tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nikobaarit

Nikobaarit ovat Intialle kuuluva saariketju Intian valtamerellä. Ne ovat osa Andamaaneja ja Nikobaareja. Nikobaarit koostuvat 22 saaresta. Saarten maapinta-ala on yhteensä 1 841 neliökilometriä. Nikobaareilla oli 36 819 asukasta vuoden 2011 väestönlaskennassa. Noin 65 % asukkaista on alkuperäisväestöä. Loput ovat muuttaneet pääasiassa muualta Intiasta sekä Sri Lankasta. 
Saariryhmän nimi tullee Chola-dynastian aikaisesta nimestä saarille: Nakkavaram, joka tarkoittaa tamiliksi "alastonta miestä".
Maantiede.
Nikobaarit sijaitsevat Andamaanien saariston eteläpuolella ja alle 200 kilometriä luoteeseen Sumatran saaresta. Intian eteläisin kohta, Indira Point, sijaitsee Great Nicobar -saarella. Samalla saarella on saariryhmän korkein kohta Mount Thullier (642 metriä). 
Nikobaarien saaret jakautuvat kolmeen ryhmään:
Historia.
Saarten uskotaan olleen asutettuja tuhansia vuosia. Alkuperäisväestö puhuu kuutta muihin mon-khmer-kieliin kuuluvaa nikobaarikieltä. Great Nicobarin eteläkärjessä asuva pieni alkuperäisheimo shompenit ovat ainakin kahden tutkimuksen mukaan itsenäisiä Kaakkois-Aasian mesoliittisen kauden metsästäjä-keräilijöiden jälkeläisiä. Shompenit puhuvat ainakin kahta luultavasti isolaattikieltä, jotka ilmeisesti eivät ole sukua nikobaarikielille, eivät ehkä edes toisilleen.
Kolonialismin historia Nikobaareilla alkoi 1756. Silloin Tanskan Itä-Intian kauppakomppania hallitsi silloin Frederiksøerne-nimellä tunnettuja saaria mantereelta Tranquebarista (nykyisin Tharangambadi) ja perusti tukikohdan Great Nicobarille. Vuonna 1760 tukikohta siirrettiin Kamortan saarelle. Tanskan kuninkaan aloitteesta herrnhutilaiset lähetyssaarnaajat yrittivät perustaa tukikohdan Nancowryyn vuonna 1766, mutta saarten asuttaminen keskeytyi useaan otteeseen malariaepidemioiden takia. Vuosina 1778–1783 Itävalta yritti perustaa siirtokunnan saarille erehdyttyään luulemaan, että Tanska oli unohtanut saaria koskevat vaatimuksensa. Tanskalaiset hylkäsivät viimeiset siirtokuntansa saarilla vuonna 1848. Tanskan hallinta saarilla päättyi virallisesti 16. lokakuuta 1868, kun maa myi oikeutensa Britannialle. Vuonna 1869 saarista tuli osa Brittiläistä Intiaa.
Toisen maailmansodassa vuosina 1942–1945 saaret olivat japanilaisten miehittämiä.
Harald Kaunotukka

Harald Kaunotukka (, , ) ; (850–933) oli Norjan perustaja ja maan ensimmäinen kuningas. Hän oli Norjan kuninkaana vuosina 872–931. Saagojen mukaan Harald kieltäytyi leikkaamasta hiuksiaan ja partaansa ennen kuin Norjan yhdistyminen oli saatu päätökseen, ja tämän perusteella hän sai lisänimekseen Kaunotukka (Hårfagre).
Harald oli Norjan kaakkoisosan hallitsijan Halvdan Mustan ja Ragnhild Sigurdsdatterin poika, ja hän seurasi isäänsä valtaan jo kymmenvuotiaana. Harald Kaunotukka valloitti vuonna 866 useita pieniä kuningaskuntia, ja vuonna 872 hän julistautui koko Norjan kuninkaaksi voitettuaan vastustajansa Hafrsfjordin taistelussa. Yhä kiistellään siitä, kuinka laajalle Haraldin valta kuninkaana ulottui, mutta yleisesti katsotaan, että hänen valtakuntansa keskus sijaitsi Lounais-Norjassa ja että Harald Kaunotukka valvoi kaupankäyntiä Pohjois-Norjasta Vikeniin ulottuvalla rannikolla. Muualla todellista valtaa käyttivät paikalliset päälliköt. Haraldin kova hallinto ja ankara verotus ajoivat useita mahtimiehiä maasta, muun muassa Islantiin, Skotlantiin ja Irlantiin. Näin Harald osaltaan oli myötävaikuttamassa viikinkiretkien kasvuun. Harald Kaunotukka valloitti myös Orkneysaaret ja Shetlannin.
Haraldin valtakauden loppuaikoja varjostivat hänen lukuisten poikiensa keskinäiset taistelut vallasta. Vanheneva Harald luovutti ylimmän vallan suosikilleen Eerik Verikirveelle, joka hallitsi kuninkaana isänsä rinnalla.
Haraldin valtakauden jälkeen maata jälleen hallitsivat erilaiset ryhmitelmät jaarleja ja Haraldia vähäpätöisempiä kuninkaita. Vasta Olavi Pyhä pystyi vuonna 1015 yhdistämään maan uudelleen, jolloin myös kristinuskosta tehtiin Norjan ainoa sallittu uskonto.
Populaarikulttuurissa.
Harald Kaunotukka on yksi päähenkilöistä televisiosarjassa "Viikingit" kausilla 4–6. Häntä esittää näyttelijä Peter Franzén.
Puolisot.
&lt;br&gt;
Snøfrid Svåsedotter.
Snøfrid Svåsedotter eli Snöfrid Svåsentytär oli Heimskringlan ja Ågrip kuningassaagojen mukaan yksi Norjan kuninkaan Harald Kaunotukan monista vaimoista jonka Snorre Sturlasson kertoo olleen saamelainen. Saagoissa kerrotaan kuinka Harald rakastuu yliluonnollisen kauniiseen Snøfridiin eikä lopulta halua luopua tämän ruumista edes naisen kuoleman jälkeen.
Norjalaiset historioitsijat ovat hiljattain halunneet nähdä Snøfridin saamelaisuuden symbolina. Tämän avioliittoa kuningas Haraldin kanssa voidaan näin pitää kertomuksena norjalaisten ja saamelaisten välisestä varhaisesta poliittisesta liittoutumasta. Norjalainen filologian tutkija Else Mundal ja uskontohistorian tutkija Gro Steinslant puoltavat tätä näkemystä kansojen välisestä liitosta. Heidän mukaansa Haraldin avioliitto solmi näin heimojen välisen siteen.
Antipodisaaret

