tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kantojyrsin

Kantojyrsin on maatalouskone, joka jyrsii kannon hakkeeksi. Puun kaadon jälkeen jäljelle jää kanto. Kantojyrsimellä voi poistaa haittaavat kannot viheralueilta tai rakennuksien tieltä.
Kantojyrsintää tarjoavia yrityksiä on Suomessa lähes sata. Osa yrittäjistä tarjoaa vain kantojyrsintäpalvelua, toiset myyvät sitä esimerkiksi puunhoidon, tai viherrakentamisen yhteydessä.
Kantojyrsimiä on markkinoilla useilta valmistajilta. Niiden koko vaihtelee pienestä käsin kannateltavasta laitteesta aina telaketjuilla kulkeviin, lähes kymmenen tonnin painoisiin raivauskoneisiin. Kantojyrsimiä on tarjolla myös muihin maatalous-, ja maansiirtokoneisiin kiinnitettävinä lisälaitteina. Yleisin kantojyrsinmalli on omalla moottorilla ja pyörillä kulkeva noin 500 kiloa painava kone, jonka leveys on noin metri. Yleensä jyrsimessä on kovametalliterät, jotka jyrsivät kannon maan pinnan tasolle tai sen alapuolelle, jyrsimen koosta riippuen jopa lähes metrin syvyyteen. Jäljelle jää kasa purua ja vain hieman kantoa suurempi kuoppa. Puru kelpaa katteeksi tai se voidaan kompostoida.
Pienen pyörien tai telojen pintapaineen ja jyrsinterän täsmällisen ohjattavuuden ansiosta kantojyrsin ei tuhoa nurmikkoa. Kanto voidaan poistaa turvallisesti esimerkiksi seinän vierustoilta. Jyrsitty puuaines on oivallista kompostitavaraa tai sen voi levittää pensaiden juurille. Esimerkiksi kaivinkoneeseen verrattuna kantojyrsintä on kevyt menetelmä. Koska juuristoa ei poisteta maan alta täydellisesti, niiden ravinteet jäävät maaperään.
Kantojyrsimien tuotemerkkejä ovat muun muassa Rayco, Vermeer, Predator, Laski, Dosko ja Carlton.
Suomen Hammaslääkäriliitto

Suomen Hammaslääkäriliitto (SHL) on suomalaisten hammaslääkärien ja hammaslääketieteen opiskelijoiden ammattijärjestö. Se on perustettu vuonna 1924. 
Hammaslääkäriliiton tarkoituksena on liittää Suomen hammaslääkärit ja hammaslääketieteen opiskelijat yhteen yhteiskunnallisten ja ammatillisten etujen valvomiseksi. Hammaslääkäriliitto myös edistää suun ja hammassairauksien hoitoa Suomessa sekä tukee suun terveydenhoitotyötä. Valtuustoon kuuluu 40 jäsentä. Suomen Hammaslääkäriliitto kuuluu AKAVAan. 
Varansa SHL saa jäsenmaksuista. Liittoon kuuluu noin 95 prosenttia Suomen hammaslääkäreistä eli noin 6 800 jäsentä.
Hammaslääkäriliitto julkaisee 14 kertaa vuodessa ilmestyvää "Suomen Hammaslääkärilehteä".
Ann-Christine

Ann-Christine Nyström-Silén (o.s. Nyström; 26. heinäkuuta 1944 Helsinki – 5. lokakuuta 2022 Danderyd) oli suomalainen iskelmä- ja poplaulaja, joka vaikutti 1960-luvulla taiteilijanimellä Ann-Christine. 
Ura.
Nyströmien perhetuttava ilmoitti Ann-Christinen levy-yhtiö Scandian laulukilpailuun, joka pidettiin Helsingin Kulttuuritalolla vuonna 1961. Ann-Christine voitti kisan esittämällään saksankielisellä laululla ”Bei mir bist du schön”. Ann-Christinen ensilevytys oli vuonna 1962 ilmestynyt venäläiseen kansansävelmään pohjautunut single "Lalaika / Kun twistataan". "Lalaika" muodostuikin suosituksi kappaleeksi ja uusia levytyksiä syntyi nopeasti lisää. Ann-Christinen toinen single oli "Ciribim-Ciribom / Mennään tanssimaan". Kolmossingle puolestaan sisälsi saksankieliset versiot "Lalaikasta" sekä Marionin Euroviisu-hitistä ”Tipi-tii”. Uudet singlet eivät kuitenkaan yltäneet esikoissinglen suosioon.
1960-luvun puolivälissä Ann-Christine teki yhteislevytyksiä Johnnyn (”Eksynyt kokonaan oon”) ja The Renegadesin (”Comin' Home Baby”) kanssa. Lisäksi hän vieraili muun muassa Tauno Suojasen yhtyeen, Jussi Itkosen The Strangersin ja Dannyn Islandersien solistina. Vuonna 1966 hän edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa 1966 Luxemburgissa kappaleella ”Playboy” ja sijoittui kymmenenneksi. Keskinkertainen menestys ei estänyt kappaleen nousemista hitiksi Suomessa.
Kesällä 1966 Ann Christine kiersi Ruotsia Gunnar Wiklundin, Cornelis Vreeswijkin ja Sting Brassin kanssa. Kokoonpano esiintyi ympäri Ruotsin ravintoloissa ja kansanpuistoissa. Samana vuonna hän sai vielä listoille suomennoksen Miriam Makeban hitistä ”Pata Pata”, mutta suurin suosio alkoi olla ohi.
Ann-Christine jatkoi levyttämistä vuoteen 1969 ja esiintymisiä vuoteen 1973 saakka. Hän oli usein otsikoissa vaihtuvista miessuhteistaan muun muassa nyrkkeilijä Harri Piitulaisen kanssa. Laulu-uransa jälkeen hän siirtyi työskentelemään pankkiin ja muutti Ruotsiin vuonna 1976. Vuonna 1996 Ann-Christinen tuotannosta julkaistiin cd-kokoelma "20 suosikkia – Lalaika".
Ylikersanttikala

Ylikersanttikala ("Abudefduf saxatilis") on n. 20 cm pitkä korkeaselkäinen kala, jolla on kyljissään 4–5 mustaa raitaa, joista se on saanut nimensä.
Nuorten yksilöiden kyljen yläosassa on keltaista sävyä, joka haalistuu kalan ikääntyessä. Kutuvalmis koiras muuttuu sinertävän sävyiseksi.
Levinneisyys.
Ylikersanttikalaa tavataan Atlantin trooppisten osien koralliriutoilla. Indopasifisella merialueella elää sen lähisukulaislaji "Abudefduf vaigiensis". Vankeudessa ylikersanttikaloja elää ympäri maailmaa, sillä laji on suosittu meriakvaariokala.
Ravinto.
Ylikersanttikalat syövät levää ja planktoneliöitä: äyriäisiä ja pikkukaloja. Nuoret yksilöt puhdistavat myös levää, loisia ja kuollutta ihoa suurten merikilpikonnien pinnalta. Ne itse välttävät saaliiksi joutumista liikkumalla parvissa.
Lisääntyminen.
Kutuaikana koiras puhdistaa palan kalliota roskista, ja tälle alustalle naaras laskee munat. Koiras jää vartioimaan mätiä kuoriutumiseen asti ja häätää jokaisen lähelle tulleen olennon.
Jean Fournet

Jean Fournet (14. huhtikuuta 1913 – 3. marraskuuta 2008) oli ranskalainen kapellimestari.
Fournet opiskeli Pariisin konservatoriossa. Hän toimi muun muassa Alankomaiden radion filharmonikkojen (1961–1978) sekä Rotterdamin filharmonisen orkesterin (1968–1973) ylikapellimestarina. 
Fournet on johtanut mm. lukuisia oopperateoksia sekä Gabriel Faurén tuotantoa. Hän oli naimisissa englannintorvensoittaja Miriam Hannecart-Jakesin kanssa.
Serge Baudo

