tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Amanda Sandbergh

Amanda Sandbergh (11. heinäkuuta 1873 Överklinten, Bygdeå, Västerbotten, Ruotsi – 12. tammikuuta 1961 Danderyd, Ruotsi) oli ruotsalainen Pelastusarmeijan upseeri ja laulujen kirjoittaja.
Elämänvaiheet ja työ.
Sandbergh koki uskonnollisen heräämisen Pelastusarmeijan kautta Holmsundissa, ja 1897 hän tuli Pelastusarmeijan kouluun Tukholmaan. Hän toimi Pelastusarmeijan palveluksessa eri puolilla Ruotsia sekä kiertävänä musiikin johtajana ja majurina. 
Sandbergh tunnetaan erityisesti laulun ”De komma från öst och väst” tekijänä. Hän on itse kertonut laulun synnystä, kesällä 1915 Pelastusarmeijan lepokodissa. ”Olimme pelaamassa krokettia, minä ja muutamia lapsia. Sain silloin innoituksen, jonka tuloksena tämä laulu syntyi. Jätin krokettimailan siihen paikkaan, menin huoneeseeni, kirjoitin laulun ja postitin sen "Sotahuuto"-lehteen. Suureksi ihmeekseni se julkaistiin samana syksynä ilmestyneessä lauluvihkossa, se tuli suosituksi ja sillä tiellä se on”. 
Sandbergh oli saanut jo aikaisemmin vaikutteita tätä laulua varten, kun hän oli Lontoossa Pelastusarmeijan kansainvälisessä kokouksessa. Kokousta varjosti suru, kun sinne matkalla olleet Kanadan edustajat, 133 henkeä, hukkuivat, kun heidän laivansa "Empress of Ireland" oli uponnut törmättyään toiseen laivaan. Heidän muistokseen järjestetyssä tilaisuudessa Lontoon Royal Albert Hallissa, jossa oli yhtä monta tyhjää tuolia kuin hukkuneita, amerikkalainen pelastussotilaiden ryhmä lauloi kokousta varten kirjoitettua laulua ”They come from the East and West", josta Sandbergh sai laulun alkusanat ja sävelmän.
Laulun sävelmän alkuperä on tuntematon. Sandbergh on itse kertonut saaneensa tekstin ja sävelen Lontoon konferenssissa 1914. Sitä, mikä laulu on ollut kyseessä, ei ole voitu selvittää. Joka tapauksessa konferenssissa on laulettu laulua, jota amerikkalaisten osallistujien ryhmä lauloi ja joka tuli heti suosituksi. Laulu on julkaistu ensimmäistä kertaa 1914 kokoelmassa "Sånger vid stabsmusikkårens möten" ja sävelmä "Stridsropet"-lehdessä 1915. Laulu on käännetty eri kielille, ja sen sävelmään on tehty uusia sanoituksia. 
Suomeksi laulu on "Hengellisessä laulukirjassa" laulu 150 ja Pelastusarmeijan laulukirjassa laulu 380, "He saapuvat juhlimaan, Idästä ja lännestä". Ruotsin kirkon virsikirjassa se on virsi 323 "On idästä, lännestä, on maailman ääriltä" (Suom. tuntem, uud. suom. Pekka Kivekäs 1995), sekä "Seurakunta laulaa" -kirjassa 524 ”On idästä, lännestä".
Sergei Solovjov (historioitsija)

Sergei Mihailovitš Solovjov (; 5. toukokuuta 1820 Moskova – 4. huhtikuuta 1879 Moskova) oli venäläinen historioitsija.
Solovjov valmistui vuonna 1842 Moskovan yliopistosta historia pääaineenaan ja aloitti samassa paikassa apulaisprofessorina 1845. Vuonna 1850 hänet ylennettiin professoriksi, ja hän jatkoi virassa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1877. Virka-arvoltaan hän oli salaneuvos. Hän opetti keisarin poikia Nikolai Aleksandrovitšia ja tulevaa Aleksanteri III:ta. Solovjovin maine perustuu 29-osaiseen "Venäjän historia" -teossarjaan, joka ilmestyi vuosina 1851–1879.
Jalkavala

Jalkavala on Sastamalan Suodenniemellä Kourajärven rannalla sijaitseva kylä. Kylä rajautuu idässä ja pohjoisessa Kittilän kylään ja lännessä Kouraniemen kylään sekä Kittilän kylän Maunuksenmaan ulkopalstaan. Kylän eteläpuolella on Mouhijärven Tervamäen kylän maata. Jalkavalaan kuuluu myös 1600-luvulta periytyvä suuri Tarvaanmaan ulkopalsta Mouhijärven luoteisrannalla.
Jalkavalan kylästä on matkaa sekä Tampereelle että Poriin noin 60 kilometriä. Sastamalan keskustaan on matkaa noin 35 kilometriä.
Jalkavalan nimen alkuperä.
Rautavedeltä Pohjanlahdelle johtanut vanha vesireitti kulki Suodenniemen halki. Kylän nimen on arveltu syntyneen sen alueella olevasta vedenjakajasta, joka eräreitin yhden haaran käyttäjien oli ylitettävä jalan.
Jalkavalan historiaa.
Jalkavala on yksi Suodenniemen yhdeksästä keskiaikaisesta kylästä. 1500-luvulla kylään kuului kolme taloa mutta vuosisadan loppupuolelle tultaessa niiden määrä oli laskenut kahteen, jotka olivat Kanni (RNo 1) ja Koppelo (RNo 2). Tuohon aikaan kylällä oli vanhoja nautinta-alueita Märkäjärvenmaan alueella.
Koppelon talosta muodostettiin ratsutila 1500-luvun lopulla. Vuonna 1641 Jalkavalan kylä läänitettiin Kouraniemen ja Pajuniemen kylien tapaan Selkeen kartanoa isännöineelle eversti ja hovitallimestari Hans Wachtmeisterille. Läänitys purkautui vuosisadan lopulla ison reduktion myötä. Suuret kuolonvuodet 1695-1697 koettelivat raskaasti Jalkavalaa, kun yksin Koppelon talosta menehtyi 11 henkeä.
1700-luvulla Jalkavalassa sijaitsi ruotusotilastorppa, jonka haltijat osallistuivat niin Suureen Pohjan sotaan kuin Suomenlinnan rakennustöihin.
Jalkavala tänään.
Jalkavalaan on siellä edelleen olevien Kannin ja Koppelon talojen lisäksi syntynyt uudempaa asutusta sekä jonkin verran kesäasututusta kylässä sijaitsevan Paisjärven rantaan. Jalkavalassa sijaitsee myös tuulivoimala, joka oli vähintäänkin yksi ensimmäisistä yksityisistä tuulivoimaloista Suomessa, joka tuotti sähköä valtakunnan verkkoon.
Koppelon tila on listattu valtakunnallisesti merkittäväksi kulttuurihistorialliseksi ympäristöksi.
Paal Nilssen-Love

Paal Nilssen-Love (s. 24. joulukuuta 1974 Molde) on norjalainen jazzrumpali.
Vuodesta 1990 Nilssen-Love osallistui aktiivisesti Stavangerin jazzelämään ja liittyi yhtyeisiin, joissa toimivat muiden muassa Didrik Ingvaldsen ja Frode Gjerstad. Hän opiskeli Trondheimin yliopistossa. Uralla käänteentekevä oli Element-kvartetin perustaminen vuonna 1993; tämän yhtyeen kautta Nilssen-Love pääsi osallistumaan moniinn muihin hankkeisiin. Vuonna 1996 hän muutti Osloon. Hänen yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet Iain Ballamy, Chris Potter, Sten Sandell, Mats Gustafsson, Håkon Kornstad, Ken Vandermark, John Butcher, Nils Hentrik Asheim, Lasse Marhaug ja Peter Brötzmann. Vuonna 1999 Nilssen-Love piti ensimmäisen soolokonserttinsa, ja vuonna 2001 ilmestyi sooloalbumi "Sticks and Stones". Nilssen-Love on osallistunut kymmeniin levytyksiin ja esiintynyt kansainvälisesti lukuisilla festivaaleilla kuten Molde Jazzissa. Hän on myös johtanut vuosittaista All Ears -improvisaatiofestivaalia Oslossa.
Nilssen-Love toimi Atomic-yhtyeen jäsenenä, kunnes hänet vuonna 2014 korvasi Hans Hulbækmo.
Kawachi-Nagano

