tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Knalli

Knalli on kova, pyöreäkupuinen miesten hattu.
Tukeva huovasta valmistettu knalli suunniteltiin alun perin suojaamaan ratsastajan päätä matalalla kasvavilta puun oksilta, mutta se saavutti nopeasti suosiota yleisenä päähineenä Englannissa ja Yhdysvalloissa. Huipussaan hatun suosio oli 1800-luvun lopulla, jolloin se tarjosi vaihtoehdon yläluokan silinterihatun ja alaluokan pehmeiden huopahattujen väliltä. 
Knalli oli erityisen suosittu Lontoossa, ja siitä onkin tullut eräänlainen brittien kansallissymboli. Päähineen käyttö väheni ja lakkasi miltei kokonaan viimeistään 1960-luvulla. Nykyään siitä on useiden koomikoiden ja muiden viihdetaiteilijoiden suosimana päähineenä tullut myös huumorin ja absurdiuden symboli. 
Samanlaista hattua käytetään yleisesti Etelä-Amerikan keskiosissa, esimerkiksi Boliviassa, jossa se on aimara- ja ketšuanaisten päähine.
Suomenkielinen nimitys on lainattu ruotsin sanasta "knallhatt", joka viittaa nalliin.
Knalli valmistetaan karva- tai villahuovasta, joka kovetetaan kumilakalla. Perinteisen miesten pukeutumisetiketin mukaan knallia käytetään arki- ja lounaspuvun, ei frakin kanssa.
John le Carré

John le Carré, oik. David John Moore Cornwell (19. lokakuuta 1931 Poole – 12. joulukuuta 2020 Truro, Cornwall) oli englantilainen jännityskirjailija. Itsekin tiedustelutehtävissä toiminut le Carré keskittyi vakoilukirjallisuuteen, erityisesti kylmän sodan aikaiseen vakoilupeliin. Parhaimmillaan hänen teoksensa ovat ylittäneet jännitys- ja korkeakirjallisuuden raja-aitoja.
Ensimmäisen teoksensa "Puhelu vainajalle" le Carré julkaisi vuonna 1961. Erityisesti hänen kolmas teoksensa "Mies kylmästä" vuodelta 1963 luetaan lajityypin ehdottomiin klassikoihin, ja sillä hän nousi maineeseen. Teos jatkoi realistisen vakoiluromaanin perinnettä. 
Le Carrén alku-uran teoksissa on päähenkilönä tiedustelupalvelun veteraani George Smiley, joka antoi kyynisen kuvan vakoojan muovautumisesta työnsä mukaan. Kirjojen myötä Smiley kuitenkin muuttui ihannoiduksi, tšehovilaiseksi sankariksi, jonka kautta kirjailija esittää kylmän sodan ajan asioiden ja arvojen vastakkaisuutta. Viimeisen kerran Smiley esiintyy teoksessa "Vakoojan testamentti", jossa annetaan ymmärtää, että kylmän sodan voittivat väärät. Kylmän sodan päättyessä Smiley toteaa vakoojakoulun aloittaville opiskelijoille: ”Nyt kun olemme hoitaneet kommunismin ylilyönnit, on aika hoitaa kapitalismin ylilyönnit.”
2000-luvun alun teoksissaan le Carré käsittelee lääkealan korruptiota, Afrikan ongelmia ja maailmanlaajuisia uhkia. Le Carré kertoi vuonna 2000 työskennelleensä tiedustelupalvelu MI6:n palveluksessa vakoojana, joskin hän oli vihjaillut asiasta jo aiemmin.
Teosten filmatisointeja.
Monien le Carrén teosten pohjalta on tehty elokuvia. Parhaimpina pidetään elokuvia "Mies kylmästä" (1965), "Sankari vai vakooja" (1990) ja "Uskollinen puutarhuri" (2005). Minisarjojen "Tinker, Tailor, Soldier, Spy" (1979) ja "Värisuora" (1982) Smileyn roolissa näytteli Alec Guinness. Vuonna 2011 valmistui Tomas Alfredsonin ohjaama elokuva "Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja," joka perustuu le Carrén samannimiseen romaaniin.
Turmaliini

Turmaliini on erittäin monimutkainen silikaattimineraali, jonka muodostaa joukko rakenteeltaan samankaltaisia seossarjoja. Siinä on pääalkuaineiden alumiinin ja boorin lisäksi vaihtelevasti eri alkuaineita, kuten rautaa, litiumia, natriumia, kaliumia, mangaania ja magnesiumia. Turmaliinin nimi on peräisin singalinkielisestä sanasta "tourmali", joka sananmukaisesti tarkoittaa 'tuhkanvetäjää'. Mineraali löydettiin 1800-luvun alussa, kun Kaukoidästä tulleiden zirkonien joukossa havaittiin aiemmin tuntematonta mineraalia. Mustan turmaliinin eli "schörlin" mainitsi tosin jo Mathesius vuonna 1524. Turmaliini on arvostettu jalokivi.
Kaava.
Turmaliinin koostumuksen kaava on yleisessä muodossa "AD"3"G"6(BO3)3[Si6O18]"Y"3"Z", jossa:
Ominaisuudet.
Turmaliini kattaa lähes koko väriskaalan. Se on yleensä musta, väritön, punainen, sininen tai ruskea. Tämän lisäksi samassa kiteessä voi olla kahta tai useampaa väriä pituus-, leveys- tai paksuussuuntaisina kerroksina. Turmaliinin kovuus on 7 Mohsin asteikolla ja ominaispaino 3,0–3,25. Turmaliinin kidejärjestelmä on trigoninen, ja kiteet ovat yleensä pitkiä, selvästi erottuvia prismoja. Suurimmat turmaliinikiteet kasvavat jopa useiden metrien mittaisiksi ja ne voivat myös muodostaa viuhkamaisia rykelmiä. Turmaliinin läpinäkyvyys vaihtelee läpinäkyvästä läpinäkymättömään ja läpinäkyvät ovat jalokiviä. Läpikuultaviin kuituisia sulkeumia sisältäviin turmaliineihin saadaan hionnalla esiin kissansilmäilmiö. Jotkut turmaliinit ovat dikroisia, eli niiden väri näyttää muuttuvan katselukulman mukaan.
Turmaliinikide on usein pyrosähköinen, eli kun sitä lämmitetään, se varautuu sähköisesti ja alkaa vetää puoleensa kevyitä hiukkasia. Hollannissa turmaliinia kutsuttiinkin aiemmin "tuhkanvetäjäksi" ja sitä käytettiin muun muassa savupiippujen puhdistukseen. Lisäksi turmaliinit ovat aina pietsosähköisiä.
Esiintyminen.
Mustia ja litiumpitoisia turmaliineja esiintyy tavallisesti graniitissa ja pegmatiitissa. Magnesiumpitoisia ruskeita turmaliineja on lähinnä vain metamorfisissa kivilajeissa, kuten liuskeissa ja marmorissa. Useimmiten turmaliinit ovat läpinäkymättömiä ja mustia, mutta myös jaloja läpinäkyviä yksilöitä on isäntäkivien onteloissa ja kidesykeröissä.
Historiallisista turmaliiniesiintymistä kuuluisin on Elban saari Italiassa, josta louhittujen kivien edustamalle muunnokselle annettiin nimi "elbaiitti". Nykyään Brasilia on selvästi suurin turmaliinien tuottaja, ja siellä esiintyy lähes kaikkia mahdollisia värivariaatioita. Merkittävimmät esiintymät ovat Minas Geraisin ja Bahian osavaltioissa. Muita tuottajamaita ovat Sri Lanka, Tansania, Kenia, Madagaskar, Mosambik, Namibia, Afganistan, Pakistan ja Yhdysvallat. Suomesta on löydetty jalokiviluokan vihreitä turmaliineja Kuortaneen Kaatialasta ja jaloja sekä läpinäkymättömiä ja vyöhykkeellisiä punaisia turmaliineja Peräseinäjoen Haapaluomasta. Mustat turmaliinit ovat Suomessakin varsin tavallisia.
Muunnokset.
Turmaliinin eri muunnokset elbaiitin värimuunnoksia lukuun ottamatta voidaan käsittää omina mineraaleina, koska niiden koostumukset poikkeavat toisistaan.
"Harvinaiset mineraalit":
Schumann

