tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
St. Gallen-Altenrheinin lentoasema

St. Gallen-Altenrheinin lentoasema () on lentoasema Koillis-Sveitsissä Itävallan rajalla Alter Rhein -joen länsirannalla. Lentoasema sijaitsee Sankt Gallenin kantonissa Thalin kunnassa Altenrheinin kylässä. Se oli vuonna 2017 matkustajamäärältään Sveitsin kuudenneksi suurin lentoasema.
Omistaja.
Lentoaseman omistaja ja ylläpitäjä on yksityinen Airport Altenrhein AG.
Historiaa.
Lentoasema on aloittanut toimintansa vuonna 1927 Dornierin lentokonetehtaan yhteydessä. 
Matkustajamäärä.
Lentoaseman vuosittaiset matkustajamäärät ovat vuosina 2000–2017 vaihdelleet 70 000:sta 120 000:een.
Lentoyhtiöt ja kohteet.
Vuonna 2018 lentokentältä oli lentoasemayhtiön tytäryhtiön Fluglinie People’sin säännöllinen liikenne Wieniin sekä lentoja useisiin Välimeren lomakohteisiin.
Olavi Marttiini

Olavi Henrik Marttiini (16. huhtikuuta 1920 Sodankylä – 8. maaliskuuta 1972) oli suomalainen kapellimestari, muusikko ja säveltäjä. Marttiini sai Sibelius-Akatemiassa kapellimestarin koulutuksen, mutta kotikaupungissaan Rovaniemellä hänet tunnettiin viulun, pianon ja sahan soittajana sekä säveltäjänä ja sovittajana. Vuonna 1949 Marttiini pääsi opiskelemaan Sibelius-Akatemiaan pääaineena viulunsoitto ja sivuaineena piano. Hän suoritti Sibelius-Akatemiassa myös kapellimestariluokan ja valmistui sieltä vuonna 1953. Sen jälkeen hän toimi musiikinopettajana mm. Lapin kansankorkeakoulussa ja esiintyi vapaana taiteilijana. Kuoromusiikin lisäksi Marttiini sävelsi yksinlauluja ja duettoja sekä instrumentaalimusiikkia viululle ja pianolle. Hänen isänsä oli puukkotehtailija Janne Marttiini. 
Muuttaessaan Helsinkiin vuonna 1963 hän toimi Westerlundin musiikkiliikkeen palveluksessa ja opiskeli liikkeen pianotehtaassa puolisen vuotta pianon viritystä. Vuosina 1953-1958 hän toimi Rovalan Musiikkiopiston pianon ja viulunsoiton opettajana sekä kuoroäänten harjoittajana. 
Vuonna 1964 Marttiini sai kulttuuripalkinnon, joka myönnetään Rovaniemen seutukuntaa koskevasta erityisestä kulttuurisaavutuksesta.
Olavin musikaalinen lahjakkuus huomattiin jo kansakoulussa. Hänen sisarensa Martta Pöyhtäri muistaa, että Olavi sai opettajaltaan luvan soittaa harmonia, kun muut eivät saaneet siihen koskeakaan. Ensimmäiset sävellyksensä hän teki koulupoikana. Varhaisimmat säilyneet kappaleet ovat peräisin vuodelta 1935.
Janne Oinas (tuottaja)

Janne Oinas (s. 1985) on suomalainen tuottaja, äänittäjä ja muusikko. Oinaksen ammattilasura alkoi vuonna 2006 hänen tuotettuaan Aleksi Ojalan levyn "Koditon mies". Sittemmin hänen yhteistyökumppaneitaan ovat olleet muun muassa Suvi Teräsniska, Jari Sillanpää, Jippu, Heli Kajo, Ufo Mustonen, Laura Sippola ja Sansa. Suurimpia listamenestyksiä ovat olleet Teräsniskan Syksyn sävel -voittaja ja Vuoden paras iskelmä 2013 -palkittu ”Täydellinen elämä” sekä Sillanpään ”Sinä ansaitset kultaa”.
Oinas on ollut merkittävässä roolissa "Vain elämää" -televisiosarjan kappaleiden sovittamisessa ja tuottamisessa yhdessä Leri Leskisen kanssa, esimerkkeinä Irinan ”Ihmisen poika”, Elastisen ”Naurava kulkuri”, Laura Voutilaisen ”Särkynyt enkeli”, Terhi Kokkosen ”Me vain”, Juha Tapion ”Oo se kun oot” ja Hectorin ”Tyttörukka”.
Oinas oli tekemässä Paula Koivuniemen levyä "Duetot", josta Yleisradio toteutti dokumentin "Paula Koivuniemi @studio". Oinas sovitti ja tuotti Diandran Uuden Musiikin Kilpailu 2013 -finalistikappaleen ”Colliding Into You” yhdessä Leri Leskisen kanssa. Hän on myös miksannut muun muassa Yön, Reijo Taipaleen, Ismo Alangon ja Paradise Oskarin kappaleita.
Oinas on säveltänyt Leri Leskisen kanssa elokuvascoren Juha Wuolijoen elokuvaan "Zarra’s Law" . Hän on tehnyt musiikkia myös televisiosarjoihin ja mainoksiin.
Oinas aloitti musiikkiharrastuksensa kahdeksanvuotiaana rumpujen soitolla, jonka jälkeen pääsoittimeksi vaihtui bassokitara. Lisäksi Oinas soittaa myös kitaraa ja koskettimia. Keikkamuusikkona hän on soittanut useiden artistien taustalla (muun muassa Heli Kajo, Jonna Kärkkäinen, Hanna Maaria) sekä cover- ja bilebändeissä (esimerkiksi Metropolis ja Tailor Made).
Iivari Veturi

Iivari Veturi () on brittiläinen piirrossarja, joka on Oliver Postgaten ja Peter Firminin luoma hahmo Smallfilmsin ja BBC:n tuotantoa. Piirrossarjaa esitettiin vuosina 1975–1977.
Iivari asuu walesialaisten kylässä nimeltään "Llantisilly Railway Traction Company Limited". Iivaria ohjaa veturinkuljettaja Eetu Jokinen ("Edwin Jones") ja heidän luonaan on eräs henkilö nimeltään Esko Eskola ("Evan Evans"). Asemalla on myös Pietari Asemala ("Dai Station"), sekä muita hahmoja.
Iivari Veturin hahmojen suomenkielisenä äänenä toimi Pauli Virta, joka äänitti kaikki roolit. Iivari Veturi julkaistiin Suomessa VHS-kasetille 1980-luvulla. Julkaisijana toimi suomalainen elokuvayhtiö Castle Video Oy Finland.
Laihalampi (Tienhaara)

Laihalampi (myös ) on Venäjällä Leningradin alueella Viipurin piirissä sijaitseva Urpalanjoen vesistöön kuuluva lampi.
Maantietoa.
Lampi on 850 metriä pitkä ja 700 metriä leveä. Sen pinta-ala on noin 0,5 neliökilometriä suuri. Se sijaitsee Venäjällä Suomen rajan rajavyöhykkeen lähellä. Järven luoteispään etäisyys Laihajärvestä on 500 metriä ja valtionrajasta 3,9 kilometriä. Lampi on rantaviivan suhteen selkeäpiirteinen lampi, jolla ei ole saaria. Ilmakuvasta päätellen lampi on matala ja siinä kasvaa kelluvalehtisiä vesikasvia. Lammen rannat suoreunaiset, mutta kauempana kasvaa metsää. Lammen ja Laihajärven välissä on paljon ojia, jotka on johdettu pääasiassa Laihajärveen. Sinne laskee myös lammelta laskuoja.
Lammen koillispuolella sijaitsee Kolholan kulmakunta (). Vaalimaan rajanylityspaikan maantie kiertää lammen sen eteläpuolelta jatkaen kohti itää.
Vesistösuhteet.
Laihalammen ja Laihajärven välisellä alueella on runsaasti ojia, jotka on johdettu järveen ja lampeen. Laihajärven laskuoja on Suomen puolella nimeltään Kanaoja. Se lähtee länteen työntyvän kapean lahden pohjukasta ja virtaa hitaasti ja meanderoiden kohti Suomen rajaa. Heti rajan ylitettyään oja yhtyy Urpalanjokeen Laisniemen kulmakunnan lähellä. Urpalanjoki kääntyy saman tien kohti Venäjän rajaa ja ylittää sen alle kilometrin päässä Kanaojan yhtymäkohdasta. Urpalanjoki laskee Itämeren Suomenlahteen.
Hygge

