tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Richard Brautigan

Richard Brautigan (30. tammikuuta 1935 Tacoma, Washington – 14. syyskuuta 1984 Montana) oli yhdysvaltalainen hippiliikkeestä innoittunut runoilija-kirjailija. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat "Taimenenkalastus Amerikassa" ("Trout Fishing in America", 1967) ja "Melonin mehu" ("In Watermelon Sugar", 1968), joka on psykedeelinen tarina vapaan rakkauden kommuunista erikoisessa ”vesimelonikaupungissa”. Brautigan ampui itsensä 49-vuotiaana.
Elämä ja ura.
Brautigan muutti kotiosavaltiostaan Washingtonista San Franciscoon 1950-luvun puolivälissä. Siellä hän tapasi Allen Ginsbergin ja Lawrence Ferlinghettin, ja hänestä tuli melko aktiivinen beat-runoilijaryhmän jäsen. Hänen kolme tärkeintä teostaan – "A Confederate General from Big Sur, Trout Fishingin America" ja "In Watermelon Sugar" – syntyivät 1960-luvun loppupuolella.
Brautiganin pääteoksesta "Trout Fishing in America" (1967) tuli suosittu yliopisto-opiskelijoiden keskuudessa, ja sen pokkariversiota myytiin pari miljoonaa kappaletta. Kirjalla ei ole juuri mitään tekemistä taimenenkalastuksen kanssa, ja se on petollisen helppoa luettavaa: jokaisella sivulla on itsenäinen kertomus, jolloin kirjaa voi lukea melkein missä järjestyksessä vain. Brautiganin sanotaankin tehneen kirjallisuudelle saman, minkä Grateful Dead -yhtye teki musiikille: molemmista on helppo nauttia huumeiden vaikutuksen alaisena. 
Brautiganista tuli yksi ajan kulttihahmoista Kurt Vonnegutin ja Tom Robbinsin ohella, mutta hänen suosionsa ei kestänyt yhtä kauan kuin heidän. Brautigan kuitenkin julkaisi yhteensä kymmenen romaania, 12 runokokoelmaa, novellikokoelmaa 1980-luvun puoleenväliin kestäneen elämänsä aikana. Hän alkoholisoitui, kärsi masennuksesta ja vetäytyi jo 1970-luvun alussa erakoksi Montanan osavaltioon. Hänet löydettiin lokakuussa 1984 ilmeisesti aseella itsemurhan tehneenä.
Vuonna 1979 perustettu folkrockyhtye sai Brautiganin kunniaksi nimen "Trout Fishing in America", ja hänen muistolleen omistettiin Illinois’ssa vuonna 1990 perustettu kirjallinen aikakauslehti "Kumquat Meringue".
Suomennetut teokset.
Suomennettuja runoja.
Julkaisussa "Parnasso" 1971; nro 2. Runot suomentanut Jarkko Laine.
Omya

Omya Group on maailmanlaajuisesti merkittävä kaivoskonglomeraatti, jonka päätoimintoja ovat kalkkikiven ja talkin louhinta ja jatkojalostus. Pääosan tuotteesta käyttää paperiteollisuus, mutta osa menee muun muassa liimojen, maalien ja muovien sekä lannoitteiden tuotantoon. 
Yhtiön perustivat sveitsiläiset Gottfried Plüss ja Emma Staufer vuonna 1884.
Omyalla on tytäryhtiöitä ympäri maailman. Aikaisemmin yhtö omisti talkkia tuottavan Mondo Minerals Oy:n, mutta myi sen pois vuonna 2007. Omyalla on kuitenkin edelleen toimintaa Suomessa, sillä nimittäin on kalkintuotantolaitos Förbyssä. Samassa yhteydessä on myös kalkki­kaivos, mutta se ei ole Omyan vaan Karl Forsström AB:n omistuksessa.
Mondo Minerals

Mondo Minerals on talkkiin erikoistunut kaivosyhtiö. Se on perustettu vuonna 1967 nimellä Suomen Talkki Oy, lisäksi yhtiö tunnettiin aikanaan myös nimellä Finnminerals Oy. Yhtiön omistaa Advent International, aikaisempia omistajia ovat olleet HG Capital ja Omya. Mondo Minerals on maailman toiseksi suurin talkin tuottaja Rio Tinton jälkeen.
Mondo Mineralsilla on talkkilouhoksia Sotkamossa ja Polvijärvellä sekä toimintaa myös Alankomaissa ja Saksassa.
Erikoiskemikaaliyritys Elementis plc hankki Mondo Mineralsin omistukseensa vuonna 2018.
Kritiikkiä.
Mondon kaivokset Paltamon Mieslahdessa ja läheisessä Kajaanin puolella sijaitsevassa Jormuan kylässä ovat herättäneet myös kritiikkiä vakinaisten ja kesäasukkaiden mielissä.
Jasna Gora

Jasna Gora on katolinen luostari eteläisessä Puolassa Częstochowan kaupungin lähellä. Jasna Goran luostari on yksi katolisen maailman tunnetuimpia pyhiinvaelluskohteita. 1300-luvulla perustetun luostarin maalaus, Musta madonna eli Pyhä madonna, on katolisessa kulttuurissa monien tarinoiden ja pelastuskertomusten lähde. Jasna Goran arvoa kansallisena symbolina on kasvattanut myös sen selviytyminen useista piirityksistä historiansa aikana.
Rusovuohenkuusama

Rusovuohenkuusama ("Diervilla sessilifolia") on kuusamakasvien (Caprifoliaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Se on noin metrin korkuinen pensas, jota kasvatetaan koristekasvina. Rusolehtikuusaman syysväri on näyttävän punainen, ja sen kukat ovat pienet ja vihertävänkeltaiset. Nimensä kasvi on saanut siitä, että sen lehdet ovat nuorina punertavat.
Levinneisyys.
Rusovuohenkuusama on kotoisin Kaakkois-Yhdysvalloista, missä sitä esiintyy Alabamassa, Carolinassa, Georgiassa ja Tennesseessä.
Käyttö.
Rusovuohenkuusama soveltuu tiheän kasvutapansa ja tuuhean lehdistönsä ansiosta peitto- ja verhopensaaksi sekä puiden juurelle. Se varjostaa maanpinnan niin tehokkaasti, että rikkakasvit pysyvät hyvin loitolla.
Kasvupaikkavaatimukset.
Rusovuohenkuusama, samoin kuin esimerkiksi sukulaisensa keltavuohenkuusama ("Diervilla lonicera"), viihtyy sekä auringossa että varjossa. Parhaiten se menestyy kuitenkin puolivarjossa. Tavallinen, läpäisevä puutarhamaa sopii parhaiten, sillä seisova vesi ei tee hyvää kasvin juurille.
Rusovuohenkuusama menestyy Suomessa vyöhykkeillä I–IV.
Ettan

Ettan () on yksi vanhimmista ruotsalaisista nuuskamerkeistä, jota saa irto- ja annosnuuskana. Ettan on eräs Swedish Matchin tavaramerkeistä ja Ruotsin suosituimpiin lukeutuva nuuskamerkki. Ettan-annosnuuskaa saa myös erilaisina variaatioina.
Historia.
Ettanin historia alkaa vuodesta 1821, jolloin liikemies Fredrik Ljunglöf aloitti nuuskan valmistamisen omalla nimellään Tukholmassa. Alun perin Ettan-nimi () on johdettu tehtaan valmistamasta "Ljunglöfs N:o 1" -nuuskasta, jonka valmistus alkoi vuonna 1822. Ruotsin nuuskanvalmistajilla oli 1800-luvulla käytännössä kaikilla tapana myydä nuuskaa sen laatumerkin mukaisesti joko numerona 1, 2 tai 3. Puhekielessä Ljunglöfs N:o 1:sta alettiinkin puhua "ettanina". Fredrik Ljunglöf oli kuollessaan vuonna 1860 Ruotsin rikkain henkilö. Fredrikin seuraajaksi tupakkatehtailijaksi nousi hänen poikansa Knut Ljunglöf.
Resepti.
1800-luvun alussa tupakkaa fermentoitiin eri lämpötiloissa noin kuuden kuukauden ajan, kunnes siitä pystyttiin valmistamaan nuuskaa. Fredrik Ljunglöf kehitti kemisti Jacob Berzeliuksen kanssa pitkän tutkimuksen jälkeen uudenlaisen tavan valmistaa nuuskaa tupakasta, merisuolasta ja potaskasta. Uuden valmistusmenetelmän myötä tupakasta saatiin valmistettua nuuskaa noin viikossa, mikä on edelleen ruotsalaisen nuuskanvalmistuksen kulmakivi. Ettan-nuuskan resepti nojaa edelleen samaan vanhaan reseptiin ja varsinkin raaka-aineidensa laatuun.
Antti Raivio