Serge Paul Baudo (s. 16. heinäkuuta 1927 Marseille) on ranskalainen kapellimestari. 
Baudo on legendaarisen sellisti Paul Tortelierin veljenpoika. Hänen isänsä oli oboisti ja Pariisin konservatorion professori. 
Baudo opiskeli Pariisin konservatoriossa ja kaavaili alun perin säveltäjän uraa. Hän kirjoitti musiikkia elokuviin ja Ranskan radioon, mutta pian kapellimestarin ura muuttui kansainväliseksi ja jätti sävellystyön syrjään. 
Baudo työskenteli vuosina 1962–1965 Pariisin oopperan ja vuosina 1967–1970 Pariisin orkesterin kapellimestarina. Hän pääsi myös johtamaan Nizzan radion orkesteria ja La Scalaan. Hänet nähtiin syyskuussa 1970 Metropolitan-oopperassa, ja sen jälkeen hän toimi kapellimestarina Lyonissa. Hän oli Berlioz-juhlien taiteellinen johtaja vuoteen 1989. 
Baudo nimitettiin vuonna 2001 Prahan sinfoniaorkesterin musiikilliseksi johtajaksi.
Trenchtown

Trenchtown on Jamaikan pääkaupungin Kingstonin sisällä sijaitseva asumiskeskittymä. On virhekäsitys, että alue olisi nimetty alueen läpi kulkevan avoimen viemärin mukaan "(trench (eng.) = kaivanto) "kuten usein on väitetty. 1700-luvulla irlantilaistaustainen karjankasvattaja Daniel Power Trench käytti aluetta laitumenaan, mistä johtui paikan silloinen nimitys Trench Pen, joka myöhemmin asutuksen levittyä sinne muuttui nimeksi Trenchtown. Alueen hygieniataso on heikko ja lapsikuolleisuus vakava ongelma.
Historia.
Trenchtown rakennettiin 1930-luvulla asutusalueeksi ruokkimaan kasvavan kaupungin tarpeita. Hurrikaani Charlien koeteltua Jamaikan maaseutua vuonna 1951 monet kotinsa menettäneet kulkeutuivat Trenchtowniin aiheuttaen alueelle vakavaa liikakansoitusta. 
1970-luvulla Jamaikan hallinnasta taistelleet poliittiset puolueet, sosialistinen People's National Party ja jossain määrin oikeistomielisempi Jamaica Labour Party, jakoivat alueen ja syöttivät sitä aseilla aiheuttaen vakavia yhteenottoja. Trenchtown oli PNP:n hallinnassa siinä missä alueen viereinen getto Rema oli JLP:n aluetta ja ajan myötä tilanne kehkeytyi niin pahaksi, että alueiden välistä tietä voitiin pitää lähes taistelukenttänä. Pian poliittiset ideologiat Trenchtownin kaartien toiminnan takana kuitenkin katosivat ja jengit siirtyivät huumekauppaan. 1990-luvulla alueelle kohdistetut opetuskampanjat ovat tuottaneet tulosta laskien alueen rikollisuutta selvästi. 
1900-luvun aikana Trenchtownista kasvoi myös Kingstonin rastafariyhteisöjen koti. Monet maailmankuulut reggae-muusikot asuvat, tai ainakin ovat kotoisin alueelta. Mm. alkuperäinen The Wailers -kokoonpano; Bob Marley, Peter Tosh ja Bunny Wailer sai alkunsa Trenchtownista.
Higashi-Kurume

Higashi-Kurume () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tokion metropolissa. Se sijaitsee Taman alueella Tokion erillisalueiden länsipuolella ja rajautuu Tokion Higashi-Murayaman, Kiyosen, Kodairan ja Nishi-Tōkyōn kaupunkeihin sekä Saitaman prefektuurin Niizan kaupunkiin. Higashi-Kurumessa on 116 896 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 12,88 neliökilometriä. 
Higashi-Kurume perustettiin vuonna 1970. Kaupunkia palvelee Seibu-rautateiden Ikebukuro-linja, joka yhdistää sen Saitaman Tokorozawan kaupunkiin ja toisessa suunnassa Tokion Ikebukuroon.
Palamaton parta

Palamaton parta on Pekka Myllykoski ja Jytäjemmarit -yhtyeen CD-EP vuodelta 2006. EP sisältää neljä yhtyeen omaa joululaulua: kaksi Marko Ahon ja kaksi Antero Gustafssonin sävellystä.
EP:n mukana saa kaksi "PM&amp;JJ" -joulukorttia.
Ikkähämäh

Ikkähämäh on Pekka Myllykoski ja Jytäjemmarit -yhtyeen CD-EP, joka julkaistiin toukokuussa 2007. EP sisältää neljä yhtyeen omaa ”pornolaulua”, joista kaksi on Marko Ahon ja kaksi Antero Gustafssonin säveltämiä.
EP on kunnianosoitus Juha ”Watt” Vainiolle, 20 vuotta aiemmin julkaistulle "Paljaat uneksijat" -albumille sekä erityisesti EP:n nimi Simo Salmiselle ja Jukka Virtaselle. EP:n mukana sai kaksi PM&amp;JJ-ilmapalloa.
Renee Pornero

Renee Pornero (s. 24. lokakuuta 1979) on itävaltalainen pornonäyttelijä. Hän syntyi Grazissa ja on esiintynyt yli 150 pornografisessa elokuvassa. 
Pornerolle myönnettiin vuoden 2005 Eroticline-palkinto.
Neito tornissa

Neito tornissa () on Jean Sibeliuksen ainoa valmistunut oopperasävellys. Yksinäytöksisen oopperan libreton on kirjoittanut Rafael Hertzberg. Ensi-ilta oli 7. marraskuuta 1896.
Sibelius ja ooppera.
Tutustuttuaan Richard Wagnerin oopperoihin Sibelius alkoi haaveilla Kalevala-aiheisesta oopperatetralogiasta "Nibelungin sormuksen" esikuvan mukaan. Hän matkusti Bayreuthin musiikkijuhlille kuuntelemaan "Parsifalia" ja "Lohengrinia". Myöhemmin "Veneen luomisen" sävellysprosessi ajautui umpikujaan. Näistä musiikkiaiheista kuitenkin syntyi orkesteriteos "Lemminkäinen", joka käsittää neljä legendaa orkesterille. 
"Neito tornissa".
Taustaa.
Filharmoninen orkesteri tilasi arpajaisjuhliinsa oopperan tietäen Sibeliuksen oopperansävellystoiveista. Oopperan kesto on hiukan yli puoli tuntia. Sibeliukselle se oli vain välityö, eikä hän panostanut siihen erityisemmin.
Pian ensi-illan jälkeen Sibelius kielsi oopperan esitykset, kunnes olisi saanut korjatuksi sitä paremmaksi. Korjaaminen jäi kuitenkin tekemättä. Nykyisin oopperasta esitetään lähinnä konserttiversiota.
Juoni.
Vouti rakastuu neitoon, joka on rakastunut sulhoon. Vouti sulkee neidon torniin, kun ei saa vastarakkautta. Kylän väki luulee, että neidon siveys on mennyttä, ja paheksuu häntä. Sulho etsii rakastaan ja huomaa neidon olevan vankina tornissa. Vouti ja sulho ryhtyvät taistelemaan, kunnes linnanrouva keskeyttää taistelun ja vouti vangitaan. Neito ja sulho saavat toisensa.
Kantaesitys.
Louis Sparren lavastamassa kantaesityksessä lauloivat sopraano Ida Flodin neitona ja Abraham Ojanperä voutina. Esityksen johti Sibelius. Loppuunmyytyjä esityksiä oli yhteensä kolme.
Arvioita.
Oskar Merikanto kirjoitti "Neito tornissa" -oopperasta Päivälehdessä 10. marraskuuta 1896:
"Neito tornissa -alkusoitto".
Kapellimestari Tuomas Hannikainen tutki Sibeliuksen käsikirjoitusta ja totesi 2010-luvun lopulla, että partituurin lyhennelmämerkintöjen perusteella oopperasta voidaan esittää noin 11 minuuttia pitkä orkesterikappale, joka perustuu oopperan aiheisiin. Orkesterikappale on nimetty "Neito tornissa -alkusoitoksi", ja sen oletetaan saaneen kantaesityksensä Turussa 7. huhtikuuta 1900 säveltäjän johtamana. Sävellystä ei tiedetä esitetyn vuoden 1900 jälkeen.
"Neito tornissa -alkusoitto" on erotettava oopperan omasta alkusoitosta, joka kestää noin kolme minuuttia ja sisältää lauluosuuksia.
Japaninalbatrossi

