tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
HC Lugano

HC Lugano on sveitsiläinen jääkiekkoseura, joka pelaa Sveitsin pääsarjassa National Leaguessä. Joukkue on perustettu 1941 Luganossa. Joukkueen kotihalli on Resega. HC Lugano pelasi European Champions Cupissa 2007.
Joukkue kaudella 2025-2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Partido Revolucionario Institucional

Partido Revolucionario Institucional (PRI, ) on meksikolainen puolue, joka hallitsi maata yhtämittaisesti 1929–2000. Nykyisin se on edelleen yksi suurimmista puolueista. Ideologialtaan PRI on sosiaalidemokraattinen. Se on sosialistisen internationaalin jäsen. Sen kannattajista käytetään nimeä "priistas".
Historia.
PRI:n edeltäjän perusti Plutarco Elías Calles nimellä "Partido Nacional Revolucionario" () 4. maaliskuuta 1929 vakauttamaan maata ja normalisoimaan Meksikon vallankumouksen veteraanien välit. Vallanvaihdoista tuli väkivallattomia, vaikkei aina demokraattisia. Vuonna 1938 PRR hajosi ja sen tilalle perustettiin "Partido de la Revolución Mexicana" () Lázaro Cárdenasin johdolla. PRM hajosi ja PRI perustettiin Manuel Ávila Camachon johdolla 18. tammikuuta 1946.
Kolmella eri nimellä puolue piti valtaa 70 vuoden ajan. Vain harvoin kukaan ulkopuolinen tuli valituksi edustajainhuoneeseen tai senaattoriksi. Ensimmäinen PRI:n ulkopuolinen kuvernööri valittiin Baja Californian osavaltioon 1989 ja ensimmäinen ei-PRI:n presidentti oli Vicente Fox vuonna 2000.
Ensimmäisten tappioiden jälkeen PRI teki näyttävän paluun ja vuoden 2003 kongressivaaleissa se sai 224 paikkaa 500:sta edustajainhuoneessa. Vuonna 2006 PRI jäi 106 paikkaan edustajainhuoneessa ja sai 33 senaattoria.
2010 väijytys ja Ubisort-militia.
Keskiviikkona 26. huhtikuuta 2010 asemiehet väijyttivät ihmisoikeusaktivistien kulkueen. Teosta syytetään PRI:n alaisuudessa toimivia puolisotilaallisia Ubisort-joukkoja. Kaksi aktivistia kuoli ja kaksitoista on kateissa. Toinen kuolleista oli suomalainen tarkkailija Jyri Jaakkola.
Risto Tuorila

Risto Kalevi Tuorila (s. 19. helmikuuta 1947 Oulu) on suomalainen näyttelijä, joka työskenteli pitkään Oulun kaupunginteatterissa. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2010.
Ura.
Tuorila kävi Suomen Teatterikoulun 1974–1978. Hän on aikaisemmin ollut näyttelijänä Lappeenrannan kaupunginteatterissa (1969–74), Ryhmäteatterissa (1978–1980) ja Kemin kaupunginteatterissa (1980–1981). 
Risto Tuorila on naimisissa Oulun kaupunginteatterin lavastajan Maija Tuorilan kanssa. Hän harrastaa vapaa-ajallaan purjehdusta. 
Tuorila on näytellyt monissa teatteri- ja elokuvaproduktioissa. Hän näytteli Vilho Koskelaa Rauni Mollbergin elokuvassa "Tuntematon sotilas" (1985) ja voitti siitä Parhaan miespääosan Jussi-palkinnon. Tuorila näytteli Jussi Koskelaa Timo Koivusalon ohjaamissa "Täällä Pohjantähden alla" ja "Täällä Pohjantähden alla II" -elokuvissa. Hän sai Oulun kaupungin kulttuuritunnustuspalkinnon vuonna 2004, perusteena pitkäaikainen ja ansiokas työ Oulun kaupunginteatterissa.
Paimen (uskonto)

Paimenta käytetään uskonnollisessa merkityksessä esimerkiksi kristinuskossa uskovien ihmisten kaitsijana. Tehtävät vastaavat lammaspaimenen tehtäviä ihmisten keskellä. Sanaa käytetään erityisesti Kristuksesta tai Jumalasta. Myös pappi tai muu uskonnollinen johtaja voi ohjeistaa johdettaviaan "paimenkirjeillä". 
Raamatun Jeesus vertaa itseään paimeneen Johanneksen evankeliumissa.
Risto Jalonen

Risto Jalonen (28. lokakuuta 1957 Vaasa – 22. elokuuta 2013) oli suomalainen kuva- ja sanataiteilija. Jalonen toimi muun muassa taidemaalarina ja valokuvaajana. Jalosen retrospektiivinen näyttely "Virran varrelta" oli esillä galleria Art Alexissa vuonna 2008. Samaan aikaan ilmestyi "Rajatapaus", 50-vuotisjuhlajulkaisu. 
Jalonen toimitti kokoomateoksia pohjalaisesta taiteesta, kuten "Vaasa – kaupunki keskellä luontoa" (2002) ja "Avain – Risto Jalonen ja muita pohjalaisia elämän tulkkeja" (2005). "Yksin" -runokirjan ruotsinkielinen käännös oli mukana Yleisradion Tanssiva karhu -kisassa 2005. Jalosen esikoisteos oli omakustanne "Tuulee" vuonna 1986.
Sähköpaimen

Sähköpaimen on laite, joka antaa laitumen ympäri viritetylle metallijohdolle, sähköaidalle sähköimpulsseja. Sähköpaimenen tarkoitus on pitää eläimet aidatulla alueella. Sähköpaimenien tehoalue on 1,6–9 joulea. 
Suomen pitkäikaisin ja tunnetuin sähköpaimen vuodesta 1938 on Olli-merkkinen. Vuonna 2002 Olli-paimenten yhteenlaskettu myynti saavutti 350 000 kappaleen rajan.
Paimen (täsmennyssivu)

Paimen voi viitata seuraaviin:
Melanie Safka

Melanie Anne Safka-Schekeryk (3. helmikuuta 1947 Astoria, Queens, New York – 23. tammikuuta 2024) , tunnettu myös nimellä Melanie, oli yhdysvaltalainen pop- ja folk-laulaja ja -lauluntekijä. Hänet tunnetaan 1960-luvun lopun ja 1970-luvun alun hiteistään "Brand New Key", "Lay Down (Candles in the Rain)" ja "Look What They've Done To My Song, Ma'".
Elämä ja ura.
Melanie Safka syntyi Queensin Astoriassa New Yorkissa 1947. Hän opiskeli New York Academy of Fine Arts -koulussa. Hän aloitti uransa laulajana opiskellessaan collegessa ja esiintyen sen jälkeen Greenwich Villagen klubeilla. Hän sai levytyssopimuksen Columbia Recordsilta vuonna 1967 ja levytti ensimmäisen singlensä "Beautiful People" samana vuonna. Toisen singlen jälkeen hän jätti Columbian.
Melanie tapasi vuonna 1968 tuottaja Peter Schekerykin, josta tuli hänen managerinsa ja myöhemmin aviomiehensä. Levy-yhtiö Buddah Records julkaisi Melanien ensimmäisen albumin "Born to Be" saman vuoden lopulla. Melanie esiintyi Woodstockissa elokuussa 1969. Sen jälkeen hän julkaisi toisen albuminsa. Melanien kaupallinen läpimurto tapahtui Woodstockia muistelevalla kappaleella "Lay Down (Candles in the Rain)", joka nousi singlelistalla kuudenneksi. Myös albumi "Candles in the Rain" nousi top-20:een.
Melanie perusti oman levyyhtiönsä Neighborhood Records vuonna 1971. Single "Brand New Key" nousi Yhdysvaltain singlelistan kärkeen, ja Melanie oli vuoden 1971 menestyneimpiä artisteja. Albumi "Gather Me" myi kultaa ja nousi albumilistan sijalle 15.
"Garden in the City" nousi vielä listasijalle 19, mutta seuraavat albumit eivät enää menestyneet aiempien tavoin. Melanie keskittyi perheeseensä eikä levyttänyt vuosien 1977 ja 1982 välillä. Vuoden 1982 jälkeen hän jatkoi levyttämistä ja konsertointia, ja oli suosittu 1960-luvun nostalgiaesiintyjä.
Karjalan Heili

