paikoista saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin.
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – miesten 81 kg

Miesten painonnoston 81 kg Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 31. heinäkuuta 2021 Tokyo International Forumissa. Kilpailuun osallistuu 14 urheilijaa.
Karsinnat.
Olympialaisiin pääsee 14 urheilijaa. Kahdeksan urheilijaa valitaan IWF:n maailmanlaajuisen rankingin perusteella. Viisi urheilijaa valitaan maanosien (Aasia, Afrikka, Amerikka, Eurooppa, Osenia) sisäisten rankingien perusteella siten, että maanosasta pääsee yksi urheilija olympialaisiin. Rankingit tarkastetaan 30. huhtikuuta 2021. Viimeinen paikka on varattu joko isäntämaa Japanille tai se täytetään erillisellä kutsulla. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Samoin yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan neljä urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin maailmanlaajuisten rankingin perusteella. Maanosien paikoista saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin.
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – miesten 96 kg

Miesten painonnoston 96 kg Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 31. heinäkuuta 2021 Tokyo International Forumissa. Kilpailuun osallistuu 15 urheilijaa.
Karsinnat.
Olympialaisiin pääsee 14 urheilijaa. Kahdeksan urheilijaa valitaan IWF:n maailmanlaajuisen rankingin perusteella. Viisi urheilijaa valitaan maanosien (Aasia, Afrikka, Amerikka, Eurooppa, Osenia) sisäisten rankingien perusteella siten, että maanosasta pääsee yksi urheilija olympialaisiin. Rankingit tarkastetaan 30. huhtikuuta 2021. Viimeinen paikka on varattu joko isäntämaa Japanille tai se täytetään erillisellä kutsulla. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Samoin yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan neljä urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin maailmanlaajuisten rankingin perusteella. Maanosien paikoista saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin.
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – miesten 109 kg

Miesten painonnoston 109 kg Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 3. elokuuta 2021 Tokyo International Forumissa. Kilpailuun osallistuu 14 urheilijaa.
Karsinnat.
Olympialaisiin pääsee 14 urheilijaa. Kahdeksan urheilijaa valitaan IWF:n maailmanlaajuisen rankingin perusteella. Viisi urheilijaa valitaan maanosien (Aasia, Afrikka, Amerikka, Eurooppa, Osenia) sisäisten rankingien perusteella siten, että maanosasta pääsee yksi urheilija olympialaisiin. Rankingit tarkastetaan 30. huhtikuuta 2021. Viimeinen paikka on varattu joko isäntämaa Japanille tai se täytetään erillisellä kutsulla. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Samoin yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan neljä urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin maailmanlaajuisten rankingin perusteella. Maanosien paikoista saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin.
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – miesten yli 109 kg

Miesten painonnoston yli 109 kg Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 4. elokuuta 2021 Tokyo International Forumissa. Kilpailuun osallistuu 14 urheilijaa.
Karsinnat.
Olympialaisiin pääsee 14 urheilijaa. Kahdeksan urheilijaa valitaan IWF:n maailmanlaajuisen rankingin perusteella. Viisi urheilijaa valitaan maanosien (Aasia, Afrikka, Amerikka, Eurooppa, Osenia) sisäisten rankingien perusteella siten, että maanosasta pääsee yksi urheilija olympialaisiin. Rankingit tarkastetaan 30. huhtikuuta 2021. Viimeinen paikka on varattu joko isäntämaa Japanille tai se täytetään erillisellä kutsulla. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Samoin yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan neljä urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin maailmanlaajuisten rankingin perusteella. Maanosien paikoista saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin.
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – naisten 49 kg

Naisten painonnoston 49 kg Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpailtiin 24. heinäkuuta 2021 Tokyo International Forumissa. Kilpailuun osallistui 14 urheilijaa.
Olympiakultaa voitti kiinalainen Hou Zhihui, joka teki olympiaennätyksen tempauksessa (94 kg), työnnössä (116 kg) ja yhteistuloksessa 210 kg. Hän voitti toiseksi sijoittuneet intialaisen Saikhom Mirabai Chanun kahdeksalla kilogrammalla. Kolmanneksi sijoittui indonesialainen Windy Cantika Aisah.
Karsinnat.
Olympialaisiin pääsee 14 urheilijaa. Kahdeksan urheilijaa valitaan IWF:n maailmanlaajuisen rankingin perusteella. Viisi urheilijaa valitaan maanosien (Aasia, Afrikka, Amerikka, Eurooppa, Osenia) sisäisten rankingien perusteella siten, että maanosasta pääsee yksi urheilija olympialaisiin. Rankingit tarkastetaan 30. huhtikuuta 2021. Viimeinen paikka on varattu joko isäntämaa Japanille tai se täytetään erillisellä kutsulla. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Samoin yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan neljä urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin maailmanlaajuisten rankingin perusteella. Maanosien paikoista saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin.
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – naisten 55 kg

Naisten painonnoston 55 kg Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 26. heinäkuuta 2021 Tokyo International Forumissa. Kilpailuun osallistuu 14 urheilijaa.
Karsinnat.
Olympialaisiin pääsee 14 urheilijaa. Kahdeksan urheilijaa valitaan IWF:n maailmanlaajuisen rankingin perusteella. Viisi urheilijaa valitaan maanosien (Aasia, Afrikka, Amerikka, Eurooppa, Osenia) sisäisten rankingien perusteella siten, että maanosasta pääsee yksi urheilija olympialaisiin. Rankingit tarkastetaan 30. huhtikuuta 2021. Viimeinen paikka on varattu joko isäntämaa Japanille tai se täytetään erillisellä kutsulla. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Samoin yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan neljä urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin maailmanlaajuisten rankingin perusteella. Maanosien paikoista saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin.
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – naisten 59 kg

Naisten painonnoston 59 kg Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 27. heinäkuuta 2021 Tokyo International Forumissa. Kilpailuun osallistuu 14 urheilijaa.
Karsinnat.
Olympialaisiin pääsee 14 urheilijaa. Kahdeksan urheilijaa valitaan IWF:n maailmanlaajuisen rankingin perusteella. Viisi urheilijaa valitaan maanosien (Aasia, Afrikka, Amerikka, Eurooppa, Osenia) sisäisten rankingien perusteella siten, että maanosasta pääsee yksi urheilija olympialaisiin. Rankingit tarkastetaan 30. huhtikuuta 2021. Viimeinen paikka on varattu joko isäntämaa Japanille tai se täytetään erillisellä kutsulla. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Samoin yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan neljä urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin maailmanlaajuisten rankingin perusteella. Maanosien paikoista saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin.
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – naisten 64 kg

Naisten painonnoston 64 kg Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpailtiin 27. heinäkuuta 2021 Tokyo International Forumissa. Kilpailuun osallistui 14 urheilijaa. Kilpailun voitti kanadalainen Maude Charron uudella olympiaennätyksellä 236 kg. Hän voitti italialaisen Giorgia Bordignon neljällä ja taiwanilaisen Chen Wen-huein kuudella kilogrammalla.
Karsinnat.
Olympialaisiin pääsi 14 urheilijaa. Kahdeksan urheilijaa valittiin IWF:n maailmanlaajuisen rankingin perusteella. Viisi urheilijaa valittiin maanosien (Aasia, Afrikka, Amerikka, Eurooppa, Osenia) sisäisten rankingien perusteella siten, että maanosasta pääsi yksi urheilija olympialaisiin. Rankingit tarkastettiin 30. huhtikuuta 2021. Viimeinen paikka oli varattu joko isäntämaa Japanille tai se täytettiin erillisellä kutsulla. Yhdestä maasta sai osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Samoin yhdestä maasta sai osallistua korkeintaan neljä urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin maailmanlaajuisten rankingin perusteella. Maanosien paikoista sai osallistua korkeintaan kolme urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin.
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – naisten 76 kg

Naisten painonnoston 76 kg Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 1. elokuuta 2021 Tokyo International Forumissa. Kilpailuun osallistuu 14 urheilijaa.
Karsinnat.
Olympialaisiin pääsee 14 urheilijaa. Kahdeksan urheilijaa valitaan IWF:n maailmanlaajuisen rankingin perusteella. Viisi urheilijaa valitaan maanosien (Aasia, Afrikka, Amerikka, Eurooppa, Osenia) sisäisten rankingien perusteella siten, että maanosasta pääsee yksi urheilija olympialaisiin. Rankingit tarkastetaan 30. huhtikuuta 2021. Viimeinen paikka on varattu joko isäntämaa Japanille tai se täytetään erillisellä kutsulla. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Samoin yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan neljä urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin maailmanlaajuisten rankingin perusteella. Maanosien paikoista saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin.
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – naisten 87 kg

