tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kjell Jonevret

Kjell Jonevret (s. 28. kesäkuuta 1962) on ruotsalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Ura.
Jonevret pelasi urallaan Ruotsissa ja Norjassa saavuttamatta kuitenkaan mitään erityisen suurta menestystä. Hän kuului 1980-luvulla IF Brommapojkarnan vakiokalustoon ja pitää edelleen 93 osumallaan seuran kaikkien aikojen maalintekijätilaston kärkipaikkaa.
Jonevret aloitti valmennusuransa Vasalunds IF:n apulaisvalmentajana 1993. Ura jatkui 1995 IF Brommapojkarnassa ja 1996 AIK:ssa apulaisvalmentajana. Hän toimi Erik Hamrénin aisaparina, kun AIK voitti Ruotsin cupin kahdesti peräkkäin 1996 ja 1997. Päävalmentajana Jonevret debytoi 1998 IK Siriuksessa luotsaten seuran Division 1 Norrassa seitsemänneksi.
Sirius-pestinsä jälkeen Jonevret valmensi Superettanissa Västerås SK:ta ja FC Café Operaa vailla suurempaa menestystä. Todellisen näytönpaikkansa Jonevret sai kesällä 2004, kun hän korvasi heinäkuussa Zoran Lukićin Djurgårdens IF:n päävalmentajana. Kausi päättyi Ruotsin cupin voittoon ja Jonevret sai jatkaa tehtävässään. Djurgårdenissa hän nousi valmentajana tietoisuuteen ja voitti Ruotsin mestaruuden ja cupin kaudella 2005. 
Menestys kuitenkin haihtui kaudella 2006 ja DIF:n kausi meni penkin alle. Jonevret jätti tehtävänsä seuran päävalmentajana syyskuussa 2006. Hän jatkoi marraskuuhun saakka seuran urheilujohtajana. Tammikuussa 2007 hän aloitti Norjan Adeccoligaenissa pelanneen Molde FK:n päävalmentajana. 
Jonevretin johdolla Molde FK voitti Adeccoligaenin kaudella 2007 pisteen erolla Hamarkamerateneen ja nousi takaisin Tippeligaeniin. Jonevretin johdolla Molden on jatkanut menestyskulkuaan myös Tippeligaenissa. Kausi 2008 päättyi sarjanousijalle tyydyttävästi yhdeksännelle sijalle. Kaudella 2009 menestysputki jatkui. Tippeligaenissa Molde otti hopeaa ja Norjan Cupissa seura eteni finaaliin pudottaen matkalla mm. Rosenborgin ja Vålerengan. Loppuottelussa se taisteli tiukasti Aalesundia vastaan taipuen lopulta rangaistuspotkukilpailun jälkeen. 
Kausi 2010 sujui edelliskauden yllättäjäjoukkueelta varsin kehnosti ja Molde vajosi putoamiskamppailuun. Seurajohto sai kehnoista tuloksista lopulta tarpeekseen ja erotti Jonevretin elokuun lopussa. 
Kesäkuun puolivälissä 2012 Jonevret palasi valmennustehtäviin allekirjoitettuaan 3,5-vuotisen sopimuksen Viking Stavangerin kanssa. Jonevretin johdolla Viking tavoitteli paluuta liigan huipulle, muttei päässyt terävimpään kärkeen. Parhaimmillaan ruotsalainen luotsasi seuran viidenneksi kausilla 2012, 2013 ja 2015. Norjan cupissa Viking eteni välieriin kaudella 2015. Jonevret jätti seuran sopimuksensa umpeuduttua kauden 2016 jälkeen.
Helmikuussa 2017 Jonevretista tuli eteläafrikkalaisen Orlando Piratesin päävalmentaja. Jonevret luotsasi seuran Nedbank Cupin finaaliin, jossa hävisi SuperSport Unitedille. Jonevret erosi tehtävistään elokuun alussa 2017, kun spekulaatiot hänen potkuistaan olivat kiihtyneet maan mediassa.
Elokuussa 2019 Jonevret palasi IF Brommapojkarnan päävalmentajaksi. Hän jätti seuran kauden päätteeksi.
Varpu Tavi

Varpu Maritta Tavi (s. 1957) on suomalainen filosofian maisteri, antropologi sekä kokonaisvaltaiseen terveyteen erikoistunut tietokirjailija, toimittaja ja bloggaaja. 
Tavi on valmistunut filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta. Lisäkoulutusta hän on hankkinut Teatterikorkeakoulun jatkokoulutuskeskuksessa (tv-käsikirjoittaminen ja dramaturgia) sekä Taideteollisen korkeakoulun jatkokoulutuskeskuksessa (julkaisun visuaalinen suunnittelu).
Työt.
Tavi on aiemmin työskennellyt toimittajana, julkaisupäällikkönä Siivousteknisessä liitossa ja mainostoimiston tekstipäällikkönä. Vuodesta 2001 hän on tehnyt töitä vapaana kirjoittajana.
Dino-Riders

Dino-Riders eli Dinoratsastajat ("Dino-Riders") oli vuonna 1988 tuotettu yhdysvaltalainen piirrossarja. Sarjaa tehtiin yhteensä 14 jakson verran. Sarjan käsikirjoitti Paul Kirchner. Suomessa sarjan jaksot julkaistiin VHS-kasetteina suomeksi puhuttuina. Ääninäyttelijöinä olivat Esa Saario, Matti Ranin, Anitta Niemi, Pekka Juntunen, Kalle Juurela, Arto Koskelo ja Matti Olavi Ranin. Matti Ranin oli myös suomenkielisen version ohjaaja.
Sarjassa ovat vastakkain hyvät valorialaiset eli dinoratsastajat, joita johtaa Questar, ja pahat Rulonit, joita johtaa Krulos. Muita henkilöitä ovat muun muassa Yungstar, Serena ja Gunnar. Dinoratsastajilla on kyky puhua telepaattisesti kaulallaan roikkuvan esineen avulla. Tätä he käyttävät hyödykseen muun muassa puhuessaan dinosaurusten kanssa.
Sarjan alussa sanotaan tavallisesti "Tule mukaan seikkailemaan esihistorialliseen aikaan. Sinne sinut kiidättää Dinoratsastajat!"
Tarina.
Sarja kertoo Valoria-planeetalla asuneesta kansasta, joka joutuu Rulon-kansan hyökkäyksen kohteeksi. Questar pakenee pienen joukon kanssa avaruudessa Krulonin joukkoja ja yrittävät saada aika-avaruuskristallinsa S.T.E.P.:in (sanoista Space-Time Energy Projector) toimimaan. Virta ei kuitenkaan aluksi riitä, mutta kun Rulonit ampuvat valorialaisten alukseen straktosäteen, kristalli saa lisää energiaa ja alkaa toimia. Valorialaiset siirtyvät kristallinsa avulla ajassa taaksepäin ja joutuvat esihistorialliselle Maapallolle, jossa elää dinosauruksia. Myös Rulonit joutuvat Maahan, ja niinpä heidän johtajansa Krulos haluaa kristallin itselleen päästäkseen takaisin valtakuntaansa. Sitä varten hän haluaa tuhota valorialaiset.
Rulonit pyydystävät dinosauruksia erilaisin ansoin ja asein ja asentavat sitten niiden päähän laitteen, jonka avulla dinosaurukset tottelevat heitä. Tämän jälkeen he laittavat dinosaurusten selkään laseraseita. Valorialaiset sen sijaan tulevat toimeen dinosaurusten kanssa ilman väkivaltaa telepaattisen puhekyvyn ansiosta, mutta myös heidän dinosauruksiinsa on asennettu aseita. Kruloksen joukot saavat kuitenkin etulyöntiaseman, kun he onnistuvat pyydystämään tyrannosaurus rexin.
Ensimmäisen jakson päätteeksi Questar toteaa: ”Emme ole enää valorialaisia. Olemme dinoratsastajia.”
Hahmot.
Dinoratsastajat (valorialaiset).
Kommandot (Dinoratsastajat)
Rytmiä veressä

Rytmiä veressä ("There’s No Business Like Show Business") on vuonna 1954 ilmestynyt elokuvamusikaali. 
Taustaa.
Elokuvan pääosissa ovat Ethel Merman, Donald O'Connor, Marilyn Monroe, Dan Dailey, Mitzi Gaynor ja Johnnie Ray. Elokuvan englanninkielinen nimi ja tarina perustuu kuuluisaan lauluun "There's No Business Like Show Business" musikaalista "Annie Get Your Gun". Huolimatta vakuuttavasta tähtikaartistaan, elokuva oli taloudellisesti pettymys, eikä se saanut kriitikoita puolelleen. Elokuva oli myös erittäin kallis. Elokuvan tuotti 20th Century Fox ja se kuvattiin CinemaScopella. Monroe ei olisi ikinä halunnut tehdä elokuvaa, mutta myöntyi rooliin, kun hänelle luvattiin naispääosa Billy Wilderin ohjaamasta elokuvasta Kesäleski.
Juoni.
Elokuva sisältää runsaasti matkustamista sekä laulu- ja tanssinumeroita. Elokuva kertoo laulavasta Donahue Familystä, joka kiertää ympäri maata esiintymässä. Merman ja Dailey esittävät perheen vanhempia ja O'Connor, Ray ja Gaynor heidän aikuisia lapsiaan. Marilyn Monroe esittää elokuvassa laulajatarta, johon O'Connorin esittämä mies rakastuu.
Jesper Christensen

Jesper Christensen (s. 16. toukokuuta 1948, Kööpenhamina, Tanska) on tanskalainen näyttelijä.
Christensen on eurooppalaisten elokuvien veteraani, joka näyttelee nykyisin myös suurissa englanninkielisissä projekteissa, kuten elokuvassa "Tulkki" ja television minisarjassa "Revelations". Christensen esitti mystisen Mr. Whiten roolia James Bond -elokuvissa "Casino Royale" (2006), "007 Quantum of Solace" (2008) ja "007 Spectre" (2015).
Kotimaassaan Christensen on voittanut neljä Bodil Awards -palkintoa, kolme parhaana näyttelijänä ja yhden parhaasta sivuosasta.
Dynaaminen paine

Dynaaminen paine (joskus myös patopaine) on fluidin liikkeestä johtuva paine. Se saadaan seuraavasti:
formula_1, 
missä:
formula_2 = dynaaminen paine, pascal 
formula_3 = fluidin tiheys, kg/m3
formula_4 = fluidin nopeus, m/s
Fysikaalinen merkitys.
Dynaaminen paine liittyy läheisesti hiukkasen liike-energiaan, sillä molemmat ovat suoraan suhteessa hiukkasen massaan ja nopeuden neliöön. Dynaaminen paine on yksi Bernoullin lain termeistä ja Bernoullin laki on pohjimmiltaan liikkeessä olevan fluidin energian säilymislaki.
Toinen merkittävä aspekti on se, että nopeudella formula_4 liikkuvaan kappaleeseen kohdistuva aerodynaaminen kuormitus on suoraan verrannollinen ilman tiheyteen ja nopeuden formula_4 neliöön eli se on siis suoraan verrannollinen dynaamiseen paineeseen.
Esimerkiksi ilmakehässä lentävään lentokoneeseen kohdistuvaa kuormitusta voidaan seurata tarkkailemalla dynaamista painetta ja erityisesti voidaan selvittää milloin on sen maksimi. Aerodynaamisen kuorman maksimia nimitetään usein "max Q":ksi (q on dynaamisen paineen tunnus englanniksi) ja se on kriittinen parametri esimerkiksi avaruusalusten laukaisussa.
Terhi Utriainen

Terhi Pepita Utriainen (s. 7. marraskuuta 1962 Jyväskylä) on suomalainen uskontotieteilijä ja kirjailija. Hän on uskontotieteen professori Helsingin yliopistossa vuodesta 2022. Aiemmin Utriainen toimi Turun yliopiston uskontotieteen professorina 2018–2021. Vuonna 2021 hänet valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi.
Elämä ja ura.
Utriainen opiskeli Helsingin yliopistossa alun perin filosofiaa, kirjallisuustiedettä ja ranskaa. Hän alkoi opiskella uskontotiedettä, koska hänen läheisensä koki uskonnollisen herätyksen ja kuolemaan liittyvät teemat olivat kiinnostaneet häntä pitkään. Vuonna 1989 valmistuneessa pro gradu -tutkielmassaan hän tutki vienankarjalaista kuolemanrituaalia. Valmistuttuaan hän työskenteli jonkin aikaa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjastossa etnologisen osaston osastonhoitajana.
Utriainen teki lisensiaatin työnsä osana uskontotieteen professori Juha Pentikäisen tutkimushanketta, joka liittyi uralilaisten kansojen uskontoihin, ja jatkoi siinä syventymistä vienankarjalaiseen kuolemanrituaaliin. Osana toista tutkimusryhmää hän myös teki muutamia matkoja Aunuksen Karjalan kyliin tutkimaan vanhojen naisten uskonnollisia käsityksiä. Lisäksi hän tutki suomalaisten naisten kirjoittamia itsemurhaviestejä.
Utriainen väitteli Helsingin yliopistosta filosofian tohtoriksi vuonna 1999. Hänen väitöskirjansa "Läsnä, riisuttu, puhdas" (SKS, 1999) oli etnografinen tutkimus kuolevia hoitavista naisista. Tutkimukseen liittyi saattokodissa tehty kenttätyöjakso. Väitöskirja voitti Helsingin yliopiston väitöskirjapalkinnon.
Myöhemmin urallaan Utriainen on tutkinut muun muassa kärsimykseen liittyvää kuvastoa, ruumiillisuutta ja suomalaisten naisten enkeliuskoa. Hän on ollut erityisen kiinnostunut nykyajan kansanomaisesta uskonnollisuudesta sekä rajapinnoista maallisen ja uskonnollisen kulttuurin välillä.
Tieteellisten teosten ja artikkeleiden lisäksi Utriainen on julkaissut romaanit "Välimatkoja" (Tammi, 1999) ja "Siivekäs vahtikoira" (Teos, 2007) sekä runoteoksen "Uni leikkii hippaa" (Tammi, 2002) yhdessä poikansa kanssa. "Välimatkoja" oli Runeberg-palkintoehdokkaana vuonna 1999.
Sampo Vesterinen

Sampo Vesterinen (s. 1965) on suomalainen kääntäjä ja antiikin maailman asiantuntija. Hän on julkaissut yhdessä Arto Kivimäen kanssa kokoelman antiikin rakkausrunoja "Rakkaus ei koskaan lepää" (Tammi 2001), joka palkittiin Kääntäjäkarhu-palkinnolla, sekä teokset "Ikivanha. Antiikin vitsejä ja sukkeluuksia" (yhdessä Vesa Vahtikarin kanssa, Tammi 2002), "Otollinen tilaisuus. Antiikin faabeleita" (Tammi, 2002) ja "Lainehtiva malja – Antiikin runoja viinistä" (Teos, 2004).
Yhdysvaltain puolustusministeriö

Yhdysvaltain puolustusministeriö (, lyh. DOD) on Yhdysvaltain hallinnon sotilaallisesta voimasta vastaava osasto. Ministeriön päämaja sijaitsee Pentagonissa. Puolustusministeriön tehtävänä on tarjota sotilaalliset voimat, joita tarvitaan sodan estämiseksi ja Yhdysvaltain turvallisuuden suojelemiseksi. Ministeriö on Yhdysvaltain suurin työnantaja.
Yhdysvaltain puolustusministeriö tekee ja soveltaa standardeja muun muassa materiaalien, tilojen ja suunnittelun käyttöön.
Budjetti.
Puolustushallinon budjetti oli vuonna 2022 740,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Henkilöstöä sekä sotilashenkilöstöä toimialalla on 2,91 miljoonaa. Yhdysvaltain puolustushallinto toimii kaikilla mantereilla yhteensä yli 160 maassa ja noin 4 800 toimipaikassa.
Asevoimat.
Yhdysvaltain asevoimat koostuu seuraavista puolustushaaroista: maavoimat, ilmavoimat, merijalkaväki, laivasto, rannikkovartiosto ja avaruusvoimat.
Sotatoimialueet.
Yhdysvaltain puolustusministeriön alaisuudessa toimii eri sotatoimialueita, joiden vastuulla on sotilasoperaatiot ja muun muassa yhteistyö eri valtioiden kanssa eri alueella.
Prinssi ja revyytyttö

Prinssi ja revyytyttö ("The Prince and the Showgirl") on vuonna 1957 ensi-iltansa saanut romanttinen komedia. Elokuvan pääosissa näyttelevät Laurence Olivier ja Marilyn Monroe. Olivier toimi myös elokuvan ohjaajana ja tuottajana. Elokuva perustuu näytelmään "The Sleeping Prince", jonka on kirjoittanut Terrence Rattigan. Elokuva voitti kolme palkintoa ja oli ehdolla kuuteen palkintoon.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen kutsuu elokuvaa höyhenenkevyeksi lemmenkomediaksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Sergei Alifirenko

Sergei Gennadijevitš Alifirenko (, s. 21. tammikuuta 1959 Kirovakan) on venäläinen pistooliampuja ja olympiavoittaja.
Alifirenko on voittanut 25 m olympiapistoolissa olympiakultaa Sydneyssä 2000 ja olympiapronssia Ateenassa 2004.
Alifirenko on myös menestynyt maailmanmestaruuskilpailuissa. Zagrebissa 2006 hän voitti henkilökohtaisen pronssin 25 m olympiapistoolissa. Alifirenko sai kisoista myös joukkuemaailmanmestaruuden 25 m isopistoolissa sekä hopeaa 25 m olympiapistoolissa ja 25 m vakiopistoolissa. Hän oli myös Barcelonassa 1998 hopealla 25 m isopistoolin joukkueessa.
Stokmarknes

Stokmarknes on Hadselin kunnan keskustaajama ja kaupunki Nordlandin läänissä Norjassa. Taajama sijaitsee Hadseløyan saaressa rikkonaisessa Vesterålenin saaristossa. Lukuisat sillat yhdistävät sen mantereeseen. Asukasluku on noin 3 500 henkeä. Noin viisi kilometriä Stokmarkenesista koilliseen sijaitsee Skagenin lentokenttä. 
Paikkakunnan merkittävin nähtävyys on Hurtigruten-museo, johon on telakoitu kokonainen liikenteestä poistunut entinen alus M/S "Finnmarken". Hurtigrutenin perustaja Richard With, asui ja eli Stokmarknesissa.
Norjalainen Madrugada-yhtye on kotoisin Stokmarknesista.
Bob Dorough

 
Bob Dorough (12. joulukuuta 1923 – 23. huhtikuuta 2018) oli yhdysvaltalainen jazzpianisti ja -lauluntekijä. Hän syntyi Arkansasissa ja kasvoi Teksasissa.
Soitettuaan armeijan yhtyeessä toisen maailmansodan aikana Dorough opiskeli North Texas State Universityssa. Hän asui 1950-luvulla jonkin aikaa Pariisissa, Ranskassa.
Dorough teki uransa varhaisina vuosina yhteistyötä muiden muassa Miles Davisin ja Blossom Dearien kanssa. Hän sävelsi ja sanoitti 1970-luvulta alkaen useita lauluja amerikkalaiseen "Schoolhouse Rock!" -opetusohjelmasarjaan.
Sergei Poljakov

Sergei Poljakov (, s. 22. tammikuuta 1968 Vinnytsja) on venäläinen pistooliampuja.
Poljakov on voittanut olympiahopeaa Ateenassa 2004 25 m olympiapistoolissa.
Poljakov on myös menestynyt joukkueenjäsenenä maailmanmestaruuskilpailuissa. Zagrebissa 2006 hän voitti joukkuekultaa 25 m isopistoolissa ja joukkuehopeaa 25 m olympia- ja 25 m vakiopistoolissa.
Hän osallistui myös Milanoon 1994 ja saavutti joukkuekultaa 25 m isopistoolissa, sekä joukkuehopeaa 50 m pistoolissa.
Hopeinen Harmonikka

Hopeinen Harmonikka oli 10-vuotiaille ja sitä nuoremmille lapsille tarkoitettu suomalainen harmonikkakilpailu, joka järjestettiin vuodesta 1986 lähtien vuoteen 2023 Sata-Häme Soi -juhlilla Ikaalisista. Se järjestettiin Kultainen Harmonikka -kilpailun rinnalla. Ajatuksena lasten kilpailussa on välttää "kovaa kilpailua". Kilpailu syntyi Sata-Häme Soi ja MTV Oy:n yhteistyönä. 
Kilpailun kulku.
Ensimmäisessä vaiheessa kilpailuun ilmoittautuneet lapset tekivät äänitteen tai videon, joiden perusteella tuomaristo valitsi semifinaaliosallistujat. Keväällä, viime vuosina ns. "harmonikkaristeilyn" yhteydessä ruotsinlaivoilla, käydyn semifinaalin pohjalta valittiin soittajat televisiofinaaliin. Vuonna 2008 finaalin televisioi Yle TV2. Kilpailun voittaja ratkeaa suorassa lähetyksessä katsojien puhelinäänestyksen perusteella. Yhdessä Kultainen Harmonikka -kilpailun kanssa viime vuosina televisioitu finaaliohjelma keräsi yli puoli miljoonaa katsojaa vuosittain 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulla. Yleisradio televisioi kilpailun viimeistä kertaa vuonna 2011, eikä sitä televisioitu vuosina 2012–2015. AlfaTV televisioi kilpailun jälleen vuonna 2015.
Kilpailua ei järjestetty vuonna 2020, johtuen koko Sata-Häme Soi -tapahtuman peruuttamisesta koronaepidemian vuoksi vallinneissa poikkeusoloissa. Sata-Häme Soi -festivaali hakeutui konkurssiin syyskuussa 2023, ja kilpailua ei järjestetty vuonna 2024. Kilpailun tuotemerkki jäi Ikaalisten kaupungin omistukseen.
Sulatto (nuorisotapahtuma Raahessa)

Sulatto on Raahessa järjestettävä päihteettömyyteen kannustava, nuoria osallistava ja pääsymaksuton nuorten musiikkitapahtuma, jota on järjestetty vuodesta 2003 lähtien. Tapahtuma on yleensä yksipäiväinen ja järjestetään elokuun alussa tai heinäkuun lopussa.
Tapahtuma on kaksiosainen ja päivällä järjestetään perheille suunnattu Huvilahti - lasten tapahtuma. Illemmalla varsinaisen Sulaton aloittavat paikalliset yhtyeet, joiden jälkeen ilta jatkuu valtakunnallisesti tunnetuilla pääesiintyjillä. Tapahtuma on Raahen nuorisovaltuuston projekti. Sulaton kävijämäärät liikkuvat 1 500-2 500 kävijän paikkeilla.
Organisaatio.
Sulatto-tapahtumaa organisoi Raahen nuorisovaltuuston joka vuosi nimeämä noin 25-henkinen Sulatto-staabi. Staabin johdossa toimivat päätoimitsija, apulaispäätoimitsija sekä pääsihteeri.
Sulaton ympärillä toimii joka vuosi yhteensä noin 50-100 nuorta, jotka jakaantuvat yhteensä noin 10 tiimiin ja niiden alaisiin työryhmiin.
Sulatto on nimenomaan nuorten järjestämä tapahtuma. Järjestävän Sulatto-staabin jäsenten ikä on pääosin viime vuosina ollut neljästätoista kahteenkymmeneen ikävuoteen.
Job for a Cowboy

Job For A Cowboy on yhdysvaltalainen death metal -yhtye, joka perustettiin Glendalen kaupungissa Arizonassa. Job for a Cowboy aloitti deathcore-yhtyeenä, josta hiljalleen muokkaantui nykyiseen muotoonsa, eli enemmän death metal -painoisemmaksi. Yhtyeen laulaja Jonny Davy on sitä mieltä, ettei yhtye olisi voinut keksiä hölmömpää nimeä.
Historia.
Vuoden 2004 demonsa ilmestyttyä, Job for a Cowboy julkaisi debyyttialbuminsa, "Doomin", vuonna 2005. Albumi sai Yhdysvalloissa positiivisen vastaanoton. "Genesis"-albumi ilmestyi keväällä 2007. Lähivuosina Job for a Cowboy on kiertänyt Yhdysvaltoja sekä Eurooppaa aktiivisesti. Kesällä 2008 yhtye esiintyi ensimmäistä kertaa Suomessa Tuska Open Air -festivaaleilla, jossa he soittivat instrumentaalikonsertin koska laulajalla oli kurkkutulehdus. Vuonna 2009 he julkaisivat Ruinationin.
Diskografia.
EP:t
Singlet
Musiikkivideot
Blossom Dearie

Blossom Dearie () oli yhdysvaltalainen jazzlaulaja ja -pianisti. Hän syntyi East Durhamissa, New Yorkin osavaltiossa, ja opiskeli lapsuudessaan klassista pianonsoittoa.
Ura.
Dearie muutti high schoolin jälkeen New Yorkiin. Hän työskenteli 1950-luvulla Pariisissa, jossa hän nousi kokoonpanonsa kanssa vuonna 1954 maineeseen ranskankielisellä versiollaan laulusta ”Lullaby of Birdland”. 
Jo 1950-luvulla levytysuransa aloittanut Dearie työskenteli aikoinaan muiden muassa Verve Recordsille ja Capitol Recordsille. Jälkimmäisellä hän julkaisi tunnetun albumin "May I Come In?" (1964). Eräs suosittu laulu on ”The Riviera” albumilta "Give Him the Ooh-La-La" (1958).
1970-luvulla Dearie perusti oman levy-yhtiönsä, Daffodil Recordsin. Hänet muistetaan myös 1970-luvulla aloitetusta opetussarjasta "Schoolhouse Rock!".
Yksityiselämä.
Dearie oli naimisissa nuorena kuolleen jazzmuusikko Bobby Jasparin kanssa.
Max Q

Max Q lento- ja avaruustekniikassa käytetty termi, jolla tarkoitetaan dynaamisen paineen maksimia, jossa myös aerodynaaminen kuorma saavuttaa maksiminsa. Nimi "max Q" (tai "max q") tulee siitä, että englannin kielessä dynaamista painetta merkitään Q-kirjamella.
Kun tarkasteellaan dynaamisen paineen määritelmää formula_1, havaitaan seuraavat asiat:
Tällöin Rollen lauseen perusteella on väistämättä piste, jossa on dynaamisen paineen maksimi, max Q. Tämän korkeuden alapuolella aluksen kiihtyminen nostaa dynaamista painetta enemmän kuin ilman tiheyden laskeminen laskee. Max Q:n jälkeen aluksen kiihtyminen ei enää riitä kompensoimaan tiheyden pienenemistä joten dynaaminen paine pienenee.
Esimerkiksi tavallisen avaruussukkulan laukaisun aikana max Q on 11 km:n korkeudella.
Tyypillisellä Apollo-ohjelman lennolla max Q esiintyi suunnilleen 13 km ja 14 km:n korkeudella.
San Antonio Spurs

San Antonio Spurs on sanantoniolainen NBA:ssa pelaava koripallojoukkue. Se pelaa läntisen konferenssin lounaisessa divisioonassa. Joukkue on voittanut NBA-mestaruuden vuosina 1999, 2003, 2005, 2007 ja 2014. Mestaruusvuosiensa loppuottelusarjoissa se voitti New York Knicksin otteluvoiton 4–1, New Jersey Netsin 4–2, Detroit Pistonsin 4–3, Cleveland Cavaliersin 4–0 sekä Miami Heatin 4–1. Joukkue esiintyi pudotuspeleistä yhtäjaksoisesti kausina 1998-2019. 
Nimi ja logo.
Joukkueen nimi Spurs on valittu paikallisuuskytköksen vuoksi. Teksasiin liitetään vahvasti cowboy-perinne ja nimi Spurs tarkoittaa ratsastajan saappaisiin kiinnitettäviä kannuksia. Joukkueen logossakin esiintyy rissallinen kannus.
Historia.
Joukkue perustettiin Dallasissa vuonna 1967 nimellä Dallas Chaparrals. Chaparrals pelasi Dallasissa kuusi kautta NBA:n kanssa kilpailevassa American Basketball Association (ABA) -liigassa. Omistajanvaihdosten myötä joukkue siirrettiin San Antonioon ja sen nimeksi vaihdettiin Spurs. San Antoniossa Spurs pelasi ABA:ssa kaudet 1973–1974, 1974–1975 ja 1975–1976. Kun ABA yhdistyi NBA:han siirtyi Spurs pelaamaan kaudesta 1976–1977 eteenpäin NBA:ssa.
Paavo Kotila

Paavo Edvart Kotila (26. elokuuta 1927 Veteli – 26. tammikuuta 2014 Oulu) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Hänen päämatkansa oli maraton.
Kotila sijoittui Melbournen 1956 olympialaisten maratonjuoksussa 13:nneksi. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti vuonna 1957; vuonna 1955 hän saavutti PM-hopeaa ja vuonna 1959 PM-pronssia. Hän voitti Bostonin maratonin vuonna 1960 ja sijoittui vuonna 1955 neljänneksi. Košicen maratonilla hän sijoittui toiseksi vuonna 1955 ja kolmanneksi vuonna 1957. Toisen sijan hän saavutti myös Ateenan maratonilla vuonna 1957 sekä Asahi-maratonilla vuosina 1957 ja 1960.
Kalevan kisoihin Kotila osallistui ensin ratajuoksijana. Vuoden 1952 Kalevan kisoissa hän oli 10 000 metrillä neljäs ja seuraavana vuonna viides. Tämän jälkeen hän siirtyi maantie- ja maratonjuoksijaksi. Suomen mestaruuden hän voitti vuosina 1955, 1956 ja 1961. Vuonna 1959 hän sai SM-hopeaa ja vuonna 1957 SM-pronssia. Kotimaassaan hän voitti Suomen Urheilulehden maratonin vuosina 1954 ja 1960 sekä Kaisaniemen maratonin vuosina 1955, 1956, 1957 ja 1960. H oitti vielä veteraanisarjoissa useita Euroopan ja Suomen mestaruuksia. Hänen maratonennätyksensä oli 2.18.04,8, joka oli vuoden 1956 maailman kärkiaika. Vielä 55-vuotiaana hän juoksi maratonin ajassa 2.36.42. 
Paavo Kotilan nimikkotapahtuma Kotilan lenkki on juostu Oulussa vuodesta 1979. Hänen veljensä Uljas Kotila juoksi maratonin ajassa 2.41.19,0 vuonna 1950. Hänen siskonsa pojantytär on pikajuoksija Johanna Manninen.
Kotila kuoli 86-vuotiaana Oulun kaupunginsairaalassa 26. tammikuuta 2014.
Pavel Chekov

Pavel Andreievich Chekov on kuvitteellinen henkilö "Star Trek" -universumissa. Venäläissyntyistä USS Enterprisen navigointiupseeria aliluutnantti Chekovia esitti Walter Koenig.
Romansseihin ja ajattelemattomiin tekoihin taipuvainen Chekov tuli sarjaan mukaan toisen tuotantokauden ensimmäisessä jaksossa "Catspaw", viimeisenä sarjan vakiohahmoista. Eräs liioitellulla venäläiskorostuksella puhuvan Chekovin luonteenpiirre on nimetä milloin mikäkin asia venäläisten ansioksi; taipumuksesta tuli eräs sarjan vakivitseistä.
Star Trekin luonut Gene Roddenberry on väittänyt keksineensä hahmon vastauksena Pravdan artikkeliin, jossa hänen mukaansa valitettiin sitä, ettei avaruustutkimuksen johtavan maan kansalaista ollut kelpuutettu sarjan miehitykseen. Monikansallinen miehistö, johon kuului myös Yhdysvaltain silloisen päävastustajan Neuvostoliiton edustaja, sopi myös hänen visioonsa tulevaisuuden yhdistyneestä Maasta. Hahmon esittäjä Koenig puolestaan pitää sitä vastauksena The Monkees -yhtyeen ja televisiosarjan Davy Jonesille, jota Chekov kampaukseltaan ja ulkomuodoltaan muistuttaa.
Anton Yelchin esitti Chekovia elokuvissa "Star Trek" (2009), "Star Trek Into Darkness" (2013) ja "Star Trek Beyond" (2016).
Lyle Lovett

Lyle Pearce Lovett (s. 1. marraskuuta 1957 Klein, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen countrymuusikko.
Elämä ja ura.
Lovett kasvoi perheensä maatilalla Texasissa. High schoolin jälkeen hän opiskeli Texas A&amp;M Universityssa ja valmistui saksan kielestä ja journalismista.
Lovett alkoi laulaa ja kirjoittaa lauluja collegessa. Hän sai vuonna 1984 levytyssopimuksen MCA Records -levy-yhtiöltä.
Lovett on julkaissut 1980-luvulta alkaen useita albumeja countrymusiikkia, jossa on vaikutteita big band -jazzista, soulista, rockista, folkista ja gospelista. Hän on myös näytellyt elokuvissa, kuten "The Player – Pelimies" (1992) ja "Short cuts – oikopolkuja" (1993).
Lovett oli vuosina 1993–1995 naimisissa näyttelijä Julia Robertsin kanssa.
Lovett on voittanut neljä Grammy-palkintoa.
Ihar Basinski

Igor Basinski (s. 11. huhtikuuta 1963 Hrodna) on valkovenäläinen pistooliampuja, joka on myös edustanut Neuvostoliittoa.
Basinski on saavuttanut kaksi olympiahopeaa 50 m pistoolissa Atlantassa 1996 ja Sydneyssä 2000 sekä olympiapronssin Soulissa 1988. Hän saavutti Sydneyssä 2000 myös pronssia 10 m ilmapistoolissa.
Basisnki on saavuttanut lukuisia maailmanmestaruuksia ja maailmanmestaruusmitaleita. Kirkkain niistä on henkilökohtainan maailmanmestaruus 10 m ilmapistoolissa Suhlissa 1986. Hän saavutti siellä myös sivuavan joukkuemaailmanennätyksen 25 m vakiopistoolissa, joka on voimassa edelleen.
Bobby Jaspar

Bobby Jaspar (20. helmikuuta 1926 – 28. helmikuuta 1963) oli belgialainen jazzsaksofonisti, -huilisti ja -säveltäjä. Hän syntyi Liègessä ja lähti vuonna 1950 Pariisiin. 
Jaspar levytti myöhemmin myös Yhdysvalloissa. Hän oli naimisissa Blossom Dearien kanssa. 
Vain 37-vuotiaaksi eläneen Jasparin kuoleman aiheutti sydänkohtaus. Hänen mukaansa on nimetty Pariisissa vuosittain myönnettävä Prix Bobby Jaspar.
Kimmo Mattila

Kimmo Kalevi Mattila (s. 15. huhtikuuta 1959 Eura) on suomalainen harmonikkataiteilija ja alan vaikuttaja, joka on toiminut Kansainvälisen harmonikkaliiton pääsihteerinä vuodesta 2006.
Tausta.
Mattila on kotoisin Eurasta. Hän aloitti harmonikansoiton seitsemänvuotiaana Euran nuorisosoittokunnassa ja jatkoi instrumentin opiskelua Lasse Pihlajamaan harmonikkaopistossa. Hän on opiskellut konserttiharmonikansoittoa Matti Rantasen johdolla. Kimmo Mattila valmistui musiikin maisteriksi 1988.
Ura.
Mattila on toiminut Suomen Harmonikkaliiton puheenjohtajana vuodesta 1995, Suomen Harmonikkainstituutin johtajana vuodesta 1986, Sata-Häme Soi -juhlien taiteellisena johtajana sekä ennen pääsihteerinimitystään Kansainvälisen Harmonikkaliiton varapuheenjohtajana kahdeksan vuoden ajan. Hän on toiminut myös Suomen musiikkineuvoston sihteerinä.
Hallinnollisen uransa ohella Mattila on myös toiminut esiintyvänä taiteilijana televisio-orkestereissa, harmonikkakilpailujen tuomaritehtävissä, Hanuri-lehden päätoimittajana sekä julkaissut harmonikansoiton oppikirjan.
Palkinnot.
Kimmo Mattila on voittanut harmonikkakilpailuissa nuorten PM-, SM- ja pelimannimestaruustitteleitä (1972, 1973, 1974).
Luumäen Rasti

Luumäen Rasti (LuuRa) on vuonna 1986 perustettu suunnistuksen erikoisseura. Seuraan kuuluu noin 100 jäsentä.
TiistaiRastit ja Hippo-rastikoulu.
Kaikille avoimia TiistaiRasteja järjestetään toukokuusta syyskuun loppuun aina tiistaisin. Kukin osallistuja saa itse valita suunnistusratansa sekä lähtöajan. TiistaiRasteja järjestetään vuosittain noin 20 kertaa. Alle 12-vuotiaille järjestetään Hippo-Rastikoulua, jossa opetetaan suunnistuksen alkeita.
Luumäki-rastit ja muut kilpailut.
Luumäki-rastit on seuran vuosittain, kesäkuun alussa järjestettävä kansallinen suunnistuskilpailu. Lisäksi seura järjestää keskimäärin joka toinen vuosi hiihtosuunnistuskilpailuja. Huomattavimmat tähän mennessä järjestetyt kilpailut ovat hiihtosuunnistuksen pikamatkojen suomenmestaruuskilpailut ja Lumi-Toukola vuonna 2006.
Julia Kykkänen

Julia Kykkänen (s. 17. huhtikuuta 1994 Lahti) on suomalainen mäkihyppääjä. Kaudesta 2007–2008 lähtien hän on kilpaillut Suomen maajoukkueessa mäkihypyn Continental Cupissa ja maailmancupissa. Hän osallistui ensimmäisenä suomalaisena naisena mäkihypyn arvokilpailuihin kilpaillessaan nuorten MM-kisoissa vuonna 2008.
Kykkänen saavutti ensimmäiset Continental Cup -pisteensä joulukuussa 2007 Norjan Notoddenissa. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan samalla paikkakunnalla kuudes joulukuussa 2010. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Lillehammerissa syyskuussa 2012. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Örnsköldvikissä maaliskuussa 2013.
Kykkänen sijoittui 14:nneksi kaikkien aikojen ensimmäisessä naisten maailmancupin kilpailussa Lillehammerissa joulukuussa 2011. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Tšaikovskissa 4. tammikuuta 2014. Palkintokorokkeelle Kykkänen on sijoittunut kaksi kertaa, molemmat kolmansia sijoja Hinzenbachista 2. helmikuuta 2014 ja Falunista 15. maaliskuuta 2014. Maailmancup-kauden 2013–2014 kokonaispisteissä hän oli yhdeksäs.
Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissa Liberecissä 2009 hän sijoittui 26. sijalle. Oslossa 2011 hän oli seitsemästoista ja Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 kymmenes. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli seitsemästoista ja Falunin MM-kilpailuissa 2015 23:s. Falunissa sekajoukkuemäessä hän hyppäsi yhdessä Susanna Forsströmin, Janne Ahosen ja Jarkko Määtän kanssa sijoittuen sijalle 10. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän oli 19:s ja Pyeongchangin 2018 olympialaisissa 23:s. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän karsiutui kilpailusta. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui normaalimäessä 29:nneksi ja suurmäessä 21:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui normaalimäessä 27:nneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli suurmäessä 28:s, karsiutui normaalimäen kilpailusta ja oli sekajoukkuemäessä kuudes. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui suurmäessä 24:nneksi, normaalimäessä 33:nneksi, joukkuemäessä yhdeksänneksi ja sekajoukkuemäessä seitsemänneksi.
Kykkänen sai Predazzon Universiadeissa 2013 hopeaa sekajoukkuekilpailussa Sami Niemen kanssa.
Vuonna 2011 Kykkänen voitti kultaa Lapualla järjestetyissä kaikkien aikojen ensimmäisissä naisten SM-kisoissa.
Kykkänen edustaa Helsingin Mäkihyppääjiä ja aikaisemmin hän on edustanut KL SkiJumping Teamia, Lahden Hiihtoseuraa ja Ounasvaaran Hiihtoseuraa. Häntä valmentaa Toni Nieminen. Vuoteen 2018 asti häntä valmensi isänsä Kimmo Kykkänen, joka oli myös Suomen hiihtoliiton naisten mäkihyppyryhmän valmentaja.
Kykkänen aloitti mäkihypyn jo kolmevuotiaana. Mäkihypyn lisäksi hän on pelannut jalkapalloa FC Reippaan juniorijoukkueessa.
Finnvera

Finnvera Oyj on Suomen valtion kokonaan omistama erityisrahoitusyhtiö. Finnveran pääasiallisena roolina on täydentää rahoitusmarkkinoita tarjoamalla yrityksille lainoja, takauksia, pääomasijoituksia ja vientitakuita. Valtion Finnveralle asettamia elinkeino- ja omistajapoliittisia tavoitteita ovat muun muassa yritystoiminnan lisääminen, pienten ja keskisuurten yritysten muutostilanteiden rahoituksen mahdollistaminen sekä yritysten kasvun, kansainvälistymisen ja viennin edistäminen.
Vuonna 2017 Finnvera myönsi rahoitusta suomalaisille pk- ja midcap-luokan yrityksille kaikkiaan noin 963 miljoonan euron arvosta. Myönnettyjen tukien keskimääräinen suuruus kyseisenä vuonna oli 107 000 euroa per yritys. Oman rahoituksen ohella Finnvera tarjoaa takauksia suomalaisista pankeista haettuihin yrityslainoihin, kuten Nordeasta, Danske Bankista ja Alisa Pankista.
Finnvera perustettiin vuonna 1999 yhdistämällä Kera Oyj (ent. Kehitysaluerahasto Oy) ja Suomen Valtiontakuukeskus.
Toiminta.
Strategiansa mukaisesti Finnvera keskittyy toiminnassaan uuden yritystoiminnan, yritysten kasvun ja kansainvälistymisen rahoittamiseen sekä kilpailukykyisen vienninrahoitusjärjestelmän kehittämiseen. Finnvera on Suomen virallinen vientitakuulaitos ("export credit agency", ECA), jonka takuusitoumuksista vastaa Suomen valtio.
Finnveran yritysrahoituksen peruskriteereinä on, että asiakasyrityksellä on hyvä ja toimiva liikeidea sekä edellytykset kannattavan liiketoiminnan harjoittamiseen. Edellytyksenä on myös, että yrityksen omat resurssit tai vakuudet eivät riitä rahoituksen hankkimiseen kaupallisilta rahoitusmarkkinoilta. Finnvera voi itse antaa lainan, mutta yhä useammin yritysten kotimaan toiminnan rahoituksen myöntää joko pankki tai vakuutuslaitos ja Finnvera myöntää luotolle osittaisen takauksen.
Finnveran vientitakuilla katetaan ostajan kaupallista riskiä tai ostajamaan poliittista riskiä. Poliittisilla riskeillä käsitetään suomalaisen viejäyrityksen asiakkaan sijaintimaan taloudellisesta tai poliittisesta aiheutuvia riskejä. Kaupalliset riskit liittyvät joko ostajaan tai sen rahoittajapankkiin.
Vaikuttavuus.
Tutkimuksen mukaan Finnveran myöntämää julkista rahoitusta saaneet yritykset lisäsivät investointeja, kasvoivat nopeammin ja palkkasivat enemmän työntekijöitä kuin verrokkiyritykset. Toisaalta Finnveran rahoituksen vaikutus työn tuottavuuteen oli pääsääntöisesti negatiivinen tai tilastollisesti ei-merkitsevä. Yrityksillä, jotka saivat Finnveralta tuettua lainarahoitusta ja takauksia useana peräkkäisenä vuotena ("kanta-asiakkaat"), oli suurempi todennäköisyys saada uutta tuettua rahoitusta myös jatkossa.
Sourceforts

SourceForts on Half-Life 2:n modifikaatio, jossa punainen ja sininen joukkue yrittävät kaapata vastapuolen lipun omalle puolelleen samalla rakentaessaan linnoituksia puolustaakseen omaa lippua vastapuolen pelaajilta. Linnoituksia rakennetaan erilaisista metallisista paneeleista ja laatikoista.
Pelaaminen.
Pelaajat pystyvät luomaan sekä manipuloimaan paneeleita ja laatikoita, ja niiden avulla voi rakentaa ja muokata linnakkeen. Tyypillinen SourceForts peli pelataan "Rakentamisaika" ja "Taisteluaika" kierroksissa. "Rakentamiskierroksen" aikana pelaajat käyttävät paneeleita ja laatikoita linnakkeen rakentamiseen, ja "Taisteluaikana" aikana pelaajat kamppailevat toisiaan vastaan yrittäen viedä vastapuolen lipun käyttäen linnakkeita tukikohtina.
Rakentamisaika.
Joukkueet eristetään toisistaan "Rakentamisajaksi". Pelaajat eivät voi käyttää aseita, mutta saavat Painovoima-aseen jota he käyttävät linnakkeen osien manipuloimiseen. Osia on rajattu määrä, joka on usein 50, mutta eri palvelimilla voi olla erilaiset asetukset. Osia esiintyy viidessä eri muodossa (1x1x1 kuutio, 2x1x1 laatikko, 5x1 paneeli, 3x2 paneeli ja 1x2 paneeli) jotka mahdollistavat erilaisten linnoitusten rakentamisen. Niihin voi kuulua esimerkiksi tunneleita, torneja, seiniä ja ramppeja.
Taisteluaika.
Rakentamisajan jälkeen alkaa "Taisteluaika", jolloin pelaajat saavat aseet liittyen heidän valitsemaansa luokkaan. Pelaajat yrittävät nyt puolustaa omaa lippuaan, ja hyökätä vihollisen tukikohtaan anastamaan heidän lippunsa. Pelaajaluokkia on viisi:
Titanic (kappale)

Titanic on Jori Sivosen säveltämä, Raul Reimanin sanoittama ja Frederikin tunnetuksi tekemä pop-iskelmäkappale. Frederik osallistui sillä Suomen Euro­viisu­karsintaan vuonna 1981. ”Titanic” oli kansan suosikki ja lehdissä julistettiin Frederikin voittavan, mutta karsinnan tuomaristo päätti, että edustajaksi lähtee Riki Sorsan ”Reggae OK”. Titanic jäi toiseksi viimeiselle tilalle. Se sai vain kolme pistettä. ”Titanic” julkaistiin kuitenkin samana vuonna Frederikin "Alta pois" -albumilla, joka myi kultaa. Lisäksi se julkaistiin singlenä.
Parodiaversiot kappaleesta ovat tehneet Tony Halme (kappale ”Viikinki”) ja Jope Ruonansuu (kappale ”Reterik”).
Hydrokloridi

Hydrokloridi on kemian termi, jolla tarkoitetaan suolaa, joka muodostuu kun orgaaninen emäs (yleensä amiini) reagoi suolahapon (HCl) kanssa. Hydrokloridit liukenevat hyvin veteen ja happoihin. Tästä syystä monet lääkkeet myydään hydrokloridimuodossa, koska se parantaa lääkkeen imeytymistä ja estää lääkettä hajoamasta.
Synteesi.
Hydroklorideja saadaan aikaan lisäämällä seokseen suolahappoa tai johtamalla kaasumuodossa olevaa suolahappoa seoksen läpi.
Esimerkki, jossa pyridiinistä ja suolahaposta syntyy pyridiinihydrokloridia:
C5H5N + HCl → C5H5NH+ Cl-
Myös seuraavaa ilmaisutapaa hydrokloridisuoloista käytetään, joskin ylempi ilmaisu on teknisesti oikeampi:
C5H5N + HCl → C5H5N·HCl
Pepsi Max

Pepsi Max (lyhennetään joskus PM) on kofeiinia sisältävä sokeriton virvoitusjuoma, jonka Pepsi julkaisi vuonna 1993. Suomessa se esiteltiin vuonna 1994.
Historia.
Pepsi Maxin myynti aloitettiin Britanniassa ja Italiassa huhtikuussa 1993. Saman vuoden syyskuussa sitä alettiin myydä Irlannissa, ja joulukuussa Ranskassa, Kreikassa, Portugalissa, Alankomaissa ja Australiassa. Vuoden 1994 lopussa Pepsi Maxia myytiin noin 20 maassa.
Tuote pysyi myymättömänä Yhdysvalloissa pitkään, sillä Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto FDA ei ollut hyväksynyt makeutusaine asesulfaami K:n käyttöä elintarvikkeissa.
Pepsi Maxin mukaan on nimetty Blackpool Pleasure Beach -huvipuistossa, Englannissa sijaitseva Pepsi Max Big One -vuoristorata, joka oli aikanaan maailman korkein ja nopein vuoristorata.
Maaliskuussa 2017 Suomessa tuli myyntiin Pepsi Max Ginger -niminen inkiväärin makuinen juoma, joka kuitenkin myöhemmin poistui vähäisen menekkinsä vuoksi. Huhtikuussa 2018 suomalaiseen Pepsi Max-valikoimaan liittyi mukaan Pepsi Max Lime -niminen limetin makuinen juoma. Vuonna 2021 myytävänä on myös Kirsikanmakuinen muunnelma Cherry, vadelmanmakuinen muunnelma Raspberry sekä täysin kofeiiniton Pepsi Max caffeine-free.
Pakkaukset.
Pepsi Maxia myydään 0,3 litran lasipulloissa, 0,5 litran muovipulloissa, 1,5 litran muovipulloissa sekä kahden litran muovipulloissa. Pepsi Maxia saa myös 0,33L ja 0,25L tölkeissä, 6, 12 ja 24 tölkin pakkauksissa, sekä 0,33L muovipullojen monipakkauksessa, jossa on 24 pulloa.
Ainesosat ja ravintosisältö.
Tuoteselosteen mukaan aineosat ovat vesi, hiilidioksidi, väri (E150d (sokerikulööri)), makeutusaineet (E951 (aspartaami), E950 (asesulfaami K)), happamuudensäätöaineet (E338 (fosforihappo), E330 (sitruunahappo), E331 (natriumsitraatti)), aromit (mm. kofeiini). Juoma sisältää fenyylialaniinin lähteen (aspartaami). &lt;br&gt;
Ravintosisältö.
100 ml kohden: energia 1,3 kJ (0,3 kcal), proteiini 0 g, hiilihydraatit 0 g, josta sokereita 0 g, rasva 0 g, josta tyydyttynyttä 0 g, ravintokuitua 0 g, natrium 0,01 g
Michel Tétu

Michel Tétu (s. 6. elokuuta 1941 Châteauroux) on ranskalainen kilpa-autojen suunnittelija.
Ensimmäisen auton Tétu suunnitteli Ligier-tallille vuonna 1969. Auto kantoi nimeä JS1. Onnistuneeksi osoittautuneen projektin jälkeen hänet palkattiin Alfa Romeolle vuonna 1972.
Vuonna 1978 Tétu palasi Ranskaan, kun hänet palkattiin Renault'n Formula 1 -talliin. Hän suunnitteli tallille ensimmäiseksi RS10-auton, jolla ajoivat ranskalaiskuljettajat Jean-Pierre Jabouille ja René Arnoux. 1980-luvun puolivälissä Tétu siirtyi takaisin Ligierille. Kuitenkin kauden epäonnistuneen auton suunnittelun jälkeen hän sai lähteä tallista.
Ligierin jälkeen Tétu suunnitteli ajokit ranskalaiselle Larrousse-tallille, jossa hän jatkoi vielä tallin F1-sarjasta vetäytymisen jälkeenkin 1990-luvulla.
Willy Larsen

William Larsen (useimmin nimi on muodossa Willy Larsen tai Willie Larsen, 15. marraskuuta 1885, Kotka, Suomen suuriruhtinaskunta – 10. maaliskuuta 1935) oli amerikansuomalainen harmonikansoittaja. Hänet tunnetaan erityisesti Säkkijärven polkan ja monen muunkin tunnetun suomalaisen iskelmän ensilevytyksen tekijänä. Larsen syntyi Kotkassa, johon hänen norjalaista sukuaan muutti 1800-luvun loppupuoliskolla töihin norjalaisen Hans Gutzeitin perustamalle sahalle .
Ura.
Larsen oppi kaksirivisen harmonikan alkeet jo Kotkassa, mutta lähti monien muiden kotkalaisten tavoin merimieheksi muuttaen Yhdysvaltoihin jo ennen ensimmäistä maailmansotaa. Willy Larsen toimi harmonikansoittajana ja harmonikansoiton opettajana New Yorkissa . Hän soitteli yksinään ja eri orkestereiden kanssa pääosin New Yorkin seudun haaleilla, kunnes perusti 1920-luvulla oman orkesterin, Willy Larsenin trion. Viimeiset levytyksensä hän teki vuonna 1931.
Larsenia pidetään eräänä aikansa etevimmistä suomalaissyntyisistä harmonikansoittajista. Viljo Vesterisen on arveltu kuulleen Larsenin tekemän Säkkijärven polkan levytyksen 1930-luvun alussa, minkä hän sittemmin sovitti itselleen sopivampaan muotoon. Vesterinen omaksui myös Larsenin alun perin levyttämän lisäosan myöhempiin levytyksiinsä.
Levytysten lisäksi Larsen kirjoitti myös sovituksia harmonikalle, joista 70 on säilynyt. Larsen myi sovituksiaan ja nuotteja yhteistyössä Pietro Deiron kanssa ilmoitellen niistä amerikansuomalaisissa sanomalehdissä.
Levytyksiä.
Larsen teki 72 soololevytystä, joihin sisältyvät muun muassa ensilevytykset "Säkkijärven polkka" ("Säk´järven polkka" harmonikkasoolo + kitara, sov. Willy Larsen, Columbia, New York, lokakuu 1928), "Kyllikki-valssi", "Muistoja Karpaateilta" sekä "Lukkari-Heikin polkka".
Gérard Larrousse

Gérard Larrousse (s. 23. toukokuuta 1940 Lyon, Ranska) on entinen ranskalainen kilpa-autoilija ja Formula 1 -kuljettaja.
Kilpa-uran alku ja urheiluautot.
Larroussen kilpa-autoilijan ura alkoi 21-vuotiaana rallin parissa (hän oli aikaisemmin opiskellut liiketaloutta) ja vuonna 1966 siirtyi ammattilaissarjoihin. Jo seuraavana vuonna hän ajoi ensimmäisen Le Mansin 24 tunnin ajonsa yhdessä Patrick Depaillerin kanssa, mutta kilpailu päättyi Renault Alpine A210 -auton tekniseen vikaan. Larrousse otti ajoista ensimmäisen voiton vuonna 1969, kun hän ja hänen tallikaverinsa Hans Herrmann ajoivat luokkavoiton Porschella (he olivat myös lähellä ottaa kiinni Ford GT40 -autolla kokonaisvoittoon ajaneet Jacky Ickxin ja Jackie Oliverin). 1960-luvun lopussa ja 1970-luvun alussa Larrousse voitti urheiluautojen Tour de France -kilpailun kahdesti (ensimmäinen voitto tuli Porschen autolla ja toinen Simca-Matralla. Vuonna 1971 Larrousse voitti Sebringin 12 tunnin ajon yhdessä Vic Elfordin kanssa, ja Le Mansin 24 tunnin ajon hän voitti Henri Pescarolon kanssa vuosina 1972 ja 1973.
Formula 1 ja paluu alempiin kilpasarjoihin.
Larroussa osallistui kahteen F1-osakilpailuun kaudella Brabham-autolla. Hän pääsi starttaamaan yhteen kilpailuun mutta joutui keskeyttämään. Heikon menestyksen myötä hän palasi takaisin ajamaan urheiluautoja sekä Formula 2 -sarjaa, joissa hänen tallikaverinaan toimi Jean-Pierre Jabouille. Urheiluautoissa Larrousse ajoi kaksitoista kertaa voittoon (viimeisin voitto Mugellossa vuonna 1975) ja F2-sarjassa hänen ainoa voittonsa tuli samana vuonna debyyttikilpailusta Hockenheimringillä, mutta loppukautta varjostivat moottorin luotettavuusongelmat.
Tallipäällikkö.
Aktiivikuljettajauransa jälkeen Larrousse toimi Renault-tallin tallipäällikkönä vuoteen 1984 saakka, työskenteli hetken aikaa Ligierillä ja perusti oman Larrousse-tallin Didier Calmelsin kanssa vuonna 1987 (talli käytti alkuaikoina Lolan ja Venturin valmistamia autoja 1980-luvulla ja 1990-luvun alussa, kunnes valmisti omat autonsa kausilla 1993 ja 1994). Calmels pidätettiin varkaudesta vuonna 1989 ja talli lopetti toimintansa vuonna 1994.
Robert Earl Keen

Robert Earl Keen Jr. (s. 11. tammikuuta 1956) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän syntyi Houstonissa, Teksasissa, ja valmistui Sharpstown High Schoolista vuonna 1974 sekä Texas A&amp;M Universitysta 1980. 
Keenin ensimmäinen albumi oli "No Kinda Dancer" (1984). Sitä seurasi yhden livealbumin (1988) jälkeen "West Textures" (1989), jolle sisältyi eräs hänen tunnetuimmista lauluistaan, "The Road Goes On Forever". Eräänlaiseksi merkkipaaluksi uralla muodostui albumi "A Bigger Piece of Sky" (1993).
Keen jatkaa uraansa yhä.
Friedrich Engel

Friedrich Wilhelm Konrad Siegfried Engel () oli saksalainen SS-upseeri.
Engel syntyi Havelbergin kaupungin Warnau an der Havelissa vuonna 1909. Hän oli oppiarvoltaan tohtori.
Vuonna 1999 Friedrich Engel tuomittiin poissaolevana 246 murhasta italialaisessa sotilasoikeudessa osuudestaan 1944 italialaisten panttivankien teloituksiin kostona partisaanihyökkäyksestä saksalaisia sotilaita vastaan. Hän sai tapauksen johdosta lempinimen ”Genovan teurastaja”. Hän joutui oikeuden eteen Hampurissa Saksassa 2002, ja tuomittiin 59 murhasta seitsemäksi vuodeksi vankeuteen. Ikänsä vuoksi häntä ei kuitenkaan vangittu. Vuonna 2004 Saksan korkein oikeus Bundesgerichtshof kumosi tuomion myöntämällä, että Engel käski teloitukset, mutta todisteita rikollisista murhista ei voitu todistaa. Oikeus ei antanut lupaa oikeudenkäyntiin 95-vuotiaan Engelin iän ja terveydentilan takia. Saksalaiset viranomaiset olivat tutkineet hänen tapaustaan 1969, mutta syytteitä ei luettu ja tapaus oli loppuunkäsitelty 1970.
Friedrich Englel kuoli Hampurissa vuonna 2006.
Väinö Kähärä

Väinö Antti Kähärä (23. marraskuuta 1905 Säkkijärvi, Suomen suuriruhtinaskunta – 8. tammikuuta 1972 Long Island, New York, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen harmonikansoittaja ja kansanmuusikko. Häntä pidetään Säkkijärven polkan "isänä".
Elämä.
Väinö Kähärä syntyi Säkkijärvellä. Nuorena miehenä hän sai sukulaisiltaan Yhdysvalloista lahjaksi harmonikan ja hänen sanotaan kehittyneen hyväksi soittajaksi. Kähärä soitti kotiseutunsa kansansävelmiä ja hänen kerrotaan yhdistäneen kolme polkkaa yhdeksi kokonaisuudeksi, joka nykyisin tunnetaan Säkkijärven polkkana.
Kähärä muutti ensimmäisen kerran Yhdysvaltoihin 1927. New Yorkissa hän tapasi amerikansuomalaisen pianohanuristin Willy Larsenin, jolta hän haki lisäopetusta. Kähärä opetti puolestaan Larsenille viimeisimpiä suomalaisia tanssikappaleita, joita Larsen edelleen levytti New Yorkissa. Näiden levyjen myötä kappaleet palasivat ajan myötä Suomeen ja siirtyivät takaisin suomalaisten soittajien, esimerkiksi Viljo Vesterisen, ohjelmistoon. 1930-luvulla Kähärä soitti New Yorkissa muun muassa Leo Hillin harmonikkatriossa yhdessä Hillin ja Vilho Kaartisen kanssa.
Väinö Kähärä palasi Suomeen ja oleskeli synnyinmaassaan vuodet 1934–1946. Hän asui muun muassa Nokialla. Kähärä sävelsi joitakin eritoten Karjalaan liittyviä lauluja, joista pari julkaistiinkin. "Karjalan perintö" -nimisen laulun levytti Lauri Frestadius (salanimellä Lasse Huurre) Harry Bergströmin sovittamana 1961.
Sotien jälkeen Kähärä muutti takaisin Yhdysvaltoihin, jossa hän jatkoi esiintymisiä yksin ja eri orkestereiden kanssa amerikansuomalaisten juhlatilaisuuksissa ja "haaleilla" New Yorkin alueella. Viimeiset vuotensa hän asui Long Islandilla.
Perhe.
Kähärä oli avioliitossa Impi (o.s.) Pursiaisen kanssa.
Joshua Lederberg

Joshua Lederberg (23. toukokuuta 1925 – 2. helmikuuta 2008) oli yhdysvaltalainen molekyylibiologi, joka tutki sekä perinnöllisyystiedettä että tekoälyä. Lederberg sai puolet 1958 Nobelin lääketieteen palkinnosta (toinen puoli palkinnosta meni Lederbergin opettajalle Edward Lawrie Tatumille ja George Beadlelle). Palkinto annettiin Lederbergin tutkimuksesta, jossa hän osoitti, että bakteerit voivat paritella ja vaihtaa geenejä keskenään.
Biologinuransa lisäksi Lederberg tutki tekoälyä ja osallistui avaruustutkimukseen. 
Sputnikin laukaisun jälkeen Lederberg huolestui siitä, että palaavien avaruusalusten mukana Maahan voi tulla mikrobeja, joita vastaan ihmisellä ei ole vastustuskykyä. Yhdessä Carl Saganin avulla hän teki tunnetuksi 
eksobiologiaksi kutsuttua uutta tieteenalaa, joka tutkii elämän syntyä, kehitystä ja mahdollisuuksia maailmankaikkeudessa. Lederberg osallistui myös NASAn hankkeeseen, jossa etsittiin elämää Mars-planeetalta.
Lederberg osallistui aktiivisesti kansainväliseen terveystyöhön ja toimi WHOn neuvonantajana.
Hän oli vuosina 1946–1966 naimisissa mikrobiologi Esther Lederbergin kanssa ja he tekivät yhdessä bakteereihin liittyvää tutkimustyötä 1950-luvulla. Lederbergien tutkimuksia pidetään molekyylibiologisen tutkimuksen perustana.