Antti Pekka Sakari Raivio (12. marraskuuta 1962 Espoo – 11. elokuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja sekä näytelmäkirjailija ja dramaturgi. Raivio opiskeli Teatterikorkeakoulussa Jouko Turkan oppilaana. Suuren yleisön tietoon hän tuli erityisesti Yle TV1 -kanavan sketsisarjasta "Hymyhuulet", jota esitettiin vuosina 1987–1988. Vuonna 1990 hän perusti muiden helsinkiläisten freelance-taiteilijoiden kanssa Q-teatterin.
Raivion veli oli näyttelijä Leo Raivio. Raivio kuoli sairauskohtaukseen perjantaina 11. elokuuta 2023.
Superemäs

Superemäs on emäs, jonka emäksisyys on erittäin suuri. Tarkkaa määritelmää ei ole olemassa, mutta vertailukohtana käytetään yleisesti natriumhydroksidia. Tämä perustuu siihen, että hydroksidi-ioni OH– on vahvin emäs, jota voidaan pitää vesiliuoksessa. Vahvempien emäksien liuottimena ei vettä voida käyttää, koska veden happamuuden takia ne alkavat neutraloida vettä happona, jolloin syntyy hydroksidi-ioneja.
Superemäksiä käytetään orgaanisessa kemiassa moniin tehtäviin. Tyypillisiä ovat alkoksidit kuten natriummetoksidi (NaOCH3), jota valmistetaan syövyttämällä natriummetallia metanolilla, ja organometalliyhdisteet kuten butyylilitium. Nämä kykenevät poistamaan protoneja hiilestä, jolloin saadaan esimerkiksi natriumenolaattia.
Koska hydroksidi aiheuttaa monille karbonyyliyhdisteille emäskatalyyttista hydrolyysia, liuotin on monissa reaktioissa pidettävä vedettömänä.
Hermannit

Hermannit on kolmen yhteenkasvaneen saaren muodostama ja karikkojen ympäröimä saariryhmä Oulun satamien edustalla Oulunselällä Toppilansaaren länsipuolella Perämerellä. Saarten itäpuolitse kulkee 1,8 metrin vesiväylä. 
Saaret ovat matalia, ja niiden korkeimmilla kohdilla kasvaa lehtimetsää. Hiekkaranta-alue sijaitsee keskimmäisen saaren itäosassa, ja saarista pohjoisin muuttuu pitkäksi riutaksi.
Saarella pesii merilintuja, ja se on muun muassa karikukkojen pesimispaikka. Saari on hiekkarantojensa vuoksi myös veneilijöiden suosima kohde.
Dylan McDermott

Dylan McDermott (oikealta nimeltään Mark Anthony McDermott, s. 26. lokakuuta 1961 Waterbury, Connecticut) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä on irlantilais-italialaiset sukujuuret.
Ura.
Hänen kuuluisin roolinsa on Bobby Donnellin rooli lakisarjassa "Oikeus ja kohtuus". Dylan McDermott on sen lisäksi näytellyt runsaasti myös elokuvissa kuten John Irvinin ohjaamassa sotaelokuvassa "Hamburger" "Hill" (1987), Julia Robertsin tähdittämässä elokuvassa "Teräskukat" (1989), Clint Eastwoodin tähdittämässä elokuvassa "Tulilinjalla" (1993), "Joulu Manhattanilla" (1994), Neve Campbellin ja Matthew Perryn tähdittämässä elokuvassa "Tango kolmelle" (1999), "Texas Rangers" (2001), "Pahan sanansaattajat" (2007) ja "Olympos on valloitettu" (2013).
Yksityiselämä.
McDermott avioitui näyttelijä Shiva Rosen kanssa vuonna 1995. Heillä on kaksi tytärtä (s. 1996 ja 2005). Pari ilmoitti asumuserostaan syyskuussa 2007. Dylan on seurustellut aikaisemmin myös Julia Robertsin kanssa. "People"-lehti valitsi Dylanin vuonna 1998 yhdeksi maailman kauneimmista ihmisistä.
Sadin

Sadin (murteissa myös "sain") on loukkupyydys metsäkanalinnuille ja jäniksille. Satimessa on viritetty ansalanka. Kun eläin liikuttaa lankaa, eläimen päälle putoaa kantta muistuttava puinen rakennelma.
Satimen muodostaa 8–10 cm:n paksuisista, 1,5 metriä pitkistä pölkyistä tehty kansi, jota pitää koossa "yhdyspuu", "piena" eli "poikkipuolinen". Kansi viritetään puusta tehdyn haarukan varaan. Laukaisijana toimii ansalanka tai "varpa" eli ohut oksanvarpu. Lauenneessa satimessa kansi estää saaliseläimen joutumasta helposti haaskaeläimille kuten korpeille ja ketuille.
Sana "sadin" tulee verbistä "sataa", joka on aikaisemmin tarkoittanut muutakin putoamista, kuin veden putoamista taivaalta.
Kyminkartano

Kyminkartano () on Kotkassa sijaitseva kartano, joka sijaitsee Koivulan kaupunginosassa Kymijoen Huumanhaaran varrella. Nykyinen päärakennus on 1790-luvulta. Alkuperäinen Kyminkartano sijaitsi Huumanhaaran toisella puolella nykyisen Kyminlinnan alueella.
Historia.
Kyminkartanon synty ajoittuu noin vuoteen 1350, jolloin Viipurin linnanpäällikön, ritari Pietari Joninpojan veljenpoika, jaarli Erengisle Sunenpoika hankki omistusoikeuden joihinkin tiloihin Huuman- ja Korkeakoskenhaarojen alueella. Hän luovutti omistuksensa 1370-luvulla Ruotsin valtakunnan drotsille Bo Joninpoika Gripille. Bo Joninpoika laajensi aluetta kuningas Albrekt Mecklenburgilaiselta saamillaan läänityksillä ja ostamalla. Vuonna 1380 Bo Joninpoika lahjoitti Kyminkartanon Vadstenan luostarille. Luostari uskoi kaukana Vadstenasta olevan kartanon paikallisen valvonnan kuitenkin Viipurin linnanpäällikkö Erengisle Niilonpojalle. Linnanpäällikön tehtävänä oli toimittaa kartanon tuotto ja sen lampuotitilojen suoritukset luostarille. Kyminkartanon omistusoikeudet joutuivat Erengisle Niilonpojan linnanpäällikkyyden jälkeen 1390-luvulla kuitenkin kiistanalaisiksi Ruotsin sisäpoliittisista syistä.
Kartanon yhteyteen rakennettiin Pyhtään seurakuntaan kuulunut Kyminkartanon kappeli noin vuonna 1440, jossa kävivät suorittamassa jumalanpalveluksia ainakin ajoittain vuorotellen Pyhtään ja Vehkalahden kirkkoherrat tai heidän kappalaisensa.
Kiistely luostarin ja Viipurin linnan välillä päättyi lopullisesti Kustaa Vaasan aikana. Kustaa Vaasa vieraili kartanossa Suuren Venäjän sodan aikana vuonna 1555, jonka jälkeen hän perusti Kyminkartanosta kuninkaankartanon. Kartanon tarkoituksena oli toimia mallitilana, joka tuottaisi muonaa sotaväen ja sen hevosten tarpeisiin ja toimisi myös sotaväen majoituspaikkana ja karjan ja hevosten kasvatuspaikkana.
Kartanosta tuli vuonna 1556 myös uuden voutikunnan eli Kymenkartanon läänin voutikunnan hallintokeskus. Läänin alueeksi vakiintui 1560-luvulla silloiset Pyhtää (Pyhtää ja Ruotsinpyhtää), Elimäen neljännes (Elimäki ja Anjala), Vehkalahti (Vehkalahti ja Sippola), Virolahti (Virolahti ja Miehikkälä) ja Valkealan lounaisosat. Kyminkartanon toiminta voutikunnan keskuksena loppui 1570. Kymenkartanon lääni muutettiin 1634 kihlakunnaksi.
Kyminkartanon ja sen lampuotiläänin maihin kuului 1680-luvulle saakka Kymin pitäjän Kymijoen länsipuolinen alue sekä Hovinsaari, Kolkansaari, Kotkansaari, Mussalo ja useita pienempiä saaria. 1790-luvulla Venäjän valtio lunasti kartanon rakennukset ja suuren osan sen maista Ruotsinsalmen ja Kyminlinnan linnoituksia varten, jonka jälkeen uusi päärakennus rakennettiin Kyminlinnaa vastapäätä Huumanhaaran toiselle puolelle.
Kartanon omistajina ovat olleet mm. Wrangel-, Clayhills-, Bruun- ja Naht-suvut.
Kyminkartanon lampuotiläänin kylät.
Kyminkartanon laajennuksen yhteydessä 1550–1560-lukujen vaihteessa useita pikkukyliä hävisi:
Sen lisäksi Myllykylä, joka sijaitsi Hovinsaaren länsiosassa hävisi Kyminlinnan rakentamisen myötä.
Grönlanninhanhikki

