tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bubbles

Bubbles (s. 1983) on Michael Jacksonille kuulunut simpanssi.
Bubbles eleli Texasissa syöpätutkimuskliniikalla vuoteen 1985 asti, jolloin se siirrettiin Kaliforniaan Michael Jacksonin luokse. Seuraavan kymmenen vuoden aikana se oli usein Jacksonin mukana erilaisissa palkintojenjakotilaisuuksissa hienosti pukeutuneena, ja sai näin paljon julkisuutta. Bubbles oli myös mukana studiossa Jacksonin "Bad"-albumia levytettäessä. Huhujen mukaan Bubblesilla oli oma henkivartija.
Bubbles häipyi parrasvaloista ja jäi elelemään Jacksonin "Neverland"-maatilalle. Vuonna 2003 Martin Bashirin Jackson-dokumenttielokuvassa Bubblesia kuitenkin näytettiin jonkin verran. Elokuvassa Bubbles käytti vaippoja ja kävi vessassa. Filmin Bubblesia esittäneitä kohtia näytettiin myös tuomaristolle vuoden 2005 lapsien hyväksikäyttämissyytteisiin liittyvän oikeusjutun yhteydessä. Näissä kohdin elokuvaa Bashir kysyy Jacksonilta simpanssin työskentelystä tilalla. Bubbles pesee ikkunoita ja vessoja sekä lakaisee tomuja. Jackson selitti simpanssien olevan älykkäitä, ja heidän DNA:nsa näyttävät mikroskoopissa samalta kuin ihmisten. 
Bubbles ei kuitenkaan enää asu tilalla. Kerrottiin, että se oli kasvanut dominoivaksi, vahvaksi aikuiseksi ja että hän oli purrut muutamia ihmisiä, jonka vuoksi ei ollut turvallista pitää häntä enää tilalla. Bubbles asuu nykyään ihmisapinoille tarkoitetussa suojelualueella, joka sijaitsee Floridassa. Vuonna 2021 julkaistussa artikkelissa vahvistetaan, että Bubbles voi hyvin ja elää parhaiden ystäviensä kanssa suojelualueella. 
Vuonna 1988 taiteilija Jeff Koons teki "Michael Jackson and Bubbles" -nimisen keramiikkatyön, jossa oli luonnollisessa koossa kullan värisistä paloista tehty patsas, joka esitti Bubblesia sylissään pitävää Jacksonia. Patsaan mitat ovat 1067 x 1791 x 826 mm. Patsas on rahassa mitattuna arvokkain elävän taiteilijan tekemä patsas. Hans Rasmus Astrup osti sen New Yorkissa 5,6 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla. Veistoksen nykyinen omistaja on Eli Broadin taidesäätiö, joka lainaa sitä muille museoille. Toistaiseksi se on Oslossa, Astrup Fearnleyn nykytaiteen museossa.
Huutijärvi

Huutijärvi on osa-alue, kylä ja kaupunginosa 14 Kangasalan keskustan kaakkoispuolella Pirkanmaalla. Kylässä oli vuoteen 1604 Sarsanvirta, jossa vesi virtasi Längelmävedestä Roineeseen ja jossa oli myllyjä. Vuonna 1604 Sarsanvirta kuivui Kostianvirran synnyttyä Pälkäneellä. Virran rannalta on löydetty useita kivikautisia asuinpaikkoja, ja alue on eräs Suomen vanhimmista tunnetuista asuinalueista jääkauden jälkeiseltä ajalta. Kylän koillispuolella virtaa Vääksynjoki Vesijärvestä Längelmäveteen. Längelmäveden nykyinen lasku-uoma on Kaivannon kanava, joka sijaitsee pari kilometriä Huutijärveltä kaakkoon.
Kylä on ollut keskiajalla myös merkittävä teiden risteyskohta; siellä yhtyivät Kangasalan kautta kulkevaa harjujaksoa seurannut Etelä-Suomen tärkeimpiin kuulunut maantie Hämeestä Pohjanmaalle sekä historiallinen Vanha Laukaantie, joka lähti Längelmäveden ja Vesijärven välistä kannasta pitkin Länkipohjan ja Jämsän kautta Keski-Suomen suuntaan. Huutijärvellä toimi myös kestikievari. Päätieverkon numeroinnin myötä Huutijärvestä tuli 1930-luvun lopulla Tampereen ja Hämeenlinnan välisen valtatie 3:n, Tampereen ja Lahden välisen valtatie 12:n sekä Tampereen ja Jyväskylän välisen valtatie 9:n risteyskohta. Parikymmentä vuotta myöhemmin valmistui uusi tieyhteys (nykyisin seututie 325) Huutijärveltä Sahalahden ja Kuhmalahden kautta Kuhmoisiin. Valtatie 9 siirrettiin 1970-luvulla kulkemaan Tampereelta Kangasalan pohjoisosien kautta Orivedelle ja samoihin aikoihin valmistui valtatie 12:n uusi linjaus noin kilometrin päähän vanhasta tienristeyksestä. 
Etymologinen tausta kylän nimelle lienee se, että virran yli kulki lautta, ja mikäli se oli toisella rannalla, jouduttiin huutamaan, jotta se tuli yli. Kylässä on muun muassa huoltoasema, lähikauppa, hautausmaa, ammattikoulu ja kalanviljelylaitos. Kylässä on myös oma ala-aste, Huutijärven koulu. Kylästä löytyy myös Wääksyn kartano, jossa asui 1500-luvulla Juhana Herttuan rakastettu Kaarina Hannuntytär.
Alfred Kihlman

Alfred Kihlman (13. toukokuuta 1825 Vaasa – 19. heinäkuuta 1904 Helsinki) oli suomalainen pappi, oppikoulun opettaja, teollisuusmies sekä moninkertainen valtiopäivämies.
Henkilöhistoria.
Kihlman syntyi vaasalaiseen pappisperheeseen ja lähti isänsä Anders Gustaf Kihlmanin esimerkin mukaan 1843 opiskelemaan teologiaa. Valmistuttuaan papiksi 1846 Kihlman palasi Pohjanmaalle Kruunupyyhyn isänsä apupapiksi. Kihlman oli jo lukioaikanaan Turussa liittynyt mukaan herännäisyyteen.
Kihlmanin puoliso Angelika (o.s. Fabritius) kuoli 1851, ja samaan aikaan pohjalainen herännäisyysliike alkoi osoittaa hajoamisen merkkejä. Kihlman lähti osin terveydellisistä syistä Saksaan Tübingeniin, missä hän tutustui Johann Tobias Beckin teologisiin kirjoituksiin. Palattuaan Suomeen syksyllä 1852 Kihlman jätti papin viran ja toimi saksan kielen opettajana ensin Pietarsaaressa 1855–1863 ja sitten Vaasassa 1863–1866. Hän meni toisen kerran naimisiin 1858 turkulaisen hovioikeudenneuvoksen Karl Henrik Forssellin tyttären Hildan kanssa.
Kihlman alkoi sijoittaa 1850-luvulta alkaen ensimmäiseltä vaimoltaan perimiensä itäsuomalaisten Utran ja Puhoksen sahojen myynnistä saatuja rahoja erilaisiin liikeyrityksiin. Kihlman sijoitti rahaa Vaasan Puuvillatehtaan, Tampereen Pellava- ja Rauta-Teollisuus Osake-Yhtiön (myöhemmin Oy Tampella Ab) ja Suomen Yhdyspankin osakkeisiin. Kihlman oli myös mukana näiden yritysten johtoelimissä; hän oli jäsenenä puuvillatehtaan ja pellavatehtaan johtokunnissa sekä Suomen Yhdyspankin pankkivaliokunnassa. 
Erityisesti Tampereen Pellava- ja Rauta-Teollisuus Osake-Yhtiö aiheutti Kihlmanille paljon huolta. Hän oli 1864 mennyt yhdeksi täytetakaajaksi yhtiön perustajan, Gustaf August Wasastjernan, Yhdyspankilta ottamalle 150 000 markan suuruiselle lainalle. Lainan vakuutena oli sata kappaletta pellavatehtaan osakkeita, ja jos niiden kurssi olisi lähtenyt jyrkkään laskuun, täytetakaajat olisivat voineet joutua vastaamaan Wasastjernan veloista omilla varoillaan tämän joutuessa vararikkoon. Wasastjerna jätti konkurssihakemuksen lopulta 1869, mutta 1870-luvun alkuvuosina pellavatehtaan taloudellinen tilanne ja osakkeen kurssi alkoivat selvästi kohentua, joten täytetakaajien tappiot jäivät lopulta pieniksi.
Viimeksi Kihlman oli mukana perustamassa Kansallis-Osake-Pankkia vuonna 1889 ja toimi sen hallintoneuvoston puheenjohtajana 1893–1902.
Kihlman siirtyi 1866 Helsinkiin, jossa hän toimi Helsingin ruotsalaisen normaalilyseon uskonnon yliopettajana vuosina 1866–1897 ja rehtorina vuosina 1871–1895. Hän oli edustaja pappissäädyssä valtiopäivillä 1872, 1877, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894 ja 1897. Puoluekannaltaan Kihlman oli lähinnä maltillinen fennomaani. Kihlman rakennutti Helsinkiin Korkeavuorenkadulle kivitalon, jossa hän asui viimeiset vuotensa. Kihlman sai professorin arvonimen 1897.
Kihlmanin vanhin poika A. Oswald Kihlman (sukunimi myöhemmin Kairamo) oli kasvitieteilijä, suomalaisen puolueen poliitikko ja teollisuusmies. Nuorempi poika Lorenzo Kihlman oli korkeimman oikeuden tuomari ja diplomaatti.
Kihlmanin kesähuvila, Villa Rulludd, on museona Espoossa.
Christopher Dodd

Christopher John Dodd (s. 27. toukokuuta 1944) on yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko. Hän on kotoisin Connecticutista, kuuluu Yhdysvaltain demokraattiseen puolueeseen ja toimi vuosina 1975–1981 Yhdysvaltain edustajainhuoneen sekä vuosina 1981–2011 Yhdysvaltain senaatin jäsenenä. Dodd on toiminut myös senaatin pankkivaliokunnan puheenjohtajana.
Dodd oli ehdolla puolueensa presidenttiehdokkaaksi Yhdysvaltain presidentinvaaleissa 2008.
Louis Stokes

Louis Stokes (23. helmikuuta 1925 – 18. elokuuta 2015) oli Yhdysvaltain demokraattisen puolueen poliitikko. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1969–1999.
Stokes toimi 1970-luvulla House Select Committee on Assassinations -komitean puheenjohtajana.
W. Willard Wirtz

William Willard Wirtz (14. maaliskuuta 1912 – 24. huhtikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen Demokraattisen puolueen poliitikko ja lakimies. Hän toimi presidentti John F. Kennedyn nimittämänä Yhdysvaltain työministerinä vuosina 1962–1969.
Wirtz syntyi DeKalbissa, Illinois'n osavaltiossa. Hän valmistui Harvardin lakikoulusta ja toimi myöhemmin lain professorina. Hän toimi lakialalla myös ministeriytensä jälkeen. 
Wirtzistä tuli Yhdysvaltain vanhin elossa ollut entinen tai nykyinen ministeri 2. helmikuuta 2008, kun Earl Butz kuoli 98-vuotiaana.
Anna Wing

Anna Wing (30. lokakuuta 1914 - 7. heinäkuuta 2013) oli englantilainen näyttelijätär. Hän loi pitkän uran televisiossa ja teatterissa. Merkittäviä rooleja hänellä oli mm. sarjassa "EastEnders". 
Wing syntyi Hackneyssä, Lontoossa, ja aloitti uransa taiteilijan mallina. Hän työskenteli myöhemmin East Endin sairaaloissa ja meni 30-vuotiaana naimisiin Peter Daveyn kanssa. Avioero tuli kolmen vuoden kuluttua, ja myöhemmin Wingillä oli pitkäaikainen suhde runoilija Philip O'Connoriin.
Ohjaaja ja näyttelijä Mark Wing-Daveyn on Anna Wingin poika.
7. heinäkuuta 2013 Anna Wing kuoli 98 vuoden ikäisenä.
Lappeenrannan Rajaritarit

Lappeenrannan Rajaritarit on vuonna 1983 perustettu suomalainen amerikkalaisen jalkapallon seura Lappeenrannasta. Seuran virallinen rekisteröity nimi on Lappeenrannan Amerikkalainen Jalkapalloklubi ry. Vuosina 2005–2008 seura tunnettiin myös nimellä Etelä-Karjalan Rajaritarit.
Seuran miesten edustusjoukkue pelasi ensimmäisen kautensa pääsarjatasolla Vaahteraliigassa vuonna 1998 ja sittemmin yhtäjaksoisesti vuodet 2004–2007. I-divisioonan joukkue voitti vuosina 1996 ja 2008. Kaudeksi 2009 joukkue palasi liigaan.
Rajaritareiden puheenjohtajana ja valmentajana toimi vuonna 2008 Tero Haiko. Vuonna 2009 puheenjohtajaksi valittiin Juho Ritala, Haikon siirtyessä seuran toiminnanjohtajaksi. Kaudella 2009 edustusjoukkuetta valmensi Kari Leivoja, joka on aikaisemmin valmentanut Helsingin Wolverinesia ja vuoden 2008 Suomen-mestarijoukkue Porvoon Butchersia. Hän on myös toiminut Suomen maajoukkueen puolustuksen linjan valmentajana.
Rajaritareiden junioritoiminta on vilkasta. Kaudella 2009 seuralla oli pojissa A-, B-, C-, sekä D-juniorijoukkueet, jotka osallistuvat omien ikäluokkiensa sarjoihin. Tytöissä seuralla on lippupallojoukkue.
Kaudella 2011 seuran edustusjoukkue pelasi historiansa parhaimman kauden sijoittuen Vaahteraliigassa neljänneksi. Joulukuussa 2011 seura ilmoitti että se ei tule hakemaan liigalisenssiä kaudelle 2012 vaan pelaa II-divisioonassa.
Götz George

Götz George (23. heinäkuuta 1938 Berliini – 19. kesäkuuta 2016 Hampuri) oli saksalainen näyttelijä. 
Suomessa George oli tunnettu erityisesti komisario Schimanskina. Kyseistä hahmoa hän näytteli "Rikospaikalla"-poliisisarjassa vuosina 1971–1991 sekä itsenäisessä "Schimanski"-nimeä kantavassa sarjassa vuosina 1997–2013. Hahmon ympärille on tehty myös teatterielokuva "Schimanski – Zahn um Zahn" (1985).
George näytteli myös useissa elokuvissa. Helmut Dietlin ohjaama "Schtonk – salat julki" (1992) on komedia Georgen esittämästä lehtimiehestä, joka erään väärentäjän avustuksella alkaa julkaista tekaistuja Adolf Hitlerin päiväkirjoja. Natsiaiheinen oli myös Roland Suso Richterin ohjaama "Koko totuus" ("Nichts als die Wahrheit", 1999), joka kertoi kuvitteellisesta Josef Mengelen oikeudenkäynnistä. George näytteli elokuvassa Mengeleä. "Der Totmacher" -elokuvassa (1995) George puolestaan loi vaikuttavan tulkinnan Fritz Haarmannista, 1920-luvun saksalaisesta sarjamurhaajasta. Rooli toi hänelle parhaan näyttelijän palkinnon Venetsian filmijuhlilla.
Götz Georgen isä oli elokuva- ja teatterinäyttelijä Heinrich George.
Boris Pahor

Boris Pahor (26. elokuuta 1913 Trieste, Rannikkomaa, Itävalta-Unkari – 30. toukokuuta 2022 Trieste, Italia) oli Italian sloveenivähemmistöön kuulunut kirjailija. 
Pahor joutui keskitysleirille, kun hänet ilmiannettiin natsien vastaisesta toiminnasta. Hän oli eri leireillä lähes puolitoista vuotta ja vapautui huhtikuun lopulla 1945. Pahorin pääteos "Nekropoli" (1967) perustuu hänen kokemuksiinsa keskitysleireillä. Sen kehyskertomuksena on käynti Natzweiler-Struthofissa 20 vuotta vapautumisen jälkeen.
Palkinnot ja tunnustukset.
Pahor oli ehdolla Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi. 
Saksalainen SWR-Bestenliste valitsi "Nekropolin" vuoden 2001 parhaaksi kirjaksi, ja seuraavana vuonna hänelle myönnettiin 10 000 euron palkinto.
Pahor valittiin vuonna 2009 Slovenian tiede- ja taideakatemian jäseneksi.
Ole Bornedal

Ole Bornedal (s. 26. toukokuuta 1959) on tanskalainen elokuvaohjaaja. 
Bornedal ohjasi ja kirjoitti aluksi televisioon ennen ensimmäistä elokuvaansa. "Yövahti" (1994) oli tanskalaisen jännityselokuvan uusille urille vievä teos. Se menestyi myös kansainvälisesti ja Bornedal ohjasi elokuvasta amerikkalaisversion "Yövartija", jonka pääosia näyttelivät Ewan McGregor, Nick Nolte ja Patricia Arquette. Vuonna 2002 valmistui Bornedalin eurooppalainen yhteistyöelokuva "Dina". Muita Bornedalin 2000-luvun elokuvia ovat esimerkiksi "Vikaren" (2007) ja "The Possession" (2012).
F1-toons

F1-toons on suomalaisen sarjakuvapiirtäjän Antti Vuorijärven piirtämä ja käsikirjoittama yksiruutuinen sarjakuva. Sarjakuva kertoo humoristisesti Formula 1 -autourheilusarjan ajankohtaisista tapahtumista ja lajissa työskentelevistä henkilöistä. Sarjakuvan piirrostyylissä esiintyy ranskalaisen sarjakuvapiirtäjän Maurice de Beveren piirrostyylille ominaisia piirteitä sekä vaikutteita poptaidemaalari Roy Lichtensteinilta.
Antti Vuorijärvi on piirtänyt sarjakuvaa vuodesta 1998 lähtien ja sitä on julkaistu "Vauhdin Maailmassa", "F1-maailmassa", Urheiluviikko.net:ssä ja sarjakuvan omilla verkkosivuilla. Sarjakuva ilmestyy suomeksi ja osittain myös englanniksi.
Pål Sletaune

Pål Sletaune (s. 4. maaliskuuta 1960 Oslo) on norjalainen elokuvaohjaaja.
Sletaunen läpimurto oli äärimmäisen musta komedia "Kuka pelkää postimiestä?" vuonna 1997. Elokuva saavutti kansainvälistä suosiota ja se palkittiin useilla elokuvajuhlilla kuten Cannesissa, Tukholmassa ja São Paulossa. Hollywoodista Sletaune sai tarjouksen "American Beauty" -elokuvan ohjaamisesta, mutta kieltäytyi, koska ei pitänyt käsikirjoitusta tarpeeksi hyvänä.
Vuonna 2001 valmistuneella "Amatørene"-elokuvallaan Sletaune jatkoi esikoisestaan tutulla mustan komedian linjalla. Se on tarina nörttimäisestä hampurilaispaikan pitäjästä, joka vahingossa kidnappaa kuuluisan rock-tähden. Kolmannesta elokuvastaan "Naapuri" (2005) Sletaune jätti huumorin kokonaan pois. Elokuva oli rankkoja piirteitä omaava, seksuaalisia perversioita ja mieleltään häiriintyneitä ihmisiä sisältävä kahden asunnon välillä tapahtuva trilleri.
Vuonna 2019 Sletaune ohjasi heinäkuun 2011 terrori-iskusta kertovan NRK-sarjan "22. juli".
Joe Meek

Robert George "Joe" Meek (5. huhtikuuta 1929 – 3. helmikuuta 1967) oli englantilainen tuottaja ja lauluntekijä. Hänen tunnetuimpia teoksiaan on The Tornadosin esittämä "Telstar" (1962), joka nousi Billboard Hot 100 -listan ykkössijalle ja pysyi Britannian singlelistan kärjessä viisi viikkoa. 
Meek julkaisi myös oman konseptialbuminsa "I Hear a New Worldin". Hänelle myönnettiin Ivor Novello -palkinto.
Meek kieltäytyi yhteistyöstä David Bowien ja The Beatlesin kanssa. Jälkimmäisen tuotantoa hän kuvasi "meteliksi" ja "toisten esittäjien jäljittelyksi". Hän ei myöskään sietänyt Rod Stewartia. Tom Jonesin kanssa hän oli yhteistyössä jo ennen tämän nousemista maailmanmaineeseen.
Sairaus ja itsemurha.
Meekin elämän loppua varjostivat mielenterveysongelmat. Hän kärsi pahenevista psykoottisista oireista, päihteiden ongelmakäytöstä ja masennuksesta. Hän oli vakuuttunut siitä, että Decca Records kätki hänen tapettiensa taakse mikrofoneja varastaakseen hänen ideansa. Hänelle kehittyi myös pakkomielle kuolemaa ja kuoleman jälkeistä elämää kohtaan. Hän vei esimerkiksi nauhoja hautausmaalle voidakseen kuulla ääniä "haudan takaa". Erityisesti häntä kiehtoivat edesmenneet rock'n'roll-muusikot, kuten Buddy Holly, jonka kanssa hän oletti voivansa kommunikoida. Lisäpaineita hänelle toi hänen häpeälliseksi kokemansa homoseksuaalisuus.
Meek ampui vuokraemäntänsä Violet Shentonin ja itsensä Buddy Hollyn kuoleman 8-vuotispäivänä 1967. Teossa käytetyn kertalaukaushaulikon omisti muusikko Heinz Burt, jolla ei kuitenkaan ollut osuutta veritekoon.
Heikko suppeneminen

Heikko suppeneminen eli "heikko konvergenssi" on matematiikassa tiettyjen funktioiden jonojen ominaisuus. 
Jos formula_1-avaruuden duaalia merkitään formula_2:lla, voidaan formula_1:ssä määritellä heikko suppeneminen seuraavasti: jono funktioita formula_4, jos jokaisella formula_5 pätee
formula_6.
Tällöin formula_7 on yksikäsitteisesti määrätty ja
formula_8
Heikosta konvergenssista ei seuraa formula_9, tai että formula_10 melkein kaikkialla. Kuitenkin jos formula_11 on rajoitettu jono formula_1:ssä, formula_13, on olemassa osajono formula_14 ja formula_15 s.e. formula_10 heikosti formula_1:ssä.
Läntinen Litsa

Läntinen Litsa eli Läätsi () on entinen kuolansuomalainen kalastajakylä, joka sijaitsi noin 45 kilometriä nykyisestä Norjan ja Venäjän rajasta itään Litsavuonon pohjukassa, Litsajoen suulla. 
Saamelaisten vakituinen poropolku yhdisti Läätsin kylän Uura- eli Orjalahden suomalaiskylään ja edelleen Aleksandrovskiin (nykyinen Poljarnyi) Kuolanvuonon länsirannalle.
Toisen maailmansodan aikaan vuonna 1941 saksalaisten hyökkäys operaatio Platinakettu pysähtyi puolustajien kovan vastarinnan vuoksi Litsajoelle. Vanha kalastajakylä tuhoutui täysin taisteluissa. Asukkaat oli siirretty muualle Neuvostoliittoon jo Stalinin vainojen aikana. 
Sodan jälkeen 1950-luvun lopulta alkaen Litsavuonon rannoille perustettiin Neuvostoliiton Pohjoisen laivaston ydinsukellusvenetukikohta Zapadnaja Litsa, joka käsittää neljä eri satamaa, ja vuonon itäpuolelle Zaozjorskin asutustaajama. Paikkakunnalta on maantieyhteys Kuolanvuonolle ja Petsamoon (67 km).
Nils Gaup

Nils Gaup (s. 12. huhtikuuta 1955 Koutokeino, Norja) on norjansaamelainen elokuvaohjaaja. 
Gaup aloitti näyttelijänä. Ohjaajana hänen uransa alkoi historiallisella, vuoden 1000 tienoille sijoittuvalla seikkailuelokuvalla "Tiennäyttäjä" ("Ofelaš", 1987), joka oli maailman ensimmäinen täyspitkä pohjoissaamenkielinen elokuva (toinen oli Paul-Anders Simman "Sagojogan ministeri" kymmenen vuotta myöhemmin). "Tiennäyttäjä" oli ehdolla parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi.
Seikkailuelokuvien genreä Gaup jatkoi myös myöhemmissä elokuvissaan "Håkon ja merirosvot" (1990), "Kätketyn kullan maa" (1996) ja "Misery Harbour" (1999), joihin hän sai tunnettuja Hollywood-tähtiä, kuten Christopher Lambertin, James Caanin ja Gabriel Byrnen. Seikkailuelokuvien väliin mahtuu komedia "Hodet over vannet" (1993), jossa vaimo yrittää piilotella vahingossa tappamansa ex-poikaystävänsä ruumista uudelta mieheltään. Elokuvasta tehtiin myös Hollywood-versio "Pää pinnalle" (1996), jossa pääosia näyttelivät Harvey Keitel ja Cameron Diaz.
Gaup on saanut Hollywoodista työtarjouksia, kuten "Robocop" 1980-luvun lopulla, mutta hän on pääsääntöisesti kieltäytynyt kaikesta. "Waterworld"-elokuvan ohjaajana hän ehti olla hetken aikaa ennen kuin jättäytyi pois projektista, koska budjetti paisui hänen mielestään liikaa. 
Seikkailuelokuvan lajityyppiä edusti myös Koutokeinon kansannoususta kertovaa historiallinen elokuva "Kautokeinon kapina" (norj. "Kautokeino-opprøret"). Elokuva sai ensi-iltansa Tromssan filmifestivaaleilla 16. tammikuuta 2008. Suomen ensi-iltansa elokuva sai Sodankylän elokuvajuhlilla kesällä 2008. "Kautokeinon kapinan" jälkeen Gaup on ohjannut lastenelokuvan "Reisen til julestjernen" (2012).
Vuonna 2009 Gaupille myönnettiin "Skábmagovat"-palkinto työstään saamelaisen elokuvan ja saamelaisten nuorten eteen.
Kukkakorallit

Kukkakorallit (Hexacorallia, syn. Zoantharia) on korallieläinten suurin alaluokka. Siihen kuuluvat muun muassa merivuokot, kivikorallit ja mustakorallit. Toisinaan siihen luetaan myös varsinaiset ruukkumerivuokot (Ceriantharia), jotka muutoin luokitellaan omaksi alaluokakseen. Ptychodactinidae-heimo luokitellaan joko merivuokkojen lahkoon, tai omaan lahkoonsa kukkakoralleissa.
Rakenne.
Kukkakorallit ovat joko yksin tai runkokuntina kasvavia keskeissymmetrisiä polyyppejä. Polyypin keskellä on suuaukko, joka johtaa ruoansulatusonteloihin. Suuta ympäröi kuusi tai kuudella jaollinen määrä pyyntilonkeroita, ja ruoansulatusontelo on jakautunut väliseinillä kuuteen osaan. Ne haalivat ruokaa pyyntilonkeroillaan, vievät sen suuaukkoon, josta se painuu ruoansulatusonteloon. Sulamattomat saaliin osat poistuvat saman aukon kautta. Kaikkien kukkakorallien rakenne on perusosiltaan samanlainen, mutta koko vaihtelee kivikorallien muutaman millin polyypeista merivuokkoihin, joiden halkaisija voi olla kymmeniä senttejä.
Sólveig Pétursdóttir

Sólveig Guðrún Pétursdóttir (s. 11. maaliskuuta 1952) on islantilainen oikeistolaisen itsenäisyyspuolueen poliitikko.
Sólveig opiskeli lakia Islannin yliopistossa ja valmistui vuonna 1977. Sólveig valittiin Islannin parlamenttiin ensimmäistä kertaa vuonna 1991. Hän edusti vuosina 1991–2003 Reykjavíkin vaalipiiriä ja sen jälkeen Reykjavíkin eteläistä vaalipiiriä. Hän toimi vuosina 1999–2003 maansa oikeus- ja kirkollisministerinä. Hän oli vuosina 2005–2007 Alltingin puhemies.
Kuplavuokko

Kuplavuokko ("Entacmaea quadricolor") on Indopasifiselta merialueelta kotoisin oleva riutta-akvaariossakin menestyvä merivuokko.
Kuplavuokko voi kasvaa halkaisijaltaan puolimetriseksi. Väriltään kuplavuokko voi olla keltaisenruskea, ruskea, vihreä tai oranssi. Sillä on lonkeroidensa päässä kuplat, joista se on helppo tunnistaa. Kuplavuokon polttiaissolut voivat vahingoittaa ihmistä ja muita eliöitä, joten sen käsittelyssä on oltava huolellinen.
Kuplavuokko elää symbioosissa zooksantellilevien kanssa. Veden pH:n tulisi olla 8,1–8,4 ja lämpötilan 22–26 °C. Kuplavuokko tarvitsee paljon valoa ja veden virtaus saisi olla kohtuullinen.
Kuplavuokko menestyy parhaiten, jos se saa ruuantähteitä vuokkokaloilta. Erityisesti kuplavuokon luona viihtyvät samettivuokkokala, punavuokkokala ja naamiovuokkokala. Jos vuokkokaloja ei ole, tulee kuplavuokkoa ruokkia pilkotulla kalalla, katkaravuilla tai madoilla.
Antti Vuorijärvi

Antti Vuorijärvi on suomalainen sarjakuvapiirtäjä. Vuorijärvi piirtää Formula 1 -aiheista sarjakuvaa "F1-toons". Sarjakuvapiirtäjäksi hän ryhtyi vuonna 1998. Vuorijärven töissä on nähtävillä vaikutteita sarjakuvapiirtäjä Maurice de Beveren ja poptaiteilija Roy Lichtensteinin kädenjäljistä.
Dropkick Murphys

Dropkick Murphys on Massachusettsin Quincyssä vuonna 1996 perustettu yhdysvaltalainen kelttipunk-yhtye. Yhtye aloitti soittamisen erään jäsenten kaverin parturiliikkeen kellarissa. He sekoittavat perinteistä folk rockia ja punk rockia. Yhtye on ottanut vaikutteita esimerkiksi yhtyeiltä Stiff Little Fingers, The Pogues, The Clash, Thin Lizzy, The Dubliners ja Swingin' Utters.
Sanoituksissaan Dropkick Murphys on muun muassa tukenut työväenluokkaa ja ammattiliittoja sekä kannustanut Bostonin urheiluseuroja, kuten Boston Red Soxia.
Kilpjavr

Kilpjavr eli Kilpijärvi () on taajama Kuolan piirissä Venäjän Murmanskin alueella sekä paikkakunnalla sijaitsevan sotilaslentokentän nimi. Kilpjavr on Murmanskista noin 30 km linnuntietä luoteeseen.
Kilpjavren taajama on osa Mežduretšjen maalaiskuntaa. Se on yhdistetty haararadalla Kuolan - Petsamon rataan Päivejärven asemalle.
Kilpjavrilla sijaitsee sotilaslentokenttä, joka perustettiin toisen maailmansodan jälkeen. Se toimi aiemmin Murmanskin siviililentokenttänä, kunnes perustettiin uusi siviililentokenttä Murmanskin lentoasema, joka sijaitsee lähellä Murmašin kaupunkitaajamaa.
Berit Nesheim

Berit Nesheim on norjalainen elokuvaohjaaja.
Nesheim on ohjannut niin nuortenelokuvaa ("Frida - käsi sydämellä", 1991), epookkidraamaa ("Sunnuntaienkeli", 1996) kuin trilleriäkin ("Evas øye", 1999). "Sunnuntaienkeli" oli ehdolla parhaan ei-amerikkalaisen elokuvan Oscarista.
Kalaholma

Kalaholma () on yksi Porin kaupunginosista. Se sijaitsee Itä-Porissa Kokemäenjoen varrella. Kalaholman naapurikaupunginosat ovat Lukkarinsanta, Väinölä ja Koivistonluoto. Kokemäenjoen vastakkaisella puolella ovat Isojoenranta ja Sunniemenranta. Kokemäenjoki ja sen sivuhaara, vanha tukinuittoväylä Varvourinjuopa, tekevät Kalaholman alueesta saaren. Samalla saarella sijaitsevat Lukkarinsanta ja osa Aittaluotoa.
Viime vuosina Kalaholmaan on noussut useita uusia omakotitaloja, minkä myötä sen asukasluku on kasvanut huomattavasti. Kulkuyhteydet Kalaholmassa paranivat, kun Lukkarinsannasta Kokemäenjoen yli Isojoenrantaan kulkeva silta valmistui vuonna 2006.
Sienivuokot

 
Sienivuokot ("Corallimorpharia") ovat meressä eläviä sienen (etenkin suppilovahveron) muotoisia selkärangattomia, merivuokkojen lähisukulaisia.
Sienivuokot jaetaan kahteen heimoon ja neljään sukuun.
Riutta-akvaariossa ne ovat paljon helppohoitoisempia kuin merivuokot. Ne lisääntyvät suvuttomasti, muodostavat laajoja mattoja ja saattavat viihtyessään levitä rikkaruohojen lailla. Sienivuokot ovat halpoja, ja niitä on monen värisiä ja muotoisia (sileitä ja karvaisia; sinisiä, punaisia, vihreitä ja ruskeita). Ne vaativat runsaasti valoa ja heikon virtauksen.
Vuojoen metsärata

Vuojoen metsärata oli 1912 Eurajoelle Vuojoen kartanon maille rakennettu kapearaiteinen metsärautatie, joka kulki Eurajoen suulla sijainneesta Verkkokarin satamasta Tokinmaan perälle, lähelle Nakkilan ja Kiukaisten rajaa.
Vuonna 1911 Vuojoki Gods Ab -yhtiön ostaneet liikemiehet Nestor Toivonen, K. A. Paloheimo ja H. G. Paloheimo aloittivat Vuojoen metsissä suuret metsänhakkuut. Rata rakennettiin puukuljetuksia varten. Rata oli valmistuttuaan 23 km pitkä. Liikennettä hoiti kolme Tampellan vuonna 1912 valmistamaa höyryveturia.
Työ ja sen tekijät.
Rataa rakennettaessa metsästä kaadettiin rautatien molemmilta puolilta 200 metrin leveydeltä kaikki puut, vedettiin ne hevosilla radan varteen ja siitä edelleen junanvaunuissa Eurajoen suulle puutavaran kuljetusta varten rakennettuun Verkkokarin satamaan.
Satamasta puutavara kuljetettiin uittamalla tai proomuilla Raumalle, Vuojoki Gods -yhtiön sahalaitokseen. Saha oli rakennettu vuonna 1912 Sampaanalan lahden rannalle pääosin Vuojoen kartanon 10 000 hehtaarin metsiä ajatellen. Vuonna 1915 perustettu Rauma Wood tuli Vuojoki Gods -yhtiön ja samalla myös Vuojoen metsäradan uudeksi omistajaksi.
Rata työllisti suuren joukon työntekijöitä ja hakkuutyössä arvellaankin olleen talviaikoina noin 1000 ympäri Suomen tullutta miestä ja ajossa noin 500 hevosta. Työmiesten joukossa oli useita kiertäviä hakkuumiehiä, "lentojätkiä", joilla sanotaan olleen levoton luonne. Hakkuumiesten lisäksi töitä riitti rautatiehenkilöstölle, kesäisin radan palovartijoille, tuvanhoitajille, sekä monille muille. Tavaranmyyjät ilmaantuivat metsäkämpille myymään monenlaista tavaraa kuten puseroita, kintaita, paitoja, lakkeja, voita, lihaa, kahvia, pullaa ja leipää. Myyjät kulkivat toisinaan nelipyöräisillä resiinoilla, eli "pottereilla". Helposti syttyvän hakkuujätteen kantamisessa oli mukana lisäksi naisia ja lapsia.
Tilipäivinä kämpille ajettiin juna, jossa oli palkanmaksuvaunu. Vaunuun mentiin sisään yksi vuorollaan, jossa ryöstöyritysten estämiseksi aseella varustautunut tilinmaksaja maksoi työntekijöille palkan. Ulos tultiin vaunun toisesta päästä.
Metsäkämpät.
Radalla oli kolme asemaa jotka toimivat samalla metsäkämppinä: "Etukämppä", "Keskikämppä" ja "Peräkämppä". Etukämpän pohjoisen puolella oli yksi majoitushuone, jossa oli makuulavereja kahdessa kerroksessa. Eteläpäässä oli keittiö, josta työntekijät ostivat ruokaa ja jossa he söivät pitkän pöydän pöydän vieressä. Pesutilana toimi sauna, joka lämmitettiin talvisin joka päivä ja jossa kerrotaan syntyneen lähikylien lapsia, metsäjätkien nukkuneen, peseytyneen sekä kuivattaneen märät vaatteensa.
Radan lakkauttaminen ja jäämistöt.
Metsärata oli käytössä vuoteen 1918 saakka. Ratapohja on edelleen valtaosin näkyvissä ja käytössä metsäautotienä. Nykyisen Porintien (E8) vieressä sijaitseva entinen Etukämpän asema- ja metsätyökämppärakennus on ainoa säilynyt radan kolmesta metsäkämpästä. Tuvalla toiminut Kämpän kaffetupa -niminen yritys lopetti toimintansa syksyllä 2011, mutta avasi ovensa uudestaan 2023.
Antti Erkinjuntti

Antti Erkinjuntti (s. 30. toukokuuta 1986 Rovaniemi) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä, joka edustaa Mestiksessä pelaavaa Rovaniemen Kiekkoa. Hän toimii joukkueen kapteenina. Erkinjuntti on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura.
Erkinjuntti pelasi kaudella 2003–2004 Kärppien B-junioreiden SM-liigajoukkueessa. Kauden jälkeen Erkinjuntti teki paluun kasvattajaseuraansa Rovaniemen Kiekkoon ja saavutti kahden seuraavan kauden aikana yhteensä 70 ottelussa tehopisteet 28+59=87. Myöhemmin hänet nähtiin Kajaanin Hokin riveissä entisen valmentajansa Kai Suikkasen ohella. Suikkanen oli valmentanut Erkinjunttia jo Kärppien junioreissa ja Rovaniemen Kiekossa.
Jääkiekon Mestis-sarjassa Erkinjuntti onnistui kirjaamaan tulokkaalle hyvät tehopisteet 20+19=39. Näin siitä huolimatta, että hän pelasi pääasiassa kolmos- ja nelosketjuissa ja näissäkin puolustavassa roolissa. Palkinnoksi hänet äänestettiin vuoden tulokkaaksi ja valittiin ykköstähdistöön. Kauden päätteeksi Erkinjuntti allekirjoitti Turun Palloseuran kanssa yksivuotisen sopimuksen nousten näin SM-sarjatasolle perinteikkään TPS:n riveihin.
Kaudella 2007–2008 Erkinjuntti jatkoi hyviä esityksiään saavuttaen 40 ensimmäisessä ottelussa tehomerkinnät 8+11=19. Myös hänen roolinsa joukkueessa kasvoi, ja pelipaikkaa vaihdettiin joukkueessa alkukauden kolmoskentän laitahyökkääjästä kakkosketjun ylivoimahyökkääjäksi. Erkinjuntti pelasi kauden aikana TPS:ssä yhteensä 58 ottelua, joista keräsi kokonaispistemääräksi 9+16=25 pistettä. Jo juniorivuosilta tuttu Kai Suikkanen oli TPS:ssäkin Erkinjuntin valmentajana. Kaudella 2009–2010 Erkinjuntti voitti SM-kultaa. Erkinjuntti siirtyi huhtikuussa 2011 Tapparaan pelaamaan kaudeksi 2011–2012. Samalla kerralla Tapparaan siirtyivät myös Turun Palloseurassa pelanneet Sami Venäläinen ja kauden 2008–2009 maalikuninkuuden voittanut Jussi Makkonen. Erkinjuntti pelasi Tapparassa kauden 2014–2015 loppuun ja siirtyi hopeakauden jälkeen kaksivuotisella sopimuksella Lahden Pelicansiin.
Kaudeksi 2017–2018 Erkinjuntti siirtyi Sveitsin liigan SCL Tigersiin. Sopimus oli vuoden mittainen ja siihen sisältyi myös optio seuraavasta kaudesta. Kaudeksi 2018–2019 hän palasi kuitenkin kolmen vuoden tauon jälkeen takaisin Tapparaan, missä hän pelasi yhden kauden.
Kesäkuussa 2019 Erkinjuntti solmi vuoden sopimuksen Vaasan Sportin kanssa. Antti Erkinjutti oli joukkueen kolmanneksi paras joukkuueen sisäisessä pistepörsissä. SM-Liigan runkosarjaa ei pelattu loppuun korona edidemian vuoksi ja pudostupelit myös peruttiin, minkä vuoksi mitaleja ei jaettu. Koronan vaikutus näkyi myös 2020-2021 kaudella, minkä vuoksi Euroopassa osa ilman sopimusta jäänyttä pelaajaa jättivät kauden kokonaan väliin. Antti Erkinjutti löysi uuden joukkueen vasta vuodenvaihteessa 2020-2021. Hän liittyi Slovakian pääsarjan HK Dukla Michalovce -joukkueeseen, jossa pelasi kauden loppuun ja edelleen seuraavalla kaudella.
Riverside International Raceway

Riverside International Raceway oli moottorirata Riversidessä Kaliforniassa. Radalla on ajettu IndyCar- ja NASCAR-kilpailuja sekä Formula 1:n Yhdysvaltain Grand Prix.
Radalla voitiin ajaa monenlaisia kilpailuja. Kun joitain radan osia suljettiin, saatiin erilainen rata eri kilpaluokkiin. Kolme vaihtoehtoa olivat pitkä rata (5,25 km), lyhyt rata (4,16 km) ja NASCAR-rata (4,16 km). Alkuperäisellä radalla oli 1,8 km:n pituinen takasuora vuosina 1957–1968. Kun rataa suunniteltiin uudelleen vuonna 1969, mutkaa 9 levennettiin ja rataan lisättiin hidas mutka.
Rata suljettiin 1989, jonka jälkeen sen alueelle rakennettiin ostoskeskus ja asuntoalue. Uuden kiinteistöalueen läheisyydessä sijaitsee myös Mario Andrettin kunniaksi nimetty Andretti Street -katu.
Kari Riipinen

Kari Riipinen (taiteilijanimi Riipinen, s. 9. lokakuuta 1952 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija ja valokuvaaja. 
Riipinen opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa 1974–1976. Hän on myös julkaissut musiikkia ja runoja. Vuodesta 1977 lähtien Riipinen on suunnitellut satoja levynkansia muun muassa Tuomari Nurmiolle, Pelle Miljoonalle, Hanoi Rocksille, Hectorille ja Dave Lindholmille, julisteita, etikettejä, mainoksia ja kirjankansia. Suurin osa Riipisen teoksista on valokuvia. Hän on pitänyt kymmeniä näyttelyitä. Teoksia on muun muassa Helsingin kaupungin taidemuseossa ja Suomen valokuvataiteen museossa.
Suosikki-lehti kustansi Riipisen ja Pelle Miljoonan vuonna 1982 maailmanympärimatkalle. Sen äänimaisemista Riipinen teki vuonna 1984 levyn "Itäistä pituutta". Levyllä soitti ja avusti moni suomi-rockin kärkinimistä, kuten Pelle Miljoona, Edward Vesala, Tuomari Nurmio, Dave Lindholm ja Jimi Sumén. Vuonna 1981 Riipinen oli julkaissut nimellä Riipinen &amp; Suomen ääni Johannan julkaiseman singlen ”Elät, kuolet ja synnyt” / ”Aikakirjaimia”. 
Riipinen on ohjannut ja kuvannut Pelle Miljoonan Berliinin matkasta kertovan lyhytelokuvan "Matkalla Tuntemattomaan". 
Riipinen on saanut valokuvataiteen apurahan sekä laatutuen. 
Levynkansia.
Riipisen ensimmäinen levynkansi oli Kalevalan levyyn Abraham's Blue Refrain vuodelta 1977. Riipisen kansia on esimerkiksi seuraavissa levyissä:
Yhdistyneiden kansakuntien kauppa- ja kehityskonferenssi

Yhdistyneiden kansakuntien kauppa- ja kehityskonferenssi (UNCTAD, ) on vuonna 1964 perustettu pysyvä hallitustenvälinen toimielin, joka on keskeisin YK:n yleiskokouksen kauppaa, investointeja ja kehitystä käsittelevä osa.
Järjestön tavoitteena on maksimoida kauppa-, investointi- ja kehitysmahdollisuudet kehitysmaille ja auttaa niitä integroitumaan maailman talouteen tasa-arvoiselta pohjalta. Järjestö luotiin kehitysmaiden kansainvälisiä markkinoita, monikansallisia yhtiöitä sekä rikkaiden ja köyhien maiden eriarvoisuutta koskevien huolien pohjalta. Uusi kansainvälinen talousjärjestys oli UNCTADiin liitetty laajamittainen talouspoliittinen ohjelma 1970-luvulla. Vuonna 1971 päästiin sopimukseen niin sanotusta yleisestä preferenssijärjestelmästä, jolla teollistuneet maat antoivat kehitysmaiden viemille valmistuotteille ja puolivalmisteille yksipuolisen kauppaedun. Järjestö on myös neuvotellut tietyt periaatteet rahtien hinnoittelussa. Kehitysmaiden kannalta tärkeä saavutus oli perushyödykkeiden hintavakausjärjestelmä. Se on toteutettu puskurivarastojen avulla. UNCTAD on myös neuvotellut rahoittajien kanssa kaikkein köyhimpien maiden velkataakan keventämisestä. 
Järjestön konferenssi pidetään joka neljäs vuosi. Niiden välisenä aikana päätösvaltaa käyttää 55-jäseninen Kauppa- ja kehitysneuvosto.
UNCTADissa oli 191 jäsentä vuonna 2008. Sen päämaja sijaitsee Genevessä. Työntekijöitä on 400 ja vuosittainen budjetti oli vuoden 2008 paikkeilla noin 50 miljoonaa dollaria.
Espanjalaisten asutus Amerikassa

Espanjalaisten asutus alkoi nopeasti levitä Uuteen maailmaan eli Amerikan mantereelle Kolumbuksen matkojen jälkeen. Niinpä kuningas Ferdinand Katolilainen sääti vuonna 1512 "Burgosin lait" () uudisasutusta varten. Intioiden Recopilaciónin neljännen kirjan kahdestoista luku alkaa Ferdinandin säätämällä lainkohdalla, jossa hän rohkaisee Uuden Maailman asuttajia. Uuden Maailman asuttaminen ei käynnistynyt ilman väärinkäytöksiä.
Kaarle V, joka hallitsi kardinaaliensa ja neuvostojensa myötävaikutuksella, koetti jo valloitusten alkuvaiheissa toimia niin, että valloituksen jälkeen muodostettavia asutuksia varten olisi olemassa viisaita ohjeita. Vuonna 1523 Kaarle V antoi asuttamiseen ja intiaanien kohteluun liittyvän määräyksen. Saman vuoden toukokuussa hän antoi määräyksen, jonka tarkoituksena oli estää maaomaisuudella keinottelu. Kaarle V ei katsonut suosiolla maiden joutumista kirkonmiesten ja sääntökuntien haltuun.
Koska lähinnä keskusaukioita sijaitsevat tontit olivat arvokkaimmat, syntyi tonttien jaoista suuria riitoja, josta syystä Filip II näki tarpeelliseksi tarkentaa ja antaa uusia asutukseen liittyviä määräyksiä. Ehdot olivat monelle liian vaikeita noudatettaviksi. Oli helpompaa kuljeskella miellyttävässä ilmastossa ja elää intiaanien kustannuksella. Asiaan puututtiin karkotuksin.
Mestarien liigan kauden 2006–2007 pudotuspelit

Mestarien liigan kauden 2006–2007 pudotuspelit pelattiin 20. helmikuuta – 23. toukokuuta 2007. Kaikki pudotuspelien ottelut pelattiin kaksiosaisina lukuun ottamatta loppuottelua, joka pelattiin yksiosaisena.
Neljännesvälierät.
Ensimmäiset osaottelut.
Ottelut pelattiin 20. ja 21. helmikuuta 2007. Kaikki ajat ovat UTC ("Coordinated Universal Time").
Toiset osaottelut.
Ottelut pelattiin 6. ja 7. maaliskuuta 2007. Kaikki ajat ovat UTC ("Coordinated Universal Time").
Puolivälierät.
Ensimmäiset osaottelut.
Ottelut pelattiin 3. ja 4. huhtikuuta 2007. Kaikki ajat ovat UTC ("Coordinated Universal Time").
Toiset osaottelut.
Ottelut pelattiin 10. ja 11. huhtikuuta 2007. Kaikki ajat ovat UTC ("Coordinated Universal Time").
Välierät.
Ensimmäiset osaottelut.
Ottelut pelattiin 24. ja 25. huhtikuuta 2007. Kaikki ajat ovat UTC ("Coordinated Universal Time").
Toiset osaottelut.
Ottelut pelattiin 1. ja 2. toukokuuta 2007. Kaikki ajat ovat UTC ("Coordinated Universal Time").
Loppuottelu.
Ottelu pelattiin 23. toukokuuta 2007 Ateenan Olympiastadionilla, Kreikassa kello 19:45 (UTC).
Kleopatra II

Kleopatra II (, 185 eaa. – 116 eaa.) oli Egyptin kuningatar ja Ptolemaiosten hallitsijasuvun jäsen. Hänen vanhempansa olivat Ptolemaios V ja Kleopatra I. Kleopatra oli naimisissa veljensä Ptolemaios VI:n kanssa vuodesta 176 eaa. Koska he olivat alaikäisiä, Egyptiä hallitsivat eunukit Eulaeus ja Lenaeus.
Vuonna 170 eaa. seleukidien Antiokhos IV hyökkäsi Egyptiin. Ptolemaios VI vetäytyi Aleksandriasta. Kleopatran ja Ptolemaioksen nuorempi veli Ptolemaios VII Neos Filopator hallitsivat yhdessä. Vuonna 168 eaa. Antiokhos joutui vetäytymään Egyptistä Rooman senaatin määräyksestä. Tämän jälkeen Ptolemaios VI hallitsi yhdessä Kleopatra II:n ja veljensä Ptolemaios VIII Fyskonin kanssa. He hallitsivat vuoteen 164 eaa. asti jolloin valtakamppailun hävinnyt Ptolemaios VIII vetäytyi Kyrenaikaan. 
Ptolemaios VI hallitsi kuolemaansa asti vuoteen 145 eaa. Kleopatra II hallitsi ehkä lyhyen ajan poikansa Ptolemaios VII Neos Filopatorin ollessa alaikäinen. Kleopatra II meni uusiin naimisiin veljensä Ptolemaios Fyskonin kanssa, joka kuitenkin pian tappoi veljenpoikansa Ptolemaios VII:n. Vuonna 142 eaa. Ptolemaios VIII otti vaimokseen myös Kleopatra II:n tyttären Kleopatra III:n ja teki tästä kanssahallitsijansa. Tätä Kleopatra piti loukkauksena. Vuonna 132 eaa. Kleopatra II johti kapinaa juutalaisten tuella Ptolemaios Fyskonia vastaan. Ptolemaios ja Kleopatra III pakenivat Egyptistä lastensa ja Kleopatran ja Fyskonin pojan kanssa. Fyskon surmasi heidän poikansa lähettäen paloitellun ruumiin Kleopatralle. Fyskon ja Kleopatra III palasivat takaisin Egyptiin vuonna 130 eaa. Kleopatra II:n paetessa Syyriaan Demetrios II:n luokse, joka oli ollut naimisissa hänen tyttärensä kanssa. Demetrios tuki Kleopatraa, mutta sai kuitenkin surmansa taisteluissa.
Sisällissota jatkui vuoteen 124 eaa., jolloin äiti ja tytär vaivoin solmivat rauhan. Kleopatra hallitsi veljensä ja tyttärensä kanssa vuoteen 116 eaa. asti jolloin Ptolemaios kuoli. Hän hallitsi hetken Kleopatra III:n ja Ptolemaios IX:n kanssa. Kleopatra II kuoli pian tämän jälkeen.
Perhe.
Ptolemaios VI ja Kleopatra II saivat ainakin neljä lasta. 
Ptolemaios VIII ja Kleopatra II saivat yhden pojan.
Rakastajatar

Rakastajatar tarkoittaa naispuolista seksikumppania, joka ei ole kumppaninsa avo- tai aviopuoliso. Rakastajattaren osittaisia synonyymejä erilaisin painotuksin voivat olla muun muassa naisystävä, tyttöystävä, kurtisaani ja jalkavaimo. Rakastajattaren miespuolinen vastine on rakastaja, jota voidaan käyttää myös yleisterminä molemmista sukupuolista. Rakastajattaren hahmo sekä vaikutus mieheen ja tämän perheeseen on kirjallisuudessa ja taiteessa paljon käsitelty teema. 
Etenkin tunnettujen miesten, kuten hallitsijoiden, rakastajattarilla on ollut vaikutusvaltaa ja siten he ovat olleet omana aikanaan tunnettuja ja jääneet myös historiankirjoihin. Rakastajatar saattoi olla joko naimaton tai naimisissa oleva ja hänellä itsellään saattoi olla yhteiskunnallisestikin tunnustettu asema. Tilanteet, joissa rakastajatar oli rakastajaa merkittävämmässä asemassa ovat kuitenkin olleet harvinaisia. Tunnetuin tapaus lienee Venäjän Suuriruhtinatar Katariina Suuri. Katolisen kirkon papit ja paavitkin ovat historian kuluessa pitäneet melko avoimesti rakastajattaria, vaikka tämä rikkoo heidän selibaattilupaustaan vastaan. 
Keskiajalla oli tavallista, että voitetun vihollisen naiset voitiin ottaa jalkavaimoiksi. Tätä koskeva sääntö sisältyy myös islamilaiseen šarialakiin. Sotaretken aikana otetut nuoret naispuoliset vangit saattoivat päätyä orjuuden kautta jalkavaimoiksi vielä 1700-luvun Venäjällä.
Triopoli

Triopoli on oligopolin muoto, jossa markkinoilla toimii kolme tietyn palvelun tai tuotteen tarjoajaa.
Tunnettuja triopoleja ovat muun muassa
Pinella

Pinella oli Turun keskustassa, Porthaninpuistossa aivan Tuomiokirkon vieressä sijainnut ravintola. Ravintolatoimintaa hoiti Sunborn Group. Pinella oli Suomen toiseksi vanhin ravintola. Se lopetti toimintansa 25. syyskuuta 2021. 
Vuonna 1848 turkulainen kulttuuripersoona Nils Henrik Pinello anoi lupaa rakentaa paviljongin keskelle Porthaninpuistoa. Lupa myönnettiin ja paviljonki rakennettiin paikalle, jossa on nyt Henrik Gabriel Porthanin patsas. Patsaan takia paviljonki siirrettiin lähemmäs Aurajoen rantaa, mitä varten kaupunki myönsi Pinellolle 150 ruplan avustuksen. Samalla suoritettiin laajennustyö jo aiemmin vuonna 1836 Per Johan Gylichin suunnitteleman doorilaisen pylväikön ympärille. Vuonna 1862 Nils Pinello siirsi omistusoikeuden pojalleen Julius Pinellolle, minkä jälkeen rakennuksella oli useita omistajia. 
Ravintola tunnettiin kulttuuri- ja taidepiirien boheemina kohtaamispaikkana. Esimerkiksi 1800-luvulla siellä viettivät aikaansa mm. Elias Lönnrot, J. L. Runeberg ja Sakari Topelius. 
Vuonna 1919 alkanut kieltolaki kuihdutti monta ravintolaa, mutta Pinellassa toimi tällöin pirtuvarasto. Pirtua oli kätkettynä muun muassa pylväikköön. Vuonna 1937 ravintolan Aurajoen puoleiseen pylväikköön tuli Gulfin huoltoasema, mikä 1960-luvulla muuttui Unioniksi. Huoltoasema oli toiminnassa 1970-luvun alkuun saakka. Turun Taiteilijaseura piti Pinellaa hallussaan 1950-luvun alusta 1960-luvun lopulle asti. Pinella tunnettiin jälleen taiteilijoiden ja boheemien kokoontumispaikkana. 
Vuonna 1973 Pinella restauroitiin ja ravintola avasi jokirantaan Suomen ensimmäisen anniskeluoikeuksin varustetun katuterassin. Vuosina 2004–2011 Pinella pääsi ränsistymään seistessään tyhjillään. Paikkaan tehtiin perusteellinen remontti. Arkeologien tutkiessa pohjakerrosta paljastui, että pylväikön takimmaisessa osassa oli sijainnut 1800-luvulla kaupungin yleinen vessa. Korjausten yhteydessä löydettiin myös ravintolan alkuperäiset 1800-luvun tapetit. 
Pinellassa on toiminut kokkina 2010-luvun alkupuolella mm. Vuoden kokki -kilpailun vuonna 2013 vuonna voittanut Erik Mansikka. Vuonna 2018 kesällä Pinellan keittiössä toimii mm. palkittu keittiömestari Sami Tallberg.
Punapistetähtäin

Punapistetähtäin on yleensä paristovirralla toimiva heijastintähtäin, joka luo tähtäinnäkymään punaisen tai vihreän pisteen tai ristin. Tähtäin perustuu puoliläpäisevään peiliin, joka toimii tähtäysikkunana. Ampujan silmään heijastuu peilin kautta samalla myös pieni led-valo, joka muodostaa tähtäinnäkymän keskelle valopisteen. 2000-luvulla on ilmestynyt markkinoille myös ilman paristoja toimivia punapistetähtäimiä, joissa luonnonvalo kerätään valokuidulla yhdeksi, kirkkaammaksi pisteeksi.
Punapistetähtäimen etuna on ennen kaikkea tähtäyksen nopeus ja se on parhaimmillaan lyhyillä, alle 100 metrin etäisyyksillä. Sitä käyttävät paitsi sotilaat, myös haulikolla metsästäjät ja pistooliampujat. Punapistetähtäin helpottaa ampumista molemmat silmät auki. Punapisteen koko ilman suurennusta olevissa tähtäimissä on tyypillisesti 2-8 kulmaminuuttia. Mitä tarkempi ase on ja mitä kauemmas sillä halutaan ampua, sitä pienemmän pisteen pitää olla. 
Muita hyviä puolia ovat vapaa näkökenttä ja tähtäimen mielivaltainen sijoittamisetäisyys silmästä. Sekä se, ettei parallaksivirhettä ole. Punapistetähtäin on myös erittäin pienikokoinen ja kevyt, ja sen iskunkestävyys on kiikaritähtäintä huomattavasti parempi. Vedenpitävyys on joissain malleissa rajoittava tekijä, mutta varsinkaan sotilasmallit eivät tästä ongelmasta kärsi.
Käytännön näkökohtia.
Punapistetähtäin voi olla avuksi silloin, kun dominoiva silmä on eriparia kätisyyden kanssa. Punapisteellä on nopeampi tähdätä kuin esimerkiksi kiikarilla, sillä se ei yleensä suurenna kohdetta ollenkaan ja näkökenttä on siksi laajempi. Optisena tähtäimenä sitä pitää suojata sateella ja pakkasella. Hämärässä, vaikka piste voi näkyä paljon paremmin kuin aseessa olevat avotähtäimet, puoliläpäisevän linssin takia näkökenttä tähtäimen läpi on väistämättä pimeämpi.
Implisiittinen

Implisiittinen ( 'käsittää') tarkoittaa johonkin sisältyvää tai siitä pääteltävissä olevaa, toisin sanoen julkilausumatonta mutta asiayhteydestä pääteltävissä olevaa asiaa. Esimerkiksi kirjoittamaton sääntö tai hiljainen sopimus on niin sanottu implisiittinen sopimus.
Implisiittisen vastakohta on eksplisiittinen. Implisiittisestä voidaan johtaa sana "implisoida" eli "implikoida".
Esimerkiksi itävaltalais-englantilaisen filosofin Ludwig Wittgensteinin voidaan katsoa implisiittisesti kritisoineen varhaiskautensa "Tractatus logico-philosophicus" -teoksen teoriaa asiasta, jota ei voida sanoin ilmaista.
Luokka (koulutus)

Luokka eli opetusryhmä on koulussa ryhmä oppilaita, jotka opiskelevat yhdessä ja joilla on luokanopettaja tai luokanvalvoja. Luokka voidaan jakaa tarvittaessa pienemmiksi tai yhdistää suuremmiksi opetusryhmiksi. Nykyään Suomessa luokat tässä mielessä ovat käytössä lähinnä peruskoulussa ja steinerkouluissa, aikaisemmin myös lukioissa, ennen kuin ne 1990-luvulla muutettiin luokattomiksi. 
Sanalla luokka voidaan tarkoittaa myös ryhmää jonkin muun oppilaitoksen oppilaita, jotka käyvät samaa kurssia tai oppituntia. Puhekielessä luokka voi merkitä myös luokkahuonetta eli opetustilaa, jossa pidetään oppitunteja.
Uushegeliläisyys

Uushegeliläisyys on nimitys G. W. F. Hegelin innoittamalle filosofiselle ajattelulle, joka heräsi uudelleen henkiin Euroopassa ja Yhdysvalloissa 1800-luvun loppupuolella ja 1900-luvun alussa. Uushegeliläisyys vaikutti merkittävimmin brittiläisenä idealismina.
Hegeliläisyys Hegelin jälkeen.
Vaikka Hegel kuoli vuonna 1831, hänen filosofiansa jäi elämään hegeliläisyytenä. Poliittisen ajattelun suhteen hegeliläiset jakaantuivat jo ennen Hegelin kuolemaa vanha- ja nuorhegeliläisiin. Marxismi syntyi jälkimmäisestä ryhmästä.
Myöhempää hegeliläisyyttä eli ns. uushegeliläisyyttä kuvaavat mm. dialektisen menetelmän käyttö, hegeliläinen absoluuttinen idealismi (erityisesti kulttuurin ja historian metafyysinen tulkinta), abstraktin totalitaarisen valtion puolustaminen sekä hengentieteiden ("Geisteswissenschaften") painottaminen luonnontieteiden ohella. Sitä esiintyi erityisesti Englannissa, Yhdysvalloissa, Ranskassa, Hollannissa, Italiassa, Venäjällä ja Pohjoismaissa.
Brittiläinen idealismi.
Englanninkielisessä maailmassa Hegelin vaikutus näkyi pian erityisesti uskonnonfilosofiassa. Osittain Hegelin inspiroimassa brittiläisessä idealismissa vaikuttivat muun muassa Thomas Hill Green, William Wallace, F. H. Bradley ja Edward Caird. Se suuntautui ennen kaikkea poliittiseen filosofiaan.
Uushegeliläisyys Yhdysvalloissa.
Brittiläisen idealismin vaikutus ulottui myös Yhdysvaltoihin. Hegeliläinen ajattelu oli voimissaan erityisesti St. Louisissa Missourissa, jossa vaikutti mm. William Torrey Harris.
1900-luvun lopussa politiikan tutkija Francis Fukuyama popularisoi Hegelin ajatuksia suurta huomiota herättäneessä teoksessaan "Historian loppu ja viimeinen ihminen".
Uushegeliläisyys Saksassa.
Saksassa uushegeliläisyys ("neohegelianismus") vaikutti 1900-luvun alussa, osittain saaden alkunsa uuskantilaisesta liikkestä. Richard Kroner kirjoitti saksalaisen idealismin historian hegeliläisestä näkökulmasta. Se oli yksi uushegeliläisen liikkeen johtavia teoksia.