Japaninalbatrossi ("Phoebastria albatrus") on keskikokoinen pohjoisten vesien ulappalintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun vartalon pituus on noin 89 cm, siipien kärkiväli keskimäärin 2,37 m ja paino keskimäärin 4,3 kg. Vanhan linnun puku on kokonaan valkoinen, pää on kuitenkin kellertävä ja siivet päältä mustat. Nokka on vaaleanpunainen ja sen kärki on sinertävä. Nuoret linnut ovat kokonaan ruskeita. Sukupuolet ovat saman näköiset.
Lajin kuvaili ja nimesi Georg Wilhelm Stellerin keräämien nahkojen perusteella Peter Simon Pallas 1769. Lajin toinen englanninkielinen nimi onkin "Steller's Albatross".
Esiintyminen.
Japaninalbatrossi vaeltelee hyvin suurella merialueella Kiinan itärannikolta Japanin kautta Aleuteille, Alaskaan ja sieltä Kanadan ja Yhdysvaltojen länsirannikkoa aina Meksikon rajoille saakka. Koko pohjoinen Tyyni valtameri on sen esiintymisaluetta.
Lisääntyminen tapahtuu vain kahdella saarella Japanissa, Torishimalla kaukana Tokion eteläpuolella, ja Minami-Kojimalla Senkakusaarilla, koilliseen Taiwanista. Torishimalla asuu noin 1 540 yksilöä ja Minami-Kojimalla noin 300 yksilöä.
Japaninalbatrossi on uhanalainen laji. 1949 sen katsottiin kuolleen sukupuuttoon, mutta sittemmin löydettiin pieniä määriä vaeltelevia, pääasiassa nuoria lintuja. Laji oli erittäin yleinen Stellerin aikoihin 1700-luvulla ja vielä 1800-luvulla. Arvioidaan, että noin 5 miljoonaa japaninalbatrossia tapettiin Torishimalla sen höyhenpuvun takia 1885–1903. Kaikkiaan arvioidaan tapetun noin 10 miljoonaa yksilöä. Tappaminen jatkui aina 1930-luvulle. Höyhenet ja sulat käytettiin tyynyjen ja patjojen täytteiksi sekä huopiin ja sulkakyniksi, ruumiista tehtiin lannoitteita ja rasvaa ja munia syötiin. Kaikki vähintään 15 pesimäyhdyskuntaa oli vuoteen 1949 mennessä kokonaan tuhottu.
Lajin elpyminen on ollut hidasta. 1954 Torishimalla asui 25 lintua, joista ainakin 6 paria pesi. Japani rauhoitti lajin 1958, ja suojelua lisättiin 1962 ja 1972. Suojelun tuloksena laji on elpynyt. Luonnonolosuhteiltaan Torishima on vaikea, sillä saarella toimii aktiivinen tulivuori ja rankat monsuunisateet aiheuttavat mutavyöryjä.
Elinympäristö.
Alkuperäinen pesimäpaikka oli aukea, elefanttiheinää ("Miscanthus sinensis") kasvava tasanne. Pesivät linnut tekevät ruokailulentoja ”lähivesille”. Pesinnän jälkeen linnut vaeltelevat pohjoisella Tyynellämerellä, runsaimmin niitä tavataan Beringinmerellä.
Lisääntyminen.
Pari saapuu pesimäyhdyskuntaan lokakuussa. Pesä rakennetaan elefanttiheinästä tai jostain muusta ruohosta. Naaras munii yhden munan, jota puolisot hautovat vuorotellen noin viikon jaksoissa. Haudonta kestää noin 65 päivää. Molemmat emot ruokkivat poikasta, joka on lentokykyinen noin 5 kuukauden ikäisenä. Nuori lintu vaeltelee merellä ainakin 4 vuotta, ennen kuin palaa kotisaarelleen. Sukukypsä se on noin 7–9-vuotiaana.
Ravinto.
Kalmarit, äyriäiset ja vähemmässä määrin kalat. Toisten tietojen mukaan seurailee laivoja, toisten taas ei.
Mortuary

Mortuary on vuonna 2005 tehty kauhuelokuva. Elokuvan on ohjannut Tobe Hooper.
Elokuva kertoo Doylen perheestä, jotka muuttavat syrjäiseen pikkukaupunkiin äidin työn perässä. Uusi työ onkin hylätyn Fowlerin veljesten hautaustoimiston johtaminen. Kaupunkilaiset huhuavat että alueella kummittelisi. Rauhallisen alun jälkeen saa kuitenkin Doylen perhe huomata että huhuissa onkin jonkinlaista perää.
Higashi-Murayama

Higashi-Murayama () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tokion metropolissa. Se sijaitsee Taman alueella Tokion erillisalueiden länsipuolella ja rajautuu Tokion Higashi-Kurumen, Higashi-Yamaton, Kiyosen ja Kodairan kaupunkeihin sekä Saitaman prefektuurin Tokorozawan kaupunkiin. Higashi-Murayamassa on 150 818 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 17,14 neliökilometriä. 
Nykyisen muotoinen Higashi-Murayaman kaupunki perustettiin 1. huhtikuuta 1964. Kaupungissa sijaitsee Shōfuku-jin temppeli, jonka Jizō-halli on Tokion metropolin ainoa Japanin kansallisaarteiden luetteloon päässyt rakennus. Myös osa Hachikokuyaman puistoalueesta, joka on toiminut innoituksena joillekin "Naapurini Totoro" -elokuvan kohtauksista, sijaitsee Higashi-Murayamassa.
Kaupunkia palvelevat JR Higashi-Nihonin Musashino-linja sekä useat Seibu-rautateiden linjat: Shinjuku-linja, Haijima-linja, Kokubunji-linja, Tamako-linja, Ikebukuro-linja, Seibuen-linja ja Yamaguchi-linja.
Circuit Paul Ricard

Circuit Paul Ricard (myös Paul Ricard High Tech Test Track) on moottorirata Le Castelletissa Ranskassa.
Circuit Paul Ricard rakennettiin vuonna 1969 ranskalaisen tislaamonomistajan Paul Ricardin tuella. Radalla on ajettu Formula 1:sten Ranskan Grand Prix’ta 1970- ja 1980-luvuilla ja vuonna 1990, jonka jälkeen kilpailu siirrettiin Magny-Coursin moottoriradalle. Kaudella 2018 rata teki paluun Formula 1 -kilpakalenteriin Ranskan Grand Prix’n merkeissä. 1990- ja 2000-luvulla radalla ovat ajaneet useat pienemmät moottoriurheiluluokat, muun muassa eri moottoripyörä-luokat ja Formula 3000 -luokka. Nykyään rata toimii Formula 1:sten testiratana ja usean pienemmän moottoriurheiluluokan kilpailu- ja testiratana.
Vuonna 1986 Elio de Angelis sai surmansa Formula 1:sten harjoituksissa, ja rataa muutettiin sen takia rakentamalla lyhyempiä vaihtoehtoisia ratoja ja 1,8 kilometriä pitkälle Mistral-suoralle šikaani, jotta vastaavat onnettomuudet vältettäisiin tulevaisuudessa. Paul Ricardin kuoltua vuonna 1999 rata myytiin Bernie Ecclestonen omistamalle Excelis-yritykselle. Nykyisin radalla on 167 eri reittivaihtoehtoa.
Raportin mukaan rata on ekologisesti kolmanneksi kestävin moottorirata Mugellon ja Barcelonan ratojen jälkeen.
Pavel Rybalko

