tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Modern Drunkard Magazine

Modern Drunkard Magazine on kuusi kertaa vuodessa ilmestyvä yhdysvaltalainen kiiltopintainen aikakauslehti, joka pyrkii edistämään ”toiminnallisen alkoholistin” elämäntapaa. Vuonna 1996 perustettu lehti on kerännyt vähitellen itselleen mainetta, ja nykyisin sen levikki on noin 50 000. "Modern Drunkard Magazinen" luoja Frank Kelly Rich toimii myös sen päätoimittajana ja julkaisijana. Päämajaansa Denverissä pitävä julkaisu mainostaa sivuillaan juoma-alan yritysten ohella baareja, jotka vaikuttavat Denverissä, Minneapolisissa, Las Vegasissa ja Philadelphiassa. 
Lehden teemana toimiva alkoholin ja ”funktionaalisten alkoholistien” boheemien elämäntapojen ylistäminen on ristiriidassa yleensä kohtuukäyttöön kannustavan yhdysvaltalaisen valtavirran kanssa. Lehden säännöllisiä erikoisuuksia ovat muun muassa osiot nimeltään ”Alcocomics – sarjakuvia raittiusrajoitteisille” (”Alcocomics – Cartoons for the sober challenged”), ”Wino Wisdom” ja ”Tiedät olevasi juoppo, kun…” Lehdessä on myös alkoholin asemasta historiassa kertovia, pikkutarkasti tutkittuja artikkeleita, joiden aiheina ovat olleet esimerkiksi viskikapina sekä Franklin D. Rooseveltin rakkaus martineihin. Kirjoitusten sävy on usein tyyliltään humoristinen, mutta lehden totisuutta juopottelevan elämäntyylin puolustajana on vaikea kiistää. 
Ajoittain lehti laajentaa säännöllisesti mukana olevaa ”Booze in the News” (”Viina uutisissa”) -osuuttaan siten, että se keskittyy yksityiskohtaisemmin johonkin alkoholiin liittyvään aiheeseen, kuten Jack Daniel’s -viskipullon hupenevaan väkevyysasteeseen. 
Lehden taiteellinen tyyli kovapintaisia miehiä ja muodokkaita naisia esittävine kuvineen muistuttaa 1950-luvun suosittuja pulp-lehtiä 
"Modern Drunkardin" tunnuksena toimivassa lipussa esiintyy oliivilla varustettu martinilasi kahden ristikkäin menevän miekan yläpuolella. Siinä näkyy myös kolme kirjainta, M, D ja M, jotka viittaavat ”Modern Drunkard Magazineen”.
Bicycle Casino

Bicycle Casino on maailman suurimpiin kuuluva kasino Bell Gardensissa lähellä Los Angelesia.
Bicycle Casino oli ensimmäinen kasino, joka lähetti pokeripelejään livenä internetissä. "Live at The Bike" -ohjelmaa lähetettiin kasinon nettisivujen kautta viitenä iltana viikossa. Vakiokommentaattorien kuten Shirley Rosario lisäksi ohjelmassa vieraili kommentaattoreina ammattipelaajia kuten Barry Greenstein ja Kenna James. Ohjelmia lähetettiin helmikuusta 2005 vuoden 2006 puoleenväliin.
Tsolpideemi

Tsolpideemi on nonbentsodiatsepiineihin kuuluva unilääke, joka on tarkoitettu tilapäiseen unettomuuden hoitoon, erityisesti silloin, jos unettomuus on vaikea, toimintakykyä haittaava tai aiheuttaa voimakasta ahdistusta.
Tsolpideemin kehitti ja toi alun perin markkinoille Ranskassa Synthélabo vuonna 1987 nimellä Stilnox. Suomessa se sai myyntiluvan 14. elokuuta 1995 "Stilnoct"-nimisenä. Lääkepatentin rauettua Suomessa on myynnissä useita rinnakkaisvalmisteita, kuten "Elduar, Somnor, Stella, Stilnoct," ja "Zolpidem".
Vaikutukset.
Tsolpideemin vaikutus alkaa nopeasti, noin 15 minuutin sisällä ja sen puoliintumisaika on 2–3 tuntia. Tsolpideemi ei varsinaisesti väsytä, mutta se auttaa uneenpääsyä mentäessä lepäämään välittömästi lääkkeen ottamisen jälkeen. Tsolpideemi voi kuitenkin aiheuttaa joillekin käyttäjille hyvin voimakkaita ja realistisia hallusinaatioita, jos ohjeita ei noudateta ja käyttäjä jää valvomaan lääkkeen ottamisen jälkeen. Tsolpideemi on PKV-lääke, joten se vaikuttaa ajokykyyn ja muihin tarkkaavaisuutta vaativiin tehtäviin huomattavan haitallisesti. Se voi myös aiheuttaa esimerkiksi autolla ajoa unissaan.
Tsolpideemi kuuluu imidatsopyridiineihin, jotka sitoutuvat "selektiivisesti" omega1-reseptoreihin, jotka puolestaan muodostavat GABA-A-reseptorikompleksin alfasidoksen. Bentsodiatsepiinit sitoutuvat "nonselektiivisesti" kaikkiin kolmeen omega-reseptoriin, mutta tsolpideemi sitoutuu ensisijaisesti omega1-reseptoriin. Tsolpideemi on nonbentsodiatsepiini eli bentsodiatsepiinien kaltainen lääkeaine. Bentsodiatsepiineista poiketen sillä ei kuitenkaan ole kouristuksia estäviä tai lihaksia rentouttavaa vaikutusta.
Yliannostustapauksissa voidaan käyttää GABAA-antagonisti flumatseniilia.
Koomapotilaiden hoidossa.
Pieni osa koomapotilaista reagoi tsolpideemiin niin, että heidät kyetään herättämään koomasta. Vaikutus huomattiin ensimmäisen kerran vuonna 1999 eteläafrikkalaisen potilaan kanssa. Ei vielä tiedetä miksi koomapotilaat heräävät lääkkeestä, joka vaivuttaa terveen ihmisen uneen. Tsolpideemin vaikutusta on kuitenkin tutkittu koomapotilaiden hoidon lisäksi myös lievempien aivovammojen hoidossa.
Väärinkäyttö.
Lääkkeen väärinkäyttö on tunnettu ongelma.
Vasta-aiheet.
Lääkettä ei suositella käytettäväksi henkilöillä joilla on maksavaurio, uniapnea, vaikeita hengitysvaikeuksia, vaikeaa lihasheikkoutta eikä alle 18-vuotiailla.
Newt Gingrich