Antipodisaaret () ovat Uudelle-Seelannille kuuluva asumaton saariryhmä Uuden-Seelannin pääsaarten eteläpuolella. Ne sijaitsevat 860 kilometriä Stewartinsaaresta kaakkoon. Saariryhmän pääsaari on pinta-alaltaan 20 neliökilometriä. Lisäksi Antipodisaariin kuuluu noin 0,5 neliökilometriä suuri Bollons Island, joka sijaitsee pääsaaresta pohjoiseen, sekä useita pienempiä luotoja. Pääsaarella sijaitsee saarten korkein kohta, 366 metriä korkea aktiivinen tulivuori Mount Galloway.
Antipodisaaret löysi englantilainen Henry Waterhouse vuonna 1800, joka antoi alun perin saarille englanninkielisen nimen "Penantipodes". Nimi tulee siitä, että saaret sijaitsevat vastakkaisella puolella maapalloa kuin Greenwich. 
Saaret kuuluvat Unescon maailmanperintökohteeseen Uuden-Seelannin subantarktiset saaret vuodesta 1998.
Eläimet.
Saarilla asuu useiden eri lintulajien edustajia, kuten saarille endeemiset antipodienviherkaija, "Cyanoramphus hochstetteri" ja "Coenocorypha aucklandica meinertzhagenae," joka on töpökurppiin kuuluva alalaji.
Merilinnuista pienimmät ovat ulappakeijuja ja suurin albatrossi "Diomedea antipodensis." Bollons Islandilla pesii pieniä etelänalbatrossipopulaatioita, yhdeksää ulappakeijulintulajia, pystytöyhtöpingviinejä ja kalliotöyhtöpingviinejä.
Luultavasti vuonna 1893 saarille syntyi vahingossa hiiripopulaatio, joka sai alkunsa karille ajaneesta laivasta tai jostain hylkeenpyydystäjien joukosta. Pääsaarelle syntyi vuosien saatossa arviolta 200 000 hiiren populaatio, jotka osoittautuivat ongelmaksi syömällä valtavasti selkärangattomia eläimiä ja saarille tärkeiden kasvien siemeniä. Ne kilpailivat saarten lintupopulaatioiden kanssa ruoasta, ja tiedossa oli, että hiiret saattoivat syödä myös lintujen munia ja poikasia. Hiiret vaikuttivat saarten biologiseen monimuotoisuuteen. Vuonna 2016 uusiseelantilainen julkinen laitos Department of Conservation, joka vastaa muun muassa Uuden-Seelannin ympäristön- ja luonnonsuojelusta, toteutti saarilla Million Dollar Mouse -projektin. Projektin tarkoitus oli hävittää hiiret Antipodisaarilta, ja sen rahoittivat lahjoitusvaroilla Morgan Foundation, WWF New Zealand, voittoa tavoittelematon organisaatio Island Conservation ja Uuden-Seelannin asukkaat. Hävitys toteutettiin pudottamalla pääsaarelle helikopterilla kahteen kertaan syöttejä, jotka sisälsivät hiirenmyrkkyä brodifakumia. Helmikuussa 2018 havaittiin, että hiiret olivat kokonaan hävinneet saarelta.
Kasvit.
Antipodisaaret ovat suurimmalta osin peittyneet ruohomättääseen, jossa kasvaa saniaisia ja luonnonkukkia. Paikoittain merilinnut ovat lyhentäneet kasvustoa. Saarten 71 kasvilajista 68 ovat endeemisiä lajeja.
Ewen kieli

Ewe (omakielinen nimi: "Èʋegbe‎") on Ghanassa, Togossa ja Beninissä puhuttava nigeriläis-kongolainen kieli. Sitä puhuu äidinkielenään yli kolme miljoonaa ihmistä. Ewe tunnetaan myös nimillä ebwe, efe, ehwe, eibe, eue, eve, gbe, krepe, krepi, popo ja vhe. Ewen kieli liittyy läheisesti gbe-kieliin, kuten fon, gen, phla, phera ja aja. 
Ewe on tonaalinen kieli. Kielen tutkijoihin kuuluu muun muassa saksalainen Diedrich Hermann Westermann (1875-1956), joka julkaisi useita ewen kielen sanakirjoja ja kielioppeja.
Eweä kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla. Raamattu kännettiin kokonaisuudessaan eweksi vuonna 1911.
Kieli jaetaan seitsemään päämurteeseen.
Wikipedia eweksi aloitettiin vuonna 2004.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Kaikki vokaalit, lukuun ottamatta puolisuppeita, voivat esiintyä myös nasaalisina.
Lähde:
Eerik Verikirves

Eerik Verikirves (Erik I Haraldsson) ; (895–954) oli Norjan kuningas noin vuosina 930–935 ja Northumbrian kuningas vuosina 948 sekä 952–954.
Eerik asui pitkään maanpaossa Skotlannissa. Sieltä palattuaan hän murhasi kaksi veljeään raivaten näin tiensä koko Norjan kuninkaaksi. Hän lienee saanut liikanimensä "Verikirves" juuri näistä surmista. Eerik hallitsi Norjaa iäkkään isänsä Harald Kaunotukan kanssahallitsijana. Valta oli kuitenkin käytännössä yksin Eerikin käsissä Haraldin viimeisinä vuosina.
Eerik hallitsi julman yksinvaltiaan tavoin, mikä nostatti ylimystön vastustamaan häntä. Eerikin nuorempi veli Haakon palasi Englannista saatuaan tiedon isänsä kuolemasta ja saavutti pian ylimystön luottamuksen. Haakon valittiin uudeksi kuninkaaksi. Eerik yritti pitää kruunun itsellään, mutta joutui vetäytymään Orkneysaarille. Eerik oli lyhyen aikaa Northumbrian hallitsijana vuonna 948, mutta hänet karkotettiin. Hän teki paluun vuonna 952, mutta karkotettiin uudelleen vuonna 954, kun Englannin kuningas Edred valloitti Northumbrian. Eerik surmattiin Stainmoressa samana vuonna.
Ace Ventura – luonto kutsuu

Ace Ventura – luonto kutsuu () on Steve Oedekerkin ohjaama komediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1995. Elokuva kertoo yksityisetsivä Ace Venturasta (Jim Carrey), joka on erikoistunut kadonneiden eläinten etsimiseen. Elokuva on menestyksekäs jatko-osa vuoden 1994 elokuvalle "Ace Ventura – lemmikkidekkari".
Juoni.
Epäonnistuneen pesukarhun pelastusyrityksen jälkeen Ace Ventura joutuu hermoromahduksen partaalle ja vetäytyy tiibetiläiseen munkkiluostariin. Afrikkalainen lähetyssaarnaaja Fulton Greenwall kuitenkin pyytää häntä etsimään pyhää eläintä, joka on kahden afrikkalaisheimon (rauhaarakastavan Wachati-heimon ja sotaisan Wachutu-heimon) välisten naimakauppojen kiistakappaleena. Yhdessä uskollisen kapusiiniapinansa Spiken kanssa Ace matkaa Afrikkaan aloittaakseen etsiväntyönsä. Tehtävässä on vain yksi vika: pyhä eläin osoittautuu harvinaiseksi valkoiseksi lepakoksi, ja valitettavasti Ace kärsii pahasta chiroptofobiasta eli lepakonpelosta.
Geffen Records

Geffen Records on David Geffenin vuonna 1975 perustama levy-yhtiö. Geffen oli alun perin osa Warner Brothers Recordsia, kunnes MCA osti sen vuonna 1990. Nykyään se on osa Universal Music Groupia.
Artisteja, joiden albumeita Geffen Records on julkaissut:
Vääpeli Körmy ja marsalkan sauva

