tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lezgin kieli

Lezgin kieli (lezgiksi лезги чӀал, "lezgi č’al") on lezgien puhuma dagestanilainen kieli. Sillä on virallinen asema Dagestanin tasavallassa Venäjällä.
Levinneisyys ja puhujamäärä.
Lezgiä puhutaan Dagestanin tasavallan kaakkoisosassa Suleiman Stalskin, Kurahin, Magaramkentin, Ahtyn, Dokuzparan sekä osittain Hivin, Rutulin, Derbentin, Kiziljurtin ja Hasavjurtin piireissä. Pohjois-Azerbaidžanissa lezgin puhujat asuvat Qusarin, Quban, Xaçmazin, İsmayıllın, Qəbələn ja Oğuzin piireissä. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan lezgin puhujia oli Neuvostoliitossa 434 200 henkeä, joista 204 400 asui Dagestanissa ja 156 100 Azerbaidžanissa. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan lezgiä puhui Venäjällä 397 300 henkeä, joista 345 900 Dagestanissa. (lukuihin sisältyvät myös lezgiä toisena tai vieraana kielenä puhuvat). 
Vuonna 1989 Venäjän lezgeistä 93,9 % puhui lezgiä äidinkielenään ja 0,7 % toisena kielenä. Vuonna 2002 lezgiä osasi 92,9 % koko Venäjän ja 99,1 % Dagestanin lezgeistä.
Venäjällä kansallisuudeltaan lezgeistä 90,3 % osaa venäjää (73,2 % vuonna 1989). Suuri osa lezgeistä puhuu myös azeria. Vuonna 2002 azeria osasi 5,1 % Venäjän lezgeistä.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 402 200 lezgin puhujaa.
Historia ja murteet.
Lezgin kieli kuuluu dagestanilaisten kielten lezgiläiseen ryhmään, jossa se muodostaa tabasaranin ja agulin kanssa itäisen alaryhmän. Kieli jakautuu kolmeen päämurteeseen. Dagestanissa puhutaan Kjurin ja Samurin päämurteita, jotka jakautuvat useisiin alamurteisiin. Azeri on vaikuttanut huomattavasti Azerbaidžanissa puhuttuihin Quban murteisiin.
Kirjakieli.
Lezgin kirjakieli sai alkunsa 1700-luvulla, jolloin arabialaista aakkostoa käyttäen kirjoitettiin muistiin ensimmäiset lezginkieliset runot. Kirjallisuuden kielenä käytettiin myös turkkia (azeria), persiaa ja arabiaa. 1800-luvun loppupuolella kielitieteilijä Pjotr Uslar laati kyrilliseen kirjaimistoon perustuneen kirjoitusjärjestelmän, joka ei kuitenkaan saanut laajempaa käyttöä. Dagestanin kieliin mukautettua arabialaista aakkostoa lezgit käyttivät vuoteen 1928 saakka, jolloin siirryttiin latinalaiseen kirjaimistoon. Vuonna 1938 otettiin käyttöön kyrillinen kirjaimisto, jossa venäjästä poikkeavia äänteitä merkitään Dagestanin muiden kielten tapaan erilaisten kirjainyhdistelmien ja merkin Ӏ avulla. Kirjakielen normit perustuvat Kjurin päämurteen Gjunein murteeseen.
Kirjakieltä käytetään etupäässä Dagestanissa. Koulujen alaluokilla lezgi toimii opetuskielenä ja ylemmillä luokilla sitä opiskellaan aineena. Kielellä julkaistaan oppikirjoja, kauno- ja lastenkirjallisuutta. Mahatškalassa ilmestyy sanomalehti "Lezgi gazet" ja maaseudulla 8 paikallislehteä. Lisäksi julkaistaan naistenlehteä "Dagustandin dišegli", kirjallisuuslehteä "Samur", lastenlehteä "Kard", islamilaista lehteä "Assalam" ym. Kieltä käytetään myös radiossa ja televisiossa. Derbentissä toimii lezginkielinen ammattiteatteri. Azerbaidžanissa lezgiä opetetaan muutamissa Qusarin piirin kouluissa.
Nykytilanne.
Lezgin asema kieliyhteisön keskinäisen kanssakäymisen välineenä on vahva ja kirjakielen käyttöala melko laaja. Kieltä pidetään varsin elinvoimaisena eikä se toistaiseksi ole uhanalainen.
Dargin kieli

Dargin kieli (dargiksi дарган мез, "dargan mez") on dargien puhuma dagestanilainen kieli. Sillä on virallinen asema Dagestanin tasavallassa Venäjällä.
Levinneisyys ja puhujamäärä.
Dargia puhutaan Dagestanin Akušan, Dahadajevin, Kaitagin, Levašin, Sergokalan sekä osittain Agulin, Buinakskin, Kajakentin ja Karabudahkentin piireissä. Puhujia asuu myös Gunibin piirin Megebin kylässä, Babajurtin ja Hasavjurtin piireihin perustetuissa uudisasutuksissa sekä Izberbašin, Kaspijskin ja Mahatškalan kaupungeissa. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan dargin puhujia oli Venäjällä 348 300 henkeä, joista 278 900 asui Dagestanissa. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan dargia puhui 503 500 henkeä, joista 429 300 Dagestanissa. (lukuihin sisältyvät myös dargia toisena tai vieraana kielenä puhuvat). 
Vuonna 1989 Venäjän dargeista 97,9 % puhui dargia äidinkielenään ja 0,2 % toisena kielenä. Vuonna 2002 dargia osasi 96,7 % koko Venäjän ja 99,1 % Dagestanin dargeista.
Kansallisuudeltaan dargeista 88,2 % osaa venäjää (69,5 % vuonna 1989). Osa dargeista puhuu myös kumykkia ja muita Dagestanin kieliä.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 485 700 dargin puhujaa.
Historia ja murteet.
Dargi kuuluu dagestanilaiseen kieliryhmään, jossa sillä on eniten yhteistä lakin kanssa. Dargit ovat Keski-Dagestanin alkuperäisväestöä, jonka kontaktit turkkilaisten ja iranilaisten kielten, arabian ja venäjän puhujiin ovat jättäneet jälkensä lähinnä kielen sanastoon. 1950–1970-luvuilla osa vuoriston asukkaista muutti tasangolle, jonne syntyi uusia dargikyliä.
Kieli jakautuu noin 70 paikallismurteeseen, jotka kuuluvat 16 murreryhmään. Eräät murteet poikkeavat toisistaan huomattavasti. Kaitagia ja kubatšia voidaan pitää jopa erillisinä kielinä. Kaitagit ja kubatšilaiset pyrittiin viimeisimmässä väestönlaskennassa rekisteröimään erillisinä etnisinä ryhminä, mutta lähes kaikki heistä ilmoittivat olevansa dargeja.
Kirjakieli.
Vanhin arabialaisella kirjaimistolla tehty darginkielinen muistiinpano on vuodelta 1493. Kielen muistomerkeistä tärkein on 1600-luvun alussa laadittu lakikokoelma. Ennen Venäjän vallankumousta dargiksi julkaistiin yhteensä 34 kirjaa. Arabialaista kirjaimistoa käytettiin vuoteen 1928 saakka, jolloin siirryttiin latinalaiseen aakkostoon. Vuonna 1938 otettiin käyttöön kyrillinen kirjaimisto, jossa venäjästä poikkeavia äänteitä merkitään Dagestanin muiden kielten tapaan erilaisten kirjainyhdistelmien ja merkin Ӏ avulla. Kirjakielen normit perustuvat Akušan murteeseen.
Dargia käytetään opetuskielenä koulujen alaluokilla ja ylemmillä luokilla sitä opiskellaan aineena. Kielellä julkaistaan oppikirjoja, kauno- ja lastenkirjallisuutta. Mahatškalassa ilmestyy sanomalehti "Zamana" ja maaseudulla 7 paikallislehteä. Lisäksi julkaistaan naistenlehteä "Dagista hunul adam", kirjallisuuslehteä "Derhab", lastenlehteä "Lačin" ja islamilaista lehteä "Assalam". Kieltä käytetään myös radiossa ja televisiossa. Mahatškalassa toimii darginkielinen ammattiteatteri.
Nykytilanne.
Dargin asema kieliyhteisön keskinäisen kanssakäymisen välineenä on vahva ja kirjakielen käyttöala melko laaja. Kieltä pidetään varsin elinvoimaisena eikä se toistaiseksi ole uhanalainen.
Lakin kieli (dagestanilainen)

Lakin kieli (lakiksi лакку маз, "lakku maz") on lakien puhuma dagestanilainen kieli. Sillä on virallinen asema Dagestanin tasavallassa Venäjällä.
Levinneisyys ja puhujamäärä.
Lakia puhutaan Dagestanin vuoristoalueella Lakin, Kulin sekä osittain Akušan, Tšarodan, Rutulin ja Dahadajevin piireissä. Vuonna 1944 osa lakeista muutti tasangolle Hasavjurtin kaupungin lähelle, jonne muodostettiin Novolakin piiri. Lakeja asuu paljon myös Mahatškalan, Kaspijskin, Hasavjurtin ja Buinakskin kaupungeissa sekä muualla entisessä Neuvostoliitossa.&lt;ref name="Jazyki Rossijskoi/206"&gt;&lt;/ref&gt; Historiallisen Lakian alueella on jäljellä enää vain neljännes kielen puhujista.
Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan lakin puhujia oli Venäjällä 104 300 henkeä, joista 92 500 asui Dagestanissa. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan lakia puhui 153 400 henkeä, joista 142 500 Dagestanissa. (lukuihin sisältyvät myös lakia toisena tai vieraana kielenä puhuvat). 
Vuonna 1989 Venäjän lakeista 95,1 % puhui lakia äidinkielenään ja 0,4 % toisena kielenä. Vuonna 2002 lakia osasi 98,7 % Dagestanin lakeista.
Kansallisuudeltaan lakeista 93,8 % osaa venäjää (81,6 % vuonna 1989). Osa lakeista puhuu myös kumykkia ja muita Dagestanin kieliä.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 145 900 lakin puhujaa.
Historia ja murteet.
Lak kuuluu dagestanilaiseen kieliryhmään, jossa sillä on eniten yhteistä dargin kanssa. Rakenteeltaan se poikkeaa huomattavasti dagestanilaisesta kantakielestä ja toimii ikään kuin pohjoisten ja eteläisten kielten välittäjänä. Sanastoon ovat vaikuttaneet iranilaiset ja turkkilaiset kielet, arabia ja venäjä. Kieli jakautuu 7 murteeseen, joiden välillä on lähinnä äänteellisiä eroja.
Kirjakieli.
Lakia kirjoitettiin arabialaisella kirjaimistolla 1300–1400-luvuilta lähtien. Tärkeimmät kielenmuistomerkit ovat ilmeisesti 1400-luvulla tehty arabialaisen Al-Busirin runoelman sanasanainen käännös, 1700-luvun alun historiallinen kronikka ja vuonna 1734 arabiasta käännetty lääkekirja. Kirjallisuutta alettiin painaa 1900-luvun alussa ja 1910-luvulla ilmestyivät ensimmäiset lakinkieliset sanomalehdet.
Arabialaista kirjaimistoa käytettiin vuoteen 1928 saakka, jolloin siirryttiin latinalaiseen aakkostoon. Vuonna 1938 otettiin käyttöön kyrillinen kirjaimisto, jossa venäjästä poikkeavia äänteitä merkitään Dagestanin muiden kielten tapaan erilaisten kirjainyhdistelmien ja merkin Ӏ avulla. Kirjakielen normit perustuvat Kumuhin murteeseen.
Lakia käytetään opetuskielenä koulujen alaluokilla ja ylemmillä luokilla sitä opiskellaan aineena. Kielellä julkaistaan oppikirjoja, kauno- ja lastenkirjallisuutta. Mahatškalassa ilmestyy sanomalehti "Ilči" ja maaseudulla kolme paikallislehteä. Lisäksi julkaistaan naistenlehteä "Zunttal hami", kirjallisuuslehteä "C’ubarz", lastenlehteä "C’aba lačin" ja islamilaista lehteä "Assalam". Kieltä käytetään myös radiossa ja televisiossa. Mahatškalassa toimii lakinkielinen ammattiteatteri.
Nykytilanne.
Lakin asema kieliyhteisön keskinäisen kanssakäymisen välineenä on vahva ja kirjakielen käyttöala melko laaja. Kieltä pidetään varsin elinvoimaisena eikä se toistaiseksi ole uhanalainen.
Gheton kansannousu

Gheton kansannousut olivat aseellisia kapinoita, jolla ghettoihin toisen maailmansodan aikana suljetut juutalaiset pyrkivät vastustamaan siirtämistään keskitys- tai tuhoamisleireille. Tunnetuin ja suurin kansannousu tapahtui Varsovan ghetossa huhtikuussa 1943, mutta samanlaista vastustusta oli myös muiden Puolan kaupunkien ghetoissa. 
Edellytykset kapinaan ryhtymiselle ghetossa eivät useinkaan olleet hyvät, vaikka halua siihen olisi ollut. Natsit kuljettivat ghetoista tuhoamisleireille usein tuhansia ihmisiä päivässä, ja kuljetuksiin joutuneiden kohtalo oli yleensä varsin pian tiedossa gheton sisällä. Aseiden salakuljettaminen suljettuun ghettoon oli usein vaikeaa tai lähes mahdotonta, ja gheton asukkaita riivasivat nälkä ja taudit. Esimerkiksi Łódźin ghetossa juutalaisten neuvosto toivoi myöntyväisellä politiikalla voivansa pelastaa tuholta edes osan juutalaisväestöstä. Vastarintaa organisoineet järjestöt, kuten Żydowski Związek Walki ja Żydowska Organizacja Bojowa, olivat usein vähemmistönä.
Ghettojen kansannousuja.
Jossain määrin aseellista vastarintaa tehtiin myös seuraavien kaupunkien ghetoissa:
Veikko Samuli

Veikko Antero Samuli (s. 29. maaliskuuta 1947 Tampere) on suomalainen säveltäjä, sovittaja ja musiikkituottaja. Hän on toiminut myös studiomuusikkona. Hänen tärkeimpiin yhteistyökumpaneihinsa ovat kuuluneet muun muassa sanoittajat Juha Vainio ja Raul Reiman sekä tuottaja Jaakko Salo. Samulin sävellyksiä ovat muun muassa Katri Helenan kappaleet ”Syysunelma”, ”Katson autiota hiekkarantaa” ja ”Mun sydämeni tänne jää” sekä Armi Aavikon ja Dannyn duetoima ”Tahdon olla sulle hellä” ja Kari Tapion ”Myrskyn jälkeen”.
Kajaanissa järjestettiin Veikko Samulin säveltäjäkonsertti Vihreät Niityt -iskelmäviikolla heinäkuussa 2010.
Veikko Samulille myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2019. 
Nuoruus ja uran alku.
Veikko Samuli syntyi 29. maaliskuuta 1947 Tampereella mutta vietti lapsuutensa Ylämaalla, jossa hän asui vuoteen 1965 asti.
Muutettuaan Helsinkiin Samuli aloitti musiikinopiskelun. Aluksi hän otti laulutunteja ja opiskeli Sibelius-Akatemiassa kirkkomusiikkia, mutta neljän vuoden jälkeen hän innostui kevyestä musiikista ja keikkailusta. Säveltäjänura ei lähtenyt heti lentoon. Hän kävi esittelemässä tuotoksiaan Musiikki-Fazerin tuotantopäällikölle, säveltäjä Toivo Kärjelle, mutta tämä piti niitä vielä keskeneräisinä. Samuli ryhtyi keikkamuusikoksi, kun Kärki kehotti häntä hankkimaan käytännön kokemusta viihdemusiikista. Hän soitti Dannyn taustayhtyeessä Made in Finlandissa koskettimia 1970-luvun alussa.
Samuli pääsi myös studioon soittamaan yhtyeen kanssa ja hänet pestattiin myöhemmin tuottaja Jaakko Salon apulaistuottajaksi. Hän pääsi tekemään sovituksia käännösiskelmiin, kuten lauluihin ”Oon voimissain” ("I Will Survive") ja ”Menolippu”.
Merkittäviä töitä.
Sanoittaja-säveltäjä-yhteistyö Raul Reimanin kanssa alkoi vuonna 1979. Yhteistyönä syntyivät muun muassa Jonna Tervomaan ”Minttu sekä Ville” ja Matti Eskon ”Lämmin, hellä, pehmoinen”. Kikan kappaleista Veikko Samulin ovat esimerkiksi Vainion sanoittamat ”Mä haluun viihdyttää” ja ”Sukkula Venukseen”. Kari Tapiolle Veikko Samuli on tehnyt muun muassa ”Myrskyn jälkeen”, ”Valoon päin”, ”Sinut tulen aina muistamaan” ja ”Se jokin alkaa” sekä Markku Arolle ”Ollaan lähekkäin” ja Nisa Sorayalle ”Huone 105” ja "Anna rakas raju hetki". Samulin säveltämää lastenmusiikkia edustaa muun muassa Jorma Toiviaisen sanoittama ”Atsipoppaa”.
Veikko Samuli loi 1980-luvulla Suomen pop-musiikkiin aivan omanlaatuisen soundin, jota alettiin tuolloin kutsua muusikkopiireissä Veikko Samuli -soundiksi. Tämän tunnisti usein kappaleen taustalla melodisesti soivasta analogisesta syntetisaattorisoundista.
Vuosina 1982-2000 Samuli sovitti levyille useita Toivo Kärjen aiempia kappaleita: Kari Tapiolle "Sinun silmiesi tähden" ja "Älä lähde pois" sekä Katri Helenalle "Liian paljon rahaa", "Onni jonka annoin pois" ja "Yksi ainoa katse vain", lisäksi Kärjen originaaleja: Reijo Taipaleelle "Ole tänään minun", "Sulle vain" ja "En yksin elää vois" sekä Reima Oksmanille "Jäi vain hiljaisuus".
Samuli palkittiin vuonna 2007 Kullervo Linna -palkinnolla ansioistaan iskelmä- ja tanssimusiikin parissa. Palkinnon suuruus oli 4 200 euroa.
Teuvo Loman

Teuvo Loman (s. 17. heinäkuuta 1962 Espoo) on helsinkiläinen vaatesuunnittelija, sisustussuunnittelija, kampaaja, malli ja laulaja.
Elämäntyönsä Loman on tehnyt stylistinä ja hiusmuotoilijana, ja hänen kampauksiaan on ollut itsenäisyyspäivän vastaanoton vierailla, Leningrad Cowboyseilla sekä useissa suomalaisissa televisio-ohjelmissa. Hän on ollut mukana tositelevisio-ohjelmassa "V. I. P. Seikkailu" (2004). Vuodesta 2006 alkaen Loman on ollut mukana MTV3:n "Pientä pintaremonttia" -ohjelmassa sisustussuunnittelijana. Hän on lisäksi vieraillut muun muassa ohjelmissa W-tyyli, Levyraati, Bettina S, Mummomafia ja Ruben &amp; Joonas.
Loman julkaisi ensimmäisen levynsä 1988, mutta vasta 2005 "Helsinki City Boy" toi hänet listoille. Loman julkaisi 2007 singlen "Kari", joka on käännös Europe-yhtyeen kappaleesta ”Carrie” ja seuraavan singlensä "Nousee huiviin" 2009 digijulkaisuna.
Lomania on uhkailtu homoseksuaalisuutensa takia ja hän on julkisuudessa kertonut kohtaamastaan syrjinnästä. Loman on myös kertonut olleensa 1980-luvulla psykiatrisessa hoidossa muuttuakseen heteroksi.
Loman oli rekisteröidyssä parisuhteessa 24 vuotta nuoremman Niko Heleniuksen kanssa 2014–2016. Pari tapasi toisensa jo vuonna 2004. Loman kihlautui uuden kumppanin kanssa 2017.
Maaliskuussa 2019 Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Lomanin vuoden ja 10 kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen sekä 90 tunnin yhdyskuntapalveluun vuonna 1999 tapahtuneesta 13-vuotiaan pojan törkeästä seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Loman valitti tuomiosta hovioikeuteen. Hovioikeudessa käräjäoikeuden päätös pysyi.
Shitter Limited

Shitter Limited on alun perin Hyvinkäällä vuonna 1979 perustettu hardcore punk -yhtye, joka siirsi sittemmin toimintansa Jyväskylään. 
Kesällä 2013 perustetun kokoonpanon kotipesä on Tampere ympäristökuntineen. 
Historia.
Shitter Limited tuli tunnetuksi provosoivista kappaleistaan, kuten ”Saatanan ryssät”, ”Helena Pesola on huora”, ”Vittu mä tapan sut Iiro Viinanen”, ”Tappakaa Pekka Siitoin” sekä ”Kemiran johtaja pitäis tappaa”. Yhtye aiheutti närkästystä myös levyillään "Anna pillua Helena Pesola" (1989), "Saanko nuolla persettäsi Harri Holkeri" (1990) sekä "Wanted Yrjö Pessi" (1990). Silloinen sosiaali- ja terveysministeri Helena Pesola teki levystä "Anna pillua Helena Pesola" rikosilmoituksen, ja poliisi takavarikoi kaikki myymättä olleet levyt. Kemiran pääjohtaja Yrjö Pessi ja pääministerinä vuosina 1987–1991 toiminut Harri Holkeri eivät tiettävästi reagoineet mitenkään yhtyeen kappaleisiin.
Yhtyeen levy "Syö paskaa" (1992) jouduttiin vetämään markkinoilta McDonald's-hampurilaisketjun uhattua yhtyettä oikeustoimilla. Levyn kannessa oli McDonald'sin maskottia Ronald McDonaldia esittänyt kuva. Ensilevy taas närkästytti entisen sosiaali- ja terveysministeri Helena Pesolan. Hän nosti kunnianloukkaussyytteen yhtyettä vastaan, mutta perui sen ennen oikeudenkäyntiä.
Pekka Gronowin ja Jake Nymanin mukaan Shitter Limited -yhtyeen kappaleiden nimet ja sisältö olivat liikaa paitsi niiden kohteille, myös useimmille radionkuuntelijoille ja musiikkitoimittajille. Toisaalta uusien levyjen tuotanto oli Suomessa kasvanut 1980-luvulla sellaisiin mittoihin, että valtaosa omakustanteisista punk-levyistä ei koskaan päässyt radiosoittoon.
Shitter Limitedin toistaiseksi viimeiseksi albumiksi jäi "Nyt ammutaan ministeri Pertti Salolainen" (1994). Ilmestymisen aikoihin yhtye oli jo lopettanut toimintansa. Myöhemmin ilmestyivät kokoelmat "No More Lies" (1995) ja live-levy "Nyt tapetaan kaikki" (1998). Shitter Limited palasi esiintymään lähes alkuperäisessä kokoonpanossaan keväällä 2006 pienen Suomen-kiertueen muodossa. Saksassa Höhnie Records julkaisi vuonna 2006 kokoelma-albumin yhtyeen vanhoista kappaleista.
Yhtyeen jäsenistä Jukka Miettinen on myöhemmin toiminut turkulaisen Hevinkelium-yhtyeen managerina.
2013 yhtyeen kokoonpano muuttui täysin ja instrumentit vaihtuivat elektroakustisiksi.
Diskografia.
Studioalbumit
Kokoelma-albumit
Livealbumit
EP:t
Jalal Talabani

Jalal Talabani (kurdiksi: Celal Talebanî, , 12. marraskuuta 1933 – 3. lokakuuta 2017) oli irakilainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä 2005–2014. Jalal Talabani oli kansallisuudeltaan kurdi ja Kurdistanin isänmaallisen liiton (PUK) perustaja ja pääsihteeri. Talabani kuului Irakin kurdivähemmistöön ja toimi usein neuvottelijana kansanryhmien välillä hallituksessa puhjenneissa kiistoissa.
Elämäkerta.
Talabani syntyi Karkukissa lähellä Arbilia Irakin Kurdistanissa. Hän liittyi kurdien demokraattiseen puolueeseen 14-vuotiaana ja valittiin sen keskuskomiteaan 18-vuotiaana 1951. Hän lähti opiskelemaan lakia 1953 ja valmistui 1959, jonka jälkeen lähti asevelvollisena Irakin armeijan panssarivoimiin.
Hän oli Kurdistanin demokraattisen puolueen (KDP) politbyroon johdossa 1960-luvulla. Kun kurdit lähtivät kapinaan 1961, Talabani johti taisteluja Irakissa ja vei kurdien asiaa Eurooppaan ja Lähi-itään etsien tukea. Kun kapina kukistui 1975, Talabani lähti sanomansa mukaan KDP:stä luomaan sivistyneempää, demokraattisempaa ja vähemmän heimoihin luottavaa poliittista puoluetta. Tämä johti Kurdistanin isänmaallisen liiton (PUK) syntyyn 1975. Talabanin puolue taisteli Massoud Barzanin KDP:n kanssa aina Persianlahden sotaan (2. elokuuta 1990 – 28. helmikuuta 1991) asti. Vuonna 1992 kurdialueilla pidettiin vaalit ja luotiin PUK–KDP:n yhteishallinto. Jännitteet johtivat kuitenkin aseellisiin taisteluihin 1994. Puolueet solmivat rauhansopimukseen Washingtonissa 1998.
Vuoden 2003 Irakin sodan (20. maaliskuuta 2003 – 15. joulukuuta 2011) aikana Talabani oli edelleen PUKin johdossa ja Saddam Husseinin vastaisen opposition näkyvin edustaja Irakissa. Saddam Husseinin kukistuttua hänet nimitettiin väliaikaisen hallitsevan neuvoston johtoon, ja hän oli presidenttinä marraskuun 2003. Hän on sittemmin etääntynyt Kurdistanin itsenäistymisvaateista ja tukee Irakin liittovaltiomallia.
KDP–PUK:in vaaliliitto "Demokraattis-patrioottinen Kurdistanin liitto" voitti vuoden 2005 kurdien kansankokouksen vaalit ja sai 77 paikkaa Irakin parlamenttivaaleissa tammikuussa 2005. Irakin väliaikainen hallitus nimitti hänet presidentiksi 6. huhtikuuta. Tuolloin Talabani ilmoitti, ettei pyri toiselle kaudelle, koska nykyinen perustuslaki rajoittaa presidentinvaltaa.
Hänet valittiin uudelleen 22. huhtikuuta 2006 ensimmäisenä presidenttinä maan uuden perustuslain aikana.
Talabani joutui aivoinfarktin takia sairaalaan joulukuussa 2012. Hän kuoli lokakuussa 2017 sairaalassa Berliiniissä.
Ghazi Maš’al Ajil al-Yawar

Ghazi Maš’al Ajil al-Yawar ("Ghāzī al-Yāwar", s. 11. maaliskuuta 1958 Mosul) on irakilainen poliitikko. Hän toimi Irakin presidenttinä väliaikaishallituksessa () vuosina 2004–2005 ja varapresidenttinä siirtymäajan hallituksessa () 2004–2005.
Ghazi al-Yawar on suuren Shammar-heimon päällikkö. Heimoon kuuluu sekä sunneja että shiioja, ja sen jäseniä asuu monissa Persianlahden maissa.
Hän oli Yhdysvaltain miehityksen jälkeen luodun Iraqi Governing Councilin (IGC) jäsen ja nimitettiin 28. kesäkuuta 2004 väliaikaiseksi symboliseksi valtiopäämieheksi, kun miehityshallinto (, CPA) antoi suvereniteetin irakilaisille.
Ghazi al-Yawar on koulutukseltaan diplomi-insinööri. Hän opiskeli Kuningas Fahdin öljy- ja mineraali yliopistossa Saudi-Arabiassa ja suoritti tutkintonsa loppuun Britannissa. Sen jälkeen hän opiskeli Yhdysvalloissa Washingtonissa American Universityssa. Ghazi al-Yawar on maltillinen sunni.
Ahmad Hasan al-Bakr

Ahmad Hasan al-Bakr (, 1. heinäkuuta 1914 – 4. lokakuuta 1982) oli irakilainen kenraali, joka oli Irakin pääministeri ramadanin kaappauksen jälkeen 1963, varapresidentti 1963–1964, vallankumousneuvoston puheenjohtaja ja presidentti vuosina 1968–1979.
Hän opetti kuusi vuotta alakoulussa ennen menemistään sotilasakatemiaan 1938. Hän otti osaa Rašid Alin kapinaan 1941, jolloin hänet erotettiin armeijasta, mutta otettiin takaisin 1957. Prikaatikenraalina hän kuului vapaisiin upseereihin, jotka kaatoivat monarkian 1958.
Hänet pakotettiin taas eläkkeelle 1959, koska häntä syytettiin Mosulin kapinan johtamisesta. Al-Bakr oli tuolloin Baath-puolueen jäsen ja kannatti Yhdistynyttä arabitasavaltaa. Baathistien johtavana jäsenenä hän johti vuoden 1963 vallankaappausta joka syrjäytti Abdulkarim Qasimin ja hänestä tuli pääministeri syksyyn asti. Tuolloin syrjäytetyn kuningas Faisalin sukulainen, sotamarsalkka Abdulsalam Arif järjesti vastavallankaappauksen. Nuoremman Arifin kuoltua helikopteriturmassa baathistit syrjäyttivät tämän veljen Abdulrahman Arifin 1968 ja al-Bakr nimitettiin presidentiksi.
Presidenttinä al-Bakr kansallisti 1971 Iraq Petroleum Companyn korvaten ulkomaisille yhtiöille menetykset ja aloitti laajat talousuudistukset. Kansallistamisen ja vuoden 1973 öljykriisin seurauksena valtion tulot kasvoivat voimakkaasti. Al-Bakr jatkoi edeltäjiensä varovaista viisivuotissuunnitelmaa, mutta alkoi investoida teollisuuteen kun tulot kasvoivat.
Hän lähestyi Yhdistynyttä arabitasavaltaa ja muutti maan lipun panarabismin mukaiseksi. Maan suhteita Neuvostoliittoon lähennettiin ja maiden välillä solmittiin ystävyyssopimus. Al-Bakrin hallitus avusti Syyriaa jom kippur -sodassa Israelia vastaan. Kurdien ja hallituksen yhteenotot jatkuivat ja 1974 Pohjois-Irakissa käytiin raskaita taisteluja hallituksen ja kurdijoukkojen välillä. Kurdit saivat tukea Iranista aina 1975 alkuun asti, jolloin maat sopivat rajariitansa ja apu ja sen myötä kapina hiipuivat.
Al-Bakr nimitti serkkunsa Saddam Husseinin varapresidentiksi. Presidentin vanhetessa valta siirtyi yhä enemmän hänelle.
Heinäkuun 1978 laki teki kaikesta poliittisesta toiminnasta Baath-puolueen ulkopuolella kuolemalla rangaistavaa. 
16. heinäkuuta 1979 65-vuotias al-Bakr jätti presidentinviran terveyssyistä Saddamille. Hänen kuolemaansa 1982 ei huomioitu maassa laajalti.
Abdulrahman Arif

Abdulrahman Muhammad Arif (13. huhtikuuta 1916 – 24. elokuuta 2007) oli irakilainen sotilas ja maan entinen presidentti. Hän toimi virassa vuosina 1966–1968.
Arif oli ammattisotilas ja tuki sotilasvallankaappausta, jolla hänen veljensä Abdulsalam Arif tuli valtaan vuonna 1963. Hänet nimitettiin pääesikunnan päälliköksi. Kun nuorempi Arif kuoli helikopterionnettomuudessa, Abdulrahman al-Bazzazista tuli virkaatekevä presidentti kolmeksi päiväksi. Sen jälkeen armeija päätti, että entisen presidentin isoveljen pitäisi seurata tätä virassa. Päätöksellä oli mahdollisesti Egyptin johtajan Gamal Abdel Nasserin tuki. Abdulrahman Arif valittiin presidentiksi 16. huhtikuuta 1966.
Abdulrahman Arif jatkoi veljensä poliittisella tiellä, mutta hieman nationalistisemmalla otteella. Presidenttikauden jatkuttua kaksi vuotta Arifin läheiset avustajat Baath-puolueesta syöksivät hänet vallasta.
Vallankumous tapahtui 17. heinäkuuta 1968 aamun tunteina, kun Arif oli vielä nukkumassa. Puolustusministeri Hardan al-Tikriti tuli palatsiin ja ilmoitti Arifille puhelimitse, ettei hän enää ollut presidentti.
Arif lähetettiin lentokoneella Lontooseen, josta hän matkusti maanpakoon Turkkiin ja palasi Irakiin 1980-luvun lopulla. Hän pysyi sen jälkeen enimmäkseen poissa julkisuudesta. Arif pakeni Jordaniaan Yhdysvaltain joukkojen syrjäytettyä Saddam Husseinin vuonna 2003. Vuonna 2004 Irakin väliaikaishallitus myönsi hänelle eläkkeen ja varoja hänen sairauskuluihinsa. Arifin sisar Sabiha kuoli 2004 autopommi-iskussa Bagdadissa.
Saddam Husseinin syrjäyttämisen jälkeen Arif antoi harvinaisen haastattelun uutistoimisto AP:lle ja kehotti irakilaisia unohtamaan menneen ja keskittymään paremman tulevaisuuden rakentamiseen. Hän kuoli 2007 Ammanissa Kuningas Husseinin lääketieteellisessä keskuksessa.
Terskinhevonen

Terskinhevonen (myös terskinarabi) on verraten nuori, Venäjällä 1920-luvulla jalostettu hevosrotu joka kehitettiin Terskin ja Stavropolin siittoloissa Kaukasuksella. Terskinhevosten jalostuksessa on käytetty arabianhevosta ja venäläisiä ratsurotuja, ja lopputulos muistuttaakin paljon arabia.
Terskinhevosia pidetään rauhallisina ja nopeasti oppivina. Väriltään ne ovat yleensä kimoja, joskus rautiaita tai ruunikoita.
Terskinhevoset ovat lähinnä ratsuhevosia. Rotu on menestynyt hyvin matkaratsastuksessa, esteratsastuksessa ja kouluratsastuksessa. Venäjällä terskinhevoset ovat kilpailleet myös muille kuin täysiverisille tarkoitetuissa laukkakilpailuissa.
Abdulsalam Arif

Abdulsalam Muhammad Arif (s. 1921, Bagdad – 13. huhtikuuta 1966, Bagdad) oli Irakin presidentti vuosina 1963–1966. 
Arif oli merkittävässä osassa vallankaappauksessa, joka syöksi Abdulkarim Qasimin vallasta. Aluksi hän tuki Baath-puoluetta, mutta vangitutti sen johtajat puolen vuoden kuluttua.
Arif kuoli helikopterionnettomuudessa vuonna 1966, ja hänen isoveljensä nousi presidentiksi. Onnettomuuden syyksi ilmoitettiin ukkonen.
Avaarilaiskielet

Avaarilaiskielet (myös "avaarilais-didolaiset kielet") on dagestanilaiseen kielikuntaan kuuluva kieliryhmä, johon kuuluu 14 puhujamäärältään pientä kieltä. Avaarilaiskieliä puhutaan Kaukasiassa, Dagestanin länsi- ja eteläosissa. Avaarilaiskielet jaetaan edelleen kolmeen alaryhmään: pohjoisavaarilaiskielet, didolaiset kielet ja andilaiset kielet. Kieliryhmän kieliä puhuu yhteensä noin 712 000 ihmistä. Suurin ryhmän kielistä on avaari, jota puhuu noin 650 000 ihmistä. Avaarilaiskielistä vain avaari on kirjakieli, jota myös muut kielet käyttävät.
Avaarilaiskielet
Lipeäkala (lehti)

Lipeäkala oli suomalaisen huumorin vuosikirja, joka ilmestyi jouluksi vuosina 1926–1963. Sitä julkaisi Suomen Aikakauslehdentoimittajain Liitto kustantajan vaihdellessa vuosien varrella.
Ajan ilmiöihin kepeään sävyyn tarttuva "Lipeäkala" sisälsi pakinoita, joita kirjoittivat esimerkiksi Aapeli, Kai de Puu ja Valentin, sekä runsaasti kuvasarjoja ja pilapiirroksia.
Markkinoilla oli muitakin humoristisia joululehtiä, kuten Arijoutsin "Joulupippuri" ja Veli Giovannin "Joulukärpänen". Ne kaikki lopettivat ilmestymisensä 1960–1970-luvuilla.
"Lipeäkalan" henkinen perillinen sisällöllisesti oli "Kutka", eräänlainen vuosikirja, joka alkoi ilmestymisensä vuonna 1978 vuosinumerosta 1979.
"Lipeäkalan" esikuva oli Ruotsissa ilmestynyt joulualbumi "Lutfisk".
Kirjoittajia.
Vuoden 1927 "Lipeäkalan" kirjoittajia olivat Kersti Bergroth, Eva Hirn, Osmo Iisalo, Panait Istrati, Uuno Kailas, Ernst Lampén, Hj. Nortamo, Olli, Eino Railo, Tiitus, Vaasan Jaakkoo, Sigurd Wettenhovi-Aspa, Kyösti Vilkuna ja Kalle Väänänen.
WSOY:n kustantaman vuoden 1931 "Lipeäkalan" tekijöinä mainittiin Arvi Kivimaa, Ernst Lampén, Nuotti-Nikodemus, Olli, Tiitus, Vaasan Jaakkoo, Armas J. Pulla, Simo Penttilä, Unto Seppänen, Katri Vala, Valentin ja Mika Waltari.
Viimeiseksi jääneen vuoden 1963 "Lipeäkalan" kirjoittajia olivat Aune Ala-Tuuhonen, Antero Alpola, Matti Hälli, Harri Kaasalainen, Elina Karjalainen, Venny Kontturi, Matti Pirkola, ja Satu Waltari sekä nimimerkit Antti, Cissy, Hessu, Kala, Ksantippa, Pii, Pilke, Puumerkki, Pärttyli, Rouva Ruusupuu, Simppa, Talvikki ja Toiska.
Kizljar

Kizljar (avaariksi ja , lezgiksi Къизляр, lakiksi ja tabasaraniksi Гъизлар) on kaupunki Kaukasiassa Dagestanin pohjoisosassa Venäjällä lähellä Tšetšenian rajaa. Kaupunki sijaitsee Terekjoen alajuoksun pohjoispuolella, eurooppateiden ja varrella, noin 221 kilometriä maan pääkaupungista Mahatškalasta luoteeseen. Kaspianmerelle on runsaan 60 kilometrin matka.
Kizljarissa viljellään viiniä, ja siellä on konjakkitehdas, jossa tuotetaan konjakkia.
Historia.
Kizljar mainitaan ensi kerran kirjallisissa lähteissä 1609. Venäjä rakensi Kizljariin linnoituksen 1735 Kaukasian valloituksensa tueksi. Kizljar oli 1700- ja 1800-luvuilla Venäjältä Lähi-itään ja Keski-Aasiaan suuntautuvan kauppareitin varrella. Kizljarista kehittyi viiniteollisuuden keskus 1800-luvun alkupuolella.
Thorgal

Thorgal on belgialainen sarjakuva, jota ovat käsikirjoittaneet Jean Van Hamme (osat 1–29) ja Yves Sente (osat 30–X). Sarjan piirtäjänä on toiminut alusta alkaen Grzegorz Rosinski, jonka muita töitä on Suomessa julkaistu "Kadonneiden nummien valitus" (yhdessä Jean Dufaux'n kanssa). Suomessa sarjaa on ilmestynyt Mustanaamio-lehdessä ja vuodesta 2018 WSOY:n julkaisemina albumeina.
St. Louis Cardinals

St. Louis Cardinals on Yhdysvaltojen menestyksekkäimpiä baseball-joukkueita. Se perustettiin jo vuonna 1882 nimellä Brown Stockings, 1883 – 1898 joukkue tunnettiin nimellä Browns, jonka jälkeen se oli vuoden Perfectos ennen nykyisen nimen käyttöönottoa 1900. Joukkueen kotikenttä on Busch Stadium (uusittu stadium valmistui 2006) Keskilännen Missourissa St. Louisin kaupungin keskustassa. 
Joukkue pelasi ensimmäiset vuotensa American Association -sarjassa, josta se siirtyi nykyiseen peliympäristöönsä, National Leagueen, vuonna 1892. AA-aikoinaan joukkue oli yksi sarjan parhaista, se mm. voitti sarjansa neljä vuotta putkeen 1885 – 1888. Siirryttyään NL:n joukkue kuitenkin upposi pohjakastiin ja ennen vuotta 1926 se ei yltänyt kolmatta sijaa korkeammalle. Menestystä oli kuitenkin näköpiirissä ja vuonna 1926 joukkue voittikin liigansa, vieden samalla myös ensimmäisen World Series -mestaruutensa voittamalla American Leaguen mestarin, New York Yankeesin, seitsemässä pelissä. Seuraavien 20 vuoden aikana oli NL:n mestari 8 kertaa ja World Series mestaruuksia se tänä aikana otti 5. Vuoden 1946 mestaruuden jälkeen seuraavaa titteliä saatiin odottaa vuoteen 1964 asti, jolloin se legendaarisen syöttäjän Bob Gibsonin johdolla voitti jälleen Yankeesin ja palasi maailman huipulle. 1960-luvusta eteenpäin joukkue on pääpiirtein pysytellyt NL:n kärkikastissa. 
Joukkue on päässyt pudotuspeleihin vuoden 1964 jälkeen 13 kertaa, voittanut liigansa mestaruuden 9 kertaa ja World Series -mestaruuden neljästi (1967, 1982, 2006, 2011). Kaiken kaikkiaan joukkue on voittanut World Seriesin 11 kertaa ja selvinnyt siihen 19 kertaa (viimeksi 2013).
St. Louis Cardinalsin maskotti on "Fredbird", eräänlainen karrikatyyri kardinaalilinnusta.
ECDL

ECDL eli European Computer Driving Licence on kansainvälinen it-perusosaamisen tutkinto, joka on tarkoitettu kaikille.
ECDL perustuu suomalaiseen Tietokoneen ajokortti -tutkintoon, joka otettiin käyttöön vuonna 1994. Jo seuraavana vuonna 1995 "Council of European Professional Informatics Societies" (CEPIS) käynnisti Euroopan komission tukemana hankkeen, jonka tehtävänä oli selvittää, kuinka kehittää IT-perusosaamisen tasoa aikuisväestön keskuudessa kaikkialla Euroopassa.
Varsin pian tämän jälkeen käynnistettiin pilottitestaustoiminta ja suomalaisen ajokortin pohjalta kehitettiin uudet tutkintovaatimukset ja tehtäväpankki. Vuonna 1996 ajokortin oikeudet myytiin ECDL Foundation Limited -järjestölle .
Ensimmäiset ECDL-tutkinnot suoritettiin Ruotsissa elokuussa 1996. Suomessa ECDL-tutkintojärjestelmä otettiin käyttöön syksyllä 2001.
ECDL-tutkinnon on suorittanut jo yli viisitoista miljoonaa ihmistä maailmassa. Tutkinnon voi suorittaa 148 maassa 41 eri kielellä. Suomessa tutkintoja voi suorittaa suomeksi, ruotsiksi, englanniksi ja venäjäksi.
Suomessa ECDL-tutkintoja hallinnoi ECDL Finland Oy.
Letícia

 Letícia on kaupunki Kolumbiassa, Etelä-Amerikassa. Se on Amazonasin departementin pääkaupunki ja sijaitsee Amazonjoen rannalla aivan Kolumbian eteläkärjessä, noin neljä astetta päiväntasaajan eteläpuolella. Letician väkiluku vuonna 2011 oli noin 25 400, ja väestö on pääasiassa Kolumbian keskusylängöiltä muuttaneita. 
Amazon on kaupungin kohdalla purjehduskelpoinen, ja Leticia on Kolumbian ainoa satama tämän joen rannalla. Se on aivan sekä Perun että Brasilian rajalla, ja Brasilian puolella siihen rajoittuu suurin piirtein samankokoinen Tabatingan kaupunki, jonka kanssa Leticia muodostaa löyhän kaupunkialueen joen rannalla.
Leticiaan pääsee lentäen Bogotasta, lentomatka kestää kaksi tuntia, ja pikaveneillä Perun Iquitosista.
Kaupunki ja suurehko alue sen pohjoispuolella oli aiemmin perulaisten asuttama nimellä San Antonio, mutta 1900-luvun alun rajakiistoissa, joihin liittyi myös riitoja niin Ecuadorin kuin Brasiliankin kanssa, alue päätyi lopulta Kolumbian hallintaan.
Kaupungin merkitys Kolumbian talouselämään ja politiikkaan on vähäinen, vaikka rajakaupunkina se onkin aiemmin ollut ajoittain yksi huumekaupan vähäisemmistä keskuksista. Matkailu on silti aina ollut merkittävää Leticiassa, johtuen paljolti siitä, etteivät lähes koko muuta Kolumbiaa vaivaavat poliittiset ongelmat, kuten kapinaliikkeet ja puolisotilaalliset joukot, juurikaan kosketa eteläisiä viidakoita.
Virpi Hämeen-Anttila

Virpi Helena Hämeen-Anttila (o.s. "Määttä"; 15. lokakuuta 1958 Espoo) on suomalainen tutkija, suomentaja, kuvittaja ja kirjailija.
Elämä ja ura.
Hämeen-Anttila valmistui ylioppilaaksi Pohjois-Tapiolan yhteiskoulusta vuonna 1977 ja humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1987. Vuodesta 1987 hän on opettanut Helsingin yliopistossa sanskritia ja Intian kirjallisuutta, historiaa, filosofiaa ja kulttuurihistoriaa. Hämeen-Anttila valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1996 ja filosofian tohtoriksi 2019. Väitöskirja käsittelee vanhan intialaisen kertomakirjallisuuden teoriaa. Sanskritin lisäksi hän on suomentanut useista muista intialaisista kielistä kuten paalista, bengalista ja hindistä. Hän on kääntänyt myös englannista ja ranskasta.
Vuonna 2003 ilmestyi Hämeen-Anttilan esikoisromaani "Suden vuosi". Siitä on tehty samanniminen elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2007. Hämeen-Anttila on kirjoittanut tyttärensä Maria Hämeen-Anttilan kanssa kolmiosaisen Nietos-nuortenkirjasarjan, joka ilmestyi vuosina 2007–2009. Lisäksi hän julkaisi miehensä Jaakko Hämeen-Anttilan (k. 2023) kanssa kaksi tietokirjaa. He ovat myös kirjoittaneet yhdessä jännitysromaaneita pseudonyymillä Markus Falk.
Vuonna 2002 Hämeen-Anttila sai Jaakko Hämeen-Anttilan kanssa Eino Leinon palkinnon käännöstyöstä ja monikulttuurisen kirjallisuuskuvan edistämisestä. Vuonna 2004 Tieteentekijöiden liitto nimesi Hämeen-Anttilan vuoden tieteentekijäksi. Vuonna 2008 hänelle ja Jaakko Hämeen-Anttilalle myönnettiin Vantaan kulttuuripalkinto. Hämeen-Anttila on ollut Suomen Kirjailijaliiton johtokunnan varapuheenjohtaja vuodesta 2017. 
Hämeen-Anttila asuu Vantaalla. Hän on kertonut, että hänellä on henkistä väkivaltaa harjoittaneesta isästään johtuen dissosiatiivinen identiteettihäiriö. Hämeen-Anttila kuvaa ilmiötä omaelämäkerrallisessa kirjassa "Tapetinvärinen".
Sm

Sm tarkoittaa seuraavia:
* Sm1, sähkömoottorijunan kalustosarjatunnus
* Sm2, sähkömoottorijunan kalustosarjatunnus
* Sm3, sähkömoottorijunan kalustosarjatunnus, toiselta nimeltään Pendolino
* Sm4, sähkömoottorijunan kalustosarjatunnus
* Sm5, sähkömoottorijunan kalustosarjatunnus
* Sm6, sähkömoottorijunan kalustosarjatunnus, brändinimiltään aiemmin Allegro ja nykyään Pendolino Plus.
* Sm7, sähkömoottorijunan kalustosarjatunnus
Antti Huovila

Antti Huovila (s. 9. toukokuuta 1970 Anjala) on suomalainen iskelmälaulaja. Hän voitti Syksyn sävel -kilpailun vuonna 2000 kappaleella ”Vaskikellot”. Muita Huovilan suosittuja lauluja ovat esimerkiksi ”Lainsuojaton”, ”Sata kitaraa”, ”Muuttolinnut” ja ”Revontulihäät”.
Vuonna 2001 Huovila valittiin Suomen ensimmäiseksi Iskelmä-Finlandia-voittajaksi. Voittajan valinnasta päätti Jukka Virtanen.
Ennen uraansa laulajana Huovila soitti bassokitaraa yhtyeessä Rockets.
2010-luvun alkuvuosina Huovila piti pitkän esiintymistauon, jonka aikana hän päivitti vanhan rakennusalan työnjohdollisen koulutuksensa ja työskentelee nykyään alalla. Kesällä 2017 häneltä julkaistiin single ”Sydänjää”, ja hän kertoi aikovansa jälleen alkaa keikkailla.
Sisäministeriö

Sisäministeriö tarkoittaa valtion sisäisistä asioista vastaavaa ministeriötä tai valtionhallinnon osastoa.
Wikipediassa sillä voidaan viitata seuraaviin artikkeleihin:
Marita Taavitsainen

Marita Taavitsainen (oikealta nimeltään Marita Natri o.s. Taavitsainen, s. 24. elokuuta 1968 Kotka) on suomalainen iskelmälaulaja. Hänet valittiin vuonna 1995 Tangokuningattareksi.
Taavitsaisen varsinainen läpimurto tapahtui vuonna 1998, jolloin hän voitti Syksyn sävel -kilpailun kappaleella ”André”.
Vuonna 2006 Taavitsainen osallistui Suomen Euroviisukarsintaan kappaleilla ”Antaudun” ja ”Enkeli itkee”. ”Enkeli itkee” sijoittui kahdenneksitoista.
Vuonna 2016 Taavitsainen sai Kullervo Linnan Säätiön palkinnon.
Yksityiselämä.
Taavitsainen oli kahden vuoden ajan kihloissa harmonikkataiteilija Jarmo Tinkalan kanssa 1990-luvun lopulla. Kihlaus päättyi vuonna 2000.
Vuonna 2008 Taavitsainen avioitui Tomi Natrin kanssa, mutta he erosivat vuonna 2018. Pariskunnalla on kaksi tytärtä (s. 2009 ja 2011). Taavitsainen asui avoliitossa samassa rivitalossa, mutta eri asunnossa Pasi-nimisen miehen kanssa Hyvinkäällä, jossa Taavitsainen myös avasi parturi-kampaamon maaliskuussa 2020.
Valtatie 1 (Viro)

Valtatie 1 (Eurooppatie 20) kulkee Pohjois-Virossa Tallinnasta Rakveren, Kohtla-Järven ja Jõhvin kautta Venäjän rajalle Narvaan. Tie jatkuu Venäjällä Pietariin. Tiestä käytetäänkin Tallinnassa, Maardussa ja Narvassa nimeä "Peterburi tee" eli "Pietarintie". Valtatie on 212,6 kilometriä pitkä.
Valtakunnallisessa yleissuunnitelmassa "Eesti 2010" tie tunnetaan nimellä "Via Vironia".
Tie on moottoritien kaltaista pääkaupungista lähelle Rakveren kaupunkia. Tiellä saa kuitenkin kulkea myös jalan ja polkupyörällä ja sillä on leveä piennar.
Tien kulku.
Tie kulkee kolmessa maakunnassa ja vuoden 2017 kuntauudistuksen jälkeen 14 kunnassa.
Hans Christian Ørsted

Hans Christian Ørsted (14. elokuuta 1777 – 9. maaliskuuta 1851) oli tanskalainen fyysikko ja kemisti. Häneen vaikutti syvästi Immanuel Kantin ajattelu.
Hän huomasi vuonna 1820 sähkön ja magnetismin välisen yhteyden yksinkertaisella kokeella, jossa hän osoitti, että johto, jossa kulkee sähkövirtaa, muuttaa kompassineulan suuntaa.
Ura.
Hans Ørsted syntyi tanskalaisessa pikkukaupungissa Rudkøbingissä vuonna 1777. Hän aloitti vuonna 1794 Kööpenhaminan yliopistossa filosofian opinnot ja valmistui filosofian tohtoriksi vuonna 1799. Hän opiskeli siellä myös farmasiaa, astronomiaa, kemiaa ja matematiikkaa. 
Alessandro Volta keksi 1800-luvulla galvaaniset paristot, mistä Ørsted innostui tutkimaan sähköä ja johtavuutta. Myöhemmin tehdessään tutkimusta vuonna 1813 Berliinissä hän kirjoitti kuuluisan tutkielman sähköisen ja kemiallisen voiman yhteydestä. Tässä tutkielmassa hän toi ensimmäistä kertaa esille idean sähkön ja magnetismin suhteesta. Tuolloin ei siis vielä tiedetty, että liikkuva varaus luo ympärilleen magneettikentän. Kokeellisesti Ørsted huomasi tämän ilmiön vasta vuonna 1820 luennoidessaan opiskelijoille, kun hän havaitsi kompassineulan heilahtavan joutuessaan lähelle platinasta valmistettua sähköjohtoa. Ørstedin havainto sai André-Marie Ampèren luomaan matemaattisen mallin liikkuvien varauksien välisestä magneettisesta voimasta.
Ørsted teki huomattavan löydön myös kemiassa vuonna 1819 löytäessään piperiinin. Vuonna 1825 hän pystyi ensimmäistä kertaa tuottamaan alumiinia.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Ørstedin kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön.
Friedrich Wilhelm August Argelander

Friedrich Wilhelm August Argelander (22. maaliskuuta 1799 Memel, Preussi – 17. helmikuuta 1875) oli suomalais-preussilainen tähtitieteilijä. Argelanderin isänisä oli syntynyt 1729 Suomen Pernajassa ja kuului suomalaiseen Argillander-pappissukuun.
Argelander opiskeli Friedrich Besselin johdolla Königsbergissä ja suoritti tohtorin tutkinnon vuonna 1822. Väitöskirjan nimi oli "De observationibus astronomicis a Flamsteedio institutis dissertatio". Suomessa Argelander oli vuosina 1823–1827 Turun akatemian observaattorina ja sitten 1828-1837 Helsingissä observatorion johtajana. Hän toimi tähtitieteen professorina Keisarillisessa Aleksanterin-Yliopistossa vuosina 1828–1837. Hän määritti Turussa tekemiensä havaintojen perusteella ensimmäisenä Auringon apeksiliikkeen suunnan luotettavasti. Argelander suunnitteli yhdessä Carl Ludvig Engelin kanssa Helsingin observatorion, joka valmistui 1834. Vuonna 1837 hän muutti Bonniin, missä hän tutustui kuningas Fredrik Vilhelm IV:een, joka noustuaan valtaan 1840 perusti observatorion. Argelanderista tuli observatorion johtaja. Bonnissa Argelander kehitti positioastronomiaa ennennäkemättömälle tasolle. Vuosina 1852–1859 hän julkaisi yhdessä Adalbert Kruegerin ja Eduard Schönfeldin kanssa Bonner Durchmusterung -luettelon, joka sisälsi 324 000:n tähden sijainnit ja kirkkaudet.
Argelander oli oikeastaan myös ensimmäisiä tähtitieteilijöitä, joka tutki muuttuvia tähtiä. Hän oli 1863 kansainvälisen tähtitieteilijöiden järjestön Astronomische Gesellschaftin perustajia, ja samana vuonna hän sai myös Royal Astronomical Societyn kultamitalin.
Turun palon aikana Argelander oli tekemässä havaintoja Vartiovuoren tähtitornissa. 4. syyskuuta 1827 hän teki viimeisen havainnon Beta Aquilae -tähdestä. Havainnon perässä on saksankielinen merkintä: ”Tässä keskeytti havainnot hirveä tulipalo, joka pani Turun tuhkaksi.”
F. W. A. Argelanderin mukaan on nimetty pikkuplaneetta 1551 Argelander ja Kuun "Argelander"-kraatteri.
Kivestulehdus

Kivestulehdus (orkiitti) on tulehdus, joka aiheuttaa turvotusta ja aristusta kiveksissä. Taudin oireisiin kuuluvat myös veren esiintyminen spermassa ja joissain tapauksissa kuume. Kivestulehdus saattaa johtaa miehen hedelmättömyyteen, mutta muuten tauti ei ole yleensä vaarallinen. 
Kivestulehdus voi tulla sikotaudin komplikaationa. Sikotautiin sairastuneista miehistä noin 30–40 prosenttia saa kivestulehduksen. Kivestulehdusta voi lisäksi esiintyä tippurin ja virtsateiden tuberkuloosin kanssa.
Lisäkiveksen tulehdus on varsinaista kivestulehdusta yleisempi vaiva.
Argelander

Argelander ja Argillander ovat sukunimiä ainakin seuraavilla henkilöillä:
Christoph Willibald Gluck

Christoph Willibald (von) Gluck (2. heinäkuuta 1714 Erasbach, Baijeri – 15. marraskuuta 1787 Wien, Itävalta) oli saksalainen oopperasäveltäjä, jonka vaikutus klassismin ajan oopperaan oli merkittävä.
Gluck uudisti kuuluisimman oopperansa "Orfeo ed Euridice" ("Orfeus ja Eurydike") avulla oopperan muotokieltä karsimalla pois virtuoosimaiset aariat. Hän pyrki säveltämään musiikkia, joka tukisi draamaa parhaalla tavalla, niin että sanat ja sävel muodostaisivat draamallisen kokonaisuuden. Hän myös vaikutti siihen, että resitatiivin osuus oopperataiteessa väheni.
Nino Laurenne

Nino Laurenne on suomalainen muusikko ja tuottaja. Hän on perustamansa Thunderstone-yhtyeen kitaristi ja taustalaulaja. Aikaisemmin hän on laulanut ja soittanut kitaraa Antidote-yhtyeessä.
Soittamisen ohella Laurenne toimii studiopäällikkönä, tuottajana ja ääniteknikkona Sonic Pump -studiolla Helsingin Sörnäisissä. Hän on tuottanut muun muassa Idols-voittaja Ari Koivusen ensimmäisen albumin "Fuel for the Fire" (2007), Lordin albumin "Deadache" (2008), Lost Societyn albumin "Fast Loud Death" (2013) sekä "Guitar Heroes" -albumin. Laurenne käyttää ESP-merkkisiä kitaroita.
Laurenteen puoliso on laulaja-lauluntekijä Netta Laurenne.
Credit default swap

Credit default swap (lyh. CDS; , "luottoriskinvaihtosopimus") on luottoriskijohdannainen, jonka avulla voi suojata riskipitoisen lainan siltä varalta, että sen saaja ei pysty maksamaan sitä takaisin. Tämän avulla suojataan yleensä joukkovelkakirjoja eli obligaatioita ja valtiolainoja. Johdannaisen kautta saadun vakuutuksen ostohinta on sitä suurempi, mitä todennäköisemmäksi maksukyvyttömyys arvioidaan. CDS:n haltija saisi maksukyvyttömyyden toteutuessa merkintähinnan – 100 % – takaisin joka tapauksessa ja tappion kantaisi CDS:n myyjä. CDS on liikkeellelaskijalta ylikurssattu (hinta &gt; 100 %), jolloin CDS:n ostaja ”maksaa” vakuutuksesta ja kohteen maksukyvyttömyydessä liikkeellelaskija tienaa ylikurssin. Credit default swapeja myyvät rahoituslaitokset, kuten pankit sekä korkean riskin ja tuoton hedgerahastot.
"Nude credit default swap" on CDS, jonka haltija eli sijoittaja ei ole taustalla olevan lainan antaja. Keinottelijat voivat ostaa CDS:iä ja siten ikään kuin lyödä vetoa hallitusten maksukyvyttömyydellä. Mitä suurempi hallituksen maksuhäiriön mahdollisuus on, sitä suurempi on myös CDS:n arvo vakuutuksena. Euroopan unioni (EU) suunnittelee käytännön kieltämistä.
Juhani Sipiläinen

Kyösti Juhani Sipiläinen (7. joulukuuta 1931 Terijoki – 14. maaliskuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen kansanedustaja, kansakoulunopettaja, rehtori ja opetusneuvos. Hän toimi opettajien ammattiyhdistystoiminnassa paikallisella ja kansallisella tasolla. Sipiläinen oli Lappeenrannan kaupunginvaltuuston varapuheenjohtaja 1973–1984 ja kaupunginhallituksen varapuheenjohtaja 1979–1984. Hänelle myönnettiin opetusneuvoksen arvonimi vuonna 1992.
Sipiläinen kirjoitti ylioppilaaksi Järvenpään yhteiskoulusta vuonna 1953. Kansakoulunopettajaksi hän valmistui Helsingin opettajakorkeakoulusta vuonna 1957. Sipiläinen työskenteli kansa- ja peruskoulun opettajana sekä koulunjohtajana Enonkoskella ja Ruotsinpyhtäällä 1954–1957 ja vuodesta 1957 Lappeenrannassa. Kouluhallintotutkinnon Sipiläinen suoritti vuonna 1974.
Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajana Sipiläinen toimi vuosina 1975–1979. Sipiläinen kuoli Helsingissä 14. maaliskuuta 2021. Sipiläinen meni naimisiin Mirja Mäkisen (s. 1932) kanssa vuonna 1957. Heillä oli kolme lasta.
Don Wilson

Don Wilson (10. helmikuuta 1933 Tacoma, Washington, Yhdysvallat – 22. tammikuuta 2022 Tacoma, Washington, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan The Ventures -yhtyeen komppikitaristina sekä sooloilevana muusikkona.
Wilson perusti vuonna 1958 ystävänsä Bob Boglen kanssa The Venturesin, josta tuli pian kvartetti. Yhtye julkaisi kaksi vuotta myöhemmin version Johnny Smithin sävellyksestä ”Walk, Don’t Run”. Se nousi listakakkoseksi ja valittiin myöhemmin "Rolling Stone" -lehden äänestyksessä sadan merkittävimmän kitarakappaleen joukkoon. Ventures julkaisi kappaleen uudestaan vuonna 1964, jolloin surf rock oli kovassa nosteessa. Kappale nousi myös tuolloin listahitiksi.
Wilson soitti Venturesissa aina eläköitymiseen 2015 saakka, eikä häneltä jäänyt yhtään yhtyeen kiertuetta väliin. Yhtye julkaisi tuona aikana 40 albumia. Se teki lähinnä covereita muiden artistien kappaleista, mutta niiden omat kappaleet olivat usein Wilsonin tai Boglen tekemiä.