Newton Leroy Gingrich (s. 17. kesäkuuta 1943) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän oli Yhdysvaltain edustajainhuoneen puhemies vuosina 1995–1999. Gingrich oli Time-lehden valinta Vuoden henkilöksi 1995, koska hänen johtamansa "Republikaanivallankumous" päätti demokraattien 40 vuotta kestäneen enemmistön edustajainhuoneessa.
Elämä.
Gingrich opetti historiaa University of West Georgia -yliopistossa Carrolltonissa vuosina 1970–1978. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1971. Hän on ollut naimisissa kolme kertaa ja hänellä on kaksi lasta ensimmäisestä avioliitostaan ja kaksi lastenlasta.
Gingrich tuli baptistikristityksi opiskeluaikanaan, mutta liittyi katoliseen kirkkoon vuonna 2009.
Poliittinen ura.
Kongressiin hänet valittiin ensimmäisen kerran 1978 Georgian osavaltion edustajana. Kuusi viikkoa ennen 1994 kongressivaaleja Gingrich esitteli "Contract with America" -ohjelmajulistuksen, jossa esitettiin veronalennuksia, tiukkaa budjettikuria ja kovia otteita rikollisuuden vähentämiseksi. Hänestä tuli puhemies vuonna 1995, republikaanien voitettua enemmistön edustajainhuoneessa ensimmäistä kertaa 40 vuoteen. Hän ilmoitti eroavansa republikaanien menetettyä 5 paikkaa vuoden 1998 vaaleissa.
Kongressiuran jälkeen.
Erottuaan puhemiehen virasta hän on aktiivisesti osallistunut poliittiseen keskusteluun. Hän on tutkijana American Enterprise Institute -tutkimuskeskuksessa ja vierailee usein Fox Newsin keskusteluohjelmissa. Gingrich mainittiin mahdollisena ehdokkaana 2008 presidentinvaaleissa, mutta hän ei asettunut ehdolle. Myöhemmin Gingrich on saanut julkisuutta Yhdysvaltain presidentiksi valitun Donald Trumpin puolestapuhujana.
Presidentinvaalit 2012.
Gingrich pyrkii republikaanien ehdokkaaksi 2012 vaaleihin. Kesäkuussa 2011 hänen koko kampanjajohtonsa erosi, minkä uskottiin vaikuttavan negatiivisesti hänen ehdokkuuteensa. Vuoden 2011 lopulla Gingrich kuitenkin nousi gallupeissa republikaanien suosikiksi.
Kampanjan vaiheita.
Gingrich herätti joulukuussa 2011 kansainvälistä huomiota ja hämmennystä, kun kommentoi yhdysvaltalaiselle The Jewish Channel -televisiokanavalle, että "palestiinalaiset ovat keksitty kansa", joka haluaa tuhota Israelin ja olisi voinut valita asuinpaikakseen jonkun muun. Lausunnolla oletetaan Gingrichin kosineen puolelleen juutalaisia äänestäjiä. 
Gingrich on kampanjansa aikana kritisoinut myös lapsien työntekoa rajoittavia lakeja.
Suomen Kuvalehti kirjoittaa, että Gingrich on rohkea poliitikko, koska hän on uskaltanut puolustaa Yhdysvalloissa pitkään asuneiden laittomien siirtolaisten oikeuksia, vaikka "tällainen humanismi saattaa kääntyä esivaaleissa häntä vastaan". &lt;ref name="sk48/11"&gt;&lt;/ref&gt;
Tammikuussa 2012 Ginrichin kampanjan suurimmaksi rahoittajaksi nousi amerikkalainen miljardööri ja sionisti Sheldon Adelson. Adelson, joka parhaimmillaan on ollut Yhdysvaltain kolmanneksi rikkain, oli yksin Israelissa syntyneen vaimonsa kanssa tällöin lahjoittanut jo 10 miljoonaa dollaria Ginrichin kampanjaan. Gingrich saavutti ensimmäisen esivaalivoittonsa Etelä-Carolinassa 21. tammikuuta.
Pieni kultainen avain

Pieni kultainen avain on Arja Korisevan kymmenes albumi, joka julkaistiin 1998. Albumin on julkaissut CD-levynä ja C-kasettina Sony Music Entertainment (Finland) Oy. Albumi sisältää Disneyn "Pocahontas II – matka uuteen maailmaan" -elokuvan kappaleen "Suudelmien silta".
Pompeia Plotina

Pompeia Plotina (70, Nemausus (Nîmes), Rooman valtakunta -122) oli Rooman keisari Trajanuksen vaimo ja keisarinna. Hänelle myönnettiin arvonimi "augusta" vuonna 105. 
Pompeia Plotina syntyi Gallian alueella Nemausuksessa (nykyinen Nîmes) Neron ollessa Rooman keisarina. Plotina meni naimisiin Trajanuksen kanssa ennen kuin tästä tuli keisari. Plotinan on kerrottu olleen älykäs ja mahtava nainen, joka oli kiinnostunut kirjallisuudesta, matematiikasta, musiikisa ja hyväntekeväisyydestä. Häntä arvostettiin Roomassa suuresti. Plotina tunnettiin nöyränä ja kansan etuja ajavana keisarinnana. Hän käytti valtaansa parantaakseen erityisesti Rooman köyhien olosuhteita. 
Pariskunnalla ei ollut omia lapsia, mutta Plotina oli läheisissä väleissä miehensä etäisen sukulaispojan Hadrianuksen kanssa. Plotinan ja Hadrianuksen ystävyys myötävaikutti suuresti siihen että kuolinvuoteellaan Trajanus valitsi Hadrianuksen seuraajakseen. Plotina myös osallistui Hadrianuksen ja Trajanin sisarentyttären Sabinan avioliiton järjestämiseen. 
Plotinan kuoleman jälkeen hänet julistettiin jumalaksi ja Hadrianus antoi rakennuttaa hänelle temppelin Nemausukseen.
Eksogeeninen

Useissa eri yhteyksissä, eksogeenisuus (kreikan ἔξω éxō 'ulkopuolella' ja -γένεια -géneia 'tuottaa' ) eli ulkosyntyisyys tarkoittaa ulkoisten syiden aiheuttamaa asiaa. Sen vastakohta on Endogeenisuus joka tarkoittaa sisäisten syiden aiheuttamaa.
Ulkoiset linkit.
M/S Cozumel II

M/S Cozumel II (IMO 7236127) on nimellä M/S Ursula Saksassa vuonna 1973 valmistunut autolautta. Sen rakensi Jos. L. Meyerin telakka Papenburgissa. Se kuuluu kolmen laivan sarjaan, sen sisaralukset ovat M/S Regula ja M/S Betula.
Käyttöhistoria.
Alus luovutettiin 12. maaliskuuta 1973 Linjebuss Internationalille (Rederi Ab Svea). Liikenteen se aloitti Juutinraumassa välillä Helsingborg – Helsingør. Reitin ajoaika oli alle puoli tuntia, joten aluksessa ei ollut hyttejä, ainoastaan kahvila ja verovapaa myymälä. Vuonna 1980 alus siirtyi Scandinavia Ferry Linesin hallintaan. Toukokuussa 1985 alusta uudistettiin Helsingørin telakalla. Vuonna 1991 aluksen ollessa laiturissa M/S Kärnan törmäsi siihen. Saman vuoden lokakuussa alus siirtyi SweFerry AB:lle ja edelleen joulukuussa Scandlinesille. Alusta uudistettiin 1992 Kristiansandissa Norjassa. Alus otettiin liikenteestä 1996 ja jäi odottamaan käyttöä kunnes se myytiin 1997 meksikolaiselle Maritima Chan Kenab S.A. de C.V. Cozumelille, matkalle kohti Meksikoa se lähti 9. toukokuuta. Se aloitti liikenteen Yucatánin ja Cozumelin (Meksikon saari) välillä. Alus sai pohjakosketuksen 2005 sen ollessa matkalla Belizeen. Aluksen omistajat hylkäsivät tiukasti pohjaan juuttuneen aluksen Chinchorron matalikolle. Alus poistettiin rekisteristä. Vuonna 2010 hylky vedettiin irti.
Perieres

Perieres () oli kreikkalaisessa mytologiassa Aioloksen ja Enareten poika; tosin useiden kerrotaan pitäneen häntä ennemminkin Kynortaan poikana Aioloksen sijasta. Hänen sisaruksiaan olivat Sisyfos, Kretheus, Salmoneus, Athamas, Deion, Magnes, Makarlos, Kanake, Alkyone, Preisidike, Kalyke ja Perimede.
Kun Polykaon, Messenian kuningas, kuoli ilman perillisiä, Perieres seurasi häntä valtaistuimelle. Hän meni naimisiin Perseuksen tyttären Gorgofonen kanssa, ja he saivat pojat Afareus ja Leukippos.
Alaston satama

