tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Anatol Ljabedzka

Anatol Uladzimiravitš Ljabedzka (, ; s. 27. kesäkuuta 1961 Trilesin kylä, Stoubtsyn piiri, Minskin alue, Valko-Venäjän sosialistinen neuvostotasavalta) on valkovenäläinen oppositiopoliitikko ja Valko-Venäjän Yhdistyneen kansalaispuolueen () johtaja.
1990-luvulla Ljabedzkasta tuli presidentti Aljaksandr Lukašenkan johtavia kriitikkoja. 1990-luvun lopussa ja 2000-luvulla hänet pidätettiin lukuisia kertoja koska hän oli osallistunut mielenilmaisuihin ja marsseihin. Lokakuussa 2005 hän hävisi niukasti Aljaksandr Milinkevitšille Valko-Venäjän opposition presidenttiehdokasvaaleissa. Vuoden 2006 presidenttivaaleissa Ljabedzka toimi vahvasti Milinkevitšin tukijana.
Kmara

Kmara on georgialainen liberaali opiskelijaliike, joka osallistui Georgian pääkaupungissa mielenosoituksin 2003 aikaansaatuun ruusuvallankumoukseen 2003.
Ruusuvallankumouksen jälkeen liikkeen johtajia on siirtynyt Liberty Instituteen.
Vastaavanlainen opiskelijajärjestö on serbialainen Otpor ja ukrainalainen Pora.
Valko-Venäjän turvallisuuspalvelu epäili ennen 19. maaliskuuta 2006 järjestettyä presidentinvaalia Kmaria räjähdysten suunnittelusta Valko-Venäjällä poliittisen tilanteen horjuttamiseksi näyttämällä videofilmin, missä Kmarin aktivistin sanottiin suorittaneen koetta georgialaiselle turvallisuuspalvelun everstille ja yhdysvaltalaiselle opetusupseerille Kmarin harjoitusleirillä.
Johnny Hayes

John Joseph ”Johnny” Hayes (10. huhtikuuta 1886 New York City – 25. elokuuta 1965 Englewood, New Jersey) oli yhdysvaltalainen kestävyysjuoksija, maratonjuoksun olympiavoittaja.
Hayes aloitti juoksu-uransa 1906 Bostonin maratonilla sijoittumalla viidenneksi. Seuraavana vuonna hän oli kolmas ja vuonna 1908 toinen, mikä oikeutti hänet osallistumaan olympialaisiin. Olympiamaratonilla italialainen Dorando Pietri saapui ensimmäisenä Wimbledon-stadionille. Pietri kuitenkin menetti tajuntansa ja virkailijat auttoivat hänet maalilinjan yli. Yhdysvaltojen joukkue teki asiasta protestin ja Pietri hylättiin. Toisena maaliin tullut Hayes nousi sitten voittajaksi ajalla 2.55.18,4. Lontoon olympialaisten maraton oli ensimmäinen 42 195 metrin olympiamaraton, joten Hayesin aikaa pidetään matkan ensimmäisenä olympiaennätyksenä.
Olympialaisten jälkeen sekä Pietri että Hayes siirtyivät ammattilaisiksi. He kohtasivat ammattilaisina neljästi Pietrin ollen joka kerralla parempi. Vuonna 1912 Hayes valmensi Yhdysvaltain olympiajoukkueen maratoonareita.
Itkuhälytin

Itkuhälytin on järjestelmä, jota käytetään lähinnä nukkuvan lapsen tarkkailuun toisesta huoneesta. Itkuhälytin koostuu vauvanyksiköstä, joka sisältää mikrofonin, sekä hoitajanyksiköstä, jossa on kaiutin. Yleensä ääniyhteys avautuu vasta vauvan äännellessä, eli kun mikrofoni vastaanottaa riittävän voimakkaan signaalin.
Ominaisuudet.
Useimmissa hälyttimissä on linkkiyhteyden tarkastus, joka varoittaa mahdollisista katkoksista lähettimen ja vastaanottimen välillä.
Monissa itkuhälyttimissä on erilaisia lisäominaisuuksia. Esimerkiksi uusimmissa kaksisuuntaisissa hälyttimissä vanhemmat voivat puhua lapselle takaisin. Edistyneimmissä malleissa lähetin välittää videokuvaa, jota voidaan katsoa vastaanottimen videonäytön tai pienen television avulla. On olemassa myös yhdistetty itkuhälytin ja liiketunnistin, jossa patjan alle asennetaan liikkeen tunnistava levy ja lähettimessä on liiketunnistintoiminnon hälytin.
Toimintaperiaatteet.
Useimmat itkuhälyttimet ovat langattomia, ja yhteys vauvan ja hoitajan välillä on toteutettu radioaalloilla.
On olemassa sekä analogisia että digitaalisia itkuhälyttimiä. Analogisissa hälyttimissä signaali on kenen tahansa kuunneltavissa sopivalla vastaanottimella. Jos samalla alueella on paljon vauvoja ja useita samanlaisia hälyttimiä, niiden signaalit saattavat sekoittua.
Itkuhälyttimissä voidaan käyttää useita eri taajuusalueita. Perushälyttimet toimivat usein VHF-kanavilla eli maasta riippuen 30–50 MHz taajuudella tai noin 860 MHz taajuudella, kun taas digitaaliset hälyttimet saattavat käyttää samanlaista DECT-yhteyttä kuin langattomissa puhelimissa. Näissä signaali on suojattu, eikä se siis ole muiden kuultavissa. Videohälyttimet toimivat usein 2,4 GHz ISM-taajuusalueella (vapaa taajuus). Itkuhälyttimet voivat perustua myös PMR446-radiopuhelimiin.
Yleensä itkuhälytintä voidaan käyttää 2–4 eri kanavalla muiden, samalla taajuudella toimivien laitteiden aiheuttamien häiriöiden välttämiseksi. DECT-hälyttimissä kanavan valinta on yleensä automaattinen. ISM-alueella toimivissa järjestelmissä häiriöitä voivat aiheuttaa muun muassa WLAN-verkot sekä mikroaaltouunit.
Laitteiden toimintaetäisyys vaihtelee 100 metristä (videohälyttimet) 250 metriin (perushälyttimet) tai useaan kilometriin (PMR446-laitteet).
Sample

Sample (englantia, suomeksi ”näyte”, lausutaan usein "sämple") on nauhoitettu pätkä ääntä, jota käytetään osana musiikkiteosta. Suomen kielessä puhutaan myös ”samplaamisesta”, kun puhutaan tällaisten ääninäytteiden ottamisesta.
Sample tarkoittaa alun perin analogiasignaalin (esimerkiksi musiikki) digitoinnissa käytettävän AD-muunnoksen yhtä näytettä. 
Samplella viitataan englannin kielessä myös sellaisiin ääninäytteisiin, jotka toimivat elektronisesti (usein tietokoneella) tehdyn musiikin soitinääninä, mutta sanalla viitataan useammin jostakin toisesta valmiista musiikkiteoksesta nauhoitettuun sävelten tai perkussiivisten äänten pätkään, jota käytetään toisen musiikkiteoksen osana.
Usein konemusiikissa, kuten teknon alalajeissa sekä rapissa kappaleet perustuvat vahvasti jostakin vanhemmasta musiikkikappaleesta nauhoitetun samplen käyttöön. Usein teknon tai rapin tekijät samplaavat jotain vanhempaa rytmikästä musiikin tyyliä edustavaa kappaletta, josta he ottavat jonkin soitettavilla soittimilla tehdyn pätkän. Nämä samplatut pätkät valitaan usein siten, että niistä voidaan muodostaa monta kertaa peräkkäin toistuvia looppeja. Näin saadaan komppi tai riffi, josta voidaan saada jopa koko pohja uudelle teokselle.
1970-luvun diskoa ja funkia käytetään erityisen paljon rapin ja tanssittavan konemusiikin raaka-aineena, mutta usein samplet löydetään myös esimerkiksi rock-levyiltä.
Itse samplausprosessi on nykyään hyvin yksinkertaista. Kuka tahansa voi kopioida äänitteestä tietokoneen äänenmuokkausohjelmilla pätkiä. Joskus samplaaja on voinut saada käyttöönsä erikseen alkuperäisen teoksen kunkin soittimen osuudet sisältäviä nauhoja, jolloin voidaan samplata jonkin kappaleen erillisiä soittimien osuuksia koko kappaleen sijaan. Sampleja voidaan myös editoida samplauksen jälkeen. Toisinaan sampleja muokataan niin paljon, ettei niitä enää voi tunnistaa käsittelyn jälkeen. Tällöin alkuperäinen näyte on vain toiminut raaka-aineena lopulliselle samplelle. Samplena voidaan käyttää musiikkipätkien lisäksi myös mitä tahansa muita ääniä osittain tai suurempina kokonaisuuksina.
Vuosien varrella samplauksen suhteen on noussut paljon oikeusjuttuja. Jotkut muusikot ovat ottaneet käyttöönsä Creative Commons -lisenssejä, jotka sallivat samplejen ottamisen. Tekijät voivat määrittää lisenssissä ehdot, joilla samplejen otto heidän teoksestaan on sallittua.
Vokaalisample.
Vokaalisampleksi kutsutaan samplea, joka sisältää laulua, puhetta tai räppäämistä. Niiden käyttö on yleistä rap-kappaleiden kertosäkeissä mutta myöskin osana biittiä. Vokaalisamplejen äänenkorkeutta muutetaan yleensä joko voimakkaasti ylös- tai alaspäin.
Äänisample tietotekniikassa.
Sampletiedostoa eli ääninäytetiedostoa käytetään muun muassa tracker-musiikissa sekä MIDI-äänien tuottamiseen (SoundFont). Digitoitu ääni on usein PCM-koodattua (tai DPCM). Ääninäytteiden käyttö on monessa tapauksessa korvannut äänipiirin tuottaman aaltomuodon (ks. chiptune).
Länsimurteet

Länsimurteet on toinen suomen kielen päämurrealueista itämurteiden ohella. Länsimurteet pohjautuvat pohjoiskantasuomen murteeseen. Länsimurteet syntyivät Lounais-Suomen ja Hämeen vanhoissa asutuskeskuksissa, joiden välillä oli kauppayhteyksiä. 
Itä- ja länsimurteita erottaa esimerkiksi kirjakielen "d":n edustus. Idässä "d":n paikalla on kato tai puolivokaalinen siirtymä-äänne ("aijat, lauvat, veessä") ja lännessä puolestaan "r" tai "l" ("airat, laurat, velessä").
Länsimurteisiin kuuluvia suomen murreryhmistä ovat hämäläismurteet, lounaismurteet, Etelä-Pohjanmaan murre, keski- ja pohjoispohjalaiset murteet sekä peräpohjalaiset murteet. Jokainen näistä voidaan jakaa vielä pienemmiksi alamurteiksi, ja pääkaupunkiseudun puhekieli muodostaa oman, länsimurteisiin kuuluvan alueensa.
Anssi Kukkonen

Anssi Kukkonen (s. 30. huhtikuuta 1934 Jääski) on suomalainen urheilutoimittaja.
Ura.
Opiskeltuaan ylioppilasmerkonomiksi Kukkonen aloitti toimittajanuransa vuonna 1955 "Helsingin Sanomissa", mistä siirtyi "Ilta-Sanomien" urheilutoimituksen esimieheksi 1957. Suomen ensimmäinen vakituinen television urheilutoimittaja hänestä tuli, kun hän aloitti vuonna 1961 Yleisradiossa, jonka TV-urheilutoimituksen päällikkönä hän toimi vuodet 1967–1976. Yle-uransa aikana Kukkonen selosti olympialaiset ja muita kisoja. Yleisradiosta Kukkonen sai lähteä jätettyään tulematta selostuskoppiin Keski-Euroopan mäkiviikolla 1980. Tapaukseen liittyi alkoholinkäyttöä, mutta Kukkonen ei ole halunnut kertoa tapauksesta tarkemmin.
Kukkonen on tehnyt selostuksia ja urheilu-uutistyötä myös muille televisio- ja radioyhtiöille, 1980-luvulla muun muassa MTV:lle, jossa hän työskenteli urheilutoimituksen päällikkönä ja uutisankkurina 1982–1995. Kukkonen on Suomen jääkiekkoleijona numero 156.
Yksityiselämä.
Kukkonen on sairastanut viisi syöpää, kaksi melanoomaa, virtsarakon sisäseinämän kudossyövän ja tyvisolusyövän.
Kukkonen asuu kesäisin Helsingissä ja talvisin Rukalla Kuusamossa.
Kukkosen isä oli urheilujohtaja Retu Kukkonen. Kukkonen on naimisissa ja pariskunnalla on kolme lasta. Hänen tyttärensä puoliso on kenraalimajuri Lauri Puranen.
Gotlanninruss

Gotlanninruss, josta käytetään myös nimityksiä gotlanninponi ja russponi ("russi"), on ruotsalainen ponirotu. Nimi "russ" tulee sanasta "ross", joka tarkoittaa ratsua tai sotahevosta ja on tiettävästi etymologisesti sama sana kuin englannin "horse" (muinaisyläsaksassa tämän sanan muoto on "hros", johon verrattuna englannissa on tapahtunut /r/:n ja /o/:n metateesi, ruotsissa vain /h/ on kadonnut). Gotlannin saarella on elänyt puolivillejä tarpaaneja jo vuonna 2000 eaa., ja russien katsotaan polveutuvan näistä hevosista .
Ominaisuudet.
Rotumääritelmän mukaan kantakirjattavat yksilöt ovat säkäkorkeudeltaan 115–130 cm. Kolmivuotiaan korkeus on oltava 115–128 cm. Väreistä sallitaan rotumääritelmän mukaan kaikki paitsi valkovoikko, kimo, hallakot, päistäriköt sekä tobianokuviot eli selänpuoleinen kirjavuus. Moni suomalainen russi on rekisteröity väriltään ruunihallakoksi tai hiirakoksi, mutta kyseessä on (lähinnä voikkoväristen ponien) virheellinen värintunnistus, ei todellinen hallakkovärisyys. Rodussa esiintyy splashed white -kirjavuutta sekä harvinaisena myös tiikerinkirjavuutta. Jalostustavoitteena on rakenteeltaan vahva, lasten ja aikuisten käyttöön sopiva poni, jolla on hyvä luonne ja joka sopii monipuoliseen ratsastus-, ravi- ja ajokäyttöön. Russit ovat yleensä luonteeltaan kilttejä.
Historia.
Russeja eli vielä 1800-luvun alussa kaikkialla Gotlannissa, mutta metsien hakkaamisen ja viljelyn lisääntymisen takia kanta alkoi vuosisadan puolivälissä pienentyä uhkaavasti. Poneja vietiin paljon myös mantereelle, ja vuoden 1870 paikkeilla niitä myytiin vuosittain jo noin 200. Poneja kuljetettiin Englantiin ja Belgiaan saakka, missä niitä käytettiin työssä hiilikaivoksissa. Rodun sukupuutto saatiin estettyä, kun Ruotsissa perustettiin gotlanninrussien jalostusyhdistys vuonna 1910, ja yhdistyksen ansiosta Lojstan nummet ja metsät suojeltiin russien asuma-alueeksi. 
Ensimmäinen russien kantakirja julkaistiin Ruotsissa vuonna 1943. Rodun parantamiseksi kantakirjaan on hyväksytty kaksi welshponioritta: Revel General sekä Criban Daniel, joka astui vuoteen 1968 saakka. Kantakirja suljettiin 1971, minkä jälkeen Ruotsin kantakirjaan ovat päässeet vain rekisteröidyt russponit. 
Suomessa.
Suomeen tuotiin russponeja ensimmäisen kerran vuonna 1956, kun vapaaherratar Eva Wrede osti Ruotsista kolme ponia. Samana vuonna avattiin Suomessa russponien kantakirja, joka oli ensimmäinen suomalainen ponikantakirja. Oma rotuyhdistys perustettiin vuonna 1975 nimellä "Siitosyhdistys Russ Avelsförening". Yhdistyksen nimenä on nykyisin "Suomen Russponiyhdistys", ja se toimii edelleen aktiivisesti.
Savukeidas

Savukeidas Kustannus oli vuosina 2001–2018 toiminut turkulainen kustantamo, jonka painopiste oli runoudessa, esseistiikassa ja klassikkokäännöksissä. Kustantamo julkaisi noin 30 kirjaa vuodessa sekä neljä kertaa vuodessa ilmestynyttä kulttuurilehti Kerberosta.
Muun muassa Antti Nylén, Jenni Haukio, Jukka Mallinen, Katariina Vuorinen ja Tapani Kinnunen olivat Savukeitaan kirjailijoita. Timo Hännikäinen kirjoitti aiemmin kustantamolle ennen oman Kiuas-kustantamonsa perustamista. Savukeidas julkaisi muiden lisäksi myös suomennoksia Thomas De Quinceyn, Oscar Wilden, Mark Twainin, Daniil Harmsin ja Theodore ”Unabomber” Kaczynskin teoksista.
Kustantamo palkittiin ennakkoluulottomasta, rohkeasta ja laadukkaasta kustannustoiminnasta Nuori Voima -palkinnolla vuonna 2006.
Savukeitaan perustajat ja kustantajat ovat Ville Hytönen ja Erno Selänne. 
Tammikuussa 2018 Hytönen ilmoitti Savukeitaan lopettavan toimintansa. Facebook-päivityksessään Hytönen kertoi kustantamon kaikkien julkaisujen yhtä lukuun ottamatta olleen tappiollisia.
Eva Wrede

Anna Eva Eleonora Wrede af Elimä (27. syyskuuta 1898 – 16. tammikuuta 1982) oli yksi merkittävimmistä suomalaisista ratsuhevos- ja ponikasvattajista. Wrede piti yli 60 vuoden ajan siittolaa sisarensa Helenan kanssa Rabbelugnin kartanossa Ummeljoella. Siittolassa syntyi lähes 250 varsaa. Eva Wrede tunnettiin myös kilparatsastajana. Wreden vanhemmat olivat vapaaherra Kasper Hjalmar Wrede ja Anna Sofia Ihre ruotsalaisesta aatelissuvusta numero 2043.
Hevoskasvatus.
Rabbelugnin siittolatoiminta sai alkunsa, kun Wredet ostivat vuonna 1912 Wappu-nimisen tamman, jonka isä oli arabialainen täysiverinen ja emä suomenhevosristeytys. Tuohon aikaanhan Suomessa vasta aloiteltiin lämminverikasvatusta, joten tällaiset sekarotuiset hevoset olivat verrattain yleisiä ja niitä käytettiin siitokseen. Wapun sukulinja vaikuttaa edelleen suomalaisissa lämminveriratsuissa. 
Jo siittolatoiminnan alkuaikoina Wrede hankki ulkomailta (lähinnä Ruotsista) myös puhdasrotuisia arabialaisia ja englantilaisia täysiverisiä, muun muassa oriit Orkus xx ja Sandow xx, jotka oli hyväksytty Englannin täysverisiitoskirjaan. Wrede oli aktiivisesti mukana lämminverisiitoksen edistämisessä, ja hän toimi muun muassa Hevosjalostusliitto lämminverisiitosta varten ry:n hallituksessa ja hänet on valittu Ratsujalostusliitto ry:n kunniapuheenjohtajaksi. Vuonna 1978 Wrede sai Ruotsin kuninkaan Kaarle XVI Kustaan kädestä tunnustuspalkinnon lämminveristen hevosten kasvattajana. Samanlaisen palkinnon sai vain kaksi muuta henkilöä, joista toinen oli ruotsalainen ja toinen tanskalainen.
Hevostenhankintamatkoillaan Ruotsissa Wrede tutustui myös russponeihin, ja hän osti vuonna 1956 kolme ponia. Nämä olivat ensimmäiset kyseisen rodun edustajat Suomessa. Russien rotuyhdistyksen perustava kokous pidettiin Wreden koollekutsumana Rabbelugnin kartanossa 1975.
Hevosten ja ponien lisäksi Wrede kasvatti myös dobermanneja ja tiibetinterrierejä. Tiibetinterrierien kuten russ-ponienkin kasvattajana Wrede oli ensimmäinen Suomessa .
Kansainvälinen homofobian, transfobian ja bifobian vastainen päivä

 
Kansainvälinen homofobian, transfobian ja bifobian vastainen päivä (, IDAHOTB) on 17. toukokuuta järjestettävä kansainvälinen vuosipäivä. Teemapäivää vietettiin ensimmäisen kerran vuonna 2005.
Päivämääräksi valittiin 17. toukokuuta, koska Maailman terveysjärjestö WHO poisti kyseisenä päivänä vuonna 1990 homoseksuaalisuuden psykologisten häiriöiden luettelosta.
Teemapäivän aikana järjestetään erilaista toimintaa ympäri maailmaa. Tavoitteena on ollut, että kansainvälisyys sekä tempausten ja toiminnan keskittyminen tiettyyn päivään lisäisivät tiedotusvälineiden kiinnostusta ja kiinnittäisivät huomiota seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen kohtaamaan syrjintään. Suomessa on järjestetty muun muassa keskustelutilaisuuksia, elokuvanäytöksiä ja juhlatilaisuuksia.
Sateenkaariyhteisöt ry nimitti vuoteen 2016 saakka kansainvälisenä homo- ja transfobian vastaisena päivänä homofobian vastaisen työn hyvän tahdon lähettilään.
Suomenpuoliverinen

Suomalainen puoliverinen (myös FWB eli ) on Suomessa jalostettava puoliverinen ratsuhevosrotu. FWB:ksi voidaan rekisteröidä Suomessa syntynyt ratsuhevonen, jonka emä on kantakirjattu, kantakirjauskelpoinen, esikantakirjattu tai esikantakirjauskelpoinen ja isä Suomen Hippos ry:n lämminverisen ratsuhevosen jalostukseen hyväksymä.
Ominaisuudet.
Suomalaisen puoliverisen ihanteellinen säkäkorkeus on 158–172 cm. Kaikki värit ovat sallittuja, joskin yleisimpiä ovat ruunikko, rautias, musta ja kimo. Jalostuksen tavoitteena on hyvärakenteinen urheiluhevonen.
Suomalaisella puoliverisellä tulee olla pitkä kaula, vahva selkä sekä kevyt ja sopusuhtainen rakenne. Liikkeiden tulisi olla energiset, tarmokkaat, tahdikkaat, kevyet ja lennokkaat. Hevosen tulee kantaa itsensä ryhdikkäästi ja tasapainoisesti. Suomalaisen puoliverisen toivotaan olevan luonteeltaan varovainen mutta rohkea sekä hyppäävän mielellään. Sen tulee myös olla helposti käsiteltävä ja luotettava. Sen tulee soveltua kaikkiin ratsastuksen lajeihin, erityisesti este- ja kouluratsastukseen.
Historia.
FWB polveutuu muista eurooppalaisista puoliveriroduista ja täysiverisistä. Rodun kehittäminen alkoi vuonna 1926, kun ryhdyttiin jalostamaan suomalaista lämminveristä ratsuhevosta sekä armeijan että hevosurheilun käyttöön. Suomen armeija luopui hevosista lopullisesti 1980-luvulla, ja FWB-hevosen jalostus on sittemmin keskittynyt urheilukäyttöön.
Breeder's Prize on kuusivuotiaiden FWB-hevosten koulu- ja esteratsastuskilpailu, johon hevoset ilmoitetaan syntymävuonnaan. Vuosittain syntyvistä rodun varsoista miltei puolet arvioidaan ilmoitettavan kilpailuun. Ilmoitetusta hevosesta maksetaan vuosittain osallistumismaksu, ja kerätyt maksut jaetaan kilpailun palkintoina. Osallistuvien hevosten määrä vähenee vuosittain muun muassa loukkaantumisten tai koulutuksessa jälkeenjäämisen vuoksi, ja esimerkiksi vuoden 2009 kilpailuun arvioitiin osallistuvan noin 30 ratsukkoa.
Verkkopallo

Verkkopallo, verkkokoripallo () on periaatteeltaan koripalloa muistuttava pallopeli, jossa tavoitteena on toimittaa pallo vastustajajoukkueen puolustusalueella olevaan koriin. Peli eroaa koripallosta muun muassa siten, että palloa saa kuljettaa vain syöttämällä ja korissa ei ole taustalevyä. Kummassakin joukkueessa on seitsemän jäsentä: koriinheittäjä, korihyökkääjä, laitahyökkääjä, keskushyökkääjä, koripuolustaja, laitapuolustaja ja korivahti. Koreja saa tehdä vain maaliympyrän sisältä eivätkä sieltäkään muut kuin koriinheittäjä ja korihyökkääjä. Pallo on syötettävä kolmen sekunnin kuluessa syötön saamisesta. Kenttä on jaettu kolmeen osaan, ja kullakin pelaajalla on oikeus pelin aikana liikkua vain yhdessä noista osista.
Verkkopallo on suosittua muun muassa Australiassa ja Uudessa-Seelannissa sekä muissa Brittiläiseen kansainyhteisöön kuuluvissa maissa, jossa pääosa pelin harrastajista on naisia.
Pohjois-Ossetia-Alanian lippu

Pohjois-Ossetia-Alanian lippu on Pohjois-Ossetia-Alanian tasavallan virallinen lippu. Lippu otettiin käyttöön 2. lokakuuta 1991. Lippu koostuu kolmesta vaakasuorasta kentästä, jotka ovat ylhäältä alas lueteltuina valkoinen, punainen ja keltainen. 
Värien merkitys.
Lipun väreillä on omat merkityksensä. Valkoinen kuvaa puhtautta, punainen sotilaallista rohkeutta ja keltainen puolestaan terveyttä ja hyvinvointia. 
Raitojen merkitys.
Lipun kolme raitaa edustavat myös vanhaa osseettiyhteisön sosiaalista rakennetta. Se oli jakaantunut kolmeen sosiaaliseen ryhmään, jotka muodostivat erottomattoman kokonaisuuden. Ryhmät olivat sotilaallinen yläluokka, papisto ja tavallinen kansa. 
Neuvostoajan lippu.
Pohjois-Ossetian kuuluessa Neuvostoliittoon oli sillä lippuna hyvin samantapainen lippu kuin muillakin autonomisilla neuvostotasavalloilla. Lipun pohjaväri oli punainen ja sen vasemmassa reunassa oli sininen raita. Lipun oikeassa yläkulmassa oli sirppi ja vasara sekä teksti "Pohjois-Ossetian ASNT" sekä osseetiksi että venäjäksi. Tämä lippu korvattiin nykyisellä lipulla juuri vähän ennen Neuvostoliiton romahdusta.
Muuta.
Pohjois-Ossetia-Alanian eteläisen naapurin, de-facto itsenäisen Etelä-Ossetian, lippu on samanlainen kuin pohjoisella naapurillaan, ainoana erona on se että Etelä-Ossetian lippu on jonkin verran kapeampi pystysuunnassa.
Pohjois-Ossetia-Alanian vaakuna

Pohjois-Ossetia-Alanian vaakuna on yksi Pohjois-Ossetia-Alanian tasavallan virallisista tunnuksista. Se otettiin käyttöön 24. marraskuuta 1994.
Vaakunakilpi on muodoltaan pyöreä ja sen keskellä keltaisella maankamaralla seisoo keltainen lumileopardi, jossa on mustia täpliä. Taustalla on seitsemän valkoisen vuoren ryhmä. Vaakunassa esiintyvät samat värit kuin Pohjois-Ossetia-Alanian lipussa. Vuoret kuvaavat Pohjois-Ossetian maisemia ja lumileopardi puolestaan on Kaukasusvuorten laji, jolla on symboliarvoa. Se on nykyisin tosin hyvin harvinainen. 
Pohjois-Ossetia-Alanian eteläinen naapuri Etelä-Ossetia otti käyttöönsä hyvin samanlaisen vaakunan toukokuussa 1998. Etelä-Ossetian vaakunan reunat ovat koristeellisemmat kuin pohjoisen naapurinsa.
Power Grid

Power Grid eli Funkenschlag on Friedemann Friesen suunnittelema ja alun perin 2F-Spielen vuonna 2004 julkaisema lautapeli, jossa pelaajat johtavat energiayhtiöitä ja kilpailevat kaupunkien sähköistämisestä. Pelin aikana pelaajat ostavat itselleen uusia voimaloita, raaka-aineita ja laajentavat sähköverkkoaan uusiin kaupunkeihin. Peli on julkaistu lähes 20 kielellä. Lautapelit.fi julkaisi keväällä 2011 pohjoismaisen painoksen pelistä.
Peli sisältää yhteensä 42 erilaista voimalaitosta, jotka tarvitsevat sähkön tuottamiseen eri raaka-aineita. Sähköä voi tuottaa hiilellä, öljyllä, jätteellä, uraanilla tai tuulivoimalla. Pelin alussa voimaloiden hyötysuhde on melko huono, eli ne tuottavat vähän sähköä ja käyttävät paljon raaka-aineita, mutta pelin edetessä voimalat muuttuvat taloudellisemmiksi. On melko tärkeää kehittää jatkuvasti voimaloitaan, mutta toisaalta silloin rahaa ei riitä niin paljon laajentamista varten.
Power Gridin pelilauta on kaksipuolinen. Toisella puolella on Yhdysvaltojen ja toisella Saksan kartta. Peliin on olemassa useita lisäosia, joissa on eri maiden karttoja. Pelin kulku jakautuu kolmeen kauteen. Ensimmäinen kausi päättyy, kun joku pelaaja laajentaa sähköverkkoaan riittävästi. Toinen kausi loppuu, kun voimalapakka on käyty läpi. Kolmannen kauden lopussa peli päättyy ja voittaja on se pelaaja, joka sähköistää eniten kaupunkeja kyseisellä vuorolla. Kaudet vaikuttavat muun muassa raaka-aineiden tuloon markkinoille sekä siihen montako energiayhtiötä mahtuu samaan kaupunkiin.
Peli on tasapainotettu siten, että se pelaaja, jolla on laajin sähköverkko ostaa raaka-aineita viimeisenä ja joutuu aloittamaan voimalahuutokaupan. Molemmat ovat varsin epäedullisia asioita, koska raaka-aineiden hinta nousee niitä ostettaessa.
Pelin kulku.
Yksi vuoro pelissä etenee seuraavasti:
Jotši-kaani

Jotši-kaani (, "Züchi", noin 1185–1227) oli Tšingis-kaanin Börte-vaimon ensimmäinen poika. 
Pian Tšingis-kaanin (silloin Temujin) kanssa avioiduttuaan merkiitti-heimo kaappasi Börten. Börte annettiin merkiittien johtajan veljelle Chilger Bokelle, jonka luona hän oli muutamia kuukausia kunnes Temujin vapautti hänet. Vähän sen jälkeen hän synnytti Jotšin. Vaikkakin Tšingis-kaani tunnusti Jotšin pojakseen, epäilyt pojan isästä säilyivät eivätkä jääneet vaille vaikutusta. Jotšin perillisiä ei koskaan hyväksytty suurkaaneiksi, vaikka sukuhaara oli vanhin. 
Jotši oli tärkeä osallinen Tšingis-kaanin sodissa 1220-luvun alkuvuosiin asti, mutta nuorempien poikien tultua täysi-ikäisiksi oli nähtävissä merkkejä Tšingis-kaanin ja Jotšin suhteiden viilentymisestä. Jotši sai hallittavakseen valtakunnan läntisimmät osat Ural- ja Irtyš-jokien välissä. Mongoliperinteiden mukaisesti hän sai kahden muun vanhemman pojan tapaan alueelleen vain 4 000 mongolisotilasta, kun taas nuorin poika Tolui sai 101 000. Niinpä Batu ja muut Jotšin perilliset laajensivat aluetta, josta tuli Kultaisen ordan valtakunta, pääosin paikallisista turkkilaisväestöistä rekrytoiduilla sotilailla.
Nepalin sisällissota

Nepalin sisällissota oli Nepalin monarkistisen hallituksen ja kommunististen maolaississien välinen konflikti 13. helmikuuta 1996 – 21. marraskuuta 2006. Hallituksen joukot aloittivatkin aktiiviset toimet kapinallisia vastaan vasta vuonna 2001. Maolaississien tarkoituksena oli kaataa maan nykyinen hallinto ja tehdä maasta kommunistinen. Sodassa kuoli yhteensä yli 16 000 ihmistä.
Sissit hallitsivat alusta alkaen suurta osaa maaseuduista. Aika ajoin he saartoivat pääkaupunki Katmandun mikä aiheutti vakavaa elintarvikepulaa. Sissien tukijoita olivat suurimmilta osin köyhät maanviljelijät. Yhdysvallat tuki monarkistihallitusta mm. kouluttamalla sen upseereita ja toimittamalla maahan 5 000 kappaletta M-16-rynnäkkökivääreitä. Sissien taholta toimet hallitusta vastaan kiihtyivät kun kuningas Gyanendra otti vallan kuningas Birendran ja kruununprinssi Dipendran kuoltua vuonna 2001. Kuningasta on kritisoitu kärkkäästi maan parlamentin hajottamisesta vuosina 2002 ja 2005 sekä yksinvaltiaan ottein hallitsemisesta, mikä on johtanut väkivaltaisiin mellakoihin.
Maolaississit luokiteltiin terroristeiksi, joten Yhdysvallat ja Britannia tukivat hallitusta maolaisten vastaisessa taistelussa.
Jo konfliktin aikana uskottiin yleisesti, ettei siihen ole aseellista ratkaisua. Todennäköisesti hallituksen huomattavasti vahvemmat joukot olisivat voittaneet kapinalliset avoimessa taistelussa, mutta sellaisia sissit onnistuivat välttelemään ja pitäytyivät sissitaktiikassa johon turvallisuusjoukot eivät koskaan kyenneet vastaamaan tehokkaasti.
Sekä EU:n että YK:n ihmisoikeuskomissaarit vetosivat (tuloksetta) kuninkaaseen, jotta myös hallitus suostuisi sissien tähän asti yksipuolisiin tulitaukoihin. Välittäjänä tilanteessa tarjoutui toimimaan Sveitsi.
3. toukokuuta 2006 hallitus julisti aselevon muutamia päiviä sissien jälkeen. Tästä eteenpäin maolaississejä ei enää luokitella terroristeiksi. Muutoksen toivottiin johtavan rauhanneuvotteluihin, jotka käynnistettiinkin perjantaina 26. toukokuuta 2006. Tämä oli ensimmäinen rauhanneuvottelu sitten vuoden 2003. Kumpikin osapuoli sitoutuu 25-osaiseen ohjelmaan jolla pyritään väkivaltaisuuksien lopettamiseen ja kansalliskokouksen järjestämiseen jotta maalle saadaan uusi perustuslaki.
Rauhansopimus solmittiin sissien ja uuden, demokraattisen hallituksen välille 21. marraskuuta 2006.
YK:n rauhanturvaoperaatio Nepalissa (UNMIN) päättyi tammikuussa 2011. Silloin arvioitiin, että kapinallisleireillä oli jopa 20 000 maolaistaistelijaa.
WEOG

WEOG eli Länsi-Euroopan ja muut maat () on yksi Yhdistyneiden kansakuntien monista epävirallisista alueellisista äänestysblokeista. WEOG on siinä suhteessa poikkeuksellinen blokki, että se on maantieteellisesti hajanainen. Sen 29 jäsentä edustavat lähes kaikkia maailman mantereita.
Zip the Pinhead

Zip the Pinhead, oikealta nimeltään William Henry Johnson (1842 Liberty Corners – 28. huhtikuuta 1926 New York) oli yhdysvaltalainen sirkusesiintyjä, joka tunnettiin suipon muotoisesta päästään.
Johnsonin molemmat vanhemmat olivat entisiä orjia. Hänen muu vartalonsa kehittyi normaalisti, mutta pää jäi pieneksi lukuun ottamatta leukaa. Häntä epäiltiin pienipäisyydestä eli mikrokefaliasta, joka aiheuttaa kehitysvammaisuutta, mutta Johnson ei aikalaiskuvausten perusteella ollut ainakaan erityisen kehitysvammainen. Erikoinen ulkonäkö herätti sirkusmanagerin mielenkiinnon ja pian hänet esiteltiin P. T. Barnumille. Barnum osti oikeudet Johnsonin esittelyyn sirkuksessa. Hänen hiuksensa leikattiin korostamaan pään suippenevaa muotoa ja hänen nimekseen annettiin "Zip the Pinhead". "Pinhead" oli tuohon aikaan haukkumanimi mikrokefaliasta kärsiville ja alatyylisessä puheessa tarkoitti myös yleisesti "tomppelia".
Yleisölle Zip the Pinheadin esitettiin olevan Afrikasta löydetty puuttuva rengas, joka söi raakaa lihaa, pähkinöitä ja hedelmiä, mutta joka oli oppinut syömään myös leipää ja kakkua. Usein hän oli esityksessä suljettuna häkkiin, missä hän huusi ja karjui. Zip the Pinheadista tuli eräs Barnum’s American Museumin vetonauloista yhdessä siamilaisten kaksosten Chang ja Eng Bunkerin ohella.
Myöhempinä vuosina Zipin hahmo muuttui enemmän sivistyneeksi. Hän esiintyi lavalla muiden ruumiillisesti poikkeavien ystäviensä, kuten Jim Tarvernin ja Jack Earlen kanssa. Hän myös kiersi usein Ringlingin veljesten sirkuksen mukana. Zipin paras ystävä oli hänen managerinsa kapteeni O. K. White, joka lahjoitti hänelle muun muassa smokin. Myöhemmin Zip soitti esityksissä myös viulua. Hän ei ollut kovinkaan kaksinen soittaja, mutta yleisö piti hänen soitto- ja tanssiesityksistään.
Myöhempinä vuosinaan Zip pyrki esiintymään Coney Islandin Dreamlandiin. Eräänä sunnuntai-iltapäivänä vuonna 1925 hän pelasti pienen, hukkumaisillaan olleen tytön hengen ja häntä juhlittiin sankarina.
Vuonna 1926 Zip sairastui keuhkoputkentulehdukseen, mutta esiintyi esityksessä vastoin lääkärin kehotusta. Palattuaan kotiin hänen tilansa huononi ja hänet kuljetettiin Bellevuen sairaalaan, missä hän kuoli. Kaikkiaan Zipin viihdetaiteilijan ura kesti 67 vuotta.
Zlatan

Zlatan (Златан) on eteläslaavilainen miehen etunimi, joka tulee ”kultaa” tarkoittavasta sanasta "zlato". Nimen naispuolinen vastine on Zlata (Злата).
Vuonna 2017 oli Sloveniassa 134 Zlatan-nimellä nimettyä miestä ja 681 Zlata-nimellä nimettyä naista. Vuonna 2011 oli Kroatiassa 769 miestä nimetty nimellä Zlatan ja 6 126 naista nimetty Zlata-nimellä.
Ylemmät Toimihenkilöt YTN

Ylemmät Toimihenkilöt YTN ry (, aiemmin Ylempien Toimihenkilöiden Neuvottelujärjestö YTN ry) on Akavan yksityisen sektorin neuvottelujärjestö. Se vastaa Akavan jäsenkentässä ylempien toimihenkilöiden neuvottelu- ja sopimustoiminnasta ja on osapuolena yli 60 valtakunnallisessa ja yrityskohtaisessa työehtosopimuksessa teollisuudessa, palvelualoilla ja järjestöissä.
YTN:n tavoitteena on ylempien toimihenkilöiden ansiotason ja työehtojen parantaminen.
Jäsenliitot.
Järjestöön kuuluu 20 akavalaista ammattiliittoa, joiden kautta se edustaa lähes 178  000 asiantuntija- ja esihenkilötyötä tekevää. Jäsenliitot ovat:
Strategiset valinnat.
YTN:n vuonna 2021 päivitetyn strategian tähtäimessä on hyvä, reilu, kannustava ja yhdenvertainen työelämä.
Kannanottoja.
YTN kannattaa muun muassa kilpailukieltojen selvää rajoittamista, koska järjestön mukaan niiden laaja ja perusteeton käyttö heikentää työmarkkinoiden joustavuutta ja työvoiman liikkuvuutta. Järjestö kannattaa myös yhteistoimintalain ja perhevapaajärjestelmän uudistamista.
Ranskanluppakani

Ranskanluppakani eli Ranskanluppa on suurin luppakorvainen kanirotu. Luonteeltaan se on seurallinen ja sosiaalinen eläin. Se kuuluu jättirotuihin, täysikasvuisen yksilön ihannepaino on yli 5,5 kg. Uroksen ja naaraan välillä ei ole suurta painoeroa, mutta uros on ruumiinrakenteeltaan vielä massiivisempi. Värivaihtoehtoja on useita. 
Historia.
Ensimmäinen kirjallinen merkintä rodusta on vuodelta 1845 ranskalaisessa kirjassa "Le Jardin de Plantes". Ranskanluppa kehitettiin lihakaniksi. Myös lemmikkikanina ranskanluppa on ihanteellinen, sillä se on luonteeltaan melko rauhallinen ja kykenee sitomaan vankan luottamussuhteen ihmisiin. 
Jättikani ei ole häkkikani, perinteisesti niitä on pidetty tallikaneina.
Lisääntyminen.
Ranskanluppa tulee sukukypsäksi hieman pienempiä rotuja myöhemmin, noin 4–5 kuukauden ikäisenä. Mikäli kanilla on tarkoitus teettää poikasia, suositellaan ensimmäistä astutusta tehtäväksi aikaisintaan 9 kuukauden ikäisenä. Vuotta vanhempi ensisynnyttäjä ei enää pysty lantioluiden luutumisen vuoksi synnyttämään normaalisti. Ranskanluppa tekee muiden suurten rotujen tapaan usein hyvinkin suuren poikueen. 7–12 on tavallisin poikasten määrä.
Elinikä.
Suurten kanirotujen tapaan ranskanlupat eivät ole kovin pitkäikäisiä. Keskimääräinen elinikä on 3-5 vuotta. Vanhempiakin yksilöitä on tavattu.
Corel

Corel Corporation on kanadalainen kesäkuussa 1985 perustettu ohjelmistoalan yritys, joka oli alkujaan tunnettu erityisesti grafiikka- ja kuvankäsittelyohjemistoistaan. Yrityksen perusti Michael Cowpland. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Ottawassa ja yhtiön nykyinen toimitusjohtaja on Patrick Nichols.
Tuotteet.
Corelin tärkeimpiä tuotteita ovat olleet: 
Monet Corelin tuotteista on ostettu ulkopuolisilta yrityksiltä tai saatu yrityskauppojen kautta. Esimerkiksi Corel osti Novellilta maaliskuussa 1996 yritysohjelmistodivisioonan tuotteineen, johon kuuluivat muun muassa WordPerfect, Quattro Pro ja Paradox. Vastaavasti Paint Shop Pro kuvankäsittelyohjelmisto saatiin ostamalla yhdysvaltalainen Jasc Software vuonna 2004.
Ilkka Matila

Ilkka Yrjö Lauri Matila (s. 22. toukokuuta 1963 Espoo) on suomalainen elokuvatuottaja.
Elämä.
Matila valmistui vuonna 1992 Berliinin taidekorkeakoulusta ja työskenteli vuosia Saksassa ja Islannissa. Hän työskenteli esimerkiksi saksalaisessa tv-ohjelmia välittävässä yrityksessä ja kehitteli sittemmin toisessa firmassa kansainvälisiä elokuvaprojekteja, esimerkiksi Lars von Trierin "Europaa" (1991) Oman yrityksen hän perusti vuonna 1993. MRP Matila Röhr Productions syntyi vuonna 1997 yhdessä Marko Röhrin kanssa.
Matilan tuottamia elokuvia ovat ohjanneet mm. AJ Annila, Olli Saarela, Klaus Härö, Aku Louhimies, Ilkka Vanne ja Elmo Nüganen.
Matila perusti yhdessä Marko Röhrin kanssa Bio Rex -elokuvateatteriketjun. Ketjun ensimmäinen uusi elokuvateatteri avattiin 2004 Kajaaniin. Ketju myytiin Svenska Biolle 2014. Tässä vaiheessa Bio Rexillä oli elokuvateatterit Porvoossa, Hämeenlinnassa, Kajaanissa sekä Rovaniemellä, joista Porvoon elokuvateatterissa Svenska Bio oli osakkaana jo entuudestaan.
Matilalla on kaksi parhaan elokuvan Jussi-palkintoa elokuvista "Rukajärven tie" ja "Ikitie".
Torinhevonen

Torinhevonen () on virolainen puoliverirotu. Yleisimmät väri ovat rautias ja ruunikko, mutta myös esimerkiksi mustia ja kimoja esiintyy. Valkoiset merkit (sabinokirjavuus) ovat tavallisia. Torinhevoset ovat varmajalkaisia ratsuja, jotka sopivat hyvin myös ajoon.
Historia ja kantakirja:
Vuonna 1856 aloitettiin Torin Siittolassa (Tori Hobusekasvandus) eestinhevosen pohjalta ratsu- ja työhevoseksi sopivan hevosen jalostus, minkä tuloksena syntyi torinhevonen. Tärkeimmäksi oriksi voi pitää norfolk-roadster-oria Hetman, jonka käyttö muutti rodun ulkonäöltään yhtenäisemmäksi, kestävämmäksi ja työominaisuuksiltaan paremmaksi. Torinhevosen kantakirja on perustettu 1921. 1930-luvulla otettiin käyttöön viisi postier-bretonioria (Loots, Uhke, Virk, Tugev, Sammur) tavoitteena muuttaa markkinavoimien vaatimuksesta hevoset massiivisemmiksi huonontamatta voimakkaita askellajeja sekä yhtenäistää ulkonäköä. Sukusiitoksen välttämiseksi päätettiin 1970-luvulla käyttää hallitusti vanhantyyppisiä hannoverinhevosia, jotka muistuttivat tyypiltään senaikaista torinhevosta. 
1990-luvun alussa torinhevoskanta romahti kolhoosien hajoamisen ja puutteellisen jalostuspolitiikan vuoksi. Samalla muuttui perimä – vanhemman perimän osuus kannassa väheni nopeiten ja risteyttäminen urheiluhevosten kanssa vei vanhantyyppisen osan sukupuuton partaalle jo niinkin pienessä rodussa. Esimerkiksi viisivuotiskaudella 1999-2003 syntyi yhteensä 517 torinhevoseksi rekisteröityä varsaa, joista 71 %:lla oli isänä urheiluhevonen (käytössä oli yhteensä 59 „urheiluhevosoria“, jotka edustivat 10 eri rotua). Vuonna 2003 oli torinhevosia ainoastaan 600 kappaletta. Seuraavassa sukupolvessa eli vuosina 2004-2008 syntyi yhteensä 585 torinhevoseksi rekisteröityä varsaa, joista vielä 44 %:lla oli isänä urheiluhevonen (käytössä yhteensä 40 „urheiluhevosoria“, jotka edustivat 7 eri rotua). Vuonna 2006 oli torinhevoskanta 1250 kpl, v. 2007 1097 kpl ja maaliskuussa 2009 1365 kpl. Vuonna 2008 kantakirja jaettiin kahteen osaan: TA (universaalisuunta) ja TB (ns. "urheilu-tori"). Koska myös TA-suunnalla on käytetty jalostuksessa paljon urheiluhevosrotuja, erotettiin kesäkuussa 2012 torinhevosen kantakirjassa omaksi jalostussuunnakseen vanha-torinhevonen (VT). Kantakirjanpitäjänä on TA- ja TB-jalostussuunnalla Eesti Hobusekasvatajate Selts ja VT-jalostussuunnalla Vana-Tori Hobuse Ühing.
Suositeltavat mitat:
1. vanha-torinhevosen jalostussuunta VT (3-vuotiaana):
- säkäkorkeus 158 – 166 cm (vähintään 156 cm);
- etusäären ympärysmitta 22 – 24 cm (vähintään 20,5 cm)
2. universaali jalostussuunta TA (4-vuotiaana):
- säkäkorkeus 158-173 cm (orit) ja 156-171 cm (tammat);
- etusäären ympärysmitta 21,5-23,0 cm (orit) ja 20,5-23,0 cm (tammat)
3. urheilutorinhevosen jalostussuunta TB (4-vuotiaana):
- säkäkorkeus 160-170 cm (orit) ja 157-174 cm (tammat);
- etusäären ympärysmitta 20,5-22,5 cm (orit ja tammat)
Matt Nickerson

Matthew Blair ”Matt” Nickerson (s. 11. tammikuuta 1985 Old Lyme, Connecticut, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja.
Nickerson tunnetaan fyysisenä puolustajana, mutta hänellä on myös riittävästi kiekollista taitoa SM-liigatasolle. Osoituksena fyysisyydestä voidaan pitää SM-liigan yhden kauden jäähyennätystä, 236 minuuttia, kaudella 2005–2006. Häntä on kuitenkin vaivannut alttius harkitsemattomiin tekoihin kaukalossa ja sen ulkopuolella, mistä jäähyminuutit ja pelikiellot myös kertovat.
Ura.
Nickerson pelasi kaudella 2003–04 NCAA:ssa Clarkson Universityn joukkueessa (38 ottelua, 5+9=14, 179 jäähyminuuttia) ja kaudella 2004–05 QMJHL:ssa Victoriaville Tigresin joukkueessa (54 ottelua, 1+12=13, 209 jäähyminuuttia) ennen kuin siirtyi Suomeen ja Porin Ässiin kaudella 2005–2006. Ässissä hän voitti SM-hopeaa keväällä 2006 ja nousi porilaiskannattajien suureen suosioon. Samalla kaudella hän teki SM-liigan yhden kauden jäähyennätyksen. Kauden 2006–2007 Nickerson pelasi Pohjois-Amerikassa AHL:n Iowa Starsissa ja ECHL:n Idaho Steelheadsissa, jossa hän pelasi myös hyökkääjänä. Nickersonin pelillinen rooli muuttui Pohjois-Amerikassa entistä enemmän tappelijan suuntaan. Hän sai 16 ottelun mittaisen pelikiellon rähinöityään yhdessä joukkuekaverinsa Jeremy Yablonskin kanssa ECHL-liigan ottelussa; Yablonski sai seitsemän ottelun pelikiellon.
Kaudeksi 2007–2008 Nickerson ei saanut pelipaikkaa Dallasin organisaatiosta, joten hän palasi lokakuun alussa takaisin Ässiin . Nickersonin innoittajana toimi Ässien hopeakauden kumppani Rob Hisey, joka myös oli palannut porilaisjoukkueeseen. Suomessa Nickersonin kovat otteet jatkuivat. Hän sai kolmen ottelun pelikiellon 20. lokakuuta pelatun TPS-ottelun jälkeen ja vielä pelikiellossa oltuaan viiden ottelun lisärangaistuksen 27. lokakuuta pelatun Ilves-ottelun jälkeisistä tapahtumista. Nickerson kävi fyysisesti kiinni Ilveksen puolustajaan Kevin Kanteehen pukukoppikäytävällä ottelun jälkeen. Lisäksi Ässät sai 10 000 euron sakot pelikiellossa olevan pelaajan valvontavelvollisuuden laiminlyönnistä. . 
Tammikuussa 2008 Nickerson siirtyi kuitenkin juuri Ilvekseen, jossa pelasi kauden 2007–2008 loppuun. Alkusyksyn 2008 Nickerson pelasi Ruotsin Allsvenskanissa Malmön joukkueessa, mutta palasi lokakuussa Ilvekseen. Heinäkuussa 2009 hän teki sopimuksen Edmonton Oilersin kanssa, mutta hänet lähetettiin ennen NHL-kauden alkua farmiin Springfield Falconsiin, jossa hän sai peliaikaa ainoastaan satunnaisesti. Kaudella 2010–2011 hän kävi ainoastaan testattavana Tanskan pääsarjassa, mutta ei saanut sopimusta. Hän ei pelannut missään seuraavallakaan kaudella.
Toukokuussa 2012 Nickerson teki KooKoon kanssa yhden kauden mittaisen sopimuksen, joka sisälsi heinäkuun lopusta elokuun loppuun sijoittuvan try-out -sopimuksen. Kaudet 2013–2018 hän pelasi Britannian pääsarjan Fife Flyersissa, Belfast Giantsissa ja Milton Keynes Lightningissa. Kaudeksi 2018–2019 Nickerson siirtyi TuToon.
Yksityiselämä.
Nickerson avioitui joulukuussa 2009 porilaisen pesäpalloilijan Noora Boeliuksen kanssa. Kesällä 2022 perhe sai esikoisensa. Perhe asettui asumaan Connecticutin osavaltioon, josta Nickerson on kotoisin.
Kiinteä lipas

Kiinteä lipas on aseen patruunasäiliö, jota ei voi irrottaa aseesta täyttöä tai tyhjennystä varten. Lippaita käytetään yleisimmin pultti- tai vipulukkoisissa kivääreissä, jolloin halutaan varmistaa, ettei irrotettava lipas vahingossa putoa aseesta kuljetuksen ja käsittelyn aikana. Putkilippaalla, joka on sijoitettu aseen piipun alle ja on usein piipun mittainen, saavutetaan suuri patruunakapasiteetti. Pumppu- ja itselataavaat haulikot sekä usein vipulukkoiset kiväärit, kuten Winchester, on tavallisesti varustettu putkilippaalla.
Lipas, jossa patruunat ovat päällekkäin, täytetään vetämällä aseen lukko auki ja patruunat syötetään päältä lippaaseen, aiemmin varsinkin sotilasaseissa erityisen patruunasiteen eli syöttökamman avulla. Putkilipas täytetään aina patruuna kerrallaan joko aseen sivusta tai takaa perälevyn aukon läpi, joissakin aseissa lippaan kylkeen tehdystä syöttöaukosta.
Koska patruunat sijaitsevat putkilippaassa peräkkäin niin, että takimmaisen patruunan kärki nojaa etummaisen nalliin, isorekyylisissä ja keskisytytteistä patruunaa käyttävissä aseissa luotien täytyy olla hylsyyn lujasti kiinnitettyjä, eli niipattuja, ja tylppä- tai tasakärkisiä edessä olevan patruunan nallin syttymisen estämiseksi rekyylin vaikutuksesta.
Kiinteät lippaat ovat purettavissa ja usein tyhjennystä varten avattavissa pohjastaan. Pohjalevy on kiinnitetty salvalla ja ruuvilla, joitten avaamisen ja pohjalevyn poistamisen jälkeen lippaan saa purettua ja puhdistettua. Putkilipas puretaan avaamalla sen sulkutulppa ja vetämällä mekanismi suojaputkestaan.
Jan Suchý

Jan Suchý (10. lokakuuta 1944 Havlíčkův Brod, Tšekkoslovakia – 24. elokuuta 2021) oli tšekkiläinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan puolustaja, Suchya on verrattu Bobby Orriin ja tämän tapaan hallita kenttää. Hän pelasi nuorempana Holikin veljesten Jiří ja Jaroslavin kanssa. Suchy pelasi 16 kautena Tšekkoslovakian liigassa, hän teki 162 maalia 562 ottelussa, joka on puolustajapelaajan tekemä ennätys Tšekkoslovakian liigahistoriassa. Hän on voittanut liigamestaruuden seitsemän kertaa vuosina 1967–72 ja 1974. Hän oli taitava luistelija. Suchý oli joukkueen "neljäs hyökkääjä" loistavalla tekniikalla ja pelikäsityksellä. Puolustuksessa Suchy oli mestari laukauksen peittäjänä; hän ei koskaan siirtynyt laukauksen tieltä. Hän loukkaantui usein estäessään laukauksia. 562 liigaottelussa hän teki 162+221=383 tehopistettä.
Suchý pelasi 160 maaottelussa Tšekkoslovakian maajoukkueessa tehden 44 maalia. Suchý oli osallisena onnettomuudessa, jossa hän syyllistyi rattijuopumukseen aiheuttaen kahden ihmisen kuoleman vuonna 1971. Hänet tuomittiin vankeuteen 18 kuukaudeksi, mutta hän vapautui aikaisemmin.
Paul Gascoigne

Paul Gascoigne (s. 27. toukokuuta 1967 Gateshead, Englanti) on englantilainen entinen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana.
Hän pelasi uransa aikana pääsarjatasolla Newcastle Unitedissa, Tottenham Hotspurissa, Italissa SS Laziossa, Middlesbrough'ssa, Evertonissa, sekä Skotlannissa Rangersissa Hän pelasi myös Englannin paidassa 57 maaottelua, joissa hän teki kymmenen maalia.
Gascoigne oli mukana Englannin joukkueessa, joka pelasi Italian MM-kisoissa 1990 välierissä Länsi-Saksaa vastaan. Hän sai ottelussa varoituksen, mikä tiesi sitä, että hän olisi ollut mahdollisessa loppuottelussa pelikiellossa. Gascoigne purskahti itkuun tajuttuaan asian. Miljoonat englantilaiset näkivät tunteenpurkauksen ja Gascoigne nousi tämän ansiosta suureen kansansuosioon kotimaassaan.
Gascoigne pelasi myös Englannin EM-kisoissa 1996 ja teki kisoissa yhden maalin.
"Englannin maalit mainittu ensin."
Ura pelaajauran jälkeen.
Peliuransa jälkeen hän on toiminut valmentajana Algarve Unitedissa Portugalissa sekä konferenssijoukkue Kettering Townissa.
Jo peliuransa aikana Gascoigne tunnettiin runsaasta alkoholinkäytöstään, juhlintatavoistaan ja mielenterveysongelmistaan. Alkoholiongelmat ovat jatkuneet myös peliuran jälkeen ja joulukuussa 2008 Gascoignen poika kohautti kertomalla, että hänen isänsä on häviämässä taistelunsa alkoholia vastaan. Sir Bobby Robsonin vuonna 2009 tapahtuneen kuoleman jälkeen Gascoignen alkoholiongelma pahentui entisestään.
1990-luvun alussa Gascoigne teki myös lyhyen uran laulajana, julkaisten kaksi singleä sekä yhden albumin.
Lokakuussa 2010 poliisi pidätti Gascoignen huumeiden hallussapidosta.
Francesco Totti

Francesco Totti (s. 27. syyskuuta 1976 Rooma) on uransa päättänyt italialainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä ja hyökkäävänä keskikenttäpelaajana pelannut Totti edusti Italian pääsarjassa pelaavaa Romaa koko uransa ajan ja oli myös joukkueensa kapteeni.
Seurajoukkueura.
Totti on Roman kasvatti. Seuran edustusjoukkueessa hän debytoi vuonna 1993. Totti nousi Romassa todellisen seuraikonin asemaan. Hän on seuran historian eniten virallisia otteluita pelannut ja eniten maaleja tehnyt pelaaja. Totti johdatti Roman Italian-mestaruuteen vuonna 2001. Hän saavutti seurassa myös kaksi Italian cupin ja Italian supercupin voittoa. Totti voitti Serie A:n maalikuninkuuden vuonna 2007 tehtyään 26 maalia. Hänet palkittiin tuolloin myös Euroopan Kultaisella kengällä. Totti lopetti uransa kauden 2017 päätteeksi.
Maajoukkueura.
Italian maajoukkueessa Totti pelasi 58 ottelua ja teki niissä yhdeksän maalia vuosina 1998–2006. Hän edusti Italiaa MM-kilpailuissa vuosina 2002 ja 2006 sekä EM-kilpailuissa vuosina 2000 ja 2004. Totti saavutti Italian riveissä MM-kultaa vuonna 2006 ja EM-hopeaa vuonna 2000. Hän voitti lisäksi alle 21-vuotiaiden EM-kultaa vuonna 1996.
Yksityiselämä.
Totti oli naimisissa entisen lapsitähti Ilary Blasin kanssa vuosina 2005–2022 ja heillä on kolme lasta. Pari erosi koska Tottilla oli salasuhde Noemi Bocchiin, jonka kanssa hän nykyään seurustelee (joulukuu 2023). Ilari Blasin (ja osittain myös Tottin) elämästä on tehty Netflixiin dokumenttielokuva "Unica", joka julkaistiin joulukuussa 2023.
Saavutukset.
Seurajoukkueessa
Maajoukkueessa
Henkilökohtaiset
Ján Starší

Ján Starší (17. lokakuuta 1933 Sokolče, Tšekkoslovakia – 13. huhtikuuta 2019) oli slovakialainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja.
Hän pelasi jääkiekkoseuroissa Slovan Bratislava ja Sparta Praha.
Saavutukset pelaajana.
Maaotteluissa 73 ottelua, joissa hän teki 29 maalia.
Saavutukset valmentajana.
Tšekkoslovakian jääkiekkomaajoukkueen valmentajana 1973-1979, 1985-87
Roger Milla

Albert Roger Miller eli Roger Milla (s. 20. toukokuuta 1952 Yaoundé) on kamerunilainen entinen jalkapalloilija. Hän oli ensimmäisiä kansainväliseen kuuluisuuteen nousseita afrikkalaisia jalkapalloilijoita.
FIFA valitsi Millan Afrikan vuosisadan pelaajaksi ja hän on Pelén valitsemalla 125 parhaan elossa olevan pelaajan FIFA 100 -listalla.
Ura.
Milla aloitti uransa 13-vuotiaana Doualan joukkueessa. Vuonna 1976 hän voitti liigamestaruuden Tonnerre Yaoundéssa. Vuonna 1977 hän siirtyi Ranskaan Valenciennesin joukkueeseen, mutta ei päässyt seurassa vietetyn kahden vuoden aikana edustusjoukkueeseen. Vuonna 1979 hän siirtyi AS Monacoon, mutta istui sielläkin pääosan ajasta penkillä ja kärsi loukkaantumisista. Vuonna 1980 hän voitti joukkueessa Ranskan cupin. Hän oli myös Bastian riveissä, mutta ei sielläkään onnistunut tekemään läpimurtoa, vaikka voittikin toisen kerran peräkkäin Ranskan Cup -mestaruuden. Vuonna 1984 hän siirtyi kakkosdivisioonan Saint-Étienneen, missä pelit sujuivat paremmin. Vuonna 1986 hän siirtyi Montpellier’hen ja sen jälkeen vielä Réunionille, missä voitti paikallisen mestaruuden JS Saint-Pierroisen riveissä. Ranskasta Milla palasi 1990 takaisin Kameruniin Tonnerre Yaoundéen. Hän päätti pelaajauransa pelaamalla Indonesian liigassa 1994–1996.
Maajoukkueura.
Kamerunin maajoukkuetta Milla edusti kolmissa maailmanmestaruuskilpailuissa, joista ensimmäinen oli 1982. Se oli myös Kamerunin ensiesiintyminen MM-kisoissa. Milla pelasi kaikissa otteluissa, mutta Kamerun jäi turnauksessa alkulohkoon. Hän edusti maataan myös Los Angelesin olympialaisissa 1984 ja useissa Afrikan-mestaruuskilpailuissa, joissa hän oli mukana voittamassa mestaruutta vuosina 1984 ja 1988. Milla lopetti maajoukkueuransa ennen 1990 MM-turnausta, mutta perui lopulta päätöksensä Kamerunin presidentin pyynnöstä. Turnauksessa Kamerun eteni puolivälieriin saakka ja Milla teki neljä maalia sekä valittiin kisojen tähdistöön. Milla edusti Kamerunia vielä vuoden 1994 jalkapallon MM-kilpailuissa 42-vuotiaana ja teki maalin ottelussa Venäjää vastaan. Näin hänestä tuli MM-kisahistorian vanhin pelaaja ja vanhin maalintekijä. Milla on valittu Afrikan parhaaksi jalkapalloilijaksi vuosina 1976 ja 1990. Hän juhli maalejaan aina näyttävästi ja oli muutenkin yleisöä viihdyttävä pelaaja.