Hygge on norjan- ja tanskankielinen sana, jolla tarkoitetaan mukavuuden ja kodikkuuden tunnetta, joka yhdistetään myös hyvinvointiin ja seesteiseen mielialaan. Kulttuurisena ilmiönä ja siihen liittyvien käytäntöjen suhteen hyggellä on suunnilleen sama merkitys sekä norjaksi että tanskaksi, mutta Tanskassa hyggen ajatus on keskeisempi kuin Norjassa. Tanskan kulttuurin mittapuulla kyse on verrattain nuoresta ilmiöstä 1900-luvun loppupuolelta tähän päivään.
Tanskaksi "hygge" viittaa ”arkiseen yhteenkuuluvuudentunteeseen” ja ”miellyttävään ja erittäin arvostettuun turvallisuuden, tasavertaisuuden ja henkisen läsnäolon tunteeseen sekä spontaaniin, sosiaaliseen flow’hun”. Hyggeä edustaa esimerkiksi lämpimään vilttiin kääriytyminen sadepäivän jälkeen tai kuulas sunnuntaibrunssi hyvien ystävien kanssa. Sitä voidaan käyttää myös verbinä, "Nu skal vi hygge os!"
Matti Kiianlinna

Matti Kiianlinna (vuoteen 1907 Nyberg; 17. helmikuuta 1900 Vanaja – 1. maaliskuuta 1931 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Hänen isänsä oli Tammisaaren pakkotyölaitoksen johtaja Edvard Kiianlinna ja äitinsä Ilta Elisabet Palmroth.
Matti Kiianlinna harrasti lausuntaa jo nuorena ja päästyään ylioppilaaksi 1919 hän alkoi esiintyä myös julkaisesti lausujana. Kiianlinna oli näyttelijänä Kansallisteatterissa 1921–1929. Hän esiintyi muun muassa vuonna 1925 Klabundin näytelmän "Liitupiiri" pääosassa yhdessä Ruth Snellmanin kanssa ja vuonna 1927 Josef Julius Wecksellin näytelmän "Daniel Hjort" pääroolissa. 
Kansallisteatterista lähdettyään Kiianlinna esiintyi parilla omalla kiertueellaan eri puolella Suomea kunnes hän syksyllä 1930 tuli Tampereen Teatteriin näyttelijäksi. Matti Kiianlinna kuoli maaliskuun alussa 1931 Tampereella influenssan seurauksena tulleeseen keuhkotulehdukseen.
Kiianlinna tutustui kesällä 1925 Tammisaareen muuttaneeseen taiteilija Helene Schjerfbeckiin. Hän tarjoutui malliksi Schjerfbeckille, joka maalasi hänestä muotokuvan vuosina 1926–1927. Gösta Serlachiuksen taidesäätiö osti muotokuvan vuonna 2017 Hagelstamin huutokaupassa 445 000 eurolla.
Sirpa Kähkösen näytelmä "Helene S. – rakkaudella" kertoo Schjerfbeckin ja Kiianlinnan ystävyyssuhteesta ja elämästä Tammisaaressa. Näytelmän ensi-ilta oli Kuopion kaupunginteatterissa 2014.
Mikkelin viljasiilot ja valssimylly

Mikkelin viljasiilot ja valssimylly olivat rakennuskokonaisuus Mikkelissä Mannerheimintien ja Raatihuoneenkadun kulmauksessa. Rakennukset purettiin talven 2018–2019 aikana. Tontille tulee taidemuseo, palvelutalo Saga, pysäköintilaitos ja asuinkerrostalo, joka muistuttaa vanhoja viljasiiloja. Rakennukset saivat purkuluvan, vaikka säilyttämistäkin pohdittiin. Valssimyllyn vanhemman osan oli suunnitellut arkkitehti Väinö Vähäkallio.
Rakennusten purkutyömaata oli valmisteltu syyskuussa 2018, ja purkaminen saatiin päätökseen kevättalvella 2019.
Myllyrakennuksen oli rakennuttanut Savon Valssimylly Oy vuonna 1921 Mannerheimintien varteen, suunnittelijana arkkitehti Väinö Vähäkallio. Alkuperäisen rakennuksen vasemmalle puolelle tehtiin jatko-osa vuonna 1941, jolloin myllyn omisti Suomen Osuuskauppojen Keskuskunta. Teräsbetonirakenteisen siilorakennuksen pääpiirustukset ovat signeeranneet 1963 SOK:n rakennusosastolla Armas Lehtinen ja Arthur Elg.
Vuonna 2015 pidetyn tarjouskilpailun ehtona oli rakennusten säilyttäminen. Ely-keskus ja Museovirasto vastustivat purkamista. Tutkimukset osoittivat, ettei siilon sisäosien mikrobeja pystytä poistamaan, ja toisaalta valssimylly ei kestä uudisrakentamisen yhteydessä aiheutuvaa tärinää ja se oli arvioitua huonommassa kunnossa, joten rakennukset saivat purkuluvat.
Tällä hetkellä siiloja ei enää ole, ja tilalle rakennettiin kerrostalo, joka muistuttaa siilojen muotoa.
Lev Muhin

Lev Dmitrijevitš Muhin, (, 15. lokakuuta 1936 Konstantinovsk, Donin Rostov – 25. huhtikuuta 1977 Donin Rostov) oli venäläinen, Neuvostoliittoa edustanut nyrkkeilijä.
Muhin aloitti nyrkkeilyuransa 15-vuotiaana kotikaupungissaan Donin Rostovissa sen Spartak-seurassa. Vuosina 1953 ja 1954 hän voitti Neuvostoliiton nuorten raskaansarjan mestaruuden. Vuonna 1955 Muhin eteni Neuvostoliiton mestaruuskisojen raskaansarjan loppuotteluun, jossa hän otteli liettualaista Ričardas Juškėnasia vastaan, mutta koki tappion. Seuraava vuonna, Melbournen olympiavuonna, Muhin koki jälleen loppuottelutappion. Tällä kertaa vastustaja oli monikertainen Neuvostoliiton mestari ja kaksinkertainen Euroopan mestari, kokenut liettualainen Algirdas Šocikas.
Yllätyksellisesti Muhin pääsi edustamaan kuitenkin Neuvostoliittoa Melbournen olympialaisiin. Ensimmäisessä Muhin tyrmäsi Bulgarian Boshko Lozanovin 3. erässä, seuraavassa ottelussa hän tyrmäsi Ruotsin Thörner Åhsmanin 1. erässä. Välierässä hän kohtasi Italian Giacomo Bozzanon ja tyrmäsi italialaisen 3. erässä. Loppuottelussa vastaan tuli amerikkalainen Pete Rademacher, joka tyrmäsi Muhinin 1. erässä. Tuloksena oli siis olympiahopeaa.
Olympialaisten jälkeen menestystä tuli vain vuonna 1960, jolloin hän eteni Neuvostoliiton mestaruuskisoissa välieriin.
Saavutuksistaan Muhinille myönnettiin ”Urheilun arvostetun mestarin” titteli vuonna 1957.
Mies vailla nimeä

Mies vailla nimeä ("John Doe") on yhdysvaltalainen draamasarja. Sitä esitettiin yhdysvalloissa Foxin kanavalla vuosina 2002–03 ja Suomessa MTV3-kanavalla vuosina 2003–04.
Fox ilmoitti toukokuussa 2003 lopettavansa sarjan tuottamisen ensimmäisen kauden jälkeen. Tammikuussa 2006 sarjaa esitettiin syndikoituna Sci-Fi-kanavalla.
Vastaanotto.
Metacritic-sivusto antoi sarjalle arvosanaksi 65/100 pistettä.
Annastiina Heikkilä