Alaston satama on klassikkoelokuva vuodelta 1954. Elokuvan ohjasi Elia Kazan ja siinä oli pääosissa Marlon Brando, Karl Malden ja Eva Marie Saint. Elokuva oli ehdolla aikoinaan kahteentoista Oscar-palkintoon ja se sai niitä peräti kahdeksan. Elokuvaa pidetään nykyään yhtenä kaikkien aikojen suurimmista mestariteoksista. Elokuva perustuu Malcolm Johnsonin kirjoittamaan "New York Sun" -lehdessä vuonna 1948 julkaistuun 24-osaiseen artikkelisarjaan "Crime on the Waterfront".
Elokuva valittiin vuonna 1989 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Alastoman sataman" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni.
Elokuva kertoo ahtaajien väkivaltaisesta ja korruptoituneesta elämästä. Sataman seutua hallitsee järjestäytynyt rikollisuus; sen näkyvimpiä hahmoja ovat Johnny Friendly (Lee J. Cobb) ja hänen apulainensa Charley Malloy (Rod Steiger). Charleyn veli Terry Malloy (Marlon Brando) on myös mukana rikollisjärjestön toiminnassa. Terry tapatuttaa epämiellyttäviä kysymyksiä kyselleen ystävänsä houkuttelemalla hänet katolle, josta hänet työnnetään alas. Myöhemmin Terry tapaa murhatun miehen sisaren, Edie Doylen (Eva Marie Saint) ja rakastuu tähän. Terry alkaa katua tekemisiään ja rikollisjärjestöön kuulumista.
Sataman pappi Isä Barry (Karl Malden) vastustaa aktiivisesti rikollisjärjestöä ja kertoo Terrylle murhan tapahtuneen, koska murhattu aikoi paljastaa Johnny Friendlyn ammattiyhdistystoiminnan korruptuneisuuden. Pappi pyytää Terryä asettumaan gangstereita vastaan, mutta Terry on vastahakoinen.
Terry alkaa kiintyä Edieen entistä syvemmin ja päättää sen takia ruveta käymään rikollisjärjestöä vastaan. Terryn veli yrittää saada Terryä luopumaan päätöksestään, mutta Terry ei taivu ja Terryn veli taipuu tämän tahtoon. Vähän myöhemmin Terryn veli tapetaan Johnny Friendlyn miesten murskatessa hänet ja naulatessa hänen ruumiinsa seinään. Silloin Terry päättää todistaa oikeudessa Friendlyä ja hänen rikollisjoukkoonsa vastaan. 
Kuulusteluja seuraavana aamuna Friendlyn jengi pieksee hänet henkihieveriin. Terryn uhma ja rohkeus saa kuitenkin satamamiehet hänen puolelleen ja vastustamaan Friendlyn jengiä. Terry on voittanut.
Oulun palo 1652

Oulun palo 1652 oli suuren osan Oulun kaupunkia tuhonnut tulipalo 2. lokakuuta 1652.
"Oulun kaupungin historian" kirjoittaneen Artturi Virkkusen mukaan palossa tuhoutui suurin osa porvariston taloista, proviantti- eli muona-aitat, joissa oli kruunun jyviä ja rahoja, linnan silta sekä raatihuone.
Kaupunki rakennettiin tulipalon jälkeen uudelleen maanmittari Claes Claessonin vuonna 1651 laatiman suunnitelman mukaan. Uusi suunnitelma kaksinkertaisti kaupunkialueen pinta-alan ja samalla kadut ja korttelit muuttuivat säännönmukaisiksi. Ranta-alueesta muodostettiin tori ja sinne sijoitettiin mittaushuone, vaakahuone ja pakkahuone.
Huumausaineneuvottelukunta

Huumausaineneuvottelukunta oli sosiaali- ja terveysministeriön asettama neuvottelukunta, jonka tehtävänä oli määritellä uudelleen Suomen huumausainepolitiikka. Neuvottelukunta asetettiin 1968, ja se istui vuodesta 1969 vuoteen 1971 saakka.
Syynä komitean asettamiseen oli nuorten laajeneva huumeiden käyttö. Jopa 5%-23% nuorista oli paikkakunnasta riippuen ilmoittanut kokeilleensa huumeita 1970-luvun alun tutkimuksissa. Kannabis ja LSD lisäksi yhdistettiin nuorison kannattamiin protestiliikkeisiin. Toimittajat pyrkivät kiinnittämään huomion asiaan tekemällä artikkeleita siitä, miten helppoa huumeiden osto oli, ja miten heikosti poliisi valvoo asiaa. 
Tätä aikaisemmin Suomen huumausainepolitiikka perustui lähinnä terveydenhoitoon ja siihen liittyneisiin pakkokeinoihin.
Huumausainepoliittinen toimikunta.
Vuonna 1996 Sosiaali- ja terveysministeriö asetti Huumausainepoliittisen toimikunnan, jonka tehtävänä oli laatia ehdotus kansalliseksi
huumausaineohjelmaksi. Toimikunnan puheenjohtajana toimi oikeusministeriön ylijohtaja K. J. Lång. Toimikunnan työn tuloksena syntyi Suomen huumausainestrategia 1997, joka laajuudeltaan ja perusteellisuudeltaan vastaa edeltänyttä komiteamietintöä (KM 1969). Tällä kertaa toimikunnan mietintöön ei sisältynyt konkreettisia ehdotuksia uudeksi lainsäädännöksi, vaan painopiste oli yleisemmällä strategiaohjelman tasolla. Vuoden 1997 huumausainestrategiaa on säännöllisin väliajoin täsmennetty ja yhteistyötä huumehaittojen ehkäisemiseksi on ohjattu valtioneuvoston periaatepäätöksillä.
Paimion lukio

Paimion lukio on Paimiossa toimiva lukio, jossa on noin 250 opiskelijaa. Lukiossa on käytössä kuusijaksojärjestelmä ja rehtorina toimii Olli-Pekka Lehtonen. Paimion lukion nykyinen osoite on Sähköyhtiöntie 2.
Historiaa.
Vuonna 1925 Paimioon perustettiin viisiluokkainen yhteiskoulu, ja oma koulurakennus valmistui vuonna 1927. Ensimmäinen lukioluokka aloitti syksyllä 1956, joten lukion ylioppilaita lakitettiin ensimmäisen kerran keväällä 1959. Yhteiskoulu muodostui vuonna 1976 uudeksi peruskouluksi ja kunnan lukioksi. Nykyään Paimion lukio sijaitsee noin kilometrin päästä vanhasta rakennuksesta, nykyään Fortumin vanhassa konttorirakennuksessa.
Phineas Gage

Phineas P. Gage (1823 – 21. toukokuuta 1860) oli yhdysvaltalainen rautatietyöläinen, joka sai aivovaurion rautatien rakentamisen yhteydessä vuonna 1848 tapahtuneessa onnettomuudessa. Häntä on käytetty neurobiologian ja neuropsykologian aloilla laajalti esimerkkitapauksena havainnollistamaan aivojen otsalohkon vaurioitumisen seurauksia.
Tapahtunut onnettomuus.
13. syyskuuta 1848 Gage oli rakentamassa rautatietä Cavendishin kaupungin ulkopuolella Vermontissa, kun hänen rautakangella tiivistämänsä ruuti vahingossa räjähti ja sinkosi rautakangen hänen päänsä läpi sellaisella voimalla, että kanki laskeutui yli 25 metrin päähän. Noin metrin pituinen ja kolmen senttimetrin paksuinen kanki osui Gagen päähän vasemman posken alapuolelta ja poistui kallon yläosasta tuhoten matkallaan suurimman osan aivojen vasemmasta otsalohkosta ja mahdollisesti myös osan oikeasta.
Onnettomuuden aiheuttaman aivovamman seuraukset Gagelle.
Gage ei kuitenkaan kuollut, vaan toipui yllättävän hyvin. Hänen persoonallisuutensa raportoitiin muuttuneen onnettomuuden jälkeen. Aiemmin vastuuntuntoisesta, suositusta työntekijästä tuli luonteeltaan äkkipikainen, epävakaa ja kärsimätön. Hän ei enää osannut suunnitella tulevaisuuttaan eikä ottanut muita huomioon. Lopulta Gage irtisanottiin työstään ja hän päätyi esittelemään ihmeellistä selviytymistään sirkukseen.
Gage aivovamman esimerkkinä.
Phineas Gagea hoiti onnettomuuden jälkeen nuori lääkäri John Martyn Harlow, joka myös kirjoitti tapauksesta artikkelin vuonna 1848. Gage kuoli epileptisiin kohtauksiin vuonna 1860. Seitsemän vuotta myöhemmin hänen ruumiinsa kaivettiin ylös; kallo ja sen lävistänyt rautakanki lähetettiin Harlow’lle tutkittavaksi. Harlow julkaisi tutkimustuloksensa ja arvionsa Gagen aivojen kärsimästä vauriosta vuonna 1868. Kallo ja rautakanki ovat nykyään esillä Harvardin yliopiston Warren Anatomical Museum -museon kokoelmissa Bostonissa, Massachusettsissa.
Kermit

