tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Peter Shaffer

Peter Levin Shaffer, salanimi: Peter Antony (15. toukokuuta 1926 Liverpool, Britannia – 6. kesäkuuta 2016 Cork, Irlanti) oli englantilainen näytelmäkirjailija. Monet hänen näytelmistään on palkittu ja useat on myös filmatisoitu, ehkä tunnetuimpana Wolfgang Amadeus Mozartin elämään löyhästi perustuva "Amadeus". Myös hänen kaksoisveljensä Anthony Shaffer (1926–2001) oli kirjailija. Veljekset kirjoittivat yhdessä kolme romaania, jotka julkaistiin salanimellä Peter Antony.
Shaffer opiskeli historiaa Trinity Collegessa Cambridgen yliopistossa ja työskenteli muun muassa kaivosmiehenä, kirjakaupan apulaisena ja New Yorkin kirjastossa. Shafferin ensimmäinen näytelmä "The Salt Land" esitettiin BBC:llä. Shaffer vakiinnutti maineensa näytelmäkirjailijana 1958 näytelmällä "Viidenlaista rakkautta" ("Five Finger Exercise"). John Gielgud ohjasi näytelmän Lontoossa, ja se sai Evening Standard Drama Award -palkinnon. Seuraavana vuonna näytelmä siirtyi New Yorkiin, sai sielläkin hyvän vastaanoton ja toi Shafferille näytelmäkriitikoiden palkinnon (the Drama Critics Award).
Shafferin tuotanto on sekoitus filosofisia draamoja ja satiirisia komedioita. "Valloittajat" ("The Royal Hunt of the Sun", 1964) on tragedia espanjalaisten Perun valloittamisesta, kun taas "Black Comedy" (1965) on esitys säkkipimeässä huoneessa kompastelevasta ryhmästä – vaikka näyttämö tulvii valossa.
"Hevonen" ("Equus", 1973) toi Shafferille Tony-palkinnon parhaasta näytelmästä 1975, samoin kuin New Yorkin teatterikriitikoiden palkinnon. Näytelmä on matka 17-vuotiaan tallirengin mieleen – poika on puhkonut kuuden hevosen silmät – ja sitä esitettiin yli tuhat kertaa Broadwaylla. Näytelmää seurasi toinen suurmenestys 1979, "Amadeus", jonka Lontoon-produktio voitti the Evening Standard Drama Award -palkinnon ja teatterikriitikoiden palkinnon (The Theatre Critics Award).
"Amadeuksen" aiheena on Wolfgang Amadeus Mozartin ja hovisäveltäjä Antonio Salierin kuvitteellinen tarina. Salieri ei voi ymmärtää, miten hänen rivona kakarana pitämänsä Mozart voi luoda niin jumalaista musiikkia, joten kateudenpuuskassa hän päättää tuhota nuoren kilpailijansa. Broadwaylle siirryttyään näytelmä sai parhaan näytelmän Tonyn 1981, ja esityksiä kertyi toista tuhatta.
Monet Shafferin näytelmistä on filmattu "Viidenlaista rakkautta" (1962), "Valloittajat" (1969), "Hevonen" (1977) ja "Amadeus" (1984), joka sai kahdeksan Oscaria, muun muassa parhaasta elokuvasta.
Tuotantoa.
Romaanit.
Kirjoitti yhdessä veljensä kanssa, julkaistiin salanimellä ”Peter Anthony”.
The Songs of Bob Dylan

The Songs of Bob Dylan on vuonna 1989 julkaistu tupla-albumi, jolla eri artistit esittävät Bob Dylanin kappaleita.
Kaikki kappaleet ovat Bob Dylanin paitsi erikseen mainitut.
Kappaleet.
"Side 1"
"Side 2"
"Side 3"
"Side 4"
Lähteet.
LP-levy STDL 20 (Start Records, 1989)
Audi 50

Audi 50 on Audin vuosina 1974–1978 valmistama pieni henkilöautomalli, joka oli Volkswagen Polon sisarmalli. Näistä kahdesta Polo oli pelkistetympi ja varustelultaan karumpi. Audi 50:tä myytiin vain Euroopassa, eikä se mennyt kovin hyvin kaupaksi. Vuonna 1975 Audi 50 maksoi Suomessa 28 480 markkaa (vuoden 2005 rahassa 19 450 euroa), joka oli lähes 10 000 markkaa enemmän kuin sitä hieman suuremman Volkswagen Golfin hinta, 19 980 markkaa (13 650 euroa). Valmistuksen päättyessä Audi 50 -malleja oli valmistettu yhteensä 180 000 kappaletta. Auton suunnittelusta vastasi Ludwig Kraus.
"Tekniikan Maailman" uutuusesittelyn mukaan Audi 50 ”tuntui yhtä mukavalta kuin kaksi kertaa isompi auto, ja silti sitä pystyi ajamaan tiukoissa kaarteissa kuin konsanaan pientä urheiluautoa”. Sitä pidettiin melko laadukkaan oloisena ja hauskanpirteänä ajettavana. Kun autoa alettiin tuoda Suomeen vuoden 1975 alussa, sen hinta oli korkeampi kuin sitä tilavamman Volkswagen Golfin. Niinpä Suomessa Audi 50 -autoja rekisteröitiin vain 150 kappaletta. 
Pienten autojen perinnettä Audilla jatkoi vuonna 1996 Audi A3, ja kolme vuotta myöhemmin myös Audi A2, jonka valmistus lopetettiin vuonna 2005. Vuodesta 2010 lähtien Audin pienin malli on ollut A1, joka perustuu Volkswagen Polon tekniikkaan ja jota pidetään Audi 50:n ”henkisenä seuraajana”.
Mosina

Mosina () on kaupunki Ison-Puolan voivodikunnassa Puolan länsiosassa 20 kilometriä Poznańista etelään. Mosinan pinta-ala on 13,5 neliökilometriä, ja vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 14 124 asukasta. Kaupungissa on vuonna 1876 perustettu synagoga.
The Karelian Isthmus

The Karelian Isthmus on Amorphiksen vuonna 1992 julkaistu debyyttialbumi. Vuonna 2003 siitä julkaistiin uusintapainos Relapse Recordsin kautta; painoksessa on lisämateriaalina "Privilege of Evil" -minialbumi.
Albumi eroaa Amorphiksen myöhemmistä albumeista siinä, että kappaleet ovat raskaampia kuin yhtyeen muilla albumeilla ja niiden sanoitukset käsittelevät kelttiläisen mytologian näkökulmasta katsottua sotahistoriaa ja okkultismia.
Gustavo Kuerten

Gustavo Kuerten (s. 10. syyskuuta 1976 Florianópolis, Santa Catarina, Brasilia) on entinen brasilialainen tennispelaaja, joka voitti urallaan kolme kertaa Ranskan avoimen tennisturnauksen ja oli tenniksen maailmanlistan ykkösenä 43:n viikon ajan vuosien 2000 ja 2001 välillä.
Kuerten aloitti ammattilaisuransa vuonna 1995, ja häntä valmensi Larri Passos. Hän voitti urallaan 20 kaksinpeliturnausta ja 8 nelinpeliturnausta.
Kuerten valittiin vuonna 2012 International Tennis Hall of Fameen.
Tyhjyys

Tyhjyys on Ajattaran kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 13. lokakuuta 2004. Se ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 27.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Pasi Koskinen.
Hamelnin pillipiipari

Hamelnin pillipiipari on saksalainen kansansatu salaperäisestä miehestä, joka karkotti rotat Hamelnin kaupungista vuonna 1284. Hän lumosi rotat soittamalla pilliä tai huilua ja johdatti ne ulos kaupungista lopulta hukkumaan läheiseen Weserjokeen. Kun kaupungin asukkaat eivät olleet halukkaita maksamaan sovittua summaa pillipiiparille, hän kosti lumoamalla huilullaan kaupungin lapset ja houkutteli heidät läheiseen vuoreen, jonka sisään he katosivat.
Sadun tekivät tunnetuksi 1800-luvun kuuluisat kielitieteilijä- ja sadunkerääjäveljekset Jacob ja Wilhelm Grimm, jotka sisällyttivät sen suureen satukokoelmaansa.
Sadusta kerrotaan useita muunnelmia. Yhden muunnelman mukaan lapset kiersivät vuoren ja päätyivät Romanian Transilvaniaan, minne he perustivat saksalaisasutuksen. Jotkin versiot tapahtuvat eri kaupungeissa, kuten Brandenburgissa tai Lorchissa, joskus piipari soittaa viulua, ja joskus vaivana ovatkin rottien sijaan muurahaiset.
Sadun uskotaan olevan pohjimmiltaan allegorinen kuvaus saksalaisten muuttoliikkeestä Itä-Eurooppaan. Toisten arvioiden mukaan se viittaa niin sanottuun lasten ristiretkeen vuonna 1212.
Raivo (EP)

Raivo on CMX:n vuonna 1989 julkaistu toinen EP-levy. Se on yleisilmeeltään aggressiivisempi, synkempi ja raskaampi, kuin edeltäjänsä, "Johannes Kastaja" -EP. Suoraviivaisen hardcore punkin lisäksi levyllä on kuultavissa jopa pienimuotoisia vaikutteita 1980-luvun thrash metalista. Levy julkaistiin alun perin vain vinyylinä, mutta levyn kappaleet julkaistiin CD:nä "Kolmikärki"-albumin CD-julkaisun yhteydessä vuonna 1993. "Raivo"-EP on mukana myös vuonna 2002 "Kolmikärki"-albumin re-masteroidulla GOLD-versiolla, joka sisältää "Kolmikärki"-LP:n, sekä EP:t "Raivo" ja "Johannes Kastaja". 
EP:n teko.
Vuonna 1988 Kari Heinonen otti Bad Vugumilta yhteyttä yhtyeeseen ja halusi alkaa tekemään yhteistyötä. Keikka Oulun Rauhalassa sai hänet riittävän vakuuttuneeksi. Yhtye kokoontui Torinioon harjoittelemaan ja äänitti Ahti Kortelaisen kanssa materiaalin Raivo-EP:lle Kemin Tico Tico Studiolla. Alunperin Raivosta piti tulla kokopitkä albumi, mutta siitä lopulta tehtiin EP, koska budjetti ei ollut riittävä, kun Bad Vugum ei saanut projektiin rahallista avustusta.
Julkaisu ja vastaanotto.
Raivo julkaistiin helmikuussa 1989 ja julkaisukeikat tehtiin yhdessä muiden Bad Vugumin artistien (Raff Bey, Radiopuhelimet) kanssa Oulussa. Yhtye esiintyi myös ensimmäisen kerran Helsingin Tavastialla.
Kappaleet.
Kappaleet säveltänyt, sovittanut ja sanoittanut - A. W. Yrjänä
Kokoonpano.
Muuta:
Sedlecin luukirkko

Sedlecin luukirkko eli ossuaario () on pieni katolinen kappeli Sedlecin hautausmaalla Kutná Horan kaupungissa Tšekissä. Kappelissa säilytetään noin 40 000 ihmisen luita. 
Historia.
Kutná Horan kaupunkiin perustettiin vuonna 1142 sisterssiläisluostari, jonka munkkien yhtenä tehtävänä oli viljellä maata. Vuonna 1278 Böömin kuningas Ottokar II valtuutti apotti Henrikin Sedlicestä diplomaattisiin tehtäviin Pyhälle maalle. Sieltä palatessaan Henrikillä oli mukanaan kourallinen Golgatan multaa, jonka hän sirotteli luostarin hautausmaalle. Hautausmaa tuli tästä tunnetuksi pian koko Keski-Euroopassa. Monet rikkaat halusivat tulla haudatuiksi pyhään hautausmaahan.
Ruttoepidemian aikana vuonna 1318 sekä hussilaissodan aikana vuonna 1421 hautausmaata laajennettiin, ja 1500-luvun alussa sen kokonaispinta-ala oli noin 16 hehtaaria ja sinne oli haudattu noin 40 000 vainajaa. Kutná Hora oli hussilaissodan aikana Prahan jälkeen huomattavin kaupunki. Siellä sijaitsivat sekä Böömin kuninkaan palatsi että rahapaja. Vahvasti linnoitetun kaupungin ympärillä käytiin useita verisiä taisteluita, ja kaatuneet haudattiin Sedlicen luostariin. Väkivaltaisen kuoleman merkit näkyvät useissa pääkalloissa etenkin ala-alttarin vieressä.
Vuonna 1511 alkoi eräs apoteista rakennuttaa keskelle hautausmaata goottilaistyylistä Kaikkien Pyhien Kappelia. Kappelin kuorin alle järjestettiin paikka haudoista kaivetuille luille (n. 10 000 vainajaa).
Luukirkon restauroi vuosina 1703–1710 barokkilaismalliseksi kuuluisa italialainen arkkitehti Jan Santini Aichel, ja vuonna 1870 tšekkiläinen puunleikkaaja František Rint järjesteli luut nyt nähtävillä oleviin kasoihin. Rintin nimi on luista kirjoitettuna oikealla seinällä viimeisen penkin yläpuolella.
Mielenkiintoinen on myös kattokruunu, joka koostuu erilaisista ihmisen luista. Kummallakin puolen alttaria on kastemalja.
Vasemmalla puolella on Schwarzenbergin ruhtinassuvun vaakuna. Suku omisti 1800-luvulla sekä kappelin että siihen kuuluvat alueet. Sisätilan nurkissa olevat luut on aseteltu neljäksi pyramidiksi kellon muotoon.
Layla and Other Assorted Love Songs

Layla and Other Assorted Love Songs on Derek and the Dominosin vuonna 1970 julkaisema blues-rock-albumi. Julkaisuaikoinaan se ei saanut kovin paljon suosiota, mutta nykyään albumi mielletään merkkiteokseksi. 
Useissa kaikkien aikojen parhaimman albumin äänestyksissä albumi on hyvin korkealla ja varsinkin kappale Layla on tunnustettu rock-klassikoksi.
Albumia pidetään yleisesti Eric Claptonin uran kohokohtana ja parhaana albumina, Creamin albumin "Disraeli Gears" ohella.
Suur-Sarvilahden kartano

Suur-Sarvilahden kartano () on barokkivaikutteinen kartanolinna entisen Pernajan kunnan alueella Loviisassa, Itä-Uudellamaalla. Amiraali Lorentz Creutz aloitti sen kolmikerroksisen päärakennuksen rakentamisen vuonna 1672, ja se valmistui vuonna 1683. Creutzin suvun jälkeen kartanon omistajuus siirtyi von Bornin suvulle. 1950-luvulla kartano siirtyi Svenska Litteratursällskapetin omistukseen lapsettoman pariskunnan Alix ja Ernst von Bornin testamentin myötä.
Päärakennuksen suunnittelusta on vastannut rakennusmestari Acfatius Groneberg. Sitä korjailtiin ja uudistettiin 1700-luvulla sekä vuonna 1883, jolloin muutostöistä vastasi F. A. Sjöström. Rakennuksessa oli alun perin hollantilaistyylinen säterikatto, mutta rakennuksen muutosten yhteydessä se poistettiin, kunnes taas palautettiin takaisin vuonna 1934. Kartanon edustaa hallitsee barokkipiha, jota reunustaa kaksi yksikerroksista siipirakennusta. Läntisellä siipirakennuksella on yhtä pitkä historia kuin itse päärakennuksella, itäinen siipirakennus on puolestaan peräisin 1880-luvulta. Lisäksi kartanoalue käsittää muun muassa barokkityylisen puutarhan. Sille loihti nykyisen ilmeen P. Olsson 1930-luvulla.
Sarvilahden nimi esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1348 kuningas Maunu Eerikinpojan kirjeessä, jossa tilan omistajaksi mainittiin vapaasäätyinen Anders Munck. 
Kartano ympäristöineen kuuluu Museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin Suomessa.
Halonit

Halonit ovat bromia sisältäviä CFC-yhdisteiden tapaisia yhdisteitä. Haloneista tunnetuimpia ovat bromidifluorikloorimetaani (CBrClF2) ja bromitrifluorimetaani (CBrF3). Haloneja on käytetty palonsammutusaineina automaattisissa sammutusjärjestelmissä ja käsisammuttimissa. Halonit ovat tehokkaita sammutusaineita, ne eivät vahingoita mitään materiaaleja eivätkä jätä muutenkaan jälkiä käytöstä. Tämän takia ne ovat olleet yleisesti käytössä esimerkiksi tärkeissä tietokone- ja palvelinkeskuksissa sekä museoissa. Sammutusteho perustuu palamisen kemiallisen reaktion katkaisemiseen. Edellä mainitut halonit ovat hengitettynä käytännössä vaarattomia, kunhan altistus jää mahdollisimman vähäiseksi. Tulen kanssa reagoidessaan halonit muodostavat kuitenkin myrkyllisiä yhdisteitä.
Halonit tuhoavat otsonikerrosta paljon tehokkaammin kuin CFC-yhdisteet. Halonien käyttö ja niitä sisältävien tuotteiden myynti on siksi kielletty Suomessa joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta. Halonit ovat myös kasvihuonekaasuja. Halonien korvaamiseksi onkin kehitetty vastaavaan tehoon perustuvia sammutuskaasuja, joiden haittavaikutus otsonikerrokseen on vähäinen tai haittavaikutusta ei ole lainkaan. Haloneja on korvattu myös muun muassa argonilla, typellä ja hiilidioksidilla. Näiden teho perustuu tulen tukahduttamiseen ja ne ovat täysin vaarattomia ympäristölle, koska kaikkia näitä aineita on luonnollisesti muutenkin ilmakehässä, joskin hiilidioksidi on kasvihuonekaasu. Haittapuolena on kuitenkin vaarallisuus ihmiselle. Kaasut syrjäyttävät hapen ilmasta ja samassa tilassa olevat henkilöt ovat vaarassa tukehtua.
Haloneista käytetään usein koodinimiä, joiden numerosarjat ilmoittavat yhdisteen alkuainekoostumuksen. Esimerkiksi CBrClF2 on toiselta nimeltään haloni 1211 ja CBrF3 on haloni 1301. Ensimmäinen numero on molekyylin hiiliatomien lukumäärä. Toinen numero kertoo fluorin, kolmas kloorin ja neljäs bromin määrän. Alkuaineet ilmoitetaan siis järjestysluvun mukaisessa järjestyksessä.
Ajoneuvohallintokeskus

Ajoneuvohallintokeskus (AKE) oli Liikenne- ja viestintäministeriön alaisuudessa vuosina 1996–2009 toiminut virasto, joka hoiti Suomen tieliikenneasioita yhdessä Tiehallinnon kanssa. Sen tehtäviä olivat ajoneuvojen hyväksyminen, rekisteröinti ja vuotuinen verotus. Se myös valvoi katsastustoimintaa. AKEn toiminnan tarkoituksena oli edistää liikenneturvallisuutta ja liikenteen ympäristöystävällisyyttä. Työntekijöitä keskuksella oli noin 230.
Historiaa.
Ajoneuvohallintokeskus syntyi, kun liikelaitoksena toiminut Autorekisterikeskus (ARK) jaettiin kahtia vuoden 1996 alussa. Ajoneuvohallinnon ja rekisteröinti- sekä verotustoimet sai hoitaakseen uusi virasto, Ajoneuvohallintokeskus. Katsastustoimintaa varten perustettiin Suomen Autokatsastus Oy, joka myöhemmin myytiin yksityisille. Lyhenne AKE otettiin käyttöön vuonna 1998. Ennen sitä käytettiin lyhennettä ANHK.
1. tammikuuta 2010 alkaen Ajoneuvohallintokeskus, Ilmailuhallinto, Merenkulkulaitoksen turvallisuustoiminnot ja Rautatievirasto yhdistyivät uudeksi Liikenteen turvallisuusvirastoksi.
Luominen (oratorio)

Luominen () on Joseph Haydnin säveltämä oratorio. Teos on musiikillinen kuvaus luomiskertomuksesta, ja sitä pidetään usein Haydnin mestariteoksena.
Haydn sävelsi Luomisen vuosien 1796 ja 1798 välillä. Säveltäjä oli tehnyt ennen sitä matkoja Englantiin ja ollut hyvin vaikuttunut kuulemistaan esityksistä suurista oratorioista. Kuullessaan Händelin Messias-oratorion esityksessä Hallelujah-osuuden Haydn henkäisi ystävälleen "Hän on suurin säveltäjä". Siihen asti Haydn oli pitänyt ystäväänsä Mozartia mestarina. Haydn sai inspiraatiota Luomisen säveltämiseen, ja halusi säveltää jotain kestävää. Teos kantaesitettiin huhtikuussa 1798 Wienissä. Haydn oli tuolloin 66-vuotias.
Paroni van Swieten laati tekstin oratorioon ja käytti siihen kolmea lähdettä: Genesistä ja Psalmien kirjaa Raamatusta sekä John Miltonin eeposta "Kadotettu paratiisi". Libretto käännettiin saman tien englanniksi, mutta ensimmäistä käännöstä ei pidetä kielellisesti erityisen hyvänä. Haydn kuitenkin tarkoitti teoksen esitettäväksi englanniksi silloin, kun ollaan englanninkielisessä maassa.
Luominen on sävelletty orkesterille, kuorolle ja laulusolisteille. Teoksessa käytetään paljon sävelmaalailua: esimerkiksi oratorion alkusoitossa, jonka otsikkona on ”Kaaoksen esittely”, Haydn käyttää dissonoivia sointuja ja ensimmäiset sävelet ovat enemmänkin fraasien fragmentteja kuin pidempiä melodioita. Myöhemmin teoksen aikana, erityisesti resitatiiveissa, orkesteri jäljittelee mitä erilaisimpien luonnonilmiöiden ja eläinten ääniä ja tunnelmia.
Normaalisti teos kestää vähän alle kaksi tuntia. Se on jaettu kolmeen osaan. Viimeisessä osassa basso ja sopraano ovat Aadam ja Eeva. Sitä aiemmin solistit on nimetty enkeleiden mukaan, jotka ikään kuin kertovat luomisen etenemisestä (Gabriel on sopraano, Uriel tenori ja Rafael basso). Teos on tarkoitettu kolmen solistin esitettäväksi, vaikka joskus Aadam ja Eeva saavat omat solistinsa.
Levytyksiä.
Teoksen tunnetuin levytys on Herbert von Karajanin 1960-luvun lopulla johtama levytys Deutsche Grammophon -yhtiölle, jossa solisteina piti alun perin olla Fritz Wunderlich, Gundula Janowitz ja Walter Berry. Wunderlich kuitenkin kuoli kesken levytysten, ja Werner Krenn hoiti hänen levyttämättä jääneet kolmen solistin osuudet ja resitatiivit, ja Dietrich Fischer-Dieskau otti Aadamin osiot esitettäväkseen.
Uudemmista levytyksistä John Eliot Gardinerin autenttisilla soittimilla tehty levytys on saanut hyvät arviot kriitikoilta. Gardinerin levytyksessä on käytetty resitatiivien säestäjänä fortepianoa siinä missä Karajanilla on teoksen valmistumisen aikoihin jo vanhentuneena pidetty cembalo.
Malmgårdin kartano

Malmgårdin kartano on kartano entisen Pernajan kunnan alueella Loviisassa Uudellamaalla. Se muodostettiin vuonna 1615 yhdistämällä eräitä Ernst Creutzille lahjoitettuja maatiloja ja sai säterivapauden vuonna 1622. Kartano on ollut Creutzien kreivisuvun omistuksessa siitä lähtien. Kartano on nykyisin erikoistunut luonnonmukaiseen viljelyyn. Kartanoalue käsittää yli 500 hehtaaria peltoalaa.
Kartanon linnamainen päärakennus on rakennettu vuosina 1882–1885, ja sen suunnitteli hollantilaiseen uusrenessanssityyliin arkkitehti Frans Sjöström kreivi Carl Magnus Creutzin pyynnöstä. Näyttävällä linnamaisella päärakennuksella ei juuri ole vastineita Suomessa. Rakennus korvasi huomattavasti vaatimattomamman, uusklassismia edustaneen alkuperäisen puisen päärakennuksen.
Vielä 1900-luvun alussa kartanon maat olivat 3 200 hehtaarin laajuiset.
Nykyisin kartanon ohessa toimii Malmgårdin Panimo.
Liikastenmäki

Liikastenmäki on Porin kaupungin kaupunginosa, joka sijaitsee kaupungin keskustaajaman eteläisimmässä kärjessä, Turun valtatien eli valtatie 8:n länsipuolella.
Liikastenmäki on pinta-alaltaan pieni, ja kaupunginosa käsittää vain kyseisen mäen joka kohoaa hieman ympäristöään korkeammalle. Liikastenmäki on rakennettu pääasiassa 1990-luvulla varakkaiden omakotitaloalueeksi. Alueella sijaitsee myös joitain pienteollisuuskiinteistöjä.
Liikastenmäen lähimmät naapurikaupunginosat ovat Tiiliruukki pohjoisessa ja Isomäki koillisessa, sekä peltoaukeiden takana Paratiisinmäki ja Klasipruuki luoteessa ja Liinaharja pohjoisessa. Parin kilometrin päässä lännessä sijaitseva haja-asutusalue luetaan yleisesti kuuluvaksi Tuorsniemeen.
Tuorsniemi

Tuorsniemi ( ) on Porin kaupungin 28. kaupunginosa. Tuorsniemen naapurikaupunginosat ovat Leppäkorpi, Pietniemi, Viikinäinen, Vähärauma, Paratiisinmäki ja Klasipruuki.
Tuorsniemen pientaloalue on alun perin rakennettu 1950-luvulla, jolloin alue oli vielä osa Porin maalaiskuntaa. Samaan aikaan alueella on aloittanut toimintansa alueen tärkein työllistäjä, Muovitehdas Niskanen Oy. 1990-luvun lopussa sekä 2000-luvun alussa Tuorsniemeä on laajennettu itään, Paratiisinmäen, Liinaharjan ja Liikastenmäen kaupunginosien suuntiin.
Tuorsniemen alueella on tehty lukuisia muinaislöytöjä, joista tunnetuimpana 1950-luvulla pellonkaivaustöiden yhteydessä löydetty Lähdepuron hyljeverkko, joka on saanut paikan Satakunnan Museon näyttelykokoelmassa. Tuorsniemelle asutettiin sotien jälkeen lukuisia karjalaissiirtolaisia ja uuden asutuksen tarpeisiin rakennettiin lahjoitusvaroin Pappilanahteen puolella sijaitseva Tuorsniemen peruskoulu, joka on yhä toiminnassa oleva alakoulu. Koululaiset kulkevat sinne muun muassa Liikastenmäen alueelta.
Liiketaloustiede

Liiketaloustiede tarkastelee yritysten ja organisaatioiden päätöksentekoon sekä toiminnan ohjaamiseen liittyviä kysymyksiä. Se on ihmisten käyttäytymistä ja taloutta tutkiva tiede, jonka tavoitteena on selvittää, kuinka organisaatio saadaan toimimaan ja pysymään tuottavana, jonkin tavoitteen saavuttamiseksi.
Liiketaloustiedettä käytäntöön soveltavia aineita ovat ainakin liiketalousopinnot toisen asteen oppilaitoksissa, joista valmistuu nykyisin merkonomeja. Korkea-asteen oppilaitoksissa voidaan tehdä tutkimusta ja antaa korkeampaa soveltavaa koulutusta. Korkea-asteen oppilaitoksia ovat ammattikorkeakoulut, kauppakorkeakoulut ja yliopistojen kauppatieteelliset yksiköt, joista voi valmistua vastaavasti tradenomiksi (ammattikorkeakoulut) ja ekonomiksi (yliopistot).
Liiketaloustieteitä kutsutaan myös kauppatieteiksi. Yleistä taloustiedettä kutsutaan taloustieteeksi erotuksena liiketaloustieteestä.
Liiketaloustieteen eri aloja ovat:
Mac Pro

Mac Pro on Applen Macintosh-tietokonesarja, joka on suunniteltu ammattilaiskäyttöön. Mac Pro julkaistiin 7. elokuuta 2006 WWDC-tapahtumassa ja se korvasi aiemman PowerPC-suorittimella varustetun Power Mac G5 -mallin. Ulkoisesti se muistuttaa hyvin paljon edeltäjäänsä Power Mac G5:ta. Sisäosaa on muutettu radikaalisti, esimerkiksi kiintolevyjen sijoittelulla, joka mahdollistaa kiintolevyjen nopean vaihdon.
Tekniset tiedot (2006).
Neliytiminen malli:
12-ytiminen malli:
Tekniset tiedot (2014).
Neliytiminen malli:
Kuusiytiminen malli:
Tekniset tiedot (2019).
Kahdeksanytiminen malli:
12-ytiminen malli:
16-ytiminen malli:
24-ytiminen malli:
28-ytiminen malli:
Tekniset tiedot (2023).
Lähde:
Bamperos

Bamperos oli oululainen ravintolaorkesteri, joka perustettiin 1970.
Yhtyeen tavaramerkiksi muodostui moniääninen lauluharmonia ja vauhdikkaat show’t. Bamperos keikkaili ympäri Suomea ja laivoilla ja esiintyi televisiossa ja radioasemilla. Yhtye teki jinglen Oulun ensimmäisen kaupallisen radioaseman, Radio Megan, avajaisiin vuonna 1988.
Petri Tuunainen väittää kirjassaan "500 iskelmätähteä", että Bamperos oli yksi Suomen parhaista laulubändeistä, jota monet jälkipolven orkestereista ovat pitäneet musiikillisena esikuvanaan. Bamperos esiintyi Suomen suurimmissa ravintoloissa, ja niin Tuunaisen kuin Tony Latvankin mukaan se oli yksi kalleimmin palkatuista ravintolaorkestereista porilaisen Pureman kanssa 1970- ja 1980-luvuilla.
Historia.
Toimintansa ensimmäiset vuodet orkesteri soitti lähinnä viikonloppuisin Oulun ja lähiympäristön tanssipaikoilla. Ammattimainen kokoonpano muotoutui vuonna 1973, jolloin Bamperoksen muodostivat Seppo Jääskeläinen (kitara), Pekka Outinen (rummut), Mauno Moisanen (urut), Erkki Vehkaperä (laulu ja lyömäsoittimet) sekä Mauri Huotari (basso). Orkesterin kaikki jäsenet olivat omalta osaltaan myös laulusolisteja.
Bamperos pysyi lähes 20 vuotta samassa ydinkokoonpanossa, ainoastaan kosketinsoittajat vaihtuivat. Mauno Moisanen lopetti soittamisen ja lähti kaivamaan kultaa Lappiin vuonna 1979, jonka jälkeen kosketinsoittajan vakanssia hoitivat muun muassa Jari Laasanen, Esa Sihvola, Arto Mäläskä, Veli Tikkala ja viimeiset viisi vuotta Markku Suvinen.
Laulusolistina Vehkaperän lisäksi esiintyi sekä televisio- että lavakeikoilla Kari Värri. 
Bamperos lopetti toimintansa vuonna 1990.
Julkaisut.
Bamperos julkaisi urallaan viisi albumia, ja sen suosituimmaksi kappaleeksi kohosi "Tule kanssani kylpyyn", joka on edelleen karaokebaareissa suosittu. Bamperoksen 10-vuotisjuhlajulkaisu ilmestyi 1983. Muita Bamperos-kappaleita olivat muun muassa "Kimonota raotuta", "Kettunen keskiyön cowboy", "Näin on meininki" ja myös Paula Koivuniemen sittemmin levyttämä italoiskelmä "Lähdetään pois". Erkki Vehkaperä esitti "Kettusen" Lauantaitansseissa.
Isengard

Isengard on norjalainen yhden miehen yhtye. Nimi "Isengard" on otettu J. R. R. Tolkienin "Taru sormusten herrasta" -kirjasta, ja se tarkoittaa Rautapihaa. Yhtyeen Thuringwethil-vampyyriä esittävä logo on muokattu Keski-Maa-roolipelin kuvituksesta. Yhtyeen ainoa jäsen, Fenriz, vaikuttaa myös muissa norjalaisissa kokoonpanoissa (muun muassa Darkthrone, Storm, Neptune Towers ja Dødheimsgard). Yhtyeen musiikkia on kuvattu "folk black metaliksi". Yhtye on julkaissut yhden albumin sekä yhden demokokoelman.
Isengardin kappale "Neslepaks" on mukana Moonfog Productionsin Crusade From The North -kokoelmalevyllä , joka julkaistiin vuonna 1996.
Blake (yhtye)

Blake on helsinkiläinen vuonna 2000 perustettu heavy rock -yhtye.
Vuonna 2011 yhtye julkaisi coveralbumin "Shelter" juhlistaakseen kymmenvuotista taivaltaan. Yhtyeen uusin studioalbumi, "Taste of Voodoo", ilmestyi vuonna 2013.
Vuonna 2015/16 yhtye juhli 15-vuotistaivaltaan. Juhlavuotensa kunniaksi Blake levytti cover-version Neil Youngin kappaleesta "Rockin' in the Free World" (1989), joka julkaistiin myös musiikkivideona. Yhtye valmistelee uuden kokoelman julkaisua. Kaikki kokoelmaan tulevista kappaleista on nauhoitettu uusina versioina.
Blake on alkanut työstämään myös uutta albumia, joka julkaistaneen 2018.
Kari Värri

Kari Värri on suomalainen kosketinsoittaja. Värrin ura alkoi 1970-luvun alussa Oulussa. Kosketinsoitinten lisäksi Värri toimi mielellään myös laulusolistina. Värrin uran ensimmäiset oululaiset bändit olivat Remulus ja Cutler Fuzz, jotka saavuttivat lähinnä maakunnallista huomiota.
Kari Värri osallistui vuonna 1975 Rockmuusikoiden ja Jussi Raittisen organisoimaan Rock-laulun Sm-kilpailuun, josta saavutuksena oli 2. sija. Sen siivittämänä Värri uskaltautui ammattimuusikon uralle. Ensimmäinen ammattibändi oli Rocket, jossa soittivat Värrin lisäksi, mm. Arto Piispanen, Raimo Raappana ja Hannu Karjalainen.
Ammattimuusikon uralta löytyvät orkesterikiinnitykset muun muassa Jamppa Tuomisen Zamboo-yhtye, Satu Pitkäahon vuoden viihdyttäjä-orkesteri sekä Sunshine. Bamperos-yhtyeen kanssa Värri teki v. 1986 LP:n ja esiintyi satunnaisesti yhtyeen kanssa. Kari Värri kiinnitettiin oululaiseen Ässät-orkesteriin vuonna 2009. Hän on tehnyt mittavan uran yli sadan artistin säestäjänä.
Gong (yhtye)

Gong on australialaisen kitaristin Daevid Allenin Ranskassa vuonna 1967 perustama yhtye. Se aloitti psykedeelisenä pop- ja rock-yhtyeenä, ja sen nimi on liitetty muun muassa avaruusrockiin ja progressiivisen rockin niin sanottuun Canterburyn koulukuntaan. Myöhemmin yhtye on tehnyt myös paljon jazz-rockia. 
Uransa aikana Gong on läpikäynyt useita huomattavia muutoksia. Alkuperäisen yhtyeen lisäksi muistetaan ehkä parhaiten Pierre Moerlenin luotsaama kokoonpano. Muita merkittäviä yhtyeeseen ainakin jossakin vaiheessa kuuluneita muusikoita ovat muun muassa kitaristit Steve Hillage ja Allan Holdsworth. 
Vuonna 2024 yhtyeessä ei ole mukana enää yhtään alkuperäisjäsentä. Kokoonpanon pitkäaikaisimmat muusikot ovat olleet mukana vasta viitisentoista vuotta, ja heidän kytköksensä alkuperäiseen yhtyeeseen ovat löyhät. 
Gongin ehkä arvostetuimpia levyjä ovat "Radio Gnome Invisible" -trilogian levyt: "Flying Teapot", "Angel's Egg" ja "You", joilla ovat mukana sekä Allen että Hillage.
Mu (käsite)

Mu (japaniksi ja koreaksi) tai Wú (kiinaksi 無, yksinkertaistettu merkki 无), on sana, joka on käännettävissä suunnilleen ”-ton”, ”ilman”, ”vailla”, ”ei mitään”. Sitä käytetään usein ilmaisemaan, että jotain ei ole (esimerkiksi , langaton).
Tunnetuin esimerkki sanan käytöstä on ajatustehtävä eli kōan zenbuddhalaisessa teoksessa "Aukottoman portin puomi". Noviisi kysyi Zhaozhoulta, ”Onko koiralla buddhaluonto?” Zhaozhou vastasi ”Wú”. Selitys tähän on se, että joidenkin aiempien buddhalaisten ajattelijoiden mielestä koirilla oli buddhaluonto, joidenkin mielestä taas ei; Zhaozhou ei voi vastata kysymykseen, koska "ei" tarkoittaisi heidän viisautensa kieltämistä ja ”kyllä” olisi valmiiden vastausten toistamista.
Kulttuurisia viittauksia.
Romaanissa "Zen ja moottoripyörän kunnossapito" Robert M. Pirsig kirjoittaa: "On helppo sanoa että digitaalisessa virtapiirissä tietty virtataso tarkoittaa ykköstä ja toinen tarkoittaa nollaa, mutta on vaikeampi sanoa, mitä tarkoittaa se, että virta on kytketty kokonaan pois päältä".
Vega (parkki)

Vega oli ruotsalainen parkki, joka oli alun perin rakennettu pyyntialukseksi. Se oli Adolf Erik Nordenskiöldin laiva tutkimusmatkalla, jolla hän ensimmäisenä purjehti läpi Koillisväylän 1878–1880. Kuljettuaan Koillisväylän alus purjehti koko Euraasian ympäri.
Laiva.
SS "Vega" oli kolmimastoinen puurakenteinen purjelaiva, jossa oli 70 hevosvoiman höyrymoottori apuvoimana. Aluksen pituus oli 46 metriä, ja sen kapasiteetti oli 357 tonnia. Se rakennettiin Bremerhavenissa vuonna 1872 valaanpyyntialukseksi.
Arktinen tutkimus.
Ruotsi hankki ja uudelleenrakensi aluksen arktiseen tutkimukseen Adolf Erik Nordenskiöldin tutkimusmatkaa varten. Hanketta rahoitti etenkin Ruotsin kuningas Oskar II. "Vegan" kapteenina historiallisella retkellä toimi Ruotsin laivaston luutnantti Louis Palander. "Vega" lähti Ruotsista 22. kesäkuuta 1878. Se jäin jäihin kiinni 28. syyskuuta 1878 vain 200 kilometrin päässä Beringinsalmesta. Laiva pääsi jäistä irti 18. heinäkuuta 1879. Kaksi päivää myöhemmin se ohitti Dežnevinniemen, jolloin se oli kulkenut Koillisväylän poikki. Se palasi Ruotsiin läntisen Tyynenmeren, Intian valtameren, Suezin kanavan ja Välimeren kautta.
Laivan tuhoutuminen.
Tutkimusmatkan jälkeen alus myytiin takaisin pyyntiyhtiölle, ja sen ilmoitettiin uponneen vuonna 1903 Melwille-lahteen Grönlannin luoteisrannikolla skotlantilaisen Ferguson-varustamon tehtävissä.
Paavo Kortekangas

Paavo Yrjö Antero Kortekangas (4. marraskuuta 1930 Lapinlahti – 21. heinäkuuta 2013 Tampere) oli suomalainen teologi, joka toimi piispana ensin Kuopion ja sitten Tampereen hiippakunnassa yli kahden vuosikymmenen ajan. Kortekangas aloitti Kuopion piispan virassa vuoden 1975 alussa. Vuonna 1981 hänet valittiin Tampereen hiippakunnan piispaksi, ja tässä virassa hän toimi eläkkeelle jäämiseensä, vuoteen 1996 asti.
Ennen valintaansa Kuopion piispaksi Kortekangas toimi Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa nykyaikaisen kirkkohistorian ja kirkkososiologian professorina vuosina 1970–1975. Kortekangas valmistui teologian kandidaatiksi vuonna 1952 ja filosofian kandidaatiksi 1955. Hän valmistui teologian lisensiaatiksi vuonna 1965 ja väitteli teologian tohtoriksi samana vuonna. Kortekangas oli ehdolla Tampereen piispaksi 35-vuotiaana vuonna 1966, jolloin hän hävisi virkaan nimitetyksi tulleelle Erkki Kansanaholle (äänin 166–184).
Kortekangas toimi seurakuntapappina Kurikassa, Seinäjoella ja Kauhajoella vuosina 1952–1955 sekä uskonnon, psykologian, filosofian ja historian lehtorina Suonenjoen yhteiskoulussa vuosina 1955–1956, Joensuun lyseossa vuosina 1956–1959, Itä-Suomen seminaarissa vuosina 1959–1960 ja Tampereen lyseossa vuosina 1960–1966. Vuodesta 1967 lähtien piispaksi tuloonsa asti hän toimi tutkijana ja opettajana Helsingin yliopistossa. Sen ohessa hän toimi Kirkon tutkimuskeskuksen tutkijana ja johtajana vuosina 1966–1970, Kirkon kasvatusasian keskuksen puheenjohtajana vuosina 1971–1973 sekä Kristillinen kasvatus -lehden päätoimittajana vuosina 1971–1974.
Yksityiselämä.
Hänen puolisonsa oli Ritva Helinä Kortekangas (1930–2015) Säveltäjä Olli Kortekangas on heidän poikansa.
Aiheesta muualla.
Kansalaisvarmenne

Kansalaisvarmenne on Digi- ja väestötietoviraston myöntämä sähköinen varmenne, joka mahdollistaa henkilön tunnistamisen sekä sähköisen allekirjoituksen. Kansalaisvarmenteen muodostava kantajan salainen avain upotetaan mikrosiruun, joka liitetään henkilökorttiin tai terveydenhuollon toimikorttiin. Varmenne mahdollistaa henkilön luotettavan tunnistamisen verkossa.
Kansalaisvarmenteen käyttäjä yksilöidään mobiilivarmenteen tapaan henkilötunnuksen kaltaisella sähköisellä asiointitunnuksella ("satu"), joka koostuu numeroista sekä niiden tarkistusmerkinnästä ja jotka on kohdistettu väestörekisterikeskuksen rekisteriin Suomen kansalaisista sekä kotikuntalain mukaisista Suomessa vakinaisesti asuvista väestötietojärjestelmän merkityistä ulkomaalaisista. 
Kansalaisvarmenne on laatutasoltaan Euroopan unionin direktiivin vaatimukset täyttävä laatuvarmenne.
Käyttö.
Kansalaisvarmenteen käyttö edellyttää henkilökorttia tai muuta Digi- ja väestötietoviraston myöntämää toimikorttia. Kansalaisvarmenne oli vuoteen 2008 saakka mahdollista saada myös Osuuspankin Visa Electron -sirumaksukorttiin ja vuodesta 2004 alkaen matkapuhelimen SIM-korttiin. Toimikortin käyttämiseen tarvitaan myös tietokoneeseen liitettävä kortinlukija. Useissa kunnankirjastoissa ja yhteispalvelupisteissä on kortinlukijoita yleisön tietokoneelta käytettäväksi.
Käytön yhteydessä tarvitaan toimikortin lisäksi käyttötarkoituksesta riippuen PIN1- tai PIN2-koodi. PIN1-koodia käytetään palveluihin kirjautumiseen ja PIN2-koodia palveluiden lomakkeiden ja pyyntöjen sähköiseen allekirjoittamiseen. PIN1-koodin pituus tulee olla 4–8 merkkiä ja PIN2-koodin pituus 6–8 merkkiä. Koodit voidaan vaihtaa esimerkiksi fineid.fi sivuilta saatavalla ohjelmalla. PUK-koodia, jolla PIN koodit voidaan vapauttaa, saa kokeilla kymmenen kertaa, minkä jälkeen kortin siru lukkiutuu lopullisesti.
Käyttäjämäärät.
Elokuun 2010 loppuun mennessä kansalaisvarmenteita on myönnetty yhteensä 259 000 henkilölle. Heillä oli voimassa olevia kansalaisvarmenteita 261 800 kappaletta.
Järjestelmän kustannukset.
Valtio on käyttänyt sähköiseen henkilökorttiin kymmenen vuoden aikana noin 20 miljoonaa euroa. Vuonna 2006 HST-korttia hyödynnettiin verohallinnon ja Kelan palveluissa noin 500 kertaa eli promillessa tapahtumista. Kustannukset yhtä sähköistä allekirjoitus- tai tunnistustapahtumaa kohti olivat tällöin Tietoviikon laskelmien mukaan noin 4 000 euroa.
Tulenpalvonta

Tulenpalvonta eli "pyrolatria" tarkoittaa tulen käyttämistä apu- tai palvontavälineenä uskonnollisissa rituaaleissa. Termi "Tulenpalvojat" liittyy usein virheellisesti zarathustralaisiin - tulen kunnioitus on kuitenkin yleisempää myös muiden uskontojen piirissä. Tulenpalvontaa on esiintynyt ainakin Skandinavian pakanauskontojen keskuudessa ja hindulaisuudessa, mutta nykyään tulen kunnioitukseen liittyviä ominaisuuksia löytyy esimerkiksi olympiatulen perinteessä. Tuli on ollut tärkeä osa ihmisten elämää kautta historian, ja tulenpalvontaa esiintyi jo esihistoriallisten ihmisten keskuudessa.
Kristinuskon perinteessä tulta ei ole nostettu tärkeään asemaan. Kuitenkin Uudessa testamentissa Jeesus esitetään henkilönä, joka tuo tulen maan päälle. Raamatussa ja juutalaisten Tanakhissa esiintyy kuitenkin muun muassa palava pensas ja tulinen pilari. Pyhää Henkeä kutsutaan joskus "liekin kieliksi".
Hannes Markkula

Hannes Jaakko Armas Markkula (s. 20. toukokuuta 1944 Helsinki) on suomalainen rikostoimittaja ja -kirjailija. 
Markkula tunnettiin erityisesti Ilta-Sanomien rikostoimittajana ja hän toimi myös lehden rikos- ja oikeustoimituksen uutispäällikkönä. Hän meni lehteen töihin alkuun kesätoimittajaksi 1965 ja jäi eläkkeelle 47 vuotta myöhemmin. Hän on tämän jälkeen jatkanut kirjoitteluaan muun muassa rikoksista ja yhteiskunnallisista aiheista eri julkaisuissa. 
Hänet tunnetaan lisänimellä "Murha-Markkula", jonka hän kertoo saaneensa työkaveriltaan vuoden 1971 niin sanottujen liftarimurhien yhteydessä. Sienestäjät olivat löytäneet Inkoon Degerbyn metsästä ruumiin. Löytäjät olivat soittaneet kaksi puhelua: poliisille ja Markkulalle. Markkula nappasi valokuvaajan mukaansa eräältä hääpaikalta ja kiirehti hänen kanssaan murhapaikalle ennen poliiseja.
Toimittajantyönsä ohella Markkula on kirjoittanut rikollisuutta, erityisesti suomalaista henkirikollisuutta, käsitteleviä teoksia. Lisäksi Markkula on aktiivinen järjestöihminen, muun muassa Arto Paasilinnan seurassa, Mauri Sariola -seurassa, Kivi-talo-säätiön ja Helsingin kirjailijoiden entinen puheenjohtaja. Hän on Helsingin Lehdistö-Poliisikerhon kunniapuheenjohtaja.
Teokset.
Tiimiprojektit.
Markkula on toiminut sanomalehtimiehenä Sanoma Oy:ssä ja monien järjestölehtien toimittajana sekä televisio-ohjelmien avustajana. Hän on osallistunut muun muassa seuraaviin kirjaprojekteihin:
Liaquat Ali Khan

"Nawabzada" Liaquat Ali Khan (1. lokakuuta 1895 – 16. lokakuuta 1951) oli Pakistanin ensimmäinen pääministeri.
Ali Khan syntyi Punjabissa ja opiskeli lakia Oxfordin yliopistossa. Palattuaan Intiaan hän liittyi Yleisintialainen Muslimiliitto -puolueeseen, jonka pääsihteeriksi hän nousi 1936.
Kun Brittiläinen Intia jaettiin hinduenemmistöiseen Intiaan ja muslimienemmistöiseen Pakistaniin vuonna 1947, Khan nousi muodostuneen muslimivaltion pääministeriksi. Hän sai surmansa salamurhaajan luodeista Rawalpindissä lokakuussa 1951. Surmaaja on fanaattinen muslimi, joka ei voinut hyväksyä sitä ettei Ali Khan halunnut sotaa Intian kanssa. Poliisi ampui salamurhaaja Saad Akbarin välittömästi.
Ali Khanin seuraaja Pakistanin pääministerinä oli Khawaja Nazimuddin.
An Jung-geun

An Jung-geun (; kastenimi ”Tuomas”, ; 2. syyskuuta 1879 – 26. maaliskuuta 1910) oli korealainen aktivisti, joka murhasi Korean sotilaskuvernöörin Itō Hirobumin 26. lokakuuta 1909. 
An liittyi vastarintaan taistelemaan Japanin siirtomaaherroja vastaan. Toimintansa takia häntä pidetään molemmissa Koreoissa sankarina ja marttyyrinä. 
An ampui Koreassa asuneen japanilaisen valtiomies Itō Hirobumin kuoliaaksi poliittisista syistä Harbinissa, Mantšuriassa FN Browning M1900-pistoolilla. 
Japanilainen oikeusistuin tuomitsi Anin kuolemaan, ja hänet teloitettiin Kiinan koillisosassa sijaitsevan Dalianin satamakaupungin Lushun-vankilassa maaliskuussa 1910, alle puoli vuotta Hirobumin murhan jälkeen. 
Hänen kuolemansa satavuotispäivä 26. maaliskuuta 2010 oli yksi niitä harvoja asioita, joissa Pohjois- ja Etelä-Korea unohtivat keskinäiset erimielisyytensä kunnioittaakseen patrioottina pitämäänsä sankaria.
Massiivipuu

Massiivipuu on täyttä puuta oleva rakennusosa, yleensä tukeista määrämittaiseksi sahattua sahatavaraa. Suomessa pääasiallinen raaka-aine on havupuu eli mänty ja kuusi. Kuusesta tehty lautatavara on vaaleampaa ja väriltään tasaisempaa kuin männystä tehty. Massiivipuuta käytetään lattioiden rakentamisessa. Se oli yleinen lattiamateriaali rintamamiestaloja rakennettaessa.
Jigal Amir

Jigal Amir (s. 23. toukokuuta 1970) on Israelin pääministerin Jitzhak Rabinin murhannut mies. Amir syntyi ortodoksijuutalaiseen perheeseen Herzliyan kaupungissa Tel Avivin pohjoispuolella. Hänen vanhempansa olivat alun perin Jemenistä. Amir opiskeli lakia ja tietojenkäsittelytiedettä Bar-Ilanin yliopistossa. Hän oli oikeistoradikaali, joka vastusti Oslon sopimuksen solmimista vuonna 1993.
Rabinin murha.
Amir ampui kahdesti Jitzhak Rabinia Tel Avivissa 4. marraskuuta 1995 ja haavoitti samalla pääministerin henkivartijaa Yoram Rubinia. Amir saatiin heti kiinni. Kuultuaan pääministerin menehtyneen sairaalassa hän ilmoitti olevansa ”tyytyväinen”. 
Amir tuomittiin elinkautiseen vankeuteen, ja hänen liittolaisensa Hagai Amir (Jigal Amirin veli) ja Dror Adani saivat määräaikaiset rangaistukset. Vankeudessa Amir avioitui Larisa Trembovlerin kanssa. Amirin ystävä Avišai Raviv joutui vuonna 2000 syytteeseen, koska katsottiin, että hän olisi voinut estää murhan. Hän sai kuitenkin vapauttavan tuomion. Lokakuussa 2008 Israelissa nousi kohu tv-haastattelusta, jossa Amirin annettiin tuoda esiin tekonsa motiiveja.
Anton Huusari

Anton ”Antti” Huusari (10. heinäkuuta 1898 Sippola – 16. helmikuuta 1973 Sippola) oli suomalainen yleisurheilun moniottelija, joka kuului 1920-luvulla suomalaiseen moniottelijaparhaimmistoon. 
Urheilu-ura.
Huusari saavutti keihäänheitossa SM-pronssia 1925. kymmenottelussa hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1924 Iivari Yrjölän ja 1925 Paavo Yrjölän jälkeen sekä pronssia viisiottelussa 1927 ja 1928 Paavo Yrjölän ja Akilles Järvisen jälkeen (edellisvuonna voitti Yrjölä, jälkimmäisenä Järvinen). Pariisin olympialaisissa 1924 hän oli kymmenottelussa neljäs ja paras suomalainen, vaikka ensimmäisen päivän tulokset kärsivät sadan metrin juoksun aiheuttamasta masennuksesta – hänelle hävinnyt kilpailija sai paremman ajan kuin hän itse. Vuonna 1923 hän sijoittui Göteborgin 300-vuotisjuhlien kymmenottelussa neljänneksi ja vuonna 1921 hän voitti armeijan mestaruuden viisiottelussa. Ampumisessa tuli I luokka pistoolilla ja kiväärillä.
Ammatti ja luottamustehtävät.
Huusari oli sotilasvirkamiehenä Keski-Suomen Rykmentissä, Kouvolassa sekä konduktööri ja asemamiesten esimies VR:llä Kouvolassa. Hänellä oli oma maatila vuodesta 1928 alkaen. Hän oli tunnettu hevoskasvattaja ja Ravirenkaan johtokunnan jäsen. Hänen hoidossaan oli ensimmäisen ravikuninkuuden vuonna 1924 voittanut "Huovi".
Huusari toimi SUL:n ja Kymenlaakson piirin yleisurheiluvalmentajana sekä piirin ja seuran yleisurheilujaoston puheenjohtajana. Hän on saanut Suomen Urheilun hopeisen ansioristin ja hopeisen ansiomitalin kultaristein sekä piirin kultaisen muistomitalin.
Vladimir Arutinian

Vladimir Arutinian (s. 12. maaliskuuta 1978 Tbilisi) on georgialainen, etniseltä taustaltaan armenialainen, mies, joka yritti salamurhata Yhdysvaltain presidentti George W. Bushin Georgiassa 10. toukokuuta 2005. Yritys epäonnistui, koska hänen heittämänsä käsikranaatti ei lauennut. Arutinian pidätettiin myöhemmin ja hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen.
Murhayritys.
Yhdysvaltain presidentti George W. Bush oli puhumassa tuhansien ihmisten edessä Georgian pääkaupungin Tbilisin Vapaudenaukiolla 10. toukokuuta 2005. Tilaisuudessa oli myös Georgian presidentti Mikheil Saakašvili, joka oli lähellä Bushia. Bush oli juuri aloittanut puheensa, kun Arutinian heitti kankaaseen käärityn kranaatin kohti puhujan koroketta. Kranaatti putosi laukeamatta noin 30 metrin päähän presidenteistä. Bush ja Saakašvili saivat tietää murhayrityksestä vasta tilaisuuden jälkeen.
Aluksi Georgian viranomaiset raportoivat, että kranaatti ei ollut toimintakunnossa, mutta myöhemmin kävi ilmi, että se oli neuvostoliittovalmisteinen RGD-5-kranaatti, joka mahdollisesti ei lauennut, koska se oli osunut yleisön joukossa olleeseen tyttöön, mikä pehmensi sen törmäystä ja esti sitä laukeamasta.
Georgian viranomaiset lupasivat 18. heinäkuuta 150 000 larin (n. 80 000 dollarin) palkkion sille, jonka antama vihje johtaisi syyllisen kiinnijäämiseen.
Kahden kansalaisen antamien vihjeiden perusteella Arutinian löydettiin ja pidätettiin 20. heinäkuuta. Georgian sisäministeriön viranomainen Zurab Kvlividze sai surmansa pidätystä edeltäneessä tulitaistelussa. Myös Arutinian haavoittui. Sairaalassa kuvatussa haastattelussa hän sanoi yrittäneensä heittää kranaatin presidenttejä suojanneen luodinkestävän suojan taakse.
11. tammikuuta 2006 georgialainen tuomioistuin totesi Arutinianin syylliseksi muun muassa terrorismiin, maanpetokseen, salamurhan yrittämiseen ja poliisin tappamiseen. Hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen, josta hänet voidaan vapauttaa vain presidentin armahduksella. Syyskuussa 2005 häntä vastaan nostettiin syyte Yhdysvalloissa, ja häntä voitaisiin pyytää luovutettavaksi Yhdysvaltoihin, jos hän pääsee vapaaksi.
Yksityiselämä.
Arutinian oli työtön ja asui äitinsä kanssa köyhässä lähiössä Tbilisissä.
Vankilassa ollessaan Arutinian kääntyi islamin uskoon.
Jauhopukki

Jauhopukki ("Tenebrio molitor") on linnunpesissä, lahopuussa ja ihmisasunnoissa kaikkialla maailmassa tavattava kovakuoriainen. Aikuinen jauhopukki on noin 20 mm pitkä ja väritykseltään hohtavan tummanruskea tai musta. Sen toukka eli jauhomato on myös yleisin matelijoiden ja lemmikkilintujen ruokana käytetty hyönteinen. Toukat ovat hunajankeltaisia, niillä on pehmeä, erittäin kiiltävä, hohtava, pidentynyt, kova ja matomainen ruumis, ja ne voivat kasvaa 30 mm pitkiksi. Joissakin maissa toukkia kuivataan ja jauhetaan tortillajauhojen sekaan. Jauhopukin viljeleminen on helppoa, mutta se saattaa levitä asuntoihin, joissa se luokitellaan tuholaiseksi; tuhohyönteisistä se on kuitenkin vaarattomimpia. Ravinnoksi kasvatettavat jauhopukit eivät kykene lentämään.
Päivisin kuoriainen on valonarka, mutta hakeutuu yöllä valoa kohti. Täysikasvuiset jauhopukit hakeutuvat usein avattuun jauho- tai jyväpussiin, jossa ne myös parittelevat ja munivat. Naaras munii elämänsä aikana useita satoja munia. Naaras munii munat pieniksi kasoiksi tai erilaisiin onkaloihin ja peittää ne sen jälkeen tahmealla eritteellä. Eritteen avulla munat peittyvät jauhoon, jolloin niitä on hyvin vaikea löytää jauhojen seasta. Parin viikon päästä muninnasta kuoriutuneet jauhomadot ovat erittäin pieniä ja lähtevät etsimään siemeniä tai vihanneksia ravinnokseen. Toukat ovat kiiltäviä ja kellanruskeita ja kasvavat enintään neljä senttimetriä pitkiksi ennen kuin koteloituvat. Kotelovaihe kestää huoneenlämmössä tavallisesti 13–16 vuorokautta. Jauhopukki voi vaipua horrokseen lämpötilan laskiessa, jolloin se myös elää pitempään. Siksi lemmikkieläimelle säästettyjä jauhomatoja pidetään joskus purkissa jääkaapissa.
Kalansyötiksi kasvatettavia jauhomatoja käsitellään toisinaan hormoneilla, jotka estävät niiden muodonmuutoksen ja pitävät ne pitempään toukkavaiheessa.
Jauhopukin toukat eli jauhomadot ovat hyvin energiapitoista ravintoa. Jauhomadossa on energiaa noin 2,1 kcal/g. Tästä energiamäärästä 60 % on peräisin rasvasta, 37 % proteiinista ja 3 % hiilihydraateista. Kalsium/fosforisuhde on 1:12.
Aikuinen jauhopukki.
Aikuisena jauhopukki on litteä, musta tai tummanruskea kovakuoriainen. Tuntosarvet ja jalat ovat usein muuta ruumista vaaleammat. Sen pituus on 12–18 millimetriä. Koiraalla on hieman käyremmät sääret kuin naaraalla.
Abraham Myra

Abraham Myra (1639–1684) oli suomalainen taidemaalari.
Hän opiskeli kotimaassa Jochim Neimanin oppipoikana 1656, kisällinä 1675 ja toimi maalariammattikunnan vanhimpana 1678–1684.
Myra on maalannut Houtskarin kirkon alttaritaulun 1670, raamatullisaiheisia tauluja Korppoon kirkkoon 1667–1673 sekä kirkkoherra Bryniel Magni Kiellinuksen ja hänen vaimonsa ja kahdentoista lapsensa perhemuotokuvan Sundin kirkkoon Ahvenanmaalle 1671, sekä kirkon urkulehterin maalaukset.
Hänen sanotaan hallinneen alan Turun työmarkkinoita 1670-luvulla ja korjanneen tuomiokirkon alttaritaulua. Myra menetti omaisuutensa vuoden 1678 tulipalossa. Hän maalasi Turun tuomiokirkossa käytettyjä vahakynttilöitä. Tilikirjojen mukaan 22.12.1676 mestari Abrahamille, siis Abraham Myralle, maksettiin hänen maalaamistaan kynttilöistä kolme taalaria.
Hans Westerhof

Hans Westerhof (s. 24. marraskuuta 1948 Terborg) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Peliurallaan Westerhof pelasi BV Veendamissa ja BVO Cambuurissa. Hän siirtyi valmentajaksi vuonna 1986. Urallaan Westerhof on valmentanut Alankomaissa, Meksikossa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 2005 Westerhof sai potkut MLS-seura Club Deportivo Chivas USA:n päävalmentajan tehtävistä. Valmentajauransa lisäksi Westerhof on toiminut opettajana Heerenveenin urheiluakatemiassa. Vuonna 2007 hän toimi meksikolaisen Club Necaxan päävalmentajana.
Kesäkuussa 2008 Westerhof palasi valmennustehtäviin, kun Eredivisie-seura SBV Vitesse palkkasi hänet uudeksi päävalmentajaksi. Pesti jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä Westerhofin alaisuudessa Vitesse pelasi kehnosti syyskaudella 2008/09 ja joulukuun lopulla 2008 hän sai potkut tehtävistään. Vitesse majaili ennen vuodenvaihdetta liigan häntäpäässä, vain neljä pistettä sarjajumbo FC Volendamin edellä.