tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nižni Novgorodin alue

Nižni Novgorodin alue () on maantieteellisesti Itä-Eurooppaan sijoittuva, Venäjän Volgan federaatiopiiriin kuuluva hallinnollinen alue.
Maantiede.
Nižni Novgorodin alue rajoittuu luoteessa Kostroman alueeseen, koillisessa Kirovin alueeseen, idässä Mari Eliin ja Tšuvassiaan, etelässä Mordvaan, lounaassa Rjazanin alueeseen sekä lännessä Vladimirin ja Ivanovon alueisiin. Alueen pinta-ala on 76 900 km².
Nižni Novgorodin alue sijaitsee Itä-Euroopan tasangolla. Alueen läpi virtaa Volga sekä siihen laskeva Oka, Sura ja Vetluga. Alueen länsiosassa on osa Nižni Novgorodin tekojärvestä.
Alueen luonnonsuojelualueista merkittävimpiin kuuluu Karženskin biosfäärialue.
Historia.
Neuvostoaikana alue tunnettiin nimellä "Gorkin alue".
Väestö.
Nižni Novgorodin alueen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 3 310 597. Alueen suurimmat kaupungit olivat Nižni Novgorod (1 250 619 as.), Dzeržinsk (240 742 as.), Arzamas (106 362 as.) ja Sarov (92 047 as.).
Alueen väestöstä oli venäläisiä 95,1 %, tataareja 1,4 %, mordvalaisia 0,6 %, ukrainalaisia 0,5 % ja etniseltä taustaltaan muita 2,4% (2010).
Hallinto.
Nižni Novgorodin alue on yksi Venäjän federaation alueista (subjekti) ja sen pääkaupunki on Nižni Novgorod (1932–1991 nimenä Gorki). Alue on jaettu hallinnollisesti 47 piiriin ja 25 kaupunkialueeseen. Paikallishallinnon johdossa ovat kuvernööri ja lakiasäätävä kokous.
Talous.
Nižni Novgorodin alue tuotti Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan vuonna 2010 yhteensä 646,7 miljardia ruplan osuuden eli 1,73 % Venäjän federaation BKT:stä. Jokaista alueen asukasta kohti BKT:tä kertyi vuodessa 195,3 tuhatta ruplaa eli noin 4 785 euroa. Tämä oli 75 % Venäjän keskiarvotasosta.
Alueen tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus, rauta-, kemian-, metsä-, elintarvike- ja kevytteollisuus. Maanviljely tuottaa viljaa, sokerijuurikasta, pellavaa, sipulia, perunaa ja vihanneksia. Karjataloudessa kasvatetaan nauta- ja siipikarjaa.
Muuta.
Suomen tataariyhteisön esivanhemmat olivat pääsääntöisesti lähtöisin Nižni Novgorodin alueen (silloisen kuvernementin) Sergatšin kihlakunnan kylistä ja etenkin Aktukista.
Korkeakoulututkinto

Korkeakoulututkinto on korkeakoulussa suoritettava tutkinto. Se on määräalan opintojen, opinnäytteiden, kuulustelujen yms. kokonaisuus, jonka suorittaminen usein tuottaa jonkin oppiarvon, oikeuden tai kelpoisuuden.
Suomen korkeakoulujärjestelmässä yliopistot myöntävät tiede- ja taidekorkeakoulututkintoja ja ammattikorkeakoulut ammattikorkeakoulututkintoja.
Yliopistolliset tutkinnot.
Yliopistoissa suoritettavat tutkinnot jakautuvat tavallisesti seuraaviin tutkintoihin:
Suomessa.
Yliopistotutkinnot muodostavat järjestelmän, jossa on neljä osaa:
Ammattikorkeakoulututkinnot.
Suomessa.
Ammattikorkeakoulujen puolella järjestelmässä on kaksi osaa: ammattikorkeakoulututkinto ja ylempi ammattikorkeakoulututkinto.
Korkeakoulututkintojen järjestelmästä annetun asetuksen mukaan ammattikorkeakoulututkinto ja alempi korkeakoulututkinto sekä ylempi ammattikorkeakoulututkinto ja ylempi korkeakoulututkinto "rinnastetaan" toisiinsa. Toisaalta ne muodostavat saman asetuksen mukaan kuitenkin kaksi erillistä kategoriaa. Tämä tarkoittaa sitä, että kun julkisen viran tai tehtävän pätevyysvaatimuksena on ylempi korkeakoulututkinto, myös ylemmän ammattikorkeakoulututkinnon suorittaneet ovat tutkintonsa puolesta yhtä kelpoisia tehtävään. Ammattikorkeakoulututkinnot ovat korkeakoulututkintoja. 
Jos julkiseen virkaan tai tehtävään vaaditaan yliopistossa suoritettuja tietyn alan opintoja tai jonkin yliopistollisen oppiaineen arvosana, ei tätä vaatimusta voi täyttää ammattikorkeakoulussa suoritetuilla opinnoilla.
Novgorodin alue

Novgorodin alue () on hallinnollinen alue Luoteis-Venäjällä Itä-Euroopassa. Se rajoittuu pohjoisessa Leningradin alueeseen, koillisessa Vologdan alueeseen, kaakossa ja etelässä Tverin alueeseen sekä lännessä Pihkovan alueeseen.
Maantiede.
Novgorodin alue sijaitsee Itä-Euroopan tasangon luoteisosassa. Sen pinta-ala on 54 501 neliökilometriä. Alueen suurin järvi on Ilmajärvi, ja merkittävimmät joet ovat Olhava, Msta, Lovat ja Šelon.
Historia.
Suomalais-ugrilaiset ja slaavilaiset heimot valitsivat 800-luvulla Nestorin kronikan mukaan viikinki Rurikin ruhtinaakseen ja hallintoalueen "pääkaupungiksi" valittiin Olhavanjoen Novgorod. Novgorodin alue joutui 900-luvulla Kiovan alaisuuteen. Novgorod itsenäistyi Kiovasta 1136 ja muodosti ympäristöineen tasavaltamaisen valtion, joka rikastui kaupankäynnillä. Novgorodin valtio laajeni sittemmin pohjoiseen ja koilliseen. Pihkova ympäristöineen erosi Novgorodista 1348 ja muodosti oman valtion. Novgorodin valtio liitettiin Venäjään 1478.
Väestö.
Novgorodin alueen asukasluku oli 634 111 vuonna 2010 ja näin ollen asukastiheys oli 11,6 henkeä neliökilometrillä. Kaupunkiväestön osuus oli 70,6 prosenttia. Suurimmat kaupungit ovat Novgorod, Borovitši ja Staraja Russa.
Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan asukkaista 93,9 prosenttia asukkaista oli venäläisiä, 1,5 prosenttia ukrainalaisia ja 0,8 prosenttia valkovenäläisiä.
Hallinto.
Novgorodin alue on yksi Venäjän federaation jäsenistä eli subjekteista. Sen pääkaupunki on Novgorod. Alueen lainsäädäntöelin on alueduuma. Toimeenpanovaltaa johtaa kuvernööri Sergei Mitin.
Piirit.
Paikallista itsehallintoa varten alue on jaettu 21 piiriin ja Novgorodin kaupunkipiirikuntaan.
Novgorodin alueen kaupungit.
Alueella on yhteensä kymmenen kaupunkia, jotka on lueteltu oheisessa taulukossa. Asukasluku on Venäjän 2010 väestönlaskennasta. Kaupunkien ja muiden Novgorodin alueen piirikeskusten sijainti ilmenee oheisesta kartasta.
Talous.
Novgorodin alue tuotti Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan vuonna 2010 yhteensä 127,3 miljardin ruplan osuuden eli 0,34 prosenttia Venäjän federaation BKT:stä. Jokaista alueen asukasta kohti BKT:tä kertyi vuodessa 200 700 ruplaa eli noin 4 917 euroa. Tämä oli 77 prosenttia Venäjän keskiarvotasosta.
Alueen merkittävimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus, radioelektroniikka-, kemian-, puunjalostus-, lasi-, posliini-, elintarvike- ja kevytteollisuus. Maatalous on keskittynyt pellavan viljelyyn ja karjankasvatukseen.
Liikenneyhteydet.
Novgorodin alueen halki kulkee useita keskeisiä rautateitä. Näiden reitti tärkeimpine asemineen oli:
Venäjän valtateistä Novgorodin alueen läpi kulkee ainoastaan reittiä Suomen raja – Viipuri – Pietari – Tšudovo – Novgorod – Valdai – Moskova seuraava M10 ("Rossija").
Siviililentokenttä on ainakin Novgorodissa, ja sotilasilmailua varten alueella on Novgorodin, Staraja Russan ja Soltsyn sotilaslentokentät.
Alempi korkeakoulututkinto

