Maremmano-abruzzese

Maremmano-abruzzese () on suurikokoinen italialainen koirarotu. Sitä käytetään laumanvartijakoirana, joka suojelee kotieläinlaumoja petoeläimiltä sekä vartioi omistajansa omaisuutta. 
Ulkonäkö.
Maremmano-abruzzese on suurehko, valkoinen, ylvään näköinen koira. Painoa sillä voi olla 30–45 kiloa, ja säkäkorkeus vaihtelee 60–73 cm:n välillä. Ruumiinrakenne on vankka ja tasapainoinen, runko säkäkorkeutta pidempi. Maremmano-abruzzese on voimakas mutta kokoonsa nähden ketterä. Rungonmyötäinen turkki on pitkä, karheahko ja runsas. Peitinkarva on lasimainen. Kevyt aaltoilu sallitaan. Pohjavilla on tiheää erityisesti talvella. Turkin väri on puhtaan valkoinen, mutta pienet norsunluun, vaalean oranssin tai sitruunan sävyiset merkit sallitaan. Kirsu on musta.
Maremmano-abruzzesen pään tulee tuoda mieleen jääkarhun pää. Leuat ovat vahvat ja purenta leikkaava. Koiran korvat ovat melko pienet, kolmiomaiset ja riippuvat. Myös silmät ovat koiran kokoon nähden pienet, ja ilme on älykäs. Häntä on matalalle kiinnittynyt ja tuuhea, lepoasennossa riippuva.
Luonne ja käyttäytyminen.
Maremmano-abruzzese on ystävällinen ja tasapainoinen laumanvartija, joka suorittaa velvollisuutensa tyynesti ja arvokkaasti. Perusluonteen tulee olla rauhallinen. Koira kiintyy perheeseensä sekä muuhun laumaansa ja puolustaa heitä valppaasti. Vartioimistaipumuksensa vuoksi se suhtautuu vieraisiin usein varautuneesti, mutta tulee toimeen ihmisten ja muiden eläinten kanssa. Se ei kuitenkaan käyttäydy uhkaavasti tai hyökkää, ellei siihen anneta aihetta.
Rotu on älykäs, mutta ei erityisen miellyttämishaluinen. Se on itsenäinen ja osaa tehdä omia päätöksiä, koska laumanvartijakoirana se saatetaan jättää itsenäisesti vastuuseen laumasta. Koulutuksessa tarvitaan molemminpuolista kunnioitusta ja johdonmukaisuutta. Rotu ei sovellu kerrostaloon eikä tiheästi asutulle alueelle. Parhaiten se viihtyy maaseudulla alkuperäisen työtehtävänsä parissa.
Alkuperä.
Maremmano-abruzzese on noin kaksituhatta vuotta vanha laumanvartijarotu Italiasta. Sen muinaisen esi-isän arvellaan olleen tiibetinmastiffi, kuten muidenkin valkoisten laumanvartijarotujen. Rotu polveutuu koirista, joita on käytetty jo tuhansia vuosia laumanvartijakoirina Abruzzon sekä Toscanan ja Latiumin Maremman alueilla Keski-Italiassa. Ensiksi mainitun alueen koirat tunnettiin alun perin nimellä "abruzzienpaimenkoira" ("cane da pastore Abruzzese", "abruzzese") ja jälkimmäisen nimellä "maremmano" ("cane da pastore Maremmano"). Rodun alkuperäinen tehtävä oli suojella paimenten laumoja ja omaisuutta pedoilta ja varkailta. Tässä rodun vaikuttava ja massiivinen olemus on ollut hyödyksi. Lumisissa olosuhteissa vuoristossa myös paksu turkki on ollut tarpeen. Viime aikoina rotu on saavuttanut suosiota myös seurakoirana.
Kantarodut.
Abruzzienpaimenkoiran juuret olivat aasialaisissa molossikoirissa. Sen tiedetään olleen kookas, pitkäkarvainen ja valkoinen laumaa vartioiva ja ohjaileva koira. Sen pää oli leveä ja kuonoa kohti kapeneva. Silmät olivat vinoasentoiset ja väriltään vaaleat. Korvat olivat pystyt ja pienehköt, ja niiden kärjestä tarttui kolmasosa alaspäin. Kaula oli voimakas ja lyhyehkö. Raajat olivat vankat ja voimakkaat. Häntä oli pitkä, kohtuullisen paksu ja pitkäkarvainen. Karvapeite oli suora, sileä ja pidempi kuin maremmanolla. Säkäkorkeus vaihteli 60-65 cm välillä. Maremmano-abruzzese on perinyt enemmän ulkonäköään abruzzeselta kuin maremmanolta. 
Maremmanon alkuperä oli abruzzienpaimenkoiran tapaan aasialaisissa molossikoirissa, mutta tästä poiketen se oli kotoisin Toscanasta. Sen kirsu oli useimmiten ruskea. Kooltaan se oli abruzzesea pienempi. Sen karvapeite oli laineikkaampi ja nyöriytyvämpi sekä hyvin kihara. Väriltään maremmano oli yleensä vaalea isabella, puhtaanvalkoisen ollessa harvinainen. 
Nämä kaksi rotua eivät maantieteellisistä syistä olleet aiemmin risteytyneet keskenään. Abruzzienpaimenkoira rekisteröitiin Italiassa alun perin omaksi rodukseen vuodesta 1898 vuoteen 1950. Vuosien 1949–1950 aikana sitä rekisteröitiin kuitenkin äärimmäisen vähän: ensiksi mainittuna viisi ja jälkimmäisenä vain kolme yksilöä - kun taas maremmanoja rekisteröitiin vuonna 1950 49 yksilöä. Abruzzesen äärimmäisen pienen populaatiokoon takia rodut yhdistettiin virallisesti vuonna 1951. 
Terveystilanne.
Maremmano-abruzzese on alkukantainen, kestävä ja terverakenteinen koira, eikä kovin altis sairauksille. Monilla roduilla yleinen lonkkaniveldysplasia on maremmano-abruzzesella harvinaisempaa. Mitään erityisiä rodussa periytyviä sairauksia tai ongelmia ei ole dokumentoitu rodun kotimaassa. Suomessa ei ole todettu periytyviä sairauksia. Yksittäistapauksina on esiintynyt muun muassa puutteita purennassa, silmäongelmia, sydänvaivoja, kivespuutteita, vatsalaukunkiertymiä, häntämutka, ristisideongelmia sekä synnytyselinongelmia. Kaiken kaikkiaan maremmano-abruzzese on kuitenkin terve rotu.