tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Adolf Kalsta

Adolf Edmund Grönberg myöh. Kalsta (2. huhtikuuta 1885 Joensuu – 21. elokuuta 1968) oli suomalainen jääkäriluutnantti ja asemapäällikkö. Hänen vanhempansa olivat rakennusmestari Bror Gustaf Adolf Grönberg ja Ida Sofia Skutnabb. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Ilmi Katrina Lenkkerin kanssa ja hänen kuoltua vuonna 1927 toisen kerran vuonna 1935 Aina Terttu Maria Tiaisen kanssa, joka hänkin kuoli vuonna 1937.
Opinnot.
Grönberg kävi viisi luokkaa Joensuun klassillisesta lyseota ja teki vuonna 1928 opintomatkan Saksaan.
Jääkärikausi.
Grönberg työskenteli vuodesta 1903 virkamiehenä valtionrautateillä ja toimi jääkäriliikkeen värvääjänä Nurmeksessa ja sen ympäristössä ennen kuin liittyi itse vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 9. huhtikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 5. joulukuuta 1916 alkaen pataljoonan 1. komppaniaan. Hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Hän suoritti rintamapalveluksensa jälkeen Libaussa vuonna 1917 pidetyn radiokurssin. Libausta hän joutui hänellä todetun keuhkotaudin takia sairaalahoitoon ja siksi ei päässyt lähtemään muun lääkärijoukon mukana helmikuussa Suomeen vaan jäi Saksaan lääkärihoitoon.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Grönberg palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen 12. kesäkuuta 1918 ja astui Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Nurmeksen suojeluskuntaan, missä hän palveli 30. syyskuuta 1919 saakka, jolloin erosi suojeluskunnasta ja astui Valtion rautateiden palvelukseen kirjuriksi Hämeenlinnan asemalle. Vuonna 1920 hänet nimitettiin Mesterjärven asemapäälliköksi (hän vaihtoi nimensä Kalstaksi vuonna 1927) ja vuonna 1929 Nurmeksen asemapäälliköksi sekä vuonna 1935 Sortavalan asemapäälliköksi.
Luottamustoimet.
Kalsta toimi Nurmeksen kauppalanvaltuuston jäsenenä vuosina 1931–1935 ja terveydenhoitolautakunnan puheenjohtajana vuosina 1931–1935 sekä oli monissa muissa kunnallisissa luottamustoimissa Nurmeksessa.
Talvi- ja jatkosota.
Kalsta osallistui talvisotaan asemapäällikkönä Sortavalassa ja jäi Valtion rautateiltä eläkkeelle välirauhan aikana. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin paikallispäälliköksi Jääkäri suojeluskuntaan ja sen jälkeen väestönsuojelu tehtäviin. Hänet haudattiin Joensuuhun.
Jean-Claude Turcotte

Jean-Claude Turcotte OC (26. kesäkuuta 1936 Montréal – 8. huhtikuuta 2015) oli kanadalainen katolinen kirkonmies. Hänet vihittiin papiksi 24. toukokuuta 1959 ja piispaksi 29. kesäkuuta 1982. Hänestä tuli vuonna 1994 yksi kardinaaleista. Siten hän osallistui vuonna 2005 uuden paavin valinneeseen konklaaviin. 
Turcotte toimi vuodesta 1982 Suasin titulaaripiispana ja Montréalin apulaispiispana. Vuonna 1990 hän nousi Montréalin arkkipiispaksi Paul Grégoiren seuraajana.
Edith Wharton

Edith Newbold Wharton (o.s. Jones, 24. tammikuuta 1862 New York, New York, Yhdysvallat – 11. elokuuta 1937 Saint-Brice-sous-Forêt, Ranska) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän sai vuonna 1921 Pulitzer-palkinnon romaanista "Viattomuuden aika" ("Age of Innocence", 1920). Hänen tunnetuin teoksensa on "Säätynsä uhri" ("House of Mirth", 1905).
Elämä.
Jones oli syntyisin newyorkilaisesta hienostoperheestä. Perheen viettäessä paljon aikaa Euroopassa tyttärellä oli kotiopettaja. Ajan tapaan perheen yhteiskuntaluokassa ei arvostettu taiteellisia ja älyllisiä pyrkimyksiä eikä koulutusta pidetty tarpeellisena, vaan naisen tehtävä oli löytää sopiva aviomies omasta yhteiskuntaluokastaan ja hoitaa sen jälkeen kotia ja lapsia. Wharton hylkäsi nämä arvot jo nuorena ja vietti mieluummin aikaa isänsä kirjastossa.
Vuonna 1885 Wharton meni naimisiin itseään 13 vuotta vanhemman bostonilaisen Edward Whartonin kanssa. He asuivat yhdessä 28 vuotta, mutta avioliitto ei ollut onnellinen. Edith haki eroa vuonna 1913 miehensä aviorikoksen vuoksi.
Vuonna 1911 Wharton muutti erilleen miehestään ja asettui asumaan Ranskaan, jossa hän vietti loppuelämänsä. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän järjesti hätäapua pakolaisille ja orvoille ja oli mukana toimikunnissa ja järjestöissä, jotka pyrkivät korjaamaan sodan tuhoja. Hän kirjoitti laajasti matkoistaan eturintamalle, ja näitä raportteja julkaistiin vuonna 1915. Ranskan hallitus myönsi hänelle Ranskan Kunnialegioonan kunniamerkin tunnustuksena rohkeudesta ja työstä ranskalaisten hyväksi.
Wharton oli Henry Jamesin ystävä ja oppilas, ja hänen ystäväpiiriinsä kuului muutakin aikakauden älymystöä, kuten Egerton Winthrop, Paul Bourget ja Walter Berry.
Kirjallinen tuotanto.
Wharton alkoi kirjoittaa jo nuorena, ja hän oli 16-vuotias, kun kaksi hänen runoaan julkaistiin "Atlantic Monthly" -lehdessä. Hänen runojaan julkaistiin myöhemmin myös "Scribner's"-, "Harper's"- ja "Century"-lehdissä. Wharton alkoi kuitenkin keskittyä kirjoittamiseen enemmän vasta 1890-luvun lopulla. Useat hänen teoksistaan kuvailevat aikansa joutilasta amerikkalaista yläluokkaa ja sen psykologiaa ja moraalia. Whartonin omaelämäkerta "A Backward Glance" ilmestyi vuonna 1934.
Whartonin tuntematon näytelmä "The Shadow of a Doubt" vuodelta 1901 löytyi vuonna 2017 texasilaisen yliopiston arkistosta.
Säätynsä uhri.
"Säätynsä uhri" (engl. "House of Mirth", 1905) kertoo kauniista, mutta epäonnisesta Lily Bartista. Hänet on opetettu yläluokkaiseksi vaimoksi, mutta hän ei kykene myymään itseään kuin kauppatavaraa.
Tässä kirjassa tulevat esiin Whartonin keskeiset tapahtumapaikat, juonet ja teemat: New Yorkin vanha yläluokka ristiriitatilanteessa uusrikkaiden kanssa sekä hahmojen turha kamppailu heitä suurempien sosiaalisten voimien ja heitä moraalittomampien hahmojen vangitsemana.
Palkinnot ja tunnustukset.
Wharton sai Pulitzer-palkinnon vuonna romaanista "Viattomuuden aika" (1920). Hän oli ensimmäinen nainen, jolle palkinto myönnettiin. Vuonna 1924 Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemia myönsi Whartonille kultaisen mitalin. Wharton oli ensimmäinen nainen, jolle palkinto myönnettiin.
The Seventh Sign

The Seventh Sign on Yngwie Malmsteenin vuonna 1994 julkaistu studioalbumi.
Kappaleet.
Kaikkien kappaleiden sävellys ja sanoitus: Yngwie Malmsteen, ellei toisin mainita
Gabriella Montez

Gabriella Montez on yksi High school musical -elokuvien päähenkilöistä. Gabriellaa esittää näyttelijä-laulaja Vanessa Hudgens. 
High School Musical.
Gabriella Montez saapuu East Highin uudeksi oppilaaksi. Hän tutustuu koulun koripallojoukkueen kapteeniin Troy Boltoniin (Zac Efron), jonka kanssa hän osallistuu koulun musikaalin koelauluihin. Myöhemmin Gabriellan ja Troyn suhde syvenee. He viettävät yhden kesän golfklubilla, jolla he molemmat työskentelevät. Pian molempien tulevaisuuden suunnitelmat pakottavat Gabriellan valitsemaan Troyn ja opiskelun välillä. Hän lähtee opiskelemaan muualle, mikä on Troylle pettymys. Troy lähtikin Gabriellan perään ja sai opiskelupaikan läheltä häntä, minkä jälkeen heidän suhteensa alkoi taas kukoistaa. 
Gabriella on luonteeltaan ystävällinen ja määrätietoinen. Hän on hyvä motivoimaan toisia: hän suostutteli koko luokan mukaan kevätmusikaaliin.
Kevään musikaali on tärkeä Troylle ja Gabriellalle. Sharpay Evans yrittää erottaa Troyn ja Gabriellan. Hän päättää siirtää kymmenottelun ja koripallo-ottelun samalle päivälle koe-esiintymisen kanssa. Kuitenkin he onnistuvat pääsemään musikaaliin. East High voittaa mestaruuden.
Mohamed Selliti

Mohamed Selliti (, s. 28. maaliskuuta 1981 Teboursouk) on tunisialainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Selliti edustaa Tunsian pääsarjassa Stade Tunisienia.
Ura.
Sellitin ura ammattilaisena alkoi kaudella 2001–2002 Olympique de Béjan riveissä, jossa hän vietti yhden kauden siirtyen kaudeksi 2002–2003 Stade Tunisieniin. Kausi meni vakuuttavasti, kun Selliti voitti Tunisian liigan maalikuninkuuden 12 maalilla ja auttoi joukkuettaan voittamaan Tunisian cupin samalla kaudella. Hän kuitenkin päätti menestyksestä huolimatta siirtyä isompaan seuraan Club Africainiin, jossa Sellitin ura ei kuitenkaan saanut uutta nousua ja hän onnistui maalinteossa vain neljä kertaa kahden kauden aikana. Heikoista esityksistä huolimatta Selliti sai mahdollisuuden edustaa ES Sahelia, jossa hänen uransa kuitenkin meni rikkonaiseksi loukkaantumisten merkeissä. Siitä huolimatta Selliti juhli joukkueen mukana Tunisian mestaruutta ja Afrikan Mestarien liigan voittoa. Vuonna 2007 Selliti päätti siirtyä takaisin Stade Tunisieniin, jossa ensimmäisellä kaudellaan hän onnistui tekemään kolme maalia.
Kolmen vietetyn kauden päätteeksi Selliti siirtyi ensimmäistä kertaa pelaamaan kotimaansa ulkopuolelle Egyptiin Ismailiin. Yhden kauden päätteeksi Selliti palasi takaisin Stade Tunisieniin kaudella 2010-2011.
Maajoukkue.
Tunisian maajoukkueessa Selliti pelasi ensi kerran 21. elokuuta 2002 Ranskaa vastaan pelatussa ystävyysottelussa. Hän pelasi ottelun viimeiset 18 minuuttia. Yhteensä Selliti on pelannut 13 maaottelua.
Lentävien tikarien talo

Lentävien tikarien talo (, pinyin: "Shí miàn mái fú") on vuonna 2004 ilmestynyt Zhang Yimoun ohjaama kiinalainen romanttinen toiminta-/wuxiaelokuva. Elokuva poikkeaa useista wuxia-genren elokuvista tarinallaan, joka on huomattavasti romanttisempi kuin useimmat tyylilajin elokuvista.
Elokuva sijoittuu Tang-dynastian aikaan, jolloin hallitus taistelee kapinallisia sotajoukkoja vastaan. Sotapäällikkö Jin (Takeshi Kaneshiro) pelastaa sokean kapinallisen Mein (Zhang Ziyi) toivoen saavansa tästä saattajan Lentävien tikarien talo -nimisen kapinallisjoukon luo. Matkan aikana he kuitenkin rakastuvat.
"Lentävien tikarien talo" on saanut erinomaisen vastaanoton ja keräsi lukuisia ehdokkuuksia ja palkintoja kansainvälisiltä elokuvajuhlilta. Elokuvaaja Zhao Xiaoding sai kolme palkintoa parhaasta kuvauksesta ja neljä ehdokkuutta, muun muassa BAFTA- ja Oscar-ehdokkuuden. Ohjaaja Zhang Yimou palkittiin kahdesti ja hän sai juhlilta viisi ehdokkuutta. Kaikkiaan elokuva palkittiin 16 kertaa ja oli ehdolla 36 kertaa.
Agrianit

Agrianit () olivat antiikin paionialainen heimo, joka asutti pääasiassa Traakiaa ja Makedonian valtakuntaa. Agrianit taistelivat Aleksanteri Suuren armeijassa kevyenä jalkaväkenä ("peltast"), kantaen aseinaan keihäitä, mutta ei suurempia suojavarusteita. Aleksanteri käytti agrianeja usein ja he osoittautuivatkin erinomaisiksi taistelijoiksi vuoristoisissa maastoissa, missä falangin oli mahdotonta liikkua. Agrianeja sijoitettiin myös hypaspistien ja toveriratsuväen joukkoon armeijan oikealla siivellä.
Agrianit palvelivat Makedonian armeijoissa myös Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen. He osallituivat muun muassa kolmanteen makedonialaissotaan (171-168 eaa.), jossa heidän lukumääränsä oli noin 3 000.
Eurypylos

Eurypylos () oli kreikkalaisessa mytologiassa useamman mieshahmon nimi.
Telefoksen poika.
Eurypulos, Telefoksen ja Astyokhen poika, jonka hänen äitinsä lahjoi kultaisella viiniköynnöksellä taistelemaan Troijan puolella myysialaisten johtajana. Hän taisteli urhoollisesti ja surmasi Makhaonin ja Nireuksen ennen kuin Neoptolemos tappoi hänet.
Thestioksen poika.
Eurypulos, Thestioksen poika, osallistui Kalydonin metsäkarjun metsästykseen. Tapahtuman aikana hän loukkasi Atalantea, jonka vuoksi Meleagros surmasi hänet.
Euaimonin poika.
Eurypulos, Thessalian kuningas ja Euaimonin ja Eurythemiin poika, joka aikanaan Helenan kosijana antamansa valan perusteella johti soturinsa 40 aluksella Troijan sotaan.
Eurypulos taisteli sodassa urhoollisesti ollen yksi kreikkalaisten suurimpia sankareita. Hän oli myös yksi niistä, jotka olisivat hyväksyneet Hektorin haasteen kaksintaisteluun, mutta arpa ei ratkennut hänen hyväkseen. Hän meni auttamaan Aiasta, Oileuksen poikaa, kun tämä oli haavoittunut ja väsynyt taistelemisesta. Tämän aikana hän kuitenkin haavoittui itse Pariin nuolesta. Kun Patroklos huolehti Eurypuloon haavasta, tämä vakuutti Patrokloksen osallistumaan taisteluun siitäkin tapauksessa, että Akhilleus ei itse haluaisi osallistua. Eurypulos mainitaan myös yhtenä Troijan puuhevoseen piiloutuneista miehistä.
Sodan jälkeen Eurypulos sai saaliikseen arkun, jonka Aineias oli hylännyt paetessaan Troijasta. Kassandra oli kuitenkin asettanut arkun päälle kirouksen, joka kohtaisi sitä kreikkalaista, joka arkun avaisi. Arkun sisällä oli Dionysoksen kuva, jonka Hefaistos oli takonut ja jonka Zeus oli antanut troijalaisille. Kun Eurypulos avasi arkun, tuli hän hulluksi. Hetkellisen täysjärkisyyden aikana hän kysyi neuvoa Delfoin oraakkelilta, joka neuvoi häntä etsimään ihmisiä, jotka tekisivät epätavallisen uhrauksen, ja asettumaan samaan paikkaan asumaan. Lopulta hän saapui Patraalle, jossa ihmiset olivat uhraamassa nuorukaista ja neitoa Artemiille hyvitääkseen Komaithon ja Melanippoksen tekemän temppelin häpäisyn. Kaupungin ihmiset tunnistivat Eurypuloksen johtajaksi, jonka oraakkeli oli heille kertonut tulevan, ja tekivät hänet kuninkaakseen. Tämän jälkeen Eurypulos sai järkensä takaisin, eikä kaupungissa tarvinnut enää uhrata ihmisiä Artemiille.
Poseidonin poika.
Eurypulos, Poseidonin ja Astypalaian poika, oli Kosin saarten kuningas ja Khalkiopen isä. Hänet surmasi Herakles, joka palatessaan Troijasta nousi pimeällä maihin Kosissa, ja paikalliset asukkaat luultua häntä merirosvoksi hyökkäsivät hänen kimppuunsa. Toisen tradition mukaan Herakles hyökkäsi saarelle siepatakseen Khalkiopen.
Herakleen poika.
Eurypulos, Herakleen ja Thespioksen tyttären Euboten poika.
Peter Benenson

Peter Benenson (31. heinäkuuta 1921 Lontoo – 25. helmikuuta 2005 Oxford) oli englantilainen asianajaja, joka tunnetaan parhaiten Amnesty Internationalin perustajana. Amnesty International on maailmanlaajuinen ihmisoikeusjärjestö, jolla on nykyisin yli kolme miljoonaa kannattajaa ympäri maailmaa.
Amnestyn perustaminen ja virka kansliapäällikkönä 1961–68.
Vuonna 1961 Benenson kuuli kahdesta portugalilaisesta opiskelijasta, jotka oli vangittu näiden juotua maljan vapaudelle. Opiskelijoiden tarinasta havahduttuaan hän päätti kirjoittaa ihmisoikeuksista lehtiartikkelin, jolle hän antoi nimen "The Forgotten Prisoners" (). Benenson näytti artikkelia ystävälleen Louis Blom-Cooperille, joka suositteli sen lähettämistä liberalistisena tunnetulle The Observer -lehdelle, joka julkaisi sen 28. toukokuuta 1961. Artikkelissa Benenson kirjoitti, että mikäli ihmiset toimisivat yhdessä ihmisoikeusrikkomuksia vastaan, ne voitaisiin estää. Artikkeli levisi pian julkaisunsa jälkeen ympäri maailmaa ja Amnesty perustettiin epävirallisesti jo pari päivää artikkelin alkuperäisen julkaisun jälkeen.
1960-luvun lopulla puolueettomana järjestönä tunnetussa Amnestyssa jouduttiin pohtimaan, horjuttaisiko rahallisen tuen ottaminen ystävämielisiltä valtioilta järjestön puolueettomuutta. Muiden tietämättä Benenson oli jo aikaisemmin ottanut tukea Britannialta järjestön Rhodos-toimintaa varten. Kun Ruotsin Amnesty paljasti Britannian osallistuneen ihmisten kidutukseen Adenissa, Benenson tajusi tehneensä vakavan virheen. Tämän jälkeen Benensonin ja Britannian välit mutkistuivat. Benenson alkoi vainoharhaisesti epäillä, että Britannian hallitus pyrki kaappaamaan Amnestyn itselleen. Tämän takia Amnesty harkitsi jopa koko organisaationsa siirtämistä pois Britanniasta. Britannian tuen vuodettua julkisuuteen Benenson joutui eroamaan virastaan Amnestyn kansliapäällikkönä vuonna 1968. Hänen tilalleen nimitettiin Martin Ennals.
Rob Mayth

Rob Mayth (oikealta nimeltään Robin Brandes, s. 5. helmikuuta 1984) on saksalainen eurotrance- sekä house-tuottaja ja DJ.
Hänellä on monenlaisia eri projekteja, kuten Pimp! Code, Teenagerz (Axel Konradin kanssa) ja Dave Darell (Electro House). Robin on myös osa "Rob &amp; Chris"-yhtyettä, johon kuuluu lisäksi "DJ Neo" eli Christopher Ast.
Taustaa.
Jo nuorena Robin huomasi taitonsa musiikissa. Hän kasvoi perheessä, jossa musiikki merkitsi paljon kaikille. Kahdeksanvuotiaana hän alkoi ottaa pianotunteja, se ei tyydyttänyt häntä täysin. Pitäessään ensimmäistä kosketinsoitintaan käsissään, häntä ei voinut pysäyttää mikään.
Vuonna 1996 hän otti ensimmäiset askeleensa erilaisiin musiikinteko-ohjelmiin. Hän alkoi laittaa kappaleitansa erilaisille sivuille saadakseen suuremman yleisön. Hän sai paljon palautetta ja kritiikkiä, jotka paransivat hänen kappaleidensa laatua. Vuosien kuluessa hän sai monia mahdollisuuksia puhua levy-yhtiöille kappaleidensa julkaisemisesta. Kaikki päätyivät olemaan vain tyhjiä lupauksia. Eräänä päivänä hän tapasi tuottaja-kollegansa Wavelinerin. Tuloksena oli kaksikko nimeltä "Waveliner Vs. Rob Mayth". He panostivat suuresti kappaleisiinsa ja tekivät kaksi kappaletta yhdessä "Harder Than Ever" ja "Children of XTC". Kappaleet menestyivät jo melko hyvin Saksan klubilistoilla.
Rob Mayth on tehnyt remixejä mm. Special D.:lle, Cascadalle, Groove Coveragelle, Sven-R-G Vs. Bass-T:lle sekä Angel Citylle. Se on tehnyt hänestä halutun remixaajan. Hänen kappaleensa ovat jo yleinen osa isoissa julkaisuissa ympäri maailmaa. Brandes on myös useiden eri projektien takana kuten; "Katie Jewels", "Pimp! Code", "Straight Flush" ja "Azora". Robin on esiintynyt useissa maissa, kuten Japani, Amerikka, Ranska, Slovenia ja Puola.
Aerosmith (albumi)

Aerosmith on samannimisen yhtyeen vuonna 1973 julkaistu ensimmäinen studioalbumi. Sen julkaisi Columbia Records. Albumin teon jälkeen yhtye lähti kiertueelle.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Steven Tyler, ellei toisin mainita.
A-puoli
B-puoli
Listasijoitukset.
Albumi - Billboard (Pohjois-Amerikka)
Singlet - Billboard (Pohjois-Amerikka)
Cherno Samba

Cherno Samba (s. 10. tammikuuta 1985, Banjul, Gambia) on gambialais–englantilainen jalkapalloilija, joka edusti Veikkausliigassa pelaavaa FC Hakaa. Hän edustaa maajoukkuetasolla Gambiaa, vaikka pelasi alle kaksikymmentävuotiaiden ikäluokkaan asti Englannin maajoukkueessa. Hakan ja Cherno Samban välinen sopimus purettiin maaliskuun lopussa 2009. Samba oli ollut tammikuun 2009 lopusta vapaa etsimään uutta seurajoukkuetta vapaan agentin statuksella, ja sopimuksen purku tapahtui parin kuukauden viiveellä.
Tämän jälkeen Samba siirtyi Kreikan 2:lle sarjatasolle Panaoitoliokos-seuraan. Samban peliaika Kreikan superliigaan nousseessa joukkueessa jäi vähäiseksi. Maaliskuussa 2012 Samba teki sopimuksen Norjan 3:lle sarjatasolle seuraan nimeltä FC Tonsberg.
Tank Abbott

David Lee ”Tank” Abbott (s. 26. huhtikuuta 1965) on yhdysvaltalainen vapaaottelija ja entinen showpainija.
Vapaaottelu-ura.
Abbott aloitti uransa vuonna 1995 osallistuessaan "UFC 6" -turnaukseen. Ensimmäisessä ottelussaan hän tyrmäsi vakuuttavasti 170 kiloisen John Matuan kahdeksassatoista sekunnissa. Toisessa ottelussaan hän tyrmäsi toisen ison miehen, Paul Varelansin, vajaassa kahdessa minuutissa päästen turnauksen finaaliin, johon vastaan asettui Oleg Taktarov. Yli 17 minuuttia kestäneen ottelun voiton vei kuitenkin Taktarov, voittaen turnauksen. Ottelun jälkeen molemmat ottelijat olivat kaikkensa antaneita ja Taktarov jouduttiin taluttamaan häkistä ulos.
Abbott osallistui myös myöhempiin turnauksiin, joissa ei yltänyt paremmille saavutuksille. Hän pääsi kuitenkin haastamaan raskaan sarjan mestarin Maurice Smithin titteliotteluun 17. lokakuuta 1997 käytyyn "UFC 15" -tapahtumaan. Tuossakaan ottelussa Abbott ei saavuttanut päämäärää ja mahdollisuudet UFC-titteleihin olivat ohi.
Toistaiseksi viimeisen UFC-ottelunsa Abbott otteli 21. marraskuuta 2003 järjestetyssä "UFC 45" -tapahtumassa Wesley Correiraa vastaan, kärsien neljännen perättäisen tappion. Tällöin Abbottin ottelutilastot olivat 8-10. UFC:n jälkeen hän on otellut viisi ottelua, joista neljä viimeisintä ovat tappioita.
Viimeisimmän ottelunsa Abbott otteli 16. helmikuuta 2008 EliteXC:n tapahtumassa Kimbo Slicea vastaan.
Abbottin ottelutyyli perustuu hänen omien sanojensa mukaan baari- ja katutappeluihin. Vähäisestä menestyksestään huolimatta hän onkin monien fanien suosiossa erilaisen ottelutyylinsä ansiosta, johon sisältyvät voima ja aggressiivisuus.
Showpainiura.
Abbott työskenteli pari vuotta World Championship Wrestlingissä 2000-luvun taitteessa. Hänen gimmickinsä oli todellinen tappelija, joka tyrmää jokaisen painijan yhdellä iskulla. Hänellä oli pieni feudi Goldbergin kanssa, joka tosin loppui lyhyeen. Myöhemmin Abbottista alkoi tulla enemmän komediahahmo, varsinkin liittyessään "Three Count" -nimiseen poikabändiparodia ryhmään.
Abbottin viimeinenkin uskottavuus meni, kun hän jobbasi näyttelijä David Arquettelle (josta tosin myöhemmin tuli WCW:n maailmanmestari). Muutaman hävityn ottelun jälkeen loppui Abbottin showpainiura, kun samoihin aikoihin kaatui myös WCW.
Richard Schodde

Richard Schodde (23. syyskuuta 1936) on australialainen lintutieteilijä ja kasvitieteilijä.
Schodde valmistui filosofian tohtoriksi Adelaiden yliopistossa 1970. Siitä pitäen hän työskenteli CSIRO:n "Australian National Wildlife Collection" -kokoelmayksikön kuraattorina ja johtajana.
Vuodesta 1970 vuoteen 2000 Schodde johti linnusto- ja kasvillisuustutkimuksia, jotka auttoivat perustamaan Kakadun kansallispuiston ja loivat perustan Australian ensimmäisen maailmanperintökohteen perustamiselle Queenslandin koillisosien kosteille trooppisille alueille. Kaikkiaan hänen johtamansa tutkimukset tuottivat 50 000 näytteen museokokoelman.
Schodde julkaisi yli 150 artikkelia, kirjaa ja kirjasta Australian lintujen systematiikasta, eliömaantieteestä ja evoluutiosta. Hän kehitti teorian, jonka mukaan Australian nykyinen linnusto on kehittynyt sademetsien lajistosta.
Richard Schodde oli American Ornithologists' Unionin kirjeenvaihtajajäsen, International Ornithological Committeen pysyvän nimistökomitean puheenjohtaja ja International Ornithological Congressin koollekutsuja sekä vuonna 1974 että 1990.
Schodde nimesi lukuisia lintujen alalajeja, sekä yksin että muiden tutkijoiden kanssa, muun muassa tyynenmerenpääskyn alalajin "Hirundo tahitica albescens".
Schodden nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liittettävää auktorilyhennettä Schodde.
Koróneia (Boiotia)

Koróneia () on Kreikan kylä sekä samanniminen Livadeián kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Κορωνείας, "Dimotikí Enótita Koroneáas") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Boiotian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 3 170 ja varsinaisen Koróneian kylän väkiluku 222 (vuonna 2011).
Koróneian kylä sijaitsee noin 21 kilometriä kaakkoon Livadeián kaupungista. Kylä on ottanut nimensä antiikin ajan Koroneian kaupungista, joka sijaitsi noin neljä kilometriä pohjoiseen nykyisestä kylästä. Nimi tulee ”kukkulaa” tarkoittavasta sanasta "koronē". Koróneian kunnallisyksikkö käsittää Livadeián kunnan itäosan.
Historia.
Antiikki.
Antiikin Koroneia oli Thessaliasta paenneiden boiotialaisten perustama. Kaupungin lähellä oli Athene Itonialle omistettu temppeli. Koroneian lähellä käytiin kaksi merkittävää taistelua, Koroneian ensimmäinen taistelu vuonna 447 eaa. ja Koroneian toinen taistelu vuonna 394 eaa.
Nykyinen kylä.
Myöhemmin syntyneen nykyisen kylän nimi oli alun perin "Koutoumoulás" (Κουτουμουλάς). Se nimettiin uudestaan antiikin aikaisen kaupungin kunniaksi vuonna 1915.
Koróneia oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Livadeián kuntaan yhdessä Chairóneian, Dávleian ja Kyriákin kanssa.
Kunnallisyksikön osat.
Koróneian kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Habib (televisiosarja)

Habib on ruotsalainen kahdeksanosainen nuortensarja, joka kertoo 11-vuotiaasta syyrialaisesta Habibista, joka elää tukholmalaisessa lähinnä maahanmuuttajien asuttamassa lähiössä Albyssä. Habib sotkeutuu joka jaksossa erilaisiin, todella tyypillisiin varhaisteinin ongelmiin, joita ovat mm. juuri ennen koulubileisiin menoa huomattu finni, kymmenestä metristä hyppääminen osoitukseksi rohkeudesta ja ihastuksen kääntyminen vastaan vääriin käsiin joutuneen rakkauskirjeen takia.
Muut henkilöt.
Alex on Habibin paras ystävä. Hänellä pitkät ruskeat hiukset, ja hän on pitkä ja hoikka. Alex tunnetaan pelottelustaan, keppostelustaan ja vahingoniloisesta huumorintajustaan. Alex tuntuu ensimmäisissä jaksoissa olevan ihastunut Emineen, mutta kertoo Habibille, että yrittää vältellä Emineä koko lopun ala-asteen ajan. Alex on kansalaisuudeltaan chileläinen.
Emine on häijy muodin perässä juokseva aina täydellisyyteen pyrkivä tyttö ja luokan "leija". Hän on opettajan lellikki. Hän tekee mitä vain, ettei Paris rakastuisi Habibiin, vaikka itse haikaileekin jatkuvasti Alexin perään. Emine on turkkilainen.
Paris on Habibin ihastuksen kohde. Hän on Eminen hyvä ystävä ja Habibin rinnakaisella luokalla. Paris on kotoisin Algeriasta.
Dani on bulgarialaisen makeiskauppiaan poika, jolla on aina taskut täynnä lakritsia ja purukumia. Vaikka Dani on hieman ylpistynyt, hän on kuitenkin avoin ja rento. Hänellä on Jessica-niminen sisko, josta Habib tekee haastattelun todistaakseen hyppynsä sillalta.
Winston on swazimaalaisen kaivosmiesisän ja yhdysvaltalaisen kosmetologin poika. Hän pienikokoinen ja hiljainen, mutta todella fiksu. Vaikka hän on pelkuri ja melko herkkä, silti hän on tyttöjen suosikki. Habib tapaa Winstonin jaksossa 3 "Luokkajuhlahuolia".
Tony on Habibin lukion toista luokkaa käyvä isoveli. Tony on vuosikurssinsa paras oppilas ja todellinen nörtti, joka kuitenkin pysyy suosittuna ja rentona. Hänellä on usein kärhämää Habibin kanssa, koska hänellä on koko asunnon ainoa tietokone ja Habibilla on taipumusta käyttää sitä salaa.
Lucia on Habibin 9-vuotias sisko. Lucialle erityisen tärkeää on aina esimerkiksi kotona syötävän ruoan teema. Jonain päivänä sen täytyy olla kolmionmuotoista, joskus taas kokonaan vihreää. Lucia on puhelias, ja hänelle syntyy joka aiheesta valtavasti kysymyksiä.
Leona on luokan ainoita kokonaan ruotsalaisia oppilaita. Leonalla on vaaleat ja tasaisen pitkät hiukset, ja hän on luokan pisin. Hänen koulumenestyksensä ei ole parasta luokkaa. Leona seurustelee Danin kanssa.
Ninos kuuluu rinnakaisluokan oppilaisiin ja on Habibin kilpakosija. Ninoksella on lyhyet ja ohuet hiukset. Hänellä on toisessa korvassa korvakoru. Hän seurustelee virallisesti Parisin kanssa kunnes jättää hänet, kun Ninos nähdään luokkaretkellä vieraan tytön kanssa vuoristoradassa.
Joël Abati

Joël Abati (s. 25. huhtikuuta 1970 Fort-de-France) on ranskalainen käsipalloilija ja olympiavoittaja. Hän edustaa ranskalaista Montpellier HB:ta, jota ennen hän on pelannut muun muassa SC Madgburgissa.
Maajoukkueessa Abati on ollut voittamassa kultaa Pekingin olympialaisista. Lisäksi hän oli mukana MM-kisojen kultaa voittaneessa joukkueessa Ranskan kotikisoissa 2001. Abati on ollut voittamassa myös kahta pronssimitalia MM-kisoista sekä yhtä kultaista ja yhtä pronssista EM-kisoista. 
Abati on voittanut seuratasolla kolme kertaa Euroopan cupin SC Magdeburgin riveissä. Samassa joukkueessa hän voitti myös Mestarien liigan vuonna 2002.
William Thomas Blanford

William Thomas Blanford (7. lokakuuta 1832 Lontoo – 23. kesäkuuta 1905 Lontoo) oli englantilainen geologi ja luonnontieteilijä.
Blanford kävi yksityiskouluja Brightonissa ja Pariisissa. Hän asui kaksi vuotta Civitavecchiassa perehtyen kaupankäyntiin. Palattuaan Englantiin 1851 häntä kannustettiin aloittamaan opiskelu vastaperustetussa "Royal School of Mines", nykyisin osa Imperial College London'ia, jossa hänen nuorempi veljensä Henry F. Blanford (1834–1893), myöhemmin Intian Ilmatieteen laitoksen johtaja, oli jo aloittanut opinnot. William Blanford opiskeli De la Bechen, Lyon Playfairin, Edward Forbesin, Ramsayn ja Warington Smythin oppilaana. Tämän jälkeen hän vietti kaksi vuotta Freibergin kaivoskoulussa, ja vuoden 1854 lopulla sekä hän että hänen veljensä saivat virat Intian Geologisesta tutkimuslaitoksesta. Tässä laitoksessa Blanford palveli 27 vuotta, jääden eläkkeelle 1882. Eläkepäivinään hän toimitti "Fauna of British India" sarjaa.
Blanford työskenteli Intian eri osissa, muun muassa Raniganjin hiilialueella, Bombayssa ja Talcherin hiilialueella. Geologian lisäksi hän oli kiinnostunut myös eläimistä, eritoten maalla elävistä nilviäisistä ja selkärankaisista. 1866 hän osallistui Etiopian-retkelle, seuraten armeijan mukana Magdalaan ja takaisin. Vuosina 1871–1872 hän toimi "Persian Boundary Commission"in jäsenenä.
Basran matkan jälkeen Blanford matkusti Gwadariin, josta hän matkusti Šīrāziin Oliver St Johnin seurueen mukana. Täältä hän kulki yksinään Esfahanin kautta Teheraniin, jossa hän liittyi Sir Richard Pollockin seuraan. Hän kävi Elbrusilla ja palasi Englantiin Kaspianmeren, Astrahanin, Moskovan, Pietarin ja Berliinin kautta. Matkallaan hän oppi paljon alueen luonnonhistoriasta ja laati havainnoistaan eläintieteellisen raportin.
Bolognan Geologisessa kongressissa Blanford edusti Intian hallitusta.
Vuonna 1883 hän avioitui Ida Gertrude Bellhousen kanssa ja asettui Bedford Gardensin Campden Hilliin.
Monista palveluksistaan geologialle Lontoon geologinen seura (Geological Society of London) palkitsi Blanfordin "Wollaston mitalilla" vuonna 1883. Royal Society palkitsi hänet työstä Brittiläisen Intian eläintieteen ja geologian parissa "royal medalilla" 1901. Hänet valittiin Geologisen seuran (Geological Society) puheenjohtajaksi 1888.
Blanford tutki paljon myös lintuja, ja nimesi muun muassa etiopianhaarapääskyn ("Hirundo aethiopica").
Louis-Auguste Bisson

Louis-Auguste Bisson (21. huhtikuuta 1814 Pariisi – 12. toukokuuta 1876 Pariisi) oli ranskalainen valokuvaaja. Hän perusti valokuvausateljeen vuonna 1841, johon hänen veljensä Auguste-Rosalie Bisson tuli osakkaaksi. Heidät tunnettiin nimellä Bissonin veljekset. 
Bissonin veljekset.
Veljekset osallistuivat vuonna 1860 Ranskan keisarin Napoleon III:n seurueessa Savoijiin suuntauvalle matkalle. Heidän siellä ottamansa upeat maisemakuvat ovat jääneet valokuvauksen historiaan. Myönteiset kommentit saivat Auguste-Rosalien lähtemään seuraavana vuonna Mont Blancille. Hän käytti kuvia ottaessaan kollodium-menetelmää, jossa negatiivit olivat hyvin suuria, jopa 30 cm × 40 cm.
Koska he pitivät kiinni suurista kuvista, vaikka muoti oli siirtynyt pieniin carte de visite -kokoisiin kuviin, kilpailijat menestyivät paremmin ja he joutuivat neljän vuoden kuluttua lopettamaan toimintansa.
Bissonin veljesten maineikkaimpia kuvia on kuva säveltäjä Frédéric Chopinista, jota sanotaan ainoaksi tiedossa olevaksi. Kuvan alkuperästä on kuitenkin esitetty epäilyjä, joihin ei ole saatu luotettavaa vastausta, ja siksi kuva jätettiin Ranskan kansalliskirjastossa vuonna 1999 järjestetyn "Les Bissons Photographes" -näyttelyn ulkopuolelle.
Herakleia Lynkestis

Herakleia Lynkestis (, myös ; ) oli antiikin aikainen kaupunki Lynkestiissä Makedoniassa nykyisen Pohjois-Makedonian alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Bitolaa.
Maantiede.
Herakleia sijaitsi lisänimensä mukaisesti Lynkestiissä Ylä-Makedoniassa, ja oli sen tärkein kaupunki. Sen arkeologinen kohde sijaitsee nykyisen Bitolan kaupungin eteläpuolella. Kaupunki oli rakennettu matalalle kukkulalle ja sen rinteisiin, ja sen ympäristö oli vuorten ympäröimää tasankoa.
Läheltä kulki kaksi merkittävää tietä. Toinen tie saapui kaupunkiin lännestä Adrianmeren rannikolta ja Lykhnidoksesta ja jatkoi idässä Edessaan ja Traakian suuntaan, ja tunnettiin roomalaisella kaudella Via Egnatiana. Herakleia sijaitsi jotakuinkin tien puolivälissä. Sen etäisyys lännenpuolen Lykhnidoksesta oli 46 roomalaista mailia ja idänpuolen Edessasta 64 mailia. Toinen tie suuntasi koilliseen kohti Styberraa, Pelagoniaa ja Stobia.
Historia.
Herakleian historiasta tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Kaupungin perustamisvuotta ei tunneta varmuudella, mutta useimmat historioitsijat ovat sitä mieltä, että sen perusti Makedonian kuningas Filippos II todennäköisesti jonkun varhaisen illyrialaisia vastaan suuntautuneen sotaretken aikana, joko 359–358 eaa. tai 356 eaa. Kaupunki nimettiin Herakleen mukaan. Kaupungin strateginen sijainti teiden risteyksessä ja Makedonian valtakunnan rajalla teki siitä tärkeän kaupungin ja Lynkestiin keskuksen.
Kun roomalaiset valtasivat Makedonian vuonna 168 eaa., se jaettiin neljään tasavaltaan, joista yhden pääkaupungiksi tuli Herakleia Lynkestis. Kaupungin kautta kulkenut itä-länsisuuntainen tie rakennettiin roomalaiseksi tieksi, Via Egnatiaksi, vuoden 148 eaa. jälkeen. Herakleia toimi eräänä Julius Caesarin tukikohdista hänen sisällissotiensa aikana, ja sinne asettui veteraaneja. Caesarin sisällissotaa käsittelevän teoksen käsikirjoittajat kuitenkin sekoittivat Herakleia Lynkestiin Herakleia Sintikeen traakialaisessa Makedoniassa.
Varhaisella bysanttilaisella kaudella Herakleia toimi piispanistuimena, ja sen piispoja tunnetaan 300–500-luvuilta. Ostrogootit tuhosivat kaupungin Teoderikin johdolla vuonna 472 ja uudelleen vuonna 479. Kaupunki kunnostettiin tämän jälkeen. Kaupungin historia päättyy, kun slaavit valtasivat sen 500-luvun lopulla.
Rakennukset ja löydökset.
Herakleian akropolis eli linnavuori ja yläkaupunki on ollut ympäröity muurein, joista on lödetty osia. Akropoliin rinteessä on roomalainen teatteri, jota on kunnostettu. Alakaupungin pääosa sijaitsi akropoliin eteläpuolella. Rakennuslöytöihin lukeutuu myös useita basilikakirkkoja, jotka on ollut koristeltu mosaiikkilattioin.
Ylöjärven yhtenäiskoulu

Soppeenmäen yhtenäiskoulu (ent. Ylöjärven Yhtenäiskoulu) on perusopetuksen yhtenäiskoulu n. 600:lle Ylöjärven oppilaalle. Koulu sijaitsee Soppeenmäessä Vaasantien eteläpuolella Ylöjärven urheilutalon yhteydessä.
Koulussa ovat vuosiluokat 1-9. Koulun vihkiäisiä juhlittiin 6. lokakuuta 2008, jolloin koulu oli uudistettu ja pihalle oli tullut paljon uusia välineitä. 
Soppeenmäen yhtenäiskoulu on Ylöjärven suurimpia kouluja. Koulun rehtori on Satu Sepänniitty-Valkama.
Panserraikos FC

FC Panserraikos on kreikkalainen jalkapallojoukkue Sérresin kaupungista. Panserraikos perustettiin 1964 kahden seuran Irakliksen ja Apollonin yhdistyttyä.
Julia Sweeney

Julia Sweeney (s. 10. lokakuuta 1959 Spokane, Washington) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja kirjailija. Hän tuli tunnetuksi The Groundlings -improvisaatiokomediaryhmästä ja pääsi myöhemmin muun muassa "Saturday Night Liveen". Näyttelijällä on ollut rooleja myös elokuvissa, joiden joukossa ovat "Pat – ikuinen arvoitus" (1994) ja "Ajanpysäyttäjät" (2002). "Pat – ikuinen arvoitus" oli myös Sweeneyn käsikirjoittama. Näyttelijänä hän esitti siinä Pat Rileytä, jona hänet tunnetaan "Saturday Night Livestäkin". 
Sweeney syntyi Spokanessa, Washingtonissa, ja opiskeli Washingtonin yliopistossa. Hän on entinen katolilainen, nyttemmin ateisti. Hän on The Skeptics Societyn jäsen. Hänen veljensä kuoli syöpään vuonna 1995; pian tämän jälkeen hän itse sairastui kohdunkaulan syöpään, josta toipui täysin.
Huomattavana ateistina Sweeney sai vuonna 2006 Atheist Alliance Internationalin Richard Dawkins -palkinnon.
Etelänlepakko

Etelänlepakko eli serotiini ("Eptesicus serotinus") on Euraasiassa ja Pohjois-Afrikassa elävä verrattain suurikokoinen ja isokorvainen lepakkolaji. 
Ulkonäkö ja koko.
Etelänlepakko on yleisväriltään ruskea, väritys vaihtelee ruskean eri sävyissä. Lepakon kasvot ovat muuta vartaloa tummemman ruskeat, miltei mustat. Etelänlepakko painaa 18–25 grammaa. Sen siipien kärkiväli on noin 350 mm ja käsivarren pituus 55 mm. Hännän viimeiset nikamat muodostavat lepakon lentopoimusta erottuvan lyhyen hännän.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Etelänlepakkoa esiintyy eteläisessä ja keskisessä Euroopassa, mutta myös vähän esimerkiksi Etelä-Ruotsissa ja Tanskassa sekä Liettuassa ja Latviassa. Ruotsin ensimmäinen havainto tehtiin vuonna 1982 Skånessa. Suomessa laji tavattiin ensimmäisen kerran vuonna 2008 Hangossa ja toisen kerran vuonna 2012 Paraisilla. Kolmas ja neljäs havainto Suomessa tehtiin vuonna 2019 Raaseporissa ja Helsingissä.
Etelänlepakkoa tavataan kulttuurimaisemassa, jossa on metsiköitä, puutarhoita, peltoja ja laidunmaita. Se saalistaa sekä avoimessa maastossa että lähellä kasvillisuutta ja maanpintaa. Niitä on havaittu myös meren yllä.
Kaikuluotaus.
Etelänlepakon kaikuluotauksessa käyttämät taajuudet ovat väliltä 25–55 kHz. Lähetykset kestävät keskimäärin 8,8 ms ja ovat energeettisimmillään 31 kHz taajuudella.
Kalastajatorppa

Kalastajatorppa, stadin slangissa ”Fiskis”, on perinteikäs ravintola ja sen yhteydessä toimiva hotelli (viralliselta nimeltään Hilton Helsinki Kalastajatorppa) Helsingin Munkkiniemessä. Suurimmassa ravintolasalissa, Pyöreässä salissa, on 350 istumapaikkaa, mutta puitteet mahdollistavat jopa 1 200 hengen bankettien tai 1 800 hengen cocktailtilaisuuksien ja gaalojen järjestämisen.
Kalastajatorpan paikalla sijaitsi alun perin oikea torppa, jossa avattiin kahvila vuonna 1915. Fazer rakennutti tilalle ravintolan vuonna 1936. Suunnittelijana toimi arkkitehti Jarl Eklund. Kesällä 1939 valmistuneiden laajennusten jälkeen Kalastajatorpan ravintola oli Suomen suurin ja pystyi palvelemaan yhtaikaa 1 800 vierasta. Myöhemmin ravintolaan tehtiin useita laajennuksia, mutta nykyisin rakennus on suojeltu. 
Ensimmäinen hotellirakennus valmistui vuonna 1969 arkkitehti Markus Tavion suunnittelemana. Uudempi hotellirakennus valmistui 1975, tällä kertaa suunnittelijana toimi arkkitehti Einari Teräsvirta. Hotellin vieressä sijaitsee valtion vierastalo, joka on yhteydessä hotelliin maanalaisen käytävän kautta. Hotelli vastaa vierastalon palveluista.
Hotelli uudistettiin perusteellisesti vuonna 2003, kun se liittyi osaksi Hilton-hotelliketjua.
Kalastajatorpalla on järjestetty useita viihteen keskeisiä tilaisuuksia. Vuonna 1952 Armi Kuusela kruunattiin siellä Suomen Neidoksi. Siellä on pidetty myös muotinäytöksiä ja järjestetty konsertteja. Suomen ensimmäinen disco järjestettiin Kalastajatorpalla vuonna 1966.
Poliittisten ja taloudellisten huippuvaikuttajien vuosittainen Bilderberg-kokous on järjestetty Suomessa kerran, vuonna 1994 Kalastajatorpalla. 
Monet maailman valtioiden johtajat ja päämiehet ovat yöpyneet Kalastajatorpassa vuosien varrella, muun muassa Jasser Arafat, Leonid Brežnev, George H. W. Bush, Bill Clinton, 14. Dalai Lama Tenzin Gyatso, Gerald Ford, Mihail Gorbatšov, Harald V, Boris Jeltsin, Trygve Lie, Jawaharlal Nehru, Mohammad Reza Pahlavi (ja Farah Pahlavi), Vladimir Putin, Ronald Reagan (ja Nancy Reagan), Helmut Schmidt sekä Donald Trump (ja Melania Trump).
Kratippos Pergamonlainen

Kratippos Pergamonlainen () (ensimmäinen vuosisata eaa.) oli antiikin kreikkalainen peripateettiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Pergamonista, ja opetti Mytilenessä ja Ateenassa. Kratippoksesta tuli peripateettisen koulun johtaja vuonna 44 eaa. Andronikos Rhodoslaisen jälkeen. Hänen ajattelustaan tiedetään vain Ciceron kautta säilyneet opetukset ennustamisesta.
Elämä.
Kratippos oli Ciceron aikalainen ja ystävä. Cicero piti Kratipposta suuressa arvossa ja sanoi tämän olevan merkittävimpiä hänen tuntemiaan peripateetikkoja. Kratippos oli Pompeiuksen mukana tämän tappioon päättyneen Farsaloksen taistelun jälkeen ja yritti piristää tätä filosofisilla argumenteilla. Kratippos opetti useita merkittäviä roomalaisia, mukaan lukien Marcus Claudius Marcellus sekä Cicero itse, ja vuonna 44 eaa. Ciceron poika Cicero Minor oli hänen oppilaanaan Ateenassa. Nuori Cicero vaikuttaa käyneen Asiassa yhdessä Kratippoksen kanssa.
Kun Julius Caesar oli Rooman tasavallan johdossa, Cicero sai järjestettyä tältä Rooman kansalaisoikeudet Kratippokselle. Hän myös sai Ateenan areiopagin neuvoston kutsumaan filosofin pysymään kaupungissa ja jatkamaan filosofian opetusta. Kratippoksesta tuli Lykeionin koulun johtaja Andronikos Rhodoslaisen jälkeen. Caesarin murhan jälkeen myös Brutus osallistui Kratippoksen luennoille ollessaan käymässä Ateenassa.
Filosofia.
Ciceron myötämielisen arvion lisäksi Kratippoksen ajattelusta ei tiedetä juuri mitään. Ainoat viittaukset hänen teoksiinsa koskevat hänen mielipiteitään ennustamisesta, josta aiheesta hän vaikuttaa kirjoittaneen teoksen. Cicero sanoo Kratippoksen uskoneen uniin ja yliluonnolliseen inspiraatioon (lat. "furor", ”hurmos”), mutta hylänneen muut ennustamisen muodot. Hän vaikuttaa katsoneen, että vaikka liike, aistiminen ja halut eivät voi olla olemassa erillisinä ruumiista, ajatuskyky on suurimmillaan silloin kun se on vapaimmillaan ruumiillisista vaikuttimista. Ennustuskyvyn hän katsoi syntyvän siitä, että jumalallinen mieli vaikuttaa suoraan ihmisen sielun siihen osaan, joka ei ole riippuvainen ruumiista.
Tórsvøllur

Tórsvøllur on jalkapallostadion Gundadalurin alueella Färsaarten pääkaupungissa Tórshavnissa. Stadionille mahtuu 6 000 katsojaa. Se rakennettiin vuonna 2000, kun pääkaupunkiin haluttiin nurmikenttä kansainvälisiä otteluita varten. Aiemmin Färsaarten jalkapallomaajoukkue oli pelannut kotiottelunsa Svangaskarð-stadionilla Toftirissa.
Arabesque

Arabesque oli vuonna 1977 perustettu saksalainen diskoyhtye, jonka tunnetuimmassa kokoonpanossa vuodesta 1979 lähtien esiintyivät Sandra Ann Lauer, Jasmin Vetter, ja Michaela Rose (perustajajäsen). Ennen lopullista kokoonpanoa yhtyeessä ehtivät Rosen lisäksi esiintyä Mary Ann Nagel, Karen Ann Tepperis ja Heike Rimbeau. Vuonna 1984 yhtye hajosi, kun Lauer aloitti soolouransa yhdessä Michael Cretun kanssa. Rose ja Vetter jatkoivat vielä jonkin aikaa nimellä "Rouge" saavuttamatta kuitenkaan mainittavaa menestystä.
Arabesque oli ensimmäisestä singlestä, "Hello Mr. Monkey"stä lähtien hyvin suosittu etenkin Japanissa, Isossa-Britanniassa, Australiassa ja Neuvostoliitossa. Kotimaassaan yhtye ei kovin huimaa suosiota saavuttanut, mutta vuonna 1980 "Marigot Bay" nousi singlelistalla sijalle 8 . Yhtyeen hajoamisen jälkeen heidän kaksi viimeistä singleä, "Ecstasy" ja "Time to Say "Good-Bye"" nousivat hiteiksi Etelä- ja Itä-Euroopassa, joissa italodisco oli hyvin suosittua. 16. joulukuuta 2006 Arabesque osallistui kokoonpanolla Michaela Rose, Sabine Kaemper ja Silke Brauner Moskovassa järjestetyille Retro FM -festivaaleille.
Diskografia.
Albumit.
Friday Night (1978)
Peppermint Jack / City Cat (1979)
Marigot Bay (1980)
IV (1980)
In For A Penny (1981)
Caballero (1981)
Why No Reply (1982)
Loser Pays The Piper (1983)
Radio Arabesque (1983)
Time To Say Good Bye (1984)
Twin Best (2CD) (1994)
Kovaa peliä Bostonissa

Kovaa peliä Bostonissa () on yhdysvaltalainen televisiosarja 1980-luvulta. Se perustuu Robert B. Parkerin "Spenser"-rikosromaanisarjaan, ja sijoittuu Bostoniin. Sarjaa tehtiin 66 jaksoa vuosina 1985–1988. Suomessa sarjaa alettiin esittää 18.4.1987 (MTV). Pääosissa esiintyvät Robert Urich ja Avery Brooks.
UFC 1

The Ultimate Fighting Championship (myöhemmin nimettynä UFC 1: The Beginning) oli kaikkien aikojen ensimmäinen maailmanlaajuinen vapaaottelu-tapahtuma. Se järjestettiin McNichols Sports Areenalla Denverissä, Coloradossa 12. marraskuuta 1993. Tapahtuman järjestäjänä toimi yhdysvaltalainen vapaaottelujärjestö Ultimate Fighting Championship. Tapahtuma lähetettiin suorana pay-per-view -lähetyksenä.
Tapahtuma.
UFC 1 oli turnaus, jossa kahdeksan eri kamppailulajien taitajaa ottelivat toisiaan vastaan. Voittajalle oli luvassa 50 000 dollaria. Turnauksessa ei ollut painoluokkia tai painorajoituksia, ja ottelun voitti ainoastaan luovutuksella, tyrmäyksellä tai heittämällä pyyhkeen kehään. Ottelut käytiin pääasiassa ilman sääntöjä, mutta pureminen ja silmiin tökkiminen olivat kiellettyjä.
Turnaukseen oli varattu myös varaottelija, "Jason DeLucia". Hän ei kuitenkaan otellut, koska kenenkään turnaukseen osallistujista ei tarvinnut vetäytyä. Turnauksen voitti brasilialainen Royce Gracie.
Islannin käsipallomaajoukkue

Islannin käsipallomaajoukkue on maan ainoa urheilujoukkue, joka on kyennyt olympiamitaliin. Tämä tapahtui Pekingissä 2008.
Joukkue on aloittanut toimintansa jo vuonna 1938. Se on yltänyt hyvään pohjoismaiseen tasoon lähes koko olemassaolonsa ajan ollen harvoin esimerkiksi Suomen joukkuetta huonompi. Pelaajat ovat olleet pääosin Reykjavíkin joukkueista Víkingur, Valur, Haukar ja Fram sekä eteläisestä FH Hafnarfjörðuristä, mutta pääosin olympiahopeajoukkueen pelaajat pelasivat Saksan ja Tanskan liigoissa. 
Joukkue käyttää maan lipun värien mukaisesti sinistä kotipeliasua ja punaista vieraspeliasua. Sukat voivat olla valkeat.
Olympiahopeajoukkuetta valmensi entinen pelaaja Guðmundur Guðmundsson ja sen kapteenina toimi Espanjan La Manchassa pelaava Ólafur Stefánsson. Olympiafinaalin Islanti hävisi Ranskan joukkueelle maalein 28–23. Mitali oli maan ainoa Pekingin olympialaisissa 2008 ja sen koko olympiahistorian neljäs.
Vuoden 2010 EM-kilpailuista Islanti saavutti pronssia.
The Great Escape (albumi)

The Great Escape on brittipop yhtyeen Blurin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 11. syyskuuta 1995 Britanniassa. Se sai loistavat arvostelut ja sijoittui sijalle #1 Britannian albumilistalla. Levy sisältää muun muassa hitit "Country House" (yhtyeen ensimmäinen #1 single, joka voitti Oasiksen "Roll With It" -singlen listasijoituksellaan), "The Universal", "Stereotypes" ja "Charmless Man". Albumi myi triplaplatinaa Britanniassa.
Albumi on tyyliltään konseptialbumi, eli melkein kaikkia sen kappaleita yhdistää sama teema: yksinäisyys ja irrallisuus. Damon Albarn on myöntänyt, että suurin osa kappaleista kertoo tavalla tai toisella hänestä itsestään, ja myönsi että albumin pitäisi olla musikaali. 
Albarnin ja yhtyeen kitaristin Graham Coxonin eriävät mielipiteet yhtyeen musiikillisesta suunnasta johtivat tyylin muutokseen seuraavalla "Blur"-albumilla, joka ilmestyi vuonna 1997. Albarn itse sanoi vuonna 2007: "Olen tehnyt kaksi huonoa levyä. Ensimmäinen levy ("Leisure"), joka oli kamala, ja "The Great Escape", joka oli sekava."
"Helsingin Sanomien" kulttuuritoimitus otti albumin mukaan vuoden 1995 parhaiden äänilevyjen listalleen.
Aleksanterin kimnaasi

Aleksanterin kimnaasi (ruots. "Alexandersgymnasiet") oli Helsingissä vuosina 1870–1928 toiminut poikakoulu, joka oli Suomen ensimmäinen venäläinen oppilaitos.
Koulurakennukset.
Alun perin Aleksanterin kimnaasi toimi Helsingin ortodoksisen seurakunnan omistamassa niin sanotussa Tabunovin talossa silloisella Heikinkadulla (nyk. Mannerheimintie 8). Talossa toimi myös venäläinen alakoulu.
Aleksanterin kimnaasin ensimmäinen oma koulurakennus valmistui vuonna 1884 arkkitehti Frans Anatolius Sjöströmin piirustusten mukaan. Se sijaitsi Tabunovin talon viereisellä tontilla, nykyisessä osoitteessa Mannerheimintie 6. Oppilaitos toimi rakennuksessa vuoteen 1913 asti. 
Kun koulun tilat kävivät ahtaaksi, rehtori Victor V. Belevitš anoi vuonna 1908 kaupungilta tonttia. Kimnaasi sai tontin Arkadiankadulta Etu-Töölöstä, joka oli juuri asemakaavoitettu uudelleen. Uuden koulurakennuksen vihkiäiset pidettiin 28. joulukuuta 1913. Sen suunnitteli Belevitšin laatiman periaatesuunnitelman pohjalta arkkitehti Lev Šiško apunaan Mihal Tšaiko, joka myös valvoi rakennustöitä. Uusi kimnaasirakennus omistettiin Venäjän keisari Aleksanteri II:lle. Pääoven yläpuolta koristivat keisarilliset tunnukset, kruunu ja monogrammi. Rakennus oli pyhitetty Pyhälle Kazanin Jumalanäidille. Suomen itsenäistyttyä kimnaasi joutui jättämään rakennuksen, ja vuodesta 1919 lähtien siinä toimi kadettikoulu. Nykyään rakennuksessa on Helsingin Luonnontieteellinen museo.
Aravind Adiga

Aravind Adiga (s. 23. lokakuuta 1974, Madras) on intialainen kirjailija ja toimittaja. 
Aravind Adiga syntyi Intiassa, josta hän muutti 15-vuotiaana Australiaan. Hän opiskeli kirjallisuutta Columbian yliopistossa ja Magdalen Collegessa Oxfordin yliopistossa. Palattuaan Intiaan Adiga työskenteli Time-lehden kirjeenvaihtajana, ja hänen kirjoituksiaan ovat julkaisseet myös useat sanomalehdet kuten esimerkiksi Financial Times ja The Independent.
Adigan esikoisromaani "Valkoinen tiikeri" ("The White Tiger") voitti vuoden 2008 Booker-palkinnon. Hän oli kolmas palkinnon voittanut esikoiskirjailija.
Sininenäahven

Sininenäahven ("Labeotropheus fuelleborni") on yksi afrikkalaisen Malawijärven endeemisistä kirjoahvenlajeista. Sitä esiintyy koko järven alueella ja sitä pidetään myös akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö.
Sininenäahvenista koiras voi kasvaa huomattavasti naarasta kookkaammaksi. Se voi kasvaa jopa 30 cm pitkäksi, kun naaras puolestaan saavuttaa hieman vajaan 9 cm:n pituuden. Sininenäahvenkoiraat ovat yleensä vaaleansinisiä tummansinisin pystyraidoin. Evät ovat väriltään oranssit. Naaraat ovat yleensä keltaisia. Toisinaan tavataan marmorikuvioisia yksilöitä, joissa voi olla sinisen eri sävyjen lisäksi myös punaisia pisteitä
Käyttäytyminen.
Sininenäahvenilla on reviiri, mutta muuten ne eivät ole erityisen aggressiivisia.
Vesiolot ja ravinto.
Sininenäahvenet viihtyvät parhaiten vedessä, jonka lämpötila on 22–25 °C. Mieluiten ne viihtyvät kivikkopohjaisissa ympäristöissä ja veden tulisi olla hapekasta, joten akvaarioissa tulisi olla hyvä hapetinlaitteisto. Yleensä sininenäahvenet ruokailevat yksin tai pienissä ryhmissä muiden lajien kanssa käyttäen ravintonaan levää, matoja ja kasviaineksia. Akvaariossa kaloille voi antaa spirulina-hiutaleita ja kasviksia kuten salaattia.