Grönlanninhanhikki ("Sibbaldiopsis tridentata") on ruusukasvien heimoon kuuluva kasvilaji, joka on sukunsa "Sibbaldiopsis" ainoa laji.
Lajin nykyiseksi nimeksi Suomessa on vaihdettu vitinärvänä ("Sibbaldia tridentata") närvänien suvussa.
Ulkonäkö ja koko.
Grönlanninhanhikki on noin 10 senttimetriä korkea, osittain ikivihreä pensas. Kasvin kovassa, kiiltävässä ja tummanvihreässä lehdessä on kolme kapeaa lehdykkää, joiden kärjissä on kaksi lovea; tästä tulee myös kasvin lajinimi "tridentata" (suom. "kolmihampainen").
Grönlanninhanhikki kukkii kesäkuussa pienin valkoisin kukin.
Luokittelu.
Grönlanninhanhikki on aiemmin luokiteltu sormihanhikkien ("Potentilla") sukuun, mutta uudempien tutkimusten mukaan se kuuluu omaan sukuunsa "Sibbaldiopsis".
Käyttö.
Ikivihreää grönlanninhanhikkia käytetään koristekasvina esim. havuryhmissä. Sitä käytetään myös maanpeitekasvina valoisilla luiskilla sekä puiden aluskasvina. Kasvi viihtyy auringossa tai puolivarjossa paikassa, johon vesi ei jää seisomaan. Niinpä läpäisevä multamaa on sille ihanteellinen kasvualusta.
Femme fatale

Femme fatale (, ranskaa, ) on kirjallisuuden ja populaarikulttuurin arkkityyppinen naishahmo, joka kietoo miehiä hypnoottisesti pauloihinsa ja saa nämä ajautumaan vaarallisiin, jopa hengenvaarallisiin tilanteisiin. Femme fatalessa salaperäisyys, viettelevyys, kauneus ja seksuaalinen vetovoima yhdistyvät ovelaan valheellisuuteen sekä usein myös noitamaisiin, vampyyrimäisiin tai paholaismaisiin piirteisiin. Femme fatale voidaan näkökulmasta riippuen nähdä niin sankarittarena, antisankarittarena kuin uhrinakin.
Esimerkkejä.
Varhaisia femme fatale -hahmon edustajia ovat kreikkalaisen mytologian kaunis Helena, joka aiheutti Troijan sodan, homeeristen runojen seireenit ja kaunis velhonainen sekä Hesiodoksen Pandora lippaineen. Vanhan testamentin femme fataleja ovat Aadamin perisyntiin houkutellut Eeva ja syöjätär Lilith. Myös tosielämän Egyptin kuningatar Kleopatra on nähty femme fatalena.
Keskiajalla femme fatalen hahmon kautta varoiteltiin naisen hillittömän seksuaalisuuden vaaroista. Romantiikan aikakaudella hahmo esiintyi muun muassa Edgar Allan Poen novelleissa. 1800-luvun ja 1900-luvun oopperoista femme fatalen hahmolla on keskeinen rooli muun muassa Bizet’n "Carmenissa", Wagnerin "Parsifalissa" ja Alban Bergin "Lulussa". Maalaustaiteessa kohtalokasta naista kuvasivat muun muassa Edvard Munch ja Gustav Klimt symbolistisissa ja ekspressionistisissa töissään. Alankomaalainen Mata Hari oli 1900-luvun alun tosielämän salaperäinen tanssijatar ja vakooja.
Mika Waltarin romaanissa "Sinuhe egyptiläinen" (1945) esiintyy kohtalokas Nefernefernefer. Elokuvassa femme fatale esiintyy etenkin 1940- ja 1950-lukujen amerikkalaisissa film noir -filmeissä. Niistä tunnetuimpia on "Gilda" (1946), jossa pääosaa esittää Rita Hayworth. Uudemmista femme fatale -hahmoista tunnetaan esimerkiksi trillerin "Basic Instinct" (1992) salaperäinen nainen, jota esittää Sharon Stone.
Muita esimerkkejä:
Mantereen hallitus

Mantereen hallitus oli Suomen tasavallan 16. hallitus. Se oli Kansallisen Edistyspuolueen muodostama vähemmistöhallitus, joka toimi 238 päivän ajan 22. joulukuuta 1928 – 16. elokuuta 1929. 
Sunilan maalaisliittolaisen vähemmistöhallituksen kaaduttua välikysymysäänestyksessä presidentti Lauri Kristian Relander tarjosi hallitusvastuuta ensiksi sosialidemokraateille, jotka kuitenkin kieltäytyivät. Kieliriita halkaisi porvaripuolueiden rintaman, eikä Maalaisliitto ollut kokemansa nöyryytyksen jälkeen valmis uuteen yritykseen. Välikysymysnäytelmä ei ollut ollut lainkaan mieliä ylentävä, ja se antoikin vettä myllyyn Italian Benito Mussolinia ja Saksan ”nationalismia” ihailleelle poliittiselle äärioikeistolle, joka näki demokratian heikkona ja parlamentarismin epäonnistuneena. Hallituspulasta selvittiin kuitenkin melko nopeasti Kouluhallituksen pääjohtaja Oskari Mantereen muodostettua hallituksen, jonka tukena eduskunnassa olivat vain hänen oman puolueensa Edistyspuolueen kymmenen kansanedustajaa; kaksi kokoomuslaista ministeriä olivat mukana ilman puolueensa tukea.
Mantereen hallitus näki tärkeimmäksi tehtäväkseen valtion virkamiesten yleisestä kehityksestä jälkeen jääneen palkkatason korjaamisen. Ajankohta ei kuitenkaan ollut asialle otollinen. Kesällä 1928 Suomea oli kohdannut katovuosi huonojen säiden vuoksi, mikä merkitsi elintarvikkeiden tuonnin kasvua. Samaan aikaan Neuvostoliiton tulo puutavaramarkkinoille ja satamalakot häiritsivät puolestaan vientiä ja seurauksena olivat maksutasekriisi, rahamarkkinoiden kiristyminen ja korkokannan nousu. Tässä tilanteessa muut kansalaispiirit eivät halunneet kuunnella virkamiesten valituksia ja eduskunta torjui hallituksen palkankorotusesityksen, josta pääministeri oli tehnyt luottamuskysymyksen. Niinpä presidentti Relander päätyi hajottamaan eduskunnan ja määräämään pidettäviksi uudet vaalit. Virkamiesten palkkoja pidettiin melko vähäpätöisenä perusteena eduskunnan hajottamiselle, mutta tosiasiassa Relander halusi antaa porvaripuolueille näpäytyksen näiden kielikysymyksen vuoksi puutteellisesta yhteistyökyvystä. Ennen Mantereen hallituksen eroa Suomi liittyi kansainväliseen sodat kieltävään Kellogg–Briand-sopimukseen.
Abdulqadir Bajamal

