tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
’s-Hertogenbosch

’s-Hertogenbosch (lausutaan ; , ) on Pohjois-Brabantin provinssin pääkaupunki Alankomaiden eteläosassa, noin tunnin junamatkan päässä Amsterdamista. Kaupungissa on 134 989 asukasta (1. heinäkuuta 2006). Kaupunkia kutsutaan hyvin yleisesti myös nimellä Den Bosch.
’s-Hertogenbosch on yksi Alankomaiden vanhimmista kaupungeista. Sieltä on hyvät junayhteydet joka puolelle Alankomaita sekä naapurimaihin, kuten Belgiaan.
Historia.
’s-Hertogenbosch sai kaupunginoikeudet vuonna 1185. Se tuhottiin vuonna 1203 Gelren ja Hollannin hyökkäyksessä, mutta rakennettiin uudelleen. Vuonna 1475 pystytettiin uusi muuri ja vallihautoja, joihin johdettiin Dommelin ja Aan vesi.
Vuoteen 1520 kaupunki oli Alankomaiden toiseksi suurin Utrechtin jälkeen ja useiden pohjoisen renessanssin taiteilijoiden työskentelypaikka. Uskonpuhdistus ja uskonsodat muuttivat kuitenkin tilanteen. ’s-Hertogenbosch liittyi Habsburgien puolelle, ja Yhdistyneiden provinssien joukot piirittivät sitä useaan kertaan. Kaupungin valloitti viimein vuonna 1629 Fredrik Henrik Oranialainen, rakennettuaan 40 kilometriä pitkän padon ja pumpattuaan ympäröivän veden pois myllyillä. Katolilaisille tämä oli suuri isku, ja protestantit pitivät kaupunkia sota-alueena ilman poliittisia vapauksia.
Vuodesta 1806 kaupunki liitettiin Ranskaan. Preussilaiset kuitenkin valloittivat sen vuonna 1814, ja seuraavana vuonna Napoleonin kukistuttua siitä tehtiin Noord-Brabantin pääkaupunki perustettaessa Alankomaiden kuningaskuntaa. Kaupunki oli edelleen linnoitus, ja vuoteen 1878 oli kiellettyä rakentaa linnoitusten ulkopuolelle. Tämä johti kasvun taantumiseen ja väen suureen kuolleisuuteen. Kaupunkia hallittiin konservatiivisesti, eikä työläisten määrää haluttu lisätä, eikä uusia oppilaitoksia perustaa. Toisesta maailmansodasta ’s-Hertogenbosch selvisi lähes naarmuitta, vaikka lähelle perustettiinkin Herzogenbuschin keskitysleiri.
Koulutus.
Kaupungin kouluihin lukeutuu HAS Den Bosch.
Kulttuuri ja nähtävyydet.
Kaupungin keskustassa on tori ("Markt"), josta voi torimyyjiltä ostaa esimerkiksi vihanneksia, juustoja ja käsitöitä. Kuningattaren päivänä 30. huhtikuuta perinteisiin kuuluu, että torilla kuka tahansa voi myydä mitä tahansa.
Kaupunkikuvaa hallitsee goottilainen katedraali "Sint-Janskathedraal" (Pyhän Janin katedraali), joka on noin vuodelta 1220. Helmikuussa Den Boschissa vietetään Carnaval. Paikallinen kahviloissa myytävä erikoisuus on "Bosche Boll" eli suklaapäällysteinen pulla, jonka sisus on valkoista creemiä.
Urheilu.
Kaupungin oma jalkapallojoukkue on vuonna 1965 perustettu FC Den Bosch. Joukkue pelaa maan toiseksi korkeinta sarjaa, Jupiler Leagueta. Koripallossa kaupunkia edustaa EiffelTowers, joka on voittanut maan mestaruuden 15 kertaa. Kaupungissa on jääkiekkojoukkue ’s-Hertogenbosch Red Eagles, joka pelaa Alankomaiden ja Belgian yhteistä BeNe-liigaa.
Nicolò Isouard

Nicolò Isouard (1775–1818) oli maltalainen oopperasäveltäjä.
Opiskeltuaan Italiassa hän toimi La Valettessa urkurina ja Maltan ritariston kapellimestarina. Kun ritaristo lakkautettiin, hän siirtyi Pariisiin 1799. Hänen tunnetuimmat teoksensa ovat "Cendrillon" (Tuhkimo) ja "Joconde".
Isouard syntyi Maltalla, mutta lähti nuorena Pariisiin opiskelemaan. Opiskeltuaan hän palasi väliaikaisesti Maltalle, mutta siirtyi takaisin Pariisiin vuonna 1800. Pariisissa asuessaan Isouard meni naimisiin Claudine Berthaultin kanssa. Säveltäjä kuoli Pariisissa vuonna 1818. Hän sävelsi uransa aikana muun muassa oopperoita.
Risto Kalliorinne

Risto Olavi Kalliorinne (s. 11. lokakuuta 1971 Raahe) on suomalainen poliitikko. Hän toimi vasemmistoliiton kansanedustajana kauden 2011–2015 sekä huhtikuusta heinäkuuhun 2019. Hän on toiminut Oulun kaupunginvaltuutettuna vuodesta 2001. Hän oli Pohjois-Pohjanmaan maakuntavaltuuston puheenjohtajana vuosina 2012–2016. 
Kunnallispoliittisen uransa Kalliorinne aloitti Raahessa tultuaan valituksi vuoden 1996 kunnallisvaaleissa kaupunginvaltuutetuksi. Hänet valittiin eduskuntaan vuoden 2011 vaaleissa, joissa hän sai yhteensä 5 669 ääntä. Vuoden 2015 eduskuntavaalissa Kalliorinne jäi varasijalle, kun puolue menetti Oulun vaalipiirissä paikan. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Kalliorinne päätyi niin ikään varasijalle, mutta nousi alkuvaiheessa eduskuntaan Merja Kyllösen jatkettua europarlamentissa kauden loppuun.
Kalliorinne toimi vasemmistoliiton ensimmäisenä varapuheenjohtajana vuosina 2004–2007 ja 2009–2013. Puheenjohtaja Suvi-Anne Siimeksen erottua maaliskuussa 2006 Kalliorinne hoiti puolueen puheenjohtajan tehtäviä yhdessä toisen varapuheenjohtajan Minna Sirnön kanssa toukokuussa 2006 järjestettyyn ylimääräiseen puoluekokoukseen saakka. Kalliorinne kuului vasemmistoliiton puoluevaltuustoon tai puoluehallitukseen yhtäjaksoisesti vuodet 1998–2016. 
Kalliorinne valmistui ylioppilaaksi vuonna 1990 Raahen lukiosta ja sosionomiksi Oulun seudun ammattikorkeakoulusta vuonna 1998. Ennen valintaansa eduskuntaan hän työskenteli vuosina 2007–2011 Oulun Diakonissalaitoksen Säätiön palvelupäällikkönä. Vuodesta 2017 Kalliorinne on työskennellyt Palvelualojen ammattiliitto PAM ry:n Pohjois-Suomen aluepäällikkönä. Joulukuussa 2018 hänet valittiin Palvelualojen ammattiliitto PAM ry:n hallituksen pj:n henkilökohtaiseksi varajäseneksi ja PAM:n järjestöjohtajaksi sekä SAK:n hallituksen jäseneksi.
Haarlemmermeer

Haarlemmermeer on kunta Pohjois-Hollannin provinssissa Alankomaissa. Kunnassa on 136 730 asukasta (1. heinäkuuta 2006). Se on polderi, rakennettu vedeltä 1800-luvulla vallatulle alueelle. Nimen merkitys on "Haarlemin järvi".
Suurin kaupunki on Hoofddorp, n. 60 000 asukasta. Se on yksi harvoista kaupungeista, jonka nimi ei ole sama kuin ympäröivän kunnan.
170 km² järven kuivaus aloitettiin 1848 höyrykoneiden voimalla ja se valmistui 1852. Maan myynnillä saatiin katettua kuivatuksen kulut. Haarlemmermeerin kunta perustettiin 1855. Vuonna 1917 perustettiin Schipholin sotilaslentokenttä, jonka Amsterdam otti käyttöönsä 1926. Se oli toinen lentokenttä Euroopassa Tukholman jälkeen, jonka kiitotiet päällystettiin. Nimi Schiphol merkitsee laivojen hautaa, joka tulee aikaisemmin alueella olleen Haarlemmermeer-järven myrskyjen upottamista laivoista. Järvi kuivattiin, eikä siitä enää ole jäljellä merkkejä.
Paul Scholes

