tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ranskan Riviera

Ranskan Riviera on Ranskan Välimeren-rannikon itäisin osa, joka sijaitsee Provencen alueella ja käsittää myös Monacon valtion. Ranskan Rivieran välittömänä jatkeena idässä on Italian Riviera.
Alpit ja Apenniinit suojaavat aluetta pohjoisesta, ja siellä on erityisen leudot talvet ja kuumat aurinkoiset kesät. Sadetta saadaan tyypillisesti vain 60 päivänä vuodesta, lumisadetta ei juuri koskaan.
Ranskan Rivieran itäraja on Italian raja, mutta sen länsirajasta on eri käsityksiä. "Encyclopædia Britannican" mukaan Ranskan Riviera alkaa Cannesista, ja on vain osa aluetta jonka nimi on ranskaksi "Côte d’Azur", ”asuurinsininen rannikko”. Suomalaisten matkaoppaiden mukaan Ranskan Riviera jatkuu jopa Marseilleen asti.
Tunnetuimmat kaupungit Ranskan Rivieralla ovat Cannes, Saint-Tropez ja Nizza, joka on myös sen suurin kaupunki. 
Varakkaat britit alkoivat matkustaa Rivieralle talveksi 1700-luvun lopulla ja 1800-luvulla. Aluksi matkoja perusteltiin terveyssyillä – ilmaston katsottiin olevan hyväksi keuhkotautisille. Cannesin suosio alkoi 1830-luvulla, jolloin Nizzassa aiemmin talviaan viettänyt Lordi Brougham siirtyi sinne välttääkseen Nizzassa puhjenneen koleraepidemian.
Ranskan Riviera on edelleen hyvin suosittu kohde, joskin sinne matkustetaan talvikuukausien sijaan enemmänkin kesäkuukausina.
Rivieralla on talvisin (joulu–tammikuussa) epävakaista ja koleaa, lämpötilat ovat päivisin +5 ja +12 °C:een välillä. Lunta tai räntää Rivieralla ei sentään saada koskaan, vaan talvisateet ovat pitkäkestoisia Atlantilta matalapaineiden tuomia vesisateita. Kesäisin on sen sijaan usein hyvin selkeää ja pilvetöntä, ja helteitä on lähes päivittäin huhtikuun lopulta lokakuun alkuun, minkä jälkeen ilmat taas viilenevät ja muuttuvat sateisemmiksi. Runsassateisimmat kuukaudet ovat joulu- ja tammikuu.
Rivieralla asuu luksusasunnoissa myös lukuisia kuuluisuuksia.
Paikkoja.
Ranskan Rivieraan kuuluvat seuraavat paikat, lännestä itään:
Johanna II (Navarra)

Johanna II (ransk. "Jeanne II de Navarre)" ; (1309–1349) oli Navarran kuningatar vuosina 1329–1349.
Suku.
Hänen vanhempansa olivat Ranskan kuningas Ludvig X Itsepäinen ja Marguerite de Bourgogne, joiden ainoa lapsi hän oli. Jeannen äiti kuoli vankilassa vuonna 1315. Seuraavana vuonna kuolivat hänen isänsä Ludvig X ja velipuolensa Juhana Postuumi, jotka molemmat olivat olleet sekä Ranskan että Navarran kuninkaita. 
Kruununperimys.
Jeanne II suljettiin pois kuninkuuden perimyksestä, koska hänen epäiltiin syntyneen avioliiton ulkopuolisesta suhteesta. Lisäksi hän oli alaikäinen ja naispuolinen, kruunulla kun oli miespuolisiakin perillisiä eli hänen kaksi setäänsä. Hänen setänsä Filip V oli ennen Juhana Postuumin syntymää ollut sijaishallitsija ja nousi Ranskan kuninkaaksi Juhana-vauvan kuoltua. Hän oli myös Navarran kuningas nimellä Filip II. Kun Filip V Pitkä kuoli, oli jo muodostunut tavaksi, että lähin miespuolinen sukulainen nousee Ranskan uudeksi hallitsijaksi edesmenneen kuninkaan seuraajana. Myöskään Filip V Pitkällä ei ollut kuin tyttäriä. Myös uusi kuningas, edellisen veli Kaarle IV Kaunis otti itselleen Navarran kuninkaan tittelin. Vaikka Navarran kuninkuus oli periytynyt aiemminkin myös naispuolisille, Jeanne oli edelleen iältään kovin nuori eikä vielä naimisissakaan. 
Ranskan uusi, Valois-sukuinen kuningas Filip VI kuitenkin tunnusti hänen oikeutensa Navarran kruunuun vuonna 1328, Jeanne II:n kahden sedän Filip V:n ja Kaarle IV:n jälkeen. Filip VI ei itse polveutunut suoraan Navarran kuninkaista ja Jeanne II:n isoäiti Jeanne I oli perinyt kruunun isältään, joten naisperimys oli mahdollinen Navarran kuningaskunnassa. Kuitenkin laaditun sopimuksen mukaisesti Jeanne luopui vaatimuksistaan Ranskan valtaistuimeen ja sai korvauksen Ranskan kuninkaan maihin liitetyistä Champagnen ja Brien kreivikunnista. Tämä korvaus käsitti Angoulêmen ja Mortainin kreivikunnat. Kuitenkin hän myöhemmin vaihtoi Angoulêmen kreivikunnan alueisiin Vexinin kreivikunnassa: Pontoise, Beaymont-sur-Oise ja Asnières-sur-Oisen alueisiin.
Avioliitto ja lapset.
Jeanne avioitui serkkunsa Évreux'n kreivi Philippen kanssa, josta tuli Navarran kanssahallitsijana Filip III. 
Heille syntyi kahdeksan lasta::
Hallinto.
Jeanne II hallitsi Navarraa kuningattarena vuodesta 1328 aina kuolemaansa saakka vuoteen 1349. Hän hallitsi yhdessä kanssakuninkaan, aviopuolisonsa Filip III:n kanssa. Filip oli myös Kapetingi, sillä hänen isänsä oli Filip III:n nuorin poika, Évreux'n kreivi Louis. Näin hän peri isänsä Évreux'n kreivin arvon. Heidän vanhin poikansa Kaarle II peri ensiksi Navarran kuningaskunnan äidiltään vuonna 1349 ja myöhemmin Évreux'n kreivikunnan.
Mielenkiintoisen yksityiskohdan muodostaan kuninkuuden palautuminen sukuun, sillä heidän jälkeläisiään olivat:
Symmetrinen ryhmä

Symmetrinen ryhmä, jota merkitään formula_1, on matematiikassa "n"-alkioisen joukon kaikkien permutaatioiden muodostama ryhmä. Toisin sanoen ryhmä kuvaa kaikki eri tavat järjestää "n" alkiota uudelleen. Ryhmässä on formula_2 alkiota (luvun "n" kertoma), ja ryhmän laskutoimitus on permutaatiokuvausten yhdistäminen.
formula_1:n alkioille formula_4 voidaan käyttää merkintää formula_5, missä formula_6kunformula_7.
Symmetrisen ryhmän aliryhmiä sanotaan permutaatioryhmiksi. Eräs merkittävä aliryhmä on alternoiva ryhmä formula_8.
Sega 32X