Karjalan Heili on Joensuussa ilmestyvä kaupunkilehti, jota jaetaan printtilehtenä ilmaisjakeluna ja sen sisältöä julkaistaan verkossa. Joensuun lisäksi lehteä jaetaan kaupungin ympäristökuntiin Liperiin, Kontiolahdelle ja Outokumpuun. Jakelu on noin 35 000 kappaletta.
Aiemmin Karjalan Heilin toimitilat olivat Isossa Myyssä Joensuun keskustassa. Nykyisin lehden toimitus on Karjalaisen toimituksen kanssa Joensuun Noljakassa.
Lehti on perustettu 1970, ja sen nykyisenä päätoimittajana toimii Esa Nevalainen (2024–). Aikaisempia päätoimittajia ovat olleet Markku Rouhiainen (1970–1985), Pekka Huittinen (1985), Pertti Hartikainen (1985–1986), Raimo Sepponen (1986), Pentti Kakkinen (1986–2002), Heikki Arppi (2002–2007), Petri Vähä (2007–2012), Arttu Käyhkö (2012–2015), Jentta Ilanmaa (2016–2019) ja Hanna Käyhkö (2020–2024).
Lehteä julkaisee mediakonserni Keskisuomalaiseen kuuluva Savo-Karjalan Media Oy. Lehden omistus siirtyi Keskisuomalaiselle yrityskaupassa vuonna 2024. Aiemmin lehden omisti PunaMusta Media (nyk. Rebl Group), jonka suurin omistaja on Laakkosen suku. 
Viihdetaiteilija Jaakko Teppo sekä ohjaaja Markku Pölönen ovat kirjoittaneet kolumneja lehteen.
Kaupunkilehtien liitto on valinnut Karjalan Heilin vuoden kaupunkilehdeksi neljä kertaa: 1992, 1999 ja 2008 ja 2015.
Sitio de Calahonda

Sitio de Calahonda on kaupunki Etelä-Espanjassa Aurinkorannikolla. Sitio de Calahonda tunnetaan varakkaiden brittieläkeläisten loma-asuntokeitaana ja rauhallisesta elämänmenostaan. Calahondassa asuu myös melko paljon pohjoismaalaisia ja saksalaisia. Calahonda sijaitsee noin 50 kilometriä Málagasta lounaaseen Marbellan ja Fuengirolan välissä. Hallinnollisesti se kuuluu Mijasin kuntaan.
Kotiseutu-uutiset

Kotiseutu-uutiset on Liperissä ja Rääkkylässä ilmestyvä sitoutumaton, yksityisesti omistettu paikallislehti. Lehden perusti Esko Vähämäki. Lehti aloitti ilmestymisen Liperissä 9.12.1966 . Levikkialue laajeni Rääkkylään seuraavana vuonna. 
Lehden omistajaksi ja päätoimittajaksi tuli vuonna 1985 Tarmo Nenonen ja toiseksi omistajaksi vuonna 1994 Riitta Parkkinen. 1. huhtikuuta 2016 alkaen omistaja ja päätoimittaja on Jari Partanen. 
Lehden toimitus sijaitsee Liperin keskustassa Keskustiellä. Lehti ilmestyy kerran viikossa.
Luettelo eduskuntaryhmää vaalikauden aikana vaihtaneista kansanedustajista

Luettelo eduskuntaryhmää vaalikauden aikana vaihtaneista kansanedustajista sisältää ryhmänvaihtajat aikajärjestyksessä. Vaalikauden aikana ryhmää vaihtaneet ovat ensimmäisessä listassa. Ne edustajat, jotka ovat siirtyneet vaalien jälkeen suoraan eri eduskuntaryhmään kuulumatta välillä siihen minkä puolueesta ovat tulleet valituiksi, on lueteltu alemmassa luettelossa. Edellisellä vaalikaudella eri ryhmään kuuluneet mutta vaaleissa toisen puolueen listoilta eduskuntaan valitut eivät ole tässä luettelossa.
Suoraan vaalien jälkeen eri ryhmään siirtyneet.
Luettelon jäsenet ovat tulleet valituksi toisen puolueen listoilta, mutta liittyneet eduskunnassa eri ryhmään kuin muut puolueen kansanedustajat kuulumatta välillä puolueen omaan eduskuntaryhmään.
Ahvenanmaan maakunnan vaalipiiristä valitut ovat yhdessä RKP:n kanssa muodostaneet Ruotsalaisen eduskuntaryhmän. Heitä ei ole lueteltu alla.
Lähteet.
Lähteinä on käytetty pääasiassa eduskunnan kansanedustajamatrikkelia ja kansanedustajien hakupalvelua.
Tapiolan kirjasto

Tapiolan kirjasto on Espoon kulttuurikeskuksen yhteydessä toimiva kirjasto. Tapiolan kirjasto on osa Espoon kaupunginkirjastoa ja HelMet-kirjastoa.
Tapiolan kirjasto on Tapiolan alueen aluekirjasto. Tapiolan alueeseen kuuluvat muut kirjastot ovat Haukilahden ja Laajalahden kirjastot. 
Kirjaston pinta-ala on 1 150 m². Rakennus saneerattiin 2006, ja uudistettu kirjasto avattiin muutaman kuukauden tauon jälkeen saman vuoden lokakuussa. Uudistusten yhteydessä kirjastosta tuli kaksikerroksinen. Kirjastossa on musiikkiosasto, lehtisali sekä mahdollisuus ilmaiseen internetin käyttöön. Vuonna 2008 kirjastoon saatiin myös langaton verkko.
Tapiolan kirjaston kokoelmissa oli vuonna 2006 aineistoa yhteensä 420 695 kappaletta, joista 
Tapiolan kirjasto on maanlaajuisesti tunnettu lastenkirjastokokeiluistaan. Parikymmentä kirjastoammattilaista työllistävälle kirjastolle myönnettiin vuonna 1997 Espoossa vuosittain jaettava Hyvän työyhteisön palkinto.
Historiaa.
Tapiolan suomenkielinen piirikirjasto aloitti toimintansa 1958 Tapiolan kansakoulun aulassa, ruotsinkielinen puolestaan kirkkoherranviraston kansliassa. Kun kirjastot yhdistettiin 1963, Tapiolassa elettiin voimakasta rakentamisen aikaa. Uusi sivukirjasto sai tilansa (96 m²) Tapiontorin ostoskeskuksesta. Kirjoja oli n. 10 000 ja kävijöitä 3 000. 
Kirjasto kaksinkertaisti tilansa 1967, edelleen kuitenkin Tapiontorilla. Kirjasto oli sokkeloisessa paikassa, jossa oli seitsemän huonetta. Päätoimisen kirjastonhoitajan ja tuntiavun turvin kirjasto oli auki peräti kuutena päivänä viikossa. Kirjoja oli kolminkertainen määrä ja asiakkaita kuutisentuhatta. 
Tämä "lopullinen väliaikaisratkaisu" oli kuitenkin kestämätön lainauksen ja kävijöiden lisääntyessä huimasti ja kulttuurikeskusta odotellessa seuraavat tilat löytyivät Merituulentien toiselta puolelta Juva-talosta. Vuonna 1978 tilaa oli noin 800 m2, mutta tämäkään lisäys ei riittänyt. Kirjojen määrä oli noussut lähes sataantuhanteen, lainaukset kolmeensataantuhanteen ja lainaajia rekisteröitiin jo reilusti yli kymmenentuhatta. Kun kirjasto vihdoin pääsi muuttamaan 15.3.1989 uuteen kulttuurikeskukseen, lisääntyivät niin kävijämäärät kuin toiminnotkin edelleen. 
Seuraavan kerran remontoitiin koko kirjaston alakerta 2006 uusiksi asiakastiloiksi. Edelleenkään tila ei kuitenkaan tahdo riittää.
Tapiolan kirjaston vetäjinä ovat toimineet aikojen kuluessa Hilja Sederholm, Erik Dahla, Saga Rosen, Kari Turunen (ensimmäisenä päätoimisena kirjastonhoitajana), Tuula Niemelä, Elsbet Keto, Anneli Perälä, Kari Vaijärvi ja Outi Melen.
Dromornis planei

