tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
WildAid

WildAid on ympäristöjärjestö, jonka tavoitteena on lopettaa villieläimillä ja niiden osille käytävä kansainvälinen kauppa, joka on suurin uhka monen uhanalaisen lajin säilymiselle (kuten esimerkiksi tiikeri). WildAid pyrkii pysäyttämään eläinkantojen tuhoutumisen vaikuttamalla kaupan jokaiseen tasoon salametsästyksestä aina lopulliseen ostajaan saakka. Lisäksi muun muassa ongelma-alueilla eläville koetetaan kehittää vaihtoehtoisia elinkeinoja, jottei heidän tarvitsisi turvautua salametsästykseen. WildAid järjestää myös koulutusta paikallisille metsänvartijoille, viranomaisille jne. Pääasialliset toiminta-alueet sijaitsevat Itä-Venäjällä ja Kaakkois-Aasiassa.
WildAidin perustajajäsenet ovat Steven Galster, Suwanna Gauntlett, Peter Knights ja Steve Trent. Järjestön päämaja sijaitsee San Franciscossa.
Ville Komsi

Viljo ”Ville” Lauri Johannes Komsi (s. 4. toukokuuta 1946 Helsinki) on suomalainen entinen poliitikko. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1981–1988 ja vihreä kansanedustaja 1983–1987.
Komsin puoluepoliittinen toiminta alkoi Liberaalisessa kansanpuolueessa, johon hän liittyi vuonna 1968 yhdessä Osmo Soininvaaran kanssa. Hän lähti kunnallispolitiikkaan ”esivihreän”, puolueista irrallisen Helsinki-liikkeen ehdokkaana 1976 ja pääsi valtuustoon vuoden 1980 kunnallisvaaleissa. Helsinki-liikkeen ensimmäisen listan ehdokkaita yhdisti lähinnä kasvupolitiikan vastustaminen, ja Liikennepoliittinen yhdistys Enemmistö oli tärkeä taustaryhmä.
Ympäristöaktivismista tuli näkyvää keväällä 1979, kun joukko luonnonsuojelijoita esti Forssan Koijärven kuivaamisen. Koijärvi-liike kokosi monet pienissä piireissä toimineet ihmiset yhdeksi kansanliikkeeksi. Koijärven mielenosoitus oli lopullinen sinetti vihreiden poliittiselle yhteistyölle, jonka ensimmäinen tulos oli Komsin valtuustopaikka vuoden 1980 vaaleissa. Komsi ja Soininvaara olivat tuohon aikaan myös liikkeen valtakunnallisesti näkyvimmät henkilöt.
Nuoret vihreät järjestäytyivät 1980-luvun alussa. Suomi-lehteä julkaisseen Perusta ry:n (Heidi Hautala, Pekka Haavisto, Pekka Sauri, J.O. Mallander, Teppo Turkki ja Olli Wehkala) kanssa alkoi toimia feministejä, seksuaalivähemmistöjen edustajia sekä vammaisaktivisteja.
Komsi valittiin kansanedustajaksi vuonna 1983 Uudeltamaalta yhtä aikaa Helsingin vaalipiiristä valitun Kalle Könkkölän kanssa. Yhdessä he olivat vihreän eduskuntaryhmän ensimmäiset kansanedustajat. Komsi edusti vihreitä ympäristövaliokuntaa edeltäneessä laki- ja talousvaliokunnassa.
Vihreästä liikkeestä kehittyi asteittain muun muassa Vihreä liitto, joka rekisteröitiin puolueeksi vuonna 1988.
Ympäristöasioiden ohella Komsi on ollut aktiivinen kurdien asioissa. Hän hankki julkisuutta Turkin ja naapurimaiden kurdivähemmistöille 1970- ja 1990-luvuilla. 1990-luvun puolivälissä Komsin huomio kääntyi kurdinaisten asemaan. Hän perehtyi kurdikulttuuriin, vieraili Turkin kurdialueella ja julkaisi vuonna 2001 lehtimuotoisen raportin "Kylässä Turkin kurdimaassa".
Komsi oli ehdokkaana myös vuoden 2003 eduskuntavaaleissa ja sai 644 ääntä. Vuoden 2008 kuntavaaleissa hän sai 186 ääntä.
Christine, tappaja-auto

Christine, tappaja-auto () on Stephen Kingin vuonna 1983 julkaisema kauhuromaani. Kirja oli ehdolla Locus-palkinnon saajaksi vuonna 1984. Tammi julkaisi Pentti Isomursun suomennoksen teoksesta vuonna 1984.
King sai omien sanojensa mukaan inspiraationsa tarinaan yöajelullaan huomattuaan matkamittarin täyttyneen lukemasta 9999.9 lukemaan 10.000, mikä sai hänet miettimään ideaa takaperin kulkevasta matkamittarista, jonka myötä auto "nuorentuisi" käytön aikana.
Juoni.
Kirjan keskeisin henkilö 17-vuotias, kuvitteellisessa Libertyvillen (Pennsylvania) kaupungissa asuva rikkaan perheen ainokainen, Arnold "Arnie" Cunningham. Arnie on hyljeksitty ja yksinäinen eivätkä tytötkään ole kiinnostuneita hänestä, ja häntä myös kiusataan koulussa. Hänellä on kuitenkin yksi hyvä ystävä, Dennis Guilder. Dennis on Arnieen verrattuna urheilullinen ja suosittu nuorukainen, joka pelastaa Arnien monesta kiipelistä.
Arnie ostaa hetken huumassa vanhalta sotaveteraanilta, Roland D. LeBaylta vuoden 1958 Plymouth Furyn, "Christinen". Myöhemmin vanha mies kuolee ja alkaa tapahtua kummia asioita. Vähitellen Arnie rakastuu yhä palavammin autoonsa Christineen. Vanha ystävä Dennis Guilder sekä uusi tyttöystävä, Leigh Cabot ja Arnien vanhemmat saavat väistyä tämän oudon suhteen tieltä. Myös lähtökohdat entisiin vihamiehiin, kuten Buddy Reppertoniin ja hänen kavereihinsa, alkavat kallistua kostonhimoisempaan suuntaan. Kaikki läheiset huomaavat Arnien saavan outoja piirteitä, sitä mukaa kun hän kunnostaa Christineä. Selvittäessä Christinen taustaa tarkemmin Dennis ottaa yhteyttä LeBayn nuorempaan George-veljeen, jolta hän saa kuulla huolestuttavaa tietoa kuolemantapauksista, jotka ovat tapahtuneet Christinen yhteydessä. Lopulta Dennis alkaa olla entisestään vakuuttunut siitä, että LeBayn vihamielinen henki elää Christinessä ja se uhkaa korruptoida Arnieta kaltaisekseen.
Kun Arnien kiusaajia ja muita Christinen yhteyteen liitettäviä henkilöitä alkaa kuolemaan selittämättömästi ilman että poliisi kykenee löytämään niihin uskottavaa yhteyttä autosta puuttuvien kolhujen ja naarmujen takia, Dennis uskoo Leighin olevan mahdollisesti yksi Christinen seuraavista kohteista, jota kohtaan Christine on alusta alkaen käyttäytynyt kuin "mustasukkainen nainen". Yhdessä Leighin kanssa Dennis järjestää hylätyllä Darnellin autokorjaamolla ansan Christinelle tarkoituksena käyttää Leighiä elävänä syöttinä samalla kun Christine vangitaan korjaamon sisäpuolelle. Dennis murskaa lopulta Christinen "Petuniaksi" ristityllä säiliöautolla, vaikka kovan taistelun tuoksinnassa auto yrittääkin "regeneroitua" takaisin ehjäksi. Myöhemmin Dennis kuulee, että Arnie oli tällä välin kuollut valtatiellä tapahtuneessa auto-onnettomuudessa, Dennisin olettaen sen johtuneen LeBayn hengen viimeisestä yrityksestä taistella Arnien hallinnasta Arnien yrittäessä vastustaa viimeiseen asti.
Elokuva.
Kirjan pohjalta on tehty John Carpenterin ohjaama elokuva "Christine – tappaja-auto" (1983), jonka pääosissa ovat muun muassa Keith Gordon (Arnie), John Stockwell (Dennis) ja Alexandra Paul (Leigh). Elokuvassa on muutamia eroavaisuuksia kirjaan nähden, ja King itse on kuvaillut elokuvasovitusta "tylsäksi".
Uma Aaltonen

Ulla-Maija ”Uma” Aaltonen (28. elokuuta 1940 Vihti – 13. heinäkuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, toimittaja ja Vihreän liiton europarlamentaarikko. 
Ura.
Aaltonen suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon Yhdysvalloissa vuonna 1962, Tampereen yliopistossa hän opiskeli vuosina 1965–1971.
Hän aloitti uransa työskennellen aluksi muun muassa Yleisradiossa toimittajana vuosina 1963–1965 ja Eevan toimittajana vuosina 1965–1969. Nuorille suunnattua Uman palstaa hän piti ensin "Anna"-lehdessä 1974–1979 ja sitten Uudessa Suomessa 1979–1985. Hevoshullu-palstaa hän piti vuodesta 1974 lähtien eri lehdissä. 
Poliittinen ura.
Vuonna 1988 Aaltonen toimi presidentin valitsijamiehenä. 
Vuoden 1994 presidentinvaalissa Aaltonen toimi Elisabeth Rehnin kampanjapäällikkönä.
Vuonna 2001 hänet valittiin Lohjan kaupunginhallituksen jäseneksi.
Aaltonen nousi Euroopan parlamenttiin vuosiksi 2003–2004 Heidi Hautalan tilalle tämän siirryttyä takaisin Suomen eduskuntaan. Hänet valittiin syksyllä 2008 Vihdin kunnanvaltuustoon.
Luottamustehtäviä.
Aaltonen toimi muun muassa:
Perintö.
Suomen hevospiireissä Aaltosen nimi tunnetaan lehtiartikkelien ja kirjojen ansiosta. Aaltonen tunnettiin myös hevosistaan, sekarotuisesta kantatammasta "Misty" (joka oli puoliksi suomenhevonen) sekä sen varsoista "Mostly Minx" (”Minkki Makkonen”) ja "Cappuccino", jotka kilpailivat este- ja kenttäratsastuksessa 1970- ja 1980-luvulla. Aaltosen hevoset olivat laajalti esillä erityisesti "Hevoshullu"-lehdessä aina 1970-luvulta 1990-luvun alkuvuosiin saakka.
Merkittävää oli myös hänen työnsä avustajakoirien kummijaoksessa, ja hänen muistokseen nimettiin 2010 avustajakoira "Murkku-Eetu". 
Yksityiselämä.
Aaltosen vanhemmat olivat maanviljelijä ja maalari Mauri Aaltonen ja Edith Virta. Kuka kukin on -kirjassa hän mainitsi harrastuksekseen valokuvauksen ja sinnittelyn.
Aaltonen sairasti multippeliskleroosia eli MS-tautia, joka diagnosoitiin hänellä vuonna 1993.
Polyteknikkojen ilmailukerho

Polyteknikkojen Ilmailukerho r.y., joka tunnetaan paremmin lyhenteellään PIK, on Aalto-yliopiston (ennen Teknillisen korkeakoulun) opiskelijoiden lentokerho. Se perustettiin 26. maaliskuuta 1931. Kerho toimi ensimmäiset kaksi vuotta ensin nimellä ”Ilmailuteikkarit” ja sitten ”Polyteikkareiden Ilmailukerho”.
Vuonna 1983 kerholle myönnettiin ensimmäisenä Kar-Airin kiertopalkinto tuloksellisesta moottorilentotoiminnasta.
Koneiden suunnittelija.
Kerho alkoi hyvin pian rakentaa omien suunnitelmien pohjalta purjelentokoneita. Näistä ensimmäiset perustuivat ulkomaisten koneiden ”kopiointiin”, esimerkiksi Wrona-purjelentokone oli PIK-1-koneen taustalla. Myöhemmin, 1940-luvulta lähtien, purjelentokoneet on suunniteltu siten, että suunnittelutyö on ollut lentotekniikkaa opiskelevien teekkareiden harjoitustöitä ja diplomitöitä. Kuuluisin, kaupallisesti menestynyt ja kilpailuissa menestynyt oli PIK-20-purjelentokone 1970-luvulla.
Lentokerho.
PIK on ollut 1980-luvulla Suomen suurin purjelento- ja moottorilentokouluttaja. Se toimii pääosin Räyskälän lentokentällä. Moottorikonekalustoon kuuluu Diamond DA-40 TDI OH-DDS, Cessna 152 OH-CAO ja PIK-23 Suhinu OH-TOW. Lisäksi yhdistys omistaa Diamond DA-40 TDI -koneen hylyn (OH-FDA), joka teki pakkolaskun mereen keväällä 2007 Helsingin edustalle. Purjekonekalustona on kaksipaikkaiset DG-505 Orion, Grob G103A ja yksipaikkaiset LS8-18, LS4-a sekä Grob G102.
Erkki Pulliainen

Erkki Ossi Olavi Pulliainen (tunnettu myös lempinimellä ”Susi-Pulliainen”; 23. kesäkuuta 1938 Varkaus – 22. elokuuta 2022 Joroinen) oli suomalainen eläintieteilijä, tietokirjailija ja poliitikko sekä valtiopäiväneuvos. 
Ura.
Koulutukseltaan Pulliainen oli eläintieteilijä, maantieteilijä ja geologi. Hän valmistui luonnontieteiden kandidaatiksi vuonna 1960, filosofian kandidaatiksi 1964, filosofian lisensiaatiksi 1964, filosofian tohtoriksi 1966 ja maatalous- ja metsätieteiden maisteriksi 1968. Hän väitteli filosofian tohtoriksi susien biologiasta vuonna 1966. 
Hän perusti vuonna 1967 Helsingin yliopiston Värriön tutkimusaseman pohjoiseen Sallaan ja toimi sen johtajana vuoteen 2003. Pulliainen oli Oulun yliopiston eläintieteen professori vuosina 1975–2001 ja luonnontieteellisen tiedekunnan dekaani 1980−1987.
Pulliainen toimi Vihreän liiton kansanedustajana Oulun vaalipiiristä vuosina 1987–2011.. Hän oli ehdolla vuoden 2011 vaaleissa, muttei tullut valituksi.
Pulliainen vaikutti myös kunnallispolitiikassa ja istui Oulun kaupunginvaltuustossa vuodet 1985−2011. Hän jätti tehtävänsä Oulun kaupunginvaltuustossa ja työllisyystoimikunnassa keväällä 2011 kesken valtuustokauden vastalauseena vihreiden työministeri Anni Sinnemäkeä kohtaan.
Poliitikkona Pulliainen pohdiskeli luontoarvojen lisäksi globalisaatiota ja Nato-jäsenyyttä. Pulliainen on kaikkien aikojen toiseksi useimmin täysistunnossa puhunut kansanedustaja. Hän sai vuonna 2012 valtiopäiväneuvoksen arvonimen.
Pulliainen julkaisi lukuisia tutkimuksia luonnosta ja eläimistä. Hänen populaaritieteellinen julkaisutuotantonsa oli mittava. Hän julkaisi 64 kirjaa, yli 500 tieteellistä julkaisua ja lukuisia artikkeleita. Hän sai Suomen tietokirjailijat ry:n Tietokirjailijapalkinnon vuonna 2007.
Pulliainen promovoitiin Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan kunniatohtoriksi vuonna 2002. 
Pulliainen kuoli elokuussa 2022. Kuolinilmoitukseen oli kirjattu Pulliaisen teesit: "Luonnon kantokykyä ei saa ylittää. Ihmisen sietokykyä ei saa ylittää. Päätösten pitkäaikaisvaikutukset on otettava huomioon. Yhtään laskua ei saa maksattaa tulevilla sukupolvilla.”
Yhdysvaltain ilmavoimat

Yhdysvaltain ilmavoimat ("United States Air Force") on Yhdysvaltain asevoimien puolustushaara, joka perustettiin 18. syyskuuta 1947.
Historia.
Vaikka Yhdysvaltain maavoimilla on ollut lentokoneita jo 1910-luvulta lähtien, ilmavoimista muodostettiin itsenäinen puolustushaara vasta toisen maailmansodan jälkeen. Tätä ennen ilmajoukot toimivat maajoukkojen sisällä alkuvuodet (1914–1918) nimellä United States Army Air Service (USAAS), jonka jälkeen vuoteen 1941 asti nimellä ”United States Army Air Corps” (USAAC) ja vuosina 1941–1947 nimellä ”United States Army Air Forces” (USAAF, ).
Nykypäivä.
Yhdysvaltain ilmavoimat muodostaa maailman suurimmat ja teknologisesti kehittyneimmät ilmavoimat. Aktiivisessa palveluksessa käytetään yli 6 000 miehitettyä lentokonetta (vajaa 4 300 ilmavoimilla, runsaat 1 300 ilmavoimien kansalliskaartilla sekä nelisen sataa reservissä.) Lisäksi kalustoon kuuluu noin 160 vielä kokeiluasteella olevaa miehittämätöntä taistelukonetta. Kalustoon lasketaan myös pommikoneesta laukaistavat risteilyohjukset (noin 2 160 kappaletta) sekä maatukikohdista laukaistavat mannertenväliset ballistiset ohjukset (noin 580). Ilmavoimien palveluksessa on yli 330 000 henkeä. Lisäksi 130 000 valmiusjoukoissa ja ilmakansalliskaartin listoilla on noin 107 000 henkeä. Sotilaiden lisäksi Yhdysvaltain ilmavoimissa työskentelee yli 168 000 siviiliä.
Vaikka suurin osa Yhdysvaltain asevoimien lentokalustosta on ilmavoimilla, kaikilla muillakin puolustushaaroilla on lentokalustoa. Merivoimilla ja merijalkaväellä on lentotukialuksilla sekä maihinnousualuksilla hävittäjiä, helikoptereita ja kevyempää kuljetuskalustoa. Lisäksi maavoimilla on käytössään lähinnä helikoptereita kuljetuskäyttöön, ja rannikkovartioston käytössä on pelastus- ja valvontalentokalustoa.
Organisaatio.
Ilmavoimien ylin siviilivirkamies on puolustusministerin alainen ilmavoimaministeri. Ilmavoimien esikuntaa johtaa esikuntapäällikkö. Nykyinen komentaja Charles Q. Brown Jr. aloitti tehtävässä 6.8.2020.
Hannele Luukkainen

Hannele Marja-Liisa Luukkainen (s. 19. helmikuuta 1950 Helsinki) on suomalainen poliitikko ja eläinaktivisti, joka toimi vihreiden kansanedustajana vuosina 1991–1995. Myöhemmin hän on edustanut kokoomusta Helsingin kaupunginvaltuustossa.
Elämä.
Luukkainen työskenteli tutkijana Suomen Pankissa 1973–1991 ja Säästöpankkiliitossa 1983–1984. Hän oli myös Kansantaloudellisen yhdistyksen sihteeri 1985–1987.
Luukkainen toimi Helsingin eläinsuojeluyhdistys HESY ry:n puheenjohtajana vuosina 1986-2014. Hänet tunnetaan etenkin kodittomien kissojen puolestapuhujana. Hävittyään HESY:n puheenjohtajavaalit vuonna 2014 Luukkainen on toiminut hallituksen jäsenenä vuonna 2014 perustetussa Kuono ry:ssä. Hänet valittiin HESY:n puheenjohtajaksi jälleen kevään 2016 vuosikokouksessa.
Luukkainen toimi pitkään Suomen Liikenneliiton SuLi ry:n puheenjohtajana, mutta luopui tehtävästä huhtikuussa 2006. Hän teki aloitteen kaupunkipyörien hankkimisesta Helsinkiin ja on muutenkin ajanut jalankulun, pyöräilyn ja joukkoliikenteen asiaa. Luukkainen oli alullepanijana ja tiedottajana joulukuussa 2018 avatussa "Rajat räiskeelle" -kansalaisaloitteessa, jonka tavoitteena oli kieltää ilotulitteet muilta kuin ammattilaisilta.
Luukkainen kannatti julkisesti kokoomuksen presidenttiehdokas Sauli Niinistöä vuoden 2006 presidentinvaaleissa. Elokuun lopussa hän loikkasi vihreistä kokoomukseen ja oli ehdolla vuoden 2007 eduskuntavaaleissa ja vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Helsingin vaalipiiristä, muttei tullut valituksi. Luukkainen putosi Helsingin kaupunginvaltuustosta vuoden 2012 kunnallisvaaleissa.
Luukkainen osallistui vuonna 2013 televisiosarja Diilin 5. tuotantokauteen, mutta putosi kilpailusta ensimmäisessä jaksossa.
1800-luvun filosofia

1800-luvun filosofia sisältää suuria muutoksia länsimaisessa ajattelussa. Suurimpana syynä oli jo 1700-luvun puolella Immanuel Kantin ansiosta tapahtunut tiedonkritiikin käännekohta ja idealistisen metafysiikan uusi nousu.
Muita merkittäviä muutoksia olivat muun muassa evoluutioteoria, jota kehittivät Erasmus Darwin ja Johann Wolfgang von Goethe, sekä emergenssiteoria, joka näkyy muun muassa Adam Smithin ajatuksissa vapaista markkinoista. Yhteiskunnassa esiintyi paineita egalitarianismiin sekä yhä nopeampiin muutoksiin. Tämä huipentui lopulta vallankumouksiin ja muihin yhteiskunnallisiin levottomuuksiin, jotka vaikuttivat myös filosofisessa ajattelussa tapahtuneisiin muutoksiin.
Historia.
Vuosina 1789–1815 Eurooppaa ravistelivat vallankumoukset, sodat ja muut yhteiskunnalliset levottomuudet. Edeltäneen vuosisadan sosiaaliset ja kulttuuriset tukipylväät kaatuivat, luoden pohjan suuremmille taloudellisille ja poliittisille muutoksille. Uusi eurooppalainen filosofia osallistui moniin näistä muutoksista, ja jopa ajoi niitä.
1800-luvun filosofia oli mitä suurimmassa määrin edeltävän vuosisadan valistusajattelun lapsi. 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa valistusajattelu alkoi toden teolla vaikuttaa yhteiskunnassa, ja sellaisten suurten filosofien kuin Immanuel Kant ja Jean-Jacques Rousseau teokset antoivat sykäyksen kokonaiselle uudelle sukupolvelle ajattelijoita.
1700-luvun viimeinen kolmannes tuotti runsaasti ideoita ja teoksia, jotka sekä systematisoivat edeltäneiden vuosisatojen filosofiaa että esittivät todellisen haasteen sille tavalle, jolla yleensäkään systematisoidaan filosofiaa. Erityistä merkitystä oli juuri Kantin ja Rousseaun töillä. Vaikka he olivatkin 1700-luvun ja sen oletusten tuotteita, he olivat kuitenkin uuden ajattelun airuita. Kun Rousseau yritti selittää valtion ja hallinnon luonnetta, hän kyseenalaisti koko hallinnon perustan: "Ihmiset ovat syntyneet vapaiksi, mutta ovat kaikkialla kahleissa", joskin Rousseaun johtopäätökset olivat antiliberaaleja siinä missä Kantin liberaaleja. Kant yritti säilyttää aksiomaattisen skeptisismin, ja joutui siksi toteamaan, että emme näe todellisuutta emmekä puhu siitä, ainoastaan siitä, miltä se meille näyttää.
Yksi ensimmäisiä filosofeja joka pyrki yhdistämään nämä vaikutteet oli Johann Gottlieb Fichte, jonka Kantin metafysiikkaan liittyvät työt loivat pohjaa koko 1800-lukua hallinneelle taidesuuntaukselle, romantiikalle. Se halusi yhdistää menneen ajan muodollisen rationalismin suurempiin ja välittömämpiin tunteisiin.
Hiirenvirna