Paul Scholes (s. 16. marraskuuta 1974 Salford, Suur-Manchester, Englanti) on uransa lopettanut englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edusti koko ammattilaisuransa Englannin Valioliigassa pelaavaa Manchester Unitedia.
Seurajoukkueura.
Scholes pelasi koko uransa Manchester Unitedissa, vaikka nuorena poikana oli kova Oldhamin kannattaja. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa vuonna 1994 ja voitti joukkueessa Valioliigan mestaruuden yksitoista kertaa (1996, 1997, 1999, 2000, 2001, 2003, 2007, 2008, 2009, 2011, 2013), FA Cupin kolmesti (1996, 1999, 2004), Liigacupin 2006, 2009 ja 2010 sekä Mestarien liigan vuosina 1999 ja 2008. Scholes on English Football Hall of Famen jäsen. 
Scholes lopetti uransa kauden 2010–2011 jälkeen, mutta palasi 8. tammikuuta 2012 loppukauden mittaisella sopimuksella Unitedin kärsittyä paljon loukkaantumisista. Hän päätti uransa toistamiseen Valioliigan mestaruuteen 2013.
Maajoukkueura.
Englannin maajoukkueessa Scholes oli joukkueen avainpelaajia. Hän pelasi maajoukkueessa vuosina 1997–2004 yhteensä 66 ottelua ja teki 14 maalia. Hän pelasi MM-kilpailuissa 1998 ja 2002 sekä EM-kilpailuissa 2000 ja 2004.
Hugo Kaun

Hugo Wilhelm Ludwig Kaun (21. maaliskuuta 1863 Berliini – 2. huhtikuuta 1932 Berliini) oli saksalainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikinopettaja. 
Kaun syntyi ja opiskeli Berliinissä. Vuonna 1886 hän siirtyi Yhdysvaltoihin ja asettui Milwaukeehen. Siellä hän toimi kapellimestarina ja opettajana konservatoriossa. Myöhemmin Kaun palasi Berliiniin, jossa hän jatkoi musiikin opettamista. Kaunin tuotantoon kuuluu muun muassa oopperoita ja sinfonioita.
Benny Hinn

Toufik Benedictus ”Benny” Hinn (s. 3. joulukuuta 1952 Jaffa, Israel) on Yhdysvalloissa asuva uskonjohtaja, saarnaaja ja televisioevankelista, jonka kokouksissa väitetään parantuneen ihmisiä rukouksen kautta. Hinn on syntynyt Israelissa. Hänen äitinsä oli armenialainen ja isänsä kreikkalainen. Hinn kasvoi ortodoksiperheessä mutta vaikuttaa nykyisin karismaattisessa liikkeessä. Vuonna 1968 perhe muutti Kanadaan ja asettui Torontoon. Hinn kävi Georges Vanier high schoolia, jossa hänet tunnettiin ensimmäisellä etunimellään Toufik.
Hinnin opetus korostaa armolahjoja ja Hengen voimaa. Hän kertoo saaneensa "uskomattoman voitelun" ja "voimavarustuksen" käytyään vuonna 1973 Kathryn Kuhlmanin kokouksessa. Vuonna 1991 pitämässään saarnassa Hinn on kertonut jatkaneensa säännöllisiä käyntejä Kuhlmanin haudalla ja kokeneensa voimakkaan voitelun leijuvan haudan yllä. 
Kritiikki.
Hinnin kyvyistä on kiistelty, ja hänen on katsottu jääneen kiinni kyseenalaisista parantamismenetelmistä, vääristä profetioista ja väärästä opetuksesta. Hinn on myös saanut kritiikkiä teologiastaan, jota on väitetty menestysteologiaksi. 
Benny Hinn on usein kokouksissaan opettanut sairaiden parantumisesta ja jopa luvannut, että kaikki läsnä olevat sairaat parantuvat. Yves A. Braultin todistuksen mukaan Hinn lupasi ”Praise The Lord” -ohjelmassaan toukokuussa 2000: ”Jos tarvitset parantumista, niin heti, kun tartut puhelimeen, soitat ja sitoudut lahjoittamaan, Jumala parantaa sinut!” Lupaukset sairaiden parantumisista ovat tuottaneet pettymyksiä ja myös arvostelua Hinnin opetusta ja toimintaa kohtaan.
Syyskuussa 2019 Benny Hinn kertoi luopuvansa menestysteologian opettamisesta, jonka sijasta hän on keskittynyt yhä enemmän raamatunmukaiseen opettamiseen. Evankelista David Diga Hernandezin haastattelussa hän myöntää avoimesti, että ei aio enää saarnata sellaista oppia, mikä on ristiriidassa Raamatun kanssa.
D. H. Lawrence

David Herbert (D. H.) Lawrence (11. syyskuuta 1885 Eastwood, Nottinghamshire – 2. maaliskuuta 1930 Vence, Ranska) oli yksi merkittävimmistä, tuotteliaimmista ja kiistellyimmistä englantilaisista 1900-luvun kirjailijoista.
Tuotanto ja sen vastaanotto.
Lawrencen tuotanto käsittää romaaneja, novelleja, runoutta, näytelmiä, esseitä, matkakertomuksia, maalauksia, käännöksiä, kirjallisuuskritiikkiä ja kirjeitä. Kokonaisuutena tuotanto edustaa pitkällistä pohdintaa modernin ajan ja teollistumisen ihmisarvoa rapauttavista vaikutuksista. Lawrence käsittelee henkistä terveyttä ja elinvoimaa, spontaanisuutta, seksuaalisuutta sekä vaistomaista toimintaa ja nousi oman aikakautensa ikoniksi; aikana, johon Sigmund Freudilla ja Friedrich Nietzschellä oli suuri vaikutus. 
Lawrence tunsi voimakasta vetoa runouteen. Runoissaan hän kuvasi välittömiä kokemuksia ja vaistoja. Romaaneissaan hän tilitti lapsuudenkokemuksiaan: "Sons and Lovers" kuvaa hänen tunnettaan äitiään kohtaan ja useissa romaaneissaan vanhempiensa aviollisia ristiriitoja. Hänen teoksissaan naiset usein rakastuvat suinpäin sellaisiin miehiin, joiden kanssa heillä ei ole yhteistä pohjaa, jolle yhteiselämän voisi rakentaa. 
Lawrencen mielipiteet ja teokset olivat useille hänen aikalaisilleen liian radikaaleja. Ne toivat hänelle paljon vihamiehiä ja vaikeuksia. Hän joutui hankaluuksiin viranomaisten kanssa, hänen töitään sensuroitiin ("The Rainbow" ja "Women in Love") ja tuotantoaan vääristeltiin etenkin hänen elämänsä jälkipuoliskolla, josta hän vietti suuren osan vapaaehtoisessa maanpaossa. Hän ei itsekään ollut sovitteleva luonne: hän julisti epäluottamustaan tieteeseen ja älylliseen pohdintaan, pilkkasi kristinuskoa, sentimentaalisuutta, idealismia ja freudilaisuutta. Kuollessaan häntä pidettiin pornografina, joka oli tuhlannut lahjakkuutensa. E. M. Forster kyseenalaisti tämän näkemyksen kirjoittamassaan kuolinuutisessa ja sanoi Lawrencen olevan "sukupolvemme kekseliäin kirjailija".
Myöhemmät arviot.
Myöhemmin vaikutusvaltainen cambridgeläinen kriitikko F. R. Leavis nosti korkealle sekä Lawrencen taiteellisen lahjomattomuuden että moraalisen horjumattomuuden ja kohotti valtaosan tämän tuotannosta englantilaisen kirjallisuuden merkkiteosten joukkoon. Lawrencen ehkä tunnetuin teos "Lady Chatterleyn rakastaja" vapautui julkaisukiellosta Britanniassa marraskuussa 1960. Nykyisin Lawrencea pidetään englantilaisessa kirjallisuudessa näkemyksellisenä ajattelijana ja merkittävänä modernismin edustajana. Tosin osa feministeistä on kyseenalaistanut hänen asenteensa naisia ja seksuaalisuutta kohtaan .
Graeme Le Saux

Graeme Pierre Le Saux (s. 17. lokakuuta 1968 Jersey) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelasi vasempana laitapuolustajana.
Le Saux aloitti uransa St. Paulsin joukkueessa, josta hän siirtyi Chelseaan vuonna 1987. Vuonna 1993 hän siirtyi pääkaupungista Blackburn Roversin riveihin, missä hän voitti Valioliigan vuonna 1995. Elokuussa 1997 Le Sauxista tuli Englannin kallein puolustaja, kun Chelsea osti hänet takaisin viiden miljoonan punnan siirtosummalla. Hän pelasi seurassa kuusi kautta, kunnes hänet ja seitsemän miljoonaa puntaa vaihdettiin Southamptonin lupaavaan Wayne Bridgeen vuonna 2003. Le Saux lopetti uransa toukokuussa 2005.
Englannin maajoukkueessa Le Saux pelasi 36 ottelua ja teki niissä yhden maalin vuosina 1994–2000. Hän edusti maataan MM-kisoissa 1998. Vuoden 1996 EM-kisat jäivät häneltä väliin loukkaantumisen vuoksi.
Peliuransa jälkeen Le Saux on työskennellyt BBC:n jalkapallo-ohjelmissa. Hän kuitenkin jätti BBC:n ennen vuoden 2006 MM-kisoja, kun häntä ei valittu mukaan MM-kisojen kommentaattoritiimiin.
Bridgeport

Bridgeport on Yhdysvaltain itärannikolla sijaitsevan Connecticutin osavaltion suurin kaupunki. Sen pinta-ala on 50 km² (vettä 9 km²) ja asukasluku 144 229 (2010).
Historia.
Alueella 1800-luvun lopulla alkanut teollistuminen oli nopeaa ja vuoteen 1930 mennessä Bridgeportista oli kasvanut merkittävä teollisuuskeskus. Kaupungin väkiluku kasvoi räjähdysmäisesti vuoteen 1920 asti ja jatkoi hidasta kasvua vielä 1970-luvulle, minkä jälkeen väkiluvun väheneminen alkoi - kaupunkia vaivasi työttömyys, rikollisuus ja teollisuuden saastuttama maaperä.
Väestö.
Kaupungin asukkaista 39,2 prosenttia on latinalaisamerikkalaisia, 33,1 prosenttia mustia ja 21,4 prosenttia valkoisia. 81,8 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 33,8 vuotta.
Urheilu.
Jääkiekkoilun saralla Bridgeportia edustaa Pohjois-Amerikan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla AHL-ammatilaisliigassa pelaava Bridgeport Islanders, joka toimii NHL-joukkue New York Islandersin farmijoukkueena.
Toni Kuivasto

Toni Kuivasto (s. 31. joulukuuta 1975 Tampere) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Kuivasto edusti urallaan Tampereen Ilvestä, Myllykosken Palloa, Helsingin Jalkapalloklubia, norjalaista Vikingiä, ruotsalaista Djurgårdens IF:iä sekä Valkeakosken Hakaa.
Kuivasto kuului 1990- ja 2000-luvuilla Suomen maajoukkueen vakiokalustoon, mutta Sami Hyypiä ja Hannu Tihinen pelasivat toppariparina tärkeimmät ottelut, ja Kuivaston osaksi jäi vaihtopenkillä istuminen. A-maajoukkuedebyyttinsä hän teki 21. helmikuuta 1997 Malesiaa vastaan pelatussa ottelussa.
Kuivasto lopetti uransa ylemmillä sarjoilla polvivaivojen takia vuonna 2011, mutta jatkoi vielä pelaamista Ilveksen kakkosjoukkueessa.
Ýmnos eis tin Eleftherían

Ýmnos eis tin Eleftherían (, suomeksi "Hymni vapaudelle") on Kreikan ja Kyproksen kansallislaulu. Laulun on sanoittanut Dionýsios Solomós vuonna 1823 ja säveltänyt Nikólaos Mántzaros vuonna 1828/1829. Runosta tuli Kreikan virallinen kansallislaulu vuonna 1863 (tai 1865) ja Kyproksen kansallislaulu vuonna 1966.
Kyseessä on periaatteessa maailman pisin kansallislaulu sanoituksen pituuden perusteella, sillä Solomóksen isänmaallinen runo käsittää kokonaista 158 säkeistöä. Yleensä siitä lauletaan kansallislauluna kuitenkin vain kaksi ensimmäistä säkeistöä.
Historia.
Zákynthoslainen ja Korfulla toiminut Dionýsios Solomós kirjoitti "Ýmnos eis tin Eleftherían" -runon vuonna 1823. Tuolloin käytiin Kreikan vapaussotaa, ja runo sai innoitustaan sodasta. Runo julkaistiin Kreikassa vuonna 1824 ja Pariisissa vuonna 1825, ja se teki Solomóksesta tunnetun runoilijana. Solomóksen ystäviin kuulunut korfulainen säveltäjä Nikólaos Mántzaros sävelsi ensimmäisen sovituksen runoon vuonna 1828 (tai 1829), yhden version koko runosta ja toisen kahdesta ensimmäisestä säkeistöstä. Toinen sovitus tehtiin vuonna 1837, kolmas 1839–1840, neljäs 1844 ja viides 1861.
Solomóksen runo yhdistyi vapaussodan muistoihin, ja sitä lausuttiin ja laulettiin usein isänmaallisissa kokoontumisissa. Kreikan virallisena kansallislauluna käytettiin alun perin kuningas Oton aikana kuitenkin kuninkaallista hymniä. "Ýmnos eis tin Eleftherían" otettiin maan kansallislauluksi Oton syrjäyttämisen jälkeen vuonna 1863 (tai toisten lähteiden mukaan vuonna 1865). Solomóksen runo oli kirjoitettu dimotikí-kreikalla eli kansankielellä. Valtio käytti vielä tuolloin virallisesti vanhahtavampaa katharévousa-kreikkaa, mutta se ei estänyt runon valitsemista kansallislauluksi. Tämä voidaan nähdä mielenkiintoisena käänteenä Kreikan kielikiistassa.
Sama laulu toimi myös itsenäisen Kreetan valtion kansallislauluna sen ollessa liitossa Kreikan kanssa vuosina 1908–1913. Kyproksen kansallislauluksi hymni otettiin vuonna 1966. Saaren turkkilaisväestö ei ole hyväksynyt päätöstä.
Teksti.
Hymnin koko teksti muistelee kreikkalaisten kärsimyksiä osmanivallan aikana ja heidän kaipuutaan vapauteen. Se kuvaa myös sodan tapahtumia, kuten patriarkka Gregorios V:n teloitus, suurvaltojen reaktiot ja Tripolitsán piiritys, ja kuvaa vapaustaistelun kristillistä luonnetta.
Alla esitetään runon kaksi ensimmäistä eli kansallislauluna laulettua säkeistöä.
Σε γνωρίζω από την κόψη
του σπαθιού την τρομερή,
σε γνωρίζω από την όψη
που με βία μετράει τη γη.
Απ' τα κόκαλα βγαλμένη 
των Ελλήνων τα ιερά,
και σαν πρώτα ανδρειωμένη,
χαίρε, ω χαίρε, Ελευθεριά!
"Se gnorízo apó tin kópsi"
"tou spathioú tin tromerí."
"Se gnorízo apó tin ópsi"
"pou me vía metráei ti gi."
"Ap' ta kókala vgalméni"
"ton Ellínon ta ierá,"
"kai san próta andreioméni,"
"chaíre, o chaíre, Eleftheriá!"
Tunnistan sinut mahtavasta
miekanterästäsi.
Tunnistan sinut katseestasi,
joka voimallisena tarkkailee maailmaa.
Kasvaneina pyhistä kreikkalaisten luista
ja urhoollisena kuten ennenkin,
tervehtikää, tervehtikää vapautta!
Anneli Alhanko

Anneli Elisabeth Alhanko Skoglund (s. 11. joulukuuta 1953 Bogotá, Kolumbia) on suomalais-venäläiseen perheeseen syntynyt ruotsalainen balettitanssija. Hänen isänsä on Erkki Alhanko, joka toimi Suomen konsulina Kolumbiassa. Anneli Alhanko kuului Tukholman kuninkaalliseen balettiin vuodesta 1969. Hänet nimitettiin kaikkien aikojen nuorimpana tanssijana sen ensitanssijaksi vuonna 1973. Vuonna 1990 hänelle myönnettiin kuninkaallisen hovitanssijan arvonimi.
Erilliset joukot

Erillisiksi joukoiksi kutsutaan matematiikassa sellaisia joukkoja "A" ja "B", joilla ei ole yhtään yhteistä alkiota. Eli joukkojen leikkaus on tyhjä joukko, formula_1. Esimerkiksi {1, 2, 3} ja {4, 5, 6} ovat erillisiä joukkoja, koska joukoissa ei esiinny samoja lukuja.
Pistevieraat, yhteispisteettömät ja erilliset ovat synonyymejä.
Youri Djorkaeff

Youri Djorkaeff (s. 9. maaliskuuta 1968 Lyon, Rhône, Ranska) on ranskalainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi hyökkääjänä tai hyökkäävänä keskikenttäpelaajana. Djorkaeffin äiti on armenialaistaustainen, isänisä kalmukki sekä isänäiti puolalainen.
Djorkaeff aloitti uransa vuonna 1984 Grenoble Foot 38:n riveissä. Sen jälkeen hän edusti RC Strasbourgia, AS Monacoa ja PSG:tä, kunnes siirtyi kotimaansa ulkopuolelle, italialaiseen Internazionaleen vuonna 1996. Sieltä hän jatkoi Euroopan kiertomatkaansa Saksaan, 1. FC Kaiserslauterniin vuonna 1999. Vuonna 2002 Djorkaeff siirtyi monien yllätykseksi Valioliigan häntäpään joukkueeseen, Bolton Wanderersiin. Boltonista hän siirtyi kahden kauden jälkeen Blackburn Roversiin, jossa pelasi kuitenkin vain kolme ottelua ennen siirtoaan uran viimeiseksi jääneeseen seuraan, MetroStarsiin. Seurajoukkueuran kirkkaimmat saavutukset ovat tähän mennessä Cup-voittajien Cupin voitto PSG:ssä 1996 ja UEFA Cupin voitto Interissä 1998.
Ranskan maajoukkueessa Djorkaeff pelasi 82 ottelua, joissa hän teki 28 maalia. Hän edusti maataan MM-kisoissa 1998 ja 2002 sekä EM-kisoissa 1996 ja 2000. Vuosien 1998 ja 2000 arvokisat päättyivät voitonjuhliin.
Djorkaeffin isä Jean edusti hänkin Ranskaa maajoukkuetasolla, muun muassa vuoden 1966 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Saludemos la Patria orgullosos

Saludemos la Patria orgullosos (”Tervehtikäämme ylpeinä isänmaata”) on El Salvadorin kansallislaulu. Laulun virallinen nimi on ”Himno Nacional de El Salvador” (”El Salvadorin kansallislaulu”). Laulun on säveltänyt Juan Aberle ja sanoittanut Juan José Cañas. 
Laulu otettiin kansallislauluksi ensi kertaa 15. syyskuuta 1879, mutta sillä ei ollut virallista tunnustusta ennen 11. joulukuuta 1953.
Saludemos la patria orgullosos
De hijos suyos podernos llamar;
Y juremos la vida animosos,
Sin descanso a su bien consagrar.
De la paz de la dicha suprema,
Siempre noble soñó El Salvador;
Fue obtenerla su eterno problema,
Conservarla es su gloria mayor.
Y con fe inquebrantable el camino
Del progreso se afana en seguir,
Por llenar su grandioso destino
Conquistarse un felíz porvenir.
La protege una férrea barrera
Contra el choque de ruín deslealtad,
Desde el día en que su alta bandera
Con su sangre escribió: ¡LIBERTAD!
Libertad es su dogma, es su guía
Que mil veces veces logró defender;
y otras tantas, de audaz tiranía
Rechazar el odioso poder.
Dolorosa y sangrienta es su Historia
Pero excelsa y brillante a la vez;
Manantial de legítima gloria,
Gran lección de espartana altivez.
No desmaya en su innata bravura
En cada hombre hay un héroe inmortal
Que sabrá mantenerse a la altura
De su antiguo valor proverbial.
Todos son abnegados, y fieles
Al prestigio del bélico ardor
Con que siempre segaron laureles
De la patria salvando el honor.
Respetar los derechos extraños
Dedicando su esfuerzo tenaz,
en hacer cruda guerra a la guerra:
Su ventura se encuentra en la paz.
Y en seguir esta línea se aferra
apoyarse en la recta razón
para ella, sin torpes amaños
Su invariable, más firme ambición.
Salve, Oh Patria

Salve, Oh Patria! (”Terve, oi isänmaa!”) on vuodesta 1886 ollut Ecuadorin kansallislaulu. Laulun sanoittaja Juan León Mera toimi myöhemmin Ecuadorin senaatin puhemiehenä. Laulun on säveltänyt Antonio Neumane. Laulussa on kertosäkeen lisäksi kuusi säkeistöä, joista tavallisesti lauletaan vain toinen.
CORO:
Salve, Oh Patria, mil veces!
¡Oh Patria, Gloria a ti! Gloria a ti!
Ya tu pecho, tu pecho, rebosa
Gozo y paz ya tu pecho rebosa;
Y tu frente, tu frente radiosa
Más que el sol contemplamos lucir,
Y tu frente, tu frente radiosa
Más que el sol contemplamos lucir.
Los primeros los hijos del suelo
Que soberbio, el Pichincha decora
Te aclamaron por siempre señora
Y vertieron su sangre por ti.
Dios miró y aceptó el holocausto
Y esa sangre fue germen fecundo
De otros héroes que atónito el mundo
Vió en tu torno a millares surgir.
a millares surgir,
a millares surgir.
CHORUS:
O homeland, we greet you a thousand times!
Glory be to you, O homeland, glory be to you!
Your breast overflows with joy and peace,
And we see your radiant face shining
More brightly than the sun.
The worthy sons of the soil
Which Pichincha on high is adorning,
Always acclaimed you as sovereign lady
And shed their blood for you.
God observed and accepted the sacrifice,
And that blood was the prolific seed
Of other heroes whom the world in astonishment saw
Arising in thousands around you.
Victor Adler

Victor Adler (24. kesäkuuta 1852 Praha, Itävallan keisarikunta – 11. marraskuuta 1918 Wien, Itävalta) oli itävaltalainen sosialistipoliitikko ja Itävallan sosiaalidemokraattisen puolueen perustaja ja puheenjohtaja. 
Adlerista tuli keisarinvallasta luopuneen Itävallan ensimmäisen tasavallan ensimmäinen ulkoasiainministeri Karl Rennerin hallituksessa, joka aloitti 30. lokakuuta 1918.
Adlerin kokoaman Itävallan työväenpuolueen puolueohjelma on ollut perustana Suomen sosialidemokraattisen puolueen Forssan ohjelmalle 1903–1952.
Victor Adlerin poika Friedrich Adler oli myös sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka kuitenkin muistetaan parhaiten Itävallan pääministeri Karl von Stürgkhin murhasta vuonna 1916.
Octavia E. Butler

Octavia Estelle Butler (22. kesäkuuta 1947 Pasadena, Kalifornia – 24. helmikuuta 2006 Seattle, Washington) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija, joka voitti urallaan monia palkintoja. Hänen tuotannostaan on suomennettu "Xenogenesis"-trilogia.
Elämä ja ura.
Butler syntyi vuonna 1947 Kalifornian Pasadenassa. Hänen isänsä, kengänkiillottaja Laurice, kuoli Butlerin ollessa vasta pieni lapsi, ja hänen äitinsä työskenteli sisäkkönä elättääkseen sekä tyttärensä että tämän isoäidin. Perhe eli etnisesti monimuotoisessa naapurustossa eikä Butler kokenut rotuerottelun ankarimpia puolia. Monet Butlerin lapsuusmuistoista olivat tarinoita, joita hänen äitinsä ja isoäitinsä kertoivat hänelle.
Butler oli hyvin ujo kouluympäristössä ja omien sanojensa mukaan haaveilija. Nämä tekijät yhdessä hänen lukihäiriönsä kanssa vaikeuttivat hänen koulunkäyntiään huomattavasti. Hän kuitenkin päihitti lukihäiriönsä ja alkoi kirjoittaa 10-vuotiaana paetakseen sekä yksinäisyyttään että tylsyyttä. Hänen kiinnostuksensa tieteiskirjallisuuteen heräsi hänen ollessaan 12-vuotias.
Ystävät ovat kuvailleet Butleria huumorintajuiseksi naiseksi, joka tarkkaili mielellään ihmisluontoa. Itse Butler on sanonut: ”Olen 53-vuotias kirjailija, joka muistaa olleensa 10-vuotias kirjailija ja odottaa olevansa joku päivä 80-vuotias kirjailija. Olen myös epäsosiaalinen – erakko Seattlen keskellä – koska haluan, pessimisti jos en pidä varaani, feministi, musta, entinen baptisti, ja ristiriitainen yhdistelmä kunnianhimoa, laiskuutta, epävarmuutta, varmuutta ja määrätietoisuutta.”
Butler valmistui vuonna 1968 Pasadena Cityn collegen taidepuolelta, josta hän siirtyi California State Universityyn ja University of Californiaan Los Angelesiin. Kouluaikoinaan hänellä oli sekalaisia työpaikkoja, ja hän vietti aikaa seuraamalla miten biologian, fysiikan ja genetiikan tutkiminen edistyi.
Butlerin ensimmäinen tarina "Crossover" ilmestyi vuonna 1971 Clarion-antologiassa, mutta seuraavan viiden vuoden aikana hänen onnistui myydä vain yksi tarina. Hänen varsinainen kirjailijan uransa alkoi vuonna 1976 "Patternist"-sarjan ensimmäisen osan myötä. Butler on voittanut useita palkintoja uransa aikana ja oli ensimmäinen tieteiskirjailija, joka sai MacArthur-säätiön Genius-apurahan vuonna 1995.
Butler kuoli 24. helmikuuta 2006 kaaduttuaan ja lyötyään päänsä jalkakäytävään kotinsa edustalla Seattlessa tai saatuaan sydänkohtauksen. Carl Brandon Society perusti Butlerin muistoksi stipendirahaston, joista ensimmäiset jaettiin vuonna 2007. Vuosittaisen apurahan tarkoituksena on mahdollistaa värillisten kirjoittajien osallistuminen siihen Clarionin työpajaan, jossa Butlerkin aikoinaan oli.
Franco Alfano

Franco Alfano (8. maaliskuuta 1875 – 27. lokakuuta 1954) oli italialainen säveltäjä ja pianisti. 
Alfano syntyi Posillipossa vuonna 1875. Hän opiskeli pääasiassa Napolissa. Myöhemmin hän jatkoi opintojaan Leipzigissa. Alfano sävelsi ensimmäisen oopperansa, "Mirandan" vuonna 1896. Vuodesta 1918 lähtien hän työskenteli Bolognan ja vuodesta 1923 lähtien Torinon konservatoriossa. Vuonna 1926 Alfano viimeisteli Giacomo Puccinin keskeneräiseksi jääneen oopperan "Turandot". Alfano kuoli Sanremossa vuonna 1954.
Alfano sävelsi pääasiassa oopperoita, mutta hänen tuotantoonsa kuuluu myös muun muassa sinfonioita ja kamarimusiikkia.
Alex Chandon

Alexander Chandon (s. 3. marraskuuta 1968) on brittiläinen ohjaaja, joka tunnetaan lähinnä elokuvasta "Cradle of Fear".
Elokuvan pääosassa nähtiin Cradle of Filth yhtyeen laulaja Dani Filth. Tämä ei kuitenkaan ole Chandonin ainoa ohjaustyö, vaan Chandon on ohjannut myös sellaisia, tietyissä piireissä kulttimaineeseenkin nousseita teoksia, kuten Pervirella ja Bad Karma, joka kostuu kokoelmasta Chandonin lyhytelokuvia.
Lisäksi Chandon on ohjannut myös useampia Cradle of Filthin musiikkivideoita, kuten koko "Pandaemonaeon"-videon.
Chūhei Nanbu

Chūhei Nanbu (, ) oli japanilainen yleisurheilija ja olympiavoittaja. Hän on ainoa urheilija, jolla on samanaikaisesti ollut hallussaan sekä pituushypyn että kolmiloikan maailmanennätykset.
Amsterdamin kesäolympialaisissa vuonna 1928 Nanbu oli neljäs kolmiloikassa (maanmies Mikio Oda otti kultaa) ja yhdeksäs pituushypyssä sekä osallistui Japanin joukkueessa 4 × 100 metrin viestiin.
27. lokakuuta 1931 Tokiossa Nanbu hyppäsi pituutta 798 senttiä ja paransi entistä ennätystä viidellä sentillä. Tämä pysyi maailmanennätyksenä aina Jesse Owensin vuonna 1935 hyppäämään legendaariseen 813 senttiä kantaneeseen hyppyyn asti. Japanin-ennätyksenä tulos säilyi 39 vuoden ajan.
Vuoden 1932 olympialaisissa Nanbu oli suosikki molemmissa pituussuuntaisissa hypyissä. Pituushypyssä kipeä selkä vaivasi Nanbua ja hän jäi pronssille. Kaksi päivää myöhemmin kolmiloikassa Nanbu kuitenkin otti kultaa ja teki uuden maailmanennätyksen 15,72 m. Näin ollen hänellä oli samanaikaisesti sekä pituushypyn että kolmiloikan ennätykset. Kolmiloikan ennätyksen rikkoi Jack Metcalfe vuonna 1935.
Urheilu-uransa jälkeen Chūhei Nanbu oli urheilutoimittajana Mainichi shinbun -lehdessä. Hän toimi myös Japanin yleisurheiluliiton päävalmentajana ja Japanin joukkueen johtajana vuoden 1964 Tokion olympialaisissa.
Nanbu kuoli 93-vuotiaana keuhkokuumeeseen.
Patrick O’Callaghan

Patrick ”Pat” O’Callaghan (28. tammikuuta 1906 Cork – 10. joulukuuta 1991 Tipperary) oli irlantilainen yleisurheilija ja kaksinkertainen moukarinheiton olympiavoittaja.
Vuonna 1927 O’Callaghan kilpaili Dublinissa ensimmäistä kertaa moukarikilpailussa. Vain kolmetoista kuukautta myöhemmin hän osallistui lajiin vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisissa. Finaalissa Ruotsin Ossian Skiöld johti kisaa aina toiseksi viimeiselle kierrokselle asti. Tällöin O’Callaghan heitti uransa siihen asti pisimmän heiton (51 sentillä) ja otti itsenäiselle Irlannille sen ensimmäisen olympiakullan.
Seuraavissa olympialaisissa Los Angelesissa 1932 Suomen Ville Pörhölä johti kilpailua viimeiselle kierrokselle asti, jolloin O’Callaghan heitti 53,92 ja otti toisen olympiakultansa.
Vuoden 1936 kisoihin O’Callaghan ei päässyt osallistumaan, sillä IAAF ei tunnustanut Irlannin urheiluliittoa. Samasta syystä IAAF ei hyväksynyt hänen Corkin piirikunnan mestaruuskisoissa 1937 tekemäänsä maailmanennätystä (59,55), joka syntyi ylipainoisella välineellä ja tavallista pienemmästä kehästä. Se kesti rikkomattomana epävirallisesti vuoteen 1949. O’Callaghan voitti Irlannin mestaruuden kuudessa lajissa: moukari, kuula, kiekko, 56 paunan (25 kg) painon pituus- ja korkeusheitto ja korkeushyppy.
Urheilu-uransa jälkeen O’Callaghan toimi lääkärinä Clonmelin kaupungissa aina 1980-luvun lopulle asti.
Riivattu rehtori

Riivattu rehtori ("The Demon Headmaster") on samannimiseen nuorten kirjasarjaan perustuva BBC:n tilaama 18-osainen sarja. Yksi jakso kestää 25 minuuttia. Sarja kertoo koulusta, jonka pahalla rehtorilla on hypnoottisia voimia.
Sarja esitettiin alun perin BBC1-kanavalla 15. tammikuuta 1996 – 10. lokakuuta 1998. Suomessa sarja esitettiin Yle TV1 -kanavalla 22. helmikuuta 1999 alkaen. Sarjaa tehtiin kolme tuotantokautta: "The Demon Headmaster" (1996), "The Demon Headmaster Strikes Again" (1997) ja "The Demon Headmaster Takes Over" (1998).
Painonheitto

56 paunan painonheitto oli yleisurheilulajina mukana kaksissa olympiakisoissa: vuonna 1904 St. Louisissa ja vuonna 1920 Antwerpenissä. Se on myös yksi Ylämaan kisojen lajeista. 56 paunaa on noin 25,4 kiloa. 
Olympialaisissa painolla kilpailtiin pituussuuntaisesti, mutta Ylämaan kisoissa painoa (25,40 kg) heitetään myös korkeussuuntaisessa kilpailussa. Ylämaan kisoissa naiset heittävät 28 paunan painoa ja ikämiessarjoissa saatetaan heittää 42 paunan painolla.
Nykyään painonheittoa harrastavat lähinnä moukarinheittäjät kakkoslajinaan. Sekä moukaria että painoa heitetään kahdella kädellä (Ylämaan kisoissa yhdellä kädellä ja heittopaino painaa 56 paunaa). Kummassakin pyörähdystekniikka on samanlainen. Veteraanisarjoissa painonheitto on virallinen kilpailulaji SM-tasolta aina MM-tasolle asti.
Heittopainon kokonaispituus on 41 cm ja välineen painot eri ikäsarjoissa ovat seuraavat:
Miehet: yleinen sarja 15,88 kg, 
35–49-vuotiaat 15,88 kg, 
50–59-vuotiaat 11,34 kg, 
60–69-vuotiaat 9,08 kg, 
70–79-vuotiaat 7,26 kg, 
yli 80-vuotiaat 5,45 kg. 
Naiset: yleinen sarja 9,08 kg, 
35–49-vuotiaat 9,08 kg, 
50–59-vuotiaat 7,26 kg, 
yli 60-vuotiaat 5,45 kg. 
Painonheiton (pituusheitto) Suomen ennätys (15,88 kg) on Henri Liipolan 22,81. Naisten SE (9,08 kg) on Sara Killisen 22,76.Painonheiton (korkeusheitto) Suomen ennätys (25,40 kg) on Pasi Paaviston 5,40 (heitto yhdellä kädellä, heitetty Hollannissa vuonna 2000 Voimamiesten EM-kisassa).
Pasi Paavisto heitti kahden käden painon korkeusheiton 25,4 kg maailmanennätyksen 650 cm Pariisissa vuonna 2001.
Ginger Snaps

Ginger Snaps on John Fawcettin vuonna 2001 valmistunut kanadalainen elokuva, joka on saanut kaksi jatko-osaa: ""Ginger Snaps 2: Unleashed" ja "Ginger Snaps Back: The Beginning"".
Juoni.
Sisarukset Ginger, 16, ja Brigitte, 15, asuvat pienessä esikaupungissa. He tuntevat olonsa ei-toivotuiksi koulussa ja heillä on yksi ainoa kiinnostuksen kohde – kuolema. Siskokset viihtyvät keskenään omaa kuolemaansa suunnitellen. He lavastavat ja kuvaavat eri tapoja kuolla, ja mitä oudompi, verisempi ja väkivaltaisempi kuolema, sen parempi. Kaikki muuttuu, kun Ginger joutuu vesikauhuisen pedon puremaksi. Muutamassa päivässä Ginger muuttuu miehiä päivisin iskeväksi seksikkääksi vampiksi, joka syö lihanhimossaan paikallisten koiria öisin. Edes viaton Brigitte ei kykene pysäyttämään verenjanoista sisartaan. Halloween-juhlan ja täydenkuun lähestyessä Gingerin verenhimo vain kasvaa kasvamistaan, ja enää eivät ainoastaan koirat ole vaarassa. Ajan käydessä vähiin, Brigitten on valittava pelastautuminen tai liityttävä Gingerin lihanhimoiseen maailmaan.
Hahmot.
Brigitte on nuorempi Fitzgeraldin sisaruksista, joka syntyi syyskuussa 1985, vuosi myöhemmin kuin hänen siskonsa Ginger. Hän kasvoi Bailey Downsissa, jossa hän ja hänen siskonsa tunsivat olevansa ei-toivottuja.
Vuonna 2000, Bailey Downsiin ilmaantui peto, joka puri Gingeria. Brigitte haki apua Samilta, paikalliselta pojalta, joka oli ajanut pedon yli. He alkoivat etsiä parannuskeinoa lykantropia-virukseen.
Ginger on vanhempi Fitzgeraldin sisaruksista, joka syntyi vuonna 1984. Hän varttui Bailey Downsissa tuntien olonsa ei-toivotuksi, kuten sisarensa. Vuonna 2000, Bailey Downsiis ilmaantunut peto puri Gingeria. Ginger muuttui ihmissudeksi, joka söi paikallisten koiria öisin.
Sam on paikallinen kasvihuoneen pitäjä ja huumekauppias. Hänestä tulee kasvituntemuksensa myötä tärkeä hahmo auttaessaan Brigitteä ihmissusiongelman ratkaisemissa.
Interglasiaali

Interglasiaali on jääkausien eli glasiaalien välinen lämpimämpi aika. Nykyään elämme holoseeni-interglasiaalia, jonka lämpöhuippu oli atlanttisella kaudella. Tällöin jopa Norjan vuoristojäätikkö Jostedalsbreen suli. Interglasiaaliaikoina maapallon akselikallistuma on suuri, mikä tuottaa lämpimät kesät. Eem-interglasiaali oli huippunaan nykyistä lämpimämpi. On myös ollut pidempiä interglasiaaleja, jolloin jäätiköt ovat kasvaneet nykyistä suuremmiksi. 
Glasiaali-interglasiaalisykli.
Kasvillisuus ja maaperä noudattavat laajoilla alueilla jäätikön reunan ulkopuolella kiertoa jääkausien välisten lämpimien interglasiaalien kautta. Kylmän ja lämpimän vaiheen välillä on siirtymätiloja.
Tämän mukaan jääkauden tullessa ensin kostuu, ja sitten viilenee.
Jääkausi vaatii kylmää, kosteaa ilmastoa.
Maaperän kierto:
Eri alueilla kasvillisuus vaihtelee eri tavoin. Monesti jääkaudella lämpimän, kostean ilmanalan lajisto korvautuu kuivan, kylmän ilmaston lajilla kaukana jäätiköstä. Esimerkiksi tammen tilalle tulee jääkaudella joillain alueilla mäntyä tai arokasvillisuutta. Jotkin kuivat alueet kostuvat jääkausilla niin, että aavikolle voi ilmestyä mäntyä ja katajaa.
Jostedalsbreen

Jostedalsbreen (Jostedalin jäätikkö) on suurehko lakijäätikkö Etelä-Norjan länsirannikon lähellä vuoristossa. Jäätikön pinta-ala on 486 km² ja korkein kohta on Lodalskåpa, 2 083 metriä. Jäätiköstä leviää sen eri puolille useita virtamaisia vuoristojäätiköitä eli laaksojäätiköitä, joissa ylhäälle kertyneet jäämassat valuvat rinteitä pitkin alas. Jostedalsbreenin osia ovat Austdalsbreen, Bergsetbreen, Bøyabreen, Fåbergstølsbreen, Langedalsbreen, Lodalsbreen, Melkevollbreen, Stigaholtbreen, Tuftebreen ja Tunsbergdalsbreen.
Glasiologia.
Jäätiköt toimivat herkkinä ilmaston vaihteluiden mittareina, joten ne ovat myös arvokkaita kohteita ilmaston historiallisessa tutkimuksessa. Tarkemmat jäätiköiden pituus- ja massamuutoksiin kohdistuvat mittaukset alkoivat kuitenkin vasta 1800-luvun lopulla, joten sitä edeltävän ajan tilanteita tarkastellessa on turvauduttu muihin historiallisiin ja geomorfologisiin lähteisiin. Vanhojen piirrosten, maalausten, painokuvien, valokuvien, karttojen sekä kirjoitettujen dokumenttien avulla Jostedalin jäätikön pituuden muutoksia on voitu tarkastella noin 300 viimeisen vuoden ajalta.
Varhain holoseenin aikana, noin 7 600 vuotta ennen ajanlaskun alkua, Jostedalin jäätikkö suli kokonaan olemattomiin. Syynä olivat nykyiseen verrattuna korkeammat kesälämpötilat sekä/tai alhaisemmat talvisademäärät. Kesäiset keskilämpötilat olivat useiden vuosisatojen ajan noin 0,7 °C korkeampia kuin nykyisin. Talviset sademäärät ovat kuitenkin olleet melko samanlaisia kuin nykyisin (esim. keskimääräinen talvisadanta vuosivälillä 1961–1990).
Vaikka suoria historiallisia todisteita ei ole löydetty 1800-lukua edeltäneeltä ajalta, on joidenkin epäsuorien dokumenttien perusteella voitu päätellä, että pienen jääkauden aikana Jostedalin jäätikkö oli suurimillaan noin vuoden 1750 paikkeilla. Varhain 1700-luvulla jäämassat kasvoivat suuresti, mikä todennäköisesti johtui jopa enemmän runsaslumisista talvista kuin viileämmistä kesistä. Esimerkiksi Jostedalin jäätikköön kuuluvan Nigardsbreen-laaksojäätikön pituus kasvoi 2 800 metriä 25 vuoden aikana vuosien 1710 ja 1735 välillä, joten sen keskimääräinen kasvu oli tuolloin noin 110 metriä vuodessa. Useat tutkitut jäätikön ulosvirtauskohdat eli laaksojäätiköt saavuttivat pienemmän kasvuhuippunsa myös 1870-luvun lopussa.
Kansallispuisto.
Jäätikön ympärille perustettiin Jostedalsbreenin kansallispuisto vuonna 1991, ja suojeltua aluetta laajennettiin edelleen vuonna 1998. Nykyisin kyseinen kansallispuisto kattaa 1 310 neliökilometrin laajuisen alueen, joten se on Norjan kansallispuistoista neljänneksi suurin.
Götanmaa

Götanmaa (myös Göötanmaa, ) on eteläisin Ruotsin kolmesta pääalueesta. Muut pääalueet ovat Sveanmaa ja Norlanti. Götanmaan maapinta-ala on 87 262,1 km². Vuoden 2011 lopussa alueella oli 4 543 533 asukasta, joten alueen väentiheys oli 52,1 asukasta neliökilometriä kohti.
Götanmaa koostuu kymmenestä maakunnasta, jotka ovat
Historiallisesti Skåne, Halland ja Blekinge eivät kuuluneet Götanmaahan, sillä ne liitettiin Tanskasta Ruotsiin vasta Roskilden rauhassa (1658). Näistä neljästä maakunnasta käytetään joskus yhteisnimitystä "Skåneland". Bohuslän puolestaan kuului viikinkiajalta 1660-luvulle asti Norjalle.
Epigrammi

Epigrammi (&lt; ) on lyhyt ja naseva, usein satiirinen ivaruno tai samantyyppinen proosateksti. Epigrammeille ovat luonteenomaisia paradoksien ja antiteesien viljely, yllätyksellisyys ja nokkeluus. Epigrammeissa on usein lopussa terävä pisto tai lakoninen tai kiusoitteleva toteamus. Epigrammit ovat hyvä osoitus runouden voimasta oivallusten ja sukkeluuksien esittämisessä.
Alun perin epigrammi tarkoitti rakennuksen päätykirjoitusta ”päälle kirjoitettua”, temppelilahjojen omistuskirjoitusta tai päällekirjoitusta. Hautakiviin piirretyt epigrammit kertoivat haudatun nimen ja jotain hänen elämänvaiheistaan. Jo muinaisessa Egyptissä laadittiin epigrammeja. Ensimmäinen nimeltä tunnettu epigrammirunoilija on kreikkalainen Arkhilokhos (n. 680–645 eaa.). Roomalainen Martialis (n. 40–104 jaa.) laati yli satiirista epigrammia, joista on suomennettu valikoima "Venus, viini ja vapaus". Suomalaisia epigrammaatikkoja ovat esim. J. L. Runeberg, V. A. Koskenniemi ja Otto Manninen.
Kreikkalaisen epigrammirunouden tärkein lähde on "Kreikkalainen antologia". Roomalaiset epigrammit ovat paljossa velkaa kreikkalaisille edeltäjille ja aikalaisille. Roomalaiset epigrammit olivat kuitenkin kreikkalaisia useammin satiirisia ja käyttivät joskus epäsiveellistä kieltä vaikutuksen aikaansaamiseksi. Nykypäivänä epigrammin tunnetuin muoto on viisisäkeinen limerikki.
Merkitys journalismissa.
Journalismissa epigrammi ei tarkoita runomuotoista kerrontaa vaan pelkästään poikkeuksellisen napakkaa ja asian ytimekkäästi kiteyttävää toteamusta.
Ortodoksisuuden sunnuntai

Ortodoksisuuden sunnuntai on Suuren paaston ajalle sattuva ensimmäinen sunnuntai. Nimi johtuu ensimmäisten vuosisatojen ikonienriistäjistä ja ikonoklasmista saadusta voitosta vuodelta 843, jolloin keisarinna Theodora kantoi 11. maaliskuuta 843 suurin juhlallisuuksin ikonit takaisin Konstantinopolin Hagia Sofian kirkkoon.
Ikonien voitto on ortodoksisuuden voitto: ilman ikoneja ei olisi tällaista ortodoksista uskoa. Seitsemännessä ekumeenisessa kirkolliskokouksessa tehtyjen päätöksien kautta on kristinuskoon kirjoitettu selvät säännöt ikonien kunnioittamiselle.
Korvat auki

Korvat auki r.y. on vuonna 1977 perustettu suomalainen kulttuuriyhdistys, jonka tarkoituksena on edistää ja tehdä tunnetuksi uutta suomalaista musiikkia ja joka on merkittävästi vahvistanut modernin taidemusiikin asemaa Suomessa. Yhdistyksen perustajiin kuuluvat muun muassa Kaija Saariaho, Jouni Kaipainen, Magnus Lindberg, Olli Kortekangas, Jukka Tiensuu, Eero Hämeenniemi ja Esa-Pekka Salonen, ja sen ”henkisenä isänä” toimi säveltäjä Erik Bergman. 
Korvat auki -yhdistys toimii Helsingissä ja järjestää konsertteja ja seminaareja. Yhdistyksen säveltäjien teosten esittämistä varten perustettiin Toimii-yhtye, joka kantaesitti useitten jäsenten sävellyksiä, muun muassa Magnus Lindbergin teokset "Action – Situation – Signification" (1982) ja "Kraft" (1982–85). Nykyään Korvat auki -yhdistyksen yhteydessä toimii Korvat Auki Ensemble.
Korvat auki -yhdistys toimii edelleen aktiivisesti uuden musiikin ja nuorten säveltäjien esiintuojana. Yhdistys muun muassa juhli 30-vuotista toimintaansa järjestämällä 24.11.–1.12.2007 juhlafestivaalin, johon kuului neljä tapahtumaa. Korvat auki on oman konserttitoimintansa ohella ollut näkyvästi esillä muun muassa Musica nova Helsinki - ja Viitasaaren Musiikin aika -festivaaleilla sekä Runokuu-festivaalilla Helsingin Juhlaviikoilla. Yhdistyksen konserttitoiminta on myös levinnyt pääkaupunkiseudun ulkopuolelle, muun muassa Turkuun. Korvat auki -yhdistyksen yhteistyökumppaneihin ovat kuuluneet NYKY Ensemble ja Ensemble Offspring.
CEN

CEN, ( tai ) on yksityinen voittoa tavoittelematon järjestö, jonka päätehtävinä on edistää eurooppalaista standardisointia.
EEC ja EFTA-maiden standardisointijärjestöt perustivat CEN:n vuonna 1961. Järjestön kansalliset jäsenet tuottavat yhteistyössä vapaaehtoisia eurooppalaisia "EN-standardeja". CENin vastuualueeseen kuuluvat elektroniikkaa (Cenelec) ja tietoliikennettä (ETSI) lukuun ottamatta kaikki standardit.
CENiin kuuluvat tällä hetkellä Alankomaat, Belgia, Bulgaria, Espanja, Islanti, Irlanti, Italia, Itävalta, Kreikka, Kroatia, Kypros, Latvia, Liettua, Luxemburg, Pohjois-Makedonia, Malta, Norja, Puola, Portugali, Ranska, Romania, Ruotsi, Slovakia, Saksa, Slovenia, Suomi, Sveitsi, Tšekki, Tanska, Turkki, Unkari, Viro ja Yhdistynyt kuningaskunta. Suomea CENissä edustaa Suomen Standardisoimisliitto SFS. CENin standardit vahvistetaan Suomessa SFS-EN-standardeiksi. 
Kansainvälisen standardoimisjärjestön ISO:n kanssa CEN on tehnyt Wienin sopimuksen.
Avanti! (orkesteri)

Avanti! () on suomalainen kamariorkesteri, joka perustettiin Esa-Pekka Salosen, Olli Pohjolan ja Jukka-Pekka Sarasteen aloitteesta vuonna 1983. Orkesterin kokoonpano vaihtelee jousikvartetin ja sinfoniaorkesterin välillä tilanteesta riippuen, lähtökohtana on itse musiikki eikä orkesterin kokoonpano. Avanti! syntyi tarpeesta korkealaatuiseen yhteismusisointiin innostuneiden ja taitavien muusikoiden kesken, sekä tietoisuudesta siitä, että suuri osa nykymusiikista ja muusta harvoin kuullusta ohjelmistosta saattaisi muutoin jäädä soittamatta.
Avantin taiteellisena johtajana aloitti syyskuussa 2024 pianisti Joonas Ahonen. Sopimus on kolmivuotinen ja se sisältää option kahteen lisävuoteen. 
Orkesteri on esiintynyt ulkomailla muun muassa Salzburgin, Edinburghin ja Lockenhausin musiikkijuhlilla.
Avanti on tehnyt yhteistyötä tanssiryhmä Tero Saarinen Companyn kanssa, koreografi Tero Saarisen George Crumbin "Valaan ääniä" -sävellykseen perustuvassa teoksessa "Vox Balaenae" (2011). 
Avantin toiminnanjohtajana on toiminut elokuusta 2017 alkaen Annika Mustonen. Aiempia toiminnanjohtajia ovat muun muassa Maati Rehor sekä hänen edeltäjänsä Maija Kylkilahti. 
Orkesterin toimintaa hallinnoi Pro Avanti! ry. Vuonna 2018 selvisi, että aiempi Avanti! ry oli saanut orkesterin ylläpitoa varten opetus- ja kulttuuriministeriöltä 20 vuoden ajan valtionosuutta enemmän kuin olisi kuulunut. Ministeriö vaati yhdistystä palauttamaan liikaa maksetusta tuesta puoli miljoonaa euroa. Toiminta siirrettiin uudelle yhdistykselle, jolle ministeriö alkoi maksaa valtionosuutta. Vanha Avanti! ry muutti nimensä Salmisaaren kamariorkesteri ry:ksi ja hakeutui konkurssiin vuonna 2020. 
Suvisoitto.
Vuodesta 1986 orkesteri on järjestänyt Porvoossa Suvisoitto-festivaalia. Ensimmäisen kolmipäiväisen festivaalin organisoivat professori Ilkka Oramo, Esa-Pekka Salonen ja Jukka-Pekka Saraste. Nimensä festivaali sai Usko Meriläisen sävellyksestä.
Suvisoiton musiikillinen aikahaarukka ulottuu barokista kantaesityksiin. Kokoonpanot voivat vaihdella konserttiohjelmassa yhdestä soittajasta 70:ään ja genret klassisesta musiikista tangoon. Suvisoitolla on ollut keskeinen rooli uusien tulkintaperinteiden ja musiikin esitystapojen välittäjänä.
Suvisoiton ohjelmaa kutsutaan vuosittain suunnittelemaan yksi tai useampi taiteellinen suunnittelija.
Espanja talviolympialaisissa 2006

Espanja osallistui Torinon talviolympialaisiin 2006 16 urheilijan voimin. Joukkueen edustaja kisojen avajaisissa oli alppihiihtäjä María José Rienda.
Joukkue.
Alppihiihto.
Andrea Casanovas
 1. pujottelulasku – luovutti ennen kilpailua
 Finaali – 2.06,73 (38. sija)
Leyre Morlans
 Finaali – keskeytti
 Finaali – 1.38,53 (49. sija)
María José Rienda
 1. lasku – 1.02,28
 2. lasku – 1.09,85
 Yhteisaika – 2.12,13 (13. sija)
 Finaali – 1.36,03 (37. sija)
Carolina Ruiz Castillo
 1. pujottelulasku – 41,74
 2. pujottelulasku – 46,47
 Syöksylasku – 1.32,72
 Yhteisaika – 3.00,93 (25. sija)
 Finaali – 2.01,09 (30. sija)
 1. lasku – 1.03,18
 2. lasku – 1.10,36
 Yhteisaika – 2.13,54 (20. sija)
 Finaali – 1.35,20 (30. sija)
Ampumahiihto.
Luis Alberto Hernando
Freestyle-hiihto.
Nuria Montané
 Karsintakierros – 11,76 pistettä (ei selvinnyt jatkoon)
Lumilautailu.
Jordi Font
 1. karsintakierros – 1.22,35
 2. karsintakierros – 1.21,18
 Kahdeksasosafinaali, 2. erä – 2. sija
 Neljännesfinaali, 1. erä – 2. sija
 Semifinaali, 1. erä – 2. sija
 Finaali – 4. sija
Ibón Idigoras
 1. karsintakierros – 1.23,80
 2. karsintakierros – 1.23,56 (ei selvinnyt jatkoon)
Iker Fernández
 1. karsintakierros – 27,0 pistettä
 2. karsintakierros – 27,0 pistettä (ei selvinnyt jatkoon)
Queralt Castellet
 1. karsintakierros – 20,5 pistettä
 2. karsintakierros – 18,3 pistettä (ei selvinnyt jatkoon)
Clara Villoslada
 1. karsintakierros – 10,3 pistettä
 2. karsintakierros – 11,4 pistettä (ei selvinnyt jatkoon)
Pohjoismaiset hiihtolajit.
Laia Aubert Torrents
Juan Jesús Gutiérrez
Laura Orgue
Diego Ruiz
Vicenç Vilarrubla