Pavel Semjonovitš Rybalko (, 4. marraskuuta 1892 – 19. helmikuuta 1948) oli neuvostoliittolainen panssarijoukkojen marsalkka ja panssarijoukkojen komentaja puna-armeijassa toisen maailmansodan aikana. Hän oli pätevä panssarisodan suunnittelija ja perusti erilliset panssarivaunuyksiköt.
Ennen toista maailmansotaa.
Ennen sotaa Rybalko palveli ensin Venäjän keisarillisessa armeijassa vuodesta 1914, sittemmin Neuvostoliiton armeijassa. Hän toimi ensimmäisessä maailmansodassa sotilaana, komentajan avustajana sissijoukossa Venäjän sisällissodan aikana ja ratsuväen komentajana ja kouluttajana Puolan–Neuvostoliiton sodassa. 1937–1940 hän toimi sotilasattaseana Puolassa ja Kiinassa.
Toisen maailmansodan aikana.
Kaikkiaan Rybalko osallistui seuraaviin taisteluihin:
Hänen komentamiaan joukko-osastoja olivat:
Hänet palkittiin Neuvostoliiton sankarin arvonimellä.
Sodan jälkeen.
Sodan jälkeen Rybalko toimi lyhytaikaisesti ennen kuolemaansa kaikkien mekanisoitujen neuvostojoukkojen komentajana.
Maissilapset (elokuva)

Maissilapset () on vuonna 1984 tehty kauhuelokuva. Elokuva perustuu kirjailija Stephen Kingin samannimiseen novelliin. Elokuvan on ohjannut Fritz Kiersch. Elokuva ei ole juuri saanut arvostusta kriitikoiden keskuudessa, ja vielä vähemmän sitä ovat saaneet elokuvan kahdeksan jatko-osaa sekä vuoden 2009 uusintafilmatisointi.
Juoni.
Pienessä kylässä on jo viikkoja paistanut aurinko, ja pellot ovat kuivumassa olemattomiin. Maanviljelijät ovat turhaan jo kauan rukoilleet pientäkin sadetta. Eräänä päivänä kylään tulee poikasaarnaaja, joka sanoo vain ihmisveren pelastavan sadon.
Kolme vuotta myöhemmin kylään saapuu nuoripari, ja he ajavat vahingossa lapsen päälle. Ruumista tutkiessaan he huomaavatkin lapsen kaulassa syvän haavan, joka on puhkaissut kaulasuonet. Maissilapset sieppaavat naisen, ja tämän mies lähtee perään. Mies pelastaa vaimonsa kuolemalta ja tuhoaa maissipellon.
Bix Beiderbecke

Leon Bismark ”Bix” Beiderbecke (10. maaliskuuta 1903 – 6. elokuuta 1931) oli yhdysvaltalainen jazzkornetisti ja -pianisti.
Beiderbecke syntyi Iowan Davenportissa saksalaisperäiseen sukuun. Hän opiskeli Lake Forest Academyssä Illinois’ssa, mutta ainoat aineet, jotka hän koki itsensä kannalta kiinnostaviksi, olivat musiikki ja liikunta. Hän ei ollut erityisen menestynyt opinnoissaan ja joutuikin jättämään akatemian. 
Beiderbecke aloitti kornetin soiton 15-vuotiaana ja sai siihen vaikutteita jokilaivoilla soitetusta musiikista. Ammattilaisuransa hän aloitti Wolverine Orchestra -yhtyeessä vuonna 1924. Hän teki myöhemmin yhteistyötä Frankie Trumbauerin, Jean Goldketten, Adrian Rollinin ja Paul Whitemanin kanssa. Hänen merkittävimpiä varhaisia vaikutteitaan olivat New Orleansin jazzkornetistit, kuten Nick LaRocca. Häneen vaikuttivat myös taidemusiikin säveltäjät, kuten Claude Debussy (pianosävellys ”In a Mist”).
Beiderbecke oli ensimmäinen lyyrisen jazzin suurista nimistä. Hän oli ensimmäisiä valkoisia muusikkoja, jotka saivat arvostusta mustilta kollegoiltaan. Hänen tyylinsä perustui lyyriseen ja oivaltavaan fraseeraukseen, jota jäljiteltiin laajasti. Paul Whitemanin orkesterin jäsenenä hän oli vuosina 1928–1930. Hänen tunnetuin soolokappaleensa on ”Singing the Blues”. 
Beiderbecken terveys oli ollut horjuvaa jo lapsuudessa. Hän ajautui lopulta alkoholismiin ja kuoli yksin Long Islandilla 28-vuotiaana 1931. Viralliset kuolinsyyt olivat keuhkokuume ja aivoödeema. Niiden lisäksi hän oli kärsinyt delirium tremensistä.
Quadrophenia – 60-luvun kapinalliset

Quadrophenia – 60-luvun kapinalliset ("Quadrophenia - A Way of Life") on brittiläinen elokuva, joka kuvailee modeihin lukeutuvien nuorten vauhdikasta viikonloppuelämää vuoden 1964 Englannissa. Modit pukeutuvat tyylikkäästi, juhlivat, käyttävät huumeita, hurjastelevat skoottereillaan ja tappelevat. Elokuva pohjautuu löyhästi The Who -yhtyeen samannimiseen rockoopperaan. Elokuva ei kuitenkaan ole musikaali, vaan puhuttuun dialogiin perustuva draama. Frank Roddamin ohjaama elokuva valmistui vuonna 1979. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 25. tammikuuta 1980. Sana "quadrophenia" viittaa päähenkilö Jimmyn nelijakoiseen persoonallisuuteen. 
Juoneltaan "Quadrophenia" on aikuistumiskertomus, jossa 17-vuotias Jimmy etsii elämälleen tarkoitusta mod-jengeistä ja Stephanie-nimisestä tytöstä. Elokuvan taustan muodostaa modien ja "rockereiden" eli moottoripyöräilijänuorten välinen raaka "sota" Lontoon ja Brightonin kaduilla. Mod-kulttuuria kuvataan elokuvassa sekä nostalgiseen että kriittiseen sävyyn. Jimmy kääntää elokuvan lopussa selkänsä modien ihanteille ja elämänarvoille. Tästä huolimatta elokuva vaikutti merkittävästi siihen, että mod-ilmiö syntyi uudestaan 1970-luvun lopun Isossa-Britanniassa. 
Jimmyä esittää Phil Daniels. Sting nähdään modien ihaileman jengijohtaja Ace Facen roolissa.
Suomen televisiossa "Quadrophenia" on esitetty viimeksi huhtikuussa 2007 sekä marras- ja joulukuussa 2016.
Elokuvasta on julkaistu soundtrack-albumi, joka sisältää The Whon kappaleita ja useimmissa laitoksissa myös muuta modien suosimaa musiikkia.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Quadrophenian" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Miihkali

Miihkali on suomalainen miehen etunimi ja eräs Mikael-nimen muunnos. Marraskuuhun 2025 mennessä nimi Miihkali on Suomessa annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan noin 80 henkilölle.
Luettelo televisiosarjan Greyn anatomia henkilöistä

Greyn anatomia on yhdysvaltalainen Shonda Rhimesin luoma sairaalamaailmaan sijoittuva draamasarja, jota esittää Yhdysvalloissa ABC ja Suomessa Nelonen.
Päähenkilöt.
Seuraava on luettelo kaikista nykyisistä ja edellisistä päähenkilöistä aakkosjärjestyksessä.
Circuito de Jerez

