tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pyhäjärvi (Kitee)

Pyhäjärvi () on Suomen ja Venäjän rajalla sijaitseva karu suurjärvi. Sen pinta-ala on 248 neliökilometriä, josta 206,79 neliökilometriä on Suomen alueella. Järven Suomen puoleinen osa sijaitsee Kiteellä ja Parikkalassa, Venäjän puoleinen osa kuuluu Karjalan tasavaltaan. Entisten Kesälahden ja Uukuniemen kuntien kirkonkylät sijaitsevat järven rannalla. Pyhäjärvi on Suomen 21. laajin järvi. Sen vesitilavuus Suomen osalta on noin 1,7 kuutiokilometriä.
Maantiede.
Pyhäjärven rantaviiva on melko epäyhtenäinen. Järven pohjoisosan Hummonselkä, Näsöselkä ja Pajarinselkä ovat yhteydessä pääaltaaseen kapean Syrjäsalmen kautta. Suuret selkävedet Syrjäsalmelta etelään ovat Hiekanpäänselkä, Kokonniemenselkä, Kajoonselkä, Taipaleenselkä ja Papinniemenselkä. Rajavyöhykkeellä on Ristinselkä ja Kalattomanselkä. Järven kaakkoisosa sijaitsee Venäjällä. Pyhäjärven syvimmät kohdat sijaitsevat altaan länsiosassa Lentteenselällä ja toisaalta Hiekanpäänselän itäosassa. Noin 3,4 neliökilometriä järven Suomen puoleisesta osasta on yli 20 metriä syvää. Järven Suomen puoleinen osuus on keskimäärin syvempi (noin 8 metriä) kuin Venäjän puoleinen osuus (noin 7 metriä).
Pyhäjärvessä on 363 saarta, joista 25 on alle aarin laajuisia luotoja. Yli hehtaarin laajuisia mutta alle neliökilometrin laajuisia saaria on 57. Yli neliökilometrin laajuisia saaria on 5. Valtaosa saarista on siten pinta-alaltaan aarista hehtaariin. Järven keskiosassa sijaitsee kaksi suurta saarta, Sarvisalo ja Suitsansaari, jonka eteläpuolinen saari on Venäjän alueella. Sarvisaloon on siltayhteys mantereelta.
Pyhäjärvi on niukkaravinteinen nuottaruohotyypin järvi. Sen ekologinen tila on erinomainen ja kemiallinen tila hyvä. Järven Suomen puoleisen osuuden tilavuus on 1 668 750 000 kuutiometriä eli noin 1,67 kuutiokilometriä. Koko järven vesitilavuus on noin kaksi kuutiokilometriä.
Pyhäjärvi kuuluu Vuoksen vesistöön ja laskee pohjoisosistaan Puhoksenkosken kautta Saimaan Oriveteen. Puhoksenkoskessa on vesivoimalaitos. Keskimääräinen pinnankorkeus merenpinnasta on 79,6 metriä.
Pyhäjärvi on samantasoinen sen koillispuolisen Ätäskön kanssa. Järviä yhdistää Juurikkasalmi.
Erittäin uhanalainen laji

Erittäin uhanalainen laji on eliölaji, jonka vaara kadota luonnosta lähiaikoina on erittäin suuri. Muun muassa aasiannorsu on erittäin uhanalainen laji; erittäin uhanalainen alalaji taas on tiikerin alalaji intiantiikeri.
Kansainvälisen luonnonsuojeluliitto IUCN:n uhanalaisuusluokituksessa "erittäin uhanalainen" (EN, Endangered) on yksi uhanalaisuuden tasoista. Erittäin uhanalainen laji voi huonommin kuin vaarantunut laji, mutta kuitenkin paremmin kuin äärimmäisen uhanalainen laji.
Suomen vuoden 2019 uhanalaisuusarvioinnissa 4,1 prosenttia arvioiduista eliöistä luokiteltiin erittäin uhanalaisiksi. Erittäin uhanalaisiksi luokiteltiin neljä nisäkäslajia, 33 lintulajia, yksi sammakkoeläin ja kolme kalalajia eli 10,5 % arvioiduista selkärankaisista. Näiden lisäksi erittäin uhanalaisiksi luokiteltiin 3,3 % arvioiduista selkärangattomista, 8,0 % arvioiduista jäkälistä, 1,9 % arvioiduista sienistä, 8,6 % arvioiduista putkilokasveista, 10,1 % arvioiduista sammalista ja 1,7 % arvioiduista levistä. Esimerkkejä Suomessa erittäin uhanalaista lajeista ovat ahma, lapinverkkoperhonen, pikkunoidanlukko, tervapääsky ja tupsalejäkälä.
Malabarinisosivettikissa

Malabarinisosivettikissa ("Viverra civettina") on Etelä-Intiassa elävä äärimmäisen uhanalainen sivettikissalaji, jota kutsutaan malajalamin kielellä Jawadiksi. Se luokiteltiin aiemmin isotäpläsivettikissan eli suuritäpläsivettikissan ("Viverra megaspila") alalajiksi, jolloin sen nimi oli malabarinisotäpläsivettikissa ("Viverra megaspila civettina"). Nykyisin sitä pidetään kuitenkin omana lajinaan. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on intiansivetti.
Malabarinisosivettikissat olivat ennen yleisiä Etelä-Intian Keralassa ja Karnatakassa. Harvinaisemmiksi ne tulivat 1900-luvun alussa, mutta vielä 1960-luvulla niitä käytettiin myskin valmistamisessa. 1990-luvulla pienempiä kantoja oli säilynyt vielä Malabarin asuttamattomammilla alueilla. Vuonna 1999 arvioitiin alle 250 aikuisen yksilön elävän luonnossa.
Malabarinisosivettikissa painaa 8–9 kiloa, ja sen turkki on harmaapohjainen ja mustatäpläinen. Sillä on mustasta karvasta koostuva harja, joka ylettyy sen niskasta hännänpäähän.
Operaatio Frühlingserwachen

Operaatio Frühlingserwachen (, ) oli Saksan viimeinen suuri hyökkäysoperaatio itärintamalla toisessa maailmansodassa. Se suoritettiin Adolf Hitlerin käskystä Balatonjärven alueella, Unkarissa maaliskuussa 1945.
Saksalaisten suunnitelmana oli murtautua puna-armeijan linjojen läpi ja vallata takaisin Budapest, jonka saksalaiset olivat menettäneet helmikuussa 1945 ja turvata Saksan viimeiset öljylähteet Balatonjärven eteläpuolella.
Hyökkäyksen kärjessä oli Sepp Dietrichin johtama 6. SS-Panssariarmeija, joka oli vastikään siirretty länsirintamalta epäonnistuneen Ardennien taistelun jälkeen.
Alkumenestyksestä huolimatta kovia tappioita kärsineet saksalaiset joukot ajettiin takaisin lähtöasemiinsa vuorokauden kuluessa voimakkaan venäläisten vastahyökkäyksen vuoksi.
Ruoska (elokuva)