Vääpeli Körmy ja marsalkan sauva on Ere Kokkosen kirjoittama ja ohjaama vuonna 1990 valmistunut sotilasfarssi. Se kertoo kunniakkaasta, pääesikunnan unohtamasta sissikomppaniasta sekä sen "äidistä", vääpeli Körmystä. "Vääpeli Körmy ja marsalkan sauva" sai 79 794 katsojaa 
Elokuva on esitetty Yle TV2 -kanavalla kuusiosaisena minisarjana vuosina 1993, 1996, 2001 ja 2011 sekä kokonaisena elokuvana vuonna 2009. Vuodenvaihteessa 2015–2016 sarja esitettiin Yle TV1:llä. Elokuva on julkaistu VHS:nä ja DVD:nä. 
Ere Kokkosen kertoman mukaan käsikirjoituksessa käytettiin joitakin toteutumattoman elokuvan "Uuno Turhapuro — salainen agentti" suunniteltuja ideoita. Elokuva ei mennyt tuotantoon Eren ja Spede Pasasen riitauduttua Kokkosen provisiopalkasta.
Juoni.
Räyhänrannan varuskunta Päijät-Hämeessä on unohtunut Pääesikunnan ylennysruletissa pahemman kerran. Varuskunnan toimintaa pyörittää käytännössä enää Sissikomppania, joka saa koulutettavakseen valtakunnan hankalimmat alokkaat.
Korpisoturien kunniaa ylläpitävän vääpelin tiukka kuri ei ole kaikkien alokkaiden mieleen, ja helpottaakseen palvelusurakkaansa joukon neropatti ja bisnesmies Friman keksii yhden jos toisenkin vempeleen, mukaan lukien styroksisen kranaatinheittimen sekä sähkömoottorilla avustetun armeijan polkupyörän.
Tarinan taustalla pyörivät marsalkan sauvan voittamiseen tähtäävän sotilaskilpailun lisäksi myös everstinrouvan perintökalut, tinatuopit, jotka alokas Hakkarainen saa vastuulleen toimitettavaksi kaupunkiin puhdistettavaksi alokas Sulosen lähtiessä mukaan kartaksi. Kultasepänliikkeen konkurssin myötä tuopit kuitenkin huutokaupataan, ja palveluksensa ohella Hakkaraisen on yritettävä hankkia tuopit takaisin. Naiset ja lomakiellot mutkistavat tuoppien takaisin saantia.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Esko Rautakorpi sanoo elokuvaa huonosti käsikirjoitetuksi ja kömpelösti toteutetuksi ja antaa sille tähtien sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”. "Helsingin Sanomien" Mikael Fräntin mielestä elokuva on niin alkeellinen ja avuton, sovinistinen ja vanhoillinen, ettei sitä ole ”hienotunteisuussyistä” aihetta käsitellä laajemmin. ”Totean vain, että tekijät eivät ole saaneet teokseensa juurikaan hauskuutta tai toiminnallista otetta.”
Tonaalisuus

Tonaalisuus on musiikissa käytetty järjestelmä, joka määrittelee eri sävelkorkeuksien hierarkkiset suhteet johonkin keskeiseen säveleen eli toonikaan nähden. Tonaalisuuden vastakohta on atonaalisuus, jossa tonaalisista keskuksista on luovuttu.
Yleensä tonaalisuudella viitataan länsimaisessa musiikissa yleisimpiin duuri- ja molliasteikkoihin, joissa sävelet ovat tarkasti määritellyissä suhteissa toonikaan. Laajemmin tonaalisuudella voidaan tarkoittaa diatoniseen asteikkoon perustuvaa musiikkia yleensä.
Tonaalisuus on kuitenkin käsitteenä hyvin monitulkintainen. Kolmisointurakenteet eivät välttämättä luo tunnetta tonaalisesta keskuksesta ja toisaalta kolmisointuihin pohjaamattomat harmoniset funktiot voivat toimia kiintopisteenä – jopa dodekafoninen musiikki voi sisältää keskussäveliä.
Eräs tapa määritellä tonaalisuus on puhua sävelten vakaudesta suhteessa toonikaan.
Koetinsäveltesteillä on tutkittu sävelten vakautta: käyttämällä tonaalisen kontekstin määrittävää sävelkuviota, esimerkiksi epätäydellistä diatonista asteikkoa tai harmonista kadenssia, minkä jälkeen koehenkilöille esitetään jokin kromaattisen asteikon sävel, jonka vakautta heidän on arvosteltava, voidaan luoda vakaushierarkia, jossa suhteessa toonikaan eri sävelet saavat erilaisia arvosteluita. Kaikkein vakaimpia ovat toonikakolmisoinnun sävelet. Sitten diatoniset sävelet ja vähiten vakaita diatonisen asteikon ulkopuoliset sävelet.
Tonaalisten tehojen havaitsemissa tapahtuu eriytymistä. Nuorimmat kuuntelijat eivät erota kuin diatoniset sävelet ei-diatonisista. Seuraavaksi toonikakolmisointuun kuuluvat sävelet, mihin liittyy vielä pidemmälle menevää eriytymistä: esitettäessä kaksi säveltä osaavat pidemmällä enkulturaatiossa olevat sanomaan kumpi niistä ei kuulu toonikakolmisointuun. Seitsemänvuotiaat pystyvät tunnistamaan mikäli sävel poikkeaa sävellajista ja melodian implikoimasta harmoniasta, mutta viisivuotiaat tunnistavat vain sävellajista poikkeavat sävelet.
Aranjuez

Aranjuez on kaupunki Madridin itsehallintoalueella Espanjassa. Se sijaitsee Tajo- ja Jaramajokien yhtymäkohdassa, 48 kilometriä etelään maan pääkaupungista Madridista. Kaupungin väkiluku vuoden 2016 alussa oli 57 932.
Aranjuez on tunnettu erityisesti kuninkaallisesta palatsistaan (Palacio Real), jonka kuningas Filip II rakennutti loma-asunnoksi 1500-luvulla. Myös vehreissä jokilaaksoissa viljeltävät mansikat ovat maankuuluja. Aranjuezin kulttuurimaisema on UNESCOn maailmanperintöluettelon kohde.
Aranjuez on tunnettu myös Joaquín Rodrigon paljon esitetystä kitarakonsertosta "Concierto de Aranjuez".
Arto Merenheimo

Arto Pekka Kalervo Merenheimo (s. 1952 Helsinki) on suomalainen kirjailija.
Lapsuutensa ja nuoruutensa Merenheimo vietti Helsingin Punavuoressa Viiskulman ja Johanneksen kirkon tienoilla. Merenheimo kävi Helsingin normaalilyseota 1963–1968, ja hän kirjoitti yksityisoppilaana ylioppilaaksi Karjalan yhteiskoulusta vuonna 1973. Merenheimo on koulutukseltaan HuK (tutkielma uskontotieteestä), ja hänellä on opintoja myös teologiasta, filosofiasta, psykologiasta, kotimaisesta kirjallisuudesta, estetiikasta ja valtiotieteistä. Hän on toiminut aiemmin muun muassa opettajana lukiossa, yläasteella ja lastentarhassa, sosiaaliterapeuttina alkoholistiparantolassa, nuoriso-ohjaajana, antikvariaatin myyjänä ja satamatyöntekijänä. Nykyisin hän on vapaa kirjoittaja ja asuu Itä-Helsingissä.
Merenheimon esikoisteos "Mike vaan only" (1988) on avainromaani helsinkiläisistä nuorista 1960–1970 luvuilla. Romaani välittää tuntoja rakkauden nälästä, totuuden etsinnästä ja huumeisesta elämänmenosta. "Mike vaan only" antaa myös katsauksen Helsingin eli stadin slangiin. Leo Lipsosen "Vankilaslangin sanakirja" (1990) mainitsee teoksen yhtenä lähteenä.
Merenheimon runoteokset ovat kristillisyydellä höystetyn zen-hengen läpitunkemia. Kovan ja kaupallisen kulttuurin vastainen "aktiivinen joutilaisuus" ja rakentava kansalaistottelemattomuus on tyypillistä Merenheimon runoissa. 2000-luvulla tuotantoa on sävyttänyt voimakkaasti myös länsimaiden taloudelliset intressit etusijalle asettavien katsomusten vastaisuus sekä maailmanpoliisiaatteiden kritiikki.
Ein deutsches Requiem

Ein deutsches Requiem ("Saksankielinen sielunmessu") opus 45 on Johannes Brahmsin säveltämä teos kuorolle, kahdelle solistille ja orkesterille sekä uruille vuosilta 1863–1869.
Teoksen luonne.
Muista sielunmessuista poiketen teos ei perustu latinankieliseen tekstiin vaan saksankielisiin Martti Lutherin kääntämiin raamatunkohtiin (muutama lause on otettu myös apokryfikirjoista). Vaikka teoksen nimi on sielunmessu, se ei ole hautajaismusiikkia, vaan on se luotu enemmänkin elävien lohduksi kuin kuolleiden muistoksi. Brahms korosti teoksen inhimillistä luonnetta ja jopa vältti käyttämästä suorasti kristinuskoon viittaavia jakeita, vaikka teksti onkin Raamatusta. Tekstin nähdään heijastavan Brahmsin syvällistä raamatuntuntemusta sekä hänen henkilökohtaista uskonelämäänsä, joka tähdensi vapaamuotoista uskonnollisuutta. Teos on luonteeltaan kuoroteokseksi varsin melodinen, pitkiin teemoihin perustuva.
Teoksen historia.
Brahms oli suunnitellut sielumessun säveltämistä jo kauan, ja usein arvellaan, että Robert Schumannin kuolema vuonna 1856 antoi suunnitelmalle lisäpontta. Schumann ja Brahms olivat olleet läheiset ystävät. Brahms näyttikin valmiin sielunmessunsa partituurin ensimmäiseksi Robertin leskelle Clara Schumannille, joka oli teoksesta erittäin innostunut. Teosta säveltäessään Brahms menetti myös äitinsä.
Teoksen kolme ensimmäistä osaa esitettiin joulukuussa 1867 Wienissä. Sävellys ei vielä tuolloin saavuttanut mainittavaa menestystä. Seuraavana vuonna teoksen kokonaisesitys (ilman sopraano-osuutta) pitkänäperjantaina Bremenin tuomiokirkossa seuraavana vuonna sai jo enemmän suosiota. Teoksen ensimmäisestä versiosta puuttui sopraano-osuus "Ihr habt nun Traurigkeit", ja Brahms lisäsi sen vuonna 1869. Ensimmäinen lopullisen version esitys oli 18. helmikuuta vuonna 1869 Leipzigissa. Kun teos alkoi saada lopullisena versiona suurta suosiota, se nosti Brahmsin säveltäjänä pian laajemman yleisön tietoisuuteen. Tuolloin Brahms ei ollut vielä säveltänyt ainuttakaan sinfoniaa, ja laajalle yleisölle sielunmessu oli Brahmsin ensimmäinen merkkiteos. "Saksankielistä sielunmessua" esitettiin ensimmäisen kymmenen vuoden aikana jo pelkästään saksankielisissä maissa yli sata kertaa, ja se kuuluu yhä musiikinhistorian suosituimpiin suuriin kuoroteoksiin. Vuonna 1869 Brahms julkaisi teoksesta myös nelikätisen pianosovituksen Lontoon-esitystä varten.
Teoksen osat.
Baritonisolisti esiintyy kolmannessa ja kuudennessa osassa. Sopraanosoolo on viidennessä osassa. Teos kestää noin 65–75 minuuttia.
Levytyksiä.
Teoksen tunnetuin levytys, jota monet klassisen musiikin CD-oppaat yhä suosittelevat, on Otto Klempererin vuonna 1962 brittiläisen Filharmonisen kuoron ja orkesterin kanssa tekemä levytys, jossa solisteina ovat Dietrich Fischer-Dieskau ja Elisabeth Schwarzkopf.
Maailmansota

Maailmansota on sota, joka vaikuttaa ympäri maailmaa useisiin valtioihin useissa maanosissa. Yleensä termillä tarkoitetaan kahta 1900-luvun suurta sotilaallista konfliktia, ensimmäistä (1914–1918) ja toista maailmansotaa (1939–1945), mutta jo 1700-luvulla käyty seitsenvuotinen sota oli luonteeltaan globaali, ja sitä pidetään usein ihmiskunnan historian ensimmäisenä maailmansotana. Seitsenvuotinen sota kosketti aiempaa laajempia alueita ja kaikkia silloin tunnettuja maanosia. Taisteluja käytiin Keski-Euroopan lisäksi Pohjois-Amerikassa, Länsi-Intian saaristossa, Intiassa, Afrikan länsirannikolla ja näitä alueita sivunneilla valtamerillä. Eurooppalaisten välisen sodan painopiste oli ensimmäistä kertaa heidän oman maanosansa ulkopuolella. Myös hypoteettisesta kolmannesta maailmansodasta on keskusteltu.
Ketonit

Ketonit ovat orgaaninen yhdisteryhmä, jonka funktionaalinen- eli toiminnallinen ryhmä on karbonyyliryhmä C=O, jota voidaan kutsua myös ketoryhmäksi. Ketoneissa karbonyyliryhmä on aina hiiliketjun keskellä, eli hiiliatomeja (C) on ketjussa vähintään kolme. Jos kaksoissidoksella hiileen liittynyt happi olisi hiiliketjun reunassa, kyseessä olisi aldehydi.
Nimeäminen.
Ketonin nimi muodostetaan IUPAC:n sääntöjen mukaan vastaavan hiilivedyn nimestä korvaamalla -"aani"-pääte -"anoni"-päätteellä, esimerkiksi propaani - propanoni ja butaani - butanoni. Hiilien numeroiminen aloitetaan siitä päästä, joka on lähinnä karbonyyliryhmää eli siten että karbonyylihiili saa pienimmän mahdollisen numeron.
Valmistus.
Ketoneita valmistetaan sekundäärisiä alkoholeja hapettamalla.
R–CHOH–R + O formula_1 R–CO–R
Reaktiot.
Nukleofiilinen additio.
Karbonyyliryhmä on sp²-hybridisoitunut, geometrialtaan tasokolmio ja siksi melko vapaa paikka hyökkäykselle. Toisaalta elektronegatiivinen happiatomi polarisoi karbonyyliryhmää. (Elektronegatiivisempi happi (O) vetää sidoselektroneja puoleensa. Happi saa negatiivisen osittaisvarauksen ja positiiviseksi jäänyt hiili on siten elektrofiilinen. Näistä syistä ketonit reagoivat nukleofiilien kanssa.
Hapetus- ja pelkistysreaktiot.
Pelkistämällä ketoneja tuotteena saadaan sekundäärisiä alkoholeja. Ketonit eivät hapetu heikoissa olosuhteissa ja voimakkaan hapettimen läsnä ollessa hiiliketju katkeaa.
formula_2
Ged

Varpushaukka eli tosinimeltään Ged on henkilöhahmo Ursula K. Le Guinin "Maameren tarinat -"kirjasarjassa. Ged on velho ja elää Maamerellä, joka koostuu erikokoisista saarista.
Gedin tarina.
Ensimmäiset kolme kirjaa.
Ensimmäisessä kirjassa "Maameren velho" kerrotaan Dunyn eli Varpushaukan lapsuudesta ja nuoruudesta Gont-nimisellä saarella. Hän saa 13-vuotiaana tosinimensä Ged maagi Ogionilta. Ged on ensin hiljaisen Ogionin oppipoikana, mutta Ogion lähettää kärsimättömän ja tiedonjanoisen pojan velhokouluun Rokelle. Siellä nuori ja näyttämisenhaluinen Varpushaukka taitamattomuuttaan vapauttaa pimeän hengen, geppethin eli yhden Nimettömistä voimista. 
Toisessa kirjassa "Atuanin holvihaudat" Varpushaukka eli Ged lähtee etsimään velho Erreth-Akben Rengasta. Matkallaan hän tutustuu Atuanin Nimettömien jumalien ylipapittareen Arhaan eli Tenariin, ja yhdessä he palauttavat Renkaan Havnoriin, kuninkaiden kaupunkiin, jossa ei ole ollut kuningasta moneen vuosisataan. 
Kolmannessa kirjassa, "Kaukaisin ranta", arkkimaagi Ged ja prinssi Arren lähtevät tuhoamaan pahaa velho Cobia, joka on saanut taikuuden valumaan ulos elävien maailmasta tavoitellessaan ikuista elämää.
Myöhemmät kirjat.
Neljäs kirja "Tehanu" kertoo taikavoimansa menettäneestä Gedistä ja Tenarista ja heidän ottotyttärestään, joka on lohikäärmeihminen. 
Viides osa "Toinen tuuli" kertoo Lepästä, kylätaikurista ja hänen unistaan ja siitä miten Ged neuvoo hänet kuningas Lebannenin luokse. Mukana matkalla ovat myös Tenar, Tehanu ja Orm Irian, lohikäärme joka halutessaan ottaa ihmisnaisen hahmon. He yrittävät tuhota kuoleman ja elämän välistä muuria ja vapauttaa kuolleet kirouksestaan. Ged on läsnä vain kirjan alussa ja lopussa.
Novellit.
Ged esiintyy myös osassa Le Guinin novellikokoelman "Kertomuksia Maamereltä" novelleissa. "Kertomuksia Maamereltä" käsittelee kaikkea mitä kolmannen kirjan jälkeen on tapahtunut. Mukana on myös novelli "Jäljittäjä". Lisäksi kirjan yhdessä tarinassa kerrotaan Gedistä niinä vuosina, joina hän oli Maameren arkkimaagi.
Metropolitan-ooppera

Metropolitan-ooppera () sijaitsee Lincoln Centerissä, New Yorkissa. Se on perustettu huhtikuussa 1880.
Metropolitan-oopperan nykyisen rakennuksen Lincoln Centerissä on suunnitellut arkkitehti Wallace Harrison. "New Met" avattiin 16. syyskuuta 1966 Samuel Barberin oopperan "Antonius ja Kleopatra" ensi-illalla. Oopperataloon mahtuu lähes 4 000 ihmistä eri kerroksiin. Kultainen proskenion on 54' leveä ja 54' korkea. Kultainen damastiesirippu on käsin kirjailtu ja on suurin esirippu maailmassa. Näyttämö on teknisesti nykyaikainen mahdollistaen seitsemän esitystä joka viikko sisältäen neljästä viiteen eri tuotantoa.
Met lähettää kaikkialla maailmassa kuuluvia suoria radioesityksiä. Ensimmäisesä lähetyksessä 25. joulukuuta 1931 kuultiin säveltäjä Engelbert Humperdinckin ooppera "Hannu ja Kerttu". Kuuluisaa lauantai-iltapäivän lähetystä tuki yhteistyökumppani Texaco 7. joulukuuta 1940 lähtien aina huhtikuuhun 2004 asti. Sen jälkeen lähetyksiä ovat rahoittaneet Toll Brothers ja tarkoitusta varten perustettu säätiö.
Ensimmäisenä suomalaisena Metropolitanissa lauloi Alma Fohström näytäntökaudella 1888–1889.
Historiaa.
Ensimmäinen Metropolitan-oopperatalo avattiin 22. lokakuuta 1883. Se sijaitsi Broadwayllä 39. ja 40. kadun välillä. Alkuperäisen oopperatalon oli suunnitellut J. Cleaveland Cady. Se tuhoutui tulipalossa 27. elokuuta 1892. Mittavan uudisrakentamisen jälkeen ooppera jatkoi samalla tontilla aina vuoteen 1966 asti, jolloin oopperan toiminnot muuttivat nykyiselle paikalle Lincoln Centeriin. Alkuperäinen rakennus purettiin vuonna 1967, koska se oli muutosten takia menettänyt arvonsa merkittävänä nähtävyytenä.
Toimintaa ylläpiti Metropolitan Opera Company, ja lahjoitukset olivat olennainen osa sen taloutta. Yksi yhtiön 1900-luvun alkupuolen keskeinen omistaja ja lahjoittaja oli investointipankkiiri Otto Kahn, joka oli yhtiön hallituksen jäsen 1903–1931. Kahn ei asemastaan huolimatta saanut viiteentoista vuoteen katsomosta omaa aitiota. Tämän katsotaan johtuvan Kahnin juutalaisesta, saksalaisesta ja nousukasmaisesta taustasta, jota vakiintuneet rikkaat suvut vieroksuivat.
Katanga

Katanga on historiallinen kuningaskunta ja entinen maakunta Kongon demokraattisen tasavallan eteläosassa. Sen pääkaupunki oli Lubumbashi. Silloin kun maassa oli 11 maakuntaa, Katangan pinta-ala oli 496 877 neliökilometriä. Vuonna 2005 määriteltiin uusi 26 alueen jako, ja nämä tulivat voimaan vuonna 2015. Katanga jaettiin Ylä-Katangan, Lomamin, Lualaban ja Tanganyikan maakuntiin.
Katangaa hallitsivat 1600-luvulla lubat ja lundat. 1600-luvun lopulta alkaen Barotsemaan alueella toimi Lundan kuningaskunta, joka kuitenkin hajosi vuonna 1891. Vuonna 1960 Katanga julistautui itsenäiseksi valtioksi Belgian tuella johtajanaan Moïse Tshombe, mutta vuodesta 1963 alkaen siitä tuli taas osa Kongon demokraattista tasavaltaa. Vuonna 1971 Katangan nimi vaihdettiin Shabaksi. Mobutu Sese Sekon paettua maasta vuonna 1997 maakunnan nimi palautettiin jälleen Katangaksi.
Godzilla

Godzilla () on kuvitteellinen, mutatoitunut dinosauruksen kaltainen jättiläishirviö, jonka alkuperä on useimmissa tarinoissa liitetty ydinkokeiden tuottamaan radioaktiiviseen säteilyyn. Hahmon kehitti Tōhō, ja se nähtiin ensimmäisen kerran vuonna 1954 elokuvassa "Godzilla". Lokakuuhun 2010 mennessä Tōhō oli tuottanut kaikkiaan 28 Godzilla-elokuvaa. Elokuvien lisäksi Godzilla on esiintynyt videopeleissä, kirjoissa, sarjakuvissa ja televisiosarjoissa.
Godzillalle myönnettiin virallinen Japanin kansalaisuus vuonna 2015.
Hahmon taustatarina.
Alkuperäisessä elokuvassa, Godzilla oli Tyynessämeressä miljoonia vuosia elänyt esihistoriallinen dinosauruksen kaltaisen matelijalajin jäsen, joka lähti liikkeelle merenpohjan jurakautisesta kerrostumasta ydinkokeiden häirittyä sen rauhaa, kun taas Heisei-sarjan kolmannessa elokuvassa kerrotaan, että Godzilla oli alun perin muinainen dinosaurus nimeltään "Godzillasaurus", joka mutatoitui ydinkokeiden seurauksena jättiläishirviöksi vuonna 1954.
Muut hirviöt.
Useimmissa elokuvissa Godzilla taistelee muiden jättiläishirviöiden kanssa, joko niitä vastaan tai liittoutuneena niiden kanssa muita hirviöitä vastaan. Godzilla on otellut muiden muassa Mechagodzillaa, Gigania, Biollantea ja King Kongia vastaan. Jättiläiskoi Mothra ja lentoliskomainen Rodan puolestaan ovat toisinaan otelleet Godzillaa vastaan, toisinaan taas sen rinnalla. Godzillan pahimpia vihollisia ovat SpaceGodzilla, Destoroyah, Gigan ja King Ghidorah. 
Elokuvat.
Godzilla-elokuvia on tehty monia jo vuosikymmenien aikana. Ensimmäinen elokuva oli vuoden 1954 "Gojira", jonka tuotti japanilainen Tōhōn studio.
Yhdysvaltalainen Godzilla.
Vuonna 1998 TriStar Pictures tuotti "Godzilla"-elokuvan, jossa esiintyy Tōhōn Godzillan sijasta enemmän dinosaurusta muistuttava amerikkalainen Zilla. Toinen amerikkalainen Godzilla-elokuva "Godzilla" sai ensi-iltansa vuonna 2014. Sen tuotti Legendary.
Mitja Tuurala

