tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rekombinaatio

Rekombinaatio on uusien ominaisuusyhdistelmien syntymistä suvullisessa lisääntymisessä, vanhemmilta periytyvien ominaisuuksien uudelleen järjestyessä.
Aitotumaisilla eliöillä rekombinaatiota aiheuttaa meioosin vähennysjakautumisessa tapahtuva vastinkromosomien satunnainen konjugoituminen ja sukusolujen sattumanvarainen yhdistyminen hedelmöityksessä. Jälkeläisen kummaltakin vanhemmaltaan saama kromosomin kopio voi sattumanvaraisesti periytyä joko tämän äidiltä tai isältä, ja eri kromosomien kohdalla isovanhempien perimät yhdistyvät näin satunnaisesti toisistaan riippumatta.
Kromosomien välinen rekombinaatio mahdollistaa suuren määrän uusia ominaisuusyhdistelmiä. Esimerkiksi ihmisen haploidinen kromosomiluku on 23, joten erilaisia siittiöitä voisi muodostua pelkästään kromosomien segregaation tasolla 223 eli noin 8 400 000. Erilaisia munasoluja voi syntyä yhtä monta. Samojen vanhempien jälkeläisten mahdollisia ominaisuusyhdistelmiä tulee siis 246 kappaletta. Näin ollen perheeseen ei käytännössä voi syntyä kahta perimältään samanlaista lasta (poikkeuksena identtiset kaksoset).
Perimän uudelleenjärjestelyä meioosissa tapahtuu myös kromosomien eri osien välillä tekijäinvaihdunnan eli crossing-overin seurauksena, mikä moninkertaistaa rekombinaation määrän.
Bakteereilla on kolme rekombinaatiotapaa: transformaatio, konjugaatio ja transduktio.
Evoluution kannalta rekombinaatiolla on hyvin keskeinen merkitys, koska se mahdollistaa eliöiden geneettisen sopeutumisen muuttuviin olosuhteisiin. Geenikartoitusmenetelmä kytkentäanalyysi hyödyntää geenimerkkien tuottamaa tietoa rekombinaatioista.
Areena (pelisarja)

Areena on kempeleläisen Seppo Suorsan kehittämä managerointipelisarja, jossa pelaajan tehtävänä on koota fantasiakirjallisuudesta tuttuja rotuja edustavista gladiaattoreista joukkue toisia joukkueita vastaan taistellakseen. Pelaaja värvää, kouluttaa ja varustaa gladiaattorinsa, ja pelin tavoitteena on kohota divisioonasta toiseen kohti mestaruutta. "Areena" on yksi tunnetuimpia suomalaisia freeware-pelisarjoja ja on nauttinut uskollisen fanikunnan suosiota 90-luvulta asti. Pelisarjan viimeisin osa, "Areena 7", julkaistiin vuonna 2014.
Pelaaminen.
Pelaaja on gladiaattorijoukkueen manageri, jonka päämääränä on ohjastaa joukkueensa nousemaan sarjatasoissa ja lopulta voittaa mestaruus. Pelaaja värvää gladiaattoreita joukkueeseensa fantasiakirjallisuudesta ja peleistä tutuista roduista, joilla on omat vahvuutensa (kuten loitsut taitava parantaja tai kestävä zombie). Pelaajan tehtävänä on huolehtia gladiaattoriensa koulutuksesta ja varustuksesta; lähitaisteluaseiden (nuija, kirves, miekka ja keihäs) ohella gladiaattorit on mahdollista aseistaa pitkän kantaman aseilla (jousilla ja varsijousilla.) Aseiden ja haarniskojen lisäksi gladiaattorit voivat käyttää taisteluissa taikoja, joilla ne voivat esimerkiksi parantaa vahingoittuneen joukkuetoverin tai hämätä vastustajaa.
Joukkueiden paremmuus mitellään taisteluissa, jotka pelaaja voi joko jättää tekoälyn hoidettaviksi tai ohjata vuoropohjaisesti jokaista gladiaattoriensa siirtoa ylhäältä päin kuvatussa näkymässä. Otteluissa menestymällä pelaajan joukkue nousee korkeampiin divisioonin sekä ansaitsee rahaa ottelujen lipputuloista ja voittobonuksista. Pelaajan vastuulla on näiden varojen sijoittaminen edelleen joukkueensa kehittämiseen gladiaattorien kouluttamisen, uusien varusteiden ostamisen tai parempien gladiaattorien värväämisen muodossa. Näiden lisäksi jatkuvan menoerän muodostavat myös joukkueen gladiaattorien palkat. Areena-pelit ovatkin yhdistelmä taktisia siirtoja otteluissa sekä joukkueen taloudellista hallintaa niiden ulkopuolella.
Historia.
Pelisarja sai alkunsa Seppo Suorsan ideasta yhdistää jalkapallomanagerointi fantasiaroolipeliin. Suorsa julkaisi ensimmäisen "Areena"-pelinsä Commodore 64:lle vuonna 1991. Ensimmäistä "Areenaa" luukuun ottamatta pelisarjan pelit ovat saatavilla freewarena.
Tampereelle Museokeskus Vapriikkiin 2017 avattu Suomen pelimuseo sisällytti Areena 5:n "100 Suomalaista peliä" -näyttelyynsä yhtenä sadasta suomalaisesta tai suomalaiseen pelikulttuuriin voimakkaasti vaikuttaneesta pelistä.
John Dewey

John Dewey (20. lokakuuta 1859 – 1. kesäkuuta 1952) oli yhdysvaltalainen filosofi ja psykologi, joka mainitaan usein yhtenä maansa 1900-luvun merkittävimmistä kasvatuspsykologeista. Hän uudisti etenkin länsimaisen koululaitoksen opetusmenetelmiä ja hänen kehittelemäänsä progressiivista kasvatusajattelua toteutetaan yhä edelleen länsimaisissa kouluissa. Hän luennoi useaan otteeseen myös muun muassa Kiinassa, Japanissa ja Neuvostoliitossa. 
Deweyn oppi-isiä oli esimerkiksi 1800-luvun koululaitoksen uudistaja Herbert Spencer, joka muokkasi silloista opetusta käytännönläheisemmäksi ja lapsen luontaista kehitystä huomioivaksi. Samankaltaisia ajatuksia kehiteltiin myös pragmatismin edustajien piirissä Englannissa. Pragmatismi, innoittuneena Charles Darwinin evoluutioteoriasta, pitää ihmistä ennen kaikkea toimivana, järjellisenä ja käytännöllisenä olentona. Pragmatismin nimekkäimpiä edustajia olivat filosofit Charles Peirce ja William James. Tässä ryhmässä myös Dewey vaikutti ammentaen pohjaa tuleville teorioilleen.
Koulu pienoisyhteiskuntana.
John Dewey näki koulun pienoisyhteiskuntana, jossa opittiin mielekkään työskentelyn kautta. Näin koulusta tuli paikka, jossa opittiin elämää varten (Dewey 1943, 18.) Opetuksen lähtökohtana olivat lapsen neljä perusviettymystä, jotka ovat sosiaalinen viettymys, joka ilmenee keskustelussa ja viestinässä, viettymys tutkimiseen ja keksimiseen, viettymys tekemiseen ja rakentamiseen sekä viettymys taiteelliseen ilmaisuun. (Dewey 1943, 43–47.) Opetuksen eheyttämiseen Deweyllä oli selkeä ohje: ”Asettakaa koulu yhteyteen elämän kanssa, niin kaikki oppiaineet joutuvat pakostakin vuorovaikutukseen keskenään.”
Kokemus-käsite.
Kokemus-käsite on yksi keskeisimmistä Deweyn kasvatusajattelun käsitteistä. Deweyn progressiivinen kasvatusajattelu eroaa perinteisestä kasvatuksesta kokemuksen teorian avulla. Ympäristön ja ihmisten välinen suhde jäsentyy ja määrittyy kokemuksen käsitteellä, jossa yhdistyy biologiset, kulttuuriset ja sosiaaliset prosessit. Henkilö pyrkii siis aktiivisesti omilla valinnoillaan sekä toiminnallaan orientoitumaan ympäröivään ympäristöönsä. Tärkeää on pitää yllä toimintojen ja elämän jatkuvuutta sopeuttamalla ympäristö ja omat tarpeet yhteen. Progressiivisessa pedagogiikassa ja kasvatuksessa kokemuksen-käsitteessä ajattelua ja toimintaa ei nähdä erillisinä, kun taas perinteisissä kasvatusmalleissa näkyy selvä dualistinen jako. Kokemukseen kuuluu yhteisöllisyys, missä korostuu erilaiset sosiaaliset ja kielelliset merkitykset. Deweyn mukaan kokemukset kasvattavat ja avaavat uusia kasvumahdollisuuksia tulevassa.
Lentävä hollantilainen

Lentävä hollantilainen on kansantarun mukaan aavelaiva, jonka näkeminen ennustaa epäonnea kaikille sen nähneille. 
Tarinan versioita.
Kapteeni Hendrick van der Deckerin (joko Decker tai Decken) kerrotaan suutuspäissään laukaisseen aseensa kohti Etelän ristin tähtikuviota ja vannoneen, ettei koskaan lakkaisi yrittämästä Kap Hornin kiertämistä. Tästä ilkityöstä johtuen hänen täytyy loputtomasti risteillä meriä. 
Toisinaan taas sanotaan erinäisten ihmisten kieltäneen Deckeriä yrittämästä Kap Hornin kiertämistä, ja lopulta itse enkelin ilmestyneen Deckeriä varoittamaan. Decker vastasi: ”Kierrän Kap Hornin, vaikka joutuisin purjehtimaan tuomiopäivään asti!” 
Kolmannen tarun mukaan aavelaivan kapteeni oli Barent Fokke, joka kuljetti mukanaan mustaa koiraa ja oli myynyt sielunsa paholaiselle. Hänen kohtalokseen koitui ikuinen risteily merillä vailla sataman löytymistä.
Tarinoita havainnoista.
Huhun mukaan Lentävä hollantilainen on saaristossa Etelä-Amerikan liepeillä (), mutta saaria ei ole etsinnöistä huolimatta löydetty. Toiseen maailmansotaan mennessä Lentävä hollantilainen on sanottu nähdyn ainakin kymmenen kertaa. Vuonna 1939 Etelä-Afrikan False Baylla kuusikymmentä rantalomailijaa näki aavelaivaksi kuvaamansa ilmiön.
Lentävän hollantilaisen legendaa vastaa maalla Jerusalemin suutari eli vaeltava juutalainen. Lentävää hollantilaista on tehnyt tunnetuksi säveltäjä Richard Wagner samannimisellä oopperalla (1843).
Viihteessä.
Elokuvassa "" (2006) esitetään uusi näkemys Lentävän hollantilaisen legendasta: siinä komennossaan kyseistä laivaa pitää naisen takia sydämensä kirstuun lukinnut Davy Jones. Hänen tehtävänsä on saattaa merellä kuolevat manalaan, jolloin hän saisi kymmenen vuoden välein vierailla maissa päivän ajan. Kohtaloonsa pettyneenä hän on kuitenkin laiminlyönyt tehtävän ja purjehtii pitkin meriä keräämässä kuolevien merimiesten sieluja laivalleen satavuotiseen palvelukseen ja lykkää näin näiden joutumista manalaan. Davy Jonesin voi surmata vain lävistämällä hänen sydämensä, mutta surmatyön tekijän on otettava Jonesin paikka Lentävän hollantilaisen kapteenina.
Aku Ankka -piirtäjä Carl Barks on esitellyt Lentävän hollantilaisen samannimisessä sarjakuvassaan.
Kirjailija Brian Jacques on kirjoittanut kaksi Lentävä hollantilainen -aiheista kirjaa.
Piirrossarjassa "Paavo Pesusieni" esiintyy vihreänhohtoinen haamu, jota kutsutaan Lentäväksi hollantilaiseksi. Hänellä on oma lentävä aavelaiva ja miehistö ja hän on myös voimakas maagikko.
Mauri Kunnaksen "Hui kauhistus!" -kirjassa on pieni runonpätkä ja kappale tarinaa lentävästä hollantilaisesta kirottuine miehistöineen.
Lentävä hollantilainen esiintyy myös "One Piece" -mangassa, ja sen kapteeni on Vander Decken.
Tom Holtin Flying Dutch parodiaromaani käsittelee legendaa.
Valto Tynnilän ja Martti Jäppilän säveltämä ja sanoittama foxtrot "Lentävä hollantilainen", jonka Ville Alanko ja Dallapé-orkesteri levyttivät vuonna 1930, oli oman aikansa menestyslevyjä. Myöhemmin laulusta ovat tehneet omat tulkintansa muun muassa Teijo Joutsela ja Kullervo Linnan Humppa-Veikot, Tapio Rautavaara sekä Mikko Järvinen.
Kattokruunu

Kattokruunu on katosta riippuva valaisinrakennelma, jossa on useita keskustasta ulkonevia käsivarsia lamppujen kannattelemiseen. Ensimmäisissä kattokruunuissa ei käytetty lamppuja vaan kynttilöitä. Kattokruunut ovat usein hyvin koristeellisia useine lamppuineen ja lasisine muodostelmineen, joiden tehtävänä on murtaa valoa näyttävästi.
Kattokruunun lyhyt historia.
Ensimmäiset kattokruunut kehitettiin keskiajalla kirkkoihin ja luostareihin suurten salien valaisemiseksi. Ne olivat usein puisia ristejä, joihin lyötyihin piikkeihin kynttilöitä voitiin kiinnittää. Rakennelmat hilattiin köyden varassa ylös. 1100- ja 1200-luvulla käytettiin avoimia pronssi- tai rautarenkaita, joiden yläpinnassa oli kynttilöiden kiinnityspiikit.
1400-luvulta lähtien palatseissa ja varakkaiden kodeissa saattoi nähdä jo monimutkaisempia rengas- ja kruunumallisia kattokruunuja. Kattokruunun asema statussymbolina vahvistui, ja 1700-luvun alussa koristeelliset messinkisin käsivarsin ja lukemattomin kynttilöin varustetut kruunut olivat jo yleisiä esimerkiksi kauppiaiden kodeissa. Lasin käsittelyssä edistyttiin, ja 1700-luvun aikana lyijylasin valmistuskustannukset putosivat. Tämän lasityypin valoa hajottavat ominaisuudet tekivät siitä ihanteellisen ja suositun materiaalin kattokruunuihin, ja näin syntyi niin sanottu kristallikruunu. 1700- ja 1800-lukujen aikana kehiteltiin yhä hienompia kattokruunuja, kunnes rakennelman viehätys ja suosio laskivat ensin kaasu- ja sitten sähkövalon yleistyessä.
Muuta.
Kattokruunut saattavat olla selvästi muita katosta riippuvia valaisimia painavampia, ja jotkut vaativat erityisiä kattokiinnikkeitä tai katon vahvistamista.
Garm

Garm ( "koira") on skandinaavisessa mytologiassa susimainen koirademoni, joka vartioi Helin eli manalan sisäänkäyntiä. Ragnarökin viimeisessä taistelussa Garm tappaa Tyr-jumalan, mutta kuolee samalla itsekin. Garmin ulina kuuluu maan pinnalle asti ja se edustaa ragnarökin voimia. Garm osallistuu ragnarökissä Helin ja muiden pahojen olentojen kanssa hyökkäykseen jumalia ja "einherjaria" vastaan. Garmia pidetään kahlehdittuna Gnipan luolassa, josta se vapautuu vasta ragnarökin koittaessa.
Joskus Garmia pidetään samanlaisena kuin Fenris-susi. Sitä on myös verrattu muinaisen Kreikan mytologiassa mainittuun manalan vahtikoira Kerberokseen.
Ahasverus

Ahasverus (tai Ahasveros) on Vanhassa testamentissa Persian kuninkaasta käytetty nimi, joka liitetään yleisesti Kserkses I:een (486–465 eaa.). Ahasveruksen sanotaan hallinneen “Intiasta Etiopiaan saakka 127 maakuntaa”. Kreikankielinen apokryfinen Esterin kirja kuitenkin tarkoittaa Ahasveruksella kuningas Artakserkses II:ta (436–358 eaa.). 
Kansanperinteessä nimellä tarkoitetaan ikuisesti vaeltavaa juutalaista, jonka täytyy rauhattomasti vaeltaa eri puolilla maailmaa aivan kuin kaikkialle maailmaan hajaantuneet juutalaiset. Edelleen kristillisessä perinteessä selitetään, että Ahasverus oli jerusalemilainen suutari, joka joutui mierontielle estettyään Jeesusta levähtämästä. Tämän takia hän sai päälleen ikuisen kirouksen.
Labarum

Labarum oli Rooman valtakunnassa myöhäisantiikissa käytetty sotalippu ("vexillum)", jota kannettiin marssivien sotajoukkojen edellä. Labarum oli käytössä vain silloin, kun keisari itse oli armeijan mukana. Se koostui kallisarvoisesta purppuranvärisestä kankaasta, joka oli reunustettu kultaisella reunalla. Kangas kiinnitettiin pitkään varteen poikkipuulla. Oletetaan, että keisari Hadrianus otti käyttöön labarumin. Aikaisemmin siihen arvellaan kuuluneen kultapunoksinen kotka, joka oli Juppiterin symboli. 
Konstantinus Suuri.
Kun keisari Konstantinus Suuri hylkäsi pakanuuden hänen labarossaan korvattiin Jupiterin tunnus Kristusta tarkoittavalla khi- rho -monogrammilla. Siinä yhdistyvät kreikkalaisen kirjaimiston kirjaimet "Khi" (χ) ja "Rho" (ρ), jotka ovat sanan "Kristus" kreikankieliset alkukirjaimet. Legendan mukaan keisari Konstantinus käytti tunnusta voitokkaassa Mulviuksen sillan taistelussa Maxentiusta vastaan vuonna 312.
Kristillinen käyttö.
Keskiajalla labarumista tuli ylösnousseen Kristuksen tunnus. "Jumalan Karitsa" kuvataan usein kantamassa labarumia.
Menhir

Menhir, eli "pitkäkivi" (bretonin kielessä "men"=kivi, "hir"=pitkä) on muinaisina aikoina ilmeisesti kulttitarkoituksiin käytetty korkea pystykivi, joka muistuttaa veistämätöntä obeliskia.
Menhireitä pystytettiin erityisesti megaliittikaudella ja niillä on ilmeisesti haluttu ilmentää pysyvyyttä. 
Suurin säilynyt menhir on Locmariaquerin menhir Bretagnessa. Bretagnessa on myös menhirejä jonoina, niin sanottuina Carnacin pystykivinä. Sardiniassa on menhirejä, joilla on veistetyt ihmisen kasvot. Joissain Länsi-Euroopan menhireissä on kaiverrettuna muun muassa paimensauvojen ja kuunsirppien kuvia. Bretagnessa on myös suurikokoisia kammiomaisia rakennelmia, joissa on neljä pystykiveä ja yksi katekivi. Niitä kutsutaan nimellä "dysse" tai "dolmen". Pohjois-Saksassa niitä nimitetään jättiläisten haudoiksi (Hühnengräber). Dyssien lähellä on menhirejä, joiden symboliikkaa ja tarkoitusta ei ole pystytty selvittämään. Yksi tulkinta on “sielun istuin” lähelle haudatulle vainajalle. Menhir voi olla myös pyhän paikan merkkinä tai maailmanakselina. Menhirien avulla on ehkä määritelty ilmansuunnat tai ne ovat liittyneet pyhille paikoille tehtyihin pyhiinvaelluksiin.
Vanhimmat menhirit lienee pystytetty Turkissa Göbekli Tepessä, josta sydänsimpukkakeramiikkaan liittyvä kulttuuri levitti ne Eurooppaan.
Rosukrenergo

Rosukrenergo on sveitsiläinen Gazprombankin ja itävaltalaisen osuustoiminnallisen Raiffeisen Banking Groupin Raiffeisen Investment AG:n sveitsiläinen tytäryhtiön omistama yritys, jonka tehtävänä on käydä Venäjän Gazpromin ja Ukrainan Naftogazin puolesta Turkmenistanin ja Ukrainan välinen maakaasukauppa vuodesta 2005 alkaen.
Rosukrenergoa edelsi samaa tehtävää suorittanut unkarilainen yritys Eural Trans Gas, mitä Gazpromin vähemmistöosakkaat epäilivät perusteettoman korkeista välityspalkkioista.
Ukrainan tiedustelupalvelun, SBU:n, päällikkö Oleksandr Tušinov, ilmoitti 17. kesäkuuta 2005 aloittavansa Rosukrenergon ja Eural Trans Gasin tutkinnan. Tušinov pitää Raiffeisenia vain muodollisena omistajana.
Rosukrenergosta tuli 4. tammikuuta 2006 Ukrainan Kazakstanista, Turkmenistanista, Uzbekistanista sekä Venäjältä Gazpromilta ostamaan maakaasusopimuksen yksinmyyjä.
Julija Tymošenkon hallituksen aikana 2005 yritti Ukraina päästä osakkaaksi Rosukrenergoon, mutta sitä ei hyväksytty.
26. huhtikuuta Rosukrenergon Raiffeisenin takana olevat osakkaat julkistettiin Gazpromille kuulumattoman 50 %:n osuuden omistavat Dmytro Firtash (45 %) ja Ivan Fursin (5 %). Firtash ei ole koskaan antanut haastattelua ja hänen nimensä on venäläisissä ja ukrainalaisissa joukkotiedotusvälineissä liitetty Eural Trans Gasiin ja Highrock Holdingsiin.
Play-Yan Micro

Play-Yan Micro on Nintendon julkaisema mediasoitinmoduuli Game Boy Advance, Game Boy Advance SP, Game Boy Micro ja Nintendo DS -pelikonsoleille. Mediasoitin toistaa MP3-tiedostoja ja ASF/MPEG-4-videotiedostoja SD-muistikorteilta. 
Play-Yan Micro suunniteltiin alun perin eritoten Game Boy Micro -pelikonsolille, mutta se on yhteensopiva myös Game Boy Advance, Game Boy Advance SP ja Nintendo DS -pelikonsoleiden kanssa.
Play-Yan Micro on myynnissä sellaisenaan, sekä yhteispakettina Panasonicin MediaStage -ohjelman kanssa. MediaStage -ohjelma vaatii toimiakseen Microsoft Windows XP -käyttöjärjestelmällä varustetun tietokoneen. MediaStage-ohjelmalla muokataan mm. videotiedostot Play-Yan Micro -kasetilla toimiviksi.
Äänen toisto.
Äänen pakkaus: MP3 (MPEG1 Layer-3)
Videon toisto.
Videon pakkaus: ASF (G.726, MPEG-4 video)
Videon pakkaus: MP4 (H.264, MPEG-4 video)
Tulevaisuus.
Play-Yan Micro -mediasoittimesta on tällä hetkellä olemassa vain Japaninkielinen versio, mutta myöhemmin vuoden 2006 kuluessa on tulossa erillinen versio Euroopan markkinoille.
Nintendo julkaisee tulevaisuudessa tuen myös DivX -tiedostojen toistoon. Tuki toteutetaan firmware (ohjelmisto) -päivityksenä, jonka voi ladata yrityksen kotisivulta.
Jukka Rauhala

Jukka Matti Rauhala (s. 1. maaliskuuta 1959 Muurame) on suomalainen diplomi-insinööri, aikaisemmin vapaapainija ja olympiamitalisti. Olympiapronssin lisäksi hän voitti yhdeksän Suomen mestaruutta. Rauhala on viimeisin suomalainen vapaapainissa olympiamitalin voittanut urheilija.
Elämä ja ura.
Rauhala syntyi Muuramessa 1. maaliskuuta 1959 ja muutti muun perheen kanssa isänsä työpaikan perässä Teuvalle nelivuotiaana, ensin Komsiin ja sitten kirkonkylälle. Rauhala aloitti painin viisivuotiaana, ja hän kasvoi pikkuveljensä Pekan kanssa Suomen vapaapainin huipulle jo nuorena. He harjoittelivat muun muassa paikallisen nuorisoseuran näyttämöllä, ja painin ohella Rauhala harrasti myös muun muassa maastohiihtoa ja yleisurheilua. Perhe oli urheilutaustainen ja harjoittelua tukeva, mutta Rauhalan omien sanojen mukaan tärkeää oli myös hänen sisäinen motivaationsa kehittyä painijana. Painiin Rauhala keskittyi 14-vuotiaana. 1970-luvun lopulla hän suoritti varusmiespalveluksensa ja muutti sitten Espoon Otaniemeen opiskelemaan diplomi-insinööriksi. Myös Pekka-veli muutti pääkaupunkiseudulle lääkärinopintojensa perässä, ja veljekset jatkoivat toisiensa harjoituskumppaneina. He edustivat koko uransa ajan Rivakkaa.
Teuvan Rivakan nuorukaiset voittivat ensimmäiset Suomen mestaruutensa jo 1976, ja 1980-luvun alkaessa he astelivat arvokisamolskille. Pekka kipusi arvokisoissa palkintokorokkeelle useammin, mutta Jukasta tuli perheen olympiamitalisti: Los Angelesin olympiakisoissa 1984 kotiintuomisena oli pronssimitali vapaapainin 68 kilon sarjasta. Pronssiottelussa hän sai luovutusvoiton japanilaisesta Masakazu Kamimurasta tämän loukkaannuttua.
MM-kisoissa Jukka Rauhala sijoittui parhaimmillaan viidenneksi ja EM-kisoissa kolmasti neljänneksi. SM-kisoissa hän jäi hopealle vain kerran, vuonna 1980, jolloin Kari Övermark oli parempi. Veljeänsä Pekkaa vastaan hän paini SM-kisoissa vain kerran, 57-kiloisten sarjassa vuonna 1977, ja tuolloin Jukka osoittautui vahvemmaksi.
Jukka ja Pekka Rauhalan isä Veikko Rauhala on painin moninkertainen SM-mitalisti ja on toiminut poikiensa valmentajana. Poikien setä Kalervo Rauhala on painin olympiamitalisti.
Työura.
Vuodesta 2002 lähtien Rauhala on toiminut pääomasijoittajana muun muassa startup-yritysten parissa. Tätä ennen hän työskenteli kansainvälisissä yrityksissä.
Koulutus.
Johtamiskoulutus
Taitoluistelu talviolympialaisissa 1928

Talviolympialaisissa 1928 Sankt Moritzissa järjestettiin taitoluistelussa kolme kilpailua. Kilpailut käytiin "Badrutts-Parkilla".
Turnipsi

Turnipsi eli rehunauris on nauriin rehuksi viljeltävistä lajikkeista käytettävä nimitys. Rehunauriit ovat isojuurisia juurikasveja, joita käytetään pääasiassa karjanrehuna ja joita viljellään vuoroviljelyperiaatteella. Suomessa rehunauriin viljely yleistyi 1920-luvulla. Turnipsi on myös ihmisravinnoksi kelpaava, varsinkin pienikokoisena. Siitä voidaan käyttää ravinnoksi sekä juuri että lehdet. Siemenistä saadaan myös öljyä.
Belgian lippu

Belgian lippu koostuu kolmesta pystysuorasta raidasta, jotka ovat vasemmalta oikealle musta, keltainen ja punainen. Lipun suunnittelussa on otettu mallia Ranskan lipusta, mutta värit ovat Brabantin herttuakunnasta. Kun belgien kapina Alankomaiden hallintoa vastaan alkoi, kansallinen kaarti otti Brabantin maakunnan värit käyttöönsä.
Lippu otettiin käyttöön 23. tammikuuta 1831, pian sen jälkeen kun Belgia sai itsenäisyytensä Alankomailta vuonna 1830. Alkuperäisessä lipussa oli vaakasuorat raidat, mutta se muistutti liikaa Alankomaiden lippua, joten raidat vaihdettiin pystysuoriksi. Lipun mittasuhteet ovat 13:15, joten se on lähes neliön muotoinen.
Belgian perustuslain 193. artikla määrittelee maan kansallislipun väreiksi punaisen, keltaisen ja mustan.
Belgian lähes neliönmuotoisen valtiolipun lisäksi maassa on liittovaltion tasolla käytössä myös muita lippuja. Siviili- ja kauppa-aluksiin asennetaan samoin värein varustettu lippu kuin kansallislippu, mutta sen suhteet ovat 2:3, jolloin lippu muodostuu selvästi suorakaiteen muotoiseksi.
Sotalaivaston lipussa on Andreaksen risti, jossa on kansallislipun värit. Lisäksi keskellä alhaalla on ankkuri ja ylhäällä kaksi kanuunaa kannattelemassa umpikruunua. Lipun suhteet ovat samat 2:3 kuin kauppalipunkin.
Hallituksen lipussa ovat samat mittasuhteet 2:3 kuin kauppalipussa, mutta siinä on keltaisella pohjalla, keskelle sijoitettuna, musta pystyyn noussut leijona, jonka varusteet ovat punaiset. Leijonan yläpuolella on kuninkaan umpikruunu, jonka ääriviivat ovat mustat.
Kansallinen lippu esitti merkittävää osaa kapinoiden aikana, ja varsinkin kun Itävallan Alankomaiden vastainen Brabantin kapina oli käynnissä ennen Ranskan suurta vallankumousta.
Man on the Moon

Man on the Moon on Miloš Formanin ohjaama elokuva koomikko Andy Kaufmanin elämästä. Elokuvan ensi-ilta oli vuonna 1999 ja Andy Kaufmania esittää siinä Jim Carrey.
Wigan Athletic FC

Wigan Athletic Football Club on englantilainen jalkapalloseura, joka pelaa Englannin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla, Ykkösliiga kaudella 2025–2026. Wigan Athletic on perustettu vuonna 1932, mutta jalkapalloliigaan se pääsi ensimmäisen kerran vasta vuonna 1978. Vuonna 1999 Wigan siirtyi pelaamaan JJB Stadiumille vanhalta Springfield Parkilta. Wiganin lempinimi "The Latics" on väännetty sanasta "Athletic".
Nousu Valioliigaan.
Paikallinen urheiluvälinemiljonääri David Whelan osti 3. divisioonassa pelanneen seuran vuonna 1995. Hän ilmoitti silloin suurta huvitusta aiheuttaen aikovansa nostaa pikkuseuran valioliigaan. Kaudella 1997–1998 seura nousi 2. divisioonaan, mistä seura jatkoi matkaansa mestaruussarjaan vuonna 2003 Paul Jewellin alaisena. Kaudeksi 2005–2006 seura nousi mestaruussarjan toisena valioliigaan. Kaudella 2005–2006 Wigan sijoittui valioliigassa kymmenenneksi ja pääsi liigacupin loppuotteluun Millennium Stadiumille. Loppuottelun Wigan hävisi Manchester Unitedille 4–0. Keväällä 2013 Wigan voitti FA Cupin loppuottelussa Manchester Cityn 1–0 mutta putosi valioliigasta mestaruussarjaan. Välillä joukkue käväisi ykkösliigassakin mutta nousi takaisin mestaruussarjaan keväällä 2018.
Akateeminen vartti

Akateeminen vartti on Pohjoismaiden, Saksan, Sveitsin ja Ison-Britannian yliopistoissa vanhastaan noudatettu käytäntö, jonka mukaan luennot alkavat viisitoista minuuttia yli tasatunnin.
Tavan historia liittyy siihen, että aikoinaan yksittäisillä henkilöillä ei ollut omaa kelloa. Kun kaupungeissa oli kuitenkin tornikellot, jotka löivät tasatunnit, osattiin tämän lyönnin perusteella kokoontua luennolle noin viisitoista minuuttia myöhemmin. Historiallisesti tämä tapa on kotoisin keskiajalta, jolloin yleisesti oli tapana kokoontua tuo ”vartti” myöhässä juuri yllä kuvatusta syystä.
Laajemmassa mielessä akateemisella vartilla voidaan tarkoittaa muissakin yhteyksissä noudatettua käytäntöä, että tilaisuudet alkavat viisitoista minuuttia ilmoitetun ajankohdan jälkeen. Akateeminen vartti sisältyy tilaisuuksiin yleensä, kun alkamisajankohta on ilmoitettu esimerkiksi ”kello 14” eikä ”kello 14.00”.
Akateeminen Wartti on puolestaan Helsingissä järjestettävä korkeakouluopiskelijoiden leikkimielinen viestijuoksu, jossa 15 minuutin aikana joukkueet pyrkivät etenemään mahdollisimman pitkälle.
The Warning (Queensrÿchen albumi)

The Warning on metalliyhtye Queensrÿchen vuonna 1984 julkaistu esikoisalbumi. Levyn tunnetuin kappale on Queensrÿchen historian toiseksi pisin kappale "Roads to Madness".
Empire (Queensrÿchen albumi)

Empire on metalliyhtye Queensrÿchen syyskuussa 1990 julkaistu neljäs studiolevy.
Albumi on yhtyeen kaupallisesti menestynein. Se nousi Billboard 200 -listalla seitsemänneksi ja myi Yhdysvalloissa triplaplatinaa (3 000 000), Kanadassa platinaa (100 000) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa hopeaa (60 000).
Albumilta julkaistiin useita singlejä, joista balladi ”Silent Lucidity” nousi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan yhdeksänneksi.
Kappaleet.
20-vuotisjuhlajulkaisun bonuslevy.
14. syyskuuta 2010 albumista julkaistiin 20-vuotisjuhlapainos, joka sisältää vuoden 2003 painoksen varsinaisesta levystä sekä 15. marraskuuta 1990 Lontoon Hammersmith Odeonissa äänitetyn livelevyn.
Promised Land (Queensrÿchen albumi)

Promised Land on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Queensrÿchen vuonna 1994 ilmestynyt viides studioalbumi. Albumi sijoittui Billboard 200 -listalla kolmanneksi, joka on yhtyeen korkein listasijoitus, ja myi Yhdysvalloissa platinaa (1 000 000).
"Promised Landista" ilmestyi vuonna 1996 myös CD-ROM-versio, joka sisälsi muun muassa dokumentin sekä pelin.
Introduce Yourself

Introduce Yourself on amerikkalaisyhtye Faith No Moren toinen albumi. Se julkaistiin vuonna 1987. Levyn tunnetuin kappale on debyyttialbumilla ilmestyneen kappaleen ”We Care a Lot’ uudelleenjulkaisu hieman eri sanoituksella.
Gay-Lussacin laki

Gay-Lussacin laki on termodynamiikan laki, joka kuvaa vakiomassaisen ideaalikaasun käyttäytymistä vakiopaineessa (isobaarinen prosessi). Sen mukaan kaasun tilavuus on suoraan verrannollinen absoluuttiseen lämpötilaan. Jos myös paine saa muuttua, yleistyy Gay-Lussacin laki ideaalikaasun tilanyhtälöksi.
Historia.
Lain keksi ensimmäisenä ranskalainen fyysikko ja kemisti Jacques Alexandre César Charles vuonna 1787. Myös toinen ranskalainen fyysikko ja kemisti Joseph Louis Gay-Lussac tutki samoja kaasujen lainalaisuuksia. Hänen työnsä ajoittuu vuosille 1801−1802, jolloin se myös julkaistiin ensimmäisen kerran. Gay-Lussac kuitenkin tiesi Charlesin työstä 15 vuotta aiemmin ja antoi tälle kunnian asiasta.
Tämä ideaalikaasujen periaate tunnetaan Saksassa nimellä "Gay-Lussacin 1. laki", Ranskassa ja Espanjassa ja Englannissa nimellä "Charlesin laki", Englannissa myös nimellä "Tilavuuksien laki" ja Espanjassa myös nimellä "Charlesin ja Gay-Lussacin laki".
Perusteet.
Vakiopaineessa ideaalikaasun tilavuus kasvaa lineaarisesti lämpötilan kasvaessa. Tämä yhteys voidaan esittää yhtälöllä V = bT, jossa b vakio, tai vaihtoehtoisesti
formula_1, 
eli 
formula_2.
Eräs mielenkiintoinen huomio Gay-Lussacin laissa on se, että ideaalikaasun tilavuus-lämpötilakäyrät eli isobaarit ekstrapoloituvat kohti absoluuttista nollapistettä. Toisin sanoen lämpötilassa 0 K (= −273,15 °C) ideaalikaasun tilavuus pienenisi nollaksi. Tämän huomion teki ensimmäisenä Gay-Lussac.
Wētā FX

Weta Digital, ennen Weta Digital, on digitaalisiin tehosteisiin erikoistunut elokuva-alan yhtiö, jonka perustivat Peter Jackson ja Richard Taylor vuonna 1993. Alun perin Weta Digital perustettiin tekemään digitaalisia erikoisefektejä Jacksonin elokuvaan "Taivaalliset olennot" vuodelta 1994.
Weta Digital tuli tunnetuksi tehtyään erikoistehosteita Jacksonin "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogiaan. Yhtiön merkittävin keksintö oli Massive-niminen tietokoneohjelma, joka mahdollisti elokuvatrilogian valtaisat taistelut. Weta Digital voitti tuottamiensa erikoistehosteidensa ansiosta yhteensä kolme Oscar-palkintoa, ja nykyisin sitä pidetään George Lucasin erikoistehosteyhtiön Industrial Light &amp; Magicin suurimpana kilpailijana.
Weta Digital on tuottanut "Taru sormusten herrasta" -elokuvien ohella erikoistehosteita myös muiden muassa elokuviin "Ensimmäinen yhteys", "Van Helsing", "I, Robot", "King Kong" ja "Apinoiden planeetan synty". Weta Digital myös vastasi pääosasta James Cameronin "Avatar"-elokuvan tehosteista.
Weta Digital on tehnyt yhteistyötä Giant Studiosn kanssa . Giant Studios on toteuttanut Motion Capture otoksia monissa Weta Digitalin tuotannoissa. 
Marraskuussa 2021 kerrottiin, että Unity Technologies ostaa yhtiön 1,625 miljardin dollarin hinnalla. Tämän kautta Wetan erikoistehosteet säilyttivät nimen Weta Digital, mutta visuaalisia efektejä tekevä yhtiö pysyi erillisenä ja sai uudeksi nimekseen Wētā FX.
Smashes, Thrashes &amp; Hits

Smashes, Thrashes &amp; Hits on teatraalisen hard rock -yhtye Kissin kokoelmalevy, joka julkaistiin loppuvuodesta 1988. Se oli toinen yhtyeen kotimaassa Yhdysvalloissa julkaisema kokoelma. Albumin 15 (UK-versiossa 16) kappaleesta kaksi on kokonaan uusia kappaleita. Kokoelmalevy pääsi julkaisuvuonna 1988 Billboardin listoilla sijalle 21.
Uudet kappaleet.
Uudet kappaleet "Smashes, Thrashes &amp; Hitsillä" ovat "Let's Put the X in Sex" ja "(You Make Me) Rock Hard", jotka molemmat ovat tyylillisesti vuoden 1987 "Crazy Nights" -albumin kanssa yhteneväisiä – hiottua, melodista glam rockia. Molemmat kappaleet tuotti Paul Stanley, joka myös osallistui kummankin kirjoittamiseen. Kappaleihin tehtiin myös musiikkivideot, jotka saivat jonkin verran lähetysaikaa MTV:llä.
Uudet versiot vanhoista kappaleista.
Lähes kaikkia Kissin alkuperäiskokoonpanon alun perin nauhoittamia kappaleita on muuteltu ja päivitetty. "Bethin" lauluosuudet nauhoitettiin kokonaan uusiksi - alkuperäisen rumpalin Peter Crissin lauluosuudet korvasi silloinen rumpali Eric Carr. 
Kappaleet.
UK-versio.
Ison-Britannian versiolla on "Deucen" paikalla "Crazy, Crazy Nights" sekä lisäkappale "Reason to Live".
Listat.
Albumi - Billboard (Yhdysvallat)
Singlet - Billboard (Yhdysvallat)
Frederic Goudy

Frederic William Goudy (8. maaliskuuta 1865 Bloomington – 11. toukokuuta 1947 Marlboro) oli yhdysvaltalainen kirjainmuotoilija, typografi, kustantaja ja opettaja. Hän suunnitteli 116 kirjaintyyppiä, joista monet ovat yhä yleisesti käytössä.
Goudy työskenteli nuorena muun muassa kirjanpitäjänä ja kiinteistöalalla. Kirjanpainajana ja typografina hän oli itseoppinut, ja siirtyi 1892 perustamansa lyhytikäisen "Modern Advertising" -lehden ja 1903 perustamansa Village Press -kustantamon myötä kustannusalalle. Vuonna 1895 hän perusti yhdessä englanninopettaja C. Lauren Hooperin kanssa Chicagoon Camelot Pressin, joka painoi Stone &amp; Kimball -kustantamolle hienosta graafisesta suunnittelustaan laajalti ylistetyn Chap-bookin. Goudy myi ensimmäisen itse suunnittelemansa kirjaintyypin Camelotin bostonilaiselle kirjapainolle 10 dollarilla.
Vuonna 1903 hän perusti yhdessä vaimonsa Berthan ja Will Ransomin kanssa Village Pressin Park Ridgessä, Illinoisissa. Goudy siirsi Village Pressin vuonna 1904 Massachusettsiin ja sen jälkeen New Yorkiin vuonna 1906. Useiden muuttojen jälkeen Goudy ja Village Press lopettivat toimintansa vuonna 1923 Marlborossa, New Yorkissa. Työpaja ja kirjasinvalimo paloivat vuonna 1939.
Goudy opetti Art Students League -yliopistossa vuosina 1916-1924 ja New Yorkin yliopistossa 1927-1929. Vuosina 1920-1940 hän toimi Lanston Monotype Machine Companyn taiteellisena johtajana. Hän sunnitteli American Type Founders- ja Lanston-yhtiöille useita kirjaintyyppejä kuten Goudy Old Style, Kennerley, Garamond ja Forum. Lisäksi Goudy kirjoitti teokset The Alphabet (1918), Elements of Lettering (1922), Typologia (1940) ja omaelämäkerrallisen teoksen A Half-Century of Type Design and Typography, 1895-1945 (1946).
The Real Thing

The Real Thing on amerikkalaisyhtye Faith No Moren kolmas albumi ja ensimmäinen albumi, jolla yhtyeen laulajana on Mike Patton. Albumi oli myös yhtyeen kaupallinen läpimurto, ja se on myös ensimmäisiä ns. vaihtoehtoisen heavy metalin genren platinamyyntiin yltäneitä julkaisuja.
Taustaa.
Faith No More oli erottanut laulajansa Chuck Moselyn kiertueen jälkeen vuonna 1988 johtuen hänen vaikeuksistaan laulamisen, päihteiden ja yhtyekavereiden välillä. Loppuvuodesta 1988 Mike Patton liittyi yhtyeeseen laulajaksi kitaristi Jim Martinin suosituksesta. Muu yhtye oli jo aiemmin säveltänyt osan kappaleista, joihin Patton liityttyään kirjoitti sanat.
Nauhoitus.
Albumi nauhoitettiin Studio D:ssä Sausalitossa Kaliforniassa vuodenvaihteessa 1988-1989. Kappale "The Morning After" oli nauhoitettu jo aiemmin Chuck Moselyn kanssa nimellä "New Improved Song" ja "Surprise! You're Dead!" oli Jim Martinin sävellys 1970-luvulta, jolloin hän soitti Agents of Misfortune-yhtyeessä. Patton kirjoitti molempiin uudet sanat.
Albumin sessioissa nauhoitettiin myös kappaleet "The Grade" ja "The Cowboy Song", jotka löytyvät single-julkaisuilta sekä "Live at the Brixton Academy"-albumilta. "Sweet Emotion"-niminen kappale julkaistiin myöhemmin uudelleennauhoitettuna nimellä "The Perfect Crime" "Bill &amp; Ted's Bogus Journey"-elokuvan soundtrackilla. Alkuperäinen versio löytyy yhtyeen kokoelmalta "The Very Best Definitive Ultimate Greatest Hits Collection".
Albumin vastaanotto.
"The Real Thing" julkaistiin kesäkuussa 1989, ja se sai hyviä arvosteluja varsinkin Isossa-Britanniassa ja yhtye pääsi kiertueelle Metallican kanssa. Ensimmäisenä singlenä julkaistu "From out of Nowhere" ei saanut menestystä yhtyeen kotimaassa Yhdysvalloissa, mutta nousi Britanniassa sijalle 23.
Pohjois-Amerikassa pääsy suuren yleisön tietoisuuteen koitti vasta kun single "Epic" julkaistiin tammikuussa 1990. Rap-musiikkia ja heavy metalia yhdistelevä kappale nousi listoilla sijalle 9., ja siitä tehty promovideo sai runsaasti soittoaikaa MTV-musiikkikanavalla ja auttoi albumia nousemaan listoille ja lopulta platina-myyntiin Yhdysvalloissa. Albumi nousi Yhdysvalloissa korkeimmillaan sijalle 11. lokakuussa 1990, 16 kuukautta julkaisun jälkeen. "The Real Thing" oli myös Grammy-ehdokkaana vuoden 1989 parhaaksi metalli-albumiksi.
Hundin sääntö

Hundin ensimmäisen säännön mukaan samanenergiaisille, degeneroituneille orbitaaleille asettuvat ensin yksittäiset, spiniltään parittomat elektronit. 
Elektronien todennäköisintä esiintymispaikkaa avaruudessa kuvataan orbitaaleilla. Kullakin orbitaalilla voi olla enintään kaksi elektronia. Hundin säännön mukaan elektronit kuitenkin sijoittuvat saman energiatason orbitaalille yhdensuuntaisin spinein niin kauan kuin mahdollista. Periaatteen avulla voidaan ennustaa, millaiset elektronikonfiguraatiot ovat pysyvämpiä.
Hundin sääntöjen avulla voidaan ennustaa atomin, ionin tai molekyylin alin energinen spektritermi ja perustila.
Weta Workshop

Weta Workshop on uusiseelantilainen erikoistehosteyhtiö, jonka perusti Richard Taylor vuonna 1987. Yhtiö nimettiin uusiseelantilaisen weta-hyönteisen mukaan joka on myös yhtiön tunnuksessa. Yhtiö aloitti uransa tekemällä erikoistehosteita suosittuun televisiosarjaan "". Yhtiö omistaa digitaalisiin erikoistehosteisiin erikoistuneen Weta Digitalin.
Weta Workshop tuli tunnetuksi tehtyään erikoistehosteita Peter Jacksonin "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogiaan. Yhtiö valmisti elokuvatrilogiaa varten muiden muassa yli 48 000 asetta, 19 000 pukua ja 1800 tekojalkaa.
Weta Workshop on tehnyt erikoistehosteita muiden muassa Lordille, , , , , King Kongiin sekä .
Nuija ja tosinuija

Nuija ja tosinuija () on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut Peter ja Bobby Farrellyn ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva. Elokuvan pääosia näyttelevät Jim Carrey ja Jeff Daniels.
Jatko-osa "Nuija ja tosinuija kaks" sai ensi-iltansa vuonna 2014.
Juoni.
Lloyd on pölhö mutta lämminsydäminen limusiinikuski, jonka kyytiin nousee eräänä päivänä kaunis Mary. Kun Mary jää kyydistä lentokentällä, Lloyd huomaa tämän jättäneen matkalaukkunsa kentälle. Maryyn ensisilmäyksellä rakastunut Lloyd nappaa laukun ja lähtee yhdessä yhtä lailla pölhön ystävänsä Harryn kanssa kohti Aspenia palauttamaan seteleitä täynnä olevan laukun Marylle. Matka on täynnä vastoinkäymisiä, ja perillä käy ilmi, että laukulla olisi muitakin ottajia. Ehtivätkö sankarit löytää Maryn ajoissa?
Vastaanotto.
Helena Ylänen kirjoitti "Helsingin Sanomissa" Carreyn ja Danielsin esittävän elokuvassa niin hölmöjä hahmoja, että niiden rinnalla Ohukainen ja Paksukainenkin ovat neroja. ”Nykyajan tapaan pieru-, ripuli- ja kusihuumoria on täydennetty panovitseillä ja satunnaisilla kuolemantapauksilla, jotta nulikoiden tarpeet tyydytetään mahdollisimman laajasti. Kaikenkaikkiaan harmitonta ja kilttiä meininkiä.”
Jatko-osa.
"Nuija ja tosinuija kaks" sai ensi-iltansa marraskuussa 2014, 20 vuotta ensimmäisen elokuvan valmistumisesta.
Elokuvalle valmistui vuonna 2003 myös esiosa "Tosinuija ja vielä nuijempi", jonka teossa kukaan alkuperäisen elokuvan tekijätiimistä ei ollut mukana. Se kertoo miten Harry ja Lloyd alun perin tapasivat. Elokuva sai kriitikoilta todella huonon vastaanoton, mutta menestyi hyvin teattereissa.
Angel Dust

Angel Dust on amerikkalaisyhtye Faith No Moren neljäs studioalbumi vuodelta 1992. Levyn tunnetuimmat kappaleet ovat "Easy", "Midlife Crisis" ja "Everything's Ruined".
Suomen Kuvalehden Kari Salminen kirjoitti, että albumi ”pehmentää funk-poljentoisen kitararockin perustaa ottamalla vaikutteita kantrista, psykedeliasta, bluesista ja jopa jazzista. Rockin muoto hajoaa synteettiseksi taitonäytökseksi”.
Vekaranjärven varuskunta

Vekaranjärven varuskunta on Kouvolan Valkealassa, Vekaranjärvellä toimiva varuskunta. 
Varuskunnan joukot.
Vekaranjärven varuskunta koostuu ensisijaisesti Karjalan prikaatin joukoista. Muut alueella toimivat joukot ja toimijat ovat:
Myös Pahkajärven ampuma-alue kuuluu varuskuntaan.
Varuskunnan päällikkönä on tammikuusta 2023 alkaen toiminut Karjalan Prikaatin komentaja prikaatikenraali Jyri Raitasalo.
Arkkitehtuuri.
Varuskunta-alueen rakentaminen alkoi syksyllä 1964 ja ensimmäiset prikaatin joukot muuttivat uusiin tiloihin 1968–1973. Arkkitehtina toimi Osmo Lappo (s. 1927) ja varuskunnan arkkitehtuuri edustaa betonikonstruktivismia.
Vekaranjärven varuskunta on yksi tyypillisistä korpivaruskunnista.
SVCD

SVCD (Super Video Compact Disc) on optinen digitaalinen tallennusväline. Se on suunniteltu VCD:n (Video CD) seuraajaksi ja on hyvin samankaltainen CD-levyn kanssa.
Ominaisuudet.
SVCD mahdollistaa vähintään 35 minuutin tallentamisen tavalliselle CD-levylle. Parhaimmalla laadulla videon bittivirta on korkeintaan 2600 kbit/s ja äänen 384 kbit/s. Maksimipituutta videolle ei ole määritelty, mutta pidempi video vaatii luonnollisesti alhaisemman bittivirran käyttämistä ja tarkoittaa siten huonompaa kuvanlaatua. SVCD:n resoluutio on PAL/SECAM-formaatissa 480×576 ja NTSC-formaatissa 480×480.
Kuvanlaadussa SVCD sijoittuu VCD:n ja DVD:n välimaastoon. SVCD mahdollistaa kuvan lisäksi joko kaksi stereo tai neljä mono ääniraitaa sekä korkeintaan neljä eri tekstitysraitaa. Tämän lisäksi SVCD tukee useita muitakin ominaisuuksia, kuten valikoita, kappaleita (chapters), soittolistoja sekä yksinkertaisia kuvaesityksiä, joissa voi olla myös ääniraita.
SVCD-levyjä voidaan toistaa useimmilla DVD-soittimilla sekä tietokoneilla sopivan toisto-ohjelman avulla. Formaatin eroista johtuen DVD:hen verrattuna, kaikissa soittimissa SVCD-levyt eivät kuitenkaan toimi.
Rattikelkkailu talviolympialaisissa 1980

XIII talviolympialaisissa Lake Placidissa vuonna 1980 järjestettiin rattikelkkailussa kilpailut kaksi- ja nelimiehisille joukkueille.
Mitalistit.
Kahden miehen kelkat.
&lt;br&gt;
Neljän miehen kelkat.
&lt;br&gt;
Sähköputkimies

Sähköputkimies () on Ben Stillerin ohjaama musta komedia vuodelta 1996.
Juoni.
Television ääressä aikuiseksi kasvanut Chip Douglas (Jim Carrey) asentaa tyttöystävän juuri hylkäämälle Steven Kovacsille (Matthew Broderick) laittoman kaapelitelevision tämän ehdotuksesta. Korvaukseksi Chip ei halua mitään muuta kuin olla Stevenin ystävä. Pakkomielteinen Chip on ystävänä kuitenkin niin rasittava, että Steven käskee häntä suoraan lähtemään. Tämän jälkeen Chip alkaa kuitenkin tunkeutua Stevenin ystävien, vanhempien ja jopa tyttöystävän seuraan kostaakseen tälle.
Arviot.
Amerikkalaisarviossa "Sähköputkimiehen" on arvioitu olevan aiempia Carreyn töitä synkempi. Yleisön reaktiot ovat olleet ristiriitaisia, samoin elokuvakriitikkojen arviot. Rotten Tomatoes antoi elokuva pisteitä 54 % jotka perustuivat 56 arvioon. Elokuva saa suomalaiskriitikon mielestä suorastaan sairaalloisia piirteitä.
Album of the Year

Album of the Year on amerikkalaisyhtye Faith No Moren kuudes ja viimeinen studioalbumi lähes kahdeksaantoista vuoteen ennen paluualbumia "Sol Invictusta" vuonna 2015. Levyn tunnetuimmat kappaleet ovat "Ashes to Ashes" ja "Last Cup of Sorrow".
Tribe

Tribe on metalliyhtye Queensrÿchen vuonna 2003 julkaistu kahdeksas studioalbumi. Vuonna 1997 lähtenyt kitaristi Chris DeGarmo palasi yhtyeeseen levyn teon ajaksi ja teki albumille muutamia kappaleita, mutta ei jäänyt pysyvästi. Albumin julkaisun jälkeen yhtyeen toiseksi kitaristiksi tuli Mike Stone.
"Empire"-albumin tapaan "Tribestä" on julkaistu DVD-Audio-versio. DVD:llä on lisäksi ”Desert Dance” -kappaleen livevideo, kuvagalleria sekä kaikkien laulujen sanoitukset.
NHK kōhaku-utagassen

NHK kōhaku-utagassen (, ”NHK:n punavalkolaulutaistelu”), yleisemmin tunnettu nimellä ”Kōhaku”, on japanilaisen NHK-televisiokanavan uudenvuodenaattona lähettämä suosittu musiikkikilpailu. Ohjelmassa vuoden suosituimmat artistit jaetaan kahteen joukkueeseen: punainen joukkue () koostuu naislaulajista, valkoinen () miehistä, ja kummassakin on noin 25 osallistujaa. Kōhaku on järjestetty 1950-luvulta saakka, ja siitä onkin muodostunut tärkeä uudenvuodenperinne ja lähes kansallinen instituutio. Vain kaikkein suosituimmat laulajat ja yhtyeet pääsevät esiintymään ohjelmassa, joten siihen osallistuminen on tärkeä hetki artistin uralla. Kōhaku loppuu hieman ennen keskiyötä, ja sen jälkeen ohjelma vaihtuu tyypillisesti uudenvuodentoivotuksiin ympäri maata.
Kōhaku on yksi vuoden suosituimmista televisio-ohjelmista. Huippuvuonna 1963 sitä seurasi 81,4 prosenttia Kantōn alueen televisiokatsojista. 2000-luvulla luku on ollut 35 prosentin tienoilla.
Historia.
Ensimmäinen Kōhaku uta gassen lähetettiin radiossa 3. tammikuuta 1951, ja sen aloitti laulaja Sugawara Tsuzuko. Ohjelma sai aikaan sodasta toipuvassa japanissa paljon innostusta. Seuraavana vuonna ohjelman pituus kasvatettiin 90 minuuttiin, ja neljäs Kōhaku vuonna 1953 järjestettiin ensimmäisen kerran liveyleisön edessä uudenvuodenaattona. Samalla Japanissa alkoivat televisiolähetykset. Päivä valittiin ilmeisesti siksi, että suuri konserttitila oli helppo saada käyttöön ja tammikuun alku oli viihdeteollisuudelle erityisen kiireinen ajankohta. Tähtilaulaja Hibari Misora osallistui kilpailuun ensimmäisen kerran vuonna 1954; hän oli yksi maan ensimmäisistä televisiojulkkiksiksi nousseista laulajista.
1960-luku merkitsi japanilaisen ja länsimaisen popmusiikin nousua ja musiikkiteollisuuden kukoistusta. Samalla suurin osa ennen sotaa suosituista laulajista jäi eläkkeelle. 14. Kōhakuun mennessä vuonna 1963 ohjelmasta oli tullut ja musiikkiteollisuuden tärkein vuotuinen tapahtuma. 1960-lukuun liittyi myös group soundin ja folkin nousu, jonka myötä vuoden 1966 ohjelmaan pääsivät muun muassa Jacky Yoshikawan ja Mike Maki. 1970-luvulla suosituiksi tulivat teini-ikäiset idolit, ja vuonna 1978 Kōhakun viimeisinä kappaleina kuultiin perinteisen enkan sijaan Yamaguchi Momoen ja Sawada Kenjin esittämät popkappaleet. Monet vuosikymmenen lauluista ovat nykyään karaokesuosikkeja.
Vuonna 1989 ohjelmaformaattiin tehtiin isoja muutoksia. Se alkoi nyt kello yhdeksän sijaan jo seitsemän jälkeen ja kesti yli neljä tuntia. Samalla se jaettiin kahteen osaan, jotka erotti lyhyt uutislähetys. Kōhaku on pysynyt vuosienkin jälkeen huomattavan suosittuna televisio-ohjelmana.
Rattikelkkailu talviolympialaisissa 1998

XVIII talviolympialaisissa Naganossa vuonna 1998 järjestettiin rattikelkkailussa kilpailut kaksi- ja nelimiehisille joukkueille. 
Mitalistit.
Kahden miehen kelkat.
Ensimmäistä kertaa talviolympialaisten historiassa rattikelkkailukulta jouduttiin jakamaan. 1. laskun jälkeen Huber ja jarrumies Tartaglia johtivat viidellä sadaosalla Kanadan kaksikkoa, jotka kuitenkin laskivat nopeammin loput kolme laskua. Ennen viimeistä laskua kanadalaiset olivat vielä italialaisia kolme sadaosaa jäljessä. Yhteismatkaa laskuille kertyi 5,46 kilometriä. Aikaisemmin talviolympialaisten kultamitali on jouduttu puolittamaan ohjaskelkkailussa 1972 Sapporossa italialaisparien Horst Hörnlein–Reinhard Bredow ja Paul Hildgartner–Walter Plaikner kesken, ja kolmesti pikaluistelussa.
Mimic47

Mimic47 on metalliyhtye Diablon 18. tammikuuta 2006 julkaistu neljäs studioalbumi. Levyltä on julkaistu singlenä levyn nimikappale. Ensimmäisellä listaviikollaan levy nousi Suomen albumilistan ensimmäiseksi. Levy on omistettu Chuck Schuldinerin muistolle.
Kappaleet.
Sävellykset, sanoitukset ja sovitukset Marko Utriainen ja Rainer Nygård.
Jarkko Hurme

Jarkko Erkki Hurme (s. 4. kesäkuuta 1986 Oulu) on suomalainen uransa päättänyt jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Hurme on Oulun Luistinseuran kasvatteja. Tämän lisäksi hän on edustanut toista oululaisseuraa AC Oulua. Kaudeksi 2005 Hurme siirtyi Rovaniemen Palloseuraan ollen koko kauden seuran avainpelaajia. Kausi kuitenkin päättyi putoamiseen, sillä RoPS hävisi Vaasan Palloseuralle liigakarsinnoissa. 
Vuoden 2006 alussa Hurme siirtyi ulkomaille, italialaisen Serie A -seura Udinesen organisaatioon. Hän ei saanut vakiinnutettua pelipaikkaansa, minkä johdosta hän siirtyi kaudeksi 2007–2008 kahta sarjaporrasta alemmaksi Hellas Veronan joukkueeseen. Kaudeksi 2009 Hurme palasi viiden vuoden jälkeen AC Ouluun ollen nostamassa joukkuetta takaisin Veikkausliigaan. Hän siirtyi kaudeksi 2011 Turun Palloseuraan.
Hurme on ollut ikäluokassaan vakiokasvoja alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa, jonka lisäksi hän oli mukana niin sanotussa "Vintiöt"-maajoukkueessa, joka pelasi Suomessa alle 17-vuotiaiden MM-turnausta vuonna 2003. Ensimmäisen maajoukkuemaalinsa Hurme teki EM-karsintaottelussa Kreikkaa vastaan Helsingin olympiastadionilla 11. lokakuuta 2014, tasoittaen pelin tilanteeseen 1-1.
Enka

Enka () on japanilainen populaarimusiikin tyylilaji. Se sai alkunsa 1900-luvun alkupuolella. Enka-kappaleet ovat balladeja, jotka kertovat tyypillisesti rakkaudesta, menetyksestä ja kaipuusta melodramaattisella tavalla. Ne ovat tarkoituksellisesti ajattomia ja vanhanaikaisen kuuloisia. Enkassa yhdistyvät länsimaiset soittimet ja japanilaiset teemat, laulutekniikka, sävelasteikko ja rytmi.
Enkalle ei ole selkeää määritelmää: sitä voidaan pitää esimerkiksi ”[1900-luvulla laajalti suositun populaarimusiikin eli] "kayōkyokun" kappaleina, joissa on japanilaisia musiikillisia ja henkisiä piirteitä.” Enkan merkitys onkin vaihdellut eri aikoina, ja sana voidaan kirjoittaa eri kirjoitusmerkein. Yleinen kirjoitustapa merkitsee ’esittävää laulua’ tai ’puhelaulua’ ja on peräisin Meiji-kauden termistä "enzetsu no uta" (演説の歌), joka tarkoitti alun perin 1880-luvulla kaduilla laulettuja hallinnon vastaisia protestilauluja. Musiikkiteollisuudessa enka määritellään laulajan mukaan.
Enkan kuuntelijat ovat pääosin iäkkäämpiä japanilaisia, mutta sitä soitetaan Japanissa yleisesti. Sillä on maine erityisen japanilaisena musiikkina, joka ilmaisee ”japanilaisten sielua” ("nihonjin no kokoro").
Luettelo Sonata Arctican kappaleista

Tämä on luettelo Sonata Arctican kappaleista.
Cover-kappaleet.
Suluissa alkuperäinen esittäjä.
Oululainen

Oululainen on Fazer Leipomot Oy:hyn kuuluva yksikkö, jonka tuotteita on muun muassa 1947 markkinoille tullut Oululaisen jälkiuunileipä, Pullava -pullapitkot, Reissumies-palaleivät (1978) ja Oululaisen hapankorput (1955).
Oululaisen juuret ovat Kotileipomossa, jonka Kaarlo ja Vilhelmiina Helenius perustivat Lahteen 9. marraskuuta 1909. Oululainen-nimi tulee siitä, että Vilhelmiina oli saanut leipurin oppinsa oululaissyntyiseltä leipurilta. Oululainen on kuulunut Fazer-konserniin vuodesta 1958 lähtien.