Circuito de Jerez (aikaisemmin Circuito Permanente de Jerez) on moottorirata Jerez de la Fronterassa Andalusiassa Espanjassa.
Historia.
Circuito Permanente de Jerez avattiin 8. joulukuuta 1985. Jerezissä on ajettu Formula 1 -osakilpailuja, viimeisin osakilpailu oli vuonna 1997. Jerezissä on myös ajettu paljon Formula 1 -sarjan testejä. Radan tämän hetken merkittävin kilpailu järjestetään vuosittain MotoGP -sarjassa Espanjan GP:n nimellä.
Vuonna 1994 rataan lisättiin Senna-šikaani turvallisuuden parantamiseksi ja vuonna 2002 rataan tehtiin isoja muutoksia. Radan pituus on nykyisin 4,428 kilometriä ja se on 11 metriä leveä. Yleisöä mahtuu katsomoihin jopa 250 000 ja useana vuonna MotoGP -kilpailua onkin ollut katsomassa yli 200 000 katsojaa. 2. toukokuuta 2013 ilmoitettiin, että radan viimeinen "Ducados"-mutka nimetään uudelleen kunnioittamaan espanjalaista MotoGP-luokan maailmanmestaria Jorge Lorenzoa.
Radalla on ajettu Superbiken maailmanmestaruussarjan kilpailuja, sekä Formula Ford, V8 Supercars ja Porsche Carrera Cup -kilpailuja.
Formula 1.
Jerezin radalla ajettiin Espanjan Grand Prix vuosina 1986–1990 ja Euroopan Grand Prix 1994 ja 1997. Rataennätys Formula 1 -sarjassa on Michael Schumacherin ajamana 1.15,650. Kansainvälinen autourheiluliitto kielsi F1-kilpailujen ajamisen Jerezin radalla vuoden 1997 kilpailun jälkeen. Kyseisen kilpailun palkintojenjakotilaisuudessa kaupungin pormestari sotki palkintojen jakoa siten, että Daimler-Benzin pääjohtaja Jürgen Schrempp ei päässytkään jakamaan palkintoa.
MotoGP.
Jerezissä on ajettu MotoGP -luokan kilpailuja vuodesta 1987 alkaen. Nykyisin kilpailu tunnetaan nimellä Gran Premio Red Bull de España. Vuoden 2002 remontin jälkeistä MotoGP -sarjan rataennätystä pitää hallussaan Jorge Lorenzo ajalla 1.38,189.
Vuoden 1987 kilpailun voittajat olivat 80cc-luokassa Jorge Martínez (Derbi), 125cc-luokassa Fausto Gresini (Garelli), 250cc-luokassa Martin Wimmer (Yamaha) ja 500cc-luokassa Wayne Gardner (Honda). Martinez voitti 80cc-luokan kilpailun kolme kertaa peräkkäin. Espanjan GP:n menestynein kuljettaja on ollut Valentino Rossi, joka on voittanut kilpailun yhteensä 7 kertaa kaikki luokat huomioiden ja MotoGP-luokassakin 5 kertaa. Mick Doohan on voittanut 500cc-luokan kilpailun 4 kertaa.
Frankie Goes to Hollywood

Frankie Goes to Hollywood (FGTH) oli brittiläinen synthpop-yhtye, joka perustettiin vuonna 1980. Yhtyeen muodostivat laulaja Holly Johnson, taustalaulaja Paul Rutherford, rumpali Peter Gill, basisti Mark O'Toole ja kitaristi Brian Nash.
Yhtyeen debyyttisingle ”Relax” oli Englannin listan kärjessä viisi viikkoa peräkkäin. Kaikkiaan kappale on ollut Britannian virallisella singlelistalla 70 viikkoa. ”Relax” oli vuonna 2006 seitsemänneksi parhaiten myynyt brittiläinen single. 
Myös yhtyeen kaksi seuraavaa singlejulkaisua "Two Tribes" ja "The Power of Love" ylsivät kärkisijalle, ja yhtyeestä tuli historian toinen yhtye, jonka kaikki kolme ensimmäistä singleä ovat saavuttaneet ykkössijan Ison-Britannian singlelistalla (ensimmäinen oli Gerry and the Pacemakers vuonna 1964). Yhtye oli lisäksi Elvis Presleyn, The Beatlesin ja John Lennonin lisäksi ensimmäinen, jonka julkaisut olivat singlelistan sijoilla 1 ja 2 samanaikaisesti.
Vuonna 2004 yhtye esiintyi Lontoossa Prince’s Trust -konsertissa, jonka jälkeen uusi kokoonpano teki muutaman muunkin live-keikan. Yhtyeen jäsenistä puuttuivat Johnson ja Nash. Johnson kielsi käyttämästä nimeä "Frankie Goes To Hollywood", koska se oli hänen rekisteröimänsä osakeyhtiön nimi. Myöhemmissä konserteissa esiintyikin "Forbidden Hollywood" -niminen kokoonpano.
Ensimmäisen "Welcome to the Pleasuredome" -albumin jälkeen yhtyeen jäsenet muuttivat ulkomaille verotussyistä. Ulkomailla olo hyödynnettiin live-esiintymisiin ja seuraavan levyn "Liverpool" äänityksiin. 
Uuden albumin äänityksissä nähtiin ensimmäiset merkit yhteen jäsenten välisestä välirikosta. Lähinnä kyse oli laulaja Holly Johnsonin ja muiden jäsenten välisestä mielipide- ja käytöseroista. Karikko yltyi jopa niin pitkälle, että kesken uuden levyn työstämisen yhtyeen basisti Mark soitti Duran Duranin laulajalle Simon Le Bonille kysyäkseen hänen mahdollisuuksistaan siirtyä Frankien laulajaksi. Samanlaisen puhelun sai myös Paul Weller (The Jam, The Style Council).
Monien vaikeuksien jälkeen FGTH:n toinen albumi "Liverpool" julkaistiin lopulta lokakuussa 1986. Siitä irrotettiin kolme singlejulkaisua ”Rage Hard”, ”Warriors of the Wasteland” ja viimeisenä ”Watching the Wildlife”. Yhtye hajosi virallisesti kevättalvella 1987. 
Hajoamisen jälkeen Paul Rutherford ehätti ensimmäisenä soolouralle ja menestyikin hieman. Holly Johnson seurasi perässä ja menestyi listoilla ja levymyynnissä sangen hyvin. Kitaristi Brian Nash on sittemmin jatkanut muusikkouraansa, mutta ei ole saavuttanut mainittavaa menestystä.
Nykyään Johnson, Nash ja Gill asuvat Lontoossa. O'Toole asuu perheineen San Franciscossa ja Rutherford puolisonsa kanssa Uudessa-Seelannissa. 
Yhtye esiintyy vuoden 2023 Euroviisujen avajaisseremoniassa.
Elefanttiheinä

Elefanttiheinä ("Miscanthus sinensis") on alun perin aasialainen ruohovartinen kasvi.
Elefanttiheinä kasvaa suurina mättäinä. Se kasvaa 1–2 m, joskus jopa 4 metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat pitkiä (18–75 cm) ja kapeita (0,3–2 cm), ja kasvavat pystyssä, latvojen taipuessa alaspäin. Kukinnot ovat punertavia tai kullanvärisiä ja nousevat lehtien yläpuolelle. Koristeellisen ulkomuotonsa ansiosta se on yleinen puutarhakasvi kaikkialla maailmassa. Se viihtyy valoisassa, aurinkoisessa paikassa. Sen siemeniä voi ostaa myös suomalaisista hyvin varustetuista puutarhaliikkeistä. Elefanttiheinälajikkeita ovat muun muassa vaskielefanttiheinä (lajike 'Purpurascens'), 'Strictus', 'Variegatus' ja 'Zebrinus'.
Elefanttiheinä on kotoisin Kiinasta, Koreasta ja Japanista. Istutusten takia se on levinnyt vieraslajiksi luontoon monin paikoin Pohjois-Amerikassa ja uhkaa syrjäyttää paikallisia kasvilajeja.
Osella