Annastiina Heikkilä (s. 1982 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Heikkilä on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri Helsingin yliopistosta, josta hän valmistui vuonna 2012. Hän oli opiskeluaikanaan yliopistovaihdossa Ranskassa ja asui siellä aiemmin myös au pairina. Heikkilän ura Yleisradiossa alkoi vuonna 2003 ja hän toimi 2014–2024 Ylen kirjeenvaihtajana Pariisissa. Sitä ennen hän työskenteli muun muassa radion uutistenlukijana ja uutistuottajana.
Ylen kirjeenvaihtajana Heikkilä raportoi muun muassa Ranskassa vuosina 2015 ja 2016 tapahtuneista terrori-iskuista (Charlie Hebdon isku, Pariisin terrori-iskut marraskuussa 2015 ja Nizzan isku 2016) sekä vuoden 2017 presidentinvaaleista. Vuonna 2018 julkaistiin ensimmäinen hänen kirjoittamansa kirja, S&amp;S:n kustantama tietokirja "Bibistä burkiniin eli totuuksia ranskatar-myytin takaa".
Heikkilältä ilmestyi helmikuussa 2022 WSOY:n kustantama esikoisromaani "Vapaus valita kohtalonsa".
Heikkilä siirtyi alkuvuodesta 2025 viestintätoimisto Milttonille johtavaksi asiantuntijaksi.
Sionin lentoasema

Sionin lentoasema (, ) on lentoasema Etelä-Sveitsissä. Lentoasema sijaitsee Valais’n kantonissa Sionin kaupungissa Rhônejoen laaksossa. Vuonna 2017 lentoaseman reitti- ja tilausliikenteen matkustajamäärä oli 9 349. Eri tyyppisten ei-sotilaallisten lentojen määrä oli vuonna 2017 yhteensä 41 921.
Historiaa.
Lentoasema on aloittanut toimintansa vuonna 1935.
Toiminta.
Lentoaseman toiminta on monipuolista:
Lentoyhtiöt ja kohteet.
Kaudella 2018–2019 Sionista on muun muassa Swissin tilauslentoja Lontooseen ja Air-Glaciersin lentoja Ranskan lomakohteisiin.
Bayoneta – Viimeinen isku

Bayoneta – Viimeinen isku ("Bayoneta") on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut elokuva, jonka on ohjannut Kyzza Terrazas. Suomessa ja Meksikossa tuotettua elokuvaa kuvattiin Turussa muun muassa Varissuolla, Runosmäessä, Turun satamassa ja Förillä. Kuvaukset Suomessa alkoivat 20. helmikuuta 2017 ja kestivät 15 päivää. Meksikon Tijuanaa esittävät osuudet kuvattiin Méxicossa. Elokuvan pohjoismaiset oikeudet omistaa MRP Matila Röhr Productions. 
"Bayoneta" sai ensi-iltansa 9. marraskuuta 2018. Se sai Suomen teattereissa 427 katsojaa.
Juoni.
Miguel ”Bayoneta” Galindez (Luis Gerardo Méndes) on entinen ammattilaisnyrkkeilijä Tijuanasta. Hän on paennut menneisyyttään ja päätynyt maailman toiselle laidalle Suomen Turkuun. Miguelin päivät kuluvat Turussa Jyrkin (Ilkka Koivula) nyrkkeilysalilla, jossa hän valmentaa Remua (Joonas Saartamo) titteliotteluun.
Vaikka Miguel on jättänyt Meksikon tapahtumat taakseen ja hän tutustuu suomalaiseen Saritaan (Laura Birn), menneisyys ei päästä häntä otteestaan. Erilainen paikka ja kulttuuri ajaa Miguelin miettimään itseään ja päästäkseen elämässään eteenpäin, hän päättää, että hänen on noustava vielä kerran kehään.
Suomen Tulli (yhtye)

Suomen Tulli on Torniossa vuonna 2009 perustettu yhtye. Yhtye on julkaissut kolme albumia, joista kaksi uusinta Rocket Recordsin kautta.
Oskolan taistelu

Oskolan taistelu käytiin 4. huhtikuuta 1742 pikkuvihan aikaan Loitimon jäällä. Johtajina talonpojilla oli keskijärveläinen Erkki Sallinen, röksäläinen Olli Haapalainen ja pari ilomantsilaista miestä. Aseitakin saatiin mutta ei riittävästi. 300-miehinen talonpoikaisjoukko hyökkäsi seitsemän komppaniaa ja 300 hiihtäjää käsittäneen vihollisen kimppuun Oskolassa, missä venäläiset lopulta onnistuttiin karkottamaan.
Taistelun jälkeen.
Öllölän Poukkurinteellä, jossa käytiin yöllä 3.-4. huhtikuuta 1742 kahakka, jossa Sallinenkin oli mukana, talonpoikaissoturit vielä lisäsivät mainettaan uudella voitolla. Luutalahdellakin käytiin kahakkaa 6.-7.4 Luutalahden rannalla Öllölänniemen rantatöyräällä.
Yrjö Länsiluoto

Yrjö Aleksanteri Länsiluoto (26. maaliskuuta 1890 Tampere – 22. syyskuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen kouluneuvos ja päätoimittaja.
Länsiluoto pääsi ylioppilaaksi 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1920 ja maisteriksi 1921. Hän oli toimitussihteerinä Tampereen Sanomat, Karjalan Aamu ja Yhteishyvä-lehdissä sekä Oy Maaseudun Sanomain isännöitsijänä ja lehden päätoimittajana 1922–1923. Tämän jälkeen Länsiluoto oli Tuusulan kansanopiston johtajana 1923–1934 ja sen jälkeen vuodesta 1934 kouluhallituksen kansanopetusosastolla kouluneuvoksena. Länsiluoto oli lisäksi Järvenpään yhteiskoulun uskonnon opettajana 1928–1932 ja pakolaiskansakoulujen tarkastajana 1935–1939. 
Länsiluoto toimi kansanopisto- ja kansankorkeakoulukomiteoiden puheenjohtajana, Kansanvalistusseuran esimiehenä ja Suomen Kansanopistoyhdistyksen sihteerinä. Hän oli muun muassa Kordelinin säätiön hallituksen jäsen ja Suomen Nuorison liiton kunniajäsen.
Dreux

Dreux on kunta Ranskassa Eure-et-Loirin departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee 80 kilometriä Pariisista länteen Blaisejoen varrella.
Nähtävyyksiä.
Kuninkaallinen kappeli Chapelle royale de Dreux puistoineen on yksi kaupungin tärkeimmistä nähtävyyksistä. Se rakennettiin vuonna 1816. Kappeli on Orléansin suvun sukuhauta, jonne on haudattu muun muassa Ranskan kuningas Ludvig Filip I.
Taide- ja historiamuseo "Musée d'art et d'histoire" sijaitsee vuonna 1895 rakennetussa uusromanttisessa kappelissa. Kappeli muutettiin museoksi vuonna 1950. Taidemuseon tunnetuin teos on Claude Monet’n "Étude de glycine".
Dreux’n kellotorni ("Beffroi de Dreux") on rakennettu vuosina 1512–1537. Entisen kaupungintalon ja siihen liittyvän kellotornin suunnittelivat kolme arkkitehtia, joista viimeisimpänä paikalliseen Métezeaun arkkitehtisukuun kuulunut Clément Métezeau. Entinen kaupungintalo symboloi Dreuxin porvarillisen kaupungin vapautta, joka on peräisin frankkien kuninkaan Ludvig VI:n hallinnolta.
Ruoka.
Paikallinen erikoisuus on pehmeä lehmänmaitojuusto Feuille de Dreux (Dreux’n lehti), jonka päällä on kastanjanlehti.
Stephana de Quinzanis

