tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Cessna 165 Airmaster

Cessna Model C-165 Airmaster oli yhdysvaltalainen, Cessna Aircraft Companyn valmistama yksimoottorinen yleisilmailukone.
Historia.
C-165 Airmasterin ensimmäinen versio, C-34, esiteltiin 1935. Toinen versio, C-37, tuli markkinoille kahta vuotta myöhemmin. C-37 -mallissa oli edeltäjäänsä leveämpi ohjaamo, sähkökäyttöiset laskusiivekkeet ja hieman pidempi siipi. C-37:ää valmistettiin kuitenkin vain 46 kappaletta hyvistä suorituskyvystään ja lento-ominaisuuksistaan huolimatta. C-34:n pohjalta kehitettiin vuoteen 1941 mennessä mallit C-38, C-145 ja C-165, joille annettiin lisänimi Airmaster. C-34:ää ja siihen pohjautuvia koneita valmistettiin kaikkiaan 186 kappaletta.
Käyttö Suomessa.
Veljekset Karhumäki hankki ja rekisteröi C-37 -koneen tunnuksella OH-VKF helmikuussa 1938. Karhumäen käytössä koneella lennettiin 483 tuntia ja 15 minuuttia ennen sen pakko-ottamista Suomen ilmavoimien käyttöön talvisodan kynnyksellä lokakuussa 1939. Ilmavoimien käytössä kone siirtyi alkuun täydennyslentolaivue 39:n toisen lentueen, eli koulutuslentueen käyttöön. Kone kärsi starttivaurion maaliskuussa 1940, minkä jälkeen se lähetettiin korjattavaksi Karhumäen tehtaalle. Korjausten yhteydessä kone sai ilmavoimien tunnuksen CE-1. Lentolaivue 6 (LLv 6) käytti konetta sen palattua huollosta aina tammikuuhun 1941. Kone luovutettiin lentolaivue 46:lle (LLv 46) 24. kesäkuuta 1941, ja se varastoitiin seuraavana päivänä. Veljekset Karhumäki myi koneen ilmavoimille lokakuussa 1941. CE-1:llä lennettiin ilmavoimissa kaikkiaan 233 tuntia ja 55 minuuttia. Koneen moottori luovutettiin havaintovälineeksi huhtikuussa 1942 varaosapulan seurauksena. CE-1 poistettiin ilmavoimien luetteloista heinäkuussa 1943, ja myytiin takaisin Veljekset Karhumäelle saman vuoden joulukuussa. Karhumäet myivät koneen kunnostamisen jälkeen edelleen ruotsiin, jossa se rekisteröitiin siviilitunnuksella SN-ANP elokuussa 1945. Kone poistettiin Ruotsin ilma-alusrekisteristä noin yhdeksän vuotta myöhemmin marraskuussa 1954. Veljekset Karhumäki hankki koneen vuosikymmeniä myöhemmin takaisin ja sen osat saapuivat suomeen elokuussa 2008. Kone oli vuoden 2010 tiedon mukaan tarkoitus entistää näyttelykuntoon.
Riku Rinne

Riku Rinne (s. 1963 Tampere) on suomalainen nuorisoevankelista, laulaja ja kirjailija. Hän tuli tunnetuksi ensin Nokian herätyksen ylistyksenjohtajana ja myöhemmin kristillisen nuoriso- ja koululaistyönsä johdosta. Rinne valittiin evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokoukseen edustuskaudeksi 2008–2012 ja yleisvaliokuntaan.
Rinne valmistui tietoliikenneinsinööriksi vuonna 1987. Hän aloitti 25-vuotiaana vuonna 1988 työn nuorten parissa kiertämällä aluksi kouluja insinöörintyön ohessa. Vuonna 1994 Rinne irtisanoutui työstään ja aloitti päätoimisen nuoriso- ja koululaistyön saaden elatuksensa tukirenkaalta. Rinne on kirjoittanut kirjoja ja tehnyt gospelmusiikkia, radio-ohjelmia sekä tv-ohjelmia. Häntä käytettiin saatananpalvonnan asiantuntijana Hyvinkään paloittelusurman oikeudenkäynnissä. Hän on käsitellyt aihetta myös kirjoissaan. 
Toiminta.
Rinteen koulutus- ja nuorisotyötoiminta on laajentunut vuosi vuodelta ja sisältää koululaisten elämänhallintavalistusta kristillisen arvomaailman pohjalta. Hän tekee vierailuja kaikille kouluasteille (alakoulu, yläkoulu, lukio, ammattioppilaitokset) ja järjestää erilaisia koulutuksia opettajille ja opiskelijoille. Rinteen mukaan valtavan suosion ovat saaneet erityisesti vanhempainillat. Rinne on vieraillut puhumassa noin tuhannessa koulussa ja seurakunnissa paitsi kotimaassaan myös Ruotsissa, Virossa, Venäjällä ja Albaniassa. Hän on kertonut matkallaan ajaneensa riivaajia ulos albanialaisesta noidasta.
Rinteen vakiintuneita työmuotoja ovat myös Come Home -radio-ohjelma Radio Deissä. Hänen kahta tv-ohjelmaansa on esitetty TV7-kanavalla: Come Home -ohjelma nuorille sekä Come Home Kids lapsille. Lisäksi on internetissä esitettävä Come Home Live.
Rinteen mielipiteitä roolipeleistä ja metallimusiikista on aikoinaan pidetty hyvin konservatiivisina. Rinteen mukaan hän ei ole koskaan kritisoinut itse roolipeliharrastusta vaan sanoo sen riippuvan asiasisällöstä. Myös hänen mielipiteitään metallimusiikista ja lasten viihteestä on lehdissä suurenneltu.
Rinne kertoo olevansa evankelis-luterilainen, mutta hänet tunnetaan erityisesti vapaiden suuntien, kuten helluntailaisten piirissä ja hän on korostanut armolahjojen merkitystä.
Vuonna 2003 valmistunut dokumenttielokuva "Älkää peljätkö" kertoo Rinteestä ja muista Nokian herätyksen toimijoista. 
Vuonna 2001 Rinteen teos "KK – Kuolemankauppias" valittiin Vuoden kristilliseksi kirjaksi. 2015 Rinne julkaisi kirjoittamansa e-kirjan "Kadonneet sankarit" ilmaiseksi kotisivuillaan. 
Syyskuussa 2016 Riku Rinne kertoi Ristin Voitto -lehdessä, että hän ei ole puhunut saatananpalvonnasta enää kymmeneen vuoteen.
Tobin kieli

Tobi (omakielinen nimi: "hatohobei" tai "ramari hatohobei") on chuukilainen kieli, jota puhutaan Palaussa, Tyynellä valtamerellä. Kieli on lähes hävinnyt. Sillä oli vuonna 1995 jäljellä 22 äidinkielistä puhujaa, joista suurin osa puhuu myös palauta. Kielen katsotaan olevan kuoleva ja sen lähimmät sukukielet ovat sonsorol ja ulithi. Tobilla ei ole tunnettuja murteita. 
Tobi on virallinen kieli Hatohobein osavaltiossa Palaulla.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Raamattua tai sen osia ei ole käännetty tobiksi, mutta käännöstyö on käynnissä.
Kruja

Kruja (, ) on kaupunki Albaniassa 29 kilometriä Tiranasta koilliseen. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan siellä asui 59 814 asukasta. Kaupungissa on Albanian kansallissankarin Skanderbegin linnakkeen rauniot, joka on tärkeä matkailukohde. Nimen uskotaan tulevan albanian kielen lähdettä tarkoittavasta sanasta "krua".
Historia.
Krujan kaupungin lähellä on illyrialaisen Zgërdheshin linnakkeen rauniot, jotka ajoittuvat 500-luvulle eaa. Bysantin valtakaudella kaupungissa sijaitsi 800-luvulla piispanistuin ja kaupunki pysyi Bysantin hallinnassa 1100-luvulle. Kruja oli 1400-luvulla ottomaanien vastaisen kapinan keskus, jota johti Albanian kansallissankariksi julistettu Skanderbeg, jonka aikana kaupunkia piiritettiin kahdesti, mutta se ei kukistunut. Lopulta ottomaanit onnistuivat valloittamaan Krujan vuonna 1478, kymmenen vuotta Skanderbegin kuoleman jälkeen.
Nähtävyydet.
Krujan linnake on rakennettu 548 metriä korkealla olevalle kallionkielekkeelle, josta on avoin näköala ympäröivään maaseutuun. Linnakkeen alueella on museona toimiva, 1982 valmistunut Skanderbegin linnan "rekonstruktio", jonka on suunnitellut Albanian kommunistisen diktaattorin Enver Hoxhan tytär Pranvera.
Weil

Weil tai Weill voi tarkoittaa seuraavia:
Viidakkokirja

Viidakkokirja () on Rudyard Kiplingin tunnetuimpia teoksia. Se on tarinakokoelma Intian viidakoista. Keskeiset kolme tarinaa kertovat viidakossa susien kanssa kasvaneesta "Mowgli"-pojasta. Kokoelman tarinat ilmestyivät ensi kerran aikakauslehdissä 1893–1894, kirjamuodossa 1894. Osa tarinoista oli Kiplingin isän John Lockwood Kiplingin kuvittamia. Kipling syntyi Intiassa ja vietti kuusi ensimmäistä elinvuottaan siellä. Vietettyään noin vuosikymmenen Englannissa hän muutti takaisin Intiaan ja työskenteli siellä kuusi vuotta. Kipling kirjoitti tarinakokoelman Vermontissa asuessaan.
Näistä tarinoista Disney on tehnyt piirrosfilmin "Viidakkokirja" vuonna 1967. Vuosina 1967–1971 Neuvostoliitossa tehtiin Kiplingin tarinoiden pohjalta viisiosainen lyhytelokuvasarja, joka lopuksi julkaistiin yhtenä elokuvana nimellä "Mowgli" ("Maugli"). Näytelmäelokuvaksi tarina on filmattu 1942 ("Viidakon poika"), 1994 ("Rudyard Kiplingin Viidakkokirja"), 1997 (') ja 1998 ('). Toinen piirrossarja tehtiin Japanissa 1989. Disney teki omalle elokuvalleen jatko-osan "Viidakkokirja 2" vuonna 2003, ja vuonna 2016 Disneyltä ilmestyi näytelty "Viidakkokirja"-elokuva. Netflix ja The Imaginarium julkaisivat vuonna 2018 "Viidakkokirjasta" oman elokuvaversion nimellä "Mowgli".
Mowgli-tarinoiden lisäksi tunnetaan kertomus "Rikki-Tikki-Tavista", mungosta, joka urheasti puolustaa ihmisperhettä kobran hyökkäyksiltä.
Suomennoksia.
Suomeksi kirja ja sen jatko-osa "Second Jungle Book" ovat ilmestyneet useina eri laitoksina:
Fiat 600

Fiat 600 on italialaisen Fiat autotehtaan suositun Topolino-kääpiöauton seuraajan Fiat 500 Nuovan isoveli, ja julkaistiin pari vuotta ennen pikkuveljeä.
Fiat 600 julkistettiin keväällä 1955 Geneven autonäyttelyssä. Se oli 3,3 metriä pitkä ja 1,4 m leveä, takamoottorinen neljän hengen auto. Ensimmäisessä mallissa etuvilkut olivat lokasuojien päällä, 1960-luvun alussa etuvilkku ja -parkki sijoitettiin samoihin kuoriin ajovalojen alapuolelle. Moottorina oli vesijäähdytteinen 633-kuutioinen, 21,5 hv (SAE) kehittävä voimanlähde, jolla saavutettiin suotuisissa olosuhteissa 95 km/h huippunopeus. Fiat 600:n ovet olivat vielä silloin takareunastaan saranoitua niin sanottua kaapparimallia.
Vuoden 1965 jälkeen Fiat 600 sai etureunastaan saranoidut ovet, ja moottorin tilavuus kasvoi 767-kuutioiseksi. Tämän moottorin teho oli 32 hv, ja huippunopeudeksi ilmoitettiin 110 km/h. Myös ajovaloumpiot vaihtuivat samana vuonna suurempiin ja takavalojen pohjat vaihdettiin alumiinisista muovisiin.
Sitä valmistettiin Torinossa yli 2,5 miljoonaa kappaletta ja muun muassa Jugoslaviassa (Zastava), Länsi-Saksassa (Neckar) ja Espanjassa (Seat) lisenssiversioina yhteensä noin 4 miljoonaa kappaletta. Vuoden 1970 jälkeen siitä valmistettiin vain Seat- ja Zastava- lisenssiversioita. Näkyvimpinä eroina Fiatin ja Seatin valmistaman mallin välillä ovat erilaiset ovenkahvat, puskurit, virtalukko ja penkit.
Fiat 600 on tuotu Suomeen noin 70 000 kpl, ja se on Jokamiesluokkaan suosittu harrasteauto Suomessa takana sijaitsevan moottorin takia. niin Esimerkiksi Saksassa on laaja Fiat 600 -merkkikerho, joka järjestää vuosittain satojen "pompan nappien" kokoontumisajoja.
Fiat 600:n pohjalta tehtiin myös Multipla-tila-autoa, jossa oli kolmessa penkkirivissä paikat kuudelle matkustajalle.
Vuonna 1965 Fiat 600 maksoi Suomessa 5 190 markkaa (täsmälleen samanhintainen oli sen saksalainen vastine Neckar 770), joten se kuului markkinoiden edullisimpiin henkilöautoihin. Muita saman hintaluokan autoja olivat Citroën 2CV, Moskvitš 403 Skandinavia, Renault 4 ja Wartburg.
Fiat 600 -mallia oli vuoden 1999 lopussa Suomen ajoneuvorekisterissä 921 kappaletta, joista yksi oli Multipla-versio. Fiat 600:n hallussa on myös ennätys Suomeen yhdellä kertaa tuotujen autojen määrässä: Hangon satamaan tuotiin alkuvuonna 1971 yhdessä laivalastissa yli 3 000 autoa. Tämä määrä jääneekin alallaan lopulliseksi ennätykseksi. Viimeiset Fiat 600:t tuotiin Suomeen vuonna 1974.
Myös saksalainen, mutta Fiatin enemmistöomistama Neckar on valmistanut lähes samanlaista autoa kuin Fiat 600 lisenssillä. Moottori ja tekniikka olivat samoja kuin Fiat 600-autossa, mutta keulan tunnus ja muutamat koristeosat erottavat Neckar 770 Jagst'in Fiat 600:sta.
Palmusunnuntai

 
Palmusunnuntai on kristillisen kirkkovuoden juhla, joka on viikkoa ennen pääsiäissunnuntaita. Palmusunnuntain ajankohta vaihtelee vuosittain, sillä pääsiäinen on kevätpäiväntasausta seuraavan täydenkuun jälkeinen sunnuntai ja palmusunnuntai viikkoa ennen sitä. Aikaisintaan palmusunnuntai voi olla 15. maaliskuuta ja myöhäisimmillään 18. huhtikuuta. Palmusunnuntai aloittaa niin sanotun hiljaisen viikon, jolloin muistellaan Jeesuksen kärsimyksiä.
Palmusunnuntaita vietetään sen tapauksen muistoksi, kun Jeesus saapui aasilla ratsastaen Jerusalemiin. Tapauksesta kerrotaan kaikissa evankeliumeissa (, , , ). Palmusunnuntai on saanut nimensä palmunlehvistä, joita kansa levitti vaatteiden ohella Jeesuksen eteen. Ihmiset huusivat ja lauloivat ”Hoosianna”. Hoosianna on suoraan käännettynä ”oi, auta”, ”oi, pelasta”, mutta ajanlaskun alun aikoihin sitä käytettiin riemuhuutona.
Pohjoisessa ainoa elävä oksa pääsiäisen aikaan on paju, ja päivä tunnetaan myös virpa- tai virpomasunnuntain nimellä. Vanhastaan Karjalassa, nykyisin yleisesti koko Suomessa Pohjanmaata lukuun ottamatta päivän perinteisiin kuuluu virpominen.
Ajankohdat lähivuosina.
Lähteet:
Julius Nyerere

Julius Kambarage Nyerere (13. huhtikuuta 1922 – 14. lokakuuta 1999) oli Tansanian presidentti maan muodostumisesta alkaen kunnes jäi eläkkeelle 1985. Häntä kunnioitettiin swahilinkielisellä nimellä M'zee, kunnianarvoisa vanhus, ja aiemmin nimellä Mwalimu, opettaja. 
Nyerere valmistuikin alun perin opettajaksi ja opiskeli sitten Edinburghin yliopistossa historiaa ja taloustiedettä. Hän oli ensimmäinen tansanialainen, joka suoritti tutkinnon brittiyliopistossa. Palattuaan Tanganjikaan 1952 Nyerere joutui mukaan politiikkaan ja perusti 1954 Tanganjikan afrikkalaisen kansallisliiton (TANU), josta maan itsenäistyttyä Tansaniaksi 1960 tuli maan valtapuolue ja Tansaniasta käytännössä yksipuoluejärjestelmän maa.
Poliittisesti Nyerereä kuvataan "afrikkalaisena sosialistina", ja usein alleviivataan, että afrikkalaisuus tulee ensin ja sosialismi vasta toissijaisena määreenä. Hänen suuri tavoitteensa oli Tansanian yhtenäisyys yli heimo- ja luokkarajojen. Nyerere toi swahilin kansalliskieleksi ja kansantanssin ja -musiikin kouluaineeksi. Swahilin kieli oli hänelle tärkeä, ja hän käänsi itse Shakespearen teoksia swahiliksi.
Julius Nyerere teki Suomeen Tanganjikan presidenttinä valtiovierailun syyskuussa 1963 sekä Tansanian presidenttinä valtiovierailun toukokuussa 1976 ja vierailun touko-kesäkuussa 1985. Myöhemmin hän vieraili Suomessa marraskuussa 1990 ja tapasi muun muassa presidentti Koiviston Presidentinlinnassa. 
Ulkopolitiikassa Nyerere kannatti panafrikkalaisuutta. Hän oli mukana perustamassa Afrikan yhtenäisyysjärjestöä 1963. Nyerere tuki useita vapautusliikkeitä, kuten Etelä-Afrikan Afrikan kansalliskongressia, Azanian panafrikkalaista kongressia ja Mosambikin vapautusrintama Frelimoa sen pyrkiessä syrjäyttämään portugalilaiset Mosambikissa ja ZANLAa ja Robert Mugabea Etelä-Rhodesian valkoisten valtaa vastaan. Vuonna 1978 hän vei Tansanian sotaan Idi Aminin Ugandaa vastaan, joka johti Ugandan tappioon ja Idi Aminin maastapakoon. Hän tuki myös France-Albert Renéa hänen valtaannousussaan Seychelleillä.
Hän perusti "Ujamaa"-kyliä yrityksenä tehostaa ja kollektivisoida maanviljelyä. Järjestelmä ei onnistunut, vaan Tansania muuttui maataloustuotteiden viejästä niiden tuojaksi. Ujamaa-kokeilun epäonnistumisen takia Nyerere ei enää asettunut ehdokkaaksi 1985 vaaleissa. Sen sijaan hän piti jäähyväispuheen, joka alkoi sanoilla: “I failed. Let's admit it.” (Minä epäonnistuin. Myönnetään se). 
Nyerere kuoli Lontoossa vuonna 1999 leukemiaan.
Tansanian tärkein lentoasema Dar es Salaamin lentoasema on nimetty hänen mukaansa Julius Nyereren kansainväliseksi lentoasemaksi (Julius Nyerere International Airport).
Kerinkallio

Kerinkallio on Lahden 20. kaupunginosa, joka sijaitsee kantakaupungin kaakkoisosassa, linnuntietä lyhimmillään 1,5 kilometriä Lahden kauppatorilta kaakkoon. Kerinkallion naapurikaupunginosia ovat Laune, Asemantausta, Möysä, Kujala, Ämmälä ja Nikkilä.
Vuonna 2017 Kerinkallion kaupunginosaa vastaavan Lahden Kerinkallion tilastoalueen väkiluku oli 7 261.
Kaupunginosan muodostavat varsinaisen Kerinkallion tasaisen ja pientalovaltaisen ydinalueen lisäksi Liipolan sekä Saksalan kerros- ja rivitalovaltaiset mäet. 
Nykyinen Kerinkallion alue oli Anttilan ja Saksalan, alkuperäisten Lahden kantatalojen, peltoja. Ainoat rakennukset täällä ennen asutusalueen syntymistä olivat näiden talojen ladot. Vuonna 1945 Kerinkalliolle kaavoitettiin 79 omakotitonttia, hätäratkaisuna suureen tonttipulaan. Alueen ensimmäisistä asukkaista suurin osa oli karjalaisia lähinnä Viipurin seudulta. Kerinkallion pientaloalue laajeni useassa erässä 70-80-luvuille asti. 
Kerinkallio on saanut nimensä alueella sijaitsevan kallion mukaan. Kerinkalliolla kerittiin ja laidunnettiin aikoinaan lampaita, mistä nimi liene syntynyt. Kallio on pyöreä ja on varmasti joskus ollut aivan paljas, joten se on voinut luoda mielikuvan "keritystä" kallionlaesta. 
Nykyisin Kerinkallio on rehevien puutarhojen ympäröimien hyväkuntoisten rintamamiestalojen kaupunginosa.
Kerinkallion omakotiyhdistys perustettiin 1946 ja toimii edelleen. 
Liipolan kerrostalolähiö kaavoitettiin 1967 kanta-Kerinkallion viereen, entiselle käärmekalliolle. Alue on tyypillinen esimerkki suomalaisen lähiörakentamisen huippuvuosilta. 
Kaupunginosassa sijaitsee esimerkiksi Lahden Saksalan uimahalli ja Liipolan monitoimitalo Onni.
Kaalit

Kaalit eli hyötykaalit ("Brassica") on ristikukkaiskasveihin kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu 41–44 hyväksyttyä lajia. Kaaleja kasvaa alkuperäisenä Euraasiassa ja Pohjois-Afrikassa mutta viljeltynä ympäri koko maailman.
Kaalilajeja.
Kaalien sukuun kuuluvia viljeltyjä lajeja ovat:
Muita kaalilajeja:
Fatalismi

Fatalismi eli kohtalousko on usko, että ihmisen tahto ja toiminta sekä tapahtumat ovat sidottuja ennalta määrättyyn kohtaloon tai jonkin jumalallisen voiman vaikutukseen. 
Filosofi Robert C. Solomon ja "Encyclopædia Britannica" määrittelevät fatalismin aatteena, jonka mukaan sen, mikä tapahtuu tai tapahtui, täytyikin tapahtua. Solomonin mukaan fatalismissa ei ole kyse loogisesta välttämättömyydestä eikä kausaalisesta välttämättömyydestä, josta alettiin puhua vasta modernin tieteen syntyessä. Kyse ei liioin ole determinismistä eikä teologisesta välttämättömyydestä Jumalan tahtona. Esimerkiksi buddhalaisessa karman laissa ei ole jumalallista tahtojaa. Fatalismissa oleellista on lopputulos, joka ajatellaan välttämättömäksi ottamatta kantaa siihen, mistä välttämättömyys johtuu tai kuka tuloksen aiheuttaa.
Fiat 125

Fiat 125 (1967–1973) oli italialaisen Fiatin ylemmän keskiluokan 4-sylinterinen, takavetoinen automalli, joka kilpaili muun muassa Saab 99:n kanssa.
125:n alusta pohjautui vanhempaan Fiat 1300/1500 -malliin. Auton oli muotoillut Dante Giacosa. Kori oli kehitetty pääosin pidentämällä Fiat 124:n koria. Korin matkustamo-osa ja ovet olivat samat kuin 124:ssä. Fiat 125:n perusversiossa oli 124 Special T:n moottorista kehitetty, kahdella kannen yläpuolisella nokka-akselilla varustettu 90-hevosvoimainen 1,6-litrainen moottori ja nelivaihteinen käsivalintainen vaihteisto. Fiat 125 Specialissa (125 S) oli 100 hevosvoiman moottori ja tuohon aikaan harvinainen viisivaihteinen vaihteisto. Vuonna 1970 tuli saataville automaattivaihteisto.
125:n seuraaja oli Fiat 132. Fiat 125:tä valmistettiin lisenssillä vielä vuoden 1973 jälkeenkin muun muassa Etelä-Amerikassa, Puolassa (FSO 125p) ja Egyptissä.
Fiat 125 Suomessa.
"Tekniikan Maailma" (TM 3/1968) luonnehti uutuusmallia Fiat 124 -mallin tavoin käytännöllisyyden ehdoilla muotoilluksi, arkiseksi käyttöautoksi vailla pyrkimystä edustavuuteen. Sen todettiin sopivan myös talvikäyttöön ja ison perheen tilavaksi matkustusvälineeksi. Kulmikkaasta ulkomuodosta huolimatta suuntavakavuus vaikutti hyvältä, ilmeisesti pyöränripustuksen ja jousituksen ansiosta. Erityisiä kehuja saivat levyjarrut kaikissa pyörissä, joka oli tuolloin harvinainen ratkaisu.
Suomen ajoneuvorekisterissä oli vuoden 1999 lopussa vain 30 kappaletta Fiat 125 -autoja, jotka oli rekisteröity vuosina 1968–1972. Fiatina auto oli selvästi kalliimpi (19 600 mk vuonna 1970) kuin vastaava Polski Fiat/FSO 125p (14 960 mk). FSO 125p säilyi myynnissä Suomessa vielä pitkälle 1980-luvulle.
Gideons International

Gideons International on kristillinen järjestö, joka jakaa Raamattuja joko yksittäisille ihmisille tai sijoittamalla ne julkisiin paikkoihin, mutta erityisesti kouluihin, kasarmeihin, sairaaloihin ja vankiloihin, sekä myös muualle. Se myös pitää huolta siitä, että jokaisessa hotelli- ja motellihuoneessa on Raamattu tai vähintään Uusi testamentti. Suomessa järjestö toimii nimellä "Suomen Gideonit ry".
Gideons International toimii yhteistyössä protestanttisten ja evankelikaalisten kirkkokuntien kanssa. Järjestön jäsenet uskovat, että Raamattu on Jumalan sanaa ja erehtymätön.
Gideons International -kattojärjestö hyväksyy täysjäsenikseen elinkeinoelämän ja muun yhteiskunnan vastuunalaisessa asemassa toimiva liikemiehiä ja akateemista ammattia harjoittavia miehiä. Täysjäsenten vaimot voivat osallistua myös järjestön toimintaan, ja heitä sanotaan gideonsisariksi.
Gideons International arvioi jakavansa keskimäärin yli kaksi Raamattua sekunnissa maailmanlaajuisesti.
Gideonien tunnus on ruukku, jossa on soihtu. Tämä kuten järjestön nimikin tulee Vanhan testamentin tarinasta sotapäällikkö Gideonista. Kertomuksessa hän voitti vihollisen yöllisellä yllätyksellä: vihollisen leiri saarrettiin ja yhtä aikaa soitettiin torvea, otettiin soihtu ruukusta, rikottiin ruukku ja huudettiin: ”Herran ja Gideonin miekka” (Tuom. 7). Näin Gideon voitti midianilaiset.
Historia.
Kristityt kauppamatkustajat perustivat Gideon-järjestön Yhdysvalloissa vuonna 1899. Järjestö aloitti Raamattujen jakamistyön vuonna 1908. Suomessa kauppaedustajat aloittivat vastaavan toiminnan vuonna 1946 nimellä "Kauppaedustajain Kristillinen Yhdistys". Vuonna 1952 Suomen Gideonit hyväksyttiin virallisesti kansalliseksi järjestöksi osaksi maailmanlaajuista Gideon-järjestöä.
Ruotsin Gideon-järjestö päätti vuonna 2018 hyväksyä myös naiset täysjäseniksi. Koska Gideons International -kattojärjestö hyväksyy vain miehiä täysjäsenikseen, Ruotsin Gideonit joutui eroamaan kattojärjestöstä ja on nykyisin nimeltään Goda nyheter för livet. Englantilainen Gideon-järjestö erosi myös kattojärjestöstä naisten täysjäsenyyden mahdollistaakseen ja on nykyisin nimeltään GideonsUK. Kanadalainen Gideon-järjestö erosi Gideons Internationalista vuonna 2011 samasta syystä.
Fiat 131

Fiat 131 on Fiatin vuosina 1974–1984 valmistama keskiluokan henkilöautomalli, joka korvasi Fiat 124:n. Yhdysvalloissa autoa myytiin nimellä Fiat Brava, Suomessa nimellä Fiat Mirafiori. Espanjalainen SEAT ja puolalainen FSO valmistivat mallia lisenssillä. 131:n seuraajaksi tuli Fiat Regata.
Fiat 131 esiteltiin syksyllä 1974 kaksi- ja neliovisina sedaneina sekä Familiare-farmarimallina. Aluksi moottoreina olivat edeltäneestä 124-mallista periytyvät 1,3- (65 hv) ja 1,6-litraiset (75 hv) bensiinimoottorit. Vuonna 1976 esiteltiin kaksiovinen Abarth-malli, jossa oli 2,0-litrainen (140 hv) DOHC-tyyppinen moottori. Niitä valmistettiin noin 400 kappaletta luokitustarkoitukseen.
Vuonna 1978 tehtiin muutoksia puskureihin, etusäleikköön, valoihin ja sisustukseen. Uusia bensiinimoottoreita olivat DOHC-tyyppiset 1,3- (78 hv) ja 1,6-litraiset (96 hv), joilla varustetut mallit saivat lisänimen Super Mirafiori. Ne olivat aina neliovisia. Vanhoja moottoreita käytettiin Mirafiori-malleissa. Lisäksi esiteltiin 2,0- (60 hv) ja 2,5-litraiset (72 hv) dieselmoottorit. Dieselmallit tunnisti ulkoisesti konepellin kohoumasta. Farmarimallin nimi vaihtui kasvojenkohotuksen yhteydessä Panoramaksi.
Samana vuonna markkinoille tuli myös kaksiovinen 131 Racing -malli (Isossa-Britanniassa Mirafiori Sport), jossa oli Fiat 132:n 2,0-litrainen moottori, neljä pyöreää ajovaloa ja erilainen etusäleikkö.
Toinen kasvojenkohotus tuli vuonna 1981, jolloin autoa uudistettiin jälleen ulkoa ja sisältä. Mirafiori sai SOHC-tyyppiset 1,3- (70 hv) ja 1,6-litraiset (85 hv) moottorit, Super Mirafiorin säilyttäessä vanhat moottorinsa. Racing-mallin valmistus kuitenkin päättyi, ja sen 2,0-litrainen moottori siirtyi Super Mirafiorin valikoimiin. Samana vuonna esiteltiin Volumetrico Abarth -malli, jossa oli mekaanisesti ahdettu 2,0-litrainen (140 hv) moottori.
Pirunnyrkki

Pirunnyrkki on perinteisesti kuudesta palasta koostuva, ns. kolmiulotteinen palapeli, jonka ratkaiseminen vaatii älyä. On myös useammasta kuin kuudesta palasta koottavia pirunnyrkkejä. Erilaisia pirunnyrkkejä kutsutaan myös nimillä "älypeli" tai "pulmapeli".
Maailman suurimman pirunnyrkin paino on yli 180 kg. Sen voi löytää Oulun Tietomaasta. 
Tällä hetkellä Suomen nopeusennätystä pirunnyrkin (18 palaa) kokoamisessa pitää hallussaan Jaakko Kaistinen, joka teki suorituksen 47 sekunnissa MTV3-kanavan Ennätystehdas- televisiosarjassa. Jakso esitettiin 19. marraskuuta 2006.
Sinkkisormi

Sinkkisormi on DNA:ta sitovissa proteiineissa yleinen proteiinidomeeni. Klassisen sinkkisormen malli koostuu kahdesta kysteiiniä sisältävästä beetalevystä ja histidiiniä sisältävästä alfa-kierteestä. Kysteiini- ja histidiinitähteet sitovat domeenin keskelle sinkki-molekyylin. Steroidireseptoreissa samaa virkaa toimittaa neljä kysteiinitähdettä.
Sinkkisormi on yleinen transkriptiofaktoreissa, säätelyproteiineissa ja yleisesti proteiineissa, jotka kiinnittyvät DNA:han. Sinkkisormet, joita on useita rinnakkain, ovat vuorovaikutuksessa DNA:n uurteiden kanssa. Sinkkisormen alfa-kierteen loppupään aminohapot vastaavat eri sekvenssien tunnistamisesta.
Sinkkisormiproteiinien mutaatiot aiheuttavat esimerkiksi nefroblastoomaa eli Wilmsin tuumoria (WT).
Tangram

Tangram on kiinalainen pulmatehtävä. Se sisältää seitsemän palaa, joista voi yhdistellä lukemattomia eri kuvioita. Kappaleisiin kuuluu seitsemän geometrista muotoa: viisi kolmiota, joista kaksi suurta, yksi keskikokoinen ja kaksi pientä sekä yksi suunnikas ja yksi neliö. Kaikki kappaleet yhdessä muodostavat suuren neliön. Pelin mukana tulee kirjanen, jossa on useita geometristen muotojen, ihmishahmojen ja muiden kuvioiden ääriviivoja, jotka tulee muodostaa kaikkia palasia käyttäen.
Historia.
Tangram perustuu kiinalaisten tapaan järjestellä erimuotoisia pöytiä juhla-aterioilla. Eräässä kiinalaisessa kirjassa 1100-luvulta on esitelty 76 erilaisia kohteita esittävää pöytäjärjestystä. 1800-luvun taitteessa kiinalaiskirjailija nimimerkiltään ”Hidasjärkinen erakko” sovitti perinteen sormin liikuteltaville geometrisille palikoille kirjassaan "Kuvia käyttäen seitsemää nerokasta kappaletta".
Kiinasta palaavat eurooppalaiset ja amerikkalaiset merimiehet toivat tangramin länsimaihin 1800-luvun alussa. Peliä kutsuttiin aluksi nimellä ”Kiinalainen arvoitus”, ja myöhemmin se sai nimekseen ”tangram”. Nimen alkuperästä on erilaisia teorioita. Sen on esitetty tulleen muun muassa käytöstä poistuneesta englannin kielen sanasta "trangram", joka tarkoittaa palapeliä tai rihkamakorua. Toisen teorian mukaan nimi tulee sanoista "Tang" (dynastia) ja liitteestä "-gram", joka on kreikkaa ja tarkoittaa kirjoitusta. Kolmannen teorian mukaan tangram juontuu sanasta "tanka".
Ensimmäinen Kiinan ulkopuolella julkaistu tangram-kirja painettiin Lontoossa vuonna 1817. Tangramista tuli välitön menestys, ja kahden vuoden kuluessa Euroopassa oli jo julkaistu kymmeniä tangram-kirjoja Italiasta Skandinaviaan. Näkyvintä villitys oli Ranskassa, ja pelin väitettiin olevan Saint Helenalle karkotetun keisari Napoleonin suosikkiharrastus.
Tangramit otettiin käyttöön myös kouluissa 1800-luvun puolivälissä. Pelin suosio on säilynyt 2000-luvulle asti, ja julkaistuja muotoja on 2010-luvun alussa jo yli 5900.
Patrick Rafter

Patrick Michael Rafter (s. 28. joulukuuta 1972) on australialainen tennispelaaja. Hänet muistetaan parhaiten kaksinkertaisena Yhdysvaltain avoimen tennisturnauksen voittajana ja kaksinkertaisena Wimbledonin tennisturnauksen loppuottelijana. Hän pelasi hyökkäävää syöttö-volley -peliä ja hänen volleynsä oli yksi lajin parhaista.
Rafter syntyi Queenslandissa yhdeksänlapsisen perheen kolmanneksi nuorimpana. Hän alkoi pelata tennistä viisivuotiaana yhdessä isänsä ja kolmen isoveljensä kanssa. Huhtikuussa 2004 Rafter avioitui pitkäaikaisen tyttöystävänsä Lara Felthamin kanssa Fidži-saarilla. Heillä on yksi yhteinen lapsi, Joshua (s. 2002).
Ura.
Rafter aloitti ammattilaisuransa vuonna 1991 ja otti ensimmäisen turnausvoittonsa vuonna 1994 Manchesterissa. Sen jälkeen hän ei voittanut yhtään turnausta kolmeen vuoteen.
Rafterin läpimurto tapahtui vuoden 1997 Yhdysvaltain avoimissa, joissa hän eteni finaaliin, jossa hän voitti britti Greg Rusedskin neljässä erässä. Hän voitti saman turnauksen myös seuraavana vuonna. Finaalissa vastassa oli maanmies Mark Philippoussis, jonka Rafter voitti neljässä erässä. Hän voitti samana vuonna myös viisi muuta turnausta.
Tammikuussa 1999 Rafter oli voittamassa ruotsalaisen Jonas Björkmanin kanssa Australian avoimen tennisturnauksen nelinpeliä. Heinäkuussa 1999 Rafter nousi maailmanlistan kärkeen. Hän piti ykkössijaa kuitenkin vain yhden viikon, mikä on kaikkein lyhin aika tennishistoriassa. 
Vuonna 2000 Rafter eteni Wimbledonin tennisturnauksen loppuotteluun, jonka hän kuitenkin hävisi Pete Samprasille, joka otti ennätyksellisen seitsemännen Wimbledon-voittonsa. Hän eteni Wimbledonin finaaliin myös seuraavana vuonna, jossa vastassa oli kroatialainen Goran Ivanišević. Ottelu oli hyvin tasainen kestäen yli kolme tuntia. Voittajaksi selviytyi lopulta Ivanišević, joka voitti ratkaisevan viidennen erän luvuin 9–7.
Rafter oli mukana Australian Davis Cup -joukkueessa vuonna 2000, jolloin se hävisi finaalissa Espanjalle ja vuonna 2001, jolloin finaalissa tuli tappio Ranskalle. Vuonna 1999, jolloin Australia voitti Davis Cupin, Rafter ei ollut mukana loukkaantumisen vuoksi. 
Rafter lopetti uransa vuoden 2002 lopussa oltuaan ensin vuoden pelaamatta. Samana vuonna hänet nimettiin vuoden australialaiseksi. Rafter voitti urallaan 11 kaksinpeliturnausta ja 10 nelinpeliturnausta.
Rocco Siffredi

Rocco Siffredi (oik. Rocco Antonio Tano, s. 4. toukokuuta 1964, Ortona Mare, Italia) on italialainen pornonäyttelijä, -tuottaja, -käsikirjoittaja ja -elokuvaohjaaja. Hän on näytellyt 1500 pornoelokuvassa ja hänet on palkittu AVN-palkinnolla yli 40 kertaa. Lisäksi Rocco on näytellyt ranskalaisissa eroottisissa elokuvissa "Romance" (1999) ja "Himon anatomia" (2004). Rocco on naimisissa toisen pornotähden, entisen Miss Unkarin, Rosa Caracciolon (o.s. Rosza Tassi), kanssa. Caracciolon kanssa hänellä on kaksi lasta. Hän on toiminut "Penthousen" mallina.
Siffredistä on tehty Netflixiin tv-sarja nimeltä "Supersex", joka alkaa syksyllä 2023. Häntä esittää siinä italialainen näyttelijä Alessandro Borghi.
Pihkova

Pihkova (, aikaisemmin Пльсковъ, "Plskov"; ) on Venäjän kaupunki, jossa on noin 200 000 asukasta. Pihkova sijaitsee 70 kilometriä itään Viron rajalta Velikajajoen varrella. Kaupunki on nykyisin Pihkovan alueen hallinnollinen keskus.
Historia.
Kaupunki on Venäjän vanhimpia. Varhaisin kirjallinen maininta siitä on vuodelta 903. Pihkovasta tuli keskiajalla tärkeä sisämaan ja Itämeren rannikon hansakaupunkien välisen kaupan keskuksena. Krom-niminen kaupunkilinnoitus (kreml) rakennettiin Velikajajoen niemekkeelle.
Pihkova oli Novgorodin suojeluksessa 1000- ja 1100-luvuilla. Luostareita perustettiin Velikajajoen vasemmalle rannalle 1100-luvulta lähtien Zavelitšije-nimiseen esikaupunkiin. Vuonna 1240 Saksalainen ritarikunnan joukot valloittivat Pihkovan, mutta kärsivät tappion Aleksanteri Nevskin joukoille Peipsijärven jäällä vuonna 1242. Tämän jälkeen kaupungin väkiluku kasvoi 60 000 asukkaaseen.
Vuonna 1348 Pihkova saavutti täyden itsenäisyyden tasavaltana, mutta vuonna 1510 se liitettiin Moskovaan ja vuonna 1571 sen ryöstivät Iivana IV Julman joukot. Kaupunki selvisi Puolan Stefan Batoryn joukkojen piirityksestä vuonna 1581 ja Kustaa II Aadolfin joukkojen piirityksestä vuonna 1615. 
1700-luvulta lähtien Pihkova taantui aina 1900-luvulle asti. Talouselämälle tärkeä rautatie kaupunkiin rakennettiin keisarin Pietari–Varsova-ratahankkeen osana vuonna 1859 Pietarista. Kaupungissa oli Venäjän armeijan päämaja vuosina 1915–1917, ja puna-armeija perustettiin siellä vuonna 1918. Nikolai II luopui kruunusta Pihkovassa vuonna 1917. Toisessa maailmansodassa kaupunki kärsi suuria tuhoja, mutta monet historialliset rakennukset säilyivät.
Kaupungissa on runsaasti linnoituksia, ja sen luostarit ovat hyvin kunnostettuja matkailunähtävyyksiä. Kremlissä sijaitseva Kolminaisuuden katedraali on peräisin 1600-luvulta.
Pihkovan kymmenistä kirkonkelloista on saanut nimensä Laila Hirvisaaren romaani "Pihkovan kellot", jonka tapahtumat sijoittuvat Pihkovan lähelle.
Kulttuurielämä.
Pihkovassa on Puškinin akateeminen draamateatteri, sinfoniaorkesteri ja nukketeatteri. Siellä järjestetään vuosittain Puškin-juhlat. Venäjän kansallisrunoilijan Aleksandr Puškinin suku on kotoisin Pihkovasta, ja hän itse kirjoitti kaupungissa. Hänet on haudattu lähelle Pihkovaa Puškinskije Gory -nimiseen paikkaan.
Talous ja koulutus.
Pihkovaan on sijoittunut osa Venäjän luoteisen Leningradin sotilaspiirin joukko-osastoista, muun muassa 76. kaartin ilmarynnäkködivisioona. Nykypäivän Pihkova on tärkeä rautatieristeysasema ja kaupungissa on koneenrakennus- ja pellavantuotantoteollisuutta.
Ystävyyskaupungit.
Pihkovalla on seuraavat ystävyyskaupungit:
Brunberg

Brunberg Oy on suomalainen makeisvalmistaja. Brunbergin makeistehdas ja tehtaanmyymälä sijaitsevat Porvoossa. Pienestä porvoolaisesta leipomosta alkunsa saanut 150-vuotias Brunberg valmistaa useita makeisia samalla reseptillä kuin jo vuosikymmeniä sitten. Vanhimmat reseptit ovat peräisin yli 100 vuoden takaa.
Vuonna 2022 Brunbergin liikevaihto oli yli 10,3 milj. euroa, ja yrityksessä työskenteli 67 henkilöä. Uusi Tehtaanmyymälä avattiin Porvoon Tarmolan kaupunginosassa toukokuussa 2021.
Historia.
Brunbergin juuret ulottuvat 1800-luvulle. Vuonna 1871 perustetussa A. W. Lindforsin leipomossa aloitettiin karamellinvalmistus vuonna 1897. Tällöin tuotevalikoimaan kuului erikoistuotteita, kuten hää- ja hautajaiskaramellit. A. W. Lindforsin poika Ivar osti tehtaan vuonna 1898. Vuonna 1928 yrityksen osti porvoolainen Lennart Brunberg, joka oli tullut tehtaaseen oppipojaksi vuonna 1907. Hänen aikanaan ryhdyttiin valmistamaan suklaata, josta vähitellen tuli yrityksen päätuote. Lakritsin valmistus aloitettiin vuonna 1932.
Lennart Brunberg kuoli tulipalossa vuonna 1945, minkä jälkeen yhtiön johto siirtyi hänen pojalleen, Börje Brunbergille. Vuonna 1951 tehtaalle hankittiin Tanskasta kone, jolla voi valmistaa suklaasuukkoja. Börje Brunberg siirtyi eläkkeelle vuonna 1991. Vuosina 1997-2011 toimitusjohtajana oli Tom Brunberg, Börje Brunbergin poika.
Tuotteet.
Brunbergin tuotteita ovat:
Valikoimaan kuuluu suklaapatukoita ja suklaalevyjä sekä erikoisruokavalioihin soveltuvia sokerittomia, laktoosittomia, vegaanisia ja gluteenittomia makeisia. Brunberg on Pohjoismaiden ainoa laktoosittoman maitosuklaan tekijä.
Domeeni

Domeeni tarkoittaa seuraavia asioita:
Katso myös domain.
Bonk Business

Bonk Business Inc tai O.y. Bonk A.b. on kuvataiteilija Alvar Gullichsenin ideasta hänen kanssaan yhteistyössä kehitelty kuvitteellinen yhtiö. Hankkeen toteutuksesta vastaavat Gullichsenin lisäksi käsikirjoittaja Richard Stanley, koneenrakentaja Henrik Helpiö sekä valokuvaajat Magnus Weckströn, Magnus Scharmanoff ja Olli Lehtinen. Dynamokeskus Bonk on museo Uudessakaupungissa. Siellä esitellään yhtiön historia 1800-luvulta nykypäivään koneiden ja valokuvien avulla.
Yhtiön omien tietojen mukaan Bonk Business Inc. on multiglobaalinen teollisuusjätti, joka työllistää nykyään 13 000 ihmistä 52 maassa. Se on maailmanjohtaja täysin toimintavapaiden koneiden valmistuksessa, kosmisen terapian sovellutuksissa, kulutustuotteiden jälleenpakkauksessa, disinformaatiojärjestelmissä (Advanced Disinformation Systems -ADS) sekä LBH-teknologiassa (Localised Black Hole, paikallistetut mustat aukot).
Bonk-yhtiön koneita.
Useimmat koneista voi nähdä Uudenkaupungin Bonk-keskuksessa tai kaupungin alueella.
Bonk Uudessakaupungissa.
Bonkin syntymäpaikassa Uudessakaupungissa on monia erilaisia nähtävyyksiä, jotka liittyvät Bonk-laitteisiin tai Bonk Business Inc:in historiaan.
Dynamokeskus Bonk.
Dynamokeskus Bonk on Siltakatu 2:ssa sijaitseva museo, jossa esitellään yhtiön kuvitteellista historiaa. Oppaat kertovat yhtiön tarinan koneenrakentaja Henrik Helpiön rakentamien Bonk-koneiden sekä valokuvien avulla. Keskuksessa on myös lasten konepaja, jossa lapset pääsevät rakentamaan omia Bonk-laitteitaan. Dynamokeskuksessa myös myydään Bonk-tuotteita.
Aha

Aha (usein myös Hor-Aha tai Horus Aha) oli muinaista Egyptiä 1. dynastian aikaan vuoden 3000 eaa. tienoilla hallinnut faarao. Hän kuoli noin vuonna 2900 eaa.
Aha oli Egyptin ensimmäisen dynastian perustaja. Hän yhdisti maan yhdeksi valtakunnaksi. Vuonna 1894 Hierarkonpoliksesta löydetyn liuskepaletin kuva on tulkittu maailmanhistorian ensimmäiseksi “sanomalehdeksi”. Se kuvaa Ylä- ja Ala-Egyptin yhdistämistä.
Ahan ja muiden ensimmäisen dynastian faaraoiden hallituskaudelta on säilynyt hyvin vähän esineitä, joten hänen hallituskautensa pituudesta ei ole varmaa tietoa. Ahan katsotaan usein olevan taruissa mainittu Menes-niminen Ylä- ja Ala-Egyptin yhdistäjä sekä Memfiksen ja muinaisen Egyptin valtion perustaja. Menesin olemassaolosta ei ole varmuutta, mutta toisinaan myös Narmeria pidetään Menesinä.
Ahan hauta sijaitsee Abydoksessa. Se koostuu kolmesta huoneesta, joilla on ollut yhteinen puinen katto. Myös Sakkarassa oleva hauta on ajoitettu Ahan hallituskaudelle. Siellä on haudattuna myös nuoria miehiä, jotka on surmattu saattamaan faaraota tuonpuoleisessa, leijonia sekä aurinkolaiva. Tämä hauta on ensimmäinen tunnettu hauta, jonka yhteydestä on löytynyt vene.
Dušanbe

Dušanbe () on Tadžikistanin pääkaupunki. Kaupungin asukasluku vuoden 2000 laskennassa oli 562 000, arvio vuodelle 2010 oli 720 300. Asukasluvultaan se on Tadžikistanin suurin kaupunki.
Nimi.
Kaupungin nimi tulee tadžikin kielen maanantaita tarkoittavasta sanasta ("du" = "kaksi", "shamba"/"shanbe" = "päivä", kirjaimellisesti "päivä kaksi"), aikoinaan kaupunki oli suosittu maanantaimarkkinoiden pitopaikka.
Kaupungin ollessa Tadžikistanin neuvostotasavallan pääkaupunki, sen nimenä oli vuodet 1929–1961 Stalinabad (Josif Stalinin mukaan).
Maantiede ja ilmasto.
Dušanbe sijaitsee Varzob- eli Dušanbejoen varrella maan lounaisosassa. Se rakennettiin neuvostoaikana kolmen aikaisemman kauppalan paikalle. Sen kadut ovat suoria ja leveitä, ja monia reunustavat puurivit. Kaupungissa on suuria julkisia rakennuksia ja laajoja puistoja.
Vuoden kuumin kuukausi on heinäkuu, keskimääräinen ylin 36 astetta. Kylmintä on tammikuussa, keskimääräinen alin -2,4 astetta. Kesän kuumuutta viilentää kaupungin koillispuolella sijaitsevilta vuorilta laskeutuvat viileämmät tuulet.
Liikenne.
Kaupungissa sijaitsee Dušanben kansainvälinen lentoasema. Kaupunkiin on rautatieyhteys ja sieltä lähtee valtatiet M32 pohjoiseen, A384 etelään sekä kaupungin lävitse länsi-itä -suunnassa kulkee valtatie M41.
PA-RISC

PA-RISC eli HP/PA (Hewlett-Packard Precision Architecture) on Hewlett-Packardin UNIX-palvelimiaan ja -työasemakoneitaan varten kehittämä RISC-suoritinarkkitehtuuri. Se otettiin käyttöön 1980-luvun loppupuolella, jota ennen HP-UX-koneet käyttivät Motorola 68000 -sarjan suorittimia. 
HP siirtyi PA-RISCistä IA-64:ään ja lopetti PA-RISC-pohjaisten koneiden myynnin vuoden 2008 lopussa. Viimeiseksi PA-RISC-suorittimeksi jäi vuonna 2005 julkaistu PA-8900.
Ennen IA-64-arkkitehtuurin tuloa PA-RISC-suorittimet olivat yleensä maailman toiseksi nopeimpia suorittimia, häviten vain Alpha-suorittimille.
HP:n lisäksi PA-RISC-suorittimia käyttivät muun muassa Hitachi ja Mitsubishi Electric.
Historia.
PA-RISC (PA lyhenne sanoista "Precision Architecture") kehitettiin IBM 801:een perustuvan HP Labsin "Spectrum"-projektin pohjalta. Suoritin kehitettiin korvaamaan HP-3000 MPE minitietokoneissa käytetty arkkitehtuuri sekä HP-9000 -tietokoneissa käytetty Motorola 68000 -sarja. Suoritin käytti "load-store" arkkitehtuurille tyypillistä suunnittelua mutta siinä oli RISC-prosessoriksi epätavallisen suuri käskykanta.
Ominaisuudet.
Alkuperäinen PA-RISC-käskykanta oli 32-bittinen (määrittelyversiot 1.0 ja 1.1), mutta se laajennettiin myöhemmin 64-bittiseksi (määrittelyversio 2.0). PA-RISC on tukenut segmentoidun muistikäsittelyn avulla yli 32-bittistä osoiteavaruutta 32-bittisessä suorittimessa, mutta 64-bittinen versio tukee "latteaa" (segmentoimatonta) 64-bittistä osoiteavaruutta.
PA-RISC-prosessoreille on ollut tyypillistä erikoinen välimuistirakenne; joillain PA-RISC-prosessoreilla on ollut jopa megatavun kokoluokkaa olevia L1-välimuisteja, muiden välimuistitasojen puuttuessa kokonaan.
Muutamassa ensimmäisessä PA-RISC suorittimessa ei ollut integroitua muistinhallintayksikköä (MMU) (arkkitehtuuriversio 1.0). Arkkitehtuuriversiosta 1.1 eteenpäin MMU oli integroituna.
Suoritintasot.
32-bittinen PA-RISC.
Suorittimelle on määritelty neljä tasoa: 0, 1, 1.5, ja 2.
64-bittinen PA-RISC.
Suoritin tukee muistiavaruutta, jonka koko voi olla 64-bittisestä 96-bittiseen.
Muistisivujen koko voi olla 4 kilotavusta (4 kB) 64 megatavuun (64 MB).
Suoritin voi näin ollen tukea 16 eksatavun muistiavaruutta.
Käskykantalaajennukset.
"Multimedia Acceleration eXtensions" (MAX) on käskykannan SIMD laajennus.
Laajennuksesta on kaksi versiota: MAX-1 ja MAX-2.
M-V

M-V on versio japanilaisesta Mu-kantoraketista.
11. helmikuuta 1970 Japanin ensimmäinen satelliitti, OHSUMI, laukaistiin L-4S-kantoraketilla. L-4S-raketista kehitettiin Mu-sarja: M-4S, M-3C, M-3H, M-3S, M-3SII ja M-V.
Mu-rakettien moottorit polttavat kiinteää ajoainetta. Raketeilla on laukaistu Japanin avaruustutkimussatelliitteja.
M-V-raketit laukaistaan Uchinouran avaruuskeskuksesta:
Simo Sisu

Simo Sisu () on Ankkalinnan poliisipäällikkö Disneyn eläinmaailmaan sijoittuvissa sarjakuvissa. Hahmon ovat luoneet 1930-luvulla piirtäjä Floyd Gottfredson ja käsikirjoittaja Merrill de Maris. Sisun ensiesiintyminen oli yhdessä Mustakaavun kanssa tarinassa Mustakaavun ensirötökset.
Poliisimestari Sisu on kokenut ja rehellinen lainvalvoja, joka usein turvautuu nokkelamman Mikki Hiiren apuun ratkoessaan visaisimpia rikospulmia. Poliisilaitoksen työtovereista sarjoissa esiintyvät useimmin etsivä Kaasi ja vaativa esimies, yleensä nimeämätön poliisijohtaja. Hänet on nähty joskus myös "Aku Ankan" tai "Roope-sedän" sarjoissa.
Sisu on selvästi alkukielellä irlantilainen, nimestä ja murteesta päätellen.
Sisu on esiintynyt myös parissa "Akun tehdas" -jaksossa.
Liljeholmen (kaupunginosa-alue)

Liljeholmen on Tukholman kunnan entinen kaupunginosa-alue. Se sijaitsi kunnan eteläosassa ("söderort"). Kaupunginosa-alue lakkasi olemasta 1. tammikuuta vuonna 2007, kun se ja Hägerstenin kaupunginosa-alue yhdistettiin uudeksi Hägersten-Liljeholmenin kaupunginosa-alueeksi.
Liljeholmenin pinta-ala oli 6,83 km². Vuonna 2004 siellä oli 30 450 asukasta. Liljeholmenin kaupunginosa-alueeseen kuuluivat seuraavat kaupunginosat: Liljeholmen, Aspudden, Gröndal, Midsommarkransen ja Västberga sekä pieni osa Hägerstenistä.
Tensidi

Tensidit eli pinta-aktiiviset aineet ovat kemiallisia yhdisteitä, joissa on hydrofiilinen (vesihakuinen) ja hydrofobinen (vesipakoinen) pää. Tensidejä kutsutaan myös surfaktanteiksi. 
Tensidit tunkeutuvat vesiliuoksessa vesimolekyylien väleihin pienentäen pintajännitystä. Tensidit alentavat pintajännitystä, parantavat veden kostutuskykyä, irrottavat ja pilkkovat kuiduista tehokkaasti likaa, estävät sähköisten ominaisuuksiensa ansiosta lian tarttumisen takaisin puhdistettavalle pinnalle, minkä vuoksi niitä käytetään pesuaineissa. 
Anioniset tensidit
Saippuat ovat vanhimpia anionisia tensidejä. Yleisimmin anionisista tensideistä käytetään karboksylaatteja, sulfaatteja ja sulfonaatteja. Ne poistavat hyvin hiukkaslikaa ja useimmat niistä vaahtoavat runsaasti. Käytetään yleisesti astianpesuaineissa ja yleispuhdistusaineissa.
Ionittomat tensidit
Nämä eivät saa sähköistä varausta puhdistusaineliuoksessa. Useimmat niistä sietävät veden kovuutta paremmin, emulgoivat rasvaa tehokkaammin ja vaahtoavat vähemmän, siksi niitä suositaan pesuaineissa jotka käyvät konemenetelmiin. Näitä käytetään toiseksi eniten anionisten jälkeen.
Kationiset tensidit
Saa positiivisen sähkövarauksen pesuaineliuoksessa. Useimmat ovat ammoniakin johdannaisia eli kvatteja, joilla on lievä desinfioiva vaikutus. Yksinään käytettynä pesuteho heikko. Käytetään ionittomien tensidien kanssa koska anionisten kanssa saostavat toisensa. Käytetään happamissa, kuivapuhdistuksessa, desinfiointiin, sähköisyyden poistoon, emulgaattoreina ja korroosionestoaineina.
Amfoteeriset tensidit
pH vaikuttaa seuraaviin ominaisuuksiin: kostutuskykyyn, puhdistustehoon, vaahtoamiseen ja liukenemiseen. Emäksisessä liuoksessa nämä ovat anionisia ja happamissa kationisia. Jalostetaan kationisista tensideistä. Lievä desinfioiva vaikutus. Käytetään erikoispuhdistusaineissa sekä henkilökohtaiseen hygieniaan tarkoitetuissa tuotteissa ihoystävällisyytensä ja myrkyttömyytensä ansiosta.
Saippua on eräs tensidi, mutta synteettiset tensidit ovat syrjäyttäneet lähes kokonaan sen. Useimmat tensidit ovat sellaisenaan myrkyllisiä vesieliöille. Ympäristövaikutusten merkityksen lisäännyttyä niitä on alettu valmistaa myös uusiutuvista luonnonvaroista (kasvi- ja eläinrasvoista). Tensidien hajoavuuteen jätevesissä vaikuttaa niiden kemiallinen rakenne. 
Markkinoille saatettavien pesuaineiden tensidien on Tukesin mukaan oltava pesuaineasetuksen (EY) N:o 648/2004 nojalla biologisesti hajoavia.
Joutsenmerkki rajoittaa ympäristölle vaarallisten tensidien käyttöä lainsäädäntöä pidemmälle. Joutsenmerkityissä tuotteissa käytettävien tensidien ominaisuudet, muun muassa hajoavuus, on tutkittu laboratoriotestien avulla.
Heta Kuchka

Heta Kuchka (s. 1974 Helsinki) on suomalainen taiteilija. Hän käyttää teoksissaan valokuvaa, liikkuvaa kuvaa, installaatioita ja piirroksia. Hän on valmistunut kuvataiteen maisteriksi Kuvataideakatemian tila-aikataiteiden osastolta vuonna 2001. Kuchkan isä oli yhdysvaltalainen bluegrassmuusikko Tom Kuchka ja äiti suomalainen. Kuchka itse on syntynyt ja asuu Suomessa.
Tampereen taidemuseo valitsi Kuchkan vuoden 2006 nuoreksi taiteilijaksi.
Kuchkan teoksissa on usein roolileikkejä, joihin hän asettaa itsensä ja muut ihmiset. Lähtökohtina ovat arkiset ilmiöt, lähiympäristö ja kommunikaatio ihmisten välillä. Lopputuloksessa on mukana sattumanvaraisuutta ja huumoria.
Teosten aiheina on ollut muun muassa kuolema ja vanheneminen, nuoret ja yksinäisyys. Osa Kuchkan teoksista on syntynyt yhteisöllisistä lähtökohdista.
Heta Kuchkan teoksia on nähty relaatioestetiikkana. Hänen videoidensa huomiopiste on ihmisten välinen tila ja suhde. 
Esimerkiksi videossa "Myötä- ja vastoinkäymisissä" (2005) Heta Kuchka esiintyy kuvattavana hääkuvausstudiossa valkoisen taustan edessä, täydessä hääpuvussa morsiuskimppu kädessään, hunnutettuna. Kuvaustilannetta valmistellaan huolellisesti ja ilmassa on jännityksen tuntua. Katsojan huomio kiinnittyy morsiusparin väliseen suhteeseen, kun saman morsiamen miehet vaihtuvat kuvaustilanteesta toiseen. Erästä sulhasta Kuchka kohtelee hyvin äidillisesti, suhde toiseen mieheen on etäinen myös fyysisesti, ja eräs hääkuva ikuistetaan parin hellässä, läheisessä kosketuksessa.
Alex (papukaija)

Alex (1976 − 7. syyskuuta 2007) oli harmaapapukaija, jonka kielenkäyttöä eläinpsykologi Irene Pepperberg tutki kolmenkymmenen vuoden ajan Arizonan yliopistossa ja myöhemmin Brandeisin yliopistossa.
Alexin sanavarasto käsitti noin sata sanaa, mutta vaikuttaa siltä, että yleisesti papukaijoista poiketen se myös ymmärtäisi puhumaansa. Alex pystyi kuvailemaan sille näytetyn esineen muotoa, väriä tai materiaalia. Se pystyi myös mainitsemaan kahden erillisen esineen eroja. Kun Alex oli väsynyt, se sanoi "I'm gonna go away" "("Menen pois.")", ja kun tutkija esitti olevansa pahoittanut mielensä, Alex totesi "I'm sorry" "("Olen pahoillani.")" Alex pystyi myös kysymään esimerkiksi banaania, ja mikäli sille tarjosi banaanin sijasta pähkinää, se saattoi pysytellä hiljaa, kysyä banaania uudelleen tai heittää pähkinän pois. 
Alex-papukaija kuoli syyskuussa 2007. Lintu oli kuollessaan 31 vuoden ikäinen.
Wasonin korttitehtävä

Wasonin korttitehtävä on tehtävän kehittäjän, Peter Wasonin, mukaan nimetty psykologinen päättelymekanismeja testaava testi.
Tehtävä on seuraavanlainen: "Esillä on neljä korttia. Jokaisessa on toisella puolella kirjain ja toisella numero. Korteista näkyvät päälle päin merkinnät A, B, 4 ja 7. Miten tarkistat kahta korttia kääntämällä, pitääkö paikkansa väite, että jos kortissa on vokaali, on siinä aina parillinen numero toisella puolella?"
Tutkimuksissaan Wason sai tulokseksi, että normaali ihminen osaa ratkaista ilman neuvoa tehtävän hieman koulutettuja loogikkoja paremmin. Loogikkojen ratkaisutaito ylitti normaaleiden ihmisten tason, jos tehtävän mukana annettiin vihjeitä sen ratkaisuun. Wasonin korttitehtävän sovellukset osataan yleensä ratkaista huomattavasti paremmin, jos ne ovat reaalisia eivätkä symbolisia tehtäviä.
Ratkaisu.
Oikea ratkaisu on, että tarkistetaan A ja 7. A:n toisella puolella on tällöin oltava parillinen numero. Tämän kortin käännön osasi suorittaa valtaosa testiin osallistujista. 7 kääntämällä tarkistetaan, että sen takana ei ole vokaalia kuten tehtävässä oletettiin. Tätä valtaosa koehenkilöistä ei osannut valita. Sen sijaan he keskimäärin turvautuivat niin sanottuun "tuplavarmistukseen", jossa he kääntävät kortin 4. Kuitenkaan tehtävässä ei ole sääntöä, että jokaisen parillisen numeron omaavassa kortissa olisi vokaali toisella puolella.