Osella oli italialainen Formula 1 -talli, joka kamppaili F1:ssä kausina 1980–1992. Sen perusti Vincenzo Osella. Talli ei päässyt MM-pisteille kuin kolmessa osakilpailussa, ja Osellan autot olivat liian painavia ja moottorit tehottomia, eikä Osellalla ollut yleensä kuin yksi auto osallistumassa kilpailuun.
Osellan parhaaksi tulokseksi jäi San Marinon GP:n 1982 neljäs sija. Osellalla on eniten kilpailuja Minardin jälkeen ilman palkintosijaa.
Giuseppe Patanè

Giuseppe Patanè (1. tammikuuta 1932 Napoli – 29. toukokuuta 1989 München) oli italialainen kapellimestari.
Patanè oli kapellimestari Franco Patanèn (1908–1968) poika ja opiskeli Napolissa, jossa hän myös debytoi vuonna 1951. Hän kuoli äkillisesti johtaessaan "Sevillan parturin" esitystä Baijerin valtionoopperassa.
Claudio Scimone

Claudio Scimone (23. joulukuuta 1934 – 6. syyskuuta 2018) oli italialainen kapellimestari. 
Scimone syntyi Padovassa, Italiassa, ja opiskeli orkesterinjohtoa Dmitri Mitropouloksen sekä Franco Ferraran johdolla. Hän sai kansainvälistä mainetta sekä kapellimestarina että musiikintutkijana. Hän nosti uudelleen esille useita renessanssi- ja barokkimusiikin teoksia. Hänelle on myönnetty mm. L'Académie Charles Crosin "Grand Prix du Disque".
Scimone toimi Lissabonin Gulbenkian-orkesterin ensimmäisenä ylikapellimestarina vuosina 1979–1986. Häntä seurasi tässä virassa Muhai Tang. Scimone on lisäksi perustanut I Solisti Veneti -yhtyeen.
Frenzy

Frenzy (myös Frenzy – solmiokuristaja) on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1972. Se oli Hitchcockin paluu parrasvaloihin: "Lintujen" (1963) jälkeen hän oli ohjannut kolme epäonnistunutta elokuvaa ja hänen uransa oli pohjalukemissa. "Frenzystä" muodostui kuitenkin sekä yleisö- että arvostelumenestys.
"Frenzy" oli Hitchcockin paluu juurilleen. Se oli Hitchcockin ensimmäinen elokuva Britanniassa yli 20 vuoteen (edellinen oli "Kauriin merkeissä" 1949). Elokuvassa on myös useita vaikutteita Hitchcockin Englannin-kauden elokuvista: alkukohtaus on kopioitu lähes sellaisenaan "Nuoresta ja viattomasta" ja psykopaattista murhaajaa pelkäävä kaupunki on kuin suoraan "Vuokralaisesta". Lisänä olivat vielä "Psykon" psykopaatti ja yksi Hitchcockin lempiteemoista: viatonta miestä syytetään rikoksesta, jota hän ei ole tehnyt.
Kun "Frenzy" tuli ensi-iltaansa Suomessa, elokuvasta oli sensuroitu 11 sekuntia – ei kuitenkaan väkivaltaa vaan ”6. osasta autovarkauteen liittyvä virtajohtojen yhdistäminen”.
Rooleissa.
Hitchcock itse nähdään väkijoukossa aivan elokuvan alussa.
Vastaanotto ja arvostus.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Frenzyn" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Tiedonintressi

Tiedonintressit (saksaksi "Erkenntnisinteressen", englanniksi "knowledge interests" tai "cognitive interests" tai "knowledge-constitutive interests") ovat Jürgen Habermasin tapa tarkastella elämismaailman kokemusten organisoitumista yhteiskunnalliseksi tiedoksi. Teorian tarkoituksena on paljastaa kaiken tiedon, tietämisen ja tieteellisen tutkimuksen yhteiskunnalliset ja antropologiset ehdot.
Tiedonintressejä on kolme:
Kaksi ensimmäistä intressiä ovat välttämättömiä yhteiskunnan kehitykselle ja liittyvät erilaisten objektien konstituoimiseen. Kolmas intressi puolestaan liittyy väistämättä kaikkiin ihmisten välisiin suhteisiin, mutta operoi kahden ensimmäisen intressin objekteilla.
Anthony Nesty

Anthony Conrad Nesty (s. 25. marraskuuta 1967 Trinidad ja Tobago) on surinamelainen entinen perhosuimari. Hän saavutti toisena tummaihoisena uimarina olympiamitalin – ja ensimmäisenä kultamitalin – voittaessaan 100 metrin perhosuinnin Soulin olympialaisissa 1988. Nesty löi kätensä päätyseinään ajassa 53,00 kukistaen sadasosasekunnilla Yhdysvaltojen suursuosikin Matt Biondin. 
Soulin jälkeen Nesty oli sadan metrin perhosuinnissa voittamaton kolmen vuoden ajan. Hänen meriittilistalleen tulivat voitot sekä Hyvän tahdon kisoissa Seattlessa 1990 että MM-kilpailuissa Perthissä 1991. Lisäksi Nesty voitti kolme peräkkäistä Yhdysvaltain yliopistomestaruutta 100 metrin perhosuinnissa 1990–1992 ja yhden 200 metrin perhosuinnissa 1990.
Barcelonan olympialaisissa 1992 Anthony Nesty otti mielimatkallaan 100 metrin perhosuinnissa pronssia. Hän on ainoa surinamelainen olympiamitalisti.
Natallja Salahub

Natallja Salahub (, s. 31. maaliskuuta 1975) on valkovenäläinen pikajuoksija.
Salahub karsiutui Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 2001 400 metrin juoksun välierissä ajallaan 53,60. Samana vuonna hän karsiutui Edmontonin MM-kisoissa 400 metrin alkuerissä ajalla 51,78. Kisojen jälkeen hänen ilmoitettiin kärynneen dopingista. Hän oli kilpailukiellossa 10. elokuuta 2001 – 9. elokuuta 2003.
Salahub palasi kilparadoille Budapestin sisäratojen MM-kisoissa, joissa Valko-Venäjä voitti 4 x 400 metrin viestijuoksussa MM-hopeaa. Helsingin MM-kisoissa 2005 Salahub karsiutui 200 metrin juoksun välierissä ajalla 23,62. 4 x 100 metrin viestijuoksussa hän oli mukana voittamassa MM-pronssia. Hän oli mukana 4 x 400 metrin MM-pronssia voittaneessa joukkueessa Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006.
Irma Tervani

Irma Tervani (oik. Achté; 4. kesäkuuta 1887 Helsinki – 29. lokakuuta 1936 Dresden, Saksa) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan altto, joka oli kiinnitettynä Dresdenin hovioopperaan 1908–1932. Hänen äitinsä oli Emmy Achté ja isänsä Lorenz Nikolai Achté. Hänen yksitoista vuotta vanhempi sisarensa oli kuuluisa Aino Ackté, joka monesti kehui sisartaan ja edisti tämän uraa. Tervania ei nykyään paljon muisteta, vaikkakin häntä omana aikanaan ylistettiin ja hänen nuoruudessaan hänestä lupailtiin jotakin suurta, kun hän esiintyi ensimmäisen kerran 16-vuotiaana.
Tervani opiskeli laulua ensin äitinsä johdolla, sitten muutaman vuoden ajan Ruotsissa ja vuosina 1904–1906 Pariisissa. Vuonna 1907 Tervani kiinnitettiin Dresdenin hovioopperaan. Hän vieraili myös muilla Saksan suurilla näyttämöillä sekä Skandinavian maissa ja Suomalaisessa oopperassa esiintyen myös liedlaulajana.
Irma Tervanin sisarenpojan Mies Reenkolan kertoman mukaan taiteilijanimi "Tervani" oli Aino Acktén miehen, Reenkolan isän Heikki Renvallin keksimä sanaleikki: terva on ruotsiksi "tjära" ja ääntyy samoin kuin "kära"; siis "tervani" on tätä kautta "min kära", "rakkaani". Lisäksi nimi kuulosti italialaiselta, mikä sopi muusikolle. Taiteilijanimen Irma halusi ottaa käyttöön jottei jäisi kuuluisan sisarensa varjoon.
Irma Tervanin luonne oli hieman kärttyisä ja ylimielinen. Hän ei nuorena ottanut vastaan moniakaan työtarjouksia, joita tuli jopa Metropolitanista ja muualta maailmalta. Hänellä oli kaunis alttoääni, jota kuvailtiin upean tummaksi ja samettimaiseksi sekä ihastuttavan pehmeäksi.
Irma Tervanin puoliso (vuodesta 1916) oli saksalainen teatterinjohtaja Paul Wiecke.
Anssi Joutsenlahti

 Taito Anssi Ilmari Joutsenlahti (s. 17. syyskuuta 1943 Kankaanpää) on suomalainen pappi, valtiopäiväneuvos ja entinen kansanedustaja. Hän toimi Suomen Maaseudun Puolueen kansanedustajana vuosina 1979–1987 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä ja tuli uudelleen valituksi eduskuntaan vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Perussuomalaisten listalta. Hänet valittiin vaalien jälkeen eduskunnan toiseksi varapuhemieheksi.
Ura.
Vuoden 1983 vaaleissa Joutsenlahti saavutti henkilökohtaisen ääniennätyksensä yli 16 000 äänellä ja hän veti eduskuntaan samasta vaalipiiristä myös kihniöläisen Lea Mäkipään. Vuonna 1986 Joutsenlahti äänesti eduskunnassa Satakunnan läänin perustamista vastaan. Kolmen uuden läänin perustaminen kaatui äänin 91–89.
Vuosina 1998–2002 Joutsenlahti työskenteli Jämijärven ja vuosina 2002–2005 Jurvan kirkkoherrana. Hänelle on myönnetty rovastin arvonimi. Kansankirkolliselta herätysliiketaustaltaan Joutsenlahti on herännäinen eli körtti.
Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa hän oli Satakunnassa Perussuomalaisten ehdokkaana, mutta ei tullut valituksi. Joutsenlahti ilmoitti vuoden 2011 vaalien alla aikovansa lahjoittaa kansanedustajan palkkionsa Pohjois-Satakunnan kansanterveystyön liikelaitoskuntayhtymälle mikäli tulee valituksi. Rahat käytetään kahden hoitotyöntekijän palkkaamiseen oppisopimuksella.
Eduskuntavaaleissa 2011 Joutsenlahti sai 6583 ääntä Satakunnan vaalipiirissä, ja tuli valituksi. Hänet valittiin vaalien jälkeen eduskunnan toiseksi varapuhemieheksi.
Yksityiselämä.
Joutsenlahti harrastaa maratonjuoksua ja hän on muun muassa osallistunut 32 kertaa Helsinki City Marathoniin tullen aina maaliin.
Teoksia.
Anssi Joutsenlahti 2009-2011 : Matka takaisin Arkadianmäelle. Kankaanpää. Anssi Joutsenlahti, 2013. 
Anssi Joutsenlahti 2011-2012 : Politiikan ytimessä (Joutsenlahden blogiteksteistä toimittanut Anne Laine). Kankaanpää. Anssi Joutsenlahti, 2014. ISBN 978-952-93-4696-7
Anssi Joutsenlahti 2013-2023 : Vierivä kivi ei sammaloidu (Joutsenlahden blogiteksteistä toimittanut Anne Laine). Kankaanpää. Anssi Joutsenlahti, 2023.
Laatikkolumiaura

Laatikkolumiaura on veturin työnnettäväksi tarkoitettu katettu lumenaurausvaunu, joka on erilliseksi vaunuksi rakennettu ja molempiin päihin sijoitetulla auralla varustettu. Sivuilla on erilliset kokoon käännettävät vyörytyssiivet. Laatikkoaurassa oli omat veturin etuvaloja vastaavat valot. Veturiin pidettiin useimmiten yhteys sähkösoittokellolla ja veturi vastasi merkkisoittoihin viheltimellä. 
Päätyaurojen nokkaa saattoi vaunun sisään sijoitetulla vivustolla nostaa ylös muun muassa tasoristeysten kohdalla, ettei nokka ottanut laudoitukseen kiinni. Samoin auratun lumen kauemmas siirtämiseen tarkoitetut vyörytyssiivet olivat sisältä käsin ohjattavia. Tämän vuoksi pitkin radan vartta oli erillisiä aurausliikennemerkkejä, joiden mukaan joko aurannokka laskettiin tai nostettiin ja vyörytyssiivet suljettiin tai avattiin kiinteiden esteiden väistämiseksi.
Kapearaiteisilla radoilla oli omia liikennemerkkejään tätä varten; esimerkiksi Jokioisten rautatiellä ne olivat normaalisti kuusennäreitä.
Sittemmin tämä auratyyppi syrjäytyi suoraan veturiin kytkettävien siipiaurojen ja omalla koneistolla varustettujen, ratakuorma-auton työntämien kiskoilla liikkuvien harjakoneiden tieltä. Leveäraiteisia laatikkoauroja on säilynyt runsaasti, muutama kappale on Haapamäellä.
Vuotie

Vuotie () on katu Helsingin Vuosaaressa. Se on Vuosaaren tärkein autoliikennettä välittävä pääväylä ja muodostaa välittömän jatkeen Meripellontielle, joka johtaa Itäkeskuksen vierestä, Itäväylän ja Kehä I:n liittymästä Vuosaaren sillalle. Meripellontietä ja Vuotietä voidaan myös pitää Kehä I:n suoranaisina jatkeina, ja nykyisin asemakaavoissa väylästä käytetään nimiä Kehä I-Vuotie ja Kehä I-Meripellontie.
Vuotie on Rastilan ja Vuosaaren keskustan kohdalla rakennettu moottoritiemäisesti, kuten Laajasalontiekin. Tiellä on neljä ajokaistaa, ja liittymät on rakennettu eritasoliittyminä. Moottoritiemäinen tieosuus valmistui vuonna 1998. Ajoradan leveys oli aikaisemmin 7,5 metriä; kesän 2007 muutostöiden jälkeen sitä kavennettiin seitsemään metriin. Vuotien-Meripellontien liikennemäärä on suurimmillaan Kehä I:n ja Itäväylän risteyksen kohdalla (noin 40 000 ajoneuvoa vuorokaudessa). Vuosaaren kohdalla liikennemäärä on 30 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Pienimmillään väylän liikennemäärä on Columbuksen kauppakeskuksesta itään (noin 4 000–7 000 ajoneuvoa vuorokaudessa).
Vuotiellä on Vuosaaren sillan ja Pohjavedenportin välisellä osuudella erikoiset, metalliverkon muodostamat valopylväät, jotka on suunniteltu ympäristötaiteeksi. Ne muistuttavat talven 1944 pommituksista, jolloin neuvostoliittolaisia harhautettiin roihujen ohjaamana pudottamaan pommit Helsingin sijasta Vuosaareen. Pimeällä pylväiden ohi ajettaessa valo näyttää lepattavan kuin tuli. Valoteoksen on suunnitellut arkkitehtuuritoimisto Heikkinen–Komonen. Pylväät on valaistu alapäästään, ja ne sijaitsevat vain 80 cm päässä ajoradasta. Tiellä on sattunut useita vakavia onnettomuuksia, joissa auto on törmännyt valopylvääseen. Onnettomuuksien johdosta ajoratojen reunat varustettiin kaiteilla, jotka valmistuivat kesällä 2007.
Wieden

Wieden () on Itävallan pääkaupungin Wienin 4. kaupunginosa ("Gemeindebezirk"). Se sijaitsee etelään Innere Stadtista eli 1. kaupunginosasta ja Mariahilfistä eli 6. kaupunginosasta. Idässä Wiedeniä rajaa Landstraße eli 3. kaupunginosa, ja lännessä puolestaan Margareten eli 5. kaupunginosa.
Historia.
Varhaisin tunnettu maininta Wiedenistä löytyy vuodelta 1137 peräisin olevasta historiallisesta lähteestä. Se onkin vanhin Wienin "Vorstadt" eli vanhin niistä entisistä kunnista, jotka sijaitsivat kaupunginmuurien sisäpuolella. Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijan Ferdinand II:n aikana Wiedeniin valmistui kuninkaallinen kesäresidenssi, jonka useiden laajennusten jälkeen keisarinna Maria Teresia myi Jesuiitoille.
Wiedenin kehitys kaupungiksi alkoi 1700-luvun alussa. Tuohon aikaan alueelle rakennettiin runsaasti palatsimaisia rakennuksia. 6. maaliskuuta 1850 Wienin kaupunginrajojen laajennuksen myötä Wiedenistä tuli osa Itävallan pääkaupunkia. Siitä muodostettiin sen 4. kaupunginosa. Itävallan miehitysvuosina (1945-1955) Wieden oli osa Wienin neuvostoliittolaista sektoria.
Väestö.
Vuoden 2001 väestönlaskennassa Wiedenin kaupunginosan asukasluvuksi ilmoitettiin 28 354. Asukkaista 45,9 prosenttia oli miespuolisia, ja 54,1 prosenttia naispuolisia. Asukkaista 48,1 prosenttia ilmoitti tunnustuvansa katolista uskoa, mikä oli uskonnollisista ryhmistä ylivoimaisesti suosituin. Saksan kielen ilmoitti arkikielekseen suurin osa, noin 76 prosenttia, asukkaista. Toiseksi suurin kieli kaupunginosassa tuolloin oli serbia (5,4 %), ja kolmanneksi suurin kroatia (2,0 %). Neljänneksi eniten puhuttiin arkikielenä unkaria (1,4 % asukkaista).
Selim Lemström

Karl Selim Lemström (17. marraskuuta 1838 Inkoo – 2. lokakuuta 1904 Helsinki) oli suomalainen geofysiikan tutkija. Hän sai tohtorin arvon 1874. Hän toimi Helsingin yliopiston fysiikan dosenttina 1869–1878, fysiikan professorina vuosina 1878–1904 ja matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dekaanina 1893–1904. Hänen merkittävin saavutuksensa oli osallistuminen Ensimmäiseen kansainväliseen Polaarivuoteen. Siihen osallistui kaikkiaan 12 valtiota. Sen yhteydessä Sodankylässä toimi vuosina 1882–1883 magneettis-meteorologinen observatorio, ja lisäksi Ivalon Kultalassa toimi apuasema. Polaarivuoden aikana Sodankylässä tehtiin yli 300 000 havaintoa. Polaarivuoden havainnoilla oli suuri merkitys 1800-luvun tiedeyhteisölle, ja niillä on edelleenkin suuri merkitys. Aineistoa ollaan nyt siirtämässä digitaaliseen muotoon.
Lemströmin oma tieteellinen kiinnostus kohdistui revontuliin ja ilman sähköisiin ominaisuuksiin kuten salamoihin. Hän sai paljon vaikutteita ruotsalaiselta kollegaltaan Erik Edlundilta (1819–1888). Lemström julkaisi vuonna 1886 kirjan "L'aurore Boréale" teorioistaan ja tutkimuksistaan. Kirja sai tiedemaailmassa hyvän vastaanoton, ja Lemströmiä ja Edlundia pidettiin alansa johtavina teoreetikkoina.
Lemströmin revontuliteoriat jäivät kuitenkin unohduksiin, kun revontuli-ilmiö selitettiin kuuluvaksi Maan ja Auringon väliseen vuorovaikutukseen. Lemströmin teoriat ovat kuitenkin merkittävä osa revontulitutkimuksen pitkää kehityshistoriaa.
Lemström tutki myös sitä voitaisiinko sähkövirran avulla edistää viljelykasvien kehitystä ja suurentaa satoja. Tutkimusretkillään Huippuvuorilla, Pohjois-Norjassa ja Suomen Lapissa hän oli havainnut että kasvillisuus oli paikoitellen erittäin rehevää ja sadot suhteellisen suuria jos ne säästyivät hallalta. Lemström arveli että ilmakehän sähkövirtaukset aikaansaivat tämän koska muuten kasvukausi oli lyhyt ja maaperä karua. Hän teki vuosina 1885–1886 kokeita sekä laboratoriossa että ulkona luonnossa eri viljelyskasveilla ja päätteli että sähkökäsittely lisäisi satoa, lyhentäisi tuleentumisaikaa ja parantaisi jopa sadon laatua.
Lemström myös popularisoi tiedettä. Hänen revontulia käsittelevä teoksensa "Om polarljuset eller norrskenet" oli aikoinaan hyvin suosittu.
Nõo

Nõo on kunta Tartumaalla, Virossa. Asukkaita kunnassa on runsaat 4 000 ja pinta-alaa 169 km².
Sijainti.
Nõon naapurikunnat ovat Elva lännessä, Tarton kunta pohjoisessa, Kambja idässä ja Otepää etelässä Valgamaalla. Kunnan keskuksesta on matkaa Tarttoon 17 kilometriä ja Elvaan 10 kilometriä.
Hallinto.
Kunnan hallinnollinen keskus on Nõon pienkauppala. Nõon kunnanjohtaja on Rain Sangernebo. 
Kauppalat ja kylät.
Nõo koostuu kahdesta pienkauppalasta (Nõo, Tõravere) ja 20 kylästä: Aiamaa, Altmäe, Etsaste, Enno, Illi, Järiste, Keeri, Ketneri, Kolga, Kääni, Laguja, Luke, Meeri, Nõgiaru, Sassi, Tamsa, Unipiha, Uuta, Vissi ja Voika.
Väestö.
Vuonna 2011 Nõon kunnassa oli 3 972 asukasta, joista 3 810 (95,9 %) oli virolaisia, 99 (2,5 %) venäläisiä ja 60 (1,5 %) muita kansallisuuksia.
Muuta.
Tõraveren pienkauppalassa sijaitsee Tarton observatorio, joka on Viron tähtitieteen tutkimuskeskus. Siellä on muun muassa 1,5 metrin peiliteleskooppi.
Nõon suomalaisia ystävyyskuntia ovat Liminka ja Viitasaari.
Stetinin

Stetinin () oli ensimmäinen venäläinen lentokonetehdas. Yritys perustettiin Pietariin vuonna 1909 nimellä "Russko-Baltiskovo Vagonovo Zavod". Yhtiötä johti kuuluisa lentäjä S. S. Stetinin ja yhtiön pääsuunnittelija toimi Dimitri Grigorovitš. 
Stetinin erikoistui lentoveneiden valmistamiseen. Ensimmäinen kone tehtiin Curtiss Model K:n näköiseksi. Koneiden tyyppimerkki oli "M" (kuten meri). 
Kuuluisimmat yhtiön tuotteet olivat M-5, M-9, M-11/M-12, M-15, M-16 ja M-24/M-24bis.
Kuroda-klaani

Kuroda-klaani oli japanilainen daimiosuku, jonka läänityksenä oli Chikuzenin provinssi nykyisessä Fukuokan prefektuurissa, Kyūshūlla. Klaanin feodaaliajalla hallitsema Fukuokan linna on lähellä Hakatan lahtea, ja se tunnettiin silloin nimellä "Maizuru-jō" (Tanssivan kurjen linna) tai "Tsuru-jō" (Kurkien linna).
Kuroda-daimiot.
Chikuzenin provinssia Fukuokan linnasta 1600-1871 hallinneen Kuroda-klaanin daimiot olivat: