tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Martti Linna (kirjailija)

Martti Olavi Linna (s. 1966 Kivijärvi) on suomalainen kirjailija. Hän on koulutukseltaan metsätalousinsinööri ja asuu nykyisin Haminassa. Linna on kirjoittanut romaanien ja tietokirjojen lisäksi muun muassa kolumneja, pakinoita ja novelleja.
Tuotanto.
Linna julkaisi esikoisromaaninsa "Syysmarkkinat" vuonna 2005. Kaksi vuotta myöhemmin ilmestyi dekkari "Ahventen valtakunta". Ranskalainen Gaia Editions -kustantamo julkaisi sen maaliskuussa 2013 nimellä "La Royaume des perches". Käännös oli samana vuonna ehdolla Ranskan arvostetuimman rikoskirjallisuudelle myönnettävän palkinnon, eli "Grand prix de Littérature policièren" saajaksi. 
Vuonna 2008 Linnalta ilmestyi tietoteos "Metsänhoitoa Suomen Karjalan Kannaksella". Se kertoo metsänhoidosta Karjalan kannaksella 1800-luvulta aina vuoteen 1939. 
Linnan vuonna 2009 julkaistu rikos- ja avioliittoromaani "Tammikoti" jatkaa "Ahventen valtakunnassa" ensiesiintymisensä tehneen rikosylikonstaapeli Reijo Sudenmaan tarinaa. Samoin tekevät myös romaanit "Kuolleita unelmia" (2010), "Liian iso juttu" (2011), "Kultainen sääntö" (2013), "Rakkausarpia (2015)," "Kasvuaikaa (2017)" "sekä Impivaara (2019)". 
Vuonna 2012 Linnalta ilmestyi ihmisen sisäisestä tarinasta, ja tragikoomisesta parisuhteesta kertova romaani "Ristimitta," sekä metsätietokirja "Metsänomistajan rahakirja". Vuonna häneltä 2014 ilmestyi vaihtoehtoishistoriallinen romaani "Niobe". Se joka kertoo elämästä rotupuhtaassa Suomessa Saksan voittaman toisen maailmansodan jälkeen. 
Vuonna 2015 ilmestynyt romaani "Kaksi hautaa saarella" pohjautuu Haminan edustalle Majasaareen haudattujen Aleksei Osipovin ja hänen Maija-rakastettunsa tarinaan. Osipov oli keväällä 1918 punaisten Savon rintaman viimeinen ylipäällikkö. Vuonna 2017 ilmestynyt Linnan ensimmäinen lastenromaani "Isän luokse" taas kertoo ilmastonmuutoksesta yhdeksänvuotiaan Katri-tytön silmin. 
Linna on jatkanut myös tietokirjallisuuden kirjoittamista. Vuonna 2018 ilmestynyt "Keisareita ja kalastajia: tarinoita itäiseltä Suomenlahdelta" kertoo tuon merialueen rikkaasta historiasta, luonnosta ja ihmisistä. Keväällä 2020 ilmestynyt tietokirja "Tanssilavojen Suomi" kertoo suomalaisesta, yli satavuotiaasta tanssilavakulttuurista sekä tanssijoiden, tanssipaikkojen rakentajien ja pyörittäjien että tanssimuusikoiden näkökulmasta. Elokuussa samana vuonna ilmestyi Linnan kirjoittama Hamina Tattoo -sotilasmusiikkifestivaalin 30-vuotisjuhlakirja.
Roger Y. Tsien

Roger Yonchien Tsien (; 1. helmikuuta 1952 New York – 24. elokuuta 2016 Eugene, Oregon) oli kiinalais-yhdysvaltalainen biokemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 2008 yhdessä Osamu Shimomuran ja Martin Chalfien kanssa vihreää valoa fluoresoivan proteiinin, GFP:n, kehittämisestä.
Tsien selvitti GFP:n fluorensenssin synnyn ja laajensi proteiinin tuottaman värin skaalaa muihinkin väreihin kuin vihreään. Tämän keksiminen helpotti erilaisten samanaikaisesti tapahtuvien biologisten prosessien seuraamista.
Vuonna 2004 Tsienille myönnettiin Wolfin lääketieteen palkinto ja vuonna 2006 hänestä tuli Royal Societyn ulkomaalaisjäsen.
Riitta Latvala

Riitta S. Latvala (s. 1964 Helsinki) on suomalainen kirjailija.
Latvala on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän valmistui vuonna 1991 Helsingin yliopistosta pääaineenaan yleinen historia. Opiskelujensa aikana hän toimi toimittajana muun muassa Hämeen Sanomissa ja UP-uutispalvelussa. Valmistuttuaan hän siirtyi Yleisradioon, jossa työskenteli 15 vuotta. Vuonna 2007 Latvala siirtyi vapaaksi kirjailijaksi.
Latvalalta on ilmestynyt neljä romaania ja novellikokoelma. Esikoisteos "Henkilökohtaista" ilmestyi vuonna 1998. Sen keskiössä on kolmeakymmentä vuotta lähestyvä helsinkiläinen sinkkunainen Pauliina. Toinen teos "Tytöt" (2001) seurasi neljän itähelsinkiläisen tytön elämää ja aikuistumista 1970-luvulta alkaen. Vuonna 2003 ilmestyi kolmas romaani "Ihana velvollisuus" ja vuonna 2008 historiallinen, 1920-luvun vaihteeseen sijoittuva "Taivaanrantojen maalari". Kaikki romaanit kustansi Otava.
Vuonna 2013 Latvalalta ilmestyi novellikokoelma "Ahtaan paikan kammo", joka oli vuoden 2014 Runeberg-palkintoehdokkaana.
Latvala ja hänen perheensä asuvat Tuusulassa.
Erjon Tola

Erjon Tola (s. 15. joulukuuta 1986) on albanialainen alppihiihtäjä. Hän kilpaili Torinon olympialaisissa 2006 supersuurpujottelussa sekä suurpujottelussa. Supersuurpujottelussa hän oli 56. eli viimeinen maaliin päässeistä. Suurpujottelussa hän sijoittui 35:nneksi. Vuoden 2006 talviolympialaisten lisäksi hän on edustanut maataan myös vuosina 2010, 2014 ja 2018.
Tola on asunut Italiassa Breuil-Cerviniassa vuodesta 1992 alkaen.
Frank Loomis

Frank Farmer Loomis, Jr. (22. elokuuta 1896 – 4. huhtikuuta 1971) 
oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja 400 metrin aitajuoksun olympiavoittaja.
Frank Loomis oli voittanut Yhdysvaltain mestaruuden 220 jaardin aidoissa 1917 ja 1918 sekä 440 jaardin aidoissa 1920. Tästä huolimatta Antwerpenin olympialaisten ennakkosuosikki oli John Norton, joka oli juossut 440 jaardin aitajuoksun uuden maailmanennätyksen 54,2 vain kaksi kuukautta aiemmin. Loomis voitti sekä alku- että välieränsä. Loppukilpailussa hän juoksi uuden maailmanennätyksen 54,0 voittaen Nortonin selvästi 0,6 sekunnilla. Aika paransi Charles Baconin edellistä maailmanennätystä sekunnilla. Se pysyi voimassa vuoteen 1925 saakka, kunnes Sten Pettersson rikkoi sen.
Loomis oli syntynyt St. Paulissa, Minnesotassa ja kuoli Tarpon Springsissä, Floridassa.
António Pedro de Brito Lopes

António Pedro de Brito Lopes, tunnetaan myös nimellä Toni (s. 23. heinäkuuta 1978 Setúbal) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa kyproslaista Ethnikos Achna FC:tä. Tätä ennen hän on pelannut mm. Benficassa ja Servetessä. 
Toni ei ole pelannut yhtäkään maaottelua aikuisten tasolla, mutta alle 21-vuotiaissa hän pelasi kaksi ottelua.
Shintarō Ishihara

Shintarō Ishihara (; 30. syyskuuta 1932 – 1. helmikuuta 2022) oli japanilainen kirjailija ja poliitikko. Hän syntyi Kōbessa ja valmistui Hitotsubashin yliopistosta. Hän voitti Akutagawa-palkinnon esikoisromaanillaan "Taiyō no kisetsu" (1955).
Ishihara on jatkanut kirjallista uraansa poliittisen uransa rinnalla. Hänen veljensä Yūjirō Ishihara oli näyttelijä, joka esiintyi muun muassa "Taiyō no kisetsun" elokuvaversiossa (1956). Myös Shintarō Ishihara on työskennellyt elokuvissa.
Ishihara istui liberaalidemokraattina Japanin ylähuoneessa vuosina 1968–1972 ja alahuoneessa 1972–1995. Hänestä tuli vuonna 1999 Tokion prefektuurin kuvernööri. Nationalistisen oikeiston edustajana pidetty Ishihara esitti julkisesti ksenofobisiksi luonnehdittuja mielipiteitä.
Kōbunsha-kustantamo julkaisi tammikuussa 1989 Ishiharan ja liikemies Akio Moritan 160-sivuisen esseen "”No” to ieru Nihon" (). Sen keskeinen argumentti oli, että Japanilla ei ollut velvollisuutta loputtomiin kestää Yhdysvaltain vaatimuksia, ja että Japani voisi vastalauseena esimerkiksi myydä teknologiaa Neuvostoliittoon. Teoksesta Yhdysvalloissa levitetty epävirallinen englanninkielinen käännös aiheutti suuren kohun.
Ishihara valittiin huhtikuussa 2012 neljännen kerran neljän vuoden kaudelle Tokion kuvernööriksi. 25. lokakuuta 2012 Ishihara ilmoitti eroavansa kuvernöörin tehtävästään ja perustavansa uuden puolueen.
Mika Lartama

Mika Lartama (s. 17. maaliskuuta 1963 Hämeenlinna) on entinen jääkiekkoilija, joka edusti HPK:ta SM-liigassa ja I-divisioonassa yhteensä yhdeksän kauden ajan. Lisäksi hän pelasi yhden kauden TuTossa.
HPK-vuosinaan Lartama oli kannattajien joukossa tunnettu pelaaja. Peliuran päätyttyä ravintoloitsijanakin tunnetun Lartaman pelinumero 24 jäädytettiin ja paita nostettiin Rinkelinmäen jäähallin kattoon. Uransa päättymisen jälkeen Lartama syyllistyi ampuma-ase-, huume- ja talousrikoksiin ja vuonna 2006 HPK ilmoitti poistavansa Lartaman paidan jäähallin katosta ”ulkojääkiekkoilullisten rikkomusten vuoksi”. Tuomio törkeästä huumausainerikoksesta oli yksi vuosi ja neljä kuukautta ehdollista vankeutta. Hänellä oli hallussaan 50 grammaa kokaiinia. Hän oli tutkintavankeudessa 22 vuorokautta vuoden 2005 keväällä. Hän oli syyllistynyt talousrikoksiin jo aiemmin, joten täytäntöön pantiin vain niistä annettu kymmenen kuukauden ehdollinen vankeustuomio ja rahakorvaukset. 
Lartamasta ilmestyi lokakuussa 2017 Kimmo Miettisen kirjoittama ja Kariston kustantama elämäkertakirja "Mika Lartama – Laru #24".
USS George Washington (CVN-73)

USS George Washington (runkonumero CVN-73) on Yhdysvaltain laivaston Nimitz-luokan ydinkäyttöinen lentotukialus ja neljäs George Washingtonin mukaan nimetty alus.
Valmistus.
Alus tilattiin 27. joulukuuta 1982 Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 25. elokuuta 1986. Alus laskettiin vesille 21. heinäkuuta 1990 kumminaan Barbara Bush ja otettiin palvelukseen 4. heinäkuuta 1992 Norfolkin laivastotukikohdassa ensimmäisenä päällikkönään Robert M. Nutwell.
Palvelus.
"George Washington" osallistui Normandian maihinnousun 50-vuotisjuhlallisuuksiin seremoniallisena lippulaivana sekä kahteen lentokieltoalueenvalvontaan Irakissa operaatio Southern Watchissa ja Bosnian sodan operaatio Deny Flightiin.
Yūjirō Ishihara

Yūjirō Ishihara (; 28. joulukuuta 1934 – 17. heinäkuuta 1987) oli japanilainen näyttelijä ja laulaja. Kirjailija ja poliitikko Shintarō Ishihara on hänen veljensä. 
Yūjirō Ishihara debytoi elokuvassa "Taiyō no Kisetsu" (1956), joka pohjautui hänen veljensä Akutagawa-palkittuun romaaniin (1955). Näyttelijä nousi nopeasti tähteyteen ja voitti vuonna 1958 Sinisen nauhan. Vuonna 1988 hän sai urastaan Japanin akatemian erikoispalkinnon.
Ishihara kuoli maksasyöpään 52-vuotiaana, mutta hänen panostaan Japanin kulttuurielämään ei ole unohdettu.
Luettelo Kaija Kärkisen &amp; Ile Kallion kappaleista

Tämä on luettelo Kaija Kärkinen &amp; Ile Kallio -duon levyttämistä kappaleista aakkosjärjestyksessä. Listassa on kaikkiaan 127 kappaletta.
SC Abbeville

SC Abbeville on ranskalainen, vuonna 1901 perustettu jalkapalloseura, jonka kotikaupunki on Abbeville. Seuran kotikenttä on Stade Paul Delique, jolle mahtuu 5 048 katsojaa. Abbeville pelaa Régionale 2 Hauts-de-Francessa, joka on Ranskan seitsemänneksi korkein sarjataso.
Naamaripalmunäätä

Naamaripalmunäätä ("Paguma larvata") on palmunäätien alaheimoon kuuluva laji. Se on sukunsa Paguma ainoa laji.
Naamaripalmunäätä on noin puolen metrin mittainen, samaten sen häntä. Ruumiin paino on 3,6–5 kg.
Naamaripalmunäätää tavataan Intiassa ja Kauko-Idässä sekä istutettuna Japanissa. Se on hämäräaktiivinen ja syö pääasiassa maahan pudonneita hedelmiä, mutta myös pikkujyrsijöitä ja hyönteisiä. Naaras synnyttää 3–4 poikasta ja kaitsee pienokaisia noin puoli vuotta.
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus naamaripalmunäädän uudeksi nimeksi on naamiopalmusivetti.
Igor Boldin

Igor Petrovitš Boldin (, s. 2. helmikuuta 1964 Moskova, Neuvostoliitto) on entinen venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edusti suurimman osan urastaan moskovalaista Spartakia. St. Louis Blues varasi Boldinin NHL:ään vuonna varausnumerolla 180, mutta Pohjois-Amerikkaan hän ei koskaan siirtynyt. Boldin voitti Itsenäisten valtioiden yhteisön jääkiekkomaajoukkueen mukana kultaa Albertvillen olympialaisissa 1992. Samana vuonna hänet nimettiin Venäjän ja Neuvostoliiton jääkiekon Hall of Fameen.
Boldin pelasi myös Suomen SM-liigassa kolmen kauden ajan. Ensimmäiset kaksi kautta 1993–1994 ja 1994–1995 kuluivat HPK:ssa ja kausi 1995–1996 TuTossa. Boldin muistetaan erityisesti herrasmiesmäisyydestään niin kaukalossa kuin siviilielämässäkin. Jäähyminuutteja hänelle kertyi runsaasta peliajasta huolimatta Suomessa pelaamissaan otteluissa vain 20.
Sadao Watanabe

Sadao Watanabe (; s. 1. helmikuuta 1933) on japanilainen jazzmuusikko.
Watanabe syntyi Utsunomiyassa, Tochigin prefektuurissa. Hän aloitti nuorena klarinetinsoiton, mutta erikoistui alttosaksofoniin muutettuaan Tokioon vuonna 1951. Tulevina vuosina hän teki yhteistyötä muiden muassa Toshiko Akiyoshin kanssa. Ensimmäisen albuminsa leaderina hän julkaisi vuonna 1961.
Vuonna 1962 Watanabe muutti Bostoniin opiskellakseen Berklee College of Musicissa. Hän palasi Japaniin vuonna 1965 ja on sittemmin työskennellyt muusikkona monipuolisesti niin kotimaassaan kuin ulkomaillakin. Hän juonsi myös pitkäaikaista radio-ohjelmaa. 
Watanabe on saanut useita palkintoja ja tunnustuksia. Marraskuussa 2005 hänet otettiin Nousevan auringon ritarikuntaan.
Hans-Erich Voss

Hans-Erich Voss (tai Voß, 30. lokakuuta 1897 Angermünde, Brandenburg – 18. marraskuuta 1969 Berchtesgaden) oli saksalainen amiraali, joka oli Führerbunkerissa Berliinin taistelun aikaan toisen maailmansodan Euroopan sotatoimien viimeisinä päivinä.
Voss valmistui Saksan laivastoakatemiasta vuonna 1917 ja hän palveli Saksan laivastossa Weimarin tasavallan ja natsi-Saksan aikana. Vuonna 1942 hän oli raskaan risteilijä "Prinz Eugenin" päällikkönä, kun hän tapasi laivalla vierailleen propagandaministeri Joseph Goebbelsin. Tapaamisen seurauksena Goebbels järjesti Vossin nimityksen laivaston yhteysupseeriksi Adolf Hitlerin päämajaan maaliskuussa 1943.
Voss oli paikalla Wolfsschanzen kokoushuoneessa kun salaliitto yritti murhata Hitlerin 20. heinäkuuta 1944. Hän loukkaantui pommin sirpaleista, mutta parani nopeasti. Voss oli yksi 24:sta 20. heinäkuuta 1944 haavoittuneille myönnetyn erikoiskunniamerkin ("Das Verwundetenabzeichen 20. Juli 1944") saajasta.
Kriegsmarinen yhdysupseerina Voss seurasi Goebbelsiä ja Hitleriä Führerbunkeriin tammikuussa 1945. 30. huhtikuuta Voss oli upseeriryhmässä, jolle Hitler kertoi tekevänsä itsemurhan Berliinistä pakenemisen sijaan. Hän oli myös viimeisiä 1. toukokuuta itsemurhan tehneen Goebbelsin tavanneita. Voss lähti bunkkerista SS-Brigadeführer Wilhelm Mohnken ryhmän mukana. Neuvostojoukot vangitsivat Vossin ja hänet tuotiin takaisin bunkkeriin kuulusteluja varten sekä tunnistamaan Joseph ja Magda Goebbelsin sekä heidän lastensa ruumiit.
Voss joutui sotavangiksi Neuvostoliittoon. Vuonna 1952 hänet tuomittiin 25 vuodeksi vankeuteen, mutta joulukuussa 1954 hänet vapautettiin ja luovutettiin Itä-Saksan viranomaisille.
Edward Hicks

Edward Hicks (14. huhtikuuta 1780 – 23. elokuuta 1849) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän oli aktiivinen kveekari, ja uskonto näkyy usein hänen taiteessaan.
Hicks syntyi Pennsylvaniassa ja kasvoi kveekareihin kuuluneessa ystäväperheessä äitinsä kuoltua. Hänen teoksensa nousivat laajaan julkisuuteen vasta 1900-luvulla.
Hicks oli taiteilijana itseoppinut. Hän kuitenkin itse opetti myöhemmin muita, kuten serkkuaan Thomas Hicksiä ja Martin Johnson Headea. Hänen serkkunsa oli myös kveekarisaarnaaja Elias Hicks, joka irtosi kveekarien pääsuuntauksesta ja perusti ns. hicksiittilahkonsa.
Kildebert II

Kildebert II (570–595) oli Austrasian kuningas vuosina 575–595 sekä Burgundin kuningas vuosina 592–595. Hän oli Sigebert I:n ja Brunhilden vanhin poika.
Ylimys nimeltä Gundobald vei viisivuotiaan Kildebertin Metziin turvaan, kun tämän isä vuonna 575 joutui salamurhan uhriksi. Siellä Austrasian ylimykset julistivat Kildebertin uudeksi kuninkaakseen. Kildebertin ollessa alaikäinen valta oli käytännössä Brunhilden ja Austrasian omia etujaan ajavan ylimystön käsissä.
Sekä Neustrian kuningas Kilperik I että Burgundin kuningas Guntram pyrkivät liittoutumaan Kildebertin kanssa, ja kumpikin adoptoi hänet vuorollaan. Provencen hallinta aiheutti kitkaa Guntramin ja Kildebertin välille, sillä Marseillen kaupunki oli jaettu heidän kesken. Kilperikin salamurha vuonna 584 kuitenkin muutti tilanteen, ja vuonna 587 Kildebert ja Guntram solmivat niin kutsutun Andelotin sopimuksen, jonka mukaan Kildebertistä tuli Guntramin perijä. Guntramin avulla Kildebert pystyi tukahduttamaan kapinoivat ylimykset ja varmistamaan asemansa. Kilperikin leski Fredegunda yritti useaan otteeseen murhauttaa Kildebertin taatakseen Guntramin perintöosuuden omalle pojalleen Klotar II:lle.
Guntramin kuoltua vuonna 592 Burgundi siirtyi sopimuksen mukaan Kildebertille. Kildebert pyrki uhkaamaan Klotaria ja nousemaan koko frankkien valtakunnan kuninkaaksi. Hän kuitenkin kuoli jo vuonna 595, eikä päässyt tavoitteeseensa.
Skhedios

Skhedios (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa usean eri mieshahmon nimi.
Mort Sahl

Morton Lyon Sahl (11. toukokuuta 1927 Montreal, Québec, Kanada – 26. lokakuuta 2021 Mill Valley, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen koomikko. Sahlin vitsit kohdistuivat usein ajankohtaisiin aiheisiin, erityisesti politiikkaan. Lavalla hänet tunnettiin monologeistaan, joita hän esitti yleensä rennosti pukeutuneena, sanomalehti kainalossa.
Elämäkerta.
Nuoruus.
Sahl syntyi Kanadassa. Hänen äitinsä oli kanadalainen ja isänsä yhdysvaltalainen. Perhe muutti pian Yhdysvaltoihin, kun Harry-isä alkoi työskennellä oikeusministeriölle. High schoolin jälkeen Sahl liittyi Yhdysvaltain ilmavoimiin ja hänet sijoitettiin Alaskaan. Hänet vapautettiin palveluksesta 1947, ja hän valmistui vuonna 1950 Etelä-Kalifornian yliopistosta pääaineenaan kaupunkisuunnittelu.
Koomikoksi.
Sahl teki useita töitä, ennen kuin vuonna 1953 tyttöystävänsä innoittamana koe-esiintyi sanfransiscolaisen hungry i -klubin omistajalle Enrico Banduccille. Klubi tunnettiin beatnikien ja yliopistoaktivistien kokoontumispaikkana, ja se oli sopiva paikka myös Sahlille, sillä hänen omanlaisensa poliittinen tyylinsä sai suosiota. Sahlin maine alkoi kasvaa, ja hän sai keikkoja ympäri Yhdysvaltoja. Hän myös juonsi vuonna 1959 ensimmäisen Grammy-gaalan sekä oli yksi saman vuoden Oscar-gaalan juontajista.
Sahl oli ensimmäisiä satiirikkoja, jotka alkoivat äänittää LP-albumeja. Niistä ensimmäinen oli vuonna 1955 julkaistu komedia-albumi "At Sunset". Se valittiin vuonna 2010 Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Sahl ja politiikka.
Sahl kirjoitti vitsejä ystävänsä John F. Kennedyn puheisiin. Kennedyn tultua presidentiksi Sahl alkoi kuitenkin suhtautua kriittisesti tämän politiikkaan. Kun Kennedy murhattiin vuonna 1963, Sahlille muodostui pakkomielle murhaajan löytämisestä. Hänet jopa päästettiin virallisesti mukaan tutkintaan. Sahlin huumori alkoi painottua politiikkaan ja hän kritisoi Warrenin komission raporttia. Lehdistö alkoi suhtautua häneen vihamielisesti ja hänen suosionsa alkoi laskea. Watergate-skandaalin aikaan se alkoi kuitenkin taas nousta. 1980-luvulla hän myös esitti Broadwaylla imitaatioita Ronald Reaganista ja George H. W. Bushista.
Yksityiselämä.
Sahl on ollut naimisissa kahdesti. Vuosina 1967−1991 hän oli naimisissa malli China Leen kanssa. He saivat pojan, joka kuoli 19-vuotiaana vuonna 1996. Samana vuonna Sahl tapasi seuraavan vaimonsa, jonka kanssa hän meni naimisiin 1999.
Sahl kuoli lokakuussa 2021 kotonaan Mill Valleyssä. Hänen ystävänsä mukaan Sahl kuoli vanhuuteen.
Richard Kendall Brooke

Richard Kendall Brooke (1930 – 12. toukokuuta 1996 Harare, Zimbabwe) oli eteläafrikkalainen lintutieteilijä.
Brooke kirjoitti yhdessä M. A. Marksin ja A. M. Gildenhuysin kanssa tutkimuksen ”Cape Fur Seal "Arctocephalus pusillus" Predation on Cape Cormorants "Phalacrocorax capensis" and other Birds at Dyer Island, South Africa” vuonna 1996. Brooke kirjoitti myös teoksen "The bat-like spinetail Chaetura boehmi Schalow (Aves) (Arnoldia)". National Museums of Southern Rhodesia. 1966.
Brooke työskenteli Percy FitzPatrick Institute of African Ornithology -instituutissa Kapkaupungin yliopistossa.
Brooke nimesi joitakin lintujen alalajeja, kuten useiden kiitäjien alalajeja ja harmaasinipääskyn alalajin "macrorhamphus".
Christl Haas

Christl Haas (19. syyskuuta 1943 – 8. heinäkuuta 2001) oli itävaltalainen alppihiihtäjä ja olympiavoittaja.
Haas voitti 18-vuotiaana alppihiihdon MM-kilpailuissa 1962 kultaa syöksylaskussa yli kolmen sekunnin erolla hopeamitalisti Pia Rivaan. Innsbruckin 1964 talviolympialaisten syöksylaskussa hän voitti kultaa yli sekunnin maannaisiaan Edith Zimmermannia ja Traudl Hecheria nopeampana. Suurpujottelussa hän sijoittui neljänneksi ja pujottelussa kuudenneksi. Alppiyhdistetty ei ollut virallinen olympialaji, mutta yhteispisteissä toiseksi sijoittunut Haas palkittiin yhdistetyn MM-hopeamitalilla.
Grenoblen 1968 olympialaisissa Haas saavutti syöksylaskussa pronssia häviten maannaiselleen Olga Pallille 0,54 sekuntia ja Ranskan Isabelle Mirille 0,08 sekuntia. Innsbruckin 1976 talviolympialaisten avajaisissa Haas sytytti olympiatulen yhdessä kelkkailija Josef Feistmantlin kanssa.
Tallitähdet

Tallitähdet oli Yle TV2 -kanavalla syksyllä 2008 nähty tositelevisiosarja, jossa julkisuuden henkilöt kilpailivat siitä, miten nopeasti oppivat esteratsastusta. Kuopiolaisen Susamuru-yhtiön Ylelle tuottama ohjelma perustui ruotsalaisformaattiin "Stable Stars", ja suomalaisversion tuottajana toimi hevosharrastuksestaan tunnettu juontaja Katja Ståhl. Jokaisessa viikoittaisessa jaksossa yksi julkkisratsastajasta ja tallitytöstä koostuva pari putosi kisasta pois. Jäljelle jääneet kaksi paria kilpailivat Helsinki International Horse Show'ssa 19. lokakuuta 2008. Pääpalkintona paras tallityttö Emmi Laaksonen voitti arvokkaan kilpahevosen. Kilpailu herätti kohua vaarallisuutensa takia kahden julkkiskilpailijan jouduttua keskeyttämään loukkaantumisten vuoksi. Suomen Ratsastajainliitto paheksui myös eläimen antamista palkinnoksi ja tallinuorten käyttöä julkkisten kouluttajina ammattilaisten sijasta.
Olga Pall

Olga Pall (s. 3. joulukuuta 1947) on entinen itävaltalainen alppihiihtäjä ja olympiavoittaja.
Pall voitti Grenoblen 1968 talviolympialaisten syöksylaskussa kultaa 0,46 sekunnin erolla ranskalaiseen Isabelle Miriin. Olympialaisten suurpujottelussa hän sijoittui viidenneksi. Samalla kaudella hän jakoi Mirin kanssa maailmancupin syöksylaskucupin voiton.
Tahmahiippo

Tahmahiippo ("Mycena viscosa") on harmaalakkinen hiippolaji. Se muistuttaa keltajalkahiippoa ("Mycena epipterygia"), ja toisinaan niiden katsotaan kuuluvan samaan lajiin. Lajiryhmän selvitys on kesken, ja siihen voi kuulua muitakin lajeja.
Tahmahiipon lakki on 2–4 senttimetriä leveä ja muodoltaan kellomainen tai kupera. Lakki on väriltään harmaa tai harmaanruskea ja vanhemmiten punaruskeatäpläinen. Heltat ovat harmaanvalkoisia ja itiöpöly on valkoista. Sienen jalka on 4–10 senttimetriä pitkä, keltainen ja tyvestä punaruskea. Tahmahiippo kasvaa kuusikoissa, puistoissa ja pihoilla kuusten kannoilla ja tyvillä. Se on yleinen koko Suomessa. Kasvuaika on syyskuusta lokakuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Keltajalkahiippo

Keltajalkahiippo ("Mycena epipterygia", aikaisemmin "iso keltajalkahiippo") on kellomainen tai kupera keltainen hiippolaji. Se muistuttaa tahmahiippoa ("Mycena viscosa"), ja toisinaan niiden katsotaan kuuluvan samaan lajiin. Lajiryhmän selvitys on kesken, ja siihen voi kuulua muitakin lajeja.
Keltajalkahiipon lakki on 0,5–2 senttimetriä leveä, keltainen ja usein tahmainen. Lakki on muodoltaan kellomainen tai kupera. Sienen heltat ovat valkoiset tai harmaanvaaleat. Itiöpöly on valkoista ja maltokerros on ohut. Sienen jalka on aluksi sitruunankeltainen ja vanhemmiten vaaleneva. Pituudeltaan se on 4–7 senttimetriä. Sieni kasvaa havumetsissä ja lehdoissa. Se on yleinen koko Suomessa. Kasvuaika on syyskuusta lokakuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Heinähiippo

Heinähiippo ("Mycena olivaceomarginata") on kupera tai kellomainen oliivinruskea hiippolaji. Sienen jalka on lakin värinen ja latvasta vaaleampi. Sienen heltat ovat vaaleat. Sienen malto on valkoista tai rusehtavaa ja hyvin ohutta. Sienen maku on mieto. Se kasvaa lyhyessä ruohossa Suomessa harvinaisena.
Kermahiippo

Kermahiippo ("Atheniella flavoalba", syn. "Mycena flavoalba") on kellomainen tai laakea kellanvalkoinen korallihiippolaji. Lakki voi olla joskus myös valkoinen. Sienen heltat ovat kermanväriset ja vahamaiset. Jalka on kellanvalkoinen tai valkea ja märkänä läpinäkyvä. Sieni kasvaa heinänkorsilla, männynneulasilla tai maassa yleisenä.
Charles Osgood

Charles Osgood (8. tammikuuta 1933 New York, New York – 23. tammikuuta 2024 New Jersey) oli yhdysvaltalainen uutistoimittaja, jonka uutiskommentaariohjelma "The Osgood File" on ollut kuultavissa CBS:n radioverkon kautta vuodesta 1971 alkaen.
Ennen siirtymistään CBS:lle taloustieteitä opiskellut Osgood toimi muun muassa newyorkilaisen WCBS-aseman uutisankkurina ja reportterina, eri tehtävissä ABC:n uutisissa, hartfordilaisen WHCT:n päällikkönä ja washingtonilaisen WGMS:n ohjelmajohtajana.
Osgood kirjoitti neljä kirjaa ja piti sanomalehtikolumnia useissa lehdissä. Radion ohella hän toimi myös uutisankkurina ja ohjelmaisäntänä useissa CBS:n uutis- ja ajankohtaisohjelmissa.
Charles Osgood nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 1990.
Angela Aki

Angela (alun perin Kiyomi) Aki (, rōmaji: "Anjera Aki"; s. 15. syyskuuta 1977) on japanilainen laulaja-lauluntekijä ja pianisti. 
Aki syntyi japanilaiselle isälle ja amerikkalais-italialaiselle äidille Tokushiman prefektuurissa. Hän aloitti aktiivisen musiikkiharrastuksen varhaislapsuudessaan, muutti 15-vuotiaana Havaijille ja opiskeli myöhemmin George Washingtonin yliopistossa Washington DC:ssä. 
Laulajan ensimmäinen albumi oli englanninkielinen "These Words" (2000). Ensimmäisen albuminsa isolla levymerkillä hän julkaisi vuonna 2006, kun "Home" ilmestyi Sony Music Entertainmentin kautta. Hän esitti sekä englanniksi että japaniksi "Final Fantasy XII:n" teemalaulun "Kiss Me Good-Bye".
Isabelle Mir

Isabelle Mir (s. 2. maaliskuuta 1949) on entinen ranskalainen alppihiihtäjä ja olympiamitalisti.
Mir saavutti Grenoblen 1968 talviolympialaisten syöksylaskussa hopeaa 0,46 sekuntia itävaltalaiselle Olga Pallille hävinneenä. Suurpujottelussa hän sijoittui kuudenneksi jälleen yhden sijan Pallia heikompana. Pujottelussa hänen sijoituksensa oli viides. Kauden 1967–1968 maailmancupissa Mir jakoi syöksylaskucupin voiton Olga Pallin kanssa ja sijoittui kokonaispisteissä toiseksi.
Val Gardenan MM-kilpailuissa 1970 Mir saavutti syöksylaskussa hopeaa hävittyään puoli sekuntia Sveitsin Annerösli Zrydille. Samana talvena hän voitti maailmancupin syöksylaskucupin. Seuraavalla kaudella hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kolmanneksi. Vielä Sapporon 1972 olympialaisten syöksylaskussa Mir sijoittui neljänneksi 0,94 sekuntia pronssimitalisti Susan Corrockille hävinneenä.
Silmälakki

Silmälakki, aiemmin silmänapalakki ("Rickenella swartzii" syn. "Rickenella setipes") on kellomainen tai laakea navallinen tummanvioletti sienilaji. Sen heltat ovat valkoiset tai harmaat. Sienen jalka on kellanvalkoinen. Sieni kasvaa kosteissa metsissä sekä soiden laitamilla ja puronvarsilla. Se on Suomessa yleinen.
Oranssilakki

Oranssilakki, aiemmin oranssinapalakki ("Rickenella fibula") on kupera tai laakealakkinen nipukallinen oranssi sienilaji. Sen heltat ovat aluksi valkoiset ja vanhemmiten kellertävät. Sienen jalka on oranssinekeltainen. Sieni kasvaa tienvarsien sammalikoissa ja kallioilla ja kosteiden paikkojen kuten soiden sammalikoissa ja ruohikoissa. Se on koko Suomessa yleinen.
Risuhiippo

Risuhiippo ("Phloeomana speirea", syn. "Mycena speirea") on kellomainen tai laakea harmaanvalkea tai harmaanruskea kaarihiippolaji. Sen heltat ovat harmaanvalkeat. Sienen jalka on harmaanvalkoinen. Sieni kasvaa yksittäin tai rykelminä risuilla ja kuorenpalasilla kosteissa lepikoissa ja puronvarsilla. Se on Suomessa melko yleinen.
Valkohiippo

Valkohiippo ("Hemimycena lactea") on kartiomainen tai kellomainen maidonvalkea valkohiippolaji. Lakin keskusta on sienessä kermanvärinen. Sienen heltat ovat valkoiset. Jalka on valkoinen, samoin kuin malto. Sieni kasvaa suurina joukkoina havuilla ja maatuvilla kasvinosilla. Se on Suomessa harvinainen.
Keiko Awaji

Keiko Awaji (, hiragana: あわじ けいこ; 17. heinäkuuta 1933 Tokio – 11. tammikuuta 2014 Tokio) oli japanilainen näyttelijä. Hän debytoi teini-ikäisenä Akira Kurosawan elokuvassa "Kulkukoira" (1949). Hän oli aktiivinen esiintyjä vielä aikuisiällään. Hän voittikin vuonna 1958 Sinisen nauhan ja oli vuonna 1988 ehdolla Japanin akatemian palkinnon saajaksi.
Awaji oli vuosina 1966–1987 naimisissa näyttelijäkollegansa Kinnosuke Nakamuran kanssa. Hän kuoli 80-vuotiaana ruokatorven syöpään tammikuussa 2014.
Männynkäpynahikas

Männynkäpynahikas ("Strobilurus stephanocystis") on kupera tai laakeneva kellan- tai kanelinruskea käpynahikaslaji. Sienen heltat ovat kellanvalkoiset. Jalka on valkea ja tyvestä kellan- tai punaruskea. Sieni kasvaa maahan hautautuneilla männynkävyillä. Se on Suomessa melko yleinen.
Kathy Kreiner

Kathy Kreiner (s. 4. toukokuuta 1957) on kanadalainen entinen alppihiihtäjä ja olympiavoittaja.
Kreiner voitti 18-vuotiaana Innsbruckin 1976 talviolympialaisten suurpujottelussa kultaa. Hän oli kilpailun ensimmäinen laskija ja saavutti ajan 1.29,13, josta hetkeä myöhemmin laskenut, sekä pujottelun että syöksylaskun jo voittanut Rosi Mittermaier jäi vain 0,12 sekuntia. Neljä vuotta myöhemmin Lake Placidin olympialaisissa Kreiner sijoittui syöksylaskussa viidenneksi.
Josh Holden

Josh Holden (s. 18. tammikuuta 1978 Calgary, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Holden on Vancouver Canucksin ensimmäisen kierroksen varaus (#12) vuodelta .
Holden herätti huomiota hyvillä esityksillään WHL-joukkue Regina Patsin riveissä juniorikausinaan 1994–1998, jolloin 246 ottelussa kertyi yli 350 tehopistettä. Vancouver Canucks varasi Holdenin, mutta ura NHL:ssä ei lähtenyt missään vaiheessa kunnolla vauhtiin. Holden on pelannut NHL:ssä Canucksin lisäksi myös Carolina Hurricanesissa ja Toronto Maple Leafsissa yhteensä 60 ottelua ja tehnyt niissä tehot 5+9=14. Lisäksi hän pelasi useita kausia IHL- ja AHL-sarjojen joukkueissa ennen siirtymistään Eurooppaan.
Euroopassa Holdenin ensimmäinen kohde oli SM-liiga ja HPK, jossa kausi 2004–2005 päättyi pronssiin. Holden ylsi koviin ennakko-odotuksiin vain ajoittain. Seuraavat vuodet Holden on pelannut Sveitsin Nationalliga A:ssa, ensin kaksi kautta Fribourg-Gottéronin ja sitten yhden kauden Langnaun joukkueessa. Kaudeksi 2008–2009 hän siirtyi EV Zugin joukkueeseen.
Luc Abalo

Luc Abalo (s. 6. syyskuuta 1984 Ivry-sur-Seine) on ranskalainen käsipalloilija ja olympiavoittaja, maailmanmestari ja Euroopan mestari . Seuratasolla hän edustaa espanjalaista BM Ciudad Realia. Tätä ennen hän on pelannut US d'Ivryssa. 
Maajoukkueessa Abalo on pelannut 124 ottelua, joissa hän on tehnyt 428 maalia. Hän oli voittamassa kultaa Pekingin olympialaisissa 2008, minkä lisäksi hän on voittanut kahdesti MM-kultaa, kahdesti EM-kultaa ja EM-pronssin.
Walther Hewel

Walther Hewel (2. tammikuuta 1904 Köln – 2. toukokuuta 1945 Berliini) oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen diplomaatti, SS-Brigadeführer ja yksi Adolf Hitlerin harvoista henkilökohtaisista ystävistä.
Hewel syntyi Anton ja Elsa Hewelille Kölnissä. Hänen isänsä johti kaakaotehdasta, joka jäi isän kuoltua 1913 Elsan hoidettavaksi. Walther Hewel oli teini-ikäisenä yksi varhaisista kansallissosialistisen puolueen jäsenistä. Münchenin teknillisessä yliopistossa opiskellut Hewel otti osaa oluttupavallankaappaukseen marraskuussa 1923. Hitlerin jouduttua Landsbergin vankilaan Hewel toimi siellä joitakin kuukausia Hitlerin avustajana. Tämän jälkeen Hewel työskenteli useita vuosia kahvimyyntimiehenä ja istuttajana Alankomaiden Itä-Intiassa (nykyinen Indonesia) toimineelle brittiyritykselle. Indonesiassa Hewel organisoi natsipuolueen paikallisosaston, johon kuului siellä asuneita saksalaisia. Vuoteen 1937 mennessä kansallissosialistisella puolueella oli toimintaa Bataviassa, Bandungissa, Semarangissa, Surabayassa, Medanissa, Padangissa ja Makassarissa.
1930-luvulla Hewel palasi Saksaan, missä hänestä tuli diplomaatti. Hewel lähettiin Espanjaan, kunnes Hitler kutsui hänet takaisin Saksaan vuonna 1938. Hewel toimi diplomaattina ulkoministeriössä ja teki 15. maaliskuuta 1939 Hitlerin ja Tšekkoslovakian presidentin Emil Háchan tapaamisen muistion.
Toinen maailmansota.
Toisen maailmansodan aikana Hewel oli suurlähettiläs, joka palveli ulkoministeri Joachim von Ribbentropin ja Hitlerin yhdyshenkilönä. Käytännössä Hewel kuitenkin vietti suurimman osan toista maailmansotaa ilman virallista asemaa ja kerran hän kutsuikin itseään ”ei minkään suurlähettilääksi”. Hitlerin sisäpiirin jäsenet väittivät Hewelin saavuttaneen asemansa pitkäaikaisen kansallissosialistisen puolueen jäsenyytensä ansiosta ja koska hän oli Hitlerin ystävä. Heweliä kuvattiin miellyttäväksi ja hyväluontoiseksi mieheksi ja muun muassa Hitlerin yksityissihteeri Traudl Junge kertoo muistelmissaan pitäneensä ystävällisestä Hewelista. Vuonna 1944 Hewel meni naimisiin Elizabeth Blandan kanssa Berchtesgadenissa.
Hewel pysyi Hitlerin sisäpiirissä diktaattorin 30. huhtikuuta 1945 tapahtuneeseen itsemurhaan saakka. Itsemurhan jälkeen Hewel lähti Führerbunkerista Wilhelm Mohnken johtaman ryhmän mukana. Tohtori Ernst-Günther Schenckin taivutteluista huolimatta Hewel tappoi 2. toukokuuta itsensä – samalla tavalla kuin Hitler – puraisemalla syanidikapselin rikki ja samalla ampumalla itseään päähän.
Hewel elokuvissa.
Walther Heweliä ovat elokuvissa esittäneet:
Roland Collombin

Roland Collombin (s. 17. helmikuuta 1951 Versegères, Sveitsi) on sveitsiläinen uransa lopettanut alppihiihtäjä, joka menestyi 1970-luvun alussa erityisesti syöksylaskussa.
Collombin saavutti Sapporon 1972 talviolympialaisten syöksylaskussa hopeaa häviten maanmiehelleen Bernhard Russille 0,64 sekuntia. Hän voitti syöksylaskun maailmancupin kausina 1972–1973 ja 1973–1974. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kolmanneksi kaudella 1972–1973.
Jérôme Fernandez

Jérôme Fernandez (s. 7. maaliskuuta 1977 Cenon) on ranskalainen käsipalloilija, olympiavoittaja, maailmanmestari ja Euroopan mestari. Hän edustaa saksalaista THW Kieliä. Tätä ennen hän on pelannut mm. FC Barcelonassa ja BM Ciudad Realissa. 
Maajoukkueessa Fernandez on pelannut 307 ottelua, joissa hän on tehnyt 1 220 maalia. Hän oli mukana voittamassa olympiakultaa Pekingistä 2008. Lisäksi Fernandez on voittanut MM-tasolla kolme kultaa ja kaksi pronssia, ja EM-tasolla kaksi kultaa ja yhden pronssin.
Fernandez on menestynyt myös seurajoukkueissa: hän on voittanut kaksi kertaa Ranskan-mestaruuden ja neljä kertaa Ranskan Cupin. Euroopan tasolla hän on voittanut kaksi kertaa Mestarien liigan ja kerran Supercupin.
Paul-Émile Léger

Paul-Émile Léger C.C., G.O.Q., PSS, (26. huhtikuuta 1904 – 13. marraskuuta 1991) oli kanadalainen katolinen pappi. Hän toimi Montréalin arkkipiispana Joseph Charbonneaun jälkeen vuosina 1950–1968 ja pääsi kardinaaliksi 1953. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän oli myös valitsemassa uutta paavia konklaaveissa 1958, 1963 ja kahdesti 1978.
Léger sai pappisvihkimyksensä 25. toukokuuta 1929. Hänelle myönnettiin vuonna 1979 kaikkien aikojen ensimmäinen Pearsonin rauhanmitali. Hän oli Kanadan ritarikunnan "Companion" ja Québecin kansallisen ritarikunnan "Grand Officer". 
Paul-Émile Légerin veli Jules Léger oli vuosina 1974–1979 Kanadan kenraalikuvernööri.
Ajatuslapsi

Ajatuslapsi on suomalaisen kosketinsoittaja Esa Kotilaisen soolouran debyyttialbumi, joka julkaistiin helmikuussa 1977. Albumi on ensimmäisiä suomalaisia ambient-musiikkialbumeita. Levy koostuu pääosin minimalistisista syntetisaattoreilla luoduista äänimaisemista ja atonaalisista melodioista. Kotilainen on itse säveltänyt ja soittanut kaikki levyn kappaleet. 
Albumi julkaistiin Love Records -levy-yhtiön toimesta 500 kappaleen painoksena vinyylilevynä sekä C-kasettina. Albumi julkaistiin ensimmäistä kertaa CD-levynä vuonna 2008 Siboney Oy:n toimesta remasteroituna painoksena. CD-painoksella on mukana myös kaksi bonuskappaletta. 9. joulukuuta 2016 Svart Records julkaisi albumista kaksi remasteroitua painosta vinyylilevylle: 500 kappaleen rajoitettu painos tavallisella, mustalla vinyylillä sekä 300 kappaleen painos turkoosinsinisellä vinyylillä.
Albumin synty ja taustaa.
Kotilainen kertoo säveltäneensä levyä varten valmiita teemoja, mutta suuren osan melodioista syntyneen vasta studiossa äänitysten yhteydessä. Levyyn ovat vaikuttaneet muun muassa Tangerine Dream sekä Lobsang Rampan kirja "Kolmas silmä". Kotilainen kertoo ajatelleensa levyn musiikkia visuaalisesti, tarinanomaisesti; esimerkiksi "Avartuva näkemys" -kappale kertoo tiibetiläisten munkkien matkasta muun muassa tippukiviluolassa. "Ilmassa"-kappaleeseen Kotilainen teki jopa sanoituksen, jota ei kuitenkaan käytetty kappaleessa. Levy nauhoitettiin Alppi-studiossa ja miksattiin Finnlevy-studiossa Helsingissä. Studioteknikkona toimi Jukka Teittinen. Levyn kaivertamisessa oli ongelmia vinyylilevyn teknisen rajoitteisuuden vuoksi; Kotilainen oli muun muassa muokannut bassoraidat vasempaan ja oikeaan kanavaan erilaisiksi, joka aiheutti neulan nousemisen kaivertamisen yhteydessä. Albumi julkistettiin Särkänniemen planetaariossa Tampereella helmikuussa 1977.
Arvioita.
"Helsingin Sanomien" levyarvostelija piti Kotilaisen sooloalbumia hallittuna, omaleimaisena ja tasapainoisena kokonaisuutena. ”Musiikki aktivoi kuulijaa, sillä sen vapaamuotoisuus antaa mielikuvitukselle laajat liikkumavarat, ja kokemukset muotoutuvat jokaisella kuuntelukerralla erilaisiksi riippuen kuuntelijan omista henkisistä olosuhteista.”
"Ajatuslapsi" otettiin mukaan kirjan "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään" suomenkieliseen laitokseen.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Esa Kotilainen.
Kallista on ja halvalla menee

Kallista on ja halvalla menee on Eero Koivistoisen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1988. Levy sisältää Koivistoisen sävellyksiä tunnettujen runoilijoiden ja sanoittajien teksteihin. Kappaleet tulkitsivat Maarit Hurmerinta, Sakari Kuosmanen ja Pepe Ahlqvist.
Levyn kannessa on Hannu Riikosen maalaus "Miesten ehdoilla" (1982).
Kappaleet.
Sävellykset ja sovitukset Eero Koivistoinen.
Kumu Drums

Kumu Drums tai Kumu-rummut ovat hämeenlinnalaisen Kumu Drums Oy:n käsityönä tekemiä rumpuja. Yrityksen perustajan Pekka Helasen tekemät Kumu-rummut ovat arvostettuja suomalaisten muusikoiden piirissä ja ovat saaneet kiitettäviä arvioita myös ulkomailla. 
Helanen on kehittänyt oman muista valmistajista eroavan, suomalaiseen koivuvaneriin pohjautuvan rakenteen rumpujen rungolle. Kumu-virvelirumpujen, samoin kuin rumpusetin muidenkin rumpujen harkitut, Helasen suunnittelemat metalliosat ovat myös yksilöllisiä. Rummun sisällä on omistajan nimi ja kaikki mitat tehdään asiakkaan toiveiden mukaan. 
Sittemmin rumpurunkojen materiaalien valikoima on laajentunut myös pohjoisamerikkalaiseen vaahteraan ja afrikkalaiseen mahonkiin, kromipäällysteiseen messinkiin, harjattuun alumiiniin ja kivikomposiittiin (StonEdge).
Kumu-rumpusettejä on saatavilla neljää eri vaihtoehtoa: All Birch Custom, VintageFlat Custom, All Maple Limited ja All Mahogany Limited. All Birch Custom -mallistossa on viisi eri runkovaihtoehtoa (Original, 66, 66S, 77 ja 99), joista asiakas voi valita mieleisensä käyttötarkoituksen ja soitetettavan musiikkityylin mukaan. Esimerkiksi Original-runko on hyvin ohut ja soi täyteläisesti jo hiljempaakin soitettaessa, kun taas paksuin 99-runko on tarkoitettu todella kovaan soittoon. VintageFlat Custom -rummut tavoittelevat nimensä mukaisesti lämmintä ja vanhanaikaista soundia. Jos asiakas haluaa runkomateriaaliksi muuta kuin suomalaista koivua, vaihtoehtoina ovat All Maple Limited ja All Mahogany Limited -sarjat.
Kumu-virvelirummuissa vaihtoehtoina ovat All Birch Custom, VintageFlat Custom, Chrome Over Brass, Brushed Aluminum ja StonEdge Kumu. Kuten rumpuseteissäkin, All Birch Custom -mallistossa on useampia runkovaihtoehtoja (Original, 66, 66S ja 99) ja VintageFlat Custom -virveleissä tavoitellaan vanhanaikaista lämmintä ja pyöreää soundia. Kaksi maailman suosituimmista virvelirunkomateriaaleista, messinki ja alumiini, ovat edustettuina Chrome Over Brass - ja Brushed Aluminum -malleissa. Kumun erikoisuus on vuolukivikomposiitista tehty StonEdge Kumu -virvelirumpu.
Helasen yritys on perustettu vuonna 1984 nimellä Soitinverstas Kunikunda. 1990-luvun lopulla yrityksen valmistamien rumpujen nimeksi annettiin Kumu. Kumu Drums Oy -nimiseksi yritys muutettiin vuonna 2007. Vuonna 2004 Kumu Drums valmisti keskimäärin muutaman rumpusetin ja kymmenkunta irtorumpua kuussa. Toiminnan laajennuttua esimerkiksi vientitoiminnan käynnistyttyä, myös nuorempia perheenjäseniä on tullut avuksi.
Kumu muutti vuonna 2019 Turenkiin vanhaan tehdaskiinteistöön jossa toimii myös Finlandia Instruments.
Käyttäjiä.
Esimerkiksi seuraavien rumpaleiden tiedetään käyttävän tai käyttäneen Kumu-rumpuja. 
Aiheesta muualla.
Kumutalo
Sony α 350

Sony α 350 on digitaalinen yksisilmäinen peiliheijastusjärjestelmäkamera, jonka erottelukyky on 14,2 miljoonaa tehollista pistettä 4 592 pisteen x 3 056 pisteen kuva-alalla.
Muuta.
Kameraa myydään yleisesti 18–70 mm f/3,5 -aukkoisen objektiivin kanssa. Vastaavanlaisia 14,2 miljoonan pisteen kameroita ovat Pentax K20D ja Samsung 14.
Aventoft

Aventoft (pohjoisfriisiksi "Oowentoft") on kunta Saksassa Schleswig-Holsteinin osavaltion Nordfrieslandin piirikunnassa. Asukkaita Aventoftissa oli 31. joulukuuta 2008 459, joista naisia oli 239 ja miehiä 220. Kunnan pinta-ala on 14,47 km² ja väestötiheys 32 as./km². Aventoftin pormestari on Christine Harksen.
Aventoftin naapurikunnat ovat Humptrup idässä ja etelässä, Süderlügum kaakossa, Neukirchen etelässä ja Rodenäs lännessä. Pohjoisessa kunta rajautuu Tanskaan. Aventoftiin kuuluvassa Rosenkranzissa sijaitsee katu, joka kulkee Saksan ja Tanskan rajaa pitkin.
Kunnan nähtävyyksiin kuuluu 1200-luvulla rakennettu kirkko. Kirkon uusromaaninen 28-metrinen torni rakennettiin vuonna 1911.
Kunnassa sijaitsee purjelentopaikka Luftsportverein Südtondern e.V.
Medieval Times

Medieval Times Dinner &amp; Tournament (suom. "Keskiaikainen ruokailu ja turnajaiset") on yritysketju, joka omistaa linnamaisissa rakennuksissa sijaitsevia ruokailuteattereita, jotka lavaesittävät ritarillisia turnajaisia keskiaikaistyyliin. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Irvingissa, Texasissa.
Alkuperäinen Medieval Times avattiin Majorcassa, Espanjassa vuonna 1973, jonka menestyksen johdosta ensimmäinen englantilainen Medieval Times avattiin vuoden 2001 joulukuussa Kissimmeessa, Floridassa. Sen jälkeen Pohjois-Amerikkaan on rakennettu kahdeksan uutta Medieval Timesia. Esityksissä käytetään andalusialaisia hevosia, jotka kasvatetaan ja koulutetaan yhtiön omistamalla Chapel Creekin tilalla Texasin Sangerissa. Kissimmeen Medieval Timesin avaaminen aloitti suuren ruokailuteatterien kasvun Orlandon alueella yli 12 sijaintivaihtoehdolla. Nykyään Orlandossa on vain kolme suurta ruokailuteatteria Dolly Partonin Dixie Stampeden sulkemisen jälkeen tammikuussa 2008. Medieval Timesin vahvin kilpailija Orlandossa on merirosvotyylinen musiikkiesitys "Pirate's Dinner Adventure" ja toinen hevosurheiluesitys "Arabian Nights".
Kaliforniassa sijaitseva Medieval Times on toiminut myös elokuvan Sähköputkimies kuvauspaikkana.
Esitys.
Esitys koostuu ruokailusta ja itse esityksestä, johon sisältyy muun muassa hevostemppuja ja turnajaisia. Vieraat saapuvat linnaan puolitoista tuntia ennen esityksen alkua. He saavat pöytäkortteja, jotka ohjaavat heidät oikeille istumapaikoille. Sen jälkeen he saavat kruunun (jokaisella istumaosastolla on oma kruununsa) ja he voivat ottaa kuvan itsestään kuninkaan, prinsessan tai lähetin kanssa. Jokaisella vieraalla on oma värinsä, joka vastaa heidän istumapaikkaansa, kruunuaan, ja ritaria jota he kannustavat turnajaisissa. Heillä on myös mahdollisuus käydä kaupoissa ja kuninkaan olutpanimossa. Joissain linnoissa, kuten Floridassa, on myös keskiaikainen kylä.
Värit.
Jokainen vieras saa yhden kuudesta väristä tullessaan linnaan. Värit ovat:
Hwang Jang-yop

Hwang Jang-yop (17. helmikuuta 1923 – 10. lokakuuta 2010) oli pohjoiskorealainen poliitikko. Hän loikkasi vuonna 1997 Etelä-Koreaan ja on toistaiseksi korkea-arvoisin maasta paennut virkailija.
Ura puolueessa.
Hwang Jang-yop opiskeli aluksi kauppakorkeakoulussa Pjongjangissa ja sen jälkeen Tokiossa. Sen jälkeen hän toimi entisen koulunsa matematiikanopettajana. Marraskuussa 1946 Hwang liittyi Korean työväenpuolueeseen. Vuosina 1949–1953 hän opiskeli Moskovan yliopistossa ja pääsi filosofian dosentiksi Pjongjangissa toimivaan Kim Il-sungin yliopistoon.
Vuodesta 1958 lähtien Hwang liittyi työväenpuolueen johtoelimiin. Huhtikuussa 1965 hänestä tuli Kim Il-sungin yliopiston rehtori. Vuosina 1972–1983 hän toimi parlamentin puheenjohtajana. Tämän jälkeen hän toimi puolueen tiedesihteerinä ja lopulta vuodesta 1984 ulkopoliittisena sihteerinä pakenemiseensa saakka. Vuonna 1993 hänestä tuli parlamentin ulkopoliittisen valiokunnan jäsen.
Hwang oli merkittävässä osassa Juche-aatetta suunniteltaessa.
Pako ja myöhempi elämä.
Vuonna 1997 Hwang Jang-yop jätti palaamatta Tokion-matkaltaan. 12. helmikuuta 1997 hän haki neuvonantajansa kanssa poliittista turvapaikkaa Etelä-Korean Pekingin-suurlähetystöstä. He jäivät noin kuukauden ajaksi suurlähetystöön, ja heidät vietiin sen jälkeen Filippiineille toisen kuukauden ajaksi. Sieltä heidät lennätettiin lopulta erityiskoneella Etelä-Koreaan.
Saapumisensa jälkeen Etelä-Korean tiedustelupalvelu kuulusteli Hwangia muun muassa armeijaan liittyvistä asioista. 10. heinäkuuta hän piti lehdistötilaisuuden, jossa hän kertoi loikkaamisensa syyt ja näkökantansa Koreoiden suhteista ja Pohjois-Korean valtiosta. Hwang asui pakenemisensa jälkeen valtion tarjoamassa asunnossa, jossa hänelle oli taattu henkivartijat.
Hwang löydettiin 10. lokakuuta 2010 kotoaan ilmeisesti sydänkohtaukseen kuolleena.
Sony (objektiivikiinnitys)

Sony jatkoi Konica Minoltan käyttämää "Minolta AF"-objektiiveissä käytettyä kiinnitystapaa ostettuaan Konica Minoltan valokuvakameraliiketoiminnan. Sonyn objektiivin kiinnitystä käytetään Sony α-sarjan digitaalisissa järjestelmäkameroissa. Vastaavankaltaisella kiinnityksellä varustettuja objektiiveja on valmistettu vuodesta 1985 alkaen.
Yhteensopivia objektiiveja ovat Sony-, Konica-Minolta α Lens*1-, Konica-Minolta Maxxum Lens*1-, Konica-Minolta Dynax Lens*1 -objektiivit.
Huomattavaa on se, ettei Minolta AF DT-objektiiveja suositella filmikameroille, joiden filmikoko on täysi 35 mm:n levyinen kinokoko ja kuva-ala 24 mm x 36 mm eikä samasta syystä täyskennokameroille, kuten Sony α 900, koska ne ovat suunnitellut täysikokoista 24 mm x 36 mm :n kennoa pienemmällä APS-C -kokoista kennoa käyttäville kameroille, kuten Sony α 200, Sony α 350 jne. Tällaisia DR*1 -objektiiveja ovat "AF DT 11 - 18mm f/4.5 - 5.6(D) (*1)", "AF DT 18 - 70mm f/3.5 - 5.6(D) (*1)" ja "AF DT 18 - 200mm f/3.5 - 6.3(D) (*1)".
Sony α -kameroihin sopii Minolta AF:n (automaattitarkenteinen) lisäksi myös ainoastaan käsitarkenteinen kauko-objektiivi "STF 135mm f/2.8 [T4.5]". Lisäksi makro-objektiivi "AF Macro Zoom 3X-1X f/1.7 - 2.8" :ssa tulee kytkeä pois päältä optinen kuvanvakain (Super SteadyShotTM).
Vanjärvi (järvi Vihdissä)

Vanjärvi on järvi Vihdissä Vanjärven kylässä. Järvi on pinta-alaansa nähden Suomen merkittävimpiä lintujärviä. Siinä on yksi saari.
Vanjärvi laskee järven rantaa sivuavaan Vanjokeen.
Keskikalja-cowboy

Keskikalja-cowboy on suomalaismuusikko Jarno Sarjasen viides studioalbumi. Albumi julkaistiin vuonna 1988.
Kappaleet.
Sävellykset ja sanoitukset: Jarno Sarjanen, paitsi "Jos henkinen kantti vain riittää" sanat Aappo I. Piippo. Sovitukset: Bruno Korpela, paitsi "Valot nään" Jarmo Jylhä.
Mustat kaleerit

Mustat kaleerit on suomalaismuusikko Jarno Sarjasen neljäs studioalbumi. Jyrki Hämäläisen ideasta syntynyt albumi sisältää merimieslauluteemaisia esityksiä. Albumi julkaistiin vuonna 1985 ja sen ovat tuottaneet Jyrki Hämäläinen ja Jarmo Jylhä.
Lähteet.
"Keskikalja-cowboy - Kootut levytykset 1977-2008, osa 2" -albumin kansivihko
Country Aces

Country Aces on Jarno Sarjasen ja Johnny Cashin kokoelmalevy, joka julkaistiin vuonna 1983 kasettina ja LP-levynä.
Lähteet.
"Keskikalja-cowboy – Kootut levytykset 1977–2008, osa 2" -albumin kansivihko
Tofiq Bəhramovin stadion

Tofiq Bəhramovin stadion on Azerbaidžanin kansallisstadion. 
Stadionilla on juoksuradat, mutta se on pääosin jalkapalloilukäytössä. Kotiottelunsa stadionilla pelaavat maajoukkue sekä seurajoukkueet FK Baku ja Neftçi. Stadionin katsojakapasiteetti on 29 858. 
Stadion on nimetty azerbaidžanilaisen avustavan erotuomarin Tofiq Bəhramovin mukaan, joka oli tuomitsemassa 1966 MM-kisojen loppuottelua.
Stade Josy Barthel

Stade Josy Barthel on Luxemburgissa sijaitseva jalkapallo- ja yleisurheilustadion, maan kansallisstadion. Stadionin katsojakapasiteetti on 8 250. Luxemburgin jalkapallomaajoukkue pelaa stadionilla kotiottelunsa, ja se on myös "CAL Spora Luxembourg" -yleisurheiluseuran käytössä.
Stadion on nimetty Josy Barthelin, 1952 Helsingin olympialaisten 1 500 metrin juoksun kultamitalistin, mukaan.