Kermit the Frog eli Kermit-sammakko on Muppet, jonka ensiesiintyminen oli vuonna 1955. Sen äänenä oli Jim Henson aina kuolemaansa 1990 asti, ja se olikin Hensonin hahmoista kuuluisin. Hensonin kuoleman jälkeen hahmon äänenä oli vuoteen 2016 asti Steve Whitmire. Nyt Kermitin esittäjänä on Matt Vogel. Kermit-hahmo on yksi tunnetuimpia "The Muppet Show’n" hahmoista ja esiintynyt runsaasti niin televisiossa kuin Muppet-elokuvissakin. Kermit on yksi harvoista fiktiivisistä hahmoista, joka on saanut oman tähden Hollywood Walk of Famelle. Kermitin suomenkielisinä ääninä ovat olleet Antti Pääkkönen ("Seesamtie") ja Markus Niemi (2020-).
Kermit alun perin oli valmistettu Jim Hensonin äidin hylkäämästä vaaleanvihreästä takista, joka sai silmät pingispallon puolikkaista. Leski Jane Henson luovutti kymmenen nukkea Washingtonissa sijaitsevalle Smithsonian-instituutin museolle, mukana meni myös Kermit. Kirkkaamman vihreä Kermit ilmestyi vuonna 1969 Sesame Street -ohjelmassa.
Karlbergin linna

Karlbergin linna () sijaitsee Ingentingissä Solnan kunnassa lähellä Tukholmaa, Karlbergin kanavan pohjoisrannalla Ruotsissa. Linnassa toimii nykyisin Karlbergin sotakorkeakoulu.
Historia.
Ennen nykyistä Karlbergin linnaa samalla paikalla oli valtakunnanamiraali Carl Carlsson Gyllenhielmin rakennuttama suurehko kivitalo. Gyllenhielmin kuoltua vuonna 1650 talo jäi tyhjilleen, kunnes sen yhdeksäntoista vuotta myöhemmin osti herttua Magnus Gabriel De la Gardie. De la Gardie laajensi linnaa ja sisusti sen pääosin uudelleen. De la Gardien luovuttua linnasta taloudellisista syistä se siirtyi valtakunnanmarsalkka Johan Gabriel Stenbockin haltuun. 
Vuonna 1688 linnasta tuli Ruotsin kuninkaan omaisuutta, kun Kaarle XI osti linnan Johan Gabriel Stenbockilta. Se toimi kuninkaallisena huvilinnana, kunnes kuningas Kustaa III vuonna 1792 perusti linnaan Kuninkaallisen sota-akatemian (). Vuonna 1795 linnaan rakennettiin Carl Christoffer Gjörwellin piirustusten pohjalta kolmikerroksiset siipirakennukset.
Trikloorietyleeni

Trikloorietyleeni (trikloroetyleeni, trileeni) C2HCl3 on kirkas, helposti haihtuva neste. Trikloorietyleenia liukenee veteen 20 °C:n lämpötilassa 0,1 g/100 ml.
Kemian teollisuudessa trikloorietyleenin pohjana on asetyleeni, josta tämä halogeeniyhdiste tuotetaan asetaldehydin kautta. Trikloroetyleenin haju muistuttaa kloroformia. Maku on makeahkon kirpeä, polttava. Trikloorietyleenista käytetään myös nimityksiä "1,1,2-trikloorietyleeni", "trikloorieteeni", "etyleenitrikloridi" ja "asetyleenitrikloridi". 
Ainetta käytetään teollisuudessa rasvojen, hartsien, vahojen, kumien ja värien sekä selluloosaestereiden ja -eetterien liuottimena. Vaatteiden kemiallisessa pesussa aineella on laajalti käyttöä. Sitä on käytetty nukutusaineena synnytyksissä ja pienehköissä leikkauksissa. Anestesia- ja muussa lääketieteellisessä käytössä aine on värjätty siniseksi, jotta se erottuisi kloroformista. 
Arkisessa yksityiskäytössä aine on jokseenkin harvinaista, mutta esimerkiksi auton maalauksessa sillä on osansa sen nimenomaisen voimakkaan rasvanirrotuskyvyn ansiosta: maalattava pinta saadaan trikloorietyleenillä taatusti maalia pysyvästi sitovaksi tai koneistettu pinta täysin puhtaaksi ennen asennusta.
Trikloorietyleeniä saa yksityiskäyttöön sopivia määriä yleensä vain apteekeista.
Tyrnikerttunen

Tyrnikerttunen ("Acrocephalus orinus") eli aiemmalta nimeltään intianruokokerttunen on Keski-Aasiassa pesivä ja eteläisessä Aasiassa talvehtiva huonosti tunnettu varpuslintu. Lajin nimesi Harry Church Oberholser 1905. Lajin löysi Allan Octavian Hume 1867, joka antoi sille ensin nimen "Phyllopneuste macrorhyncha", mutta muutti sen 1869 muotoon "Acrocephalus macrorhynchus". Muutokset eivät jääneet tähän, sillä Oberholser osoitti 1905, että nimeä ei voida hyväksyä, ja "Acrocephalus orinus" lopulta voitti nimen "Acrocephalus macrorhynchus" suosiossa.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 13 cm. Olemukseltaan ja väritykseltään se muistuttaa sekä viitakerttusta että papyruskerttusta, jonka alalajina sitä on pidetty. Joidenkin tutkijoiden mielestä se on ollut olemukseltaan outo viitakerttunen. Lajista tiedetään erittäin vähän, sillä kahden museonäytteen lisäksi se on vain kerran tavattu luonnossa. Kädessä tutkittaessa lajin voi erottaa viitakerttusesta pyöreämmän käsisiiven perusteella.
Esiintyminen.
Hume keräsi ensimmäisen linnun Sutlej'n laaksosta läheltä Rampooria, Himachal Pradeshin osavaltiosta Intiasta 1867. Vuonna 2005 lajin status vahvistettiin DNA-testien ja uusien morfologisten tutkimusten ansiosta. Tutkimuksen teki Staffan Bensch Lundin yliopistossa. Toinen havainto lajista tehtiin Thaimaassa 27. maaliskuuta 2006, kun ornitologi Philip Round, Mahidolin yliopiston apulaisprofessori, pyydysti elävän yksilön "Laem Phak Bia Environmental Research and Development Project"issa Phetchaburissa, Bangkokin lähellä. Lintu rengastettiin, siltä otettiin kaksi höyhentä ja se päästettiin vapauteen. Höyhenistä tutkittu DNA vastasi vuoden 1867 linnun DNA:ta. Tämän havainnon jälkeen löydettiin vanha intiankerttusnäyte Tringin luonnonhistoriallisen museon viitakerttusnäytteiden joukosta.
Afganistanissa ja Tadžikistan löydettiin vuosien 2008–2009 ja tutkimusten aikana tyrnikerttusen pesimäalue Badakhšanin alueelta. Museonäytteiden perusteella on arvioitu, että laji pesii myös Kirgisiassa, Kazakstanin etelä- ja kaakkoisosissa sekä Kiinan Xinjiangin läntisissä osissa.&lt;ref name="SL2/2010"&gt;&lt;/ref&gt;
2000-luvulla tehtyjen arvioiden perusteella tyrnikerttunen on suhteellisen yleinen esiintymisalueellaan. Populaatiokokoa ja sen trendiä ei kuitenkaan tunneta tarkasti, mutta koska levinneisyysalue on suhteellisen laaja, laji arvioitiin vuoden 2022 IUCN:n Punaisessa kirjassa elinvoimaiseksi.
Ravinto.
Tyrnikerttunen on hyönteissyöjä.
Linux Format

Linux Format on brittiläinen Linuxiin keskittynyt aikakauslehti. Lehteä viedään myös moniin muihin maihin ympäri maailmaa. "Linux Formatia" julkaisee lukuisia tietokonelehtiä kustantava Future Publishing.
Lehden sisältö muistuttaa useimpia muita tietokonelehtiä, mutta se on suunnattu erityisesti Linux-käyttöjärjestelmän käyttäjille. Lehti sisältää katsauksia, teknologia-artikkeleita, kaikentasoisille käyttäjille suunnattuja oppaita ja uutisia.
"Linux Format" ilmestyy 13 kertaa vuodessa, ja jokaisen numeron mukana tulee jonkin Linux-jakelun sekä vapaita ohjelmistoja sisältävä DVD-levy. Lehti aloitti toimintansa epävirallisesti 1999 yhden numeron koekappaleella nimeltä "Linux Answers", ja täysimittainen tuotanto lähti käyntiin toukokuussa 2000. "Linux Formatista" julkaistaan paikalliselle kielelle käännettyjä versioita Italiassa, Kreikassa ja Venäjällä. Lisäksi suuri määrä lehtiä viedään eri puolille maailmaa, erityisesti Yhdysvaltoihin, jossa julkaisua myydään Barnes &amp; Noble -ketjun liikkeissä sekä muissa isoissa kirjakaupoissa. 
"Linux Formatin" pani alulle sen nykyinen päätoimittaja Nick Veitch. Lehden oppaista erityisesti Michael J. Hammelin GIMP- ja Paul Hudsonin PHP-tutoriaalit ovat keränneet kiitosta.
Eddie Griffin (koripalloilija)

Eddie Jamal Griffin (30. toukokuuta 1982 – 17. elokuuta 2007) oli yhdysvaltalainen koripallon pelaaja. 
Griffin syntyi Philadelphiassa, Pennsylvaniassa, ja opiskeli roomalaiskatolisessa high schoolissa. Hän aloitti NBA-uransa vuonna 2001 ja pelasi viimeisimpänä Minnesota Timberwolvesissa, josta hän lähti 13. maaliskuuta 2007.
Griffin sai vuonna 2004 tuomion tyttöystävänsä törkeästä pahoinpitelystä. Hän oli osallisena auto-onnettomuudessa 30. maaliskuuta 2006 ja kuoli toisessa vastaavassa Teksasissa 17. elokuuta 2007. Hänen ruumiinsa oli niin pahoin palanut, että henkilöllisyys saatiin varmistettua vasta hampaista otetulla testillä.
Griffin oli 2,08 metrin mittainen.
Heinäpään jalkapallohalli

Heinäpään jalkapallohalli (sponsorinimeltään Arina Areena) on Oulussa Heinäpään urheilukeskuksessa sijaitseva jalkapallohalli, joka avattiin vuonna 2007. Jalkapallohalli toimii muun muassa AC Oulun kotikenttänä ja harjoitushallina talvikaudella sekä lukuisten muiden jalkapalloseurojen ja juniorien harjoittelu- ja pelipaikkana. Hallin kapasiteetti on 630 katsojaa.
Jalkapallohallin rakentaminen aloitettiin vuonna 2006 ja halli valmistui marraskuussa 2007. Rakennuskustannukset olivat noin 6,7 miljoonaa euroa. Heinäpään jalkapallohallissa on tekonurmikenttä, joka on jaettavissa väliverhoilla kolmeen osaan, 100 metrin juoksusuora, kuusi pukuhuonetta, siirtokatsomo ja sähköinen kulunvalvonta.
Heinäpään jalkapallohalli on toiminut pelipaikkana myös RoPS:in Liigacupin otteluissa.
Johannes Schefferus

Johannes Schefferus (2. helmikuuta 1621 Strasbourg – 26. maaliskuuta 1679 Uppsala) oli alkujaan elsassilainen tiedemies, sittemmin Uppsalan yliopiston professori, kirjastonhoitaja ja Ruotsin valtakunnan antikviteettikollegion asessori. Hän oli yksi niistä tunnetuista eurooppalaisista tiedemiehistä, jotka kuningatar Kristiina kutsui Ruotsiin kohottamaan valtakunnan sivistyksen tasoa.
Tausta.
Schefferus syntyi strasbourgilaiseen kauppias- ja patriisiperheeseen. Hänen isänsä oli kauppias Johann Scheffer ja äitinsä Elisabeth Kraschel. Vuonna 1648 hän avioitui Ruotsissa tunnetun tiedemiehen Johannes Locceniuksen ja hänen puolisonsa Ulrica Tammin tyttären Regina Loccenian kanssa. Parin lapsista Peter von Scheffer (1657–1731) oli Svean hovioikeuden presidentti, maaherra ja vapaaherra ja Ivar Scheffer (1665–1713) vuorikollegion sihteeri.
Yliopistoura.
Koulunsa Schefferus kävi kotikaupungissaan Strasbourgissa ja siellä hän myös jatkoi opintojaan yliopistossa vuosina 1637–1644. Tämän ohessa hän täydensi opintojaan opiskelleen Leidenin yliopistossa Alankomaissa vuonna 1639 ja Sveitsissä vuonna 1643. Strasbourgissa hänen yliopistoprofessoreinaan toimivat muun muassa Johannes Freinsheimius ja Johannes Boeclerus, jotka kuningatar Kristiina myöhemmin kutsui Ruotsiin. Kun hän palasi takaisin Strasbourgiin vuonna 1643, hän julkaisi ensimmäisen teoksensa, "De varietate navium". Tämä antiikin sotalaivoja koskeva tutkimus teki hänestä tunnetun filologin eurooppalaiseen tiedeyhteisöön.
Ura Ruotsissa.
Kun Freinsheimius oli päättänyt luopua virastaan Uppsalan yliopiston skytteaanisena professorina ("professor skytteanus"), niin tehtävää tarjottiin ensiksi toiselle Scheffereuksen entiselle opettajalle Johannes Boeclerukselle, mutta tämä ei ottanut tehtävää vastaan. Tämän suosituksesta Schefferus nimitettiin vuonna 1648. Professuuri oli saanut nimen "skytteanus" perustajansa Johan Bengtsson Skytten mukaan. Sen tavoitteena oli antaa aatelisnuorukaisille opetusta retoriikassa ja valtio-opissa ja valmistaa heitä siten valtion palvelukseen.
Chororapithecus abyssinicus

Chororapithecus abyssinicus on joidenkin tutkijoiden mukaan mahdollisesti vanhin tunnettu gorillojen kehityslinjaan kuuluva laji, joka eli noin kymmenen miljoonaa vuotta sitten myöhäisellä mioseenikaudella.
Laji tunnetaan vain yhdeksästä hammasfossiilista, jotka löydettiin 2007 Afarin syvängöstä itäisestä Etiopiasta. Löydetyt hampaat ovat lähes samanlaiset kuin nykyajan gorilloiden hampaat. Mikäli "Chororapithecus abyssinicus" todella oli nykyisten gorillojen edeltäjä eikä esimerkiksi jokin erillinen sukuhaara, joka itsenäisesti kehittyi samaan suuntaan kuin gorillat, osoittaa löytö simpanssin ja ihmisen sukuhaaran eronneen gorilloista paljon luultua aikaisemmin, vähintään 10,5 miljoonaa vuotta sitten. Yleisesti on arvioitu, että gorillat erkanivat ihmisiin ja simpansseihin johtaneesta sukuhaarasta vasta noin 8 miljoonaa vuotta sitten ja ihmisten sukuhaara simpansseista noin 5–6 miljoonaa vuotta sitten. Lajin löysi japanilais-etiopilainen tutkijaryhmä.
Nicanor Parra

Nicanor Parra (5. syyskuuta 1914 San Fabián de Alico – 23. tammikuuta 2018 Santiago de Chile) oli chileläinen runoilija.
Parran ensimmäinen kokoelma "Poemas y Antipoemas" (1954) on latinalaisamerikkalaisen kirjallisuuden klassikkoja. Se on myös 1900-luvun tunnetuimpia espanjankielisiä runoteoksia, ja sen tekijä oli useasti ehdolla Nobel-palkinnon saajaksi. Parra sai vuonna 2011 espanjankielisen maailman arvostetuimman Premio Cervantes -kirjallisuuspalkinnon.
Parra pyrki tuotannossaan ulos runouden perinteisistä kaavoista. Runojen tyyli on värikästä ja vivahtaa surrealismiin. Hän nimitti runojaan "antirunoudeksi" ja itseään "antipoetaksi". Hänen sisarensa oli laulaja-lauluntekijä Violeta Parra (1917–1967).
Parra valmistui vuonna 1938 Chilen yliopistosta matematiikan- ja fysiikanopettajaksi. Hän jatkoi vuonna 1943 fysiikanopintoja Brownin yliopistossa Yhdysvalloissa ja toimi sittemmin Santiagon yliopistossa matematiikan ja fysiikan opettajana.
Teokset.
Suomennettuja runoja.
Parran runoja on julkaistu suomeksi myös antologiassa "Näin ihminen vastaa: valikoima espanjankielisen Amerikan runoutta", suom. Matti Rossi ja Anselm Hollo, Turku: Tajo 1964
Death Unlimited

Death Unlimited on metalliyhtye Northerin vuonna 2004 julkaistu kolmas albumi.
Albumi nousi parhaimmillaan Suomen virallisen listan sijalle 17.
Tony Leon

Anthony James Leon (15. joulukuuta 1956–) on eteläafrikkalainen poliitikko ja Demokraattinen allianssi -puolueen entinen puheenjohtaja.
Leonin ensimmäinen työpaikka oli Progressive partyn organisoijana kahdeksantoistavuotiaana. Valmistuttuaan lakimieheksi Witwatersrandin yliopistosta hänestä tuli luennoitsija oikeustieteen laitokselle vuonna 1986. Samana vuonna hänet valittiin Johannesburgin kaupunginvaltuustoon. Vuonna 1989 hänet valittiin Etelä-Afrikan parlamenttiin. Vuosina 1990–1994 Leon toimi Demokraattisen puolueen kansalaisoikeuskomissiossa ja toimi neuvonantajana CODESA:ssa. Vuonna 1994 hänet valittiin Demokraattisen puolueen johtoon ja puolueen yhdistyessä Uuden kansallispuolueen kanssa Demokraattiseksi allianssiksi hän nousi myös uuden puolueen puheenjohtajaksi ja maan keskeisimmäksi oppositiojohtajaksi.
Leon ilmoitti marraskuussa 2006 astuvansa sivuun puheenjohtajan tehtävistä toukokuun 2007 puoluekokouksessa, mutta jatkavansa parlamentissa vuoden 2009 vaaleihin asti.
Eric Szmanda

Eric Kyle Szmanda (s. 24. heinäkuuta, 1975 Milwaukee, Wisconsin) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa "C.S.I.:n" laboratorioteknikkona Greg Sandersina.
Szmanda vietti lapsuutensa pienessä Mukwonagon kaupungissa. Hänellä on kaksi veljeä. Szmanda valmistui lukiosta vuonna 1993. Hänen isosetänsä Ray Szmanda on paikallinen radiopersoona Wisconsinissa.
Mob 47

Mob 47 on ruotsalainen vuonna 1982 perustettu hardcore punk -yhtye. Varhaisissa harjoituksissa yhtyeen nimi oli vielä Censur, mutta Mob 47 -nimike vakiintui vuonna 1983. Suurimmat vaikutteet yhtye sai aikalaisistaan hardcorevaikuttajista kuten Discharge ja D.R.I.. Ruotsin ulkopuolella yhtye sai tunnustusta vasta esiinnyttyään vuonna 1985 Pusmort Recordsin "Cleanse the Bacteria" –kokoelmalla. Monen muun hardcore-yhtyeen tavoin Mob 47:kin kuivui kasaan 1980-luvun loppuun mennessä.
Vuonna 2006 yhtye aloitti yhdessä soittamisen uudestaan rikkoen 20 vuoden keikkatauon Tukholman Debaserissä 25. toukokuuta.
Voima Kustannus

Voima Kustannus Oy on vuonna 1999 perustettu suomalainen mediakustantamo.
Julkaisut.
Voima Kustannuksen julkaisemia lehtiä ovat joulukuussa 1999 aloittanut "Voima" ja lokakuussa 2008 käynnistetty verkkolehti "fifi.voima.fi". Nykyisin verkkolehti ilmestyy osoitteessa "voima.fi".
Kustantamo alkoi vuonna 2007 julkaista "Le Monde diplomatiquen" suomenkielistä versiota. Seuraavana vuonna sen kustantaminen siirtyi Into Kustannukselle, jonka samat osakkaat perustivat vuonna 2007. Into Kustannus kustansi taskukirjamuotoisen suomenkielisen "Diplon" ohella vastaavassa formaatissa suomenkielistä "Novaja Gazetan" versiota sekä pamfletteja. Vuonna 2021 "Le Monde diplomatique &amp; Novaja Gazeta" -lehden kustantajaksi vaihtui Voima Kustannus Oy:n tytäryhtiö.
Vuosina 2010–2014 Voima julkaisi ilmaista "NHL – Normihomolehteä".
Yhtiö.
Voima Kustannus Oy:n toimitusjohtaja on Teemu Matinpuro ja puheenjohtaja Tuomas Rantanen.
Yhtiön osakkaita ovat Rosebud Books, Suomen Rauhanpuolustajat, Luonto-Liitto, Maan Ystävät, Heikki Hiilamo, Tuomas Rantanen ja Vilppu Rantanen.
Voima Kustannus Oy saa vuosittain avustuksia opetus- ja kulttuuriministeriöltä. Vuonna 2013 avustukset olivat 35 000 € (Voima), 16 000 € (Fifi-verkkolehti) ja 10 000 € (Normihomolehti).
Kai-Pekka Kangasmäki

Kai-Pekka Olavi ”Kaikka” Kangasmäki (s. 9. heinäkuuta 1985 Lappeenranta) on suomalainen metallimuusikko, joka tunnetaan erityisesti metalliyhtye Stam1nan basistina ja taustalaulajana. Hän toimi sessiomuusikkona yhtyeen debyyttialbumin julkaisua seuranneilla kiertueilla ennen kuin hänet nimitettiin vakituiseksi jäseneksi Rieskaa tauluun -kiertueen päätöskonsertissa Tavastialla syksyllä 2005. Kai-Pekka oli myös lyhyen aikaa Stam1nan keikkakuskina jo ennen ensimmäisen albumin ilmestymistä. Ensimmäinen Stam1nan albumi, jolla Kangasmäki esiintyy, on vuonna 2006 ilmestynyt "Uudet kymmenen käskyä".
Lisäksi Kangasmäki soittaa kitaraa Hyljätyt-yhtyeessä ja on aiemmin toiminut kitaristina myös yhtyeissä Disease of the Nation ja Devilhorn. Hän on valmistunut Kymenlaakson ammattikorkeakoulun viestinnän osastolta medianomiksi. Kangasmäen voi nähdä esiintyvän hänen bändikaverinsa Antti Hyyrysen ohjaamassa Kotiteollisuuden videossa Iankaikkinen.
Kangasmäki soittaa Mesa/Boogie Big Block 750- vahvistimella, ja Mesa Boogie 8x10 Powerhouse Bass Cabinet ja Mesa Boogie Powerhouse 1000 Bass Cabinet- vahvistinkaapeilla. Kangasmäellä on käytössään kolme bassoa, ESP Lettu, ESP "Teppo Velin" Custom Shop, ja ESP-LTD B-254.
Jan-Christian Söderholm

Jan-Christian ”JC” Söderholm (s. 7. joulukuuta 1976 Tukholma) on Helsingissä asuva suomalainen freelance-näyttelijä. Vuonna 1994 Söderholm aloitti työnsä avustajana Vaasan kaupunginteatterissa ja 1999 opiskelut Teatterikorkeakoulussa ruotsinkielisellä näyttelijäntyönlaitoksella (Svenska institutionen för skådespelarkonst). Hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2003. Hänen äidinkielensä on suomi.
Söderholm on näytellyt Åke Lindmanin elokuvissa Etulinjan edessä ja Tali-Ihantala 1944.
Enoch Sontonga

Enoch Mankayi Sontonga (1873 Uitenhage, Kapmaa – 18. huhtikuuta 1905) oli eteläafrikkalainen opettaja, maallikkosaarnaaja ja lauluntekijä, joka sävelsi nykyisen Etelä-Afrikan kansallislaulun osana olevan virren ”Nkosi Sikelel' iAfrika” ().
Sontonga kuului xhosa-heimon Mpinga-klaaniin. Arvellaan, että hän sai opettajakoulutuksen Lovedale-instituutissa ja että hänet lähetettiin myöhemmin metodistien lähetyskouluun Nancefieldiin Johannesburgin lähelle. Hän oli naimisissa Diana Mgqibisan kanssa, joka oli Etelä-Afrikan metodistikirkon merkittävän pastorin tytär.
Sontonga kirjoitti ”Nkosi Sikelel' iAfrikan” ensimmäisen säkeistön sanat vuonna 1897 ja myöhemmin samana vuonna sävelsi siihen melodian koulunsa kuoroa varten. Laulu esitettiin ensi kerran julkisesti metodistipappi Bowenin papiksivihkimisessä. 8. tammikuuta 1912 laulu esitettiin ANC:n edeltäjän, "South African Native National Congressin", perustavan kokouksen päätösrukouksena.
Sontonga kuoli vain 32-vuotiaana 18. huhtikuuta 1905 ja hänen hautansa paikka unohtui. Vuonna 1994 Etelä-Afrikan kansallisten muistomerkkien lautakunta sai tietää, että hänet olisi mahdollisesti haudattu Johannesburgin Braamfonteinin hautausmaalle ja halusi paikantaa sen julistaakseen paikan kansalliseksi monumentiksi. Vaikeuksien jälkeen hauta saatiin paikannettua, ja 24. syyskuuta 1996 presidentti Mandela vihki paikalle pystytetyn muistomerkin ja Sontongalle myönnettiin "Order of Meritorious Service" -kunniamerkki.
Sekobarbitaali

Sekobarbitaali ("5-allyyli-5-(1-metyylibutyyli)-barbituurihappo") on barbituraatteihin kuuluva lääkeaine, jota käytetään muun muassa anestesia-, epilepsia-, uni- ja rauhoittavana lääkkeenä. Lääkettä myydään Eli Lilly and Company -yhtiön valmistamana nimillä Seconal ja Tuinal. Tuinal sisältää myös amobarbitaalia. Käytöstä poistuneessa Vesparax-nimisessä yhdistelmälääkkeessä oli 150 mg sekobarbitaalia, 50 mg brallobarbitaalia ja 50 mg hydroksitsiinia. Sekobarbitaali on määritelty huumausaineeksi Euroopan talousalueella.
Sekobarbitaalia käytetään myös eläinlääketieteessä eutanasiassa.
Patologinen valehtelu

Patologinen valehtelu, eli mytomania (kreik. "mythos" tarina + "mania") eli pseudologia fantastica (kreik. "pseudos" väärä + "logos" puhe, tieto + "phantasia" mielikuvitus) on sairaalloinen halu valehdella ja keksiä sepitettyjä tarinoita. Mytomaniaa sairastavia kutsutaan mytomaaneiksi, suomeksi yleensä patologisiksi valehtelijoiksi. 
Pakonomainen valehtelu ei ole lääketieteellinen diagnoosi, vaan se liittyy muihin mielenterveyden ongelmiin oireena.
Jos ihminen hakee valehtelusta hyötyä, se saattaa olla osa narsistista persoonallisuushäiriötä. Käyttäytymismuodosta voi parantua, jos kokee sen itse ongelmaksi, mutta esimerkiksi narsistiseen persoonallisuushäiriöön liittyvää valehtelua ei voi saada parantumaan, sillä henkilö ei itse koe sitä ongelmaksi.
Patologinen valehtelu on Robert Haren Psychopathy Checklist Revisedin mukaan yksi psykopatiaa määrittävistä piirteistä. 
Vankisairaalan vastaavan ylilääkärin Hannu Lauerman mukaan valehtelu menee sairauden puolelle, jos se on ihmiselle pakonomaista tai jos se palvelee hänen sisäistä tasapainoaan niin, että vaihtoehtoja ei ole.
Eräs patologisen valehtelun muoto on paroni von Münchhausenin mukaan nimensä saanut Münchhausen-syndrooma, jossa potilas on tuntevinaan fyysistä kipua ja valittaa siitä saadakseen huomiota.
Ritariromaani

Ritariromaanit olivat kansankielellä kirjoitettuja, ritareista kertovia runo- tai proosateoksia, joiden kukoistuskausi oli 1100–1300-luvulla. Käsitteen piiriin luetaan esimerkiksi bretonilaiset romaanit (Artur-romaanit), ritarieepokset sekä trubaduuri- ja minnerunous. Lajityyppi kehittyi Ranskassa ja levisi sieltä muualle Eurooppaan. Suosittuja aiheita olivat kuningas Arthuriin ja pyöreän pöydän ritareihin liittyvät tarinat sekä kertomukset Tristanin ja Isolden rakkaudesta.
Historia.
Alun perin ritariromaanit oli kirjoitettu hovipiirien viihdykkeeksi, mutta kirjapainotaidon myötä ne levisivät suuren yleisön ulottuville. Ritariromaanit kuvasivat ritareiden elämää romantisoidulla ja liioittelevalla tavalla. Tärkeitä teemoja olivat keskiaikaiset ritari-ihanteet, rohkeus, jalous ja vasallin uskollisuus herraansa kohtaan. Keskeinen aihe oli myös ritarin ylevä ja palvova rakkaus ylhäiseen naiseen, esimerkiksi Lancelotin rakkaus kuningatar Guinevereen.
Kelttiläiseen taruperinteeseen pohjautuva kuningas Arthur tuli hyvin suosituksi hahmoksi ritariromaaneissa, ja hänen ympärilleen punoutuvaa tarustoa kehittivät Chrétien de Troyes ja Geoffrey Monmouthilainen. Arthurista kasvoi ritariromaaneissa legendaarinen kuningas ja pyöreän pöydän ritareiden keskushahmo, mihin ovat saattaneet vaikuttaa Kaarle Suuren hovia kuvanneet chanson de geste -runoelmat.
Vähitellen uskonnollinen mystiikka tuli ritariromaaneissa keskeisemmälle sijalle. Chrétien de Troyes esimerkiksi kirjoitti ihmeitä tekevästä Graalin maljasta, josta tuli pysyvä teema Arthur-tarinoissa. Saksassa Wolfram von Eschenbach puolestaan loi "Parsifal"-eepoksen, jossa hän syvensi Graal-mystiikkaa. Ritari-ihanne alkoi myös kehittyä uskonnollisempaan ja siveellisempään suuntaan, eroottissävyisen rakkauden väistyessä taka-alalle ritariromaaneissa.
Myöhäiskeskiajalla ritariromaanit alkoivat menettää suosiotaan, ja muun muassa Miguel de Cervantes parodioi romaanissaan "Don Quijote" aiempia ritariromaaneja. Ritariromaanit ovat kuitenkin jatkuvasti innoittaneet sekä runoilijoita että säveltäjiä, muun muassa Richard Wagner on tehnyt oopperan Tristanista ja Isoldesta.
Monia nykyajan fantasiaromaaneja voidaan pitää ritariromaanien perillisinä.
Suomen Elinkeinoelämän Keskusarkisto

Suomen Elinkeinoelämän keskusarkisto (Elka, ) on arkisto, joka pyrkii turvaamaan suomalaista elinkeinoelämää koskevan ja sivuavan historiatiedon ja -perinteen säilymisen. Elkassa oleva materiaali on tarkoitettu nykyisten ja tulevien eri tieteenalojen tutkijoiden sekä muiden tiedon tarvitsijoiden hyödynnettäväksi. Tätä tarkoitusta varten Elka kerää, käsittelee ja asettaa tarvitsijoiden käyttöön yritysten, yksityisten henkilöiden, liittojen ja yhdistysten toiminnassa syntynyttä asiakirjamateriaalia. Asiakirja-käsite sisältää myös piirustukset, kartat, valokuvat sekä erilaiset ääni- ja kuvatallenteet. Sen toiminnasta vastaa Suomen Elinkeinoelämän Keskusarkiston Säätiö.
Elka on perustettu vuonna 1980. Se toimii Mikkelin Kalevankankaalla. Sillä on käytössään noin 5 300 m²:n tilat sekä 11 vakituisen työntekijän henkilökunta. Elka tarjoaa arkistojaan ja rekistereitään myös sähköisenä arkistona. 
Elkalla on ollut sota-arkiston kunnostamisprojekti, joka päättyi 2015, ja sen parissa työskennellyt henkilökunta irtisanottiin.
Juha Hyppönen

Juha Tapani Hyppönen (s. 14. elokuuta 1947 Tampere) on Teatterikoulusta valmistunut suomalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpia roolejaan on "Metsolat"-televisiosarjan Kari Kaukovaara, jota hän esitti 1990-luvun alkupuolella. Hyppönen on myös suosittu mainosääni, jonka matalaa ääntä on kuultavissa muun muassa automainoksissa. Hyppönen on tehnyt myös dubbauksia.
Hyppönen oli 1980-luvulla kiinnitettynä Helsingin kaupunginteatteriin.
Cardiff Devils

Cardiff Devils on cardiffilainen jääkiekkoseura, joka pelaa tällä hetkellä Elite Ice Hockey Leaguessa. Seura on perustettu vuonna 1986. Devils pelaa ottelunsa Cardiffissa Ice Arena Walesissa, jonka kapasiteetti on 3 088 katsojaa.
Historia.
Cardiff Devils perustettiin kesällä 1986, jolloin Sports Nationwide rakennutti Wales National Ice Rinkin Cardiffin kaupungin keskustaan. Seura nousi heti 2. divisioonasta 1. divisioonan kautta ylimmälle sarjatasolle ja seurasta tuli heti 1980-luvun lopussa ja 1990-luvulla brittiläisen jääkiekon hallitseva seura, jolloin se voitti seitsemän mestaruutta.
Vuonna 1997 Cardiff Devils voitti toistaiseksi viimeisen mestaruutensa, silloisessa Superleaguessa. Tämän jälkeen seura joutui talousvaikeuksiin ja ajautui konkurssiin vuonna 2001.
Seura perustettiin kuitenkin uudestaan terveemmällä taloudella ja vuonna 2003 Devils oli mukana perustamassa Elite Leaguen. Ensimmäinen kausi sarjassa päättyi viidenteen sijaan ja pudotuspeleissä välierätappioon. Vuonna 2006 Devils otti hopeaa Elite Leaguessa. 2007 seura otti kolmannen sijan sarjassa ja hävisi pudotuspeleissä loppuottelun.
Joukkue.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Janssoninkiusaus

Janssoninkiusaus () on ruotsalainen perinneruokalaji. Se tehdään raastamalla karkeasti perunaa, laittamalla sitä vuokaan kerroksittain anjoviksen kanssa ja kaatamalla päälle kermaa. Janssoninkiusauksesta on olemassa myös vanhempana pidetty versio, jossa peruna korvataan kananmunalla. Alkuperäinen janssoninkiusaus on valmistettu niin sanotusta skandinaavisesta anjoviksesta eli maustetusta kilohailista eikä aidosta anjoviksesta eli sardellista.
Janssoninkiusaus-sanan alkuperäksi on ehdotettu useaa vaihtoehtoa, mutta varmuutta asiasta ei ole. Ruoka on arveltu nimetyn ruotsalaisen oopperalaulajan Per ”Pelle” Janzonin (1844–1889) mukaan. Toinen teoria on, että nimi olisi annettu ruotsalaisen lahkolaissaarnaajan Erik Janssonin mukaan, joka vaikutti Yhdysvalloissa 1800-luvulla. Kolmas olettamus on ruoan nimeäminen vuonna 1929 valmistuneen ruotsalaisen elokuvan mukaan; sen nimi oli "Janssons frestelse".
Helmi Biese

Helmi Katharina Biese (o.s. "Ahlman"; 9. elokuuta 1867 Helsinki – 18. lokakuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, joka tunnetaan etenkin maisemamaalauksistaan. Hän kuvasi teoksissaan erityisesti talvista luontoa ja merinäkymiä.
Elämä ja ura.
Biesen vanhemmat olivat kielenkääntäjänä työskennellyt filosofian maisteri Frans Ferdinand Ahlman ja venäjänbalttilainen Katarina Grigorjeff. Biese kävi Helsingin ruotsalaista tyttökoulua, missä hänen opettajanaan toimi taidemaalari Hilda Granstedt, jonka on arveltu innostaneen Bieseä taiteen pariin. Vuonna 1884 Biese aloitti opinnot Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Fredrik Ahlstedtin johdolla. Vuonna 1890 hän siirtyi Gunnar Berndtsonin oppilaaksi ryhmään, jossa vaikuttivat myös symbolistit Magnus Enckell, Väinö Blomstedt ja Beda Stjernschantz. Biese ei saanut apurahoja, jotka olisivat mahdollistaneet taideopintojen jatkamisen ulkomailla.
Biese debytoi Suomen Taiteilijoiden järjestämässä näyttelyssa 1891. Hänen varhaiset maisemamaalauksensa pohjautuivat 1880-luvun realismiin ja ulkoilmamaalaukseen. 1890-luvulla Biesen taiteeseen vaikuttivat symbolismi ja japonismi. Biese hyödynsi maalauksissaan esimerkiksi japanilaisesta taiteesta tuttua pitkää ja kapeaa kakemono-muotoa. 1910-luvulla Biese maalasi monien muiden taiteilijoiden tavoin hehkuvilla ja kirkkailla väreillä. Biesen tunnetuimpana teoksena on pidetty maalausta "Talvinen näköala Pyynikiltä" (1900), joka kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin. Biesen taidetta on verrattu muun muassa Fanny Churbergin ja Pekka Halosen töihin. Maisemien lisäksi Biese maalasi myös kukka- ja henkilöaiheita.
Biese järjesti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä vuonna 1920. Näyttelyssä nähtiin noin 90 teosta, joista osa oli taiteilijan uran alkupuolelta. Retrospektiivinen näyttely oli myyntimenestys ja yleisö otti sen innolla vastaan. Monien taidekriitikoiden mielestä Biesen taide oli kuitenkin vanhanaikaista. Vuosina 1922 ja 1924 järjestettiin kaksi hänen ja Santeri Salokiven yhteisnäyttelyä.
Vuonna 1888 Biese suoritti Helsingin yliopistossa piirustuksenopettajan tutkinnon Adolf von Beckerille. Hän toimi vuosina 1892–1920 piirustuksenopettajana eri oppilaitoksissa, ensin Porvoon lyseossa 1892–1897, sitten Oulussa 1897–1898 ja lopulta Helsingin käsityöläiskoulussa, jossa hän opetti yli 20 vuoden ajan. Biese opiskeli alaa ulkomaanmatkallaan Ruotsiin ja Tanskaan vuonna 1914. Matkalla hän tutustui Tukholman, Malmön ja Kööpenhaminan koti- ja taideteollisuusnäyttelyihin sekä kaupunkien kuvataidetarjontaan. Opettaminen häiritsi Biesen omaa maalaustyötä, mutta hän uskalsi jättää opetustyön vasta 1920-luvulle tullessa.
Muuta.
Pian Biesen kuoleman jälkeen järjestettiin Helsingissä 1935 hänen maalaustensa retrospektiivinen näyttely. Vuonna 2006 hänen töitään oli esillä Hämeenlinnan taidemuseossa.
Helmi Biesen puoliso oli vuodesta 1896 kirjanpitäjä Hjalmar Biese (k. 1925). Heidän poikansa Yrjö Moses Biese (1903–1983) oli kielitieteilijä ja englantilaisen filologian professori.