Mitja Tuurala (s. 28. marraskuuta 1966) on suomalainen basisti, kosketinsoittaja ja tuottaja, joka on levyttänyt monien artistien kanssa, muun muassa The Cool Sheiks, Tuomari Nurmio (Dumari ja Spuget), Ismo Alanko, Remu Aaltonen, Raptori, Veeti &amp; The Velvets, J. Karjalainen Electric Sauna ja Sami Saari.
Tuurala on myös säveltänyt elokuvamusiikkia ja tehnyt sovituksia sekä äänittänyt ja tuottanut Eternal Erection -yhtyeen singlen ja CD:n.
Hän oli mukana Juha Tapanisen ohjaamassa elokuvassa "Iskelmäprinssi" (1991) laulukilpailujen taustaorkesterissa soittamassa pystybassoa sekä kappaleiden ”Neidon oikut”, ”Cow Cow Boogie” ja ”Kitkat” sovittajana. Viimeksimainitussa hän on myös muusikkona salanimellään Toni Tähti Tiina Isohannin ja Werner Bros. -yhtyeen lisäksi.
Riau

Riau on provinssi Indonesiassa. Se sijaitsee Sumatran saarella, Malakansalmen rannalla. Riaun naapuriprovinssit ovat Pohjois-Sumatra, Länsi-Sumatra ja Jambi, sekä rannikon Riausaaret. Riausaaret olivat osa Riaun provinssia vuoteen 2004 asti, jolloin niistä tehtiin oma provinssinsa. Provinssin suurin kaupunki ja pääkaupunki on Pekanbaru.
Provinssin asukasluku on noin 5 423 000 (vuonna 2010) ja pinta-ala 87 024 neliökilometriä.
Riausaaret

Riausaaret () on oman provinssinsa muodostava saariryhmä Indonesiassa. Provinssin pinta-ala on 8 202 neliökilometriä ja asukkaita siellä on hieman yli 2 miljoonaa (vuonna 2014).
Riausaaret muodostuvat noin 3 000 saaresta. Saaret sijaitsevat Etelä-Kiinan meressä, Malakan niemimaan, Sumatran ja Borneon saarten välissä. Riausaarten provinssin suurimmat saaret ovat Bintan, Batam, Karimun, Anambas ja Natuna. Provinssin pääkaupunki on Bintanin saarella sijaitseva Tanjung Pinang. Riausaaret kuuluivat Riaun provinssiin heinäkuuhun 2004 asti, jolloin niistä päätettiin tehdä oma provinssinsa.
Maantiede.
Riausaarten provinssi muodostuu neljästä saariryhmästä Sumatran ja Borneon välissä. Riaun saariryhmä sijaitsee Malakan niemimaan kärjessä, Singaporen ja Malesian Johorin osavaltion eteläpuolella. Linggan saariryhmä sijaitsee näistä vielä etelään. Anambassaaret ja Natunasaaret sijaitsevat Etelä-Kiinan merellä, Malakan niemimaan ja Borneon välissä. Yhteensä Riausaarten provinssiin kuuluu noin 3 000 saarta. Suurimmat saaret ovat Bintan ja Batam Singaporensalmen eteläpuolella.
Historia.
Riausaaret olivat 600–1300-luvulla osa Srivijayan valtakuntaa, joka hallitsi laajimmillaan Malakan niemimaata, Sumatraa ja osia Borneosta. Srivijayan valtakunnan hajottua aluetta hallitsivat Majapahit aina 1500-luvulle saakka.
1600-luvulla Riausaarten pohjoispuolella sijaitsevaan Johoren sulttaanikuntaan muutti bugis-siirtolaisia Sulawesin saarelta. Johoren sisäisten kiistojen takia valta maassa siirtyi bugiseille, jotka siirsivät maan hallinnon Riausaarille, Bintaniin. Bugisien ansiosta Johore-Riausta tuli merkittävä gambiirin viljelyalue. Vuonna 1784 hollantilaiset valtasivat Riausaaret ja valtakunta jakautui kahtia.
Riausaarten sijainti keskeisellä merireitillä vei alueen keskelle eurooppalaisten siirtomaavaltojen kilpailua Kaakkois-Aasian kaupasta. Malaijien saaristoa hallinneet sulttaanikunnat olivat poliittisesti heikkoja ja eurooppalaiset käyttivät alueen heikkoutta hyväkseen. Brittien ja hollantilaisten välisellä sopimuksella vuonna 1824 britit saivat hallintaansa Singaporen ja Malakan niemimaan ja Hollanti sai hallittavakseen nykyisen Indonesian alueen, mukaan lukien Riausaaret. Samalla murtui alueen poliittinen ja kulttuurillinen yhtenäisyys, joka oli ollut olemassa vuosisatoja ennen eurooppalaisten tuloa.
Eurooppalaiset siirtomaavallat vetäytyivät alueelta toisen maailmansodan jälkeen, mutta kulttuurinen sidos Riausaarten ja Malakan niemimaan eteläosien välillä ei palannut, sillä brittien ja hollantilaisten 150 vuotta aiemmin sopima rajalinja jäi voimaan; brittialueista muodostui Malaijan liittovaltio ja hollantilaisten hallitsemista alueista Indonesia.
Talous.
Riausaaret ovat nykyisin keskeinen osa Indonesian, Malesian ja Singaporen vuonna 1989 muodostamaa SIJORI-kasvukolmiota (Singapore–Johor–Riau). Alueen tavoitteena on vahvistaa taloudellista yhteistyötä. Riausaarten provinssiin muodostettiin vapaakauppa-alue vuonna 2009.
Haakon Hyvä

Haakon Hyvä (myös Haakon Adalsteninkasvatti, , ) ; (n. 920–961) oli Norjan kuningas vuosina 934–961 tai mahdollisesti noin vuosina 946–961.
Hän oli Norjan ensimmäisen kuninkaan Harald Kaunotukan ja Tora Mosterstongin nuorin poika.
Haakon oli nuorena Englannin kuningas Athelstanin (Ethelstan) kasvattipoikana. Athelstan tutustutti Haakonin kristinuskoon. Saatuaan tiedon isänsä kuolemasta Haakon varusti sotajoukon ja lähti Norjaan vastustaakseen velipuoltaan Eerik Verikirvestä. Haakon sai taakseen Norjan ylhäisön lupaamalla luopuvansa kuninkaan verotusoikeudesta maaomaisuuteen. Eerik joutui pakenemaan ja asettumaan Britteinsaarille. Eerikin pojat yrittivät vielä saada kruunua tanskalaisten avustuksella, mutta Haakon voitti heidät toistuvasti.
Haakon pani alulle useita hallinnollisia uudistuksia. Hän ei kuitenkaan onnistunut käännyttämään norjalaisia kristinuskoon. Haakon kuoli tanskalaisia vastaan käydyssä Fitjarin meritaistelussa vuonna 961.
Aleksandr Ragulin

Aleksandr Pavlovitš Ragulin (; 5. toukokuuta 1941 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 17. marraskuuta 2004 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija, olympiavoittaja, maailmanmestari. Hän oli yksi parhaista Neuvostoliiton puolustajapelaajista kansainvälisellä tasolla. Ragulin tunnettiin isokokoisena pelaajana, sillä hänellä oli pituutta 185 cm ja painoa 100 kg. Hän aloitti jääkiekkouransa ollessaan 14-vuotias, vuonna 1955. Hän pelasi TsSKA-nimisessä joukkueessa vuodesta 1962. Parhaimmillaan hän oli 1960- ja 1970-luvulla. Hän kuoli sydäninfarktiin Moskovassa vuonna 2004.
Seuraura.
Seurajoukkuetasolla Ragulin pelasi Moskovan TsSKA:ssa (vuosina 1962–1973) ja Himik Voskresenskissa. Ragulin voitti Neuvostoliiton liigamestaruuden yhdeksän kertaa vuosina 1963–66, 1968, 1970–73.
Saavutukset.
Ragulin voitti olympiakultaa vuosina 1964, 1968, 1972. Ragulin voitti maailmanmestaruuden vuosina 1963–1971 ja 1973 – yhteensä kymmenen maailmanmestaruutta. Ragulin pelasi Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkueessa vuosina 1960-1973. Ragulin pelasi 239 maaottelua ja teki 29 maalia
Pelaajana.
Ragulin oli vahva ja kookas pelaaja, puolustuksen organisoija ja lukko, korkean taktisen ja teknisen taitotason pelaaja. Ragulinin oli tunnettu nopeista ja tarkoista pelinavauksista vastahyökkäyksissä. Hänellä oli myös voimakas lyöntilaukaus.
Ruutinkoski

Ruutinkoski () on Vantaanjoen koski Helsingin ja Vantaan rajalla. Se sijaitsee Helsingin keskuspuiston pohjoislaidalla, ja sen läheisyydessä ovat Helsingin puolella Haltialan kotieläintila, Vantaan puolella Kartanonkosken asuinalue.
Kosken pituus on n. 300 metriä, ja se on Vantaanjoen alin luonnontilainen koski. Pudotusta koskella on noin kolme metriä. Joenrinteiden lehtometsät kuuluvat valtakunnalliseen lehtojensuojeluohjelmaan. Suojellun alueen pinta-ala on 8,56 hehtaaria, josta vesialuetta on 3,13 hehtaaria.
Kasvillisuus.
Joen rannan lehtometsät ovat pääosin Etelä-Suomelle tyypillistä joenvarsiluhtaa, jossa kasvavat niin pajut, tuomet kuin tervalepätkin. Ruutinkosken suojelualueen länsi-osassa on lisäksi jalopuuvaltainen joenrantametsä, jossa valtalaji on metsävaahtera, joista muutamat ovat suuriakin. Siellä kasvaa myös pähkinäpensasta, tervaleppää ja tuomea. Ruutinkosken suojelualueen ylpeys on kuitenkin sen luonnonmuistomerkiksikin luokiteltu rauhoitettu noin 200-vuotias kynäjalava.
Kosken alapuolella joki levenee laajaksi suvannoksi, josta on aikoinaan kuroutunut irti kaksi lampea. Suvannon rannoilla rehottavat osmankäämit, järvikortteet ja palpakot. Rantaniityt ovat laajalti pajuasterin, näyttävän viljelykarkulaisen valtaamia. Pajuasteri kukkii loppukesästä. Ruutinkosken alueella keväisin Vapun tienoilla runsaana kukkivia kasveja ovat muun muassa valkovuokko, keltavuokko, isokäenrieska, pystykiurunkannus ja tulvamailla viihtyvä mukulaleinikki. Keväinen kukkaloisto on mahtava, ja eräs pääsyistä alueen rauhoittamiseen.
Eläinlajit.
Suojelualueen eräässä poukamassa sijaitsee sammakkoeläimille merkittävä kutulampare, jossa on hyvin suuri sammakkotiheys. Suojelualueella tavataan lähinnä vain sammakkoa ja viitasammakkoa, matelijoista sisiliskoa ja vaskitsaakin.
Yöllä aktiivisia lintuja ovat muun muassa satakieli, luhta- ja viitakerttunen sekä pensas- ja viitasirkkalintu, päivällä kosken rannoilla kulkeva voi tavata esimerkiksi kultarinnan, pikkulepinkäisen tai ruisrääkän.
Koskessa on rikas pohjaeläimistö ja siihen kuuluu muun muassa ancyluskotilo jäänteenä Itämeren jääkauden jälkeisestä järvivaiheesta.
Virkistyskäyttö.
Ruutinkoski on myös suosittu kalastuspaikka, erityisesti sen alapuolinen suvantopaikka. Kosken kalalajistoon kuuluvat muun muassa taimen, lohi, harjus ja kirjolohi.
Ruutinkoskella on kiellettyä kasvien poimiminen ja niiden vahingoittaminen sekä poikkeaminen merkityltä polulta.
Hyperbeli

Hyperbeli on toisen asteen käyrä, joka määritellään seuraavasti:
Hyperbelin muodostavat ne tason pisteet, joiden kahdesta polttopisteestä mitattujen etäisyyksien erotus on vakio. Jos valitaan polttopisteet F1 ja F2, hyperbelin pisteellä X on ominaisuus formula_1 |X − F1| − |X − F2| formula_1 = vakio (vertaa ellipsiin). Hyperbeli syntyy myös, kun taso leikkaa kaksiosaisen kartion molempia osakartioita.
Hyperbelin yhtälö.
Origokeskinen hyperbeli.
Kun suorien formula_3 ja formula_4 leikkauspiste on origossa, on hyperbelin yhtälö formula_5, formula_6 ja formula_7.
Tällöin hyperbelin huiput ovat (−a, 0) ja (a, 0).
Myös käänteislukufunktion kuvaaja on origokeskeinen hyperbeli, jonka toinen haara sijaitsee ensimmäisessä ja toinen kolmannessa neljänneksessä. Suorat, jotka ovat hyperbelien asymptootit, ovat nyt koordinaattiakselit ja ne leikkaavat origossa. Hyperbelien huiput ovat (1,1) ja (-1,-1).
Hyperbeli voidaan esittää hyperbolisten funktioiden avulla myös parametrimuodossa
formula_8 , jossa formula_9.
Yleinen hyperbeli.
Hyperbeli voidaan koordinaatiston muunnoksella muuttaa muotoon, jossa hyperbelin polttopisteet ovat koordinaattiakselilla. Tämä tapahtuu muodostamalla hyperbelin kertoimista matriisi ja soveltamalla matriisiin sopivaa muunnosta.
Liittohyperbeli.
Liittohyperbeli on hyperbelin erikoistapaus, joka on muotoa formula_10.
Yksikköhyperbeli.
Yksikköhyperbeli on hyperbeli, jossa formula_11, joten hyperbeli on muotoa formula_12.
Hyperboloidi.
Hyperbeliä vastaava kolmiulotteinen kappale on hyperboloidi.
Edward Mulhare

Edward Mulhare (8. huhtikuuta 1923 Cork, Irlanti – 24. toukokuuta 1997 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli irlantilainen näyttelijä. Hän näytteli Devon Milesin roolin televisiosarjassa "Ritari Ässä".
Mulhare syntyi vuonna 1923 Irlannissa ja opiskeli koulunsa jälkeen muutaman kuukauden lääketiedettä yliopistossa, ja aloitti vuonna 1942 näyttelijänuransa teatterissa Irlannissa, mutta hän siirtyi sieltä näyttelemään Englantiin. Hän teki ensimmäisen elokuvaroolinsa vuonna 1955 elokuvassa "Hill 24 Doesn’t Answer". Hän kuoli keuhkosyöpään Los Angelesissa vuonna 1997.
Filmografia.
Lähde:
Sony Mobile Communications

Sony Mobile Communications (aiemmalta nimeltään Sony Ericsson) oli Sonyn omistama tytäryhtiö. Yritys oli aiemmin Sonyn ja Ericssonin puoliksi omistama yhteisyritys, joka perustettiin lokakuussa 2001 yhdistämällä Ericssonin ja Sonyn matkapuhelinyksiköt. Yhdistämishetkellä Ericsson oli matkapuhelimissa merkittävästi suurempi tekijä ja Ericssonin markkinaosuus olikin moninkertainen Sonyyn nähden. Yhteisyrityksen osake- ja ääniosuudet jaettiin kuitenkin 50-50 suhteessa. Ericsson toi yhteisyritykseen mukaan osaamisensa matkapuhelinten osalta ja myöhemmin Sonyn elektroniikkaosaaminen etenkin musiikin ja kameratekniikan osalta olivat yhteisyritykselle hyödyksi. Yhteisyrityksen alkuvuosina Sony Ericsson oli maailman kolmanneksi suurin matkapuhelinvalmistaja. Vuonna 2008 Sony Ericsson oli pudonnut viidennelle sijalle 7,6 %:n markkinaosuudella. Tuolloin sen edellä olivat Nokia, Samsung, LG ja Motorola. Vuonna 2009 Sony Ericssonin markkinaosuus laski noin 4,5 %:iin, mutta yhtiö nousi neljännelle sijalle ohi Motorolan. Helmikuussa 2012 Ericsson myi osuutensa Sonylle ja yhtiöstä tuli täysin Sonyn omistama tytäryhtiö.
Vuoden 2021 huhtikuussa Sony yhdisti matkapuhelintoimintonsa muun eletroniikkasektorinsa kanssa yhteisen nimen Sony Corporation alle. Koko konsernin nimeksi vaihtui samalla Sony Group Corporation.
Dow Jones Industrial Average -indeksi

Dow Jones Industrial Average -indeksi (DJIA, ) on osakeindeksi, joka mittaa 30 suuren Yhdysvaltain pörsseissä listatuiden yritysten osakekursseja. Sen perusti Charles Dow, "The Wall Street Journalin" perustaja. Indeksi on vanhin edelleen julkaistava yhdysvaltalainen osakeindeksi. Dow perusti indeksin helpottamaan Yhdysvaltojen osakemarkkinoiden teollisuusosakkeiden kurssikehityksen seuraamista. Dow Jones Industrial Average -indeksistä käytetään Suomessa monesti lyhyempää muotoa ”Dow Jones -indeksi”, joka on sikäli epätarkka, että indeksin laskeva Dow Jones &amp; Company yritys laskee useita muitakin indeksejä, esimerkiksi laajempaa Dow Jones Composite Average -indeksiä ja kestävän kehityksen vaatimuksia sisältäviä Dow Jones Sustainability -indeksejä.
Lentokonevalmistaja Boeing on osakeindeksin suurin yksittäinen osake ja muodostaa siitä 10,9 prosenttia.
Yhtiöiden valinta.
Dow Jones -indeksin yhtiöt valitsee viisihenkinen komitea, jonka jäsenistä kaksi on The Wall Street Journal lehden toimittajia. Indeksiin valitsemiseksi ei ole tarkkoja kriteerejä, mutta valittavalla yhtiöllä on oltava "erinomainen maine, näytöt jatkuvasta kasvusta sekä monien sijoittajien kiinnostus". Lisäksi toimialojen välinen tasapaino pyritään indeksissä pitämään "asianmukaisena".
Dow Jonesin valintaprosessi eroaa merkittävästi muista laajasti seuratuista osakeindekseistä, sillä yleensä indekseihin valitaan yhtiöitä pääosin joko niiden markkina-arvon tai osakevaihdon määrän perusteella.
Alkuperäinen indeksi.
Indeksi julkaistiin ensimmäisen kerran 26. toukokuuta 1896, jolloin indeksin arvo oli 40,94. Tuolloin indeksiin kuului kaksitoista keskeistä yhdysvaltalaista teollisuusyritystä. Ne olivat: 
Luettelo indeksin yhtiöistä.
Indeksin yhtiöt 5. tammikuuta 2024:
Kritiikki.
Dow Jones -indeksin valintakriteerit ja laskentatapa poikkeavat useimmista nykyaikaisista osakeindekseistä, minkä takia indeksiä on kritisoitu vanhanaikaiseksi ja valintakriteereiltään kyseenalaiseksi. Moderneista osakeindekseistä poiketen esimerkiksi osakesplitit vaikuttavat Dow Jones -indeksin koostumukseen, minkä vuoksi yhtiöt saattavat tehdä osakesplittejä vain päästäkseen mukaan indeksiin.
Moriorin kieli

Moriori on Chathamsaarten alkuperäisasukkaiden, moriorien puhuma austronesialainen kieli, joka on jo kuollut arkikäytöstä. Viimeinen tunnettu morioria sujuvasti puhunut henkilö, Hirawanu Tapu, kuoli vuonna 1900. Kieltä on sittemmin tutkittu ja siitä on muun muassa kerätty sanastotietokanta vuonna 2001. 
Historia ja elvytystyö.
Kielen puhujat saapuivat Chathamsaarille luultavasti 1500-luvun paikkeilla Uudesta-Seelannista. Kieli on läheistä sukua maorin kielelle ja voidaan luokitella sen murteeksi. Kielen alamäki alkoi 1830-luvulla, jolloin Uudesta-Seelannista tulleet maorit orjuuttivat ja tappoivat moriorit. Vain pieni määrä kirjoitettua moriorin kieltä säilyi. Tärkeimpiin kielen kerääjiin kuului Hirawanu Tapu, joka keräsi aineistoa Alexander Shandin kirjaan "The Moriori people of the Chatham Islands: their history and traditions." Arviolta 90% olemassa olevasta moriorin kielen tiedoista on tallennettu Tapun välityksellä.
Maaliskuussa 2021 Hokotehi Moriori Trust -niminen järjestö julkaisi ilmaisen älypuhelinsovelluksen ("Ta Re Moriori"), jonka tarkoituksena on rohkaista ihmisiä opiskelemaan moriorin kieltä. Sovellus on osa laajempaa 10-vuotista projektia, jonka tarkoitus on elvyttää moriorin kieli. Vuonna 2024 Kate Preece julkaisi kolmikielisen lastenkirjan osana moriorin kielen elvytystä.
Fonologia.
Vokaalit.
Kaikki vokaalit voivat esiintyä niin lyhyinä kuin pitkinäkin.
Lähde:
Konsonantit.
Lähde:
Kielinäyte.
Lähde:
Lukusanat 1–10 morioriksi:
E-koodi

E-koodi on eurooppalainen (numeron edessä E-kirjain, joka tarkoittaa Eurooppaa) merkintätapa sellaisille lisäaineille, jotka viranomaiset ovat katsoneet Euroopan unionin alueella hyväksyttäviksi elintarvikkeiden lisäaineiksi. EU:ssa lisäaineiden turvallisuutta valvoo Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen EFSA. EFSAn tutkimusten perusteella lisäaineille määritetään aineen suurin hyväksyttävä päiväsaanti eli ns. ADI-arvo. Suomessa elintarvikkeiden turvallisuutta tutkii ja valvoo Ruokavirasto.
Joskus E-koodilla luokitellut lisäaineet ovat osoittautuneet terveydelle haitallisiksi ja ne ovat päätyneet käyttökieltoon tai niiden käyttöä on rajoitettu. Kielletyksi on päätynyt esimerkiksi atsoväri E128 eli punainen 2G ja käyttörajoituksien piiriin keltainen väriaine E110 eli paraoranssi. 
E-koodilla luokitelluista lisäaineisiin kuuluu myös terveydelle välttämättömien ravintoaineiden lähteitä synteettisessä muodossa, esimerkkinä C-vitamiini eli askorbiinihappo, E300, ja A-vitamiinilähde beetakaroteeni, E160a.
Lisäaineiden ryhmät.
E-koodien eri numerovälit tarkoittavat seuraavia käyttötarkoituksen perusteella muodostettuja aineryhmiä:
Kielen elvytys

Kielen elvytys on kuolleen puhuttavan kielen ottaminen uudelleen käyttöön tai uhanalaisen kielen pelastaminen häviämiseltä. Esimerkiksi hallitus voi aloittaa kielen elvytyksen. 
Esimerkki elvytetystä kielestä on heprea, jota puhuu nykyään äidinkielenään noin kuusi miljoonaa ihmistä.
Kielen elvytys voi joskus kohdistua myös tiettyyn murteeseen. Joillekin murteille on esimerkiksi luotu kirjakieliä niiden elvyttämiseksi.
Kielen elvyttämisen merkitystä terveydelle tutkitaan Australian alkuperäiskansan aboriginaalien keskuudessa. Tutkimusta johtaa professori Ghil'ad Zuckermann.
Elvytettyjä kieliä.
Ainakin seuraavien kielten käyttöä ja asemaa on kannustettu määrätietoisella kampanjoinnilla:
Kieliä, joita elvytetään.
Seuraavat kielet ovat uhanalaisia tai niiden puhujakunta on ikääntynyttä. Näitä kieliä on hiljattain alettu elvyttää mm. kouluopetuksen avulla: