tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Freud Marx Engels &amp; Jung

Freud Marx Engels &amp; Jung, tuttavallisesti Freukkarit [froikkarit], oli vuonna 1984 perustettu suomalainen country-yhtye, jonka nimi sisältää Arto Pajukallion mukaan viittauksen yhtyeeseen Crosby, Nash, Stills &amp; Young. Viimeisen kokoonpanon alkuperäisjäsenet olivat laulusolisti Pekka Myllykoski ja kitaristi Arto Pajukallio. Yhtye tunnetaan erityisesti suomenkielisistä käännöksistään amerikkalaisista countrykappaleista. "Freukkareiden" tunnetuimpia lauluja ovat muun muassa "Särkynytsydämiset (viekää minut baariin)", "Danny show", "Mystinen metsätyömies", "Buuri Johannesburgista", "Juomalaulu", "Pitkätukkainen punaniska" ja "Kossu on mun kuski".
Vuoden 1999 albumi "Hittihökkeli" äänitettiin outlaw countryn tärkeimmässä kaupungissa Teksasin Austinissa. Vuoden 2005 "Amerikkalaisia unelmia" oli yhteislevy countrya aiemminkin levyttäneen Kari Peitsamon kanssa.
Alkusyksystä 2007 jaettiin radioille yhtyeen uusi single "Meidän rumien rakkauslaulu". Kappale laitettiin myös ilmaiseksi ladattavaksi 19. syyskuuta klo 19.19 yhtyeen MySpace-sivuille. Kappale on myös mukana eri esittäjien "Suomirokkia 13" -kokoelmalevyllä.
Yhtyeen toinen alkuperäisjäsen Pekka Myllykoski kuoli huhtikuussa 2017. Arto Pajukallio kertoi samana päivänä, ettei yhtye jatka ilman Myllykoskea. 
Viimeisin yhtyeen nimissä julkaistu julkaisu on "Eksynyt löytää" -single joka julkaistiin Myllykoskesta tehdyn dokumenttielokuvan "Mystinen metsätyömies" yhteydessä Stupidon kautta.
Makaronesia

Makaronesia on itäisellä Pohjois-Atlantilla Iberian niemimaan ja Länsi-Afrikan edustalla sijaitseva saaristo. Siihen kuuluu viisi erillistä saariryhmää: Portugalille kuuluvat Azorit, Madeira ja Selvagenssaaret, Espanjalle kuuluvat Kanariansaaret sekä itsenäinen valtio Kap Verde. Asuttuja saaria on yhteensä 28 ja asumattomia vain muutamia, kuten Selvagenssaaret, Desertassaaret Madeiralla sekä Santa Luzia Kap Verdessä. Makaronesia on maantieteellis-biologinen termi, jota käytti ensimmäisenä englantilainen kasvitieteilijä Philip Webb 1800-luvulla.
Makaronesia on syntynyt tulivuoritoiminnan seurauksena 21–0,8 miljoonaa vuotta sitten. Azoreilla, Kanariansaarilla ja Kap Verdellä on muutamia toimivia, joskaan ei kovin aktiivisia tulivuoria. Suhteellisen pienestä koostaan huolimatta monien saarten pinnanmuodot kohoavat noin kahteen kilometriin; korkein kohta Teneriffan saarella on 3 718 metriä. Makaronesian saarten yhteispinta-ala on 14 632,5 neliökilometriä ja asukasluku 2 740 000.
Luonto.
Makaronesian saaret eivät koskaan ole olleet osana mannerta, joten niiden eläimistö on varsin harvalukuista ja suurikokoisia maaeläimiä ei juuri tavata. Samoin kasvillisuus on saapunut saarille muualta, pääosin Välimeren alueelta ja Luoteis-Afrikasta, mutta myös Afrikan kaakkoisosista ja neotrooppiselta alueelta. Vain suotuisimmilla alueilla vuorien keräämien sateiden turvin kasvillisuus on rehevää, ja erityisesti Saharan puoleisilla sekä pienillä ja matalilla saarilla kasvillisuus on karua ja puutonta.
Makaronesiassa esiintyy 30 kotoperäistä eli endeemistä kasvisukua ja useita satoja endeemisiä kasvilajeja. Esimerkiksi Kanariansaarille endeemisiä kasveja on 570 lajia (40 % saarten alkuperäisistä lajeista) ja Madeiralle 156 lajia (20 %). Monet lajit ovat endeemisiä useammalle saariryhmälle, esimerkiksi 56 lajia Madeiralle ja Kanariansaarille, mutta vain yksi laji on endeeminen koko Makaronesialle, mikä kertoo saariston väljyydestä ja mantereen läheisyydestä. Lisäksi Makaronesiassa tavataan endeemisiä lintu-, matelija- ja hyönteislajeja tai -alalajeja.
Makaronesian laurisilvaa eli laakeripuumetsää pidetään jäänteenä jääkausia edeltäneestä tertiäärikautisesta subtrooppisesta kasvillisuustyypistä, joka silloin vallitsi koko Välimeren ja Pohjois-Afrikan alueella. Golfvirran turvin saaret välttyivät jääkausilta. Alun perin metsät peittivät Azorit, Madeiran ja läntiset Kanariansaaret, mutta hakkuiden seurauksena viimeisetkin jäänteet ovat kadonneet monilta alueilta. Nykyisin merkittävin metsäalue on Madeiralla, jossa se peittää yhä noin 20 prosenttia saaren pinta-alasta. Metsä on suojeltu ja lisäksi Unescon maailmanperintöluettelon kohde. Kanariansaarilla metsiä on paikoin Teneriffalla ja Gomeralla sekä Azoreilla Picolla, Terceiralla ja São Miguelilla.
Demons and Wizards

Demons and Wizards on brittiyhtye Uriah Heepin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin toukokuussa 1972.
Yleistä.
"Demons and Wizardsia" pidetään yleisesti yhtyeen parhaimpana levynä ja se on saanut klassikon statuksen. Levy on Uriah Heepin myydyin ja se sisältää hittisinglet ”The Wizard” ja ”Easy Livin'”. "Demons and Wizards" oli myös yhtyeen lopullinen läpimurtolevy Yhdysvalloissa. Kappaleiden sanoitukset painottuvat vahvasti fantasiaan ja mystiikkaan. 
Basisti Mark Clarke oli Uriah Heepin jäsen vain muutaman kuukauden vuosien 1971–1972 vaihteessa, mutta ehti tehdä kappaleen ”The Wizard” yhdessä Ken Hensleyn kanssa. Hän myös soittaa siinä. Levyn äänityksissä mukana oli jo uusiseelantilainen basisti Gary Thain. Vuosien 1972–1975 kokoonpanoa Byron-Hensley-Box-Thain-Kerslake pidetäänkin yleisesti legendaarisimpana Uriah Heep -miehityksenä.
"Demons and Wizardsin" Expanded De-Luxe Editionin kansilehtisessä väitetään, että kappale ”All My Life” olisi Ken Hensleyn käsialaa. Todellisuudessa kappale on Mick Boxin, David Byronin ja Lee Kerslaken kirjoittama, kuten levyn alkuperäisessä painoksessa ilmoitetaan.
Joissain albumin painoksissa kappaleet ”Paradise” ja ”The Spell” on liitetty yhdeksi kappaleeksi, nimelle ”Paradise - The Spell”.
Kappaleista.
Aloituskappaleena toimii singlenäkin julkaistu folk-tyylinen balladi ”The Wizard”. Sen on säveltänyt kosketinsoittaja-kitaristi sekä yhtyeessä lyhyen aikaa ollut basisti Mark Clarke, joka myös laulaa kappaleessa. Yhtyeen kitaristi Mick Box on kertonut yhtyeen kirjoittaneen kappaleen ollessaan matkalla eräälle keikalle. ”The Wizardia” seuraa nopeatempoinen ”Traveller in Time”, jonka sanoituksissa kerrotaan aikamatkailijasta. Kappale rakentuu pitkälti wah wah- pedaaliin. ”Traveller in Timea” seuraa suoraviivainen ”Easy Livin'”, josta tuli hitti monissa Euroopan maissa. Kappale on ollut sen julkaisusta lähtien mukana yhtyeen keikoilla. Kappaleen sanoituksissa kerrotaan ”helposta elämästä”.
Kaupallinen vastaanotto.
Brittilistalla levy oli parhaimmillaan sijalla 20 ja Yhdysvalloissa 23. Suomessa "Demons and Wizards" muodostui menestysalbumiksi ja se pysyi listaykkösenä neljätoista viikkoa.
Vilhelm Moberg

Karl Artur Vilhelm Moberg (20. elokuuta 1898 Algutsboda, Smoolanti, Ruotsi – 8. elokuuta 1973 Väddö, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on neliosainen teossarja "Maastamuuttajat", joka kertoo ruotsalaisperheestä, joka joutui muuttamaan pientilalta Smålannista Minnesotaan, Yhdysvaltoihin vuonna 1850. 
"Maastamuuttajien" ensimmäinen osa, sarjan nimiteos ("Utvandrarna", 1949), kertoo Karl Oskar Nilsonin perheen muutosta Ljuderin pitäjästä Smålannista Pohjois-Amerikkaan vuoden 1848 nälkävuoden jälkimaininkien ajamana. Toinen osa "Uuteen maahan" (Invandrarna, 1952) saattaa matkalaiset kohteeseensa Ki-Chi-Saga-järven (nykyinen Chisago Lake) rannalle Minnesotaan samana vuonna. Kolmas osa "Raivaajat" (Nybyggarna, 1956) kertoo perheen vaiheista ensimmäisinä Pohjois-Amerikan vuosina. Neljäs osa, "Viimeinen kirje Ruotsiin" (Sista brevet till Sverige, 1959) yltää Yhdysvaltojen sisällissodan (1861–1865) ja Minnesotaan voimakkaasti vaikuttanen Sioux-intiaanien verisen kapinan (Dakota-sota, 1862) yli aina vuoteen 1890, jolloin kirjan nimihenkilön naapuri, vielä ruotsia taitava vanha isäntä, kirjoittaa Ruotsiin viimeisen kirjeen kertoakseen Karl Oskarin nukkuneen tästä elämästä. Ruotsiksi neliosaisena ilmestyneen sarjan kolme ensimmäistä osaa jaettiin suomenkielisinä käännöksinä osiin 1 ja 2, jolloin kirjasarjasta tuli seitsenniteinen.
Abban entiset miesjäsenet Björn Ulvaeus ja Benny Andersson kirjoittivat "Maastamuuttajat"-sarjan perusteella musikaalin "Kristina från Duvemåla" (1995).
Yhdysvaltain lähetystöpommi-iskut Itä-Afrikassa 1998

Yhdysvaltain lähetystöpommi-iskut Itä-Afrikassa 1998 tehtiin 7. elokuuta 1998 Kenian pääkaupungissa Nairobissa ja Dar es Salaamissa, Tansaniassa. Autopommit räjähtivät Yhdysvaltojen lähetystöissä surmaten satoja ihmisiä. Al Qaida-verkosto on ilmoittautunut iskujen tekijäksi.
Autopommit räjähtivät molemmissa maissa kello 10.45 paikallista aikaa. Nairobissa, missä lähetystö on keskikaupungilla, kuoli noin 200 ja haavoittui 4 000, Tansaniassa tuhot olivat vähäisemmät. Useimmat kuolleet ja haavoittuneet olivat afrikkalaisia siviileitä.
Operaatio Infinite Reach.
Vastauksena pommituksille Bill Clinton määräsi risteilyohjeuksia ammuttaviksi al-Qaidan tukikohtiin Sudanissa ja Afganistanissa. Saddam Husseinin väitettiin tarjonneen Osama bin Ladenille turvapaikkaa Irakissa – tärkein yhteys jonka amerikkalaiset väittivät löytäneensä Husseinin ja al-Qaidan väliltä.
Iskujen pääsuunnittelija Fazul Abdullah Mohammed surmattiin Somaliassa 7.–8. kesäkuuta 2011 välisenä yönä hallituksen joukkojen ampumana.
Iskusta syytetyt.
Luettelon 21 ihmistä ovat olleet osallisia iskuun.
Dar es Salaam

Dar es Salaam (دار السلام) on Tansanian suurin kaupunki, talouselämän keskus ja entinen pääkaupunki. Se sijaitsee Intian valtameren rannalla Afrikassa ja on Tansanian tärkein satamakaupunki. Kaupungissa elää noin 5,3 miljoonaa ihmistä (2019).
Heimojen välisten erimielisyyksien vuoksi pääkaupunki päätettiin siirtää vuonna 1973 Dodomaan lähemmäs Tansanian maantieteellistä keskipistettä, mutta monet virastot sekä diplomaattiset edustustot sijaitsevat edelleen Dar es Salaamissa.
Historia.
Dar es Salaamissa näkyvät voimakkaana arabivaikutteet. Sansibarin sulttaani antoi sille sen nykyisen nimen vuonna 1866. Myös saksalaisten ajalta on rakennuksia (muun muassa rautatieasema), Saksan Itä-Afrikan kauppayhtiöllä oli päämajansa kaupungissa 1887 alkaen ja Dar es Salaam oli Saksan Itä-Afrikan pääkaupunki. Brittien vallan aikana (ensimmäisestä maailmansodasta itsenäistymiseen 1961) kaupunkiin rakennettiin erillisiä asuinalueita eurooppalais- ja afrikkalaissyntyisille kaupunkilaisille.
Nykyaika.
Nykyisin Dar es Salaamissa toimii useita yliopistoja ja korkeakouluja. Tunnetuin yliopisto on Dar es Salaamin yliopisto. Kaupungissa ovat myös luterilainen ja katolinen arkkipiispan istuin.
Kulttuuri ja urheilu.
Jalkapallo.
Tansanian ylimmässä jalkapallosarjassa, Vodacom Premium Leaguessa, Dar es Salaamia edustavat joukkueet Yanga SC, Azam FC, Simba SC ja Ashanti UTD.
Dar es Salaamissa sijaitsee kolme urheilustadionia: vuonna 1961 rakennettu Uhuru Stadium (katsojakapasiteetti 23 000), vuonna 1969 rakennettu Kaunda Stadium (10 000) sekä vuonna 2004 rakennettu National Stadium Dar es Salaam (60 000). Stadionien pääasiallinen laji on jalkapallo.
Aleksandr Karelin

Aleksandr Karelin, (, s. 19. syyskuuta 1967 Novosibirsk, Neuvostoliitto) on kolminkertainen kreikkalais-roomalaisen painin raskaan sarjan (130 kg) olympiavoittaja, 9-kertainen maailmanmestari, 12-kertainen Euroopan mestari, kuusinkertainen Neuvostoliiton ja nelinkertainen Venäjän mestari ja yksi maailman kaikkien aikojen ylivoimaisimmista urheilijoista. Hänet tunnetaan lempinimellä "Siperian karhu".
Elämä ja urheilu-ura.
Karelin syntyi vuonna 1967 Novosibirskissä lähes 7-kiloisena. Hänen isänsä oli trukinkuljettaja ja äitinsä toimistotyöntekijä. Lapsena Karelinin mielipuuhia olivat hiihto ja metsästys. Painin pariin hän siirtyi 14-vuotiaana vuonna 1981 Novosibirskin sähköteknillisessä instituutissa. Tuhansien ikäistensä joukosta hän teki lahjakkuudellaan heti vaikutuksen valmentajaansa Viktor Kuznetzoviin, joka toimi hänen valmentajanaan koko kilpauran ajan. 
15-vuotiaana Karelin loukkasi jalkansa juniorikilpailuissa, mutta loukkaantumisesta toipuminen toi vain lisäpuhtia. Kaksi vuotta loukkaantumisensa jälkeen Karelin voitti nuorten maailmanmestaruuden ja valittiin Neuvostoliiton maajoukkueeseen.
Neuvostoliiton ja myöhemmin Venäjän riveissä Karelin voitti Euroopan mestaruuden 12 kertaa ja maailmanmestaruuden ennätykselliset yhdeksän kertaa vuosina 1988–1999 sekä kultaa vuosien 1988, 1992 ja 1996 kesäolympialaisissa ja jäi hopealle vuonna 2000 kärsittyään loppuottelussa historiallisen tappion (pistein 1–0) amerikkalaiselle Rulon Gardnerille. Tätä ennen Karelin ei ollut hävinnyt kahteentoista vuoteen otteluakaan ja oli paininut kuusi vuotta ilman, että vastustaja oli saanut pistettäkään. Karelin voitti mitalinsa kaikkiaan kolmen eri lipun alla: vuonna 1988 hän edusti Neuvostoliittoa, vuonna 1992 Itsenäisten valtioiden yhteisöä ja vuosina 1996 ja 2000 Venäjää.
Karelin on oppiarvoltaan kasvatustieteiden kandidaatti. Vuonna 1999 Karelin valittiin duumaan johtamansa "Yhtenäisyys"-puolueen edustajana, joka sittemmin yhdistyi Yhtenäinen Venäjä -puolueeksi.
Lamb (yhtye)

Lamb on manchesterilainen vuonna 1995 perustettu trip hop/drum'n'bass -yhtye. 
Historia.
Alun perin Louise Rhodesin ja Andy Barlowin duona aloittanut yhtye perustettiin vuonna 1995. Yhtyeen kokoonpano laajeni myöhemmin käsittäen basisti Jon Thornen, islantilaisen kitaristin Oddur Mar Runnarsonin ja tanskalaisen rumpalin Nikolaj Bjerren. Kokoonpanossa on myös vieraillut säännöllisesti trumpetisti Kevin Davy ja lontoolainen jousi-trio Chi 2 strings, joka myös osallistui Lambin neljännen "Between Darkness and Wonder" -albumin sävellystyöhön. Yhtye julkaisi oman nimensä mukaan nimetyn "Lamb" debyyttialbuminsa 30 syyskuuta 1996. Seuraavien seitsemän vuoden kuluessa yhtye julkaisi kolme pitkäsoittoa lisää: "Fear of Fours (1999)", "What sound (2001)" ja "Between Darkness and Wonder (2003)". Seuraavaksi julkaistiin "Best kept secrets (2004)", joka on kokoelmalevy sisältäen 16 kappaletta yhtyeen neljältä ensimmäiseltä albumilta. Vuoden 2005 elokuussa julkaistiin "Remixed"-albumi, joka sisältää 20 yhtyeen kappaletta muiden artistien, kuten Kruder &amp; Dorfmeister, Photek ja Fila Brazillia, uudelleenmiksaamina versioina. Yhtyeen viimeisin live-esiintyminen oli Amsterdamissa syyskuussa 2004.
Vaikka yhtye on kotoisin Manchesterista se yhdistetään usein bristolilaiseen trip hop -soundiin. Sen lisäksi yhtyeen musiikissa on vaikutteita jazzista, dubista ja drum'n'bassista. Vaikka yhtye on hajonnut ja jäsenet keskittyvät omiin sooloprojekteihinsa he ovat ilmoittaneet, että ei ole poissuljettua etteikö yhtyettä mahdollisesti kasattaisi uudestaan joskus tulevaisuudessa.
Yhtyeen tunnetuin kappale on debyyttialbumilta löytyvä "Gorecki", joka julkaistiin myös singlenä. Kappaleen inspiraationa on puolalaisen klassisen musiikin säveltäjän Henryk Góreckin kolmas sinfonia. Vuonna 2004 julkaistu DVD "The Fall &amp; Rise of the Fools Ark" on 46-minuuttinen Dadaran ja Jesse Limmenin piirtämä "Keltainen sukellusvene kohtaa Monty Pythonin" -tyylinen animaatioseikkailu, johon Lamb sävelsi musiikin.
Luc Besson

Luc Paul Maurice Besson (s. 18. maaliskuuta 1959 Pariisi, Ranska) on ranskalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Häntä on luonnehdittu yhdeksi ranskalaisen rikoselokuvan ja tieteiselokuvan omaperäisimmistä visualisteista.
Elämä ja ura.
Bessonin vanhemmat olivat laitesukelluksen opettajia, minkä vuoksi hän suunnitteli tulevansa meribiologiksi, kunnes joutui sukellusonnettomuuteen 17-vuotiaana. Hän alkoi kirjoitella tarinoita ja kiinnostui elokuva-alasta, jonka parissa hän alkoi työskennellä 18-vuotiaana. Tämän jälkeen Besson muutti Yhdysvaltoihin kolmeksi vuodeksi ja palattuaan perusti oman tuotantoyhtiön "Les Films de Loupsin". Nimi muutettiin myöhemmin "Les Films de Dauphinsiksi".
Besson on ollut naimisissa Anne Parillaudin (1986–1991), Maïwennin (1993–1997), Milla Jovovichin (1997–2000) ja Virginie Sillan (2004–) kanssa.
Toukokuussa 2018 näyttelijä Sand Van Roy syytti Bessonia raiskauksista. Vähintään kolme muuta naista kertoi Bessonin ahdistelleen tai hyväksikäyttäneen heitä seksuaalisesti. Syyttäjät päättivät helmikuussa 2019 luopua jutun tutkinnasta todisteiden puutteen vuoksi. Tuomari avasi tutkinnan uudelleen lokakuussa 2019, mutta lopulta kaikki syytteet hylättiin toukokuussa 2022.
Eurosport

Eurosport on Warner Bros. Discoveryn omistama Euroopassa toimiva urheilukanava, jota lähetetään 26 eri kielellä yhteensä 59 eri maassa, mukaan lukien Suomi. Se on Euroopan suurin satelliitti- ja kaapelitelevisiokanava. Eurosportilla on kaksi televisiokanavaa, Eurosport 1 ja Eurosport 2, jotka kuuluvat osaksi HBO Max -suoratoistopalvelua.
Vuonna 1989 perustetun Eurosportin lajivalikoima on laaja. Tarjonnan keskeisiä lajeja ovat pyöräily, tennis, talvilajit, moottoriurheilu ja snooker. 
21. tammikuuta 2014 Discoverysta tuli Eurosportin enemmistöomistaja kun se osti 51 prosentin osuuden TF1 Groupilta.
21. toukokuuta 2024 discovery+ ja HBO Max yhdistyivät Max -suoratoistopalveluksi, jolloin Eurosport siirtyi Max -suoratoistopalvelun alle. Discovery+ -suoratoistopalvelu päättyi 5. joulukuuta 2024.
28. helmikuuta 2025 lähtien Iso-Britanniassa ja Irlannissa Eurosport 1 ja 2 -kanavat integroituivat osaksi -kanavaa.
Suomessa.
Suomessa suurin osa Eurosportin lähetyksistä on suomeksi selostettuja. Selostajista tunnetuimpia lienevät snookerin Aki Kauppinen ja pyöräilyn Peter Selin. Lähetyksissä nähdään myös englanninkielisiä studio-osuuksia.
Suomessa Eurosportin voi tilata maksu-tv-kanavana operaattoreiden kautta osana Discovery -kanavapakettia, tai suoratoistopalvelun Max lisäpalveluna. Vuonna 2025 mainoksellinen minimipaketti tai kanavapaketti oli noin 15 euroa.
Eurosportin oma Eurosport Player lopetettiin 22. heinäkuuta 2024, kun Eurosport siirtyi Max -suoratoistopalvelun alle.
Aikaisemmin Suomessa Eurosportin mainokset eivät olleet kotimaisia, vaan englanninkielisiä ja norjankielisiä. Vuodesta 2017 lähtien Eurosportilla on näytetty kansainvälisten mainosten lisäksi myös suomalaisia mainoksia. Max -suoratoistopalvelun mainokset ovat kotimaisia.
Eurosport 2.
Eurosport 2 aloitti lähetyksensä 10. tammikuuta 2005. Kanavalla nähdään suoria urheilulähetyksiä, urheilun kohokohtaohjelmia ja uutisia. Eurosport 2 lähettää ohjelmaa 13 kielellä, englanniksi, ranskaksi, italiaksi, saksaksi, kreikaksi, venäjäksi, puolaksi, romaniaksi, ruotsiksi, norjaksi, tanskaksi, turkiksi ja suomeksi.
Eurosport Player.
Eurosport Player oli Eurosportin suoratoistopalvelu internetissä. Palvelun avulla pystyi katsomaan Eurosport 1:n ja Eurosport 2:n ohjelmia suorana tai jälkikäteen. Lisäksi palvelussa oli kattavissa arkisto ja useita lisäkanavia muun muassa talviurheilujen maailmancupeista, tenniksen Grand Slam -turnauksista ja suurimmista snooker-turnauksista.
Eurosport Playerin suoratoistopalvelu siirrettiin osaksi Max -suoratoistopalvelun Urheuilu-lisäpalvelua. Suurin osa player-sivuston sisällöstä ja toiminnoista jatkuu max-urheilu paketin alaisena ja urheilu-uutiset siirtyivät TNT sport sivustolle. (Eurosport news ohjautuu nykyisin TNT sports sivustolle. Sivusto on nähtävissä suomessa, mutta linkitys ohjaa toistaiseksi virheelliselle sivulle.)
Maillot jaune

Maillot jaune eli keltainen paita on Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailua johtavan ajajan yllään pitämä paita. "Tour de Francesta" käytäntö on levinnyt myös muihin pyöräkilpailuihin. Kokonaiskilpailun johtaja on pyöräilijä, joka on käyttänyt jo ajetuilla etapeilla vähiten aikaa. Keltainen paita nähtiin Tourilla ensimmäistä kertaa vuonna 1919, jolloin kilpailun perustaja Henri Desgrange päätti lanseerata tämän innovaation osaksi helpottaakseen kilpailun seuraamista, osaksi parantaakseen pääsponsorin, "L’Auto"-lehden menekkiä (lehden sivut olivat keltaiset).
Kahteen otteeseen Tourin on voittanut ajaja pitämättä kertaakaan yllään keltaista paitaa ennen loppuseremonioita, vuonna 1947 Jean Robic ja vuonna 1968 Jan Janssen. Myös vuoden 1990 kilpailussa tämä oli lähellä voittaja Greg LeMondin saadessa keltaisen paidan ensimmäistä kertaa vasta toiseksi viimeisellä etapilla.
Italian ympäriajossa vastaava paita on ollut vuodesta 1931 vaaleanpunainen, "maglia rosa". Espanjan ympäriajossa taas johtajan paita on punainen, "maillot rojo".
Ralph Kirkpatrick

Ralph Leonard Kirkpatrick (10. kesäkuuta 1911 Leominster, Massachusetts, Yhdysvallat – 13. huhtikuuta 1984 Guilford, Connecticut, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen cembalisti ja musiikkitieteilijä. Kirkpatrick tunnetaan erityisesti Johann Sebastian Bachin ja Domenico Scarlattin musiikin tulkitsijana ja levyttäjänä.
Kirkpatrick aloitti pianonsoiton kuusivuotiaana. Vuonna 1930 hän aloitti cembalonsoiton, ja valmistui Harvardin yliopistosta 1931. Kirkpatrik suoritti jatko-opintoja muun muassa Wanda Landowskan johdolla Pariisissa. Vuosina 1933–1934 hän opetti Mozarteumissa Salzburgissa. Vuonna 1937 Kirkpatrick sai Guggenheim-stipendin.
Vuosina 1940–1976 Kirkpatrick toimi professorina Yalen yliopistossa. Vuonna 1953 hän julkaisi Domenico Scarlattin elämäkerran ja kommentoidun painoksen Scarlattin kootuista teoksista. Tämän johdosta Scarlattin sävellyksiin viitataan nykyisin "Kirkpatrickin numeroilla".
Kirkpatrick kuoli kotonaan Guilfordissa 72-vuotiaana.
Asteroidi 9902 Kirkpatrick on nimetty hänen mukaansa.
Zenon (keisari)

Imperator Caesar Flavius Zenon Augustus (425 ? – 9. huhtikuuta 491) oli Itä-Rooman keisari vuosina 474–491. Hänen alkuperäinen nimensä oli Tarasicodissa.
Tarasicodissa oli kotoisin Isauriasta, Anatolian eteläosasta. Hän palveli armeijassa keisari Leo I:n aikana. Vuonna 466 Tarasicodissan ansiosta paljastui että "magister militumin" Asparin poika Ardabur oli petturi. Vuoden 468 epäonnistuneen sotaretken vandaaleja vastaan jälkeen Tarasicodissaa pidettiin Leon parhaimpana kenraalina. Kun Tarasicodissa oli sotimassa Traakiassa, yritti Aspar murhata hänet mutta epäonnistui. Kun hän palasi Konstantinopoliin antoi keisari teloittaa Asparin ja teki Tarasicodissasta "magister militumin".
Tämän jälkeen hän myös vaihtoi vanhan nimensä kreikkalaiseen Zenoniin. Vuonna 468 hän meni naimisiin keisarin tyttären Ariadnen kanssa. Vuonna 469 Zenon kukisti vandaalit, jotka olivat hyökänneet Epeirokseen. Hän taisteli myös hunneja ja gepidejä vastaan Tonavan vastaisella rajalla. 
Zenon ja Ariadne saivat pojan, josta tuli Leo II Leo I:n kuoltua tammikuussa 474. Koska Leo II oli liian nuori hallitsemaan, Ariadne ja hänen äitinsä Verina pyysivät Leolta, että tämä tekisi isästään Zenonista kanssahallitsijansa. Tämä tapahtuikin 9. helmikuuta 474. Leo kuoli pian tämän jälkeen, vain kymmenvuotiaana, 17. marraskuuta.
Zenon ei ollut suosittu senaatin ja kansan parissa, koska häntä pidettiin barbaarina. Tammikuussa 475 Zenon joutui pakenemaan Konstantinopolista, kun Verinan veli Basiliscus kapinoi ja julisti itsensä keisariksi. Zenon pakeni Antiokiaan, jossa hän vietti 20 kuukautta yrittäen kerätä ympärilleen kannattajansa. Elokuussa 476 Zenon marssi Konstantinopolia kohti. Hänen armeijansa koostui suurimmaksi osaksi isaurialaisista. Zenon valtasi Konstantinopolin taistelutta, ja kenraali Illus loikkasi hänen puolelleen. 
Pian tämän jälkeen Odovakar syrjäytti Länsi-Rooman viimeisen keisarin Romulus Augustuluksen. Zenon hyväksyi tapahtuneen. Periaatteessa Rooman valtakunnassa oli taas vain yksi keisari. Zenonilla ei kuitenkaan ollut minkäänlaista valtaa valtakunnan länsiosissa.
Zenon yritti myös sopia rauhasta vandaalien kanssa. Hän tunnusti Geiserikin itsenäiseksi kuninkaaksi ja sai aikaan uskonnonvapauden vandaalien alueilla asuville kristityille. Vuonna 478 Zenonia uhkasi taas uusi kapina. Hänen anoppinsa Verona yritti murhata Illuksen, joka oli pettänyt hänen veljensä Basiliskoksen. Mutta Illus osoittautui uskolliseksi ja kukisti kapinalliset. Vuonna 484 Zenonin ja Illuksen välille syntyi riita ja Zenonin oli taas kukistettava kapina. Vuonna 481 Theoderik Suuresta tuli ostrogoottien kuningas. Zenon sai hänet hyökkäämään Italiaan Odovakaria vastaan. 
Zenon kuoli 9. huhtikuuta 491. Koska hänellä ja Ariadnella ei ollut muita lapsia, Ariadne valitsi erään Anastasiuksen miehensä seuraajaksi.
Japin kieli

Japi (omakielinen nimi: "Thin nu Waqab") on oseanialainen kieli, jota puhutaan Mikronesian liittovaltiossa. Japanin luokittelu oseanialaisten kielten sisällä on kuitenkin epäselvää ja toisinaan sen on katsottu kuuluvan amiraliteettisaarten kieliin. Japilla on noin 6600 äidinkielistä puhujaa (1987). Kielen katsotaan olevan elinvoimainen.
Kielellä on virallisen kielen asema Yapin osavaltiossa englannin ja muiden osavaltion alkuperäiskielten rinnalla. Japia käytetään opetuskielenä paikallisissa kouluissa.
Historia ja kirjakieli.
Ensimmäisen japin kieliopin, nimeltään "Primer Ensayo de Gramatica de la lengua de Yap", julkaisi Ambrosio de Valencina vuonna 1888. Tämän seurauksena japin oikeinkirjoitus seurasi espanjan oikeinkirjoitusta vuoteen 1972, jolloin sille otettiin käyttöön oma oikeinkirjoitusjärjestelmä.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Raamattu on käännetty kokonaisuudessaan japiksi vuonna 2007. 
Fonologia.
Konsonantit.
Yksi japin silmiinpistävistä piirteistä on se, että kielessä käytetään ejektiivisiä frikatiiveja, mikä on harvinainen piirre maailman kielten keskuudessa.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Kielioppi ja sanasto.
Kielen sanajärjestys on verbi–subjekti–objekti.
Lukusanat 1–10 japiksi:
Vieraskielisiä lainasanoja japiin on tullut mm. japanista, saksasta ja englannista johtuen Mikronesian siirtomaahistoriasta. Osa vanhempaa sukupolvea edustavista japin puhujista osaa edelleen japania.
Basiliscus

Flavius Basiliscus (k. 476) oli Itä-Rooman keisari vuosina 475–476. Hän oli keisari Leo I:n vaimon Verinan veli. Hän johti huono-onnista sotaretkeä vandaaleja vastaan vuonna 468, ja hän kapinoi keisari Zenonia vastaan vuonna 475.
Basiliscuksesta tuli keisari vuonna 475, ja Zenon joutui pakenemaan Antiokiaan. Seuraavana vuonna Zenon palasi ja alkoi piirittää Konstantinopolia. Koska Basiliscus oli hoitanut tehtävänsä huonosti, senaatti antoi avata kaupungin portit Zenonin joukoille. Eräiden kertomusten mukaan Basiliscus pakeni kirkkoon eikä tullut sieltä ulos ennen kuin Zenon lupasi olla vuodattamatta Basiliscuksen ja tämän perheen verta. Zenon antoi sulkea Basiliscuksen kuivaan vesitorniin, jossa tämä kuoli.
The Magician’s Birthday

The Magician's Birthday on brittiläisen rockyhtye Uriah Heepin viides albumi, joka julkaistiin marraskuussa 1972 yhtyeen ollessa suosionsa huipulla. Yhtyeen levytystahti oli tällöin huima; "The Magician's Birthday" oli jo toinen levy saman vuoden aikana, aikaisemmin oli ilmestynyt "Demons and Wizards", ja myös edellisvuonna oli julkaistu kaksi studioalbumia. "Demons and Wizardsin" tavoin myös "The Magician's Birthdayn" usean kappaleen sanoitukset käsittelevät mystiikkaa ja fantasiaa.
Yleistä.
Alun perin "The Magician's Birthdaysta" oli tarkoitus tulla Ken Hensleyn mukaan konseptialbumi ja albumin yli kymmenminuuttisen nimikappaleen, ”The Magician's Birthdayn”, piti olla konseptin ydin. Tätä mahdollisuutta ei yhtyeelle kuitenkaan annettu. Albumi jouduttiin myös työstämään kiireessä kansikuvaa myöten. Kannen työsti Roger Dean, ja se kuvastaa albumin nimikappaleen tapahtumia; hyvän ja pahan taistelua. 
Brittilistalla levy nousi sijalle 28 ja Yhdysvalloissa sijalle 31, myyden siellä kultaa. Suomessa albumi oli Uriah Heepin kolmas perättäinen listaykkönen ja se säilyi kärjessä kaksi viikkoa.
Kuten yhtyeen kolmella edellisellä albumilla, myös tällä Ken Hensley on johtava säveltäjä; levyn kahdeksasta kappaleesta viisi on hänen omaa käsialaa. Avausraita ”Sunrise” lukeutuu yhtyeen klassikoihin. Euroopassa albumin singlejulkaisu oli kappale ”Spider Woman”, joka nousi Saksan liittotasavallassa listan sijalle 13. ”Sweet Lorraine” julkaistiin singlenä muutamissa Euroopan maissa ja Yhdysvalloissa, jossa se oli korkeimmillaan listan sijalla 91. Myös ”Blind Eye” (USA 97.) julkaistiin Yhdysvalloissa singlenä. 
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Singlet.
Tämän lisäksi kappale "Sunrise" julkaistiin singlenä Japanissa, "Sweet Lorraine" Yhdysvalloissa ja "Blind Eye" Yhdysvalloissa.
Verina

Aelia Verina (kuoli 484) oli Itä-Rooman keisari Leo I:n vaimo ja keisari Zenonin anoppi.
Verina ja Leo I saivat yhden tyttären Ariadnen joka meni naimisiin Leon tärkeimmän kenraalin Zenonin kanssa. Aluksi Verina suosi Zenonia. Kun Leo I kuoli ja Aradnen ja Zenonin pojasta Leo II:n tuli keisari. Koska poika oli vielä nuori tehtiin Verinan ja Ariadnen suostumuksella Zenonista Leon kanssahallitsija.
Mutta pian tämän jälkeen Verina oli mukana salajuonessa Zenonia vastaan veljensä Basiliscuksen, rakastajansa Patriciuksen ja kenraali Illuksen kanssa. Zenon joutui pakenemaan Konstantinopolista vuonna 475, mutta sai vallattua kaupungin takaisin jo seuraavana vuonna ja Verina siirtyi taas vävynsä puolelle. 
Pian tämän jälkeen Verina yritti juonitella Illusta vastaan, joka oli antautunut Zenonille. Illus vangitsi Verinan Zenonin suostumuksella. Tämä johti uuteen kapinaan, jota johti Verinan poika Marcianus, joka kuitenkin kukistettiin ja lähetettiin maanpakoon.
Vuonna 483 Illus oli riitaantunut Zenonin kanssa ja alkoi yhdessä Verinan kanssa kapinaan häntä vastaan. He julistivat yhdessä erään kenraali Leontiuksen keisariksi. Mutta Zenon kukisti kapinan. Verina pakeni Isauriaan, jossa hän kuoli vuonna 484.
Maija Mehiläinen

Maija Mehiläinen ("Die Biene Maja") on Waldemar Bonselsin vuonna 1912 julkaisema faabeli, joka kertoo Maija-nimisen mehiläisen kasvutarinan. Teoksen ensimmäinen suomennos ilmestyi vuonna 1919. Kirjan ja sen hahmojen pohjalta on tehty useita animaatiosovituksia.
Kirja.
Maija syntyy mehiläispesän sisäiseen murrokseen ja nousee kansallissankariksi herhiläisiä vastaan käydyn sodan aikana.
Osa mehiläisistä on lähdössä pesästä perustaakseen uuden siirtokunnan, koska mehiläisiä on liikaa yhteen pesään. Maija kyseenalaistaa oman tehtävänsä pesässä ja varoituksista huolimatta lähtee pesän ulkopuolelle. Maija otetaan vangiksi ja hän kuulee herhiläisten juonesta tuhota mehiläiset. Maija pääsee pakoon ja palaa kotiin varoittamaan muita. Suuressa Herhiläissodassa Maijasta, hyvästä kansalaisesta, tulee sankari. Kirja kuvaa myös kuinka tärkeää on pitää kiinni ja kunnioittaa omaa kansaansa ja omanlaisiaan. Mehiläiset ovat "kansa joka ei noin vain anna komennella itseään", vaan jotka todella välittävät ja rakastavat toisiaan. Maija Mehiläisen teemoja ovat itsenäistyminen ja uskollisuus. Se antaa myös paljon pohdittavaa yksilön ja yhteisön suhteesta.
Elokuvat.
Saksalainen kuvaaja Wolfram Junghans ohjasi vuonna 1924 tarinan elokuvaksi "Die Biene Maja und ihre Abenteuer" käyttämällä oikeita hyönteisiä. Suomesta löytyi elokuvan ainoa alkuperäiskopio. Materiaali restauroitiin 2005 Suomen elokuva-arkiston ja Bundesarchiv-Filmarchivin yhteistyönä, ja elokuva esitettiin sekä Hampurissa että Helsingissä.
Vuonna 1936 Bonsels epäsi Disneyltä oikeudet Maija Mehiläisen piirroselokuvaan. 
Vuonna 2014 julkaistiin itävaltalais-saksalainen animaatioelokuva "Maija Mehiläinen", ja se sai jatko-osan "Maija Mehiläinen ja hunajakisat" vuonna 2018.
Televisiosarja.
Maija Mehiläisestä on tehty vuonna 1975 saksalais-itävaltalais-japanilainen 104-osainen anime-piirrossarja ("Mitsubachi Maaya no Bōken", tuottanut Zuiyo and Nippon Animation, 52 osaa ja jatkosarja "Shin Mitsubachi Maaya no Bōken" 1982, 52 osaa, tuottanut Nippon Animation, TV Osaka). Sarja on ollut suosituin Saksassa, jossa sitä on näytetty televisiossa jatkuvasti vuoden 1976 jälkeen.
Sarjaa on esitetty myös Suomessa. Suomessa ilmestyi lisäksi vuosina 1986–1990 siihen perustunut sarjakuvalehti.
Faabeli

Faabeli (, ’tarina’) on vertauskuvallinen, yleensä moraalisen opetuksen sisältävä kertomus ihmisistä ja yhteiskunnasta. Se on usein puettu eläinsadun muotoon, jossa eläimille tai kasveille on annettu inhimillisiä piirteitä (personifikaatio). Tunnetuimpia faabeleita ovat proosamuotoiset "Aisopoksen faabelit". Faabeli kehittyi runomuotoiseksi ensimmäisinä ajanlaskun alun jälkeisinä vuosisatoina.
Faabelimoraali.
Faabeli on hyvin vanha kerrontamuoto, joka on syntynyt ennen ajanlaskumme alkua. Faabelien maailmankuva poikkeaa selkeästi saduista, joihin ne usein sekoitetaan tai rinnastetaan. Faabelien maailmassa hallitsee valta ja voima eikä oikeudenmukaisuutta juurikaan esiinny. Faabeleista huokuukin kyyninen maailmankuva, jossa ihanteellisuudella tai rohkeudella ei pitkälle pötkitä.
Juhani Raiskinen

Raimo Juhani Raiskinen (29. syyskuuta 1937 Helsinki – 5. kesäkuuta 2016 Jämsä)) oli suomalainen oopperanjohtaja, kapellimestari ja pianisti. Hän toimi Suomen Kansallisoopperan pääjohtajana 1974–1984 ja uudelleen 1997–2001.
Juhani Raiskinen valmistui pianistiksi Sibelius-Akatemiasta, voitti 1963 Maj Lind -pianokilpailun ja piti seuraavana vuonna ensikonsertin Helsingissä. Hän on toiminut Yleisradion musiikkitarkkailijana 1959–1963, Tampereen Teatterin kapellimestarina 1963–1969 sekä Tampereen kaupunginorkesterin kapellimestarina 1969–1973.
Raiskinen nimitettiin Suomen Kansallisoopperan johtajaksi vuonna 1974, sitä ennen hän oli ollut Oopperan suunnittelupäällikkönä. Kymmenen vuotta kestäneen johtajakautensa aikana Raiskinen nosti erityisesti suomalaisen oopperatuotannon vahvaan kansainväliseen maineeseen. Hänen kaudellaan Suomen Kansallisooppera tuotti kaikkiaan kahdeksan kotimaista kantaesitystä, joista Joonas Kokkosen "Viimeiset kiusaukset" (1975) ja Aulis Sallisen "Punainen viiva" (1978) esitettiin Kansallisoopperan vierailunäytäntöinä Pohjoismaissa, Keski-Euroopassa, silloisessa Neuvostoliitossa ja New Yorkin Metropolitanissa. Uusien suomalaisten oopperoiden menestystä pidetään tärkeänä syynä siihen, että uusi oopperatalo päätettiin rakentaa.
Lopetettuaan kautensa Kansallisoopperan johtajana vuonna 1984 Raiskinen toimi Tampereen Työväen Teatterin kapellimestarina. Vuonna 1992 hänet kutsuttiin Göteborgin Operahögskolaniin, jossa hän toimi musiikillisen näyttämöilmaisun professorina. Vuosina 1994–1996 Raiskinen oli Göteborgin oopperan johtajana. Raiskinen palasi Suomen Kansallisoopperan pääjohtajaksi 1.1.1997 ja oli tässä tehtävässä näytäntökauden 2000–2001 loppuun asti.
Raiskinen sai säveltaiteen valtionpalkinnon vuonna 1983. Vuonna 2001 hänelle myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki.
Raiskinen kuoli kesäasunnollaan kesken puutarhatöiden 5. kesäkuuta 2016. Hän oli kuollessaan 78-vuotias.
Florida Keys

Florida Keys on 190 kilometriä pitkä Yhdysvalloille kuuluva saariketju Floridan eteläkärjessä Floridansalmessa.
Maantiede.
Florida Keysiin kuuluu yli 1 700 saarta. Kaikkien saarten yhteinen maapinta-ala on 356 neliökilometriä. Vain pieni osa saarista on asutettuja.
Saaret jaetaan alaryhmiin, jotka ovat pohjoisesta länteen Upper Keys, Middle Keys, Lower Keys ja Outlying Islands. Outer Keys käsittää saaret, joille pääsee vain veneellä.
Saariketjun ensimmäinen saari sijaitsee 24 kilometriä Miamin kaupungista etelään. Saariketjun länsipäässä ovat asumattomat Dry Tortugas -saaret. Eniten asutusta on Key Westin saarella.
Florida Keysin saaret ovat korallisaaria. Jotkin niistä ovat rengasmaisia atolleja, ja joidenkin ympärille on syntynyt hiekkasaaria. Saariketjua ympäröi koralliriutta Florida Reef, joka on maailman kolmanneksi laajin koralliriutta. Saariston luonto on hyvin monimuotoinen koralliriutan ja metsien ansiosta. Saaristossa on Dry Tortugasin kansallispuisto, ja ympäröivillä vesillä on Florida Keys National Marine Sanctuary -suojelualue.
Miamista Key Westiin kulkeva 182 kilometriä pitkä Overseas Highway kulkee 42 sillan yli. Saarista 43 on yhteydessä toisiin saariin siltojen kautta. Pisin silta on Seven Mile Bridge.
Historia.
Saarten ensimmäisiä asukkaita olivat calusa- ja tequestaintiaanit. Yhtenä ensimmäisistä eurooppalaisista saaria tutki Juan Ponce de León, joka tuli Floridaan noin vuonna 1513.
Key West kasvoi aikoinaan Floridan suurimmaksi kaupungiksi, sillä se oli lähellä Kuubaa ja Bahamaa sekä sijaitsi New Orleansiin vieneen kauppareitin varrella. Saarten lähivesillä tapahtuneiden haaksirikkojen vuoksi saarten tärkeimpiä elinkeinoja oli laivanhylkyjen materiaalin kerääminen. Tämä elinkeino alkoi hiipua 1900-luvun alussa kun haaksirikot vähenivät. Nykyisin saariston tärkeimpiä elinkeinoja ovat turismi ja kalastus.
Florida Keysistä tuli vuonna 1822 virallisesti osa Yhdysvaltoja muun Floridan ohella. Vuonna 1822 Yhdysvaltain laivaston kapteeniluutnantti Matthew Perry nostatti Yhdysvaltain lipun Key Westin saarelle ja julisti Florida Keysin Yhdysvaltain omaisuudeksi.
Vuonna 1910 saaret yhdistettiin rautatiellä.
Saaristossa esiintyy usein hurrikaaneja, jotka ovat saarten mataluuden vuoksi usein tuhoisia. Vuoden 1935 hurrikaani oli kaikkien aikojen pahimipa. Se surmasi yli 500 ihmistä ja pysäytti saaret yhdistäneen rautatieliikenteen. Rautatien paikalle rakennettiin myöhemmin valtatie.
Luuttuteokset (Bach)

Luuttuteokset (BWV 996–1000, 1006a) muodostavat hyvin pienen osan Johann Sebastian Bachin yli tuhannesta säilyneestä teoksesta. Lisäksi epäillään, ettei Bach alun perin säveltänyt niitä varsinaiselle luutulle, vaan barokkiluutun ääntä mukailevalle kosketinsoittimelle "Lautenclavicymbel"ille eli luuttucembalolle. Ne ovat kuitenkin muodostuneet tärkeäksi osaksi luutun ja kitaran ohjelmistoa ja niitä esitetään nykyisin laajasti. 
Bachin perunkirjoituksessa luetteloidaan säveltäjän omaisuuden joukossa kaksi luuttucembaloa ja yksi luuttu. Ei ole olemassa varmaa tietoa siitä, osasiko säveltäjä itse soittaa luuttua, mutta on oletettavaa, että hän oli siihen tutustunut ja ainakin kaksi hänen oppilaistaan (Johann Ludwig Krebs 1713 - 1780) ja R. Straube) soittivat ja sävelsivät sille.
c-mollisarja, BWV 995.
Perinteisesti teosta on pidetty Bachin omana sovituksena c-molli -sellosarjasta (BWV 1011). Viimeisimpien tutkimusten mukaan voi kuitenkin olla, että sellosarja onkin sovitettu tästä luuttusarjasta. Teos on sävelletty vuosien 1727 ja 1731 välisenä aikana ja siitä on säilynyt kaksi käsikirjoitusta.
Teoksen osat:
e-mollisarja, BWV 996.
E-molli -luuttusarja on vanhin Bachin säilyneistä luuttuteoksista ja on sävelletty vuosien 1707 ja 1717 välisenä aikana. Teos hyvin melodinen ja harmonioiltaan rikas ja on muodostunutkin esitetyimmäksi Bachin luuttuteokseksi.
Teoksen osat:
c-mollisarja, BWV 997.
Mahdollisesti monimutkaisin Bachin luuttuteoksista, erityisesti kaksi- ja välillä kolmiääninen fuugaosa. Sävellyksen arvellaan valmistuneen ennen vuotta 1741. Sarja ei noudata perinteistä barokkisarjan muotoa, vaan sisältää neljä pitkähköä osaa (preludi, fuuga, sarabande ja gigue).
Teoksen osat:
Preludi, fuuga ja allegro E-duuri, BWV 998.
Bachin arvellaan säveltäneen teoksen vuosien 1740 ja 1745 välisenä aikana. Se sisältää "da capo" -fuugan, mikä on harvinaista Bachin musiikissa.
Teoksen osat:
Preludi, BWV 999.
Vuodelta 1720
Fuuga, BWV 1000.
Teos on sovitus sonaatista no. 1 soolo-viululle, g-molli, BWV 1001 ja arvellaan valmistuneen vuonna 1725.
E-duuri -sarja, BWV 1006a.
Sovitus partitasta no. 3, E-duuri, sooloviululle (BWV 1006). 
Teoksen osat
Mehustin

Mehustin (myös mehumaija) on marjamehun valmistamiseen tarkoitettu keittiöväline, joka muistuttaa kattilaa. Mehumaijassa on pohjakattila, jossa vesi kiehuu, sen yläpuolella mehukattila, johon mehu kertyy ja josta se johdatetaan letkulla pois, marjakehikko, johon mehustettavat marjat tai hedelmät laitetaan sekä tiivis kansi. Parhaat mehustimet ovat ruostumatonta terästä, koska happamat marjat voivat syövyttää alumiinimehustinta.
Mehustimen pohjakattilaan lisätään vettä, joka kuumennetaan kiehuvaksi keittolevyllä. Marjat pannaan siiviläosaan, jossa lämpö rikkoo marjojen solut. Tällöin mehustettava aines liukenee ja mehu valuu vesihöyryn kuumentamaan mehukattilaan. 
Mehustimen keksijä oli saksalainen Firma Wilhelm Wagner GmbH &amp; Co. vuonna 1949, ja tuotteen nimi "Saftborn". Se tuli Suomeen 1950-luvulla, mutta nimen "Mehumaija" keksi Toivo Rautavaara.
Julma leikki

Julma leikki ("Gerald's Game") on yhdysvaltalaisen kirjailijan Stephen Kingin vuonna 1992 julkaistu romaani. Sen suomensi Heikki Karjalainen, ja suomennos julkaistiin vuonna 1993 Tammen kustantamana. Kirjaan perustuva samanniminen elokuva sai ensi-iltansa vuonna 2017.
Juoni.
Kirja kertoo noin 40-vuotiaasta lakimiehen vaimosta, Jessie Burlingamesta, joka antaa seksileikin yhteydessä miehensä, lakimies Gerald Burlingamen, kahlita hänet käsiraudoilla vuoteeseen. Jessie ei pidä sidottuna olemisesta, sillä se on uutta hänelle ja hän huomaa Geraldin raiskausfantasian, jonka tämä haluaa toteuttaa Jessielle. Jessie potkaisee Geraldin päältään. Hetken päästä, samalla kun Jessie käskee Geraldia irrottamaan hänet raudoista, Gerald saa sydänkohtauksen. Hän kaatuu maahan kolauttaen päänsä lattiaan ja kuolee. Seuraavat 21 tuntia elämästään Jessie viettää parisängyn tolppiin kahlehdittuna yksin keskellä ei mitään. Yrittäessään paeta tilanteesta Jessie joutuu kamppailemaan janon, rannekipujen ja päänsä sisällä asuvien äänien kanssa. Yhtäkkiä huoneeseen ilmestyy olio, joka on vitivalkoinen ja silmät pohjattomat mustat. Olion kädet ylettyvät polviin saakka ja kädessään se kantoi ihmisen nahasta tehtyä matkalaukkua, joka oli täynnä ihmisen luita. Jessie hätääntyy, eikä usko pääsevänsä oliolta pakoon.
Auringonpimennyksen aikaan 20. heinäkuuta 1963, samana päivänä kun Jessietä nuorena ahdistellaan, Dolores Clairborne tappoi miehensä. Tämä kuvataan kirjassa Doloreksen tunnustus.
Sellosarjat (Bach)

Johann Sebastian Bachin kuusi sellosarjaa on sävellyskokonaisuus soolosellolle. Bach sävelsi teokset vuosina 1717–1723 toimiessaan Cöthenissä (nyk. Köthen) "Kapellmeisterina".
Oletetaan, että teokset olisivat alun perin tarkoitetut etydeiksi. Sellosarjojen yhdenmuotoisuus viittaa siihen, että ne on sävelletty yhdeksi kokonaisuudeksi, mahdollisesti cötheniläiselle sellistille Christian Ferdinand Abelille (1683–1737) taikka Christian Bernhard Linikelle (1673–1751).
Sellosarjojen alkuperäiset käsikirjoitukset eivät ole säilyneet. Bachin toisen vaimon Anna Magdalena Bachin käsin kirjoittama kopio on kuitenkin säilynyt, ja teoksien asun uskotaankin olevan varsin lähellä alkuperäistä.
Teoksien rakenne.
Bach lisäsi sellosarjoihinsa lisätansseja barokkisarjan perusosien lisäksi, jotka ovat allemande, courante, sarabande ja gigue. Kahdessa ensimmäisessä on menuettipari, kolmannessa ja neljännessä kaksi bourréeta ja kahdessa viimeisessä kaksi gavottia. Lisätanssit oli tarkoitus esittää "alternativement", eli ensimmäinen kahdesta tanssista kerrattiin toisen tanssin jälkeen. Jokaisen sarjan aloittaa preludi, toinen osa on allemande, kolmas courante ja viimeinen, kuudes, gigue.
Kuudes sarja poikkeaa muista niin, että sen soittamiseen vaaditaan sello, jossa on viides kieli, joka viritetään e¹:hen eli kvinttiä korkeammalle kuin tavallisen sellon ylin kieli. Ammattilaiset voivat soittaa sen myös tavallisella 4-kielisellä sellolla. Viidennessä sarjassa Bach puolestaan käyttää scordaturaa eli kielten tavallisesta poikkeavaa viritystapaa, jossa sellon ylin kieli viritetään a:sta alas g:hen. Tämän oletetaan liittyvän siihen, että sama sarja on olemassa myös g-molliversiona luutulle (BWV 995) (Katso Bachin luuttuteokset).
Myöhempi historia.
Bachin sellosarjat olivat pitkään unohduksissa aina 1900-luvun alkupuolelle asti. Kun Pablo Casals oli löytänyt sellosarjojen nuotit barcelonalaisesta musiikkikaupasta ja harjoitellut teoksia kahdentoista vuoden ajan, hän aloitti soolosellosarjan julkisen esittämisen. Näin sarjat palasivat laajempaan tietoisuuteen. Pablo Casals levytti sarjat vuosina 1929–1939.
Nootropiinit

Nootropiinit (muinaiskreikan "noos" 'mieli; järki' ja "tropos" 'kääntö, suuntaaminen') eli älylääkkeet tai nootroopit ovat psykoaktiivisia aineita, joita käytetään aivojen suorituskyvyn tehostamiseen. Älylääkkeiden kannattajat väittävät, että nämä aineet tehostavat älyllistä suorituskykyä monilla tavoilla, esimerkiksi kohottaen tietoisuutta, selkeyttä, muistia, virkeyttä, mielialaa, hapenottokykyä, glukoosin hyväksikäyttöä, aivojen verenkiertoa ja muita tekijöitä.
Älylääkkeinä käytettyjen aineiden tehoa ei kaikissa tapauksissa kyetä osoittamaan lumelääkettä paremmaksi tilastollisesti merkitsevällä tavalla. Joidenkin aineiden ja aineyhdistelmien osalta nootropiiniharrastusta voidaankin pitää eräänlaisena modernina uskomuslääkintänä. Älylääkkeiden käyttöä kritisoidaan myös ennalta-arvaamattomien sivuvaikutusten ja yhteisvaikutusten vuoksi. Osa älylääkkeistä on kuitenkin tutkimuksissa todettu tehokkaiksi ainakin joidenkin tiettyjen sairauksien hoidossa. Näiden lääkkeiden ATC-luokitukset ovat N06B (Keskushermostoa stimuloivat lääkeaineet) ja N06D (Dementialääkkeet). Nootropiinit kuitenkin eroavat varsinaisista piristeistä eli stimulanteista muun muassa siten, että ne eivät kiihdytä elintoimintoja tai aiheuta riippuvuutta. Monissa maissa älylääkkeiksi luokiteltavia aineita saa vain reseptillä tai ne voivat olla myyntiluvattomia lääkeaineita. Osa on myös luokiteltu huumausaineiksi. Toisaalta joitakin älylääkkeinä käytettäviä aineita myydään vapaasti lisäravinteina.
Nootropiini-käsitteen määritelmä.
Nootropiini -käsitteen loi romanialainen psykologi ja kemisti Corneliu E. Giurgea vuonna 1972. Käsitteen alkuperäisen määritelmän mukaan nootropiinilla tulee olla seuraavat ominaisuudet :
Varsinaiset nootropiinit.
Älylääkkeinä käytettäviä lääkeaineita:
Kolinergit.
Kolinergit ovat yhdisteitä, jotka parantavat keskittymiskykyä ja muistia aktivoimalla kolinergista järjestelmää suorasti tai epäsuorasti. Asetyylikoliini on fasilitaattori muistijäljen syntymisessä. Toisin kuin joidenkin nootropiinien tai lisäravintoaineiden tapauksessa, asetyylikoliiniesteraasi-inhibiittoreiden annostuksen on oltava ehdottomasti maltillista, sillä yliannostus voi johtaa kolinergiseen kriisiin.
Lisäravintoaineet.
Lisäravinteilla ja vitamiineilla saattaa olla nootrooppisia vaikutuksia etenkin varsinaisiin älylääkkeisiin yhdistettynä. Aminohapoista joilla ilmenee optista aktiivisuutta tarkoitetaan tässä yhteydessä L-enantiomeereja.
Rohdokset.
Myös yrteillä ja lääkekasveilla voi olla nootrooppisia vaikutuksia.
Terveysvaikutteiset elintarvikkeet ja fytokemikaalit.
Eräillä terveysvaikutteisilla elintarvikkeilla ja niiden sisältämillä ravintoaineilla sekä fytokemikaaleilla voi olla neuroprotektiivisia ja muistia parantavia vaikutuksia etenkin ikääntyneillä ihmisillä.
Eliniän pidentäminen

Eliniän pidentäminen koostuu yrityksistä pidentää ihmiselle lajityypillistä elinikää, joka on nykyisin maksimissaan noin 120 vuotta.
Joitain ehdotettuja tapoja eliniän pidentämiseen:
Eräitä biologisen vanhenemisen estämiskeinoja ovat tupakoinnin ja ylipainon välttäminen, riittävä liikunta, oikeanlainen ruokavalio ja elämänasenne sekä tarpeellisten lääkkeiden käyttö.
Madekoski

Madekoski on Oulun 32. kaupunginosa Maikkulan suuralueella noin 12 kilometriä keskustasta kaakkoon, Oulujoen, valtatie 22:n ja Oulu–Kontiomäki-rautatien varressa. Nimensä kaupunginosa on saanut samannimisestä koskipaikasta Oulujoessa.
Kaupunginosa rajoittuu koillisessa Oulujokeen ja Sanginsuuhun, kaakossa Pikkaralaan, etelässä Juurusojaan ja Oulu–Kontiomäki-rautatiehen sekä lännessä Heikkilänkankaaseen.
Alue on omakotitalovaltainen ja toistaiseksi väljästi rakennettu kylämäinen kaupunginosa, jonka maisemaa hallitsevat niitty- ja peltoaukeat sekä sekametsät. Suurin osa omakotitaloista sijaitsee muutaman tärkeimmän tien varrella. Kaupunginosassa on oma kauppa. Turkansaaren ulkomuseo sijaitsee Madekosken kaupunginosassa.
Liikenne.
Oulun ja Kontiomäen välinen rautatie kulkee kaupunginosan etelärajalla. Sen rinnalla kulkee valtatie 22, joka on alueen pääväylä.
Aiemmin Madekoskella oli myös oma rautatieseisake. Seisake lakkautettiin ja henkilöliikenteen pysähdykset lopetettiin kokonaan lättähattuliikenteen päättyessä vuonna 1986. Nykyisin Thure Hellströmin suunnittelema entinen seisakerakennus on yksityisomistuksessa. Seisakkeella pysähtyvät ainoastaan museojunat.
Linja-autoliikenne Madekoskella on riittävä asukastiheyteen nähden.
Oulujoen ylitse johtaa Sangin silta Madekoskelta Sanginsuun kaupunginosaan. Tämä silta on itäisin Oulun kaupungin alueella sijaitseva Oulujoen ylittävä maantiesilta.
Madekoskelta lähtee tieyhteys Kempeleen Juurussuon kylään ja siitä eteenpäin Hangaskankaalle ja Tyrnävän Murron kylään.