Mätäjoki

Mätäjoki, Vantaan puolella Mätäoja () on kaupunkipuro, joka sijaitsee Helsingin ja Vantaan kaupunkien alueella ja laskee Isoon Huopalahteen. Sen valuma-alue on 24,4 km², ja sen alueella asuu noin 72 000 ihmistä. Geologiselta historialtaan se on Vantaanjoen entinen uoma. Mätäjoki on vaelluskalavesistö, jossa kaikenlainen kalastus on kielletty sekä suvantoalueilla että virtapaikoissa. 
Mätäjoki on entinen Vantaanjoen lasku-uoma ja se saa alkunsa Kaivokselan alueella soistuneesta jokiuomasta. Suuren valuma-alueen vuoksi Mätäjoki reagoi herkästi sateisiin, ja rankkasateet saavat sen helposti tulvimaan yli äyräidensä. Mätäjoen suurimpia sivuojia ovat Pajamäenoja, Lassilanoja, Konalanoja, Malminkartanonoja ja Hakuninmaanoja.
Historia.
Vantaanjoen uomanvaihto.
Vantaanjoki virtasi ennen mereen nykyistä Mätäjoen uomaa pitkin. Maankohoaminen ja kallionselänteen paljastuminen hiekkamaan alta ajanlaskun alun vaiheilla sai aikaan sen, että joki alkoi kiertää selänteen sen itäpuolelta. Vähitellen parinsadan vuoden kuluessa virtaus itään lisääntyi, ja lopulta Vantaanjoki siirtyi kokonaan nykyiseen uomaansa, jossa se yhtyy Keravanjoen kanssa hieman Helsingin pitäjän kirkonkylän eteläpuolella.
Piijoen ratasilta.
Haaga–Vantaa-aluerakentamishankkeiden yhteydessä Mätäjoen laakson yli rakennettiin Piijoen ratasilta silloiselle Martinlaakson radalle. Mätäjoen nimi ei sopinut moderniin kaupunkiympäristöön, minkä vuoksi päätettiin käyttää joesta nimeä "Piijoki". Vakiintuneen nimen vaihtaminen ei kuitenkaan onnistunut, ja Mätäjoki jäi edelleen joen nimeksi. Piijoen ratasillan kokonaispituus on 552,8 metriä. Siltaan päädyttiin, koska kulkua Mätäjoen laaksoalueen läpi ei haluttu rajoittaa penkereellä.
Myös Helsinki–Turku-rata ylittää Mätäjoen Pitäjänmäellä.
Mätäjoen ympäristö.
Mätäjokea on kunnostettu Kannelmäen kohdalla, ja sen varrella on pidetty muun muassa ympäristötaidenäyttelyitä ja "Mätäjoki-festareita". Muilta osin Mätäjoki on pensaikkoinen, minkä ansiosta sen varrella elää muun muassa paljon satakieliä. Myös vesilintuja, muun muassa tukkasotkia, telkkiä ja haapanoita, on runsaasti. Mätäjoessa asuu myös paljon vesimyyriä. Mätäjoen puustoa luonnehtivat suoraan vedestä nousevat tervalepät ja pajut. Rannoilla kasvaa tuomea ja kuusta. Kosteilla tulvatasangoilla kasvaa joissain paikoissa myös luonnonvaraisia saarnia.
Mätäjoki ja sen varsi muodostavat kaupungin keskelle ekokäytävän eläimille ja kasveille. Paikalliset asukkaat arvostavat varsinkin purovarren linnustoa.
Mätäjoen nimi ja nimen kehitys.
Mätäjoen nimi esiintyy eri nimillä seuraavasti: Vuonna 1690 "Skallbuus åå", "Såungs beck", vuonna 1699 "Swartbeck minne", vuonna 1737 "Lerbäcken", "Swart bäkz Råå" (rajamerkki), vuonna 1837 "Ruttin ån", vuonna 1933 "Mätäjoki", "Rutiån", vuonna 1950 Kaarelan joki, "Kaarelanjoki" eli "Mätäjoki", "Rutinån", vuonna 1961 "Mätäjoki", vuonna 1970 "Mätäoja" ja 1970-luvulla "Myyrinoja." Vuonna 1963 sitä on kutsuttu nimillä "ruti oon", "rutioon", Kaarelassa myös "oon", Malminkartanossa "vassbekk." Pitäjänmäellä sitä on kutsuttu myös nimellä "Rutijoki", vuonna 1965 "Ruutinjoki", "Rutiån" ja vuodesta 1965 alkaen nimillä "Mätäoja", "Rutiån". Helsingin puolella sen niminä ovat olleet "Mätäjoki" ja "Rutiån". Uudellamaalla on muitakin "Mätä"-nimiä, jotka liittyvät kuivuneisiin, kuroutuneisiin tai soistuneisiin vesialueisiin. Jokea pienemmät vesiuomat ovat Uudenmaan ja Hämeen paikannimistössä ojia, Itä-Suomessa puroja. (Timo Kallaluoto 2012)
Ruotsinkielinen nimi Ruttin ån esiintyy kartassa vuonna 1837, ja suomenkielinen nimi "Mätäjoki" otettiin käyttöön 1900-luvun alussa. Joissakin vanhoissa kartoissa esiintyy myös nimiä "Mätäsjoki" ja "Mätäoja". 
Haaganpuro.
Mätäjokea ei pidä sekoittaa Pikku Huopalahteen laskevaan Haaganpuroon, jonka nimi vuoteen 2011 saakka oli myös Mätäpuro.