Sega 32X (, viitattu myös projektinimellä "Mars") on Sega Mega Drivelle julkaistu laajennusosa, joka julkaistiin pidentämään Mega Driven elinkaarta. Laite lisäsi Mega Driveen 32-bittisen prosessorin ja teksturoituja polygoneja tukevan 3D-grafiikan tuen.
Segan julkaistua Mega Drivensä vuonna 1989 sillä oli konsolimarkkinoilla tekninen yliote Nintendon Nintendo Entertainment System -konsoliin nähden, mutta Nintendon julkaistua Super Nintendo Entertainment Systeminsä vuonna 1991 Sega tarvitsi jälleen teknisen etulyöntiaseman konsolimarkkinoilla.
Segan vuonna 1991 Japanissa julkaistu Sega Mega-CD ei kuitenkaan ottanut tuulta alleen toivotulla tavalla ja yhtiön täytyi pohtia vaihtoehtoja Nintendon lyömiseksi. Sega kehitteli useita planeettojen mukaan nimettyjä projekteja, joista muutamat käyttivät yhtiön kolikkopeleihin suunniteltua laitteistoa.
32X julkaistiin marraskuussa 1994 Pohjois-Amerikassa nimellä "Sega Genesis 32X", Japanissa julkaisu tapahtui kuukautta myöhemmin nimellä "Sega Super 32X" ja tammikuussa 1995 laite saapui Eurooppaan nimellä "Sega Mega Drive 32X".
Vuonna 1994 kaikki valmistetut myytiin loppuun. Sega suunnitteli vuoden 1995 toisella puoliskolla julkaistavaa laitetta nimeltä Neptune, jossa 32X ja Mega Drive olisi yhdistetty. Julkaisun jälkeen ilmeni eräitä yhteensopivuusongelmia vanhempien Genesis-mallien kanssa ja laitteelle oli saatavilla vain pieni määrä pelejä. Lisäksi Sega ilmoitti pian 32X:n julkaisun jälkeen uuden konsolin tulevan myyntiin jouluksi 1995. Suunniteltu Neptune peruttiin ja kuluttajat odottivat jo Sega Saturn-konsolin tuloa. 
Samaan aikaan markkinoille saapui myös Sega Saturn, jonka kanssa pelit eivät olleet yhteensopivia. Segalla oli kehityksessä myös projektinimellä Jupiter pelimoduuleja käyttävä konsoli, mutta päätti panostaa Saturniin koska CD-ROMit ovat halvempia valmistaa ja kykenevät tallentamaan enemmän tietoa.
Vuonna 1996 Sega ilmoitti lopettavansa 32X:n ja myönsi luvanneensa liikoja. Sega panosti Saturniin ja myi jäljellä olevat 32X-laitteet alennettuun hintaan. 
Pohjois-Amerikassa Sega julkaisi myös Power Strip -jatkojohdon/haaroittimen, joka helpotti useiden virtalähteiden käyttöä samaan aikaan. Mega Drive, 32X ja Mega-CD käyttivät kukin omaa virtalähdettä, ja jatkojohto oli suunniteltu tavallista suuremmilla väleillä virtalähteiden koon vuoksi. Myöhemmin Sega Saturn korjasi asian käyttämällä laitteen sisäistä virtalähdettä. Useiden muiden konsolien valmistajat ovat käyttäneet myös sisäistä virtalähdettä tai "inline"-mallia, jolloin virtalähde ei ole suoraan kiinni pistokkeessa.
Tekniikka.
Laitteessa on kaksi kappaletta Hitachin SuperH SH-2 suoritinta, 256 KB RAM-muistia ja 256 KB VRAM-näyttömuistia.
Laite kykenee näyttämään yhtäaikaa kun Mega Driven itsensä avulla oli tavallisesti 64 väriä yhtä aikaa. Laitteessa on myös parannettu monikanavainen äänituki.
Pelit.
Laitteelle julkaistiin 36 peliä sen elinaikana.
Minimoto

Minimoto on erittäin pienikokoinen kaksitahtinen moottoripyörä tai mopo, jonka moottorin kuutiotilavuus on alle 50 cm³ (yleisin 39 cm³). Minimotoissa kytkimenä toimii keskipakoiskytkin ja niissä ei ole vaihteita eikä vaihteistoa. Yksi kiinteä välitys huolehtii voimansiirrosta. Minimotoissa ei ole jousitusta. Minimoto on suunniteltu yksinomaan kilpailuun. Tieliikenteeseen minimotoja ei voi rekisteröidä, eikä se täytä esimerkiksi Suomessa mopon vaatimuksia. Minimotojen huippunopeus on pyörän kokoon nähden melko suuri, vakiona pyörästä ja viritysasteesta riippuen 40–120 km/h. Minimoton massa on muutamien kymmenien kilogrammojen paikkeilla. Suomessa minimotoilla kilpaillaan aktiivisesti.
Minimoto on toiselta nimeltään "pocketbike" eli ”taskupyörä”. "Minibike"-nimellä viitataan muutamaa tuumaa korkeampiin malleihin. Muun muassa kuuluisa moottoripyöräilijä Valentino Rossi on edennyt minimotoista suurempiin moottoripyöräilyluokkiin.
Anžero-Sudžensk

Anžero-Sudžensk () on kaupunki Kemerovon alueella Venäjällä. Se syntyi vuonna 1928 kahden taajaman, Anžeron ja Sudženskin yhteenliittymänä, ja sai kaupunkioikeudet 1931. Trans-Siperian rata kulkee kaupungin läpi. Moskovasta junamatkaa kertyy 3 560 kilometriä.
Kaupungin merkittävimmät elinkeinot ovat vuori-, kone- kemian- ja lääketeollisuus. Alueella on hiilikaivoksia.
Vuonna 2010 kaupungissa oli 76 669 asukasta.
Hannu

Hannu on suomalainen miehen etunimi, joka on lyhentymä saksalaisesta Johannes-nimen lyhentymästä Hannus. Hannun nimipäivä 27. joulukuuta. Saman nimen vanhempi rinnakkaismuoto on Hannes, ruotsinkielisillä alueilla myös Hans ja Hasse. Digi- ja väestötietoviraston mukaan nimi Hannu on joulukuuhun 2024 mennessä annettu Suomessa noin 44 030 henkilölle, joista yli puolet on syntynyt vuosina 1940–1959. Hannu pohjautuu heprealaiseen nimeen "Johannes ("”Jumala on armollinen”).
Representationalismi

Representationalismi (&lt; , edustaa, esittää) eli epäsuora realismi, edustuksellinen realismi, representatiivinen realismi tai representationalistinen havaintoteoria on realistinen tietoteoreettinen kanta, jonka mukaan ihminen havaitsee ensisijaisesti mielessään olevia asioita (representaatioita), ei suoraan ulkomaailman olioita. Ajattelun välittömät kohteet ovat siis mielen "sisällä". Kun ajattelen esimerkiksi pöytää, ajattelen mielessäni olevaa pöydän ajatuksellista edustajaa, en varsinaisesti itse pöytää. Ajatus voi kohdistua itse pöytään vain representaation välityksellä.
Representationalismi tässä muodossa tavataan liittää varhaismoderneihin ajattelijoihin, esimerkiksi John Locken kaltaisiin empiristeihin. Myös René Descartes omaksui representationalismin "Mietiskelyissään ensimmäisestä filosofiasta".
Hazret Sovmen

Hazret Medžidovitš Sovmen (adygeiksi Хьазрэт Шъэумэн, , s. 1. toukokuuta 1937) oli Venäjän federaatioon kuuluvan Adygeian tasavallan presidentti 2002–2006. Kansallisuudeltaan hän on adygei. Sovmen oli Adygeian toinen presidentti, hänen edeltäjänsä oli Aslan Džarimov.
Sovmen on yliopiston professori ja kotoisin Adygeian pääkaupungista Maikopista. Koulutukseltaan hän on taloustieteiden tohtori. Vapaa-aikanaan hän harrastaa metsästystä ja kalastusta. Ennen presidenttiyttään Sovmen oli menestyvä liikemies. Tosin hän aloitti uransa vaatimattomasti puskutraktorin kuljettajana kultakaivoksessa Tšukotkassa.
Sovmen valittiin virkaansa suoralla kansanvaalilla 13. tammikuuta 2002. Valinnan jälkeen hän sai johdettavakseen köyhän tasavallan, jossa on riittänyt haastetta. Sovmen sekaantui poliittiseen juonitteluun, joka koski Adygeian pääoppositiopuoluetta, "Slaavilaista unionia". Venäjän presidentti Vladimir Putin tuki kuitenkin Sovmenia ja uskoi tämän kykyihin säästää Adygeia vakavammalta kriisiltä. Vuonna 1997 Venäjän presidentti palkitsi Sovmenin 3. luokan isänmaan palkinnolla. Sovmen on "Yhtenäinen Venäjä" puolueen jäsen.
Sovmenin aikana Adygeian talousintegraatiota Krasnodarin aluepiiriin syvennettiin, tasavallan tullilaitos lakkautettiin ja sen sisäministeriö liitettiin Venäjän sisäministeriön Adygeian haaraksi.
Gazprom Transgaz Belarus