Hiirenvirna ("Vicia cracca") eli hiirenherne on hernekasveihin kuuluva, Euroopassa ja Aasiassa yleinen monivuotinen kasvi. Se viihtyy monilla kasvupaikoilla, kuten kesannoilla, viljapelloilla ja niityillä.
Ulkonäkö ja koko.
Hiirenvirna voi kasvaa 20–100 sentin pituiseksi. Lehdet kasvavat kierteisesti ja ovat parilehdykkäisiä (6–12 paria). Kukan teriö on viisilehtinen ja väriltään sininen, sinivioletti tai vaaleanpunertava. Kukinto on terttu, ja se koostuu 10–30 kukasta. Hiirenvirna kukkii kesä-elokuussa. Siemenet kypsyvät 10–25 millimetriä pitkissä ruskeissa paloissa. Yhdessä palossa on 4–8 siementä, ja ne ovat lievästi myrkyllisiä. Hiirenvirna on rönsyilevä, ja sen lähellä maanpintaa kasvavien rönsyjen versojuuret voivat ulottua jopa 30 sentin syvyyteen. Hiirenvirna kestää hyvin kuivuutta. Kuitenkin kosteusolosuhteet vaikuttavat kasvin rakenteeseen. Kuivilla kasvupaikoilla se on matalampi ja tukevampi ja kosteilla, kuten myös varjoisilla kasvupaikoilla se on pidempi ja hennompi. Merenrannoilla kasvin varsi on tiheäkarvainen.
Levinneisyys.
Hiirenvirnaa tavataan yleisenä Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Afrikassa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on luokitellut sen elinvoimaiseksi.
Hiirenvirnaa tavataan koko Suomessa. Etelä- ja Keski-Suomessa se on hyvin yleinen mutta Lapissa harvinaisempi.
Elinympäristö.
Hiirenvirna kasvaa niityillä, kesannoilla, viljapelloilla, tienvarsilla, pientareilla, joutomailla ja rannoilla.
Kaupunkipyöräjärjestelmä

Kaupunkipyöräjärjestelmä on kaupungin tai jonkin yksityisen tahon hallinnoima järjestelmä, jonka tarkoituksena on lainata tai vuokrata yhteiskäyttöpolkupyöriä niiden käyttäjille. Tyypillisesti järjestelmän käyttäminen on pyöräilijälle edullista, mikä kannustaa niiden käyttöön. Kaupunkipyöräjärjestelmiä on rakennettu paljon Euroopassa elinkaarimallin avulla. Tyypillisimmin yhteistyökumppanina toimii mainos-operaattori, jolloin järjestelmä voidaan rahoittaa osittain tai kokonaan mainostuloilla.
Pääperiaate järjestelmissä on, että polkupyörää käytetään lyhyisiin matkoihin kaupunkialueella, vaihtoehtona moottoriliikenteelle, vähentäen ruuhkia, päästöjä ja liikennemelua. Kaupunkipyöräjärjestelmä myös integroituu hyvin julkiseen liikenteeseen, jossa polkupyörää voidaan käyttää matkan osana mahdollistaen ”ovelta ovelle” liikkumisen. 
Modernissa kaupunkipyöräjärjestelmässä käyttäjä tunnistetaan älykortin avulla, joka vähentää merkittävästi vandalismia ja varkauksia. Järjestelmä koostuu asemista ja polkupyöristä. Pyörän voi tunnistautumisen jälkeen irrottaa asemasta, ja sen voi palauttaa mille tahansa asemalle, jossa on tilaa. Esimerkiksi Barcelonan pyöräjärjestelmässä Bicingissä on käytössä internetsivusto, josta voi tarkastaa, onko asemassa tilaa tai vaihtoehtoisesti vapaana olevia polkupyöriä. Saatavilla on myös sovellus samoilla toiminnallisuuksilla älypuhelimille.
Suomessa kaupunkipyörän voi saada verottomana henkilöstöetuna.
Mattias (apostoli)

Mattias kuului Apostolien tekojen mukaan Jeesuksen oppilaisiin ja valittiin uudeksi apostoliksi Jeesuksen kavaltajan Juudas Iskariotin tilalle sen jälkeen kun tämä oli tehnyt itsemurhan. Uusi apostoli valittiin arvalla kahdesta ehdokkaasta, joista toinen oli Mattias ja toinen Joosef Barsabbas. Jumalan ajateltiin arvanheiton kautta antavan päätöksensä. Mattiaasta ja hänen valinnastaan uudeksi apostoliksi kerrotaan vain Apostolien teoissa. Perimätiedon mukaan hän kärsi marttyyrikuoleman julistettuaan evankeliumia kaukaisissa maissa. Raamatun ulkopuolella hänet samaistetaan uskonnollisisa lähteissä tullimies Sakkeukseen, jonka Jeesuksen kerrotaan tavanneen Jerikossa.
Muistopäivä.
Mattiaan muistopäivä roomalais-katolisessa pyhimyskalenterissa oli aikaisemmin 24. helmikuuta paitsi karkausvuosina 25. helmikuuta. Päivää vietettiin hänen muistokseen Suomessakin pyhäpäivänä vuoteen 1774 saakka. Nykyään muistopäivä katolisessa kirkossa on 14. toukokuuta.
Movistar Team

Team Movistar (UCI tallikoodi MOV) on kilpapyöräilyn ammattilaistalli, joka on mukana UCI ProTourilla, ammattilaispyöräilyn korkeimmalla tasolla. Joukkueen pääsponsori on espanjalainen tietoliikenneyhtiö Telefónica, jonka tuotemerkki Movistar on. 
Historiaa.
Joukkueen syntysijat ovat "Reynolds"-tallissa. Talli ajoi tällä nimellä vuosina 1980–1989 suurimpana tähtenään Ranskan ympäriajon 1988 ja Espanjan ympäriajon 1989 voittaja Pedro Delgado. Vuodesta 1990 joukkue tunnettiin nimellä "Banesto" (myöhemmin "iBanesto.com"), jossa ajoivat muun muassa viisinkertainen Ranskan ja kaksinkertainen Italian ympäriajon voittaja Miguel Indurain, kaksinkertainen Espanjan ympäriajon voittaja Alex Zülle ja mäkimies José Maria Jimenez. iBanesto.comin lopetettua taloudellisen tukensa vuonna 2003 talli onnistui hankkimaan sponsorikseen Baleaarien matkailulautakunnan.
Joukkueessa on perinteisesti ollut vahvasti mukana baskiväriä toimitusjohtaja José Miguel Echavarrin ja kolmen urheilujohtajan, Usebio Unzue Labianon, José Luis Jaimerenan ja Alfonso Galilea Zurbanon muodossa – unohtamatta tietenkään Miguel Indurainia.
Illes Balearsin vuoden 2005 joukkue oli vahva. Mukana olivat muun muassa Tour de Francen nelostilan kaapannut Francisco Mancebo, nouseva tähti Alejandro Valverde sekä 2004 valkoisen paidan niin ikään "Tourilla" vienyt venäläinen Vladimir Karpets. Sekä Italian että Ranskan ympäriajoissa 2005 Illes Balears sijoittui joukkuekilpailussa viidenneksi.
Uudella nimellä "Caisse d'Epargne-Illes Balears" talli sijoittui viidenneksi vuoden 2006 Ranskan ympäriajon joukkuekilpailussa. Óscar Pereiro Sío oli tallin paras ajaja ja sijoittui toiseksi. Koska Floyd Landisin 17. etapilla antama doping-näyte osoittautui positiiviseksi, Pereiro julistettiin lopulta kilpailun voittajaksi.
Pereiro ei halunnut heti Landisin dopingtapauksen tultua julki julistautua Ranskan ympäriajon voittajaksi. B-näytteen analysoimisen jälkeen Pereiro on kuitenkin sanonut, että hän pitää itseään kilpailun voittajana.
Landisin doping-tapausta käsiteltiin pitkään eri oikeusasteissa. Vasta syyskuussa 2007 kansainvälinen pyöräilyliitto UCI vahvisti virallisesti Pereiron vuoden 2006 Ranskan ympäriajon voittajaksi. Saman vuoden lokakuussa myös Ranskan ympäriajon järjestävä organisaatio ASO julisti Pereiron virallisesti voittajaksi.
Caisse d'Epargen Alejandro Valverde voitti Espanjan ympäriajon 2009 ja oli ProTourin kokonaiskilpailun voittaja 2006 ja 2008, mutta sai kahden vuoden kilpailukiellon osallisuudestaan Operaatio Puerto -dopingskandaaliin 2010.
Joukkueen kokoonpano.
2025.
Lähde: UCI
Kertymäkiekko

Kertymäkiekko () on tähteä ympäröivä kaasukiekko.
Kertymäkiekko syntyy yleensä kaasun virratessa kiekkoon ulkoa, esimerkiksi kertymäkiekon keskustähteä kiertävästä tähdestä tai kiekkoa ympäröivästä kaasupilvestä. Kiekko on kuuma lähellä keskustähteä ja hieman viileämpi kauempana tähdestä. Kiekkoa lämmittää keskustähden lisäksi myös kaasun sisäinen kitka eli viskositeetti. Kitkalämpö on lähempänä keskustähteä suurempi, koska kaasu liikkuu keskustähden vetovoiman takia siellä nopeammin. Kiekossa on myös ns. kuuma piste (engl. hot spot), joka syntyy kun ulkoa virtaava kaasu osuu kiekossa jo virtaavaan kaasuun aiheuttaen kitkaa. Kuuma piste värähtelee ja säteilee massavirran muutosten mukaan.
Tavallisimpia kertymäkiekkoja avaruudessa.
Aurinkokunnan planeetat ovat syntyneet tieteen nykynäkemyksen mukaan vastasyntynyttä Aurinkoa ympäröivästä kertymäkiekosta. Kompaktia tähteä joka on kaksoistähtijärjestelmässä, ympäröi yleensä kertymäkiekko, jos kompakti tähti on kyllin lähellä toista tähteä viedäkseen siltä kaasua pois. Toinen tähti täyttää Rochen pinnan eli rajan, jonka ulkopuolelta ainetta virtaa pois. Kaasu virtaa putkimaista rataa pitkin kiekkoon kohdaten kiekon "kuumassa pisteessä" (engl. "hot spot"). Kompakti tähti voi olla esimerkiksi valkea kääpiö, neutronitähti tai musta aukko. Neutronitähteä tai mustaa aukkoa ympäröivä kertymäkiekko säteilee röntgensäteitä, koska se on niin kuuma. Esiplanetaarinen kiekko säteilee enimmäkseen infrapuna- ja radioalueilla, koska on niin kylmä. Yleensä kertymäkiekkoon liittyy suihkuja jotka johtuvat korkealämpötilaisen kiekonmagneettikentästä. Suihkut purkautuvat aivan kertymäkiekon keskustähden lähiympäristöstä molempiin suuntiin. Aurinkokunnan syntyessä kertymäkiekkoon virtasi ainetta muun muassa kiekon ylä- ja alapuolelta. Yliääninopeudella tapahtuva virtaus muodosti shokkirintaman kiekon rajoille.
Aleksi

Aleksi on suomalainen miehen etunimi, joka juontaa juurensa kreikkalaisesta nimestä Aleksandros (, ).
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Aleksi on Suomessa lokakuuhun 2025 mennessä annettu 45 994 miehelle, joista yli puolet on vuosina 1990–2009 syntyneitä, sekä 23 naiselle.
Nimipäivä.
Aleksin nimipäivä on vuodesta 1929 ollut 10. lokakuuta, Aleksis Kiven päivänä. Nimipäivä oli aiemmin juuri ennen naistenviikkoa, 17. heinäkuuta. Jo vuonna 1883 Aleksi oli Kansanvalistusseuran kalenterissa. Suomen viralliseen almanakkaan se otettiin vuonna 1890 heinäkuun 17. päiväksi, jolla sitä ennen keskiajalta asti oli ollut nimi Aleksius, Alexius. Tällä päivällä Aleksi oli vuoteen 1907, minkä jälkeen nimipäivä oli keisari Nikolai II:n vuonna 1904 syntyneen pojan, kruununprinssi Aleksein vuoksi ortodoksisen perinteen mukaisena päivänä 18. lokakuuta, kunnes Suomen itsenäistyttyä Aleksi poistettiin almanakasta. Vuonna 1929 Aleksi otettiin almanakkaan nykyiseksi päiväksi. Nimen kantajista pääosa on syntynyt vuosien 1980 ja 2010 välisenä aikana.
Tunnettuja Aleksi-nimisiä.
Luettelon henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Schuinshoogten taistelu

Schuinshoogten taistelu tai usein myös Ingogon taistelu käytiin 8. helmikuuta 1881 ensimmäisen buurisodan aikana buurien ja brittien välillä. Taistelu päättyi brittien tappioon.
Tausta.
Transvaalia kohti edenneet kenraalimajuri George Pomeroy-Colleyn johtamat brittijoukot oli voitettu Laing’s Nekin taistelussa 28. tammikuuta 1881. Tappionsa jälkeen Pomeroy-Colley oli jäänyt odottamaan vahvistuksia läheiselle Mount Prospectin maatilalle.
Buurit alkoivat kiertää brittien selustaan 7. helmikuuta. Tarkoitus oli katkaista maantie, jonka kautta britit saivat täydennyksiä Newcastlestä. Buurit pystyivät liikkumaan varsin vapaasti myös ympäri brittien hallitsemaa Natalia. Pomeroy-Colley päätti seuraavana päivänä johtaa itse viittä komppaniaa tietä pitkin etelään saattaen brittiläistä postivaunua. Tarkoitus oli varmistaa reitin pysyminen avoimena, sekä pelotella alueella olevia buureja. Yhteensä brittejä oli noin 300 ja mukanaan heillä oli neljä tykkiä. Buureja lienee ollut taistelun aikana korkeintaan 350.
Taistelu.
Muutamien kilometrien marssin jälkeen britit olivat Ingogo- ja Hartejokien yhtymäkohdalla kaakossa. Pomeroy-Colley jätti paikalle muutaman tykin ja sotilaita jatkaen itse edelleen eteenpäin. Jälleen muutaman kilometrin jälkeen havaittiin ratsain liikkuneita buurisotilaita. Britit tulittivat buureja muutaman kerran tykeillään näiden pelottelemiseksi tiehensä. Sen sijaan buurit ratsastivat lähemmäksi ja hevosilta hypättyään avasivat tulen brittejä vastaan. Samalla he alkoivat kiertää brittejä yrittäen saartaa heitä korkean kasvillisuuden suojassa liikkuen.
Pomerey-Cilley lähetti avunpyynnön Mount Prospectille ja noin kello 15.00 lähetettiin 1. reservikomppania paikalle, jolta odotettiin buurien hyökkäystä. Komppania menetti nopeasti miehiään buurien tarkka-ampujien tulessa. Pian 66:sta sotilaasta oli jäljellä vain 13. Buurit eivät kuitenkaan olleet tarpeeksi vahvoja vyöryttääkseen brittien asemia. Myöhemmin buurit saivat joitakin vahvistuksia, ja kello 17.00 alkoi vesisade. Taistelu muuttui sekavammaksi. Molemmat osapuolet yrittivät esimerkiksi käyttää väärin valkoisia lippuja toisen osapuolen hämäämikseksi. Molemmat osapuolet jättivät kuitenkin liput huomiotta.
Seuraukset.
Brittien tarvikkeet, kuten ruoka ja ammukset alkoivat olla lopussa. Lopulta he päättivät vesisateen turvin vetäytyä kohti Mount Prospectia. Kahdeksan miestä kaatui heidän ylittäessään nyt tulvivaa Ingogojokea. Yhteensä brittien tappiot olivat 76 kaatunutta ja 67 haavoittunutta. Buurien tappiot jäivät kahdeksaan kaatuneeseen ja kuuteen haavoittuneeseen. Haavoittuneista kaksi kuoli myöhemmin vammoihinsa.
Arja Mustakallio

Arja Liisa (Sabra) Mustakallio (myöh. Virolainen, s. 4. kesäkuuta 1946 Pyhäjoki) on suomalainen keihäänheittäjä.
Mustakallio osallistui Ateenan EM-kisoihin 1969, jossa sijoittui kymmenenneksi tuloksella 40,80. Hän heitti Suomen ennätyksen 57,24 metriä Ruotsi-maaottelussa 1974. Kalevan kisoissa hän voitti kolme Suomen mestaruutta:
Muita saavutuksia:
Organometalliyhdisteet

Organometalliyhdisteet ovat metalliatomin sisältäviä orgaanisia yhdisteitä, joissa metalli on sitoutunut hiileen. Metalli voi olla jokin pääryhmien metalleista tai siirtymämetalli. Tyypillisiä organometalliyhdisteitä ovat esimerkiksi Grignardin reagenssit ja organolitiumyhdisteet.
Koska, metallit ovat tyypillisesti elektropoditiivisempia kuin hiili, on organometalliyhdisteissä hiilellä osittainen negatiivinen varaus ja organometalliyhdisteet ovat usein hyvin reaktiivisia nukleofiileja. Organometalliyhdisteet usein reagoivat helposti ja voimakkaasti myös hapen ja kosteuden kanssa. Reaktiivisimpia ovat organoalkalimetallit ja vähiten reaktiivisia tinan tai lyijyn organometalliyhdisteet.
Orgonometalliyhdisteitä käytetään reagensseina ja katalyytteinä useissa orgaanisen kemian synteeseissä.
Organometalliyhdisteet ovat usein hermostolle myyrkyllisiä. Ympäristömyrkkyinä organometalliyhdisteet ovat ongelmallisia, koska ne tavallaan kerääntyvät eliöihin niiden omaa rakennetta muistuttaen, kuten tetraetyylilyijy ja metyylielohopea. Yleisimmin näissä myrkyissä on elohopeaa, lyijyä, tinaa tai arseenia.
Mimmi Mustakallio

Raija Tuula (Mimmi) Mustakallio (20. tammikuuta 1945 Pyhäjoki – 2. syyskuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen trubaduuri.
Mimmi löydettiin 1960-luvulla hänen ilmoittautuessaan vapaaehtoisena yleisön joukosta korvaamaan sairastunutta artistia televisio-ohjelmassa. Hän teki kaksi omaa singleä, "”Varkaat, kulkurit” / ”Sydämeni on viulu”" ja "”Borriquito” / ”Menina”". Hänen esittämänsä kappaleet esiintyvät useilla karaoke- ja toiveiskelmäkokoelmilla sekä laulukilpailujen esityskappaleina.
Näyttelijä Minttu Mustakallio on hänen tyttärensä ja keihäänheittäjä Arja Mustakallio hänen siskonsa.
Lentosotakoulu

Lentosotakoulu ("LENTOSK", aik. "LentoSK") (1937 asti "Ilmailukoulu", 1938–1941 ja 1952–2004 "Ilmasotakoulu") sijaitsi Kauhavalla. Se oli ilmavoimien komentajan alainen koulu, jonka päätehtävänä oli jatkolentokoulutuksen antaminen puolustusvoimien ja rajavartiolaitoksen sotilaslentäjille. Puolustusvoimauudistuksen mukaisesti useita joukko-osasto lakkautettiin vuoden 2014 lopussa. Kauhavan kaupunki vastusti koulutustoiminnan yhdistämistä Ilmasotakouluun Jyväskylän Tikkakoskelle, mutta Valtiontalouden tarkastusvirasto totesi kesäkuussa 2012 lakkauttamisen perustelluksi.
Historia.
Ammattisotilaslentäjien koulutus annettiin Suomen itsenäisyyden alussa Helsingin Santahaminassa, jossa niin kutsuttu Saharan alue toimi maalentokenttänä. 1920-luvulla koulutus kuitenkin annettiin pääosin vesikoneilla. Lentokoulutus siirtyi Kauhavalle vuonna 1929, jolloin alkoi reserviläisten koulutus.
Toinen maailmansota.
Talvisodassa Neuvostoliiton ilmavoimat aiheuttivat Kauhavalla 16 ilmahälytystä. Ilmahälytyksessä lentokoneet siirrettiin sirpalesuojiin tai lennettiin väistökentille ja lentokenttä naamioitiin asettamalla kiitotielle keveitä ”latoja”. Ainoastaan kerran 29. tammikuuta 1940 viisitoista pommikonetta lensi pilvien yllä lentokentän yli, minkä jälkeen ne pudottivat 53 pommia Alajärvelle menevän tien eteläpuolelle Lapuan Hirvijoelle metsään.
Organisaatio.
Lentosotakouluun kuuluivat:
Lakkautuksen jälkeen.
Lentosotakoulun oli luovutettava vapautuneet tilat ja maa-alueet puolustusministeriölle vuoden 2015 aikana. Henkilöstöstä osalle ilmoitettiin löytyvän tehtäviä Ilmasotakoulusta (IlmaSK) Jyväskylän Tikkakoskelta. Irtisanottaville tarjottiin 12 kuukauden palkkaa irtisanomispakettina, mikäli yhtäjaksoisia palvelusvuosia oli takana vähintään 12.
Koulun tilat myytiin alkukesästä 2014 LSK Business Park -nimiselle yritykselle, jonka taustalla on joukko pohjalaisia yrittäjiä. Syksyllä 2015 tiloissa avattiin Suomen Punaisen Ristin ylläpitämä 350-paikkainen vastaanottokeskus. Keskus lakkautettiin turvapaikanhakija-aallon laannuttua.
Muuta.
Joukko-osaston palveluksessa oli 230–240 henkilöä ja lentävänä joukkoyksikkönä oli Hävittäjälentolaivue 41 (HävLLv 41), joka operoi Hawk-kalustolla. Laivueen viimeisin komentaja oli everstiluutnantti Timo Herranen. Laivue jakautui lentueisiin.
Rakennuskanta.
Erityispiirteenä alueen ja sen rakennuskannan suunnittelussa voidaan pitää naisarkkitehtien panosta ko. rakennushankkeissa sekä koko puolustusministeriön rakennustoimistossa, joka vielä 1940-luvun alussa oli Suomen suurin suunnittelutoimisto. Rakennustoimistossa alueen ja sen rakennuskannan suunnitteluun osallistuivat muun muassa arkkitehdit Torsten Elovaara, Ragnar Ypyä, Heidi Vähäkallio-Hirvelä, Elsa Arokallio, Martta Martikainen-Ypyä, Kyllikki Halme ja Elsi Borg.
Entisen varuskunnan kulttuurihistoriallisesti arvokkain rakennus on linnanpihalla varustettu Linna-rakennus, joka valmistui 1928. Sen on suunnitellut tuolloin vasta reilu 30-vuotias arkkitehti Elsa Arokallio (1892–1982). Toiseksi arvokkain on entinen upseerikerho.
Rotuman kieli

Rotuma (omakielinen nimi: "Fäeag Rotuma") on oseanialainen kieli. Sitä puhutaan pääasiassa Rotuman saarella, Fidžillä. Rotumaa puhuu äidinkielenään yhteensä noin 7500 ihmistä. Sen luokittelussa on kuitenkin ollut vaikeuksia, sillä kieli on melko eristäytynyt. Kielessä on paljon lainasanoja samoan ja tongan kielistä, mutta uudempia lainoja on tullut fidžistä ja englannista.
Rotuman katsotaan olevan uhanalainen eikä sillä ole tunnettuja murteita.
Uudessa-Seelannissa vietetään vuosittain rotuman kielen viikkoa.
Kirjakieli ja historia.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Raamattu käännettiin kokonaisuudessaan rotumaksi vuonna 1999.
Sekä englantilaiset että ranskalaiset lähetyssaarnaajat kehittelivät, mutta nykyinen ortografia perustuu englantilaisen pappi Clerk Maxwell Churchwardin 1920–1930 -luvuilla kehittelemään ortografiaan. Churchward vietti Fidžillä yhteensä 16 vuotta. Näistä 12 vuotta hän oleskeli Rotumalla ja sai käänsi Uuden testamentin, virsikirjan ja Katekismuksen rotumaksi.
Rotuman käyttämä aakkosto ja aakkosjärjestys on seuraavanlainen:
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Rotumassa ei ole vokaalien pituusoppositiota eli pitkiä vokaaleja ei ole. 
Lähde: 
Sanasto ja kielioppi.
Australialainen kielitieteilijä Niko Besnier havaitsi, että kontekstista riippuen rotuman viimeiset kirjaimet vaihtavat paikkaa: hosa → hoas (kukka), pija → piaj (rotta).
Lukusanat 1–10 rotumaksi:
Ilmavoimien esikunta

Ilmavoimien esikunta ("ILMAVE", aik. IlmavE) vastaa Suomen ilmavoimien komentajan johtoesikuntana siitä, että ilmavoimien joukoilla on toimintaedellytykset ja tulostavoitteet. Esikunta on sijoitettu Jyväskylän varuskuntaan Tikkakoskelle Jyväskylään.
Ilmavoimien esikunta vastaa ilmavoimien komentajan antamien yleisohjeiden mukaisesti ilmavoimien ja ilmapuolustuksen suunnittelusta, hankinnoista ja toiminnasta. Se valvoo ilmavoimien joukko-osastojen ja laitosten toimintaa. Ilmavoimien esikunnan toimintaa johtaa esikuntapäällikkö.
Esikuntapäälliköt.
Ilmavoimien esikuntaa ovat johtaneet esikuntapäälliköinä:
Organisaatio.
Esikuntaan kuuluvat:
Entisen materiaaliosaston toiminnot on integroitu vuodesta 2010 lukien Ilmavoimien materiaalilaitoksen organisaatioon ja viestiosaston toiminnot jo aikaisemmin Johtamisjärjestelmäosastoon.
Ilmavoimien esikuntaan on sijoitettuna myös Sotilasilmailun viranomaisyksikkö (lyhenne SVY). Yksikköön kuuluu neljä vastuualuetta: hallinto, teknillinen, lentotoiminnan sekä lentoturvallisuuden vastuualue. SVY:n tehtävänä on myös lento-onnettomuuden tapahduttua asettaa sotilasilmailuonnettomuuden tutkintalautakunta tutkimaan onnettomuuden syitä. Yksikkö sijaitsee Tikkakosken teollisuusalueella.
Fyysisesti esikunta sijaitsee Luonetjärven varuskunnassa, jonne esikunta muutti joulukuussa 1973 , toimittuaan ensin 1942 lähtien Helsingin Munkkiniemessä. Jatkosodan loppuaikoina esikunta toimi jo Tikkakoskella. Esikuntaan kuuluu myös Ilmaoperaatiokeskus, josta käsin johdetaan koko valtakunnan ilmapuolustusta.
Yyteri

Yyteri ( ) on Porin 60. kaupunginosa . Se sijaitsee Meri-Porin alueella Yyterinniemen länsiosassa. Yyteri tunnetaan myös Yyterin hiekkarannasta, joka on yksi Suomen pisimpiä.
Kaupunginosa.
Yyteri kuuluu Meri-Porin alueeseen ja sen viereisiä kaupunginosia ovat Kaanaa (61. kaupunginosa) ja Herrainpäivät (64). Kaanaan ja Yyterin välinen raja seuraa Kangastietä ja Herrainpäivillä on rajana Kesätielle ulottuva kapea metsäpalsta. Fatijärven ympäristössä on asuinalue, jonne tulee tie Levon kautta Kirrinsannalta. Toinen asuinalue sijaitsee Ruutujärven kaakkoispuolella Santalassa ja sinne tulee tie Kaanaan suunnalta. Yyterissä on runsaasti vapaa-ajan asuntoja, jotka sijaitsevat pääosin asuinalueiden välisellä alueella Fatijärvenmaalla. Yyterin kylpylähotelli ja muiden yrittäjien kiinteistöt sijaitsevat pääasiassa hiekkarannikon äärellä. Kaupunginosan koko ranta on avointa hiekkarantaa, jota on yli kaksi kilometriä ja joka on luonnonsuojelualuetta.
Hiekkarannat.
Koko niemimaa Kyläsaaresta Mäntyluotoon koostuu hiekasta ja sorasta. Niemellä on hiekkarantaa avomeren suunnalla noin kuusi kilometriä ja lisää rantaa löytyy Preiviikinlahden puolella ja Herrainpäivillä . Avointa hiekka-aluetta on puolet noin 15 neliökilometrisestä hiekka-alueesta. Ranta tunnetaan laajasta dyynialueesta. Vanhin ja kaikkein korkein dyynivalli Keisarinpankki on heti sannoille tultaessa. Yyterissä voi harrastaa monenlaista liikuntaa, muun muassa golfia, ratsastusta, rantalentopalloa ja surffausta. Yyterissä on yli 30 kilometriä retkeilyreittejä, luontopolkuja ja yli kymmenen lintutornia. Yyterin hiekkarantojen omaleimaiseen luontoon voi tutustua esimerkiksi paikoitusalueelta alkavalla 1,8 kilometrin pituisella luontopolkulenkillä. Yyteriin rakennettiin 1970-luvulla Yyterin kylpylähotelli, joka on edelleen toiminnassa.
Yyterin mäntyjen hyvinvointia uhkaa tähtikudospistiäinen, jonka torjunnassa kokeillaan sukkulamatoja.
Historiaa.
Alue on nousuut maankohoamisen seurauksena merestä noin 200–300 vuotta sitten. Rock-yhtye The Rolling Stones esiintyi Yyterissä vuonna 1965, jolloin alue oli vielä osa Porin maalaiskuntaa.
Aineen taidemuseo

Aineen taidemuseo on Tornion länsirannalla sijaitseva taidemuseo ja Tornionlaakson visuaalisen kulttuurin keskus, jota pitää yllä 1974 perustettu Aineen Kuvataidesäätiö. Museon taustalla on torniolaisten Eila (1920-2013) ja Veli Aineen (1919–2008) vuosikymmenien mittainen taiteen keräily. Torniolaisarkkitehdin Matti Porkan suunnitteleman museorakennuksen, jossa on myös kaupunginkirjasto, rakennutti Tornion kaupunki. Rakennus itsessään valmistui jo vuonna 1985, mutta se vihittiin ja avattiin vasta 7. maaliskuuta 1986 Tellervo Koiviston toimesta.
Museon kokoelma sisältää suomalaista taidetta 1800-luvulta nykypäivään, esimerkiksi Tyko Sallisen "Kinkerit" ja Elin Danielson-Gambogin "Omakuvan" vuodelta 1899. 
Aineen taidemuseon kokoelmaan pyritään hankkimaan muun muassa pohjoissuomalaista nykytaidetta. Vuosittain siellä on 4–6 vaihtuvaa näyttelyä.
Hevoseläimet

Hevoseläimet eli aasit, hevoset ja seeprat (Equidae) on kavioeläimiin kuuluva, hevosen kaltaisten eläinten heimo. Kaikki heimon nykyiset lajit kuuluvat sukuun Equus. Hevoseläimiin kuuluvat sekä luonnonvaraiset että ihmisen kesyttämät hevoset, aasit ja seeprat.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että heimon suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin "hevoset".
Lajit.
Hevoseläinten heimoon kuuluu kahdeksan lajia, joilla on lukuisia alalajeja.
Lisäksi omalla nimellään tunnettuja risteymiä ovat:
Koloveden kansallispuisto

Kolovesi on kansallispuisto Enonkosken ja Heinäveden kuntien ja Savonlinnan kaupungin alueella Etelä-Savon ja Pohjois-Karjalan maakunnissa. Kansallispuisto on perustettu vuonna 1990, jolloin sen pinta-ala oli 23 neliökilometriä. Puistoa on myöhemmin laajennettu, ja sen nykyinen pinta-ala on 61 neliökilometriä. Kansallispuistoa hallinnoi Metsähallitus.
Koloveden erämainen kansallispuisto perustettiin suojeleemaan Suur-Saimaan luonnontilaista saaristoluontoa, saimaannorpan elinympäristöä ja eteläsuomalaista metsäluontoa. Koloveden jääkauden muovaamalle jylhälle maisemalle ominaista ovat vedestä nousevat jyrkät kallionjyrkänteet. Alueella on myös kalliomaalauksia. Kansallispuiston tunnuksen aiheena on Vierunvuoren kalliomaalaus.
Kansallispuistoon pääsee tutustumaan parhaiten melomalla tai soutamalla. Puistossa on kaksi merkittyä retkeilyreittiä, joista toinen on Mäntysalon saarella.
Vanhakaupunki (Helsinki)

Vanhakaupunki () on Helsingin 27. kaupunginosa. Se on noin 800 asukkaan kaupunginosa kantakaupungin laidalla, Toukolan pohjoispuolella, Vantaanjoen suulla. Piirijaossa Vanhakaupunki kuuluu keskiseen suurpiiriin ja tarkemmin Vanhankaupungin peruspiirin, jonka alueella elää yli 25 000 asukasta.
Kaupunginosan nimi on peräisin siitä, että Helsinki perustettiin alun perin Vanhankaupungin alueelle. Vanhakaupunki esiintyy jo uuden Helsingin perustamisasiakirjassa 1639, ja muoto "Gamla staden" tai "Gammelstaden" yleistyi käyttöön myöhemmin. Suomalainen käännösmuoto alkoi saada sijaa vasta 1800-luvun lopulla. Nykyiset nimiasut vahvistettiin virallisiksi vuonna 1909, ja kaupunginosan nimeksi Vanhakaupunki tuli vuonna 1959.
Vantaanjoki jakautuu suullaan kahteen haaraan, joista kummassakin on voimakas Vanhankaupunginkoskeksi kutsuttu koski. Suuhaarojen väliin jää Kuninkaankartanonsaari, jossa sijaitsee Tekniikan museo. Kosken läntisemmässä haarassa on myös pieni vesivoimala, jossa toimii Voimalamuseo Tekniikan museon alaisuudessa.
Historiaa.
Kuningas Kustaa Vaasa perusti Helsingin Vantaanjoen suulle Forsbyn eli Koskelan keskiaikaisen kylän paikalle 12. kesäkuuta 1550. Kaupungin oli määrä kilpailla Tallinnan kanssa Suomenlahden kaupasta sekä rajoittaa talonpoikien käymää laitonta kauppaa. Asukkaat saatiin Rauman, Tammisaaren, Ulvilan ja Porvoon kaupungeista.
Vuonna 1570 tulipalo kohtasi Helsinkiä talvella, ja kesällä rutto levisi kaupunkiin. Kaupungissa oli noin 500 asukasta.
1640-luvulla Helsinki siirrettiin Vironniemelle parempien satamaolosuhteiden äärelle, jotta kaupungin talous kohentuisi. Vanhakaupunki autioitui vähitellen.
Ensimmäisestä Helsingistä on säilynyt vain yksi, Hans Hanssonin vuonna 1645 laatima pienimittakaavainen kartta, joka esittää kaupungin sijaintia ja viimeisten vuosien asemakaavaa. Kaupungin korttelit näkyvät kartassa, mutta tontteja ei ole merkitty. Ainoa piirretty rakennus on kirkko, joka sijaitsi nykyisen Vanhankaupungintien pohjoispään länsipuolella. Sen paikalla sijaitsee tänä päivänä Vanhankaupungin kirkkorauniot.
Nykypäivä.
Nykyään Vanhakaupunki on Helsingin aluejaossa 0,35 km² kokoinen alue Vanhankaupunginselän perukan länsipuolella. Alueen kautta kulkee Hämeentien pohjoispää, joka on osa vanhaa Helsingistä itään ja pohjoiseen johtavaa maantietä. Vanha tielinjaus jatkuu Vantaanjoen yli nykyistä Viikintietä pitkin. Vanhankaupungin länsipuolitse kulkee Kustaa Vaasan tie, joka johtaa suoraan Lahdenväylälle. Vuonna 2024 asukkaita tällä alueella oli 772 ja työpaikkoja vuonna 2022 484.
Vanhankaupungin peruspiiri.
Vanhankaupungin peruspiiri on Vanhankaupungin kaupunginosaa laajempi alue, johon kuuluvat lisäksi Toukolan, Kumpulan, Käpylän ja Koskelan kaupunginosat. Peruspiirin maapinta-ala on 5,38 km² ja asukasluku yhteensä 25 438 (31.12.2024). Se kuuluu Keskiseen suurpiiriin.
Peruspiirin osa-alueet ovat: Toukola (1 191 asukasta), Arabianranta (7 402 as.), Kumpula (4 231 as.), Käpylä (7 871 as.), Koskela (3 971 as.) ja Vanhakaupunki (772 as.).
Muistomerkkejä.
Kustaa Vaasan puistossa on useita Helsingin varhaiseen historiaan liittyviä muistomerkkejä:
Nahkiainen (majakka)

Nahkiainen on Perämerellä Raahen kaupungin edustalla sijaitseva pohjamajakka.
Majakan pohjaosa eli kasuuni rakennettiin Rauma-Repolan telakalla ja hinattiin sijoituspaikalleen vuonna 1955. Majakkatornin pystyttäminen kuitenkin viivästyi huonojen sääolosuhteiden vuoksi, ja loistolaite sytytettiin ensi kerran 31. elokuuta 1956. Asetyleenipolttimen sytytti merenkulkuhallituksen luotsi- ja majakkaosaston päällikkö Elis Elo.
Majakassa oli diopterinen valolaitteisto, ja valon kantomatka oli 20 meripeninkulmaa eli 37 kilometriä. Aluksi loistolaitteisto oli puoliautomaattinen, kauko-ohjauksella toimiva. Vuonna 1959 loistolaite varustettiin aurinkoventtiilillä ja muutettiin automaattiseksi.
Nykyisin valon kantomatka on 9,7 meripeninkulmaa eli 17,9 kilometriä. Majakan huipulla on helikopterin laskeutumistasanne.
Bruce Schneier

Bruce Schneier (s. 15. tammikuuta 1963) on yhdysvaltalainen tietoturva-asiantuntija. Hän on kirjoittanut useita kirjoja tietoturvasta ja kryptografiasta. Nykyään Schneier toimii teknologiajohtajana perustamassaan Counterpane Internet Security -yhtiössä.
Schneier ottaa aktiivisesti kantaa ajankohtaisiin tietoturva-asioihin kuukausittain ilmestyvässä ilmaisessa Crypto-Gram-uutiskirjeessään sekä blogissaan. Schneier on vieraillut Suomessa, muun muassa Tieturin Data Security -seminaarissa 27.10.2005 Helsingissä.
Vesikrassit

Vesikrassit ("Nasturtium") on ristikukkaiskasveihin kuuluva suku. Ne ovat monivuotisia kaalin ja sinapin sukuisia kasveja, jotka elävät villeinä Euroopassa ja Keski-Aasiassa.
"Nasturtium"-suvussa on 314 lajia.
Vesikrassit kasvavat vedessä tai hyvin kosteilla alueilla. Niiden varret ovat onttoja ja kelluvat, kukat pieniä ja valkoisia.
Vesikrassit ovat nopeakasvuisia lehtivihanneksia, joita on kasvatettu jo muinaisajoista asti. Suomessa vesikrassia kasvatetaan ja myydään usein versoina tai ituina heti itämisen jälkeen, kun sirkkalehti tai ensimmäiset kasvulehdet ovat näkyvissä. Mm. Britanniassa ja Italiassa sitä kasvatetaan pienen salaatin kokoon ja käytetään kuten sinappikaalia.
Vesikrassissa on paljon rautaa, kalsiumia ja foolihappoa sekä A- ja C-vitamiinia.