tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
152/45 C

152/45 C (152 millimetrin 45 kaliiperin merikanuuna mallia Canet) oli suomalainen nimi venäläiselle kaliiperiltaan 152 millimetrinen tykille, jonka suunnittelija oli Gustave Canet (1846-1913). Putken pituus oli 45 kaliiperia. Kanuunoita oli käytössä Suomessa toisen maailmansodan aikaan vajaat sata kappaletta. Tykille käytetään myös sen lavetista riippuen nimeä 152/45 CL laivalavetilla, 152/45 CLo Lokomon valmistamalla lavetilla, 152/45 CR rannikkolavetilla tai 152/45 CMet Pietarin metallitehtaan valmistamalla lavetilla sekä 152/45 CRaut rautatietykki.
152/45 C:n kaliiperi oli 152,4 millimetriä eli tasan kuusi tuumaa. Ominaisuudet riippuvat tykin valmistushetkestä, käyttötarkoituksesta ja lavetista. Putken pituus oli noin 6 860 millimetriä. Toisen maailmansodan aikainen kantama oli noin 20 kilometriä sekä teoreettinen tulinopeus oli 5–8 laukausta minuutissa ja käytännön tulinopeus 4–7 laukausta minuutissa. Täysmiehistö oli 0–1 upseeria, 1 aliupseeri ja 8–14 miestä.
Tykki suunniteltiin Ranskassa 1890-luvun alussa. Tykin valmistuksen lisenssi ostettiin Venäjälle ja valmistus alkoi 1895. Tykit palvelivat Venäjän-Japanin sodassa, jossa niissä osoittautui olevan suunnitteluvikoja, joiden vuoksi putki saattoi katketa laukaistaessa. Putkea vahvistettiin sodan jälkeen. Tykki palveli ensimmäisessä maailmansodassa myös maavoimissa.
Suomen itsenäistyttyä 152/45 C -tykkejä oli maassa noin sata. Suomalaiset käänsivät putken ylösalaisin, jolloin hidastus- ja palautuskoneisto tuli yläpuolelle ja korotuskulma suureni, pidentäen kantamaa. Samalla tykin lataustapaa muutettiin niin, ettei sitä tarvinnut palauttaa nollakorotukselle, mikä paransi tulinopeutta. Siitä tuli Suomen raskaan rannikkotykistön pääase. Suomi menetti tykeistä sotien aikana parisenkymmentä ja sai muutaman sotasaaliina. Sodan päättyessä tykkejä oli käytössä noin 60, mutta niiden putket olivat kuluneita. Ne uudistettiin 1950-luvulta alkaen 152/50 T -tykeiksi korvaamalla putket Tampellan valmistamilla pidemmillä putkilla. Viimeiset alkuperäisillä putkilla varustetut tykit olivat palveluksessa Hästö-Busössä Tammisaaressa 1990-luvulle asti. Kaksi tykkiä on nykyään museotykkinä.
Šin

Šin (tai sin) on heprealaisen, foinikialaisen ja aramealaisen kirjaimiston 21. kirjain. Se on kreikkalaisen sigman, latinalaisen S:n sekä kyrillisten С:n ja Ш:n edeltäjä. Heprealaisessa numerojärjestelmässä šinillä on lukuarvo 300.
Heprean kielessä šin ääntyy joko [s], kuten samekh, tai [ʃ]. Vokalisoidussa tekstissä kirjaimen päällä on piste edellisessä tapauksessa vasemmalla (sin), jälkimmäisessä oikealla (šin). Voikalisoimattomassa tekstissä piste jätetään yleensä pois. Kirjaimen nimi tulee hammasta tarkoittavasta sanasta: hammas on yhä hepreaksi שן, šen.
Juutalaisen perinteen mukaan kotien ovenpielessä on pieni kotelo (mezuza), joka sisältää joitakin pergamentille kirjoitettuja Tooran jakeita. Mezuzan päälle on kirjoitettu šin-kirjain, joka on alkukirjain sanasta "Šadai" (Kaikkivaltias).
Esimerkkejä:
Daniel Miller

Daniel Miller on brittiläinen muusikko sekä Mute Recordsin perustaja ja johtaja. Miller perusti Mute Recordsin vuonna 1980 julkaistakseen omien The Normal ja Silicon Teens yhtyeidensä musiikkia. 
Samana vuonna Miller kiinnitti yhtiölleen myös Depeche Moden, jonka nopeasti kasvamaan lähtenyt suosio sai Millerin pian jättämään omat musiikilliset projektinsa taka-alalle ja keskittymään yksinomaan yhtiönsä johtamiseen. 
Vuonna 2002 Mute Records siirtyi kansainväliselle EMI konsernille Millerin jatkaessa edelleen yhtiön johdossa.
Diskografia.
LP:t
Singlet :
Tav

Tav on heprealaisen, foinikialaisen ja aramealaisen kirjaimiston 22. ja viimeinen kirjain. Se on kreikkalaisen taun sekä latinalaisen T:n edeltäjä.
Tav hepreassa.
Heprean kielessä tav ääntyy nykyään [t]. Hepreassa on myös toinen t-äänne, tet, ט. Länsimaisten sanojen heprealaisessa translitteroinnissa tai lainasanoissa t-kirjainta vastaa yleensä tet, th:ta tav. Kieliopillisesti tav toimii muun muassa feminiinisukuisten sanojen monikon päätteenä ja futuurin etuliitteenä. Kirjaimen nimi tulee merkkiä tai ristiä tarkoittavasta sanasta. Heprealaisessa numerojärjestelmässä tavilla on lukuarvo 400.
Tav on myös yksi niistä kuudesta kirjaimesta, joiden sisään voidaan asettaa heikko dageš-piste ("dageš kal"). Piste muuttaa kirjaimen ääntämisen hankausäänteestä umpiäänteeksi, mutta tavin osalta ääntämys on nykyhepreassa sama riippumatta siitä, onko kirjaimen sisässä piste vai ei. Vanhahtavassa ja murteellisessa hepreassa tämä ero tehdään toisinaan tästä huolimatta.
Esimerkkejä:
Viggo Mortensen

Viggo Peter Mortensen Jr. (s. 20. lokakuuta 1958 New York) on amerikantanskalainen näyttelijä, taidemaalari, runoilija ja valokuvaaja. Hän on näytellyt Aragornin roolin Peter Jacksonin ohjaamassa "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogiassa. Hän on ollut Oscar-ehdokkaana parhaan miespääosan kategoriassa vuosina 2007 ja 2019 rooleistaan elokuvissa "Eastern Promises" ja "Green Book".
Viggo Mortensen syntyi New Yorkissa perheensä esikoisena. Hänen vanhempansa ovat tanskalainen Viggo Peter Mortensen Sr. ja norjalais-yhdysvaltalainen Grace Mortensen. Hän vietti lapsuutensa Venezuelassa, Argentiinassa ja Tanskassa, kunnes hänen perheensä palasi takaisin New Yorkiin. Mortensen puhuu sujuvasti englantia, espanjaa ja tanskaa ja osaa myös ranskaa ja italiaa. Lisäksi hän ymmärtää norjaa ja ruotsia.
Mortensen oli vuoteen 1998 naimisissa punk-laulaja Exene Cervenkan kanssa. Hänen ainoa lapsensa on vuonna 1988 syntynyt poika.
Mortensenin maalaukset ovat abstraktia taidetta, ja niitä on ollut esillä useissa taidemuseoissa ympäri maailmaa. Hänellä on myös oma kustantamo Perceval Press. Mortensen on maininnut pitävänsä paljon kitaristi Bucketheadista. Buckethead ja Mortensen ovat julkaisseet yhdessä yhden levyn nimeltä "Intelligence Failure".
Mortensen oli useiden palkintojen ehdokkaana vuonna 2007 roolistaan elokuvassa "Eastern Promises". Hän sai roolistaan elokuvassa "Captain Fantastic" (2016) sekä parhaan draamaelokuvan miespääosan Golden Globe -ehdokkuuden että parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden.
Filmografia.
Mortensenin filmografia ulottuu 1980-luvulta 2020-luvulle.
Apotemnofilia

Apotemnofiili on lääketieteellinen termi henkilöstä, joka kiihottuu seksuaalisesti ajatuksesta amputoida itseltään terve ruumiinosa. Nykyään lääkärit puhuvat useimmiten ruumiin yhtenäiskuvan häiriöstä ("Body Integrity Identity Disorder", BIID), joka kuvaa tilaa neurologisena häiriönä parafilian sijaan. BIID:n ei kuitenkaan lähtökohtaisesti liity seksuaaliset motiivit, vaikka ne voivat olla osa sitä. 
Apotemnofilia käytännössä.
Apotemnofiliaa poteva haluaa tyypillisesti yhden tai useamman ruumiinosan poistamista. Tilaa ei tulisi sekoittaa akrotomofiliaan, jossa henkilö tuntee seksuaalista vetovoimaa henkilöihin, joilta jo puuttuu ruumiinosia.
Ani harva kirurgi suostuu nykyään poistamaan apotemnofiileiltä terveitä raajoja, joten monet päätyvät vahingoittamaan itseään saadakseen kaipaamansa lopputuloksen. Jotkut pyrkivät vahingoittamaan valittua raajaansa niin vakavasti, ettei lääkäreille jää muuta vaihtoehtoa kuin amputoida jäsen. Toiset taas yrittävät suorittaa amputaation itse, esimerkiksi jättämällä jalkansa junan alle.
Mute Records

Mute Records on brittiläinen levy-yhtiö, jonka Daniel Miller perusti vuonna 1978, lähinnä oman musiikkinsa julkaisemista varten. 
Mute Records tuli tunnetuksi 1980-luvun alun post-punk-artistien kotina. Tunnetuimpia alkuaikojen marginaalisemman linjan edustajia olivat Fad Gadget, Einstürzende Neubauten, Throbbing Gristle ja Cabaret Voltaire. 
Täysin marginaalisen musiikin julkaisija Mute Records ei kuitenkaan ole koskaan ollut, sillä yksi yhtiön ensimmäisistä kiinnityksistä oli valtavirran suosikiksi heti ensimmäisellä albumillaan vuonna 1981 noussut Depeche Mode. Muita tunnettuja Mute Recordsin kiinnityksiä ovat muun muassa Yazoo, Erasure, Sonic Youth, Nick Cave and the Bad Seeds, Goldfrapp, Moby sekä suomalainen Pan Sonic.
Vuonna 2002 Mute Records siirtyi EMI:n omistukseen, mutta Daniel Miller jatkaa edelleen yhtiön johdossa.
Tähtimadot

Tähtimadot (Echiura) ovat merenpohjan pehmeitä, sukasellisia, mutta jaokkeettomia matoja. Niitä on perinteisesti pidetty erillisenä eläinkunnan pääjaksona, mutta nykyään ne luokitellaan nivelmatojen pääjaksoon ja monisukasmatojen luokkaan. Tähtimatoja tunnetaan noin 140 lajia.
Tuntomerkit ja levinneisyys.
Tähtimatojen ruumis on makkaramainen ja niillä on lihaksikas kärsä, jota mato ei kykene vetämään sisään. Madoilla voi olla huomattavan pitkä häntäosa. Tähtimadot ovat yleensä muutaman senttimetrin mittaisia, jotkut jopa 75 senttiä.
Tähtimatojen levinneisyys kattaa lähes kaikki maailman meret ja niiden syvyysvyöhykkeet rantavyöhykkeestä syvänteisiin saakka. Useimmiten ne kuitenkin elävät matalassa vedessä, joko pohjamudassa, kivien alla kaivamissaan putkissa, kallionhalkeamissa tai koralliriuttojen onkaloissa. Itämeressä tähtimatoja ei esiinny. 
Lisääntyminen.
Tähtimadot lisääntyvät suvullisesti, sukupuolet ovat useimmiten erilliset. "Bonellia viridis" -tähtimadon lisääntyminen on klassinen esimerkki ympäristön vaikutuksesta sukupuolen määräytymiseen. Tämän länsieurooppalaisen lajin naaras on 6–8 cm pitkä. Koiras on kuitenkin vain noin millimetrin pituinen ja elää naaraan loisena (kääpiökoiras). Naaras erittää aineita, jotka vaikuttavat toukan sukupuolen määräytymiseen. Toukasta tulee koiras, kun se sattuu kiinnittymään naaraan kärsän tienoille. Muutoin siitä kehittyy naaras.
Luokittelu.
Tähtimatojen paikka eläinkunnan luokituksessa on pitkään ollut epäselvä. Perinteisesti ne on luokiteltu omaksi pääjaksokseen. Uudempien molekyylisystemaattisten tutkimusten mukaan ne kuitenkin kuuluvat nivelmatoihin (Annelida), vaikka niillä ei olekaan tyypillistä jaokerakennetta. Tähtimatojen läheisimmät sukulaiset ovat monisukasmatojen (Polychaeta) luokassa, ja fylogeneettisesti ne voidaan luokitella monisukasmatojen alaluokaksi.
Partamadot

Partamadot (Siboglinidae) on nivelmatoihin kuuluva meressä elävien matojen ryhmä, jonka asema eläinkunnan järjestelmässä on pitkään ollut kiistanalainen.
Partamadot ovat syvänmeren eläimiä, joita elää kaikissa valtamerissä, useimmiten 1 000–10 000 metrin syvyyksissä. Suurin osa noin 150 tunnetusta lajista on läntiseltä Tyyneltämereltä, jossa niitä on tutkittu eniten. Eri matolajien pituus vaihtelee puolesta sentistä kolmeen metriin. Suurin laji on valtamerten keskiselänteiden mustien savuttajien yhteydssä elävä jättiputkimato "Riftia pachyptila".
Partamadot saavat ravintonsa symbioottisilta bakteereilta, jotka hajottavat orgaanisten ravinteiden rikkisidoksia. 
Luokittelu.
Partamadot on aiemmin luettu joko erilliseksi eläinkunnan pääjaksoksi tai nivelmatojen alaiseksi luokaksi Pogonophora. Nykykäsityksen mukaan ne kuitenkin kuuluvat osana monisukasmatojen luokkaan, jossa ne muodostavat Siboglinidae-heimon osana Sabellida-alalahkoa. Tähän samaan heimoon on yhdistetty myös aiemmin erillisenä luokkana pidetty Vestimentifera-matoryhmä.
Nereid

Nereid on Neptunuksen kolmanneksi suurin kuu, läpimitaltaan 340 kilometriä. Nereidin löysi Gerard Kuiper vuonna 1949. Sitä pidettiin pitkään Neptunuksen uloimpana kuuna, kunnes vuosina 2002 ja 2003 löytyi viisi uutta kuuta, jotka kiertävät vielä kauempana. Nereidin kiertorata on epäkeskisempi kuin millään muulla tunnetulla kuulla Aurinkokunnassa, vaihdellen 1 353 600 kilometristä 9 623 700 kilometriin. Tämä viittaa siihen, että se saattaa olla Neptunuksen kaappaama asteroidi tai Kuiperin vyöhykkeen kappale.
Nereid oli liian kaukana Voyager 2 -avaruusluotaimen Neptunuksen ohilennon aikana vuonna 1989, jotta siitä olisi saatu tarkkoja kuvia. Saadut kuvat paljastavat vain Nereidin epäsäännöllisen muodon.
Smaragdi

Smaragdi on silikaattimineraali beryllin vihreä värimuunnos. Se on jalokivi ja sitä käytetään korukivenä. Beryllien kemiallinen kaava on Be3Al2Si6O18. Smaragdin vihreä väri aiheutuu pienestä määrästä kromia ja joskus vanadiinia. Sen nimi on peräisin latinan sanasta "smaragdus", joka puolestaan tulee kreikan sanasta σμάραγδος ("smáragdos"). Arvokkaimpien smaragdien väri on puhtaan ruohon vihreä, mutta täysin puhtaat ja virheettömät smaragdit ovat harvinaisia. Oikean värinen sulkeumia täynnä oleva kivikin on arvokkaampi kuin puhdas, mutta haalea kivi. 
Esiintyminen.
Smaragdia löytyy yleensä metamorfisista kivistä. Varhaisimmin sitä löydettiin Egyptistä. Nyttemmin smaragdia on löydetty myös Kolumbiasta, Venäjältä, Etelä-Afrikasta, Nigeriasta, Ghanasta, Tansaniasta, Namibiasta, Pakistanista, Afganistanista ja Suomesta
Suomen suurin smaragdi on löydetty 1970-luvun lopulla Kauhajoelta. Se löytyi pegmatiitissa. Kiteen pituus on 65 mm ja paksuus kiteen päästä mitattuna 9 mm. Jalokivi tunnistettiin virallisesti smaragdiksi vasta kesällä 2018.
Työstäminen.
Smaragdien hiontaan käytetään joskus erityistä smaragdihiontaa, joka on malliltaan porrashiontaa. 
Smaragdikaivokset.
Smaragdeja louhittiin antiikin aikana muinaisessa Egyptissä Smaragdusvuorella sijaitsevissa paikoissa vuodesta 1500 eKr. lähtien ja Intiassa ja Itävallassa ainakin 1300-luvulta jKr. lähtien. 
Kolumbia on ylivoimaisesti maailman suurin smaragdintuottaja, ja sen osuus maailman tuotannosta on 50-95 prosenttia. Määrä riippuu vuodesta, lähteestä ja laadusta. 
Arvoa määrittävät ominaisuudet.
Smaragdit, kuten kaikki värilliset jalokivet, luokitellaan neljän perusparametrin mukaan, jotka tunnetaan nimellä "neljä C:tä": väri, puhtaus, leikkaus ja karaatin paino. Yleensä värillisiä jalokiviä luokiteltaessa väri on ylivoimaisesti tärkein kriteeri. Puhtaus on kuitenkin toissijainen smaragdien luokittelussa. 
Gemmologiassa[11] väri jaetaan kolmeen komponenttiin: värisävyyn, kylläisyyteen ja sävyyn. Smaragdeja on erilaisia sävyjä kelta-vihreästä sinivihreään, ja vihreä on välttämättä ensisijainen sävy. Keltainen ja sininen ovat yleisiä smaragdeissa esiintyviä toissijaisia sävyjä. Smaragdeiksi kutsutaan vain keskisävyisiä tai tummansävyisiä jalokiviä; vaaleat jalokivet tunnetaan sen sijaan lajinimellä vihreä berylli.
Smaragdeissa on yleensä lukuisia sulkeumia ja halkeamia pinnalla. Toisin kuin timantit, joiden puhtautta arvioidaan luupilla (10x suurennos), smaragdit arvioidaan silmämääräisesti.
Rubiini

Rubiini on punainen jalokivi, joka safiirin tavoin kuuluu korundiryhmään eli on alumiinioksidia. Alumiinioksidi Al2O3 on erittäin kova ja veteen liukenematon ioniyhdiste, jonka ominaisuudet johtuvat ionien pienestä koosta ja suuresta sähkövarauksesta. Se onkin timantin jälkeen kovin jalokivi (Mohsin asteikolla 9). Rubiinin kiteet ovat kuusisivuisia prismoja tai levyjä ja romboedreja.
Rubiini on vaihtelevan punainen niin, että väri vaihtelee hieman esiintymän mukaan, mutta esiintymä ei ole siitä suoraan pääteltävissä. Halutuin väri on kyyhkysen veren punainen. Raakakivi näyttää samealta ja rasvaiselta, mutta hiottu kivi loistaa miltei timantin lailla. Sulkeumat ovat yleisiä, eikä niitä välttämättä pidetä virheinä, vaan aitouden takeena. Rubiinin värin aiheuttavat etupäässä kromi-ionit, ruskehtavissa kivissä myös rauta. Nämä pitoisuudet ovat niin pieniä, ettei niitä merkitä kaavaan.
Jalokiven nimi on peräisin latinankielisestä sanasta 'rubeus', joka tarkoittaa punaista. Aiemmin sitä on kutsuttu myös punaiseksi spinelliksi.
Esiintymät.
Entisaikaan rubiineja löydettiin paljon Myanmarista ja Sri Lankasta. Nykyisin niitä louhitaan myös Thaimaassa, Yhdysvalloissa ja Tansaniassa.
Teollinen käyttö.
Rubiineja käytetään kovuutensa vuoksi muun muassa laakereissa. Smirgelit ovat usein korundia. Teollisuusrubiinit ovat usein keinotekoisia.
Safiiri

Safiiri on korundeihin kuuluva jalokivi. Sen kaava on Al2O3.
Safiiriksi kutsutaan kaikkia jalokiviluokan korundeja punaista rubiinia lukuun ottamatta. Myös helakanpunaiset ja violetit korundit luetaan safiireihin, koska rubiineina niiden arvo olisi heikompi. Arvostetuin väri on sininen, jonka aiheuttavat pienet pitoisuudet rautaa ja titaania, violetin aiheuttaa vanadiini. Keltainen ja vihreä johtuvat raudasta ja punainen kromista.
Safiirin työstöjä ovat viistehionta, pyöröhionta ja gemmit. Safiiria jalostetaan kuumentamalla, säteilytyksellä ja diffuusivärjäyksellä.
Kiven nimi tulee kreikan kielen sanasta "sappheiros", 'sininen'. Entisaikoina kaikkia sinisiä kiviä nimitettiin ”safiireiksi”, ja vasta 1800-luvun alussa safiiri luonnehdittiin itsenäiseksi korundiryhmän jäseneksi.
Esiintyminen.
Safiirin alkuperiä ovat metamorfiset kivet, pegmatiitit, emäksiset basaltit ja jokisorat.
Safiiria ja leukosafiiria kaivettiin Sri Lankan jalokivihiekoista yli 200 neliökilometrin alueella jo kauan sitten. Toinen merkittävä esiintymisalue on Pohjois-Myanmarin Mogokin alueella. Primääriesiintymiä tunnetaan Thaimaasta, Laosista, Vietnamista ja Kambodžasta. Safiireja saadaan myös esimerkiksi Kashmirista ja Jammusta, Yhdysvaltain Montanasta ja Pohjois-Carolinasta, Kanadan Ontariosta, Brasilian Mato Grossosta, Australian Queenslandista ja Uudesta Etelä-Walesista sekä Afrikasta etenkin Mosambikista, Ruandasta, Kamerunista, Etelä-Afrikasta, Namibiasta, Tansaniasta ja Zimbabwesta. Uralilta ja Kuolan niemimaalta saadaan suuria kiteitä, jotka eivät kuitenkaan ole jalokivilaatuisia. Böömistä kerrotaan joskus löydetyn safiireja Iserjoen rantahiekoista.
Tunnettuja safiireja.
Tunnetuimpia safiireja on ”Pyhän Edvardin safiiri”, joka on Englannin kuninkaankruunun ristin keskellä. Kruunuun kuuluu myös ”Stuartsafiiri”-niminen kivi. Myös esimerkiksi Venäjän hallitsijan kruunuun on hiottu suuria safiireja.
Symboliikka.
Astrologiassa safiiri on Vesimiehen (bysanttilaisten mukaan) tai Oinaan (keskiaikaisten astrologien mukaan) kivi.
Safiirin on uskottu lahjoittavan omistajalleen voimaa, kunniaa ja kuolemattomuuden. Safiiri oli rikkauden symboli ja poisti eripuraisuutta ja tuskaa.
Safiiri symboloi taivaaseen liitettyjä ominaisuuksia. Tähtisafiiria pidetään hyvän onnen tuojana, ja sen kolmen valojuovan ajatellaan edustavan toivoa, uskoa ja kohtaloa. Muinaisessa Persiassa uskottiin, että taivaankannelle antoi värin jättikokoinen safiiri. Antiikin aikana puolestaan luultiin, että Raamatun kymmenen käskyä oli kirjoitettu safiirilaatoille. Safiirijalokivi on pyhitetty kreikkalaisen jumalataruston Apollolle. Antiikin ajan pappien ja noitien väitetään kunnioittaneen safiireja, koska niiden avulla uskottiin voitavan nähdä tulevaisuuteen. Safiiria on käytetty myös amulettina myrkytyksiä vastaan, luultavasti legendan mukaan, joka kertoo myrkkykäärmeen kuolleen joutuessaan samaan koriin safiirin kanssa.
Opaali

Opaali on amorfinen piimineraali, joka sisältää paljon kidevettä. Opaali koostuu mikroskooppisen pienistä piioksidipalloista, jotka ovat järjestäytyneet säännöllisesti. Tämä järjestäytyminen saa aikaan valon diffraktiota, mikä aiheuttaa opaalille tyypillisen kirjavan värileikin. Rusehtavat, vihertävät ja mustat opaalit sisältävät epäpuhtauksina erilaisia luonnollisia pigmenttejä. Tällaisia pigmenttejä ovat esimerkiksi garnieriitti (vihreä), rautahydroksidit (ruskea), ja mangaaninodulit (musta). Meniliitti on opaalin harmaa tai ruskea muunnos, ja se on saanut nimensä Ménilmontantin mukaan.
Opaalia esiintyy kompakteina, läpikuultavina, lasimaisina massoina. Se voi esiintyä juonina ja lasimaisina aggregaatteina. Opaalia muodostuu kuumissa lähteissä ja geysireissä sekä merivedestä tiivistymällä. Opaali on ensimmäinen merivedestä tiivistyvä SiO2-faasi, mutta se on hyvin epävakaa, ja muuttuu helposti kristobaliitiksi ja tridymiitiksi. Opaali on myös tärkeä komponentti esimerkiksi erilaisten piilevien ja sienieläinten kuorissa.
Erilaisia opaaliperäisiä sedimenttejä, kuten opokaa (piisavi) ja diatomiittia käytetään esimerkiksi keramiikan valmistuksessa, sekä erilaisina suodattimina, hionta-aineina ja korkeita lämpötiloja kestävinä materiaaleina kemianteollisuudessa ja öljyteollisuudessa. Jalokiviopaaleja käytetään korukivinä. Eräs tärkeä jalokiviopaalien esiintymä on Keski-Australiassa sijaitseva Coober Pedy. Maapallon lisäksi opaaleja on löydetty myös Marsista.
Sana opaali on peräisin sanskriitin kielen sanasta upálá, joka tarkoittaa jaloa tai arvokasta kiveä.
Erkki Nordberg

Erkki Juhani Nordberg (17. elokuuta 1946 Helsinki – 28. maaliskuuta 2012 Helsinki) oli Suomen puolustusvoimien eversti, joka siirtyi eläkkeelle elokuussa 2006 pääesikunnan koulutusosaston osastopäällikön tehtävistä. Hänen siviilioppiarvonsa oli filosofian maisteri.
Suuri yleisö tunsi Nordbergin tiedotusvälineistä asiantuntijakommentaattorina muun muassa Persianlahden sodan ja Jugoslavian sotien ajoilta. Nordberg palveli muun muassa Uudenmaan Jääkäripataljoonan komentajana ja kehitti rykmentissä asutuskeskustaistelutapoja pääkaupunkiseudun puolustamiseksi. Nordberg toimi myös Karjalan Prikaatin komentajana vuosina 1999–2002.
Nordberg kirjoitti lukuisia kolumneja lehtiin ja muun muassa esipuheen opetusneuvos, reservin majuri Erkki Hautamäen kirjaan "Suomi myrskyn silmässä". "Sotilasaikakauslehden" päätoimittajana hän toimi vuosina 1993–2000.
Nordberg oli Suomen Sotilassosiologisen Seuran hallituksen jäsen kuolemaansa asti. Seuran seminaarissa 31.3.2011 hän piti vapaamuotoisen esitelmän aiheesta "Kadonneet kakarat". Hän kiinnitti huomiota nuorten miesten syrjäytymiseen ja syrjäytymisen vaikutukseen sotilaskoulutettavien määrään. Tyylilleen uskollisena hän ilmoitti määrän suoraan pataljoonina.
Reserviin siirryttyään hän vaikutti Stadin Slangi ry:ssä, jossa hän oli yhdistyksen perinne- ja kulttuurilehti "Tsilarin" toimituskunnassa ja yhdistyksen hallituksessa. Hänelle kuuluivat luontaisesti talvisodan ja Ässärykmentin taistelujen juhlatilaisuudet Ässärykmentin muistomerkillä Alli Tryggin puistossa. Hänen viimeinen julkinen esiintymisensä tapahtui seppeleenlaskussa patsaalla talvisodan päättymisen muistopäivänä 13. maaliskuuta 2012.
Roger Daltrey

Roger Harry Daltrey (s. 1. maaliskuuta 1944, Lontoo) on englantilainen rockmuusikko, joka tunnetaan varsinkin The Who -yhtyeen laulajana. Daltrey on tehnyt myös sooloalbumeita vuodesta 1973 alkaen sekä näytellyt elokuvissa ja teatterissa.
Elämä ja ura.
Roger Harry Daltrey syntyi työväenluokkaiseen perheeseen Lontoossa. Hän pärjäsi koulussa hyvin, mutta hänet kuitenkin erotettiin kapinallisuutensa seurauksena. Daltrey ryhtyi rock-muusikoksi Elvis Presleyn innoittamana. Hänen ensimmäinen yhtyeensä oli The Detours, jossa hän soitti kitaraa. Yhtye oli The Whon edeltäjä ja siinä soittivat lopulta kaikki muutkin Whon jäsenet. Kun yhtyeen laulusolisti lähti, Daltrey siirtyi sen laulajaksi ja Pete Townshend kitaristiksi. Myöhemmin yhtye vaihtoi nimensä The Whoksi. Daltreylla oli tapana ratkoa yhtyeen sisäisiä riitoja usein nyrkeillään, minkä vuoksi hänet erotettiin yhtyeestä väliaikaisesti vuonna 1965 ja otettiin takaisin parannettuaan tapansa.
The Whon suosiossa Daltreyn energinen laulutapa ja karismaattinen esiintymistyyli olivat tärkeässä osassa. Daltrey kehittyi myös laulajana yhtyeen uran aikana alkuaikojen huutajasta hienovaraiseksi tulkitsijaksi. The Whon lauluntekijä Pete Townshend on sanonut, että ilman Daltreyta ei myöskään The Whota olisi, sillä Daltreyn tulkinta on ainutlaatuista.
Daltrey on tehnyt vuodesta 1973 lähtien myös sooloalbumeja, vaikka onkin jatkanut myös The Whon kanssa esiintymistä ja levyttämistä. Hän on myös levyttänyt irlantilaista musiikkia The Chieftains -yhtyeen kanssa, mistä hän sai Grammyn 1991.
Viimeisimmän soololevynsä "As Long As I Have You" Daltrey julkaisi kesäkuussa 2018. Hänen Who-bänditoverinsa Pete Townshend vierailee kitaristina seitsemällä levyn 11:stä kappaleesta. 
Daltrey on silloin tällöin soittanut kitaraa The Whon konserteissa. Muun muassa vuoden 2002 Yhdysvaltain kiertueella hän käytti suomalaisen Kari Niemisen valmistamaa Buxom-kitaraa.
Daltrey on myös elokuva- ja televisionäyttelijä. Hän on esittänyt pääosaa The Whon rockoopperan "Tommyn" filmatisoinnissa, Franz Lisztin elämään perustuvassa komediassa "Lisztomania" ja kiitetyssä rikosdraamassa "McVicar". Hän on myös esiintynyt "Kerjäläisoopperan" ja "Kolmen pennin oopperan" elokuvasovituksissa, sivurooleissa monissa muissa elokuvissa sekä useissa televisiosarjoissa.
Daltrey on ollut kahdesti naimisissa, malli Jackie Rickmanin kanssa 1964–1968 sekä malli Heather Taylorin kanssa vuodesta 1971 lähtien. Hänellä on viisi lasta sekä lastenlapsia. Lisäksi Daltrey on kertonut hänellä olevan kolme 60-luvulla irtosuhteista syntynyttä lasta, joista hän sai tietää vasta vuosikymmeniä myöhemmin.
Daltreyn omaelämäkerta "My Generation – Rocklegendan omaelämäkerta" julkaistiin vuonna 2018. Teoksen englanninkielinen nimi "Thanks a Lot, Mr. Kibblewhite: My Story" viittaa yläasteen rehtoriin, joka erotti Daltreyn koulusta tämän ollessa 15-vuotias.
Darmstadtin koulukunta

Darmstadtin koulukunta oli ryhmä saksankielisiä säveltäjiä, jotka vaikuttivat toisen maailmansodan jälkeisen modernismin aikaan. Koulukunnan perusti Wolfgang Steinecke vuonna 1946. Ryhmä on saanut nimensä Darmstadtissa, Saksassa joka toinen vuosi pidetyistä moniviikkoisista mestarikursseista, joiden opettajina ovat esiintyneet useat alan huippunimet. Kurssin yhteydessä pidetyt ateljeekonsertit ovat tehneet monia moderneja säveltäjiä tunnetummiksi. 
Darmstadtin koulukunnan kuuluisimpia jäseniä olivat Karlheinz Stockhausen, Pierre Boulez ja Luigi Nono. Darmstadtissa syntyi sarjallinen musiikki.
Jamaikanenglanti

Jamaikanenglanti on Jamaikalla puhuttava englannin kielen murre. Lähtökohtaisesti maassa noudatetaan brittiläistä oikeinkirjoitusta. Jamaikanenglanti on eri asia kuin Jamaikan kreoli. Jamaikan englannissa on kuitenkin useita lainasanoja Jamaikan kreolienglannista. 
Englannin kieli saapui Jamaikalle vuonna 1655, kun Englanti valtasi saaren Espanjalta. Nykyään englanti on Jamaikan virallinen kieli, ja maa on Suurten Antillien suurin englanninkielinen alue. 
Jamaikanenglannin kielioppi on sama kuin brittienglannin. Jamaikan sijainnin vuoksi amerikanenglannin vaikutus on kuitenkin kasvanut. Suurin ero jamaikanenglannin ja muiden murteiden välillä on sanojen ääntämisessä. Esimerkiksi "Lay on man" lausutaan "Lay maan". Jamaikan englannilla on samanlaisia ääntämystapoja Afrikan maiden murteiden kanssa.
The Assembly

The Assembly oli vuonna 1983 perustettu brittiläinen synthpop-yhtye johon kuuluivat:
Clarke perusti The Assemblyn pian edellisen projektinsa, Yazoon, hajoamisen jälkeen. Eric Radcliffe oli tuottanut Yazoon molemmat albumit ja työskennellyt Clarken kanssa myös Depeche Moden "Speak &amp; Spell"-albumin äänityksissä – ja monien mielestä Feargal Sharkey kuulosti huomattavissa määrin Yazoon laulajattarelta Alison Moyet'lta. 
The Assembly julkaisi vain yhden singlen, "Never Never", jonka kääntöpuolella oli instrumentaalikappale "Stop / Start".
Surtsey

Surtsey on tuliperäinen saari Islannin etelärannikolla. Saari kehittyi 130 metriä merenpinnan alapuolella sijainneen tulivuoren purkauksista, jotka saavuttivat merenpinnan 14. marraskuuta 1963. Surtsey oli kookkaimmillaan kesäkuussa 1967, jolloin pinta-alaksi mitattiin 2,7 km². Nykyinen (2005) pinta-ala on tuulen ja aaltojen aiheuttaman eroosion jäljiltä 1,4 km².
Saari sai islanninkielisen nimensä skandinaaviseen mytologiaan kuuluneen tulijättiläisen Surtin mukaan.
Tieteellinen tutkimus.
Saari on rauhoitettu tieteellistä tutkimusta varten, eikä yleisöllä ole sinne pääsyä. Siellä tutkitaan, kuinka kauan kestää, ennen kuin muualta tullut kasvillisuus ja eläimistö leviää äskettäin merestä nousseelle saarelle. Tutkimustuloksista arvellaan saatavan tietoa, jolla on merkitystä myös sen selvittämisessä, kuinka kauan Pohjois-Euroopassa kesti jääkauden jälkeen, ennen kuin eri lajit levisivät jään alta vapautuneille alueille.
Tämän vuoksi Surtseyn saari onkin valittu vuonna 2008 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Eläimistö ja kasvisto.
Ensimmäiset saarelle saapuneet lajit olivat eläimiä. Ensimmäisten viiden vuoden aikana saarella oli havaittu noin 70 eläinlajia, joista suurin osa oli hyönteisiä. Nämä lajit olivat kuitenkin vain tilapäisiä vierailijoita. Muun muassa pulmuset ("Plectrophenax nivalis") levähtivät saarella muuttomatkallaan. Pulmuset ja muut linnut kuljettivat saarelle siemeniä.
Ensimmäinen putkilokasvilaji, merisinappi ("Cakile maritima" ssp. "arctica"), havaittiin saaren rannalla jo vuonna 1965. Rannalle kerääntyneiden kasvinjäänteiden ja lintujen jätöksien takia rannasta oli tullut hedelmällinen kasvualusta. Merisinapin jälkeen saarella havaittiin muitakin rannoille tyypillisiä lajeja, kuten rantavehnää ("Leymus arenarius"), suola-arhoa ("Honckenya peploides") ja halikkaa ("Mertensia maritima"). Putkilokasvien lisäksi saarella on tavattu sammalia, jotka ovat itiökasveja. Myös jäkälät levisivät saarelle itiöiden avulla.
Linnut asettautuivat pesimään saarelle ensimmäistä kertaa 1970-luvun alkupuolella. Tällöin siellä havaittiin pesivän riskilöitä ("Cepphus grylle") ja myrskylintuja ("Fulmarus glacialis"). Suurin osa saarella tavatuista linnuista on kuitenkin muuttolintuja. Saaren ensimmäiset nisäkkäät, kirjohylkeet ("Phoca vitulina") ja harmaahylkeet ("Halichoerus grypus"), ovat lisääntyneet saarella 1980-luvulta lähtien.
Vim

Vim (Vi IMproved) on Bram Moolenaarin luoma Vi-ohjelmaan perustuva avoimen lähdekoodin terminaalipohjainen tekstieditori, joka toimii monissa käyttöjärjestelmissä. Monet ohjelmoijat käyttävät Vimiä. Siitä on myös saatavilla graafisella käyttöliittymällä varustettuja versioita, joissa on muun muassa valikot ja tuki hiirelle. Vim-editorista on haarautunut NeoVim, joka tukee uutena ominaisuutena muun muassa Lua-lisäosia.
Vimin käyttö eroaa huomattavasti useimmista muista editoreista, esimerkiksi Emacsista, koska Vimin käyttö perustuu eri toimintatiloihin. Keskeinen idea on, ettei kumpaakaan kättä tarvitse siirtää näppäimistöltä (esimerkiksi hiirelle) minkään toiminnon, kuten tallentamisen, ajaksi.
Vim on hyväntekeväisyysohjelma jonka käyttäjiä kehotetaan tekemään lahjoitus esimerkiksi Ugandan orvoille. Vim on vapaa ohjelmisto.
Toimintaperiaate ja käyttö.
Vimissä on kolme tilaa: komentotila, kirjoitustila sekä tekstinvalintatila (visual mode).
Komentotila on perustila, jossa ollaan kun Vim käynnistetään. Vim tulkitsee kaiken komentotilassa kirjoitetun tekstin komennoiksi. Kaikista tiloista pääsee takaisin komentotilaan painamalla näppäintä codice_1.
Kirjoitustilaan pääsee painamalla esimerkiksi näppäintä codice_2 komentotilassa. Tässä tilassa Vim lisää kaiken kirjoitetun tekstin muokattavaan tiedostoon.
Tekstinvalintatilaan pääsee painamalla näppäintä codice_3 komentotilassa. Kaikki kirjoitettu teksti tulkitaan komennoiksi ja kursoria liikuttamalla valitaan tekstiä.
Vimin voi sulkea tallentamatta muutoksia komennolla codice_4.
Vimin mukana tulee codice_5 ohjelma, joka opettaa käyttäjälle interaktiivisesti Vim-tekstieditorin käytön perusteet.
Historiaa.
Bram Moolenaar aloitti Vimin kehittämisen vuonna 1988. Tämän jälkeen ohjelmaan on lisätty lukuisia ominaisuuksia, joista monet liittyvät tietokoneohjelmien lähdekoodin muokkaukseen. Taustansa vuoksi Vim on suosittu erityisesti Unix-käyttäjien ja ohjelmoijien parissa.
Vuonna 1988 Moolenaarilla oli Amiga-tietokone, johon hän etsi tekstieditoria. Hän oli tottunut käyttämään Vitä, mutta sitä ei ollut saatavilla Amigalle. Moolenaar otti käyttöönsä parhaan löytämänsä Vi-kloonin ja alkoi parannella sitä.
Aluksi tavoitteena oli pystyä tekemään kaikki sama, mitä Vi-editorilla pystyi tekemään. Lopulta Moolenaar saavutti tavoitteensa ja alkoi lisätä vähitellen uusia ominaisuuksia, kuten monitasokumous (multi-level undo). Hän julkaisi ensimmäisen version Vimistä 2. marraskuuta 1991. Nimi tuli alun perin sanoista "Vi IMitation". Muutamat henkilöt edistivät projektia sovittamalla Vimin muun muassa Unixille ja DOSille.
Ajan myötä Vimiin kertyi yhä enemmän ominaisuuksia. Moolenaar muutti Vimin lähdesanoja, jolloin syntyi "Vi IMproved". Pian alkuperäisestä koodista ei ollut paljoa jäljellä. Tässä vaiheessa Moolenaar piti Vimiä vielä omana lelunaan ja jakoi sitä satunnaisesti ihmisille, jotka tarvitsivat sen kaltaista ohjelmaa.
Myöhemmin Moolenaar laittoi Vimin yleiseen jakoon ja siitä kehittyi vähitellen yksi suosituimmista tekstieditoreista. Vim voitti muun muassa Linux Journal -lehden suosituimman editorin palkinnon lukijaäänestyksessä vuosina 2001–2005.
Moolenaar kuoli 3. elokuuta 2023.
Santo Trafficante (nuorempi)

Santo Trafficante nuorempi (15. marraskuuta 1914 – 17. maaliskuuta 1987) oli yksi Yhdysvaltain viimeisistä vanhan koulukunnan mafiapäälliköistä. Hän valvoi Floridan järjestäytynyttä rikollisuutta, jonka hän oli perinyt isältään Santo Trafficante vanhemmalta. Hän oli voimakkain Batistan ajan Kuubassa toimineista mafiosoista.
Trafficante työskenteli isänsä rikollisorganisaatiossa Floridassa ja muutti vuonna 1953 Kuubaan hoitamaan sikäläistä kasinobisnestä. Kun Trafficanten isä kuoli 1954, Trafficante sai haltuunsa koko organisaation. Trafficante toimi myös Floridassa, jonka laittomasta pelibisneksestä hänet tuomittiin vankilaan, josta hän vapautui 1957. Trafficante palasi Kuubaan, mutta valtaan noussut Fidel Castro sulki hänen kasinonsa ja karkotti hänet lyhyen vankeuden jälkeen. 
Vuosina 1960–1961 CIA pyysi Trafficantelta ja muutamilta muilta Kuuba-yhteyksistä tunnetuilta mafiosoilta neuvoja suunnitelmiinsa Castro murhaamiseksi. Mafiosot lähtivät painostettuina mukaan, mutta operaatiot epäonnistuivat. Sitkeät huhut liittävät Trafficanten myös John F. Kennedyn salamurhaan, vaikka mitään varsinaisia todisteita ei ole. Lee Harvey Oswaldin ampuneen Jack Rubyn tiedetään ottaneen yhteyttä Trafficanteen ja toiseen mafiajohtajaan Carlos Marcelloon hieman ennen Kennedyn murhaa, mutta yritykset liittää Oswald mafiaan ovat tuottaneet vesiperän. Trafficanten syyllisyydestä on puhunut etenkin hänen vanha asianajajansa Frank Ragano. . 
Trafficante jatkoi yhteistyötä CIA:n kanssa ja osallistui muun muassa Iran-Contra-juttuun. Hän kuoli 1987 Houstonissa sydänkohtaukseen.
Tampa

Tampa on Yhdysvaltain Floridan osavaltion kaupunki, joka sijaitsee Floridan niemimaan länsirannikolla olevan Tampa Bayn lahden rannikolla. Tampa on Floridan kolmanneksi suurin kaupunki, jonka väkiluku vuonna 2020 oli 384 959. Tampan, St. Petersburgin ja Clearwaterin metropolialueella asukkaita on noin 2,9 miljoonaa.
Tampa perustettiin vuonna 1849, ja vuonna 1850 siellä asui 974 ihmistä. Varsinaisen kasvuhuippunsa Tampa koki vuoden 1883 jälkeen, kun kaupungin alueelta löydettiin fosfaattia. NHL-joukkue Tampa Bay Lightning, NFL-joukkue Tampa Bay Buccaneers ja MLB-joukkue Tampa Bay Rays tulevat Tampasta.
Väestö.
Kaupungin asukkaista 43 prosenttia on valkoisia, 23,27 prosenttia latinalaisamerikkalaisia, 22,7 prosenttia afroamerikkalaisia ja 3,76 prosenttia aasialaisia. 91,5 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 34,6 vuotta.
Etelä-Afrikan englanti

Etelä-Afrikan englanti on Etelä-Afrikan tasavallassa ja vähemmissä määrin muun muassa Namibiassa ja Zimbabwessa puhuttava englannin kielen murre. Suurimmat erot Etelä-Afrikan englannin ja muiden englannin murteiden välillä ovat ääntämisessä. Lisäksi Etelä-Afrikan englannissa on vaikutteita muun muassa afrikaansin ja zulun kielistä.
Etelä-Afrikan englannissa olevat sanat, joita ei muissa englannin murteissa esiinny, ovat useimmiten lainasanoja afrikaansista. 
Idiomeja.
Vaikutus afrikaanista on tuonut monia idiomeja Etelä-Afrikan englantiin. Yksi erottuvimmista esimerkeistä on Afrikaanin sanan "ja" (lausutaan "a" kuten sanassa "father") käyttö korvaamaan "yes", toisin kuin "yeah" brittiläisessä, amerikkalaisessa ja australialaisessa englannissa.
""Do you want to go to a movie?" "Ja, sure""
British Electric Foundation

British Electric Foundation eli B.E.F. oli Human Leaguen alkuperäisjäsenten Martyn Waren ja Ian Craig Marshin perustama ja muodostama elektronisen musiikin tuotantoryhmä.
Ware ja Marsh perustivat British Electric Foundationin vuonna 1980 jätettyään Human Leaguen musiikillisten erimielisyyksien takia. 
B.E.F. julkaisi musiikkia omalla nimellään, mutta toimi myös musiikillisena taustavoimana Heaven 17 -yhtyeelle, joka on kokoonpanoltaan yhtä kuin B.E.F. vahvistettuna laulaja Glenn Gregoryllä.
Vuonna 1983 Heaven 17:in suosio oli kasvanut niin suureksi, että Marsh ja Ware keskittyivät siihen kokopäivätoimisesti ja B.E.F. jäi vain Marshin ja Waren tuotannolliseksi tavaramerkiksi levyjen kansiteksteissä. 
Heaven 17:in julkaisutahdin hiivuttua B.E.F. julkaisi vuonna 1991 albumin "Music of Quality and Distinction Vol. 2", jossa laulajina vierailivat muun muassa Chaka Khan, Tina Turner ja Terence Trent D'Arby.
Nano (tekstieditori)

Nano on Unix-käyttöjärjestelmissä toimiva komentoliittymässä aukeava tekstieditori, joka julkaistaan GPL-lisenssillä. Se on vapaa klooni Picosta, joka on Pine-sähköpostiohjelman editori. Nanon tarkoitus on matkia Picon käyttöliittymää ja helppokäyttöisyyttä.
Nano julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1999 nimellä "TIP" ("This Isn't Pico"), mutta nimi muutettiin 10. tammikuuta 2000 Nanoksi, sillä tip-niminen Unix-ohjelma oli jo olemassa. Ohjelman kehitti Chris Allegretta sen vuoksi, että Pico tai Pine eivät ole vapaita ohjelmistoja. Helmikuussa 2001 Nano otettiin osaksi GNU-projektia.
Viime aikoina Nanoon on lisätty myös ominaisuuksia, joita Picossa ei ole.
Nanon (ja myös Picon) käyttöliittymä perustuu näppäinyhdistelmiin, joita painamalla ohjelman toimintoja käytetään. Toisin kuin Pico, Nano käyttää meta-näppäintä (joka on yleensä sama kuin Alt-näppäin) eri toimintatilojen säätelyyn. Painamalla näppäintä saa näkyviin Nanon aputoiminnon.
Työ- ja elinkeinokeskus

Työ- ja elinkeinokeskus (lyhenne TE-keskus tai te-keskus) oli työ- ja elinkeinokysymyksiin liittyviä viranomais-, neuvonta- ja kehittämispalveluja hoitanut Suomen valtionhallinnon alueorganisaatio, joka syntyi vuonna 1997 yhdistettäessä kauppa- ja teollisuusministeriön, työministeriön sekä maa- ja metsätalousministeriön hallinnonalojen alueyksiköt. Manner-Suomessa oli 15 työ- ja elinkeinokeskusta.
Te-keskusten organisaatiouudistuksen yhteydessä vuoden 2009 alussa virallinen nimi lyheni työ- ja elinkeinokeskukseksi sekä luovuttiin vanhasta kolmen ministeriön alaisesta osastosta, jotka olivat:
Te-keskukset lakkautettiin 2009 ja niiden tehtävät siirtyivät elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksille. 
Tekes - teknologian ja innovaatioiden kehittämiskeskus.
Te-keskuksissa toimineet teknologian kehittämisosastot tarjosivat yrityksille ja tutkimusorganisaatioille Teknologian ja innovaatioiden kehittämiskeskuksen teknologia- ja asiantuntijapalveluja osana Tekesin verkostoa.
Tehtävät.
Työ- ja elinkeinokeskusten tehtävänä oli pk-yritysten tukeminen ja neuvonta, yritysten teknologisten kehityksen edistäminen ja auttaminen vientiin ja kansainvälistymiseen liittyvissä asioissa, alueellisen työvoimapolitiikan toteuttaminen, työvoimapoliittisen aikuiskoulutuksen suunnittelu ja organisointi, maatalouden, maaseudun elinvoimaisuuden ja maaseutuelinkeinojen edistäminen, kalatalouden kehittäminen ja osallistuminen sekä vaikuttaminen alueen kehitykseen.
Milli Vanilli

Milli Vanilli oli Fabrice Morvanin ja Rob Pilatuksen (k. 1998) muodostama popmusiikkiduo, joka perustettiin Saksassa vuonna 1988. Yhtye muistetaan siitä, että kahden menestysalbumin jälkeen paljastui, että he eivät itse laula levyillään. Heidän tunnetuin laulunsa on ”Girl You Know It’s True” samannimiseltä albumilta, joka nousi Yhdysvalloissa listaykköseksi.
Milli Vanilli oli tuottaja Frank Farianin luomus. Popduo voitti 1990 parhaan uuden artistin Grammy-palkinnon. Viimein 12. marraskuuta 1990 tuottaja Farian myönsi, ettei musiikkiduo itse laulanut levyillään. Skandaalista huolimatta Milli Vanillin soundi, joka yhdisti eurodancen amerikkalaisiin hip hop -rytmeihin, saattoi vaikuttaa osaltaan tämän päivän melodisen hip hopin syntyyn.
Oikeita laulajia Milli Vanillin levyillä olivat muun muassa Charles Shaw, Johnny Davis ja Brad Howell. Milli Vanillin paljastuttua huijaukseksi Farian tuotti LP:n "Moment of Truth" nimellä The Real Milli Vanilli.
Suurstrategia

Suurstrategia () on angloamerikkalainen termi, jolla kuvataan valtion tai valtioliittouman ylimmällä tasolla muodostettavaa sotilaallisen voimankäytön periaatetta. Suomessa ja useissa muissakin maissa strategialla tarkoitetaan samaa asiaa. Ero johtuu angloamerikkalaisesta taksonomiasta, jonka mukaan sotilaallisen voimankäytön tasot ovat taktiikka ja strategia, siinä missä se on monissa maissa taktiikka, operaatiotaito ja strategia. Puuttuva käsite operaatiotaito on siis korvattu strategialla ja strategia suurstrategialla. 
Nykyään myös Yhdysvalloissa ja niin edelleen käytetään käsitettä operaatiotaito (). Käsite suurstrategia kuitenkin elää, koska se esiintyy joissakin valtio-opin ja kansainvälisen politiikan klassikkoteoksissa, joista sen sitten opiskelijat kääntävät suurstrategiaksi.
Asiaa ei selkeytä se, että jotkin teoreetikot kuten Edward Luttwak käyttävät viisiportaista jaottelua (taistelutekniikka, taktiikka, operaatiotaso, näyttämöstrategia ja suurstrategia). Edelleen käytetään myös ilmaisua doktriini tai sotilasdoktriini. Tällaisia hieman monitulkintaisia käsitteitä käytettäessä voidaan käyttää selventävää viitettä tyyliin: "... suurstrategisella (ks. Luttwak 1963) tasolla..."
Filippiinienenglanti

Filippiinienenglanti on englannin kielen murre, jota puhutaan Filippiineillä, jossa se on filipinon ohella virallinen kieli. Englantia äidinkielenään puhuvien filippiiniläisten lasten määrä on kasvussa etenkin urbaaneilla alueilla. Filippiineillä englannin kieltä käytetään koulutuksessa ja mediassa ja sitä käytetään lingua francana koko maassa. 
Filippiineillä englantia lausutaan useimmiten amerikanenglannin tavoin. Puhekielessä englantiin sekoitetaan toisinaan tagalogin- ja filipinonkielisiä sanoja. 
Enemmistö Filippiinien englannin sanastosta on samaa kuin muissa englannin murteissa, mutta Filippiinien englannissa esiintyy myös joitakin sanoja, joita muissa murteissa ei tunneta lainkaan.
Martyn Ware

Martyn Ware (s. 19. toukokuuta 1956 Sheffield, Englanti) on brittiläinen muusikko, tuottaja, elektronisen popin pioneeri, lauluntekijä ja yksi Human Leaguen, British Electric Foundationin sekä Heaven 17:n perustajajäsenistä.
Ware on työskennellyt muun muassa Tina Turnerin, Terence Trent D’Arbyn, Marc Almondin ja Erasuren kanssa ja häntä pidetään yhtenä Ison-Britannian merkittävimmistä tuottajista.
Ware toimii myös kolmiulotteisten äänimaisemien luomiseen erikoistuneessa yhtiössä, Illustrious Companyssa, yhdessä Vince Clarken kanssa.
Uudenseelanninenglanti

Uudenseelanninenglanti on Uudessa-Seelannissa puhuttava englannin kielen murre. Uudenseelanninenglannille läheisintä sukua oleva englannin murre on australianenglanti. Uuden-Seelannin englanti poikkeaa australianenglannista pääasiassa ääntämiseltään ja lainasanastoltaan. Myös uudenseelanninenglannin sisällä on murre-eroja.
Uudenseelanninenglannissa on myös vaikutteita maorin kielestä. Siinä käytetään toisinaan muun muassa maorinkielisiä tervehdyksiä, kuten ”Kia ora!” 
Uudessa-Seelannissa käytetään myös useita maorista lainaamattomia sanoja, jotka esiintyvät vain Uuden-Seelannin tai Uuden-Seelannin sekä Australian murteissa. Niitä ovat muun muassa:
Oikeinkirjoitus.
Uudessa-Seelannissa käytetään lähtökohtaisesti brittiläistä oikeinkirjoitusohjetta (esim. "colour" tai "programme").
Pine

Pine (Program for Internet News and Email) on Washingtonin yliopistossa kehitetty ilmainen sähköposti- ja uutistenlukuohjelma. Ohjelman ensimmäinen versio julkaistiin vuonna 1989. Ohjelman kehitystyö loppui vuonna 2008.
Pinestä on olemassa sekä Unix-, MS-DOS (PC-Pine) että Windows-versio. Unix-version käyttöliittymä pohjautuu komentoriviin ja Pine käyttää vakioeditorinaan Picoa.
Monista muista Unix-ohjelmista Pine poikkesi siten, että se oli suunniteltu aloittelevaa käyttäjää varten ja helppokäyttöiseksi. Käytettävissä olevat toiminnot ovat koko ajan näkyvissä valikoissa, ja ne valitaan yhtä kirjainta painamalla. Myös Pico perustuu samaan filosofiaan. Molemmista ohjelmista tuli suosittuja niiden opiskelijoiden keskuudessa, jotka eivät halunneet opetella emacsia tai vitä.
Pine kehitettiin alun perin Elm-sähköpostiohjelman pohjalta. Ohjelman ensimmäisessä virallisessa julkistuksessa yliopiston ulkopuolelle vuonna 1992 ohjelman nimen vihjattiin tulevan sanoista "Pine Is No-longer Elm".
Pinen korvaajaksi kehitettiin avoimen lähdekoodin sähköpostiohjelma Alpine. Uusi versio julkaistiin, koska Washingtonin yliopisto kielsi modifoitujen Pine-ohjelmien jakamisen. Pinen lisenssi on ISC-lisenssin kaltainen, mutta yliopiston tulkinta erosi ISC:n tulkinnasta. Avoimen lähdekoodin sähköpostiohjelma Cone on toiminnaltaan ja ulkoasultaan Pinen klooni. Sen mukana tulee myös Leaf-editori.
Pico-editorista on myös avoimen lähdekoodin klooni nimeltä Nano.
Heaven 17

Heaven 17 on brittiläinen synthpop-yhtye. Yhtye koostuu Martyn Waresta (kosketinsoittimet), Ian Craig Marshista (kosketinsoittimet) sekä Glenn Gregorysta (laulu).
Heaven 17 syntyi Sheffieldissä, Englannissa vuonna 1981, kun Human Leaguen perustajajäsenten Waren ja Marshin muodostama British Electric Foundation aloitti yhteistyön Gregoryn kanssa. Nimensä yhtye otti Anthony Burgessin kirjasta "Kellopeliappelsiini".
Ensimmäisen albumin ensimmäinen single ”(We Don’t Need This) Fascist Groove Thang” oli pienen piirin hitti, mutta joutui BBC:n soittokieltoon nimensä takia. 
Kakkosalbumi "The Luxury Gap" (1983) sitä vastoin osoittautui yhtyeen uran suurimmaksi menestykseksi. Albumin suurimpia hittikappaleita olivat ”Temptation” ja ”Come Live with Me”.
Kolmannen albumin singlet ylsivät vielä Britannian top-30-listalle, mutta suosion vähitellen hiipuessa yhtye lopetti virallisesti vuonna 1988, tehden kuitenkin kaupallisesti epäonnistuneen comebackin vuonna 1996.
Heaven 17 tekee yhä harvakseltaan keikkoja, lähinnä 1980-luvun muistelun merkeissä. 
Cradle of Filth julkaisi vuonna 2006 levyllään "Thornography" cover-version Heaven 17:n kappaleesta ”Temptation”.
Stereotypia (täsmennyssivu)

Stereotypia voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Munakoiso

Munakoiso eli aubergiini tai munahedelmä eli patamunakoiso ("Solanum melongena") on koisokasvien (Solanaceae) heimoon ja marjakoisoihin eli koisoihin ("Solanum") kuuluva monivuotinen kasvi, jota kuitenkin viljellään yleensä yksivuotisena. Sen ravinnoksi käytettävä osa, hedelmä, on kasvitieteellisesti marja, mutta kulinaarisessa mielessä lähinnä vihannes. Munakoisoiksi kutsutaan myös useiden muiden "Solanum"-lajien hedelmiä.
Nykyisin eurooppalaisista kaupoista löytää enimmäkseen pitkälle jalostettuja, tummanvioletteja munakoisoja. Sellaisen hedelmä on kuin violetti kesäkurpitsa. Muualla maailmassa munakoisoja on eri värisiä ja -muotoisia. Ainakin kaukoidässä munakoisosta kasvatetaan pienempiä, herkullisiksi mainittuja muotoja, jotka muistuttavat muodoltaan kananmunaa tai jopa suurta hernettä ja ovat väriltään violetin lisäksi vihreitä, oransseja tai punaisia. Jotkin munakoisot taas ovat hyvinkin pitkänomaisia. Muitakin värejä ja muotoja tunnetaan. Jotkin koristeelliset munakoisot, kuten valkoinen, kananmunan näköinen "S. ovigerum" (myyntinimenä mm. 'Easter Egg'), on varmuuden vuoksi syytä jättää syömättä, sillä ne saattavat sisältää haitallisessa määrin myrkyllisiä glykoalkaloideja, kuten solaniinia. Afrikassa munakoiso-nimeä käytetään ainakin "S. aethiopicum" -kasvin punaisista marjoista ("Scarlet Eggplant").
Munakoiso viljelykasvina.
Kasvia on viljelty esihistoriallisina aikoina Intiassa ja Kiinassa. Eurooppaan se näyttää tulleen keskiajan alussa. Nykyisin munakoisoja tuodaan Suomeen lähinnä Hollannista ja Espanjasta.
Kasvatus aloitetaan 8–10 viikkoa ennen istutusta ulos terassille tai kasvihuoneeseen. Altapäin tuleva lämpö on tärkeää taimikasvatukssa. Mullan lämpö saisi olla 23–24 °C. Myös myöhemmin munakoiso viihtyy yli 20 °C asteen lämpötilassa. Munakoiso ei pidä juuriston häirinnästä, joten juuripaakku olisi saatava istutettaessa mahdollisimman ehjänä maahan. Kasvi ei pidä myöskään seisovasta vedestä.
Munakoiso ruoanlaitossa.
Ravintona munakoisoa käytetään muun muassa muhennettuna ja täytettynä. Kreikkalainen "musaka" ja turkkilainen "pyörtynyt imaami" ovat kuuluisia perinteisiä munakoisoruokia.
Munakoisoviipaleet oli aiemmin välttämätöntä suolata ennen käyttöä kitkeryyden poistamiseksi. Nykylajikkeilla suolaus ei tuoreilla hedelmillä ole yleensä tarpeen, mutta suolauksen voi halutessaan tehdä. Suolan annetaan seistä munakoisoviipaleen päällä neljännestunnin verran, ja pinnalle nousseet pisarat pyyhitään pois talouspaperilla.
Vaalea, sienimäinen sisus on maultaan mieto. Myös siemenet voidaan syödä.
Ravintosisältö.
Munakoiso sisältää rautaa, kaliumia, magnesiumia, kuparia, kalsiumia, foolihappoa sekä antioksidantteja.