Schumann, Schuhmann tai Schuman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Haydn

Haydn on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Vitantonio Liuzzi

Vitantonio Liuzzi (s. 6. elokuuta 1981 Locorotondo, Italia) on italialainen entinen Formula 1 -kuljettaja.
Ura.
Liuzzi ajoi Red Bull -tallin kolmantena kuljettajana vuonna 2005. Hän ja Christian Klien vuorottelivat tallin kakkoskuljettajan paikalla David Coulthardin tallikaverina. Kaudella 2006 hän oli Toro Rosso -tallin ykköskuljettaja, tallikaverinaan yhdysvaltalainen Scott Speed. Ensimmäisen MM-pisteensä Liuzzi otti San Marinon GP:ssä 2005 sijoittumalla kahdeksanneksi. Liuzzi saavutti Toro Rosson ensimmäisen MM-pisteen ajamalla kahdeksanneksi Yhdysvaltain GP:ssä 2006.
Liuzzi jatkoi Toro Rossolla kaudella 2007. Hän sijoittui Japanin osakilpailussa kahdeksanneksi, mutta ohitus keltaisten lippujen voimassaoloalueella toi aikasakon ja pudotti Liuzzin pois pisteiltä yhdeksänneksi. Viikon kuluttua tästä Liuzzi avasi viimein kauden pistetilinsä sijoittumalla Kiinan GP:ssä kuudenneksi. Kaudesta 2008 Liuzzi toimi Force India-tallin kolmantena kuskina. Hän korvasi loppukauden 2009 Giancarlo Fisichellaa, joka siirtyi loppukaudeksi Ferrarille korvaamaan Unkarin GP:n aika-ajoissa loukkaantunutta Felipe Massaa. Liuzzi jatkoi tallin kakkoskuljettajana kauden 2010. Kausi 2010 oli Liuzzin paras hän saavutti 21 pistettä ja MM-pisteiden 15.sijan. Kaudella 2011 Liuzzi toimi Hispanian toisena kilpakuljettajana. Hänen parhaaksi sijoitukseksi jäi 13:s sija Kanadan GP:stä, joka oli samalla koko tallin paras kisasijoitus.
Liuzzi saavutti uransa aikana 26 pistettä ja oli parhaimmillaan kahdesti kuudes (Kiinan Grand Prix 2007 ja Korean Grand Prix 2010).
F1-uransa jälkeen Liuzzi on kilpailut Superstars Series -sarjassa ollen ensimmäisellä kaudellaan 2012 sarjan toinen. Lisäksi hän on ajanut FIA World Endurance Championship -sarjassa ja Japanissa Super GT- ja Super Formula -sarjoja. 
Vuonna 2015 hän siirtyi ajamaan Formula E -sarjaa.
Elrond

Elrond Puolhaltia on kuvitteellinen henkilö J. R. R. Tolkienin romaanissa "Taru sormusten herrasta". Tarinassa hän on Eärendilin ja Elwingin poika ja Lúthienin pojantyttärenpoika. Hän syntyi Beleriandissa Ensimmäisellä ajalla, joten hän oli yli 6 000 vuotta vanha Kolmannen ajan lopulla. Elrondilla oli kaksoisveli nimeltään Elros, Tar-Minyatur, Númenorin ensimmäinen kuningas. Hänestä tuli Gil-galadin kuoltua Vilyan, Ilman Sormuksen uusi kantaja. Elrond on yksi Keski-Maan viisaimmista henkilöistä ja usein hieman pessimistinen. Peter Jacksonin elokuvatrilogiassa häntä esittää Hugo Weaving.
Elämä.
Elrond meni Lindoniin Gil-galadin (noldorin viimeisen kuninkaan) perheen kanssa, kun Beleriand oli tuhottu Ensimmäisen ajan lopulla valiten (kuten vanhempansa, muttei kuin veljensä) haltian osan kun valinta tuli hänen kohdalleen.
Toisella ajalla Gil-galad lähetti hänet Eregioniin. Sen tuhon jälkeen hän meni Eriadoriin, jonka koilliskolkkaan hän perusti Rivendellin kartanon asunnokseen ja ystäviensä turvapaikaksi.
Toisen ajan lopulla Elrond oli Gil-galadin airut Viimeisen liiton sodassa, jossa Sauron voitettiin ja jossa Isildur riisti Sauronilta Sormuksen.
Vuonna 109 Kolmatta aikaa Elrond meni naimisiin Galadrielin ja Celebornin tyttären Celebríanin kanssa. Vuonna 130 syntyivät kaksospojat Elladan ja Elrohir ja vuonna 241 tytär, Arwen Undómiel. Elrond johti Elrondin neuvostoa 25. lokakuuta 3018, ja siellä päätettiin, että Valtasormus pitää tuhota.
Elrond pysytteli Rivendellissä Sormuksen ja Sauronin tuhoon asti, kunnes hän meni Minas Tirithiin seuraamaan tyttärensä Arwenin ja Aragornin, Arnorin ja Gondorin kuninkaan, häitä. 29. syyskuuta 3021 Kolmatta aikaa Elrond lähti Keski-Maasta meren yli Harmaiden Satamien kautta Valinoriin, eikä koskaan palannut.
Nimestä.
Elrondin nimi tarkoittaa haltiakielellä tähtikupolia tai tähtiholvia ("el"=tähti, "rond"=kupoli/holvi, vertaa "Nargothrond").
Tiago Monteiro

Tiago Vagaroso da Costa Monteiro (s. 24. heinäkuuta 1976 Porto, Portugali) on portugalilainen autourheilija. Formula 1 -sarjassa hän ajoi kausilla ja . Monteiro loukkaantui World Touring Car Championship (WTCC) -sarjan onnettomuudessa.
Ura.
Alkuvaiheet.
Monteiro aloitti uransa ajamalla Porschen autoilla vuosina 1997–1998. Lisäksi hän ajoi Euroopan ja Aasian Formula 3 -sarjoissa vuosina 1998–2001, joista parhaina tuloksina olivat vuosien 2000–2001 toiset sijat Ranskan (2000–2001), Euroopan (2000) ja Korean (2000) luokissa.
F3000, CART ja World Series.
Monteiro siirtyi vuonna 2002 ajamaan Formula 3000 -sarjaa Super Nova Racing -tallissa, jossa hän keräsi kauden aikana ainoastaan kaksi pistettä Saksan Hockenheimin osakilpailusta.
Kaudeksi 2003 Monteiro siirtyi ajamaan CART -sarjaa, jossa kilpaili kohtalaisella menestyksellä Fittipaldi-Dingman-tallin autolla.
Vuonna 2004 Monteiro ajoi kilpaa World Series by Nissan -sarjassa, jossa hän voitti viisi kilpailua ja sijoittui Heikki Kovalaisen jälkeen lopptuloksissa toiseksi.
Formula 1.
Monteiro ajoi ensimmäisen F1-kautensa Jordan-tallissa 2005 Narain Karthikeyanin tallikaverina. Formula 1 -sarjassa Monteiron paras sijoitus oli kolmas sija Yhdysvaltain osakilpailussa kaudella 2005, johon osallistui vain kuusi autoa. Kauden toiseksi parhaan tuloksensa (kahdeksannen sijan) hän sai Belgian GP:ssä. Monteiro ajoi myös maaliin melkein jokaisessa kilpailussa, kunnes keskeytti Brasilian GP:ssä. Hänet palkittiin kauden lopussa suorituksistaan Vuoden tulokas -palkinnolla ().
Vuonna 2006 Monteiro ajoi MF1-tallissa, joka perustettiin Midland-yhtiön ostettua Jordan-tallin ja joka muuttui kauden aikana Spykeriksi. Tallin auto oli kuitenkin kilpailukyvyltään heikko.
Muut sarjat.
Kaudelle Monteiro ei saanut jatkopestiä Spykerin kanssa, minkä vuoksi kausi 2006 jäi portugalilaisen uran viimeiseksi F1:ssä.
Monteiro on ajanut vuodesta 2007 lähtien World Touring Car Championship -sarjassa. Hän on osallistunut urallaan myös Le Mansin 24 tunnin ajoon vuosina 1999, 2001, 2009, 2011 ja uudestaan vuonna 2015.
Janne Wirman

Janne Viljami "Warman" Wirman (s. 26. huhtikuuta 1979) on Children of Bodomin entinen kosketinsoittaja. Wirman toimi aluksi vain sessiomuusikkona yhtyeen "Something Wild" -albumilla, mutta jäi myöhemmin pysyväksi jäseneksi. Hän jätti yhtyeen loppuvuonna 2019. Wirmanilla on myös oma yhtye nimeltä Warmen, jossa soittaa myös hänen veljensä Antti Wirman. Sen lisäksi hän on soittanut Timo Kotipellon sooloalbumeilla sekä Masterplanin debyyttialbumilla. Vuonna 2007 Wirman vieraili kosketinsoittajana Suomen Idols-voittaja Ari Koivusen levyllä "Fuel for the Fire". Janne on kerännyt myös useasti "Maailman paras kosketinsoittaja" -titteleitä Burrn! -lehden lukijaäänestyksessä. Wirman aloitti pianonsoiton jo viisivuotiaana vanhempien laitettua hänet soittotunneille.
Warmen

Warmen on suomalainen metalliyhtye, joka oli alkujaan Children of Bodom -yhtyeen kosketinsoittajan Janne Wirmanin sooloprojekti, mutta on nykyään lähempänä vakituisella kokoonpanolla soittavaa yhtyettä. 
Historia.
Nimi Warmen on lähtöisin Janne Wirmanin taiteilijanimestä Janne Warman. Koska projektiin oli tulossa mukaan soittamaan myös Jannen veli Antti Wirman, projekti sai nimekseen Warmen. Vaihtelevasta kokoonpanosta johtuen Warmen on soittanut vain neljä konserttia: Spinefarmin 10-vuotisjuhlissa Tavastialla, Spinefeast At Sea 2008 metalliristeilyllä, Helsingin Dom-ravintolassa 2010 sekä Tuska open air 2010 festivaaleilla. Lisäksi yhtye on soittanut muutaman kappaleen television musiikkiohjelma "Jyrkissä". Kesän 2015 Tuska open air -keikka on bändin viides kautta aikojen.
Warmenin ensimmäisellä albumilla, "Unknown Soldier", soittaa useita vieraita, kuten ennen Children of Bodomissa soittanut kitaristi Roope Latvala ja Stratovariuksen entinen basisti Jari Kainulainen. "Unknown Soldier" on pääosin instrumentaalilevy: vain kahdessa kappaleessa on mukana laulua ja vokalistina muun muassa Sinergystä tunnettu Kimberly Goss. Albumista julkaistiin ensin virhepainos, jossa etikettinä oli Nightwishin Deep Silent Complete -singlen etiketti. Sekä albumi että kappaleet saivat nimensä yleisöäänestyksellä, sillä valtaosa kappaleesta oli nimettömiä vielä nauhoitusten päätyttyäkin. Lopullisen päätöksen kappaleiden nimistä teki kuitenkin levy-yhtiö Spinefarmin Ewo Pohjola. Tämän vuoksi kaikkien kappaleiden oikeista nimistä ei olla yhtä mieltä. "Unknown Soldierin" kuudes raita on takakannen mukaan nimeltään ”Fire Within”, mutta levyn sisäkannessa on sanoitukset kappaleeseen ”Fire Inside”.
Toinen albumi "Beyond Abilities" on Warmenin vakiokokoonpanon tuotos. Laulajina ovat Stratovariuksesta tunnettu Timo Kotipelto ja Kimberly Goss. "Beyond Abilities" -levyn kansi on siitä harvinainen, että siinä on painettu myös itse muovikoteloon Warmenin logo ja levyn nimi. Myös "Beyond Abilitiesin" kappaleiden nimet ovat tulleet yhtyeen ulkopuolelta, sillä alkuperäiset projektinimet ”Urpoilu”, ”Loppusoolo” ja ”Kimberly-rock” eivät olleet tarpeeksi myyviä, joten tilalle vaihdettiin ”War of Worlds”, ”Finale” ja ”Hidden”.
Warmenin kolmas albumi, "Accept the Fact", ilmestyi heinäkuussa 2005. Ennen kolmatta albumia Warmen julkaisi kesäkuussa 2005 toisen singlensä ”Somebody’s Watching Me”, jolla vieraili myös Children of Bodomin laulaja-kitaristi Alexi Laiho.
Vuonna 2022 yhtye solmi levytyssopimuksen Reaper Entertainmentin kanssa. Maaliskuussa 2023 rumpali Mirka Rantanen jätti yhtyeen, ja uudeksi rumpaliksi pestattiin Seppo Tarvainen. Huhtikuussa 2023 Petri Lindroos liittyi yhtyeen laulajaksi.
Silinterihattu

Silinterihattu eli silinteri on korkea, sylinterin muotoinen, päältä tasainen, yleensä musta ja jäykkä huopahattu, jossa on lieri. Suomenkielinen sana silinteri tulee saksan sanasta "Zylinderhut", ”sylinterihattu”. Kansanomaisempi nimitys hatulle on silkkipytty.
Silinterihatun valmistukseen voidaan käyttää muun muassa majavannahkaa ja silkkiä. Ranskassa Vernet’n vuonna 1796 valmistuneessa teoksessa "Incroyable" eräällä miehellä on silinterihattu.
Erittäin suosittu silinterihattu oli 1800-luvulla, jolloin se oli etenkin varakkaiden liikemiesten ja poliitikkojen päähine. On esitetty, että silinterihatun suosio teollistumisen aikakaudella olisi perustunut sen yhdennäköisyyteen tehtaanpiippujen kanssa. Hatut kasvoivat korkeutta etenkin Ranskassa ja veivät tilaa. Yhdysvaltalainen liikemies John Pierpont Morgan teetti itselleen jopa korkeampikattoisen limusiinin hattuaan varten. Ongelman ratkaisi Antoine Gibus kehittämällä hatusta kokoonpainettavan version (ns. "chapeau claque" tai "opera hat") vuonna 1823. Yhdysvaltalainen versio silinterihatuista on "stovepipe hat", joka on suoran lieriön muotoinen ja korkeampi kuin tavallinen silinteri.
Päähineen perinteisiä käyttäjiä ovat taikurit, jotka usein vetävät hatustaan valkoisen kaniinin. Ensimmäisenä tämän tempun suoritti ranskalainen Louis Comte vuonna 1814.
Tunnettuja silinteriä käyttäviä fiktiivisiä hahmoja ovat muun muassa Roope Ankka, Muumipappa, Setä Samuli ja "Monopoly"-lautapelin tunnushahmo. Vasemmistolaisessa pilakuvastossa kapitalistin tunnistaa yleensä silinteristä. Kari Suomalaisen pilapiirroksissa silinteri oli hallitusvaltaa edustaneen hahmon tunnus.
Lippulaiva

Lippulaiva on sota-alus, jolta amiraalin arvoinen komentaja johtaa laivasto-osastoa. Lippulaivalla on lisäksi oma komentaja, joka on aluksen päällikkö. Amiraalia alempiarvoisemman komentajan alusta kutsutaan johtoalukseksi. Lisäksi merivoimille voidaan nimetä lippulaiva, vaikka aluksella ei olisi vakituista laivasto-osaston komentajaa. Tästä esimerkinä esimerkiksi Suomen merivoimien miinalaiva Pohjanmaa, joka toimi pitkään merivoimien lippulaivana. Pohjanmaan poistuessa käytöstä merivoimat todennäköisesti vuorottelee Hämeenmaa-luokan miinalaivoja lippulaivana.
Purjelaivojen aikakaudella lippulaiva oli yleensä laivaston suurin ja voimakkain alus, mutta nykyisin lippulaivojen tärkeimmät ominaisuudet ovat tehokkaat viestivälineet ja toimintatilat johtoportaalle. Tämän vuoksi nykyaikaisessa lippulaivassa on korkeatasoiset tietokoneet ja yhteydenpitojärjestelmät. Lisäksi on tehty joitakin varsinaisia komentoaluksia, kuten esimerkiksi yhdysvaltalainen "Blue Ridge"-luokka, mutta pääsääntöisesti komentoaluksen ominaisuudet sisällytetään riittävän kokoiseen taistelu- tai huoltoalukseen.
Kuuluisia lippulaivoja ovat esimerkiksi 1800-luvulla eläneen englantilaisen amiraali Horatio Nelsonin "HMS Victoryn", Kristoffer Kolumbuksen "Santa María" sekä uponnut ruotsalainen "Vasa". "Victory" on myös edelleen toisen merilordin () lippulaiva ja näin ollen vanhin yhä palveluskäytössä oleva sota-alus.. Tunnettu on myös Moskva, joka oli Venäjän laivaston lippulaiva Mustallamerellä ja upposi huhtikuussa 2022 Venäjän hyökättyä Ukrainaan samana vuonna.
Kauppalaivastossa lippulaivaksi kutsutaan yleensä kunkin varustamon suurinta tai muuten huomattavinta alusta.
Science fictionissa lippulaiva on avaruuslaivastoa komentava sotakäyttöön tarkoitettu avaruusalus. Kuuluisia tieteiselokuvissa esiintyviä lippulaivoja ovat esimerkiksi "Star Trekin" USS "Enterprise" ja "Tähtien sodan" "Executor".
Penkkipunnerrus

Penkkipunnerrus on yksi voimanoston kolmesta liikkeestä. Punnerrus suoritetaan erityisellä penkillä selällään maaten siten, että jalkaterät ovat maassa ja rintakehä kaarella siten, että hartiat ja pakarat ovat penkkiä vasten. Punnerrettaessa levytanko, johon painot on kiinnitetty, tuodaan vaakasuorassa rintakehälle ja nostetaan kädet ylös suoristaen. Toisto tulisi tehdä rauhallisesti, eikä esimerkiksi kilpailuissa hyväksytä suoritusta, jossa tanko pompautetaan rinnalta.
Penkkipunnerruksesta järjestetään myös omia kisoja, joihin ei kuulu muita liikkeitä.
Erään yleisen määritelmän mukaan lihaksiltaan hyväkuntoinen mies pystyy nostamaan kerran ainakin oman painonsa verran penkkipunnerruksessa. Aktiivinen harrastaja voi yleensä nostaa noin 1,2–2,0 kertaa oman painonsa. Parhaat penkkipunnertajat nostavat jopa yli 2,7 kertaa oman painonsa verran. Yleisesti katsotaan, että mikäli punnertaja on pitkä, siitä on enemmän haittaa kuin hyötyä harrastajatasolla, jos nostotulosta suhteutetaan punnertajan omaan painoon. Tätä perustellaan sillä, että käsien pituus lisää myös nostomatkaa.
Työskentelevät lihakset.
Penkkipunnerrus kohdistuu eniten rintalihaksiin. Toissijaisia nostoon vaikuttavia lihaksia ovat tankoa rinnalta nostettaessa iso rintalihas sekä koko suorituksen ajan hartialihaksen etuosa. Käsien ojentajalihaksia tarvitaan lähinnä suorituksen loppuvaiheessa.
Oteleveys.
Penkkipunneruksessa oteleveydellä on tärkeä merkitys. Kapealla otteella tehtäessä liike vaikuttaa enemmän ojentajiin kuin leveällä otteella tehtäessä. Liike tehostuu, kun kädet pidetään lähellä kylkiä. Leveällä otteella taas liike vaikuttaa enemmän rintalihaksiin ja hartioihin.
Maailmanennätys.
Kansainvälisen voimanostoliiton IPF:n hyväksymistä maailmanennätyksistä paras on yli 120 kilogramman sarjassa Blaine Sumnerin 415 kg marraskuulta 2018. Ilman penkkipunnerruspaitaa nostetussa klassisessa penkkipunnerruksessa maailmanennätys raskaimmassa sarjassa on Thomas Davisin 290 kg toukokuulta 2018. Muiden voimanostoliittojen alaisissa kilpailuissa on nostettu parempia tuloksia. Ennätystulokset ovat vaihtelevia johtuen eri järjestöjen tekniikkaa, varustusta ja dopingtestausta koskevista säännöistä.
Eri suoritustapoja.
Sotilaspenkkipunnerruksella tarkoitetaan penkkipunnerrusta, jossa jalat pidetään taitettuina ilmassa. Sotilaspenkkipunnerruksessa tarkoituksena on saada mahdollisimman monta toistoa painolla, joka vastaa penkkipunnertajan omaa painoa. Lajin kehittivät vuonna 1995 Tuomo Juupaluoma ja Juha Väliaho. Vuonna 2010 lajin nimi muutettiin voimapunnerrukseksi.
Vinopenkkipunnerruksessa penkillä ei maata vaakasuorassa, vaan penkki on kallellaan noin 20–30 asteen kulmassa, jolloin punnerrusasento on tavallista enemmän pystyssä. Tällöin liike kohdistuu rintalihaksen yläosaan, minkä lisäksi olkapäät työskentelevät tavallista enemmän. Painoja laskettaessa alas on tärkeää laskea tanko lähemmäksi kaulaa kuin normaalissa penkkipunnerruksessa, jossa se lasketaan rintakehälle.
Kehonrakennus.
Penkkipunnerrusta käytetään yleisesti myös kehonrakennuksessa, sillä se on hyvä yläkehon perusliike.
Jalkakyykky

Jalkakyykky on yksi voimanoston kolmesta kilpailumuodosta; muut ovat penkkipunnerrus ja maastaveto. Jalkakyykkyä pidetään monipuolisimpana koko vartalon voimaa ja lihasmassaa kehittävänä liikkeenä. Jalkakyykkyä käytetään yleisesti myös harjoitteena kehonrakennuksessa ja painonnostossa. Monet aloittelevat kuntosaliharrastajat kuitenkin karsastavat kyykkyä sen raskauden, mutta myös teknisyyden takia.
Suoritustekniikka.
Jalkakyykyssä nostaja seisoo noin hartioiden levyisessä haara-asennossa. Tankoa pidetään tyypillisesti yhteen puristettujen selän lihasten päällä: joko epäkäslihaksen päällä (niin sanottu high bar -kyykky) tai takaolkapäiden päällä (low bar -kyykky). Syvän sisäänhengityksen ja keskivartalon lihasten voimakkaan jännittämisen jälkeen nostaja laskeutuu kyykkyyn, ponnistaa jälleen ylös aloitusasentoon ja hengittää ulos.
Kyykky voidaan suorittaa eri liikelaajuuksilla. Täyskyykky suoritetaan laskeutumalla niin alas, että takareidet ja pohkeet ovat vastakkain. Oikean kuormituksen valinta on tärkeää liikkeen turvallisen suorituksen kannalta. Täyskyykyn suorittaminen edellyttää kehittynyttä yksilöllistä tekniikkaa, riittävää liikkuvuutta lonkka- ja polvi- sekä erityisesti nilkkanivelissä. Keskivartalon hallinta vaatii tarpeeksi lihasvoimaa vatsa- ja selkälihaksissa. Hyvän asennon saavuttamisessa ovat painonnostokengät tai noin 2,5 senttimetrin paksuinen lauta tai muu kova esine kantapäiden alla avuksi.
Kyykkyä tehdään usein vajaalla liikeradalla, eli niin sanottua neljännes- tai puolikyykkyä, sillä se sallii huomattavasti suurempien painojen käytön kuin täyskyykky. Tätä ei kuitenkaan suositella suuremman loukkaantumisriskin vuoksi. 
Vaikutus.
Keskeisimmin liikkeeseen osallistuvat jalkalihakset ovat etureidet (quadriceps) ja iso pakaralihas (gluteus maximus). Tärkeitä avustavia lihaksia ovat muun muassa lonkkanivelen lähentäjät ja nilkkaniveltä ojentava kantalihas. Näiden lisäksi useat muut lihasryhmät, kuten vatsalihakset, työskentelevät liikettä avustavina tai tasapainoa ylläpitävinä.
Ennätykset.
Ilman varusteita suurin miehen kyykkäämä paino on 490 kg, jonka kyykkäsi Ray Orlando Williams vuonna 2019. Naisissa maailman suurimman kyykkytuloksen ilman varusteita on tehnyt April Mathis vuonna 2011, kyykäten 290 kg. Ilman varusteita tehdyn kyykyn miesten Suomen ennätys on Nuutti Mansukosken 356 kg, vuodelta 2023. Henna Kaasalainen kyykkäsi ilman varusteita 203 kg vuonna 2022, joka on naisten Suomen ennätys tällä hetkellä.
Maastaveto

Maastaveto tai maastanosto on yksi voimanoston kolmesta liikkeestä. Muut ovat penkkipunnerrus ja jalkakyykky. Maastaveto suoritetaan pääasiallisesti kahdella eri tavalla, jotka ovat perinteinen tyyli, jossa seisotaan kapeassa asennossa, sekä sumotyyli, jossa on seisotaan leveässä asennossa. Puhekielessä maastavedosta käytetään myös nimeä "mave".
Maastaveto rasittaa etu- ja takareisiä, pakaroita, ylä- ja alaselkää sekä vatsan ja kyljen lihaksia, jotka toimivat liikkeen tukena. Monipuolisuutensa vuoksi liikkeellä on paikkansa myös kehonrakennuksessa. Maastavedossa käytetään usein tukivyötä loukkaantumisriskin pienentämiseksi ja vetoremmejä tai ristiotetta, sillä liike vaatii myös paljon puristusvoimaa.
Suorin jaloin maastaveto on maastavedon muoto, joka rasittaa etupäässä takareisiä tavallisen maastavedon rasittaessa etupäässä selkää.
Suomessa varustevoimanoston maastanoston ennätys on Jari Saarion hallussa. Hän nosti helmikuussa 2021 järjestetyissä Suomen-mestaruuskisoissa maasta 380,5 kiloa. Raa´an maastavedon, eli ilman varusteita tehdyn maastavedon, Suomen ennätys on Tuomas Hautalan nimissä. Hautala veti maasta 381 kiloa ilman varusteita 17.12.2022.
Silvestre Revueltas

Silvestre Revueltas (31. joulukuuta 1899 – 5. lokakuuta 1940) oli meksikolainen säveltäjä, viulisti ja kapellimestari.
Elämä.
Revueltas syntyi Santiago Papasquiarossa, Durangossa. Hän opiskeli musiikkia Ciudad de Méxicossa, Austinissa sekä Chicagossa. Vuonna 1929 Carlos Chávez kutsui hänet Meksikon sinfoniaorkesterin varakapellimestariksi. 1930-luvun lopussa Revueltas muutti Espanjaan. Hän kuitenkin palasi myöhemmin Meksikoon, jossa kuoli vuonna 1940.
Musiikki.
Revueltas sävelsi elokuvamusiikkia, kamarimusiikkia, lauluja sekä useita muita teoksia. Revueltasin tunnetuimpiin teoksiin kuuluu muun muassa sinfoninen runoelma "Sensemayá" (1938).
Etunojapunnerrus

Etunojapunnerrus on lihaskuntoharjoite. Se suoritetaan päinmakuulla siten, että vain kämmenet ja varpaat koskettavat maata. Tämän jälkeen ojennetaan kädet työntäen vartaloa ylöspäin ja laskeudutaan takaisin ala-asentoon. Punnerruksessa rinnan on käytävä mahdollisimman lähellä lattiaa.
Punnerrus kehittää rintalihaksia ja ojentajia, mutta vaikuttaa hieman myös kolmipäisiin hartialihaksiin, serratus anterior-lihaksiin ja keskivartaloon. Etunojapunnerrus on perusliike tavallisilla kuntoilijoilla, sekä koululiikunnassa ja armeijassa.
Muunnelmat.
Tavallisesti punnerruksessa selkä ja jalat ovat suorina ja vain jalkaterät ja kämmenet koskettavat lattiaa. Kevyempi muunnelma on, että jalkaterien sijaan polvet koskettavat maata. Punnerruksen voi tehdä myös niin, että kämmenet ovat vierekkäin ja peukalot sekä etusormet ovat yhdessä. Tämä on ns. "timanttipunnerrus". Etunojapunnerruksen voi tehdä myös jalat ylemmällä tasolla ja kädet alemmalla, tai toisinpäin. Punnerrus voidaan suorittaa myös seinää vasten seisten työntämällä itseä poispäin seinästä; tämä on kevyt punnerrus ja sitä suositellaan erityisesti iäkkäille. Punnerruksen voi tehdä myös ponnistamalla käsillä ilmaan ja esimerkiksi taputtaa ilmassa aikana ennen alastuloa. Myös sormenpäillä oleminen kämmenien sijasta tekee punnerruksesta vaikeamman. 
Nyrkkeilijän punnerrus.
Monet nyrkkeilijät punnertavat nyrkkeilyhanskat kädessä. Tällöin rannetta ei voi taivuttaa, eikä laittaa kämmentä maahan, joten liike on suoritettava rystysillään. Useissa kamppailulajeissa, kuten taekwondossa ja karatessa liike tehdään ilman hanskoja, jotta rystyset "kovettuvat" ja kestävät enemmän lyöntejä.
Maltalaiset punnerrukset.
Maltalainen punnerrus on liike, jossa kädet ovat lattiassa lähellä lonkkia ja leveällä.
Hindupunnerrukset.
Hindupunnerrus (tai Hanuman-punnerrus) on Intiassa kehitetty punnerrustyyli, jota käytetään intialaisissa itsepuolustuslajeissa, etenkin pehlwanissa. Hindupunnerrus aloitetaan kolmiomaisesta asennosta lantio korkealla, sukelletaan alas ja noustaan takaisin ylös ylävartalo edellä ja pää pystyssä. On myös perustason versio, johon ei liity merkittävää käsivarsien taivutusta.
Punnerruksessa kannateltu paino.
Erään tutkimuksen mukaan koehenkilöt kannattelivat keskimäärin 69,16 % kehonpainostaan punnerrusliikkeen yläasennossa ja 75,04 % liikkeen ala-asennossa. Vastaavien lukemien kevennetylle, polvet maassa tehtävälle, punnerrukselle havaittiin olevan 53.56 % ja 61,80%.
Kalja

Kalja on alkoholiton tai hyvin mieto mallasjuoma. Kalja on tavallisesti makeaa ja tummaa, ja sitä käytetään yleensä ruokajuomana. Mietoutensa takia sitä ei lasketa varsinaiseksi alkoholijuomaksi. "Kotikalja" on kotitekoista kaljaa. Arkikielessä myös olutta voidaan kutsua kaljaksi.
Historia.
Kalja on arviolta jopa 10 000 vuotta vanha keksintö, ja sitä on nautittu ainakin Mesopotamiassa ja muinaisessa Egyptissä. Myös Suomessa kaljaa on nautittu pitkään ja se on hyvin perinteinen juoma. Aiemmin kalja korvasi usein veden janojuomana siksi, että vesi oli usein likaista ja sisälsi taudinaiheuttajia. Kaljaa valmistettaessa mäskin keitto tappoi taudin aiheuttajia.
Kalja Suomessa.
Suomalainen kalja valmistetaan yleensä ruis- tai ohramaltaista taikka molemmista. Kaljaa voidaan tehdä itse tai ostaa kaupasta valmiina. Kotikaljan tekemiseen tarvitaan käymisastia, vettä, maltaita (tai kotikaljauutetta), sokeria ja hiivaa. Suomen tunnetuimpia kaljamaltaiden valmistajia on Laihian Mallas. Suomen kaupoissa myytävien valmiiden kotikaljojen alkoholipitoisuudet vaihtelevat yleensä välillä 0,8–2,2 tilavuusprosenttia, ja korkeintaan 1,2-prosenttisia juomia saa lain mukaan myydä myös alaikäisille. Suomalaisia tehdasvalmisteisia kaljoja ovat muun muassa Finn Spring Ukko-Pekka Kotikalja, Olvi Kotikalja ja Sinebrychoff Perinnekalja.
Kalja Suomen ulkopuolella.
Monissa maissa esiintyy kaljan tyyppisiä mallasjuomia. Näitä ovat esimerkiksi "kali" (Viro), "kvassi" (Venäjä), "oud bruin" (Alankomaat), "svagdricka" (Ruotsi) sekä "hvidtøl", "nisseøl" ja "skibsøl" (Tanska). Nämä poikkeavat jonkin verran toisistaan sekä valmistustavaltaan että maultaan. Venäläinen kvassi valmistetaan usein leipäviljasta ja se saatetaan maustaa esimerkiksi hedelmillä tai mintulla.
Patrick Friesacher

Patrick Friesacher (s. 26. syyskuuta 1980 Wolfsberg) on itävaltalainen autourheilija. Hän ajoi Formula 1 -sarjassa vuonna 2005 Minardi-tallissa Christijan Albersin tallikaverina. Hän saavutti kolme pistettä Yhdysvaltain GP:stä, jossa ajoi vain kuusi autoa, ollen viimeinen maaliin ajanut kuljettaja. Hänet korvattiin kuitenkin Robert Doornbosilla kesken kauden, koska hänen sponsorinsa eivät olleet maksaneet Minardille luvattuja rahoja.
Friesacher ajoi vuodet 1999–2004 Formula 3000 -luokassa voittaen kaksi kilpailua. Hän sijoittui sarjan viidenneksi vuosina 2003 ja 2004. Kaudella 2005–2006 Friesacher kilpaili A1 Grand Prix -sarjassa edustaen itävaltaa. Kaudella 2008 Friesacher ajoi American Le Mans Series -sarjassa.
Jón Leifs

Jón Leifs (1. toukokuuta 1899 – 30. heinäkuuta 1968) oli islantilainen säveltäjä. Hän lähti Islannista vuonna 1916 opiskelemaan Leipzigin konservatorioon Saksaan. Hän opiskeli pianon soittoa ja valmistui vuonna 1921.
Vuonna 1944 Jón muutti Ruotsiin ja vuonna 1945 takaisin Islantiin.
Jón Leifsin tunnetuimpiin teoksiin kuuluu muun muassa jousikvartettoja sekä orkesteriteoksia, mm. sinfoniset runot "Geysir" ja "Hekla" sekä "Sögu-sinfonie" (Satusinfonia).
Christijan Albers

Christijan Albers (s. 16. huhtikuuta 1979 Eindhoven, Alankomaat) on alankomaalainen autourheilija. Hän aloitti uransa karting-sarjoissa voittaen Hollannin National-sarjan mestaruuden vuonna 1997. Samana vuonna Albers voitti Belgian ja Hollannin Formula Ford 1800 -sarjojen mestaruudet. Vuonna 1999 Albers voitti Saksan F3-sarjan mestaruuden ja sai Red Bullin junioriohjelmasta Formula 3000-testimahdollisuuden samana vuonna. Vuonna 2000 Albers kilpaili F3000 -sarjassa saavuttamatta pisteitä. Vuosina 2001–2004 Albers ajoi DTM-sarjassa ja sijoittui toiseksi ja kolmanneksi vuosina 2003–2004. Albers on menestynein hollantilaiskuski DTM-sarjassa.
Vuonna 2004 Albers sai mahdollisuuden testata Formula 1-autoja ja kaudeksi 2005 hän siirtyi F1-sarjaan Minardi-talliin. Ensimmäisellä kaudella Albersin tallitovereina olivat itävältalainen Patrick Friesacher sekä alankomaalainen Robert Doornbos. Hän keräsi debyyttikaudellaan neljä maailmanmestaruuspistettä, kun Yhdysvaltain GP:ssä kaikki Michelin renkaita käyttäneet tallit vetäytyivät turvallisuussyistä ja kilpailuun osallistui vain kuusi autoa. Kauden 2005 jälkeen Albersin Minardi-talli lopetti, ja hän siirtyi uuteen Midland -talliin. Kaudeksi 2007 sen nimi vaihtui Spykeriksi. Spykeriltä Albers sai potkut yhdeksän ajetun kilpailun jälkeen, jolloin hänet korvattiin Markus Winkelhockilla. Kahdella Midland-Spyker-kaudella Albers ei onnistunut keräämään yhtään MM-pistettä. 
Albers palasi DTM-sarjaan kaudeksi 2008 sijoittuen 17:nneksi. Vuonna 2009 Albers ajoi viisi kilpailua Le Mans Series -sarjassa. Vuosina 2009–2010 Albers kilpaili Le Mansin 24 tunnin ajossa ollen parhaimmillaan luokkansa yhdeksäs vuonna 2009.
Heinäkuussa 2014 Albersista tuli juuri myydyn Caterhamin F1-tallipäällikkö. Hän korvasi tehtävästä eronneen Cyril Abiteboulin. Saman vuoden syyskuussa Albers kuitenkin ilmoitti eroavansa tehtävästä.
Yksityiselämä.
Albers on naimisissa alankomaalaisen Liselore Albersin (o.s. Kooijman) kanssa. Albersin isä on vuoden 1979 Hollannin rallicrossin mestari André Albers.
Jalkaprässi

Jalkaprässi on lihaskuntoharjoite, jossa harjoittelija työntää painoa poispäin itsestään käyttämällä jalkojaan työntämiseen. Termi "jalkaprässi" tarkoittaa myös laitetta, jota käytetään harjoitteen suorittamiseen. 
Jalkaprässin päätyypit.
Joissain jalkaprässilaitteissa on mahdollisuus kallistaa levyä jota jalat työntävät, jolloin laitetta voi myös käyttää pohjelihasten treenaamiseen. Osa jalkaprässilaitteista voi myös toimia Hack-kyykkylaitteena.
Lihasryhmät.
Jalkaprässi vaikuttaa pääasiassa seuraaviin lihaksiin:
Lisäksi useat muut reisien ja lantionseudun lihakset avustavat tai tukevat suoritusta.
Jalkaprässinoston voimakkuus.
Viistossa jalkaprässissä pystytään nostamaan valtavia painoja verrattuna muihin harjoitteisiin. Erityyppisten jalkaprässien tulokset eivät ole keskenään vertailukelpoisia. Kehonrakentaja Ronnie Coleman esiintyy videoissa, joissa hän nostaa jalkaprässissä 1043 kiloa. Jalkakyykyn ennätykset ovat noin puolet tästä.
Vaaka

Vaaka on yhteisnimitys erilaisille massan ja painon mittauslaitteille. Kappaleen massan tai painon määrittämistä vaa’alla sanotaan "punnitsemiseksi". 
Klassinen "tasapainovaaka" käsittää kaksi astiaa varren varassa. Toiseen laitetaan punnittava esine ja toiseen astiaan lisätään massaltaan tunnettuja punnuksia, kunnes astiat ovat tasapainossa. Tällöin vaakakuppien momenttien summa tasapainopisteen suhteen on nolla, ja ilmaisemalla tasapainoehto tai -ehdot matemaattisesti voidaan punnittavan esineen paino laskea.
"Jousivaa’assa" jousella on tunnettu jousivakio ja siinä mitataan jousen venymää matkaa, joko niin että esine ripustetaan jousesta riippumaan, tai niin että kappale puristaa jousta sen päältä.
Painovoima ei kuitenkaan ole tarkalleen yhtä suuri edes kaikkialla maan pinnalla, vielä vähemmän muilla taivaankappaleilla. Tasapainovaaka kuitenkin antaa kappaleen massalle kaikkialla saman arvon, sillä myös punnusten paino vaihtelee sijainnin mukaan samassa suhteessa. Sitä vastoin jousivaa’an antama tulos riippuu painovoiman paikallisista vaihteluista. Tällä perusteella voidaan sanoa, että tasapainovaaka mittaa massaa, jousivaaka painoa.
"Kiertovaaka" on tasapainotettu jousivaaka, jossa jousena toimii langan kiertymisestä syntyvä jännitys.
Nykyisin useimmat vaa’at ovat elektronisia ja perustuvat sähköiseen anturiin, esimerkiksi pietsokiteeseen tai venymäliuska-anturin vastusarvon muutokseen mekaanisessa jännityksessä. Yksinkertainen mikropiiri mittaa anturisignaalin muutoksen ja esittää muutosta vastaavan painolukeman numeronäytöllä.
Käytännössä tärkeitä vaakoja ovat esimerkiksi henkilövaa’at, kaupoissa käytettävät vihannes- ja hedelmävaa’at sekä postilähetysten punnitsemiseen käytetyt kirjevaa’at.
Eräänlaisia vaakoja ovat myös puntarit ja muut käsivaa’at.
Tarkkuus.
Vaa’an ulkoinen tarkkuus riippuu olennaisesti sen virityksestä. Vaaka on asetettava putoamiskiihtyvyyttä kohtisuoraan, mikä voidaan moderneissa vaaoissa tehdä pienen vaa’assa kiinteästi olevan vesivaa’an avulla. Vaaka viritetään tarkkuuspunnuksilla, joiden massa tiedetään tarkasti. Viritys on syytä suorittaa suunnilleen sen massaisilla tarkkuuspunnuksilla kuin mitä tuntemattoman massaisen kappaleen massa on. Erityisesti vanhoissa tasapainovaaoissa hyvin eri massaisten kappaleiden, esimerkiksi massaltaan 2 g ja 2 kg, mittaustuloksien virhe voi riippua huomattavasti punnittavan kappaleen massasta.
Nollaus ja taaraus.
Ennen punnitusta vaaka tavallisesti nollataan joko käsin säätönupista tai se voi tapahtua automaattisesti elektronisissa vaaoissa. Jos punnittava aine on astiassa, vaaka voidaan taarata niin, että se näyttää nollaa tyhjällä astialla ja punnitustuloksessa näkyy vain punnittavan aineen paino.
Rotuma