Abdulqadir Bajamal (; 1946 Sanaa, Jemen – 7. syyskuuta 2020 Dubai, Yhdistyneet arabiemiraatit) oli jemeniläinen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 31. maaliskuuta 2001 – 7. huhtikuuta 2007. Hän oli Yleinen kansankokous -puolueen jäsen. Ennen pääministeriyttä Bajamal toimi Jemenin ulkoministerinä vuosina 1998–2001. Hänen edeltäjänsä pääministerinä oli Abdulkarim al-Iryani.
Bajamalille myönnettiin vuonna 2008 YK:n ympäristöohjelman Champions of the Earth -palkinto. Hän joutui 26. huhtikuuta 2008 Singaporessa salamurhayrityksen kohteeksi ja vajosi koomaan saatuaan peräkkäin sydän- ja aivoinfarktin. Hänen kannattajansa väittivät presidentti Ali Abdullah Salehin olleen murhayrityksen takana. Bajamal kärsi jälkiseurauksista elämänsä loput 12 vuotta.
Kouvot

Kouvot on koripalloiluun erikoistunut urheiluseura, jonka kotikaupunki on Kouvola. Seura on perustettu vuonna 1964. Kouvojen edeltäjänä Kouvolalaisessa koripallossa voidaan pitää muutama vuosi aikaisemmin mestaruussarjassakin kaudella 1961 pelannutta Kouvolan NMKY:tä (KNMKY). Namikasta pelaajat siirtyivät yhdeksi kaudeksi jalkapalloseura Susiin. Jalkapallon uhatessa jättää lajina pienempi koripallo jalkoihinsa, koripalloijat perustivat kokonaan uuden oman seuransa ja näin Kouvot oli syntynyt. Junioritoiminta on kasvanut 1990-luvulta alun jälkeen voimakkaasti. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Suomen pääsarjassa eli Korisliigassa ja on voittanut Suomen mestaruuden neljästi vuosina 1995, 1999, 2004 ja 2016. Edustusjoukkueen kotisalina toimii Mansikka-ahon koulun urheiluhalli.
Syksystä 2017 alkaen Kouvojen miesten edustusjoukkueen päävalmentajana toimi Jyri Lehtonen jonka pesti päättyi keväälle 2019.
Kouvojen naisjoukkue on pelannut Kouvottaret-nimellä Korisliigassa kaudesta 2016–2017 alkaen. Vuonna 2021 Kouvottaret erkaantui omaksi yhdistyksekseen.
Henkilökohtaiset palkinnot.
Korisliigan vuoden pelaaja
Korisliigan SM-finaalien paras pelaaja
Korisliigan vuoden ulkomaalaisvahvistus
Korisliigan vuoden tulokas
Korisliigan vuoden kehittynein pelaaja
Korisliigan paras kuudes pelaaja
Korisliigan vuoden valmentaja
Vuoden seurajohtaja
Vuoden I-divisioonapelaaja
Saavutukset.
Miehet
Muut saavutukset
Naiset
William Bateson

William Bateson (8. elokuuta 1861 – 8. helmikuuta 1926) oli brittiläinen luonnontieteilijä ja perinnöllisyystieteen perustaja. Bateson otti ensimmäisenä käyttöön genetiikka-sanan ja sen ohessa monia muita perinnöllisyystieteen termejä.
Bateson täydensi Gregor Mendelin uudelleen löydettyä perinnöllisyystieteellistä aineistoa ja tuki vahvasti hänen peruskäsitystään genetiikasta. Hän myös käänsi Mendelin työn englannin kielelle. 
Bateson ei aluksi hyväksynyt havaintoja geenien ja kromosomien välisestä yhteydestä, mutta lopulta vuonna 1922 myönsi olleensa asian suhteen väärässä nähtyään Thomas Hunt Morganin kokeet banaanikärpästen parissa.
Gregory Bateson (1904–1980) oli William Batesonin poika.
Marie Trintignant

Marie Trintignant (21. tammikuuta 1962 Boulogne-Billancourt, Ranska – 1. elokuuta 2003 Neuilly-sur-Seine, Ranska) oli ranskalainen näyttelijä. Hän oli viidesti ehdolla César-palkinnon saajaksi.
Trintignant syntyi Boulogne-Billancourtissa näyttelijä Jean-Louis Trintignantin ja tämän toisen vaimon Nadine Marquandin tyttärenä. Hänellä itsellään oli neljä lasta.
Trintignant kuoli 41-vuotiaana aivoödeemaan, jonka oli aiheuttanut Vilnassa Liettuassa tapahtunut pahoinpitely. Pahoinpitelijä oli hänen miesystävänsä, Noir Désir -yhtyeen laulaja Bertrand Cantat, joka sai Liettuassa taposta kahdeksan vuoden vankeustuomion. 
Marie Trintignantin kuolema järkytti syvästi Ranskaa. Hänen hautajaisiinsa osallistuivat muun muassa elokuvatähti Catherine Deneuve, entinen sosialistipääministeri Lionel Jospin sekä brittiläissyntyinen näyttelijä ja laulaja Jane Birkin. Naistenlehti Elle kirjoitti vuonna 2017, että Marie Trintignantin kuolemasta on tullut vertauskuva kaikille pahoinpidellyille naisille Ranskassa
Trintignant on haudattu Pariisiin Père-Lachaisen hautausmaalle.
Rami (nimi)

Rami on esim. suomalainen ja arabialainen miehen tai naisen nimi. Nimi on annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 3 959 suomalaiselle miehelle ja alle 20 naiselle. Yli puolet heistä on syntynyt 1960- ja 1970-luvulla; ennen vuotta 1920 nimeä Rami ei ollut annettu kenellekään. Arabialaisena (رامي) että heprealaisena (רמי) nimenä Rami on yleinen Levantin alueella Lähi-idässä. Rami on myös sukunimi arabiankielisessä maailmassa.
Suomessa Rami on monen Raimon lempinimi, mutta se on käsitetty myös Abraham-nimen lyhentymäksi, minkä vuoksi Ramin nimipäivä on perinteisenä Abrahamin päivänä 18. joulukuuta. Arabialaisena nimenä Rami johtuu arabian kielen sanasta رام ("rām"), joka merkitsee jousiampujaa.
Tunnettuja Rameja.
Luettelon henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Angoche

Angoche on hallinnollinen kunta ja kaupunki Angochen piirissä Nampulan maakunnassa Mosambikissa. Kaupungin nimi oli "António Enes" portugalilaisvallan aikana vuoteen 1976. Kaupunki sijaitsee Intian valtameren rannalla, ja sen lähistöllä on "Koti"-saaristo. Kaupungin asukasluku on noin 85 000 ja piirin noin 229 000.
Kaupunki on perustettu jo 1400-luvulla, ja se on ollut islamilainen markkinapaikka. Se oli Mosambikin vanhimpia siirtokuntia ja tärkeä kullan ja norsunluun kaupan solmukohta. Tämän ansiosta siitä tuli Angochen sulttaanikunta. Mutta 1500-luvun lopulla se jäi hieman eteläisemmän Quelimanen varjoon, mitä tulee sisämaaliikenteeseen. Angoche pysyi yhä mukana rannikkokaupassa sekä taloudellisena ja poliittisena keskuksena, jolla oli läheinen yhteys Mosambikin saareen.
Angochesta tuli 1800-luvulla salainen orjakaupan piste, millaisena se pysyi 1860-luvulle. Tällöin Portugali hyökkäsi kaupunkiin. Vaikka portugalilaisten hallinto vakiintui vasta vuosikymmenien päästä, hyökkäys merkitsi Angochelle alamäkeä, eikä se ole saavuttanut entistä asemaansa.
Nykyään Angoche on hiljainen ja hieman ränsistyneeltä vaikuttava piirikeskus. Siellä on kuitenkin hotelleja, sukellusmahdollisuus sekä lentokenttä.
Alueen pääkieli on bantukieliin kuuluva ekoti.
Kuulo-tasapainohermo

Kuulo-tasapainohermo () on kahdeksas aivohermo. Se tuo kuulo-, liike- ja asentoaistimuksia sisäkorvasta. Muodustuu kaksisuuntaisista neuroneista koostuen kahdesta divisioonasta kuulo- ("nervus cochlearis") ja tasapainohermosta ("nervus vestibularis"). Joskus kuulo- ja tasapainohermoa kutsutaan kokleahermoksi.
Tasapainohermolla on epäsuora rooli vakaan verenpaineen ylläpitämisessä liikkeen aikana, tasapainon hallinnassa, tilamuistissa ja tila paikannuksessa.
Minna Turunen

Minna Aurora Turunen (s. 22. huhtikuuta 1969 Lahti) on suomalainen näyttelijä. Turunen on valmistunut Teatteri­korkea­koulun näyttelijän­työn linjalta 1994.
Turunen toimi vuosina 2001–2002 myös radiojuontajana Kiss FM:n aamutiimissä, mutta sai sieltä potkut vuoden 2002 tammikuussa.
Ura.
Turunen oli 1990- ja 2000-luvun vaihteessa yksi Suomen eturivin näyttelijöistä. Hän esiintyi muun muassa elokuvissa "Vares – yksityisetsivä" ja "Romanovin kivet" sekä tv-sarjoissa "Klubi" ja "Haluatko filmitähdeksi?". Vuonna 2002 hän toimi Jussi-gaalan juontajana. Turusen viimeinen televisiorooli oli Salatut elämät -sarjassa vuonna 2007, jossa hän esitti Sannamaija Pekkarisen vastanäyttelijänä Taru Saaristoa.
Yksityiselämä.
Minna Turusen ja Eppu Salmisen poika on näyttelijä ja juontaja Roope Salminen (s. 1989). Turunen ja Salminen erosivat sittemmin. Turunen katosi julkisuudesta 2000-luvun lopulla. Vuonna 2017 hän kertoi julkisuudessa saaneensa aivovamman ja myöhemmin vuonna 2018 kertoi sairastavansa Alzheimerin tautia.
Tukialus Linssi

Tukialus Linssi oli Merenkulkulaitoksen omistama merenmittaustukialus. Se valmistui Rauma-Repola Oy:n Savonlinnan telakalta keväällä 1979. Alus oli suunniteltu toimimaan sisävesillä, Saimaan mittauksia suorittavan 2. merenmittausretkikunnan tukialuksena. 
Aluksen mitat olivat 41 x 6 x 1,8 metriä ja sen uppoama 440 tonnia; koneistona oli kaksi dieselkäyttöistä kansiperämoottoria, teholtaan 180 hevosvoimaa. Aluksessa oli piirustussali, majoitustilat noin 36 hengelle, sauna, keittiö, pesula, ruokailutilat ja korjaamot. Keulassa oli 2,5 tonnin hydraulinen nosturi mittausveneiden moottoreille ym. raskaille esineille. Aluksessa oli biologinen vedenpuhdistamo ja sen varastot oli mitoitettu kuukauden itsenäiseen toimintaan. 
Linssi ei mahtunut Heinäveden reitin kanavien läpi. Tätä ja muita sisävesistöjen merenmittauksien tukemista varten rakennettiin tukialus Sesta. 
Alus oli valmistuessaan tarpeellinen parannus, koska sitä ennen oli sisävesien mittaustukialuksina ollut kaksi vanhaa majakkalaivaa: höyrykäyttöinen Pauha (ex Storbrotten)ja mittausveneiden hinaama Vuolle (ex Relandersgrund, ex Reserv I, ex Varamajakka I).
Linssin korvasi pienempi ja nopeampi katamaraanityyppinen merenmittausalus Kaiku.
Tukialus Sesta

Tukialus Sesta on Merenkulkulaitoksen sisävesien mittauksen tukialus. 
"Sesta" valmistui 1979 Rauma-Repolan Savonlinnan telakalla. Se rakennettiin 
tukialus "Linssin" apualukseksi ja toimimaan tarvittaessa erillisenä yksikkönä. Suunnittelun lähtökohtana oli myös, että alus voitaisiin siirtää tarvittaessa maantie- tai rautatiekuljetuksena vesistöstä toiseen. Tästä syystä alus on varsin pieni: 20 x 6 x 0,9 metriä. 
Aluksessa ei ole omaa kuljetuskoneistoa, ainoastaan generaattori sähkön tuottoa varten, ja sitä hinataan merenmittausretkikunnan muilla aluksilla, mittausveneillä tai erillisellä hinaajalla. "Sestan" retkikuntaan kuuluu kaksi mittausvenettä. Lisäksi varustukseen kuuluu 16 metriä leveä työntöhara ja 200 metriä leveä vaijerihara suurempien alueiden tarkistusharaukseen.
"Sestassa" on keittiö ja majoitustilat 10 hengelle, piirustussali ja sauna. Aluksessa on myös biologinen vedenpuhdistamo.
Nachtmystium

Nachtmystium on yhdysvaltalainen black metal -yhtye, joka sekoittaa musiikissaan myös kokeellisia ja psykedeelisiä sävyjä. Näitä sävyjä oli jo kuultavissa levyllä "Instinct: Decay", mutta erityisen runsaasti ne olivat läsnä seuraavalla levyllä "Assassins: Black Meddle Part I". Vaikka se perustettiin vuonna 2000, joitakin julkaisemattomia demoja äänitettiin jo vuonna 1998. Yhtyeessä on ollut monia jäseniä, mutta sen pääjäsenenä pidetään Azentriusta, joka on osana muun muassa Twilightia.
Diskografia.
Demot.
Näiden julkaisujen lisäksi on olemassa "The First Attacks 2000-2001" (2004) -kokoelma.
Rukkas-Antti

Rukkas-Antti, oikealta nimeltään Urho Aadolf Albert Kuronen, (13. toukokuuta 1924 Uukuniemi – 24. maaliskuuta 2019 Kerava) oli suomalainen markkinoiden helppoheikki. Hän toimi muun muassa Kuopion Tammimarkkinoilla, jossa helppoheikit ovat perinteisesti olleet osa yleisötapahtumaa. Rukkas-Antti oli taitava sanankäyttäjä olematta rivo. Hän muun muassa kohdisti hyväntahtoista pilantekoaan asiakkaita kohtaan. Hän kauppasi muun muassa työrukkasia ja paristoja. Hänen tunnusmerkkinään oli asemapäällikönlakki, jota hän nimitti ”pääkassaksi” ja laittoi sinne suurieleisesti suurimmat setelit. Lahtelainen.net-blogin mukaan Rukkas-Antti kävi Lahden markkinoilla 1950- ja 1960-luvulla.
Kuronen joutui sotaan 18-vuotiaana. Hänen kauppamiesuransa sai vauhtia, kun hän osti kirjansitomon Keravalta. Sitä kautta – nahkakansien hukkapaloista – syntyi rukkastuotanto. Kuronen on omistanut Pertunmaan Kuortissa tuotantohallin.
Kuronen oli kansanedustajaehdokkaana Kymen vaalipiirissä vuoden 1983 eduskuntavaaleissa SMP:n sitoutumattomana ehdokkaana. Hän sai 1 658 ääntä eli puolueessaan toiseksi eniten, ja hänestä tuli kansanedustajaksi valitun Urpo Leppäsen varamies. Kurosen ammatti vaalilistoissa oli toimitusjohtaja ja kotipaikka Järvenpää. Vaalimainoksissa hänellä oli päässään asemapäällikönlakki. Kuronen on ollut myös Suomen Yksityisyrittäjäin Puoluejärjestön puoluesihteerinä.
Kuronen sai ehdottoman vankeusrangaistuksen 1980-luvulla Tuusulan kihlakunnanoikeudessa. Alibi-lehden (12/1988) jutun mukaan hän kärsi rangaistustaan Katajanokan vankilassa, mutta pakeni kärsittyään puolet kahden vuoden tuomiostaan. Hovioikeus oli määrännyt Kurosen vapautettavaksi, mutta hän uskoi, että hovioikeuden käsittelyssä tuomio olisi vielä noussut. Hän pakeni ”Suureen Länteen”. Alibin mukaan Kuronen on kirjoittanut muistelmat, joita hän aikoi markkinoida Suomeen. Muistelmien toisen osa nimi on lehden mukaan "Tuliko Suomesta polliisivaltio".
Harz

Harz on horstivuoristo Pohjois-Saksassa. Se muodostaa luonnollisen rajan Ala-Saksin, Saksi-Anhaltin ja Thüringenin osavaltioiden välille.
Harz on kaakko-lounassuunnassa 92 kilometriä pitkä ja 32 kilometriä leveä. Harzin korkein vuori on 1 141 metriin kohoava Brocken. Yhteensä vuoristo peittää alleen noin 2 000 neliökilometrin alan. Harzin alueella asuu noin 600 000 ihmistä.
Harz jakautuu Ylä- ("Oberharz") ja Ala-Harziin ("Unterharz"), joka sijaitsee kaakossa. Ylä-Harz on muodoiltaan korkeampi, ja siellä kasvaa kuusimetsiä. Ala-Harz laskeutuu ympäröivän maan tasolle asteittain. Siellä on lehtimetsiä, ja seassa on myös niittyjä.
Asutus levittäytyi alueelle vasta noin tuhat vuotta sitten. Antiikin aikaan alue oli tiheän metsän vuoksi luoksepääsemätön. Vuonna 968 läheltä Goslarin kaupunkia löydettiin hopeaa, ja vuoristoon perustettiin useita kaivoksia seuraavien vuosisatojen aikana. Kaivosten ehdyttyä 1800-luvulla alue koki rappion ja ihmiset hylkäsivät kaupunkeja, mutta matkailu on eheyttänyt jälleen Harzin taloutta. Nykyään vuoristo on merkittävä matkailukohde, jossa merkittäviä keskuksia ovat Harzburg ja Lauterberg. Siellä lomailee kesällä retkeilijöitä ja talvella urheilunharrastajia. 
Vuodesta 1945 vuoteen 1990 Länsi- ja Itä-Saksan raja kulki Harzin läpi.
Vuoristossa on laaja suojelualue, Harzin kansallispuisto, jossa sen korkein vuori Brocken sijaitsee.
Höyrybarkassi

Höyrybarkassi on kookas, yleensä noin 8 metrin pituinen avoin tai osittain katettu, omalla höyrykattilalla ja -koneella varustettu laivavene, joita käytettiin ennen polttomoottorien tuloa sotalaivojen pelastus- ja työveneinä. 
Barkassiin mahtui yleensä noin joukkueen verran miehiä; sen vakituinen miehitys oli kuudesta kymmeneen miestä. Barkassi pystyi hinaamaan pienempiä veneitä sekä tarvittaessa myös toimimaan apualuksena emäalustaan hinattaessa. Se hinasi tarvittaessa myös ammus-, vesi-, muona- ja hiiliproomut varikon ahtaista laitureista pääaluksensa kylkeen.
Murjaani

Murjaani ( &lt; ) on suomen kielessä esiintyvä vanhentunut tummaihoista ihmistä tarkoittava sana. Sana on kulkeutunut suomen kieleen ruotsin kautta keskiajan ranskasta. Sillä on sama etymologia kuin sanoilla "mauri" ja "maurilainen", joilla tarkoitettiin Pohjois-Afrikan muinaisen Mauretanian alueen myöhempiä asukkaita eli berbereitä ja maureja.
Murjaani-sana on siis johdettavissa etymologisesti sanasta "mauri", mutta se mielletään aina tiernapoikaesityksen ”muriaanien kuningas” -hahmon maskeerausta myöten tarkoittamaan yksinomaan tummaihoista ihmistä. Tämä ilmenee myös ilmauksessa ”musta kuin murjaani”.
Tiernapoikien murjaani esittää itämaiden tietäjää, joista Matteuksen evankeliumi kertoo.
Oulun golf

Oulun Golf on Oulun Sanginsuun kaupunginosassa sijaitseva Oulun Golf Oy:n ylläpitämä golfkeskus, jossa seuratoimintaa järjestää vuonna 1964 perustettu Oulun Golfkerho ry. Keskuksessa on kaksi 18-reikäisestä golfkenttää, Sanki ja Vaara, sekä kaikille avoin 6-reikäinen Par 3 -kenttä. Sanki on valmistunut vuonna 1992, samoin kuin Vanha Vaara (10–18). Uusi Vaara (1–9) on valmistunut vuonna 2004. Kentät sijaitsevat Sanginjoen ympäristössä, ja niille ominaisia ovat kangasmetsät, joenrannat ja runsaslukuiset metsälammet.
Sankivaarassa on myös driving range eli lyöntiharjoittelualue, jonka pituus on 333 metriä ja levys sata metriä. Rangella voidaan lyödä molemmista päistä. Keskuksessa on lisäksi kolme harjoitusviheriötä.
World Series of Poker 1971

World Series of Poker 1971 oli historiansa toinen. Kauden aikana järjestettiin viisi turnausta, mestaruusturnaus mukaan lukien. Mestaruusturnauksen voitti toisen kerran peräkkäin Johnny Moss, mutta kyseessä oli ensimmäinen kerta kun hän voitti mestaruusturnauksen pelaamalla, ei äänestyksellä.
Mestaruusturnaus.
Mestaruus ratkaistiin freezeout-menetelmällä: peli päättyi kunnes jäljellä oli voittaja, jolla oli kaikki pelimerkit.
World Series of Poker 1972

World Series of Poker 1972 oli historiansa kolmas. Kauden aikana järjestettiin kaksi turnausta, mestaruusturnaus mukaan lukien. Mestaruusturnauksen voitti ensimmäistä kertaa Thomas "Amarillo Slim" Preston.
Mestaruusturnaus.
Finaali.
Mestaruusturnauksessa oli mukana kahdeksan pelaajaa. Jokainen maksoi 5000 dollarin pääsymaksun turnaukseen ja Benny Binion lisäsi toiset 5000 dollaria jokaista pelaajaa kohden palkintopottiin. Hän teki näin saadakseen enemmän julkisuutta tapahtumalle ja vetääkseen suurempia määriä katsojia Binionin Horseshoe-kasinolle.
Doyle Brunson muutti 20 000 dollarin arvoiset pelimerkkinsä rahaksi kun turnauksessa oli jäljellä kolme pelaajaa, koska hän tunsi olonsa liian sairaaksi jatkaakseen turnauksessa. Amarillo Slim voitti lopulta turnauksen vaikka Puggy Peasonilla oli kahden suhde yhteen pelimerkkijohto.
Sun Myung Moon

Sun Myung Moon (, alun perin Mun Yong-myeong; 25. helmikuuta 1920 – 3. syyskuuta 2012) oli korealainen uskonnollinen johtaja, joka perusti Yhdistymiskirkon eli moonilaisuuden vuonna 1954. Hän perusti myös "The Washington Times" -sanomalehden 1982.
Moon syntyi nykyisen Pohjois-Korean alueella. Hänen perheensä oli lähinnä kungfutselainen, mutta kääntyi kristinuskoon Moonin ollessa lapsi. Moon kertoo nähneensä pääsiäisaamuna 1935 ilmestyksen, jossa Jeesus pyysi häntä viimeistelemään tämän aloittaman työn ihmiskunnan pelastamiseksi. Moon opiskeli Soulissa ja Japanissa palaten toisen maailmansodan jälkeen Koreaan.
Pohjois-Korean viranomaiset pidättivät Moonin, joka tuomittiin vuonna 1948 viideksi vuodeksi pakkotyöleirille. Omien sanojensa mukaan hän selvisi hengissä Jumalan suojeluksella. Hänet vapautettiin jo 1950. Vuonna 1954 hän perusti Etelä-Koreassa Yhdistymiskirkon. Tietyt sosiologit ja uusien uskonnollisten liikkeiden tutkijat ovat väittäneet kirkon perustuvan karismaattiseen johtajuuteen.
Moon meni 1960 naimisiin kolmannen vaimonsa, juuri 17 vuotta täyttäneen Hak Ja Hanin kanssa. Pari sai 14 lasta, joihin Yhdistymiskirkko viittaa ”Todellisina lapsina”. Mooniin ja Haniin puolestaan viitataan ”Todellisina vanhempina”. Moon vieraili Yhdysvalloissa ensimmäistä kertaa 1965 ja muutti sinne asumaan 1971. Moon jäi kiinni täytettyään tuloveroilmoituksia tahallisesti väärin ja sai vuonna 1982 sakon ja vankeusrangaistuksen. 1990-luvulla hän sai maksettavakseen korvauksia Japanissa syyllistyttyään varojenkeruuseen laittomin keinoin. Moonin kuudes poika Young Jin kuoli 1999 pudottuaan ikkunasta. Poliisiraportin mukaan kuolema oli itsemurha, mutta Moon ei hyväksynyt tätä teoriaa. 1990-luvulla Moonin yritykset joutuivat vaikeuksiin.
Sun Myung Moon tapasi Pohjois-Korean johtajan Kim Il-sungin vuonna 1991 liiketoimen merkeissä. Moon kannatti Koreoiden yhdistymistä.
Moon ilmoitti olevansa Messias ja sanoi, että hänen opetuksensa ovat auttaneet Adolf Hitleriä ja Josif Stalinia ”uudelleensyntymään uusina persoonina”.
Yhdistymiskirkkoa on epäilty jäsenten hyväksikäytöstä ja aivopesusta. Iso-Britannia määräsi Moonille maahantulokiellon vuoteen 2005 asti. Moon nimesi Yhdysvallat ”helvetiksi maan päällä” ja palasi pettyneenä Koreaan.
Sun Myung Moon loukkaantui vuonna 2008, kun hänen helikopterinsa syöksyi Etelä-Koreassa vuorelle ja syttyi palamaan. Helikopterissa oli myös Moonin vaimo muiden perheenjäsenten kanssa. Kukaan ei kuollut turmassa.
Sairaus ja kuolema.
14. elokuuta 2012 Moon meni hoitoon Korean Katolisen Yliopiston sairaalaan Souliin sairastettuaan keuhkokuumetta. Seuraavana päivänä ilmoitettiin hänen olevan kuolemansairas ja siirrettiin tehostettuun hoitoon.
31. elokuuta 2012 Moon siirrettiin kotinsa lähellä sijaitsevaan kirkon omistamaan sairaalaan Soulin pohjoispuolelle tärkeiden elinten toiminnan lakattua. Moon kuoli syyskuun 3. päivän 2012 aamuna 92-vuotiaana.
Soreahiirenporras

Soreahiirenporras eli hiirenporras ("Athyrium filix-femina") on yleinen saniainen.
Ulkonäkö ja koko.
Soreahiirenportaan pystyhköstä maavarresta nousee kimppuina 30–100 senttimetriä pitkiä lehtiä. Lehtiruoti on suomuinen ja on noin 1/8–1/4 lehtilavan pituudesta. Lapa on kapeanpuikea tai kapean vastapuikea ja kahteen kertaan parilehdykkäinen. Pikkulehdykät ovat ruodittomia, kapeanpuikeita, sahalaitaisia tai pariliuskaisia. Lehdyköitten tyvipuoliskon pikkulehdykät ovat vastakkain ja tylppätyvisiä. Lehdyköitten alapinnalla olevat itiöpesäkeryhmät ovat soikeita, usein kaarevia ja katesuomuisia. Suomessa soreahiirenportaan itiöt kypsyvät heinä–elokuussa.
Laji muistuttaa eniten monia suurikokoisia alvejuurilajeja, kuten etelänalvejuurta ("Dryopteris dilatata"), isoalvejuurta ("Dryopteris expansa") ja kivikkoalvejuurta ("Dryopteris filix-mas").
Levinneisyys.
Soreahiirenporrasta ja sen alalajeja kasvaa laajalla alueella Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Lajia tavataan koko Euroopassa Ukrainan ja Venäjän kaakkoisia aroalueita ja Pohjois-Euroopan arktisia alueita lukuun ottamatta. Levinneisyysalue jatkuu laikuttaisena läpi Keski-Aasian ja Siperian Pohjois-Kiinaan ja -Japaniin asti. Pohjois-Amerikassa laji on levittäytynyt toisaalta mantereen itä- ja keskiosiin, ja toisaalta mantereen länsiosiin Kaliforniasta Alaskaan. Vähäisempiä havaintoja soreahiirenportaasta on myös muun muassa Pohjois-Afrikasta ja Turkista. Suomessa soreahiirenporras on hyvin yleinen laji maan etelä- ja keskiosissa, mutta harvinaistuu pohjoiseenpäin mennessä. Tunturi-Lapissa laji on jo varsin harvinainen. Pohjois-Lapissa tavataan toista hiirenporraslajia, tunturihiirenporrasta ("Athyrium distentifolium").
Elinympäristö.
Soreahiirenporras kasvaa kosteissa metsissä, etenkin purojen varsilla lehtometsässä. Tyypillisiä kasvupaikkoja ovat saniaislehdot, rantalehdot, soistuvat lehdot, lehto- ja lähdekorvet ja tunturien alapaljakan rehevät niityt. Lajia voi tavata myös ojissa ja kivikasojen liepeillä.
Käyttö.
Soreahiirenporrasta käytetään puutarhojen koristekasvina, ja siitä on jalostettu useita lajikkeita.
Kvartetti (näytelmä)

Kvartetti on Ronald Harwoodin kirjoittama näytelmä, joka kertoo ikääntyneistä ja hieman dementoituneista oopperalaulajista, jotka asuvat taiteilijoille tarkoitetussa vanhainkodissa. Se sai ensi-iltansa Guildfordissa vuonna 1999. Harwood sai idean näytelmään nähtyään televisiosta dokumentin, joka kertoi oopperalaulajien vanhainkodiksi muutetusta Verdin talosta Milanossa.
Elokuvaversio.
"Kvartetista" on myös tehty samanniminen elokuva, jonka tuotti BBC ja jonka ohjasi Dustin Hoffman. Pääosissa on Maggie Smith, Billy Connolly, Tom Courtenay ja Pauline Collins. Aiemmin elokuvaan kiinnitetty Albert Finney joutui jättämään projektin sairauden vuoksi, ja Billy Connolly valittiin Wilfredin rooliin. Myös Peter O'Toole oli vaihtoehto Wilfrediksi, mutta hän kieltäytyi kunniasta. Kuvaukset aloitettiin syyskuussa 2011, ja ensi-ilta oli vuonna 2012.
Näytelmä Suomessa.
Kvartetin Suomen ensi-ilta oli 31. tammikuuta 2002 Helsingin kaupunginteatterissa, ja pääosia esittivät alkuperäiskokoonpanossa Kyllikki Forssell, Ritva Valkama, Lasse Pöysti ja Pentti Siimes. Suomennoksen on tehnyt Kersti Juva, ja näytelmän ohjasi Neil Hardwick. Näytelmä oli suosittu alusta lähtien. Kvartetin esittämisessä oli muutaman kuukauden tauko vuodenvaihteessa 2007–2008 Siimeksen sairastelun vuoksi. Kvartetti palasi teatterin ohjelmistoon helmikuussa 2008, jolloin Siimeksen tilalle tuli Antti Litja. Kvartetin viimeinen esitys oli 9. huhtikuuta 2011, ja lokakuulle 2011 suunnitellut kolme esitystä peruttiin. Esityskertoja oli yhteensä 481 ja katsojia 166 958.
Deutschland-luokka