Autuas Stephana de Quinzanis T.O.S.D. (9. heinäkuuta 1457 Orzinuovi, Italia – 2. tammikuuta 1530 Soncino, Italia) oli nunna, dominikaanitertiaari, näkijä, neitsyt ja stigmaatikko. Hän tuli alun perin keski-ikäisestä maanviljelijäperheestä, mutta liittyi 1489 dominikaanitertiaareihin ja omisti elämänsä Jeesuksen kärsimysten mietiskelylle ja tyttöjen kristilliselle koulutukselle. Naisen julisti autuaaksi paavi Benediktus XIV 14. joulukuuta 1740 ja hänen muistopäiväänsä vietetään 2. tai 3. tammikuuta. Häntä kunnioitetaan yhä San Giocomon kirkossa Soncinossa, missä pidetään kahta hänen kuvaansa näytillä oikeanpuoleisessa sivukappelissa.
Elämä.
Stephana syntyi hurskaiden vanhempien maanviljelijäperheeseen pienessä Orzinuovin kylässä Lombardiassa, Pohjois-Italiassa. Jo lapsena hän teki neitsyyden valan ja liittyi 15-vuotiaana dominikaanitertiaareihin, joihin myös hänen isänsä oli kuulunut. Stephana omistautui köyhien ja sairaiden hoivaamiseen. Monet eri ihmiset tulivat konsultoimaan häntä ja pyytämään häneltä rukouksia, kuten pyhä Angela Merici ja autuaat Biellan Augustin ja Mantovan Hosanna. Naisen kerrotaan nähneen näkyjä Jeesuksesta ja muutamista dominikaanipyhimyksistä, sekä kokeneen Jeesuksen kärsimyksen 40 vuoden ajan aina perjantaisin ja vastaanottaneen myös stigmatan ruumiiseensa. Lisäksi hänen sanotaan pystyneen keskustelemaan mystisestä teologiasta ilman muodollista koulutusta ja omanneen profetoinnin ja parantamisen lahjat. Hänen väitetään ennustaneen kuolinpäivänsä 2. tammikuuta 1530, jolloin hän kuoli luonnollisista syistä Soncinossa, Italiassa.
Feuille de Dreux

Feuille de Dreux ("Dreuxin lehti") on ranskalainen lehmänmaidosta valmistettava pehmeä juusto, jonka päällä on kastanjanlehti. Juusto on halkaisijaltaan 16–18 senttimetriä ja paksuudeltaan 2–3 senttimetriä. Sen paino on 300–500 grammaa ja se sisältää vain 15 prosenttia rasvaa.
Historia.
Feuille de Dreuxin historia juontaa 1900-luvun alun Eure-et-Loirin alueeseen. Tuolloin juustoa valmistettiin talonpojille, jotka ottivat sitä pellolle välipaloiksi. Juuston alhainen rasvapitoisuus johtuu siitä, että alue tuotti kermaa Pariisiin ja sen lähiympäristöön, jonka takia kerma kuorittiin maidosta. Kastanjanlehdet eivät ole juuston päällä vain esteettisestä syystä, vaan niiden tarkoitus on estää juustoja tarttumasta toisiinsa kiinni.
Júpiter-luokka (partioalus)

Júpiter-luokka oli Portugalin laivaston kuuden aluksen muodostama partioveneluokka.
Alukset.
Luokan kaikki alukset valmistettiin Estaleiros Navais do Mondegolla ja niiden aseistuksena oli yksi 20 millimetrin tykki.
Poistetuista aluksista kolme luovutettiin 1975 Mosambikille ja neljäs romutettiin.
Olavi Karpalo

Olavus (Olavi) Gustavus Adolphus Karpalo (21. lokakuuta 1916 Helsinki – 1988 Venezuela) oli suomalainen SS-vapaaehtoinen. Siviiliammatiltaan hän oli lavastaja.
Karpalo osallistui 20-vuotiaana vapaaehtoisena 1937 Espanjan sisällissotaan Francon falangistien joukoissa, hän oli ilmoittanut huoltajilleen matkustavansa Saksaan Hitler-Jugendin retkelle. Karpalo julkaisi myöhemmin sotakokemuksistaan kirjan "Sisulla sotaan : falangistin kokemuksia Espanjasta" (WSOY 1940).
Karpalo oli talvisodassa Lentolaivue 39:n joukoissa. Hän liittyi 1941 suomalaisiin SS-vapaaehtoisiin ja oli yksi niistä noista 400 vapaaehtoisesta ns. divisioonan miehestä jotka lähetettiin heti kesäkuun lopulla 1941 Saksan itärintamalle SS-divisioona Wikingin mukana koska heillä oli jo ennestään sotakokemusta. Karpalo turhautui kuitenkin jouduttuaan divisioonan verstaskomppaniaan korjaamaan autoja vaikka hän olisi halunnut rintamalle sotimaan. Karpalo oli luullut pääsevänsä Luftwaffeen vastattuaan myöntävästi kysymykseen oliko hän käynyt Suomen ilmavoimien apumekaanikkokurssin tai teknillisen opiston. SS-joukkojen yhteysupseerille, sotilaspastori Ensio Pihkalalle 24. heinäkuuta 1941 kirjoittamassaan kirjeessä Karpalo mainitsi myös osallistuneensa juutalaisten teloituksiin viiden muun vertaiskomppanian suomalaisen kanssa. Kirje tuli julki syksyllä 2017 kun Åbo Akademin kirkkohistorian dosentti André Swanström julkisti aiemmin piilossa ollutta arkistomateriaalia. Pihkala kävi kirjeen saatuaan tapaamassa miehiä heidän yksikössään ja Karpalo kiitti häntä myöhemmin käynnistä. Swanström tutki huoltokomppanian suomalaisten vapaaehtoisten palvelusitoumuksia ja hänen mukaansa he olivat mielipiteiltään oikeistoradikaaleja, osa oli ilmoittanut suoraan olevansa kansallissosialisteja.
Karpalo sai sittemmin siirron toisaalle SS-joukkoihin palvellen sitten niissä toukokuuhun 1942 saakka. Suomeen palattuaan hän palveli jatkosodan loppuun Lentolaivue 32:ssa. Sodan jälkeen hän muutti Venezuelaan hankittuaan itselleen ensin lahjomalla esteettömyystodistuksen Rauman passitoimistosta koska entisten SS-miesten matkustusta ulkomaille oli rajoitettu. Karpalo vietti loppuelämänsä Venezuelassa jossa hän myös kuoli.
Cliff Bennett &amp; The Rebel Rousers

Cliff Bennett &amp; The Rebel Rousers oli 1960-luvun brittiläinen rhythm and blues -yhtye, jonka jäseniä olivat Clifford Bennett (laulu), Charles Hodges (basso, kosketinsoittimet), David Peacock (kitara), Mick Burt (rummut) ja Nicky Hopkins (piano). Yhtyeen uran alkuvuosina heidän levyjään tuotti Joe Meek ja managerina toimi Brian Epstein.
The Rebel Rousers esiintyi lämmittelybändinä The Beatlesin viimeisellä Britannian-kiertueella vuonna 1966. Paul McCartney tuotti The Rebel Rousersin singlen ”Got to Get You into My Life”. Kappale on julkaistu The Beatlesin albumilla "Revolver", mutta The Beatles ei itse tehnyt siitä koskaan singleä. The Rebel Rousersin single nousi brittilistalla sijalle 6.
The Rebel Rousersin jälkeen Bennett lauloi Toe Fatissä, jossa olivat mukana Uriah Heep -yhtyeeseen myöhemmin liittyneet Ken Hensley ja Lee Kerslake. Myös Bennettiä pyydettiin mukaan Uriah Heepiin, mutta hän kieltäytyi. Samoin hän kieltäytyi tarjouksesta ryhtyä Blood, Sweat &amp; Tearsin laulajaksi.
Lähde (liikekeskus)

Lähde on Rajamäelle syyskuussa 2018 valmistunut liikekeskus, jonka avajaiset pidettiin 11. lokakuuta. Pääliikkeinä toimivat K-Supermarket ja S-market. Muita palveluja ovat KodinMarket, Hesburger, Kotipizza, Rajamäen apteekki, Instrumentarium ja Pieni Hoitohuone. Liikekeskuksen edessä sijaitsee Otto-automaatin käteisnoutopiste. Alueelle tulee esimerkiksi viljelypalstoja asukkaiden käyttöön. Alueen suunnittelussa näkyvät kuntalaisten kanssa kehitetyt teemat.
Kehämääritelmä