Ruoska ("High Plains Drifter") on Clint Eastwoodin ohjaama lännenelokuva vuodelta 1973. Eastwood näyttelee myös elokuvan pääosan pikkukaupunkiin saapuvana nimettömänä muukalaisena. Tämä oli Eastwoodin toinen ohjaustyö.
Juoni.
Lago-nimiseen kaupunkiin saapuu kuumuuden keskeltä vieras mies, joka on kaikkia muita parempi ampuja, hiljainen ja määrätietoinen. Pian seuraa ampumakohtaus ja kaupungin sheriffi huomaa miehen amputaidot ja pyrii värväämään tämän suojelemaan kylää kolmelta kostonhimoiselta pian vankilasta vapautuvalta roistolta. Aluksi mies on vastahakoinen mutta saatuaan vapaat kädet suostuu lopulta. 
Kaupungin valmistautuessa kohtaamaan roistot muukalainen aiheuttaa kullekin kaupungin asukkaalle vuorollaan päänvaivaa niin, että jotkut heistä jopa tarttuvat aseisiin häntä vastaan. Takaumissa paljastuu totuus kaupungin historiasta. Roistot tappoivat Lagon entisen sheriffin ruoskimalla hänet hengiltä. Seriffin avunhuudoista huolimatta kaupungin asukkaat seurasivat tilannetta vierestä, eivätkä yrittäneet auttaa ja olivat osin osallisenakin tapahtumiin. Annettuaan kolmen roiston mellastaa jonkin aikaa kaupungissa hän lopulta tappaa heidät vuorotellen. Elokuvan loppukohtauksessa muukalaiselta kysytään hänen nimeään, mutta hän vakuuttaa kaupungin asukkaiden tietävän sen jo. Muukalaisen ratsastaessa pois kaupungista kamera kääntyy kuvaamaan tapetun sheriffin, nyt nimen saanutta, hautakiveä. 
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kati Sinisalo näkee Eastwoodin myyttisessä roolissa parodian piirteitä ja ohjauksessa Leonen tyyliä muttei samanlaista taitoa. Hän antaa "Ruoskalle" kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Hoogstraten

Hoogstraten on kunta Antwerpenin provinssissa, Flanderissa, Belgiassa. Kunta kuuluu Turnhoutin arrondissementtiin. 1. tammikuuta 2007 Hoogstratenissa oli 18 905 asukasta. Pinta-alaa kunnalla on 105,32 km² ja asukastiheys on 180 asukasta neliökilometrillä.
Hoogstratenin naapurikunnat ovat Baarle-Nassau (Alankomaissa) ja Baarle-Hertog idässä, Alphen-Chaam ja Breda (Alankomaissa) pohjoisessa, Zundert (Alankomaissa) luoteessa, Wuustwezel lounaassa, Rijkevorsel etelässä ja Merksplas kaakossa. Turnhout sijaitsee 15 kilometrin päässä kaakossa Hoogstratenista, alankomaalainen Breda 20 km:n päässä pohjoisessa ja Antwerpen 30 km:n päässä lounaassa. Moottoritie A1/E19 kulkee Hoogstratenin kautta.
Hoogstraten muodostuu seuraavista asutuskeskuksista (): Hoogstraten, Meer, Meerle, Meersel-Dreef, Minderhout ja Wortel. Meersel-Dreefissä sijaitsee Belgian pohjoisin piste.
Hoogstratenin suojeluspyhimys on St. Catharina.
Fædrelandsvennen

Fædrelandsvennen (tunnetaan paikallisesti myös lempinimellä "Fevennen") on Kristiansandissa Norjassa ilmestyvä alueensa tärkein sanomalehti ja sitä julkaisevan mediayhtiö Fædrelandsvennen AS:n lippulaiva.
Lehden lisäksi mediatalo Fædrelandsvennen toimittaa fvn.no-verkkolehteä ja sillä on oma alueellinen TV-kanava TV Sør. Syksyllä 2007 lehdellä arvioitiin olevan 114 000 päivittäistä lukijaa, verkkolehdellä oli 61 000 uniikkia käyttäjää ja TV Sør -lähetyksiä seurasi päivittäin noin 17 000 katsojaa.
Lehden levikki laski vuonna 2007 1 316 kappaletta edellisvuodesta. Vuonna 2007 sillä oli 38 612 tilaajaa keskimääräisen irtonumeromyynnin ollessa 2 714 kappaletta.
Yhtiökokous päätti 15. helmikuuta 2007 liittyä vasta perustettavaan FV AS -yhtiöön, jonka koko omistajaksi tuli uusi Media Norge ASA -yhtiö. Media Norgen omistajina ovat puolestaan useat norjalaiset lehdet, perustajajäseninään Aftenposten, Stavanger Aftenblad, Bergens Tidende ja Fædrelandsvennen.
Punaisenmeren periplus

Punaisenmeren periplus (; ) on antiikin kreikkalainen maantieteellinen teos, joka kuvaa Punaisenmeren ja Intian valtameren aluetta.
Historia.
Teoksen "Punaisenmeren periplus" on kirjoittanut joku tuntematon kreikkalainen kauppamerenkulkija ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Se on tarkoitettu kauppamerenkulkijoille oppaaksi roomalaisten alueiden ja Afrikan itärannikon, Arabian niemimaan sekä Intian välisessä kaupankäynnissä. Se on ainoa varsinainen Punaisenmeren alueen "periplus", tosin samaa aluetta kuvaa myös Agatharkhideen maantieteellinen teos "Punaisestamerestä".
Teoksen teksti on säilynyt nykyaikaan vain yhden käsikirjoituksen välityksellä. Se on Codex Palatinus Graecus 398 (fols. 40v–54v), joka on tehty 900-luvulla, ja jota säilytetään Heidelbergin yliopiston kirjastossa. Teksti on täynnä virheitä, sillä se on perustunut vialliseen esikuvaan, jota kopioija on yrittänyt korjailla. Kopioitsijoiden ajan kuluessa tekemät lukuisat virheet ovat seurausta siitä, että tekstissä on paljon harvinaisia sanoja ja eurooppalaisille vieraita paikannimiä. British Museumissa on teoksen toinen käsikirjoitus B.M. Add. 1939I (fols. 9r–12r), joka on 1300–1400-luvuilta. Se kuitenkin perustuu Codex Palatinukseen, eikä tuo lisäarvoa. Teoksen "editio princeps" eli ensimmäinen painettu laitos oli vuonna 1533.
Sisältö.
Teoksessa kuvaillaan merireitit ja kauppareittimahdollisuudet Punaisellamerellä sekä Intian valtamerellä, sillä antiikin aikana Punainenmeri (lat. "Mare Erythraeum") tarkoitti koko Intian valtameren pohjoisosaa. Teos kuvaa kahta rannikkopurjehdusta, jotka kummatkin saavat alkunsa Egyptistä. Toinen suuntautuu Intiaan, ja sisältää paljon yksityiskohtia, jotka ovat hyödyllisiä merenkulkijoille. Toinen, joka on kuvattu suppeammin, suuntautuu Afrikan itärannikkoa pitkin nykyiseen Dar es Salaamiin saakka.
Christopher Koskei

Christopher Koskei (s. 14. elokuuta 1974) on kenialainen estejuoksija. Hän tuli tunnetuksi vuonna 1995 juostessaan paljain jaloin toiseksi Göteborgin
MM-kisoissa. Neljä vuotta myöhemmin Sevillan
MM-kilpailuissa hän voitti maailmanmestaruuden.
Christopher Koskein pikkuveljiä ovat kaksinkertainen estejuoksun maailmanmestari Saif Saaeed Shaheen (alk. Stephen Cherono) ja estejuoksun nuorten MM-mitalisti Abraham Cherono.
Adowan taistelu

Adowan taistelu (myös Adwan tai Aduan taistelu) käytiin Italian ja Etiopian joukkojen välillä 1. maaliskuuta 1896 Adowan eli Adwan kaupungin lähellä Etiopiassa. Taistelu oli yksi Italian ja Etiopian välisen sodan keskeisimmistä taisteluista. Taistelussa Etiopia sinetöi voittonsa Italiasta.
Tapahtumat.
Italialaiset olivat saavuttaneet voittoja sodan alussa, mutta eivät kyenneet hyödyntämään niitä, ja vuoden 1896 alussa keisari Menilek II:n komentamat etiopialaiset uhkasivat italialaisten etuvartioasemia. Helmikuun 1896 alussa Eritrean kuvernööri ja italialaisten joukkojen komentaja, kenraali Oreste Baratieri sai havaintoja Etiopian armeijasta, mutta ei lähtenyt hyökkäykseen. Italian pääministeri Francesco Crispi lähetti hänelle kuitenkin 28. helmikuuta tulisen sähkeen, jossa määräsi hänet hyökkäämään. Baratierilla oli käytössään 14 500 miestä, kun etiopialaisten joukkojen vahvuus oli noin 100 000, eli etiopialaisilla oli seitsenkertainen ylivoima. Lisäksi italialaisten rivistöt olivat huonosti järjestäytyneet eikä niillä ollut kunnollisia karttoja maastosta. Menilekin joukot saarrostivat italialaiset 1. maaliskuuta, ja nämä joutuivat perääntymään viheliäisen maaston läpi. Italian armeijan joukoista noin 70 prosenttia menetettiin kaatuneina, haavoittuneina tai vankeina.
Seuraukset.
Taistelu ja erityisesti sen lopputulos herättivät huomiota ympäri maailmaa. Useat sivistyneistön edustajat pitivät taistelua merkkinä Euroopan ylivallan päättymisestä, ja Afrikan dekolonisaatiossa sitä käytettiin useasti propagandana kerättäessä sissiliikettä eurooppalaisia siirtomaaisäntiä vastaan. Italiassa tieto taistelun lopputuloksesta johti välittömästi Crispin hallituksen eroon.
Somalian pelastuksen demokraattinen rintama

Somalian pelastuksen demokraattinen rintama (, , alkujaan "Democratic Front for Salvation of Somalia") on ollut merkittävä poliittinen ja puolisotilaallinen kattojärjestö Somaliassa perustamisestaan vuodesta 1981 lähtien. Sen perustivat muutamat upseerit, jotka vastustivat Siad Barren hallintoa. Puolueen taustalla on lähinnä Majerteen-klaani.
Barren hallinnon kaaduttua puolue jakautui kahtia. Puheenjohtaja, kenraali Mohamed Abshir Musa siirtyi Saudi-Arabiaan, ja varapuheenjohtaja Abdullahi Yusuf Ahmed johtaa Puntmaata. Puoluekokous pidettiin elokuussa 1994, ja molemmat väittävät tulleensa valituksi puolueen johtajaksi.
Bulmers

Bulmers on irlantilainen siideri, jota muissa maissa markkinoidaan nimellä Magners. Kaupallinen tuotanto aloitettiin Clonmelissä, Tipperaryn kreivikunnassa vuonna 1935.
Bulmers poikkeaa ulkomailla markkinoitavasta Magnersista ainoastaan nimensä osalta. Siiderin omistaa Cantrell and Cochrane -yhtiö.
Strongbow (siideri)

Strongbow on englantilainen siideri, jota myydään laajasti eri puolilla maailmaa. Sen tuottaa Scottish &amp; Newcastlen vuonna 2003 ostama H. P. Bulmer. Siideri sai nimensä keskiajalla eläneeltä ”Strongbow’lta”, Richard de Clarelta. Suomeen Strongbowta tuo Hartwall.
Kesä-EP

Kesä-EP on Apulannan EP, joka ilmestyi kesäkuussa 2008. Se on ensimmäinen Apulannan omakustanteinen julkaisu, koska siihen asti kaikki Apulannan äänitteet julkaissut Levy-yhtiö lopetti toimintansa alkutalvesta. 
EP:n singlenä julkaistiin avausraita ”Paha ihminen”, josta tuli yksi kesän 2008 soitetuimmista kappaleista. EP nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen singlelistan ykköseksi ja se myi nopeasti kultaa eli yli 5 000 kappaletta.
Anaksibia

Anaksibia (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa useamman eri naishahmon nimi.
Cantabile (kuoro)

Cantabile on helsinkiläinen sekakuoro, jonka director musices Ylermi Kuula perusti Helsingissä vuonna 1972. Kuoro toimi alun perin Helsingin Kaksoisyhteislyseon kuorona, kunnes se itsenäistyi ja alkoi ottaa laulajia myös koulun ulkopuolelta. Cantabile harjoittelee Pitäjänmäen kirkolla.
Cantabile on vuosien aikana tehnyt yhteistyötä Radion sinfoniaorkesterin, Helsingin kaupunginorkesterin sekä barokkiorkesteri Uuden kapellin kanssa. Lisäksi kuoro on ollut mukana erilaisissa poikkitaiteellisissa produktioissa, joissa kuoromusiikkiin on yhdistetty tanssia, lausuntaa ja muita musiikinlajeja. Cantabile on työskennellyt yhdessä myös muiden kuorojen, kuten EMO Ensemblen, Akateemisen Laulun ja Näsin Äänen, kanssa yhdistäen voimia suurkuoroteoksia varten.
Kilpailuhistoria.
Kuoro on osallistunut kilpailuihin ensimmäisen kerran vuonna 1973, jolloin se saavutti finaalipaikan Yleisradion nuorisokuorokilpailussa. Vuonna 1975 se tuli kolmanneksi ja vuonna 1977 toiseksi samassa kilpailussa. Kasvettuaan ulos nuorisokuorokilpailusta Cantabile saavutti vuosina 1978 ja 1980 kolmannen sijan Yleisradion kamarikuorokilpailussa.
Kotimaisen kilpailumenestyksen vuoksi Yleisradio pyysi kuoroa osallistumaan kansainväliseen “Let the People Sing” -kilpailuun. Tuloksena on ollut toinen palkinto vuosina 1980 ja 1981 sekä ensimmäinen palkinto vuonna 1985. Vuonna 1984 Cantabile voitti kansainvälisen kuorokilpailun Rencontres Chorales Internationales de Montreux Sveitsissä.
Vuonna 1991 Cantabile voitti ensimmäisen palkinnon modernin musiikin luokassa EBU:n kuorokilpailussa “Let the Peoples Sing”.
Italiassa vuonna 2001 Cantabile voitti “In…Canto sul Garda” –kuorokilpailussa sarjansa ja palkittiin samalla kilpailun menestyneimpänä kuorona. Vuonna 2005 Cantabile voitti sarjansa kansainvälisessä Grieg-kuorokilpailussa Norjan Bergenissä sekä palkittiin kilpailun parhaan kuoron Grand Prix -palkinnolla. Vuonna 2007 kuoro voitti Athens International Choir &amp; Lyric Soloist Festival -kilpailun parhaalle kuorolle annetun Grand Prix -palkinnon. Kotimaassa kuoro on osallistunut Tampereen Sävel kuorokatselmukseen neljästi saavuttaen kolmasti yhden kultaleiman, sekä vuonna 2009 kaksi kultaleimaa.
Archives Internationales de la Danse

Archives internationales de la danse (AID) oli ranskalainen yhdistys ja aikakausijulkaisu, jotka Rolf de Maré perusti vuonna 1932 kunnianosoituksena johtamalleen balettiseurueelle Ballets suédois ja sen ensitanssijalle Jean Börlinille.
Pariisissa rue Vitalin varrella sijaitseva yhdistys perusti museon, kirjaston, kokoussalin ja kaksi tilapäistä näyttelysalia.
Lehden tarkoituksena oli "keskittyä eri maiden ja eri aikojen koreografiaan". Lehdellä oli määräävä asema näytöksiä ja kilpailuja koskevien uutisten esittäjänä, ja se käsitteli erityisteemoja kuten yhdysvaltalaista ja saksalaista tanssia, balettisäveltäjiä kuten Stravinskya ja Ravelia, tanssin ja koreografian historiaa sekä tanssia käsittelevää kirjallisuutta yleensä.
Lehden ensimmäinen numero ilmestyi marraskuussa 1932. Se aloitti säännöllisen ilmestymisen tammikuussa 1933 ja lakkasi ilmestymästä marraskuussa 1935.
Ensimmäisessä numerossa julistettiin koreografiakilpailu, johon osallistuivat muun muassa Pierre Conté, Janine Solane, Boris Kniaseff, Oskar Schlemmer baletillaan "Ballet triadique" ja Kurt Joossin koulu, joka toi esitettäväksi "Vihreän pöydän".
Lehti lakkasi ilmestymästä 1935, mutta yhdistyksen toiminta jatkui vuoteen 1951, jolloin Rolf de Maré päätti kääntää lehteä ja luovuttaa merkittävät kokoelmansa Pariisin oopperan kirjastolle. Ballets suédois'n omaisuuden hän jätti perinnöksi Tukholman Dansmuseetille.
Emil Jokinen

Juho Emil Jokinen (27. kesäkuuta 1890 Karinainen − 21. heinäkuuta 1960 Perniö) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1927−1939 ja 1944−1945.
Elämä.
Karinaisen Kyrössä syntyneen Emil Jokisen vanhemmat olivat Faarin talon torppari Juho Heikinpoika Jokinen (s. 1865) ja Marttilasta kotoisin ollut Karoliina Mäkelä (1863-1926). Myöhemmin hänen isänsä viljeli Tarvasjoen Seppälässä sijainnutta Ylijoen torppaa. Kansakoulun käytyään Jokinen teki maatöitä ja innokkaana lukumiehenä kehitti itseään ahkeralla itseopiskelulla. Juho Ylijoki oli vuonna 1907 toimintansa aloittaneen Tarvasjoen työväenyhdistyksen perustajajäsen ja kuului sen johtokuntaan. Emil Jokinen vaikutti Karinaisten sosialidemokraattisessa kunnallisjärjestössä jo 1910-luvun vaihteessa ja oli myös Tarvasjoen nuorisoseuran johtokunnan jäsen. Perniön maamieskoulun käytyään hän toimi 1910-luvulla Paarskylän kartanon työnjohtajana Perniössä ja Kuuskosken kartanon tilanhoitajana Aurassa. 
Maltillisena sosialidemokraattina Jokinen pysyi erossa sisällissodan tapahtumista. Sodan jälkeen Jokinen työskenteli 1920-luvun alussa Pienviljelijäin liiton toimitsijana. Maatalouden työoloja pitkään seurattuaan hän innostui politiikasta tosissaan ja oli Turussa ilmestyneen "Sosialistin" maataloustoimittajana 1924-1927. Vuonna 1927 Jokinen valittiin kansanedustajaksi. Kansanedustajan tehtäviensä ohessa Jokinen viljeli Perniöstä hankkimaansa pientilaa sekä toimi sosialidemokraattisen piirijärjestön toimitsijana, luennoitsijana ja piirisihteerinä 1927-1929, Pienviljelijäin liiton neuvojana ja toimitsijana 1930-1937 sekä sihteerinä 1937-1945. Jokinen jätti eduskunnan 1939, mutta hänestä tuli kansanedustaja vielä vajaan vuoden ajaksi Kustaa Perhon kuoltua kesällä 1944. Myöhemmin Jokinen työskenteli Kansaneläkelaitoksen eläkeosaston esittelijänä 1945-1957. Lisäksi Jokinen toimi neljästi presidentin valitsijamiehenä. 
Perhe.
Emil Jokisen puoliso oli Emma Maria Lempinen (ent. Sario), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1927.
Brecker Brothers

Brecker Brothers oli yhdysvaltalainen jazzyhtye, jota johtivat veljekset Michael Brecker (saksofoni) ja Randy Brecker (trumpetti, flyygelitorvi). Duo nousi toimintavuosiensa aikana merkittäväksi tekijäksi jazzmusiikin alueella, ja se levytti useita kaupallisesti menestyneitä jazz- ja fuusioalbumeita 1970-, 1980- ja 1990-luvuilla. Michael ja Randy soittivat uransa aikana myös sessiomuusikkoina lukuisten kuuluisien artistien kanssa. He onnistuivat luomaan itselleen omat menestyvät soolouransa.
Yhtyeen yhteistoiminta loppui vuonna 2007, kun toinen veljeksistä, Michael, menehtyi leukemiaan.
Nil Recurring

Nil Recurring on brittiläisen progressiivisen rock-yhtye Porcupine Treen julkaisema EP vuodelta 2007. Julkaisu sisältää samana vuonna julkaistun "Fear of a Blank Planet" -albumin nauhoituksissa nauhoitettuja kappaleita, jotka eivät mahtuneet mukaan itse albumille.
Albumi nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 5.
Oskari Tamminen

Oskari Tamminen (s. 1994 tai 1995) on suomalainen ääninäyttelijä, joka on ollut "Jeesus ja Josefine" -sarjassa Jeesuksen ystävän Simonin ääniroolissa, "Hannah Montana" -sarjassa Oliver Okenin ääniroolina ja "Zackin ja Codyn viiden tähden elämää" -sarjassa Zackin ja Codyn ystävän Bobin ääniroolissa. Hän myös ääninaytteli Urich Sterniä sarjassa Code Lyoko suomeksi puhutussa versiossa
Tamminen on opiskellut IT-tradenomiksi. Ääninäyttelemisen ohella hän työskentelee ICT-kouluttajana ja -konsulttina.
Papelorikko

Papelorikko ("Saxifraga granulata") on lähinnä Euroopassa tavattava, kuivien paikkojen valkokukkainen rikkokasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen papelorikko kasvaa 15–40 cm korkeaksi. Varsi on karvainen, pystysuora, ja siinä on muutamia varsilehtiä. Pääosa kasvin lehdistä on maanpinnan rajassa ruusukkeina. Alimmat lehdet ovat munuaismaisia, isonyhäisiä, paksuhkoja ja ainakin ruodit ovat karvaisia. Ylimmät lehdet ovat isohampaisia. Kukinto on harsu, 3–5-kukkainen huiskilo. Kaksineuvoiset kukat ovat valkeat ja tuoksuvat miedosti mantelilta. Kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä, ja heteitä on 10 kappaletta. Emiö on kaksilehtinen ja enintään tyvestä yhdislehtinen, emilehtien tyvellä on mesisuomuja. Papelorikko kukkii Suomessa touko-kesäkuussa. Hedelmä on kaksiosainen, monisiemeninen kota. Papelorikon varren tyvessä kasvaa vaaleanpunaisia, pallomaisia itusilmuja, joiden avulla kasvi talvehtii ja leviää suvuttomasti. Näitä itusilmuja on kutsuttu papeloiksi, mikä on antanut kasville sen suomenkielisen nimen. Myös lajin vanha nimi, "mukularikko", viittaa itusilmuihin.
Levinneisyys.
Papelorikkoa tavataan Euroopassa Pyreneiden niemimaan keskiosista Unkariin, Länsi-Ukrainaan, Puolaan ja Baltiaan, pohjoisessa Fennoskandian keskiosiin ja etelässä Pohjois-Balkanille ja Etelä-Italiaan saakka. Lisäksi lajia tavataan Islannissa sekä Euroopan ulkopuolella Marokossa. Suomessa papelorikkoa tavataan nykyisin muinaistulokkaana erityisesti Ahvenanmaalla sekä Varsinais-Suomessa ja Uudellamaalla. Muualla Suomea se on uustulokas, jota on tavattu enimmäkseen Pohjanlahden satamakaupungeissa. Vuodesta 2010 papelorikko on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi lajiksi. Lajin taantumisen syynä on avointen kasvupaikkojen umpeenkasvaminen.
Elinympäristö.
Papelorikko kasvaa kuivahkoilla ja ohutmultaisilla kalliorinteillä, keto- ja lehtoniityillä ja laidunniityillä.. Lajia tavataan Suomessa myös vanhoista satamapaikoissa, jonne laji on kulkeutunut purjelaivojen painolastimaan mukana.
Käyttö.
Papelorikkoa on aikoinaan käytetty lääkekasvina. Signatuuriopin mukaisesti mukulamaisten itusilmujen uskottiin auttavat sappikivivaivoihin.
Kenneth Walsh

Kenneth Walsh (s. 11. helmikuuta 1945) on entinen yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja.
Walsh voitti kultaa Méxicon 1968 olympialaisten 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Molemmilla matkoilla hän ui viimeisen osuuden ja molemmilla matkoilla Yhdysvallat teki uuden maailmanennätyksen. Hopeaa Walsh sai 100 metrin vapaauinnissa. Hänen hallussaan oli matkan maailmanennätys 52,6 s, jota Zachary Zorn sivusi Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa. Olympia-altaassa Walsh ui ajan 52,8 s ja hävisi maailmanennätystä parantaneelle Australian Michael Wendenille 0,6 s – Zorn jäi loppukilpailussa kahdeksanneksi.
Brighton &amp; Hove Albion FC

Brighton &amp; Hove Albion FC on jalkapalloseura Brighton &amp; Hoven kaupungista, East Sussexista, Englannista. Se pelaa Englannin korkeimmalla sarjatasolla, Valioliigassa.
Brighton sijoittuu vuosien 2020–2025 eurooppalaisten seurojen keskinäisessä UEFA:n seurapisterankingissa sijalle 84.
Historia.
Brighton &amp; Hove Albion perustettiin vuonna 1901 ja se pelasi aluksi Eteläisessä liigassa. Vuonna 1910 seura saavutti toistaiseksi ainoan kansallisen mestaruutensa voitettuaan FA Charity Shield -ottelussa Englannin liigan mestarin Aston Villan.
Brighton hyväksyttiin Englannin liigan 3. divisioonaan vuonna 1920. Seura nousi ensimmäisen kerran maan pääsarjaan, tuolloiseen 1. divisioonaan, sijoituttuaan toiseksi 2. divisioonassa kaudella 1978–1979. Se pelasi 1. divisioonassa kaikkiaan neljä kautta sijoittuen parhaimmillaan 13:nneksi kaudella 1981–1982. Brighton putosi 2. divisioonaan keväällä 1983, jolloin se kuitenkin selviytyi toistaiseksi ainoan kerran FA Cupin loppuotteluun: se pelasi Manchester Unitedia vastaan ensin 2–2-tasapelin, mutta hävisi uusintaottelun 0–4.
Brighton putosi 3. divisioonaan keväällä 1987, mutta palasi takaisin 2. divisioonaan vuotta myöhemmin. Se yritti paluuta pääsarjaan kaudella 1990–1991 selviytyen nousukarsintafinaaliin, jossa se kuitenkin hävisi Notts Countylle 1–3. Seuraavalla kaudella seura putosi sarjatasoa alemmaksi, uudelleen nimettyyn 2. divisioonaan. Kauden 1995–1996 päätteeksi Brighton putosi 3. divisioonaan ja oli seuraavalla kaudella lähellä pudota pois Englannin liigasta: vasta viime hetken tasoitusmaali kauden päätösottelussa Herefordia vastaan varmisti sarjapaikan.
Brightonin vanha kotikenttä Goldstone Ground myytiin vuonna 1997. Seura pelasi seuraavat kaksi vuotta kotiottelunsa Gillinghamissa. Vuodesta 1999 se pelasi jälleen Brightonissa, Withdean Stadiumilla, kunnes uusi kotiareena Falmer Stadium valmistui toukokuussa 2011. Seura nousi 2. divisioonaan keväällä 2001 ja 1. divisioonaan seuraavan kauden päätteeksi. Kaudella 2002–2003 edessä oli taas putoaminen, mutta paluu mestaruussarjaksi nimensä vaihtaneelle toiseksi korkeimmalle sarjatasolle tapahtui seuraavana keväänä. Brighton putosi ykkösliigaan kauden 2005–2006 päätteeksi ja nousi takaisin mestaruussarjaan keväällä 2011.
Kaudella 2016–2017 Brighton sijoittui Mestaruussarjan toiseksi ja nousi takaisin Valioliigaan 34 vuoden tauon jälkeen.
Protaetia

Protaetia on kovakuoriaisiin (Coleoptera) kuuluva suku.
Burn (energiajuoma)

Burn on Monster Energyn runsaasti sokeria ja kofeiinia sisältävä energiajuoma, jolla on marjainen maku. Juomaa myydään vain harvoissa kaupoissa Suomessa, mutta sitä myydään esimerkiksi autolauttojen verovapaista myymälöistä, Virossa, Espanjassa ja Ruotsissa. Burn-energiajuomassa on noin 78 milligrammaa kofeiinia tölkkiä kohden, mikä ei poikkea suuresti muista energiajuomista. 
Burnia valmistetaan seuraavissa mauissa:
Eudicella

Eudicella on kovakuoriaisiin (Coleoptera) kuuluva suku.
Rhomborrhina

Rhomborrhina on kovakuoriaisiin (Coleoptera) kuuluva suku.
Mecynorhina

Mecynorhina on lehtisarvisiin (Scarabaeidae) kovakuoriaissuku (Coleoptera).
Suvun kovakuoriaisia tavataan Afrikan trooppisella vyöhykkeellä, päiväntasaajan leveyspiirin alueella.
M. De Palman ja S. Frantzin kirjateoksen "Taxonomic revision of Megalorhina Westwood and Subgeneric Classification of Mecynorhina Hope" mukaan suvun tyyppilaji on "Scarabaeus polyphemus" Fabricius, 1781.
Taksonomia.
Aikaisemmin "Mecynorhina"-sukuun luettiin kuuluvan kolme lajia:
Eräät auktorit nimesivät "M. ugandensis" -lajin "M. torquata" -lajin alalajiksi "Mecynorhina torquata ugandensis". "M. ugandensis" tunnetaan suvun eniten varioivana edustajana, jossa kaksi saman lajin yksilöä ovat harvoin täysin samannäköisiä keskenään. Vincent Allard on kuvannut monia erilaisia lajimuunnelmia.
Suvun harvinaisimpana edustajana pidettiin pitkän aikaa "Mecynorhina oberthuri" -lajia, kunnes Jean-Pierre Lequeux teki havaintoja siitä eräissä Tansanian metsissä, missä huomasi lajin kuitenkin olevan erittäin yleinen. Nykyisin laji on yleinen myös monien harrastajakasvattajien keskuudessa.
M. De Palman ja S. Frantzin mukaan suku jaetaan nykyisin viiteen alasukuun:
Osmaniturkki

Osmaniturkki (osmaniturkiksi لسان عثمانی‎, "lisân-ı Osmânî;" nykyturkiksi "Osmanlı Türkçesi" tai "Osmanlıca") oli Osmanien valtakunnassa 1300-luvun alusta 1900-luvun alkuun käytetty turkin kielen standardimuoto. Osmaniturkki oli merkittävässä asemassa valtakunnan hallinnon, kirjallisuuden ja kulttuurin kielenä. Laveammin termillä voidaan toisinaan myös viitata kaikkiin Anatoliassa ja Balkanilla puhutun turkin kielen historiallisiin kehitysvaiheisiin 1200-luvun lopulta eteenpäin.
Kielitieteellisessä luokituksessa osmaniturkki kuuluu turkkilaisten kielten läntiseen haaraan, ja se edustaa Keski-Aasian seldžukkiheimojen puhumien oghuusimurteiden jatkumoa. Kielen kantamuoto on saapunut Anatolian niemimaalle seldžukkien valloitusretkien myötä 1000-luvulla. Kielen historia voidaan jakaa kolmeen vaiheeseen: vanhempaan (1200–1500-luvut), keskiseen (1600–1700-luvut) ja uudempaan (1800–1900-luvut) osmaniturkkiin. 
Kieli oli lähinnä vain kirjakieli, jossa merkittävä osa sanastosta, jopa 80 %, edusti lainasanoja arabiasta ja persiasta. Kielioppi oli turkkilaisten kielten mukaista, mutta lainasanojen kohdalla noudatettiin paikoittain lähtökielen kielioppia. 
Osmaniturkkia kirjoitettiin arabialaisella kirjaimistolla, ja siinä oli niin paljon arabialaisia, kreikkalaisia ja persialaisia lainasanoja, että tavallisen kansalaisen oli vaikea ymmärtää sitä. Vuonna 1928, Turkin tasavallan perustamisen myötä (1923), vaihdettiin käyttöön latinalaiset aakkoset. Syynä vaihtoon oli osittain se, että arabialainen kirjoitusjärjestelmä ei sopinut kovinkaan hyvin turkkilaisten kielten kirjoittamiseen vokaalien merkitseminen vaikeuden vuoksi. Myös arabiasta ja persiasta tulleista lainasanoista pyrittiin eroon 1930-luvun kuluessa toteutettujen reformien myötä, jolloin lainasanoja korvattiin turkkilaisilla sanoilla, joita piti usein keksiä. Tämän myötä osmaniturkista tuli vanha kirjakielen muoto, joka jäi sittemmin pois käytöstä.
Adolf von Seckendorff

Franz Adolf von Seckendorff (17. maaliskuuta 1857 Gera, Thüringen, Saksa – 8. toukokuuta 1941) oli saksalainen vapaaherra ja jalkaväenkenraali, joka komensi kenraaliluutnanttina vuonna 1918 Saksan keisarikunnan LXVIII armeijakuntaa ja oli Brest-Litovskin rauhan jälkeen Viron saksalainen sotilaskuvernööri 16. maaliskuuta – 11. marraskuuta 1918. 
Pakottaakseen neuvostovenäläiset osapuolet Brest-Litovskin rauhaan Saksan valtakunta hyökkäsi Latvian ja Viron kautta kohti Pietariaia. Saksalaiset joukot valtasivat 22. helmikuuta 1918 Valgan, 24. helmikuuta Tarton ja Jõgevan sekä 25. helmikuuta Pärnun, Viljandin sekä Tallinnan. Viro julistautui itsenäiseksi 24. helmikuuta. Seckendorff kieltäytyi tunnustamasta Viron itsenäisyysjulistusta ja valtiollisia instituutioita. Virolaiset halusivat johtajaksi kenraalimajuri Andres Larkan.
Seckendorffin esikunta sai tehtäväkseen 1. huhtikuuta 1918 suunnitella osasto Brandensteinin tulon Suomeen Suomen kansanvaltuuskunnan joukkojen yhteyksien katkaisemiseksi Pietariin katkaisemalla ratayhteyden Kouvolaan. Tämä onnistui joksikin aikaa Uudenkylän rautatieaseman kohdalla.
N-bromibutaani-imidi

"N"-bromibutaani-imidi (C4H4BrNO2) on korvaus - ja liittymisreaktioissa bromin lisäämiseksi rakenteeseen käytetty aine. 
Reaktioita.
"N"-bromibutaani-imidiä käytetään alkeenien bromaukseen. Usein "N"-bromisukkimidina käytetään vesiliuoksena, jossa on mukana myös dimetyylisulfoksidia, dimetoksietaania tai tetrahydrofuraania.
Wohl-Ziegler-reaktiolla voidaan bromata alkeeneja, jolloin kyseessä on radikaalisubstituutio. Tällöin käytetään usein myös tetrakloorimetaania 
"N"-bromibutaani-imidin avulla on myös mahdollista bromata selektiivisesti karboksyyliryhmän sisältäviä yhdisteitä tai alkoholeja
Äänekosken sellutehdas

Äänekosken sellutehdas oli Metsä Fibren (entisen Metsä-Botnian) Äänekoskella, Keski-Suomessa toimiva sellutehdas, jonka toiminta lopetettiin vuonna 2017, kun Äänekosken biotuotetehdas valmistui. Vuonna 1985 perustettu sellutehdas tuotti havu- ja lehtipuusellua pääasiassa omistaja-asiakkaille, mutta myös markkinaselluksi. Merkittävä osa tehtaan tuotannosta toimitettiin kotimaiseen jatkojalostukseen, mutta osa tuotannosta toimitetaan myös ulkomaille.
Tehtaalla työskenteli loppuvaiheessa yli 170 ihmistä, ja se on yksi Äänekosken suurimmista työllistäjistä. Tehtaanjohtajana toimi vuosina 2009–2015 Camilla Wikström.
Tehdas tuotti loppuaikoinaan 530 000 tonnia ECF-valkaistua sellua vuodessa. Se oli erikoistunut tuottamaan sellua kartongin, pehmo- ja erikoispaperin valmistukseen. Vuonna 2008 tehtaalla investoitiin uuteen, metanolipohjaiseen valkaisuprosessimuutokseen, jonka ansiosta tehtaan ympäristöpäästöt vähenivät.
Sellutehdas oli osa tehdasintegraattia, johon kuului sellutehtaan lisäksi ja Metsä Boardin kartonkitehdas sekä Cp Kelcon ja Specialty Mineralsin tuotantolaitokset sekä M-Realin paperitehdas, joka lopetettiin 2012. Integraattiin kuului myös Äänevoima, joka tuotti energiaa sellutehtaan jätteenä syntyvästä puunkuoriaineksesta.
Vuonna 2013 Metsä Fibren emoyhtiö osuuskunta Metsäliitto ilmoitti aloittavansa investointisuunnitelman uuden biotuotetehtaan rakentamisesta. Metsä Fibre teki siitä 21. syyskuuta 2015 rakentamispäätöksen. Biotuotetehdas aloitti tuotannon syksyllä 2017. Uusi tehdas rakennettiin samalle alueelle Äänekosken sellutehtaan kanssa.
Äänekosken sellutehtaan purkaminen aloitettiin marraskuun alkupuolella 2017. Purkamisen valmistui marraskuussa 2019. Vanhan tehtaan osista uuden Biotuotetehtaan käyttöön jäi tehtaan Voithin kuivauskone.
Pyhä Matteus ja enkeli

Pyhä Matteus ja enkeli oli Michelangelo Merisi da Caravaggion maalaus, joka tuhoutui toisessa maailmansodassa pommisuojan tulipalossa.
Caravaggio teki maalauksen tilaustyönä roomalaisen kirkon San Luigi de Francesin Contarelli-kappeliin. Matteus-sarjan kolmas teos ei kuitenkaan saanut ranskalaiskirkon pappien hyväksyntää, ja se siirtyi Caravaggion suojelijalle Vincenzio Giustinianille, ja Caravaggio maalasi tilalle uuden Matteus-aiheisen taulun. 1800-luvulla alkuperäinen maalaus siirtyi Preussin kuninkaan haltuun. Se tuhoutui 1945 Berliinissä Kaiser-Friedrich-Museumin Gemäldegalerien tulipalossa, jossa tuhoutui yhteensä 400 teosta.
Taidemaalari Antero Kahila on maalannut Caravaggion maalauksesta rekonstruktion. Mustavalkoisten kuvien ja taustatutkimusten perusteella toteutettu rekonstruktio valmistui 2008, ja se oli esillä Sinebrychoffin taidemuseon näyttelyssä, jossa oli mukana työhön liittyvää materiaalia.
Caravaggion teoksesta on mustavalkoisen valokuvan lisäksi runsaasti sanallista kuvausta, samoin hänen tekniikkaansa on tutkittu hyvin paljon. Tutkija Hans Posse on tehnyt Caravaggion väreistä tarkat kuvaukset.
Riaz Ahmed Gohar Shahi

Riaz Ahmed Gohar Shahi () (‎25. marraskuuta 1941), tunnetaan myös nimillä Sayyedna Riaz Ahmed Gohar Shahi ( ja Hazrat Sayyedna Riaz Ahmed Gohar Shahi Muddazullahul Aali (), on pakistanilainen sufilainen hengellinen johtaja ja Anjuman Serfaroshan-e-Islam -uskonliikkeen perustaja. Shahi syntyi Intian niemimaalla Dhok Gohar Shahin kylässä Rawalpindissa.
Katoaminen.
Shahin ilmoitetaan kadonneen vuonna 2001 Lontoosta; jälkeenpäin hänestä kerrotaan olevan useita havaintoja eri puolella maapalloa, kun ihmiset ovat väittäneet saaneensa häneltä hengellistä ohjausta.
Katoamisen jälkeen hänen seuraajansa jakautuivat suurelta osin kahteen osaan: "Anjuman Serfaroshan-e-Islam" ja "Messiah Foundation International" ("MFI", entinen "RAGS International"); jälkimmäisen vaihtoi nimeä vähän katoamisen jälkeen, sen johtajana toimii Younus AlGohar.
Joidenkin pakistanilaisten lähteiden mukaan hän kuoli 2001 tai 2003, ja intialaisen uutistoimiston PTI:n mukaan (2008) Shahi on paennut Isoon-Britanniaan saatuaan tuomion jumalanpilkasta Sindhin korkeimmassa oikeudessa. "Anjuman Serfaroshan-e-Islam" pitää Shahia kuolleena ja on rakentanut hänelle hautamuistomerkin Markazi Aastanaan Kotrissa, minne uskovaiset tekevät pyhiinvaellusmatkoja. "MFI" pitää häntä "kadonneena" tai että hän "kärsii elinkautista". 
Shahin perhe - vaimo, viisi poikaa ja tytär - asuvat yhä Kotrissa.
Kalevan solki

Kalevan solki on helsinkiläiskirjailija Jari Tammen tähänastinen pääteos, jota hän kirjoitti kuusi vuotta 1996–2002 Pohjois-Walesissä, pienessä Bangorin yliopistokaupungissa. Historiallinen fantasiaromaani pohjautuu itämerenmytologiaan, kalevalarunoihin ja Kalevalaan. "Kalevan solki" on kuvitelma siitä, mitä olisi voinut tapahtua vuonna 801 Varsinais- ja Vakka-Suomessa kuningas Väinämöisen, seppä Ilmarisen ja kumppaneiden aikaan.
Teoksensa lähtökohdaksi Jari Tammi on ottanut sen, että muinaiset sankarimme, epäjumalamme ja haltijamme ovat alkujaan olleet lihaa ja verta. Sitten tarinat alkoivat kiertää ihmiseltä ja sukupolvelta toiselle. Näin syntyi mytologia.
Palkintoehdokkuudet.
Kalevan solki oli vuoden 2002 Olvi-kirjallisuuspalkintoehdokas. Se sai myös kolmannen sijan Suomen Tolkien-seura ry:n jakamassa Kuvastaja-palkinnossa (vuoden 2002 parhaat kotimaiset fantasiakirjat).
Uinuvien kirjojen kaupunki

Uinuvien kirjojen kaupunki on Walter Moersin vuonna 2004 julkaistu Zamoniaan sijoittuva 522-sivuinen fantasiakirja. Se suomennettiin vuonna 2008 ja julkaistiin vuoden 2008 syksyllä.
Die Welt on sanonut kirjan olevan; "Suurin ja kaunein rakkaudentunnustus lukemiselle ja kirjallisuudelle tänä vuonna." 
Kirjan päähenkilönä on nuori Zamonialaisen linnoituksen lohikäärme Hildegunst von Mythenmetz, jonka elämä muuttuu hänen runokumminsa kuolinvuoteella, kun tämä antaa Hildegunstille täydellisimmän tekstin, mitä Zamoniassa on. Kummisetänsä kuoltua Hildegunst lukee tekstin ja hänen elämänsä kääntyy ylösalaisin. Nuori lohikäärme lähteekin etsimään täydellisen tekstin kirjoittajaa Kirjalistoon, Zamonian kaupunkiin, jossa kirjailijat tienaavat suuria summia. Kirjalistossa nuori Hildegunst von Mythenmetz joutuu kohtaamaan niin vihamiehiä kuin ystäviäkin etsiessään salaisen tekstin kirjoittajaa, jonka kaltaista ei Zamoniassa ole ennen nähty. Lohikäärme joutuu tekemisiin mm. Kirjakkaiden, Spinxxxxien sekä Pelättien kanssa. 
Ystävällistä teeskennellyt haikalamato Phistomefel Smeik huijaa Hildegunstin maanalaisiin katakombeihin , joissa hän tapaa tekstin todellisen kirjoittajan. Kirjoittaja on koko Zamonian "alamaailman" pelätyin hirviö - varjoruhtinas. Todellisuudessa tekstin kirjoittaja on muutettu täksi hirviöksi ja vangittu kaupungin alapuolisiin katakombeihin, jottei kirjallisuusbisnes tuhoutuisi, koska teksti on niin täydellinen, että kukaan sen lukenut ei enää välitä muusta kirjallisuudesta. Lopussa käy myös hyvin ilmi kuinka täydellisesti nimi "uinuvien kirjojen kaupunki" pukee kirjaa.
Kidekša

Kidekša () on kylä Vladimirin alueen Suzdalin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kamenka- ja Nerl-jokien yhtymäkohdassa neljän kilometrin päässä Suzdalista.
Kidekša-nimen arvellaan olevan suomalais-ugrilaista perua. 1000-luvun alussa paikalla oli linnoitus, joka valvoi Nerl-jokea pitkin Suzdaliin kulkenutta liikennettä. Vuonna 1238 mongolivalloittajat hävittivät kaupungin, jonka paikalle myöhemmin perustettiin luostari.
Kidekšassa on säilynyt 1100–1700-lukujen rakennuskokonaisuus, johon kuuluu Koillis-Venäjän vanhin kivirakennus, ruhtinas Juri Dolgorukin vuonna 1152 rakennuttama Borisin ja Glebin kirkko. 1700-luvulla korjatussa kirkossa on säilynyt jäänteitä 1100-luvun freskoista. Sen yhteydessä sijaitsevat vuonna 1780 rakennettu Pyhän Tapanin kirkko, 1700-luvun kellotapuli ja porttirakennelma. Kirkkojen ympärillä on muinaisten maavallien jäänteitä.
Kidekša on osa Unescon Vladimirin ja Suzdalin valkoiset monumentit -maailmanperintökohdetta.
Grimoald I

Grimoald I tai Grimoald vanhempi (616–656) oli Austrasian major domus eli käskynhaltija vuosina 643–656. Hän oli major domus Pipin I:n ja Ittan poika. 
Grimoald pelasti Austrasian kuningas Sigebert III:n hengen kuningasta vastaan suunnatun kapinan aikana. Miehistä tuli ystävät, ja Grimoald peri isänsä viran. Grimoald sai myös suostuteltua tuolloin vielä ilman perillistä olleen Sigebertin adoptoimaan oman poikansa Kildebertin. Tästä on peräisin nimi Kildebert Adoptivus. Myöhemmin kuningas sai kuitenkin pojan, Dagobert II:n.
Kun Sigebert III kuoli, Grimoald päätti, että oli aika päästä merovingeista. Hän leikkautti Sigebertin pojan Dagobertin hiukset ja lähetti tämän luostariin Irlantiin. Sen jälkeen Grimoald julisti oman poikansa Kildebertin Austrasian kuninkaaksi. Tätä Austrasian ylimystö ei kuitenkaan enää sietänyt. Grimoald, Kildebert ja Grimoaldin lanko Ansegisel saarrettiin ja heidät luovutettiin Neustrian kuninkaalle Klodvig II:lle, joka teloitti heidät.
John Landy

John Michael Landy AC, CVO, MBE (12. huhtikuuta 1930 Melbourne – 24. helmikuuta 2022) oli australialainen keskimatkojen juoksija ja olympiamitalisti, joka toimi vuosina 2001–2006 Victorian osavaltion kuvernöörinä.
Landy juoksi mailin maailmanennätyksen 3.57,9 kansainvälisessä kilpailussa Turussa 21. kesäkuuta 1954, jolloin hänestä tuli kaikkien aikojen toinen neljän minuutin alittaja Roger Bannisterin jälkeen. Hän juoksi samalla myös 1 500 metrin maailmanennätyksen 3.41,8. Landy osallistui Helsingin kesäolympialaisiin 1952 ja Melbournen kesäolympialaisiin 1956, joista jälkimmäisissä hän saavutti pronssimitalin 1 500 metrillä. Helsingissä hän kilpaili 1 500 ja 5 000 metrillä, joissa ei yltänyt loppukilpailuun. Hän vannoi Melbournen kesäolympialaisten urheilijoiden olympiavalan hattu päässään ja epätavallisin sanoin, mitkä asiat aiheuttivat kummastelua. Vuonna 1985 Arto Terosen haastattelema Landy kertoi, että seremoniamestari oli käskenyt hänen pitää hatun päässään valan aikana ja lausua vala Lontoon kesäolympialaisten 1948 sanamuodoilla.
Landy ilmoitti toukokuussa 1955 lehdistölle lopettavansa kilpauransa. Hän kuitenkin jatkoi kilpailemista vielä seuraavan vuoden olympialaisiin asti.
Landyn valmentajana toimi vuoteen 1952 asti Percy Cerutty.
Attikos (filosofi)

Attikos (n. 175) oli antiikin kreikkalainen keskiplatonilainen filosofi. Kaikki mitä hänestä tiedetään on peräisin Eusebioksen teoksessa "Preparatio Evangelica" säilyneistä katkelmista eräästä hänen teoksestaan.
Attikoksen filosofiaa kuvaa dogmaattisuus. Hän piti Platonin kirjoitetuista opeista poikkeamista auttamattoman harhaopillisena. Attikos oli myös voimakas peripateettisen filosofian vastustaja. Hänen teoksensa oli luonteeltaan poleeminen Aristotelesta vastaan. Ei ole selvää, oliko poleeminen asenne enemmän filosofisesti kuin poliittisesti motivoitunutta. Jotain ehkä kertoo se, että hän väitti Aristoteleen olleen ateisti, joka kielsi sielun olemassolon ja jumalallisen kaitselmuksen.
Forrest Smithson

Forrest Custer Smithson (26. syyskuuta 1884 - 24. marraskuuta 1962) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja 110 metrin aitajuoksun olympiavoittaja Lontoossa 1908.
Smithson oli syntynyt Portlandissa, Oregonissa ja opiskeli teologiaa Oregonin valtionyliopistossa. Hän voitti Yhdysvaltain mestaruuden 120 jaardin aidoissa 1907 ja 1909.
Lontoossa ennakkosuosikkeja olivat Smithsonin joukkuetoverit John Garrels ja Arthur Shaw, joka oli aiemmin sivunnut Alvin Kraenzleinin epävirallista maailmanennätystä 15,2. Pika-aitoja ei juostu tavalliseen tapaan radalla, vaan silloiseen englantilaiseen tapaan ruoholla. Smithson voitti välieränsä ja finaaliin selviytyi pelkästään amerikkalaisia. Hän sivusi välierien ajallaan 15,4 Alvin Kraenzleinin olympiaennätystä. Loppukilpailussa Smithson kasvatti etumatkaa tasaisesti ja voitti viiden metrin erolla kaikkien aikojen parhaalla tuloksella 15,0. IAAF hyväksyi ajan myöhemmin matkan ensimmäiseksi viralliseksi maailmanennätykseksi. Maailmanennätys pysyi voimassa 12 vuotta, kunnes Earl Thomson rikkoi sen vuonna 1920.
Forrest Smithson kuoli Contra Costan piirikunnassa, Kaliforniassa, 78-vuotiaana.
Raamattutarina.
Laajalle levinnyt tarina väittää Smithsonin juosseen loppukilpailun kantaen Raamattua vasemmassa kädessään. Tarinan mukaan tämä olisi ollut syvästi uskonnollisen Smithsonin protesti sunnuntaina juostua kilpailua vastaan. Tämä ei ilmeisesti pidä paikkaansa. Ensinnäkin yhtäkään karsintaeristä tai finaalia ei ohjelman mukaan juostu sunnuntaina. Toiseksi tuon aikaiset sanomalehdet eivät maininneet tarinaa. Tarina on luultavasti saanut alkunsa Smithsonin valokuvasta, jossa hän aitoo Raamattu kädessään. Kuva on todennäköisesti kilpailun jälkeen valokuvaajia varten lavastettu tilanne.
Albatrossi ja sorsa

Albatrossi ja sorsa on Juha Vainion vuonna 1981 julkaistu albumi. Se sisältää muun muassa tunnetut Vainion kappaleet ”Albatrossi”, ”Panaman konsuli” ja ”Kun mä rupesin ryyppäämään”. Albumin kappaleita alettiin äänittää jo 1979.
Tekijätiedot.
Muusikot
Hans Posse

Hans Posse (1879 Dresden, Saksa – 1942 Dresden) oli Dresden Gemäldegalerien johtaja ja vastasi saksalaisten sotasaaliiksi ottamien taideteosten sijoittamisesta.
Hän astui Dresden Gemäldegalerien palvelukseen vuonna 1910, nousi sen johtajaksi 1913 ja oli siinä tehtävässä vuoteen 1942. Hän halusi alusta pitäen palautettavaksi museoon kaikki lainassa olleet teokset. Natsien noustua valtaan hän joutui vähäksi aikaa tehtävästään syrjään syytettynä natsivastaisuudesta ja rappiotaiteen hankinnoista, mutta Hitler itse palautti hänet virkaan ja antoi tehtäväksi luoda Führerin museon Itävaltaan Linziin. Samana vuonna Posse takavarikoi Rotschildin veljesten Alphonse Mayer Rothschildin (1878–1942) ja Louis Rothschildin (1882–1955) kokoelman. Takavarikoinnit jatkuivat hänen kuolemaansa saakka.
Possen seuraajaksi Dresden Gemäldegalerien ja Führermuseumin johtajana nousi 1943 Hermann Voss.
Maksimos Tyroslainen

Maksimos Tyroslainen (, ) (100-luku) oli antiikin kreikkalainen keskiplatonilainen filosofi ja reettori. Hän vaikutti Antoninusten ja Commoduksen aikana. Maksimoksen teoksissa on paljon viittauksia Kreikan historiaan mutta ei juuri Roomaan; tästä on päätelty, että hän eli enimmäkseen Kreikassa ja opetti mahdollisesti Ateenassa.
Filosofia.
Maksimos oli nimellisesti platonisti mutta ajattelussaan monella tavalla eklektikko. Hänen ajattelunsa edeltää monella tavalla uusplatonismia.
Maksimokselta on säilynyt 41 tutkielmaa teologisista, eettisistä ja muista filosofisista aiheista. Maksimos katsoi, että Jumala on korkein olento ja vain järjen tavoitettavissa ja että Jumala on yksi ja jakamaton, vaikkakin tästä käytetään useita nimiä.
Samalla tavalla kuten eläimet muodostavat välimuodon kasvien ja ihmisten väliin, samalla tavalla Jumalan ja ihmisten välillä on välimuotoja, daimoneita, jotka oleskelevat taivaan ja maan välillä. Sielu muistuttaa monella tavalla jumaluutta; se on osaksi kuolevainen, osaksi kuolematon, ja kun se vapautetaan ruumiin kahleista, siitä tulee daimoni. Elämä on sielun unta, josta se herää kuolemassa.
Inger Nilsson

Karin Inger Monica Nilsson (s. 4. toukokuuta 1959 Kisa, Ruotsi) on ruotsalainen näyttelijä.
Nilsson muistetaan parhaiten pääroolistaan Peppi Pitkätossuna vuosina 1968–1970 kuvatuissa "Peppi Pitkätossu" -elokuvissa ja televisiosarjassa. Peppi-roolien jälkeen Nilsson on tehnyt töitä sihteerinä Tukholmassa ja näytellyt joissain teatterirooleissa. Vuonna 2000 sveitsiläinen ohjaaja Xavier Koller pyysi häntä näyttelemään "Gripsholm"-nimisessä elokuvassaan, joka perustuu Kurt Tucholskyn samannimiseen romaaniin. Vuonna 2007 Nilsson sai roolin saksalaisessa televisiosarjassa nimeltä "Der Kommisar und das Meer", jossa hän näyttelee patologia nimeltä Ewa Svensson.