tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pianokonsertto nro 1 (Tšaikovski)

Pjotr Tšaikovskin pianokonsertto nro 1 b-molli op. 23 on yksi kaikkien aikojen kuuluisimmista pianokonsertoista. Se kantaesitettiin vuonna 1875.
Taustaa.
Tšaikovski sävelsi konserton marraskuun 1874 ja helmikuun 1875 välisenä aikana. Teoksen säveltämistä oli pyytänyt pianovirtuoosi ja säveltäjän hyvä ystävä Nikolai Rubinstein. Rubinsteinin oli tarkoitus olla myös sen ensimmäinen esittäjä ja Tšaikovski omisti konserttonsa hänelle. Kun säveltäjä ylpeästi esitteli luomistaan Rubinsteinille jouluna 1874, tämä haukkui pianokonserttoa kömpelöksi sävellykseksi ja mahdottomaksi soittaa. 
Kritiikki oli kova isku Tšaikovskille, joka ei kuitenkaan suostunut säveltämään nuottiakaan uusiksi, vaan lähetti konserton saksalaiselle Hans von Bülowille. Tämä suostui opettelemaan teoksen ja näin pianokonsertto sai ensiesityksensä 25. lokakuuta 1875 Bostonissa. Teos esitettiin Pietarissa viikkoa myöhemmin. 
Tšaikovski uudisti konserttoaan vielä kesällä 1879 ja joulukuussa 1888. Rubinsteinkin muutti mielensä ja esitti konserton Pariisissa vuonna 1887. Siitä lähtien konsertto on yksi esitetyimmistä ja levytetyimmistä soolokonsertoista.
Rakenne ja kokoonpano.
Tšaikovskin ensimmäistä pianokonserttoa pidetään yhtenä romanttisimmista konsertoista. Sen juhlava koko orkesterin aloitus on yksi maailman kuuluisimmista melodioista, jota säestävät pianon kaikki 7½ oktaavia käsittävät mahtipontiset soinnut. Aloitus johtaa viuluteemaan, joka on kepeän rauhallinen. Toinen osa alkaa huilusoololla, jota säestävät pizzicatojouset. Kolmas osa, joka saattaa konserton loppuun, on rondo, jonka sävel pohjautuu ukrainalaiseen kansanmusiikkiin.
Osien tempomerkinnät ovat
Soolopianoa säestää suuri orkesteri, jonka kokoonpano on seuraava:
Urby Emanuelson

Urby Emanuelson (s. 16. kesäkuuta 1986, Amsterdam, Pohjois-Hollanti, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa kotimaassaan Utrechtia. Hän pelaa vasempana puolustajana ja laiturina. 176 senttimetriä pitkällä Emanuelsonilla on myös Surinamen kansalaisuus.
Ajaxin omista junioreista edustusjoukkueeseen nostettu Emanuelson pelasi ensimmäiset liigaottelunsa kaudella 2004–2005, jonka aikana hän pelasi kolme ottelua. Seuraavalla kaudella hän nousi Ajaxin runkopelaajiin, ja pelasi 26 ottelua, joissa teki myös yhden maalin. Seurajoukkueurallaan hän on voittanut sekä Alankomaiden cupin (2005) että Alankomaiden supercupin (2006).
AC Milan.
Hän siirtyi Italian Serie A:ssa pelaavaan AC Milaniin 23. tammikuuta 2011 kolmen ja puolen vuoden sopimuksella. Milan maksoi hänestä 1,7 miljoonaa euroa. Hän teki debyyttinsä seurassa 26. tammikuuta pelatussa Italian cupin 2–1-voitossa Sampdoriaa vastaan. Hän teki ensiesiintymisensä Serie A:ssa 29. tammikuuta pelatussa ottelussa Cataniaa vastaan. Hän teki ensimmäisen maalinsa seuralle Italian cupin ottelussa Palermoa vastaan tasoittaen ottelun loppulukemiksi 2–2. Emanuelson pelasi kevään 2013 lainalla Englannin Valioliigan Fulhamissa.
Maajoukkueura.
Emanuelson on voittanut maajoukkuetasolla alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 2006. Hän oli myös lähellä paikkaa A-maajoukkueessa MM-kilpailuissa 2006, mutta putosi lopullisesta ryhmästä. Hän teki debyyttinsä A-maajoukkueessa 16. elokuuta 2006 ystävyysottelussa Irlantia vastaan. Viimeksi hän pelasi maajoukkueessa marraskuussa 2012. Olympiajoukkueessa Emanuelson pelasi Pekingin olympialaisissa 2008, missä hän kuului avauskokoonpanoon joukkueen kaikissa neljässä ottelussa.
Hans von Bülow

Vapaaherra Hans Guido von Bülow [fon by:lo:] (8. tammikuuta 1830 Dresden – 12. helmikuuta 1894 Kairo) oli saksalainen säveltäjä, pianisti ja kapellimestari. 
Hans von Bülow syntyi Dresdenissä ja pääsi 9-vuotiaana Friedrich Wieckin piano-oppilaaksi. Bülow'n vanhemmat kuitenkin lähettivät hänet Leipzigiin lukemaan lakia. Leipzigissa hän tutustui Franz Lisztiin ja kuuli Richard Wagnerin "Lohengrinin" ensiesityksen, mikä sai hänet siirtymään musiikkialalle. Hän sai kapellimestarin viran Zürichistä vuonna 1850.
Vuonna 1851 Bülow'sta tuli Franz Lisztin oppilas. Vuonna 1857 Bülow meni naimisiin Lisztin tyttären Cosiman kanssa, josta tuli myöhemmin Richard Wagnerin vaimo. Hän nousi vuonna 1864 Münchenin hovioopperan kapellimestariksi ja johti muiden muassa Richard Wagnerin "Tristanin ja Isolden" (1865) ja "Nürnbergin mestarilaulajien" (1868) kantaesitykset. 1880-luvun lopulla Bülow asettui Hampuriin. Hän kuoli Kairossa 1894.
Abrahamsberg

Abrahamsberg on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee kaupungin läntisessä osassa, ja kuuluu Bromman kaupunginosa-alueeseen. Abrahamsbergissä asuu noin 2 800 henkilöä. Kaupunginosa muodostettiin vuonna 1938.
Abrahamsbergissä sijaitsee myös samanniminen Tunnelbanan-asema, joka on osa metroverkoston "vihreä linjaa".
Merivoimien koulutuskeskus

Merivoimien Koulutuskeskus (MerivKoulK) oli Kirkkonummen Upinniemessä sijainnut Suomen merivoimien joukkoyksikkö, joka oli osa Suomenlahden Meripuolustusaluetta. Koulutuskeskus antoi peruskoulutuksen pääosalle merivoimien suomenkielisistä alokkaista mukaan lukien kaikki merivoimien aluspalvelukseen siirtyvät varusmiehet.
Merivoimien koulutuskeskus lakkautettiin joukkoyksikkönä 31. joulukuuta 2011. Lähes kaikki varusmieskoulutusta antavat yksiköt siirrettiin Suomenlinnan Rannikkorykmentin alaisuuteen . Poikkeuksena 3. komppania muutti nimensä Huolto- ja Kuljetuskomppaniaksi ja se liitettiin Porkkalan Rannikkopataljoonaan.
Merivoimien koulutuskeskus sisälsi seuraavat yksiköt:
Kaikki koulutuskeskuksen yksiköt kouluttivat alokaskaudella varusmiehille sotilaan perustaitoja. Alokas- eli P-kauden jälkeen yksiköt kouluttivat varusmiehiä seuraavasti:
1. Komppania koulutti rannikkoviestimiehiä, aliupseerikoulusta valmistuneita rannikkoviestilinjan käyneitä aliupseereita sekä Merisotakoulusta valmistuneita upseerikokelaita.
2. Komppania toimeenpani muun muassa erikoiskursseja rannikkojalkaväkilinjan aliupseereille, sekä toteutti matruusien joukkokoulutuskauden ennen matruusien siirtymistä aluspalvelukseen.
3. Komppania koulutti muun muassa huoltojoukkoja.
4. Komppania liitettiin aliupseerikouluun aliupseerikurssin ajaksi.
Aliupseerikoulu koulutti reserviin aliupseereita rannikkojalkaväki-, rannikkoviesti-, laivaradio- ja laivastolinjoilla. Laivastolinja siirtyi aluspalvelukseen jo viiden viikon yhteinäiskoulutuskauden jälkeen ja muut linjat jatkoivat koulutustaan aliupseerikoululla valmistumiseen asti.
Perinteet.
Merivoimien Koulutuskeskuksen perinteet nousivat Turun Laivastoaseman Laivaston Koulun ja Suomelinnan Rannikkorykmentin II Patteriston ja Porkkalan Rannikkopatteriston perinteistä.
Beckomberga