Kehämääritelmä on muotoilultaan puutteellinen määritelmä, joka sisältää sisäisen kehän tai muodostaa ulkoisen kehän toisen määritelmän kanssa.
Sisäinen kehä syntyy, kun määritelmässä käytetään määritelmän synonyymiä, tai kun määritelmä on käytännössä sama ilmaus kuin määriteltävä termi, kuten:
Ulkoinen kehä synty määritelmäparissa, jossa ensimmäinen termi määritellään toisella termillä, joka puolestaan määritellään ensimmäisellä termillä, kuten:
Myös määritelmä ”Aika on sitä, mitä kello mittaa” voidaan nähdä kehämääritelmänä, sillä lukijan pitäisi ensin tietää, mitä aika tarkoittaa, ennen kuin hän voi ymmärtää kellon tarkoituksen.
Prudnik

Prudnik () on kaupunki Puolan eteläosassa. Vuoden 2016 lopussa siellä oli 21 368 asukasta.
Vihtori Nybergh

Vihtori Nybergh (5. huhtikuuta 1857 Oulu – 1. kesäkuuta 1938 Oulunkylä) oli suomalainen hovineuvos, vankilanjohtaja ja virkamies. 
Henkilöhistoria.
Vihtori Nyberghin vanhemmat olivat merikapteeni Carl Gottlieb Nybergh ja Fredrika Karolina Löthman ja puoliso vuodesta 1881 Elin Kalm (k. 1930). Nybergh tuli ylioppilaaksi Oulun ruotsalaisesta lyseosta 1877 ja suoritti yksityisesti yliopistollisen tutkinnon rikoslaista ja vankeinhoito-opista 1889. Hän oli Helsingin vankilan kirjanpitäjä vuodesta 1883, Helsingin lääninvankilan johtaja vuodesta 1891 ja Kakolan johtaja vuodesta 1906. Vuodesta 1888 Nybergh oli Alkoholistiparantola Turvan johtokunnan jäsen ja vuodesta 1903 kasvatuslaitos Käyrän johtokunnan jäsen. Useita ulkomaan opintomatkoja tehnyt Nybergh oli vankeinhoidon yhdistysten jäsen, ajoi raittiusaatetta ja toimi vartijakoulun opettajana ja johtajana. Työuransa Nybergh aloitti Oulun lääninkonttorin palveluksessa 1878–1883. Turussa hän toimi myös sähköyhtiön toimeenpanevana johtajana 1914–1918. Hämeenlinnan vankilaa Nybergh johti 1918–1921. Nybergh julkaisi teoksia vankeinhoidon alalta sekä sukututkijana omasta ja vaimonsa suvusta, samoin kuin toimitti Suomen Vankeinhoitomiesten yhdistyksen "Muistiinpanoja"-julkaisua 1896–1920. Hovineuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1914. Eläkkeelle jäätyään Nybergh muutti Oulunkylään, jossa hän toimi vielä muun muassa valtion tulo- ja omaisuusverolautakunnan puheenjohtajana. 
Professorit Aarne Laitakari ja Erkki Laitakari sekä majuri Eino Laitakari olivat Nyberghin poikia.
Altair-luokka

Altair-luokka oli Portugalin laivaston kuuden Britanniasta 1946 hankitun Fairmile B -tyyppisen veneen muodostama alusluokka.
Alukset.
Alukset riisuttiin aseista ja niitä käytettiin lähinnä pelastusaluksina. Lisäksi niihin rakennettiin takakannelle suoja miehistölle.
Parkki Paul

Parkki Paul oli suomalainen parkkilaiva, joka upposi myrskyssä yöllä 9. – 10. helmikuuta 1920 Cuxhavenin ulkopuolella Saksan rannikolla. Onnettomuudessa hukkui 8 miehistön jäsentä, joista viisi oli suomalaisia (kapteeni, perämies, konstaapeli ja kaksi matruusia). Parkki oli kivihiililastissa matkalla Grimsbystä Kööpenhaminaan.
Parkki Paulin oli rakentanut A. Conradi &amp; Sohn Kielissä Saksassa 1878. Laivan vetoisuus oli 765,6 bruttorekisteritonnia, kantavuus 1 200 kuollutpainotonnia, pituus 50,05 metriä, leveys 10,37 metriä ja syväys 6,09 metriä. Laiva oli rakennettu tammesta ja kovapuusta, ja sen pohja oli metallilevyillä päällystetty.
Laivan suomalaisina omistajina olivat olleet hankolainen J. Lindqvist &amp; Co. 1894–1903, kemiöläinen A. E. Mattsson 1903–1917 ja helsinkiläinen Carl Wahlroos &amp; Co. vuodesta 1917. Joulukuussa 1897 laiva oli törmännyt yhteen yöllä englantilaisen höyrylaiva Loch Lomondin kanssa matkalla Hampurista merelle ja menetti tällöin muun muassa ankkurinsa.
Vampire Weekend (albumi)

Vampire Weekend on samannimisen pop-yhtyeen esikoisalbumi, jonka julkaisi XL Recordings 29. tammikuuta 2008. Albumilta julkaistiin viisi singleä, tunnetuimpina A-Punk ja Oxford Comma. Albumi on vaikuttanut indie pop -musiikkiin. 
Albumin tuotti yhtyeen entinen jäsen Rostam Batmanglij, joka erosi yhtyeestä vuonna 2016. Albumin kansikuva on otettu yhtyeen vuonna 2006 järjestämästä keikasta.
Bellatrix-luokka

Bellatrix-luokka oli Portugalin laivaston partioveneluokka.
Alukset.
Luokan alukset valmisti Bayerische Schiffbaugesellschaft GmbH ja Arsenal do Alfeite.
NRP Algol (P1138)

NRP Algol (runkonumero P1138) oli Portugalin laivaston partioalus.
Valmistus.
Aluksen valmisti lissabonilainen Argibay. Alus laskettiin vesille 1964.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1975.
Northrop T-38 Talon

Northrop T-38 Talon on Yhdysvalloissa suunniteltu sekä valmistettu harjoitushävittäjä eli koulutuslentokone. T-38 Talon on kaksimoottorinen suihkukone. Alkujaan siinä oli kaksi General Electric J-79 -tyypin suihkumoottoria, sittemmin tyyppiä J-85. Konetyyppi kykenee 1 382 km/h nopeuteen (noin Mach 1.3 yläkorkeudessa), joten se soveltuu myös yliääniseen lentoharjoitteluun sekä korkealentoon (käytännöllinen lakikorkeus arviolta 15 000 metriä). Se olikin lajissaan ensimmäisin supersooninen harjoituskone. T-38 Talon perustuu F-5 Freedom Fighterin tavoin prototyyppiin N-156. Se lensi ensilentonsa 10. huhtikuuta 1959. Tuotantovuodet painottuivat aikavälille 1961–1972.
Arviolta puolet valmistetuista T-38-koneista on edelleen lentokuntoisia. Yhdysvaltojen ohella ainakin Turkki, Saksa (Länsi-Saksa), Etelä-Korea, Taiwan ja Portugali ovat käyttäneet konetta.
F-5:n tavoin myös T-38 Talonista on kehitelty alatyyppejä, jotka ovat erilaisia tarkoituksia varten. Jatkuvan päivitysohjelman ansiosta konetyyppi säilynee Yhdysvaltain ilmavoimien käytössä vuoteen 2040 saakka. Valmistusmäärä on 1 189 koneyksilöä. Konetyyppi on ollut myös NASA:n käytössä. Arviolta 72 000 lentäjää on saanut lentokoulutusta Talonilla. Vuonna 1961 koneella rikottiin myös lentoennätyksiä, Jacqueline "Jackie" Cochranin toimesta.
T-38 Talon korvataan Yhdysvaltain ilmavoimissa 2020-luvulta alkaen T-7 Red Hawkilla.
Arthur Rickhard Ramsay

Arthur Rickhard (Richard, Rikhard) Ramsay (3. huhtikuuta 1838 Kuopio – 22. joulukuuta 1915 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri, joka palveli Venäjän keisarillisessa armeijassa ja Suomen suuriruhtinaskunnan armeijassa.
Ramsayn vanhemmat olivat Kuopion läänin kuvernööri Gustaf Adolf Ramsay ja Vendla Gustava von Essen. Hänen puolisonsa vuodesta 1897 oli Agatha Magdalena Augusta Malin von Knorring (1853-1936), joka oli Henrik Gustaf von Knorringin pojantytär. Kenraalimajuri Gustaf Adolf Ramsay oli hänen veljensä. 
Ramsay tuli oppilaaksi Suomen Kadettikouluun 1849 ja hänet ylennettiin valmistuttuaan vänrikiksi vuonna 1858. Luutnantiksi Ramsay ylennettiin vuonna 1865 ja kapteeniksi vuonna 1874. Suomen tarkk’ampujapataljoonassa palvellut Ramsay osallistui komppanianpäällikkönä Turkin sotaan vuosina 1877–1878. Everstiluutnantiksi ylennettynä hän oli Mikkelin tarkk’ampujapataljoonan komentaja vuodesta 1880. Everstiksi vuonna 1882 ylennetty Ramsay erosi sotapalveluksesta vuonna 1891 kenraalimajurina. 
Ramsay edusti aatelissäädyssä sukuaan valtiopäivillä 1872 ja 1877–1878.
Kiitoketju

Oy Kiitoketju Ab, vuodesta 1983 Opti-Kiito Oy, oli Helsingissä vuonna 1936 perustettu vetoketjutehdas, joka toimi ensin Helsingin Malmilla ja vuodesta 1967 Keravan Ahjossa. Yritys oli 1980-luvun taitteessa Pohjoismaiden suurin vetoketjutehdas, joka työllisti 390 henkilöä.
Historiaa.
Suomen ensimmäisen vetoketjutehtaan perusti Helsinkiin vuonna 1936 ruotsalainen Gusums Bruks &amp; Fabriks Ab nimellä O.Y. Vetoketjutehdas Kiito A.B. Myöhemmin Kiitoketju oli suomalaisomistuksessa vuoteen 1970 asti, jolloin sen omistajaksi tuli sveitsiläis-saksalainen Opti-konserni.
Vetoketjujen valmistus siirrettiin sittemmin Viroon, mutta sen perua harjoitti Keravalla kangas- ja lankatukkutoimintaa 2010-luvulle asti kaksi yhtiötä, Coats Opti Oy ja MEZ Crafts Finland Oy. Vuonna 2013 tyhjilleen jääneet ja Keravan kaupungin omistukseen siirtyneet vetoketjutehtaan rakennukset aiottiin purkaa. Nyt siellä on City varasto.
Timo Sarpanevan Iittalalle suunnittelemien Tsaikka-teelasien metallipidikkeet valmistettiin alun perin Kiitoketjun metallivetoketjujen ylijäämämateriaalista, rei'itetyistä levyistä.
Keski-Uudenmaan sote-kuntayhtymä

Keski-Uudenmaan sote-kuntayhtymä (lyhennys Keusote, käytetty myös nimityksiä "KU-sote" ja "kuuden sote") oli Hyvinkään, Järvenpään, Mäntsälän, Nurmijärven, Pornaisten ja Tuusulan yhteinen sosiaali- ja terveyspalveluista vastaava kuntayhtymä. Yhtymän kotipaikka oli Hyvinkää. Väestöpohjaltaan Keusote oli Suomen suurin perustason sote-palveluihin keskittyvä kuntayhtymä. Sen alueella asui noin 200 000 ihmistä. Yhtymän palveluksessa oli noin 3 500 työntekijää.
Kuntayhtymän palvelut oli organisoitu sisällöllisesti viiteen palvelualueeseen: 1. Ikäihmisten palvelut, 2. Vammaisten palvelut, 3. Terveyspalvelut ja sairaanhoito, 4. Aikuisten mielenterveys, päihde- ja sosiaalipalvelu sekä 5. Lasten, nuorten ja perheiden palvelut. 
Vapaaehtoinen kuntayhtymä perustettiin kesäkuussa 2017 ripeällä aikataululla. Järjestämisvastuu sote-palveluista kuntayhtymälle siirrettiin vuoden 2018 alusta, ja kuntien palvelutuotanto siirtyi kuntayhtymälle 1.1.2019.
Hyvinvointialueiden perustamisen myötä kuntayhtymän toiminta siirtyi Keski-Uudenmaan hyvinvointialueelle.
Sairaalat ja terveysasemat.
Kussakin Keusoten jäsenkunnassa on yksi tai useampi terveysasema. joidenkin terveysasemien yhteydessä toimii terveyskeskussairaalaksi tai hoitosoluksi kutsuttu osa (aiemmalta nimeltään vuodeosasto), jossa tutkitaan, hoidetaan ja kuntoutetaan pitempää seurantaa tai toipumista vaativia potilaita. Niissä hoidetaan myös parantumattomasti sairaita ihmisiä.
Naarajärvi (täsmennyssivu)

Naarajärvi tarkoittaa seuraavia:
Hans-Georg Maaßen

Hans-Georg Maaßen (s. 24. marraskuuta 1962 Mönchengladbach, Länsi-Saksa) on saksalainen poliitikko ja Werteunionin puheenjohtaja. Maaßen oli Saksan kotimaantiedustelupalvelun BfV:n johtaja syyskuuhun 2018. Hänet siirrettiin uuteen tehtävään sen jälkeen kun hän oli vähätellyt tapahtumia Saksan Chemnitzin mellakoissa syyskuussa 2018. Hänet aiottiin alun perin siirtää sisäministeriön valtiosihteeriksi, mutta koska se oli aiempaa korkeampi virka, siitä nousseen hälyn vuoksi hänelle räätälöitiin erityisneuvonantajan virka.
Anet

Anet on kunta Ranskassa Eure-et-Loirin departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee 80 kilometriä Pariisista länteen Eurejoen varrella.
Nähtävyyksiä.
Kunnan nähtävyyksiä on muun muassa linna Château d’Anet. Nykymuotoisen linnan rakennutti Diane de Poitiers, joka oli Normandian suursenesalkki Louis de Brézén leski. Linnan suunnitteli arkkitehti Philibert Delorme. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1547 ja rakennustyöt kestivät viisi vuotta. Diane de Poitiers kuoli Anet’ssa vuonna 1566, jolloin hänen tyttärensä Louise de Brézé rakennutti linnan lähelle hautakappelin hänen muistolleen. 1600-luvulla linna siirtyi Vendômen herttuoiden haltuun. Linnaan tehtiin silloin suuria muutoksia. Linnan pääportaikko rakennettiin uudestaan arkkitehti Claude Desgotsin suunnitelmien mukaan vuonna 1680. Samaan aikaan kaivettiin maisema-arkkitehti André Le Nôtren suunnittelema kanava. 1700-luvulla Mainen herttuatar ja Penthièvren herttua pitivät linnassa suuria juhlia. Linnan omaisuus takavarikoitiin ja myytiin Ranskan suuren vallankumouksen aikaan 1700-luvun lopulla. Vuonna 1840 linna palautettiin suvulle, joka sen yhä omistaa. Linna on avoinna yleisölle viikonloppuisin sesonkiaikaan.
Judon maailmanmestaruuskilpailut 2018

Judon maailmanmestaruuskilpailut 2018 käydään National Gymnastics Arenalla Azerbaidžanin Bakussa 20.–27. syyskuuta 2018. Kilpailujen ohjelmassa on seitsemän painoluokkaa miehille ja naisille sekä yhteinen joukkuekilpailu.
Mitalistit.
Lähteet: IJF, Judoinside
Estaleiros Navais de Viana do Castelo

Estaleiros Navais de Viana do Castelo (ENVC) on keskikokoinen vuonna 1944 perustettu laivanrakennusyritys, joka sijaitsee Portugalin pohjoisosassa Atlantin rannikolla Viana do Castelossa. Yritys hallinnoi 400 000 neliömetrin aluetta ja sillä on 625 työntekijää. Yritys oli 2013 Portugalin merkittävin laivanrakentaja ja sen toiminnot on siirretty Martiferille ja työntekijät on lomautettu.
Historia.
Joukko Lissabonin telakan teknikoita ja työntekijöitä perusti telakan yksityisenä osakeyhtiönä 750 000 escudon pääomalla kesäkuussa 1944. Ensimmäiset sijoittajat olivat turskateollisuuden Vasco D’Orey ja João Alves Cerqueira. Telakan avaamisen lähtökohtana oli Portugalin hallituksen hanke kalastuslaivaston modernisoimiseksi.
Vuonna 1948 telakka luovutti kolme ensimmäistä turskanpyyntitroolariaan. Empresa de Pesca de Viana vastaanotti troolarit "Senhor dos Mareantesin" ja "Senhora das Candeiasin" ja kolmantena oli Empresa de Pesca de Aveiron "São Gonçalinho". Toukokuussa 1949 ENVC muuttui avoimeksi yhtiöksi 37 miljoonan escudon pääomalla. Vuonna 1950 pääomistajaksi tuli H. Parry and Son ja 1970 pääomistajaksi tuli CUF.
Vuonna 1975 edellisenä vuonna tapahtuneen vallankumouksen jälkeen yhtiö kansallistettiin ja siitä tuli valtionyhtiö 330 miljoonan escudon pääomalla. Vuonna 1987 pääomaksi ilmoitettiin kolme miljoonaa contoa. Yhtiö muutettiin yksityiseksi, mutta valtiolla säilyi pääomistus.
Olemassaolonsa aikana telakalta on luovutettu yli 200 alusta: proomuja, hinaajia, lauttoja, kalastusaluksia, rahtialuksia ja tankkereita sekä sota-aluksia.
Chemnitzin mellakat

Chemnitzin mellakat alkoivat elokuussa 2018 Chemnitzin kaupungissa Saksan itäosassa sen jälkeen kun kirvesmies Daniel Hillig oli 27. elokuuta 2018 puukotettu riidan päätteeksi kuoliaaksi.
Taustaltaan kuubalais-saksalaiseen Hilligiin oli aiemmin kohdistunut paikallisten skinheadien uhkauksia, ja häntä oli pahoinpidelty hänen tummemman ulkonäkönsä vuoksi. Surmasta pidätettiin kaksi turvapaikanhakijaa. Tieto levisi sosiaalisessa mediassa, ja sitä hyödynsi oikeistopopulistinen AfD-puolue, joka kutsui kannattajiaan maahanmuuttoa vastustavaan mielenosoitukseen. Jalkapallohuligaanien ryhmä Khaotic Chemnitz järjesti samana päivänä toisen mielenosoituksen, ja seuraavana päivänä oli vuorossa äärioikeistolaisen Pro Chemnitz -liikkeen järjestämä mielenosoitus, johon kokoontui tuhansia. Samaan aikaan järjestettiin lähistöllä vasemmistolaisen Die Linke -puolueen vastamielenosoitus. Poliisi oli varustautunut tilanteisiin heikosti, ja se ei pystynyt rajoittamaan puhjenneita yhteenottoja. Illalla uusnatsit hyökkäsivät juutalaiseen Shalom-ravintolaan. Sosiaalisessa mediassa levitetyissä videoissa ja kuvissa näkyy, kuinka äärioikeistolaiset ajavat takaa ulkomaalaisilta vaikuttavia ihmisiä ja tekevät Hitler-tervehdyksiä.
Mielenosoitukset jatkuivat ja levisivät naapuriosavaltion Kötheniin, jossa afganistanilaiset turvapaikanhakijat pahoinpitelivät saksalaismiehen, joka kuoli sydänpysähdykseen. Tapahtuman jälkeiseen marssiin soluttautui äärioikeistolaisia kiihottamaan ihmisiä mellakoihin. Tapahtuman aikana piti äärioikeistolaisen Thügida-liikkeen johtaja David Köckert kiihotuspuheen, josta käynnistettiin poliisitutkinta. Samoin Chemnitzin tapahtumista on aloitettu rikostutkintoja.
Tapahtumat ovat herättäneet Saksassa runsaasti keskustelua maan nykymenosta ja kärjistäneet Saksan poliittista ilmapiiriä. Tapahtumien sivujuonteena siirrettiin toisiin tehtäviin Saksan kotimaantiedustelupalvelun BfV:n johtaja Hans-Georg Maaßen, joka oli lehtihaastattelussa epäillyt Chemnitzin mielenosoituksista levinneen videon aitoutta.
Tilanteen kärjistymisen taustalla pohjimmaisena syynä on professori Rebecca Patesin mukaan laajemmat tapahtumat ja äärioikeistolaisten järjestöjen ja ryhmien verkostoituminen, jonka avulla ne saavat nopeasti kokoon väkeä entistä laajemmalta alueelta. Toisaalta vaikuttavana tekijänä on yhteiskunnan eriarvoistuminen, sillä Saksan itäosissa talouskasvu ei näy, vaan siellä on työttömyyttä enemmän kuin lännessä ja palkat pienemmät.
NRP Dom João de Castro (1941)

NRP Dom João de Castro oli Portugalin laivaston ensimmäinen vuonna 1940 vesillelaskettu vedentutkimusalus.
Valmistus.
Alus tilattiin Arsenal do Alfeiteltä Lissabonista, missä köli laskettiin 3. toukokuuta 1939 telakkanumerolla C1. Alus laskettiin vesille 22. huhtikuuta 1940 ja otettiin palvelukseen 22. maaliskuuta 1941.
Palvelus.
Alus tuhoutui 2. lokakuuta 1947 Santo Antãon edustalla.
Nina Kivi

Nina Kivi (s. 1968) oli Kokemäen kaupunginjohtaja. Kokemäen kaupunginvaltuusto valitsi hänet yksimielisesti kaupunginjohtajaksi kesäkuussa 2018. Hän joutui irtisanoutumaan syyskuussa 2020 luottamuspulan takia. Kivi on koulutukseltaan hallintotieteiden maisteri ja rakennusinsinööri. Hän on puoluetaustaltaan sitoutumaton. Kivi oli Kokemäen ensimmäinen naiskaupunginjohtaja.
Kivi siirtyi kaupunginjohtajaksi Hämeen liiton projektiasiantuntijan tehtävästä. Hän on työskennellyt aiemmin muun muassa Tuusniemellä vs. kunnanjohtajana ja vs. hallintojohtajana ja Valkeakoskella vs. hallintojohtajana.
Satakylät

Satakylät ry on vuonna 1999 perustettu maakunnallinen kylien yhteenliittymä, jonka tarkoituksena on edistää Satakunnan maaseudun asukkaiden omatoimisuutta ja alueen elinkelpoisuutta. Yhdistys toimii kylä- ja asukastoimintaan liittyvien yleisten ja yhteisten asioiden edunvalvojana ja ajatusten välittäjänä. Satakylät on myös kylätoimikuntien tai niiden toimintaa lähellä olevien järjestöjen toimiala- ja yhteistyöelin.
Satakylien toimintaa suunnittelee ja johtaa syyskokouksessa vuosittain valittava yhdistyksen puheenjohtaja ja hallitus. 
Vuoden kyläteko.
Satakylät ry jakaa joka toinen vuosi Vuoden kyläteko -tunnustusta jonkin satakuntalaiskylän elinolojen parantamisesta. Vuoden Kyläteoksi valitaan teko, jolla on ollut koko kyläyhteisön kannalta merkittävä myönteinen vaikutus. 500 euron palkinnon saaja valitaan kyläyhdistysten laatimien hakemusten perusteella.
Vuoden kylätoimija.
Vuonna 2009 Satakylät ry alkoi jakaa Vuoden kylätoimija -tunnustusta maakunnan aktiivisille kyläyhdistysihmisille. Silloin palkittiin Regina Wittsberg Ahlaisista ja Pirkko Ketola Euran Mannilasta, vuonna 2011 Timo Sorvali Tykköön seudun kyläyhdistyksestä, vuonna 2013 Reino Leppiniemi Ahlaisten kyläyhdistyksestä, vuonna 2015 Åke Vastavirta Rauman Sorkan kyläyhdistyksestä ja vuonna 2017 Eila Lännistö Rauman Kauklaisten kyläyhdistyksestä.
Vuoden maakuntakylä.
Vuonna 1994 aloitettua Vuoden maakuntakylä -kilpailua Satakylät ry järjestää yhteistyössä Satakuntaliiton kanssa. Satakylät ry vastaa kilpailun käytännön järjestelyistä, ja Satakuntaliitto palkitsee maakuntakylän 3 400 euron palkinnolla.
Avoimet kylät -tapahtuma.
Vuodesta 2013 Satakylät ry on järjestänyt kesäkuun toisena lauantaina Avoimet kylät -kesätapahtumaa, josta tuli vuonna 2015 valtakunnallinen. Vuonna 2016 tapahtumassa oli mukana yli 400 kylää 17 maakunnasta.Päivän tarkoituksena on lisätä kylätoiminnan tunnettavuutta ja esitellä kylien toimintaa. Päivän aikana voi tutustua kylien talo- ja tonttitarjontaan sekä palveluihin.
Sankariyhdistykset-lehti.
Kesällä 2018 ilmestyi ensimmäinen numero Satakylät ry:n, Satakunnan ELY-keskuksen ja Satakunnan Leader-ryhmien yhteisestä tiedotuslehdestä "Sankariyhdistykset".
Hallitus.
SataKylien hallituksen kokoonpano 2018:
Atlanticeagle Shipbuilding

Atlanticeagle Shipbuilding on portugalilainen laivanrakennusyritys.
Historia.
Syyskuussa 1944 perustettiin Estaleiros Navais do Mondego, jonka ensimmäinen kalastusalus valmistui 1947. Telakasta muodostui 1950-luvulla Portugalin suurin kalastusalusten valmistaja ja samanaikaisesti se valmisti laivastolle kymmeniä sota-aluksia.
Vuonna 2012 telakan yhtiön johto perusti Atlanticeagle Shipbuilding -yhtiön, joka lunasti aiemman telakan.
Hoola Bandoola Band

Hoola Bandoola Band oli ruotsalainen poprock-yhtye, joka oli aktiivinen vuosina 1970–1976 ja jonka katsottiin kuuluneen niin sanottuun progg-liikkeeseen. Yhtyeen tunnetuimmat jäsenet olivat myöhemmin sooloartisteina erittäin hyvin menestyneet Mikael Wiehe ja edesmennyt Björn Afzelius.
Hoola Bandoola Band perustettiin Malmössä vuonna 1970. Yhtyeen nimen Wiehe keksi eräästä Aku Ankka -piirretystä. Pääasiallisten laulajien Wiehen (myös mm. kitara ja puhallinsoittimet) ja Afzeliuksen (tamburiini ja toisinaan kitara) lisäksi yhtyeessä soittivat soolokitaristi Peter Clemmedson, basisti Arne Franck, rumpali Per-Ove Kellgren, kosketinsoittaja Povel Randén ja lyömäsoittaja Håkan Skytte. Ensimmäinen albumi "Garanterat individuell" julkaistiin syksyllä 1971. Etenkin alussa Wiehe oli yhtyeen ehdoton johtohahmo, sillä hän kirjoitti lähes kaikki kappaleet, ja Björn Afzeliuksen sävellyksiä ja sanoituksia kelpuutettiinkin vasta viimeiseksi jääneelle studioalbumille "Fri information" (1975). Toisaalta Afzelius julkaisi ensimmäisen soololevynsä "Vem är det som är rädd?" jo vuonna 1974. Hoola Bandoola Bandin musiikillisia esikuvia olivat esimerkiksi The Band, The Beatles, Bob Dylan, Crosby, Stills, Nash (and Young), ja heidän kappaleissaan voi kuulla myös jazzin ja etenkin latinalaisamerikkalaisen musiikin vaikutusta. Yhtyeen laulujen sanoitukset käsittelevät hyvin usein poliittisia aiheita. Heidän kappaleistaan tunnetuimpia ovat muun muassa "Vem kan man lita på?", "Keops pyramid", "Victor Jara", "Stoppa matchen", "Juanita" sekä Mikael Wiehen veljen Thomaksen kirjoittama "Dansmelodi". 
Hoola Bandoola Band hajosi keväällä 1976, mutta sen jäsenet ovat tämänkin jälkeen esiintyneet toisinaan yhdessä.
Saksan 2. panssariarmeija

2. panssariarmeija oli Saksan maavoimien toisen maailmansodan aikainen kenttäarmeija. Yhtymä muodostui lokakuussa 1941, kun 2. panssariryhmä ("Panzergruppe 2") täydennettiin armeijaksi. Yhtymään kuuluneet joukot osallistuivat Ranskan valtaukseen ja itärintaman taisteluihin.
Panssariryhmä.
Saksan 2. panssariryhmää johti kenraalieversti Heinz Guderian ja myöhemmin Lothar Rendulic. Panssariryhmä muodostettiin marraskuussa 1940 panssariryhmä Guderianista ("Panzergruppe Guderian"), joka oli aiemmin muodostettu Saksan XIX Armeijaryhmästä Ranskan valtauksen aikana kesäkuussa 1940. Operaatio Barbarossan aikana kesäkuussa 1941 ryhmä siirrettiin osaksi Keskustan armeijaryhmää ja se ylennettiin 5. lokakuuta panssariarmeijaksi. 
Panssariarmeija.
Saksan 2. panssariarmeija osallistui merkittäviin taisteluihin Tulan, Moskovan ja Kiovan ympärillä kärsien raskaita tappioita. Vuosina 1942–43 2. panssariarmeija siirrettiin Jugoslaviaan osaksi Armeijaryhmä F:ää osallistuen partisaanien vastaisiin taisteluihin ja vuonna 1944 Belgradin offensiiviin. Tammikuussa 1945 2. panssariarmeija siirrettiin osaksi Etelän armeijaryhmää ja se osallistui Transdanubianin kukkuloiden taisteluun maaliskuussa 1945 ja myöhemmin toimi itävallassa, jossa se antautui sodan jälkeen.
Komentajat.
Panssariarmeijan komentajina olivat:
Neopentyyliglykoli

Neopentyyliglykoli (C5H12O2) on dioleihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa polymeerejä ja voiteluaineita.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa neopentyyliglykoli on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja erittäin hyvin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin ja ketoneihin. Poolittomiin liuottimiin kuten hiilivetyihin neopentyyliglykoli on niukkaliukoista. Neopentyyliglykolin reaktiot ovat tyypillisiä alkoholeille. Se voi esimerkiksi muodostaa eettereitä, estereitä ja karbamaatteja sekä hapettua aldehydeiksi tai karboksyylihapoiksi. Karbonyyliyhdisteiden kanssa neopentyyliglykoli reagoi muodostaen rengasrakenteisen asetaalin. Neopentyyliglykoli on ärsyttävää ja sille altistumisesta oirena voivat olla yskä, ihon ja silmien punoitus sekä nieltäessä polttava tunne.
Valmistus ja käyttö.
Neopentyyliglykolia valmistetaan isobutyraldehydin ja formaldehydin välisellä aldoliadditioreaktiolla. Tätä reaktiota katalysoivat emäkset kuten alkalimetallien hydroksidit tai asetaatitamiinit ja ioninvaihtohartsit. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa muodostuu hydroksipivaldehydiä. Hydroksipivaldehydi voidaan joko pelkistää vedyttämällä siirtymämetallikatalyyttien läsnä ollessa tai käyttämällä butyraldehydin ja formaldehydin välisessä reaktiossa kahta ekvivalenttia formaldehydiä, jolloin toinen formaldehydimolekyyli toimii pelkistimenä. Tällöin kyseessä on Cannizzaro-reaktio.
Neopentyyliglykolia käytetään polymeerien esimerkiksi polyestereiden ja polyuretaanien valmistamiseen. Neopentyyliglykoli monomeerina parantaa näiden polymeerien kemiallista ja korkeiden lämpötilojen kestoa. Neopentyyliglykolista valmistettuja polymeerejä käytetään muun muassa maaleissa ja pinnoitteissa. Yhdisteestä valmistetaan myös voiteluaineita sekä muovinpehmentimiä.
HMS Gladiolus (1915)

HMS Gladiolus (viirinumerot T50 ja T38) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1915 vesillelaskettu Arabis-luokan sluuppi ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin heinäkuussa 1915 Charles Connell and Companyltä. Se laskettiin vesille 25. lokakuuta.
Palvelus.
Toukokuussa 1920 alus luovutettiin Portugalille, joka liitti sen laivastoonsa risteilijänä nimellä "NRP República". Alus poistettiin palveluksesta 1939.
Päälliköt.
Aluksen päällikköinä olivat: