tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Manipuli

 
Manipuli () oli Rooman tasavallan aikaan roomalaisen legioonan taktinen perusyksikkö, jonka roomalaiset ottivat käyttöön samnilaissotien (343–290 eaa) jälkeen.
Tasavallan aikainen legioona koostui 4 200 jalkaväki- ja 300 ratsumiehestä. Näistä 1 200 oli kevyen jalkaväen sotilaita eli "velites"-joukkoja. Legioonan päävoima oli kuitenkin tiiviissä muodostelmassa taistelevissa jalkaväen rivistöissä, jotka oli järjestetty kolmeen riviin. Ensimmäinen rivistö eli "hastatis" koostui nuorimmista ja kokemattomimmista miehistä, jotka kohtasivat vihollisen ensimmäisenä. Toinen rivistö oli "principes", joka koostui 20–40-vuotiaista miehistä. Viimeinen rivistö oli "triarii", johon kuului legioonan kokeneimpia sotilaita.
Kaksi ensimmäistä rivistöä eli hastatis ja principes koostuivat kumpikin 1 200 miehestä mutta triarii vain 600 miehestä. Kukin rivistö oli jaettu kymmeneen manipuliin, joten legioonassa oli yhteensä 30 manipulia.
Manipuli koostui 120–160 miehestä, jotka oli jaettu kahteen 60–80 miehen "kenturiaan". Kutakin kenturiaa komensi "kenturio", jonka lisäksi kussakin kenturiassa oli aliupseeri ("optio"), sotamerkinkantaja ("signifer") ja vartiopäällikkö ("tesserarius").
Manipuleihin jaettu legioona oli paljon joustavampi verrattuna helleeniseen falangiin, joka tarvitsi taistelukentäkseen tasaisen kentän. Manipulilegioona taas pystyi järjestäytymään nopeasti epätasaisessakin maastossa.
Mariuksen uudistusten jälkeen manipulin korvasi suurempi taisteluyksikkö kohortti, joka oli taktisesti ja strategisesti vielä joustavampi kuin manipulit.
Hossein Rezazadeh

Hossein Rezazadeh (, s. 12. toukokuuta 1978 Ardabīl, Iran) on iranilainen entinen painonnostaja yli 105 kilogramman painoluokassa. 
Rezazadeh hallitsi vuosien ajan ylivoimaisesti superraskaan sarjan painonnostoa. Hän voitti olympiakultaa niin 2000 Sydneyssä kuin 2004 Ateenassakin. Maailmanmestaruuskisoissa Rezazadeh voitti yhteistuloksella kultaa neljästi: 2002 Varsovassa (kultaa molemmista nostomuodoista), 2003 Vancouverissa (kultaa työnnöstä, tempauksesta hopeaa), 2005 Dohassa (kultaa työnnöstä, tempauksesta hopeaa) ja 2006 Santo Domingossa (kultaa molemmista nostomuodoista). Lisäksi 1999 Ateenan MM-kisoissa hän saavutti yhteistuloksella pronssia ja tempauksesta hopeaa. Aasian kisoissa Rezazadeh voitti kultaa niin yhteistuloksessa kuin molemmissa nostomuodoissakin sekä 2002 Busanissa että 2006 Dohassa. 1998 Bangkokissa hän sijoittui pronssille. Maanosansa mestaruuden hän on voittanut kolmesti.
Rezazadeh pitää hallussaan sekä työnnön että yhteistuloksen maailmanennätystä. Työnnön maailmanennätystuloksen 263 kg hän teki Ateenan olympialaisissa ja yhteistuloksen maailmanennätyksen 472 kg Sydneyn olympialaisissa. Rezazadeh piti myös hallussaan tempauksen maailmanennätystä 213 kg, mutta hän menetti sen maamiehelleen Behdad Salimi Kordasiabille joka tempaisi 13.11.2011 painonnoston maailmanmestaruuskilpailuissa Pariisissa 214kg. 
Rezazadeh ei päässyt osallistumaan 2007 MM-kisoihin loukattuaan polvensa auto-onnettomuudessa. Hän joutui jättämään väliin myös seuraavana vuonna Pekingin olympialaiset pitkään vaivanneiden loukkaantumisten takia. Rezazadeh on 185 senttimetriä pitkä ja painaa 161 kilogrammaa. Hänet tunnetaan kutsumanimellä "Iranin Herkules".
Jean-Michel Cousteau

Jean-Michel Cousteau (s. 6. toukokuuta 1938) on ranskalainen tutkimusmatkailija, ympäristönsuojelija ja elokuvatuottaja. Hän on Jacques-Yves Cousteaun ja tämän ensimmäisen vaimon Simone Melchiorin vanhempi poika.
Jean-Michel sai jo nuorena ensikosketuksensa meriin ja laitesukeltamiseen. Hän sai veljensä Philippen kanssa kokeilla toisen maailmansodan jälkeen isänsä ja Émile Gagnanin kehittämää aqualung-paineilmalaitetta. Poikien nuoruus ei kuitenkaan ollut kovinkaan läheinen vanhempiinsa, jotka matkustivat paljon. Jean-Michel ja Philippe olivat näinä aikoina sisäoppilaitoksessa.
Aikuisiällä Jean-Michel Cousteau oli perheyrityksen taustahahmona auttamassa isänsä tutkimusmatkoja. Cousteu järjesti, suunnitteli ja hankki varusteita "Calypsolle". Hän ei kuitenkaan saanut mielestään isältään tarpeeksi kunnioitusta ja alkoi siirtyä omien liiketoimien pariin. Vuonna 1979 Cousteau palasi traagisen tapahtuman seurauksesta auttamaan isäänsä. Philippe-veli kuoli lento-onnettomuudessa ja Jean-Michel Cousteau vakuutti isänsä jatkamaan edelleen tutkimustyötään. Jean-Michel Cousteau oli mukana isänsä televisiosarjoissa ja voitti muun muassa Emmy-palkinnon "Cousteau: Mississippi" -ohjelman tuottajana.
Jean-Michel Cousteau toimi isänsä perustaman säätiön johdossa paluustansa vuoteen 1992, jolloin jätti The Cousteau Societyn. Tämän jälkeen Cousteau keskittyi omiin toimiinsa. Hän ajautui riitoihin isänsä kanssa 1990-luvun puolivälissä Cousteau-nimen käytöstä. Isä ei pitänyt siitä, että Cousteau-nimi yhdistettiin ekologiseen lomakohteeseen, jossa Jean-Michel oli osakkaana. Jacques-Yves Cousteau vaati, että lomakohteen logoon ja nimeen tulisi liittää myös Jean-Michelin nimi lisänä, jotta paikkaa ei suoraan sekoitettaisi Cousteau Societyn alaiseksi. Sanfranciscolainen oikeus päättikin, että Cousteau-nimeä ei saisi käyttää lomakohteen markkinoinnissa, eikä mainostamisessa Yhdysvalloissa.
Vuonna 1999 Cousteau perusti oman säätiönsä Ocean Futures Societyn, jonka tarkoituksena on jatkaa mertensuojelua ja -tutkimusta. Hän myös aloitti televisiosarjan "Jean-Michel Cousteau’s Ocean Adventures" vuonna 2006. Cousteau oli myös vaikuttamassa samana vuonna Yhdysvaltain presidentti George W. Bushiin, joka perustikin Havaijille Papahānaumokuākea Marine National Monument -mertensuojelualueen.
Live Kölner Sporthalle 25.9.1976

Live Kölner Sporthalle 25.9.1976 on Rainbow-yhtyeen vuonna 2006 julkaistu livealbumi, joka on äänitetty Kölnissä, Saksan liittotasavallassa syyskuussa 1976.
Alcyone (laiva)

Alcyone on The Cousteau Societyn tutkimusalus. Se on saanut nimensä kreikkalaisen mytologian tuulten hallitsijan tyttäreltä Alkyonelta. Alumiinirunkoisen aluksen suunnitteli André Mauric.
Aluksessa käytetään Jacques-Yves Cousteaun kehittämää Turbosail-purjehdusjärjestelmää. Se purjehti ensimmäistä kertaa onnistuneesti toukokuussa 1985. Samana vuonna alus lähti ensimmäiselle tutkimusmatkalleen yhdessä Cousteaun toisen aluksen "Calypson" kanssa. "Calypson" uppoamisen jälkeen 1996 "Alcyonesta" tuli Cousteau Societyn merkittävin tutkimusalus.
Peltoemäkki

Peltoemäkki ("Fumaria officinalis") on yksivuotinen, punakukkainen emäkkikasvi. Laji on myrkyllinen sisältäen monia alkaloideja, kuten esimerkiksi protopiinia ja sinaktiinia sekä fumariinia.
Ulkonäkö ja koko.
Peltoemäkki on kasvattaa 20–30 senttiä korkean hennon ja haaraisen varren. Kerrannaiset lehdet ovat kapealiuskaisia ja sinivihreitä. Lehdyköiden liuskat ovat suikeita. Kukkien tukilehdet ovat pieniä. Kukinto on noin 20-kukkainen terttu. Kukan teriö on 7–9 mm pitkä ja noin kolme kertaa verhiön pituinen. Väriltään teriö on vaalean sinipunainen, kärjestään mustahko. Teriön tyvipäässä on lyhyt, pussimainen kannus. Peltoemäkki kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Hedelmä on yksisiemeninen pähkylä.
Peltoemäkin voi sekoittaa läheiseen pikkuemäkkiin ("F. vaillantii").
Levinneisyys.
Peltoemäkkiä tavataan lähes koko Euroopassa Länsi-Venäjälle saakka. Norjan, Ruotsin ja Suomen pohjoisosista se puuttuu. Lajia tavataan myös Pohjois-Afrikassa Marokosta Tunisiaan, Turkissa ja Kaukasuksella. Pohjois-Amerikan itäosiin laji on levinnyt ihmisen mukana. Suomessa peltoemäkki on yleinen laji Oulu–Kajaani-linjan eteläpuolella. Runsain se on eteläisimmässä Suomessa. Lapista peltoemäkki puuttuu.
Elinympäristö.
Peltoemäkki viihtyy ravinteikkailla savi- ja hiekkamultamailla. Sitä tavataan erityisesti puutarhoissa ja kasvimailla sekä joskus myös viljapelloilla rikkaruohona. Rikkaruohona laji on kuitenkin varsin harmiton.
Käyttö.
Peltoemäkkiä on aikaisemmin käytetty rohtona. Sitä käytettiin vatsa- ja ihottumalääkkeenä ja sen uskottiin puhdistavan verenkiertoa. Kasvia on myös käytetty värjäykseen. Kasvin kukilla voi värjätä villan keltaiseksi.
Radio Days

Radio Days on Woody Allenin 1987 ohjaama elokuva. Elokuva tarkastelee nostalgisesti amerikkalaisen perheen elämää radion kulta-aikana. Elokuvan kertojaääni kuuluu Allenille, mutta tässä teoksessa hän ei esiinny kameran edessä. Nuoren Woodyn alter egoa "Joeta" esittää Seth Green.
Vastaanotto.
Video-oppaassa vuodelta 1995 Ilkka Jauhiainen antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle kolme tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota "hyvä". Jauhiainen piti elokuvaa sympaattisena ja episodimaisena, mutta hieman turhan kevyenä ja nostalgisena.
Lain ulkopuolella (vuoden 1987 elokuva)

Lain ulkopuolella on Ville Mäkelän ohjaama suomalainen rikosdraama vuodelta 1987. 
Juoni.
Varakkaan perheenisän raiskaaman naisen veli päättää kostaa sisarensa kärsimykset. Kritiikissä elokuvaa pidetään sävykkäänä ja monipuolisena, kun se kuvaa, kuinka raiskaus vaikuttaa laajalti kymmeniin ihmisiin ja kuinka uhreista tulee rikollisia.
Vastaanotto.
Jo aikalaisarvioissa näyttelijätyö saa arvostusta. Sen sijaan ohjauksen suorastaan sosiologinen ote saa ristiriitaisia arvioita. Toisaalta se jättää kylmäksi, toisaalta todetaan onnistuneeksi ratkaisu, ettei tarinaa vesitetä tunnevaltaisuudella. 
Myöhemmässä kritiikissä Litjan piirtämää häikäilemätöntä roolihahmoa luonnehditaan pirulliseksi. Realismin jäsentyminen jää hiukan puutteelliseksi, mutta viranomaisten empatian puutteeseen ja oikeusjärjestelmän kyvyttömyyteen kohdistuu kritiikin mukaan ankaraa arvostelua. Käsikirjoituksen laatinut Olli-Pekka Parviainen ja veljeä näyttelevä Kari Heiskanen saivat Jussi-palkinnon.
Aleksandr Kurlovitš

Aleksandr Nikolajevitš Kurlovitš (, , 27. heinäkuuta 1961 Grodno, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto – 6. huhtikuuta 2018 Hrodna, Valko-Venäjä) oli valkovenäläinen superraskaan sarjan painonnostaja. Hän edusti urallaan myös Neuvostoliittoa. Hän hallitsi pitkän aikaa ylivoimaisesti painonnoston raskainta painoluokkaa maailmassa ja voitti muun muassa kaksi olympiakultaa sekä lukuisia maailmanmestaruuksia.
Vuonna 1984 Kurlovitš jäi joukkuetoverinsa Anatoli Pisarenkon kanssa Montrealin lentokentällä kiinni anabolisten steroidien hallussapidosta. Tämän johdosta heidät erotettiin maajoukkueesta ja he menettivät "Urheilun mestari" -arvonimen. Kurlovitš palasi maajoukkueeseen vuonna 1987, minkä jälkeen alkoi hänen pitkään kestänyt valtakautensa painonnoston superraskaassa sarjassa.
Kurlovitš voitti urallaan olympiakultaa Soulissa 1988 ja Barcelonassa 1992. Atlantassa 1996, joka jäi hänen viimeisiksi arvokilpailuikseen, hänen sijoituksensa oli viides. Maailmanmestaruuden Kurlovitš voitti yhteistuloksella neljästi. Ostravassa 1987 hän sijoittui sekä tempauksessa että työnnössä hopealle mutta voitti kultaa parhaalla yhteistuloksella 472,5 kilogrammaa, joka oli silloinen maailmanennätys. Ostravassa 1987, Ateenassa 1989 ja Istanbulissa 1994 hän voitti maailmanmestaruuden molemmissa nostomuodoissa sekä yhteistuloksessa. Moskovassa 1983 hän saavutti molemmista nostomuodoista ja yhteistuloksesta hopeaa.
EM-kultaa Kurlovitš voitti yhteistuloksella kahdesti (1989 ja 1990) ja sijoittui kerran hopealle (1983). Neuvostoliiton mestaruuden hän voitti kolmesti ja sijoittui hopealle kahdesti. Kurlovitš teki urallaan kaikkiaan 12 maailmanennätystulosta, joista neljä syntyi tempauksessa, kaksi työnnössä ja kuusi yhteistuloksessa.
Sergej Barbarez

Sergej Barbarez (s. 17. syyskuuta 1971 Mostar, Jugoslavia) on bosniahertsegovinalainen entinen jalkapalloilija.
Barbarez pelasi keskikentällä hyökkäävässä roolissa. Hän pystyi pelaamaan myös hyökkääjänä.
Barbarez edusti seuratasolla Saksassa vuosina 1992–2008 Hannoveria, Union Berliniä, Hansa Rostockia, Borussia Dortmundia, HSV:tä ja Bayer Leverkusenia. Bosnia ja Hertsegovinan maajoukkueessa hän pelasi vuosina 1998–2006 47 ottelua ja teki niissä 17 maalia.
Polttonestettä

Polttonestettä on Torpedo-yhtyeen ensimmäinen albumi. Sen julkaisi Ranka Recordings maaliskuussa 2001. Levy äänitettiin Hasse Wallin Studio 3000:ssa. Kaikki kappaleet ovat Aki Tryggin säveltämiä ja sanoittamia.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut A.J. Trygg sekä sovittanut Torpedo.
Puhu hänelle

Puhu hänelle ("Hable con ella") on Pedro Almodóvarin ohjaama draamaelokuva vuodelta 2002. Almodóvar käyttää elokuvan kerronnassa muun muassa modernia tanssia, vanhanaikaista filmikuvausta ja espanjalaista kansanmusiikkia.
Tarina.
Elokuva kertoo kahdesta miehestä, jotka tutustuvat toisiinsa huolehtiessaan heille rakkaista naisista, jotka ovat sairaalassa. Toinen on härkätaistelija Lydia (Rosario Flores), joka on hengityskoneessa koomassa. Häneen on rakastunut matkaoppaiden kirjoittaja Marco (Dario Grandinetti), joka käy sairaalassa katsomassa häntä. Toinen on liikenneonnettomuuteen joutunut Alicia (Leonor Watling), nuori balettia opiskellut tanssija, joka on sairaalassa vegetatiivisessa tilassa. Häntä käy Benigno (Javier Camara) säännöllisesti hoitamassa. Aliciaa käy katsomassa myös hänen opettajansa Katerina Bilova (Geraldine Chaplin). Elokuva on saanut nimensä Benignon kehotuksesta Marcolle, että hänen pitäisi puhua Lydialle, vaikka tämä ei kuulisikaan.
Palkinnot ja tunnustukset.
Elokuva sai muun muassa Ranskan César-palkinnon parhaalle elokuvalle ja Oscar-palkinnon parhaasta alkuperäiskäsikirjoituksesta.
Vuonna 2016 "Puhu hänelle" äänestettiin BBC:n kyselyssä alkaneen vuosisadan 30 parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa.
Näyttelijät.
Lähde:
Uskon että uskon

Uskon että uskon () on italialaisen katolisen filosofin Gianni Vattimon lyhyt kirja vuodelta 1996. Teoksessa Vattimo pohtii uskomisen merkitystä nykyajassa sekä omaa uskoaan. Kirjan suomennos ilmestyi vuonna 1999 Kustannusosakeyhtiö Nemon kustantamana. 
Sisältö.
Vattimo näkee uskontojen aseman nykyaikana jopa entisestään vahvistuneen tieteellisen todellisuuskäsityksen leviämisestä huolimatta. Esimerkiksi paavin ja islamilaisten johtajien poliittinen valta on kasvanut.
Vattimo pohtii ristiriitaa kristinuskon luomiskertomuksen tapaisten tarujen sekä tieteen, järjen ja valistuksen arvojen välillä. Katolinen kirkko kieltää ehkäisyn, mikä vaikuttaa väestöräjähdykseen ja aidsin leviämiseen sekä suhtautuu kielteisesti naispappeuteen vedoten todellisuuskäsitykseen, jossa naisella nähdään olevan ”luonnollinen” asema. Vattimon mukaan katolisen kirkon itsepäisesti julistama oppi perheestä ja seksuaalisuudesta, jota edes uskovaiset katolisen kirkon jäsenet eivät ota tosissaan, hakee oikeutusta usein naurettavalta näyttävien opillisten perustelujen sijaan pikemminkin tarpeesta puolustaa tosiuskovaista. Tosiuskovaisen täytyy erottautua tapojen avulla, joita mikään järkevä moraalikäsitys ei vaadi, mutta jotka ovat hyödyllisiä vahvistaessaan kirkon yhtenäisyyttä. Kyse on yrityksestä välttää vaikutelma kristillisen opin heikentymisestä, siitä että kristinusko antaisi liian ystävällisen kuvan suhteestaan ihmiseen ja elämän säilymiseen maapallolla.
Vattimo korostaa uskovaisen vapautta tulkita kristinuskoa. Vattimon oma käsitys kristinuskosta perustuu väkivallattomuuteen ja lähimmäisenrakkauteen. Maallistumisen Vattimo näkee mahdollisuutena päästä eroon uhkailusta ja järjettömyydestä, joihin hän lukee muun muassa kirkon ehkäisykiellon ja suhtautumisen homoseksuaaleihin. 
Vattimo kirjoittaa tiiviisti ja teos vaatii edeltäviä tietoja filosofiasta. Tämän vuoksi suomentaja on laatinut kirjan loppuun Vattimon mainitsemia henkilöitä ja käsitteitä selittävän sanaston.
Fabio Biondi

Fabio Biondi (s. 15. maaliskuuta 1961) on italialainen viulisti ja kapellimestari. 1989 Biondi perusti Europa Galanten, italialaisen barokkimusiikkiin erikoistuneen soittajiston, jota myös johtaa.
Biondin tunnetuimpiin levytyksiin lukeutuvat Antonio Vivaldiin "Neljä vuodenaikaa" ja ooppera "Bajazet", Arcangelo Corellin concerti grossi, Alessandro Scarlattin ja Georg Friedrich Händelin teokset, 1700-luvun italialainen ohjelmisto (Vivaldi, Francesco Maria Veracini, Pietro Locatelli, Giuseppe Tartini) ja Bachin, Franz Schubertin ja Robert Schumannin viulusonaatit. Biondi esiintyy myös duona pianon, fortepianon ja cembalon soittajien kanssa.
NBA-kausi 2008–2009

NBA-kausi 2008–2009 oli NBA-liigan 63. kausi. Runkosarja alkoi 28. lokakuuta 2008 ja päättyi 15. huhtikuuta 2009, jonka jälkeen käynnistyivät pudotuspelit. Mestaruutta juhli kauden päätteeksi Los Angeles Lakers, kun se voitti 15. mestaruutensa kaatamalla 14. kesäkuuta päättyneessä finaalisarjassa Orlando Magicin otteluvoitoin 4–1.
Kautta värittivät erityisesti lukuisat valmentajavaihdokset: peräti 15 joukkuetta vaihtoi valmentajaa ennen runkosarjaa tai sen aikana, Phoenix Suns kahdesti.
Runkosarja.
V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja
Lisa Randall

Lisa Randall (s. 18. syyskuuta 1962 Queens, New York City, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen fyysikko.
Randall on erikoistunut teoreettiseen fysiikkaan. Hänen tutkimusaiheitaan ovat muun muassa hiukkasfysiikka, kosmologia ja säieteoria. Randall toimii nykyisin Harvardin professorina. Aiemmin hän on työskennellyt muun muassa Princetonissa ja MIT:ssä.
Time-lehti nosti Randallin maailman sadan vaikutusvaltaisimman ihmisen listalle vuonna 2007.
Sixto Soria

Sixto Soria Cabrera (s. 27. huhtikuuta 1954) on kuubalainen nyrkkeilijä. Kuubalaiseen tapaan hän pysytteli koko uransa ajan amatöörinä.
Soria voitti raskaan keskisarjan (81 kg) maailmanmestaruuden 1978 Belgradissa, missä hän voitti loppuottelussa jugoslavialaisen Tadija Kačarin. Kaksi vuotta aikaisemmin hän oli saavuttanut hopeaa Montrealin olympialaisissa kärsittyään loppuottelussa tappion tulevalle ammattilaisten raskaansarjan maailmanmestarille Leon Spinksille.
Kuuban mestaruuden Soria voitti urallaan neljä kertaa (1975–1977, 1979). Aktiiviaikoina hänen mittansa olivat 188 senttimetriä ja 81 kilogrammaa.
KD (täsmennyssivu)

KD, Kd ym. tarkoittaa seuraavia:
Georgian humanitaarinen apu 2008

Georgian humanitaarinen apu 2008 alkoi, kun Etelä-Ossetiasta käydyt taistelut alkoivat laantua 13. elokuuta 2008 Georgian armeijan käytännössä vetäydyttyä Tskhinvalin ja Gorin alueilta kohti Tbilisiä. Yhdysvaltain presidentti George W. Bush velvoitti Yhdysvaltain puolustusministeriön antamaan tukea.
Georgian pakolais- ja asuntoministeriön oli rekisteröinyt 23. elokuuta 2008 mennessä 22 400 pakolaista. Tbilisiin oli perustettu 95 virallista järjestelykeskusta.
Yhdysvallat.
Yhdysvaltain avustusoperaation tarkoituksena on tuen osoittaminen Georgian hallitukselle sekä sotilaallisen vastavoiman tarjoaminen Venäjän joukoille.
Ensimmäisenä avustustarvikkeita toimitti Yhdysvallat C-17 Globemaster III -sotilaskuljetuskoneilla tukeutuen Georgian lentokenttiin. 13.–14. elokuuta 2008 US Air Force Air Mobility Commandin 13. ja 14. lentokuljetuslaivue olivat kuljettaneet ensiksi Georgian armeijan 2 000 sotilasta Irakista Georgiaan ja sen jälkeen humanitaarista apua. Toiminnan koordinoi 618. ilmatankkausvalvontakeskus Scottin sotilaslentoasemalta.
Ensimmäisen avun arvo oli noin miljoona Yhdysvaltain dollaria ja se sisälsi 16 kuormalavallista lääkkeitä, vaatteita, makuupusseja ja muita tarpeellisia tarvikkeita.
Yhdysvallat lähetti Mustallemerelle myös hävittäjä USS McFaulin, joka ei Yhdysvaltojen ilmoituksen mukaan kyennyt rantautumaan Batumin satamaan, vaan joutui purkamaan noin 55 tonnin apulastinsa yksitellen rantaan pääseviin aluksiin. Venäjän federaation mukaan Yhdysvallat on toimittanut Mustallemerelle Naton alusten myötä sata Tomahawk-risteilyohjusta. USS McFaul voi kantaa 90 BGM-109 Tomahawk -risteilyohjusta. Yhdysvaltain laivasto ei kerro, onko ohjukset varustettu ydinkärjillä.
Amerikan Punainen Risti tuki 13. elokuuta 2008 kansainvälisen Punaisen Ristin kautta 100 000 dollarilla ja noin 35 tn:n apu toimitetaan Ammanin kautta Tbilisiin. Ensimmäiset tarvikkeet sisälsivät huopia, hygieniavälineitä ja vesikontteja. Myöhemmin toimitetaan riisiä ja muita elintarvikkeita.
Venäjä.
Venäjän Punainen Risti on tarjonnut apua Georgiaan Stavropolin miliisit luovuttivat verta Etelä-Ossetian avuksi ja päivän palkkansa.
Euroopan unionin komissio.
Euroopan unionin komission humanitaarisen avun komissaari Louis Michel ilmoitti, että Euroopan unionin komissio on osoittanut 1 000 000 euron avun Georgiaa varten.. Kaiken kaikkiaan vuodesta 1993 Georgiaan on osoitettu 104 000 000 euroa humanitaarista apua.
Suomi.
Suomen Kirkon Ulkomaanapu lahjoitti 50 000 euroa.
Viro.
Viro antoi täydentävää humanitaarista apua Georgialle 12. elokuuta 2008 5,5 tonnia sisältäen siteitä, antibiootteja, infuusionesteitä, kevytsänkyjä, huopia, lämpöhuopia ja muita pelastustyössä tarvittavien tarvikkeitä.
Nestor Lakoba

Nestor Apollonovitš Lakoba (; 1. toukokuuta 1893 nykyisen Gudautan piirin Lyhnyn kylä, Abhasia – 28. joulukuuta 1936 Tbilisi) oli abhaasilaissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko.
Lakoba syntyi talonpojan perheeseen. Vuonna 1911 hänet erotettiin Tbilisin pappisseminaarista vallankumouksellisen propagandan takia. Seuraavana vuonna hän liittyi bolševikkipuolueeseen. Lakoba teki puoluetyötä Adžariassa, Abhasiassa ja Pohjois-Kaukasiassa. Vuonna 1918 hän johti Georgian menševikkihallituksen vastaista kapinaa Suhumissa, jäi vangiksi ja karkotettiin maasta. Vuonna 1920 hän johti laitonta bolševikkijärjestöä Batumissa ja toimi Kubanin ja Mustanmeren alueen vallankumouskomitean vuoristolaisasiain valtuutettuna.
Maaliskuussa 1921 Lakoba valittiin Abhasian vallankumouskomitean varapuheenjohtajaksi ja sotakomissaariksi. Helmikuusta 1922 lähtien hän toimi Abhasian neuvostotasavallan kansankomissaarien neuvoston ja vuosina 1930–1936 tasavallan toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtajana. Lakoba oli Georgian, Taka-Kaukasian neuvostotasavallan ja Neuvostoliiton toimeenpanevan keskuskomitean sekä Georgian kommunistipuolueen byroon jäsen. Hän osallistui neljästi NKP(b):n edustajakokouksiin.
Lakoba kuoli äkillisesti Georgian silloisen puoluejohtajan Lavrenti Berijan tarjoaman illallisen jälkeen. On väitetty, että Stalinin suosiosta kilpaillut Berija myrkytti hänet.
USS McFaul

USS McFaul (runkonumero DDG-74) on Yhdysvaltain laivaston Arleigh Burke-luokan ohjushävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Ingalls Shipbuildingilta Pascagoulasta Mississippistä, missä köli laskettiin 26. tammikuuta 1996. Alus laskettiin vesille 12. huhtikuuta 1997 kumminaan senaattori Dan Coatsin puoliso Marcia Coats ja otettiin palvelukseen 4. heinäkuuta 1991 ensimmäisenä päällikkönään Bernard L. Jackson.
Alus on nimetty laivastoristillä palkitun laivaston erikoisjoukkojen (Seal Team 4) sotilasmestarin Donald L. McFaulin mukaan, joka sai surmansa operaatio Just Causessa 20. joulukuuta 1989 Panamassa pelastaessaan joukkuetoveriaan.
Palvelus.
"McFaul" kolaroi 22. elokuuta 2005 Jacksonvillen edustalla Floridan rannikolla "USS Winston S. Churchillin" kanssa. Törmäyksessä alukset kärsivät vähäisiä vaurioita, ja kumpikin alus palasi kotisatamaansa Norfolkiin omin voimin.
Alus lähti 20. elokuuta 2008 Sudanlahdelta Kreetalta Naton laivasto-osaston mukana ja saapui 24. elokuuta Batumiin Georgiaan Naton laivasto-osaston mukana antamaan Georgian humanitaarista apua. Alukselta luovutettiin maihin 82 kollia, joissa oli kaikkiaan 155 000 naulaa avustustarvikkeita US Aid:lta kuten hygienatarvikkeita, vauvanruokaa ja tarvikkeita, pullotettua vettä sekä maitoa.
Yhdysvaltain ohjuspuolustushallinto ilmoitti 12. marraskuuta 2009 aluksen modernisoinnista budjettivuonna 2013, jolloin sille asennettaisiin RIM-161 SM3 -järjestelmä.
Vennäin Vuissakka

Vennäin Vuissakka () on taajama ja maalaiskunta Leningradin alueen Lomonosovin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängön reunalla Pietarin ja Tallinnan välisen maantien varrella 25 kilometriä Pietarista lounaaseen. Asukkaita kunnassa on 5 200 henkeä (vuonna 2006).
Tarinan mukaan kylän nimi perustuu Vysotskoje-nimiseen Moskovan lähellä sijaineeseen kylään, jonka asukkaat siirrettiin tänne Pietari I:n käskystä 1700-luvun alussa. Kylän sijaintia kuvaava nimitys "na Vysokom" (”korkealla paikalla”) esiintyy kuitenkin jo vuonna 1499/1500 Novgorodin Vatjan viidenneksen Tuutarin pogostassa.
1770-luvulla kylä kuului Katariina II:n suosikille kreivi Grigori Orloville, joka rakennutti sinne paasikivisen pyhälle Nikolaokselle omistetun ortodoksikirkon. Vuissakan lisäksi seurakuntaan kuului venäläinen Kapriolan kylä () sekä inkerikkojen asuttama Uusikylä eli Timola (). Nykyään kirkko on raunioina.
Venäläisen kylän pohjoispuolella sijaitsi pienempi Hietamäen luterilaiseen seurakuntaan kuulunut Suomen Vuissakka (), joka tuhoutui toisessa maailmansodassa. Sodan aikana seudulla käytiin kovia taisteluja, joista kertovat kahden linnakkeen jäänteet ja Tallinnan tien risteyksessä sijaitseva muistomerkki. 1970-luvulla kylään perustettiin suurkanala, joka tuotti parhaimmillaan kaksi miljoonaa broileria vuodessa. Nykyään Vuissakka on pietarilaisten suosimaa huvilaseutua.
Luettelo televisiosarjan Digimon Tamers jaksoista

Tämä on luettelo Digimon Tamersin jaksoista. Kaikkien jaksojen englanninkielinen nimi näkyy listassa.
Jaksot 1–26 esitettiin Suomessa Nelosella 17.11.2008 – 22.12.2008 välisenä aikana ja jaksot 27–51 puolestaan esitettiin 5.2.2009 – 11.3.2009 aikana. Sarjaa sivuvia elokuvia ei Nelosella tulla esittämään.
Aslaug Dahl

Aslaug Magna Dahl (s. 23. maaliskuuta 1949 Uuniemi, Finnmark, Norja) on entinen norjalainen maastohiihtäjä.
Dahl hiihti toisen osuuden Norjan viestijoukkueessa, joka sijoittui neljänneksi Vysoké Tatryn MM-kilpailuissa 1970&lt;ref name="vg.no/sport/ski"&gt;4x5 km stafett kvinner www.vg.no &lt;/ref&gt;. Seuraavana vuonna hän sijoittui Falunin hiihtokisoissa kolmanneksi 10 kilometrillä . Sapporon talviolympialaisissa 1972 Dahl oli 10 kilometrin kilpailussa kuudes ja 5 kilometrillä kahdeksas. 3×5 kilometrin viestissä hän hiihti toisen osuuden Norjan joukkueessa, joka saavutti Neuvostoliiton ja Suomen jälkeen pronssia. Falunin MM-kilpailuissa 1974 Dahl oli mukana kuudenneksi sijoittuneessa Norjan viestijoukkueessa 
Dahl harrasti hiihdon lisäksi yleisurheilua .
Pekka Karunki

Pekka Karunki (sukunimi vuoteen 1935 Sahlstén; 7. maaliskuuta 1906 Kivennapa – 10. syyskuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän käytti joissakin teksteistään nimimerkkiä "Peter Kar".
Karunki oli 1930-luvun lopulla Seura-lehden matkareportterina käyttäen nimimerkkiä "KAR".
Karungin teos "Vaipuneet kotkat" on kuvaus kaikista talvisodassa sotalennoilla kaatuneista 12 suomalaisesta taistelulentäjästä. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös muutama kaunokirjallinen teos, "Kesäheila" sekä "Kuolleet yöperhoset". Vaikka Karunki eli melko lyhyen elämän, hän ehti silti avioitua, toimia vapaana kirjailijana ja TK-toimittajana. Hän kuoli Helsingin Hakaniemessä ja kuolinsyyksi on merkitty “muu kuin vihollistoiminnasta johtuva”.
Highlandin piirikunta (Ohio)

Highlandin piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, jonka hallintokeskus on Hillsboro. Sen väkiluku oli 40 875 vuonna 2000.
Maantiede.
Highlandin naapuripiirikuntia ovat Fayette pohjoisessa, Ross koillisessa, Pike idässä, Adams kaakossa, Brown luoteessa ja Clinton luoteessa.
Väestö.
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 43 589 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 96,4%, mustiin (1,6%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,3%) ja aasialaisiin (0,2%).
Kotitalouden mediaanitulo on 40 423 dollaria ja köyhyysrajan alapuolella oli 17,3% väestöstä vuosina 2007–2011.
Pekka Aalto (kirjailija)

Pekka Aalto (26. toukokuuta 1897 Tunkua, Itä-Karjala – 8. lokakuuta 1941 Porajärvi, Itä-Karjala) oli suomalainen kirjailija.
Pekka Aalto syntyi Vienan Karjalassa Tunkuan pitäjän Kevättämäjärven (Kevätjärven) kylässä maanviljelijän poikana. Käytyään kotikylässään venäjänkielisen kansakoulun hän tuli valituksi oppilaaksi Vienassa toimivaan opettajaseminaariin. Koska vanhemmat katsoivat, että kotitalon työt ovat tärkeämpiä kuin opiskelu, hän jätti seminaarin kesken yhden lukuvuoden jälkeen. Asevelvollisuusikään päästyään Aalto joutui Venäjän armeijaan, juuri ennen I maailmansodan syttymistä. Sodan aikana hänet ylennettiin aliupseeriksi. Venäjän vallankumouksen jälkeen hän pääsi rintamalta ja työskenneltyään vähän aikaa kotitilalla hän lähti vuonna 1918 taas sotapolulle. Englantilaisen Muurmannin retkikunnan aikana hän joutui ns. Pohjois-Venäjän Valkoisen armeijan upseerikouluun, jonka päätyttyä hänet korotettiin vänrikiksi ja määrättiin samalla karjalaisista miehistä muodostetun konekiväärikomppanian päälliköksi. Englantilaisten vetäytyessä Pohjois-Venäjän rintama murtui ja Aalto palasi muiden karjalaisten mukana kotikyläänsä, missä hän toimi kylänvanhimpana kunnallisasioissa. Bolševikit yrittivät asettaa virkamiehiä kuntaan, mutta Tunkuan väki ei halunnut vapaaehtoisesti alistua bol"š"evikkikomentoon. Uhtualle perustettuun Väliaikaiseen Karjalan hallitukseen pidettiin yhteyttä, mutta sen lopetettua toimintansa bol"š"evikkien ote kiristyi. Alkoivat vangitsemiset ja teloitukset, ja kurjuus levisi Karjalaan. Kun Karjalan väki nousi vastarintaan, ensimmäisten vapaustaistelijoiden joukossa oli Pekka Aalto. Hän osallistui 1920-luvun alussa heimosotiin toimien Sissirykmentissä komppanian päällikkönä. Kun metsäsissit joutuivat helmikuussa 1922 peräytymään ylivoiman edessä, Aalto saapui heimopakolaisten mukana Kanta-Suomen turviin. Aalto työskenteli sitten Veitsiluodon sahalla Kemissä. Vapaa-ajalla hän kirjoitteli muistiin pakolaiselämänsä vaiheita ja sepitti runoja Karjalakerhopiiriä varten.Talvisotaan hän ei päässyt ammattihenkilöstatuksensa vuoksi. Jatkosotaan hän osallistui aluksi Sallan rintamalla ja sitten vänrikkinä Osasto Kuussaaren 1. komppaniassa. Aalto kuoli kenttäsairaalassa 8. lokakuuta 1941 haavoituttuaan Porajärvellä. Hänen omaelämäkerrallinen teoksensa "Karjalan kotkat" julkaistiin kaksi vuotta hänen kuolemansa jälkeen.
Taidekeskus Ahjo

Taidekeskus Ahjo on Joensuussa vuonna 1998 perustettu taidekeskus. Ahjoa ylläpitää Joensuun Taiteilijaseura ry. Taidekeskuksessa vaihtuvia taidenäyttelyitä 1-4 kerrallaan.
Ahjon näyttelytilat sijaitsevat kaupungin keskustassa Joensuun taidemuseon pihapiirissä Kirkkokadun ja Koskikadun kulmassa. Näyttelytiloja on neljä: Sysi, Koksi, Hiili ja Kytö.
Ahjossa oli ensimmäisen kymmenen vuoden aikana näyttelyitä on ollut 200. Lisäksi tiloissa pidetään muun muassa konsertteja sekä teatteri- ja tanssiesityksiä, työpajoja, kirjailijamatineoita ja paneelikeskusteluja. Ahjo on yksi Joen yön tapahtumapaikka.
Historiaa.
Puinen rakennus on entinen Joensuun lyseon voimistelusali, ja yläkerrassa oli veisto- eli käsityöluokka (Jac Ahrenberg, 1911) .
Rakennuksen sisätilat tuhoutuivat tulipalossa huhtikuussa 1981. Tuolloin siellä oli Joensuun Ampujien ilma-aserata.
Sali korjattiin taidemuseon tilapäisnäyttelyiden pitopaikaksi vuonna 1981 ja sai nimen Gymnasium. Kustannussyistä taidemuseo joutui siitä luopumaan, ja tiloissa toimi Pohjois-Karjalan Tanssiopisto 1990-luvulla. Ahjo aloitti toimintansa vuonna 1998.
Ahjoa ylläpiti vuosina 1998-2020 Taidekeskus Ahjon kannatusyhdistys ry, jonka jäsenyhdistyksinä olivat Joensuun Taiteilijaseuran (1998-2020) lisäksi Itä-Suomen tanssin aluekeskus (2005-2020), Pohjois-Karjalan kirjailijayhdistys Ukri ry (2000-2011), poikkitaiteellinen kulttuuriyhdistys Vääräpyörä ry (2002-2004), Pohjois-Karjalan Kätsä ry (1998-2005) sekä Pohjois-Karjalan Valokuvataiteen seura (1998-2000).
Železnodorožnyi

Železnodorožnyi () on runsaan 130 000 asukkaan kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee 25 kilometriä Moskovan keskustasta itään, samaan suuntaan johtavan pääradan varrella.
Historiaa.
Železnodorožnyi perustettiin vuonna 1861 linnoitukseksi, jonka tehtävä oli palvella läheistä Obiralovkan rautatieasemaa. Leo Tolstoin "Anna Karenina" -kirjan päähenkilö Anna Karenina kuolee juuri kyseisellä asemalla. Železnodorožnyi sai kaupunkioikeudet vuonna 1952. 1960-luvulla siihen liitettiin neljä naapurikaupunkia. Tunnettu runoilija Andrei Belyi asui kaupungissa 1920-luvulla.
Kaupungin rautatieasema on nykyään Železnodorožnaja (Železnodorožnyi).
Hippoksen pesäpallostadion

Hippoksen pesäpallostadion on Jyväskylän Hippoksella Köyhälammen vieressä sijaitseva pesäpallostadion. Se toimii naisten Superpesiksessä pelaavan Kirittärien ja Ykköspesiksessä pelaavan Kirin kotikenttänä. Stadionin katsomokapasiteetti on noin 1 850, joista 1 500 on istumapaikkoja. Stadionin kapasiteettia voidaan nostattaa yli 4 000 katsojaan lisäkatsomoilla.
Vanha pesäpallostadion purettiin vuoden 2023 loppupuolella. Vanha tekonurmi vietiin Kahakadun liikuntapuistoon Kypärämäelle.
Pesäpallon Itä–Länsi-ottelu pelattiin Jyväskylässä Hippoksen pesäpallostadionilla vuonna 2024 yli 40 vuoden tauon jälkeen.
Historia.
Hippokselle rakennettiin ensimmäinen nurmikenttä vuonna 1948. Koska nurmi oli kosteaa, se vaihdettiin soraksi. Hyvän sorapohjan ansiosta pesäpalloilijat siirtyivät pelaamaan Hippokselle. Jyväskylän Kirikin joutui siirtymaan Harjulta pysyvästi Hippokselle vuonna 1968, kun pesäpalloliitto kielsi arvo-otteluiden pelaamisen nurmella. Pian tämän jälkeen kentälle rakennettiin kunnon katsomot ja siitä tuli virallisesti pesäpallostadion. 
Kenttää on kunnostettu vuonna 1994, jolloin alustaksi vaihdettiin pesäpalloalustana yleisimmin käytetty hiekkatekonurmi. Vuonna 2014 hiekkatekonurmi vaihdettiin uuteen ja samalla katsomoa kunnostettiin ja rakenteita uusittiin.
Pesäpallostadion otettiin pois käytöstä vuonna 2023, mutta sen viereen rakennettiin uusi katettu pesäpallostadion.
Vanhalla stadionilla on pelattu miesten Itä–Länsi-ottelu vuosina 1977 ja 1980.
Pesäpallostadionilla on pelattu Itä–Länsi-ottelu vuonna 2024.
Yleisöennätys.
Hippoksen vanhan pesäpallostadionin miesten yleisöennätys on vuoden 1979 ottelusta Jyväskylän Kirin ja Hyvinkään Tahkon välillä. Tuota ottelua oli seuraamassa 5 496 katsojaa.
Naisten yleisöennätys vanhalla stadionilla on 3 781 finaaliottelusta Kirittäret – Lapuan Virkiä 15. syyskuuta 2012.
Pesäpallostadionin miesten yleisöennätystys on 3 683 katsojaa vuoden 2024 Itä–Länsi-ottelussa 30. kesäkuuta 2024. 
Pesäpallostadionin naisten yleisöennätys on 3 293 katsojaa 2024 Itä–Länsi-ottelussa 29. kesäkuuta 2024.
Salavan

Salavan (myös Saravane, ) on Laosin provinssi, joka sijaitsee maan eteläosassa. Sen pinta-ala on 10 691 neliökilometriä. Vuoden 2015 väestönlaskennan mukaan maakunnassa asui noin 397 000 asukasta. Maakunnan hallinnollinen keskus on Salavan.
Piirikunnat.
Salavan jakautuu kahdeksaan piirikuntaan, jotka toimivat paikallishallinnon alaisuudessa. Ne ovat:
Monica Iagăr

Monica Dinescu-Iagăr (s. 2. huhtikuuta 1973 Sighetu Marmaţiei) on romanialainen entinen korkeushyppääjä. Hän voitti naisten korkeushypyn Euroopan mestaruuden sekä ulkona että sisällä vuonna 1998. Olympialaisissa Iagăr oli yhdeksäs Sydneyssä 2000 ja kahdeksas Ateenassa 2004. MM-kisoissa hän oli parhaimmillaan seitsemäs Edmontonissa 2001. Iagăr voitti Universiadeissa korkeushypyn vuonna 1999.
Iagărin ennätys ulkona on 202 (1998) ja sisällä 203 (1999). Iagăr lopetti aktiiviuransa vuonna 2006. Vuonna 1996 hän kärsi kuuden kuukauden tuomion dopingista.
Tähtee

Tähtee on tilastoalue ja asuinalue Kouvolan Kuusankoskella. Tähtee rajoittuu pohjoisessa Mattilaan ja Kymijokeen, lännessä Naukioon, idässä Kuusaanniemeen ja etelässä Sairaalanmäkeen, Puistomaahan ja Kuusaahan. Tähtee on suurimmaksi osaksi omakotitaloaluetta. Alueella sijaitsee muun muassa Majatalo Hetekka, Tähteenkadun alakoulu sekä Kuusankosken Perhetukikeskus.
Myös Väkkärän asuinalue kuuluu Tähteen tilastoalueeseen. 
Tähteen katuradalla järjestettiin vuosina 1955 ja 1956 TT-ajot.
Ajoista on säilynyt mm. 8 mm:n kaitafilmimateriaalia.
Sudeetti on omakotialue Tähteessä. Talot on rakennettu vuoden 1945 molemmin puolin. Rakennuttajana oli Kymi-yhtiö (nyk. UPM). Omakotitalot ovat kaikki olleet alkujaan samanlaisia, ja ne olivat tehtaiden työläisten työsuhdeasuntoja. Myöhemmin asukkaille annettiin mahdollisuus ostaa asuntonsa.
Savannakhet (provinssi)

Savannakhet () on Laosin provinssi, joka sijaitsee maan eteläosassa. Sen pinta-ala on 21 774 neliökilometriä. Vuoden 2019 arvion mukaan maakunnassa oli 1 054 900 asukasta. Provinssi on asukasluvullaan Laosin suurin. Sen alueella asuu noin 15 prosenttia koko maan asukkaista. Provinssin pääkaupunki on Savannakhet, joka on maan toiseksi suurin kaupunki heti pääkaupunki Vientianen jälkeen.
Provinssin nimi tulee sanoista "Savanh nakhone", joka tarkoittaa "unelmien kaupunkia".
Savannakhet sijaitsee tärkeiden kauppareittien varrella: sen länsipuolella on Mekong-joki ja Thaimaa, itäpuolella Vietnam ja Annamite-vuoret.
Piirikunnat.
Savannakhet jakautuu viiteentoista piirikuntaan, jotka toimivat paikallishallinnon alaisuudessa. Ne ovat:
Geir Andersen

Geir Andersen (s. 12. helmikuuta 1964) on entinen norjalainen yhdistetyn hiihtäjä.
Andersen saavutti junioreiden MM-kilpailuissa hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa Kuopiossa 1983. Seuraavana vuonna hän voitti Trondheimin junioreiden MM-kisoissa kultaa henkilökohtaisessa kilpailussa ja hopeaa joukkuekilpailussa. Sarajevon olympialaisissa hän sijoittui kymmenenneksi. Rovaniemellä järjestetyssä MM-joukkuekilpailussa hän kuului Norjan kultajoukkueeseen.
Seefeldin MM-kilpailuissa 1985 Andersen sijoittui Hermann Weinbuchin jälkeen toiseksi henkilökohtaisessa kilpailussa. Hän kuului lisäksi hopeaa saavuttaneeseen Norjan joukkueeseen.
Andersen sijoittui maailmancupin kilpailussa palkintokorokkeelle ensimmäisen kerran oltuaan toinen Schonachissa tammikuussa 1984. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Planicassa saman vuoden joulukuussa. Kaikkiaan Andersen voitti maailmancupissa viisi osakilpailua, oli neljä kertaa toinen ja viidesti kolmas. Hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 1984–1985 sekä oli kolmas kausilla 1983–1984 ja 1985–1986.
Luettelo käsipallon SM-mitalisteista

Tämä on luettelo käsipallon SM-mitalisteista.
Ulkopeli.
7 hengen käsipallo miehet.
Suomen mestarit (vuoteen 1974)
7 hengen käsipallo naiset.
Suomen mestarit (vuoteen 1971)
Jyri Pelkonen

Jyri Pelkonen (s. 21. joulukuuta 1965) on suomalainen yhdistetyn hiihtäjä, joka on aktiiviuransa jälkeen toiminut valmentajana.
Pelkonen kuului Suomen joukkueeseen, joka saavutti Länsi-Saksan ja Norjan jälkeen pronssia Seefeldin MM-kilpailuissa 1985. Hän sijoittui samana vuonna kolmanneksi myös junioreiden MM-kilpailujen henkilökohtaisessa kilpailussa. Lahden MM-kilpailuissa 1989 hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa kuudes.
Pelkonen toimi Suomen yhdistetyn maajoukkueen päävalmentajana ensimmäisen kerran vuosina 1993–1998. Sen jälkeen hän valmensi Norjan yhdistetyn maajoukkuetta vuosina 2000–2002. Hän palasi Suomen maajoukkueen päävalmentajaksi 2002. Pelkonen nimettiin Vuokatin urheiluopiston valmennuskeskuksen johtajaksi 2004.
Hubert Schwarz

Hubert Schwarz (s. 13. syyskuuta 1960) on entinen saksalainen yhdistetyn hiihtäjä ja joukkuekilpailun olympiavoittaja.
Schwarz saavutti junioreiden MM-kilpailujen henkilökohtaisessa kilpailussa pronssia 1979 ja kultaa 1980. Aikuisten arvokilpailuissa hän debytoi Oslon MM-kisoissa 1982 kuuluen neljänneksi sijoittuneeseen Saksan liittotasavallan joukkueeseen. Rovaniemen MM-joukkuekilpailussa 1984 hän oli Länsi-Saksan joukkueen mukana viides.
Schwarz kuului Hermann Weinbuchin ja Thomas Müllerin kanssa Saksan liittotasavallan joukkueeseen, joka voitti joukkuekilpailun maailmanmestaruuden Seefeldissä 1985. Calgaryn olympialaisissa 1988 Schwarz saavutti joukkuekilpailun olympiakultaa yhdessä Müllerin ja Hans-Peter Pohlin kanssa. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli kolmastoista.
Schwarz sijoittui maailmancupin kilpailussa palkintokorokkeelle ensimmäisen kerran oltuaan toinen Planicassa joulukuussa 1984. Ainoan voittonsa hän saavutti Schonachissa tammikuussa 1987.
Mariana Alcoforado

Mariana Vaz Alcoforado (1640 − 1723) oli portugalilainen nunna, jota pidetään "Portugalilaisten kirjeiden" kirjoittajana. Kirjeet on suomentanut Tarja Härkönen nimellä "Sisar Marianan rakkauskirjeet" (Andalusialainen Koira, 1995).
Mariana Alcoforado syntyi varakkaan tilanomistajan perheeseen ja joutui aikansa ja yhteiskuntaluokkansa mukaisesti kaksitoistavuotiaana luostariin kasvatettavaksi. Marianan suojattu nunnanelämä rikkoutui, kun hän 26-vuotiaana rakastui intohimoisesti. Rakkauden kohde oli Marianaa kaksi kertaa vanhempi ranskalainen, monista rakkausseikkailuistaan tunnettu Chamillyn kreivi Noël Bouton. 
Näiden kahden erilaisen ja epäsopivan henkilön tapaaminen järjestyi ilmeisesti Marianan Boutonin joukoissa palvelleen veljen kautta. Seurauksena oli rakastuminen, viettely, antautuminen. Boutonin kannalta seikkailu kehittyi varmaan rasittavaksi, ja hän palasi Ranskaan, jossa avioitui ja eteni sotilasurallaan kohoten lopulta marsalkaksi. Mariana puolestaan jäi luostariin.
Kun "Sisar Marianan rakkauskirjeet" vuonna 1669 julkaistiin Ranskassa, kansilehdellä ei ollut kirjoittajan eikä edes kääntäjän nimeä. Esipuheessaan kirjeiden pariisilainen kustantaja vakuutti, ettei hän edes tiennyt niiden todellista kirjoittajaa. Kirjeiden vastaanottajaksi kustantaja oletti erään Portugalissa upseerina palvelleen aatelismiehen, jonka nimeä hän ei kuitenkaan tiennyt.
Kirjeistä tuli suuri myyntimenestys, ja ne käännettiin pian useimmille Euroopan kielille. Kuitenkin vasta kolmekymmentä vuotta ensipainoksen jälkeen kirjeiden saksankielisessä käännöksessä kerrottiin niiden kirjoittajan olleen portugalilainen nunna ja saaja ranskalainen kavaljeeri. Samalla paljastui myös ranskalaisen kääntäjän henkilöllisyys, hän oli varakreivi Gabriel de Lavergne de Guilleragues.
Kiistely ja epävarmuus Sisar Marianan rakkauskirjeiden alkuperästä jatkuu yhä. Amerikkalainen kirjallisuudentutkija Ellen Moers pitää teoksessaan "Literary Women" itsestään selvänä, että kirjeiden kääntäjä de Guilleragues oli todellisuudessa myös niiden kirjoittaja. Tästä huolimatta Moers kutsuu kirjeitä nykypäivän tunnetuimmiksi naisellisiksi rakkauskirjeiksi. 
Suomentaja Tarja Härkönen tarjoaa mielenkiintoisen näkökulman kirjeiden alkuperään esseessään Salaperäisen nunnan tapaus. Hän kirjoittaa: "Omasta puolestani haluan sanoa vain, että nero on se mies, joka tuntee naisen mielenliikkeet niin kuin Mariana Alcoforado!"
Rebecca Soni

 
Rebecca Soni (s. 18. maaliskuuta 1987 Freehold Borough, New Jersey) on yhdysvaltalainen, unkarilaista alkuperää oleva uimari ja olympiavoittaja. Hänen vanhempansa Péter ja Kinga Sőni muuttivat Yhdysvaltoihin 1980-luvulla. Soni puhuu englannin ohella unkaria.
Vuoden 2008 kesäolympialaisissa Soni voitti hieman yllättäen 200 metrin rintauinnin ennen ykkösuosikki Leisel Jonesia. Sonin voittoaika 2.20,22 oli uusi maailmanennätys. Soni oli jo aiemmin samoissa kilpailuissa uinut hopealle 100 metrin rintauinnissa juuri Jonesin jälkeen. Soni sai kilpailuissa myös toisen hopean, kun hän ui Yhdysvaltojen 4 × 10 metrin sekauintiviestijoukkueessa rintauintiosuuden. Joukkue sijoittui loppukilpailussa toiseksi maailmanennätyksen uineen Australian joukkueen jälkeen. 
Soni voitti Rooman MM-kilpailuissa 2009 kultaa 10 metrin rintauinnissa ajalla 1.04,93. Välieräuinnissa hän oli tehnyt maailmanennätyksen 1.04,84. Lisäksi hän sai hopeaa 50 metrin rintauinnissa. Tyynenmeren mestaruuskilpailuissa 2010 hän sai kultaa 100 ja 200 metrin rintauinnissa sekä 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Saman vuoden Dubain lyhyen radan MM-kilpailuissa hän voitti mestaruuden 50, 100 ja 200 metrin rintauinnissa sekä sai hopeaa sekauintiviestissä. Swimming World Magazine valitsi hänet vuoden uimariksi 2010.
Soni voitti Shanghain MM-kilpailuissa 2011 maailmanmestaruuden 100 metrin rintauinnissa ajalla 1.05,05, 200 metrin rintauinnissa ajalla 2.21,47 ja sekauintiviestissä sekä sai pronssia 50 metrin rintauinnissa. Lontoon olympialaisissa 2012 hän voitti kultaa 200 metrin rintauinnissa ajalla 2.19,59 ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä hopeaa 100 metrin rintauinnissa.
Willa Cather

 
Willa Sibert Cather (7. joulukuuta 1873 Winchester, Virginia, Yhdysvallat – 24. huhtikuuta 1947 New York Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. 
Henkilöhistoria.
Cather vietti varhaislapsuutensa perinteisen englantilaisen siirtomaakulttuurin keskellä. Hän oli kahdeksanvuotias, kun hänen isänsä osti maata Nebraskasta ja perhe muutti länteen, uudisasukkaiden luvattuun maahan. Uudesta kotiseudusta, sen luonnosta ja ihmisistä, tuli Catherin kirjallisuuden suurin innoituksen lähde. Hän kuvaa useissa teoksissaan preeriaa, ilmojen ja vuodenaikojen vaihtelua, ratsastusta tasangoilla ja rekiretkiä talvella, uudisasukkaiden yhteisöllisyyttä, vieraanvaraisuutta ja keskinäistä auttamista. Catherin kotipaikkakunnalla ei ollut koulua, joten hän sai kotiopetusta. Tärkeimmällä sijalla opetuksessa oli latina. Kun Cather meni myöhemmin lukioon, hänen perustietonsa olivat hyvin puutteellisia. Latinanopinnoissa hän oli paljon muita edellä, mutta muissa aineissa alkeistasolla. Cather suoritti tutkinnon Nebraskan yliopistossa 1895 ja työskenteli sitten toimittajana ja teatterikriitikkona pittsburghilaisessa sanomalehdessä. Hänen toiveenaan oli kuitenkin tulla kirjailijaksi ja niinpä hän muutti New Yorkiin ja alkoi kirjoittaa novelleja lehtiin. Vapaaksi kirjailijaksi Cather ryhtyi vuonna 1912.
Kirjallinen tuotanto.
Koska Cather kirjoitti modernilla ja vauhdikkaalla 1920-luvulla lännestä ja menneistä ajoista, häntä kutsuttiin jopa "nostalgiseksi vanhaksipiiaksi". Hänen teostensa muuta sisältöä ja arvoa ei haluttu tunnustaa ja hänen lahjojaan pidettiin rajallisina. Esimerkiksi Time-lehti kirjoitti eräästä hänen romaanistaan, että se on tyypillinen preeriaidylli, jollaisen Cather hallitsee parhaiten. Cather julkaisi yhteensä neljätoista romaania ja neljä novellikokoelmaa. Pulizer-palkinto hänelle myönnettiin vuonna 1922 romaanista "One of Ours".
Juri Nummelin arvioi, että suomennetuissa teoksissaan "Antonia-ystäväni", "Professorin talo" ja "Kuolema noutaa arkkipiispan" Cather kuvaa Yhdysvaltojen rajaseudun elämää herkkyydellä, joka muistuttaa Katherine Mansfieldiä.
Teokset.
Muita.
Tähän eivät sisälly kokoelmat, jotka sisältävät vanhempia, alkujaan aikakauslehdissä julkaistuja, novelleja.
Alex Rider &amp; käärmeenpää

Alex Rider &amp; Käärmeenpää on brittiläisen menestyskirjailija Anthony Horowitzin kirjoittama jännitysromaani. Se on seitsemäs Alex Rider -sarjan kirja.
Juoni.
Alex Rider &amp; Käärmeenpää jatkaa tarinaa siitä, mihin Alex Rider &amp; Arkkienkeli jäi. Alex palaa avaruudesta suoritettuaan onnistuneesti tehtävän Arkkienkeli-avaruushotellissa. Australian tiedustelupalvelu ASIS onkii Alexin merestä ja yllätyksenä tarjoaa hänelle töitä. Alex suostuu, koska hänen työparikseen tulee Ash, John Riderin (Alexin isän) paras ystävä, joka voisi ehkä kertoa Alexille tämän isästä. Alex ja Ash ryhtyvät tutkimaan salaperäistä Käärmeenpää-järjestöä. Pian Alex törmää vanhoihin "ystäviinsä" MI6:sta ja saa tietää, että Käärmeenpään johtaja, majuri Winston Yu, on sekaantunut Scorpian asioihin, ja heidän kanssaan Alex kaikkein viimeiseksi haluaisi taistella. Alexille kerrotaan Scorpian varastaneen valtavan pommin, "Kuninkaallisen sinisen", ja että majuri Yu kuljettaa sitä parhaillaan Australiaan. Lopussa Alex etenee suhteessaan mysteerityttö A:n kanssa. Hän uskoo löytäneensä sielunkumppaninsa.
Thomas Müller (yhdistetyn hiihtäjä)

Thomas Müller (s. 5. maaliskuuta 1961) on entinen saksalainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän on joukkuekilpailun olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Müller saavutti junioreiden MM-kilpailuissa pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa Schonachissa 1981. Oslon MM-kisoissa 1982 hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kuudenneksi ja kuului joukkuekilpailussa neljänneksi sijoittuneeseen Saksan joukkueeseen. Vuonna 1984 hän sijoittui viidenneksi Sarajevon olympialaisissa ja kuului lisäksi viidenneksi sijoittuneeseen Saksan liittotasavallan joukkueeseen Rovaniemen MM-joukkuekilpailussa.
Müller voitti joukkuekilpailun maailmanmestaruuden Seefeldissä 1985 yhdessä Hubert Schwarzin ja Hermann Weinbuchin kanssa. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli kolmastoista. Kaksi vuotta myöhemmin Müller kuului Weinbuchin ja Hans-Peter Pohlin kanssa kultaa voittaneeseen Länsi-Saksan joukkueeseen Obertsdorfin MM-kisoissa. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli kymmenes.
Müller voitti Pohlin ja Schwarzin kanssa joukkuekilpailun olympiakultaa Calgaryssä 1988. Hän päätti arvokisauransa Val di Fiemmen 1991 MM-kisojen joukkuekilpailun neljänteen tilaan.
Maailmancupissa Müller saavutti ensimmäisen voittonsa – ja palkintokorokesijoituksensa – Schonachissa tammikuussa 1984. Hän voitti maailmancup-kilpailun myös Lahdessa 1984 ja 1987 sekä Oberwiesenthalissa 1985. Lisäksi hän oli osakilpailuissa kaksi kertaa toinen ja kuudesti kolmas. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui toiseksi kaudella 1985–1986.