tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
The Ordinary Boys

The Ordinary Boys on englantilainen rock-yhtye. Se perustettiin Worthingissa vuonna 2003.
The Ordinary Boysin musiikissa on vaikutteita mm. punkista, mod-tyyppisestä musiikista, brittipopista, The Specialsista, Morrisseyltä ja The Smithsistä. Itse yhtyeen nimi on peräisin Morrisseyn laulusta.
Yhtyeen ensimmäinen studioalbumi oli "Over the Counter Culture" (2004). Se nousi Yhdistyneessä kuningaskunnassa listojen 19. sijalle. Debyyttiä ovat seuranneet "Brassbound" (2005) ja "How to Get Everything You Ever Wanted in Ten Easy Steps" (2006). 
The Ordinary Boysin suosio on entisestään kasvanut laulaja Samuel Prestonin (s. 1982) osallistuttua "Big Brother" -sarjaan vuonna 2006.
FC Midtjylland

FC Midtjylland on tanskalainen jalkapalloseura Herningistä, Jyllannin alueelta. Seura on perustettu vuonna 1999 Ikast FS:n ja Herning Fremadin yhdistettyä edustusjoukkueidensa toiminnan. Seura on pelannut vuodesta 2000 Tanskan Superliigassa.
FC Midtjylland sijoittuu vuosien 2020–2025 eurooppalaisten seurojen keskinäisessä UEFA:n seurapisterankingissa sijalle 66.
Joukkue.
Nykyinen kokoonpano.
"Päivitetty 1. helmikuuta 2021"
Herunen

Herunen on taajama Nurmijärven kunnan pohjoisosassa. Vuoden 2011 lopussa tässä kuntarajan yli jatkuvassa taajamassa oli 535 asukasta, joista 531 asui Nurmijärvellä ja 4 Hyvinkäällä. Herunen sijaitsee Lohjanharjulla noin 120 metriä merenpintaa korkeammalla. Taajaman lähellä ovat laskujoettomat Herusten järvet sekä isot sorakuopat, joiden uudelleen käyttöön ottoa on vastustettu. 
Herusten taajamaa kutsutaan puhekielessä joskus "Herkaksi". Paikallisten keskuudessa Herunen on jaettu kahteen alueeseen, jotka ovat "Ala-Herunen" ja "Ylä-Herunen". Ala-Herusten alue rajautuu etelässä valtatie 25:n siltaan ja Hyvinkäälle päin mentäessä Hyvämäkeen. Ylä-Herunen rajautuu edellä mainittuun Hyvämäkeen ja pohjoisessa Hyvinkään puolella sijaitsevaan Nopon taajamaan.
Toisen maailmansodan aikaan Herusta pommitettiin, koska se sijaitsee Hanko–Hyvinkää-radan varrella ja läheisellä Rajamäen viinatehtaalla valmistettiin kemikaaleja räjähteisiin. Herusten kylälle on 2000-luvun alussa rakennettu suuri määrä uusia taloja. 
Kylässä ei ole omaa koulua ja päiväkotia, vaan lapset käyvät koulua Rajamäellä. Nurmijärven seurakunta vuokraa Herusten entistä kioskia urheiluseuralta, ja järjestää kioskilla kerhotoimintaa. Kioskin vierestä lähtevät Kiljavannummen urheilualueen vaellusreitistöt. Kioskilta on noin seitsemän kilometrin matka Kytäjällä sijaitsevaan golfkeskukseen.
Kulkuyhteydet Herusista ovat kohtalaisen hyvät. Herustentietä koilliseen Hyvinkäälle päin mennessä tulee vastaan vanha Helsinki–Hämeenlinna-tie eli nykyinen seututie 130. Etelään Rajamäkeen päin mennessä tulee vastaan valtatie 25, jota pitkin pääsee Hankoon ja Hyvinkäälle. Kylän läpi ajaa eri yhtiöiden linja-autoja.
Herusten alueella toimiva Herusten asukasyhdistys. Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa Herusten taajamasta valittiin kolme valtuutettua Nurmijärven kunnanvaltuustoon. Ensikertalaisina valtuustoon pääsivät Maiju Tapiolinna (ps.) ja Pirkko Vertti (vas.) sekä konkarina kolmannelle valtuustokaudelle valittu Merja Åstedt (kok.).
Kevään ja kesän 2018 aikana Herusten alueelle valmistui uusi täysimittainen 18-väyläinen frisbeegolfrata, joka otettiin käyttöön syksyllä.
Gronwallin identiteetti

Gronwallin identiteetti on matemaattinen lause, jonka mukaan kaikilla x:n arvoilla ovat voimassa seuraavat yhtälöt:
formula_1
ja
formula_2
Shigeru Ban

Shigeru Ban (, s. 5. elokuuta 1957 Tokio, Japani) on japanilainen arkkitehti. Hänen töitään on muun muassa nykytaiteen museo Centre Pompidou-Metz Ranskassa. Ban on tunnettu paperiin liittyvistä innovaatioistaan. Hän on käyttänyt esimerkiksi osittain kierrätetystä materiaalista valmistettuja kartonkiputkia maanjäristysten uhrien nopeaan ja tehokkaaseen asuttamiseen muun muassa Haitissa 2010 ja Japanin Sendaissa 2011. Ban sai Pritzker-palkinnon vuonna 2014.
Ura.
Uransa alussa Ban piti esikuvinaan Mies van der Rohea ja Charles Hedjukia. Nykyisin Ban pitää esikuvanaan Alvar Aaltoa, jonka työhön hän tutustui Suomen-vierailullaan 1986. Hän oivalsi Aallon töiden yhteyden ympäristöön, mikä taas hänen aiemmilla esikuvillaan ei ollut keskeistä. Aalto puolestaan oli kiinnostunut japanilaisesta arkkitehtuurista.
Ban suunnitteli vuoden 2000 maailmannäyttelyn Expo 2000 Hanoveriin Japanin paviljonkia yhdessä saksalaisen arkkitehdin Frei Otton kanssa.
Dromaeosaurit

Dromaeosaurit (Dromaeosauridae) on sukupuuttoon kuollut teropodien alalahkoon kuuluva dinosaurusheimo. Heimon lajit olivat nopeita, älykkäitä, höyhenpeitteisiä ja liskonlantioisia lihansyöjädinosauruksia. Dromaeosaurien hyvä tuntomerkki on takajalkojen suuri sirppikynsi. Dromaeosauridae käsitti monia eri sukuja, kuten "Utahraptor", "Deinonychus", "Velociraptor" ja "Dromaeosaurus". "Velociraptor" oli dromaeosaureista tunnetuin, sillä se on esiintynyt Jurassic Park -elokuvissa. Puhekielessä Dromaeosauridae-heimon lajeja kutsutaan usein raptoreiksi, erityisesti "Velociraptoria".
Dromaeosaurien lähimpiä sukulaisia ovat valesirppikynnet (Troodontidae), joiden kanssa ne kuuluvat samaan Eumaniraptora-kladiin, johon kuuluu myös Scansoriopterygidae-heimo ja Avialae-kladi.
"Utahraptor" oli dromaeosaureista suurin, noin 5 metriä pitkä ja 2 metriä korkea. Kolme muuta dromaeosauria, "Achillobator", "Austroraptor" ja "Dakotaraptor", olivat lähes samaa kokoa. Niitäkin suurempi teropodi "Megaraptor" luokitellaan nykyään heimoon Megaraptoridae. "Utahraptorin" jälkeen eläneet heimon lajit olivat pienempiä, noin metrin pituisia laumaeläimiä. Ehkä pienin dromaeosauri, "Mahakala", oli vain 10–20 senttiä pitkä. Myös "Microraptor" ja "Parvicursor" olivat pieniä dromaeosaureja.
Dromaeosaurit kuolivat sukupuuttoon liitukauden joukkosukupuutossa noin 65 miljoonaa vuotta sitten, kuten kaikki muutkin dinosaurukset (lintuja lukuun ottamatta).
Levinneisyys ja käyttäytyminen.
Dromaeosaurien fossiileja on löydetty Pohjois-Amerikasta, Euroopasta ja Aasiasta. Suurin osa dromaeosaureista oli laumaeläimiä. Susien tapaan ne saalistivat ryhmissä itseään suurempia eläimiä. "Deinonychuksen" pääravintoa olivat "Tenontosaurukset", "Velociraptorien" pääravintoa puolestaan "Protoceratopsit". Pienimmät dromaeosaurit saalistavat hyönteisiä sekä pieniä liskoja ja nisäkkäitä.
Antti-Matti Siikala

Antti-Matti Siikala (s. 26. heinäkuuta 1964 Turku) on suomalainen arkkitehti ja Aalto-yliopiston Taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun arkkitehtiosaston rakennusopin professori. Hän työskentelee arkkitehtitoimisto Sarc:issa. Siikala on työskennellyt myös Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuurin laitoksen johtajana. Vuonna 1996 hänelle myönnettiin Nuoren Taiteen Suomi-palkinto.
Tunnetuimpia töitä, joita Siikala on ollut suunnittelemassa, ovat Sanomatalo Helsingissä sekä Espoon Keilaniemessä sijaitseva hissiyhtiö Koneen 18-kerroksinen pääkonttori.
Dedekindin eetafunktio

Dedekindin eetafunktio on Richard Dedekind mukaan nimetty kompleksilukujen ylemmässä puolitasossa määritelty funktio, jonka imaginaariosa on positiivinen. Tällaisille kompleksiluvuille voidaan määritellä formula_1, jolloin voidaan määritellä Dedekindin eetafunktio asettamalla 
formula_2
Eetafunktio on holomorfinen ylemmässä puolitasossa, mutta sen ulkopuolelle funktiota ei voida jatkaa analyyttiseksi.
Eetafunktio toteuttaa funktionaaliyhtälöt
formula_3
formula_4
Yleisemmin, 
formula_5
missä kokonaisluvuille "a, b, c, d" pätee "ad" − "bc" = 1, jolloin se on modulaarisen ryhmän transformaatio ja
formula_6
ja "s"("h", "k") on Dedekindin summa
formula_7
Näiden funktionaaliyhtälöiden perusteella eetafunktio on modulimuoto, jonka paino on 1/2, taso on 1 tietylle kertalukua 24 olevalle moduliryhmän metaplektisen kaksoispeitteen karakterille. Funktiota voidaan käyttää myös määrittämään muita moduulimuotoja. Erityisesti eetafunktion Weierstrassin muoto voidaan määritellä
formula_8
ja se on muolimuoto, jonka paino on 12. (Toisinaan kerroin (2π)12 jätetään kirjallisuudessa pois, jolloin sarjalla on kokonaislukukertoimet). 
Jacobin kolmitulosta seuraa, että eetafunktio on tekijää vaille Jacobin theetafunktio tietyillä argumenteilla:
formula_9
missä formula_10 on Dirichlet'n karakteristika modulo 12, missä formula_11 ja
formula_12.
Eetafunktioon kertoimella formula_13 liittyvällä Eulerin funktiolla
formula_14 
on potenssisarjaesitys
formula_15
Tämä liittyy viisikulmiolukulauseeseen. Koska eetafunktiota on helppo laskea joko numeerisesti tai potenssisarjan avulla, se on usein käyttökelpoinen kun halutaan ilmaista muita funktioita eetafunktion tuloina ja osamäärinä. Näitä kutsutaan eetaosamääriksi ja niitä voidaan käyttää monen moduulimuodon ilmaisemiseen.
Piperasilliini

Piperasilliini on beetalaktaami­ryhmään kuuluva antibiootti. Se tehoaa moniin grampositiivisiin ja gramnegatiivisiin bakteereihin, myös "Pseudomonas aeruginosaan". Piperasilliini on herkkä bakteerien tuottamille beetalaktaameja inaktivoiville beetalaktamaasientsyymeille, joten lääkettä myydään yhdistettynä beetalaktamaasin estäjään tatsobaktaamiin. Piperasilliini ei imeydy suun kautta otettaessa, joten se on annettava ruiskeena yleensä suonensisäisesti.
Piperasilliinin kemiallinen kaava on C23H27N5O7S, moolimassa 517,555 g/mol ja CAS-numero 61477-96-1.
Saksan piirikunnat

Piirikunnat ( tai "Kreis") muodostavat Saksassa julkishallinnon yksikön osavaltio- ja kuntatason välillä.
Piirikunnat koostuvat kunnista ja kaupungeista, joiden lukumäärä voi vaihdella kuuden ja 235:n välillä. Suuremmat kaupungit, yleensä noin 100 000 asukkaasta alkaen, eivät kuulu piirikuntaan, vaan ovat niin sanottuja "piirittömiä kaupunkeja" ("kreisfreie Stadt"). Oman lukunsa muodostavat kaksi "erikoiskuntayhtymää" ("Kommunalverband besonderer Art"), jotka muodostuvat Hannoverin ja Saarbrückenin kaupungeista ympäryskuntineen.
Kaikki Saksan osavaltiot Berliinin, Hampurin ja Bremenin kaupunkiosavaltioita lukuun ottamatta on jaettu piirikuntiin, joita on yhteensä 295. Nordrhein-Westfalenin ja Schleswig-Holsteinin osavaltioissa piirikunnista käytetään nimitystä "Kreis", muualla "Landkreis". Vastaavasti Baden-Württembergin osavaltiossa käytetään piirittömistä kaupungeista nimitystä "Stadtkreis".
Piirikunnan hallinnosta vastaa piirikokous ("Kreistag"), joka valitaan viiden vuoden (Baijerissa kuuden vuoden) välein vaaleilla. Piirikuntaa johtaa piirineuvos ("Landrat")
Born to Be Wild

Born to be Wild on erittäin tunnettu rock-kappale, jonka taiteilijanimimerkki Mars Bonfire sävelsi ja sanoitti yhdysvaltalaiselle rockyhtyeelle Steppenwolfille. Se julkaistiin vuonna 1968. Moottoripyöräilystä kertovan kappaleen sanat "heavy metal thunder" tiettävästi vaikuttivat siihen, että raskasta rockia alettiin 1970-luvun alussa toisinaan kutsua nimellä heavy metal. Kappaleen maine perustuu osittain siihen, että se sisältyi kuuluisan elokuvan "Easy Rider" soundtrackiin. Kappale nousi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan sijalle 2.
Kappaleesta on tehty paljon cover-versioita. Niitä ovat levyttäneet muun muassa Slayer, X Japan, Ozzy Osbourne, Kirka, Slade, Krokus ja Ebba Grön. Lisäksi ainakin suomalainen Mistreat on tehnyt kappaleesta parodian kaltaisen kappaleen nimeltään Born to be white.
Hypergeometrinen sarja

Hypergeometrinen sarja on potenssisarja, jonka peräkkäisten kertoimien suhde on rationaalifunktio. Jos sarja suppenee, sen summaa kutsutaan hypergeometriseksi funktioksi. Hypergeometriset funktiot ovat monia funktioluokkia yhdistävä konsepti: muun muassa gammafunktio, virhefunktio, Besselin funktiot ja ortogonaaliset polynomit ovat niiden erikoistapauksia.
Tavallisin hypergeometrinen funktio on formula_1, joka määritellään hypergeometrisena sarjana
formula_2
eli aukikirjoitettuna
formula_3,
mikä suppenee välillä formula_4, jos "a", "b" ja "c" ovat reaalisia ja jos formula_5. Ylempänä olevassa summamerkinnässä esiintyvä lyhennysmerkintä "(k)n= k(k+1)(k+2)...(k+n-1)" on Pochhammerin symboli. Hypergeometrinen funktio formula_6 toteuttaa hypergeometrisen differentiaaliyhtälön
formula_7.
Tämä on hyvin yleinen tapaus 2. kertaluvun differentiaaliyhtälöstä ja asettamalla parametrien arvoja sopivasti, tästä yhtälöstä saadaan erikoistapauksina monet "tavallisemmat" differentiaaliyhtälöt.
Mustavalas

Mustavalas eli pohjanmustavalas ("Eubalaena glacialis") on silovalaisiin kuuluva uhanalainen valaslaji. Niitä on jäljellä noin 350 yksilöä Pohjois-Atlantilla.
Ulkonäkö ja koko.
Mustavalas on 11–18 metriä pitkä, josta pään osuus on noin neljännes. Eläin painaa noin 30–75 tonnia. Sen iho on sileä, pääosin musta, joskus valkoläikkäinen. Mustavalaan pään päällä voi olla pintaloisten muodostamia möykkyjä. Mustavalaalla ei ole selkäevää. Grönlanninvalaasta lajin erottavat muun muassa vähemmän kaarevat huulet, joiden pinnalla on pieniä kyhmyjä. Hetuloita on noin 250 paria. Ne ovat enimmillään kolmen metrin pituisia.
Elinikä.
Valaiden tiedetään elävän hyvin pitkäikäisiksi: pohjanmustavalaiden läheisten sukulaisten etelänmustavalaiden tiedetään saavuttavan 132 vuoden iän ja erään grönlanninvalaan on arvioitu olleen 211-vuotias. Pohjanmustavalaiden elinikää kuitenkin rajoittaa ihmisen toiminta. Sen vuoksi pohjanmustavalaiden mediaani-eliniän on arvioitu olevan vain 22,3 vuotta. 10 % yksilöistä elää yli 47,2-vuotiaiksi.
Levinneisyys ja taksonomia.
Pohjanmustavalasta tavataan Atlantin pohjoisosissa. Aiemmin samaksi lajiksi luettua japaninmustavalasta ("Eubalaena japonica") tavataan vastaavasti Tyynenmeren pohjoisosissa. Kolmatta mustavalaslajia, etelänmustavalasta ("Eubalaena australis"), tavataan eteläisen pallonpuoliskon valtamerialueilla Eteläistä jäämerta myöten.
Roy Worters

Roy ”Shrimp” Worters (19. lokakuuta 1900 Toronto, Kanada – 7. marraskuuta 1957) oli kanadalainen jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi 1925–1937 National Hockey Leaguessa seuroinaan Pittsburgh Pirates, Montreal Canadiens ja New York Americans.
160-senttinen Roy Worters oli lyhyin NHL:ssä koskaan esiintynyt pelaaja. Ammattilaisuransa huippuvaiheessa New York Americansissa hänellä oli kuitenkin onni pelata suurikokoisten, suojelevien puolustajien takana. Sellaiset pelaajat kuin Lionel ”Big Train” Conacher, ”Bullet” Joe Simpson ja Mervyn ”Red” Dutton takasivat hänen fyysisen koskemattomuutensa.
Wortersista tuli 1928–1929 ensimmäinen Hart Trophyn voittanut maalivahti hänen johdettuaan Americansin toiselle sijalle Canadian Division -lohkossa. Hän sai parhaan maalivahdin palkinnon 1930–1931, mutta Americansin kenttäpelaajat eivät saaneet tehtyä tarpeeksi maaleja joukkueen viemiseksi pudotuspeleihin.
Kaudella 1936–1937 Americansilla oli viimein toimiva hyökkäys, mutta Worters joutui leikauspöydälle ja lopetti uransa sen jälkeen.
Hän kuoli kurkkusyöpään vuonna 1957.
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut 2006

Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2006 28. kertaa. Kilpailut pidettiin Unkarin Budapestissa Euroopan uimaliiton LEN:in järjestäminä 26. heinäkuuta – 6. elokuuta. Kilpailulajeina olivat uinti, avovesiuinti, uimahypyt ja taitouinti.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Alternoiva ryhmä

Alternoiva ryhmä on ryhmäteoriassa äärellisen joukon parillisten permutaatioiden ryhmä. Permutaatio on parillinen, jos se saavutetaan parillisella määrällä transpositioita, kun lähdetään peruspermutaatiosta. Jos permutaatio saavutetaan parittomalla määrällä transpositioita, on se pariton. Kun permutaatiossa kaksi lukua vaihdetaan keskenään niin tehdään transpositio. Joukon {1, ..., "n"} alternoivaa ryhmää kutsutaan astetta "n" olevaksi alternoivaksi ryhmäksi ja sitä merkitään "A""n" tai Alt("n").
Esimerkiksi astetta neljä oleva alternoiva ryhmä on "A"4 = {"e", (123), (132), (124), (142), (134), (143), (234), (243), (12)(34), (13)(24), (14)(23)}.
Esimerkin alternoivassa ryhmässä "A"4 syklinen merkintätapa (123) tarkoittaa, että alkio 1 kuvautuu alkiolle 2, alkio 2 kuvautuu alkiolle 3, alkio 3 kuvautuu alkiolle 1 ja alkio 4 kuvautuu itselleen. Uusi permutaatio on nyt (2314). Peruspermutaatio (1234) saadaan kahdella transpositiolla (2314) → (2134) → (1234). (123) on siis parillinen permutaatio. 
Perusominaisuuksia.
Kun "n" &gt; 1, ryhmä "A""n" on symmetrisen ryhmän normaali aliryhmä, jonka indeksi on 2 ja jossa on siten "n"!/2 alkiota. Se on homomorfismin sgn : "S""n" → {1, −1} ydin.
Ryhmä "A""n" on Abelin ryhmä, jos ja vain jos "n" ≤ 3, ja yksinkertainen, jos ja vain jos "n" = 3 tai "n" ≥ 5 .
"A"5 on pienin ei-kommutatiivinen yksinkertainen ryhmä. Sen kertaluku on 60 ja se on pienin ei-ratkeava ryhmä.
Automorfismiryhmä.
Kun "n" &gt; 3 paitsi "n" = 6, "A""n":n automorfismiryhmä on symmetrinen ryhmä "S""n" sisäisenä automorfismiryhmänään "A""n" ja ulkoisena automorfismiryhmänään Z2.
Kun "n" = 1 tai 2, on automorfismiryhmä triviaali. Kun "n" = 3, automorfismiryhmä on Z2, sisäinen automorfismiryhmä on triviaali ja ulkoinen automorfismiryhmä Z2.
"A"6:n ulkoinen automorfismiryhmä on Z22. Ylimääräinen "A"6:n ulkoinen automorfismi vaihtaa 3-syklit (kuten (123)) 32-tyyppisiksi sykleiksi (kuten (123)(456)).
Jarmo Hovi

Jarmo Hannes Hovi (s. 17. helmikuuta 1959) on suomalainen muusikko. Hän on pääasiassa Miljoonasade-yhtyeen rumpali, mutta hän soittaa muidenkin artistien ja kokoonpanojen levyillä. Hän on säveltänyt Miljoonasateelle kappaleen ”Lelukaupan häät”. Hovi on mukana myös Samuli Putron soololevyllä "Elämä on juhla". Varsinaiselta ammatiltaan Hovi on liikennelentäjä.
Beanie Sigel

Dwight Grant eli Beanie Sigel (s. 6. maaliskuuta 1974 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rap-artisti. 
Sigelin ensimmäinen levyjulkaisu oli "The Truth", joka julkaistiin Roc-A-Fella Records -levymerkillä 28. helmikuuta 2000. Se sai kultalevyn. Vuonna 2001 ilmestyi albumi "The Reason ja" "The B. Coming" 2005.
Sigel on uransa aikana saanut useita rikossyytteitä ja ollut vankeudessa. Sigeliä ammuttiin käsivarteen toukokuussa 2006 ja mahaan 2014.
Burnside (Arizona)

Burnside on kylä Apachen piirikunnassa, Arizonassa, Yhdysvalloissa. 
Väestö.
Vuoden 2000 väestönlaskennan aikaan Burnsidessä asui 632 henkilöä ja siellä oli 173 taloutta ja 134 perhettä. Väestötiheys oli 26,2/km². Burnsidessä oli 216 asuntoa, joiden keskimääräinen tiheys oli 9/km².
Asukkaista 91,77 % oli intiaaneja, 7,12 % valkoisia, 0,63 % muita ja 0,47 % monirotuisia. Hispaanoja oli 0,63 % väestöstä.
Burnsiden 173 kotitaloudesta 48,6 %:ssa asui alle 18-vuotiaita lapsia, 38,2 %:ssa asui yhdessä asuva, lapseton aviopari ja 22,0 %:ssa oli perheettömiä. 3,5 % oli yksin asuvia yli 65-vuotiaita. Talouksien keskimääräinen koko oli 3,65 henkilöä, perheiden 4,35 henkilöä. 
Sataa naista kohden Burnsidessä oli 92,7 miestä. Jokaista sataa yli 18-vuotiasta naista kohden oli 85,6 yli 18-vuotiasta miestä.
Mediaanipalkka taloutta kohden oli 24 063 Yhdysvaltain dollaria, ja mediaanipalkka perhettä kohden oli 25 441 Yhdysvaltain dollaria. Miesten mediaanipalkka oli 18 661 Yhdysvaltain dollaria, naisten 21 389 Yhdysvaltain dollaria. Noin 30,6 % perheistä ja 38,9 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella. Näistä köyhistä 48,4 % oli alle 18-vuotiaita ja 13,2 % yli 65-vuotiaita.
Ikäjakauma.
Burnsidessä asuvien ikäjakauma vuonna 2000:
Väestön mediaani-ikä oli 21 vuotta.
Ulf Timmermann

Ulf Timmermann (s. 1. marraskuuta 1962 Itä-Berliini, DDR) on saksalainen kuulantyöntäjä. Hän voitti kuulantyönnön olympiakultaa Soulissa 1988. Hän paransi kahdesti maailmanennätystä 1980-luvulla ja on ensimmäinen mies, joka työnsi yli 23 metrin.
Timmermann syntyi Itä-Berliinissä urheilijaperheeseen ja alkoi työntää kuulaa 13-vuotiaana. Hän teki ensimmäisen maailmanennätyksensä 22,62 vuonna 1985. 22. toukokuuta 1988 Timmermann työnsi ensimmäisenä henkilönä yli 23 metrin, 23,06 Haniassa, Kreikassa. Hän sijoittui vuoden 1992 olympialaisten kuulantyönnössä viidenneksi. Helsingin MM-kisoissa 1983 ja Stuttgartin EM-kisoissa 1986 Timmermann saavutti hopeaa. Splitin EM-kisoissa 1990 hän voitti kultaa.
Sisäratojen maailmanmestaruuden hän voitti kahdesti. Sisäratojen EM-kilpailuissa hän saavutti kaksi kultaa ja kaksi hopeaa.
Meiju Niskala

Meiju Niskala (s. 1978 Multia) on suomalainen esitys- ja kaupunkitaiteilija sekä kirjailija.
Elämä ja ura.
Niskala varttui Jyväskylän Palokassa erityispedagogivanhempien ainoana lapsena. Hän valmistui Turun taideakatemiasta teatteri-ilmaisun ohjaajaksi vuonna 2002. Niskala jatkoi opintojaan Taideteollisen korkeakoulun Medialaboratoriossa. Hän on opiskellut myös saksofoninsoittoa Bostonissa.
Teokset.
Niskalan ensimmäinen julkisen tilan teos, Eufrosiina Urbanus, nähtiin Turun kauppatorilla vuonna 2000. Niskalan tunnetuimpia teoksia ovat muun muassa vuonna 2008 Helsingin juhlaviikoilta startannut kaupunkitaideteos Kokemuksellisen kaupungin konsultti, kokemukselliset kaupunkikirjat Turusta ja Helsingistä Olet tässä (Turku) vuonna 2006 sekä Olet tässä (Helsinki) vuonna 2008.
Vuonna 2011 Niskala käsikirjoitti ja ohjasi Euroopan Kulttuuripääkaupunkivuoden ohjelmistoon kuuluneen Turku365-teoskokonaisuuden. Teoskokonaisuuden laajimpia teoksia olivat muun muassa Kakolan kukkulalle sijoittunut, 420 metriä pitkä Paraatimatto Joutomaalle, Pallivahan Pitsihuntu, Torkkutyynyt Aurajokivarressa sekä Taidetta Kansalle! -teos, jossa 82 taideteosta jaettiin yleisölle hakemusten perusteella.
Vuonna 2014 Niskala toteutti työryhmänsä kanssa viikon kestäneen Olennaistamo-yhteisötaideteoksen Oulun Rotuaarille. Teos kehotti ohikulkijoita pysähtymään, ajattelemaan mikä on olennaista ja jakamaan ajatukset muiden kanssa. 
Suomen Kulttuurirahaston käynnistämässä kolmivuotisessa Koko Suomi leikkii -hankkeessa Niskala suunnitteli Leikki 2.0 -yhteisötaideteoksen, jossa pyrittiin saamaan lapset ja aikuiset yhdessä leikkimään. Teoksessa leikki oli toisinajattelua, löytöretkeilyä ja maailman ihmettelyä, jota varten osallistujat saivat Niskalan suunnittelemat toiminnalliset leikkipaketit.
Niskala oli yksi ensimmäisen Helsinki Biennaalin 2021 taiteilijoista. Hänen teoksessaan Tulin kyllä ajatelleeksi, mutta hieman liian myöhään osallistujat kulkivat Vallisaareen maisemassa, kallioilla ja niityllä kuulokkeista tulevia ohjeita seuraten. Teosta luonnehdittiin poeettiseksi ja tapahtumalliseksi kuunnelmaksi.
Joulukuussa 2021 Niskala piti Ylen jouluperinteisiin jo vuosikymmenten ajan kuuluneen Taiteilijan joulusaarnan.
Palkinnot.
Suomen estetiikan seura antoi Niskalalle Vuoden esteettinen teko -palkinnon vuonna 2011. Joulukuussa 2011 kulttuuriministeri Paavo Arhinmäki palkitsi Niskalan Suomi-palkinnolla.
Niskalan esikoisromaani "Sata kirjettä kuolleelle äidille" (2019) oli Runeberg-palkintoehdokkaana vuonna 2020. Kirja oli yleisön suosikki Varjo-Runeberg-äänestyksessä.
Gail Davis

Gail Davis, oik. "Betty Jeanne Grayson", (5. lokakuuta, 1925 – 15. marraskuuta, 1997) oli yhdysvaltalainen näyttelijätär. Hän esitti muun muassa Annie Oakleya samannimisessä televisiosarjassa vuosina 1954–1956.
Davis, syntymänimeltään Betty Jeanne Grayson, syntyi Little Rockissa, Arkansasissa 5. lokakuuta vuonna 1925. Davis lauloi ja tanssi pikkutytöstä asti. Hän myös ratsasti. Valmistumisensa jälkeen Davis lähti opiskelemaan Bryn Mawriin, Pennsylvaniaan. Opintonsa hän täydensi Teksasin yliopistossa Austinissa, jossa hän tapasi myös tulevan aviomiehensä Bob Davisin. He menivät naimisiin vuonna 1945 ja saivat yhdessä yhden lapsen, Terrie-nimisen tyttären, joka syntyi vuonna 1952. Davis erosi miehestään vielä samana vuonna.
Vuonna 1947 Davis miehineen oli muuttanut Hollywoodiin, Kaliforniaan aloittaakseen uransa valkokankailla. Hän otti taiteilijanimekseen Gail Davisin. Hänen ensimmäinen roolinsa oli lyhytelokuvassa "In Room 303" (1947). Hän teki vielä muutaman pienen roolin ennen kuin sai sivuosan western-elokuvasta "The Far Frontier" (1948). Elokuva aloitti Davisin uran westernien parissa; seuraavan kuuden vuoden ajan hän esiintyi lukuisissa elokuvissa, joista kaikki olivat lännenelokuvia. Hän teki muun muassa 14 elokuvaa "laulavan cowboyn" Gene Autryn kanssa. 1950-luvulla hän siirtyi osittain televisioon ja vieraili useissa western-sarjoissa kuten "The Lone Ranger" ja "The Cisco Kid" sekä ystävänsä Gene Autryn omassa show’ssa.
Davis oli lisäksi taitava ratsastaja ja hän kiersi Autryn kanssa Pohjois-Amerikkaa tämän kiertävän rodeon kanssa. Vuosina 1954–1956 Davis esitti tarkka-ampuja Annie Oakleya samannimisessä televisiosarjassa, joka sai myös yhden Emmy-ehdokkuuden parhaasta western-sarjasta. Hän vetäytyi viihdealalta 1960-luvulla, mutta teki vielä useita vierailuja esimerkiksi filmifestivaaleilla.
Davis kuoli syöpään 15. marraskuuta vuonna 1997 Los Angelesissa, Kaliforniassa ja hänet on haudattu sinne Hollywood Hills-hautausmaalle. Davisillä on myös tähti Hollywoodin Walk of Famella osoitteessa 6385 Hollywood Bulevard. Hänet on myös kuolemansa jälkeen ikuistettu National Cowgirl Museum and Hall of Fameen Teksasiin.
Amélie Nothomb

Amélie Nothomb (s. 9. heinäkuuta 1966 Etterbeek) on belgialainen kirjailija.
Nothomb vietti viisi ensimmäistä elinvuottaan Japanissa, jossa hänen isänsä työskenteli Belgian suurlähetystössä diplomaattina. Eri maissa työskentelyn jälkeen isä yleni ja hänestä tuli Belgian suurlähettiläs Bangladeshiin.
Amélie Nothomb opiskeli romaanista filologiaa Brysselin vapaassa yliopistossa ("Université libre de Bruxelles"). Valmistuttuaan hän palasi lapsuutensa maisemiin Tokioon ja työskenteli siellä suuryrityksessä. Tästä omaelämäkerrallisesta kokemuksesta kertoo hänen tunnetuin romaaninsa "Stupeur et tremblements" (1999), (suom. "Nöyrin palvelijanne", 2001). Hänen menestyneimmät teoksensa ovat juuri hänen kuusi omaelämäkerrallista teostaan.
"Nöyrin palvelijanne" kertoo akateemisesti koulutetusta Améliesta, joka on saanut työpaikan tunnetusta yrityksestä Japanissa. Vaikka hän puhuukin japania, seuraa väärinkäsitys toistaan. Vaikka hän omasta mielestään selviytyykin kaikista annetuista työtehtävistä moitteettomasti, on tuloksena aina nöyryytys.
Nothomb palkittiin romaanistaan Ranskan akatemian kirjallisuuspalkinnolla vuonna 1999. Sen on suomentanut Annikki Suni ja siitä on tehty myös elokuva.
Romaanien lisäksi Nothomb on kirjoittanut teatterille sekä tehnyt laulujen sanoituksia.
Spot (elokuva)

Spot ("See Spot Run") on vuonna 2001 valmistunut komediaelokuva. Elokuvan on ohjannut John Whitesell.
Juoni.
Elokuva kertoo Gordonista, joka elää railakasta poikamieselämää kunnes hänen ystävänsä Stephanie jättää poikansa Jamesin Gordonin hoidettavaksi muutamaksi päiväksi. 
Samoihin aikoihin maailman paras agenttikoira, Bullmastiffi Spot, pysäyttää suuren rikollisliigan ja puraisee rikollisliigan pomoa Sonny Taliaa arkaan paikkaan. Tästä suuttuneena Sonny lähettää kaksi miestään tappamaan Spotin, yritysten ohessa Spot karkaa ja löytää pian itsensä Jamesin luota, eikä Gordon voi sietää uutta koiraa.
Santeri Karilo

Santeri Aleksander Karilo (alk. Kiseleff; ) oli suomalainen näyttelijä.
Karilo syntyi Viipurissa kauppias Valdemar Kiseleffin perheeseen. Hän opiskeli 1930-luvun alussa Viipurin musiikkiopiston näyttämöluokalla, jonka jälkeen sai ammattinäyttelijän kiinnityksen 1932 Viipurin Kaupunginteatteriin. Siellä hän esiintyi lukuisissa eri rooleissa vuoteen 1936 asti. Karilo toimi Simpeleen Työväen Näyttämön johtajana 1936–1937 ja näyttelijänä Turun Työväen Teatterissa 1937–1938. Tämän jälkeen hänellä oli kiinnitykset Jäger-Filmiin 1938–1940 ja Suomi-Filmiin 1940–1943. 
Karilo toimi 1940-luvulla myös näyttelijä-ohjaajana Kemin kaupunginteatterissa. Hänen merkittäviä näyttämöroolejaan olivat "Pohjalaisia"-näytelmän Jussi, "Anun ja Mikon" miespääosa sekä lukuisat operettitehtävät uransa alkuaikoina.
Santeri Karilo esiintyi urallaan myös 29 elokuvassa vuosina 1936–1959. Hänen ensimmäinen elokuvatehtävänsä oli salakuljettaja Kivalon osa jännityselokuvassa "VMV 6". Karilon elokuvaosat vaihtelivat isoista sankarirooleista konnatyypitelmiin. Tunnettuja suorituksia olivat muun muassa häikäilemätön Jonni Claesson elokuvassa "Varastettu kuolema" (1938), kiitetty miespääosa "Anussa ja Mikossa" (1940) ja avioliitossaan onneton tuomari Thorén elokuvassa "Jossain on railo" (1949). Hän teki pääroolin kotinsa menettäneenä Nikkasen Aatona elokuvassa "Evakko" (1956), josta hänet palkittiin Jussi-patsaalla. 
Karilon muita muistettavia filmirooleja oli myös legendaarinen Klaus Kurki "Elinan surmassa" (1938), inhimillinen vartiopäällikkö Gregor elokuvassa "Yli rajan" (1942) ja hämäräperäisen kauppias Mattilan rooli muutoin epäonnistuneessa jännityskomediassa "Taas tyttö kadoksissa!" (1957). Karjalan murretta taitavasti suoltanut Karilo pääsi hyödyntämään viipurilaista syntyperäänsä ("Anun ja Mikon" ja "Evakon" lisäksi) myös Vili Vesterisen elämäkertaelokuvassa "Säkkijärven polkka" (1955). Ennen tätä hän oli ollut muutaman vuoden poissa näyttelijäntehtävistä: Ville Salmisen mukaan hän työskenteli puuseppänä Fennada-Filmissä 1950-luvun aikana.
Peter von Baghin luonnehdinnan mukaan Karilo oli yksi suomalaisen elokuvan maagisimpia näyttelijöitä: komea, palavakatseinen ja vahvaääninen. Karilo esiintyi 1950-luvulla muutamassa sotilasfarssissa, joissa hän useimmiten oli äreän mahtipontisen kantaupseerin osassa. Karilon viimeiseksi elokuvarooliksi jäi päähenkilön isän osa elokuvassa "Patarouva" (1959).
Myöhemmällä iällään alkoholismista kärsinyt Karilo kuoli vain 50-vuotiaana, kuukausi ennen "Patarouvan" ensi-iltaa.
Maija Karhi

Maija Karhi, oik. "Karhi-Kärävä", aik. "Kärävä" (18. maaliskuuta 1932 Turku – 28. toukokuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli 1950-luvulla Mauno Mannisen Intimiteatterissa ja kuului Suomen Kansallisteatteriin ja naisteatteri Raivoisien Ruusujen perustajajäseniin.
Maija Karhi kävi Teatterikoulun vuosina 1950–1953 ja sai heti valmistuttuaan kiinnityksen Intimiteatteriin. Samalla kurssilla Karhin kanssa opiskelivat muiden muassa Marita Nordberg ja Pentti Siimes.
Karhi tunnettiin ennen kaikkea teatterinäyttelijänä, mutta hän näytteli myös elokuvissa. Hänen ensimmäinen elokuvatyönsä oli 19-vuotiaana Ritva Arvelon sijaisnäyttelijänä Matti Kassilan elokuvassa "Radio tekee murron".
Karhi sai elokuvarooleistaan kaksi Jussi-palkintoa: naispääosa-Jussin Erik Blombergin elokuvasta "Kun on tunteet" (1954) ja naissivuosa-Jussin Veikko Itkosen elokuvasta "Vaarallista vapautta" (1962).
Karhin äiti oli näyttelijä Kirsti Karhi, isä teatterinjohtaja Akseli Karhi (k. 1943) ja puoliso hallitusneuvos Lauri Kärävä (k. 1996).
Karhi kuoli lyhyen sairauden jälkeen 86-vuotiaana Helsingissä 28. toukokuuta 2018.
Uinti kesäolympialaisissa 2008

Uinti vuoden 2008 kesäolympialaisissa järjestettiin 9.–21. elokuuta. Kaikki uintikilpailut (lukuun ottamatta kahta 10 kilometrin avovesiuintia) järjestettiin Pekingin kansallisessa vesiurheilukeskuksessa, niin sanotussa ”Vesikuutiossa”.
Lajit.
Kilpailujen ohjelma oli varsin samanlainen 2004 kesäolympialaisiin verrattuna. Uutena lajina kilpailuissa oli 10 kilometrin avovesiuinti. Yhteensä lajeja oli 34 (17 sekä naisilla että miehillä). 
Osallistuminen.
Yksi maa sai ilmoittaa kisoihin kaksi A-aikarajan alittanutta uimaria per laji, tai yhden uimarin joka on alittanut B-rajan. Maat saivat myös lähettää yhden aikarajan alittaneen viestijoukkueen per laji. Lisäksi maat saivat silti lähettää sekä mies- että naisuimarin, vaikkei yksikään uimari ollut alittanut yhtään A- tai B-rajaa. Rajan alitukset tuli olla uitu ajalla 15. maaliskuuta 2007 – 15. heinäkuuta 2008. 
Rajat olivat seuraavat:
Viesteissä 12 parasta joukkuetta vuoden 2007 MM-kilpailuista pääsi uimaan olympialaisiin. Seuraavat neljä joukkuetta valittiin FINA-pisteiden mukaan. 
Kymmenen kilometrin avovesiuinnin kriteerit olivat seuraavat (samat naisilla ja miehillä):
Aamufinaalit.
Kansainvälinen olympiakomitea päätti 26. lokakuuta 2006, että uintifinaalit uidaan aamulla. Tätä oli vaatinut televisioyhtiö NBC, joka maksoi 894 miljoonaa dollaria kilpailujen lähettämisestä Yhdysvalloissa. Yhtiö halusi finaalien näkyvän Yhdysvalloissa parhaaseen katseluaikaan, jotta ne saisivat mahdollisimman paljon katsojia. 
Siirto oli ennenkuulumatonta uinnissa, sillä finaalit oli aiemmin uitu aina iltaisin. Tämä merkitsi myös suurta muutosta esimerkiksi uimareiden valmistautumiseen kisalajiinsa, sillä kilpailijat ovat tottuneet uimaan finaaleissa illalla. Uinnin kärkimaihin kuuluva Australia ilmoitti olevansa pettynyt Olympiakomitean päätökseen. Heidän mielestään urheiluaikataulujen ei pitäisi olla median päätettävissä. 
Mitalistit.
Merkkien selitykset.
ME= maailmanennätys
OE= olympiaennätys
EE= Euroopan ennätys
AE= Amerikan ennätys
AF= Afrikan ennätys
AS= Aasian ennätys
OS= Oseanian ennätys
Tähdellä merkityt uimarit uivat viestien alkuerissä.
LOOK

LOOK on ranskalainen polkupyörävalmistaja. Yritys perustettiin Neversissä vuonna 1951, ja se valmisti alun perin hiihtovälineitä. Yritys valmistaa hiihtositeitä yhteistyössä Rossignolin kanssa. 
1980-luvulla yritys valmisti laskettelusuksien siteiden pohjalta ensimmäiset pyöräilyyn tarkoitetut lukkopolkimet. Lukkopolkimia käytettäessä kengän pohjaan liitetään kiinnike, klossi, jonka avulla kenkä kiinnitetään polkimeen. Poljin sallii jalan irrottamisen kenkää kiertämällä. Tämä oli huomattava parannus aiemmin käytettyyn menetelmään, jossa kenkä kiinnitettiin polkimiin nauhoilla. Lukkopolkimen rakenne vapautettiin markkinoille vuonna 1984 ja jo heti seuraavana vuonna Bernard Hinault käytti lukkopolkimia voittaessaan Ranskan ympäriajon. Hinault kiitti polkimia siitä, että ne olivat auttaneet häntä välttämään kolarin seurauksena tapahtuneen loukkaantumisen.
1980-luvulla Tapie-ryhmä osti LOOKin, ja yritys ryhtyi valmistamaan myös polkupyörien runkoja. LOOK on erikoistunut hiilikuiturunkoihin. Yrityksen polkupyöriin liittyvä liiketoiminta eriytettiin vuonna 1994 omaksi yhtiökseen nimelle LOOK Cycle S.A.
Reductio ad absurdum

Reductio ad absurdum tarkoittaa filosofista argumenttia, joka vertauskuvien, analogioiden tai reduktion kautta etenee mielettömyyksiin ("absurdum"), joita ei enää voi hyväksyä. "Reductio ad absurdum"in päämääränä voi olla saattaa vastustajan (ehdoton) kanta naurunalaiseksi kärjistämällä hänen väitteitään johtamalla niistä seurauksia, joiden hyväksymistä ei voi ajatella tai jotka ovat loogisesti mahdottomia.
Kreikkalainen filosofi Zenon Elealainen (400 eaa.) tunnetaan menetelmän varhaisimpana kehittäjänä. Hänen lentävän nuolen paradoksinsa mukaan jousesta ammuttu nuoli ei ikinä saavuta maalitaulua, sillä tehdäkseen näin sen täytyy ensin saavuttaa matkan puoliväli, johon kuluu tietyn mittainen aika ja saavuttaakseen taas puolivälin puolivälin täytyy ajan siinäkin olla kulunut hieman ja niin edespäin. Täytyy siis olla, Zenon totesi, että liike on mahdotonta, koska kaikki matkat ja ajat voidaan aina jakaa puoliksi ja tästä seuraa, että minkä tahansa matkan taittamiseen tarvitaan ääretön aika. (Paradoksi on sittemmin ratkaistu, sillä - toisin kuin Zenon ajatteli - matemaattisen sarjan 1/2+1/4+1/8... summa ei ole ääretön, vaan yksi; jos kokonaisen puolikkaaseen lisää puolikkaan puolikkaan ja jatkaa puolikkaiden lisäämistä, niin päädytään takaisin kokonaiseen.)
"Reductio ad absurdum" on epäsuora todistus, jolla osoitetaan että "n" ei voi olla totta, sillä jos "n" olisi totta niin seuraisi jotain, mitä ei voida hyväksyä. Tällainen argumentti on väittelyssä pätevä ainoastaan silloin kun keskustelijat ovat yhtä mieltä siitä "mitä ei voida hyväksyä". Immanuel Kant tuomitsi varkauden, koska jos kaikki varastelisivat niin järjestäytynyt yhteiskunta yksinkertaisesti romahtaisi, mutta varas saattaisi olla sitä mieltä, että järjestäytyneen yhteiskunnan romahtaminen on sitä vastoin tavoiteltavaa. Toinen puolustuskeino epäsuoraa todistusta vastaan on kyseenalaistaa johtopäätökset. Saattaa tietysti olla, että yhteiskunta jossain vaiheessa romahtaa, mutta sillä ei ole mitään tekemistä sen kanssa, että joku matkustaa junalla ostamatta lippua.
Kari A. Hintikka

Kari A. Hintikka on ammatiltaan erityisasiantuntijana Tietoyhteiskunnan kehittämiskeskus ry:ssä (Tieke). Hän on kirjoittanut kolumneja tietotekniikka-alan lehtiin (mm. Mikrobitti ja Tietoviikko sekä myös Ylioppilaslehti ja Helsingin Sanomat). Hintikka on myös kirjoittanut lyhyttä tieteisfiktiota (mm. Tähtivaeltaja-lehteen).
Hintikka on myös organisoinut kansainvälisen performanssitaiteilija Stelarcin käynnit Suomessa.
Koulutus.
Hintikka valmistui vuonna 1998 Taideteollisesta korkeakoulusta Taiteen maisteriksi (MA in New Media -koulutusohjelmasta) ja on valmistellut vuodesta 2005 alkaen väitöskirjaansa Jyväskylän yliopiston sosiologian laitoksella aiheesta "verkkovoima".
Pikkumetsähiiri

Pikkumetsähiiri ("Apodemus sylvaticus") on Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa elävä metsähiiren ja peltohiiren sukulainen. Se on Euroopan yleisimpiä nisäkkäitä.
Koko ja ulkonäkö.
Pikkumetsähiiri on 6–10-senttinen ja 7–40 gramman painoinen. Sen häntä on yhtä pitkä kuin ruumis. Pikkumetsähiirellä on kellertävä turkki joka on vatsasta vaaleahko ja sillä on usein oranssinruskea laikku rinnassa. Korvat ovat melko suuret ja ne ovat erittäin herkät äänille. Silmät ovat ulkonevat, joilla se näkee yölläkin. Tuntoherkät viikset ovat hyvin suuret.
Levinneisyys.
Suomessa lajia ei tavata. Muualla Euroopassa pikkumetsähiiren levinneisyysalue on laaja, se ulottuu Etelä-Ruotsista ja Baltiasta Pohjois-Afrikkaan. Idässä se elää Länsi-Ukrainassa ja lännessä Britteinsaarilla. Se elää myös useimmilla Välimeren saarilla ja Islannissa. Pikkumetsähiiri on levinnyt laajalle alueelle ihmisen mukana, ehkä jo tuhansia vuosia sitten. Pikkumetsähiiri viihtyy parhaiten lauhkean vyöhykkeen metsissä, avoimilla mailla, asutuilla seuduilla ja havumetsissä.
Kroatian Krk-saarella elävä krkhiiri luokiteltiin aiemmin omaksi "Apodemus krkensis"-lajikseen, mutta nykyisin sitä pidetään vain pikkumetsähiiren maantieteellisenä populaationa.
Elintavat.
Pikkumetsähiiri pysyttelee päivisin pääosin kolossaan ja lähtee yöllä etsimään ruokaa. Hiiri kiipeilee hyvin ja etsii ruokaa usein hennoiltakin kasveilta. Koloverkosto, jossa elää useita aikuisia hiiriä, on usein puiden lomassa. Kolosta on useita reittejä ulos siltä varalta, että jokin peto pääsee luolastoon. Pikkumetsähiiri elää yleensä yksikseen, mutta seurallisuus vaihtelee. Pikkumetsähiiret ovat aina varuillaan, eivätkä lähde kolostaan kirkkaina kuutamoöinä ollenkaan petojen pelossa. Muulloinkin laji on aina varovainen ja nuuhkii ilmaa. Vaaran havaitessaan se vilistää heti piiloon. Sen vihollisia ovat etenkin lehtopöllö, kettu, lumikko, kärppä ja kissa.
Pikkumetsähiiri on aktiivinen myös talvisin ja käyttää keräämiään ruokavarastoja, kun ravinnosta on muuten pulaa. Pikkumetsähiiri syö hyvin monipuolista ravintoa, sitä mitä on kulloinkin tarjolla. Keväisin se syö etenkin siemeniä, taimia, versoja ja juuria. Se myös täydentää kasvisruokaa hyönteisillä ja niiden toukilla. Syksyllä se syö tammenterhoja, erilaisia pähkinöitä, siemeniä, viljaa, hedelmiä, marjoja ja sieniä. Sateen esiin tuomia etanoita ja kastematoja se syö aina tilaisuuden tullen.
Pikkumetsähiiret lisääntyvät talvea lukuun ottamatta lähes ympäri vuoden. Naaras parittelee useiden urosten kanssa. Uroksen siittiöt kilpailevat siitä, mikä niistä pääsee hedelmöittämään munasolun. Naaras vuoraa pesänsä sammalilla, lehdillä ja ruoholla. Poikaset syntyvät 2–3 viikon kuluttua karvattomina, sokeina ja avuttomina. Silmät avautuvat kaksiviikkoisina. Poikaset kasvavat nopeasti, ja emo ajaa ne pois pesästä jo kolmiviikkoisina. Naaras saa yleensä kahdesta kolmeen poikuetta vuodessa, mutta voi tehdä neljännenkin jos sää sallii ja ruokaa riittää.
Jason Tahincioğlu

Jason Tahincioğlu (s. 29. lokakuuta 1983 Bristol, Yhdistynyt kuningaskunta) tunnetaan myös nimellä Jason Tahinci on turkkilainen autourheilija.
Kaudella 2008 Tahincioğlu ajoi Aasian GP2-sarjassa BCN Competicion -tallissa. Hän ajoi myös Euroopan GP2-sarjassa kausina 2006 ja 2007. Ennen GP2-uraansa Tahinci on ajanut muun muassa Britannian Formula Renault -sarjassa, jossa hän sijoittui kaudella 2005 loppupisteissä sijalle 20. Tahinci on ajanut urallaan myös World Series by Renault ja Euroseries 3000 -sarjoissa.
Jason Tahincin isä on Turkin Autoliiton Tosfedin presidentti Mümtaz Tahincioğlu, joka omisti aikaisemmin Kent-makeistehtaan.
Ânderson Polga

Ânderson Corrêa "Polgao" Polga (s. 9. helmikuuta 1979 Santiago, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Polga voitti maailmanmestaruuden vuonna 2002 Etelä-Korean ja Japanin kisoissa. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja.
Anderson Polga aloitti uransa vuonna 1999 Brasiliassa Grêmion joukkueessa, josta siirtyi vuonna 2003 Portugalin liigaan Sporting Clube de Portugaliin. Polga voitti Grêmiossa Brasilian Cupin ja Rio Grande do Sul:n mestaruuden. Sportingissa parhaat saavutukset olivat kaksi Portugalin cupin voittoa sekä pääsy kaudella 2004–2005 UEFA Cupin finaaliin, jossa kuitenkin tuli tappio.
Brasilian jalkapallomaajoukkueessa Polga debytoi vuonna 2002 Boliviaa vastaan ja pääsi heti samana vuonna MM-kisajoukkueeseen. MM-turnauksessa hän pääsi kentälle kahdessa ottelussa. Hän esiintyi maaotteluissa 11 kertaa mutta ei mahtunut Brasilian maajoukkueeseen kauden 2002–2003 jälkeen.
Butthole Surfers

Butthole Surfers on yhdysvaltalainen punk-yhtye, joka perustettiin Texasin San Antoniossa vuonna 1981. Yhtyeen tuotannossa on kuultavissa vaikutteita myös psykedeelisestä rockmusiikista ja muista tyylisuunnista.
Ensiesiintymisensä Butthole Surfers teki sanantoniolaisessa taidegalleriassa vuonna 1981. Ensimmäinen täysimittainen studioalbumi, "Psychic... Powerless... Another Man’s Sac", julkaistiin joulukuussa 1984.
Yhtye on historiansa aikana käynyt läpi useita miehistönvaihdoksia, mutta on yhä toiminnassa.
Ålandstrafiken

Ålandstrafiken on ahvenanmaalainen yhteysalus- ja linja-autoliikennettä harjoittava Ahvenanmaan maakuntahallituksen alainen yhtiö.
Useimmat Ålandstrafikenin lautat on nimetty jonkin merilinnun mukaan. Tämä oli alun perin kirjailija Anni Blomqvistin idea.
Reitistö.
Alukset liikennöivät neljällä päälinjalla:
Saaristopaikat.
Useimmilla lauttalinjoilla on varattu vakituisesti Ahvenanmaan saaristossa asuville muutama autopaikka, jotka ovat saatavilla aikaisitaan 72 tuntia ennen lähtöä.
Saaristopaikkoja on tarjolla seuraavasti:
Lagan

Lagan voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Pohjois-Irlannissa:
Ruotsissa:
Venäjällä:
Sukunimi:
Luettelo Stanley Cupin voittaneista suomalaisista jääkiekkoilijoista

Tämä on luettelo Stanley Cupin voittaneista suomalaisista jääkiekkoilijoista. Ensimmäinen luettelo koostuu varsinaisista Stanley Cupin voittajista ja toinen luettelo pelaajista, jotka ovat olleet mukana Stanley Cupin voittaneessa joukkueessa, mutta joiden nimiä ei vähäisen ottelumäärän vuoksi ole kaiverrettu pokaaliin. Luetteloissa mainittuina ovat pelaajan nimen lisäksi voittojen määrä sekä joukkue ja vuosi.
Saadakseen nimensä palkintopokaaliin on pelaajan pelattava kauden aikana vähintään 41 runkosarjaottelua tai yksi ottelu Stanley Cup -finaaleissa.
Muut suomalaiset Stanley Cup -voittajat.
Joukkue saa kaiverruttaa pokaaliin enintään 52 nimeä (pelaajien lisäksi mm. johtohenkilöstöä, valmentajat, kykyjenetsijöitä). Suomalaisista nimensä pokaaliin on saanut Matti Väisänen kolmesti (1985, 1987 ja 1990), sekä Joni Lehto (2001), Kari Kettunen (2004),
Jussi Parkkila (2022) ja Tuomo Ruutu (2024) kerran.
Seuraavana lista kaikista Stanley Cup -voittajajoukkueisiin kuuluneista suomalaisista.
Red vs. Blue

Red vs. Blue tai RvB on Rooster Teethin tekemä "Halo"-pelisarjan peleillä toteutettu machinima-sarja. Sarjaa on eniten levitetty internetin ja DVD:n välityksellä. Kaikki jaksot ovat myös katsottavissa internetistä tekijöiden kotisivulta. Tuotantokaudet 1-15 ovat nähtävissä YouTubessa.
"Red vs. Blue" keskittyy ensimmäisten tuotantokausien aikana kahden armeijan "sotaan" suljetussa kanjonissa, jossa on vain molempien tukikohdat. "Red vs. Blue" on suurimmaksi osaksi tilannekomiikkaa sotilaiden välisistä suhteista ja kaluston toimivuudesta. Sarjan oli alun perin tarkoitus olla vain 6-8 jakson mittainen, mutta sarja sai niin suuren suosion ensi jaksosta lähtien, että tekijät päättivät tehdä lisää jaksoja. Viidennen tuotantokauden loppuessa jaksoja oli julkaistu 100, jonka jälkeen jaksoja on tehty kymmenittäin. Ensimmäinen jakso ("Why Are We Here?") julkaistiin aprillipäivänä 1. huhtikuuta 2003, mitä pidetään Rooster Teethin perustamispäivänä.
Viimeisin, seitsemästoista tuotantokausi alkoi 9. maaliskuuta 2019. Kahdeksannentoista kauden on tarkoitus alkaa vuoden 2020 aikana.
"Red vs. Blue" on ollut alusta lähtien hyvin kehuttu ja suosittu machinima-sarja, ja se on ollut suunnannäyttäjä monille myöhemmin tulleille machinimoille.
Sarjan tuotantokaudet on ryhmitelty isompien tarinaotsikoiden alle:
June Carter Cash

Valerie June Carter Cash (23. kesäkuuta 1929 Marces Spring, Virginia – 15. toukokuuta 2003 Nashville, Tennessee) oli laulaja, lauluntekijä, näyttelijä, komedienne ja Carter Familyn jäsen. Hän soitti kitaraa, banjoa ja autoharppua. Hän oli countrylaulaja Johnny Cashin vaimo.
Nuoruus.
June Carter syntyi Maces Springessä, Virginiassa. Hänen isänsä oli Ezra Carter. June esiintyi jo nuorena Carter Familyn kanssa, joka aloitti 1939. June esiintyi yhdessä äitinsä Maybelle Addington Carterin (1909–1978) sekä siskojensa Helen Myrl Carter Jonesin (1927–1998) ja Anita Carterin kanssa. Yhtye esiintyikin nimellä ”Mother Maybelle and the Carter Sisters” (äiti Maybelle ja Carterin siskot). Doc ja Carl liittyivät yhtyeeseen uudelleen vuoden 1945 lopussa. Yhtyeen nimeksi muuttui ”The Carters and Doc and Carl”. He esiintyivät Virginiassa, Delawaressa, Marylandissa sekä Pennsylvaniassa autolla ajaen. June on myöhemmin sanonut että joutui tekemään kovemmin töitä kuin siskonsa, mutta hänellä oli erityistaito, komedia. 
Joka lauantai-iltainen countrymusiikki radio-ohjelma Grand Ole Opry halusi Carterit osaksi ohjelmaansa, ja ongelmien jälkeen näin kävikin. Siellä June myös tapasi Johnny Cashin.
Uran huipentumat.
June Carter Cash tunnettiin parhaiten laulamisesta ja laulujen kirjoituksesta. Hän oli myös näyttelijä. Hänen näyttelemisroolejaan oli muiden muassa Mrs. ”Momma” Dewey Robert Duvallin elokuvassa Apostoli (1997). Muita rooleja olivat Sister Ruth, Johnny Cashin näyttelemän Kid Colen vaimo sarjassa Dr. Quinn, Medicine Woman (1993–1997). 
June valloitti molemmat laulu-urat, soolo- ja duettolaulun – ensin perheensä kanssa ja myöhemmin miehensä kanssa. Sooloartistina hän tuli menestyksekkääksi laulamalla countrymusiikkia 50-luvulla. Hän voitti Grammy-palkinnon vuonna 1999 sooloalbumistansa Press On. Hänen myöhempi levynsä "Wildwood Flower" voitti kaksi Grammyä vuonna 2003. 
Avioliitot ja lapset.
June oli naimisissa kolme kertaa, ensimmäinen oli laulaja Carl Smithin kanssa 9. kesäkuuta 1952 lähtien vuoteen 1956. He saivat tyttären Rebecca Carlene Smithin, joka tunnetaan paremmin nimellä Carlene Carter. 11. marraskuuta vuonna 1957 hän nai poliisipäällikön Edwin ”Rip” Nixin ja sai toisen tyttären Rozannan (Rosie Nix Adams). He erosivat 1966. Molemmista tyttäristä tuli laulajia. Rosie Nix Adams kuoli bussissa vuonna 2003 mahdolliseen häkämyrkytykseen. 
Vuonna 1968 June avioitui Johnny Cashin kanssa, 12 vuotta sen jälkeen kun he tapasivat ensimmäisen kerran Grand Ole Opryssä. Johnny kosi Junea live-esiintymisessä Londonissa, Ontariossa, Kanadassa. Heidän avioliittonsa kesti 35 vuotta, Junen kuolemaan saakka. Johnny Cash kuoli vain muutama kuukausi Junen jälkeen. June ja Johnny saivat lapsen, John Carter Cashin, joka syntyi 1970.
Kaikkien naisten monni

Kaikkien naisten monni on Lasse Pöystin ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1952. 
Sen on tuottanut Mauno Mäkelä, ja sen ensi-ilta oli 4. heinäkuuta 1952 Helsingissä Bio Rexissä ja Tuulensuussa. Elokuvan alkuperäisidea perustuu Joel Laikan romaaniin "Aikamiehen aapinen" vuodelta 1945. Elokuvakäsikirjoituksessa käytetty työnimi oli "...Nieminen tulee".
"Kaikkien naisten monni" oli nuoren Pöystin tilaisuus kokeilla kykyjään ohjaajana ja käsikirjoittajana näyttelijäntyön ohella. Fennada-Filmi tehtaili 1952–1958 sotilasfarssin vuosittain, ja tämä oli ensimmäinen. Pöystin esittämä alokas Nieminen on lukutaidoton, mikä luonnollisesti aiheuttaa hämminkiä varuskunnassa.
Suomalainen elokuvatuotanto kärsi aihepulasta, ja 1950-luvun liukuhihnatuotannon vuosina määrä oli laatua tärkeämpää. Kuten lähes kaikki suomalaiset tuon aikakauden komediaelokuvat, myös tämä elokuva sai kriitikoilta kylmän vastaanoton. Arviossa elokuvan on sanottu sisältävän kliseitä kliseiden perään.