Beckomberga on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee kaupungin läntisellä puoliskolla, ja on osa Bromman kaupunginosa-aluetta. Vuonna 2004 kaupunginosassa asui 2 594 ihmistä, ja se on maa-alaltaan 0,42 neliökilometrin suuruinen.
Beckombergassa sijaitsi ennen mielisairaala, joka oli aikanaan Ruotsin suurin. Se avattiin sinne vuonna 1935, mutta ajettiin alas vuonna 1995. Kaupunginosa tunnetaan sairaalasta vielä nykypäivänäkin.
Blackeberg

Blackeberg on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee kaupungin läntisellä puoliskolla, ja kuuluu Bromman kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosassa asuu noin 6 000 ihmistä.
Vuonna 1952 Blackebergiin avattiin tunnelbanan-asema, joka on osa metroverkoston vihreää linjaa. Blackeberg rakennettiin 1950-luvun alussa ja sitä pidetään luonnonläheisenä asuinalueena.
John Ajvide Lindqvistin kauhuromaani "Ystävät hämärän jälkeen" sijoittuu Blackebergin lähiöön.
Kansainvälinen Tšaikovski-kilpailu

Kansainvälinen Tšaikovski-kilpailu on Moskovassa neljän vuoden välein järjestettävä musiikkikilpailu, jossa kilpaillaan pianon-, viulun- ja sellonsoitossa sekä laulussa. Kilpailu on nimetty säveltäjä Pjotr Tšaikovskin mukaan, ja on järjestetty vuodesta 1958 lähtien. Vuonna 2006 kilpailua lykättiin vuodella, koska Moskovan konservatorion konserttisalia kunnostettiin ja samalla päästiin eroon päällekkäisyydestä jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen kanssa.
Tšaikovski-kilpailu perustettiin kylmän sodan aikana pönkittämään Neuvostoliiton mainetta huippumuusikoiden kasvattajana. Alun perin kilpailu oli vain pianisteille ja viulisteille, ja ensimmäisen pianokilpailun Neuvostoliiton pettymykseksi voitti Yhdysvaltain Van Cliburn. Kun tuomaristo kysyi Nikita Hruštšovilta, voidaanko amerikkalainen palkita, hän vastasi kysymällä: "Onko hän paras?"
Nykyään Tšaikovski-kilpailussa kilpaillaan myös sellonsoitossa (vuodesta 1962 alkaen) ja laulussa (vuodesta 1966).
Kilpailu on toiminut ponnahduslautana kansainväliselle huippu-uralle Van Cliburnin lisäksi mm. Vladimir Aškenazille, Viktoria Mullovalle ja Jevgeni Nesterenkolle.
Tason ylläpitämiseksi kilpailun luonnetta on muutettu merkittävästi vuoden 2007 kilpailua varten. Kilpailutoimikunta sitoutuu auttamaan voittajia järjestämään konsertteja niin Venäjällä kuin maailmallakin kahden vuoden ajan kilpailun päätyttyä. Lisäksi tuomarikäytäntö on muutettu suljetusta äänestyksestä avoimeksi. Samalla kilpailun budjettia on kasvatettu rajusti (vuoden 2007 pääsponsori oli Toyota) ja osallistujien määrää on karsittu entisestään. Kuhunkin sarjaan valitaan vain kolmisenkymmentä esiintyjää.
Kilpailun esikarsinta on tammikuussa. Loppukilpailu järjestetään kesäkuussa. Kunkin sarjan (piano, viulu, laulu: naiset, laulu: miehet, sello) kuusi parasta palkitaan. Joskin tuomaristo voi päättää olla jakamatta palkintoja, tai jakaa palkintosijan (1. sijaa lukuun ottamatta) useamman kilpailijan kesken.
Jerome Dillon

Jerome Dillon (s. 16. heinäkuuta 1969) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten Nine Inch Nails -yhtyeen kiertuerumpalina vuosina 1999–2005. Hän soittaa myös kitaraa.
Dillon työskenteli Nine Inch Nailsin Trent Reznorin kanssa studiossa albumeiden "Things Falling Apart", "And All That Could Have Been", "Still" ja "With Teeth" tekovaiheissa. Hän soittaa myös rumpuja "The Fragile" -albumin "We're In This Together" -kappaleessa.
Dillon soitti rumpuja Fragility -kiertueilla (1999–2000) sekä With Teeth -kiertueella (2005–2006) lokakuuhun 2005 asti. 16. syyskuuta 2005 Nine Inch Nailsin esiintyminen keskeytettiin, koska Dillonilla oli rintakipuja ja epäsäännöllisiä sydämen iskuja. Hän soitti vielä seuraavassa konsertissa, mutta kivut jatkuivat, joten hänet korvattiin Alex Carapetiksella ja myöhemmin Josh Freesellä. 28. lokakuuta 2005 Dillon ilmoitti, ettei enää palaa Nine Inch Nailsiin. Syy ei ollut ainoastaan terveysongelmat vaan myös muut erimielisyydet yhtyeen kanssa. Dillonilla on tällä hetkellä sooloprojekti nearLY, joka on julkaissut yhden albumin.
Tennessiini

