tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lotta Lahti

Lotta Lahti (o.s. Toivanen; s. 2. huhtikuuta 1988 Savonlinna) on suomalainen tietokirjailija, perheiden hyvinvoinnin edistäjä ja kasvisruokailun puolestapuhuja. Lahti on "Kasviksilla, kiitos" -kirjan (2019) toinen kirjoittaja.
Lahti on opiskellut sosionomiksi Savonian ammattikorkeakoulussa ja toimintaterapeutiksi Jyväskylän ammattikorkeakoulussa sekä syventänyt osaamistaan lisäkoulutuksilla, kuten lapsijoogaohjaajan ("Barnyoga.com") koulutuksella.
Lahti on värikkään ruuan, keittiötoimintojen voimaannuttavan vaikutuksen ja epätäydellisyyden puolestapuhuja.
Ura.
Lahti on työskennellyt lasten ja nuorten toimintaterapeuttina vuodesta 2018 ja siirtynyt myöhemmin vapaan sivistystyön puolelle kehittämään uusia toimintamalleja kansalaisten varhaiseen tukemiseen. Lahti aloitti hyvinvointia laajasti käsittelevän bloginsa vuonna 2017.
Marraskuussa 2019 Lahti julkaisi esikoisteoksensa "Kasviksilla, kiitos – Kaikki irti kasviproteiineista" yhdessä diplomi-insinööri Mirka Tuovisen kanssa. Kirja käsittelee terveyttä edistävää ja ilmastoystävällistä kasvispainotteista ruokavaliota. Teos opettaa kasviproteiinien käyttöä arjen reseptiikan myötä. Se sisältää myös zero waste -ohjeita ruokahävikin vähentämiseksi kotitalouksissa. Kirjassa on ohjeet muun muassa itse tehtyyn kauramaitoon sekä susheihin ja karjalanpiirakoihin, jotka on täytetty riisin sijaan kvinoalla.
Kirakka

Kirakka () on kylä Salon kaupungin Perniössä. Kirakka sijaitsee Perniön eteläosassa Ylönkylän ja Nurkkilan kupeessa.
Kirakka sijaitsee Ylönkylän ja Nurkkilan pohjoispuolella. Kylän kyläalue ulottuu pohjoiseen Kirakanjärvelle. Järven laskuoja Myllyoja laskee kylän läpi etelään. Kylän eteläosat ovat peltomaata, pohjoisosat Teijon ylängön metsämaata.
Kirakka on irtaantunut Nurkkilasta ennen 1300-lukua. Nimen perusteella kylän varhaisia kytköksiä Kirjakkalaan on pohdittu. Vuoden 1540 maakirjan mukaan Kirakassa on ollut vain ratsutilana toiminut yksinäistila, joka 1700-luvulla jaettiin kahtia ja lopulta yhdistettiin jälleen vuonna 1922. Myllyojassa on parhaimmillaan ollut neljä myllyä, joiden alueella toimii nykyään kesäteatteri. Kirakka sai uutta asutusta sotien jälkeen, mutta on pysynyt pienenä maalaiskylänä.
Piikkiunikeot

Piikkiunikeot (Platacanthomyidae) on jyrsijöiden (Rodentia) lahkoon kuuluva nisäkäsheimo. Siihen kuuluu vain kaksi nykyisin tavattavaa sukua, joissa yhteensä kolme nykyisin tavattavaa lajia. Piikkiunikekojen ruumis on tavallisesti mitaltaan 70–212 millimetriä ja häntä 75–138 millimetriä. Niiden ravintoa ovat kasvien lehdet, juuret, varret, hedelmät ja siemenet. Piikkiunikekoja tavataan Etelä-Intiassa, Etelä-Kiinassa ja Pohjois-Vietnamissa, ja ne elävät 600–2100 metrin korkeudessa.
Kytaion

Kytaion (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Kreetan saarella Kreikassa. Sen kaupunkikeskuksen sijaintia ei tunneta varmuudella, mutta se sijoitetaan yleensä lähelle nykyistä Mylopótamoksen kunnan Almyrídan kylää.
Maantiede.
Kytaion sijaitsi Kreetan pohjoisrannikolla länteen Apelloniasta, toisin sanoen jotakuinkin Rhithymnan ja Herakleionin kaupunkien puolessa välissä. Sen kaupunkikeskus sijoitetaan yleensä rannikolle hieman itään nykyisestä Almyrídan kylästä ja pohjoiseen Sísesin kylästä. Kytaionin kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä. 
Historia.
Kytaionin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Myös sen asema poliksena eli itsenäisenä kaupunkivaltiona tunnetaan huonosti. Kaupunki on luetteloitu polikseksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään klassisen kauden lähteessä. Tärkein peruste on se, että Kytaion löi omaa hopearahaa klassisen kauden lopulla noin vuosina 350–325 eaa. 
Kytaionin mainitsevat muun muassa Ptolemaios, Nonnos, Plinius vanhempi ja Stefanos Byzantionlainen.
Rakennukset ja löydökset.
Kytaionin oletetulta paikalta on löydetty jäänteitä rakennuksista sekä satamasta. Löydöksiä on pitkältä ajalta, sekä neoliittiselta ja minolaiselta kaudelta että myöhemmin hellenistiseltä ja roomalaiselta kaudelta.
Lato pros Kamara

Lato pros Kamara () eli Kamara (, ) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Ágios Nikólaoksen kaupungin paikalla.
Maantiede.
Lato pros Kamara sijaitsi Kreetan pohjoisrannikon itäosassa nykyisin Mirampéllonlahtena tunnetun lahden länsirannalla, samalla paikalla kuin nykyinen Ágios Nikólaoksen kaupunki. Se kuului Laton poliksen eli kaupunkivaltion alueeseen ja alaisuuteen, ja toimi Laton satamana. Kamaran etäisyys lännempänä sisämaan vuoristossa sijainneesta Laton kaupunkikeskuksesta eli yläkaupungista oli linnuntietä noin kuusi kilometriä. Rannikolla linnuntietä noin 7,5 kilometriä Kamarasta pohjoiseen sijaitsi Oluksen kaupunki. Kaupungista kaakkoon sijaitsi puolestaan Istronin kaupunki.
Historia.
Lato pros Kamara kehittyi yläkaupungista erillisenä satamakaupunkina viimeistään hellenistisellä kaudella. Se ei esinny itse polisten joukossa, mutta sillä on saattanut olla jonkinlaista itsehallintoa Laton alaisuudessa. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä "Kamaraios" ().
Laton asukkaat hylkäsivät yläkaupunkinsa 100-luvulla eaa., jonka jälkeen Kamarasta tuli poliksen kaupunkikeskus. Kaupunki vaikuttaa olleen suhteellisen kukoistava tätä seuranneella myöhäisellä hellenistisellä sekä roomalaisella kaudella. Joissakin antiikin lähteissä vaikuttaa siltä, että myös Kamaraan viitattiin silloin tällöin yksinkertaisesti Laton nimellä, mutta toisaalta jotkut kirjailijat ovat saattaneet sekoittaa kaupungit. Roomalaisella kaudella kaupunki löi jonkun aikaa omaa rahaa.
Rakennukset ja löydökset.
Lato pros Kamarasta on kaivettu esiin vain vähän, sillä nykyinen kaupunki peittää sen kokonaan. Kaupungin rakennuksia tunnetaan ennen kaikkea piirtokirjoituksista. Niiden mukaan siellä on ollut temppelit tai muut pyhäköt ainakin Zeus Me(i)likhiokselle, Letolle, Hestialle, Afroditelle ja Eleutheialle. Kamaran tultua Laton kaupunkikeskukseksi siellä on todennäköisesti ollut samantyyppisiä julkisia rakennuksia jotka tunnetaan Latosta. Piirtokirjoitusten perusteella siellä tiedetään olleen prytaneion eli "eunomia"-neuvoston rakennus, sekä "katagogion", joka liittyi uskonnollisiin juhliin.
Ainoa merkittävämpi arkeologinen alue sijaitsee Ágios Nikólaoksen keskustassa 25is Martíou -kadun ja Konstantínou Sfakianáki -kadun risteyksessä. Sieltä on kaivettu esiin viiden pääosin roomalaisaikaisen rakennuksen raunioita sekä katujen jäänteitä. Tärkein rakennuksista on julkinen rakennus, joka on ajoitettu 100-luvulle jaa., vaikkakin se on rakennettu varhaisemman rakennuksen paikalle. Myös eräs toinen rakennuksista on oletettavasti ollut julkinen rakennus. Vanhin rakennuksista on ajoitettu hellenistiselle kaudelle ja nuorin 200–300-luvulle.
Lisäksi löytöihin lukeutuu laajoja hautausmaita sekä lukuisia piirtokirjoituksia. Kaupungin katujen varsilla on muutamia antiikin aikaisia pylväiden osia. Kaupungista ja sen ympäristöstä tehdyt esinelöydöt ovat pääosin Ágios Nikólaoksen arkeologisessa museossa.
Joris-Karl Huysmans

Joris-Karl (J. K.) Huysmans, oik. Charles-Marie-Georges Huysmans (5. helmikuuta 1848 Pariisi, Ranska – 12. toukokuuta 1907 Pariisi, Ranska) oli flaamilaissyntyinen ranskalainen kirjailija ja taidekriitikko, jonka ensimmäiset romaanit olivat naturalistisia. Hän kuitenkin siirtyi pian dekadenssiin. Huysmans oli myös Goncourt-akatemian ensimmäinen johtaja.
Elämäkerta.
Huysmans oli ranskalaisen äidin ja alankomaalaisen isän ainoa poika. Hän aloitti 20-vuotiaana pitkän uran Ranskan sisäministeriössä. Useimmat romaaninsa hän kirjoitti virka-aikana kirjepaperille. Huysmansin varhaisimmat teokset saivat vaikutteita naturalisteilta. Niihin kuuluvat muun muassa romaani "Marthe, histoire d’une fille" (1876) ja pienoisromaani "Sac au dos" (1880), joka perustui Huysmansin omiin kokemuksiin Saksan–Ranskan sodasta.
Huysmans irtautui 1880-luvun aikana naturalisteista, sillä hänen seuraavat teoksensa olivat naturalistisiksi liian dekadentteja ja tyylillisesti väkivaltaisia. Huysmansin uuden tyylin ensimmäinen romaani oli tragikoominen "À vau-l’eau" (1882). Hänen tunnetuin romaaninsa on vuonna 1884 ilmestynyt "À rebours" (1884, suom. "Vastahankaan"), joka kertoo päähahmonsa, tylsistyneen aatelisukuisen henkilön esteettisen dekadenssin kokeiluista. "Là-bas" (1981) puolestaan kertoo 1880-luvun okkultismin uudelleenheräämisestä. Siinä 1800-luvun satanistien tarina lomittuu keskiajalla eläneen Gilles de Rais’n elämään. Kirjassa on mukana ensimmäistä kertaa omaelämäkerrallinen protagonisti Durtal, joka esiintyy myös Huysmansin kolmessa viimeisessä romaanissa, teoksissa "En route" (1895), "La Cathédrale' (1898) ja "L’Oblat" (1903).
Huysmans toimi myös taidekriitikkona, ja hän oli nostamassa erityisesti impressionistien mainetta. Hän oli myös arvostettua kirjallisuuspalkintoa jakavan Goncourt-akatemian ensimmäinen johtaja.
Huysmans oli flaamilaissyntyinen ranskalainen kirjailija. Hän työskenteli alkuun sisäasiainministeristön virkamiehenä ja kirjoitti romaaninsa joutohetkinään. Hänen tyylinsä oli ensin äärimmäisen realistinen mutta muuttui myöhemmin mystillis-esoteeriseksi. Émil Zola oli alkuun hänen esikuvansa. Hänen naturalistisen kautensa teoksia ovat "Le drageoir aux épices" (1874), "Marthe" (1876), "Les sœurs Vatard" (1879), "En ménage" (1881) ja "À rebours" (1884), joista viimemainittuun perustu hänen maineensa. Vuonna 1887 Huysmansista tuli Zolan katkera vastustaja. Myöhemmällä kehityskaudellaan Huysmans muuttui ankaran katoliseksi. Hän kuvaa eri kehitysvaiheitaan teoksissa "En Route" (1895), "La Cathédrale" (1898) ja "L’Oblat" (1903).
Huysmans kuoli vuonna 1907 syöpään. Hänet haudattiin perhehautaan Montparnassen hautausmaalle.
Etelänkääpiöhyppymyyrä

Etelänkääpiöhyppymyyrä ("Gerbillurus paeba") on rottaeläinten (Muridae) heimoon kuuluva jyrsijälaji. Sitä tavataan Angolassa, Botswanassa, Mosambikissa, Namibiassa, Etelä-Afrikassa ja Zimbabwessa. Etelänkääpiöhyppymyyrä luokitellaan elinvoimaiseksi lajiksi ja sen populaatio on vakaa.
Terhi Tarkiainen (kirjailija)

Terhi Tarkiainen (s. 1977 Lappeenranta) on suomalainen kirjailija.
Tarkiainen on valmistunut filosofian maisteriksi pääaineenaan yleinen historia. Hänen esikoisromaaninsa "Pure mua" oli ehdolla Kuvastaja-palkinnon saajaksi vuonna 2019. Tarkiaisen novelleja on palkittu kirjoituskilpailuissa ja julkaistu muun muassa Portti-, Tähtivaeltaja-, Usva- ja Kosmoskynä-lehdessä. Novelli "Muistot putoilevat meistä" sijoittui kolmanneksi Atorox-äänestyksessä 2018.
Tarkiaisen ensimmäinen historiallinen romaani "Kitty, eli kuinka mies tuhotaan" ilmestyi syyskuussa 2020.
Teokset.
Verta hampaissa -sarja
Vallattomat viettelijät -sarja
Priansos

Priansos (, myös "Priampsos", , ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Kreetan saarella Kreikassa. Sen kaupunkikeskus sijaitsi lähellä nykyistä Minóa Pediádan kunnan Áno Kastellianán kylää.
Maantiede.
Priansos sijaitsi Kreetan eteläisissä keskiosissa linnuntietä noin seitsemän kilometriä sisämaahan saaren etelärannikosta. Priansoksen poliksen kaupunkikeskus sijaitsi noin kilometrin pohjoiseen nykyisistä Áno Kastellianán ja Káto Kastellianán kylistä. Sen akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi Kástellon eli Rizókastron kukkula.
Priansoksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä "Priansia" (). Sen kooksi on arvioitu noin 100–200 neliökilometriä, ja se rajautui lännessä Gortynin poliksen alueeseen ja idässä Hierapytnan poliksen alueeseen. Kreetan etelärannikolla sijainnut Inatos eli Einatos toimi oletettavasti Priansoksen satamana. 
Historia.
Priansoksen historiasta ei tiedetä paljoakaan. Kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi vielä missään klassisen kauden lähteessä. Poliksena se esiintyy ensimmäisen kerran varmuudella hellenistisellä kaudella. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä "Priansieus" () ja "Priansios" (), joskus myös "Priassios" () ja "Priansikos" ().
Priansos löi omaa aiginalaisen mallin mukaista hopearahaa noin ajalla 330–280/270 eaa. 
Strabon vaikuttaa sekoittavan Priansoksen ja itäkreetalaisen Praisoksen Kreetan kuvauksessaan.
Kaupungin akropoliille rakennettiin Kreetan toisen bysanttilaisen kauden alussa 900-luvulla Rizókastron linna. Myöhemmin linnaa käyttivät genovalaiset ja venetsialaiset, joiden aikana se tunnettiin Belvederen linnana.
Rakennukset ja löydökset.
Priansoksen kaupungin paikalta ei ole tehty juurikaan antiikin aikaisia löytöjä. Kaupungissa on oletettavasti ollut Athenelle omistettu temppeli, sillä tämä oli piirtokirjoitusten perusteella kaupungin suojelija. Piirtokirjoitusten perusteella kaupungissa tiedetään myös olleen andreion.
Jojo Rabbit

Jojo Rabbit on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamakomediaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Taika Waititi. Elokuvan pääosissa ovat Roman Griffin Davis, Thomasin McKenzie, Taika Waititi, Rebel Wilson, Stephen Merchant, Alfie Allen, Sam Rockwell ja Scarlett Johansson.
"Jojo Rabbit" sai ensi-iltansa 8. syyskuuta 2019 Toronton elokuvajuhlilla, missä se voitti pääpalkinnon. Teatteriensi-illan se sai Yhdysvalloissa 18. lokakuuta 2019 ja Suomessa 10. tammikuuta 2020. Elokuva sai kuusi Oscar-ehdokkuutta vuoden 2020 gaalassa, muun muassa parhaasta elokuvasta ja naissivuosasta (Johansson). Waititi voitti parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscarin. Golden Globe 2020 -gaalassa elokuva sai kaksi ehdokkuutta ja Bafta-gaalassa kuusi.
Vastaanotto.
Rotten Tomatoes -kerääjäsivustolla elokuvan 414 arvostelusta 79 prosenttia oli myönteisiä 7,56/10 keskiarvolla. Metacritic-sivustolla sen pistemäärä oli 58/100 perustuen 57 arvosteluun.
"Helsingin Sanomien" Juho Typpö antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä. "Hufvudstadsbladetin" Martina Moliis-Mellberg antoi negatiivisen kahden tähden arvostelun sanoen, että: ”"Jojo Rabbitissa" satiiri ei ole koskaan purevaa. Hitler ja hänen seuraajansa ovat joukko idiootteja, jotka eivät koskaan tunnu oikeilta uhilta.”
Punasalakat

Punasalakat ("Alburnoides") on särkien (Leuciscidae) heimoon kuuluva kalasuku.
Nykyisin siihen luetaan seuraavat 34 kalalajia:
Vladimiras Prudnikovas

Vladimiras Prudnikovas (s. 10. huhtikuuta 1949) on liettualainen poliitikko ja oopperalaulaja, äänialaltaan basso.
Prudnikovas aloitti musiikkiuransa Ąžuoliukaksen poika- ja nuorisokuorossa sen perustaja, johtaja Hermann Perelsteinin kutsumana. Hän valmistui Liettuan valtionkonservatoriosta vuonna 1979 ja sai sitten kiinnityksen Liettuan kansallisoopperaan. Vuonna 1981 hänet palkittiin Maria Callas -laulukilpailussa Ateenassa. Prudnikovas nousi maineeseen Boriksen roolilla Modest Mussorgskin oopperassa "Boris Godunov". Tämän roolin hän pääsi tulkitsemaan myös Pariisin Théâtre des Champs-Élyséesiin sekä Pietarin, New Yorkin, Italian ja Japanin suuriin oopperataloihin. Prudnikovas on säännöllisesti vieraillut esiintyjänä Ranskassa, Italiassa, Espanjassa, Isossa-Britanniassa, Saksassa, Suomessa, Norjassa, Alankomaissa, Yhdysvalloissa ja Japanissa. Suomessa hän on vieraillut Savonlinnan oopperajuhlilla.
Prudnikovas on laulanut yli 80 isoa roolia. Lisäksi hän on tulkinnut yhtä suuren määrän osia oratorioissa ja kantaateissa. Hänen tunnettuja oopperaroolejaan Boriksen ohella ovat olleet Mephistopheles ("Faust"), kuningas Filip II ("Don Carlo") ja Pimen ("Boris Godunov"). Prudnikovas on työskennellyt Liettuan musiikki- ja teatteriakatemian professorina ja vuodesta 1992 sen lauluosaston johtajana. Vuonna 1996 hänelle myönnettiin Liettuan suurherttua Gediminaksen ritarikunnan komentajan risti ja vuonna 1997 Liettuan kansallispalkinto.
Prudnikovas valittiin vuonna 2004 Liettuan parlamenttiin työväenpuolueen listoilta. Hän toimi vuosina 2005–2006 Liettuan kulttuuriministerinä.
Prudnikovaksen ja pianisti Nijolė Ralytėn yhteinen tytär on oopperalaulaja Ieva Prudnikovaitė.
Vähäsaari (Asikkala)

Vähäsaari on Päijänteen Pulkkilanharjun saari Päijät-Hämeessä Asikkalassa.
Maantietoa.
Saari on 440 metriä pitkä, 140 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,99 hehtaaria . Se sijaitsee Asikkalanselän ja Hinttolanselän välisessä Pulkkilanharjun saariketjussa sen eteläisimpänä saarena. Pulkkilanharjulla kulkee seututie 314, jonka pengertieosuus Vähäsalmen yli kytkee sen pohjoisempana sijaitsevaan Pulkkilanharjun keskimmäiseen saareen. Etelässä Pulkkilansalmen eli Isosalmen yli on Kartinkärjestä rakennettu pengertie, joka päättyy juuri ennen Vähäsaarta 40 metriä leveään siltaan. Sillan kautta on veneliikenteellä ja Päijänteen virtaavalla vedellä mahdollisuus liikkua aukon läpi. Saari kohoaa noin neljän metrin korkeuteen Päijänteestä ja siellä on kiinteistöjä.
Historiaa.
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa saaren kautta kulkee tie, joka katkeaa Huutoniemen kohdalle, ja jatkuu Vähäsaaressa. Vähäsaareen on päässyt lautalla . Heinolan seudun taloudellisissa kartoissa vuosilta 1920 ja 1942 Vähäsaaressa ei ole enää tiemerkintöjä, mutta kartan mukaan mantereelle mentiin lossilla Huutoniemestä suoraan Kartinkärjen suojamaan lahteen. Vuonna 1947 rakennettiin tie Vähäsaaren läpi ja Kartinkärkeä jatkettiin pengertiellä lähelle Vähäsaarta. Salmeen jätettiin aukko vene- ja laivaliikennettä varten. Tämä tilanne näkyy vuoden 1965 peruskartassa ja oheisessa valokuvassa. Pengertien aukko täytettiin talvella 1969–1970 ja kaventuneeseen aukkoon rakennettiin silta. Näin lossiliikenne loppui.
Jouni Teittinen

Jouni Teittinen (s. 1982 Jyväskylä) on suomalainen runoilija. 
Teittisen esikoisteos, runokokoelma "Sydäntasku", voitti Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon vuonna 2019. Teittinen on työskennellyt "Tuli &amp; Savu" -runouslehden päätoimittajana.
Teittisen yleisen kirjallisuustieteen väitöskirja "The Shape of Past To Come: Post-Apocalyptic Fiction and the Future Anterior" tarkastettiin 2.11.2024 Turun yliopistossa.
Marie de France

Marie de France (n. 1130 – n. 1200) oli ns. ranskalaisen 1100-luvun renessanssin runoilija, joka oli ensimmäinen naispuolinen ja länsimainen henkilö, joka kirjoitti arkikielistä tekstiä. Hänet luetaan ns. toisen polven ritarirunouden kirjoittajiin.
Marie de Francen oletetaan eläneen Englannin kuninkaan Henrik II:n hovissa. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluvat runomuotoinen novellikokoelma "Lais" ja laajahko faabelien kokoelma.
SU 1º de Dezembro

Sociedade União 1º de Dezembro on vuonna 1880 perustettu portugalilainen jalkapalloseura, jonka kotipaikka on Sintra. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa maan kolmannella sarjatasolla Campeonato de Portugalissa.
SU 1º de Dezembron naisten joukkue on Portugalin menestynein 12 liiga- ja 7 cup-mestaruudellaan. Naisten joukkue lakkautettiin taloudellisten vaikeuksien takia 2014.
Green Onions (albumi)

Green Onions on yhdysvaltalaisen Booker T. &amp; the M.G.’s -yhtyeen esikoisalbumi, jonka Stax Records julkaisi vuonna 1962. Albumin kappaleesta ”Green Onions” tuli maailmanlaajuinen hitti, ja siitä tekivät coverversion useat artistit. 
"Green Onions" on mukana vuoden 2005 hakuteoksessa "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
Chris White

Christopher Taylor White (s. 7. maaliskuuta 1943 Barnet, Hertfordshire, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen laulaja, lauluntekijä, muusikko ja musiikkituottaja. White tuli tunnetuksi rockyhtyeen The Zombiesin basistina ja yhtyeen toisena lauluntekijänä. Hän teki suunnilleen yhtä monta The Zombiesin kappaletta kuin yhtyeen tunnetumpi jäsen Rod Argent. Whiten sävellyksiä ovat muun muassa ”Leave Me Be”, ”I Must Move”, ”Remember You” ja albumilla "Odessey and Oracle" ”Maybe After He’s Gone”, ”Changes” sekä ”Beechwood Park”. Hänet valittiin The Zombiesin jäsenenä Rock and Roll Hall of Fameen maaliskuussa 2019.
Desio

Desio on kaupunki Italiassa Lombardiassa Monza e Brianzan maakunnassa. Se sijaitsee Milanosta pohjoiseen. Kaupungin pinta-ala on noin 15 km² ja asukasluku noin 41 900 vuonna 2019. Keskiajalla kaupungissa oli yli 40 kirkkoa. Paavi Pius XI syntyi Desiossa vuonna 1857. Kaupungissa harjoitetaan silkinkudontaa ja metallurgiaa.
Víctor Pérez

Víctor Pérez- tai Victor Perez -nimisiä henkilöitä ovat:
Melfi

Melfi on kaupunki ja kunta Italiassa Basilicatan alueella Potenzan maakunnassa. Se sijaitsee Mount Vulturen juurella Potenzan kaupungista pohjoiseen. Kunnan pinta-ala on noin 206 km² ja asukasluku noin 17 700 vuonna 2019. Roomalaiset perustivat Melfin kaupungin, ja myöhemmin se oli esimerkiksi Bysantin valtakunnan ja normannien hallinnassa. Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Fredrik II:n kokoama parlamentti läpäisi Melfin konstituutiot vuonna 1231. Myöhemmin kaupunki heikkeni ja oli esimerkiksi Napolin kuningaskunnan hallinnassa ennen siirtymistä Molempain Sisiliain kuningaskunnalle 1800-luvulla. Kaupunki kärsi lukuisista maanjäristyksistä, ja jouduttiin rakentamaan uudelleen vuonna 1851. Kaupunki tuli osaksi Italiaa vuonna 1861, ja nykyään siellä tuotetaan muroja, oliiviöljyä, viiniä ja hedelmiä. Se on lisäksi turismin ja metsätalouden keskus. Melfissä on ollut Fiatin tehdas, jossa valmistettiin Fiat Puntoa.
Käpäläkääpä

Käpäläkääpä ("Anomoporia bombycina") on Suomessa luokiteltu silmälläpidettäväksi kääpälajiksi. Resupinaattinen eli alustanmyötäinen kasvutapa ilman ulkonevia osia, yleisvaikutelma on pumpulimainen. Reuna voi olla selvärajainen tai rihmastojänteiden vuoksi untuvainen, jänteitä voi olla myös itiöemän alla olevassa lahopuussa. Pillit ovat pyöreitä, pitkulaisia tai paikoin (varsinkin vanhalla käävällä) sokkeloisia, 1–2 millimetrillä. Pillipinta nuorena vaalean kermanvärinen, johon vanhana tulee hennon sinivioletti tai harmaa sävy. Tavataan etelästä Lappiin harvinaisena. Ruskolahottaja, kasvaa yksivuotisena kuolleilla ja sammalikkoon kaatuneilla havupuiden rungoilla. Sietää jonkin verran ihmistoimintaa, sillä käpäläkääpää voi aarniometsien lisäksi löytää vanhoista tiheistä talousmetsistä. Vertaa samaan sukuun kuuluvaan harsukääpään.
Hildebrandslied

Hildebrandslied eli Hildebrandinlaulu on sankaritaru kansainvaellusajalta. Se siirtyi suullisena perintönä sukupolvelta toiselle ja sai kirjallisen muodon todennäköisesti 800-luvun alkupuoliskolla, jolloin kaksi Fuldan luostarin munkkia kirjoitti sen muinaisyläsaksan kielellä. Tuolloin taru oli hioutunut taiteellisesti sangen korkeatasoiseen asuun: siitä oli vuosisatojen aikana kehittynyt alkusointuinen runo, josta on säilynyt katkelmana 68 säettä. Tarun loppu jäi kuitenkin kirjoittamatta muistiin, ja se on siten pysynyt arvoituksena. Arvellaan, että siitä puuttuu noin 20 säettä.
"Hildebrandslied" on vanhin säilynyt saksankielinen runoteos ja tyylilajissaan myös ainoa, joka on säilynyt jälkipolville. Siten se on ollut keskiaikaisen germaanisen kirjallisuudentutkimuksen keskeinen kohde. "Hildebrandslied" ei ole lied-sanan nykymerkityksestä poiketen varsinainen laulu.
Jacob ja Wilhelm Grimm julkaisivat "Hildebrandsliedistä" vuonna 1812 tieteellisen edition. Osa Grimmien julkaisusta oli vuoden 1945 jälkeen Yhdysvalloissa, mutta on sittemmin palautunut Saksaan, jossa sitä säilytetään Kasselin yliopistonkirjastossa.
Sisältö.
Hildebrandslied kertoo Hildebrand-nimisestä miehestä, joka on jättänyt vaimonsa ja poikansa kolmekymmentä vuotta sitten ja ryhtynyt Dietrich von Bernin palvelukseen asesepäksi. Tarinan nykyhetkessä Hildebrand on palaamassa kotiinsa. Hän kohtaa vastapuolen eli germaanien sotajoukkoja. Hän kysyy näiden johtajalta Hadubrandilta, ”kuka tämän isä on” (”wer sin fater wari”): "Kuka on isäsi kansan miesten joukossa...” eli ”mitä sukua olet?” (”eddo huêlîhhes cnuosles du sîs”). Ilmenee, että Hildebrand on Hadubrandin isä. Hildebrand antaa pojalleen arvokkaita lahjoja, mutta poika ei ota niitä vastaan. Hadubrandille on kerrottu, että hänen isänsä on kuollut, ja hän kutsuu Hildebrandia vanhaksi hunniksi. Lahjojen torjuminen ja hunniksi kutsuminen ovat loukkauksia, kuten myös se, että Hadubrand kertoo isänsä olleen kunnian mies, päinvastoin kuin Hildebrand. Ajan tavan mukaan Hildebrandin on pakko puolustaa kunniaansa, ja hän joutuu haastamaan Hadubrandin kamppailuun. Teksti päättyy tähän. Eräiden myöhempien tekstien perusteella on oletettu, että kamppailun seurauksena on Hadubrandin kuolema.
Huomioita.
Dietrich von Bern eli Theoderich von Verona on saksalaisen keskiaikaisen sankaritaruston keskeisiä hahmoja. Hänen esikuvansa on Teoderik Suuri.
1400-luvulla kirjoitettiin ”Jüngeres Hildebrandslied” eli uusi versio vanhasta Hildebrandin laulusta.
Itäsaksalainen rock-yhtye Transit työsti muinaisesta sankarirunosta musiikkikappaleen ”Hildebrandslied” vuonna 1980. Thüringeniläinen pakanametalliyhtye Menhir julkaisi 2007 albumin, jossa ”Hildebrandslied” lauletaan alkuperäisessä muinaisyläsaksalaisessa asussaan.
Poimukääpä

Poimukääpä ("Antrodia pulvinascens") on koko Suomessa harvinainen kääpälaji, joka on luokiteltu uhanalaiseksi. Se on pitkälle lahonneilla maapuilla tavattava ruskolahottaja, isäntäpuunaan lähes aina haapa, harvoin raita. Poimukääpä on monivuotinen, resupinaattinen eli alustanmyötäisesti kasvava tai nauhamaisia, tylppäkulmaisia pseudopileuksia muodostava. Pseudopileuksissa voi olla pystyuurteita, väritys on hunajankeltainen vaaleanruskein vaakaraidoin ja kuivuessa värit tummenevat. Pillipinta on valkoinen tai kuivuessaan kellertävä, pillit kulmikkaita ja niitä 2–5 millimetrillä. Lohkopinta on valkoinen. Heikko makea tuoksu, maistettaessa hieman kitkerä. Poimukääpä muistuttaa varsinkin tuoreena monia muita kääpälajeja, joista sen voi yrittää erottaa isäntäpuun, ruskolahon ja pillien perusteella.
One57

One57 (entiseltä nimeltään Carnegie 57) on vuonna 2014 valmistunut pilvenpiirtäjä, joka sijaitsee New Yorkin Manhattanilla. Rakennuksen on suunnitellut Pritzker-palkittu Christian de Portzamparc ja sisätilat suunnittelija Thomas Juul-Hansen. Tammikuussa 2015 myytiin kiinteistöstä kaksikerroksinen huoneisto 100 miljoonalla dollarilla, joka oli siihen asti New Yorkissa kallein koskaan myyty asunto. Helmikuussa 2018 huoneiston ostajan kerrottiin olleen liikemies Michael Dell.
One57:n rakennusvaiheessa New Yorkissa 29. lokakuuta 2012 riehunut hurrikaani Sandy romahdutti osittain rakennuksen rakennusnosturin aiheuttaen lähialueen rakennusten tuhansien asukkaiden ja hotellivieraiden evakuoinnin kuuden päivän ajaksi.
15. maaliskuuta 2014 rakennuksen lastauslaiturilla syttyi tulipalo, joka levisi piha-alueelle ja siitä viereiseen rakennukseen. Tulipalon syttymissyy jäi epäselväksi.
Platsomisiini

Platsomisiini (C25H48N6O10) on puolisynteettinen aminoglykosideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä antibioottina vakavien ja vaikeasti hoidettavien bakteeri-infektioiden hoidossa. Platsomisiini kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö.
Platsomisiini on puolisynteettinen yhdiste ja sen rakenne perustuu sisomisiinin rakenteeseen. Sisomisiiniin verrattuna erona on, että erääseen aminoryhmään on lisätty hydroksietyyliryhmä ja toiseen aminoryhmään aminobutaanihapporyhmä. Platsomysiinin vaikutusmekanismi on sama kuin muillakin aminoglykosidiantibiooteilla eli se sitoutuu bakteerien ribosomin 30S-alayksikköön, jolloin proteiinisynteesi estyy. Lääkeaine tehoaa erityisesti gramnegatiivisiin bakteereihin kuten enterobakteereihin. Lisäksi se tehoaa grampositiivisiin stafylokokkeihin. Platsomisiini ei inaktivoidu useiden aminoglykosideja inaktivoivien entsyymien vaikutuksesta, mutta esimerkiksi metyloivat entsyymit muuttavat sen tehottomaksi. Yhdysvaltain lääkeviranomainen FDA hyväksyi vuonna 2018 platsomisiinin käytettäväksi vaikeasti hoidettavien virtsatietulehdusten ja munuaistulehduksen hoitoon, mikäli muut hoitovaihtoehdot eivät ole tehokkaita. Lääkeaine annostellaan ruiskeena suoneen.
Haittavaikutukset.
Platsomisiinin aiheuttamia haittavaikutuksia voivat olla pääkipu, huimaus, tinnitus, unettomuus, huonovointisuus, ripuli ja oksentelu.
Suomen ammattiliittojen solidaarisuuskeskus SASK

Suomen Ammattiliittojen Solidaarisuuskeskus SASK on työntekijöiden oikeuksiin keskittyvä kehitysyhteistyöjärjestö. Se on perustettu vuonna 1986, ja sen jäseniä ovat suurin osa suomalaisista ammattiliitoista sekä keskusjärjestöt SAK ja STTK. 
SASK tukee kehittyvien maiden työntekijöitä, jotta työelämän ihmisoikeudet toteutuisivat kaikkialla maailmassa. Sen hankkeissa tuetaan kehittyvien maiden työntekijöitä heidän pyrkimyksissään saavuttaa elämiseen riittävä palkkataso ja inhimillinen työelämä. Tavoitteena on, että Kansainvälisen työjärjestön ILOn määrittelemiä työelämän perusoikeuksia kunnioitetaan kaikkialla.
SASK toimiii Aasiassa, Afrikassa ja Latinalaisessa Amerikassa. Sen päätoimisto on Sörnäisissä, Helsingissä. Lisäksi sillä on kolme aluetoimistoa Mosambikissa, Indonesiassa ja Brasiliassa. Kumppaneina SASKin toiminnassa ovat pääasiassa kehittyvien maiden ammattiliitot, kansainväliset ammattijärjestöt sekä muutamat koulutus- ja tutkimuslaitokset. SASK tukee koulutusta, jossa vahvistetaan paikallisten liittojen neuvottelutaitoja, jäsenhankintaa ja yhteiskunnallista vaikuttamista. Siten ne pystyvät takaamaan maansa työntekijöille mahdollisimman reilut työehdot. 
SASKin toiminta rahoitetaan pääosin ulkoministeriön kehitysyhteistyövaroin. Loput tulevat jäsenjärjestöiltä ja yksityisiltä rahoittajilta. Myös monet jäsenliittojen ammattiosastot ja yhdistykset tukevat SASKin työtä. Valtion osuus rahoituksesta on noin 78 % ja jäsenjärjestöjen 17 %.
Huawei P20

Huawei P20 on Huawein vuonna 2018 julkaisema Huawei P -sarjaan kuuluva älypuhelin.
Puhelimessa on HiSilicon Kirin 970 -kahdeksanydinprosessori ja 5,8 tuuman näyttö. Keskusmuistia on 4 gigatavua ja tallennustilaa 128 gigatavua. Laitteessa ei ole muistikorttipaikkaa. Takakamera on 12 ja 20 megapikselin kaksoiskamera. Etukameran tarkkuus on 24 megapikseliä. Puhelimessa on 3 400 milliampeeritunnin akku ja sormenjälkitunnistin. Käyttöjärjestelmä on Android 8.1 Oreo, joka on päivitettävissä 9.0 Pie -versioon.
Toinen kieli

Toisella kielellä (lyhennetään usein L2) tarkoitetaan kieltä, jonka henkilö joutuu opettelemaan. Usein tämä oppiminen tapahtuu nimenomaan kodin ulkopuolella esim. koulussa tai töissä. 
Toinen kieli voidaan oppia myös kielikylvyn kautta, jolloin voidaan puhua ns. toisen kielen omaksumisesta (). 
Pääsääntöisesti toinen kieli omaksutaan viidennen ikävuoden jälkeen, kun äidinkielen oppimisen herkkyyskausi on ohi.
Istukkakääpä

Istukkakääpä ("Rhodonia placenta") on koko Suomessa harvinainen kääpälaji. Istukkakääpä on ruskolahottaja, joka kasvaa kuorettomilla maapuilla ja kannoilla (isäntäpuinaan kuusi ja mänty), yleensä kosteissa kasvupaikoissa, mutta Lapissa sitä on tavattu myös mäntykankaalla. Istukkakäävän on todettu sietävän hyvin siltojen puurakenteiden kyllästysaineena käytettävää kuparia, eikä sen torjumiseen ole vielä löydetty ympäristöehdot täyttävää vaihtoehtoista kyllästettä siltarakenteissa käytettäväksi.
Ulkonäkö.
Itiöemä on yksivuotinen ja resupinaattinen eli alustanmyötäisesti kasvava. Väriltään se on usein valkoinen tai tunnusomaisesti vaaleanpunainen ja rakenteeltaan mehukas, melko paksu, helposti lohkeava ja jopa hauras. Pillejä mahtuu 3–4 millimetrille, joukossa on suurempia pitkulaisia pillejä ja pillipinnassa usein pisaroiden jättämiä kuoppia. Tuoretuoksu on makean hapan, ei hedelmäinen kuten erakkokäävällä ("Antrodia infirma").
Siltojen lahovauriot.
Kuparikylläste ei estä istukkakäävän kasvua. Kromia ja arseenia sisältävien kyllästeiden käytön vähennyttyä se on alkanut lahottaa puukantisia siltoja. Kreosoottikyllästetyissä silloissa istukkakääpää ei ole tavattu. Luonnossa melko harvinainen kääpä menestyy kuparikyllästeisissä puurakenteissa hyvin, koska niissä se ei joudu kilpailemaan muiden lahottajasienten kanssa. Koska sienirihmasto lahottaa puuta sisältäpäin, puurakenteet näyttävät alussa terveiltä. Istukkakääpä voi lahottaa sillan kannen jopa kuudessa vuodessa, vaikka normaalisti kansien odotetaan kestävän 20 vuotta.
Ruskolaho

Ruskolaho tunnetaan myös nimillä hiililaho ja destruktiolaho. Ruskolahossa puunrungossa oleva lahottaja hajottaa vain selluloosaa ja hemiselluloosaa, jolloin ruskea ligniini jää jäljelle. Värin lisäksi ruskolaho tekee puusta haurasta ja poikkisuunnassa katkeilevaa. Sormien välissä hiertäessä ruskolahoinen puuaines hajoaa puuterimaiseksi pölyksi. Ruskea väri aiheutuu muuntuneesta ligniinistä ja lahopuuainekseen kertyneestä raudasta. Ruskolaho on merkittävää humuksen muodostuksessa.
Ruskolahoa aiheuttavat ruskolahottajiin kuuluvat monet kantasienet kuten esimerkiksi Suomessakin esiintyvät kantokääpä ("Fomitopsis pinicola"), pökkelökääpä ("Piptoporus betulinus"), rikkikääpä ("Laetiporus sulphureus") ja rivikääpä ("Antrodia serialis").
Huawei Fit

Huawei Fit on Huawein marraskuussa 2016 julkaisema älykello, jossa on sykemittari, askelmittari ja monia treeniohjelmia. Siinä on yhden tuuman näyttö ja se kestää veteen upotuksen jopa 50 metriin saakka. Älykellon voi yhdistää sovelluksen avulla Android- tai IOS-puhelimeen. Kelloon tulee tällöin ilmoitukset puheluista ja viesteistä.
Vironruotsi

Vironruotsi (, ) on Virossa historiallisesti laajalti puhuttu ruotsin kielen murre. Vironruotsi kuuluu itäisiin ruotsin murteisiin suomenruotsin ohella. Ruotsin kieli tuli Viroon Ruotsin valtakunnan aikaisten muuttoaaltojen mukana. Maantieteellisesti vironruotsi rajoittuu lähinnä Viron rannikolle ja saaristoon sekä Ukrainan Gammalsvenskbyhyn, jonne muutti vironruotsalaisia Hiidenmaalta 1700-luvun loppupuolella. Joillakin vironruotsin puhuma-alueilla, lähinnä saarilla, on myös ruotsinkielinen nimi: Hiidenmaa ("Dagö"), Saarenmaa ("Ösel"), Vormsi ("Ormsö") ja Ruhnu ("Runö"). Myös Noarootsin niemi, joka aiemmin oli saari, tunnetaan nimellä "Nuckö". 
Piirteitä.
Vironruotsiin on tullut vaikutteita viron kielen ääntämyksestä ja kieliopista. Samoin vironruotsi vaikutti lähialueiden viron kieleen. Vironruotsissa on säilynyt joitakin vanhoja skandinaavisia sanoja, mikä voidaan selittää vironruotsin puhuma-alueen eristyneisyydellä ruotsinruotsista. Vanhojen piirteidenssä takia ruotsinruotsin puhujat eivät välttämättä ymmärrä sitä täysin. Ero on suunnilleen sama kuin viron kielen ja seton kielen välillä.
Murteet.
Vironruotsi jakautuu neljään omaan murrealueeseensa: läntinen (Hiidenmaa, Noarootsin niemimaa ja Vormsi), itäinen (Pakrin saaret, Kurkse ja Vipall), Ruhnu-Saarenmaan murteet (Ruhnu ja Saarenmaa) ja Naissaaren murteet (Naissaari). Vironruotsalaiset käyttävät näistä alueista nimitystä "Aiboland". Erot murteiden välillä voivat olla suuriakin ääntämyksen, sanaston ja kieliopin osalta.
Nykytilanne.
Vironruotsi kielenä on lähes täysin sammunut. Hiidenmaan murre hävisi Hiidenmaalta, mutta se säilyi Ukrainan Gammalsvenskbyssä, jonne Hiidenmaan ruotsin puhujia muutti. Naissaaren murre hävisi 1800-luvun aikana. Toisen maailmansodan loppuun mennessä suurin osa vironruotsalaisista pakeni Ruotsiin. Viroon jäi Neuvostoliiton valtauksen jälkeen noin 1 000 ruotsalaista. Suurimmalla osalla jääneistä oli virolaisia läheisiä, jotka eivät voineet itse lähteä pakoon.
Vuosituhannen vaihteessa vironruotsalaisia oli Virossa 300 ja vironruotsia puhuvia henkilöitä 107.
Punahäivekääpä

Punahäivekääpä ("Leptoporus mollis") on Suomessa melko yleinen, mahdollisesti pohjoispainotteinen vanhojen metsien kääpälaji. Kasvutapa vaihteleva: pileaattisena hyllymäinen tai typäkkä lakki, mutta myös puoliresupinaattinen tai resupinaattinen muoto mahdollinen. Väri päältä kalpean ruusunpunainen, alapinta valkoinen ja pillien sisältä liilansävyinen. Lohkopinta punestavan valkea ja rakenteeltaan pehmeä. Muuttuu kuivaessaan ruskeaksi. Pillit kulmikkaita ja niitä 3-4 millimetrillä. Punahäivekääpä on tuoksuton toisin kuin pihkantuoksuinen pursukääpä ("Amylocystis lapponica"). Isäntäpuuna kuusi, kun puussa on vielä kuori. Yksivuotisena kasvava ruskolahottaja, jonka jäljiltä lahoaines on kovaa.
Joli Koivu

Joli Eemil Johannes Koivu (s. 18. heinäkuuta 1990 Mäntsälä) on uransa lopettanut suomalainen kymmenottelija, joka edusti urallaan Esbo Idrottsförening -seuraa. Koivua valmensi aikuisuran entinen kymmenottelija ja suomenennätyksen haltija Eduard Hämäläinen.
Koivu on saavuttanut urallaan kaksi aikuisten hallimestaruusmitalia, ne tulivat 2015 keihäänheitosta Tampereelta ja 7-ottelusta Helsingistä. Nuorten SM-mitaleja on yhteensä 10 kappaletta sisä- ja ulkoradoilta.
Koivu on edustanut Suomea kolmessa nuorten, sekä yhdessä aikuisten maaottelussa. Parhain maaottelusaavutus on kymmenottelun Euroopan Cupin kakkosliigan voitto 2015 Inowroclavissa Puolassa. Kilpailussa syntyi myös ennätykseksi jääneet 7462 pistettä. Koivun tulos on Suomen kaikkien aikojen tilastossa sijalla 40. Hallissa Koivu on otellut parhaiksi pisteikseen 5348 pistettä, joilla sijoitutaan kaikkien aikojen listalla sijalle 37. Tulos syntyi Helsingissä 7-8.3.2015. 
Koivu ei saavuttanut Kalevan kisoissa koskaan mitalia. Parhaaksi saavutukseksi jäi Kalevan kisojen viides tila 2016 Oulusta. Tällöin Koivu sijoittui 110m aidoissa viidenneksi. Koivun ennätys kymmenottelussa onkin jäänyt mielenkiintoisena historian kirjoihin. Ennätyspisteet 7462 ovat korkeimmat 10-ottelun ennätyspisteet henkilöllä, joka ei ole koskaan sijoittunut pisteille, eli kahdeksan parhaan joukkoon omassa lajissaan Kalevan kisoissa. Paras sijoitus Kalevan kisoista on vuodelta 2008 13. sija pistein 6557 pistettä.
Häivekäävät

Häivekäävät ("Leptoporus") on Polyporales-sienilahkoon kuuluva kääpäsuku. Suvun lajit kasvavat havupuilla ja aiheuttavat ruskolahoa.
DNA-analyysien perusteella Suomessa on tavattu kaksi sukuun kuuluvaa kääpälajia: punahäivekääpä ("Leptoporus mollis") ja helohäivekääpä ("Leptoporus erubescens").
Porolanmaa

Porolanmaa on pieni Kokemäkeen kuuluva kylä Satakunnassa. Nykyään Porolanmaa liitetään herkästi Korkeaojaan, vaikka aiemmin tilanne oli lähinnä toisinpäin. Esimerkiksi sähköt tulivat ensin Porolanmaahan, josta sähköverkkoa laajennettiin pikkuhiljaa Korkeaojalle ja Häyhtiönmaahan.
Lapsiomainen

Lapsiomainen on alaikäinen lapsi tai nuori, jonka vanhemmalla tai sisaruksella on psyykkinen sairaus ja joka joutuu sen vuoksi omaisen ja huolehtijan rooliin. Lapsi katsotaan lapsiomaiseksi vain silloin, kun hän on itse terve tai oireilee vain vähän. Lapsiomaiseksi voidaan alaikäisen lapsen ohella lukea myös aikuistunut henkilö, joka on lapsuusaikanaan elänyt psyykkisesti sairaan läheisen kanssa. Käsitettä on käytetty myös päihdeongelmista kärsivien aikuisten lapsista. Lapsiomainen-käsite voi viitata myös somaattisesti sairastavien vanhempien lapsiin. 
Käsite lapsiomainen on laajasti tieteellisessä tutkimussa käytetty, ja sitä käyttävät myös alan kansalaisjärjestöt toiminnassaan ja julkisessa keskustelussa. Sanan käyttö on saanut myös paljon ulkopuolista julkisuutta sekä viranomaiskäyttöä. 
Suomessa jopa joka neljäs alaikäinen lapsi tai nuori elää perheessä, jossa ainakin toisella vanhemmalla on tai on ollut hoitoa vaativa mielenterveyden ongelma. Arvio perustuu Suomessa THL:n syntymäkohortti -87 sekä -97 -aineistoista tehtyihin tutkimuksiin, Kelan sairauseläketilastoihin sekä arvioon terveysasemien mielenterveysasiakkaiden määrästä. Myös kansainvälisen tutkimusaineiston perusteella lapsiomaisten määrä asettuu 20–25 prosenttiin kaikista alaikäisistä. Tarkkaa lukua psyykkisesti sairastavien vanhempien kanssa elävien lasten ja nuorten määrästä on kuitenkin vaikea sanoa, ja asiasta kaivataan lisätutkimusta. 
Psyykkisesti sairastavien ja/tai päihdeongelmaisten vanhempien lasten kohdalla riski sairauden ylisukupolviseen periytymiseen on korkea. Solantauksen mukaan masennus periytyy jopa 60 prosentille lapsiomaisista. Psyykkiset ongelmat eivät kuitenkaan periydy deterministisen automaattisesti. Asiaan vaikuttaa lapsen elämismaailman kokonaisuus. Jos perheen sisäinen vuorovaikutus ja arjen sujuvuus on hyvää ja perhe saa tukea vanhemmuuteen, voi lapsen elämänkulku olla turvallista ja hyvää. Vanhemman psyykkinen sairaus aiheuttaa kuitenkin koko perheelle kuormitusta, ja erityisesti pitkittyessään se voi vaikuttaa haitallisesti lasten ja vanhemman väliseen vuorovaikutussuhteeseen. Tilanne on sitä haastavampi, mitä enemmän samalle perheelle kasaantuu erilaisia kuormituksia ja ongelmia. Näitä ongelmia ovat esimerkiksi vanhemman pitkäaikaistyöttömyys, toisen vanhemman puuttuminen kuoleman tai yksinhuoltajuuden takia tai vakava päihdeongelma. 
Me-säätiön mukaan lapsuuden kuormittavat elinolosuhteet sekä vanhempien haavoittuva asema ovat merkittäviä riskitekijöitä lasten ja nuorten syrjäytymiskehitykselle ja syrjään jäämiselle aikuisuudessa. THL:n syntymäkohortti -97 -tutkimuksen perusteella yhä useampi nuori jää Suomessa työkyvyttömyyseläkkeelle mielenterveysongelmien takia. Tutkimuksen mukaan erityisesti vanhempien mielenterveyshäiriöt olivat yhteydessä nuoren masennus- tai ahdistuneisuushäiriöiden aiheuttamaan työkyvyttömyyteen.
Superstraatti

Superstraatti tarkoittaa kielitieteessä sellaista kieltä, johon pidgin- tai kreolikieli perustuu. Nimitys tulee latinan sanoista "super" eli 'yläpuolella' ja "stratum" eli 'taso'. Useimmiten superstraatti on se kieli, jolla on enemmän valtaa tai parempi status kielten kontaktitilanteessa. Superstraatti tuottaa suurimman osan pidgin- ja kreolikielten sanastosta ja kieliopista. Superstraatin vastakohta on substraatti, joita voi olla yhtä superstraattia kohden useampikin. 
Superstraatin määritelmään ei kuitenkaan kuulu se, että se korvaisi substraattikielet täysin, vaan molemmat kielet ovat lomittain käytössä esim. erilaisissa sosiaalisissa tilanteissa.
20 Exchange Place

20 Exchange Place (aiemmalta nimeltään City Bank-Farmers Trust Building) on 57-kerroksinen Art deco -tyyliä edustava pilvenpiirtäjä. Vuonna 1931 valmistunut rakennus sijaitsee Financial District -alueella, New Yorkissa. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Cross and Cross.
Siperiankääpä

Siperiankääpä ("Phellinus abietis") on monivuotisesti kasvava kääpälaji. Sitä esiintyy koko Suomessa, mutta pohjoispainotteisesti. Isäntäpuuna usein kuusi, myös lehtikuusi. Valkolahottaja.
Kasvumuoto voi olla pileaattinen etenkin jos kääpä kasvaa elävässä puussa, mutta myös puoliresupinaattinen tai resupinaattinen varsinkin maapuissa. Siperiakäävän yläpinta on kasvuvyöhykkeinen: vanhin osa (mustan)ruskea, reunaltaan keltainen. Alapinta kellan- tai kanelinruskea. Pillit ovat kulmikkaita ja sokkeloisia, koko vaihtelee paljon. Malto ruskeaa, puumaista ja kovaa. Tuoksuton ja mauton.
Lähisukuisesta kuusenkäävästä siperiankäävän erottaa vertaamalla kasvuston paksuutta, sillä siperiankääpä elää useampia vuosia kuin vain pari-kolmevuotiaaksi ja siten ohuemmaksi yleensä jäävä kuusenkääpä.
Siperiankääpä on edeltäjälaji, jonka lahottamissa puissa viihtyy lamokääpä ("Skeletocutis chrysella").
Amund Sjøbrend

Amund Martin Sjøbrend (s. 1. joulukuuta 1952 Sør-Odal) on uransa päättänyt norjalainen pikaluistelun maailmanmestari, joka kuului maansa edustusjoukkueeseen vuosina 1974–1981.
Amund Sjøbrend nousi Norjan maajoukkueeseen kaudella 1973-1974. Eskilstunan EM-kisoisa hän voitti matkoista 500 ja 1 500 metriä. Hän oli 5 000 mterillä kolmas. Ruotsin Göran Claeson oli 10 000 metrillä kuitenkin niin vahva, että ohitti niukasti yhteispisteissä Sjøbrendin. Saman vuoden MM-kisat Inzellissä eivät onnistuneet, sillä hän kaatui 5 000 metrillä. 
Vuonna 1975 Sjøbrend saavutti Norjan mestaruuden, mutta kausilla 1976-1980 hän jäi kahden muun ässän eli Sten Stensenin ja Kay Arne Stenshjemmetin varjoon. Vuoden 1976 olympialaisissa Innsbruckissa hän edusti Norjaa 5 000 metrillä sijoittuen 13.:ksi ja 10 000 metrillä 10.:ksi. Vuoden 1980 Lake Placidiin olympialaisiin häntä ei valittu olympiajoukkueeseen. Vuosina 1976-1981 hän osallistui lähes kaikkiin EM- ja MM-kisoihin. Ennen vuoden 1981 huippumenestystä, jolloin hän voitti niin EM- kuin MM-kultaa yhteispisteissä,
hän saavutti pronssia vuoden 1977 EM-kisojen yhteispisteissä. Vuoden 1976 EM-kisoissa hän sijoittui neljänneksi. MM-kisoissa paras sijoitus ennen vuotta 1981 oli vuoden 1980 MM-kisojen neljäs sija.
Vuoden 1981 menestysten perusteella hänet valittiin vuoden parhaaksi luistelijaksi maailmassa, josta hän sai tunnustuksena Oscar Mathisen -palkinnon.
Uransa aikana hän kuului Norjan legendaariseen pikaluistelukvartettiin yhdessä Sten Stensenin, Jan Egil Storholtin ja Kay Arne Stenshjemmetin kanssa. Aikalaiset kutsuivat heitä Norjassa alkukirjaimen mukaan nimellä "Fire S" eli "Neljä ässää".
Henrik Wilhelm Romanson

Henrik Wilhem Romanson (5. syyskuuta 1776 Puumala – 15. toukokuuta 1853 Upsala) oli suomalaissyntyinen Ruotsissa työskennellyt lääkäri, joka toimi Upsalan yliopiston professorina ja lyhyen ajan myös yliopiston rehtorina.
Romansonin vanhemmat olivat kappalainen Henrik Romanus ja Maria Helena Mechelin ja puolisot vuodesta 1807 Katariina Johanna Ek (k. 1826) ja vuodesta 1841 Ulrika Messman. Romanson kävi Porvoon lukion ja tuli ylioppilaaksi Upsalan yliopistoon 1797. Opiskeltuaan välillä kirurgiaa Tukholmassa hän valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1802 ja hänet vihittiin lääketieteen tohtoriksi 1804. Anatomian prospektori hänestä tuli 1805, samalla kun Upsalan akateemisen sairaalan kirurgi. Vuonna 1811 hänet määrättiin pitämään luentoja sotakirurgiasta, 1813 hän sai professorin arvonimen, 1821 hänestä tuli käytännöllisen lääketieteen apulainen ja 1830 anatomian ja kirurgian professori, mitä tehtävää hän hoiti vuoteen 1844. Upsalan yliopiston rehtorina Romanson toimi vuonna 1833. Hän harjoitti yliopistotyönsä ohella myös kylpylälääkärin tointa. Romanson julkaisi lääketieteestä sekä tutkimuksia että tietokirjoja, muun muassa luista ja lihaksista, samoin kuin johdatukset kirurgiaan ja lääkärintyön harjoittamiseen.
Tuomas Murasen rikos

Tuomas Murasen rikos on suomalainen televisioelokuva vuodelta 1994. Se perustuu Lars Janssonin romaaniin "Viisi tuhatta puntaa".
Juoni.
Tuomas Muranen on vaatimaton pieneläjä, hiljainen apulainen taidehuutokaupassa. Elämä pyörii työn ja kodin välillä. Arki on tasaista. Kaikki muuttuu, kun Tuomas Muranen sattumalta näkee ryöstömurhan. Murhaaja pakenee hädissään ja jättää jälkeensä uhrin ja asiakirjasalkun. Muranen sieppaa salkun, avaa sen ja huomaa sen olevan täynnä viidensadan markan seteleitä.
Murasen olisi tietysti pitänyt viedä salkku poliisille ja kertoa tietonsa tapahtuneesta. Hän päättää kuitenkin pitää salkun. Murasen elämä saa uuden suunnan. Hän alkaa käyttää rahoja, ostella tavaroita ja uusia vaatteita. Hiljaiset koti-illat vaimon kanssa vaihtuvat ravintoloihin ja muihin huveihin. Elämään astuu myös nuori nainen, Anu, jonka kanssa Muranen aloittaa suhteen. Hän myös ostaa naiselle asunnon ja auton. Pikku hiljaa Murasen persoonakin alkaa muuttua, pinnalle nousee kovaotteinen vallankäyttäjä.
Murhatun miehen kuljettamat setelit olivat merkittyjä ja Murasen rahankäyttö johdattaa poliisin hänen jäljilleen, eivätkä ongelmat lopu siihen. Anu osoittautuu prostituoiduksi ja alkuperäinen murhaajakin ilmestyy kuvioihin. Vaimokin alkaa ihmetellä miehen menoja ja palkkaa yksityisetsivän. Leikki alkaa käydä vaaralliseksi. Väistämätön on edessä.
Vastaanotto.
Elokuvan tekijöistä Michael Baran, Olavi Ahonen, Jukka Sipilä, Raimo Hartzell ja Reijo Puttonen saivat Yleisradion koulutusrahaston televisiopalkinnon 1995. Elokuva sai myös Telvis-lehdistöraadin kunniakirjan.
"Helsingin Sanomien" Jukka Kajava kehui Jukka Sipilän arkirealistista ja liioittelematonta ohjausta, Olavi Ahosen tuiki tavallista mutta kuitenkin outoa henkilöhahmoa ja muidenkin näyttelijöiden roolisuorituksia. Kaksituntisen tarinan puolivälissä kerronta kuitenkin Kajavan mielestä hieman jarruttelee.
Tiikerikirjoahven

Tiikerikirjoahven ("Mesoheros festae", syn. "Cichlasoma festae") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalalaji, jota voidaan pitää akvaariossa. Sitä tavataan Aasiassa Singaporessa sekä endeemisenä Etelä-Amerikan Equadorissa ja Perussa. Sen elinlämpötila on 26–28 celsiusastetta. Tiikerikirjoahvenen on havaittu yltävän enintään 25 senttimetrin mittaan. Urokset ovat naaraita suurempia. Lajin ravintoa ovat pohjaeläimet kuten pienet katkaravut.