Dromornis planei on sukupuuttoon kuollut Dromornithidae-heimoon kuuluva lintulaji. Se luokiteltiin alun perin omaan sukuunsa Bullockornis, mutta nykyään se luokitellaan sukuun "Dromornis". "Dromornis planei" eli Australian Pohjoisterritoriossa keskisellä mioseeniepookilla, noin 15–10 miljoonaa vuotta sitten. Bullock Creekista on löydetty runsaasti lajin fossiileja, ja osa niistä on erittäin hyvin säilyneitä.
Kuten kaikki Dromornithidae-heimon jäsenet, "Dromornis planei" oli lentotaidoton lintu. Reisiluun pohjalta sen painoksi on arvioitu 251–397 kilogrammaa, ja se kuului heimonsa suurimpiin lajeihin. "Dromornis planein" nokka oli erittäin suuri ja se oli suunniteltu leikkaamiseen, mikä viittaa siihen, että se saattoi olla lihansyöjä.
Eino Siuruainen

Eino Olavi Siuruainen (s. 20. maaliskuuta 1943 Pudasjärvi) on suomalainen maantieteilijä, poliitikko ja virkamies. Väiteltyään filosofian tohtoriksi 1976 ja työskenneltyään vuoteen 1987 eri tehtävissä Oulun yliopistossa Siuruainen toimi vuosina 1987–1991 Suomen Keskustan kansanedustajana Oulun läänin vaalipiiristä ja vuosina 1991–2009 Oulun läänin maaherrana. 
Siuruainen menetti isänsä vuonna 1943 sodassa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1964. Hän valmistui luonnontieteiden kandidaatiksi 1968, filosofian kandidaatiksi 1970, filosofian lisensiaatiksi 1973 ja filosofian tohtoriksi 1976. Hän on toiminut Oulun yliopiston Pohjois-Suomen tutkimuslaitoksen erikoistutkijana 1973–1980, Oulun yliopiston maantieteen apulaisprofessorina ja vs. professorina 1981–1983 ja Oulun yliopiston Pohjois-Suomen tutkimuslaitoksen vs. johtajana 1984–1987 ja kirjoittanut useita julkaisuja, joita on ilmestynyt noin 130 sekä Suomessa että ulkomailla. 
Siuruaisesta tuli Keskustapuolueen kansanedustaja vuonna 1987, ja hän toimi eduskunnassa vajaan kauden ennen siirtymistään maaherraksi 1991, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 2009. 1. syyskuuta 2003 Suomen kauppa- ja teollisuusministeriö teki päätöksen hänen nimittämisestään valtion teknologiarahoituksen alueellisen hyödyntämisen selvitysmieheksi.
Siuruainen on sotilasarvoltaan kapteeni. Hän sai Oulu- ja maanpuolustusmitalit 1995 sekä sotilasansiomitalin 1998. Hänellä on myös Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan komentajamerkki. Siuruainen on myös Tammenlehvän perinneliitto ry:n puheenjohtaja. Ansioistaan opiskelijoiden hyväksi tehdystä työstä Oulun yliopiston ylioppilaskunta kutsui hänet kunniajäsenekseen vuonna 2005.
Genyornis

Genyornis newtoni on sukupuuttoon kuollut Dromornithidae-heimoon kuuluva suurikokoinen sorsalintu, joka eli Australiassa.
"Genyorniksen" elinympäristöä olivat mahdollisesti avoimet metsät ja savannitasangot, joilla se saattoi elää rinnakkain emun kanssa. Sen uskotaan munineen hiekkadyyneihin. Fossiilien järjestäytymisen perusteella "Genyornis" eli mahdollisesti parvina emun tapaan. Kuten kaikki Dromornithidae-heimon jäsenet, "Genyornis" oli lentotaidoton. Se oli heimon viimeinen laji, ja eli rinnakkain ensimmäisten aboriginaalien kanssa kuivilla ruohotasangoilla vielä noin 30 000 vuotta sitten. Laji kuitenkin katosi melko pian sen jälkeen, kun nykyihminen oli levinnyt mantereelle.
Vaikka useat "Genyorniksen" sukulaiset olivat luultavasti saalistajia, tämän leukojen ja kynsien piirteet viittaavat siihen, että se saattoi olla kasvinsyöjä. Lisäksi luurankojen yhteydestä on löydetty gastroliittejä. "Genyornis" saattoi käyttää erittäin suurta nokkaansa pähkinöiden ja siementen rikkomiseen. Lintu oli noin 2–2,5 metriä pitkä ja se saattoi painaa 220–240 kiloa.
Metsänpeitto

Metsänpeitto on suomalaisessa uskomusperinteessä tila tai paikka, johon luonnossa kulkeva ihminen tai kotieläin voi joutua.
Metsänpeittoon joutuminen ja tila.
Metsänpeittoa on pidetty metsänhaltijoiden tai maahisten maailmana. Uskomuksen mukaan metsänpeittoon voi joutua joskus jonkin olennon, esimerkiksi metsänhaltijan tai harakan, viemänä. Toisaalta ihminen voi uskoa joutuneensa metsänpeittoon, mikäli eksyy, eikä löydä omin avuin metsästä kotiin.
Metsänpeittoon on sanottu päätyvän myös, jos astuu noidankehään, eli sienien muodostaman ympyrän sisälle.
Metsänpeittoon joutuneelle tulee omituinen, vieras olo. Jotkut kertovat maailman samalla hiljentyneen, linnunlaulun ja muiden metsän äänten vaienneen. Tuttu metsä saattaa muuttua vieraaksi ja erilaiseksi, joskus jotenkin nurinkuriseksi, jopa ylösalaiseksi. Jotkut metsänpeittoon joutuneet jähmettyvät paikalleen pystymättä liikkumaan tai puhumaan, toiset taas kulkevat läpi tuntemattomaksi muuttuneen seudun. Metsänpeittoon joutuneen väitetään katoavan muiden näkyvistä, eivätkä muut löydä häntä, vaikka kulkisivat ohi. Metsänpeittoon joutunut saattaa myös näyttää kiveltä tai kannolta. On kertomuksia, joissa kadonnutta lehmäänsä etsivä istuu uupuneena kivelle, tietämättä istuvansa lehmänsä päällä. Jotkut pääsevät metsänpeitosta tekemättä mitään, toiset taas tehtyään taikatemppuja, ja joidenkin kerrotaan kadonneen iäksi.
Metsänpeitosta pääsy.
Metsänpeitosta on uskottu pääsevän pois, jos riisuu kaikki vaatteensa ja pukee ne uudelleen päälleen nurinpäin. Myös kengännauhat tulee vaihtaa jalasta toiseen.
Toinen keino on omien jalkojensa välistä katselu. On myös erilaisia keinoja, joilla voidaan löytää metsänpeittoon joutunut, kuten juuriston tai solmuun väännetyn puun läpi katselu, jalanjälkien kääntäminen ympäri tai veden kaataminen jälkiin. Myös kadonneen etsijä on voinut kääntää vaatteitaan nurin päin. Metsänpeitosta pääsemiseksi on myös useita loitsuja tai loruja, joiden avulla etsijät voivat rikkoa metsänpeittoon joutuneen päältä loitsun. Päästäjä oli tietäjä, joka kykeni palauttamaan metsänpeittoon joutuneen.
Loitsu.
Kuhmoniemeltä tallennetun loitsun mukaan metsänpeitosta pelastettiin karja seuraavalla tavalla:
Kalamalaudalla mitattiin yhdeksän pituutta veräjältä metsään päin, aina nostettiin pystyyn ja kaadettiin, ja taas, ja taas. Sitten kolme närettä otettiin juurineen koholle maasta ja siihen vuoltiin kolme silparetta hopea[a] ja sanottiin:
Muuta.
UFO-harrastajien oz-ilmiö muistuttaa metsänpeittoa. Metsänpeittoa muistuttavia oireita voi aiheuttaa esimerkiksi diabetes.
Dromornis stirtoni