Deutschland-luokka oli Kriegsmarinen kolmen 1933–1936 palvelukseen otetun taskutaistelulaivan muodostama alusluokka, jonka alukset valmistettiin. Luokasta käytetty ”taskutaistelulaiva”-nimitys oli englantilaisten antama, osin halveksiva ja osin kunnioittava. Saksalaiset kutsuivat aluksia nimellä "Panzerschiffe" eli panssarilaivoiksi.
Taustaa.
Alukset rakennettiin nimellisesti Versailles’n rauhansopimuksen Saksan laivastolle asettamien rajoitusten mukaisesti. Erityisesti alusten uppouma ei saanut ylittää 10 000 tonnia. Saksa ei saanut rakentaa uusia laivoja ennen kuin sen laivaston vanhin alus "SMS Preussen" ylitti 20 vuoden iän vuonna 1922. Vaikka suunnittelutyö aloitettiin jo 1920, Saksan talousromahdus hidasti uusien laivojen hankkimista, mitä lykättiin vuoden 1928 valtiopäivävaalien jälkeiseen aikaan. Etenkin sosiaalidemokraatit ja kommunistit vastustivat uusien alusten hankintaa, mutteivät pystyneet pysäyttämään projektia.
Suunnitelmien selvitessä liittoutuneille, ulkovallat yrittivät vielä pysäyttää projektin, ja tarjosivat Saksan ottamista mukaan Washingtonin laivastosopimukseen joka olisi sallinut rakentaa 36 000 tonnin laivoja yhteensä korkeintaan 127 000 tonnin edestä. Tämä olisi kuitenkin ylittänyt Versailles’n rauhan rajoitukset ja Ranska vastusti myönnytysten antamista Saksalle.
Suunnittelu ja valmistus.
Alusten pääaseistukseksi tuli kuusi 283 mm 28 cm SK L/52 C28 -tykkiä sijoitettuna kahteen C28-torniin ja niiden apuaseina oli kahdeksan 15 cm SK L/55 C28 -tykkiä C28-torneissa. Ilmatorjunta-aseina "Deutschlandilla" oli kolme 8,8 cm C13 -ilmatorjuntatykkiä, jotka korvattiin vuosina 1934–1935 kuudella 8,8 cm Flak L/75 C32 -tykillä, jotka oli asennettu vakautettuna pareittain kolmiakseliseen C31-asennuksina. Nämä korvattiin myöhemmin kuudella 10,5 cm Flak L/65 C33 -tykeillä asennettuina samoihin jalustoihin.
Keveänä ilmatorjuntakalustona oli kahdeksan 3,7 cm Flak L/83 C30 -tykkiä kaksiputkisina C30-asennuksina ja kahdeksan 2 cm Flak L/65 C30 -tykkiä C30-asennuksina.
Painoa vähennettiin kehittyneillä valmistusmenetelmillä. Yksinomaan hitsauksen käyttö niittauksen sijaan säästi 15 prosenttia painosta, mitä käytettiin noin 90 prosentissa saumoja. Valmistuksessa käytettiin pääosin ST52-terästä ja toisarvoisissa paikoissa ST45-terästä ja alumiinia. Aluksessa on 92-prosenttisesti kaksoispohja. Krupp toimitti aluksen hitsattavaksi panssaroinniksi KC- ja KNC-terästä. Vähemmän tärkeissä paikoissa käytettiin panssarointina nikkeliterästä.
Voimanlähteenä käytettiin kahta 9-sylinteristä MANin valmistamaa dieselmoottoria. Alusten uppouma pysyi kohtuullisesti säädetyissä rajoissa ensimmäisenä valmistunut "Deutschlandin" uppouma oli 10 800 tonnia ja myöhemmin valmistuneet kymmenisen prosenttia lisää. Täydessä lastissa "Deutschlandin" uppouma oli kuitenkin 14 520 tonnia.
Twister (peli)

Twister on yhdysvaltalaisen Hasbro-yhtiön suunnittelema fyysisiä kykyjä edellyttävä peli.
Twisterissä pelaajat asettuvat muoviselle alustalle, jolla on erivärisiä ympyröitä. Joku arpoo värin sekä raajan, joka pitää sijoittaa arvotun värin mukaiseen palloon. Häviäjä on se pelaaja, jonka tasapaino pettää ensimmäisenä. Suositeltu pelaajamäärä on kahdesta neljään.
Pelin alkuperäinen nimi oli Pretzel.
Radioluminesenssi

Radioluminesenssi on luminesenssi-ilmiö, joka syntyy kun tiettyjä aineita altistetaan ionisoivalle säteilylle, kuten alfa-, beta- ja gammasäteilylle. Ionisoiva säteily virittää aineen atomien elektronit viritystiloille, joiden purkautuessa syntyy valoa. Radioluminesenssi-ilmiötä hyödynnetään tietyissä itsestään hohtavissa aineissa, joihin on sekoitettu jotain radioaktiivista ainetta, kuten tritiumia tai aikaisemmin käytettyä radiumin isotooppia 226, ja jotain radioluminesenssiä mahdollistavaa ainetta, kuten sinkkisulfidia (ZnS). Tässä esimerkissä radioaktiivisen radium-226 isotoopin ionisoiva säteily toimii sinkkisulfidin viritystilan aiheuttajana. Viritystilan purkautuessa vapautuu energiaa valon muodossa, eikä ulkoista energianlähdettä tarvita. 
Radium-226:tta käytettiin runsaasti ennen vuotta 1970, kunnes sen vaarallisuus huomattiin. Säteily aiheutti monille sitä tehtaissa käsitelleille työntekijöille vakavia sairauksia, ja moni heistä myös menehtyi. Nykyisin säteilysuojelulainsäädäntö rajoittaa ankarasti radiumin käyttöä.
Tritiumin radioluminesenssi.
Tritiumin puoliintumisaika on vain 12 vuotta, kun taas radium-226:lla se on 1602 vuotta. Tritiumin hajoamisenergia on erittäin pieni: hajoamisessa syntyvä betahiukkanen (elektroni) etenee ilmassa vain 6 mm, eikä se läpäise ihon ylintä kerrosta. 
Tritiumin radioluminesenssia voidaan hyödyntää esimerkiksi kompasseissa, SUSAT-kiikaritähtäimissä, kellotaulujen pimeässä valaisevissa osissa tai joissakin avaimenperissä. Näissä käytetään GTLS-lasiputkea (). GTLS on umpinainen lasiputki, jonka sisäpuoli on pinnoitettu fosforilla ja täytetty tritiumkaasulla (vedyn radioaktiivinen isotooppi eli 3H). Tritiumin radioaktiivisessa hajoamisessa siitä irtoaa matalaenergisiä betahiukkasia. Betahiukkaset reagoivat fosforipinnoitteen kanssa, mikä tuottaa jatkuvan hohteen. GTLD-laite () on väline, jossa on yksi tai useampi tällainen GTLS-lasikapseli.
GTLS-lasikapselin rikkoutuminen voi aiheuttaa haittaa terveydelle. Tritiumkaasu haihtuu melko nopeasti, jos kapseli rikkoutuu ja tritium vuotaa ulos hyvin ilmastoidussa tilassa. Lasinsirut ja fosfori sekä niihin jäävä superraskas vesi, jota kapselissa myös on hieman, sen sijaan ovat edelleen aktiivisia.
Tritiumvalaisua käytetään joissakin hätäuloskäyntien kylteissä (). Tällainen hätäpoistumistien merkki on yleensä sellainen, jossa lukee sana "exit" ja jonka kirjaimet hehkuvat pimeässä vihreinä tai punaisina. Tritium-valaistuja hätäuloskäynnin merkkejä on käytössä Yhdysvalloissa. Euroopassa tavallisemmin käytössä oleva hätäpoistumistien merkki on kuitenkin 1985 käyttöön otettu ISO-standardin mukainen "vihreä juokseva mies".
Tió de Nadal

Tió de Nadal (myös "Tió" tai "Tronca") on katalaanien jouluperinteeseen liittyvä myyttinen hahmo. Se on tyypillisesti kahdella tai neljällä tikkujalalla seisova halko, johon on maalattu pyöreä leveästi hymyilevä naama. "Tió" pannaan joulukuun alussa esille kotiin sekä ruokitaan ja peitellään joka yö, ettei sille tulisi nälkä ja kylmä. Jouluna sitä hakataan kepeillä ja sen käsketään "kakata" lahjoja. Samalla lauletaan tapahtumaa varten tehtyä laulua, joka kuuluu esimerkiksi seuraavasti:
Lauluja on myös monia muita. Laulun sanojen "caga tió" kohdalla halkoa lyödään erityisen lujasti. Laulun loputtua halkoa peittävän peiton alta otetaan lahja ja avataan se. Tämän jälkeen laulu aloitetaan uudelleen alusta.