Gazprom Transgaz Belarus () on Gazprom-konserniin kuuluva 
maakaasuputkiyhtiö Valko-Venäjällä. Yrityksen kotipaikka on Minskissä. Yhtiön putkistoja pitkin maakaasua siirretään Venäjältä Valko-Venäjälle ja edelleen muihin maihin. Yhtiön kaasuputket muodostavat keskeisen osan Venäjältä Länsi-Eurooppaan johtavaa Jamal–Eurooppa-kaasuputkea.
Yhtiön historia sai alkunsa 1960-luvun alussa rakennetuista maakaasun siirtoputkista. Kaasuputkiyhtiö tunnettiin aiemmin nimellä Beltransgaz ja se oli Valko-Venäjän valtion omistuksessa. Yhtiö myytiin venäläiselle energiakonserni Gazpromille vuosina 2007 (50 % osuus) ja 2011 (loput 50 %). Huhtikuussa 2013 yhtiö nimi vaihdettiin muotoon Gazprom Transgaz Belarus.
Vuoden 2004 alussa yhtiöllä oli yhteensä 6 955,5 kilometriä maakaasuputkistoa, josta siirtoputkia 3 522 kilometriä ja jakeluputkia 3 433,7 kilometriä. Putkien halkaisija vaihtelee 100 millimetristä 1 400 millimetriin.
Toni Koskela

Toni Koskela (s. 16. helmikuuta 1983 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Tammikuusta 2025 lähtien hän on toiminut Kalmar FF:n päävalmentajana.
Ura.
Koskela oli alun perin Puotinkylän Valtin kasvatteja, minkä lisäksi hän edusti juniorina HJK:ta. Aikuisten tasolla Koskela debytoi FC Jokereiden reservijoukkue Jokruissa nousten myöhemmin seuran edustusjoukkueeseen kaudella 2001. Heinäkuussa 2003 Koskela puolestaan vuokrattiin toiseen liigaseuraan FC Hämeenlinnaan loppukaudeksi Jokereiden hankittua tuolloin Sami Ylä-Jussilan keskikentälleen. Huhtikuussa 2004 Koskela siirtyi Kotkaan FC KooTeePeehen.
Tammikuussa 2005 Koskela vaihtoi ulkomaiden kentille Englannin mestaruussarjassa pelanneeseen Cardiff Cityyn. Hän esiintyi siellä kuitenkin ainoastaan kahdessa sarjaottelussa sekä yhdessä FA Cupin ottelussa. Cardiffista Koskela jatkoikin tammikuussa 2006 matkaansa Kreikkaan solmittuaan sopimuksen Ilisiakosin kanssa. Saman vuoden heinäkuussa hän palasi kuitenkin taas Kotkaan KooTeePeehen. Tämän jälkeen Koskela edusti vielä norjalaista Moldea ja Veikkausliigan Jyväskylän Jalkapalloklubia. Hän joutui lopettamaan uransa kauden 2009 jälkeen vain 26-vuotiaana kärsittyään polvivammasta.
Koskela edusti Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta viidessä ottelussa. Hän sai myös kyseenalaista huomiota huhtikuussa 2005, kun Suomen Palloliitto asetti hänet ja Njazi Kuqin väliaikaiseen maajoukkuepelikieltoon pelaajien lähdettyä omin luvin joukkueen majapaikasta.
Pelaajauransa jälkeen Koskela toimi juniorivalmentajana PK-35:ssä ja HJK:ssa, jossa hän toimi muun muassa B-juniorien valmentajana. Heinäkuussa 2013 Koskela nostettiin HJK:n edustuksen apuvalmentajaksi Juho Rantalan siirryttyä Valkeakosken Hakan päävalmentajaksi. Neljä vuotta myöhemmin Koskela siirtyi RoPSin päävalmentajaksi. 2018 Koskela valmensi RoPSin toiseksi Veikkausliigassa.
Toukokuussa 2019 Koskela siirtyi Rovaniemeltä Helsingin Jalkapalloklubin päävalmentajaksi. Koskela luotsasi HJK:n kolmeen perättäiseen Suomen mestaruuteen kausilla 2020, 2021 ja 2022. Lisäksi hänen johdollaan HJK eteni Konferenssiliigan ja Eurooppa-liigan lohkovaiheisiin. Koskela sai potkut seurasta heinäkuussa 2023.
Lokakuussa 2023 Koskela siirtyi Kyproksen liigassa pelaavan AEL Limassolin päävalmentajaksi. Hänet erotettiin seurasta tammikuussa 2024. Koskelan saldoksi Kyproksella jäi neljä voittoa 13 ottelusta.
Joulukuun lopulla 2024 Koskela allekirjoitti vuoteen 2027 ulottuvan sopimuksen Ruotsin Superettaniin pudonneen Kalmarin kanssa.
Muuta.
Toni Koskelan äiti on uransa lopettanut koripalloilija ja käsipalloilija Kristiina Koskela ja isoisä oli erotuomari Fjalar Åsten. Koskelan serkku on jääkiekkoilija Micke-Max Åsten.
Liimatta–Tyrisevä-rata

Liimatta–Tyrisevä-rata on Venäjän rataverkkoon kuuluva rataosuus Karjalankannaksella. Se alkaa Viipurin keskustan kaakkoispuolella sijaitsevasta Liimatasta (Lazarevka) ja yhtyy jälleen Viipuri–Pietari-rataan Tyrisevässä (Uškovo) šuuri ennen Terijokea. Rata kulkee pääradan eteläpuolella pitkin Suomenlahden rannikkoa Johanneksen, Koiviston, ja Kuolemajärven kautta. Kaislahdesta (Popovo) on haararata Uuraaseen.
Historia.
Liimatta–Tyrisevä-rata valmistui kahdessa osassa. Liikenteelle avattiin ensimmäisenä 73 kilometrin mittainen rataosuus Tyrisevästä Koivistoon vuonna 1916, ja Koiviston ja Liimatan välinen 43 kilometriä pitkä osuus valmistui vuonna 1925. Seuraavana vuonna rakennettiin lisäksi haararata Kaislahdesta Uuraaseen. Rata kuului alkuaan Suomen rataverkkoon, mutta toisen maailmansodan jälkeen se siirtyi kokonaan Neuvostoliitolle ja kuuluu nykyään Venäjän rataverkkoon.
Liikenne.
Liimatta–Tyrisevä-radan henkilöliikennettä hoitaa Lokakuun rautatiet. Päivittäisiä junavuoroja on kaksi kumpaankin suuntaan, ja niiden lähtö- ja pääteasemina ovat Viipuri ja Terijoki. Viipurista lähtee lisäksi joitakin henkilöjunia, joiden pääteasemana on Koivisto.
Pihtivirtamittari

Pihtivirtamittari on elektroniikan ja sähkötekniikan mittalaite, joka mittaa johtimessa kulkevaa sähkövirtaa sen ympärilleen muodostaman magneettikentän avulla ilman että virtapiiriä tarvitsee katkaista mittarin kytkemiseksi. Pihtivirtamittauksessa muodostuu eräänlainen virtamuuntaja: pihti toimii muuntajan sydämenä, pihdin sisällä oleva johdin toimii muuntajan ensiönä ja mittarin sisällä on toisiokäämitys.
Pihtivirtamittareita on sekä pelkän vaihtovirran mittaamiseen että tasa- ja vaihtovirtamittauksiin. Pelkästään vaihtovirtaa mittaava pihtimittari perustuu sähkömagneettiseen induktioon kun taas sekä tasa- että vaihtovirtaa mittaavat pihtimittarit perustuvat Hall-anturin käyttöön. 
Monissa mittapihdeissä on mittariosakin mukana mutta joissakin on vain virran jännitteeksi muuntava anturiosa. Tällöin arvon näyttämiseen käytetään erillistä yleismittaria tai oskilloskooppia. Käytettäessä mittapihdin kanssa oskilloskooppia myös virran aaltomuoto saadaan näkyviin.
Meltausjoki

Meltausjoki on Rovaniemen kaupungin luoteisosassa vapaana virtaava joki. Se on Ounasjoen suurin sivujoki ja saa alkunsa Unarinjärvestä. Joki yhtyy Ounasjokeen Meltauksen kylän kohdalla.
Meltausjoen pituus on 46 kilometriä. Joen valuma-alueen koko on 1787 km², josta järvien osuus eli järvisyys on noin 4 %. Meltausjoen tunnetuin nähtävyys on Unarinköngäs. 
Profiililtaan melko jyrkkä ja maisemaltaan erämainen Meltausjoki on suosittu kalastuspaikka ja hyvä kanoottiretkeilykohde. Joessa on läpi talven sulina pysyviä koskialueita. 
Meltausjokeen laskevia jokia ovat muun muassa Niesijoki ja Perttausjoki.
Joen kalastoon kuuluvat istutuksista sekä luontaisesta tuotannosta peräisin olevat harjukset, siiat ja hauet sekä vähempiarvoiset kalat. Alueen kalastusoikeuden omistaa pääosin Metsähallitus.
M/S Tor

M/S Tor on yksi HSL:n tilaamaa Helsingin lauttaliikennettä operoivista lautoista. Kesäisin se liikennöi Suomenlinnan linjalla 19, talvikaudella taas Kruunuvuorenrannan linjalla 17. Aluksen voi vuokrata myös tilausajoon. Alus ei alkujaan ollut lautta, vaan se valmistui vuonna 1952 Tukholman Hammarbyverket-telakalta satamahinaajaksi, ja se palveli tässä toimessa Gävlessä, Ykspihlajassa sekä Loviisassa vuoteen 1992. Tuolloin Suomenlinnan Liikenne Oy:lle liikennettä alihankintana ajava Sun Lines Oy osti aluksen ja muutatti sen lautaksi Teijon telakalla Varsinais-Suomessa. Tällöin aluksen vanha kansirakenne purettiin kokonaan ja tilalle tehtiin uusi matkustajaliikenteeseen paremmin soveltuva kansirakenne.
Aluksen kansirakenteessa sijaitsee pääkannen matkustajatila, jossa on istumapaikat 68 hengelle. Matkustajatilan takana aluksen peräosassa on pieni autokansi, jolle voidaan lastata yksi henkilöauto. Edessä pääkannen yläpuolella sijaitsee ohjaamo. Sen takana sijaitsevalta aurinkokannelta löytyy istumapaikat 120 henkilölle sekä aluksen pelastautumisvälineet. Aluksessa on myös pieni pääkannen alapuolella vesilinjan tasolla sijaitseva matkustajasalonki, joka ei kuitenkaan yleensä ole matkustajien käytössä
. Aluksen satamahinaajataustasta johtuen sen rungon rakenne soveltuu erittäin hyvin jääolosuhteisiin, joissa se on pärjännyt muita Suomenlinnan lauttoja paremmin. Alus hankittiinkin aikoinaan osin juuri talviliikenteen tarpeita ajatellen.
Alus sai helmikuussa 2006 osakseen erikoista julkisuutta, kun tunnettu yhdysvaltalainen tv-tähti Conan O'Brien matkusti aluksella Suomen vierailullaan.
Misteekit

Misteekit eli mixteekit ovat mesoamerikkalainen intiaanikansa. 
Muotoutumisvaiheen misteekkikylä Yucuita on löydetty ajalta 1400-1300 eaa.
Varsinainen misteekkiaika alkoi Oaxacan laaksoon noin 600-luvulla. Misteekkien kulttuurissa oli lainoja aluksi etenkin Teotihuacánista ja myöhempinä vuosisatoina myös tolteekeilta, kuten sulkakäärmejumala ja metallien käsittelytaito. Misteekkikulttuurin kukoistusaikaa oli 1300-luvun alkupuoli, jolloin he valtasivat sapoteekeille kuuluneita alueita. 1400-luvulla sapoteekit valtasivat alueensa kuitenkin takaisin. Misteekkien nahalle tai paperille tehtyjä taitekirjoja on säilynyt useita: niistä tunnetuin on "Codex Nuttalli". Kirjat kertovat misteekkien rituaaleista ja myyteistä sekä mahdollisesti myös hallitsijoista, merkittävistä avioliitoista ja sotaretkistä.
Misteekkien keskuksia olivat Tilantongo, Achiutla, Cuilapan, Huamelupan, Mitla, Tlaxiaco, Juxtlahuaca, ja Yucuñudahui. Alamaan misteekit asuivat länteen ja pohjoiseen kantamaasta ja rannikon misteekit eteläisillä tasangoilla ja Tyynenmeren rannoilla. Ylämaan misteekit olivat yleensä johtavassa asemassa ja Oaxacan laakso itse sotien kohteena. Asteekkien Ahuizotl valloitti misteekkien valtakunnan 30 vuotta ennen espanjalaisten saapumista.
Misteekkien kieltä oli ainakin kolme murretta. Misteekkiä puhuu nykyään 471 000 ihmistä.
Valdemar Rautio

Karl Johan Valdemar ”Valle” Rautio (4. marraskuuta 1921 Vaasa – 5. syyskuuta 1973 Nurmijärvi) oli suomalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli kolmiloikka.
Rautio voitti EM-kultaa Oslossa 1946 tuloksella 15,17 m. Brysselin EM-kisoissa 1950 hän oli hopealla (14,96) ja Lontoon olympialaisissa 1948 kuudes (14,70). Helsingin olympialaisissa 1952 hän jäi karsinnassa sijalle 23 tuloksella 14,14.
Rautio on viimeisin suomalainen miesten arvokisamitalisti kolmiloikassa. Hän kuului maailman kymmenen parhaan kolmiloikkaajan joukkoon koko 1940-luvun jälkipuoliskon. Ennätyksellään 15,17 m hän oli vuoden 1946 maailmantilaston ykkönen. Vuonna 1945 hän hyppäsi myötätuulituloksen 15,48 m.
Seuratasolla Rautio edusti Vaasan Vasamaa. Hän saavutti kolmiloikassa ja pituushypyssä yhteensä yhdeksän SM-mitalia. Hänen paras tuloksensa pituushypyssä oli 722 cm.
Saavutukset.
Valle Rautiolle myönnettiin vuoden 1946 saavutuksista Vaasa-lehden kultamitali.
Kati Nappa

Heli Katriina (Kati) Nappa (o.s. Punta; 31. elokuuta 1947 – 14. tammikuuta 2022) oli suomalainen kotitalousopettaja, ruokatoimittaja ja ruokakulttuurin edistäjä.
Ura.
Kati Nappa valmistui kotitalousopettajaksi Helsingistä. Hän aloitti työt Mainostelevisiossa vuonna 1976 "Tänään kotona" -ohjelmassa. Hän työskenteli toimittajana lisäksi ohjelmissa "Katin kanssa keittiössä, Tänä torstaina" ja "Keventäjät" sekä vuosina 1989–2003 "Huomenta Suomessa" ensin Kolmoskanavalla ja myöhemmin MTV3-kanavalla. 
Nappa laati lukuisia ruokareseptejä. Hänen sieni- ja marjaresepteistään on muun muassa julkaistu kirja "Metsän makuja". Nappa jatkoi esiintymistä myös eläkkeellä olleessaan pitämällä senioreille luentoja hyvästä ravitsemuksesta. 
Yksityiselämä.
Nappa vietti nuoruutensa Nousiaisissa. ja opiskeli kotitalousopettajaksi Helsingissä. Nappa oli avoliitossa Heikki Risteen kanssa. Napalla oli kaksi tytärtä ja seitsemän lastenlasta. Nappa kuoli espoolaisessa hoitokodissa 74-vuotiaana tammikuussa 2022, jota ennen hän sairasti dementiaa.
Sirt

Sirt (joskus myös Sirte, Syrt, ) on Ison-Syrtin rannalla sijaitseva kaupunki Libyassa. Sirtissä on noin 170 000 asukasta. Libyan pääkaupunkia kaavailtiin aikoinaan siirrettäväksi sinne. Sirt on uudenaikainen kaupunki. Se erottuu muista kaupungeista, koska sillä ei ole erityistä keskustaa. Sirtistä on hyvät liikenneyhteydet muualle Libyaan. Tripolin ja Bengasin välinen moottoritie kulkee kaupungin poikki, ja kaupungista kääntyy myös tie etelään Saharaan. Muammar Gaddafi syntyi ja kuoli Sirtessä.
Gaddafin syrjäyttämisen jälkeen kaupungista muodostui islamistiryhmien turvasatama. Alkuvuodesta 2015 alueella vaikuttavia ryhmiä olivat Libyan Aamukoitto, Ansar al-Sharia ja Isis.
Sirten ilmasto on kuiva ja kuuma. Lämpimintä on elokuussa, jolloin päivän keksilämpötila vaihtelee 22 °C:n ja 31 °C:n välillä. Viileintä on tammikuussa, jolloin päivän keskilämpötila vaihtelee 9 °C:n ja 18 °C:n välillä. Suurimmat sateet saadaan syyskuun ja maaliskuun välisenä aikana. Huhtikuun ja elokuun välisenä aikana sataa alle 10 millimetriä. Vuosittainen sadanta on noin 190 millimetriä.
Mirja Ryynänen

Anja Mirja Kerttuli Ryynänen (o.s. Venäläinen, s. 11. marraskuuta 1944 Kuopion mlk) on suomalainen poliitikko, joka edustaa Suomen Keskustaa. Hän oli kansanedustajana Kuopion läänin vaalipiiristä 1987–1995, europarlamentaarikkona Suomea edustamassa ELDR-ryhmässä 1995–1999 sekä uudelleen kansanedustajana Kuopion vaalipiiristä 1999–2003.
Mirja Ryynänen opiskeli Helsingin yliopistossa kieliä, ja valmistui filosofian maisteriksi. Vuonna 1970 hän muutti asumaan Maaningalle, ja toimi 16 vuotta kieltenopettajana. Hän avioitui 1968 Savon Sanomien toimittajan Erkki Ryynäsen kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Politiikkaan Ryynänen meni mukaan suostuttuaan keskustan eduskuntavaaliehdokkaaksi 1986. Hänet valittiinkin Eduskuntaan vuoden 1987 vaaleissa. Uudelleenvalinta 1991 vaaleissa varmistui peräti 9 600 äänellä. Eduskunta-aikanaan Ryynänen toimi aktiivisesti keskustan Kuopion piirissä, ja hän oli puolueen eduskuntaryhmän varapuheenjohtajana vuodesta 1993 eteenpäin. Eduskunnassa hän toimi pääosan ajasta sivistysvaliokunnan jäsenenä, ja oli alalla muutenkin aktiivinen: hänestä tuli Suomen kirjastoseuran puheenjohtaja vuodesta 1991 alkaen.
Suomen liityttyä Euroopan unioniin vuoden 1995 alusta sai päähallituspuolue viisi paikkaa Euroopan parlamenttiin, ja yhtenä edustajana sinne lähti myös Mirja Ryynänen. Kuten muutkin keskustalaiset, hän edusti unionissa Euroopan liberaalidemokraattista puoluetta (ELDR). Vuonna 1996 pidetyissä ylimääräisissä välikauden eurovaaleissa hänet valittiin uudelleen Suomen kuudenneksi suurimmalla 86 000 äänen määrällä. Parlamentissa Ryynänen ajoi varsinkin koulutukseen, kulttuuriin ja sivistykseen liittyviä asioita ja puhui erityisesti yleisten kirjastojen puolesta. Yhdessä Pohjois-Karjalasta tulleen edustajan, SDP:n Riitta Myllerin, kanssa he nostivat esille Itä-Suomea koskevia asioita.
Kauden päättyessä Ryynänen päätti palata Suomen politiikkaan. Kevään 1999 eduskuntavaaleissa hän sai jälleen Kuopion vaalipiirin suurimman kannatuksen, 8 600 ääntä. Hän palasi eduskuntaan EU-parlamentin kauden päättyessä saman vuoden kesällä, hänen paikkaansa eduskunnassa täytti kolmen kuukauden ajan varamies Markku Rossi. Mirja Ryynäsen jälkimmäinen pesti eduskunnassa jäi yhden kauden mittaiseksi. Hän toimi jälleen puolueensa eduskuntaryhmän puheenjohtajana vuodesta 2000 vuoden 2002 alkuun, mutta ilmoitti sitten, ettei asetu ehdolle seuraaviin vaaleihin. Hän johti samana keväänä hyvän ystävänsä Anneli Jäätteenmäen onnistunutta kampanjaa Keskustan puheenjohtajuuteen. Jätettyään puoluepolitiikan Mirja Ryynänen on jatkanut toimintaansa kulttuurin, sivistystoimen ja kirjastojen puolesta.
Mirja Ryynänen kuului keväällä ja kesällä 2006 Mikko Alkion puoluesihteeriyttä kannattaneeseen johtoviisikkoon Kyösti Karjulan, Aila Paloniemen, Antti Kaikkosen ja Pekka Myllymäen kanssa.
Dexter Gordon

Dexter Gordon (27. helmikuuta 1923 – 25. huhtikuuta 1990) oli yhdysvaltalainen tenorisaksofonisti, jota pidetään yhtenä ensimmäisistä bebop-saksofonisteista. Dexter Gordon esiintyi uransa aikana muun muassa Lionel Hamptonin, Tadd Dameronin, Charles Mingusin, Louis Armstrongin ja Billy Eckstinen kanssa. Gordonin sointi oli rikas ja lavea ja hänen tunnusmerkkinään oli svengaava, hieman iskun jäljessä oleva soitto.
Gordonin ura alkoi 1940-luvulla Lionel Hamptonin yhtyeessä, jonka kanssa hän teki ensimmäiset levytyksensä vuonna 1942. Pian hän teki ensimmäiset levynsä yhtyeen johtajana kvintetillä, jossa Nat King Cole soitti pianoa. Vuonna 1944 hän muutti New Yorkiin missä hän pian nousi uuden bebop-tyylin kärkinimien joukkoon.
1960-luvulle tultaessa Gordon sai yhä enemmän levytystilaisuuksia Blue Note levy-yhtiöltä. Hänen johtamillaan levyillä tenorisaksofonin soundi ja väri pääsivät oikeuksiinsa ja hänen levymyyntinsä ja konserttiyleisönsä kasvoivat merkittävästi.
Dexter Gordon oli pääosassa Bertrand Tavernierin päihdeongelmaisesta jazzmuusikosta kertovassa elokuvassa "Round Midnight – keskiyön soundi" (1986). Hän oli roolistaan Oscar-ehdokkaana ja voitti elokuvassa soittamistaan soolo-osuuksista Grammyn.
Richard Rodgers

Richard Charles Rodgers (28. heinäkuuta 1902 − 30. joulukuuta 1979) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, joka tunnetaan erityisesti Oscar Hammerstein II:n ja Lorenz Hartin kanssa yhteistyössä syntyneistä musikaaleista kuten "Oklahoma!", "Sound of Music" ja "South Pacific".
Rodgers sävelsi uransa aikana yli 900 julkaistua laulua ja neljäkymmentä musikaalia. Hänen tehokeinojaan ovat esimerkiksi jännitteisten harmonioiden käyttö erilaisten tekstin ja draamakohtausten ominaisuuksien korostamiseksi, ja kyky adaptoitua käsiteltävään aiheeseen hyvin syvällisesti, kuten Sound of Musicin kuvitteellinen "itävaltalainen kansanhymni" Edelweiss, joka on todellisuudessa amerikkalaisen Rodgersin jäljitelmä kansanomaisesta kappaleesta.
1950-luvun alkupuolella Rodgers alkoi säveltää myös sinfoniaorkesterille. Hänen teoksiaan käytettiin televisiosarjojen ja -dokumenttien musiikkina.
Oscar Hammerstein II

Oscar Hammerstein II (12. heinäkuuta 1895 – 23. elokuuta 1960) oli yhdysvaltalainen kirjailija sekä musikaalien tuottaja ja ohjaaja. Hänen yhteistyöstään Richard Rodgersin kanssa syntyivät muun muassa kuuluisat musikaalit "Oklahoma!", "South Pacific" ja "The Sound of Music". Oscar Hammerstein II voitti uransa aikana kaksi Oscar-palkintoa parhaasta laulusta: vuonna 1942 kappaleella ”The Last Time I Saw Paris” elokuvasta "Erotaan siis" ("Lady Be Good", 1941) ja vuonna 1946 kappaleella ”It Might As Well Be Spring” elokuvasta "Kevättä ilmassa" ("State Fair", 1945). Hän sai myös kolme muuta ehdokkuutta.
Hammersteinin isoisä oli teatteri-impressaari Oscar Hammerstein.
Coleman Hawkins

Coleman Hawkins, lempinimeltään Hawk tai Bean, (21. marraskuuta 1904 Saint Joseph, Missouri – 19. toukokuuta 1969 New York) oli yhdysvaltalainen tenorisaksofonisti, joka oli tärkeä saksofonin jazz-käytön uranuurtajia, ja jota siksi pidetään jazz-saksofonin isänä. Hawkinsin ura alkoi toden teolla vuonna 1922, kun Mamie Smith kuuli hänen soittavan Kansas Cityssa ja palkkasi hänet Jazz Hounds -yhtyeeseensä, jonka kanssa hän teki ensimmäiset levytyksensä vuonna 1923. Hawkins siirtyi vuonna 1924 Fletcher Hendersonin orkesteriin, jossa soitti seuraavan kymmenen vuoden ajan. Vuonna 1934 hän muutti Eurooppaan, missä hän muun muassa levytti Benny Carterin, Django Reinhardtin ja Stéphane Grappellin kanssa. Toisen maailmansodan syttyessä Hawkins palasi Yhdysvaltoihin ja siirtyi 1940-luvulla soittamaan uutta bebop-jazzia. Hawkins palkkasi Thelonious Monkin orkesteriinsa ja teki myös varhaisia bebop-levytyksiä Dizzy Gillespien kanssa. Myös Miles Davis ja Max Roach soittivat hänen yhtyeessään uransa alkuvaiheessa.
Mikko Pesälä

Veijo Mikko Pesälä (s. 30. marraskuuta 1938 Iitti) on suomalainen poliitikko, joka edustaa Suomen Keskustaa. Hän toimi kansanedustajana 24 vuoden ajan 1975–1999, joista jälkimmäiset 16 vuotta 1983–1999 eduskunnan varapuhemiehenä. Eduskuntauransa jälkeen hän edusti Suomea ja ELDR-puoluetta yhden kauden Euroopan parlamentissa 1999–2004. Hän oli maa- ja metsätalousministeri vuosina 1994–1995. Pesälä on saanut valtiopäiväneuvoksen arvonimen.
Ura.
Mikko Pesälä on ammatiltaan maanviljelijä. Hänen koulutuksenaan on pelkkä kansakoulu sekä myöhemmin kansanopisto, sotilasarvo on sotilasmestari. Naimisissa hän on ollut vuodesta 1961, liitosta on kolme lasta. Luottamustehtäviin Pesälä päätyi kun hänestä tuli maataloustuottajien järjestön MTK:n johtokunnan jäsen 1970-luvun alussa, samoihin aikoihin 1972 hänestä tuli myös Iitin kunnanvaltuuston jäsen, johon hän kuului vuoteen 1984. Eduskuntaan Pesälä nousi Kymen läänin vaalipiiristä vuoden 1975 vaaleissa. 
Pesälä valittiin yhteensä kuusi kertaa eduskuntaan, ja hän toimi suurimman osan ajasta varapuhemiehenä ollen yksi pitkäaikaisimmista puhemiehistön jäsenistä. Valiokuntatoiminnassa hän oli pitkään mukana puolustusvaliokunnassa, lakivaliokunnassa sekä maa- ja metsätalousvaliokunnassa. 
Vuosina 1991–1995 toiminut Esko Ahon porvarihallitus menetti kaksi ministeriään, kun vuoden 1994 alussa ulkoministeri Paavo Väyrynen lähti virastaan kampanjoimaan presidentinvaaleihin. Virkansa jätti myös Väyrysen uskollinen tukija, maa- ja metsätalousministeri Martti Pura. Uudeksi ulkoministeriksi tuli Heikki Haavisto ja Mikko Pesälästä tehtiin maatalousministeri. Hän toimi tuossa virassa yhtenä Suomen maatalouden suurimmista murroskausista maan liittyessä heti laman jälkeen Euroopan unioniin, ja sai kokea ankaraa arvostelua erityisesti MTK:n taholta. Ministerinvirka päättyi Keskustan kärsiessä suurtappion 1995 vaaleissa ja jäädessä oppositioon. 
Mikko Pesälä jätti eduskunnan 24 vuoden jälkeen keväällä 1999 ja asettui ehdolle saman kesän europarlamenttivaaleihin, joissa hänet valittiin vaaliliiton pienimmällä äänimäärällä, noin 24 000 äänellä. Euroopan parlamentissa Pesälän puolueena oli muiden keskustalaisten tavoin ELDR eli Euroopan liberaalidemokraattinen puolue. Keskustan ”kiintiömaanviljelijänä” Pesälä oli EU-parlamentissakin aktiivinen maaseudun asioissa, ja kuului koko viisivuotisen kautensa ajan maatalousvaliokuntaan. 
Pesälän toiminta Euroopan parlamentissa jäi yhden kauden mittaiseksi. Vuoden 2004 vaaleissa hän ei enää asettunut ehdolle, vetäytyen näin päivänpolitiikan ulkopuolelle. Pesälä julkaisi jo vuonna 1998 eduskuntauraansa käsittelevän muistelmateoksen "Herrana on hyvä olla". 
Vuonna 2007 Pesälä oli mukana näyttelemässä Iitin Harrastajateatterissa. Näytelmässä "Hunttalan Matti" Pesälä esitti Oskari Sievästä.
Aiheesta muualla.
Uutisissa muun muassa:
Pavel Ignatjev

Pavel Nikolajevitš Ignatjev (, 12. heinäkuuta 1870 Konstantinopoli – 12. elokuuta 1945 Upper Melbourne), kreivi, oli Nikolai II:n opetusministeri ja neuvonantaja vuosina 1915–1917. Vuosina 1907–1909 Ignatjev toimi Kiovan kuvernementin kuvernöörinä. Ignatjevin isä Nikolai Ignatjev oli Aleksanteri III:n aikainen sisäministeri.
Pavel Ignatjev nai ruhtinatar Natalja Meštšerskajan Nizzassa vuonna 1903. Heillä oli viisi poikaa. Venäjän vallankumouksen aikana Ignatjev ja hänen perheensä pakenivat länteen. Vuonna 1925 perhe muutti Kanadaan Québecin Upper Melbourneen. 
Yhdestä Ignatjevin pojista, George Ignatieffistä, tuli diplomaatti, ja hän työskenteli muun muassa Kanadan YK-suurlähettiläänä. Georgen poika Michael Ignatieff on merkittävä kanadalainen kirjailija ja toimii professorina Harvardissa. Lisäksi hän on ollut vuoden 2006 helmikuusta lähtien Kanadan parlamentin jäsen.
Theban hegemonia

Theban hegemonia antiikin Kreikassa käsitti vuodet 371 eaa.–362 eaa. Theba nousi Kreikassa johtoasemaan lyötyään spartalaiset Leuktran taistelussa vuonna 371 eaa. mutta menetti sen Mantineian taistelun jälkeen vuonna 362 eaa.
Tausta.
Ateena oli menettänyt johtoasemansa peloponnesolaissodan johdosta, ja Sparta taas oli heikentynyt "oliganthropian" eli laskeneen asukaslukunsa takia. Vuonna 386 eaa. loppunut Korintin sota oli myös heikentänyt Spartaa ja Ateenaa. Theban johtoon nousivat 370-luvulla aggressiivista politiikkaa suosivat Pelopidas ja Epameinondas, jotka myös uudistivat Theban armeijaa ja sen taktiikkaa.
Lintutorni

Lintutorni on yleensä puinen tornimainen rakennelma, jonka tarkoituksena on auttaa lintuja tarkkailevaa henkilöä näkemään kauemmas tai tornia ympäröivän kasvillisuuden yli. Tornit rakennetaan yleensä painekyllästettyjen tolppien varaan. Tolppien väliin rakennetaan yleensä yksi tai kaksi lintulavaa eri kerroksiksi. Tornien tukemiseen käytetään vaijereita, jotka estävät pystytolppia liikkumasta liikaa tarkkailun aikana. Rakentaminen suoritetaan usein vapaaehtoistyönä. Lintutornit pyritään sijoittamaan siten, että lintujen tarkkailu on mahdollisimman helppoa, mutta lintujen elämää ja ennen kaikkea pesimistä ei häiritä. Nykyaikaisiin lintutorneihin on rakennettu pyörätuoliramppeja helpottamaan liikuntarajoitteisten henkilöiden pääsyä tarkkailupaikoille. Suomessa oli vuonna 2005 yli 400 luetteloitua lintutornia, joista korkein on Lahden Luhtajoen 23,5-metrinen torni.
Tornien taisto -kilpailu.
Vuodesta 1994 lähtien Suomessa on järjestetty joka kevät leikkimielinen Tornien taisto -kilpailu, jossa lintutorneihin eri puolille maata asettuneet joukkueet pyrkivät havaitsemaan tornistaan käsin mahdollisemman monta lintulajia kahdeksan tunnin mittaisen kilpailuajan puitteissa. Esimerkiksi vuonna 2006 kilpailuun osallistuttiin noin 250 tornista yli tuhannen lintuharrastajan voimin. Parhaasta tornista havaittiin 116 lajia.
Impulse! Records

Impulse! Records on yhdysvaltalainen levy-yhtiö, jonka Creed Taylor perusti New Yorkissa vuonna 1960 ABC-Paramount Recordsin tytäryhtiöksi. Suurimman osan Impulsen levyistä tuottivat Bob Thiele ja ääniteknikko Rudy Van Gelder. Impulsen muita tuottajia olivat Ed Michel, Steve Backer ja Esmond Edwards.
Yhtiö on parhaiten tunnettu free jazz levyjen julkaisijana ja sille levyttivät muun muassa Albert Ayler, John Coltrane, Charles Mingus, Pharoah Sanders, Archie Shepp ja Marion Brown. Levy-yhtiö ei ole julkaissut uusia levy säännöllisesti enää 1970-luvun lopun jälkeen. Tuotemerkin omistaa nykyisin Universal Music Group.
Vuonna 2006 levymerkin eri tyylilajien ja artistien tuotannosta koottiin neljän CD-levyn kokoelma ja Ashley Kahnin samanniminen historiikkiteos, molemmat nimellä "The House That Trane Built – The Story of Impulse Records". Samana vuonna julkaistiin myös erilliset kokoelmat Impulse-muusikoiden Gato Barbieri, John Coltrane, Keith Jarrett, Charles Mingus, Sonny Rollins ja McCoy Tyner tuotannosta.
Monet Impulsen tuottamien albumien kannet, samoin kuin Creed Taylorin muille levymerkeille tuottamien albumien kannet, olivat värivalokuvauksen mestarina pidetyn Pete Turnerin käsialaa.
Valtionuskonto

Valtionuskonto on valtion virallinen, lainsäädännössä määritelty uskonto. Lisäksi valtiolla saattaa olla virallinen kirkkokunta eli valtionkirkko.
Valtionkirkko.
Valtionkirkko on valtiosta hallinnollisesti ja taloudellisesti riippuvainen kirkkokunta. Valtionkirkon historia alkoi Armeniasta. Tämä tapahtui vuonna 301, kun kuningas Trdat julisti kristinuskon Armenian valtionuskonnoksi. Sen jälkeen valtionkirkko otettiin käyttöön Georgiassa 326 kuningas Mirian III:n valtakaudella. 
Kuningas Ezanan hallituskaudella (noin 320–360 jaa.) kristinuskosta tehtiin Aksumin valtakunnan virallinen uskonto.
Vuonna 380 keisari Theodosius I teki kristinuskosta Rooman valtionuskonnon ja ainoan sallitun uskonnon. Sitä edelsi keisari Konstantinuksen kristityille myöntämä uskonnonvapaus vuonna 313.
Kansankirkko.
Kansankirkoksi on kutsuttu valtakunnallista paikallisseurakuntien järjestelmää, johon kuuluu suuri osa kansasta. Kansankirkon jäsenet liitetään kirkkoon lapsena kasteen yhteydessä, ja he maksavat kirkollisveroa. Käsitteen kansankirkko esitteli saksalainen teologi Friedrich Schleiermacher 1822–1823. Käsitteellä kansankirkko haluttiin korostaa kirkon tehtävää kansan moraalisena ja uskonnollisena selkärankana ja korostaa kristillisiin arvoihin pohjautuvaa kulttuuria ja yhteiskuntaa. Käsite on suosittu saksalaisessa ja pohjoismaisessa protestanttisuudessa. Kansankirkon tavoitteena on ”kansan kristillistäminen”.
Kansallissosialismin aikaisessa Saksassa kansankirkon käsite sovellettiin kansallismielisiin poliittisiin tarkoituksiin. Esimerkiksi kristinuskoon kääntyneitä kastettuja juutalaisia ei hyväksytty kansankirkon jäseniksi. Teologi Miikka Ruokasen mukaan Etelä-Afrikan aparheidin aikaista kirkkokuntajakoa, joka perustui rotuun, tai Venäjän ortodoksisen kirkon tukea isovenäläiselle kansallismieliselle politiikalle voidaan pitää kansankirkkokäsitteen vääristyminä.
Kirkon ja valtion suhde Pohjoismaissa.
Virallisesti Pohjoismaissa valtionkirkko on Tanskassa, Islannissa ja aikaisemmin virallisesti myös Ruotsissa vuoteen 2000, Suomessa vuoteen 1869 ja Norjassa vuoteen 2017. Suomessa evankelis-luterilainen kirkko ja ortodoksinen kirkko ovat Tilastokeskuksen mukaan valtionkirkkoja, vaikka Suomen evankelis-luterilainen kirkko kutsuukin itseään ja ortodoksista kirkkoa epävirallisesti kansankirkoksi. Kirkon ja valtion suhdetta voidaan kuitenkin luonnehtia valtiokirkolliseksi, koska valtion ja kirkon väliset liitokset ovat niin voimakkaita. Suomalaiset ihmisoikeusjuristit katsovat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon aseman olevan yksiselitteisesti valtiokirkollinen. Myös vähemmistökirkkojen mielestä Suomessa on valtionkirkko. Norjassa valtio ja kirkko erotettiin toisistaan vuoden 2013 alussa.
Kainiitit

Kainiitit eli kainilaiset olivat gnostilainen ja antinomianistinen lahko, joka kunnioitti Kainia demiurgi Jahven, Vanhan testamentin Jumalan, ensimmäisenä uhrina. Monet gnostilaiset ryhmät pitivät Jahvea pahana luojajumalana, joka oli eri jumaluus kuin korkein Jumala.
Kainin lisäksi kainilaiset kunnioittivat myös muita Raamatun "antisankareita", kuten Eesauta, Korahia, Sodoman ja Gomorran asukkaita sekä Juudas Iskariotia.
Kainilaisuus oli melko pieni liike. Tertullianus ja Irenaeus mainitsevat, että heitä oli olemassa Rooman valtakunnan itäosissa toisella vuosisadalla. Yksi kainilaisten apokryfisiä tekstejä oli "Juudaksen evankeliumi".
Kärpäsloukku

Kärpäsloukku ("Dionaea muscipula") on lihansyöjäkasvi. Se on ainoa "Dionaea"-suvun ainoa laji kihokkikasvien heimossa. Jotkut tutkijat ovat pitäneet lajia omaan heimoonsa, "Dionaeaceae", kuuluvana, koska sen emiön ja hetiön ominaisuudet poikkeavat muiden kihokkikasvien vastaavista. Kärpäsloukku kasvaa luonnonvaraisesti vain melko suppealla alueella Pohjois- ja Etelä-Carolinassa Yhdysvalloissa. Kärpäsloukku kuuluu yhdessä muun muassa mimosien kanssa niihin harvoihin kasveihin, jotka pystyvät nopeisiin liikkeisiin.
Kärpäsloukun saalistus perustuu lehtiin, jotka muistuttavat sekä ulkonäöltään että toiminnaltaan karhunrautoja. Lehden sisällä on 3–6 aistikarvaa. Kun hyönteinen tutkiessaan lehden sisäpuolta koskettaa kahteen kertaan karvaa kahdenkymmenen sekunnin aikana, loukku sulkeutuu hyönteisen ympärille 1–3 sekunnissa lämmön määrästä riippuen. Mikäli hyönteinen on turhan pieni sulatettavaksi, se voi paeta loukun reunapiikkien väliin jäävistä raoista, mutta muutoin loukku sulkeutuu pian tiiviisti ja alkaa erittää ruoansulatusentsyymejä sisältävää nestettä. Muutaman päivän tai viikon kuluttua saaliinsa hyödyntänyt loukku aukeaa, ja tuuli puhaltaa loukkuun jääneet, sulamattomat osat pois. Loukku pystyy sulkeutumaan noin seitsemän kertaa ennen kuin se kuolee. Kärpäsloukun tiedetään syöneen myös nuoria sammakoita. Kärpäsloukun kasvattamista suositellaan vain kokeneemmille kasvattajille sen vaikean talvilevon takia. Kasvi vaatii kolmen kuukauden levon 0–8 celsiusasteen lämpötilassa. Tänä aikana kasvualusta on pidettävä riittävän kosteana varoen kuitenkin homeen ilmestymistä kasvualustaan tai talvehtivan kasvin osiin. Usein talvehtiminen epäonnistuu huolellisesta hoidosta huolimatta.
Kärpäsloukusta on jalostettu erilaisia lajikkeita kaupalliseen käyttöön, kuten esimerkiksi isoloukku, nopeasti sulkeutuva, kokonaan punainen tai vihreä ja lukuisia muita versioita.
Ratsuponi

Ratsuponi on ponityyppi, joka alun perin kehitettiin Isossa-Britanniassa ja jota nykyään jalostetaan eri puolilla maailmaa, muun muassa Yhdysvalloissa, Ranskassa, Saksassa ja Australiassa. Tavoitteena on hyväluonteinen, hyvärakenteinen ja kaunis poni, joka menestyy ratsastuskilpailuissa. Tähän pyritään risteyttämällä keskenään paitsi eri ponirotujen edustajia myös poneja ja hevosia (erityisesti täysiverisiä). Jalostus on hyvin tavoitteellista, harkittua ja säänneltyäkin, sillä ratsuponeilla on omat kantakirjansa ja hyväksytyllä ratsuponilla edellytetään muun muassa olevan tietty osuus poniverta suvussaan. Ratsuponi näyttää yleensä enemmän pienikokoiselta ja sirolta hevoselta kuin tyypilliseltä ponilta.
"Suomalainen ratsuponi" on Suomessa jalostettava ratsuponirotu. Rotua jalostetaan Suomen Hippoksen hyväksymän jalostusohjesäännön mukaan. Ratsuponijalostukseen hyväksyttävillä oreilla ei ole säkäkorkeusrajaa, ja yli 148 cm korkeat tammat voidaan esikantakirjata.
Ratsuponijalostukseen hyväksytyt rodut:
Ratsuponiohjelman mukaisessa jalostuksessa ensimmäisen polven risteytyksessä yhdistetään jalostusohjesäännön mukainen poni ja hevonen. Toisen polven risteytyksessä käytetään edellä mainittua risteytystä ja rotuponia, hevosta tai ratsuponia. Kolmannen polven risteytyksessä on oltava vähintään 25 prosenttia poniverta.
Ratsuponien värejä ei rajoiteta, eikä niille ole määrätty tarkkaa mittarajaa, mieluiten niiden tulisi kuitenkin olla säkäkorkeudeltaan lähelle 148 cm eli juuri hevos- ja ponikoon väliltä.
Ratsuponien tulee olla rakenteeltaan jaloja, sopusuhtaisia ja ryhdikkäitä. Askelten tulisi olla tarmokkaat, tahdikkaat, irtonaiset ja kevyet. Ratsuponit ovat luonteeltaan helposti käsiteltäviä, luotettavia ja yhteistyöhaluisia. Suorituskykyyn kiinnitetään jalostuksessa erityistä huomiota.
George Ignatieff

George Ignatieff, CC, (; 16. tammikuuta 1913 – 10. elokuuta 1989) oli kanadalainen diplomaatti, joka sai vuonna 1984 Pearsonin rauhanmitalin. 
Ignatieff syntyi Venäjällä Pietarissa. Hänen äitinsä oli Natalja Meštšerskaja ja isä Nikolai II:n opetusministeri ja neuvonantaja kreivi Pavel Ignatjev. Hänen isoisänsä oli keisari Aleksanteri III:n aikainen sisäministeri Nikolai Ignatjev. Venäjän vallankumouksen aikana perhe muutti länteen ja vuonna 1925 Kanadaan. 
Ignatieff opiskeli kanadalaisissa yliopistoissa ja Oxfordissa. Vuonna 1940 hän meni Kanadan ulkoministeriöön palvelukseen. Ignatieff oli vuosina 1956–1958 Kanadan suurlähettiläs Jugoslaviassa, Naton edustajana vuosina 1963–1966 ja Kanadan YK:n suurlähettiläs vuosina 1966–1969. YK:n turvallisuusneuvoston puheenjohtaja hän oli vuosina 1968–1969.
Vuosina 1969-1972 hän työskenteli YK:n aseriisuntaohjelmassa Genevessä. Tässä tehtävässä hän teki kaikkensa estääkseen ydinsodan puhkeamisen. Jäätyään eläkkeelle hän jatkoi saman aihepiirin parissa skeä kansalaisjärjestöissä että Toronton yliopistossa vuosina 1980–1986.
Ignatieff sai Order of Canada -kunniamerkin vuonna 1973.
Ignatieffin poika Michael Ignatieff on merkittävä kanadalainen kirjailija ja Harvardin yliopiston professori sekä helmikuusta 2006 lähtien Kanadan parlamentin jäsen.
Antraseeni

Antraseeni tai antrasiini (C14H10) on polyaromaattinen hiilivety, jota tuotetaan kivihiilitervasta. Se sisältää kolme bentseenirengasta. Sitä käytetään punaisen väriaineen tuottamiseen, hyönteismyrkkyihin, puunsuoja-aineisiin ja pinnoitemateriaaleihin. Antraseeni on fenantreenin isomeeri. Antraseeni on kolme bentseenirengasta sisältävä aseeni eli se kuuluu lineaarisesti toisiinsa kytkeytyneiden bentseenirenkaiden aineryhmään. Se on myös fluoresoiva yhdiste. Antraseeni polymerisoituu auringonvalossa diantraseeniksi ja hapettuu verrattain helposti antrakinoniksi. Se liukenee vähäisessä määrin etanoliin, eetteriin, bentseeniin ja trikloorimetaaniin, mutta ei veteen.
Häntä koipien välissä

Häntä koipien välissä on Leevi and the Leavings -yhtyeen kuudes studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1988. Levy on yhtyeen myydyin 50 905 kappaleella, jos kokoelmat jätetään pois laskusta, ja se palkittiin platinalevyllä vuonna 1991. Sen tunnetuimpia kappaleita ovat ”Teuvo, maanteiden kuningas”, ”Rin Tin Tin”, ”Sopivasti lihava” ja ”Elina, mitä mä teen?”.
"Häntä koipien välissä" valittiin "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään" -kirjan suomalaisen painoksen 80 suomalaisen albumin joukkoon. Musiikkiverkkomedia NRGM:n artikkelissa Tommi Forsström kutsui levyä yhtyeen kulta-ajan ”kruununjalokiveksi”, ja sanoi, että levy ”voisi olla minkä tahansa vuosikymmeniä toimineen bändin hittikokoelma tai Suomen kansan virallinen ääniraita”. Levy pääsi myös "Helsingin Sanomien" ”Viisikymmentä vedenjakajaa suomirockin historiasta” -listalle. Jarkko Jokelaisen mukaan Gösta Sundqvistin arkirealistiset tarinat muistuttivat pahimman ”juppikauden” aikana suomalaisten juurista maaseudulla.
Kokoonpano.
Kappaleet on säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Gösta Sundqvist.