Tennessiini () on järjestysluvultaan 117. alkuaine. Sen kemiallinen merkki on Ts. Aikaisemmin alkuaineen tilapäinen nimi oli ununseptium () ja tilapäinen kemiallinen merkki Uus. Venäläis-yhdysvaltalainen tutkijaryhmä ilmoitti vuoden 2010 tammikuussa onnistuneensa synnyttämään Dubnassa kuusi atomia tätä alkuainetta hiukkaskiihdyttimen avulla. Tässä kokeessa Juri Oganesjanin johdolla tutkijat pommittivat berkeliumista valmistettua kohdetta kalsiumioneilla. IUPAC vahvisti virallisesti alkuaineen löytämisen joulukuussa 2015. Tennessiinin puoliintumisaika on vain sekunnin murto-osia. Vuoteen 2016 mennessä tätä alkuainetta on tuotettu vain muutamia atomeja, joten sen ominaisuuksista ei tiedetä paljoa. Alkuaine kuuluu 17. ryhmään eli on siis halogeeni. Aineesta on käytetty myös nimitystä eka-astatiini, koska sen arvellaan muistuttavan kemiallisilta ominaisuuksiltaan astatiinia. Nimensä tennessiini on saanut Yhdysvaltojen Tennesseen osavaltiosta. 
Alkuaineen löytyminen antaa viitteitä mahdollisuuksista tuottaa vielä raskaampien, niin sanotulla stabiilisuuden saarella esiintyvien alkuaineiden ytimiä.
Ennustetut ominaisuudet.
Ennustetut fysikaaliset ominaisuudet.
Tennessiinin sulamispisteeksi on vanhemmassa kirjallisuudessa ennustettu 623–823 K ja kiehumispisteeksi 883 K. Uudempi tutkimusartikkeli ennustaa kiehumispisteeksi vain 618 K.
Ennustetut kemialliset ominaisuudet.
Tennessiinin kemiaa ei ole voitu tutkia kokeellisesti, koska sitä on tuotettu vain muutamia atomeja. Ennusteiden mukaan tennessiinin pysyvin hapetusluku kaasumaisessa olomuodossa olisi +3, kun taas liuoksissa +1. Kevyemmille halogeeneille tyypillinen hapetusluku -1 olisi kaikista epätodennäköisin eli tennessiini ei voisi helposti saada oktettia vastaanottamalla elektronin, mistä johtuen sen kemialliset ominaisuudet saattavat poiketa kaikista muista halogeeneistä. Ennustettu redoxpotentiaali -0,25 V on negatiivinen, joten tennessiinin ei pitäisi pelkistyä hapetusluvulle -1 normaaliolosuhteissa.
Tennessiini mahdollisesti muodostaa kaksiatomisia Ts2-molekyylejä kovalenttisella sidoksella, vastaavasti kuten kaikki muutkin halogeenit.
Isotoopit.
Tennessiinille on syntetisoitu kaksi isotooppia, joiden massaluvut ovat 293 ja 294. Lisäksi isotoopista 292Ts on maininta kirjallisuudessa, mutta sen olemassaolo on epävarmaa. Isotoopeista pitkäikäisin on 294Ts, jonka puoliintumisaika on noin 70 millisekuntia. Tämä isotooppi hajoaa alfasäteilyä emittoiden moskovium-290:ksi, kun taas 293Ts hajoaa vastaavasti moskovium-289:ksi.
Tennessiinin tunnetut isotoopit tuotettiin seuraavilla ydinreaktioilla:
formula_1 (1 tapahtuma)
formula_2 (5 tapahtumaa)
Tennessiinin isotoopit hajoavat yksinomaan alfahajoamisella. Taulukossa on kaikki tunnetut isotoopit, joiden puoliintumisaika on pystytty kokeellisesti mittaamaan tai josta on ainakin arvio (vuonna 2017):
Huikku

Huikku on niemi Hailuodon saaren itäisimmässä osassa Perämerellä. Niemen itäisimpään kärkeen Santosenmatalan matalikolle on rakennettu noin puolen kilometrin mittainen tiepenger seututietä 816 varten. Pengerryksen itäpäässä sijaitsevat Huikun satama ja tuulivoimala. Huikun lauttasatamasta on lauttayhteys Oulunsalon Riutunkariin.
Tianmen

Tianmen (, pinyin: Tiānmén Shì) on aliprefektuuritason kaupunki Hubein maakunnassa Kiinassa. Kaupunki sijaitsee linnuntietä vajaa 110 kilometriä maakunnan pääkaupunki Wuhanista länteen. Vuonna 2010 kaupungin asukasluku oli 1 418 913 ja pinta-ala 2 622 neliökilometriä.
Kaupungin naapureina ovat etelässä Xiantaon ja Qianjiangin aliprefektuurit, lännessä ja pohjoisessa Jingmenin, sekä idässä Xiaoganin prefektuuritason kaupunki.
Seudulta on löydetty muinaisia, 7000–8000 vuotta vanhoja ihmisasutuksia sekä esihistoriallisen ajan jade-esineitä, saviastioita, luita ja pronssiesineitä. Kaupungin vanha nimi oli Jingling, ja sieltä oli kotoisin Liu Yan, joka kuului Kolme kuningaskunnan aikaiseen Han-dynastiaan. Toiseen maailmansotaan liittyvä Tianmenin taistelu käytiin 17. elokuuta 1945 – 27. elokuuta 1945.
Vuoden kaupunginosa

Vuoden kaupunginosa on Suomen Kotiseutuliiton vuosittain myöntämä tunnustus, joka jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2001. Vuonna 2014 linjattiin, että tunnustus myönnetään vain kaupunkimaisille alueille. 
Palkinto julkistetaan Flooran päivänä 13. toukokuuta. Valinnassa painotetaan kaupunginosan aktiivisuutta ja kansalaistoimintaa.
David Geringas

David Geringas (s. 1946, Vilna) on liettualainen sellisti ja kapellimestari. Hän opiskeli Mstislav Rostropovitšin johdolla ja on soittanut muiden muassa Lontoon filharmonikkojen, Chicagon sinfoniaorkesterin, NHK Symphony Tokyon ja Israelin filharmonikkojen kanssa. 
Geringas pääsi Moskovan konservatorioon vuonna 1963. Hän voitti vuonna 1970 Moskovassa järjestetyn Kansainvälisen Tšaikovski-kilpailun. Vuonna 1975 hän muutti Saksaan. Hän toimii nykyään professorina Lyypekin musiikkikorkeakoulussa. 
Geringas soittaa 1700-luvun guadagninillä. Hän on tehnyt yli 30 levytystä.
Intel Core Duo

Intel Core Duo (koodinimeltään "Yonah") on Intelin kannettaviin tietokoneisiin tarkoitettu 32-bittinen kaksoisydinsuoritin, joka esiteltiin 27. heinäkuuta 2006. Core Duo -suoritinta myydään myös nimellä Intel Core Solo, tällöin toinen suoritinydin on kytketty pois päältä.
Core Duo on efektiivisesti kaksi Intel Pentium M -suoritinta integroituna samalle piirille pienin muutoksin. Core Duo on valmistettu 65 nm:n valmistustekniikalla, ja sisältää 2 megatavua jaettua L2-välimuistia.
Uudistukset Pentium M:ään verrattuna:
Core Duo ja Solo -suorittimet olivat käytössä ensimmäisissä Intel-pohjaisissa Macintosh-tietokoneissa Applen siirryttyä käyttämään Intelin suorittimia aiempien PowerPC-suorittimien sijaan.
Sekaannusta Core Duo ja Core Solo -suorittimien nimeämisessä aiheuttaa se, että Intel kutsuu seuraavan sukupolven suoritinarkkitehtuuriaan nimellä "Intel Core", vaikka Core Duo- ja Core Solo -suorittimet eivät pohjaa tähän arkkitehtuuriin, vaan vanhempaan P6-arkkitehtuuriin.
Pierre Monteux

Pierre Monteux (4. huhtikuuta 1875 – 1. heinäkuuta 1964) oli syntyjään ranskalainen, mutta sittemmin Yhdysvaltain kansalaisuuden saanut kapellimestari.
Monteux syntyi Pariisissa sefardijuutalaiseen perheeseen ja pääsi opiskelemaan viulunsoittoa Pariisin konservatorioon yhdeksänvuotiaana. Myöhemmin hän aloitti myös alttoviulunsoiton ja pääsi soittamaan Opéra-Comiqueen. Hän soitti alttoviulua muun muassa Claude Debussyn "Pélleasin ja Mélisanden" ensiesityksessä vuonna 1902. 
Monteuxin kapellimestarinura alkoi, kun hän pääsi vuonna 1911 johtamaan Sergei Djagilevin Ballets russesia. Hän johti esimerkiksi Igor Stravinskyn "Petruškan" (1911) ja "Kevätuhrin" (1913), Claude Debussyn "Jeuxin" (1913) sekä Maurice Ravelin "Daphnis et Chloén" (1914) ensiesitykset. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän siirtyi Yhdysvaltoihin, missä hän johti Nikolai Rimski-Korsakovin oopperan "Kultainen kukko" Yhdysvaltain-ensiesityksen Metropolitan-oopperassa. Vuosina 1919-1924 hän toimi Bostonin sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina.
Tämän jälkeen hän palasi Eurooppaan ja johti vuosina 1924-1934 Amsterdamin Concertgebouw-orkesteria. Vuosina 1935-1954 hän toimi San Franciscon sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina. Vuodesta 1961 kuolemaansa saakka hän johti Lontoon sinfoniaorkesteria. 
Monteux kuoli Hancockissa, Mainen osavaltiossa. Hänen pojastaan Claude Monteuxista tuli huilisti ja kapellimestari.
Stephen Gately

Stephen Patrick David Gately (17. maaliskuuta 1976 Dublin, Irlanti – 10. lokakuuta 2009 Mallorca, Espanja) oli irlantilainen poplaulaja, joka muistetaan parhaiten urastaan Boyzone-yhtyeessä.
Ura.
Stephen valittiin Boyzoneen marraskuussa 1993. Sitä ennen hänen ansioihinsa voi luetella vain pienen roolin elokuvassa "The Commitments". Vuonna 1997 Stephen esitti laulun ”Shooting Star” elokuvasta "Hercules".
Boyzonen jäsenten lähdettyä eri teille vuonna 2000 hän yritti soolouraa albumilla "New Beginning", joka julkaistiin kesäkuussa samana vuonna. Ensimmäinen, albumin nimeä kantava single sijoittui kolmanneksi, toinen (”I Believe” elokuvasta "Billy Elliot") sijalle 11 ja kolmas ”Stay” sijalle 13. Top 10 -sijoituksesta huolimatta albumin myyntiluvut jäivät alhaisiksi ja siksi levy-yhtiö päätti lopettaa yhteistyön.
Lyhyen soolouran jälkeen Stephen siirtyi West End -musikaalien pariin ja on esiintynyt seuraavissa: "Joseph and the Amazing Technicolor Dreamcoat", "Chitty Chitty Bang Bang!" ja "Cinderella", jossa hänen roolinsa oli ensimmäistä kertaa äänetön. Huhtikuussa 2006 hän sai roolin linnunpelättimenä "Ihmemaa Oz" -musikaalissa Canterburyssa.
Yksityiselämä.
16. kesäkuuta 1999 Stephen oli esillä Britannian mediassa aiempaa suuremmassa mittakaavassa ilmoittaessaan julkisesti homoseksuaalisuudestaan. Samalla hän kertoi seurustelleensa hollantilaisen Caught In The Act -bändin jäsenen Eloy De Jongin kanssa marraskuusta 1998. Pari erosi alkuvuodesta 2002.
Stephen meni naimisiin 19. maaliskuuta 2006 Lontoossa internet-yrittäjä Andy Cowlesin kanssa. Pari oli seurustellut keväästä 2003 alkaen, jolloin huhujen mukaan Elton John oli esitellyt heidät toisilleen.
Gately löydettiin kuolleena loma-asunnostaan Mallorcalta lokakuussa 2009. Kuolinsyyksi ilmoitettiin myöhemmin keuhkopöhö.
Martigny

Martigny (, , myös ) on vanha sveitsiläinen kaupunki Valais'n kantonin ranskankielisessä osassa. Martigny sijaitsee lähellä Sveitsin, Italian ja Ranskan rajojen risteyskohtaa. Martignyssä oli vuoden 2011 lopulla 16 345 asukasta. Martignyn seutu on tunnettu monistahiihtokeskuksistaan. Martigny on myös samannimisen hallintoalueen keskuspaikka.
Maantiede.
Maantieteellisesti kaupunki on Rhônen laakson mutkakohdassa, jossa Drance-joki laskee Rhôneen ja jossa Rhône kääntyy pohjoiseen kohti Genevejärveä. Kaupungin pohjoispuolella sijaitsevat Bernin Alpit, kaakkoispuolella levittäytyvät Valais'n Alpit, eteläpuolella on Mont Blancin massiivi ja Chablaisin Alpit ovat kaupungin länsipuolella.
Liikenne.
Rhônen laaksoa seuraava eurooppatie E62 (Autobahn A9, valtatie N9), Alppien yli Italiaan vievä eurooppatie 27 (valtatie N21) sekä pienempi tie Col de la Forclaz -solan yli Ranskaan kulkevat Martignyn kautta. Martigny on SBB-CFF-FFS:n Geneve-Brig-pääradan varrella. Lisäksi Martignystä on RegionAlps-yhtiön junayhteydet vuorille Le Châbleen ja Orsiéresiin sekä Genevenjärven kaakkoisrannalle, Ranskan rajalle St. Gindolphiin. TMR-yhtiön junat kulkevat Ranskaan, Chamonix'hin. Martignystä lähtee myös yhteensä kymmenkunta linja-autoreittiä lähikyliin ja kaupunkeihin sekä Italian puolelle,Ison Sankt Bernhardin solan yli Aostaan . Lähimmät kansainväliset lentokentät ovat Sionissa, Genevessä ja Bernissä.
Katso myös.
Luettelo eurooppateistä
Russell–Silverin oireyhtymä

Russell–Silverin oireyhtymä (RSS, SRS) on synnynnäinen epämuodostumaoireyhtymä, jolle on ominaista jo sikiökaudella alkanut lyhytkasvuisuus ja alhainen paino. 
Kasvojen kolmiomaiset piirteet ja kehon raajojen hentoisuus ovat yleisiä. Oireistoon kuuluvat myös matala verensokeritaso eli hypoglykemia, suulakihalkio, maitokahviläiskät, munuaistoiminnan häiriöt ja virtsateiden epämuodostumat. Älyllinen suorituskyky on verrattain normaali.
Joskus kasvuiässä olevilla tavataan oppimisen häiriöitä ja henkistä kehitysviivettä ikätovereihin nähden, mutta nämä johtuvat useimmiten mahdollisista, huomattavista fyysisistä epäsymmetrioista, kuten myös sosiaalisen ympäristön, henkilöön kohdistuvista ja joskus psykosomaattisia, ks.Psykosomatiikka oireitakin aiheuttavista paineista kuin varsinaisesta älyllisestä, lievästä kehitysvammasta. 
Arviot oireyhtymän yleisyydestä vaihtelevat melko reippaasti. Ne ovat välillä 1/3 000 ja 1/100 000. 
Suomessa arvellaan olevan kolmisen kymmentä diagnosoitua Russell-Silver-oireyhtymän kantajaa. 
Oireyhtymän syynä on yleensä 7. kromosomin lyhyen varren mutaatio (geenikarttamerkintä 7p11.2). Se on useimmiten satunnainen. Joissakin vallitsevasti periytyvissä tapauksissa mutaatio näyttää olevan 17. kromosomin pitkän varren alueella (17q25). Raportteja on myös maternaalisesta uniparentaalisesta disomiasta. Siinä kantajan molemmat 7. kromosomit ovat periytyneet äidiltä. Russell-Silver-oireyhtymä ei vaikuta henkilön eliniän odotteeseen.
Queenslandin tropiikki

Queenslandin tropiikki () on Unescon maailmanperintökohde Australian koillisrannikolla Queenslandissa, 450 kilometrin matkalla Townsvillen ja Cooktownin välissä. Alue on kokonaislaajuudeltaan 894 420 hehtaaria, ja se muodostuu 41 kansallispuistosta ja useista muista luonnonsuojelualueista. Suojeltuja alueita on yhteensä 700, joista osa on yksityisessä omistuksessa. 15 prosenttia alueesta kuuluu johonkin kansallispuistoon.
Queenslandin tropiikki on luonnoltaan merkittävä alue. Alueen sademetsissä elää kolmasosa Australian 315 nisäkäslajista ja 13 lajia, joita ei tavata mistään muualta, sekä melkein puolet Australian 370 lintulajista. Kaikkiaan alueelta löytyy 50 kotoperäistä eläinlajia. Puulajeja Queenslandin tropiikissa on yli tuhat.
Alueella on todisteita Australian kasvistoa ja eläimistöä muokanneista ekologisista ja evolutiivisista prosesseista, kuten jäänteet suuresta Gondwanan metsästä, joka peitti Australian ja osan Etelämannerta 50–100 miljoonaa vuotta sitten. Ne tarjoavat myös tärkeää tietoa muualta Australiasta löydettyjen kasvien ja eläinten fossiilien tulkintaan sekä erityisesti Australian sklerofyllikasvillisuuden ja pussieläinten evoluutiosta. Alueella kasvaa trooppisia sademetsiä niiden leveyspiiri- ja ilmastorajoilla, ja toisin kuin useimmissa muissa trooppisissa ikivihreissä päiväntasaajan metsissä, alueella vallitsee kuiva kausi ja se on trooppisten hirmumyrskyjen reitillä. Monet Queenslandin kostean tropiikin erityispiirteistä liittyvät sen erittäin runsaaseen mutta kausiluonteiseen sademäärään, monipuoliseen maastoon ja jyrkkiin ympäristögradientteihin.
Uuraan rata

Uuraan rata on Venäjän rataverkkoon kuuluva rautatie Leningradin alueella. Se alkaa Liimatta–Tyrisevä-radan varrella sijaitsevalta Kaislahden (Popovon) asemalta ja kulkee Viipurin eleläpuolella sijaitsevalle Uuraansaarelle (Vysotsk).
Historia.
Uuraan rata valmistui vuonna 1926. Se kuului alkuaan Suomen rataverkkoon, mutta toisen maailmansodan jälkeen se siirtyi kokonaan Neuvostoliitolle ja kuuluu nykyään Venäjän rataverkkoon.
Välimerenmyrtti

Välimerenmyrtti eli myrtti ("Myrtus communis") on ikivihreä puuvartinen myrttikasvilaji. Laji voi kasvaa pensaaksi tai pieneksi puuksi, jonka korkeus on lähes viisi metriä. Välimerenmyrtin lehdet ovat 3–5 senttimetrin pituisia ja tuoksuvat hyvänhajuiselle öljylle. Kukat ovat viisiterälehtisiä ja yleensä valkoisia. Kasvi tuottaa hedelminä sinimustia marjoja.
Välimerenmyrttiä esiintyy luonnonvaraisena Välimeren seudulla Etelä-Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa. Sitä viljellään myös huonekasvina. Se on Suomessa vanhimpia huonekasveja, ja sitä kasvatettiin yleisesti jo 1800-luvulla. Nykyään huonekasvina käytetään välimerenmyrtin pienempilehtistä lajiketta morsiusmyrttiä ("Myrtus communis" 'Microphylla').
Pomarkun kirkko

Pomarkun kirkko rakennettiin vuosina 1914–1921 Ilmari Launiksen tekemien suunnitelmien pohjalta. Alun perin seurakunta tilasi suunnitelmat uudeksi kirkoksi arkkitehti Josef Stenbäckiltä, mutta myöhemmin seurakunta päätyi hylkäämään hänen suunnitelmansa ja valitsi arkkitehtiylioppilas Launiksen suunnitelmat. Kirkko edustaa tyyliltään myöhäistä kansallisromantiikkaa ja on alttarifreskoa ja runsaita koristemaalauksia myöten yhtenäinen kokonaisuus.
Kirkon rakennusmateriaalina on harmaa graniitti. Kirkko on pohjaratkaisultaan perinteinen suorakaiteen muotoinen pitkäkirkko, jonka sivuilta ulkonee kaksi vastakkaista, runkohuonetta matalampaa eteiskylkiäistä. Lisäksi kuoripäädyssä on erillisenä ulokkeena matala sakaristo. Sakaristoa vastapäisen päädyn harjalla on pieni huippuun päättyvä kellotorni. Kellotornin puoleisen seinän päätykolmiossa on keskiaikaista tyyliä imitoivaa komerokoristelua. Kirkon kolmilaivaisen kirkkosalin katossa on betoniholvaus. Tavanomaisista ratkaisuista poiketen kirkon saarnastuoli on sijoitettu alttarin yläpuolelle.
Kirkon alttarifresko kuvaa Jeesuksen kuolinhetkeä ristillä ja sitä ympäröivät pelastushistoriaan liittyvät symboliset kuvat. Kuolemasta muistuttaa freskoissa viikatemies, mutta alkuperäiseen freskoon kuulunut viinaa keittävän paholaisen kuva on piispan määräyksen vuoksi myöhemmin maalattu peittoon.
Kirkko restauroitiin alkuperäiseen asuunsa vuonna 1961.
Kirkossa on istumapaikat 1 300 hengelle. Kirkon pneumaattiset urut ovat Kangasalan urkutehtaan vuonna 1921 rakentamat ja 14-äänikertaiset.
Samassa pihapiirissä kivikirkon kanssa on myös seurakunnan vanha, Heikki Lintulan vuonna 1802 rakentama puinen kirkko. Se on 1800-luvun alkupuolen puukirkoista eräs alkuperäisimpänä säilyneitä esimerkkejä.
Teuvo Valo

Teuvo Ensio Valo (29. elokuuta 1933 Lahti – 18. lokakuuta 2017 Lahti) oli suomalainen iskelmälaulaja. Valo tunnettiin parhaiten Olavi Virran laulamien laulujen tulkitsijana, mistä hän sai lempinimen ”Lahden Olavi Virta”. Hän kiersi Suomen tanssilavoja yli 45 vuotta ja teki yli 250 levytystä. 
Valo teki 1950-luvun alussa sekalaisia töitä, mutta ajan kuluessa ajautui tanssiorkesterien päätoimiseksi solistiksi. Vuosina 1956–1960 Valo lauloi ympäri Suomea, muun muassa Erkki Kaalikosken ja Uolevi Janssonin orkesterien solistina. 
Valo osallistui Musiikki-Fazerin suureen maakunnallisen iskelmälaulukilpailuun 1957, ja vakuutti tuomariston alkukilpailuissa. Valon holtiton alkoholinkäyttö lopulta esti häntä osallistumasta kilpailun finaaliin. Seuraavan vuonna Valo näytti kuitenkin taitonsa voittamalla Toivo Kärki -laulukilpailun. Kärki tarjosi hänelle levytysmahdollisuutta. Valo kuitenkin kieltäytyi silloin levyttämisestä. Lopulta alkoholi sai vallan hänen elämässään. Valon pitkä ryyppyputki kesti vuoteen 1968, jolloin hän pani pullonkorkin lopullisesti kiinni Olavi Virran syntymäpäivänä 27. helmikuuta 1968.
Valo oli pois musiikkikuvioista melkein koko 1960-luvun. Raitistumispäätöksensä jälkeen hän pääsi heti Kalle Palosen orkesterin solistiksi, mistä alkoi tiivis työrupeama. Vuotta myöhemmin hän perusti oman orkesterin. 1970-luvun puolivälissä Valo alkoi levyttää musiikkiaan. Vuoteen 1985 mennessä hän oli tehnyt viisi albumia tanssimusiikkia. Yksi tunnetuimmista levytyksistä on vuonna 1980 Raul Reimanin säveltämä ”Muistatko Olavi Virran”, 1983 "Miehen Ikään", sekä vuonna 1985 Mai-Lis Könösen säveltämä ”Kätketyt tunteet”. Muita merkittäviä iskelmiä häneltä on Toivo Kärjen ”Elokuun kuutamolla” sekä Mai-Lis Könösen sävellys ”Huoleton humppa”. Kun Valo täytti 50 vuotta vuonna 1983, sävelsi Maj-lis Könösen mies Lasse Könönen hänelle laulun. Tango on nimeltään ”Keväinen rakkaus”. Valo ei liiemmin välittänyt televisioesiintymisistä, mutta Lauantaitanssit-ohjelmassa hän vieraili säännöllisesti. Valo levytti neljä laulua niiden pohjalta levytettylle kokoelmalevylle "Lauantaisin tanssitaan". Ne julkaistiin alkuun vain C-kasettiformaatissa, kunnes siitä julkaistiin myös vinyylipainos. 
Vuonna 1998 julkaistiin CD-kokoelma, joka sisälsi ”Teuvo Valon parhaat”, ja vuonna 2001 ilmestyi vielä uusi CD, joka sisälsi täysin uutta tanssimusiikkia: ”Teuvo Valo – Aito rakkaus”. Vuonna 1995 kulttuuriministeri Claes Andersson myönsi Valolle täyden taiteilijaeläkkeen, joten hän päätti hillitä keikkatahtiaan. Vuonna 2005 hän lopetti aktiiviuran, mutta teki muutaman keikan vuosittain. Vuonna 2008 Valo innostui musisoimaan vielä kerran, ystävänsä Lasse Könösen uuden sävellyksen innostamana, ja näin syntyi omakustanteena julkaisematon laulu ”Keikkakaverit”.
Hovinsaari

Hovinsaari on Kotkan kaupunginosa kaupungin keskustan Kotkansaaren pohjoispuolella. Virallisesti asemakaavassa se käsittää kolme numeroitua kaupunginosaa eli kaupunginosat 6, 7 ja 8. 
Kaupunginosaan kuuluu Hovinsaaren eteläosat sekä entinen Hietasen saari, joka on nykyisin satama-aluetta. Merkittäviä rakennuksia ovat muiden muassa Kymenlaakson keskussairaala, Hovinsaaren koulu ja Hovinsaaren sellutehtaan konttorirakennus. Hovinsaaressa sijaitsi ennen Hovinsaaren paperitehdas ja sellutehdas.
Kolkansaari

Kolkansaari on saari Kotkassa Kymijoen suistoalueella. Saari rajoittuu Kymijoen Korkeakosken-, Koivukosken- ja Huumanhaaraan sekä eteläosiltaan Suomenlahteen. Saaren asukasluku on 5 499 (31.12.2007). Kolkansaari kuului Kymin kuntaan vuoteen 1950 saakka ja Karhulan kauppalaan vuosina 1951–1976.
Kolkansaaren korkein kohta on Äijänvuori (56 m). Maastoltaan tasaista viljely- ja asuinaluetta on erityisesti Huumanhaaran varrella. Saaren eteläosa (Jumalniemen eteläosa) on suurelta osin luonnontilassa olevaa metsäaluetta. Kolkansaaren kautta kulkevat valtatie 7 ja Kotkan rata. 
Kolkansaarella sijaitsevat seuraavat kaupunginosat:
Johann Georg Halske

Johann Georg Halske (30. heinäkuuta 1814 Hampuri – 18. maaliskuuta 1890 Berliini) oli saksalainen mekaanikko, joka perusti F. M. Böttcherin kanssa vuonna 1844 työpajan Berliiniin. 
Halske meni koulunkäyntinsä päätyttyä hienomekaanisen työpajan oppilaaksi ja saavutti maineen etevänä hienomekaanikkona. Vuonna 1844 hän perusti mekaanikko Bötticherin kanssa hienomekaanisen työpajan Berliiniin. Kun Werner von Siemens vuonna 1846 oli keksinyt osoitinlennättimen ja haki mekaanikkoa, joka pystyisi rakentamaan sen Halske esiteltiin hänelle. Vuonna 1847 Halske ja Werner von Siemens perustivat Siemens &amp; Halsken, joka myöhemmin sai nimekseen Siemens AG. Yritys keskittyi kaukolennätinlinjojen rakentamiseen. Halske oli osallisena sähkölaitteiden suunnittelussa ja rakentamisessa sekä työpajan johtamisessa, Siemensin osalle jäi yrityksen laajentaminen ja edustaminen. Vuonna 1867 Halske vetäytyi yrityksestä, sillä hänen näkemyksensä yrityksen politiikasta erosivat Siemensin veljesten näkemyksistä. Hän pysyi kuitenkin Werner von Siemensin ystävänä kuolemaansa asti. Vaikka hän jättikin yrityksen, jota oli perustamassa, hän jatkoi sen tukemista ja osallistui taloudellisesti Siemensin vuonna 1872 perustetun eläkekassan tukemiseen. Halske tuki myös lahjoituksilla taideteollisuutta ja muita yleishyödyllisiä pyrkimyksiä. Hän kuoli vuonna 1890 pitkällisen sairauden jälkeen.
Rakkaus kolmeen appelsiiniin

Rakkaus kolmeen appelsiiniin, op. 33, on Sergei Prokofjevin vuonna 1919 säveltämä venäjänkielinen ooppera. Teoksen libreton kirjoittivat Prokofjev ja Vera Janacopoulos. Ensiesitys oli Chicagossa 30. joulukuuta 1921. 
Rakkaus kolmeen appelsiiniin perustuu Carlo Gozzin näytelmään "L’amore delle tre melarance". Oopperan kantaesityksessä teos esitettiin ranskaksi nimellä "L’Amour des Trois Oranges".
Sergei Prokofjev sovitti teoksestaan myös kuusiosaisen sarjan orkesterille.
Antifoni

Antifoniksi kutsutaan erityisesti psalmilauluun liittyvää piirrettä, jolla tarkoitetaan psalmin alussa ja lopussa olevaa kehyslausetta. Säe voi olla toinen psalmin kohta tai myös vapaasti Raamatun tekstistä muotoiltu. Sama säe toistuu sekä psalmin alussa että lopussa. Erityisesti päivän psalmin (introituksen) alussa ja lopussa oleva lauseke, joka sitoo psalmin kirkkovuoden ajankohtaan.
Antifonin laulamisen aloittaa joko messua johtava pappi, kanttori, esilaulaja tai lauluryhmä. Psalmin edellä ja lopussa olevaan antifoniin voi yhtyä koko seurakunta. Kuitenkin usein kuoro tai esilauluryhmä laulaa koko antifonin ja psalmin.
Kirkkovuoden kullekin sunnuntaille ja juhapäivälle on evankeliumikirjassa oma päivän psalmi ja siihen liittyvä antifoni. Psalmiteksit, joihin antifonit kuuluvat käytetään messussa, sanajumalanpalveluksissa ja rukoushetkissä, hetkipalveluksissa. Myös kirkollisten toimitusten johdanto-osan psalmiin liittyy antifonit.
Rafael Wardi

Rafael Wardi (alk. Waprinsky; 5. heinäkuuta 1928 Helsinki – 31. elokuuta 2021) oli suomalainen kuvataiteilija. Wardi valmistui Suomen Taideakatemian koulusta vuonna 1949.
Tausta.
Wardin vanhemmat olivat kauppias Isak Waprinsky ja Riko Lea Waprinsky (o.s. Sribnik). Wardin isän Isakin vanhemmat muuttivat Suomeen Mogiljovista nykyisen Valko-Venäjän alueelta, kun taas äiti Riko Lean vanhemmat ovat nykyään Latviaan kuuluvasta Väinänlinnasta. Kaksi vanhaa juutalaista sukua, isän puolen venäjänjuutalainen sekä äidin perheen edustama Liettuan hasidistinen perinne loivat lapsuudenkotiin vahvan ortodoksijuutalaisuuden ja moninaisuuden tradition. Lapsuudenkodin ja ympäristön monikulttuurisuus ja kielet tekivät Wardin varhain tietoiseksi maailman monipuolisuudesta sekä sytyttivät hänen tiedonjanonsa. Hän asui Helsingin Lauttasaaressa 1920-luvulta lähtien.
Ura.
Paitsi Taideakatemian koulussa Wardi opiskeli myös Taideteollisessa keskuskoulussa ja Vapaassa taidekoulussa. Wardi kertoi saaneensa oppi-isältään Sam Vannilta seuraavan ohjeen: ”Tee sitä, mitä muut eivät tee.” Taiteilijantyönsä ohella Wardi opetti sekä Taideakatemian koulussa että Taideteollisessa korkeakoulussa. Hän aloitti taideterapiatoiminnan Suomessa työskentelemällä Nikkilän mielisairaalassa vuodesta 1959 lähtien 1970-luvulle saakka. 
Wardi maalasi uransa alkuvaiheessa 1950-luvulla abstrakteja sommitelmia, mutta sittemmin hänen teoksensa pohjasivat realistiseen aiheenkäsittelyyn. Hänen teoksiaan oli esillä vuoden 1961 Ars 61 -näyttelyssä Ateneumin taidemuseossa Helsingissä; tuolloin hänen tuotannossaan alkoi näkyä valon ja värin tutkistelu. Wardi tunnetaan hehkuvan värikkäistä öljy- ja pastellimaalauksistaan sekä akvarelleistaan. Hallitseva väri on keltainen. 
Aiheet henkilökuville ja sommitelmille ovat löytyneet lähiympäristöstä, usein kotipiiristä. Hyvin tunnettuja ovat Wardin puolisostaan Reeta Wardista maalaamat koskettavat kuvat tämän sairauden ajalta. Reeta Wardi kuoli 2001. Wardin teoksia on monissa julkisissa kokoelmissa. Hänen tunnetuimpia tilaustöitään on kiistaakin herättänyt presidentti Tarja Halosen virallinen muotokuva, joka on esillä Valtioneuvoston linnassa.
Wardi valittiin vuoden taiteilijaksi 1984 ja Helsingin juhlaviikkojen taiteilijaksi 1999. Hänet palkittiin Pro Finlandialla 1973, valtion kuvataidepalkinnolla 1986 ja Alfred Kordelinin säätiön kunniapalkinnolla 1998.
Risto Aaltonen

Risto Kalevi Aaltonen (16. maaliskuuta 1939 Helsinki – 8. maaliskuuta 2021 Porvoo) oli suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja.
Ura.
Aaltonen opiskeli ylioppilastutkinnon jälkeen Suomen teatterikoulussa 1960–1963. Hän esiintyi televisiosarjoissa "Kotikatu", jossa hän näytteli Rekku Kaakkoa, ja "Raid", jossa hän näytteli liikemies Hallvikia. Aaltonen oli myös tunnettu teatterinäyttelijä, sillä hän esiintyi pitkään Tampereella ja Helsingissä. Suomen Kansallisteatterissa Aaltonen oli mukana noin 50 tuotannossa 1970-luvulta vuoteen 2004 saakka. Hänen huomattaviin rooleihinsa kuului 1980-luvulla David Pownallin "Mestariluokan" Ždanov. Viimeisen kerran Aaltonen esiintyi Kansallisteatterissa vuonna 2015.
Aaltonen esiintyi elokuvissa "Leikkikalugangsteri", "Uuno Turhapuro menettää muistinsa", "V2 – Jäätynyt enkeli" ja "Emmauksen tiellä".
Aaltonen on haudattu Malmin hautausmaalle Helsinkiin.
Marxilainen kansantaloustiede

Marxilainen kansantaloustiede on alun perin vuonna 1966 julkaistu oppikirja, joka nimensä mukaisesti käsittelee taloutta marxilaisen talouden näkökulmasta. Kirja pohjautuu Eino Nevalaisen 1948–1949 kirjoittamaan oppikirjaan. Sitä modernisoi ja laajensi Matti Peltonen vuonna 1966.
Dmitri Kabalevski

Dmitri Borisovitš Kabalevski (, 30. joulukuuta 1904 Pietari – 14. helmikuuta 1987 Moskova) oli neuvostoliittolainen säveltäjä ja musiikkipedagogi ja Neuvostoliiton musiikin merkittävä edustaja. Hän oli vuodesta 1939 Moskovan konservatorion professori. Hän sävelsi isänmaallisia oopperoita ja elokuvamusiikkia. Sävellystyyliinsä hän sai vaikutteita venäläisestä kansanmusiikista..
Kabalevski syntyi Pietarissa ja opiskeli Nikolai Mjaskovskin johdolla Moskovan konservatoriossa. Toisen maailmansodan aikana hän liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen. Hän oli myös Neuvostoliiton säveltäjäliiton johtavia hahmoja. Kabalevski sävelsi muun muassa oopperoita, konserttoja, pianomusiikkia ja myös musiikkia mykkäelokuviin. Hänen tunnetuin teoksensa on humoristinen orkesterisarja "Koomikot".
Kabalevski kävi Suomessa tammi–helmikuussa 1945 neuvostoliittolaisen kulttuuridelegaation jäsenenä. Hän tapasi useita suomalaisia, muun muassa Uuno Klamin ja Martti Similän. Hän oli vierailunsa jälkeen kirjeenvaihdossa useiden suomalaisten kanssa. Lisäksi hän lähetti Suomeen lahjoituksena useiden neuvostoliittolaisten teosten partituureja, joita 1940-luvun jälkipuoliskolla otettiin RSO:n ja HKO:n ohjelmistoon.
Kabalevski sai musiikillisista ansioistaan useita valtion palkintoja, kuten kolme Stalin-palkintoa.
AFC North

AFC North on amerikkalaisen jalkapallon ammattilaisliigan National Football Leaguen American Football Conferencen pohjoinen divisioona, joka muodostettiin vuonna 2002, kun liigan joukkueiden määrä kasvoi 32:een. Divisioona korvasi vuosina 1970-2001 toimineen AFC Central -divisioonan.
AFC Northissa pelaa neljä joukkuetta: Baltimore Ravens, Cincinnati Bengals, Cleveland Browns ja Pittsburgh Steelers. AFC Centralin alkuperäisiä jäseniä olivat Houston Oilers (nykyään nimellä "Tennessee Titans"), Browns, Bengals ja Steelers. Jacksonville Jaguars liittyi AFC Centraliin vuonna 1995 ja Ravens vuonna 1996, mutta Jaguars ja Titans siirtyivät edelleen vuoden 2002 uudelleenjärjestelyn jälkeen AFC Southiin.
Play off -esiintymiset yhteensä.
1 Joukkue oli nimeltään Houston Oilers vuoteen 1996 saakka, vuosina 1997 ja 1998 nimi oli Tennessee Oilers ja lopullinen nimi Tennessee Titans otettiin käyttöön vuonna 1999. Titans siirtyi AFC Southiin kaudella 2002.
2 Jaguars siirtyi AFC Southiin kaudella 2002.
Lyhyt historia.
1970-luku.
Vaikka Cincinnati Bengals voitti ensimmäisen AFC Central -divisioonamestaruuden vuonna 1970, Pittsburgh Steelers hallitsi 1970-lukua mielin määrin. Steelers voitti Super Bowlin neljästi saman vuosikymmenen aikana.
1980-luku.
Vuonna 1980 Cleveland Browns katkaisi Steelersin kuuden vuoden voittoputken divisioonamestarina, mutta ei kyennyt kukistamaan pudotuspelien toisella kierroksella Oakland Raidersia. 1980-luvulla ainoastaan Bengals selvitti tiensä Super Bowliin asti AFC Centralista, mutta hävisi molemmat niukasti San Francisco 49ersille.
1990-luku.
Vuonna 1994 perustettu Jacksonville Jaguars liittyi NFL:ään ja AFC Centraliin kaudelle 1995. Vuonna 1996 Cleveland Browns siirtyi Baltimoreen ja muutti nimensä Baltimore Ravensiksi, mutta säilytti paikkansa AFC Centralissa. Samoin kävi vuonna 1997 Oilersille, joka muutti Memphisiin, mutta säilytti divisioonapaikkansa. Oilerista tuli lopulta Titans vuonna 1999.
Steelers hallitsi divisioonaa vuodesta 1992 lähtien. Joukkue voitti viisi divisioonamestaruutta kuudessa vuodessa ja esiintyi Super Bowl XXX:ssa. Vuoden 1992 Oilers oli ottavana osapuolena eräässä kaikkien aikojen kuuluisimmassa pudotuspelissä Buffalo Billsiä vastaan. Oilers tuhri 32 pisteen johtoaseman toisella puoliajalla ja hävisi ottelun lopulta jatkoajalla luvuin 41-38.
AFC Centralin kokoonpano muuttui jälleen vuonna 1999, kun Cleveland Browns teki paluun liigaan. Divisioonassa pelasi kuusi joukkuetta kausina 1999-2001.
2000-luku.
NFL:n divisioonat ryhmiteltiin uudestaan vuonna 2002, kun NFL-joukkueiden määrä oli vakiintunut kolmeenkymmeneenkahteen. NFL:ssä on nyt kahdeksaan divisioonaa, joissa kussakin on neljä joukkuetta. AFC Central nimettiin uudelleen AFC Northiksi ja NFC Central NFC Northiksi. Steelers on voittanut AFC Northin neljä kertaa, Ravensillä divisioonavoittoja on kaksi ja Bengals on voittanut divisioonan yhden kerran.
Simon Preston

Simon Preston (4. elokuuta 1938 Bournemouth – 13. toukokuuta 2022) oli brittiläinen urkuri, kapellimestari ja säveltäjä. Hän opiskeli urkujensoittoa C. H. Trevorin johdolla ja soitti vuosina 1962–1967 Westminster Abbeyssä ja myöhemmin Oxfordin tuomiokirkossa. 
Preston levytti Johann Sebastian Bachin urkutuotannon Deutsche Grammophonille. Hän on myös levyttänyt muun muassa Georg Friedrich Händelin urkukonsertot. Lisäksi hän sävelsi musiikkia uruille.
Vuonna 2012 Preston meni naimisiin Elizabeth Haysin kanssa.
Preston kuoli 83-vuotiaana 13. toukokuuta 2022.
Lando

Lando (synt. Lando; k. 914 Rooma, Italia) oli 121. paavi. Hän toimi paavina heinä–marraskuulta 913 maaliskuulle 914 saakka. Hän syntyi Sabinassa, Italiassa, mutta hänen syntymävuotensa on tuntematon. Lando kuoli vuonna 914 Roomassa, Italiassa.
Landolla oli paljon vaikutusvaltaisia ystäviä, joiden avulla tämä tuli lopulta valituksi paaviksi. Paaviuskautensa aikana hän järjesteli synnyinmaakuntaansa Sabinaan lahjoituksia ja etuoikeuksia. Hän oli yksi viimeisistä paaveista, jotka ottivat oikean nimensä käyttöön myös noustessaan paaviksi.
Vincent (ooppera)

Vincent on Einojuhani Rautavaaran vuosina 1986–1987 säveltämä kolminäytöksinen ooppera, jonka aiheena on alankomaalaisen taidemaalari Vincent van Goghin elämä. 
Vincent sai ensiesityksensä vuonna 1990 Suomen Kansallisoopperassa. Teos on alkumuodoltaan suomenkielinen, mutta siitä on tehty myös saksankielisiä produktioita. Oopperan libretto on säveltäjän kirjoittama.
Susijengi

Susijengi on suomalaisen rap-yhtye Kapasiteettiyksikön viides ja yhtyeen jäsenien mukaan kokoelmalevyä lukuun ottamatta viimeinen albumi. Albumi julkaistiin Rähinä Recordsin kautta toukokuussa 2006, ja se nousi Suomen virallisen listan sijalle 10.
Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet "Erobiisi" ja "Vielä vähän aikaa", joista tehtiin myös musiikkivideot.
Valu (albumi)

Valu on Mokoman vuonna 1999 julkaistu debyyttialbumi. Albumi on musiikillisesti huomattavasti yhtyeen myöhempiä albumeita kevyempi ja rock-vaikutteisempi. Valu ei saavuttanut ilmestyessään mainittavaa menestystä ja Mokoman silloinen levy-yhtiö EMI tuhosi jäljellä olevat levyt vuonna 2000, eikä levystä otettu uusintapainosta. Sama kohtalo oli myös Valu-albumin seuraajalla, Mokoman toisella levyllä Mokoman 120 päivää. Valu julkaistiin kuitenkin uudelleen vuonna 2004 Mokoman noustua suuremman yleisön tietoisuuteen Kurimus-albumin ja oman levy-yhtiönsä, Sakara Recordsin myötä. 
Levyn tunnetuin kappale lienee hieman nyky-Mokomaa muistuttava aggressiivinen ”Viholliset”, jota Mokoma esittää keikoillaan toisinaan vielä nykyäänkin. ”Pillipiipari”-kappale on julkaistu uudelleennauhoitettuna versiona vuoden 2003 "Punainen kukko" -EP:llä. Myös ”Viholliset”-kappaleesta on tehty uusi versio, joka löytyy Mokoman "Viides vuodenaika" EP:ltä.
Mokoman myöhemmistä albumeista poiketen vokalisti Marko Annala vastasi "Valu"-albumilla laulamisen lisäksi myös kitararaidoista.
Kappaleet.
Sävellykset ja sanoitukset Marko Annala, ellei toisin mainita.
Uusintajulkaisun bonuskappaleet.
”Toinen kohtu” on alun perin Valu-albumin sessioissa kesällä 1998 äänitetty, varsinaiselta albumilta pois jäänyt kappale, jonka lauluosuudet äänitettiin vuonna 2004, ennen albumin uusintajulkaisua.
Singlet.
"Kasvan".
Julkaistiin vuonna 1999.
"Perspektiivi".
Promosingle, julkaistiin vuonna 1999.
Usko parempaan

Usko parempaan on Kapasiteettiyksikön neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 17. marraskuuta 2004. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 14.
Albumin ainoa hitiksi noussut kappale oli nimikappale "Usko Parempaan", josta tehtiin myös musiikkivideo. Toinen tunnettu kappale oli "Tyttö sinä olet tähti" -elokuvan soundtrackille päässyt "Lähdössä".
7 (Enrique Iglesiaksen albumi)

7 (Seven) on espanjalaissyntyisen poplaulajan, Enrique Iglesiasin vuonna 2003 julkaistu albumi. Kyseessä on hänen seitsemäs täyspitkä julkaisunsa.
Levyn ensimmäinen hitti oli kappale ”Addicted”, josta albumilla on neljä eri versiota. Albumin suurin hitti oli toinen single, paljon radiosoittoakin saanut kappale ”Not In Love”, jonka Iglesias nauhoitti myös duettona Kelisin kanssa.
7 (täsmennyssivu)

7 tai seitsemän voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Hiromi Taniguchi

Hiromi Taniguchi (s. 5. huhtikuuta 1960 Nango, Japani) on japanilainen kestävyysjuoksija.
Taniguchi aloitti maratonharjoittelun Takeshi ja Shigeru Sohin valmennuksessa valmistuttuaan yliopistosta 1980-luvun puolivälissä. Vuonna 1986 hän voitti hopeaa Aasian kisoissa ja seuraavana vuonna hän voitti Tokion ja Lontoon maratonit. Häntä ei valittu Japanin joukkueeseen Soulin olympialaisiin 1988, mutta lokakuussa 1988 hän juoksi Pekingin maratonilla ajan 2.07.40, joka jäi hänen ennätyksekseen. Taniguchi voitti maratonin MM-kultaa Tokion MM-kisoissa 1991 aloitettuaan loppukirinsä 38 kilometrin kohdalla. Kilpailu juostiin erittäin kuumassa ja kosteassa säässä, minkä takia voittoaika oli 2.14.57.
Seuraavana vuonna Barcelonan olympialaisissa Taniguchi kaatui puolimatkan jälkeen ja menetti toisen kenkänsä. Samaan aikaan kilpailussa tapahtui irtiotto, ja hän jäi kärkijoukosta auttamatta jälkeen, mutta pystyi nousemaan lopulta kahdeksanneksi. Hän selviytyi Japanin joukkueeseen vielä Atlantan olympialaisiin 1996, jossa juoksi maratonilla yhdeksänneksitoista. Urheilu-uransa jälkeen Taniguchi on toiminut valmentajana Oki Electric -yhtiön joukkueessa.