Ewe-musiikki

Ewe-musiikki on Togon, Ghanan ja Beninin Ewe-kansan musiikkia Länsi-Afrikassa. Instrumentteina on pääasiassa lyömäsoittimet, ja musiikin rytmi on metrisesti monimutkaista. Sen korkein muoto on rumpuorkesterin soittama tanssimusiikki, mutta siihen kuuluu myös työlauluja, esimerkiksi Anlon maahanmuuttajien kalastuslauluja, leikki- ja muita lauluja. Ewe-musiikkia käsitellään A. M. Jonesin kirjassa "Studies in African Music" (1959). Myös yhdysvaltalainen muusikko ja musiikintutkija Samuel Barclay Charters IV on tutkinut ja taltioinut länsiafrikkalaista musiikkia retkillään Länsi-Afrikassa 1970-luvulta alkaen, muun muassa Ewe-rummutusta. Hänen johdollaan on muun muassa vuonna 1970-luvun alussa äänitetty ja 1974 julkaistu tuplavinyylilevy "African Journey – A Search for the Roots of the Blues" 1–2 ja kirjoittanut tutkimuksistaan kirjan Englannissa 1982. Chartersin mukaan Ewe-kansaa on pidetty muidenkin Länsi-Afrikan kansojen parissa taitavina nimen omaan rytmissä ja rummutuksessa.
Ominaisuudet.
Jones kuvaa kahta "sääntöä" (s. 24 ja 17): 
Jones luettelee myös seuraavat "afrikkalaisen [Ewe]-musiikin ominaisuudet" (s. 49): 
Jatkuva polyrytmi.
Etnomusikologi David Locke toteaa: "Ewen rummutusta hallitsee jatkuva polyrytmiikka." Itse asiassa musiikin yleinen rytmirakenne syntyy polyrytmiikasta. Polyrytmiikka tunnistettiin aluksi Saharan eteläpuolisen rytmiikan perustaksi A. M. Jonesin varhaisissa kirjoituksissa, ja myöhemmin sitä selitettiin yksityiskohtaisesti Ewe-mestarirumpalin ja tutkijan C. K. Ladzekpon luennoissa ja Locken kirjoituksissa. 
3:2 (Hemiola).
Tärkein polyrytmi Ewe-musiikissa ja Saharan eteläpuolisessa afrikkalaisessa musiikkiperinteessä yleensä on kolme vastaan kaksi (3:2) tai kuusi vastaan neljä (6:4), joka tunnetaan myös vertikaalisena hemiolana. Kahden tai neljän lyönnin kierto on tärkein rytmikuvio, kun taas triolirytmi on toissijainen. Ladzekpo toteaa: "Termi toissijainen rytmijärjestelmä viittaa ristirytmin kuvioon, joka on jokin muu kuin päärytmikuvio. Samalla tavalla kuin pääsyke, kukin toissijainen lyönti erotetaan mittaamalla pois tietty määrä sykäyksiä. Useiden näiden lyöntien toistuva ryhmittely musiikillisessa jaksossa muodostaa erillisen sekundaarisen rytmijärjestelmän."
Novotney huomauttaa, että "3:2-suhde (ja sen permutaatiot) on perusta niille tyypillisimmille polyrytmisille kuvioille, jotka Länsi-Afrikan musiikissa on." 3:2 on Saharan eteläpuolisen Afrikan rytmisten periaatteiden "generatiivinen" tai "teoreettinen muoto". Agawu toteaa ytimekkäästi: "Tuloksena oleva (3:2) rytmi on avain ymmärtämiseen... tämä ei ole itsenäistä, koska kaksi ja kolme kuuluvat yhteen Gestaltiin." 
3:8.
Seuraavaa kellorytmikuviota käytetään Ewe-rytmissä "kadodo" 24-rytmikuvio "ylittää" tahtiviivan, joka on ristiriidassa tahdin kanssa kolmella viiden iskun sarjalla kahdeksassa pääviivassa (jokaisella kaksi neljän lyönnin mittaista rytmiä). Kolme yksittäistä iskua vaimennetaan. Kadodo-kellon soittokuviota täydentää kolme "hidasta" poikkirytmiä, jotka ulottuvat kahteen mittayksikköön tai kolme-yli-kahdeksaan (3: 8). Yhden nelitahtisen jakson (yksittäinen mitta) yhteydessä ristirytminen suhde on 1,5:4.
Instrumentit.
Kello ja helistin.
Rytmin perustana ovat atoken, gankoguin ja axatsen äänet. Atoke on korkeääninen kumistin, jota soitetaan rautatangolla. Gankogui on kaksoiskello, joka ei ole valettu vaan taottu. Se tuottaa paljon heikommin kuultavia korkeita osittaisia ääniä kuin länsimaiset kellot ("puhtaampi" perustava) ja sitä soitetaan tangolla. Se tuottaa kaksi ääntä, joista kumpikin vaihtelevat, ja ne vaihtelevat eri gankogui-soitinten mukaan, joten niitä voidaan käyttää yhdessä. Gankogui soittaa keskeisen kuvion tai ohjauskuvion, jonka mukaan orkesteri rakentuu, vaikka tahdin määrääkin päärumpali. Monia kellokuvioita käytetään 8 - 24 sykkeellä, mutta yleisin kuvio on 12-sykkeinen perus-Ewe, tai "vakiomalli".
Vakiokuvio.
Axatse on helmillä varustettu helistin, joka on tehty kalebassista. Peruskuvioon liittyy axatse-osa: "pa ti pa pa pa pa pa pa pa pa pa pa pa." "Pa:t" liittyyvät vakiokuvioon iskemällä soitin polvea vasten. "Ti: n" ääni sykkii kellon iskujen välissä, nostamalla soitinta ylöspäin ja lyömällä sitä vapaalla kädellä. Kuten monissa afrikkalaisissa rytmeissä on yleistä, axatse-osa alkaa (ensin "pa") kellon (1a) toisella iskulla, ja viimeinen "pa" vastaa 1: tä. Axatse loppuu syklin alussa ja vaikuttaa edistäen koko rytmin syklistä luonnetta. 
Rummut.
Päärummut: Atsimewu Asiwui: Sogo, Kidi, Kagan, Kello, Helistimet 
Dagbamba: Puhuva rumpu, Brekete-rumpu 
Taputukset ja laulu.
Ääni ja kädet.