Kawachi-Nagano () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Osakan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin kaakkoisosassa. Etelässä sen alue nousee Izumivuorille ja rajautuu Wakayaman prefektuuriin, idässä se nousee taas Kongōvuorille ja rajautuu Naran prefektuuriin. Kaupungin pohjoisosat ovat kukkulaisia ja niiden läpi virtaa muun muassa Ishijoki. Kawachi-Naganossa on 104 283 asukasta (helmikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 109,63 neliökilometriä.
Kawachi-Naganon kaupunki perustettiin vuonna 1954 liittämällä yhteen Naganon maaseutukaupunki ja viisi ympäristön kyläkuntaa. Historiallisesti keskuspaikkakunta Nagano kehittyi Kōyavuorelle johtaneen pyhiinvaellusreitin Kōya-kaidōn varren markkinapaikkana ja postiasemana ("shukuba"). Siellä yhdistyivät Kiotosta alkunsa saava itäinen reitti ja Sakaista lähtevä läntinen reitti. Eteläisen ja pohjoisen hovin kaudella Nagano toimi eteläisen hovin tukikohtana, ja siellä onkin säilynyt monia vanhoja temppeleitä ja muita historiallisia muistomerkkejä. Perinteisiä elinkeinoja olivat esimerkiksi valuraudan, hammastikkujen ja bambusermien ("sudare") valmistus. Toisen maailmansodan jälkeen Naganoon syntyi pieni- ja keskisuuria metalliteollisuuden yrityksiä. Maaseutualueilla harjoitetaan metsätaloutta sekä vihannesten, hedelmien ja siitakesienien viljelyä. 1960-luvulta lähtien Kawachi-Nagano on kasvanut voimakkaasti Osakan asuinlähiönä.
Kawachi-Naganon rakennettua kulttuuriperintöä edustavat muun muassa keskiajalla perustetut Amano Kongō-jin ja Kanshin-jin buddhalaiset temppelit. Molemmissa säilytetään kansallisaarteita. Enmei-jin temppeli tunnetaan vuorostaan ruskastaan, Naganon puisto kirsikankukistaan. Amami-onsenin kuuma lähde kaupungin eteläosassa toimii Kōyavuoren pyhiinvaellusreitin varrella. Osa kaupungin vuoristoalueista kuuluu Kongō-Ikoma-Kisenin puolikansallispuistoon; siellä sijaitsevia luonnonnähtävyyksiä ovat esimerkiksi Iwawakivuori ja Takihatan 48 vesiputousta. Kawachi-Naganoa palvelevat Nankai-rautateiden Kōya-linja ja Kintetsu-rautateiden Nagano-linja.
I'd Rather Believe in You

I'd Rather Believe in You on Cherin studioalbumi, joka julkaistiin lokakuussa 1976.
Fredrik Arvid Bloom

Fredrik Arvid Bloom (21. toukokuuta 1867 Bred, Enköping – 14. toukokuuta 1927 Uddevalla, Ruotsi) oli ruotsalainen merimies, runoilija, vapaakirkollinen pastori ja virsirunoilija.
Elämänvaiheet ja työ.
Bloom kävi Enköpingissä, kunnes hänen perheensä muutti Tukholmaan. Siellä hän suoritti navigointitutkinnon ja lähti merimieheksi. Hän jäi maihin USA:ssa, 1890-luvulla, jossa hän liittyi Pelastusarmeijaan ja yleni pelastusupseeriksi. Hän opiskeli Chicagossa North Park College and Seminary pastoriseminaarissa 1901-1904 ja toimi siellä pastorina Evangelical Covenant Church-kirkossa vuoteen 1915. Hänet ehdittiin merkitä Ruotsissa kadonneeksi. Hän jätti kuitenkin pastorin tehtävät ja työskenteli myyjänä pari vuotta, kunnes taas palasi pastorin työhön. Myöhemmin hän palasi Ruotsiin 1923 ja hän toimi pastorina parissa Ruotsin Lähetysliiton (Svenska Missionsförbundet) seurakunnassa, ennen kuin hänestä tuli kiertävä baptistipastori. USA:ssa ollessaan hän on julkaissut pari runokokoilemaa ja kirjoittanut muutaman muun laulun tekstin.
Hänen kirjoittamista lauluistaan on tunnetuin laulu "”"Som en härlig gudomskälla” jonka vanhin muoto alkoi sanoin "Underbara Gudakärlek Mäktig, djup och ren och stor". Laulu tunnetaan Ruotsissa myös nimellä ”Pärleporten”, sen kertosäkeessä toistuvan ”helmiportin” mukaan. Laulun synnystä on Pelastusarmeijan brigadööri Oscar Blomgren on kertonut, että hänen luonaan Chicagossa asui norjalainen muusikko Alfred Dulin. Fredrik Bloom tuli joulun aikaan, uutena vuotena 1917 vierailulle ja lauloivat Dulinin sävelmää ”Underbara, helga klara stjärnbeströdda julenatt”-tekstiin. Laulun jälkeen Bloom tarttui kynään ja kirjoitti laulun tekstin. Sitä on laulettu Ruotsissa 1920-luvulta lähtien. Laulun tekstiä on vuosien mittaan muokattu. Siitä on englanninkielinen englanninkielien käännös ” Love divine, so great and wondrous”.
Virren sävelmä on norjalaissyntyisen, Amerikassa vaikuttaneen Alfred Dulinin melodia. Tämä sävelmä on hänen ainoa säilynyt teos. Hänen vanhempansa olivat Pelastusarmeijan palveluksessa. Hänen nuorempi veljensä Sparre Olsen oli tunnettu säveltäjä Norjassa. Dulin, joka käytti äitinsä sukunimeä, opiskeli musiikkia ja toimi armeijan soittokunnassa Oslossa, sekä pianistina ja soitonopettajana. Sävelmän vanhin tunnettu julkaisu on vuodelta 1925.
Bloomin lauluja suomeksi.
Bloomin laulu """Som en härlig gudomskälla" Hengellisessä laulukirjassa numerolla 268 ja Pelastusarmeijan laulukirjassa 287 alkusanoin "Niin kuin lähde taivahainen Valtava ja pohjaton". Ruotsin kirkon virsikirjassa se on virsi 235 ja ja Seurakunta laulaa-kirjassa laulu 252 alkusanoin "Niin kuin suuren rauhan lähde voimakas ja pohjaton."
Hengellisessä laulukirjassa on myös toinen Bloomin kirjoittama laulu, 605 "Sain hääjuhlaan kutsun mä taivaallisen" (Säv. John A Hultman).
Jon Christensen

Jon Christensen (20. maaliskuuta 1943 Oslo – 18. helmikuuta 2020 Sagene) oli norjalainen jazzrumpali.
Christensen teki yhteistyötä muiden muassa Jan Garbarekin, Terje Rypdalin, Pål Thowsenin, Knut Riisnæsin, Karin Krogin, Arild Andersenin, Radka Toneffin, Eberhard Weberin, Jan Erik Voldin, Jan Allanin, Rune Gustafssonin, Bobo Stensonin, Palle Danielssonin, Lars Danielssonin, Iro Haarlan ja Rien kanssa. Hän levytti ECM-levymerkille. 
Christensen oli vuodesta 1988 naimisissa näyttelijä Ellen Hornin kanssa. Hän oli Emilie Stoesen Christensenin isä.
Paksunokkajakamari

Paksunokkajakamari ("Galbalcyrhynchus purusianus") on jakamareihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Paksunokkajakamari voi kasvaa noin 20 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Laji on kauttaaltaan punaruskea. Sen otsa, siivet ja pyrstö ovat väriltään muuta ruumista tummemmat. Paksunokkajakamarin nokka on pitkä, tukeva ja väriltään vaaleanpunainen.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Paksunokkajakamaria tavataan Perusta, Boliviasta ja Brasilian länsiosasta. Sen elinympäristöä ovat kosteat metsät usein vesialueiden lähellä sekä metsien ja soiden reunamaat. Elinympäristössä on oltava kuolleita puita. Paksunokkajakamarit liikkuvat yleensä pieninä ryhminä. Linnun ravintoa ovat lentävät hyönteiset. Laji pesii kuolleisiin puihin kaivamissaan koloissa.
St. Valentine's Day Massacre (EP)

St. Valentine’s Day Massacre on Motörheadin ja Girlschoolin vuonna 1981 julkaisema EP-levy. 
Levy oli Britannian singlelistalla parhaimmillaan viidentenä.
Levyllä yhtyeet soittavat yhdessä Johnny Kidd &amp; The Piratesin kappaleen ”Please Don’t Touch” ja Girlschool Motörheadin kappaleen ”Bomber” sekä Motörhead Girlschoolin kappaleen ”Emergency”, jolla Eddie Clarke laulaa. Motörheadin Phil Taylor ei aiemmin saamansa niskavamman vuoksi kyennyt soittamaan, mistä syystä rumpalina kaikilla kappaleilla on Girlschoolin Denise Dufort.
Lemmyn mukaan yhteisäänitystä ehdotti tuottaja Vic Maile ollessaan tekemässä Girschoolin levyä yhtyeiden yhteiselle levy-yhtiölle Bronzelle. 
Levyn nimi ja kansikuva viittaavat Chicagossa vuonna 1929 tapahtuneeseen ystävänpäivän verilöylyyn, jossa seitsemän Al Caponen kanssa kilpaillutta gangsteria murhattiin.
Yhtyeet esittivät kappaleen ”Please Don’t Touch” Top of the Pops -listaohjelmassa ja saksalaisessa Musikladen-ohjelmassa. Molemmissa Taylor esitti taustalaulua ja tanssahteli.
Mosambikin kansallinen terveysinstituutti

Mosambikin kansallinen terveysinstituutti (, lyhennys INS) on Mosambikin Maputon maakunnan Marracuenen piiristä käsin maanlaajuisesti toimiva kansanterveyslaitos. 
INS vastaa osaltaan erilaisten tartuntatautien (kuten koronaviruksen aiheuttaman covid-19-taudin) havitsemisesta, seurannasta ja torjunnasta kotimaassaan ja on siksi kouluttanut mosambikilaisia. Maan ensimmäinen laboratoriovarmennettu covid-19-sairastapaus raportoitiin 22. maaliskuuta 2020.
Laitoksen pääjohtajana on tohtori (M.D., Ph.D.) Ilesh V. Jani.
Wallace Davenport

Wallace Davenport (30. kesäkuuta 1925 New Orleans – 18. maaliskuuta 2004 New Orleans) oli yhdysvaltalainen jazztrumpetisti.
Davenport soitti swingiä ja bopia ja lisäksi teki yhteistyötä gospel- ja rhythm &amp; blues -laulajien kanssa. Hän soitti Young Tuxedo -vaskiorkesterissa vuonna 1938 ja Papa Celestinin kanssa vuonna 1941. Tämän jälkeen hän lähti palvelukseen Yhdysvaltain laivastoon. Hän palasi New Orleansiin toisen maailmansodan jälkeen ja soitti useissa paikallisissa yhtyeissä swingiä ja bopia. 1950-luvulla hän kiersi ulkomailla, teki yhteistyötä Lionel Hamptonin kanssa ja levytti Pariisissa Mezz Mezzrowin kanssa. Vuosina 1964–1966 Davenport soitti Count Basien kanssa. Lisäksi hän teki esiintymisiä Ray Charlesin ja Lloyd Pricen kanssa. Hän palasi kiertueiltaan vuonna 1969 New Orleansiin tekemään perinteistä jazzia. Vuosina 1971–1976 hän teki tämän tyylisuunnan levytyksiä omalle My Jazz -levymerkilleen. Vuonna 1974 Davenport levytti Euroopassa George Weinin kanssa ja vuonna 1976 Panama Francisin ja Arnett Cobbin kanssa. Vuosina 1976–1979 hän jatkoi omien kokoonpanojensa johtamista, ja vuonna 1976 hän teki myös lyhyen paluun yhteistyöhön Hamptonin kanssa.
1980-luvulla Davenportin yhteistyökumppaneihin kuuluivat gospelesiintyjät Zion Harmonizers ja Aline White.
Rosier Faassen

Jacobus Pieter Faassen eli Rosier Faassen (9. syyskuuta 1833 's-Gravenhage, Alankomaat – 2. helmikuuta 1907 Rotterdam, Alankomaat) oli alankomaalainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija.
Faassen toimi näyttelijänä Amsterdamissa, Haagissa ja Rotterdamissa. Hänen näytelmistään mainittava on "Anne Mie" (1878), josta hän sai kansainvälisessä kilpailussa palkinnon. Se on esitetty Lontoossa 1881. Muita näytelmiä ovat muun muassa "Zonder naam" (1882), "Zwarte Griet" (1882), "Hannes" (1883), "Platijn en Co." (1885) ja "De remplaçant" (1885). Kootut teokset ilmestyi 1884. Faassenin ala on kansannäytelmä, joka välittömyydellään on raivannut tietä uudenaikaiselle realistiselle draamalle.
Cherished

Cherished on Cherin studioalbumi, joka julkaistiin syyskuussa 1977.
Phil Upchurch

Phil Upchurch (s. 19. heinäkuuta 1941 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kitaristi. Hän on soittanut jazzia, bluesia, soulia ja rhythm and bluesia.
Upchurch nousi maineeseen Chicagon musiikkipiireissä 1950-luvulla. Hän aloitti uransa tekemällä sessioita esimerkiksi Jerry Butlerin kanssa ennen työskentelyään Chess Recordsin kitaristina. Hän esiintyi muiden muassa Dellsin, Howlin’ Wolfin, Gene Chandlerin ja Muddy Watersin julkaisuilla. Usein hän teki yhteistyötä rumpali Maurice Whiten kanssa. 1960-luvun alussa hän perusti oman Phil Upchurch Combo -kokoonpanonsa ja teki instrumentaalisen hitin ”You Can’t Sit Down” (1961). Yhtye teki lisää singlejä, mutta yksikään niistä ei saavuttanut ”You Can’t Sit Down” -kappaleeseen verrattavaa suosiota. 
1960-luvun puolessavälissä ja loppupuolella Upchurch levytti soul-jazzia ja funkia Sue- ja Cadet-levymerkeillä. 1970-luvulla hän teki sopimuksen Blue Thumb Recordsin kanssa ja vietti aikaansa sekä omien albumiensa että The Crusadersin ja Ben Sidranin kanssa tekemiensä sessioiden parissa. Tommy LiPuma tuotti Upchurchin levyt "Darkness, Darkness" (1972) ja "Lovin’ Feelin" (1973). Vuonna 1975 Upchurch levytti laulaja-pianisti Tennyson Stephensin kanssa Creed Taylorin Kudu-levymerkille LP:n "Upchurch Tennyson". Myöhemmällä urallaan hän on jatkanut uraansa sekä sessiomuusikkona että yhtyeenjohtajana.
Kastanjapyrstömuura

Kastanjapyrstömuura ("Sciaphylax hemimelaena") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kastanjapyrstömuuraa tavataan Boliviassa, Brasiliassa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 3 340 000 km2. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kastanjamuura

Kastanjamuura ("Sciaphylax castanea") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kastanjamuuraa tavataan Ecuadorissa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 261 000 km2. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. Sen kuitenkin arvellaan olevan vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi.
Ruusuaamunkoi

Ruusuaamunkoi ("Lampronia morosa") on aamunkoiden (Proxidae) heimoon kuuluva perhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Ruusuaamunkoin siipien kärkiväli on 11–15 millimetriä. Väritykseltään se on pääasiassa harmaanruskea. Etusiivissä on okranvalkeita kuvioita ja takasiivet ovat melko tummanharmaat.
Space Station 13

Space Station 13 on vuonna 2003 julkaistu monen pelaajan roolipeli, joka toimii BYOND-pelimoottorilla. Pelin lähdekoodi julkaistiin avoimena vuonna 2015, kun kehittäjillä ei ollut enää aikaa jatkaa kehitystyötä.
Peli sijoittuu futuristiselle avaruusasemalle, jossa jokainen pelaaja ohjaa yhtä miehistön jäsentä. Pelaajien yhteinen tavoite on pitää asema toimintakunnossa. Aseman ylläpitoa vaikeuttavat ajoittain tapahtuvat katastrofit ja se, että joidenkin pelaajien rooli voi olla muiden pelaajien työtehtävien häiritseminen tai aseman toiminnan muunlainen järkyttäminen.
Pelaaminen.
"Space Station 13" on kierrospohjainen peli, jossa jokainen kierros kestää noin tunnin. Kierroksen aluksi pelaaja valitsee tai peli arpoo hänelle roolin, joita on monenlaisia aseman johdosta huoltohenkilöstöön. Rooli vaikuttaa pelaajan saamiin oikeuksiin ja työtehtäviin. Peli arpoo osalle pelaajista salaisia tehtäviä, jotka heidän täytyy suroittaa muiden pelaajien huomaamatta. Tehtävät voivat olla esimerkiksi varastamista, sabotointia tai asemalta pakeneminen.
Pelissä on lukuisia esineitä, joiden kanssa vuorovaikutus tapahtuu hiiren painikkeilla. Vuorovaikutus muiden pelaajien kanssa tapahtuu hiiren painikkeilla ja pelin sisäisellä chatilla.
Poikkileikkaus

Poikkileikkaus tarkoittaa kolmiulotteisen kappaleen kuvaamista niin että kappale on jostakin kohtaa katkaistu.
Poikkileikkauskuvalla voidaan esittää kappaleesta muutoin piilossa olevia yksityiskohtia. Kuva voi olla kaksi- tai kolmiulotteinen. Menetelmällä voi kuvata myös mm. kasvien tai sisäelimien poikkileikkauksia.
Knut Oskar Pihl

Knut Oskar Pihl (1860 Pohja – 1897) oli suomalainen jalokiviseppämestari, joka työskenteli Fabergén alaisuudessa Moskovassa. Pihlin pajassa valmistettiin erityisesti jalokivi- ja kultakoruja.
Nuoruus ja perhe.
Oskar Pihl syntyi Pohjan pitäjässä. Kyläräätäli Johan Gustafin ja Lovisa Pihlin perheeseen syntyi kaikkian yksitoista lasta. Niistä kolme kuoli pieninä. Perheen toimeentulo oli vaikeata, minkä takia Oskar lähetettiin kuusivuotiaana Pietariin menestyneen kelloseppäsetänsä Anders Viktor Pihlin hoidettavaksi. Tämä adoptoi Oskarin mielellään, sillä hän oli itse lapseton ja toivoi pojasta seuraajaansa.
Oskar Pihlistä ei tullut ottoisänsä uran jatkajaa, vaan hänestä tuli jalokiviseppä. Hän pääsi August Holmströmin ja valmistui mestariksi vuonna 1887. Holmström suositteli vielä samana vuonna Pihliä Carl Fabergélle, joka tarvitsi lahjakasta ja taitavaa kultaseppää Moskovan työpajan mestariksi. Pihl sai paikan Fabergélta. Hän meni ennen muuttoansa naimisiin Holmströmin tyttären Fannyn Florentinan kanssa. He saivat liitostaan viisi lasta, joista Almasta ja Oskar Waldemarista tuli korutaiteilijoita.
Lyhyt ura.
Pihl sai Fabergélta 2 000 ruplan lainan, minkä turvin hän pystyi perustamaan työhuoneen Moskovaan. Pihlin työpaja työllisti noin 30 kisälliä ja oppipoikaa. Hänen lähin miehensä oli suomalainen Oskar Sewon.
Pihlin pahjassa valmistettiin enimmäkseen jalokivi- ja kultakoruja, mutta jonkin verran myös pieniä taide- ja käyttöesineitä. Siellä valmistettiin tilaustyönä myös suuri rintakoru keisari Nikolai II:lle. Se oli suunniteltu juhlapukuiselle keisarinnalle, ja se oli tehty kullasta ja sen upotukset olivat hopeaa. Sitä koristi lisäksi viisi suorakaiteen muotoista pyörtöhiottua smaragdia, joista suurin oli noin 45 karaattia. Timantteja korussa oli 228, ja niiden paino oli yhteensä 85 karaatia. Koru on sittemmin kadonnut.
Pihl kuoli 37-vuotiaana verenmyrkytykseen. Hänen pajansa toiminta jatkoi sen jälkeen vielä jonkin aikaa. Fabergé lunasti kuitenkin pajan itsellensä.
Lodewijk Heyligen

Ludovicus Sanctus eli Lodewijk Heyligen (1304 Beringen? – toukokuu 1361 Avignon) oli flaamilainen musiikkitieteilijä ja kirkonmies. Hän toimi musiikkimestarina kardinaali Giovanni Colonnan palveluksessa Avignonissa, jossa tapasi Francesco Petrarcan ja muodosti tämän kanssa läheisen ystävyyssuhteen. Hänestä käytettiin lempinimeä "Sokrates".
Heyligen erikoistui musiikkiin Liègen Saint-Laurentin apottiluostarikoulussa. Hän lähti nuorena Avignoniin, johon jäi kuolemaansa saakka, vaikka Giovanni Colonna kuoli ruttoon 1340-luvulla. Heyligen kirjoitti julkaisun "Sentencia in musica sonora subiecti". Hän on myös mahdollisesti Louis d'Anjoun nimiin laitetun kadonneen "De musicae commendacione" -tutkielman kirjoittaja.
Blocks That Matter

Blocks That Matter on kaksiulotteinen pulma- ja tasohyppelypeli, jonka on julkaissut Swing Swing Submarine. Pelissä pelaajan tehtävänä on ohjata Tetrobot-nimistä robottia ja pelastaa sen avulla kaksi pulaan joutunutta pelinkehittäjää. Peli julkaistiin Xbox Live Indie Games -palvelussa toukokuussa 2011 ja Steamissa saman vuoden elokuussa.
Peliarvosteluja keräävän Metacritic-sivuston mukaan Blocks That Matter on saanut kriitikoilta keskimäärin 72/100 pistettä.
Castle Bravo

Castle Bravo oli yhdysvaltalainen 1. maaliskuuta 1954 Bikinin atollilla räjäytetty 15-megatonninen lämpöydinase. 
Suunnitelmien mukaan kokeessa käytetty pommi olisi ollut noin 6 Mt. Siinä käytettiin litiumdeuteridia, jossa oli n. 40 % 6Li ja 60 % 7Li. Jälkimmäisen oletettiin virheellisesti olevan inerttiä. Räjähdyksessä syntyvät suurienergiset neutronit kuitenkin tuottivat 7Li-ytimistä tritiumia ja lisää neutroneita, mikä lähes kolminkertaisti fuusioreaktiossa vapautuvan energiamäärän. 
Pommi räjäytettiin osana Operaatio Castlea. Ydinkokeen seurauksena eräs japanilainen kalastusalus ("Daigo Fukuryū Maru"; suom. "Onnekas Lohikäärme N:o 5") jäi odotettua suuremman radioaktiivisen laskeuman alle, jolloin aluksen miehistö sai suuren säteilyannoksen (arviolta 300 radia eli 3 Gy).
Shadow Warrior 2

Shadow Warrior 2 on Flying Wild Hogin kehittämä ja Devolver Digitalin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli on jatko-osa vuoden 2013 videopelille "Shadow Warrior", joka puolestaan on uusintaversio samannimisestä vuoden 1997 pelistä. "Shadow Warrior 2" julkaistiin Microsoft Windowsille lokakuussa 2016 ja PlayStation 4:lle sekä Xbox Onelle toukokuussa 2017.
The Ship

The Ship (julkaistu myös nimellä The Ship: Murder Party) on 11. heinäkuuta 2006 julkaistu toimintapeli. Pelin on kehittänyt Outerlight ja julkaissut Blazing Griffin. Pelissä on sekä yksin- että moninpelimahdollisuus.
Pelin juoni rakentuu laivalle, jonka omistaa hämäräperäinen herra X. Herra X on jakanut ihmisille – pelaaja mukaan lukien – ilmaisia lippuja risteilylle, joka kuitenkin paljastuu herra X:n juoneksi. Herra X pakottaa risteilylle osallistujat osaksi murhapeliä, jossa risteilymatkustajien täytyy murhata toisia matkustajia ja vältellä itse murhatuksi tulemista.
Pelin PC-versio on saanut kriitikoilta Metacritic-sivuston mukaan keskimääräisen arvosanan 76/100.
Pelistä julkaistiin vuonna 2016 uusi versio nimellä "".
Kouraniemi

Kouraniemi on Sastamalan Suodenniemellä sijaitseva kylä. Se rajautuu idässä ja etelässä Jalkavalan kylän maihin. Kylän itäpuolella on myös Kourajärven rannalla sijaitseva Kittilän kylän Maunuksenmaan ulkopalsta. Pohjoisessa ja lännessä Kouraniemeä rajaa Pajuniemen kylä.
Kouraniemi sijaitsee Suodenniemeltä Putajaan johtavan Putajantien (yhdystie 2591) varrella. Kylän läpi kulkee myös Putajantieltä Mouhijärven Vesunnin kylään johtava Vesunnintie (yhdystie 13074), joka ylittää Kourajoen alkumetreillänsä. Kouraniemestä on matkaa Sastamalan keskustaan noin 30 kilometriä sekä Tampereelle ja Poriin noin 60 kilometriä.
Kouraniemen historiaa.
Kouraniemi on yksi Suodenniemen seitsemästä myöhäiskeskiajalla syntyneestä kylästä. 1500-luvulla kylässä oli aluksi kolme taloa mutta yhden niistä autioiduttua ja kadottua maisemasta jäljelle jäivät kylässä nykyäänkin olevat kaksi taloa: Pälä eli Pälänen (RNo 1) sekä Tuori (RNo 2). 1500-luvun lopun hopeaveroluetteloista ilmenee, että Kouraniemi oli tuolloin yksi vauraimmista kylistä Suodenniemen alueella.
Vuonna 1641 Kouraniemen kylä läänitettiin Jalkavalan ja Pajuniemen kylien tapaan Selkeen kartanoa isännöineelle eversti ja hovitallimestari Hans Wachtmeisterille. Läänitys purkautui vuosisadan lopulla ison reduktion myötä.
1700-luvulla Kouraniemeen perustettiin Sillanpää-niminen ruotusotilastorppa. Yksi sen haltijoista oli Anjalan liittoon osallistuneen, Selkeen kartanossa asuneen eversti Sebastian von Otterin miespalvelija, joka seurasi isäntäänsä tämän Tukholmassa järjestettyyn maanpetosoikeudenkäyntiin.
Heinäkuussa 1933 Kouraniemen Tuorilla raivosi leivinuunista syttynyt suuri tulipalo, joka tuhosi tilalta 9 rakennusta.
Kouraniemi tänään.
Kouraniemen kahden kantatilan maille on syntynyt ajan mittaan lisää asutusta. Kylän alueella harjoitetaan edelleen maanviljelystä muiden elinkeinojen ohella. Kylän halki virtaavassa Kourajoessa on vedenkorkeuden säätelyyn tarkoitettu Kourajoen pato.
Chase Atlantic

Chase Atlantic on vaihtoehtoista R&amp;B -musiikkia soittava australialainen yhtye, joka on perustettu Cairnsissa vuonna 2014. Yhtyeeseen kuuluvat veljekset Mitchel Cave (laulu) ja Clinton Cave (kitara, saksofoni), sekä Christian Anthony (laulu, rytmikitara). Live-esiintymisissä heillä on kiertävinä jäseninä mukana myös rumpali Jesse Boyle ja basisti Patrick Wilde. Yhtye säveltää, sanoittaa sekä tuottaa itse musiikkinsa. 
Chase Atlantic julkaisi ensimmäisen omakustanteisen EP-levynsä "Dalliance"n vuonna 2014. Seuraavana vuonna julkaistiin yhtyeen toinen EP, "Nostalgia""," jonka single "Friends" kiinnitti Benji ja Joel Maddenin huomion, ja Maddenit auttoivat Chase Atlanticia saamaan levytyssopimuksen BMG:n kanssa. Vuonna 2016 yhtye vaihtoi levy-yhtiötä, ja solmi uuden sopimuksen Warner Music Groupin kanssa.
Yhtye julkaisi vuonna 2017 sarjan EP-levyjä: "Part One, Part Two" ja "Part Three". Saman vuoden lokakuussa Chase Atlantic julkaisi ensimmäisen pitkäsoittoalbuminsa, joka kantaa yhtyeen tavoin nimeä "Chase Atlantic". Debyyttialbumi sisältää uusien kappaleiden lisäksi osan edellisen kolmen EP:n kappaleista.
Chase Atlantic julkaisi esikoisalbuminsa jälkeen vuonna 2018 yksittäissinglet "Numb to the Feeling" ja "Tidal Wave" ollessaan kiertueella ensin pop-artisti Lightsin kanssa, ja kesällä yhtenä Vans Warped Tourin esiintyjistä. Yhtyeen kuudes EP, "Don't Try This", julkaistiin 25. tammikuuta 2019 jälleen BMG:n kautta, kun Chase Atlantic oli jättänyt Warner Music Groupin. Yhtyeen toinen albumi, "Phases", julkaistiin 28. kesäkuuta 2019. Albumia edelsi kolme singleä: "Her, Stuckinmybrain" ja "Love Is (Not) Easy".
Yhtye on myös vuonna 2016 levyttänyt EP:n nimeltä "Paradise""," mutta se julkaistiin digitaalisesti vasta vuonna 2019. Sitä ennen EP oli hetken aikaa saatavilla rajoitetusti CD-levynä, jota yhtye myi ainoastaan kiertueellaan.
Tyylilaji.
Yhtyeen vokalisti Mitchel Cave on kertonut, että heidän on usein vaikeaa kuvailla musiikkityyliään, mutta sanovat sen olevan sekoitus R&amp;B:tä ja pop-rockia. Heidän mukaansa esikoisalbumin tyyli on "Phasesia" synkempi, ja muutos tapahtui luonnostaan jäsenten elämäntilanteen mukana. Esikuvikseen yhtye on nimennyt muun muassa The Weekndin ja Tame Impalan.
Fabre

Fabre on ranskalainen sukunimi, ja se on esimerkiksi seuraavilla henkilöillä:
Kristian Donner

Kai Kristian Donner (s. 22. helmikuuta 1952 Helsinki) on suomalainen eläintieteilijä ja emeritusprofessori, Kai Otto Donnerin poika.
Kristian Donner opiskeli eläintiedettä Helsingin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1985 tutkielmalla "The Ganglion Cells of the Frog Retina". Hän on työskennellyt yliopiston palveluksessa vuodesta 1976 alkaen muun muassa tuntiopettajana ja assistenttina ja toiminut eläintieteen apulaisprofessorina 1996–1998 ja varsinaisena professorina vuodesta 1998. Hän on julkaissut noin sata kirjoitusta erityisesti eläinten ja ihmisten näöstä ja näkemisen neurobiologista.
Donnerin puoliso on kirjailija Annika Luther, ja heillä on kahdeksan lasta, joista tytär Ulla Donner on sarjakuvataiteilija.
Ichirō Hatoyama

Ichirō Hatoyama (, 1. tammikuuta 1883 Tokio – 7. maaliskuuta 1959 Tokio) oli japanilainen poliitikko, joka toimi Japanin pääministerinä vuosina 1954–1956. Hänen johdollaan perustettiin Japanin liberaalidemokraattinen puolue vuonna 1955.
Hatoyaman poika Iichirō Hatoyama toimi myöhemmin Japanin ulkoministerinä ja pojanpoika Yukio Hatoyama pääministerinä.
Elämä.
Hatoyama syntyi varakkaaseen ja vaikutusvaltaiseen perheeseen. Hänen isänsä Kazuo Hatoyama oli opiskellut Yhdysvalloissa ja toimi Japanin alahuoneen puhemiehenä. Hatoyaman äiti oli tunnettu kirjailija, joka perusti naisille suunnatun yliopiston. Hatoyama valmistui vuonna 1907 Tokion yliopiston englantilaisen oikeustieteen osastolta, ja ryhtyi asianajajaksi. Hänet valittiin parlamenttiin ensi kerran vuonna 1915 Rikken seiyūkai -puolueen edustajana. Hän oli Giichi Tanakan hallituksen kabinettisihteerinä sekä Tsuyoshi Inukain ja Makoto Saitōn hallitusten opetusministerinä vuosina 1931–1934. Hatoyaman ministerikaudelle osui niin sanottu Kioton yliopiston selkkaus.
Hatoyama ajautui erimielisyyksiin politiikkaan sekaantuneen keisarillisen armeijan kanssa ja joutui olemaan pitkään sivussa päätöksenteosta. Kun Rikken seiyūkai vuonna 1940 lakkautettiin, hän kieltäytyi liittymästä puolueiden korvaajaksi tarkoitettuun Taisei yokusankai -järjestöön ja perusti sen sijaan oman oppositioryhmän. Hänet valittiin vuoden 1942 vaaleissa parlamenttiin puolueiden ulkopuoliselta ehdokaslistalta, ja hän oli siten toisen maailmansodan loppuvuosina yksi parlamentin harvoista oppositioedustajista. Sodan päätyttyä Hatoyama perusti syyskuussa 1945 entisten Rikken seiyūkain edustajien kanssa uuden liberaalipuolueen ("Nihon jiyūto"), jonka puheenjohtajaksi hänet valittiin. Hänen oli määrä muodostaa hallitus toukokuussa 1946, mutta Yhdysvaltain miehityshallinto ilmoitti yllättäen, että taustansa vuoksi hän ei saisi toimia missään julkisessa virassa. Määräys oli voimassa vuoteen 1952, jolloin San Franciscon rauhansopimus astui voimaan ja miehittäjät poistuivat.
Palattuaan politiikkaan 1950-luvun alussa Hatoyama ajautui riitoihin pääministeri Shigeru Yoshidan kanssa. Hatoyaman kannattajat erosivat liberaalipuolueesta ja perustivat marraskuussa 1954 uuden demokraattisen puolueen ("Nihon minshutō"), jonka johtaja hänestä tuli. Joulukuussa 1954 Hatoyama nimitettiin pääministeriksi Yoshidan tilalle. Hän johti kolmea peräkkäistä hallitusta seuraavan kahden vuoden aikana. Saadakseen hallitukselleen enemmistön parlamentissa Hatoyama neuvotteli kahden kilpailevan oikeistopuolueen, liberaalien ja demokraattien yhdistymisen, minkä tuloksena perustettiin uusi liberaalidemokraattinen puolue, jonka ensimmäiseksi puheenjohtajaksi hänet valittiin marraskuussa 1955. Hatoyaman hallitus palautti Japanin ja Neuvostoliiton diplomaattisuhteet vuonna 1956, mutta lopullinen rauhansopimus jäi laatimatta Kuriilien kiistan vuoksi. Myös suhteita muihin Aasian maihin parannettiin.
Ulla Donner

Ulla Donner (s. 1988 Helsinki) on suomenruotsalainen kuvittaja ja sarjakuvataiteilija.
Ulla Donnerin vanhemmat ovat professori Kristian Donner ja kirjailija Annika Luther. Hän on opiskellut graafista suunnittelua Aalto-yliopistossa. Donner sai Sarjakuva-Finlandian keväällä 2020 teoksesta "Sontaa". Myös hänen teoksensa "Spleenish" ja "Luonnollinen näytelmä" olivat ehdolla palkinnon saajaksi. Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinnon hän sai 2025.
Pierre de Ronsard

Pierre de Ronsard (11. syyskuuta 1524 Possonnièren linna, Vendôme, Ranska – 27. joulukuuta 1585 Saint-Cosmen luostari, Toursin lähellä, Ranska) oli ranskalainen runoilija, joka uudisti maansa runotaidetta. Hän oli ensin diplomaatti mutta siirtyi kuuroutensa vuoksi humanistisen tutkimuksen alalle.
Ura.
De Ronsard oli runoiliryhmä Plejadin johtohahmo ja hovirunoilija ja klassisen ranskalaisen kirjallisuussuunnan perustaja. Hänen esikuviaan olivat antiikin ja Italian runoilijat Pindaros, Anakreon, Horatius ja Francesco Petrarca. De Ronsard kirjoitti ensi sijassa rakkaus- ja luonnonlyriikkaa ja julkaisi viisi runokokoelmaa ja useita sonettikokoelmia. Hän pyrki uudistamaan ranskan kieltä mutta meni liiallisuuksiin ottaessaan vaikutteita kreikasta ja latinasta.
Seuraajat arvostelivat de Ronsardia ankarasti, ja hän vaipui unhoon vuoden 1600 jälkeen. Vasta 1800-luvun uusklassismi nosti hänet arvoonsa, ja hänen lyriikkaansa arvostetaan.
Kaarlo Sarkian suomentamat runot "Orapihlajalle" ja "Kassandralle" sisältyvät antologiaan "Maailmankirjallisuuden kultainen kirja 4: Ranskan kirjallisuuden kultainen kirja" (1934). "Kassandralle" on myös molemmissa Sarkian kokoelmissa "Runot" (1944/2008). Runon "Kassandralle" on suomentanut myös Aale Tynni.
Émile Fabre

Émile Fabre (24. maaliskuuta 1869 Metz, Ranska – 25. syyskuuta 1955 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen näytelmäkirjailija.
Fabre opiskeli lakitiedettä ja meni kotikaupungissaan asianajajan sihteeriksi. Hän oli kuitenkin jo nuoresta pitäen harrastanut teatteritaidetta ja kirjoitellut näytelmiä, ja tähän työhön hän myöhemmin antautui kokonaan. Fabre on etevä, myötätuntoisuutta herättävä näytelmäkirjailija. Hän tarttuu ajankohtaisiin yhteiskunnallisiin ongelmiin, joista rahaa, avioeroa ja kunnianhimoa käsittelevät ovat hänen erityisen mielenkiintonsa kohteina. Hän on julkaissut näytelmät "Comme ils sont tous" (1894), "L’argent" (1895, esitetty suomeksi nimellä "Raha"), "Le bien d'autrui" (1897), "L’impérissable" (1898), "Timon d’Athènes" (1899), "La vie publique" (1902), "La rabouilleuse" (1904), "Les ventres dorés" (1905), "La maison d’argile" (1907), "Les vainqueurs" (1908).
Tamon Yamaguchi

Tamon Yamaguchi (17. elokuuta 1892 – 4. kesäkuuta 1942) oli japanilainen kapteeni toisen maailmansodan aikaan. Hän palveli Japanin keisarillisessa laivastossa Kiinan–Japanin sodassa 1937–1945 ja Tyynenmeren sodassa.
Kerstin Anér

Kerstin Anér (28. maaliskuuta 1920 Tukholma – 23. marraskuuta 1991 Södertälje, Ruotsi) oli ruotsalainen radiotuottaja, kirjallisuustieteilijä ja kirjailija. Hän oli kansanpuolueen valtiopäiväedustaja ja puolueen varapuheenjohtaja 1975–1982.
Elämänvaiheet ja työ.
Anér opiskeli Göteborgin korkeakoulussa ja suoritti filosofian tohtorin tutkinnon 1948 aiheenaan 1790-luvun kirjallisuus- ja sanomalehti-ilmapiiri Ruotsissa. Hän työskenteli toimittajana mm. "Idun/Vecko-journalen" -lehdessä ja kirjallisuuskriitikkona "Bonniers litterära magasinet" – lehdessä. Hän toimi radiotuottajana Ruotsin yleisradiossa 1956–1968. Vuosina 1976–1980 hän toimi valtiosihteerinä opetusministeriössä.
Valtiopäiväedustaja hän oli aktiivinen mm. tulevaisuuteen, tutkimukseen ja ympäristöön liittyvissä kysymyksissä ja hän oli asiantuntijana mm. geenitekniikkaan ja energiaan liittyvissä kysymyksissä. Hän esiintyi suosittuna saarnaajana kirkoissa ja puhujana poliittisissa tilanteissa. Hän oli jäsenenä Ruotsin kirkon rukouskirjaa valmistelleessa komiteassa ja on julkaissut muun muass hartauskirjoja. Hän kirjoitti ja myös käänsi virsiä. Yksi hänen kirjoittamansa ja kääntämänsä virsi on Ruotsin kirkon virsikirjassa. 
Virs"i "Du är större än mitt hjärta" o"n vuodelta 1946 ja se on yksi kolmesta Ruotsin kirkon virsikirjan virsistä, joka on kirjoitettu 1940-luvulla pari vuotta Hiroshiman atomipommin jälkeen, ja se pohtii tieteen kehityksen ja uskon peruskysymyksiä ja yhteenliittämistä ja sitä on pidetty kenties moderneimpana virtenä Ruotsin kirkon virsikirjassa. Virrestä löytyy orastavan feministiteologian viitteitä. Virsi on Ruotsin kirkon virsikirjassa numerolla 27 "Asunnoksi sydämeni ahdas sinulle kai ahdas on". Sen on suomentanut Pekka Kivekäs 1996.
Anér on kääntänyt vuonna 1975 ruotsiksi Fred Kaanin 1972 kirjoittaman virren "Worship the Lord, worship the Cre’tor". Se on Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 292. Sen suomennos on Pekka Kivekkään vuodelta 1996, ja se on Suomen ev. lut. kirkon virsikirjassa virsi 953.
Matsubara

Matsubara () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Osakan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Yamatojoen vasemmalla rannalla. Se rajautuu sekä Osakan että Sakain suurkaupunkeihin. Matsubarassa on 119 360 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 16,66 neliökilometriä.
Matsubara on vanhaa riisinviljelyaluetta, jonka tarpeisiin rakennettiin keinokastelulampia jo Kofun-kaudella. "Nihonshokin" mukaan siellä olisi sijainnut 400-luvulla keisari Hanzein palatsi Tajihi Shibagaki no miya, jolloin se olisi ollut maan poliittinen keskus. Se kehittyi vanhastaan Naniwan eli Osakan ja Yamaton yhdistäneen tiereitin varrella. Myöhemmin Edo-kaudella se oli puuvillan viljelyaluetta. Kun sinne valmistui rautatieyhteys Osakasta vuonna 1923, se alkoi kehittyä Osakan lähiönä. Nykyinen Matsubaran kaupunki perustettiin vuonna 1955 liittämällä yhteen Matsubaran ja Amamin maaseutukaupungit sekä kolme muuta kuntaa. Kaupunkiin on sijoittunut etenkin pientä ja keskisuurta elintarvike-, metalli-, tekstiili- ja koneteollisuutta.
Matsubaran kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Nunose-jinjan ja Shibagaki-jinjan šintolaiset pyhäköt sekä Ōtsukayaman "kofun"-hautakumpu, Japanin viidenneksi suurin avaimenreiän muotoinen kofun. Matsubaraa palvelee Kintetsu-rautateiden Minami-Ōsaka-linja.
Attilio Fontana

Attilio Fontana (s. 28. maaliskuuta 1952 Varese) on italialainen poliitikko. Hänet valittiin maaliskuussa 2018 aluevaaleissa Lombardian aluehallinnon johtoon.
Fontana opiskeli oikeustiedettä Milanon yliopistossa, josta valmistui vuonna 1975. Hän aloitti työskentelyn rikosoikeudessa vuonna 1980 ja on johtanut omaa oikeustoimistoaan Varesessa. Poliittisen uransa hän aloitti Pohjoisen liiton (Lega Nord) perustamisen yhteydessä. Fontana toimi ennen Lombardian maakuntajohtajaksi pääsyään muun muassa pormestarina Induno Olonassa (1995–1999) ja Varesessa (valittu 2006 ja uudelleen 2011). Maakunnan johtoon hänet valittiin 49,75 %:n ääniosuudella 4. maaliskuuta 2018. Fontana on vuosien 2019–2020 koronaviruspandemian aikana vaatinut Italian keskushallinnolta aiempaa tiukempaa puuttumista viruksen leviämiseen.
Fontanalla on kolme lasta.
The King (vuoden 2019 elokuva)

The King on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut historiallinen draamaelokuva, jonka on ohjannut David Michôd ja käsikirjoittanut Michôd sekä Joel Edgerton. Sen pääosissa näyttelevät Timothée Chalamet, Joel Edgerton, Sean Harris, Lily-Rose Depp, Robert Pattinson ja Ben Mendelsohn.
"The King" sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla 2. syyskuuta 2019. Se sai teatteriensi-illan 11. lokakuuta 2019, jonka jälkeen se julkaistiin suoratoistopalvelu Netflixissä 1. marraskuuta 2019.
Mustapaidat (IKL)

Mustapaidat oli Isänmaallisen kansanliikkeen (IKL) vuosina 1936–1939 toiminut nuorisojärjestö. Järjestö jatkoi IKL:n lakkautetun nuorisojärjestön Sinimustien toimintaa. Uudessa järjestössä jatkoivat samat aktiivit, mutta Sinimustien lakkauttaminen oli laimentanut toimintaa aiemmin ruokkineen aatteellisen palon. 
Järjestön käytännön toiminnan johtajana ja järjestön julkaiseman "Luo lippujen" -lehden päätoimittajana toimi Viljo Lius. Järjestö jatkoi Sinimustien kesäleirejä mutta kaikkiaan toiminta oli vakiintumatonta ja jatkui vain vuoteen 1939 saakka.
Ferdinand Fabre

Ferdinand Fabre (1830–1898) oli ranskalainen kirjailija. Hän aikoi ensin papiksi, tutki sitten lääketiedettä, mutta antautui pian kokonaan kirjalliselle uralle. Fabren esikoisteos oli runokokoelma "Feuilles de lierre" (1853), jota 1861 seurasi hänen esikoisromaaninsa "Les Courbezon". Se on värikäs Ranskan akatemian palkitsema teos, joka kuvaa tapoja Sevennien vuoristossa. Yleistä tunnustusta ja huomattavan kirjallisen aseman Fabre saavutti hengellisen säädyn oloja kuvaavalla romaanillaan "L’abbé Tigrane" (1873; suomennettu).
Fabren myöhemmistä teoksista mainittavia ovat romaanit "Barnabé" (1875), joka kuvaa maalaisia tapoja, "Mon oncle Célestin, moeurs cléricales" (1881) ja "Le roi Ramire" (1883). "Lucifer" (1884) kuvaa gallikanismin ja klerikalismin välistä taistelua ja voittaa drastisessa kuvaamistaidossa romaanin "L’abbé Tigrane". Se merkitsi Fabren tuotannon huippua. Hän julkaisi päiväkirjansa 1889 nimellä "Ma vocation". Hänelle pystytettiin 1903 muistopatsas Pariisiin.
Koivuniemi (Suodenniemi)

Koivuniemi on Sastamalan Suodenniemellä sijaitseva kylä. Kylä sijaitsee Koivuniemenjärven pohjoisrannalla ja sen rajanaapureina ovat idässä ja pohjoisessa Taipaleen ja Leppälammin kylät sekä Leppälammin kylän ulkopalsta Krapsunmaa. Luoteessa Koivuniemi rajoittuu Kittilän kylän Kömisevänmaahan sekä lounaassa ja etelässä Pohjakylään.
Pohjakylästä Ikaalisten ja Kankaanpään suuntaan johtava Sävintie (seututie 2594) kulkee Koivuniemen kylän halki. Leppälammilta tuleva Leppälammintie/Kujalantie (yhdystie 13078) puolestaan yhtyy Sävintiehen Koivuniemen kylän kohdalla.
Koivuniemestä on matkaa Sastamalan keskustaan noin 37 kilometriä. Tampereelle ja Poriin on matkaa noin 60 kilometriä.
Koivuniemen nimen alkuperä.
Koivuniemen kylän arvellaan saaneen nimensä koivikkoisesta, alavasta ja savikkoisesta rantatasanteesta, jolle se on muodostunut.
Koivuniemen historiaa.
Koivuniemen kylän alueella on ollut ihmistoimintaa jo kivikauden aikana. Alueelta on löydetty useita asuinpaikkojen jäänteitä sekä irtoesinelöytöjä. Seudun runsaat vesistöt lienevät toimineet kulkureitteinä ja kalavesinä kivikauden ihmisille kuten myöhemmillekin sukupolville. Itse kylä on yksi Suodenniemen seitsemästä myöhäiskeskiaikaisesta kylästä eli se lienee perustettu 1300–1500-lukujen välisenä aikana.
Koivuniemen kylässä oli vielä 1500-luvulla neljä taloa mutta yksi niistä autioitui 1600-luvulle tultaessa. Kylään jäivät seuraavat kolme maakirjataloa: Husari (RNo 1), Heikkilä eli Pukka (RNo 2) ja Noukka (RNo 3). 1600-luvun lopun nälkävuosista selvittiin Koivuniemessä paremmin kuin monissa muissa Suodenniemen osissa: Koivuniemen Husari oli yksi harvoista taloista, joka selvisi ankarasta ajasta menettämättä yhtään asukastaan.
1700-luvulla Koivuniemessä, nykyisten Kujalantien ja Leppälammintien risteyksessä, sijaitsi ruotusotilastorppa. Sen haltijat osallistuivat niin kuin an 1700-luvun lopulla.
Sisällissodan aikana maaliskuussa 1918 Koivuniemessä käytiin rajuja taisteluja pitäjää puolustaneiden punaisten ja sinne hyökänneiden valkoisten kesken. Peräytyessään punaiset polttivat Noukan vasta valmistuneen uuden päärakennuksen.
Heikkilän talo myytiin Suodenniemen kunnalle vuonna 1929. Vuonna 1942 sen maille valmistui Suodenniemen ja Lavian yhteinen kunnalliskoti. Sen toiminta jatkui vuoteen 2011 saakka.
Koivuniemi tänään.
Koivuniemen kylän väkiluku on vähitellen pienentynyt mutta alueella on edelleen sekä vakituista että vapaa-ajan asutusta. Kylän edustalla sijaitseva Koivuniemenjärvi on lintubongareiden suosima järvi. Se on monen muuttolintulajin vakinainen levähdyspaikka muuttomatkan varrella.
Koivuniemen kylässä toimii Koskelan museotorppa , jossa järjestetään kesäisin erilaisia tapahtumia.
Minō

Minō () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Osakan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Hokusetsuvuorten eteläreunalla. Kaupungin länsiosien läpi etelään virtaa Minōjoki. Minōssa on 138 365 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 47,90 neliökilometriä.
Minō on jo muinoin ollut suosittu matkailukohde, jonne ihmisiä ovat houkutelleet Minōjoen ja Minōvuoren kauniit luonnonalueet, kuten Minōn vesiputous. Alue on tunnettu erityisesti ruskastaan. Se alkoi kaupungistua Meiji-kauden loppupuolella, kun sinne valmistui Osakasta rautatieyhteys. Erityisesti toisen maailmansodan jälkeen se on kasvanut voimakkaasti Osakan lähiönä. Kaupunkioikeudet Minō sai vuonna 1956. Kaupunkiin kuuluvat vuoristoalueet tunnetaan esimerkiksi siitakesienien, japaninmispelin ja japaninkastanjan viljelystä. Aiemmin alueella tuotettiin puuhiiltä.
Monet Minōn luonnonnähtävyyksistä kuuluvat Minōn puistoon, joka on Osakan prefektuurin omistuksessa, tai Meiji no muran puolikansallispuistoon. Alueella sijaitsevat vanhat Katsuo-jin ja Ryūan-jin buddhalaiset temppelit. Minōvuori tunnetaan myös japaninmakakien esiintymisalueena. Minōn rautatieaseman pohjoispuolella toimivat Minō-onsenin kuuma lähde ja Minōn hyönteismuseo. Minōta palvelee Hankyū-rautateiden Minō-linja.
Tanzan Ishibashi

Tanzan Ishibashi (25. syyskuuta 1884 Tokio – 25. huhtikuuta 1973 Tokio) oli japanilainen toimittaja, talousasiantuntija ja poliitikko, joka toimi Japanin pääministerinä talvella 1956–1957.
Ishibashin isä oli Nichiren-buddhalainen munkki ja Kuon-ji-temppelin johtaja. Ishibashi sai sukunimensä äidiltään. Hän valmistui Wasedan yliopiston filosofian laitokselta vuonna 1907 ja ryhtyi lehtimieheksi. Vuodesta 1911 hän oli toimittajana ja myöhemmin päätoimittajana "Tōyō keizai shimpō" -talouslehdessä. Ishibashi puolusti kirjoituksissaan liberaalia politiikkaa vaihtoehtona Japanin imperialismille. Vuodesta 1934 hän julkaisi englanninkielistä "Oriental Economist" -talouslehteä ja vuonna 1939 hänestä tuli Toyo Keizai -kustantamon johtaja.
Ishibashi oli valtiovarainministerinä Shigeru Yoshidan hallituksessa vuosina 1946–1947. Hänet valittiin vuonna 1947 Japanin alahuoneeseen, mutta samana vuonna Yhdysvaltain miehityshallinto kielsi häneltä toimimisen poliittisessa virassa, sillä hän oli ollut toisen maailmansodan aikana Japanin hallituksen neuvonantajana. Kielto oli voimassa vuoteen 1951, jolloin miehityshallinto päättyi. Ishibashi oli vuonna 1956 kauppa- ja teollisuusministerinä Ichirō Hatoyaman hallituksessa. Hänet valittiin samana vuonna Japanin liberaalidemokraattisen puolueen puheenjohtajaksi, ja joulukuussa 1956 hän korvasi Hatoyaman pääministerinä. Hän joutui eroamaan sairauden vuoksi jo helmikuussa 1957.
Pääministerikautensa jälkeen Ishibashi pyrki edistämään Japanin kauppasuhteita Kiinaan ja Neuvostoliittoon, joissa hän myös vieraili. Hän oli vuodesta 1960 Japani–Neuvostoliitto-ystävyysseuran puheenjohtaja. Ystävyystoiminta vähensi hänen kannatustaan liberaalidemokraattisessa puolueessa, ja hän putosi parlamentista vuoden 1963 vaaleissa.
Heli Galliano

Heli Galliano (s. 1969) on suomalainen kirjailija. Hän on julkaissut Otavalla teokset "Kyyhky ja susi" (2018) ja "Lintutyttö" (2019). Hänen teoksensa ovat historiallisia romaaneja.
Galliano opiskeli sosiaaliantropologiaa ja ryhtyi tekniseksi kääntäjäksi. Hänen kotikaupunkinsa Suomessa oli Tampere, mutta hän muutti kesäkuussa 1996 Italiaan asumaan tulevan miehensä kanssa. Pariskunta meni naimisiin Suomessa kesällä 1997. Avioliitosta syntyi vuonna 1997 tytär ja vuonna 1999 poika. Galliano asuu San Prosperossa Modenan läheisellä maaseudulla.