tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mustat númenorilaiset

Mustat númenorilaiset olivat J. R. R. Tolkienin fantasiamaailmassa númenorilaisia, jotka lankesivat mustaan magiaan ja ikuisen elämän tavoitteluun. Yksi heistä oli Sauronin oppiin päässyt Sauronin suu, josta tuli mahtava noita ja joka pystyi taikakeinoilla pidentämään elämäänsä.
François de Barthélemy

François-Marie de Barthélemy (20. lokakuuta 1747 Aubagne – 3. huhtikuuta 1830 Pariisi) oli ranskalainen diplomaatti ja poliitikko. Hän oli vuonna 1797 direktoriohallituksen jäsenenä.
François Barthélemyn setä oli tunnettu kirjailija ja arkeologi Jean-Jacques Barthélemy, jonka avulla hän pääsi diplomaattiuralle. Barthélemy työskenteli vuodesta 1768 Ranskan lähetystössä Tukholmassa ja vuodesta 1775 Wienissä, minkä jälkeen hän oli vuosina 1784–1792 asiainhoitajana Lontoossa. Vallankumouksen jälkeen hän oli 1792–1797 Ranskan lähettiläänä Sveitsissä. Barthélemy edusti Ranskaa vuoden 1795 Baselin rauhanneuvotteluissa, ja neuvotteli rauhan Espanjan, Preussin ja Hessenin kanssa. Hänet valittiin 26. toukokuuta 1797 jäseneksi Ranskaa johtaneeseen viisihenkiseen direktorioon ja hän astui virkaan 6. kesäkuuta. Hän liittoutui direktoriossa Lazare Carnot’n kanssa. Rojalististen sympatioidensa vuoksi Barthélemy syrjäytettiin fructidorkuun 18. päivän vallankaappauksen yhteydessä, erotettiin direktoriosta 5. syyskuuta 1797 ja karkotettiin Ranskan Guyanaan. Hän onnistui pakenemaan sieltä Yhdysvaltoihin ja edelleen Isoon-Britanniaan.
Barthélemy pääsi palaamaan Ranskaan vuoden 1799 brumairen vallankaappauksen jälkeen. Konsulihallinnon aikana hänet nimitettiin tammikuussa 1800 edustajaksi uuteen senaattiin ("Sénat conservateur"), jonka varapuhemieheksi hänet valittiin. Napoleon teki hänestä vuonna 1803 Ranskan kunnialegioonan komentajan ja antoi hänelle vuonna 1808 kreivin arvon. Barthélemy johti puhetta senaatin istunnossa sen äänestäessä 2. huhtikuuta 1814 Napoleonin valtaistuimelta erottamisen puolesta ja siirtyi sen jälkeen tukemaan Bourbonien valtaanpaluuta. Hän oli jäsenenä komiteassa, joka valmisteli uuden perustuslain, vuoden 1814 peruskirjan, ja sai Ludvig XVIII:n myöntämän päärinarvon. Vuodesta 1815 hän oli edustajana uudessa ylähuoneessa, päärien kamarissa. Vuonna 1818 hänestä tehtiin markiisi.
Avemetatarsalia

Avemetatarsalia on toinen kahdesta arkosaurien pääkladista (toinen on Pseudosuchia), jonka nimesi brittiläinen paleontologi Michael Benton vuonna 1999. Se käsittää linnut ja kaikki muut arkosaurit, jotka ovat läheisempää sukua niille kuin krokotiilieläimille. 
Avemetatarsalian alaryhmiä ovat Dinosauromorpha, lentoliskot, "Scleromochlus"-suku ja Aphanosauria. Dinosauromorpha käsittää dinosaurukset ja niiden lähimmät sukulaiset. Linnut kuuluvat dinosaurusten Theropoda-alalahkoon ja ovat ainoita nykyään eläviä Avemetatarsalian edustajia; muut kuolivat sukupuuttoon liitukauden joukkosukupuutossa 65 miljoonaa vuotta sitten. 
Tuntomerkit.
Avemetatarsalien ominaispiirre on ”kehittynyt mesotarsali”, joka muodostuu suuresta telaluusta ja pienestä kantaluusta. Tämä nilkka mahdollisti paremman liikkuvuuden. Luultavasti tämän muutoksen seurauksena avemetatarsalien kantamuodolla oli pystysuora, kaksijalkainen asento, jollainen on myös nisäkkäillä. 
Höyheniä ja muita samanlaisia rakenteita on esiintynyt monilla avemetatarsaileilla, karvamaisen rakenteen omaavista lentoliskoista muutamiin linnunlantioisiin dinosauruksiin (kuten "Psittacosaurus" ja "Tianyulong") ja moniin teropodeihin, kuten dromaeosaureihin ja lintuihin. 
Avemetatarsaleista lentoliskoille ja linnuille on kehittynyt lentokyky. Lentoliskot olivat ensimmäisiä lentokykyisiä selkärankaisia. Niiden siivet koostuivat nahasta, lihaksesta ja muusta kudoksesta. Lintujen lentokyky kehittyi vasta myöhäisjurakaudella. Niiden siivet koostuvat eturaajojen sormista ja höyhenistä. Lentoliskojen ja lintujen lisäksi selkärankaisista vain lepakot osaavat lentää. 
Luokittelu.
Kladogrammi.
Alla oleva kladogrammi Nesbittin mukaan (2017) kuvaa Avemetatarsalian alaryhmien sukulaisuussuhteita:
Aavelaiva (Clive Cusslerin romaani)

Aavelaiva () on Clive Cusslerin vuonna 1984 julkaistu jännitysromaani. Suomeksi kirja julkaistiin samana vuonna WSOY:n kustantamana ja Maria Sivosen suomentamana.
Ensimmäinen yhteys

Ensimmäinen yhteys on tieteisfiktion alalaji, jolle on keskeistä ihmiskunnan kohtaaminen vieraiden elämänmuotojen, yleensä avaruusolentojen, kanssa. Alalajiin kuuluvat erottamattomasti ihmiskunnan ja muukalaisten välisen viestinnän ongelmien kuvailu ja näiden ongelmien ratkaiseminen tavalla tai toisella.
Joitakin alalajiin kuuluvia teoksia ovat Stanisław Lemin romaani "Solaris" vuodelta 1961 ja Murray Leinsterin pienoisromaani "Ensimmäinen yhteys" vuodelta 1945.
Barry Lopez

Barry Lopez (6. tammikuuta 1945 Port Chester, New York, Yhdysvallat – 25. joulukuuta 2020 Eugene, Oregon) oli yhdysvaltalainen kirjailija, anropologi ja tutkimusmatkailija joka asui matkoillaan Grönlandissa, Arktiksessa sekä myös Galápagossaarilla. Hänet tunnetaan parhaiten luontoa, ympäristöä ja käsittelevistä tietokirjoista joissa hän käsittelee ihmisen suhdetta niihin. Hänen tunnetuimmista kirjoista on "Arktisia unelmia" () joka sai yhdysvaltalaisen National Book Award -palkinnon vuonna 1986.
Nuoruus.
Lopez syntyi Port Chesterissä New Yorkissa. Hänen äitinsä muutti sen jälkeen Kalifoniaan jossa hän vietti lapsuutensa. He muuttivat New Yorkiin kun hän oli yksitoistavuotias. New Yorkissa hän meni jesuiittojen pitämän kouluun. Koulun jälkeen hän opiskeli Notre Damen yliopistossa kuusi vuotta. Hän suoritti Bachelor-tutkinnon (BA) vuonna 1966 ja Master-tutkinnon (MAT) vuonna 1968. Sen jälkeen hän muutti Oregoniin ja työskenteli Oregonin yliopistossa ennen alkamistaan täysipäiväiseksi kirjailijaksi. Vuonna 1977 hän julkaisi kirjan "Giving Birth to Thunder, Sleeping with His Daughter: Coyote Builds North America". Se on kokoelma intiaanien kujeilijatarinoita, ja siinä on 68 intiaaneilta kerättyä kansantarinaa jotka ovat kahdeksaltakymmeneltä heimolta. Niissä on usein päähenkilönä kojootti joka on mukana monissa intiaanien kansantarinoissa.
Hänen seuraava kirjansa "Of Wolves and Men" oli kriitikoiden ylistämä. Se koostui tieteellisestä tiedosta ja kansantarinoista sekä esseistä suden roolista ihmisen kulttuurissa. 
Kirjaansa "Arktisia unelmia" varten hän vietti vuosia Arktiksessa biologien, arkeologien, öljytieteilijöiden, maisemamaalareiden ja eskimoiden parissa eläen. Hän oli myös eskimoiden mukana pyyntirekillä mutta ei itse kuljettanut asetta mukanaan tai ampunut eläimiä. Hän kertoo kirjassa Arktiksen historiasta, sen luonnosta, kasveista ja eläimistä sekä eskimoista jotka ovat eläneet alueella tuhansia vuosia.
Englanniksi julkaistuja teoksia.
Lähteet:
Magnuksen ilmiö

Magnuksen ilmiö tai Magnus-efekti on virtausfysiikan ilmiö, joka havaitaan, kun pyörivä kappale liikkuu nesteen tai kaasun läpi. Ilmiössä kappaleen rata kaartuu pyörimisen vaikutuksesta. Kaartuminen selittyy pyörivän kappaleen vastakkaisten puolten välisellä paine-erolla.
Magnuksen ilmiö voidaan havaita takakierteenä urheilulajeissa kuten jalkapallossa, pesäpallossa ja kriketissä, ja se on tärkeä osa monien urheilulajien fysiikan tutkimusta. Magnuksen ilmiö vaikuttaa myös ohjusten lentoratoihin ja sitä voi hyödyntää laivojen ja lentokoneiden suunnittelussa (ks. roottoripurje ja Flettner-roottori).
Magnuksen ilmiö on saanut nimensä saksalaisen fyysikon Heinrich Gustav Magnuksen mukaan. Pyörivään sylinteriin kohdistuvaa voimaa kutsutaan Kutta–Joukowski-nosteeksi Martin Kutan ja Nikolai Žukovskin (tai Joukowskin) mukaan, jotka ensimmäisenä tutkivat kyseistä ilmiötä.
Trenton (Georgia)

Trenton on kaupunki Yhdysvaltojen Georgian osavaltion luoteisosassa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 2 301. Kaupunki on Daden piirikunnan hallintokeskus. Trenton on osa Chattanoogan suurkaupunkialuetta.
Kaupungin alkuperäinen nimi oli Salem. Siitä tuli piirikuntansa hallintokeskus vuonna 1839. Nykyisen nimensä se sai 1841.
Aavelaiva (Outsiderin romaani)

Aavelaiva on Outsiderin romaani vuodelta 1943. Se julkaisi Otava Karma-sarjassa. Seaflower on julkaissut sen uudelleen vuonna 1996 sarjassa Seaflower's classics n:o 13. WSOY julkaisi sen ruotsiksi vuonna 1948 tekijänimellä Henrik Horna sarjassa Triangelböckerna (nro 9).
Kirjan päähenkilö on Klaus Karma. Karma-sarja sai kiittäviä arvosteluja lehdissä. Esimerkiksi Kansan Lehdessä arvostelija kirjoittaa:
Marian paratiisi

Marian paratiisi on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, jonka on ohjannut Zaida Bergroth. Elokuvan pääosissa ovat Pihla Viitala, Satu Tuuli Karhu, Saga Sarkola, Elina Knihtilä ja Tommi Korpela. Elokuva perustuu tositapahtumiin, ja sen päähenkilö on herätysliikkeen johtaja ja unisaarnaaja Maria Åkerblom (Viitala), jonka pyörittämä uskonnollinen lahko muutti Helsingin Meilahteen 1920-luvulla. Elokuvassa lahkossa asuva teini-ikäinen tyttö Salome (Karhu) alkaa kyseenalaistamaan lahkon opetuksia ja tekoja. Elokuvaa kuvattiin Suomessa ja Virossa.
"Marian paratiisi" sai maailmanensi-iltansa 6. syyskuuta 2019 Toronton kansainvälisillä elokuvajuhlilla. Teatteriensi-illan se sai Suomessa 4. lokakuuta 2019.
Elokuvan lavastus - Jaagup Roomet - voitti parhaan lavastussuunnittelun Jussi-palkinnon.
Elokuva kuvattiin pääosin Virossa. Elokuvan ideoi sen puolisonsa Daniel Kuitusen kanssa tuottanut Kaisla Viitala ja käsikirjoituksen laati Anna Viitala yhdessä Jan Forsströmin kanssa. Kaisla ja Anna ovat elokuvan pääosan esittäjän Pihla Viitalan siskoja.
Betel (Kanaaninmaa)

Betel, Beetel tai Bethel (hepreaksi; Jumalan talo) oli juutalaisten muinainen pyhä paikka. Vanhassa Testamentissa Betel mainitaan kymmeniä kertoja. 
Vanhan Testamentin kertomuksen mukaan Jaakob näki pakomatkallaan unessa näyn taivaaseen ulottuvista tikapuista, joita pitkin enkelit kulkivat. Jaakob pystytti paikalle muistokiven ("Yeagar Sahaduta)" ja antoi seudulle nimen Betel eli "Jumalan talo". Myös Abrahamilla oli ollut alttari "Betelissä". Näiden mainintojen yhteydet nykyiseen paikkaan ovat arvailuja. 
Nykyinen Betel.
Edward Robinson yhdisti Beitin-nimisen arabikylän raamatulliseen Beteliin tutkimuksissaan vuosina 1838–52. Teoria on nykyisin laajasti hyväksytty. Paikka sijaitsee noin 17 kilometriä Jerusalemista pohjoiseen muinaisessa Kanaanin maassa ja nykyisessä Palestiinassa. Beitin on Ramallahin vieressä Jordan-joen Länsirannalla, jonka Israel otti hallintaansa kuuden päivän sodassa vuonna 1967. 
Beitinissä on asukkaita noin 2 500. Beitinin vieressä on juutalainen Beit Elin siirtokunta, joka perustettiin vuonna 1977. Siellä on noin 6000 asukasta.
Jacques Cathelineau

Jacques Cathelineau (5. tammikuuta 1759 Le Pin-en-Mauges – 11. tai 14. heinäkuuta 1793 Saint-Florent-le-Vieil) oli ranskalainen kapinajohtaja. Hän oli Ranskan vallankumouksen aikana puhjenneen vastavallankumouksellisen ja rojalistisen Vendéen kapinan ensimmäinen sotilaallinen johtaja vuonna 1793.
Cathelineau oli vaatimattomista oloista lähtöisin ollut kulkukauppias ja kirkkoväärti, joka vastusti Bourbonin suvun syrjäyttämistä Ranskan valtaistuimelta sekä katolisen kirkon asemaan vallankumouksen aikana kohdistettuja hyökkäyksiä. Hän ryhtyi maaliskuussa 1793 johtamaan kotipaikkakuntansa talonpoikia, jotka nousivat kapinaan vastustaakseen kansalliskonventin määräämiä laajamittaisia sotaväenottoja. Hän onnistui lyömään kansalliskaartilaiset Jallais’ssa ja valtaamaan Chemillén sekä yhdessä Jean-Nicolas Stofflet’n kanssa Cholet’n, mikä nostatti laajan kapinaliikkeen Vendéen maaseudulla. Cathelineaun talonpoikaisarmeija yhdisti voimansa ylhäissukuisten rojalistien johtaman katolilaisen ja kuninkaallisen armeijan kanssa. Cathelineu tarjoutui palvelemaan itseään kokeneempien aatelisten upseerien Charles de Bonchampsin ja Maurice d’Elbéen alaisuudessa, mutta hänet otettiin kuitenkin kapina-armeijan esikuntaan ja nimettiin sen ensimmäiseksi ylikomentajaksi ("généralissime"). Cathelineau kärsi tappion Fontenay-le-Comtessa, mutta onnistui valtaamaan Saumurin 9. kesäkuuta 1793. Hän haavoittui kuolettavasti Nantesiin kohdistuneen hyökkäyksen yhteydessä 29. kesäkuuta. Hänet vietiin Saint-Florentiin, jossa hän kuoli haavoihinsa pari viikkoa myöhemmin.
Bourbonien palattua valtaan kuningas Ludvig XVIII aateloi Cathelineaun samannimisen pojan vuonna 1816. Tämä kaatui osallistuessaan vuonna 1832 Vendéessä Berryn herttuattaren johtamaan legitimistien kapinaan. Cathelineaulle pystytettiin vuonna 1902 patsas Angersin lähelle.
Taivaanpallo (romaani)

Taivaanpallo on vuonna 2018 ilmestynyt kirjailija Olli Jalosen romaani. Sen tapahtumat sijoittuvat Saint Helenan saarelle 1600-luvun loppuvuosiin. 
Romaanin päähenkilö ja kertoja on kahdeksanvuotias Angus, joka tekee Edmond Halleyn hänelle antamia luonnontieteellisiä tutkimuksia, erityisesti taivaankappaleiden liikkeiden tarkkailua. Poika oppii lukemaan paikallisen papin avulla ja saa samalla uskonnollisen kasvatuksen. Tieteellistä tutkimusta tehdessään poika kuitenkin kohtaa aatteellisia ristiriitoja. Lisää ristiriitoja teoksen päähenkilölle avautuu, kun hänet lähetetään Lontoseen: suurkaupungin elämä onkin aivan toisenlaista kuin syrjäisellä saarella. Merimatka luo teokseen seikkailuromaanin tuntua.
Taivaanpallo sai kirjallisuuden Finlandia-palkinnon 2018.
Nonvitcha

Nonvitcha (mina: "yhdistyneet veljet") on yhdistys, jonka järjestämää kansanjuhlaa vietetään Grand-Popossa Beninissä helluntain aikaan. Ensimmänen Nonvitcha-tapahtuma vietettiin vuonna 1923. Ranskan Dahomeyn kuvernööri hyväksyikin yhdistyksen vuonna 1933. Grandpopolaisten perustamaa tapahtumaa on uudistettu ajan mittaan.
Alkuperä.
Yhdistyksen perusajatus on peräisin Adolphe Gnansounou Akpalta, joka oli kotoisin Grand-Popon sivukylästä Doyi. Hän oli matkustellut useissa maissa, kuten Nigeriassa, Kamerunissa, Togossa ja Ghanassa. Tultuaan takaisin kotiseudulleen hän hämmästyi siitä, että Xwedojen ja Xwlanien keskuudessa ei ollut veljeyttä. Tuolloin Grand-Popo koostui pääasiassa näiden kahden kansan asukkaista. 
Akpa halusi luoda yhdistyksen kahden kansan välisten veljellisten siteiden vahvistamiseksi. Aloitteen hyväksyi hänen maanmiehensä Augustin Kokou Azangi, joka loi sen jälkeen Ranskassa yhdistyksen nimeltä Bedjinonvi. Tämä yhdistys, jonka nimi tarkoittaa "diasporan veljeyttä", pyrkii vakiinnuttamaan Togon ja Beninin opiskelijoiden välisten suhteiden parantamisen Ranskassa. 
Juhlinta.
Nonvitcha-juhlien virallinen päivä on helluntai. Vuosien varrella tapaamisia on uudistettu ja tapahtumia järjestetään myös useina eri päivinä. Nonvitchaa juhlitaan Grand-Popon kylän keskustassa. Siellä on alue, joka on tarkoitettu erilaisille tapahtumille, kuten keskusteluille, tanssille, urheilukilpailuille, kulttuuriesityksille. 
Alueellisen ja kansallisen festivaalin lisäksi juhlasta on tullut kansainvälinen ja siihen toivotaan osallistuvan myös ulkomaalaisia.
Muu toiminta.
Nonvitcha-yhdistys on pyrkinyt kehittämään Grand-Popoa ja sen alueita. Vuonna 1947 yhdistys auttoi Grand-Popon mereen huuhtoutuneiden kylien uhreja rakentamalla asuinrakennuksia Ewé Condjin alueelle. Tulvien uhreille annettiin aineellista apua ja vuonna 1959 Nonvitcha auttoi rakentamaan popojen asuttaman Xwlacodjin alueen Cotonoussa vuoden 1958 tulipalon jälkeen.
Nonvitcha on toiminut aloitteellisesti ensimmäisen peruskoulun rakentamiseksi Xwlacodjiin ja keskiasteen koulun perustamiseen Gbeconiin. Vuonna 1982 yhdistys tuki koulun kalustohankintoja. 
Yhdistys on pyrkinyt ehkäisemään ilkeämielisten laulujen ja kylien välisten riitojen leviämistä. 
Grand-Popon aluesuunnitteluun on vaikutettu edistämällä kylän uusien alueiden siirtämistä lännemmäksi ja uusien asuinalueiden urbanisaatiota, aluejakoa ja kaunistamista.
Lindholm (saari Stegenlahdella)

Lindholm on pieni seitsemän hehtaarin kokoinen saari itäisessä Tanskassa, Mønin ja Sjællandin saarten välissä Stegenlahdella. 
Tanskan valtio osti Lindholmin saaren vuonna 1925. Saareen perustettiin virusperäisten eläintautien tutkimuskeskus. Tanskalaisilla karjatiloilla raivosivat tuolloin suu- ja sorkkataudit, ja epidemioiden välttämiseksi tutkimuskeskus haluttiin perustaa saareen. Saareen pääsee ainoastaan lautoilla. Nykyisin keskusta pyörittää Tanskan teknillinen yliopisto, DTU. Tutkimuskeskuksen on tarkoitus muuttaa pois saaresta vuonna 2019.
Tutkimuskeskuksen tilalle saareen on suunniteltu ulkomaalaiskeskusta. Sinne siirrettäisiin rikoksen tehneitä ja kielteisen oleskelupäätöksen saaneita ulkomaalaisia. Saari ei olisi vankila, sillä rikokseen tuomitut ovat jo kärsineet rangaistuksensa, mutta heitä ei voida karkottaa Tanskasta, koska heitä uhkaisi kidutus tai teloitus kotimaassaan.
Suomen urheilu 1985

Suomen urheilu 1985 käsittelee vuoden 1985 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija.
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Vuoden parhaaksi naisurheilijaksi valittiin Marja-Liisa Kirvesniemi.
Emmanuel Lammi

Emanuel Lammi (5. syyskuuta 1882 Kuru – 13. joulukuuta 1957 Tampere) oli suomalainen Tampereella vaikuttanut sosialidemokraattien kunnallispoliitikko ja työväenopiston opettaja. Lammi oli jäsenenä Tampereen työväenopiston johtokunnassa, sen puheenjohtajana 35 vuotta, ja sen ohella opetti työväenopistossa yhteiskunnallisia aineita 24 vuoden ajan.
Lammi syntyi Kurussa, mutta siirtyi jo nuorena Tampereelle. Käytyään Käsityöläiskoulun ja opiskeltuaan Tampereen työväenopistossa hän toimi sanomalehden toimittajana tamperelaisessa Kansan Lehdessä. Tampereen Työväen Teatterin ja Työväenyhdistyksen sihteerinä toimiessaan hän oli perustamassa Työväen Näyttämöiden Liittoa ja toimi 10 vuotta sen taloudenhoitajana. Vuosina 1935–1950 Lammi toimi Tampereen kansakoulujen taloudenhoitajana. Hän kirjoitti myös Tampereen työväenopiston 50-vuotishistorian. Hän hoiti monia luottamustoimia muun muassa Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä, Voionmaan säätiön hallituksen jäsenenä, Työväenopistojen Liiton toimikunnan jäsenenä, Tampereen kirkkovaltuuston, Hämeen Museoseuran, Osuusliike Voiman edustajiston ja Tampere-Seuran hallituksen jäsenenä. Hän toimitti useita julkaisuja, muun muassa teoksen "Näyttelijöitä sanoin ja kuvin".
Suomen Työväen Näyttämöliiton toimihenkilönä 1920-luvulla toiminut Lammi oli avustamassa Yhdysvalloissa oleskelleen ystävänsä, näyttelijä Aarne Orjatsalon paluuta Suomeen 1929.
Serhi Sydortšuk

Serhi Oleksandrovytš Sydortšuk (, s. 2. toukokuuta 1991 Zaporožje, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Zaporižžja, Ukraina) on ukrainalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Belgian pääsarjassa pelaavaa Westerlota, johon hän siirtyi syyskuussa 2023 pelattuaan yli kymmenen vuotta Kiovan Dynamossa. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Ukrainan maajoukkueessa kesäkuun 16. päivään 2024 mennessä 61 maaottelua.
Sydortšuk edusti aiemmin Metalurh Zaporižžjaa, kunnes hän vuoden 2013 alussa siirtyi Kiovaan. Hän on pelannut Ukrainan pääsarjassa 249 ottelua, joissa hän on tehnyt 18 maalia. Hän voitti Ukrainan liigamestaruuden vuosina 2015, 2016 ja 2021 sekä Ukrainan Cupin vuosina 2014, 2015, 2020 ja 2021. Hän pelasi Belgian liigassa 29 ottelua kaudella 2023–2024 ja teki niissä yhden maalin.
Sydortšuk pelasi Ukrainan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2014 ja teki maalin kahdessa ensimmäisessä maaottelussaan, ensin vierasottelussa Valko-Venäjää ja kolme päivää myöhemmin kotiottelussa Makedoniaa vastaan. Molemmat ottelut kuuluivat EM-kilpailujen karsintoihin. Kolmannen maaottelumaalinsa hän teki 33. ottelussaan, maaliskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Ranskaa vastaan Ukrainan yltäessä vieraskentällä tasapeliin hallitsevaa maailmanmestaria vastaan. EM-kilpailuissa 2016 Sydortšuk pelasi avauskokoonpanossa kahdessa Ukrainan kolmesta ottelusta. Kesällä 2021 pelatuissa EM-kilpailuissa hän pelasi joukkueen kaikki viisi ottelua ja niistä neljä avauskokoonpanossa.
Thea Kleven

Thea Sofie Kleven (22. joulukuuta 2000 – 17. joulukuuta 2018) oli norjalainen mäkihyppääjä. Kleven hyppäsi viimeisen kilpailunsa marraskuun 2018 lopulla Lillehammerissa. Norjan hiihtoliitto ei ole avannut kuolemaan johtaneita syitä. Klevenin oli tarkoitus osallistua tammikuussa 2019 kisattaviin hiihtolajien nuorten MM-kisoihin Lahteen. Kleven oli mukana myös Norjan vuoden 2022 olympiaohjelmassa.
Derborencen vuorensortumat

Derborencen vuorensortumat tapahtuivat vuosina 1714 ja 1749 Bernin Alpeilla Les Diablerets -vuoren eteläpuolella. Paikka sijaitsee nykyisen Sveitsin alueella Valais'n kantonissa Contheyn kunnassa.
Sortumissa kuoli 14 (tai 15) ihmistä, ja ne tuhosivat kymmeniä yläniittyjen rakennuksia. Vuoden 1749 sortuma oli Sveitsin historiallisen ajan suurin maanvyöry, kun noin 50 miljoonaa kuutiometriä kiveä vyöryi kolmen kilometrin korkeudesta alas Lizernejoen laaksoon.
Lac de Derborence.
Vuoden 1749 sortuman seurauksena syntyi nykyisen Derborencen kesäkylän itäpuolelle uusi järvi Lac de Derborence.
Luonnonsuojelualue.
Derborencen järven seutu on ollut suojelualuetta vuodesta 1959. Alueen pinta-ala on 260 hehtaaria. Siihen kuuluu muun muassa 25-hehtaarinen ikimetsä, jossa on yli 400 vuotta vanhoja kuusia.
Derborenceen on kesäkaudella, kesäkuun lopulta syyskuun lopulle, linja-autoyhteys Sionista.
Vuorensortuma kulttuurissa.
Vuorensortumat innoittivat kirjailija Charles Ferdinand Ramuz'n kirjoittamaan romaaninsa "Derborence". Kirja on julkaistu suomeksi nimellä "Vuoren viemä" (WSOY 1947, suomentanut Lauri Hirvensalo). Kirjan pohjalta Francis Reusser ohjasi elokuvan "Derborence" vuonna 1985.
Salibandyn Champions Cup 2019

 
Champions Cup 2019 on järjestyksessään 26. salibandyn seurajoukkueiden Euroopan-mestaruusturnaus. 2019 Champions Cup pelataan uudella järjestelmällä, jolloin cupiin osallistuu vain Euroopan neljän parhaan salibandymaan mestarit kaudelta 2017-2018 sekä miehistä, että naisista. Champions Cup pelataan 2019 Gävlessä.
Turnauksen voitti miehissä Classic, joka on kahdessa viime turnauksessa ollut hopealla. Tämä oli Classicin ensimmäinen EuroCup-voitto.
Naisissa mestaruuden voitti ruotsalainen IKSU. IKSU:lle mestaruus oli kolmas perättäinen.
Joukkueet.
Miehet
Naiset
Ottelut.
Miehet.
Välierät
Pronssiottelu
Finaali
Naiset.
Välierät
Pronssiottelu
Finaali
Lopputulokset.
Miehet
Naiset
Alora &amp; Senii

Alora &amp; Senii (Markus Siikjärvi &amp; Severi Niilo) on suomalainen tuottaja- ja DJ-duo. Yhtye on julkaissut musiikkia Suomessa Universal Musicin kautta sekä ulkomailla Alankomaissa Warner Musicin ja Saksassa Raison Musicin kautta. 
Kaksikon ensimmäinen omakustannesingle ”Down By The Ocean” on ylittänyt Suomessa kultasingleen vaaditun kahden miljoonan streamin rajan Spotifyssä.
Yhtye on esiintynyt Suomessa festivaaleilla kuten Raumanmeren Juhannus, Waterland Festival ja Weekend Festival.
Hawks Helsinki

 
Hawks on helsinkiläinen vuonna 2015 perustettu salibandyseura. Seura tarjoaa mahdollisuuden matalan kynnyksen harrastamiseen sekä kilpaurheiluun. Seuran salibandyjaoston kotihallina on Arena Center Myllypuro, jossa seuralla on oma yli viidensadan hengen katsomolla varustettu kenttä. Seuralla on toimintaa myös Helsingin itäisessä kantakaupungissa ja Itä-Vantaalla.
Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Divaria. Naisten edustusjoukkue pelaa 2. divisioonassa. Lisäksi seuralla on A- ja B-pojissa joukkueet valtakunnallisissa sarjoissa. Helmikuussa 2020 SC Hawks ilmoitti yhdistyvänsä vantaalaisen AC HaKin kanssa. Yhdistymisessä AC HaKin joukkueet siirtyvät Hawksin organisaation alaisuuteen. Kaudella 2020–2021 Hawksissa pelasi 8 aikuisten joukkuetta ja useita juniorijoukkuetta.
Miehet.
Miesten edustusjoukkue pelasi kaudella 2019–2020 2. divisioonassa ja nousi kaudeksi 2020–2021 Divariin. Hawks sai kaudelle 2017–2018 paikan 2. divisioonaan, kun Myllypuron Pauhun sarjapaikka siirrettiin SC Hawksin nimiin – näiltä ajoilta joukkueessa pelaa vielä kaudella 2021–2022 varakapteeninakin toimiva Eerik Lajunen.
Naiset.
Naisten edustusjoukkue pelasi kaudella 2020–2021 2. divisioonassa. Joukkue pelasi aikaisemmin SSV:n edustusjoukkueena, kunnes sarjapaikka siirrettiin SC Hawksille kaudeksi 2017–2018.
Muut joukkueet.
Miehet
Naiset
Cécile Renault

Aimée-Cécile Renault (1774 – 17. kesäkuuta 1794 Pariisi) oli ranskalainen nainen, jota syytettiin aikomuksesta murhata vallankumousjohtaja Maximilien Robespierre toukokuussa 1794. Tapaus antoi tekosyyn terrorin kiihdyttämiselle.
Renault oli pariisilaisen paperintekijän tytär. Hän saapui illalla 23. toukokuussa 1794 Robespierren kotitalolle rue Saint-Honerélle ja pyysi päästä tämän puheille, mutta Robespierre ei ollut kotona. Renault’lta löytyi ruumiintarkastuksessa kaksi kynäveistä. Hän sanoi halunneensa tavata Robespierren nähdäkseen ”miltä tyranni näyttää”. Ei ole varmaa, suunnitteliko hän todella surmaavansa Robespierren, mutta joka tapauksessa hän vihasi tasavaltaa. Hänet vietiin Conciergerien tutkintavankilaan. Mahdollisia rikostovereita ei alkuperäisessä tutkinnassa löytynyt, mutta yleisen turvallisuuden valiokunta kehitteli tapauksesta väitetyn ”ulkomaalaisten salaliiton” (tunnetaan myös ”punaisten paitojen juttuna”, "Affaire des chemises rouges"), johon yhdistettiin Jean-Marie Collot d’Herbois’n murhaa edellisenä iltana yrittänyt virkamies Henri Ladmiral, maanpaossa elänyt rojalistivakooja, paroni Jean Pierre de Batz, Renault’n perheenjäseniä sekä lukuisia muita pariisilaisia, joista pääosa toisiinsa liittymättömiä ja luultavasti myös viattomia. Robespierre hyödynsi ”murhayrityksen” hänelle tuomaa sankarinmainetta, mutta ei ilmeisesti osallistunut kuvitteellisen salaliiton keksimiseen.
Renault tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin giljotiinilla 17. kesäkuuta 1794 yhdessä isänsä, veljensä ja tätinsä kanssa. Hänet haudattiin joukkohautaan Pariisin Picpusin hautausmaalle. Ladmiralin ja Renault’n tapaukset saivat Robespierren kiihdyttämään poliittista terroria ja esittelemään kansalliskonventille kesäkuun alussa niin sanotun prairialkuun 22. päivän lain, joka poisti vallankumoustuomioistuimessa syytetyiltä kaiken oikeusturvan ja puolustautumismahdollisuudet. Vielä suoremmin ”ulkomaalaisten salaliitto” vaikutti 26. toukokuuta säädettyyn lakiin, jonka mukaan sodassa englantilaisia ja hannoverilaisia sotilaita ei enää otettaisi sotavangeiksi vaan ammuttaisiin saman tien.
Beograd (1937)

Beograd oli Jugoslavian kuninkaallisen laivaston vuonna 1937 vesillelaskettu Beograd-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Ateliers et Chantiers de la Loiren Nantesin telakalta, missä köli laskettiin 1936. Alus laskettiin vesille 23. joulukuuta 1937 ja se otettiin palvelukseen 28. huhtikuuta 1939.
Palvelus.
Pian palvelukseenoton jälkeen "Beograd" kuljetti pääosan Jugoslavian kultavarannoista Britteinsaarille säilytettäväksi. Akselivaltojen joukkojen vallatessa huhtikuussa 1941 Jugoslavian se oli sisaraluksineen Kotorinlahdella, mistä se siirrettiin sotatoimien edetessä neljän torpedoveneen ja kuuden moottoritorpedoveneen kanssa Sibenikiin, joka on noin 80 kilometriä etelään Zarasta Italian Dalmatian rannikolla oleesta enklaavista. Sibenikissä osasto valmistautui hyökkäykseen, joka piti toteuttaa yhdessä Benkovacin alueelta hyökkäävän 12. jalkaväkidivisioona Jadranskan ja kahden siihen liitetyn rykmentin kanssa. Hyökkäyksen tukena piti olla myös ilmavoimien 81. pommittajaryhmä. Se käynnistyi 9. huhtikuuta, mutta laivaston hyökkäys epäonnistui "Beogradin" kärsittyä konerikon lähelle pudonneiden pommien seurauksena. Hävittäjä palasi Kotorinlahdelle korjattavaksi saattajinaan laivasto-osaston loppuosa. Italian joukot valtasivat Cattarossa olleen aluksen 17. huhtikuuta.
RN Sebenico.
Italian laivasto huolsi ja modernisoi "Beogradin" asentamalla muun muassa sille muun muassa Bredan 20 millimetrin 65 pituuskaliiperin Model 35 -ilmatorjuntatykkejä ja uuden tulenjohtolaitteen komentosillan katolle. Alus otettiin Regia Marinan palvelukseen elokuussa nimellä "Sebenico".
Alus oli saattajana Italian ja Pohjois-Afrikan välillä, ja teki kaikkiaan yli sata matkaa seuraavien kahden vuoden aikana. Lampedusan edustalla Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusvene "HMS Ursula" upotti 18. lokakuuta 1941 höyrylaivan "Sebenicon" suojaamasta saattueesta. Alus suojasi 29. maaliskuuta 1942 kolmen torpedoveneen kanssa saattuetta Brindisin edustalla, kun sukellusvene "HMS Proteus" upotti yhden saattueen rahtialuksista.
TA43.
Italian antauduttua syyskuussa 1943 liittoutuneille Saksan laivasto valtasi 9. syyskuuta Venetsian satamassa olleen "Sebenicon", joka liitettiin Saksan laivastoon nimellä "TA43". Vallattu alus oli kuitenkin joko vaurioitunut aiemmin tai myöhemmin miehistönsä tärvelemä. Saksalaiset kehittivät sen ilmatorjuntaa asentamalla seitsemän 37 millimetrin tykkiä, joista yksi kaksiputkisena ja loput yksiputkisina asennuksina. Lisäksi alukselle asennettiin kaksi yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä.
"TA43" sijoitettiin vallatuista aluksista koottuun 9. torpedovenelaivueeseen helmikuussa 1945, jonka mukana se suojasi saattueita ja teki miinoituksia Adrianmeren pohjoisosassa. Alus upposi 30. huhtikuuta tykkitulessa Triestessä.
Jugoslavia nosti hylyn kesäkuussa 1946, mutta se upotettiin kuukautta myöhemmin uudelleen.
Zagreb (1938)

Zagreb oli Jugoslavian kuninkaallisen laivaston vuonna 1938 vesillelaskettu Beograd-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Ateliers et Chantiers de la Loiren telakalta Splitistä, missä köli laskettiin 1936. Alus laskettiin vesille 30. maaliskuuta 1938 ja otettiin palvelukseen elokuussa 1939.
Palvelus.
"Zagreb" oli sisaraluksineen Kotorinlahdella akselivaltojen joukkojen vallatessa Jugoslavian huhtikuussa 1941. Sodan alkaessa 6. huhtikuuta alukset joutuivat ilmahyökkäykseen, mutta "Zagrebiin" ei tullut osumia. Seuraavien päivien aikana alukset vaihtoivat toistuvasti paikkaa. "Zagrebin" miehistö sai 16. huhtikuuta tiedon tulevasta asevoimien antautumisesta ja miehistöä kiellettiin jatkamasta vastarintaa. Seuraavana päivänä Italian joukkojen lähestyessä Kotorinlahtea kaksi upseeria poistivat alukselta miehistön ja asettivat tuhopanokset paikoilleen estääkseen aluksen valtauksen. Kumpikin upseeri sai surmansa panosten räjähtäessä.
Edot

Edot eli binit ovat binin kieltä puhuva kansa Nigerian eteläosassa. He asuvat etupäässä Edon ja Deltan osavaltioissa. 2000-luvun alussa edoja oli 3,8 miljoonaa.
Edot olivat muinaisen Beninin valtakunnan perustajakansa. He ovat kulttuuriltaan lähellä joruboja.
Perinteinen elinkeino on kaskeamiseen perustuva kuokkaviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat jamssit, öljy- ja kookospalmu, maissi, banaani ja vihannekset. Myyntituotteita ovat kaakao, kautsu, palmutuotteet ja puutavara. Karjanhoidon ja kalastuksen merkitys on vähäinen. Perinteisiä käsitöitä ovat kudonta, savenvalanta, punonta sekä metalli- ja puutyöt. Edot ovat kuuluisia pronssi-, norsunluu- ja puuveistoksistaan.
Perinteiset kylät muodostuvat puusta ja savesta pystytetyistä pyöreistä majoista, jotka on katettu palmunlehvillä, paanuilla tai oljella. Nykyään rakennetaan harjakattoisia kivitaloja. Suurperheen jäsenillä on omat toistensa yhteydessä sijaitsevat asumuksensa. Perinteiset lannevaatteet on korvattu eurooppalaisella vaatetuksella tai länsiafrikkalaisella leveällä viitalla.
Yhteiskunta perustuu suurperheiden muodostamiin yhteisöihin. Sukulaisuussuhteet ovat patrilineaarisia, avioliitto virilokaalinen ja ankaran eksogaminen. Ikäryhmillä on tärkeä merkitys. Orjuus oli aikaisemmin yleistä.
Suuri osa edoista harjoittaa perinteistä uskontoa, johon kuuluu esi-isien, hallitsijan, luonnonvoimien, jumalolentojen ja pyhien eläinten palvontaa. Lisäksi on katolisia ja protestantteja. Edoilla on ammattimaisten kertojien esittämä rikas kansanperinne, joka sisältää historiallisia kertomuksia, eläinsatuja ja myyttejä. Perinteisiä juhlia säestävät musiikki- ja tanssiesitykset.
Jakob Mölsä

Jakob (Jacob) Mölsä (Mölsé) (30. maaliskuuta 1826 Kerimäki – 5. joulukuuta 1882 Kuopio) oli juristi, joka toimi oikeuslaitoksessa ja Savonlinnan pormestarina. Hän oli Tammikuun valiokunnan jäsen ja valtiopäivämies. 
Mölsä toimi Savonlinnan kaupungin pormestarina todennäköisesti 1855–1870. Tämän jälkeen hän toimi Viipurin hovioikeuden asessorina 1870–71 ja Kuopion tuomiokunnan tuomarina 1871 alkaen.
Mölsä toimi vuoden 1863 valtiopäiviä valmistelevassa Tammikuun valiokunnassa Kuopion, Joensuun, Mikkelin, Savonlinnan ja Heinolan kaupunkien yhteisesti valitsemana edustajana. Valtiopäivillä 1863–1864 Mölsä oli porvarissäädyssä Savonlinnan kaupungin edustajana. Hän oli valtiopäivillä suuren lähetystön jäsen, lakivaliokunnan jäsen, porvarissäädyn yksityisen valitusvaliokunnan jäsen sekä valitsijamies.
Mölsän vanhemmat olivat torppari Jeremias Mölsä ja Anna Paakkunainen ja puolisot vuodesta 1858 Sofia Natalia Mölsä (k. 1859) ja vuodesta 1866 tämän sisar Klara Mölsä. Jakob Mölsä suoritti tuomarintutkinnon ja kameraalitutkinnon 1854 ja sai varatuomarin arvon 1855.
Luettelo Sud Aviation Caravellen onnettomuuksista

Sud Aviation SE 210 Caravelle oli Sud Aviationin valmistama lyhyen ja keskipitkän matkan suihkumoottorikäyttöinen matkustajalentokone. Se lensi ensilentonsa 27. toukokuuta 1955 ja tuli liikennekäyttöön 6. toukokuuta 1959. Sitä valmistettiin vuosina 1955–1972 yhteensä 282 kappaletta.
Valmistetuista koneista 65 eli noin 23,0 prosenttia tuhoutui onnettomuuksissa, terroriteoissa ja muissa tapahtumissa. Vertailun vuoksi saman aikakauden ja kokoluokan koneista vastaava osuus de Havilland Cometilla on 22,3 prosenttia ja Tupolev Tu-104:llä 17,9 prosenttia.
Caravellen pahin onnettomuus tapahtui 14. toukokuuta 1972 Yhdystyneiden arabiemiirikuntien Kalbassa, kun Sterling Airwaysin lennon 296 miehistö luuli vanhentuneen lentosuunnitelman vuoksi olevansa lähempänä Dubaita kuin todellisuudessa. He aloittivat lähestymisen liian aikaisin eivätkä huomanneet virhettään, koska luulivat läheisiä kaupunkeja lentokentän valoiksi. Kone päätyi vuoristoiselle alueelle ja laskeutui alemmas, kunnes törmäsi vuoreen. Kaikki 112 lennolla ollutta saivat surmansa onnettomuudessa.
Alla olevaan taulukkoon on listattu kaikki onnettomuudet ja muut tapahtumat, jotka ovat johtaneet koneen tuhoutumiseen tai hylkäämiseen.
Kiti Andrejew

Kiti Andrejew on suomalainen toimittaja, joka teki pitkän uran A-lehtien palveluksessa. Hän toimi 2000-luvulla "Viherpiha"-lehden päätoimittajana, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2011. Hän sai vuonna 2008 Aikakauslehtien Päätoimittajat ry:n Julius-palkinnon.
Andrejew tuli A-lehtien palvelukseen 1971 ja toimi muun muassa "Avussa, Makasiinissa, Voi hyvin" -lehdessä ja "Meidän Mökissä" ennen kuin hänet nimitettiin "Viherpihan" päätoimittajaksi.
Malin presidentti

Malin presidentti on Malin valtionpäämies. Vuoden 1992 perustuslain mukaan tasavallan presidentti () valitaan enintään kahdeksi viiden vuoden kaudeksi suoralla, tarvittaessa kaksivaiheisella kansanvaalilla.
Presidentti nimittää pääministerin ja vahvistaa tämän ehdottaman hallituksen kokoonpanon. Hän hyväksyy hallituksen eronpyynnön ja voi hajottaa kansalliskokouksen. Presidentti vahvistaa kansalliskokouksen hyväksymät lait tai palauttaa ne uudelleen käsiteltäviksi. Hän johtaa toimeenpanovaltaa, toimii maan asevoimien päällikkönä ja voi tarvittaessa julistaa poikkeustilan.
Elokuun 2020 vallankappauksen jälkeen Malin presidenttinä toimii sotilaiden nimittämä Bah N’Daw. Sotilaat syrjäyttivät hänet toukokuussa 2021. Väliaikaiseksi presidentiksi nousi varapresidenttinä toiminut Assimi Goïta.
Historia.
Vuoden 1960 perustuslain mukaan Malin valtionpäämies oli kansalliskokouksen valitsema hallituksen puheenjohtaja ("président du gouvernement"). Valtionpäämiehenä ja hallituksen puheenjohtajana toimi maan itsenäistymisestä lähtien Sudanin liiton pääsihteeri Modibo Keïta.
Vuoden 1968 vallankaappauksen jälkeen valtionpäämiehenä toimi Kansallisen vapautuksen sotilaskomitean puheenjohtaja Moussa Traoré. Syyskuusta 1969 lähtien hän oli myös hallituksen puheenjohtaja.
Vuonna 1974 hyväksyttiin uusi perustuslaki, jonka mukaan valtionpäämiehenä toimi suoralla kansanvaalilla valittava tasavallan presidentti. Hän johti toimeenpanovaltaa ja oli myös hallituksen puheenjohtaja. Perustuslaki loi maahan Malin kansan demokraattisen liiton yksipuoluejärjestelmän, joka toteutui käytännössä vuonna 1979. Samana vuonna presidentiksi valittiin ainoana ehdokkaana puolueen pääsihteeri Moussa Traoré. Hänet valittiin toiselle kuusivuotiskaudelle vuonna 1985.
Vuoden 1991 vallankaappauksen jälkeen valtionpäämiehenä toimi sotilasneuvoston ja sen korvanneen siirtymäkauden komitean puheenjohtaja Amadou Toumani Touré.
Vuonna 1992 järjestetyissä Malin ensimmäisissä demokraattisissa presidentinvaaleissa presidentiksi valittiin Adéma-PASJ:n ehdokas Alpha Oumar Konaré. Hänet valittiin toiselle kaudelle vuonna 1997.
Vuoden 2002 vaaleissa presidentiksi valittiin puolueettomana ehdokkaana esiintynyt Amadou Toumani Touré. Hänet valittiin uudelleen vuonna 2007.
Sotilaat syrjäyttivät Tourén vuoden 2012 vallankaappauksessa. Valtionpäämieheksi julistautui sotilaskomitean puheenjohtaja Amadou Haya Sanogo, joka joutui luovuttamaan vallan väliaikaiselle presidentille, kansalliskokouksen puheenjohtajalle Dioncounda Traorélle.
Vuonna 2013 järjestetyissä vaaleissa presidentiksi valittiin Rassemblement pour le Mali -puolueen ehdokas Ibrahim Boubacar Keïta. Hänet valittiin uudelleen vuonna 2018. Keïtan virkakauden oli määrä päättyä vuonna 2023, mutta hänet syrjäytettiin sotilasvallankaappauksessa elokuussa 2020.
Vallankaappauksen jälkeen valtionpäämiehenä toimi sotilaskomitean puheenjohtaja Assimi Goïta. Komitean siirtymäkauden presidentiksi valitsema Bah N’Daw vannoi virkavalansa 25. syyskuuta 2020 ja Goïtasta tuli samalla siirtymäkauden varapresidentti. Sotilaiden syrjäyttämä N’Daw ilmoitti erostaan 26. toukokuuta 2021, jolloin Goïtasta tuli väliaikainen presidentti.
Alli Grönroos

Alli Orvokki Grönroos (18. lokakuuta 1930 Nokia – 23. kesäkuuta 2012 Malmö) oli ruotsinsuomalainen runoilija. Hän asui Ruotsissa vuodesta 1956 lähtien ja viimeksi Malmössä. Grönroos toimi tehdas- ja konttorityössä. Hän kävi kansakoulun ja opiskeli kieliä kirjeopistossa. Grönroos on julkaissut neljä runokokoelmaa ja lisäksi hänen runojaan on julkaistu antologioissa ja "Liekki"-lehdessä.
Keijo Seppänen

Keijo Martin Seppänen (18. joulukuuta 1912 Hiitola – 5. huhtikuuta 1990 Haninge, Ruotsi) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki näyttämöuransa lähinnä kaakkoisen Suomen lavoilla, kuten Viipurin Kaupunginteatterissa, 1930- ja 1940-luvuilla.
Ura.
Keijo Seppäsen vanhemmat olivat sähköasentaja Aleksander Seppänen ja Hildur Lindgren. Keijo Seppänen muutti vanhempiensa mukana isänsä synnyinkaupunkiin Kotkaan jo vuonna 1914. Hän opiskeli näyttämötaiteita muun muassa Kuusankosken Työväenopistossa. Seppäsen ensimmäinen näyttelijänkiinnitys oli Kotkan Maakuntateatteriin 1933–1937. Vuosina 1938–1939 ja edelleen 1940–1942 hän työskenteli näyttelijä-järjestäjänä Lahden Teatterissa. Jatkosodan aikana tie jatkui Viipurin Kaupunginteatteriin 1942–1943 ja Kannaksen Teatteriin 1943–1944. Sodan jälkeen Seppänen näytteli Tampereen Ympäristöteatterissa 1946–1947 ja 1950. Vuosina 1948–1950 hän näytteli Kuusankosken Teatterissa.
Seppäsen roolitehtäviä olivat muun muassa "Kamelianaisen" Armand ja herra Avovirta Mika Waltarin komediassa "Huhtikuu tulee", joka oli 1950-luvun taitteessa varsin suosittu näytöskappale kautta Suomen. Seppäsen ohjaustehtäviä olivat muun muassa "Seitsemän veljestä", "Neljä naista", "Syntynyt terve tyttö" ja "Paljon melua tyhjästä".
Suomalainen elokuvateollisuus pyöri täysillä Seppäsen aktiiviuran aikana, mutta Seppänen oli mukana vain yhdessä elokuvassa. Hänellä oli kreditoimaton tehtävä Ville Salmisen melodraamassa "Haaviston Leeni" vuonna 1948.
Muuta.
Seppäsen ensimmäinen aviopuoliso oli näyttelijä ja laulaja Olivia Gebhard (1897–1976). Liitto alkoi 1937 ja päättyi eroon 1946. Pariskunnan Seppänen-Gebhard liitto oli värikäs ja vaiheikas, ja siihen toi oman lisänsä viidentoista vuoden ikäero. Vuonna 1946 Seppänen avioitui pankkivirkailija Eeva Airi Järveläisen kanssa. Myöhemmin Seppänen avioitui Ruotsissa asuneen Laura Laila Linnea Astala-Lehénin (1913–1982) kanssa. He erosivat 1979 ja Seppänen muutti asumaan seuraavana vuonna Haningeen, jossa kuoli vuonna 1990. Seppänen on haudattu Österhaningen hautausmaalle Ruotsiin.
Aku Aittokallio

Aku Aittokallio on suomalainen tietokirjailija. Hän on työskennellyt toimittajana muun muassa Radio Auran Aalloilla, City-lehdessä (päätoimittaja), BBC:n suomenkielisessä toimituksessa, STT:ssä, Kaupunkiuutisissa (päätoimittaja), elinkeinoelämän markkinointiviestintäyhtiö Calcus Oy:ssä, arkkitehtuuri- ja rakennusalan julkaisuissa sekä pankkien ja elinkeinoelämän asiakas- ja sidosryhmäjulkaisuissa.
Omien teostensa ohella hän on toimittanut kirjailija Ida Maria Saarisen postuumisti julkaistun muistelmaromaanin "Olipa kesä kerran" (2017).
Tansanian presidentti

Tansanian yhdistyneen tasavallan presidentti (, ) on Tansanian valtionpäämies, minkä lisäksi hän on myös hallituksen päämies ja maan asevoimien ylipäällikkö. Tästä huolimatta maassa on pääministerin virka. Mikäli presidentti ei voi hoitaa virkaansa, sitä hoitaa varapresidentti. Presidentti voi myös määrätä varapresidentille erillisiä tehtäviä oman harkintansa mukaan.
Vuodesta 1995 alkaen presidentinvaalit ovat olleet suhteellisen rauhallisia monipuoluevaaleja. Kaikki vaalit ovat päättyneet hallitsevan Chama Cha Mapinduzi-puolueen voittoon. Viimeisimmät vaalit pidettiin vuonna 2020, jolloin John Pombe Magufuli uusi paikkansa saatuaan 84 % äänistä. Magufuli kuitenkin kuoli maaliskuussa 2021 kesken kauden, minkä jälkeen presidentiksi nousi hänen varapresidenttinsä Samia Suluhu.
Valintaprosessi ja pätevyys.
Presidentti valitaan suoralla kansanvaalilla viisivuotiselle toimikaudelle ja sama henkilö voidaan valita korkeintaan kahdelle kaudelle. Presidenttiä ja varapresidenttiä äänestetään samassa vaalissa. Tansanian perustuslain mukaan presidentiksi valittavan henkilön tulee täyttää seuraavat ehdot:
Etuudet.
Vuonna 2017 presidentti Magufuli ilmoitti, että presidentin palkka on 9 miljoonaa šillinkiä kuukaudessa, mikä oli muihin Afrikan johtajiin verrattuna verrattain vähän.
Presidentti Suhulu vihki käyttöön uuden presidentin virka-asunnon 10. toukokuuta 2023 Dodomassa. Uusi rakennus on kopio nykyisestä virka-asunnosta Dar es Salamissa, ja rakennustyöt kestivät kolme vuotta. Presidentin on tarkoitus muuttaa sinne henkilökuntansa kanssa lähiaikoina.
Luettelo Tansanian presidenteistä.
Lähde:
Men's physique

Men’s physique on miesten fitness-urheilun kilpailulaji, jossa ihanteena on lihaksikas, mutta silti urheilullinen ja esteettinen keho. Kilpailuasuna Men’s physiquessa käytetään leveälahkeisia shortseja, minkä vuoksi kilpailusta käytetään myös nimitystä ”shortsisarja”. Suomessa Men’s physique -kilpailuja järjestää Suomen Fitnessurheilu ry. ja se on Classic Bodybuildingin tavoin SUEK:n suorittaman antidopingtestauksen piirissä. Kansainvälisistä kilpailuista tunnetuin on Mr. Olympian Men’s physique -sarja.
Arvostelukriteerit Men’s physiquessa.
Men’s physiquen arvostelukriteereihin kuuluvat lihaksikkuus ja kehon kunto sekä lavaesiintyminen ja persoonallisuus. Kehon ulkomuodossa olennaista on kehon yleisnäkymä, jossa tavoitellaan miehekästä ja terveellisen näköistä ulkomuotoa, jossa keskeistä on lihaksikkuus, lihaserottuvuus ja symmetrisyys. Tuomareilla on mahdollista sakottaa liiasta lihasmassasta. Lavaesiintymisessä ja persoonallisuudessa huomiota kiinnitetään ryhdikkääseen olemukseen, karismaan sekä yleisön haltuunottoon. 
Tunnettuja Men's physique -kilpailijoita.
Kansainvälisesti menestyinen Men's physique -kilpailija on Jeremy Buendia, joka on voittanut Mr. Olympian Men's physique -sarjan neljä kertaa. 
Tunnetuimpia suomalaisia Men’s physique -kilpailijoita ovat mm. Sherko Eliassi, Momar Bah, Alexandros Staboulis ja James "Musta Barbaari" Nikander.
François Athanase de Charette de la Contrie

François Athanase de Charette de La Contrie (21. huhtikuuta 1763 Couffé – 29. maaliskuuta 1796 Nantes) oli ranskalainen sotilas, joka toimi yhtenä vastavallankumouksellisen ja rojalistisen Vendéen kapinan komentajista.
Charette oli alkujaan aatelinen maanomistaja Nantesin seudulta. Hän palveli vuosina 1779–1790 upseerina Ranskan laivastossa ja sai 1788 luutnantin arvon. Hän lähti vallankumouksen vuoksi maanpakoon Koblenziin, mutta joutui palaamaan pelivelkojen vuoksi Ranskaan ja sai nimityksen Bretagnen alueen kansalliskaartin komentajaksi. Charette liittyi Vendéen maaseudulla maaliskuussa 1793 puhjenneeseen tasavallan hallitusta vastustaneeseen kapinaan, ja ryhtyi Poitoun seudun kapinallisten komentajaksi. Hän kärsi aluksi sotilaallisia vastoinkäymisiä, mutta sai vähitellen jalansijan ala-Vendéessä ja pääsi yhdistämään voimansa Jacques Cathelineaun ja Maurice d’Elbéen komentaman katolisen ja kuninkaallisen armeijan kanssa. Charette osallistui Nantesin piiritykseen kesä–heinäkuussa 1793 ja Torfoun taisteluun 19. syyskuuta, mutta riitautui sen jälkeen muiden kapinajohtajien kanssa eikä osallistunut Cholet’n taisteluun lokakuussa. Sen sijaan hän irtautui kapinallisten pääarmeijasta ja veti joukkonsa Poitevinin suoalueelle.
Charette kävi pitkään menestyksekästä sissisotaa ja saavutti maineen pitämällä omaa ”hovia”. Hänen joukkonsa hallitsivat myös Noirmoutier’n saarta muutamia kuukausia. Hän yhdisti joksikin aikaa voimansa Jean-Nicolas Stofflet’n komentaman pääarmeijan kanssa, mutta yhteistyö ei sujunut. Charette solmi helmikuussa 1795 Ranskan hallituksen kanssa antautumissopimuksen, joka takasi hänelle armahduksen ja Vendéen kapinallisille varsin edulliset ehdot. Emigranttirojalistien tehdessä kesäkuun 1795 lopussa maihinnousuyrityksen Quiberoninlahdelle Charette kuitenkin liittyi heihin. Hän julisti tukevansa maanpaossa kuninkaaksi julistautunutta Provencen kreiviä, joka nimitti hänet ”kuninkaallisen armeijansa” kenraaliluutnantiksi. Maihinnousun epäonnistuttua Charetten joukot jäivät yksin. Kenraali Lazare Hochen komentama armeija nujersi vähitellen vastarinnan ja saartoi kapinalliset Chabotièressa Angersin lähellä, jossa haavoittunut Charette jäi viimein vangiksi. Hänet teloitettiin ampumalla Nantesissa maaliskuussa 1796.
Charetten veljenpoika Athanase de Charette oli myös rojalistinen sotapäällikkö.
Toivo Pennanen

Toivo Pennanen (s. 28. heinäkuuta 1997 Joensuu) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Joensuun Kiekko-Pojissa.
Ura.
Seuraura.
Pennanen on Jokipoikien kasvatti. Hän oli kaudella 2012–2013 joukkueensa tehokkain puolustaja sekä C-nuorten SM-karsinnoissa tehoilla 5+8=13 että C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa tehoilla 10+17=27, joilla Pennanen sijoittui koko sarjan puolustajien pistepörssissä seitsemänneksi. Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi Kalevan Pallon junioreihin. Kauden 2015–2016 päätteeksi Pennanen voitti A-nuorten SM-pronssia. Kaudella 2017–2018 hän oli KalPan A-nuorten eniten maaleja tehnyt puolustaja seitsemällä osumallaan. Pennanen voitti myös koko A-nuorten SM-liigan jäähypörssin 108 minuutillaan. Hän voitti myös sarjan pudotuspelien tehotilaston lukemalla +13 sekä puolustajien piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 4+8=12. Pennanen voitti kauden päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden.
Toukokuussa 2018 Pennanen teki 1+1-vuotisen SM-liigasopimuksen Vaasan Sportin kanssa. Kauden 2018–2019 kynnyksellä, syyskuussa seura lainasi hänet toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Mestis-joukkue Kokkolan Hermekseen. Joulukuussa Sport kuitenkin kutsui Pennasen SM-liigavahvuuteensa, kun Colby Robak oli pelikiellossa ja Jyri Niemi loukkaantuneena, minkä lisäksi myös Mikko Vainosen sopimus purettiin. Hän teki liigadebyyttinsä 28. joulukuuta 2018 vieraissa Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Pennanen merkittiin Sportin seitsemänneksi puolustajaksi. Hän sai ottelussa jääaikaa 9.21 minuuttia ja keräsi teholukeman –1. Pennanen pelasi Sportissa seitsemän runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Siirtotakarajalla, helmikuussa 2019 hänen vahvistettiin pelaavan loppukausi lainalla Hermeksessä. Kaikkiaan Pennasen tulokaskausi toi siellä 40 runkosarjaottelussa tehot 3+10=13, kuudessa playoff-ottelussa yhden maalin ja viidessä Suomen Cupin ottelussa yhden syöttöpisteen.
Kaudeksi 2019–2020 Pennanen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestiksen nousijajoukkue Kajaanin Hokkiin. Syyskuussa 2020 hän siirtyi viikon mittaisella try-out -sopimuksella Heinolan Peliittoihin. Pennanen sai koejaksonsa päätteeksi kauden 2020–2021 kattavan sopimuksen. Kaudeksi 2021–2022 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Joensuun Kiekko-Poikiin. Toukokuussa 2022 Pennanen teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura.
Pennanen on pelannut yhden poikien maaottelun.