Naisten painonnoston 87 kg Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 2. elokuuta 2021 Tokyo International Forumissa. Kilpailuun osallistuu 14 urheilijaa.
Karsinnat.
Olympialaisiin pääsee 14 urheilijaa. Kahdeksan urheilijaa valitaan IWF:n maailmanlaajuisen rankingin perusteella. Viisi urheilijaa valitaan maanosien (Aasia, Afrikka, Amerikka, Eurooppa, Osenia) sisäisten rankingien perusteella siten, että maanosasta pääsee yksi urheilija olympialaisiin. Rankingit tarkastetaan 30. huhtikuuta 2021. Viimeinen paikka on varattu joko isäntämaa Japanille tai se täytetään erillisellä kutsulla. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Samoin yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan neljä urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin maailmanlaajuisten rankingin perusteella. Maanosien paikoista saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin.
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – naisten yli 87 kg

Naisten painonnoston yli 87 kg Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 2. elokuuta 2021 Tokyo International Forumissa. Kilpailuun osallistuu 14 urheilijaa.
Karsinnat.
Olympialaisiin pääsee 14 urheilijaa. Kahdeksan urheilijaa valitaan IWF:n maailmanlaajuisen rankingin perusteella. Viisi urheilijaa valitaan maanosien (Aasia, Afrikka, Amerikka, Eurooppa, Osenia) sisäisten rankingien perusteella siten, että maanosasta pääsee yksi urheilija olympialaisiin. Rankingit tarkastetaan 30. huhtikuuta 2021. Viimeinen paikka on varattu joko isäntämaa Japanille tai se täytetään erillisellä kutsulla. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Samoin yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan neljä urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin maailmanlaajuisten rankingin perusteella. Maanosien paikoista saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin.
Palsamityräkki

Palsamityräkki ("Euphorbia balsamifera") on tyräkkikasvien heimoon kuuluvan tyräkkien suvun kasvi, joka kasvaa puuksi tai pensaaksi. Se on Lanzaroten saaren kasvisymboli.
Kuvaus.
Varret, oksat ja lehdet.
Palsamityräkki kasvaa puun tai pensaan tapaiseksi 1–3 metriä korkeaksi, joskus korkeammaksikin, kasviksi. Suurimmillaan se voi olla noin 5 metriä korkea. Sen lieriömäiset ja tiheästi haaroittuneet varret ja oksat ovat särmättömiä. Väriltään ne ovat vaaleanharmaasta vaaleanruskeaan ja pinta on vanhojen lehtienkantojen jättämien jälkien arpeuttama.
Lehdet ovat 15–80 millimetriä pitkiä ja 3–8 millimetriä leveitä. Lehtien muoto on suikean soikea. Ne ovat oksien kärjissä lehtikiehkuroina. Palsamityräkki pudottaa lehtensä kesäisin kuivan ja lämpimän kauden tullessa. Näin se vähentää haihtumista säilyttääkseen rungossaan olevan kosteuden.
Kukat.
Palsamityräkki on kaksikotinen ja sen hede- ja emikukat ovat eri kasveissa. Se kukkii joulukuusta alkaen ja jatkaa kukkimistaan kesä-heinäkuulle. Sen kukinnot ovat oksien kärjissä ja tyräkeille ominainen valekukka ("cyathium") on väriltään kellertävänvihreä. Kukinnot ovat suurimmillaan noin 6 millimetriä halkaisijaltaan. Niiden ympärillä olevan lehtikiehkura on myös kellertävänvihreä. Mesiäisiä on viisi. Väriltään ne ovat vihertävän keltaisia.
Hedelmät ovat kotia, jotka ovat noin 9 millimetriä pitkiä ja noin 10 leveitä. Hedelmät muuttavat väriään kypsyessään vaaleanvihertävästä vaaleanpunaiseen ja kypsinä ne ovat punertavia. Hedelmät ovat karvattomia tai niiden pinnalla on samettimainen karva. Siemenet ovat pyöreähköjä, soikeita, noin 3 millimetriä pitkiä ja noin 2,8 millimetriä leveitä.
Kasvupaikat ja levinneisyys.
Palsamityräkki kasvaa hiekkaisessa ja kivisessä maaperässä rantavyöhykkeeltä noin 800 metrin korkeuteen asti. Sitä on käytetty aitakasvina, teidenvarsikasvina ja eroosion hillitsemiseen.
Palsamityräkin levinneisyysalueeseen kuuluvat Kanariansaaret, Länsi- ja Pohjois-Afrikka, Mauritania, Senegal, Nigeria aina Arabian niemimaahan ja Somaliaan asti.
Käyttö ja hyödyntäminen.
Sitä on myös käytetty polttopuuna. Sitä on myös käytetty erilaisiin lääkinnällisiin tarkoituksiin niillä alueilla, jossa sitä kasvaa luonnostaan. Se valkoinen maitiaisneste ei ole syövyttävää toisin kuin tyräkeillä yleensä. Maitiaisnesteestä on kuivaamalla tehty purukumia.