tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Silverpilen

Silverpilen () on kaupunkitarinoiden mukaan Tukholman metrossa Ruotsissa kummitteleva metrojuna. Usein junan mainitaan koostuvan hopeankiiltäväkylkisistä C5-sarjan metrovaunuista. Vain yksi C5-sarjan juna on rakennettu, ja se koostui kahdeksasta vaunusta. Junayksikkö rakennettiin 1960-luvun puolessa välissä koeliikenteeseen, mutta se on korvattu uudemmalla kalustolla. Junan vaunuista kuusi romutettiin 1990-luvun lopussa.
"Silverpilen" oli liikenteessä vain harvoin, jolloin tuon hopeanhohtoisen junan näkeminen yöllä sai ihmisten mielikuvituksen heräämään. 1980-luvulla kerrottuja kaupunkitarinoita "Silverpilenistä" keräsi ruotsalainen folkloristi Bengt af Klintberg, ja tarinoita "Silverpilen"-aavejunasta kerrottiin ruotsalaisessa televisiosarjassa "Det spökar" 10. joulukuuta 1997.
Kaupunkitarinasta on useita versioita. Erään version mukaan aavemetrojuna liikennöi hylätyissä metrotunneleissa ja sen näkevät vain metron työntekijät. Toisen version mukaan aavemetrojunan voi nähdä keskiyön jälkeen ohittamassa asemaa suurella nopeudella. Jotkut väittävät "Silverpilenin" jopa pysähtyvän ottamaan matkustajia kyytiin, ja matkustajien katoavan viikoiksi, kuukausiksi ja jopa vuosiksi ennen kuin poistuvat aavejunasta. Kaupunkitarinoiden mukaan "Silverpilen" on joko tyhjä tai sen matkustajina on aaveita.
Eräät versiot kytkevät aavejunan metronlinjan 11 eli sinisen linjan käyttämättömään Kymlingen metroasemaan. Kymlingen asemalla on aaveaseman maine, sillä ihmiset sanovat että "vain kuolleet poistuvat junasta Kymlingessä".
Perwez

Perwez ( ja ) on kunta Belgiassa, Vallonian Brabantin provinssissa. Pinta-alaa Perwezillä on 50,81 neliökilometriä. 1. tammikuuta 2007 kunnassa asui 7 621 asukasta ja asukastiheys oli 150 as./km². Kunnan pormestarina toimii André Antoine. 
Perwezin naapurikunnat ovat Incourt, Walhain ja Ramillies Vallonian Brabantissa sekä Gembloux ja Eghezée Namurin provinssissa.
Vuoden 2006 Italian ympäriajon kolmas etappi alkoi 8. toukokuuta 2006 Perwezistä ja päättyi Namuriin.
Kylät.
Malèves-Sainte-Marie-Wastines, Orbais, Thorembais-les-Béguines ja Thorembais-Saint-Trond.
Sinkkuäidille sulhanen

Sinkkuäidille sulhanen oli vuosina 2007 ja 2008 Nelosella esitetty tosi-tv-sarja. Ohjelmaa juonsi Taru Valkeapää ja "rakkausasiantuntijana" toimi Mia Halonen.
Uusi Sinkkuäidille sulhanen on vuosina 2020 ja 2021 Discovery+ ja TV5 -kanavilla esitetty tosi-tv-sarja. Ohjelmaa juonsi Piritta Hagman.
Patrick Troughton

Patrick George Troughton (25. maaliskuuta 1920 Lontoo – 28. maaliskuuta 1987 Columbus, Georgia, Yhdysvallat) oli brittiläinen näyttelijä. Hän tuli kuuluisaksi etenkin "Doctor Who" -sarjassa, jossa hän näytteli toista Tohtoria vuosina 1966–1969, sekä tarinoissa ”The Three Doctors” (1972–1973), ”The Five Doctors” (1983) ja ”The Two Doctors” (1985).
Troughtonin muuhun tv-uraan lukeutuu useita rooleja, esimerkiksi nimirooli ensimmäisessä brittiläisessä Robin Hood ‑televisiosovituksessa (1953). Elokuvauransa aikana hän näytteli muun muassa filmeissä "Sinbad ja tiikerinsilmä" (1977) ja "Ennustus" (1976).
Patrick Troughtonin lapsia ovat muun muassa Joanna, Michael ja David Troughton, ja lapsenlapsia muun muassa Sam ja Jim Troughton sekä Harry Melling. 
Troughton kuoli sydänkohtaukseen 28. maaliskuuta 1987.
Robert Anderson (käsikirjoittaja)

Robert Woodruff Anderson (28. huhtikuuta 1917 – 9. helmikuuta 2009) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja. Hänet tunnetaan muun muassa näytelmästä "Teetä ja sympatiaa", joka sai kantaesityksensä Broadwayllä vuonna 1953 ja josta tehtiin myös 1956 ensi-iltansa saanut elokuvasovitus.
Anderson sai Oscar-ehdokkuuden "Nunnan tarina" -elokuvan käsikirjoituksesta 1950-luvun lopulla. Käsikirjoitustensa lisäksi hän julkaisi romaanit "After" (1973) ja "Getting Up and Going Home" (1978).
Anderson oli syntyperäinen newyorkilainen. Hän oli naimisissa Phyllis Stohlin kanssa vuodesta 1940 tämän kuolemaan 1956. Vuonna 1959 hän meni naimisiin näyttelijä Teresa Wrightin kanssa, mutta he erosivat 1978.
William Hartnell

William Henry Hartnell (8. tammikuuta 1908 Lontoo – 23. huhtikuuta 1975 Marden, Kent) oli brittiläinen näyttelijä. Hän tuli kuuluisaksi etenkin "Doctor Who" -televisiosarjasta, jossa hän näytteli ensimmäistä tohtoria vuosina 1963–1966 sekä sarjan kymmenvuotisjuhlatarinassa ”The Three Doctors”, joka esitettiin vuodenvaihteessa 1972–1973.
Hartnellin muuhun uraan kuuluvat muun muassa roolit elokuvissa "Kiveä kovempi" ("Brighton Rock", 1947), "Veijareita asetakissa" ("Carry on Sergeant", 1958) ja "Miehen hinta" ("This Sporting Life", 1963).
St. Louisin aavejuna

St. Louisin aavejuna tai St. Louisin valoilmiö on St. Louisin ja Prince Albertin välillä, 130 kilometrin päässä Saskatoonista Kanadan Saskatchewanissa esiintyvä, kaupunkitarinoiden mukaan yliluonnollinen valoilmiö. Valoilmiötä kutsutaan St. Louisin aavejunaksi, sillä se havaitaan öiseen aikaan Canadian National Railwayn omistamalla, nyt jo puretulla rautatielinjalla. Valoilmiö on havaittu useaan kertaan 1920-luvulta lähtien.
Kuvaus.
Valoilmiö muodostuu kirkkaasta valosta, joka muistuttaa lähestyvän junan ajovaloja. Toisinaan kirkkaan valon luona havaitaan myös punainen valohehku. Paikallisen version mukaan valoilmiöön liittyy Canadian Nationalin palveluksessa työskennelleen veturinkuljettajan kuolema: rataa tarkastamassa ollut veturinkuljettaja sai surmansa toisen junan osuessa häneen, ja kuljettajan haamun kerrotaan etsivän irronnutta päätään ratapenkereeltä. Canadian Nationalin arkistoista ei kuitenkaan löydy tietoja vastaavasta tapahtumasta.
Erään paikallisen asukkaan mukaan valoilmiöön liittyisi junaryöstö 1900-luvun alkupuolelta. Asukkaan tarinan mukaan ryöstäjät pysäyttivät junan, jolloin junan konduktööri astui ulos punainen lyhty kädessään, ja ryöstäjät ampuivat hänet. Tarinan mukaan kirkas valo on veturin ajovalo, ja pieni punainen hehku on peräisin konduktöörin lyhdystä.
Valoilmiö on nähty toistuvasti useiden vuosien aikana, siitäkin huolimatta että rautatie rakennuksineen on purettu. Silminnäkijät kuvailevat valon näyttävän lähestyvän heitä, mutta se ei koskaan saavuta. Joissakin tapauksissa valon havainneet ovat lähteneet sitä kohti, jolloin valo on kadonnut ja syttynyt uudelleen kirkkaana etsijöiden selän takana siten, että etsijöiden varjot lankeavat ratapenkereelle.
Selitys.
Sittemmin paikalliset opiskelijat ovat selittäneet ja toistaneet ilmiön osoittamalla kyseessä olevan kaukaisen auton valot. Selitys kuitenkin on kuitenkin asetettu kiistanalaiseksi koska valoilmiö on havaittu ennen autojen yleistymistä ja läheisen tien rakentamista.
Puolan kuningaskunta

Puolan kuningaskunta (, , ) oli Puolan valtion virallisena nimenä keskiajalta vuoteen 1795 saakka. Myöhemmin nimi on ollut myös Venäjän keisarikuntaan kuuluneella autonomisella valtiolla sekä Saksan valtakunnan samalle alueelle ensimmäisen maailmansodan aikana perustamalla lyhytaikaisella nukkevaltiolla.
Itsenäisen Puolan kuningaskunnan historia jakautuu seuraaviin vaiheisiin:
Myöhemmin nimi on ollut seuraavilla epäitsenäisillä valtiolla:
Kriisi (vuoden 1946 elokuva)

Kriisi () on vuonna 1946 ensi-iltansa saanut Ingmar Bergmanin esikoiselokuva. "Kriisi" on ruotsinkielinen ja mustavalkoinen. Bergman käsikirjoitti elokuvan Leck Fischerin näytelmän pohjalta.
Juoni.
Kasvattiäitinsä kanssa asuva nuori Nelly-tyttö tapaa lopulta oikean äitinsä ja alkaa ihailla tämän tyylikkyyttä ja seurapiirielämää Tukholmassa. Kaupunki kuitenkin näyttää tytölle myös elämän vaaralliset puolet.
Saint-Louis-du-Ha! Ha!

Saint-Louis-du-Ha! Ha! noin 1 500 asukkaan paikkakunta Témiscouatan alueella Bas-Saint-Laurentissa lähellä St. Lawrencejoen etelärantaa Québecissä, Kanadassa. Se sijaitsee kaakkoon Rivière-du-Loupista maantien 185 varrella. Paikkakunnan pääelinkeinona on maanviljely. Paikkakunnan motto on "Solidaire dans le labeur". Kaupungin pormestari on Donald Viel.
Nimen alkuperä.
Paikkakunnan nimessä olevan Ha! Ha! -osan merkityksestä ei olla yksimielisiä. "Commission de toponymien" mukaan loppuosa viittaa läheiseen Lake Témiscouata -järveen, ja "haha" on ranskassa käytetty ilmaus, joka tarkoittaa odottamatonta estettä tai äkillisesti vastaan tulevaa polun päätekohtaa. "Louis" voi viitata Louis Marquisiin, erääseen alueen ensimmäisistä uudisraivaajista, Louis-Antoine Proulxiin, Rivière-du-Loup'n kirkkoherraan, tai apotti Louis-Nicolas Bernieriin.
Paikkakunnan nimessä esiintyvät huutomerkit eivät ole samalla tavalla kansainvälisesti tunnustettuja kuin englantilaisen Westward Ho! -nimisen paikkakunnan nimessä.
André Glucksmann

André Glucksmann (19. kesäkuuta 1937 Boulogne-Billancourt – 10. marraskuuta 2015 Pariisi) oli ranskalainen filosofi ja esseisti, jonka vanhemmat olivat Itävallan juutalaisia.
Elämänvaiheita.
Glucksmann suoritti ylioppilastutkinnon Lyonissa ja opiskeli sen jälkeen École normale supérieure de Saint-Cloudessa. Hän oli koulutukseltaan filosofi, ja hänestä tuli CNRSn (Centre national de la recherche scientifique) tutkija ja sodan, ydinpelotteen ja ydinsodankäynnin strategian asiantuntija. Hän toimi tehtävässä filosofi Raymond Aronin alaisuudessa. Vuonna 1968 Glucksmann julkaisi ensimmäisen kirjansa ”Le Discours de la Guerre”. Hän myös osallistui toukokuun 1968 tapahtumiin stalinistis-maolaisena militanttina, ja 1970-luvulla hän oli aktiivisesti mukana vastustamassa Neuvostoliiton sortojärjestelmää. Vuonna 1972 hän luonnehti Ranskaa ”fasistiseksi diktatuuriksi” artikkelissa, joka julkaistiin ”Les Temps Modernes” -lehdessä. Hän kuitenkin haaveili Euroopan kokonaisuuden yhdistymisestä aina Lissabonista Moskovaan saakka. Vuonna 1975 hän julkaisi teoksen ”La Cuisinière et le mangeur d’hommes, réflexions sur l'État, le marxisme et les camps de concentration”, jossa on hänen ajatuksiaan valtiosta, marxismista ja keskitysleireistä. Tämä kirja sekä 1977 ilmestynyt teos ”Les Maîtres penseurs” olivat suuria myyntimenestyksiä, mutta saivat osakseen kriittisistä huomioita eri puolilta Eurooppaa.
1980-luvulla hän julkaisi useita teoksia ja kirjoitti Ranskan lehdistöön runsaasti Berliinin muurin sortumisesta. Yleensä hän piti oikeutettuna amerikkalaisten ja israelilaisten ottamaa asennetta ulkopolitiikkaan, eritoten kun oli kyse Irakin konfliktista. Vuonna 2003 hän arvosteli Le Monde -lehdessä ankarasti ”rauhanleiriä” ja todisteli voimakkaasti, että Saddam Husseinilla on hallussaan joukkotuhoaseita. Samaan aikaa hän osallistui thik tankin ”Cercle de l’Oratoire” perustamiseen kuten myös aikakauslehti ”Le Meilleur des Mondesin" luomiseen. Muiden toimiensa ohessa hänestä tuli ”Amis du Meilleur des Mondes” yhdistyksen puheenjohtaja. Tämä yhdistyksen tarkoituksena on julkaista Le Meilleur des Mondesin -lehteä yhdessä Denoël-kustantamon kanssa.
André Glucksmann oli myös tunnettu eräiden muiden intellektuellien, kuten ranskalaisen Bernard-Henri Lévyn, ohella tuesta Naton hyökkäykselle Serbiaan vuonna 1999. Hän tuki myös voimakkaasti tšetšeenien asiaa, ja hän oleskeli Tšetšeniassa laittomasti kuukauden ajan. Hän moitti järjestelmällisesti länsimaita niiden asenteesta Vladimir Putinin politiikkaa kohtaan, jota hän piti omahyväisenä.
Vuonna 2007 hän tuki presidenttivaaleissa Nicolas Sarkozyta. Tästä ja hänen kirjoittelustaan sekä kannanotoistaan asian puolesta sikisi voimakas mielipiteidenvaihto. Jean-Marie Laclavetine julisti Glucksmannin menettäneen uskottavuutensa, kuten hän menetti sen jo aikoinaan sitoutuessaan stalinistis-maolaiseen politiikkaan.
Ambroise Thomas

Charles Louis Ambroise Thomas (ransk. ; 5. elokuuta 1811 Metz – 12. helmikuuta 1896 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä.
Thomas syntyi musikaaliseen perheeseen ja aloitti musiikkiopinnot Pariisin konservatoriossa 1828. Hän pääsi Grand Prix de Rome -palkinnon turvin vuodeksi Roomaan. Ensimmäinen ooppera "La Double Echelle" on vuodelta 1837. Thomas'sta tuli vuonna 1856 konservatorion professori, ja hän opetti muun muassa Jules Massenet'ta.
Vuonna 1871 Ambroise Thomas seurasi Daniel-François-Esprit Auberia konservatorion johtajana. Hän hoiti virkaa kuolemaansa saakka.
Thomas tunnetaan etupäässä oopperoistaan "Mignon" (1866) ja "Hamlet" (1868). Oopperamusiikin lisäksi hän sävelsi muun muassa baletin "La Tempête" (1889), kantaatteja ja kamarimusiikkia. Thomas'n sävellyksissä on vaikutteita Charles Gounod'lta.
Circle of Dust

Circle of Dust oli yhdysvaltalainen industrial metal -yhtye, joka vaikutti vuosina 1988–1998. Circle of Dustin perusti Scott Albert, joka käyttää nykyisin pseudonyymiä Klayton ja on kuuluisa sooloyhtye Celldwelleristään. Yhtye poiki lukuisia sivuprojekteja, joista vastasivat pääasiassa Klayton ja soolokitaristi Darren "Klank" Diolosa, mukaan lukien Klank, Angeldust, Argyle Park ja Chatterbox.
Historia.
Circle of Dust oli suosittu kristillisissä piireissä suurimman osan 1990-luvusta, vaikka Klayton hajotti yhtyeen vuonna 1995. Lopettamisen jälkeen Klayton julkaisi viimeisen albuminsa "Disengagen" vuonna 1998. Albumin sivuhuomautuksissa on osia haastattelusta, jossa Klayton kertoo, että hän päätti hajottaa Circle of Dustin ja aloittaa alusta uudella projektillaan nimeltä Angeldust, jossa vaikutti myös Criss Angel. Kansilehdessä on myös kuvia, jotka vihjaavat Klaytonin tunteneen itsensä kirkkojen hylkäämäksi. Jotkut kristityt arvostelivat Circle of Dustia siitä, että yhtye ei kirjoittanut tarpeeksi kristillisiä sanoituksia, kun taas toiset kristityt kritisoivat yhtyeen musiikkia liian kaoottiseksi. Siinä missä monet kristilliset yhtyeet ovat olleet mukana vastaavissa kiistanalaisuuksissa, Circle of Dustia pidettiin usein yhtenä kiistanalaisimmista.
Circle of Dustin hajoamisen jälkeen yhtyeen albumeista on otettu lukuisia uusintajulkaisuja. Myöhemmin Circle of Dust -ihailijoiden joukossa on liikkunut huhuja, että Klaytonin varhaisempaa materiaalia, mukaan lukien aiempia äänitteitä Immortal-nimen alla, julkaistaisiin jossain vaiheessa. Vuonna 2005 Retroactive Records julkaisi uudelleen alkuperäisen "Circle of Dust" -nimikkoalbumin, Brainchild-nimellä äänitetyn "Mindwarpin", Argyle Parkin "Misquidedin" ja "Metamorphosiksen", joka sisältää Klaytonin tekemiä remixejä Circle of Dustin, Brainchildin ja Living Sacrificen kappaleista.
Diskografia.
Kappaleita kokoelmilla
Kaksijuovaviiripyrstö

Kaksijuovaviiripyrstö ("Aphyosemion bivittatum") on Afrikasta kotoisin oleva vanhanmaailmankilleihin kuuluva kala. Se on helppo sekoittaa loistoviiripyrstöön, "Aphyosemion bitaeniatum".
Koko ja ulkonäkö.
Kaksijuovaviiripyrstö kasvaa noin viisi senttiä pitkäksi. Se on vartaloltaan pitkulainen. Kahden tumman juovan lisäksi kalasta löytyy sinisen, vihreän, punaisen ja oranssin sävyjä. Kalasta on jalostettu erilaisia värimuotoja, joista osassa tummat juovat katkeilevat tai lähes katoavat.
Alkuperä.
Kaksijuovaviiripyrstö on kotoisin Afrikasta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Kaksijuovaviiripyrstö on pieni, vilkas ja varsin helppohoitoinen akvaariokala, jota kuitenkin harvoin tavataan Suomen akvaarioliikkeissä. Kala hyppää herkästi ulos akvaariosta, joten peitinlasit ovat välttämättömät.
Vesiolot ja ravinto.
Kaksijuovaviiripyrstö on peto ja syö lihapitoista ruokaa, johon voi kuulua myös hiutaleita.
Lämpötilaksi suositellaan 20–22 °C. Kala pärjää lämpimämmässäkin, mutta jää lyhytikäisemmäksi. Veden tulisi olla pehmeää ja hiukan hapanta.
Prebiootti

Prebiootti on sulamaton ruoan komponentti, joka edistää valikoivasti yhden tai useamman bakteerikannan kasvua tai aktiivisuutta paksusuolessa terveyttä edistävällä tavalla. 
Prebiootti on tavallisesti hiilihydraatti (oligo- tai polysakkaridi). Prebiootteja ovat esimerkiksi galakto-oligosakkaridit (GOS), inuliinityyppinen fruktoosipolymeeri ja ravintokuitu.
Bushveld

Bushveld on maantieteellinen alue eteläisessä Afrikassa 800–1 200 metrin korkeudella. Sen keskus on Etelä-Afrikan Limpopon provinssissa, mutta se ulottuu KwaZulu-Nataliin, Swazimaahan, Mosambikiin, Zimbabween ja Botswanaan. Alueen kasvusto koostuu pääasiassa akaasia- ja baobabpuista ja korkeasta ruohikosta.
Polska Siła Zbrojna

Polska Siła Zbrojna ('Puolan asevoimat') oli 10. huhtikuuta 1917 perustettu armeija, jonka sotilaat koostuivat pääasiassa Itävalta-Unkarin armeijassa taistelleista puolalaisista. Armeijan tarkoituksena oli toimia 5. marraskuuta 1916 Saksan ja Itävalta-Unkarin perustaman Puolan kuningaskunnan armeijana. Armeijan sotilaat siirrettiin pääasiassa saksalaisten komentajien alaisiksi.
Koska heinäkuussa 1917 puolalaiset sotilaat kieltäytyvät vannomasta sotilasvalaa Saksan keisari Wilhelm II:lle, muodostui kriisi, minkä seurauksena 15 000 sotilasta internoitiin Beniaminówin ja Szczypiornon leireille. 3 000 sotilasta määrättiin Itävalta-Unkarin armeijaan. 
Suunnitellun 50 000 sotilaan sijasta vahvuudeksi jäi vain 2 775 sotilasta. Kun joukkojen johto siirrettiin Puolan valtion­hoitaja­neuvostolle 19. lokakuuta 1918, vahvuus lisääntyi 9 000 sotilaaseen.
Puolan julistauduttua itsenäiseksi 11. marraskuuta 1918 Saksan tehtyä aselevon ympärysvaltojen kanssa tuli Polska Siła Zbrojnasta itsenäisen Puolan asevoimat.
Bridgeport Islanders

Bridgeport Islanders on AHL-liigassa pelaava yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, jonka kotikaupunki on Connecticutin osavaltion väkirikkain kaupunki Bridgeport. AHL:n itäisen konferenssin atlantti divisioonaan kuuluva seura pelaa kotiottelunsa 8 470-paikkaisella Webster Bank Arenalla. Joukkue on perustettu vuonna 2001. Seura toimii NHL-seura New York Islandersin farmijoukkueena. Bridgeport Islandersilla on Islandersin lisäksi yhteistyösopimus myös ECHL-seura Worcester Railersin kanssa.
Historia.
Bridgeport Sound Tigers aloitti AHL:ssä vuonna 2001. Ennen Sound Tigersia Islandersin AHL-farmiseura oli vuodesta 1998 Lowell Lock Monsters. 
Sound Tigers ylsi ensimmäisellä kaudellaan AHL:n loppuotteluihin pelaamaan Calder Cupin voitosta. Runkosarjakaudella 2001–2002 seura voitti 43 ottelua, pelasi kahdeksan tasan ja hävisi 25 ottelua varsinaisella peliajalla sekä neljä jatkoajalla. Se keräsi 98 pistettä, enemmän kuin muut AHL-seurat, ja sai sekä AHL:n itäisen divisioonan runkosarjavoittajalle jaettavan F. G. "Teddy" Oke Trophyn että AHL:n runkosarjavoittajalle jaettavan Macgregor Kilpatrick Trophyn. Kevään 2002 pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella seura kukisti Manitoba Moosen voitoin 3–1, toisella kierroksella St. John's Maple Leafsin 4–0 ja kolmannella kierroksella Hamilton Bulldogsin 4–3. AHL:n loppuotteluissa Sound Tigers sai vastaansa Chicago Wolvesin, joka oli vahvempi voitoin 4–1. Myöhempinä vuosina Sound Tigers on päässyt pudotuspeleihin neljästi.
Bridgeport Sound Tigersin yhden kauden piste-ennätys on laitahyökkääjä Jeff Tambellinilla, joka teki kaudella 2007–2008 76 tehopistettä, 38 maalia ja yhtä monta syöttöpistettä, 57:ssä runkosarjaottelussa. Eniten maaleja yhden kauden aikana Sound Tigersin riveissä tehnyt pelaaja on keskushyökkääjä Jeff Hamilton, joka teki kaudella 2003–2004 43 maalia 67:ssä runkosarjaottelussa, ja voitti AHL:n parhaan maalintekijän palkinnon Willie Marshall Awardin. Sound Tigersin yhden kauden syöttöennätys on laitahyökkääjä Rob Collinsilla (48 syöttöpistettä 67:ssä runkosarjaottelussa kaudella 2005–2006) ja jäähyennätys puolustaja Eric Godardilla (295 jäähyminuuttia 75:ssä runkosarjaottelussa kaudella 2004–2005). Muita tunnettuja Sound Tigersin riveissä pelanneita ovat muun muassa maalivahti Rick DiPietro, laitahyökkääjä Raffi Torres ja puolustaja Chris Campoli. 
Bridgeport Sound Tigersin päävalmentajana toimi kaudesta 2007–2008 alkaen Jack Capuano, joka oli kaudella 2006–2007 seuran apuvalmentajana. Ennen Capuanoa seuran päävalmentajina toimivat myöhemmin New York Islandersin päävalmentajana toiminut Steve Stirling (2001–2003), Greg Cronin (2003–2005), Dave Baseggio (2005–2006) ja Dan Marshall (2006–2007). Capuano nostettiin emoseura Islandersin päävalmentajaksi kesken kauden 2010-2011 ja kauden loppuun seuraa valmensi Pat Bingham. Seuraavan kauden joukkuetta valmensi Brent Thompson ja kaudesta 2012-2013 päävalmentajana on toiminut Scott Pellerin.
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Menoitios

Menoitios (, "tuhoon tuomittu mahti") oli kahden eri hahmon nimi kreikkalaisessa mytologiassa.
Titaani.
Menoitios, titaanijumala, joka edusti väkivaltaista vihaa ja harkitsemattomia tekoja. Hän oli Iapetoksen ja Klymenen – tai Asian – poika ja Atlaksen, Prometheuksen ja Epimetheuksen veli. Zeus iski Menoitiosta salamallaan ja heitti hänet alas Tartarokseen rangaistukseksi pöyhkeydestään ja ylpeydestään.
Patrokloksen isä.
Menoitios oli myös Aktorin pojan ja Patrokloksen isän nimi.
The Illustrated London News

The Illustrated London News oli brittiläinen aikakauslehti, jonka perustivat Herbert Ingram ja hänen ystävänsä, Punch-lehden toimittaja Mark Lemon. Lemon toimi Ingramin neuvontantajana, kun "Illustrated London Newsin" ensimmäinen numero julkaistiin 14. toukokuuta 1842. Siinä oli kuusitoista sivua ja 32 puupiirrosta. Ensimmäisessä painoksessa oli kuvitettuja artikkeleita muun muassa Ranskan junaonnettomuudesta, Afganistanissa riehuneesta sodasta sekä Buckinghamin palatsin pukujuhlista.
Vaikka ensimmäistä numeroa saatiin kaupattua 26 000 kappaletta, väheni levikki merkittävästi seuraavien numeroiden yhteydessä. Herbert Ingram toteutti kuitenkin kekseliään kampanjan lehden markkinoimiseksi. Hän lähetti kaikille Englannin papeille kopion Canterburyn arkkipiispan virkaanastujaisia käsitelleestä numerosta, joka sisälsi kuvia tapahtumasta. Lehti saikin näin lukuisia uusia tilaajia. Levikki lähti nousuun, ja vuoteen 1856 mennessä se oli kohonnut jo 200 000:een.
"The Illustrated London News" oli ensimmäinen valokuvia käyttänyt aikakauslehti. Lehteä julkaistiin viikoittain vuoteen 1971 asti, jolloin se alkoi ilmestyä kuukausittain. Vuodesta 1989 lähtien sitä julkaistiin kaksi kertaa kuussa, sitten neljännesvuosittain kunnes vuonna 2003 se lakkasi ilmestymästä.
Nykyisin "The Illustrated London News" toimii Illustrated London News Group -nimisenä viestintäyrityksenä.
Yuen Long (piiri)

Yuen Long () on yksi Hongkongin 18 piiristä. Se sijaitsee Uusien territorioiden luoteisosassa. Alueen pinta-ala on 138,56 km2 ja asukasluku vuonna 2021 oli 668 080.
Maantiede.
Yuen Long sijaitsee Uusien territorioiden luoteisosassa Manner-Kiinan vastaisella rajalla. Maantieteellisesti se on alluviaalitasanko, jota rajaavat kolmella sivulla kukkulat ja luoteessa meri. Piirin pohjoisosassa on 60 hehtaarin kosteikkoalueen sisältävä Hong Kong Wetland Park.
Yuen Longin naapuripiirit ovat koillisessa North, idässä Tai Po, kaakossa Tsuen Wan ja etelässä Tuen Mun. Pohjoisreunassaan piiri rajoittuu Sham Chun -jokeen, jonka vastarannalla on Shenzhenin kaupunki.
Historia.
Ensimmäiset jäljet merkittävästä asutuksesta nykyisen Yuen Longin piirin alueella ovat Song-dynastian (960–1279) ajoilta. Varhaisimmat tunnetut asukkaat olivat Tang- ja Man-klaanit. Ne alkoivat rakentaa alueelle muun muassa muurien ympäröimiä kyliä, pagodeja ja temppeleitä. Muurien ympäröimien kylien klaanikulttuuri on säilynyt alueella 2000-luvulle saakka.
Yuen Longia on alettu rakentaa ja kehittää merkittävästi 1970-luvulta lähtien. Alueelle on rakennettu kaksi "new town" -nimellä kutsuttua uudelleen rakennettua asuinaluetta, Yuen Long New Town ja Tin Shui Wai New Town.
Nykytila.
Yuen Longissa asui 668 080 ihmistä vuonna 2021. Alueen asukkaiden kuukausittaiset mediaanitulot olivat 17 800 dollaria, mikä on hieman koko Hongkongin vastaavaa lukua (18 000 dollaria) alempi. Asukkaista yli 622 000 oli etnisiä kiinalaisia. Suurimpia vähemmistöjä olivat indonesialaiset, filippiiniläiset ja nepalilaiset.
Yuen Longin tärkeimmistä nähtävyyksistä moni on luontokohteita, kuten kosteikkopuisto Hong Kong Wetland Park, Mai Pon luonnonsuojelualue, Shan Pui -joen varrella oleva Nam San Wain alue ja Pak Nai, josta on näköala Manner-Kiinan puolelle. Niiden lisäksi alueella on Hongkongin ensimmäinen perinnepolku Ping Shanissa, jonka varrella on useita Tang-klaanin vanhoja rakennuksia ja monumentteja.
Mannikkala

Mannikkala (v:sta 1948 ) on kylä Lyykylänjärven etelärannalla Viipurin koillispuolella Venäjällä, Suomen luovuttamalla alueella. Suomelle kuuluessaan Mannikkala kuului Viipurin maalaiskuntaan ja Ihantalan seurakuntaan. Mannikkala sijaitsi aivan Viipurin kaupungin rajan tuntumassa. Mannikkalan naapurikyliä olivat Lyykylänjärvi, Kurikkala, Perojoensuu, Kärstilä, Ryysylä ja Repola–Lyykylä.
Asutus ja elinkeinot.
Vuonna 1937 kylässä oli 81 asukasta. Mannikkalan kautta kulki Karjalan rata ja kantatie 62. Kylässä oli kauppa ja kansakoulu. Mannikkalan maamiesseuralla oli omat talo. Kylässä toimi myös nuoriseura. Maatalous oli tärkeä elinkeino. Vuonna 1937 Mannikkalassa oli 185 ha metsää, 78 ha peltoa ja 13 ha niittyä.
Kansakoulu.
Mannikkalan kansakoulurakennus valmistui vuonna 1892, mutta se paloi vuonna 1915. Uusi koulurakennu rakennettiin vuonna 1919. Mannikkalan koulupiiriin kuului Mannikkalan lisäksi Ryysylän, Talin, Kurikkalan, Kärstilän ja Uudenkartanon kylät sekä suurin osa Repola–Lyykylän kylää ja pienempiä osia Perojoensuun ja Nikoskelan kylistä. Vuonna 1939 Mannikkalan kansakoulussa oli kolme opettajaa ja 104 oppilasta. Syksyllä 1943 koulussa oli 108 oppilasta.
Historia.
Mannikkalan väestö joutui evakkoon talvisodan aikana ja Moskovan rauhassa Mannikkala jäi Neuvostoliitolle. Kun alue jatkosodassa vallattiin takaisin, pääsi väestö palaamaan koteihinsa. Vuonna 1944 asukkaat joutuivat lähtemään kuitenkin uudelleen evakkoon.
Kaukasian valtakunnankomissariaatti

Kaukasian valtakunnankomissariaatti () oli Saksan suunnitelma hallinnoida vallattua Kaukasiaa. Alue oli tarkoitus jakaa useamman kenraalikomissaarin johtamaan päähallintopiiriin.
WikiScanner

WikiScanner eli Wikipedia Scanner on Virgil Griffithin (s. 1983) laatima tietokoneohjelma, jonka avulla voidaan pyrkiä selvittämään, mitkä tahot muokkaavat Wikipediaa anonyymisti. Griffith latasi tietokoneelle tietosanakirjan erottaen XML-pohjaiset tiedot nimettömistä muutoksista artikkeleissa ja muokkaajien käyttämistä IP-osoitteista. Lopulliseksi tietokannan kooksi tuli 34,4 miljoonaa muokkausta, jotka oli tehty 2,6 miljoonasta organisaatioille tai yksityisille kuuluvasta osoitteesta. Griffith teki internetiin hakupalvelun, josta voi helposti hakea esimerkiksi organisaatioiden kuten Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelun (CIA), Microsoftin tai Yhdysvaltain kongressin tekemiä muutoksia.
Muokattuja artikkeleita.
CIA:n muokkaamiksi uskotaan joitain Yhdysvaltain presidenteistä kertovia artikkeleita, artikkelia Iranin presidentistä Mahmud Ahmadinežadista sekä lisäys "Tähtien sota" -elokuvan valosapelitaisteluun. Vatikaanin uskotaan poistaneen Sinn Féinin johtajaan Gerry Adamsiin liitetystä epäilystä, joka koski 1970-luvulla tehtyä kaksoismurhaa.
Virgil Griffith

Virgil Griffith (s. 1983) on yhdysvaltalainen hakkeri, joka on käyttänyt myös nimimerkkiä Romanpoet. Hän on tunnettu Blackboard Inc:n kanteesta, joka koski liikesalaisuuden paljastamista. Tapaus liittyi hänen paljastamaansa turvallisuusriskiin opiskelija-asuntoalueen sähköisten henkilökorttien magneettinauhassa. Riita-asia sovittiin.
Griffith sai maailmanmainetta julkaistessaan elokuussa 2007 tietokoneohjelman Wikipedia Scanner, jonka avulla hän osoitti CIA:n, Microsoftin ja Yhdysvaltain kongressin IP-osoitteista tai niihin liittyvien henkilöiden IP-osoitteista muokattavan Wikipediaa anonyymisti huomattavan usein.
Griffith on myös julkaissut kirjoituksia keinoelämästä.
The Gentleman’s Magazine

The Gentleman’s Magazine oli Englannin ensimmäinen yleisluonteinen aikakauslehti ja yksi aikansa vaikutusvaltaisimpia julkaisuja.
Edward Cave perusti lehden Lontoossa tammikuussa 1731. Sen koko nimi oli alun perin "The Gentleman’s Magazine: or, Trader’s monthly intelligencer". Caven keksintö oli luoda kuukausittainen tiivistelmä uutisista ja koulutettua yleisöä kiinnostavista aiheista, jotka vaihtelivat kulutushyödykkeiden hinnoista aina latinankieliseen runouteen saakka. Lehdessä oli sekä vakituisilta avustajilta saatua alkuperäistä sisältöä että laajoja lainauksia ja poimintoja muista lehdistä ja kirjoista. "The Gentleman’s Magazinea" nimimerkillä Sylvanus Urban toimittanut Cave oli ensimmäinen, joka käytti varastorakennusta tarkoittavaa sanaa makasiini (”magazine”) viittaamaan aikakauslehteen. 
Ennen "The Gentleman’s Magazinen" perustamista oli jo ilmestynyt tiettyyn aiheeseen erikoistuneita aikakauslehtiä mutta ei vastaavaa laaja-alaista julkaisua, vaikka joitakin yrityksiä sellaisen luomiseksi oli tehty. 
Samuel Johnsonin ensimmäinen vakituinen kirjoittajan työ oli "The Gentleman’s Magazinessa". Aikana, jolloin parlamentin toiminnasta raportoiminen oli kiellettyä, Johnson kirjoitti lehteen säännöllisesti parlamenttikatsauksia otsikolla ”Magna Lilliputian senaatin väittelyitä”. Vaikka ne heijastelivatkin jossain määrin osallistujien näkökantoja, olivat puheiden sanat enimmäkseen Johnsonin omia.
Taitavana liikemiehenä Cave kehitti "The Gentleman’s Magazinelle" kattavan jakelujärjestelmän. Lehteä luettiin kaikkialla englantia puhuvassa maailmassa. Se lakkautettiin lopulta syyskuussa 1907
Wehrmachtin sotilashallinto

Wehrmachtin sotilashallinto oli ensimmäinen Saksan toisessa maailmansodassa valtaamilla alueilla toteutettu hallinto. Kun rintama siirtyi eteenpäin, luovutti Wehrmacht alueita Saksan siviilihallinnolle. Kuitenkin Atlantin rannikkoa Ranskassa ja Neuvostoliiton rintaman rintamasta noin 300 kilometriä selustaan ulottuvat osat pysyivät Wehrmachtin sotilashallinnossa. Wehrmacht kohteli väestöä sen mukaan, miten se teki vastarintaa, kun taas Saksan siviilihallinto, joka koostui kansallissosialistisen puolueen virkailijoista, joista osa oli entisiä puolueen piiripäälliköitä Saksasta kohteli väestöä sen oletettujen rodullisten ominaisuuksien mukaan, mikä vaikeutti alueen väestön käyttämistä hyväksi, ja osittain saattoi kääntää vähemmistökansallisuuksia Saksaa vastaan.
Länsi-Eurooppa.
Pohjois- ja Länsi-Ranska kuuluivat Wehrmachtin sotilashallinnon piiriin, kuten myös Belgia. Kuitenkin Normandian maihinnousun jälkeen lähinnä Joachim von Ribbentrop ja Auswärtiges Amt pyrkivät varmistamaan Belgian. Sille myönnettiin Belgian valtakunnankomissariaatin asema.
Reijo Enävaara

Reijo Aukusti Enävaara (3. huhtikuuta 1938 Helsinki – 6. elokuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen lehtimies ja kansanedustaja.
Enävaara valmistui valtiotieteen maisteriksi 1967. Hän toimi Suomen Maaseudun Puolueen lehden "Suomen Uutisten" toimitussihteerinä vuosina 1961–1966, toimituspäällikkönä vuodesta 1966, vastaavana toimittajana vuosina 1968–1972 ja päätoimittajana vuosina 1969–1984. Presidentin valitsijamieheksi Enävaara valittiin vaaleissa 1968 ja 1978.
Enävaara valittiin eduskuntaan SMP:n ehdokkaana vuoden 1983 vaaleissa Helsingin vaalipiiristä. Kansanedustajan ura jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä hän kuoli vain runsas vuosi myöhemmin. Tilalle eduskuntaan nousi Ulla Lehtinen.
Ulpia Marciana

Ulpia Marciana (elokuu 48–112) oli Rooman keisari Trajanuksen vanhempi sisar. Keisari piti sisarensa mielipiteitä suuressa arvossa ja kutsui sisarensa usein matkoille kanssaan. Keisari jopa perusti kaksi kaupunkia sisarensa kunniaksi. Kaupungit saivat nimikseen Colonia Marciana Ulpia Traiana Thamugadi ja Marcianopolis. Vuonna 105 Marcianalle myönnettiin augustan arvonimi. Hän oli ensimmäinen keisarin sisko, joka sai tämän arvonimen. Myöhemmin, vuosina 112–113, lyötiin myös hänen kuvallaan varustettuja kolikoita.
Marciana oli senaattori Marcus Ulpius Traianuksen ja tämän vaimon Marcian tytär. Ulpia Marciana meni naimisiin Gaius Saloninus Matidius Patruinuksen kanssa ja he saivat tyttären, Salonia Matidian, vuonna 68. 
Marcianan kuoltua senaatti julisti hänet jumalattareksi veljensä Trajanuksen käskystä.
Mia Halonen

Mia Halonen (s. 4. heinäkuuta 1965 Espoo) on suomalainen toimittaja, joka oli "Maajussille morsian" tosi-tv-ohjelman ensimmäisen kauden juontajana 2006. Hän on kotoisin Espoon Kauklahdesta ja opiskeli puheviestintää Jyväskylän yliopistossa. Tuolloin Halonen aloitti uransa 1988 Yleisradiossa toimittajana Radio Keski-Suomessa.
Halonen aloitti Ylessä perusteilla olevassa Radiomafiassa vuonna 1990. Kesällä 1992 Halonen juonsi tv-ohjelmaa "Jaska ja sen sisko" yhdessä vatsastapuhuja Ari Lauanteen kanssa. Hän muutti 27-vuotiaana Yhdysvaltoihin Los Angelesiin, jossa hän asui kolme vuotta ja eli tekemällä näyttelijän töitä elokuvissa. 28-vuotiaana hän meni naimisiin yhdysvaltalaisen lakimiehen kanssa. Avioliitto päättyi eroon viiden vuoden kuluttua.
Yleisradiossa Halonen työskenteli myös Radio Ainossa 2000–2002 ja sen jälkeen valtakunnanverkon juontajana Radio Suomessa vuoteen 2006 saakka. Nelonen Median Radio Aallon toimittaja Halonen oli 2007–2009.
"Sinkkulaivan" toisella tuotantokaudella ohjelman nettisivuilla julkaistiin rakkausvalmentajana toimineen Halosen vinkkisarja "Sinkun kymmenen syntiä".
Halonen on myös ollut toimittajana useissa tosi-tv-ohjelmissa, kirjoittanut lehtijuttuja ja juontanut eri tilaisuuksia. Halonen meni naimisiin vuonna 2016 kanadalaisen Tim Poustien kanssa. Hän on asunut vuodesta 2017 Kanadassa Nanaimon kaupungissa.
Kiteen ortodoksinen kirkko

Pyhän Kolminaisuuden kirkko on ortodoksinen kirkko Keski-Karjalassa Kiteellä. Kirkko on yksi Joensuun ortodoksisen seurakunnan kirkoista.
Kirkko valmistui teknisesti vuonna 1998. Sen on suunnitellut arkkitehti Sirkka Sortti. Kirkon vihki arkkipiispa Johannes vuonna 2000, ja nimensä mukaisesti kirkko on omistettu Pyhälle Kolminaisuudelle. Kirkko vaalii Pyhän Nektarios Eginalaisen muistoa. Kirkon osoite on Valamontie 4.
Kirkossa pidetään säännöllisesti liturgia kuukauden toisena sunnuntaina kello 10 sekä merkittävinä juhlapäivinä.
Kirkossa laulaa pyhän Nektarioksen kuoro
Pirkko Raitio

Pirkko Raitio (oik. "Bertta Wilhelmiina Raitio, o.s. Sandell", 12. marraskuuta 1882 Tampere – 2. marraskuuta 1966) oli suomalainen näyttelijä, joka esiintyi yli 20 elokuvassa. Vuosina 1909–1950 hän työskenteli Kansan Näyttämöllä ja Helsingin Kansanteatterissa näyttelijä-kuiskaajana. 
Raition aviopuoliso oli näyttelijä Paavo Raitio vuosina 1907–1954. Pirkko Raitio sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1947.
Raitio on haudattu puolisoineen Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon Helsinkiin.
Tammen kultaiset kirjat

Tammen kultaiset kirjat on Kustannusosakeyhtiö Tammen julkaisema suomalainen lasten kuvakirjasarja, jonka teokset ovat käännöksiä vastaavan yhdysvaltalaisen "Little Golden Books" -sarjan kirjoista.
"Little Golden Books" -sarja syntyi Yhdysvalloissa vuonna 1942. Sarjan loi ranskalaissyntyinen Georges Duplaix, joka oli Picasson entinen oppilas. Kirjojen kustantajana on vuodesta 2001 lähtien toiminut Random House -yhtiö. Sarjan tarkoituksena oli tuottaa edullisia, kestäviä ja värikkäitä kuvakirjoja kaikkien lasten ulottuville, iskulauseen "Books for masses, not for the classes" mukaisesti. Suomessa sarjan julkaiseminen aloitettiin vuonna 1952, jolloin ilmestyivät ensimmäiset kuusi kirjaa:
Alkuperäisessä "Tammen kultaiset kirjat" -sarjassa julkaistiin myös lyhyitä Disney-tarinoita, kuten "Aku Ankka ja joulupukki", mutta tekijänoikeussyistä näistä yli kolmestakymmenestä kirjasta ei ole otettu uusintapainoksia vuoden 1985 jälkeen. Ne myös puuttuvat kokonaan sarjan uusien kirjojen sekä myöhempien uusintapainosten takakansien kirjalistasta, jossa on lueteltu numerojärjestyksessä sarjan muut kirjat. Suomessa eniten myytyjä sarjan kirjoja ovat olleet Richard Scarryn "Mattilan isännän karjatarha" sekä Gustaf Tenggrenin "Viisi pientä koiranpentua". Teoksia ovat kuvittaneet myös useat muut tunnetut lastenkirjapiirtäjät, kuten Tibor Gergely, Alice ja Martin Provensen, Margaret Wise Brown, Eloise Wilkin ja Garth Williams. Myös kirjojen suomentajat ovat olleet nimekkäitä, heihin kuuluvat muun muassa Marjatta Kurenniemi, Helena Anhava ja Kirsi Kunnas.
Kirjojen edullinen hinta oli alun perin myyntivaltti myös Suomessa. Kirjojen esittelytekstit korostivat sen lisäksi kirjojen laatua ja kasvatuksellisuutta. Alun perin kirjat maksoivat 110 markkaa kappale, mikä vastasi vuoden 2007 rahassa noin kolmea euroa. Nykyään uusien kirjojen hinta on viidestä kymmeneen euroa. Vuoteen 2006 mennessä kultaisia kirjoja oli ilmestynyt kaikkiaan 181 erilaista. Tähän mennessä "Little Golden Books" -kirjoja on julkaistu ainakin 50 maassa ja miljardin painetun kirjan raja ylittyi jo vuonna 1986.
Legio VII Gemina

Legio VII Gemina Felix oli roomalainen legioona. Galba perusti legioonan vuonna 69 Hispania Tarraconensisissa ennen kuin hän marssi Roomaan. Legioona sai lisänimen Gemina sen jälkeen kun Vespasianus yhdisti sen toisen legioonan kanssa (ehkä Legio I Germanica). Vespasianus siirsi legioonan myös takaisi Hispaniaan Legio VI Victrixin ja Legio X Geminan tilalle jotka oli lähetetty Germaniaan. 
Vuosina 86–89 legioonaa komensi Marcus Ulpius Traianus, myöhempi keisari Trajanus.
Card Player

Card Player on yhdysvaltalainen pokeriin keskittyvä aikakauslehti ja internetsivusto. June Field perusti lehden vuonna 1988. Barry Shulman osti sen vuonna 1998 ja on lehden nykyinen toimitusjohtaja ja julkaisija. Hallituksen puheenjohtajana toimii hänen poikansa Jeff Shulman. Card Player -lehti ilmestyy joka toinen viikko.
Julkaisun emoyhtiö Card Player Media julkaisee myös "Card Player Europe" -lehteä. Lehteä julkaistaan myös suomen kielellä.
Vuodesta 1997 lehti on myöntänyt arvostettua "Player of the Year" ("vuoden pelaaja") -palkintoa. Palkinnon voittaa vuoden aikana eniten ranking-pisteitä tärkeimpien pokeriturnausten finaalipöytäsijoituksista kerännyt pelaaja. Pisteiden määriytymiseen eri turnauksissa vaikuttavaa turnauksen sisäänoston suuruus ja osallistujien määrä.
Suomalainen "Pokerilehti" perustuu osittain Card Player -lehden tuottamaan aineistoon.
Shaul Mofaz

Shaul Mofaz (, s. 4. marraskuuta 1948 Iran) on israelilainen poliitikko, liikenneministeri 2006–2009. Hän on ollut Israelin puolustusvoimien komentaja vuosina 1998–2002. Puolustusministeriksi hänet nimitettiin Ariel Sharonin hallitukseen 2002 ja liikenneministeriksi Ehud Olmertin hallitukseen 2006. Hän on ollut varapääministeri ja apulaispääministeri.
Mofaz ilmoitti jäävänsä tauolle politiikasta hävittyään syyskuussa 2008 Kadiman puheenjohtajaäänestyksen Tzipi Livnille, mutta hän on kuitenkin ollut knessetin jäsen vuoteen 2015 ja ministerinäkin. Hänet valittiin puolueen puheenjohtajaksi Livnin jälkeen 2012. Hän jäi eläkkeelle ja luopui politiikasta vuonna 2015.
Sam Pollock

Samuel Patterson Smyth "Sam" Pollock OC, CQ (15. joulukuuta 1925 – 15. elokuuta 2007 Toronto, Kanada) oli kanadalainen urheiluvaikuttaja, joka tunnetaan etenkin NHL-joukkue Montreal Canadiensin toimitusjohtajana. Häntä pidetään yhtenä taitavimmista NHL-johtajista ja hänen aikanaan Montreal voittikin yhdeksän Stanley Cupia .
Montrealin organisaatioon Pollock siirtyi vuonna 1947. Tätä ennen hän oli mm. valmentanut teini-ikäisiä ja manageroinut softball-joukkuetta, jossa pelasi joitakin Montrealin pelaajia. Pollock toimi monissa pienemmissä töissä ennen siirtymistään toimitusjohtajaksi. Vuonna 1950 hän tarkkaili ja arvioi nuoria lahjakkuuksia Montrealille. Pollockin aikana Canadiensiin liittyvät juniorijoukkueet voittivat kaksi Memorial Cupia ja CHL-liigan Omaha Knights sarjansa mestaruuden. Montrealissa oltiin vakuuttuneita Pollockin pelaajanäkemyksestä ja hänet nimitettiin Frank J. Selken seuraajaksi seuran toimitusjohtajaksi 
Pollock oli Montrealin toimitusjohtaja vuodet 1964–1978 ja tuona aikana seura voitti yhdeksän Staney Cupia. Hän teki ollessaan toimitusjohtajana monta merkittävää kauppaa, joilla sai hankittua tulevia tähtipelaajia Montrealiin. Pollock oli ensimmäisiä toimitusjohtajia, jotka tajusivat, että onnistuminen oli tärkeää seuran tulevaisuuden kannalta. 
Hänen suurimpia hankintojaan olivat maalivahti Ken Dryden, jonka hän sai Boston Bruinsista kahta mitätöntä lupausta vastaan, ja hyökkääjä Guy Lafleur, jonka hän varasi draftin ensimmäisenä saatuaan vuoron California Golden Sealsilta vaihtokaupassa. Muita Pollockin Montrealiin tuomia pelaajia ovat mm. Larry Robinson, Steve Shutt ja Bob Gainey. Lisäksi Pollock oli suostuttelemassa valmentaja Scotty Bowmanin Montrealin valmentajaksi vuonna 1971 . Pollock jätti Montrealin vuonna 1978 .
Kanadan maajoukkueen johdossa Pollock oli vuoden 1976 Kanada-cupissa. Tuota joukkuetta monet jääkiekkoasiantuntijat pitävät kautta aikojen parhaimpana joukkueena. Vuodet 1995–2000 Pollock toimi baseball-joukkue Toronto Blue Jaysin toimitusjohtajana. 
Pollock on saanut monia arvostettuja valintoja. Vuonna 1978 hänet valittiin Hockey Hall of Fameen ja lisäksi hän on Canadian Sports Hall of Famen jäsen. Vuonna 1985 Pollockille myönnettiin Kanadan korkein kunniamerkki, Order of Canada. 
Pollock kuoli 15. elokuuta 2007 Torontossa .
Pertti Klemola

Pertti Juhani Klemola (2. heinäkuuta 1939 Helsinki – 15. maaliskuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Klemola kritisoi SAK:n sosiaalidemokraatteja ja "Helsingin Sanomia". Hän osallistui tasa-arvoa ja demokratiaa tutkineeseen TANDEM-ryhmään.
Elämä.
Pertti Klemolan vanhemmat olivat professori Valto Klemola (1907–1957) ja Else Margit Lindroos (1911–1977). Hänen serkkunsa oli entinen Euroopan parlamentin jäsen Kyösti Virrankoski. 
Klemola oli 23-vuotiaana "Suosikin" ensimmäinen päätoimittaja, ja sen jälkeen hän työskenteli naistenlehti "Annan" toimitussihteerinä ja kolumnistina. Myöhemmin hän oli toimittajana Yleisradiossa ja julkaisi useita kirjoja. Kun Suomen Akatemian rahoittama tasa-arvoa ja demokratiaa tutkiva ryhmä TANDEM perustettiin 1973, oli Klemola mukana ryhmässä tutkijana.
Klemolan kirja "Kenen asialla SAK?" herätti aikanaan huomiota, koska hän paljasti siinä SAK:n sosiaalidemokraattien saaneen taloudellista tukea työnantajien STK:lta Metallityöväen liiton vaalitaistelua varten. Toinen huomiota herättänyt Klemolan kirja oli 1981 ilmestynyt "Helsingin sanomat, sananvapauden monopoli".
Klemola kuoli lyhyen sairauden jälkeen maaliskuussa 2003.
Prokris

Prokris () oli Ateenan kuninkaan Erekhtheuksen ja Praksithean tytär, joka meni naimisiin Kefaloksen, Deionin pojan kanssa. Prokriilla oli ainakin kaksi sisarta, Kreusa ja Oreithyia.
Aamuruskon jumalatar Eos kuitenkin ihastui Kefalokseen ja sieppasi tämän Kefaloksen ollessa metsästämässä. Heistä tuli rakastavaiset, ja suhteesta syntyi Faethon tai Tithonos, Faethonin isä, mahdollisesti myös Hesperos. Joidenkin vuosien jälkeen Kefalos alkoi kuitenkin kaivata takaisin Prokriin luokse, ja närkästynyt Eos palauttikin hänet tälle tarjoutuen samalla osoittamaan, kuinka helposti muukalainen voisi Prokriin vietellä. Hän muutti Kefaloksen tuntemattoman näköiseksi ja antoi hänelle lahjoja vietäväksi Prokriille. Kefalos onnistuukin makaamaan vaimonsa kanssa tämän tunnistamatta häntä, ja kun Eos poistaa naamioinnin, Proksis pakenee tajuttuaan tulleensa huijatuksi.
Pakomatkallaan hän tapasi Artemiin, jonka tuli sääli tätä. Jumalatar lahjoitti hänelle keihään, joka ei koskaan osu harhaan, ja ihmeellisen koiran, Lailapsin, joka oli taiottu saamaan saaliinsa aina kiinni. Tässä versiossa nyt puolestaan Prokris palasi miehensä luokse naamioituneena, ja lupasi myydä keihään ja koiran tälle, jos tämä makaisi hänen kanssaan. Kefalos lupautui tähän, ja rakastavaiset olivat taas tasoissa. 
Toisessa versiossa Kefalos naamioitui palatessaan omasta aloitteestaan, ja viettelyn onnistuttua Prokris pakeni ja palasi vasta Kefaloksen tunnustettua virheensä ja pyydettyä anteeksi ja aneltua tätä palaamaan. Prokris palasi ja antoi Artemiin keihään ja koiran miehelleen ja he elivät onnellisina yhdessä.
Kolmannessa versiossa Prokriin mainitaan saaneen koiran kuningas Minokselta kiitokseksi tautinsa parantamisesta. Zeus oli alun perin antanut koiran Europelle.
Vaikka Kefalos ja Prokris pääsivät sovintoon, oli Prokris oli yhä epäluuloinen. Kun Kefalos eräänä päivänä lauloi hymniä vilvoittavalle tuulelle raskaan metsästyksen jälkeen, ohikulkija kuuli laulun ja luuli Kefaloksen esittävän serenadia rakastajalleen. Prokris sai kuulla tapauksesta ja meni seuraavana päivänä vakoilemaan miestään. Kun Kefalos taas lauloi, Prokris liikahti ja lehtien kahina kantautui Kefaloksen korviin. Tämä heitti erehtymättömän keihäänsä äänen suuntaan luultuaan sitä eläimen aiheuttamaksi ja keihästi siten oman puolisonsa. Kuollessaan miehensä käsivarsille Prokris pyytää tätä olemaan koskaan naimatta Eosta. Tekonsa järkyttämänä Kefalos lähti maanpakoon.
Thespioksen tytär.
Prokris oli myös vanhin Thespioksen ja Megameden viidestäkymmenestä tyttärestä, joiden Thespios halusi saavan miespuolisia perillisiä Herakleen kanssa. Prokris synnyttikin yhden yön suhteen tuloksena hänelle kaksoset Antileionin ja Hippeuksen
Julius Servianus

Gaius Julius Servilius Ursus Servianus (45–136) oli roomalainen sotilas ja poliitikko. Hän oli kotoisin Hispaniasta.
Servianus meni naimisiin Hadrianuksen siskon Aelia Domitia Paulinan kanssa ennen vuotta 98. Servianus oli 30 vuotta vaimoaan vanhempi. Pari sai yhden lapsen, Julia Serviana Paulinan. Servianus oli kahdesti konsuli Trajanuksen aikana ja kerran Hadrianuksen aikana. Trajanus nimitti hänet German Inferiorin kuvernööriksi vuonna 98. Myöhemmin Trajanus teki Servianuksesta tärkeämmän Pannonian kuvernöörin. Trajanus kuoli 8. elokuuta 117 ja hänen seuraajakseen tuli Servianuksen lanko Hadrianus.
Hadrianus halusi aluksi tehdä Servianuksen lapsenlapsesta Gnaeus Pedanius Fuscus Salinatorista perillisensä, mutta päätyi lopulta nimittämään Lucius Aeliuksen "caesariksi". Servianus ja Salinator aikoivat valittaa tästä Hadrianukselle, mutta tämä päätti antaa teloittaa heidät säästyäkseen skandaalilta.
M/S Aurora af Helsingborg

M/S Aurora af Helsingborg on matkustajia ja autoja kuljettava laiva (ropax), joka liikennöi Ruotsin Helsingborgin ja Tanskan Helsingørin välillä. Liikennettä hoitaa Scandlines-yhtiö. Laiva rakennettiin Norjassa Tangen Verft A/S -telakalla Kragerössä ja varusteltiin Tomrefjordenissa Langsten Slip &amp; Båtbyggeri nimisessä yrityksessä.
Alus voi kuljettaa 1 250 matkustajaa ja 240 henkilöautoa. Autokaistojen pituus on 539 kaistametriä ja raiteiden pituus 260 metriä.
El Quartelejo

 
El Quartelejo on pohjoisimman kiinteän intiaaniasutuksen raunioille annettu nimitys. Rauniot sijaitsevat Kansasin osavaltiossa Scottin piirikunnassa Scott Cityn pohjoispuolella Lake Scott State Parkin alueella Ladder Creekin varrella. Rauniot ovat ainoat kiinteät intiaaniasutuksen rakennusjäänteet Kansasin osavaltiossa.
El Quartelejon alkuperälle on kaksi mahdollista selitystä. Vuonna 1664 ryhmä pueblointiaaneja lähti New Mexicosta, mutta espanjalaisten joukot saartoivat heidät ja saattoivat heidät takaisin New Mexicoon. Intiaanit ehkä rakensivat El Quartelejon, mutta toista mahdollisuutta pidetään todennäköisempänä. Toisen teorian mukaan pueblokapinan (1680–1692) jälkeen suurin osa pueblointiaaneista hyväksyi espanjalaisten paluun alueilleen säästääkseen henkensä. Ryhmä kapinallisia Taosin ja Picurisin intiaanikylistä sen sijaan ei antautunut. Vuonna 1696 ryhmä pakeni New Mexicosta liittyäkseen tasankoapasseihin. Se pakenivat suurille tasagoille ja onnistuivat välttelemään espanjalaisia kymmenen vuoden ajan, mutta vuonna 1706 heidät vangittiin ja palautettiin New Mexicoon. Tällöin espanjalaisten komentaja Juan Uribarri kirjoitti intiaanien asuneen kiinniottohetkellä kiinteissä asumuksissa. Espanjalaiset kutsuvat paikkaa El Quartelejoksi ja sitä ympäröivää aluetta San Luisin provinssiksi.
El Quartelejossa ei ole ollut intiaaniasutusta vuoden 1719 (tai toisen käsityksen mukaan vuoden 1706) jälkeen, mutta espanjalaiset ja ranskalaiset asuivat rakennuksissa satunnaisesti ja pitivät paikalla etuvartioasemaa. Vuonna 1763 ranskalaiset lähtivät alueelta ja intiaanikylä hylättiin. Asumukset lahosivat ja rakennelmat hautautuivat maa-aineksen peittoon.
Intiaanikylä jäi tuntemattomaksi yhdysvaltalaisille tutkimusmatkailijoille, mutta arkeologit löysivät rauniot vuonna 1898. Siitä lähtien alueella on suoritettu kaivauksia, joissa on paljastunut seitsemän huoneen laajuinen rakennelma, joka oli riittävän suuri pienelle intiaaniryhmälle. Raunioiden lähettyvillä on nähtävissä jälkiä matalista ojista, jotka johtavat paikalle läheisiltä lähteiltä. Ojia on todennäköisimmin käytetty peltojen kasteluun.
Vuonna 1964 El Quartelejo määriteltiin kansalliseksi historialliseksi maamerkiksi, ja alueesta muodostettiin osavaltion suojelema puistoalue. Vuodesta 2004 Yhdysvaltain National Park Service on luokitellut El Quartelejon riskiryhmään kuuluvaksi paikaksi, sillä se on sään aiheuttaman eroosion armoilla.