Dromornis stirtoni, jota kutsutaan joskus suomalaisella nimellä stirtoninukkoslintu, oli "Dromornithidae"-heimoon kuulunut jättiläismäinen sorsalintu, joka eli mioseenikaudella Australian metsissä.
Laji kehittyi kuudesta kahdeksaan miljoonaa vuotta sitten. Kuten kaikki "Dromornithidae"-heimon jäsenet, "Dromornis stirtoni" oli suuri, lentokyvytön lintu. Se muistutti suurinta Australiassa nykyisin elävää lintua, emua, mutta oli paljon lihaksikkaampi ja suurempi.
"Dromornis stirtoni" oli nykytietämyksen mukaan suurin koskaan elänyt lintu: se oli kolme metriä pitkä ja painoi 500 kiloa. Sillä on suuri nokka, mikä viittaa siihen, että se saattoi olla lihansyöjä. Ei tiedetä varmasti, söikö se haaskoja vai saalistiko itse ravintonsa. Luultavasti se muistutti tältä osin hyeenoja, jotka ryhtyvät saalistamaan erityisen aktiivisesti silloin, kun eivät saa raadoista tarpeeksi ravintoa.
Heli Astala

Heli Hellevi Astala, o.s. Lehtisalo (3. marraskuuta 1937 Salo – 7. toukokuuta 2018 Turku) oli suomalainen poliitikko, joka toimi kansanedustajana Suomen kansan demokraattisen liiton (1979–1990) ja Vasemmistoliiton (1990–1995) eduskuntaryhmissä. Astala oli Suomen naisten demokraattisen liiton pääsihteeri vuosina 1977–1980.
Astala kirjoitti ylioppilaaksi Turun tyttölyseosta 1956 ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi 1961. Hän meni vuonna 1961 naimisiin diplomikielenkääntäjä Alpo Astalan kanssa.
Astala vaikutti Turun kaupunginvaltuustossa vuosina 1969–1992, jonka jälkeen hän ei pyrkinyt jatkoon. Vuodet 1980–1987 Astala toimi n puheenjohtajana. Astala oli presidentin valitsijamies vuosina 1978, 1982 ja 1988.
Astala asui Turussa vakituisesti vuodesta 1951 lähtien. Hän kirjoitti eduskuntauransa jälkeen muun muassa runoja ja piti puheita kirkkoon kuulumattomien hautajaisissa kuten äitinsä Alli Lehtisalokin. Heli Astala oli Turun vapaa-ajattelijoiden jäsen ja sai vuonna 2008 Vapaa-ajattelijain liiton kultaisen ansiomerkin.
Alexis Bledel

Kimberly Alexis Bledel (s. 16. syyskuuta 1981 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan erityisesti Roryn roolista televisiosarjassa "Gilmoren tytöt".
Elämä.
Bledel syntyi Houstonissa Texasissa. Hänen äitinsä Lupe on kotoisin Meksikosta ja isänsä Martin Argentiinasta, joten hänen äidinkielensä on espanja, ja hän oppi englantia vasta mennessään kouluun. Hänen isänsä vanhemmat olivat tanskalaisia maahanmuuttajia. Alexis on vanhin perheen kolmesta lapsesta. 
Alexis varttui Westburyssä, jossa hänen vanhempansa omistavat talon vielä nykyisinkin. Lapsena hän oli hyvin ujo. Siksi hän kävi 8-vuotiaana näyttelemisen kursseilla, jotta olisi voittanut ujoutensa.
Bledel aloitti mallin uransa 14-vuotiaana. Mallimanageri näki hänet ostoskeskuksessa ja palkkasi hänet toimistonsa listalle. Hän esiintyi uransa aikana mallinäytöksissä Yhdysvaltojen ohella muun muassa Tokiossa ja Milanossa. Bledel lopetti mallin työt aloittaessaan opiskelun New Yorkin yliopistossa. Hän valmistui Page Parkes Center of modeling and acting - ja St. Agnes Academy -kouluista.
Ura.
Vuonna 2000 Bledel sai osan "Gilmoren tytöistä". Hän oli ehtinyt tuolloin opiskella yliopistossa vasta vuoden. Gilmoren tytöistä tuli menestys ja Bledelistä tähti. Sarjan päätyttyä vuonna 2007 Bledel kuitenkin päätti, ettei hän vähään aikaan esiinny uudelleen tv-sarjassa, koska Gilmoren tytöt -sarjan tekeminen oli kuluttavaa työtä. Erityisesti sarjan hyvin nopeatempoinen dialogi oli hänestä haastavaa. 
Sittemmin Bledel on näytellyt lähinnä elokuvissa. Hän solmi vuonna 2009 sopimuksen IMG-mallitoimiston kanssa. Näyttelemisen ohessa hän toimii nykyisin mallina. Hänen viime vuosien merkittävimpiä elokuvaroolejaan on ollut pääosa 2011 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa "Violet and Daisy". Bledel näyttelee filmissä nuorta salamurhaajaa, joka luulee saaneensa helpon toimeksiannon. 
Yksityiselämä.
Bledel seurusteli kolme ja puoli vuotta Milo Ventimiglian kanssa. Suhde päättyi 2006. Ventimiglia esitti Jessiä "Gilmoren tytöissä".
Bledel avioitui Vincent Kartheiserin kanssa kesällä 2014. Parilla on syksyllä 2015 syntynyt poika. Bledel ja Kartheiser ilmoittivat erostaan elokuussa 2022 oltuaan kahdeksan vuotta naimisissa.
Hakkōda

Hakkōda () on nukkuvista tulivuorista koostuva vuoristo Japanissa. Se sijaitsee Honshūn saaren pohjoisosassa, noin 20 kilometriä Aomorin kaupungista etelään. 
Vuoristo.
Hakkōda koostuu pohjoisesta "Kita Hakkōdasta" ja eteläisestä "Minami Hakkōdasta". Eteläinen Hakkōda on vuoriston vanhempi osa. Tämän jälkeen sattunut valtava pyroklastinen purkaus synnytti Hakkōdan kalderan ja viimeisenä muodostui vuoriston pohjoinen osa.
Hakkōdan vuoristo koostuu yhteensä neljästätoista kerrostulivuoresta. Sen korkein vuori on Kita Hakkōdan Ōdake, jonka korkeus on 1 585 metriä. Minami Hakkōdan puolella korkein huippu on "Kushi-ga-mine". Muita Hakkōdan vuoria ovat muun muassa "Ido-dake", "Tsurugi-dake" ja "Akakura-dake".
Vuoden 1902 sotaharjoitus.
Pahin Hakkōdalla tapahtunut katastrofi on, myös "kuoleman marssiksi" kutsuttu, sotilaita Venäjän sotaan valmistellut sotaharjoitus vuonna 1902. Hakkōdalle kiivenneen Aomorin viidennen jalkaväkirykmentin tarkoitus oli harjoitella kylmissä oloissa toimimista sekä testata armeijan talvivarusteita. Vuoriston sää kuitenkin huononi nopeasti ja lumimyrskyn armoille jääneen rykmentin 210 jäsenestä menehtyi 199. Japanilainen kirjailija "Jirō Nitta" julkaisi myöhemmin turmasta kertovan kirjan.
Hakkōdan toinen ihmishenkiä vaatinut sotilasharjoitus tapahtui vuonna 1997. Kolme sotilasta menehtyi kun he, pudottuaan vuoren syvennykseen, joutuivat hengittämään tulivuoriperäistä kaasua.
Liikenne ja matkailu.
Hakkōdan läpi kulkee 26,455 kilometrin pituinen rautatietunneli. Hakkōdan tunneli rakennettiin Tōhoku Shinkansenin laajennukseksi ja se oli valmistuessaan maailman pisin tunneli. Uusi rautatielinja on tarkoitus ottaa käyttöön vuonna 2010.
Vuoriston ympäristössä sijaitsee useita kuumia lähteitä ja onseneita, kuten "Sukayu". Hakkōdalla on köysirata, jonka avulla pääsee helposti näkemään alueen maisemia. Talvisin vuoristo on suosittua laskettelualuetta.
Hikiä

Hikiä on kylä ja taajama Hausjärvellä. Asukasluku on noin 1 100. Hausjärven kuntakeskukseen Oittiin on Hikiältä matkaa 9,5 kilometriä. Hausjärven kirkonkylä sijaitsee Hikiältä 2,7 kilometriä koilliseen. Lähin kaupunki on Riihimäki, jonne matkaa on 10 kilometriä. Hikiältä Hyvinkäälle puolestaan on noin 20 kilometriä. Hikiä sijainti onkin hyvä kahden kaupungin välissä ja kulkuyhteydet junalla sekä Lahden että Riihimäen suuntaan ovat kätevät. 
Hikiän keskustassa oli vuoteen 2018 asti Hikiän kyläkauppa. Vuonna 2010 Hikiälle valmistunut Eskon koulu korvasi Karhin, Hikiän, Kirkonkylän, Vanhantien ja Erkylän koulut. Hikiällä on myös Karhiin jatkuva harju. 
Huolimatta keskeisestä sijainnistaan Etelä-Suomessa Hikiää pidetään sanonnoissa perifeerisyyden ilmentymänä. Esimerkiksi termit "takahikiä" ja "perähikiä" viittaavat johonkin syrjäiseen paikkaan. 
Hikiällä sijaitsee myös sähköasema. Hikiän kautta rakennettiin myös 1920-luvulla kulkemaan 110 kilovoltin sähkölinja, nk. Rautarouva-linja. Imatran Voiman muuntoasema rakennettiin Hikiälle vuosina 1926–1927. Muuntoasemalta rakennettiin myös Rautarouva-linjasta sivulinja Helsinkiin. Talvisodan aikana muuntoasema naamioitiin puunrungoilla ja oksilla ja alueelle sijoitettiin myös ilmatorjuntakonekivääri.
Historia.
Hikiällä oli aikanaan rälssimaata ja siellä sijaitsi vuonna 1539 kuusi taloa, joita myöhemmin kutsuttiin nimillä Raivala, Brusila, Kartano, Hengetöin (Pakkala), Seppälä ja Isotalo. 
Vuosina 1867-1869 rakennettiin Hikiälle arkkitehti Knut Nylanderin rautatieasema Riihimäki-Pietari-radan ensimmäisenä valmistuneelle Riihimäen ja Lahden väliselle osuudelle. Asemarakennusta laajennettiin ensin vuonna 1873 Nylanderin suunnitelmin ja toisen kerran 1904 arkkitehti Bruno Granholmin suunnitelmien mukaan.
Hikiän maaperä on aikanaan ollut hikevää hiekkamaata ja kylän nimi viitannee maaperän luonteeseen. Nimi esiintyy vuoden 1539 kartassa muodossa Hijkijs, vuoden 1633 kartassa Hikiä ja vuoden 1864 kartassa Hikie.
Liikenneyhteydet.
Hikiän rautatieasemalla pysähtyvät kerran tunnissa kulkevat lähiliikenteen G-junat. Hikiältä kulkee noin kahdeksan kilometrin pituinen yhdystie 2879 Riihimäelle. Yhdystien varrelle on rakennettu myös jalankulun ja pyöräilyn väylä. Hikiän halki kulkee myös seututie 290.
Hikiän rautatieasema

Hikiän rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Hikiän kylässä Hausjärven kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee rataosan varrella noin kahdeksan kilometrin päässä Riihimäen rautatieasemalta ja noin 51 kilometrin päässä Lahden rautatieasemalta. 
Hikiän asema sijoitettiin rautatien ja Nurmijärven ja Hausjärven välisen maantien risteykseen parin kilometrin päähän Hausjärven kirkosta. Asemarakennus on rakennettu vuosina 1867–1869 Knut Nylanderin laatimien IV luokan aseman tyyppipiirustusten mukaan ja sitä on laajennettu vuonna 1873 Nylanderin ja vuonna 1904 Bruno Granholmin suunnitelmien mukaan. Hikiälle muodostui asutus- ja teollisuuskeskus, joka kasvoi nopeasti kirkonkylää suuremmaksi. 1960-luvulla Hikiän asukasluku oli noin 700 henkeä, kirkonkylän vain reilut 200 henkeä. 
Hikiä muutettiin miehittämättömäksi liikennepaikaksi vuonna 1976 ja tavaraliikenne lopetettiin vuonna 1991. Hikiän asemalaitureita siirrettiin kesällä 2005 noin sata metriä Lahden suuntaan seututien 290 ylikulkusillan yhteyteen, mikä mahdollisti vanhalla asema-alueella olleen laituripolun poistamisen käytöstä. Samalla suljettiin myös Asemantien ja Sepäntien välinen jalankulun ja pyöräilyn tasoristeys, joka sijaitsi nykyisten laiturien länsipäässä. Asemarakennus, tavarasuoja ja asema-alueen muut rakennukset siirtyivät Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007.
Hikiällä pysähtyvät Riihimäen ja Lahden väliset G-junat. Riihimäelle liikennöidään raiteelta 1 ja Lahteen raiteelta 2. Aikanaan osa G-junia edeltävistä taajamajunista jatkoi Lahdesta edelleen Kouvolaan maaliskuuhun 2016 asti. Ennen oikorataa osa taajamajunista jatkoi Riihimäen päästä myös edelleen Helsinkiin.
Oitin rautatieasema

Oitin rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Oitin kylässä Hausjärven kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee rataosan varrella, noin 15 kilometrin päässä Riihimäen rautatieasemalta ja noin 44 kilometrin päässä Lahden rautatieasemalta. Asemalla pysähtyvät Riihimäen ja Lahden väliset G-junat. Riihimäelle liikennöidään raiteelta 1 ja Lahteen raiteelta 2.
Historia.
Oitin asema sijoitettiin rautatien ja Hausjärven kirkolta Mäntsälään menevän maantien risteykseen, noin viiden kilometrin päähän kirkosta. Sijaintipaikka oli jo ennestään liikenteellisesti hyvä, koska edellä mainitusta maantiestä erkanivat Oitissa sivutiet Lammille ja Kärkölään. Kylässä toimi lisäksi kestikievari, josta junalla saapuvien matkustajien oli helppo jatkaa matkaansa hevoskyydillä. Radan rakentamisen aikoihin maaliskuussa 1868 Oittiin perustettiin rautatien rakentajien sairaala. Nälän ja kulkutautien vuoksi kuolleisuus oli suurta, ja Oitin Hakuninnummelle haudattiin suuri joukko menehtyneitä radanrakentajia. Oitin sairaala suljettiin marraskuussa 1869. 
Alkuperäinen asema rakennettiin vuosina 1867–1869 Knut Nylanderin laatimien III luokan aseman tyyppipiirustusten mukaan ja sitä on laajennettu 1876 ja 1917. Oitista kehittyi rautatien ansiosta asutus- ja teollisuuskeskus ja vähitellen se syrjäytti Hausjärven kirkonkylän kunnan keskustaajamana. Oitti muutettiin miehittämättömäksi liikennepaikaksi vuonna 1989. Henkilöliikenteen pysähdyspaikka siirrettiin vuonna 1995 noin puoli kilometriä Lahden suuntaan lähemmäs Oitin keskustaa tien 1471 ylikulun luokse. Vanha asema jäi tavaraliikenteen käyttöön ja se nimettiin uudelleen Hausjärveksi seisakkeen säilyttäessä vanhan nimen. Vuodesta 2007 lähtien Oitti ja Hausjärvi ovat yhdessä muodostaneet Hausjärven liikennepaikan. Museovirasto on luokitellut Oitin asema-alueen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Asemarakennus on nykyisin yksityiskäytössä.
Mommilan rautatieasema

Mommilan rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Mommilan kylässä Hausjärven kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee -rataosalla, noin 20 kilometrin päässä Riihimäen rautatieasemalta ja noin 39 kilometrin päässä Lahden rautatieasemalta. 
Asemalla pysähtyvät Riihimäen ja Lahden väliset G-junat. Riihimäelle liikennöidään raiteelta 1 ja Lahteen raiteelta 2.
Mommila oli alkujaan seisake, jonka silloinen kartanon omistaja Alfred Kordelin vaati saadakseen tilansa maitoa markkinoille. Lammin puolella sijaitsevalle kartanolle oli seisakkeelta viitisen kilometriä. Myöhemmin Mommila toimi vilkkaana asemana, jossa sijaitsi myös kylän posti. Alkuperäinen liikennepaikkarakennus korvattiin uudella Thure Hellströmin suunnittelemalla rakennuksella 1920-luvulla. Nykyisin paikka on taas seisakkeena. Tavaraliikenne seisakkeella lopetettiin vuonna 1990 ja vaihteet purettiin vuonna 1997. Henkilöliikenne Mommilassa oli tarkoitus lopettaa vuonna 1993, mutta paikallisten asukkaiden toivomuksesta liikennepaikka on yhä käytössä. Asemarakennus ja alueen muita rakennuksia siirtyi Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007.
Mommilan aseman itäpuolella sijainnut Mommilanraitin tasoristeys korvattiin maantien ylikulkusillalla vuonna 2004. Seuraavana vuonna Mommilan asemalaitureita siirrettiin muutaman sadan metrin verran Lahden suuntaan sillan yhteyteen, minkä ansiosta myös entisellä asema-alueella sijainnut laituripolku voitiin poistaa käytöstä.
Mommilan asemalla sattui 5. toukokuuta 1977 onnettomuus, jossa sai surmansa veturinkuljettaja ja 20 henkilöä loukkaantui, kun erikoispikajuna Savonia ja tavarajuna törmäsivät. 
Mommilan asemalla toimi aikoinaan Pursijärven kansakoulu. jonka opettajina alusta asti toimi Viljo Saraja (s. 1900) ja Milia Aaltonen. Pian heidän jäätyään eläkkeelle 1960-luvulla koulu lopetettiin. Asemalla oli useita sivuraiteita ja Haminankylässä toimineen Saidanlahden sahan lastaussilta puruille ja sahatavaralle. Asemaa vastapäätä sijaitsi Sakkisen puusepäntehdas, joka vaurioitui tulipaloissa. Kylällä toimi kolme sekatavarakauppaa: Oitin osuusliikkeen sivumyymälä, Paasosen K-kauppa ja Unto Pullisen K-kauppa. Mommilan kartanosta tuotiin aikoinaan paljon maitoa junalla vietäväksi Pietariin ja myöhemmin Helsinkiin. Entisellä asemalla toimi myös postikonttori vielä 1970-luvulla.
Herralan rautatieasema

Herralan rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Herralan kylässä Hollolan kunnassa Päijät-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee rataosalla , noin 44 kilometrin päässä Riihimäen rautatieasemalta ja noin 15 kilometrin päässä Lahden rautatieasemalta. 
Herralan asema sijoitettiin rautatien ja Hollolasta Mäntsälän ja Orimattilan suuntaan kulkevan maantien risteykseen lähes 20 kilometrin päähän Hollolan kirkosta. Alkuperäinen Riihimäen–Pietarin rautatien asema avattiin liikenteelle 1869, jolloin valmistui myös Knut Nylanderin laatimien IV luokan aseman tyyppipiirustusten mukainen asemarakennus. Vuonna 1904 asemanseudulle perustettiin tiilitehdas ja myöhemmin kaksi muutakin tiilitehdasta, joiden ansiosta Herralasta kasvoi asutuskeskus. Vanha puinen asemarakennus purettiin 1900-luvun puolessa välissä ja tilalle rakennettiin uusi. Asemarakennus on nykyisin yksityisomistuksessa. Asemalla pysähtyvät Riihimäen ja Lahden väliset G-junat. Riihimäelle liikennöidään raiteelta 1 ja Lahteen raiteelta 2.
Herralan taajama on 1960-luvulta lähtien menettänyt merkitystään Hollolan kunnan väestön keskittyessä voimakkaasti uuteen kuntakeskukseen Salpakankaalle Lahden rajan tuntumaan. Herralassa oli 1960-luvun alussa vielä yli 700 asukasta, mutta 2000-luvun vaihteessa enää runsaat 500. Viimeinen seudulla olleista tiilitehtaista lopetti toimintansa vuonna 1976. Tavaraliikenne Herralan asemalla lopetettiin vuonna 1990 ja vaihteet purettiin vuonna 1997.
Vuonna 2005 Herralan asemalaitureita siirrettiin länteen lähemmäksi maantien 2954 alikulkutunnelia ja tieltä rakennettiin jalankulun ja pyöräilyn kulkuyhteys asemalle. Muutoksen ansiosta laiturit sijaitsevat lähempänä Herralan keskustaa ja vanhalla paikalla ollut laituripolku voitiin purkaa käytöstä.
Vuonna 2006 liikenteelle avattu Lahden oikorata yhtyy Riihimäki–Lahti-rataan lähellä entistä Hakosillan seisaketta noin neljä kilometriä Herralasta Lahden suuntaan.
Mommila

Mommila on Mommilan rautatieaseman ympärille muodostunut asemakylä, kulmakunta ja aiempi taajama Hausjärvellä. Sen nimi on johtuu Mommilan rautatieasemasta, joka on nimetty asemasta noin kahdeksan kilometriä pohjoiseen sijaitsevan Mommilan kartanon mukaan. 
Mommilan kartano.
Hausjärvellä Mommilan kartanon ja Mommilan aseman välisellä tiellä tapahtuivat vuonna 1917 Mommilan veriteot, joissa sai surmansa silloinen Suomen rikkain mies, Alfred Kordelin. Kordelin oli surmansa saadessaan matkalla Mommilan kartanosta kohti Mommilan asemaa. Kordelinin mukana matkasi muun muassa hänen asianajajansa Risto Ryti. Tämä oli Suomen sisällissodan alkuun voimakkaasti vaikuttaneita tapahtumia.
Pursijärven kansakoulu.
Mommilan asemalla on toiminut Pursijärven kansakoulu, jonka opettajina alusta asti toimivat Viljo Saraja ja Milia Aaltonen. Pian heidän jäätyään eläkkeelle 1960-luvulla koulu lopetettiin. 
Saidan saha.
Asemalla oli useita sivuraiteita ja Haminankylässä toimineen Saidan sahan lastaussilta puruille ja sahatavaralle. Asemaa vastapäätä sijaitsi Sakkisen puusepäntehdas, joka vaurioitui tulipaloissa. 
Vähittäiskauppa.
Kylällä toimi kolme sekatavarakauppaa: Oitin osuusliikkeen sivumyymälä, Paasosen K-kauppa ja Unto Pullisen K-kauppa. Mommilan kartanosta tuotiin aikoinaan paljon maitoa junalla vietäväksi Pietariin ja myöhemmin Helsinkiin. Entisellä asemalla toimi myös postikonttori vielä 1970-luvulla.
Toukokuusta syyskuuhun Mommilan kartanon rakennuksilla on toiminut ja toimii 1.5.-29.9.2024 kesäisin Mommilan kyläpuoti, mikä on elintarvikekautta, mutta samalla myös vähittäiskauppamuseo. Kaupan alueella järjestetään kesäisin lukuisia kesätapahtumia. Varsinaisen ympärivuotisen elintarvikeliikkeen pitäminen sen tiloissa lakkasi 2005. Mommilan kyläpuoti julkaisee vuosittain tiedotuslehden, mitä jaetaan Keski-Hämeessä ja Päijät-Hämeen eteläosissa, mm. Kärkölässä.
Hietoinen.
Nimeä Mommila käytetään myös vuoteen 2009 Lammin kuntaan kuuluneesta Hausjärven Hietoisten kylästä, jossa Mommilan rautatieasemalle nimensä antanut Mommilan kartano sekä Mommilan kirkko sijaitsevat. Historiallisessa kyläjaossa Mommilan asemakylä on osa Hausjärven Torholan kylää.
TAME (lentoyhtiö)

TAME EP Linea Aerea del Ecuador oli Ecuadorin kansallinen valtio-omisteinen lentoyhtiö. Sen tärkeimpiä solmukohtia olivat Mariscal Sucren kansainvälinen lentoasema Quitossa sekä José Joaquín de Olmedon kansainvälinen lentoasema Guayaquilissa.
Yhtiö perustettiin vuonna 1962. Sen nimi oli lyhenne sanoista "Transportes Aereos Militares Ecuatorianos".
Tame liikennöi kotimaanlentojen ja Galápagossaarten lentojen lisäksi joitakin ulkomaanlentoja ainakin Yhdysvaltoihin ja Kolumbiaan.
Ecuadorin valtio päätti lakkauttaa Tamen vuonna 2020 osana Ecuadorin valtion säästöohjelmaa. Yhtiö oli ollut raskaasti tappiollinen jo pitkään. Ecuadorin presidentin Lenín Morenon mukaan lakkautuspäätös ei johtunut käynnissä olleesta koronaviruspandemiasta, mutta pandemia nopeutti lakkautuksen toteuttamista.
Tamen laivastoon kuului sen lakkautushetkellä yksi Airbus A320 -lentokone, yksi Airbus A319 -lentokone sekä kolme ATR 42 -potkurikonetta.
Martti Wallén

Martti Christian Wallén (20. marraskuuta 1948 Helsinki – 29. kesäkuuta 2024 Mallorca, Espanja) oli suomalainen bassolaulaja. Hän valmistui kanttoriksi 1968 ja toimi Helsingin ortodoksisen seurakunnan kanttorina 1968–1972. Hänen asemapaikkansa oli Lohjan työkeskus. 
Wallén opiskeli Sibelius-Akatemiassa Pekka Salomaan oppilaana ja täydensi opintojaan Tukholmassa Torsten Föllingerin, sekä Roomassa Luigi Riccin ja Achille Braschin johdolla. Wallén sai ensimmäisen kiinnityksensä bassosolistiksi Suomen Kansallisoopperaan vuonna 1973 (vakinainen vierailija vuodesta 1975–) ja oli Tukholman kuninkaallisen oopperan solisti 1975–2000.
Wallénin tärkeimpiä rooleja uran varrella olivat muun muassa Sarastro, Leporello, Baron Ochs, Rocco, Pimen, Basilio, Gremin, Sparafucile, Daland, Pogner, Landgraf, Fasolt, Hunding, Paavo Ruotsalainen ja useita muita rooleja suomalaisissa oopperoissa.
TV-oopperoita joissa Wallén esiintyi olivat P M Daviesin "The Lighthouse" (SVT), Giuseppe Verdin "Don Carlos" (SVT) ja "Rigoletto" (YLE/Fuga), Leevi Madetojan "Pohjalaisia/"Vallesmanni (YLE), Aulis Sallisen "Ratsumies/"Tuomari (YLE) ja Einojuhani Rautavaaran "Tietäjien lahja/"Salomon (Arte).
Wallén levytti muun muassa Sallisen "Ratsumiehen", Erik Bergmanin oopperan "Det sjungande trädet", Verdin "Don Carlosin", suomalaisia joululauluja ja ortodoksista kirkkomusiikkia. 
Wallén vieraili muun muassa Tallinnan Estonia-teatterissa, Moskovan Bolšoi-teatterissa, Helsingin juhlaviikoilla, Savonlinnan oopperajuhlilla ja Suomen kansallisoopperassa. Hän teki konsertti- ja oratorioesiintymisiä kaikissa Pohjoismaissa ja Keski-Euroopassa. Wallén oli Sysmän Suvisoiton taiteellinen johtaja vuosina 1995–1999 ja Tukholmassa vuosina 1996–2000 toimineen Föreningen Finn Finsk Musik (FINNMUS) tapahtumanjohtaja. Hän muutti Espanjaan vuonna 2004.
Martti Wallénin kummatkin lapset – Herman Wallén (s. 1978), valmistunut Karlsruhen musiikkikorkeakoulusta ja Ida Wallén, valmistunut Münchenin musiikkikorkeakoulusta – ovat toimineet ammattilaulajina Saksassa. Vuodesta 2019 Ida Wallén on ollut kiinnitettynä Suomen kansallisoopperaan.
Sallatunturit

Sallatunturit on Sallassa, Lapissa sijaitseva tunturialue koostuen kahdesta huipusta, joista korkeampi on 478,8 metriä.
Lieksasta Savukoskelle ulottuva 270 kilometriä pitkä UKK-vaellusreitti kulkee Sallatunturien kautta.
Sallatunturien huiput tunnettiin aiemmin nimillä "Iso Pyhätunturi" ja "Pieni Pyhätunturi". Sallan kunnanhallitus anoi vuonna 2010 Maanmittauslaitokselta niiden nimeämistä Sallatuntureiksi ja myös, että kahta huippua ei enää erotettaisi toisistaan. Perusteena oli, että Sallan Pyhätunturit sekaantuivat usein Pyhätunturiin Pelkosenniemellä. Lapin maanmittaustoimisto muutti yhteiseksi karttanimeksi Sallatunturit vuonna 2012.
Sallatuntureiden matkailun historia.
Sotien jälkeen Sallan kunta rakennutti Sallatuntureille majan retkeilijöiden taukopaikaksi. Syksyllä 1960 paikkakuntalaisten perustama Sallan Matkailu Oy aloitti hiihtokeskuksen rakentamisen. Aluksi raivattiin laskettelurinteet ja hankittiin rasvanaruhissi, joka korvattiin vuonna 1964 vaijerihissillä. Vuonna 1965 rakennettiin Karhumaja, jossa oli kahvila ja majoitushuoneita, ja seuraavana rakennettiin Poropirtti, jossa oli majoitushuoneita. Hiihtokeskukseen kaavoitetuille tonteille alkoi nousta ensimmäisiä lomamajoja. Sallan Matkailu Oy:n rakennuttama, arkkitehti Saara Juolan suunnittelema Hotelli Revontuli avattiin vuonna 1973. Hotellin yhteyteen rakennettu kylpylä valmistui vuonna 2007.
Sallatunturin hiihtokeskus.
Sallatuntureiden hiihto- ja lomakeskuksessa on 15 eri vaikeustasoista rinnettä, joista 11 on valaistuja ja noin 160 kilometriä hiihtolatuja, joista valaistuja on 42 kilometriä ja koiralatuja 17,5 kilometriä. Hiihtokeskus on valittu vuoden 2009 ja vuoden 2021 hiihtokeskukseksi.
Raul Ruutu

Ilkka "Raul" Ruutu (s. 28. elokuuta 1975 Vantaa) on Sunrise Avenuen basisti, joka toimii yhtyeessä myös taustalaulajana. Aiemmin Ruutu on vaikuttanut Unit-nimisessä musiikkiyhtyeessä. Ennen siirtymistään bassonsoiton pariin hän soitti myös viulua ja klassista kitaraa. Ruutu tanssi nuorempana myös balettia. Hän on puoliksi filippiiniläinen.
Perhe.
Ruudun veli Aarne tanssii balettia Norjan kansallisbaletissa. Heidän siskonsa Raili Raitala tunnetaan laulavana näyttelijänä. Jääkiekkoilijat Jarkko Ruutu, Mikko Ruutu ja Tuomo Ruutu ovat hänen serkkujaan.
Janne Kärkkäinen

Janne Kärkkäinen (s. 27. marraskuuta 1976 Espoo) on Phoenix Effect -yhtyeen perustaja. Phoenix Effectin debyyttialbumi "Cyanide Skies" julkaistiin 18. helmikuuta 2009 Insomniac-levy-yhtiön kautta.
Kärkkäinen oli aiemmin Sunrise Avenue -yhtyeen kitaristi ja taustalaulaja. Kärkkäinen erotettiin yhtyeestä 2007.
Nino Rota

Nino Rota (oik. Giovanni Rota Rinaldi, 3. joulukuuta 1911 Milano – 10. huhtikuuta 1979 Rooma) oli italialainen säveltäjä, joka tunnetaan erityisesti Federico Fellinin elokuviin tekemästään musiikista sekä "Kummisetä"-elokuvien musiikista. Kaikkiaan Rota sävelsi musiikin yli sataan elokuvaan, mutta myös paljon muuta musiikkia, esimerkiksi kymmenen oopperaa ja viisi balettia.
Rota syntyi musikaaliseen perheeseen Milanossa ja opiskeli Ildebrando Pizzettin oppilaana. Ollessaan vielä lapsi hän muutti Roomaan ja jatkoi opintoja Santa Cecilian konservatoriossa muun muassa Alfredo Casellan johdolla. Hän päätti opintonsa vuonna 1929. Rota muutti Yhdysvaltoihin, jossa eli vuodesta 1930 vuoteen 1932. Palatessaan Milanoon hän kirjoitti tutkielman renessanssiajan säveltäjästä Gioseffo Zarlinosta. Rota suoritti kirjallisuuden tutkinnon Milanon yliopistossa.
Rotta sai Golden Globe-palkinnon ensimmäisen "Kummisetä"-elokuvan musiikista ja Oscarin toisesta.
Käytäntö

Käytäntö voi tarkoittaa yleisessä kielenkäytössä käytännöllistä elämää, todellisuutta (teorian vastakohtana) tai käytössä olevia menettelytapoja. 
Filosofi Edward Craig on katsonut, että käytännön käsite kävi 1900-luvulla yhä keskeisemmäksi filosofisessa keskustelussa. Tutkimus alkoi kiinnittää entistä enemmän huomiota inhimilliseen toimintaan. Käytäntö on keskeinen käsite erityisesti pragmatismissa. Filosofi Sami Pihlströmin mukaan pragmatistit korostavat käsitystä ihmisestä olentona, joka on kiinnittynyt todellisuuteen monenlaisten käytäntöjen kautta. Filosofiset ongelmat nähdään pragmatismissa käytäntöön liittyvinä, ”käytäntöpitoisina”.
Taustalaulaja

Taustalaulaja on henkilö, joka laulaa yhdessä yhtyeen varsinaisen laulajan kanssa, esimerkiksi kertosäkeen aikana. Taustalaulaja on usein merkittävä henkilö yhtyeessä, sillä hänen avullaan laulusta saadaan monipuolisempaa. Taustalaulajina toimivat yleensä yhtyeen kitaristit ja basistit, toisinaan myös rumpalit ja kosketinsoittajatkin. Joskus, varsinkin levytettäessä, taustalaulajana voi toimia myös yhtyeen ulkopuolinen jäsen, niin sanottu "vieraileva artisti". Äänitteitä tehtäessä varsinainen laulaja saattaa laulaa myös taustalauluraitoja. Toisinaan taustalaulajalla on oma stemma, jota hän laulaa. 
Tuplaaja on rap-artistin konsertissa esiintyvä taustalaulaja, joka räppää artistin mukana kappaleiden avainriimejä tai -sanoja. Hänellä saattaa olla konsertissa myös pieniä soolo-osuuksia.
Nasserjärvi

Nasserjärvi () on suuri tekojärvi eteläisen Egyptin ja pohjoisen Sudanin alueella. Se on muodostunut Assuanin padon rakentamisen seurauksena. Järvi on nimetty Egyptin presidentin Gamal Abdel Nasserin mukaan. Tarkkaan ottaen vain järven Egyptin puoleinen osa (83 % järven pinta-alasta) on nimeltään Nasserjärvi, sudanilaiset kutsuvat oman valtionsa alueella olevaa järven eteläosaa nimellä Nubianjärvi.
Nasserjärvi on noin 550 kilometriä pitkä ja sen leveys on noin 35 kilometriä leveimmältä kohdalta. Järven pinta-ala on noin 5 250 neliökilometriä. Järven tieltä jouduttiin siirtämään satoja tuhansia ihmisiä uusille asuinpaikoille. Myös useita arkeologisesti tärkeitä kohteita, kuten Abu Simbel, purettiin ja siirrettiin kivi kiveltä uuteen paikkaan.
Extraliga (Tšekki)

Extraliga on Tšekin jääkiekon korkein sarjataso. Se on perustettu vuonna 1994. Extraligassa pelaa 14 joukkuetta. Pudotuspelit pelataan kahdeksan joukkueen kesken. Sarjan virallinen nimi on Tipsport Extraliga. Sarjan menestyneimmät joukkueet ovat VHK Vsetín ja HC Oceláři Třinec, jotka molemmat ovat voittaneet sen kuusi kertaa.
Kaudella 2014–2015 sarjan yleisökeskiarvo oli 5 113. 
Joukkueet kaudella 2024–2025.
Lähde:
Mestarit.
Lähde:
Dave Freudenthal

David Duane (Dave) Freudenthal (s. 12. lokakuuta 1950) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, asianajaja ja ekonomisti joka toimi Wyomingin 31.kuvernöörinä vuosina 2003–2011.
Varhaiset vaiheet.
Freudenthal syntyi Wyomingin Thermopolisissa. Hän oli vanhempiensa kahdeksasta lapsesta seitsemäs. Hän opiskeli Amherst Collegessa ja sai vuonna 1973 taloustieteen kandidaatin arvon. Hän opiskeli lisäksi Wyomingin yliopiston College of Law'ssa lakia. Bill Clinton nimitti Freudenthalin vuonna 1994 silloisen kuvernööri Mike Sullivanin suosituksesta valtion asianajajaksi Wyomingissa. Hän jätti viran toukokuussa 2001.
Ura politiikassa.
Freudenthal päätti lähteä ehdolle Wyomingin kuvernööriksi ja voitti vastaehdokkaansa, republikaani Eli Beboutin 7. marraskuuta 2002. Hän astui uuteen virkaansa 6. tammikuuta 2003. Hänet valittiin toiselle kaudelle 7. marraskuuta 2006. 
Yksityiselämä.
Freudenthalilla on aviopuoliso Nancy D. Freudenthal sekä neljä lasta: Donald, Hillary, Bret ja Katie.
Sveitsin frangi

Sveitsin frangi (lyhenne Sfr, valuuttatunnus CHF) on Sveitsin ja Liechtensteinin virallinen rahayksikkö. Se jakaantuu 100 rappeniin (, , ).
Sveitsin keskuspankki on rahan liikkeellelaskija. Se vastaa myös valuutan toimivuudesta, vakaudesta ja valuuttavarannosta.
Sveitsin frangi kuuluu maailmantalouden vaihdetuimpiin valuuttoihin. Sveitsin frangin seteleissä on lukuisia väärentämistä vaikeuttavia ominaisuuksia. Useiden sveitsiläisten kolikoiden arvopuolen ulkoasu on pysynyt samanlaisena yli 100 vuotta.
Setelit.
Sveitsin keskuspankki julkaisi ensimmäiset setelit vuonna 1907. Setelit olivat arvoltaan 50, 100, 500 ja 1 000 frangia.
Kahdeksas setelisarja, kuusi eri seteliä arvoltaan 10, 20, 50, 100, 200 ja 1 000 frangia julkistettiin vuonna 1995. Setelit julkaistiin vuosina 1995–1998. Setelien etupuolella on kulttuurihenkilöiden kuvia.
Yhdeksäs setelisarja julkistettiin vuonna 2016. Sarjan viimeinen, 100 frangin seteli julkaistiin syyskuussa 2019. Setelit on suunnitellut Manuela Pfrunder.