Rotuma on Fidžille kuuluva saari noin 640 kilometriä maan pääkaupunki Suvasta pohjoiseen. Saari on tuliperäinen, ja se on noin 47 neliökilometrin kokoinen.
Rotuma kuuluu Fidžiin, mutta sen kulttuuri muistuttaa enemmän polynesialaista. Rotumalaiset muodostavatkin vähemmistöryhmän Fidžillä. Saaren asukkailla on yksi paikka Fidžin edustajainhuoneessa, ja saaren neuvosto nimittää yhden edustajan Fidžin senaattiin. Saarella puhuttuihin kieliin kuuluu muun muassa rotuma. Saarella on 2002 asukasta (2007), mutta etnisiä rotumalaisia on yhteensä noin 10 000, suurin osa heistä asuu poismuuton seurauksena Fidžin muilla saarilla. 
Rotuman asukkaat tulivat Samoasta ja Tongasta. Eurooppalaiset löysivät saaren 1791, kun kapteeni Edward Edwards oli etsimässä Bountyn kapinallisia HMS Pandoralla. Saaresta tuli yleinen merimiesten pakopaikka ja osa heistä sekoittui paikalliseen väestöön. 1879 paikalliset heimopäälliköt pyysivät Isoa-Britanniaa ottamaan saaret haltuunsa puhjenneiden väkivaltaisuuksien takia. 
Rotumalaiset ovat voimakkaasti ajaneet oman kulttuurinsa säilyttämistä ja kaatoivat lakiesityksen saaren avaamiseksi turismille 85% vastustuksella 1985. Kansallisen itsetunnon seurauksena on syntynyt myös piirejä, jotka ajavat Rotuman irtautumista Fidžistä. Kun Fidži irtautui brittiläisestä kansainyhteisöstä, rotumalainen Mölmahao-klaani kieltäytyi liittymästä Fidžiin. Mölmahaon johtajat pidätettiin ja suurin osa rotumalaisista kannattaa pysymistä Fidžin yhteydessä.
Rotuman vientituotteita ovat kopra, juurekset ja matot. Saarella on kaksi pientä satamaa ja kiitotie.
Kurt Atterberg

Kurt Magnus Atterberg (12. joulukuuta 1887 Göteborg – 15. helmikuuta 1974 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, kapellimestari ja kriitikko. Hän on säveltänyt niin sinfonioista, oopperoista kuin balettejakin.
Atterberg opiskeli sellon soittamista. Säveltäjänä hän oli enimmäkseen itseoppinut. Hänen ensimmäinen julkaistu teoksensa oli "Rapsodia pianolle ja orkesterille" vuodelta 1908. Atterberg debytoi kapellimestarina vuonna 1912 johtamalla oman ensimmäisen sinfoniansa. Hänen teoksissaan on vaikutteita muun muassa Johannes Brahmsin, Max Regerin sekä venäläisten säveltäjien musiikista.
Atterbergin tuotantoon kuuluu muun muassa yhdeksän sinfoniaa (1912–1956), oopperat "Härvard Harpolekare" (1919), "Bäckahästen" (1925), "Fanal" (1934), "Aladdin" (1941) ja "Stormen (Myrsky)" (1947), viulukonsertto (1914), käyrätorvikonsertto (1926), pianokonsertto (1935), konsertto viululle, sellolle ja orkesterille (1960), baletit "Per Svinaherde" (1915) ja "De fåvitska jungfrurna" (1917), alkusoittoja, kamarimusiikkia ja kuoroteoksia. Kuudennella sinfoniallaan Atterberg voitti vuonna 1928 yhdysvaltalaisen Columbia Records -levy-yhtiön järjestämän sävellyskilpailun Franz Schubertin kuoleman satavuotismuistoksi.
Atterberg oli elinaikanaan Ruotsin musiikkielämän keskeisiä hahmoja. Hän toimi Ruotsin säveltäjäliiton puheenjohtajana vuosina 1924–1947, Ruotsin säveltäjien tekijänoikeusjärjestön Stimin puheenjohtajana vuosina 1924–1943 sekä Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian sihteerinä vuosina 1940–1953. Hän julkaisi vuonna 1946 omaelämäkerran "Med notpenna och taktpinne".
Toisen maailmansodan jälkeen heräsi keskustelu hänen mahdollisista natsisympatioistaan.
Atterbergillä oli myös insinöörin koulutus, ja hän työskenteli vuosina 1912–1968 Ruotsin patenttitoimistossa.
Pystypunnerrus

Pystypunnerrus on olkapäihin, rintalihaksen yläosaan, keskivartaloon ja jonkin verran ojentajiin kohdistuva klassinen ja raskas sekä niin sanottuihin perusliikkeisiin kuuluva lihaskuntoharjoite. Pystypunnerrus on tehokas liike ylävartalolle. Liike voidaan suorittaa useilla eri tavoilla. Etuolkapäät kuormittuvat todella voimakkaasti kaikissa pystypunnerruksen muodoissa.
Vaikka pystypunnerrus kuormittaa etuolkapäiden lisäksi myös jonkin verran sivuolkapäitä, käytännössä etu-, sivu- ja takaolkapäitä pitäisi määrätietoisesti harjoittelevien harjoittaa juuri kyseiseen lohkoon kohdistuvilla liikkeillä.
Suoritustavat.
Liikkeen voi tehdä seisten tai istuen joko käsipainoilla, kahvakuulilla, tangolla, kuntosalilaitteessa tai vastuskuminauhalla. Istuen pystypunnerrusta voi tehdä joko nojaten selkänojaan tai ilman sitä. Liikettä on turvallisinta harjoitella selkänojallisella penkillä. Tällöin selkänoja asetetaan täysin pystyasentoon tai sitä seuraavaan asentoon. Seisten tehtynä pystypunnerrus vaatii keskivartalon hallintaa enemmän kuin istuen tehtynä.
Pystypunnerruksessa liikeradan oleellisin vaihe on alapuolisko, sillä loppuojennus kohdistuu jo suhteessa enemmän ojentajille kuin olkapäille. Painot onkin hyvä laskea vähintään korvien tasolle tai alemmaksi, sillä tämä punnerruksen alaosuus työstää olkapäitä erittäin voimakkaasti. Kyynärpäät voivat osoittaa suoraan sivulle, jolloin sivuolkapäiden kuormitus hieman lisääntyy. Jos tämä aiheuttaa olkanivelissä kipua, on parempi kääntää kyynärpäitä hieman sisäänpäin. Pystypunnerruksessa voidaan tehdä melko raskaillakin painoilla lyhyitä, muutaman toiston sarjoja, mutta liike soveltuu myös pitkiin sarjoihin.
Käsipainoilla.
Käsipainoilla tehtäessä on syytä seisoa lantionlevyisessä haara-asennossa niin, että keskivartalo tukee liikettä. Liikerata alkaa siten, että aloitusasennossa käsipainot ovat sivuilla korvien korkeudella tai hieman alempana niitä. Kyynervarret tulee pitää pystysuorassa ja kyynärpäät kohtisuoraan ranteiden alapuolella. Sen jälkeen käsipainot punnerretaan suoraan ylös, ei etuviistoon. Lopuksi painot lasketaan hallitusti alas.
Levytangolla ja levypainoilla.
Tangolla ja levypainoilla tehtäessä tartutaan levytankoon hieman hartioita leveämmällä myötäotteella. Kuntoilijan tulee seistä lantion levyisessä haara-asennossa ja pidellä tankoa leuan alla rintakehän yläpuolella kämmenet ylöspäin. Kuten muissakin tavoissa, tanko työnnetään suoraan ylös, ei etuviistoon. Liikerataan on syytä kiinnittää erityistä huomiota levytankoa käytettäessä. Lisäksi alaselän yliojentumista on syytä varoa. Keskivartalo täytyy pitää koko ajan hallittuna vammojen välttämiseksi.
Vastuskuminauhalla.
Vastuskuminauhaa apuna käyttäen liike tehdään seisoen keskellä kuminauhaa, istuen kuminauhan päällä tai laittamalla kuminauha pyörätuolin selkänojan taakse. Tämän jälkeen nauhaa venytetään suoraan ylös samalla liikeradalla kuin käsipainoillakin tehtäessä.
Lilongwe

Lilongwe on Malawin pääkaupunki ja maan suurin kaupunki. Se on osa Lilongwen piirikuntaa ja sijaitsee maan lounaisosassa lähellä sekä Mosambikin että Sambian rajoja. Kaupunki perustettiin vuonna 1947 ja siitä tuli pääkaupunki vuonna 1975. Sitä ennen pääkaupunkina toimi maan nykyään kolmanneksi suurin kaupunki Zomba. Lilongwen asukasluku oli 674 400 vuonna 2008. Koko Lilongwen piirikunnan asukasluku oli tuolloin 1,9 miljoonaa. Maan tilastokeskuksen julkaisema väestöennuste vuodelle 2014 arvioi piirikunnan väkiluvun kohonneen 2,4 miljoonaan, josta pääkaupungin osuus olisi 978 780 asukasta.
Lilongwe sijaitsee Malawijärveltä länteen Lilongwejoen törmällä. Se on Malawin maataloustuotteiden keskeinen kauppapaikka. Kaupungissa on rautatie. Kansainvälinen lentoasema sijaitsee 19 kilometriä kaupungin keskustasta. 
Lilongwen kaupunkikuvaa koristavat monet vehreät puistokadut. 
Sadekausi on lokakuusta huhtikuuhun. Kuumin kuukausi on lokakuu, jolloin keskimääräinen maksimilämpötila on 30.
Epe Helenius

Kari ”Epe” Helenius (s. 25. marraskuuta 1950 Tampere) on vuonna 1977 perustetun Poko Rekords -levy-yhtiön entinen toimitusjohtaja ja perustaja. Hän on koulutukseltaan yo-merkonomi ja on opiskellut taloustieteitä Tampereen yliopistossa. Helenius on ollut keskeisiä suomalaisia pop- ja rockmusiikin taustavaikuttajia.
Epe’s Music Shop.
Musiikki- ja äänilevyalalla Helenius on ollut vuodesta 1972, jolloin hän perusti Epe’s Music Shop -levykaupan. Kauppa on tunnettu ensimmäisenä suomalaisena pääasiassa rockia myyvänä äänilevyliikkeenä. Sen myynti perustui alusta lähtien pääosin postimyyntiin. Aluksi levykauppa toimi isänsä Erkki Heleniuksen ison kangaspainoyrityksen osana, kunnes se vuonna 1976 yhtiöitettiin: Epe Helenius osti isältään ja muutamilta tämän ystäviltä Unitor Oy -nimisen, siihen asti ilman liiketoimintaa olleen osakeyhtiön. 
Vuonna 1988 perustettiin kolme suurta Mega Epe’s -levykauppaa pienempien rinnalle. Tampereella toimi parhaimmillaan samanaikaisesti kolme erillistä Epe’sin myymälää. 1990-luvun alussa koittanut lama kumminkin teki niiden pyörittämisestä vaikeaa ja Mega Epe’sit sulkivat ovensa vuonna 1993. Alkuperäisen Epe’s Music Shopin toiminta kuitenkin jatkui Tampereella Kyttälänkadulla. Tammikuussa 2014 uutisoitiin, että myös se lopettaa toimintansa. Epe’s jatkoi levyjen nettikauppaa, kunnes sekin loppui syyskuun lopussa vuonna 2014.
Muu yritystoiminta.
Vuonna 2001 Epe Helenius myi Poko Rekordsin monikansalliselle EMI-levy-yhtiölle, mutta jatkoi kuitenkin Pokon johtotehtävissä. Huhtikuussa 2009 Helenius perusti uuden levy-yhtiön Sound Of Finland, ja samalla hän jätti EMIn johtotehtävät ja ryhtyi konsultiksi. Syksyllä 2009 Helenius perusti jälleen levy-yhtiön, Ratas Music Groupin, yhdessä Gabi Hakasen kanssa.
Helenius on toimitusjohtajatehtäviensä ohella sanoittanut joskus joitakin humoristisia lauluja joita on joskus päätynyt joidenkin artistien laulamina myös singleille. Yksi on muun muassa vuonna 1984 julkaistu SM-liigajoukkue Tampereen Ilveksen kannatuslaulu jonka esitti Popedan Costello Hautamäki. Hän on myös toiminut levyarvostelijana Soundissa nimimerkillä Pertti Ström.
Palkinnot ja tunnustukset.
Epe Helenius palkittiin vuosikymmenien ansioistaan suomalaisessa rockbisneksessä G. Pula-aho -patsaalla vuonna 2001. 
Epe palkittiin Pirkanmaan Vuoden Luova Yrittäjä palkinnolla 2009. Valinnan tekivät Luova Tampere ja Pirkanmaan Yrittäjien Luovien alojen toimikunta. Vuonna 2013 Suomen Kulttuurirahaston Pirkanmaan rahasto myönsi Epe Heleniukselle 10 000 euron tunnustuspalkinnon hänen merkittävästä vaikutuksestaan populaarimusiikin historiaan paikallisesti ja valtakunnallisesti sekä suomalaisen musiikkiviennin edistämisestä. 
Tasavallan presidentti myönsi 2021 Heleniukselle musiikkineuvoksen arvonimen.
Museolahjoitus.
Vuonna 2021 Epe Helenius luovutti Museokeskus Vapriikkiin Epe’s Music Shopin ja Poko Rekordsin esineistöä, johon kuului tuhansia valokuvia Poko Rekordsin bändeistä, keikkajulisteita, demonauhoja ja levynkansisuunnitelmia.
Kaljuutti

Kaljuutti (galliot, kitsi) on 1600–1700-luvulla käytössä ollut purjealustyyppi, jonka nimitys tulee aluksen rungosta eikä takilasta, toisin kuin useimmilla laivatyypeillä. Kaljuutti on pienehkö, tasapohjainen, pyöreäperäinen rannikkopurjehtija, eikä sillä siis ole peräpeiliä. Alkuun kaljuutit oli varustettu alaslaskettavilla sivuköleillä. Myöhemmin kaljuutti rakennettiin perinteiselle kölille. Riippuen kaljuutin koosta ja takilasta sillä voi olla yhdestä kolmeen mastoa.
Suomessa kaljuuteiksi nimitettiin yleisesti peräkajuutalla ja peräpeilillä varustettuja laivoja.
Timo Rautiainen

Timo Rautiainen -nimisiä henkilöitä ovat: