tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Miafysitismi

Miafysitismi (kreikkaa, "yksi luonto"), joskus muodossa monofysitismi, on kristinuskon sisäinen kristologinen oppi, jonka mukaan Kristuksella on vain yksi luonto (kreikkaa, "fysis"). Usein se kärjistetään tarkoittamaan näkemystä, jonka mukaan Kristus ei ole sekä ihminen että Jumala, vaan hänellä on vain yksi, jumalallinen luonto ja hänen ihmisyytensä on enemmän tai vähemmän näennäistä. Historiallisesti se kuuluu antiikkiin. Sen vastanäkemys oli historiallisesti ensisijaisesti nestoriolaisuus, myöhemmin myös khalkedonilainen kaksiluonto-oppi.
Miafysitismi ja monofysitismi voidaan erottaa niin, että monofysitismillä tarkoitetaan selkeää oppia siitä, että Kristuksella on vain yksi olemus tai luonto, kun taas miafysitismillä tarkoitetaan Kyrillos Aleksandrialaisen ajatteluun perustuvaa näkemystä.
Miafysitismi.
Tämän teologisen suuntauksen alullepanija oli Kyrillos Aleksandrialainen, jonka mukaan inkarnaation jälkeen Kristus on "yksi ihmiseksi tullut Jumalan Sanan luonto" (kr. "mia fysis tou theou logou sesarkome"). Kyrillos taisteli teologisesti Nestorioksen näkemystä vastaan ja voitti hänet Efeson kirkolliskokouksessa vuonna 431, jossa Kyrilloksen teologia hyväksyttiin. Teologisessa kehityksessä oltiin vaiheessa, jossa luonto (kr. "fysis"), olemus (kr. "ousia") ja olio (kr. "hypostasis") eivät olleet vielä vakiintuneita termejä, ja Kyrillos ei tarkoita luonnolla samaa, mitä sillä myöhemmin tultiin tarkoittamaan. Miafysitismi joutui negatiiviseen valoon Khalkedonin kirkolliskokouksessa vuonna 451, jolloin määriteltiin, että Kristus on yksi persoona tai olio, mutta kaksi luontoa tai olemusta. Toteamus kahdesta luonnosta (vastoin Efesossa "voittaneen" ja arvostetun Kyrilloksen muotoilua "yksi luonto") johti siihen, että Kyrillosta seuranneiden miafysiittien ja keisarin tukeman khalkedonilaisen puolueen välille syntyi juopa, joka johti miafysiitit eroon keisarillisesta kirkosta.
Monofysitismi.
Varsinaiseksi monofysitismiksi voidaan nimittää Eutykheen oppia. Hän opetti, että Kristuksen ihmisluonto katosi yhdistyessään jumaluuteen. Apollinarios puolestaan ajatteli, että Jumala-Sana otti Jeesuksessa hengen tai mielen (kr. "nous") paikan, ja siten Jeesusta ohjasi koko ajan jumalallinen Sana.
Nikolaas Tinbergen

Nikolaas Tinbergen (15. huhtikuuta 1907 Haag, Alankomaat – 21. joulukuuta 1988 Oxford, Britannia) oli hollantilainen etologi ja lintutieteilijä. Hän sai 1973 tunnustukseksi työstään yhdessä Karl von Frischin ja Konrad Lorenzin kanssa Nobelin lääketieteen palkinnon yksilöiden järjestäytymistä ja esille tuloa sekä eläinten sosiaalisen käyttäytymisen malleja koskevista tutkimuksistaan.
Tausta.
Niko Tinbergenin vanhemmat olivat Dirk C. Tinbergen ja Jeannette van Eek. Perheessä oli viisi lasta. Hänen veljensä Jan Tinbergen sai 1969 ensimmäisen kerran jaetun Nobelin taloustieteen palkinnon. Heidän nuorin veljensä Luuk Tinbergen oli käyttäytymistieteilijä. Nikolaas opiskeli biologiaa Leidenin yliopistossa ja myöhemmin hän opetti Oxfordin yliopistossa. Hän väitteli filosofian tohtoriksi 1932.
Tutkimus.
Tinbergen kehitti etologian neljä kysymystä. Hänen mukaansa ne on esitettävä aina, kun käyttäytymistä tutkitaan. Kysymykset ovat edelleen nykyaikaisen etologian perusteita.
Vancouver Canucks

Vancouver Canucks on kanadalainen ammattilaistason jääkiekkoseura, jonka kotikaupunki on Vancouver Brittiläisen Kolumbian provinssissa. Seura kuuluu NHL-liigan Läntisen konferenssin Tyynenmeren divisioonaan.
Seura on jäädyttänyt kuusi pelinumeroa: Stan Smylin #12:n, Trevor Lindenin #16:n, Pavel Buren #10:n, Markus Näslundin #19:n, Henrik Sedinin #33:n ja Daniel Sedinin #22:n. Seuraa on suomalaisista edustanut muun muassa Sami Salo ja Kevin Lankinen.
Canucksin kotihalli on Rogers Arena, jota käytettiin areenana myös vuoden 2010 talviolympialaisissa.
Historia.
Seura perustettiin vuonna 1945 ja se liittyi NHL:ään kaudeksi 1970–1971. Joukkue ei ole kertaakaan voittanut Stanley Cupia, mutta se on pelannut finaaleissa vuosina 1982, 1994 sekä 2011 voitettuaan oman konferenssinsa ja siinä samalla voittajalle kuuluvan Clarence S. Campbell Bowlin. Lisäksi se on voittanut oman divisioonansa vuosina 1975, 1992, 1993, 2004, 2007, 2009, 2010, 2011, 2012 sekä 2013. Canucks voitti kaudella 2010–2011 ensimmäistä kertaa historiassaan Presidents’ Trophyn eli NHL:n runkosarjan. Joukkue kuitenkin hävisi Stanley Cupin Boston Bruinsille ratkaisevassa seitsemännessä ottelussa. Kaudella 2011–2012 Canucks voitti jälleen runkosarjan sekä President's Trophyn toisen kerran peräkkäin, mutta putosi jo ensimmäisellä kierroksella pudotuspeleistä hävittyään Stanley Cupin voittaneelle Los Angeles Kingsille otteluvoitoin 1–4.
Kaudella 2024–2025 joukkue teki historiaa, kun siitä tuli ensimmäinen joukkue NHL:n historiassa, joka on onnistunut nousemaan kolmen maalin takaa tasalukemiin varsinaisen peliajan viimeisellä minuutilla ja lopulta voittamaan ottelun. Tämä tapahtui huhtikuussa 2025, kun joukkue voitti Dallas Starsin.
Chocobo

Chocobo on "Final Fantasy" -pelisarjassa esiintyvä kuvitteellinen strutsia muistuttava iso, useimmiten keltainen lintu. Se on "Final Fantasy" -sarjan maskotti yhdessä moogle-olentojen kanssa.
Yleistä.
Alun perin Kōichi Ishiin suunnittelemat chocobot ovat kananpoikien ja strutsien risteytystä muistuttavia lintuja. Chocobot tekivät ensiesiintymisensä "Final Fantasy II":ssa vaaleanpunaisina, jonka jälkeen ne jäivätkin pelisarjan yhdeksi tunnuselementiksi. Perinteisin chocobon väri on keltainen, mutta chocoboja esiintyy monessa eri värissä. Joissain tapauksissa chocobon väri osoittaa sen kyvyt: esimerkiksi "Final Fantasy VII":ssä ja "Final Fantasy IX":ssä punainen chocobo voi liikkua vuorien ylitse, sininen voi liikkua veden päällä, ja kultainen pystyy liikkumaan lähes missä tahansa. Chocobot eivät yleensä lennä, mutta "Final Fantasy IX":n kultainen chocobo pystyy tähän. Normaalien chocobojen lisäksi joissain pelisarjan osissa esiintyy myös Fat Chocobo, humoristisen ylipainoinen versio linnusta.
Square on tuottanut myös yksinomaan chocobo-aiheisia pelejä, kuten "Chocobo Racing". "Final Fantasy" -peleissä linnut korvaavat ratsuhevosen asemaa nopeuttaen kulkemista, minkä lisäksi chocobolla ratsastava pelaaja välttyy vihollisten hyökkäyksiltä. Useissa pelisarjan osissa linnuille löytyy myös muita käyttötarkoituksia. Chocobojen tärkeys vaihtelee eri peleissä; joissain peleissä pelaaja ei voi päästä käsiksi joihinkin pelin parhaimpiin esineisiin pelaamatta chocobo-minipelejä. Chocobojen rooli pelin kulussa on luultavasti suurimmillaan pelisarjan seitsemännessä ja yhdeksännessä osassa.
"Final Fantasyn" ohella chocobot ovat esiintyneet muutamissa "Seiken densetsu" -sarjan peleissä. Chocoboihin viittaavia yksityiskohtia on ollut muissakin Squaren peleissä, kuten "Kingdom Heartsissa" ja "Parasite Evessa".
Sukellusvene Saukko

Sukellusvene Saukko oli Suomen merivoimien sukellusvene, joka oli käytössä Itämerellä vuosina 1930–1945. 
Alun perin Laatokalla käytettäväksi suunniteltu "Saukko" oli poikkeuksellisen pieni sukellusvene, virallisesti nimelliseltä uppoumaltaan vain 99 tonnia. Suomen ja Neuvostoliiton välisen, vuoden 1920 Tarton rauhansopimuksen mukaan millään järvillä ei saanut olla sota-aluksia, joiden uppouma ylittäisi 100 tonnia.
Valmistus.
"Saukon" köli laskettiin 1928 Hietalahden sulkutelakalla Helsingissä. Se suunniteltiin saksalaisen Pu110 ("pienemmän nopeasti koottavan sukellusveneen prototyyppi") mukaisesti. Telakka toimi tiiviissä yhteistyössä yhdysvaltalaisen Electric Boat Companyn kanssa, mutta aluksen suunnittelusta vastasi saksalaisten hollantilainen bulvaaniyritys Ingenieurskantoor voor Scheepsbouw (I.v.S).
Telakan ja sen alihankkijoiden jatkuva myöhästely aikatauluista, työn heikko laatu ja dieselmoottorin toimitusvaikeudet sekä "lastentaudit" aiheuttivat sen, että työt aiottiin keskeyttää jo toukokuussa 1929. Tilanne korjaantui telakan hankittua ulkomaista, lähinnä saksalaista työvoimaa. Tämän jälkeen alus valmistuikin ripeästi. Sukellusvene laskettiin vesille 2. heinäkuuta 1930 ja valmistui 16. joulukuuta 1930. "Saukko" oli valmistuessaan maailman pienin sukellusvene. Uppouma oli virallisesti ainoastaan 99 tonnia.
Aluksella oli 15 hengen miehistö. Veneen ulkorunko oli valmistettu kestämään Itämeren jääolot. Vene voitiin purkaa kahteen osaan ja sen torni voitiin irrottaa rautatiekuljetusta varten.
Palvelus.
Aluksi "Saukko" oli tarkoitus siirtää rautateitse Lahdenpohjaan Suomen Laatokan-laivastoon. Tämä suunnitelma kuitenkin peruuntui. 
Talvisodassa 1939–1940 ja jatkosodassa 1941–1944 vene osallistui sotatoimiin Itämerellä. Sen ainoaksi varsinaiseksi sotatoimeksi jäi torpedon laukaisu Somerin majakkasaaren laituriin kahta siellä ollutta kookasta vartioalusta kohti. Se muodostui vaaralliseksi, kun torpedo käynnistyi jo putkessa ja osa pakokaasuista pääsi veneeseen. Lisäksi venäläiset vainosivat hyökkääjää poikkeuksellisen ankarasti. Kun vene lopulta pääsi pintautumaan, päällikön lisäksi vain viisi miestä oli toimintakuntoisia, muut olivat tajuttomia hapenpuutteen vuoksi. 
Tammikuussa 1945 liittoutuneiden valvontakomissio määräsi "Saukon" ja muut Suomen merivoimien sukellusveneet aseista riisuttaviksi. "Saukko" hylättiin muiden Suomen sukellusveneiden kanssa Suomenlinnan satamaan, kunnes se myytiin 1953 romutettavaksi Belgiaan.
Albufeira

Albufeira on kaupunki Portugalin eteläosassa Algarven alueella Faron piirissä. Kaupungissa on arviolta 44 164 asukasta (vuonna 2022) ja sen pinta-ala on 140,6 neliökilometriä.
Albufeira on ollut kaupunki vuodesta 1986 lähtien. Se oli aiemmin ennen matkailun kasvua pieni kalastajakylä. Albufeiran ranta on osittain kalliota ja luolia. Nimensä kaupunki on saanut arabian sanasta "al-Buħayra", mikä tarkoittaa laguunia.
Albufeiran pääelinkeinot ovat matkailu ja kauppa. Suurin osa matkailijoista saapuu Algarveen Faron lentoaseman kautta, jonne on 40 minuutin matka.
Faro

Faro on kaupunki Portugalin eteläosassa. Se sijaitsee Algarven alueella, jonka pääkaupunki ja hallinnollinen keskus se on. Vuonna 2011 Faron kunnan asukasluku oli 64 560 ja Faron piirikunnassa oli 451 000 asukasta.
Maantiede ja ilmasto.
Faro sijaitsee jokseenkin keskellä Portugalin etelärannikkoa. Sen vanha keskusta, Cidade Velha, on linnoitettu 900-luvulla. Arco da Vila muodostaa uusklassisen sisäänkäynnin sinne. Uudemmat alueet on rakennettu keskustan itä- ja pohjoispuolelle.
Kaupungin edustalla on Ria Formosan kosteikkoalue. Se on luokiteltu luonnonpuistoksi vuonna 1987. Alueen pinta-ala on 18 000 hehtaaria. Alue koostuu laguuneista ja hiekkadyyneistä, jotka muuttavat jatkuvasti muotoaan vuorovesivirtojen takia. Kosteikkoalue syntyi vuoden 1755 maanjäristyksessä, ja sieltä on löytynyt roomalaisaikaisia ja sitä vanhempia jälkiä asutuksesta. Ria Formosalla tuotetaan merisuolaa, kasvatetaan äyriäisiä ja harjoitetaan pienimuotoista kalastusta. Se on tärkeä vesilintujen ja monien Pohjois-Atlantin kalalajien lisääntymisalue.
Vuoden lämpimimmät kuukaudet ovat heinäkuu ja elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on noin 28,8 astetta. Kylmintä on tammikuussa, jolloin keskimääräinen alin lämpötila on 7,7 astetta; keskimääräinen ylin on silloinkin yli 16 astetta.
Historia.
Farossa on jälkiä foinikialaisista ja karthagolaisista. Heidän jälkeensä tulivat roomalaiset, joiden hallussa nykyinen Faro kukoisti Ossonoba-nimisenä satamakaupunkina. Maurien hallitessa aluetta Farosta tuli 1000-luvulla ruhtinaskunnan pääkaupunki. Afonso III valloitti sen vuonna 1249 ja rakennutti kaupungin ympäri muurit. Espanjalaisten vallassa kaupunki taantui, ja vuonna 1597 Essexin jaarli tuhosi kaupunkia sotaretkellään Espanjaan. Hän vei sieltä kirjaston teoksia, jotka ovat nyt Bodleian-kirjastossa Oxfordissa. Maanjäristykset tuhosivat kaupunkia 1722 ja 1755.
Lentokentän valmistuminen vuonna 1965 teki Farosta Algarven matkailun keskuksen.
Talous ja liikenne.
Kaupungissa on kansainvälinen lentokenttä. Siellä on myös rautatieasema; junamatka Lissaboniin kestää noin kolme tuntia. Myös lähikaupunkeihin on hyvät juna- ja linja-autoyhteydet. Monet matkalijat jatkavat Farosta matkaansa lähistön turistikaupunkeihin, mutta Lonely Planet -oppaan mukaan Farossa on säilynyt aidompi portugalilainen tunnelma kuin lähiseudulla.
Farossa sijaitsee Algarven yliopisto. Vuonna 2010 siellä oli noin 9 000 perustutkinto-opiskelijaa (kandidaatti- ja maisteriohjelmissa) ja lähes 400 tohtorikoulutettavaa.
Tuja

Tuja (käytetään joskus myös kirjoitusasua Tuya) oli muinaisessa Egyptissä faarao Amenofis III:n hallituskaudella eläneen palatsivirkailija Jujan sisar ja vaimo.
Hänellä ja Jujalla oli kaksi poikaa, Ay ja Anen sekä tytär Teje. Teje avioitui faarao Amenofis III:n kanssa ja Aysta tuli vanhoilla päivillään Egyptin faarao. Tuja oli ammatiltaan ylipapitar ja kuninkaallisen haaremin johtajatar. Hänen ja hänen miehensä Jujan hauta (KV46) sijaitsee Kuninkaiden laaksossa.
Pelkka

Pelkka on sahatuote, josta on hakettamalla tai sahaamalla poistettu kaksi sivua ja joka yleensä sahataan edelleen laudoiksi. Pelkka on kuitenkin jo itsessään hirsiaihio.
Pohjoismaisessa sahateollisuudessa pelkka- eli nelisahaus on yleinen ja taloudellinen sahaustapa, jota käytetään pääasiallisesti havupuille. Sahaustapa on kaksivaiheinen: ensin tukki sahataan pelkaksi eli tukin molemmilta puolilta otetaan sivulautoja, jotka edelleen särmätään. Jäljelle jäävää keskiosaa kutsutaan pelkaksi. Se voidaan sahata sahatavaraksi kääntämällä 90° ja sahaamalla se halutun paksuisiksi lankuiksi tai laudoiksi. Pelkan jakosahaus voidaan tehdä halkaisemalla se keskeltä tai sydänvapaana. Keskitavarakappaleita ei tarvitse särmätä erikseen. Pelkkasahausta käytetään myös valmistettaessa venelautoja, joiden tulee olla mahdollisimman leveitä ja särmäämättömiä.
Rima

Rima tarkoittaa ohuehkoa ja kapeahkoa vähintään kolmelta sivulta pituussuuntaan sahattua kappaletta. Sahatavaralajin nimityksenä rima tarkoittaa neljältä sivulta sahattua kappaletta, jonka paksuus ja leveys on alle 75 millimetriä.
Sahaukseen liittyvänä nimityksenä rima tarkoittaa läpisahattua puutavaraa syrjättäessä sahatavarakappaleen pintaosasta jäljelle jäävää osaa. Läpisahauksessa tukki sahataan ensin särmäämättömiksi laudoiksi ja lankuiksi, joiden kaksi vastakkaista sivua ovat sahapintaisia ja kaksi muuta sivua noudattavat vielä tukin pinnan muotoa. Kun nämä kappaleet särmätään eli tehdään sahatavarakappaleen poikkileikkauksesta suorakulmainen, jää jäljelle toista päätä kohti oheneva kappale, rima, jonka kolme sivua ovat sahapintaisia. Tämän riman neljäskin sivu voidaan sahata ja saatua pienehköä sahatavarakappaletta kutsutaan edelleen rimaksi.
Aiemmin näistä rimoista sahatuista kappaleista käytettiin nimitystä "rimalauta" (englanniksi "slating batten"), joka tarkoitti 12–25 mm paksua ja 25–63 mm leveää sahatavaralajia. Ennen 1960-lukua rimalaudaksi määriteltiin tuumamittoina (″) sahatavara, jonka paksuus on enintään 1″ (25 mm), käytännössä 5/8″–3/4″ (16–19 mm), ja leveys enintään 3″ (76 mm), käytännössä 1″–2 1/2″ (25–64 mm); pituusvaatimuksena oli yleensä vähintään kolmen jalan (0,9 m) pituus. Rimalauta-nimitystä käytettiin lähinnä vientikaupassa, ei juurikaan kotimaisessa puutavarakaupassa. Aikoinaan tehtiin kuutta jalkaa (1,83 m) lyhyemmistä oksattomista rimoista rappauspäreitä ja pidemmistä oksattomista keppejä, joista sorvattiin varsia harjoihin ja luutiin.
Kolmiorima on kolmion muotoinen rima, jollaisia käytetään bitumikermien (kattohuopakaistojen) saumojen alla. Kolmiorimakatteessa rima on tehty halkaisemalla nelikulmainen, yleensä 50 × 50 millimetrin kokoinen rima kulmittain kahtia. Myös erilaisissa kattotaitteissa käytetään kolmiorimoja kulman pyöristämiseen, jottei bitumikermiä tarvitse taivuttaa jyrkkään kulmaan.
Peiterima on rakennusten pystylaudoituksella verhotussa ulkoseinässä käytettävä lautojen välisen raon peittävä ohut ja kapea rima. Sen tarkoituksena on peittää lautojen välinen rako näkyvistä, estää sadeveden pääsy rakoon ja sallia kosteusvaihtelun aiheuttama lautojen leveyden muutos. Peiterimalaudoituksessa riman koko on tavallisesti 22 × 38 millimetristä 22 × 50 millimetriin. Ulkoverhouksessa käytettävä puutavara on lähes aina kuusta.
Rimoitus tarkoittaa lyhyiden rimojen asettamista kuivaamoon siirrettävään sahatavaraerään eri kerrosten väliin poikittain, jotta ilma pääsee kiertämään myös kappaleiden väleissä.
Peniche

Peniche on Portugalin kaupunki Leirian piirissä Centron hallintoalueella. Penichen kunnan pinta-ala on noin 78 neliökilometriä ja väkiluku 27 792 (vuonna 2024). Kunnan väestötiheys on siten 356 asukasta neliökilometrillä.
Penicheen kuuluvat myös Portugalin rannikolla sijaitsevat Berlengas-saaret. Peniche sijaitsee Atlanttiin pistävän niemen kärjessä. Se on yksi Euroopan parhaista lainelautailupaikoista. 
Penichen pormestari on Henrique Bertino Batista Antunes.
Sylke Otto

Sylke Otto (s. 7. heinäkuuta 1969 Karl-Marx-Stadt, Itä-Saksa) on saksalainen entinen ohjaskelkkailija.
Otto voitti Salt Lake Cityn olympialaisista 2002 ja Torinon olympialaisista 2006 kultamitalin yksikkökilpailusta. Albertvillen olympialaisissa 1992 hän sijoittui yksikössä 13:nneksi.
Maailmanmestaruuskilpailuista hänellä on neljä henkilökohtaista (2001, 2002, 2003 ja 2005) ja kaksi parikilpailun (2003 ja 2005) kultamitalia. Hopeamitaleita hänellä on parikilpailusta kolme (1997, 2000 ja 2001) ja pronssimitaleita yksilökilpailusta kaksi (1994 ja 2004) ja parikilpailusta yksi (1999).
Maailmancupin kokonaiskilpailun Otto on voittanut neljästi (1995, 2000, 2003 ja 2004) ja maailmancupin osakilpailuvoittoja hän on saavuttanut 37. Otto ilmoitti lopettavansa uransa tammikuussa 2007 raskauden ja Albert Demtšenkon kanssa tapahtuneen törmäyksen takia.
Egyptinparru

Egyptinparru on poikkileikkaukseltaan suurin piirtein neliön muotoinen parru, joka on vähintään 75 millimetriä paksu ja joka on pituudeltaan 3–6,7 metriä.
Parruja on käytetty Egyptissä savimajojen katoissa. Niistä on tehty myös rakennustelineitä. Kapenevat parrut kiristyvät tellingeissä itsestään, kun ne sidotaan köydellä yhteen. Iso määrä parruja tarvittiin esimerkiksi Assuanin patotyömaalle. 
Parrut tehtiin alkujaan veistämällä, tarkoitukseen valmistetulla piilukirveellä ja yleensä männystä. Veistäminen tapahtui tyvestä lähtien, jolloin oksankohdat tuli veistetyksi myötäsukaan. Lisäksi pyrittiin seuraamaan puun syitä eikä rikkomaan niitä. Veistettyjä parruja ostettiin pientilallisilta hankintakauppana. Myöhemmin siirryttiin parrujen sahaamiseen. Puutavaralajia on viety Suomesta Egyptiin ainakin 1900-luvun alusta.
Aiheesta muualla.
Finlandia-katsaus 340 (uutisfilmi vuodelta 1957 sisältää katkelman egyptinparrujen ostaja Karamin käynnistä Suomessa, alkaa kohdasta 3:40)
Porin Sokos

Sokos Pori (myös Sokos Satakunta) on Porin keskustassa sijaitseva Satakunnan Osuuskaupan omistama tavaratalo, joka avattiin syyskuussa 1973. Rakennuksessa on yksi maanalainen ja kaksi maanpäällistä kerrosta sekä pysäköintitaso. Se oli valmistuessaan Suomen toiseksi suurin Sokos-tavaratalo. 
Liisan- ja Yrjönkatujen kulmassa sijaitseva tavaratalokiinteistö peruskorjattiin vuonna 2013. Samalla valmistui Isolinnankadun puolelle 2 000 m²:n laajennusosa, jonne siirtyi tavaratalon tiloissa toiminut S-market. Laajennusosaan liittyy myös 16-kerroksinen tornitalo Linnainmaankulma.
Nukutepipi

Nukutepipi on saari Ranskan Polynesiassa. Se sijaitsee Tuamotulla ja tarkemmin Îles du Duc de Gloucesterin saariryhmässä. Nukutepipi on Îles de Duc de Gloucesteriin kuuluvista saarista kaakkoisin ja pienin. Se sijaitsee Hereheretuen saarelta yli kaksisataa kilometriä ja Anuanurungan saarelta 22 kilometriä kaakkoon. Eurooppalaiset löysivät saaren vuonna 1767. Atollin pinta-ala on 5,6 neliökilometriä, josta matala laguuni peittää 2,2 neliökilometriä.
Atollilla on pieni lentokenttä, joka otettiin käyttöön 1982.
Syrjä

Syrjä voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Sukunimenä usealla suomalaisilla henkilöllä:
Hubertus von Hohenlohe

Hubertus von Hohenlohe (s. 2. helmikuuta 1959 México) on aatelista syntyperää oleva alppihiihtäjä ja poplaulaja. Alppihiihdossa hän edustaa Meksikoa.
Hän asui kymmenen ensimmäistä elinvuottaan Espanjassa, josta muutti Itävaltaan. Siellä hänellä on edelleen vaikutusvaltainen asema muun muassa esiintyjänä. Nykyään Hubertus von Hohenlohe asuu pääosin Liechtensteinissa ja Espanjan Marbellassa. 
Alppihiihdon suhteen hänellä on paras menestys maailmancupista vuodelta 1981 Madonna di Campigliossa, jossa hän sai alppiyhdistetyssä viidennen sijan, joskin kilpailuun osallistui vain viisi laskijaa. 
Talviolympialaisiin hän on osallistunut Sarajevossa 1984, Calgaryssä 1988, Albertvillessä 1992, Lillehammerissa 1994, Vancouverissa 2010 ja Sotšissa 2014. Alppihiihdon MM-kilpailuihin hän on osallistunut vuosina 1982, 1985, 1987, 1989, 1991, 1993, 1996, 1997, 1999, 2001, 2003, 2005, 2009, 2011, 2013, 2015, 2017, 2019, 2021, 2023 ja 2025. Hohenlohe perusti Meksikon hiihtoliiton vuonna 1981.
Šavuot

Šavuot (, "viikot") on yksi juutalaisten kolmesta pyhiinvaellusjuhlasta. Šavuot eli viikkojuhla päättää pesahista alkaneen omer-laskennan, joka kestää 49 päivää eli seitsemän viikkoa. Šavuot on myös sadonkorjuujuhla ja kesän alkamisen juhla.
Raamatussa juhlaan viitataan useilla nimillä: leikkuujuhla (חג הקציר, "hag ha-katsir"; 2. Moos 23:16), viikkojuhla (חג שבעות, "hag šavuot"; 5. Moos 10:16) ja ensihedelmien juhla (יום הבכורים, "jom ha-bikkurim"; 4. Moos 28:26). Uudessa testamentissa siitä käytetään nimitystä helluntai, ja kristillinen helluntai onkin suunnilleen samaan aikaan kuin juutalaisten šavuot.
Šavuotia vietetään sivan-kuun kuudentena päivänä. Monissa juutalaisyhteisöissä Israelin ulkopuolella sitä vietetään kahden päivän ajan.
Šavuot on pesahin ja sukkotin ohella yksi Toorassa säädetyistä vuotuisista pyhiinvaellusjuhlista, "šaloš regalim". Termin alkuperä on heprean sana "regel", jalka. Kysymyksessä ovat kolme juhlaa, jolloin juutalaisten tulisi vaeltaa Jerusalemin temppeliin erityisiä juhlamenoja varten.
Sadonkorjuujuhla.
Muinaisessa Israelissa sadonkorjuu aloitettiin ohran leikkaamisella pesahin aikaan ja päätettiin vehnänkorjuuseen šavuotina. Šavuot oli siten viljankorjuun päättävä juhla samalla tavalla kuin sukkot päätti hedelmien sadonkorjuun. Israelilaisten käskettiin tuoda pyhäkköön maan parhaat antimet (2. Moos. 34:26, 3. Moos. 29:15–16, 5. Moos 16:9–19).
Tooran antamisen juhla.
Šavuotina juutalaiset juhlivat sadonkorjuun lisäksi myös kymmenen käskyn vastaanottamista. Tarkasta Tooran antamisen päivästä väitellään, mutta monet rabbit uskovat sen olleen juuri sivan-kuun kuudes päivä. Raamattu kertoo israelilaisten saapuneen Siinain erämaahan uuden kuun aikaan (2. Moos. 19:1), ja rabbiinisen kirjallisuuden mukaan Jumala antoi kymmenen käskyä Moosekselle seuraavana lauantaina.
Šavuotin viettämisen perinteisiin kuuluu yön valvominen synagogassa Tooraa lukien. Tanakhista luetaan otteita tärkeimmistä kirjoista, Ruutin kirja kuitenkin kokonaisuudessaan, koska sen tarina sijoittuu sadonkorjuun aikaan. Tapana on myös koristella koti ja synagoga kasvein ja kukin.
Montpellier Hérault SC

Montpellier Hérault SC on vuonna 1919 perustettu jalkapalloseura Montpellier’n viinikaupungista Hérault’n departementista. Seurassa nähtiin sen huippuvuosina muutamia jalkapalloilun suurnimiä kuten Roger Milla, Éric Cantona, Laurent Blanc ja Carlos Valderrama. 
Entisiä pelaajia.
1980-luku
1990-luku
2000-luku
Jalkine

Jalkineet ovat jalassa pidettäviä vaatekappaleita. Jalkineet on tavallisesti tarkoitettu lämmittämään tai suojaamaan jalkoja, joskin muitakin käyttötapoja ja -tarkoituksia on olemassa. Jalkineita voidaan valmistaa monista materiaaleista, kuten villasta, nahasta, hyvin ohuesta tai hieman paksummastakin muovista sekä kankaasta. Jalkineita valmistivat aikanaan suutarit, mutta nykyään ne tehdään pääasiassa tehtaissa.
Jalkineisiin kuuluvat:
Aatami Hermanni Karvonen

Aatami Hermanni (Adam Herman) Karvonen (3. tammikuuta 1865 Leppävirta – 27. elokuuta 1937 Mehiläisen sairaala, Helsinki) oli nuorsuomalainen kansakoulunopettaja ja Helsingin työväenyhdistyksen puheenjohtaja. Hänestä toimi yhdistyksen perustaman "Työmies"-lehden ensimmäisenä päätoimittajana 1895–1896. 
Henkilöhistoria.
Karvosen vanhemmat olivat maanviljelijä Aatami Karvonen ja Johanna Lipponen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1888. Karvonen oli kansakoulunopettajana Helsingissä 1892 ja 1904–1905, Pohjois-Savon kansanopiston opettajana 1893–1894 ja Helsingin kaupungin työnvälitystoimiston johtajana 1903–1927. Hän oli jäsen työttömyysvakuutuskomiteassa 1908–1909 ja työnvälityskomiteassa 1917. Karvosen on katsottu edistäneen Suomen julkisen työnvälitysjärjestelmän syntymistä.
Karvonen oli Työmies-lehden päätoimittaja 1895–1896, Lukutupa-lehden päätoimittaja 1901–1903, Suomen työväen valtuuskunnan sihteeri 1897–1901 sekä eduskunnan työväen asiain valiokunnan sihteeri 1907 ja 1908. Karvosen aikana Työmies-lehti oli maltillinen ja myötäili 1800–luvun kansallisen herätyksen tavoitteita. Painoylihallitus antoi hänelle silti huhtikuussa 1895 varoituksen yhteiskunnalle vahingollisesta kirjoittelusta. Karvonen erosi päätoimittajan tehtävästä 1896. 
Karvonen oli säätyvaltiopäivillä porvarissäädyssä Helsingin edustaja 1904–1905. Hän oli Helsingin kaupungin köyhäinhoitolautakunnan jäsen 1913–1920 ja nuorsuomalaisen puolueen keskustoimikunnan jäsen 1906–1916 sekä rahastonhoitaja 1914–1916. 
Karvonen teki useita opintomatkoja Saksaan, Sveitsiin ja Sakndinavian maihin tutustuen erityisesti työväestön oloihin. Hän kirjoitti yhteiskunnallisista kysymyksistä Päivälehteen ja Helsingin Sanomiin. Karvonen oli myös Helsingin Sanomien kirjapainon johtokunnan jäsenenä.
Mehetia

Mehetia eli Meetia on tuliperäinen saari Ranskan Polynesiassa. Se kuuluu Seurasaariin. Saari, jolla ei ole asutusta, sijaitsee 95 kilometriä Tahitilta itään. Mehetian pinta-ala on 2,6 neliökilometriä. Saaren korkein kohta on 435 metriä merenpinnan yläpuolella. Eurooppalaiset löysivät Mehetian vuonna 1767.
Vesimittarit

Vesimittarit (Gerridae) ovat luteisiin kuuluva hyönteisten heimo. Ne pystyvät liikkumaan veden pinnalla käyttäen pintajännitystä hyväkseen.
Lajit.
Vesimittarilajeja on maailmassa 713, joista Suomessa on tavattu yhdeksän. Niistä kuusi kuuluu "Gerris"-sukuun.
Maailman suurin vesimittari on Vietnamissa ja Kiinassa elävä "Gigantometra gigas", jonka pituus on jopa yli 25 senttimetriä.
Elinympäristö.
Vesimittareita elää niin seisovissa kuin virtaavissakin vesissä. Joitain "Halobates"-suvun pieniä lajeja elää lämpimien seutujen avomerelläkin.
Piirteet.
Vesimittarin pinta on karvainen. Sillä on pyöreät verkkosilmät ja pitkähköt tuntosarvet, ja sen pitkässä ja paksussa imukärsässä on neljä jaoketta. Nymfi on muuten samannäköinen kuin aikuinen mutta pienempi, ja sen ruumiin mittasuhteet ovat erilaiset.
Liikkuminen.
Vesimittari kelluu karvaisten ja pitkien raajojensa varassa veden pintakalvolla. Sen jalat painavat veden pintaan kuoppia. Liikkuessaan vesimittari soutaa jaloillaan ja etenee nykäyksittäin. Se työntää itseään eteenpäin keskimmäisillä raajoillaan. Takaraajoillaan se vakauttaa liukua ja ohjaa suuntaa.
Vesimittari kykenee hyppäämään veden pintakalvolta kuin kirppu. Pelästyessään vesimittari etenee viivasuoraan ja ruumis normaalia ylempänä nopeimmillaan puolitoista metriä sekunnissa.
Monilla aikuisilla vesimittareilla on siivet, ja ne pystyvät siirtymään uuteen paikkaan lentämällä. Joskus saman lajin joillakin yksilöillä on siivet mutta toisilla ei. Maalla vesimittari on kömpelö.
Vesimittarit liikkuvat niin yksittäin kuin suurissa parvissakin. Parvissa voi olla isoja aikuisia vesimittareita ja samannäköisiä pienempiä toukkia eli nymfejä.
Ravinto.
Vesimittarit saalistavat vedenpinnalle pudonneita hyönteisiä, jotka ne havaitsevat veden värähtelyjen perusteella.
Lisääntyminen ja talvehtiminen.
Joidenkin lajien koiraat kutsuvat naaraita reviirilleen värisyttämällä veden pintaa ja puolustavat reviiriään muilta koirailta.
Parittelun jälkeen naaras munii kasveihin veden pinnalla tai veden pinnan alla. Vesimittarikoiras matkustaa joskus naaraan selässä. Niin se samalla auttaa naarasta sukeltamaan muniessaan syvemmälle, mikä on hyödyllistä munien selviytymisen kannalta.
Munat kuoriutuvat, ja jo alkukesällä alkaa näkyä uuden sukupolven nymfejä. Ensimmäiset niistä ehtivät tuottaa uuden sukupolven jo saman kesän aikana.
Aikuiset vesimittarit nousevat syksyllä maalle talvehtimaan. Talvehtivat yksilöt ovat usein pitkäsiipisiä. Vain pieni osa talvehtineista vesimittareista selviytyy kevääseen.
Viholliset.
Vesimittareiden luonnollisia vihollisia ovat muun muassa munakeripistiäinen, linnut, kalat, sammakot, vesihämähäkit, malluaiset ja sudenkorentojen toukat. Vesimittarin ruumiiseen on usein kiinnittynyt vesipunkkeja.
Dali (Kiina)

Dali (; bai: "Darl•lit") on piirikuntatason kaupunki Yunnanin maakunnan Dalin bai-kansan autonomisessa prefektuurissa Kiinan eteläosassa. Se on myös autonomisen prefektuurin päähallintopaikka. Kaupungin hallintokeskus sijaitsee linnuntietä noin 270 kilometriä maakunnan pääkaupunki Kunmingista länsiluoteeseen. Kaupunki sijaitsee hedelmällisellä maaperällä Cangshanin vuorista länteen ja Erhaijärven rannalla. Sitä ovat perinteisesti asuttaneet bai- ja yi-vähemmistöt. Kaupungin pinta-ala on 1 468 kilometriä ja väkiluku noin 652 000 (2010).
Dalin kaupungin hallintokeskus sijaitsee Xiaguanin suurkunnassa, johon bussit ja junat saapuvat "Daliin". Dalin vanhakaupunki, missä turistit käyvät useimmiten, sijaitsee Dalin nimisessä suurkunnassa, noin tunnin matka Xiaguanista.
Jan Wouters

Jan Wouters (s. 17. heinäkuuta 1960 Utrecht, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Pelaajana hän kuului vuoden 1988 Euroopan-mestaruuden voittaneeseen maajoukkueeseen. Hän on valmentanut muun muassa AFC Ajaxia, PSV Eindhovenia ja FC Utrechtia. Elokuusta 2022 lähtien hän on toiminut Ajaxin alle 18-vuotiaiden joukkueen apuvalmentajana.
Ura pelaajana.
Pelaajauransa aikana Wouters edusti monia huippuseuroja, kuten PSV Eindhovenia, FC Bayern Müncheniä ja Amsterdamin Ajaxia sekä kahta pienempää seuraa, kotikaupunkinsa VV Utrechtia ja FC Utrechtia. Alankomaiden maajoukkueessa hän pelasi 70 ottelua ja teki niissä 4 maalia. Maajoukkuedebyyttinsä Wouters teki 10. marraskuuta 1982. Hän oli tärkeässä roolissa Alankomaiden voittaessa vuoden 1988 EM-kisat.
Ura valmentajana.
Valmennusurallaan Wouters on toiminut muun muassa Ajaxin päävalmentajana 1999–2000 sekä Glasgow Rangersin apuvalmentajana Dick Advocaatin ja Alex McLeishin aikoina.
Marraskuussa 2007 Wouters nimitettiin PSV Eindhovenin väliaikaiseksi päävalmentajaksi Ronald Koemanin siirryttyä Valenciaan. Hän toimi tehtävässä vuoden 2007 loppuun saakka, jolloin tehtävät otti hoitaakseen Sef Vergoossen. Huub Stevensin tultua PSV Eindhovenin päävalmentajaksi kesällä 2008 Wouters siirtyi hänen apulaisvalmentajakseen. Stevensin lähdettyä seurasta kesällä 2009, Wouters siirtyi FC Utrechtin apulaisvalmentajaksi.
Lokakuussa 2011 Woutersista tuli Utrechtin päävalmentaja Erwin Koemanin erottua yllättäen tehtävästä. Wouters luotsasi Utrechtin parhaimmillaan Eredivisien viidenneksi kaudella 2012/13. Huhtikuussa 2014 hän ilmoitti jättävänsä Utrechtin kauden jälkeen. 
Kesällä 2015 Woutersista tuli Giovanni van Bronckhorstin apuvalmentaja Feyenoordiin. Hän työskenteli van Bronckhorstin tiimissä kolmen kauden ajan ja he luotsasivat Feyenoordin Alankomaiden mestariksi kaudella 2016/17. Van Bronckhorst tiimeineen jätti seuran kauden 2017/18 jälkeen.
Kesällä 2021 Wouters palasi valmennustehtäviin, kun hänestä tuli Fortuna Sittardin apuvalmentaja. Hän jätti tehtävänsä kauden jälkeen.
Elokuussa 2022 Wouters aloitti Ajaxin U18-joukkueen apuvalmentajana.
Fernando Ricksen

Fernando Ricksen (27. heinäkuuta 1976 Heerlen, Alankomaat – 18. syyskuuta 2019) oli alankomaalainen jalkapalloilija. Hän edusti kotimaansa seurojen lisäksi Skotlannin liigan Rangersia, jossa hän oli joukkueen kapteeninakin, ja Pietarin Zenitiä. Ricksenin pelipaikka oli puolustuksessa tai keskikentällä. Ammattilaisuransa Fortuna Sittardissa vuonna 1993 aloittanut Ricksen siirtyi Rangersiin AZ Alkmaarista 3,6 miljoonan punnan siirtosummalla vuonna 2000.
Rangersissa Ricksen voitti kahdesti Skotlannin liigan mestaruuden, keväällä 2003 ja 2005. Skotlannin cupin hän voitti vuosina 2002 ja 2003 ja liigacupin vuosina 2003 ja 2005. Muut pelaajat valitsivat hänet Skotlannin liigan parhaaksi pelaajaksi vuonna 2005. Venäjällä hän voitti kertaalleen maan pääsarjan mestaruuden ja vuonna 2008 UEFA-cupin.
Ricksenillä diagnosoitiin vuonna 2013 liikehermoja rappeuttava ALS-tauti. Hän kuoli sairauteen vuonna 2019.
Palembang

Palembang on kaupunki Sumatralla, Indonesiassa. Se on Etelä-Sumatran provinssin pääkaupunki. 
Palembang sijaitsee Musi-joen molemmilla rannoilla, ja sen yli kulkee Ampera-silta, joka on yksi Indonesian pisimmistä silloista.
Kaupungin pinta-ala on 353 neliökilometriä. Vuonna 2010 kaupungissa oli noin 1 441 000 asukasta ja vuonna 2024 noin 1 801 000 asukasta. Palembang on Sumatran saaren toiseksi suurin kaupunki (Medanin jälkeen). Sen väestö on pääasiassa malaijeja, ja siellä on merkittävä kiinalainen vähemmistö. Kaupungissa toimii Sriwijayan yliopisto.
Historia.
Palembang toimi buddhalaisen Srivijaya-imperiumin pääkaupunkina 600-luvulta 1100-luvun lopulle, jolloin imperiumin keskus siirtyi luoteeseen Jambin kaupunkiin. 1200-luvulla Palembang joutui naapurisaaren Jaavan hindulaisen Majapahit-imperiumin hallintaan. Kun Palembang yritti irtaantua jaavalaisen vallasta 1300-luvun lopulla, imperiumi vastasi tuhoamalla kaupungin. Vaikka runneltu Palembang pysyi nimellisesti Majapahitin vasallina, kaupunkia hallitsivat kiinalaiset kauppiaat, kunnes Majapahit hajosi 1500-luvun vaihteen tienoilla. Samaan aikaan Palembang oli kääntynyt islamiin, ja 1600-luvun puolivälissä kaupungista tuli sulttaanikunnan keskuspaikka.
Vuonna 1617 Hollannin Itä-Intian kauppakomppania perusti kauppa-aseman Palembangiin, ja vuonna 1659 se rakensi linnoituksen. Sultanaatti oli ajoittain Britannian alaisuudessa, ja hollantilaiset lakkauttivat sen lopulta vuonna 1823. Japani miehitti Palembangin toisen maailmansodan aikana. Vuonna 1948 kaupungista tuli Etelä-Sumatran autonomisen valtion pääkaupunki, joka liittyi Indonesian tasavaltaan vuonna 1950. Vuonna 2006 Palembangin sultanaatti elvytettiin uuden sulttaanin, Mahmud Badaruddin III:n, nimityksen myötä. Hän toimi kaupungin sosiaalisen ja kulttuurisen perinnön symbolina ilman suurempia hallinnollisia tehtäviä.
Talous.
Meriliikenne pääsee Palembangin satamaan Musi-jokea pitkin, ja sillä on huomattavaa kauppaa Malaijan niemimaan, Thaimaan ja Kiinan satamien sekä muiden Indonesian satamien kanssa. Vientituotteisiin kuuluvat kumi, kahvi, puutavara, öljytuotteet, kivihiili, tee, mausteet, hartsi, rottinki, kiinapuu ja pippuri. Siellä on myös telakoita, rautatehtaita, konepajoja, kumitehtaita ja lannoitetehtaita. Idässä sijaitsevissa Sungaigerongin ja Plajun esikaupungeissa on suuria öljynjalostamoja. Palembangista on rautatie- ja maantieyhteydet llähiseudulle ja maanteitse, ja siellä on myös lentokenttä, josta tehdään kotimaanlentoja ja joitakin ulkomaanlentoja Malesiaan.
Patrick Paauwe

Patrick Paauwe (s. 27. joulukuuta 1975 t'Harde, Elburg, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa VVV-Venloa.
Ammattilaisuransa PSV Eindhovenissa aloittanut Paauwe on voittanut Feyenoordissa muun muassa maan mestaruuden ja UEFA Cupin. Hän on edustanut noiden kahden seuran lisäksi kahta muuta alankomaalaisseuraa, De Graafschapia ja Fortuna Sittardia.
Tilastot Eredivisiestä.
"(kausi, seura, ottelut, maalit)"
Mealhada

Mealhada on Portugalin kaupunki Aveiron piirissä Centron hallintoalueella. Sen pinta-ala on noin 111 neliökilometriä ja asukasluku 19 584 (vuonna 2022). Kaupungin väestötiheys on siten 177,0 asukasta neliökilometrillä. 
Mealhadan pormestari on António Jorge Franco.
Fools Garden

Fools Garden on saksalainen popyhtye, joka perustettiin vuonna 1991 nimellä Fool's Garden. Siihen kuuluu laulaja Peter Freudenthaler, kitaristi Volker Hinkel, basisti Dirk Blümlein ja rumpali Claus Müller. Yhtyeen ensimmäinen albumi, "Fool's Garden", ilmestyi vuonna 1991. Neljä vuotta myöhemmin ilmestyi heidän menestynein albuminsa "Dish of the Day", joka tuli tunnetuksi maailmanlaajuisen suosion saavuttaneen ”Lemon Tree” -hittikappaleen myötä.
Yhtyeen nimi Fool's Garden muuttui vuonna 2003 muotoon Fools Garden kokoonpanomuutoksen yhteydessä.
Kevin Hofland

Kevin Hofland (s. 7. kesäkuuta 1979 Brunssum, Limburg, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Eredivisien Feyenoordia. Hoflandin pelipaikka on puolustaja.
Hän aloitti uransa paikallisessa pikkuseurassa, Limburgia Brunssumissa. Ensimmäinen ammattilaisseura Hoflandilla oli Fortuna Sittard. Hofland on liitetty monissa siirtohuhuissa Manchester Unitediin, mutta vuonna 2004 hän kuitenkin siirtyi yllättäen Saksaan, VfL Wolfsburgin riveihin. Kolmen kauden jälkeen hän siirtyi hollantilaisseura Feyenoordiin vuonna 2007. Alankomaiden maajoukkueessa hän on pelannut 7 ottelua.
Ammattilaisuran tilastot.
"(kausi, seura, ottelut/maalit)"
Anima Vitae

Anima Vitae on suomalainen, vuonna 2000 perustettu animaatiostudio, jonka erityisosaamista on hahmoanimaatio. Anima Vitaen tuotantoa ovat muun muassa television animaatiosarjat "Itse valtiaat" (2001–2008), "Pasila" (2007–2013) ja "Apinatasavalta" (2012). Se tunnetaan myös VR:n ”Kivimiehet” ja Finnairin ”Poro ja tähti” -mainoksista sekä Laura Neuvosen lyhytelokuvista "Kutoja" (2005), "Möbleeraaja" (2006) ja "Dog'Y'Dog Christmas" (2012). Anima Vitae oli mukana tuottamassa suomalaista koko perheen animaatioelokuvaa "Niko – Lentäjän poika" (2008), joka oli yhteistuotanto suomalaisen Cinemaker Oy:n, saksalaisen Ulysses GmbH:n, tanskalaisen A. Filmin sekä irlantilaisen Magma Filmsin kanssa.
Anima Vitae tekee vuonna 2019 Ylen uutta Muumilaakso-Tv-sarjaa Gutsy-tuotantoyhtiölle. Animalla on lisäksi kehitteillä elokuvaprojekti Fleak, joka on saanut Suomen elokuvasäätiön tuotantotukea. Niko-elokuvat ovat myös saamassa jatkoa. Niko 3 -työnimellä kulkeva hanke on saanut käsikirjoitustukea elokuvasäätiöltä.
Historia.
Animaatiostudio Anima Vitae on perustettu vuonna 2000 ja se sijaitsee Helsingin Punavuoressa. Anima on täyden palvelun 3D-animaatiostudio, jossa tehdään tv-sarjoja ja elokuvia. 
Vuonna 2007 Anima Vitaen animoimat VR:n ”Kivimiehet” voittivat 3 Effie Finland -palkintoa. Anima Vitae on tehnyt yli 150 mainosta. Anima Vitae toteutti animaation Helsinki-filmin tuottamaan, "Itse valtiaat" -sarjaan perustuneeseen elokuvaan "Keisarin salaisuus" (2006). Animan kansainvälinen hitti, vuonna 2008 ensi-iltansa saanut, "Niko – Lentäjän poika" ("Niko &amp; The Way to the Stars"), myytiin 118 maahan. Elokuvalle tehtiin myös jatko-osa "Niko 2 – Lentäjäveljekset" (2012).
Anima on lisäksi ollut tekemässä muun muassa Roviolle Angry Birds Stella -sarjaa sekä Disneylle Lego Star Wars -tv-sarjaa.
Siddur

Siddur on juutalaisten rukouskirja. Se sisältää päivittäiset rukoukset, ja sitä käyttävät juutalaiset ympäri maailmaa.
Tavallisesti siddureissa on rukoukset sapatteja varten. Lisäksi niissä on rukoukset uudenkuun juhlaa roš hodešia varten, ruokarukoukset, ympärileikkaus-, vihki- ja hautajaistoimitukset. Useimmissa on kolmen suuren pyhiinvaellusjuhlan rukouskaava. Muuten suurten juhlapäivien rukoukset painetaan pääasiassa omaksi kirjakseen, jota kutsutaan nimellä "mahzor".
Historia.
Varhaisimmat juutalaiset rukoukset ovat "Šema Israel" (Kuule Israel) ja 19 rukouksen sarja, jota kutsutaan nimellä "šemone esre" tai "amida". Nimi "šemone esre" merkitsee itse asiassa lukua 18 rukousten alkuperäisen määrän mukaan. Talmudin mukaan näiden rukousten lopullinen järjestys ja sisältö päätettiin vasta Jerusalemin toisen temppelin tuhoamisen jälkeen. Tarkka sanamuoto jätettiin kuitenkin avoimeksi, ja vasta useita vuosisatoja myöhemmin myös rukousten nykyisin käytetty muoto oli vakiintunut.
Varhaisia juutalaisia rukouskirjoja esiintyi noin vuonna 850 jaa. Noin 1000-luvulta lähtien kaikki juutalaiset rukouskirjat sisälsivät samat perusrukoukset samassa järjestyksessä.
Patrick Lodewijks

Patrick Lodewijks (s. 21. helmikuuta 1967 Eindhoven) on alankomaalainen jalkapallomaalivahti ja maalivahtivalmentaja.
Lodewijks oli omana aikanaan Alankomaiden pääsarjan vanhin pelaaja ja Alankomaiden ammattilaissarjojen toiseksi vanhin pelaaja kakkosliigassa pelaavan, AGOVV Apeldoornin veteraanimaalivahti Raimond van der Gouwin jälkeen. Lodewijks edusti vuonna 2007 päättyneellä pelaajaurallaan PSV Eindhovenia, FC Groningenia ja Feyenoordia. Sittemmin hän on toiminut maalivahtivalmentajana Feyenoordissa, englantilaisseura Evertonissa ja Alankomaiden maajoukkueessa.
Mike Eruzione

Michael Anthony ”Mike” Eruzione (s. 25. lokakuuta 1954 Winthrop, Massachusetts) on uransa lopettanut yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Amerikanitalialainen Eruzione aloitti uransa Bostonin yliopiston joukkueessa. New-England Whalers varasi hänet WHA:han vuoden 1974 varaustilaisuuden toisella kierroksella numerolla 28. Eruzione pelasi urallaan kaksi kautta IHL-liigassa. Vuonna 1979 hänet nimettiin Yhdysvaltojen olympiajoukkueen kapteeniksi. Joukkue voitti sensaatiomaisesti olympiakullan vuoden 1980 talviolympialaisissa. Eruzione teki voittomaalin ratkaisevassa ottelussa Neuvostoliittoa vastaan. Hän lopetti jääkiekkouransa turnauksen jälkeen ja ryhtyi televisiokommentaattoriksi.
Myöhemmin Eruzione palasi Bostonin yliopistoon urheilun kehitysjohtajaksi. Hän on myös Calgaryn farmijoukkueen osaomistaja. Vuonna 2004 ensi-iltansa saanut elokuva "Miracle" kertoo Eruzionen ja olympiajoukkueen valmentaja Herb Brooksin suhteesta ja Eruzionen roolista joukkueen kapteenina.
AKM

AKM () on AK-47-rynnäkkökiväärin modernisoitu versio, jota on valmistettu huomattavasti enemmän kuin alkuperäistä AK-47:ää. Aseen valmistus aloitettiin vuonna 1959 ja se oli massatuotannossa AK-74-kivääriin siirtymiseen asti. AKMS on kiväärin maahanlasku- ja panssarijoukoille tarkoitettu taittotukkinen versio.
Suurin ero AK-47-kivääriin on levyprässätty runko aiemman jyrsityn sijasta. Pienempiä eroja ovat muun muassa uudelleenmuotoiltu etutähtäin, vaihdin, laatikon kansi ja piipussa lusikkamallinen kompensaattori. Myös takatähtäimen säätövara muutettiin 800 metristä tuhanteen metriin. Myöhemmässä vaiheessa pistoolikahvoja alettiin valmistaa bakeliitista puisten sijaan; myös bakeliittilippaiden valmistus aloitettiin kokometallisten lisäksi. Toiminnallisesti ase on sama kuin edeltäjänsä AK-47. AKM käyttää AK-47:n tapaan 7,62×39 mm patruunoita ja aseen lippaat ovat yhteensopivia AK-47:n ja RPK-pikakiväärin kanssa.
Asetta on valmistettu ja viety useaan maahan ja kopioineen se onkin useimmiten tavattu Kalašnikov-sarjan ase. Vaikkei AKM olekaan enää virallisesti Venäjän asevoimien palvelusase, sitä käytetään edelleen. Syynä tähän on 7,62×39 mm patruunan AK-74:ssä käytettyä 5,45×39 mm patruunaa parempana pidetty läpäisykyky.
Vesimittari

Vesimittarilla mitataan vedenkäyttöpaikan kuluttama vesimäärä kuutiometreinä. Vesimittari sijoitetaan tulovesijohtoon ennen muita vesilaitteita. Mittarin mukaan käyttöpaikkaa laskutetaan käytetystä vedestä, usein myös jätevesi laskutetaan käyttöveden mukaan.
Vesimittarin toiminta.
Veden virtauksen mittaamiseen käytetään vesimittaria, joka toimii vesiturbiinin tapaan. Erona on kuitenkin se, että virtauksesta otetaan nyt energiaa vain sen verran kuin tarvitaan mittarin osoittimen siirtämiseen. Juoksupyörän akselilla on kierukka jonka kierrokset välitetään useiden alennusvaihteiden kautta mittarin laskuriin.
Päävesimittarit.
Päävesimittarit ovat vesilaitoksen omistamia ja huoltamia vesiliittymäkohtaisia vesimittareita. Yleensä vesilaitos tekee yhden liittymän omakotitaloon, paritaloon sekä kerros- ja rivitaloon. Jokaiseen liittymään tulee yksi vesimittari, jonka perusteella vesilaitos laskuttaa. 
Taloyhtiöissä vesilaitoksen vesilaskun jakoperusteena voidaan käyttää mm. asunnon pinta-alaa tai huoneistossa asuvien henkilöiden lukumäärää. Pinta-alaan perustuvassa laskutuksessa ongelmana on se, että isossa asunnossa yksin asuva joutuu maksamaan vedestä enemmän kuin pienemmän asunnon monihenkinen perhe. Henkilölukuun perustuva vesimaksu peritään yleensä kiinteänä kuukausimaksuna. Molemmat edellä mainitut jakoperusteet jättävät huomiotta asukkaiden erilaiset kulutustottumukset, jolloin vettä säästeliäästi käyttävä maksaa myös muiden vedenkulutuksesta. 
Alamittarit.
Oikeudenmukaiseen laskutuksen saavuttamiseksi voidaan kerros- ja rivitaloasunnoissa käyttää alamittausta, jolloin jokaiseen asuntoon asennetaan omat vesimittarit. Tällöin taloyhtiö laskuttaa asukkaita todellisen kulutuksen mukaan. Taloyhtiö omistaa huoneistokohtaiset mittarit ja vastaa niiden huollosta ja kunnossapidosta.
Beja (Portugali)

Beja [] on Bejan piirin pääkaupunki Portugalin Alentejon alueella. Bejan kunnan pinta-ala on noin 1 146 neliökilometriä ja väkiluku 33 631 (vuonna 2022). Kunnan väestötiheys on siten 29,3 asukasta neliökilometrillä. 
Bejan pormestari on sosialistisen puolueen Paulo Arsénio.
Texas City

Texas City on Yhdysvalloissa Texasin osavaltiossa Galvestonin piirikunnassa Galvestoninlahden rannalla sijaitseva kaupunki. Kaupungissa asui 45 099 ihmistä vuonna 2010.
Historiaa.
Paikalle sijoittui tiettävästi eurooppalaista asutusta 1830-luvulla, jolloin Texas oli itsenäinen Meksikosta erottautunut tasavalta. Ensimmäisen asutuksen paikalle tuli rautatieterminaali. Vielä 1800-luvulla paikalla asui lähinnä karjankasvattajia, hedelmätarhureita ja kalastajia.
Vuonna 1913 Yhdysvaltain presidentti William Howard Taft valmisteli interventiota Meksikon puolelle Veracruziin. Silloin kolmen tuhannen asukkaan Texas Cityyn sijoitettiin Yhdysvaltain toinen jalkaväkidivisioona, jossa oli 10 000 miestä. Samaan aikaan Yhdysvaltojen nuorten ilmavoimien tukikohta sijoitettiin kaupunkiin.
Galvestoninlahdella Texas Cityn edustalla sattui 16. huhtikuuta 1947 katastrofi, jossa ammoniumnitraatilla lastattu laiva räjähti. Aineelliset vahingot olivat mittavia, ja virallisten tietojen mukaan 581 henkeä sai surmansa.
British Petroleumin (entinen Amoco) öljynjalostamo Texas Cityssä oli räjähdysonnettomuuden näyttämönä 23. maaliskuuta 2005. Kuolleita oli 15 ja loukkaantuneita yli sata.
Houstonin metropolialue.
Vuodesta 2003 alkaen Texas City on luettu kuuluvaksi Houston–Sugar Land–Baytown-nimiseen metropolialueeseen. Sitä ennen metropolialueen nimitys oli Houston–Galveston–Brazoria.
Unna ja Nuuk

Unna ja Nuuk on 20. tammikuuta 2006 ensi-iltansa saanut suomalainen koko perheen elokuva. Saara Cantellin ohjaamassa sekä Joona Tenan ja Sami Keski-Vähälän käsikirjoittamassa elokuvassa näyttelijöinä ovat muun muassa Rosa Salomaa, Toni Leppe, Esko Salminen, Meri Nenonen, Jenni Banerjee ja Tommi Korpela.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat osittain muinaisuuteen. Sen muinaisuuteen sijoittuvissa kohtauksissa puhutaan mukailtua varhaiskantasuomea.
Noin puolentoista miljoonan euron budjetilla tehty "Unna ja Nuuk" on Mandart Entertainmentin tuottama. Elokuva oli mukana Berliinin elokuvajuhlilla helmikuussa 2006.
Jussi-palkinnot ja -ehdokkuudet.
Elokuva voitti parhaan äänisuunnittelun Jussi-palkinnon vuonna 2007. Lisäksi elokuva oli samana vuonna ehdokkaana parhaan käsikirjoituksen ja parhaan musiikin Jussi-palkintokategorioissa.