Alempi korkeakoulututkinto on alin yliopistossa suoritettava tutkinto, jonka suorittaminen vie maasta riippuen kolmesta neljään vuotta. 
Alemmat korkeakoulututkinnot Suomessa.
Sen nykyinen laajuus Suomen yliopistoissa on 180 opintopistettä (120 opintoviikkoa), mikä sisältää kandidaatintutkielman. Kuvataiteen kandidaattitutkintoon vaadittava opintopistemäärä on muita suurempi, 210 opintopistettä. Syksystä 2005 alkaen uusien opiskelijoiden on suoritettava alempi korkeakoulututkinto välitutkintona ennen ylempää korkeakoulututkintoa. Erikoistapauksissa on mahdollista alkaa suoraan alemman korkeakoulututkinnon pohjalta suorittaa tohtorin tutkintoa.
Tavallisin nimi alemmalle korkeakoulututkinnolle on kandidaatti (lat. "candidatus"), puhekielessä kandi. On huomattava, että 1990-luvulle saakka kandidaatti oli useissa tiedekunnissa ylemmän korkeakoulututkinnon nimi. Tällöin tiedekunta myönsi maisterin arvonimen niille kandidaateille, jotka suorittivat pienehkön leimaveron.
Tällä hetkellä Suomessa voi suorittaa seuraavat alemmat korkeakoulututkinnot:
Lisäksi on olemassa seuraavat oppiarvot, jotka eivät ole varsinaisia tutkintoja:
Käytöstä poistuneita alempia korkeakoulututkintoja.
Seuraavia alempia korkeakoulututkintoja ei enää voi suorittaa:
Alempi korkeakoulututkinto ulkomailla.
Tutkintojen nimet vaihtelevat maittain, mutta kansainvälisiä englanninkielisiä nimiä ovat mm.
Näitä nimityksiä voidaan käyttää myös suomalaisesta ammattikorkeakoulututkinnosta.
Novosibirskin alue

Novosibirskin alue () on Venäjän federaatioon kuuluva alue Etelä-Siperiassa Aasiassa. Se rajoittuu pohjoisessa Tomskin alueeseen, idässä Kemerovon alueeseen, etelässä Altain aluepiiriiriin ja Kazakstaniin sekä lännessä Omskin alueeseen.
Maantiede.
Novosibirskin alue kuuluu pääasiassa Länsi-Siperian alankoon, vain itäosassa on ylänköä. Alueen merkittävimmät joet ovat Ob ja Om. Suurimmat järvet ovat Tšany, Sartlan, Ubinskoje ja Urjum. Alueen eteläosat ovat aroa ja pohjoisosat lehti- ja havumetsää. Soita on noin 35 % pinta-alasta.
Historia.
Novosibirskin alue perustettiin 28. syyskuuta 1937, jolloin Länsi-Siperian aluepiiri jaettiin kahteen osaan, Altain aluepiiriksi ja Novosibirskin alueeseen. Vuonna 1943 Novosibirskin alueesta erotettiin Kemerovon alue ja vuonna 1944 Tomskin alue.
Väestö.
"Asukasluvun kehitys"
Novosibirskin alueen suurin kaupunki on Novosibirsk (1 473 754 as. v. 2010). Muita kaupunkeja ovat Berdsk (97 296 as.), Iskitim (60 078 as.), Kuibyšev (45 299 as.), Barabinsk (30 394 as.), Karasuk (28 586 as.), Ob (25 382 as.), Tatarsk (24 217 as.), Togutšin (21 900 as.). Lisäksi alueella on monia tätä pienempiä kaupunkeja ja kaupunkimaisia taajamia.
"Vuoden 2002 kansallisuusjakauma"
Hallinto.
Novosibirskin alue on yksi Venäjän federaation alueista (subjekti) ja alueen pääkaupunki on Novosibirsk (1903–25 nimenä Novonikolajevsk). Alue on jaettu hallinnollisesti 30 piiriin ja 14 kaupunkialueeseen. Paikallishallinnon johdossa ovat aluehallinnon päämies ja alueneuvosto.
Talous.
Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan Novosibirskin alue tuotti vuonna 2010 yhteensä 482,0 miljardin ruplan osuuden eli 1,29 % Venäjän federaation bruttokansantuotteesta. Jokaista alueen asukasta kohti BKT:tä kertyi vuodessa 180 800 ruplaa eli noin 4 429 euroa. Tämä on vain 69 % Venäjän keskiarvotasosta.
Alueen tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus, rauta-, värimetalli-, kemian-, elintarvike-, rakennusaine- ja kevytteollisuus. Maanviljely tuottaa viljaa, vihanneksia, pellavaa ja auringonkukkia. Lisäksi on karjan ja siipikarjanhoitoa.
Orjolin alue

Orjolin alue () hallinnollinen alue Venäjän lounaisosissa, sen Keskisessä federaatiopiirissä Itä-Euroopassa.
Maantiede.
Alue rajoittuu pohjoisessa Tulan alueeseen, idässä Lipetskin alueeseen, etelässä Kurskin alueeseen, lännessä Brjanskin alueeseen ja luoteessa Kalugan alueeseen.
Orjolin alue sijaitsee Keski-Venäjän ylängöllä. Merkittävin joki on Oka, joka saa alkunsa alueen etelärajalta ja virtaa sieltä kohti pohjoista.
Historia.
Toisessa maailmansodassa Orjolin alue oli Saksan hallussa 1941–1943.
Väestö.
Orjolin alueen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 786 935. Alueen suurimmat kaupungit olivat tuolloin Orjol (317 747 as.), Livny (50 343 as.) ja Mtsensk (43 222 as.).
Hallinto.
Orjolin alue on yksi Venäjän federaation alueista (subjekti) ja sen pääkaupunki on Orjol. Alue on jaettu hallinnollisesti 19 piiriin ja kolmeen kaupunkialueeseen. Paikallishallinnon johdossa ovat aluehallinnon päämies ja alueduuma.
Jegor Strojev toimi alueen johdossa vuodesta 1993 vuoteen 2009. Hänen seuraajakseen tuli Aleksandr Kozlov.
Talous.
Alueen tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus, metalli-, kemian-, kevyt- ja elintarviketeollisuus. Maanviljely tuottaa viljaa, hamppua ja sokerijuurikasta. Lisäksi on karjan- ja siipikarjanhoitoa.
Orenburgin alue

Orenburgin alue () on yksi Venäjän federaation jäsenalueista, federaatiosubjekteista. Se sijaitsee Venäjän eteläosassa heti Kazakstanin pohjoispuolella, Euroopan ja Aasian rajalla.
Maantiede.
Orenburgin alue rajoittuu pohjoisessa Baškortostaniin ja Tšeljabinskin alueeseen, idässä ja etelässä Kazakstaniin, lännessä Saratovin alueeseen ja Samaran alueeseen sekä luoteessa Tatarstaniin. Alueen pinta-ala on 124 000 km².
Orenburgin alue sijaitsee Etelä-Uralilla. Alueen lounaisosassa on alankoa. Merkittävin joki on alueen läpi virtaava Ural. Vain 4,3 % alueen pinta-alasta on metsää.
Historia.
Neuvosto-Venäjän ja Neuvostoliiton alkuvaiheissa vuosina 1920-25 Orenburgin alue oli osa Kirgiisien (tai Kirgiisi-Kazakkien) autonomista sosialistista neuvostotasavaltaa, kunnes se jaettiin ja sen nimi muutettiin vuonna 1925 Kazakkien autonomiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi. Ennen 1920-luvun puoliväliä kazakkeja kutsuttiin kirgiisi-kazakeiksi ja kirgiisejä kara-kirgiiseiksi. Autonomisena neuvostotasavaltana se kuului Venäjän sosialistiseen federatiiviseen neuvostotasavaltaan. Nykyinen Orenburgin alue perustettiin 7. joulukuuta 1934.
Väestö.
Orenburgin alueen asukasluku on 2 033 072 (2010).
Alueen suurin kaupunki on Orenburg, jossa on 548 331 kaupunkiasukasta (2010). Jos Orenburgin kaupunkipiirin maaseutuväestö lasketaan myös mukaan, Orenburgin väkiluku on 563 876. Muita yli 30 000 asukkaan kaupunkeja ovat Orsk (239 800 as.), Novotroitsk (98 173 as.), Buzuluk (82 904 as.), Buguruslan (49 741 as.) ja Gai (38 301 as.). 
Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan Orenburgin alueen väestö koostui seuraavista etnisistä ryhmistä:
Hallinto.
Orenburgin alue on yksi Venäjän federaation alueista (federaatiosubjekti) ja sen pääkaupunki on Orenburg (1938–57 nimenä Tškalov). Alue on jaettu hallinnollisesti 35 piiriin ja 12 kaupunkialueeseen. Alueen hallinnosta vastaa kuvernööri ja lakiasäätävä kokous. Kuvernöörinä toimii Juri Berg.
Talous.
Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan Sverdlovskin alue tuotti vuonna 2010 yhteensä 454,99 miljardia ruplan osuuden eli 1,22 % Venäjän federaation bruttokansantuotteesta. Jokaista tasavallan asukasta kohti BKT:tä kertyi vuodessa 223 800 ruplaa eli noin 5 483 euroa. Tämä on 85 % Venäjän keskiarvotasosta.
Orenburgin alueella on rikkaat luonnonvarat. Alueelta saadaan öljyä, maakaasua, ruskohiiltä, rautaa, kuparia, nikkeliä, kultaa, hopeaa, lyijyä, rikkiä, kadmiumia, seleeniä, asbestia, marmoria, ruokasuolaa, telluuria ja vismuttia. Alueen tärkeimmät teollisuudenalat ovat rauta-, värimetalli-, koneenrakennus-, metallinjalostus-, kaasu-, kemian-, kevyt- ja elintarviketeollisuus. Maataloudessa on keskitytty viljan viljelyyn ja karjanhoitoon.
Penzan alue

Penzan alue () on hallinnollinen alue Keski-Venäjällä Itä-Euroopassa. Se rajoittuu pohjoisessa Mordvaan, idässä Uljanovskin alueeseen, etelässä Saratovin alueeseen, lännessä Tambovin alueeseen ja luoteessa Rjazanin alueeseen.
Maantiede.
Penzan alue kuuluu Volgan ylänköön. Alueen merkittävin joki on Volgaan laskeva Sura.
Väestö.
Penzan alueen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 1 386 186. Suurimmat kaupungit ovat Penza (517 311 as.), Kuznetsk (88 839 as.) ja Zapetšnyi (63 601 as.).
Alueen väestöstä on venäläisiä noin 86 prosenttia. Muista kansallisuuksista merkittävimmät ovat tataarit, mordvalaiset, tšuvassit, ukrainalaiset ja valkovenäläiset.
Asukasluvun kehitys:
Hallinto.
Penzan alue on yksi Venäjän federaation alueista (subjekti) ja sen pääkaupunki on Penza. Aluehallinnon johdossa on kuvernööri ja alueduuma.
Hallinnollisesti alue on kolmeen kaupunkipiirikuntaan ja kunnallispiireihin. Kunnallispiireihin kuuluvat muun muassa seuraavat:
Talous.
Alueen tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus, kevyt- elintarvike-, puunjalostus-, paperi- ja rakennusaineteollisuus. Maatalous tuottaa viljaa, sokerijuurikasta, auringonkukkia ja hamppua. Lisäksi on karjataloutta.
Hauis

Hauis eli kaksipäinen olkalihas () koukistaa kyynärniveltä. Sen vastalihas on ojentaja. Hauislihaksessa on kaksi osaa, jotka molemmat lähtevät lapaluusta (pitkä osa "tuberculum supraglenoidale"sta ja lyhyt "processus coracoideus"esta). Toisesta päästään hauislihas kiinnittyy kahden jänteen välityksellä värttinäluuhun ja kyynärvarren peitinkalvoon. Hauislihasta hermottaa lihas-ihohermo ("nervus musculocutaneus").
Lyötäessä kevyesti hauislihaksen kiinnittymisjännettä kyynärtaipeessa lihas supistuu refleksin vaikutuksesta.
Hauista harjoitetaan muun muassa hauiskäännöillä, leuanvedoilla ja monilla muilla sitä rasittavilla tekniikoilla.
Kolmipäinen olkalihas

Ojentajalihas () eli kolmipäinen olkalihas ojentaa kyynärniveltä. Sen vasta­vaikuttaja­lihas on hauis. Ojentajalihaksella on kolme osaa, joista kaksi lähtee olkaluusta ja yksi lapaluusta. Kaikki kolme osaa yhdistyvät ja kiinnittyvät kyynärluun päähän. Ojentajalihasta hermottaa värttinähermo.
Kuntosalilla ojentajaa voidaan harjoittaa erilaisilla ojentajapunnerruksilla ja muun muassa dipillä ja kapealla penkkipunnerruksella. Ojentaja kuuluu hauiksen kanssa ns. "kaksoislihaksiin". Tämä tarkoittaa sitä, että esim. hauiksen voi harjoittaa tiettyyn pisteeseen asti ilman että ojentajaa harjoittaa tai päinvastoin. Jos esimerkiksi hauista ei harjoita niin ojentajakaan ei kasva tässä tapauksessa.
Hauislihas toimii käsivarren koukistajana. Samalla luun vastakkaisella puolella taas vastavaikuttajalihas rentoutuu, jotta supistunut lihas saa luun liikkeelle. Tämä vastakkainen suunta merkitsee ojentajalihasta.
Permin alue

Permin alue () on entinen Venäjän federaation hallinnollinen alue (subjekti) Koillis-Euroopassa Keski-Uralin länsirinteillä. Se rajoittui pohjoisessa Komiin, idässä Sverdlovskin alueeseen, etelässä Baškiriaan sekä lännessä Udmurtiaan, Permin Komiin ja Kirovin alueeseen. Alueen pinta-ala oli 127 700 km².
Maantiede.
Alueen suurin joki on Kama. Muita merkittäviä jokia ovat Kamaan laskevat Tšusovaja, Kosva ja Višera. Pinta-alasta on metsien peitossa 60 % ja metsistä on havumetsiä 70 %.
Väestö.
Permin alueen asukasluku on 2 903 695 (2003) ja väestötiheys 18,1 as./km². Asukasluku ilman Permin Komia on 2 757 168. Lähes 75 % väestöstä asuu kaupungeissa. Suurimmat kaupungit (vuonna 2002) ovat Perm (1 008 300 as.), Berezniki (183 600 as.), Tšaikovski (114 200 as.) ja Solikamsk (104 900 as.). Väestöstä on venäläisiä 84 %, tataareja 4,9 %, komeja 4 %, baškiireja 1,6 %.
Hallinto.
Permin alue jakaantui hallinnollisesti 27 piiriin ja 25 kaupunkialueeseen. Alueen pääkaupunki oli Perm (1940-57 nimenä Molotov). Alueella oli kuvernööri ja Lakiasäätävä kokous.
Talous.
Permin alueella on runsaat luonnonvarat. Alueella tuotetaan öljyä, maakaasua ja kivihiiltä. Kaivosteollisuus tuottaa rautaa, kromia, kuparia, lyijyä, sinkkiä, tinaa, alumiinia, titaania, nikkeliä, mangaania, kultaa ja platinaa. Lisäksi Višeran laaksosta saadaan timantteja ja alueen pohjoisosasta Verhnekamskojesta natriumia, kaliumia ja magnesiumkloridia. Permin alueelta löytyy myös runsaasti rakennusaineteollisuuden raaka-aineita kalkkikiveä, dolomiittia ja kipsiä. 
Merkittävimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus, metallurgia sekä kemian-, petrokemian- ja metsäteollisuus. Alueella on myös suuria sellu- ja paperitehtaita. Permin alueen pinta-alasta 19 % on maatalouskäytössä. Maatalous tuottaa lihaa, maitoa, vihanneksia ja viljaa.
Historia.
Permin alue kuului Venäjän keisarikunnan aikana paljon laajempaan Permin kuvernementtiin. Permin kuvernementti lakkautettiin 1920-luvulla ja liitettiin Uralin alueeseen.
Permin alue ja Permin Komien autonominen piirikunta liitettiin 1. joulukuuta 2005 Permin aluepiiriksi.
Kolmipäinen hartialihas

Kolmipäinen hartialihas eli olkapäälihas () on yksi olkaniveltä liikuttavista lihaksista. Se jakautuu kolmeen osaan. Kolmipäistä hartialihasta hermottaa kainalohermo, joka on hartiapunoksesta lähtevä hermo.
Kolmipäinen hartialihas lähtee solisluusta, olkalisäkkeestä ja lapaluusta, se kiinnittyy olkaluun hartialihaskyhmyyn. Olkapäiden pyöreä muoto johtuu kolmipäisestä hartialihaksesta. Kolmipäinen hartialihas toimii olkavarren loitontajana sekä olkanivelen koukistajana.
Lihaksen harjoittaminen.
Kuntosalilla kolmipäisiä hartialihaksia voidaan harjoittaa muun muassa pystypunnerruksella sekä erilaisilla vipunostoilla.
Epäkäslihas

Epäkäslihakset (yks. ) ovat suuret yläselässä sijaitsevat lihakset, jotka osallistuvat olkavarren/olkapään vetämiseen ylöspäin, mediaalisuuntaan ja alaspäin, myös scapulan (lapaluun) kiertoon. Epäkäslihas on pinnallinen ohut, leveä ja kolmionmuotoinen lihas, jota hermottaa lisähermo. 
Lihaksen lähtökohdat: takaraivon ylempi niskaligamentin linja (Linea nuchae superior), C7-TH12 nikamien okahaarakkeet. Lihaksen kiinnityskohdat: Ylempi osa kiinnittyy solisluuhun (clavicula), keskimmäinen osa olkalisäkkeeseen (acromion), alempi osa lapaluun harjuun (spina scapulae). 
Mutta ennen kaikkea se ankkuroi (fiksoi) lapaluun paikoilleen olkavartta liikutettaessa. Muita lapaluuta fiksoivia lihaksia ovat mm. musculus rhomboideus minor ja major (suunnikaslihas).
Lihaksen toiminta.
Epäkäslihas (trapezius) on tärkeä lihas hartian ja niskan liikkeissä. Sen yläosa auttaa nostamaan olkapäitä ja lapaluuta, mikä on olennaista käsien nostamisessa ja pään liikuttamisessa. 
Keskiosa lihaksesta tukee hyvää ryhtiä vetämällä lapaluut taakse ja yhteen, kun taas alaosa tasapainottaa lapaluun liikkeitä alaspäin. Epäkäslihas vaikuttaa merkittävästi ryhdin ylläpitämiseen, mikä on tärkeää kehon optimaaliselle toiminnalle, lihasten ja nivelten kuormituksen vähentämiselle, paremmalle hengitykselle ja mielialan parantamiselle, tehden siitä keskeisen lihaksen kehon hyvinvoinnissa ja terveydessä.
Yleiset vaivat.
Epäkäslihas on altis useille vaivoille, joista yleisimpiä ovat jännitysniska ja hartiasäryt. Nämä vaivat ilmenevät usein kipuna ja jäykkyytenä niskan ja hartioiden alueella, ja ne voivat johtaa päänsärkyyn ja liikkuvuuden rajoittumiseen. 
Tyypillisiä syitä näihin vaivoihin ovat huono ergonomia, pitkäaikainen staattinen asento ja yksipuolinen lihasrasitus. Stressi ja psykologinen jännitys voivat myös pahentaa oireita. Oikeanlainen ergonomia, säännöllinen liikunta ja stressinhallinta ovat keskeisiä tekijöitä epäkäslihaksen vaivojen ennaltaehkäisyssä ja hoidossa.
Lihaksen harjoittaminen.
Kuntosalilla epäkäslihasten yläosaa voidaan parhaiten harjoittaa olankohotuksella. Epäkäslihasten ala- ja keskiosa puolestaan rasittuu parhaiten erilaisilla souduilla ja maastavedossa.
Nelipäinen reisilihas

Nelipäinen reisilihas eli etureisi () kuuluu ihmisen alaraajan lihaksiin. Sen vastalihas on kaksipäinen reisilihas. Nelipäinen reisilihas muodostuu nimensä mukaisesti neljästä jänteellä yhteenliittyneestä lihaksesta: suora reisilihas ("m. rectus femoris"), sisempi reisilihas ("m. vastus medialis"), keskimmäinen reisilihas ("m. vastus intermedius") ja ulompi reisilihas ("m. vastus lateralis"). Keskimmäinen reisilihas sijaitsee suoran reisilihaksen alla, mutta muut lihaksista ovat pinnallisia. Polven ja keskimmäisen reisilihaksen väliin sijoittuva pieni lihas "m. articularis genus" on usein osa keskimmäistä reisilihasta .
Origo ja insertio.
Suora reisilihas lähtee lonkkaluusta lonkkamaljan kraniaalisesta reunasta. Muut lihaksista lähtevät reisiluusta. Kaikki neljä lihasta kiinnittyvät yhteisellä jänteellä ("tendo m. quadricipitis femoris") polvilumpioon, josta jänne jatkuu polvilumpion ligamenttina ("ligamentum patellae") sääriluun kyhmyyn (tuberositas tibiae). Jänne ympäröi ja tukee polvilumpiota sivuilta ja päältä.
Toiminta.
Nelipäinen reisilihas ojentaa polviniveltä. Suora reisilihas (m. rectus femoris) koukistaa lisäksi lonkkaniveltä.
Sisempää reisilihasta (m. vastus medialis) pidetään yleensä polvinivelen stabilaattorina, eli tukilihaksena.
Hermotus.
Nelipäistä reisilihasta hermottaa reisihermo ("nervus femoralis").
Lihaksen harjoittaminen.
Kuntosalilla nelipäistä reisilihasta harjoittavat esimerkiksi jalkakyykky, jalkaprässi ja reidenojennus.
Kuntouttavia liikkeitä vastus medialikselle on mm. suoran jalan nostot jalkaterä lievästi ulos kierrettynä, joskus käytetään painoja nilkoissa siinä vaiheessa kun polvinivelen stabiliteetti ja normaali resiprokaalitoiminto (hermoaistimus alaraajan toiminnasta) on jo saavutettu.
Kaksipäinen reisilihas

Kaksipäinen reisilihas eli takareisi () on ihmisellä kaksiosainen jalan lihas. Samankaltainen ja saman niminen lihas esiintyy myös eläimillä takaraajassa, mutta se eroaa kuitenkin ihmisen kaksipäisestä reisilihaksesta jonkin verran rakenteeltaan ja toiminnaltaan. Kaksipäisen reisilihaksen vastalihas on nelipäinen reisilihas.
Rakenne ja kiinnittyminen.
Ihmisen kaksiosainen reisilihas muodostuu sekä pitkästä että lyhyestä päästä. Pitkä pää ("caput longum") kulkee lonkkaluun istuinkyhmystä pohjeluun päähän ja lyhyt pää ("caput breve") reisiluun harjusta pohjeluun päähän.
Eläimillä kaksipäinen reisilihas jaetaan kaudaaliseen ("pars caudalis") ja kraniaaliseen ("pars cranialis") osaan. Kraniaalinen osa kiinnittyy lihansyöjillä ristiluu-istuinkyhmysiteeseen ja hevosilla ristiluuhun sekä leveään ristiluu-istuinkyhmysiteeseen. Kraniaalinen osa päättyy toisesta päästään leveään peitinkalvoon. Kaudaalinen osa kulkee istuinluusta säären peitinkalvoon. Sialta ja märehtijöiltä puuttuu erillinen kaksipäinen reisilihas sillä se on yhdistynyt pinnalliseen pakaralihakseen muodostaen musculus gluteobiceps lihaksen.
Toiminta.
Ihmisen kaksipäisen reisilihaksen pitkä pää ojentaa lonkkaniveltä, molemmat päät koukistavat ja kiertävät ulos polviniveltä.
Eläimillä molemmat osat loitontavat raajaa vartalosta, mutta lisäksi kraniaalinen osa ojentaa lonkka- ja polviniveltä ja kaudaalinen osa koukistaa polviniveltä sekä ojentaa kinnerniveltä.
Lihaksen harjoittaminen.
Kaksipäistä reisilihasta harjoittavat esimerkiksi suorin jaloin maastaveto ja reidenkoukistus.
Penkki

Penkki on monen istuttava istuin. Joissain työkoneissa yhdenkin istuttavaa istuinta kutsutaan kuitenkin penkiksi, esimerkiksi traktorinpenkki tai (hevosella ajettavan) haravanpenkki. Penkki voi myös olla selkänojallinen, esimerkiksi puistonpenkki, tai selkänojaton, esimerkiksi tuvanpenkki.
Penkki tarkoitti alun perin halkaistua puunrungon kappaletta, jonka jaloiksi jätettiin neljä oksantyveä niin, että se lepäsi lattialla tasainen halkaisupinta ylöspäin. Hirsitupien seiniä kiertävät "arkkupenkit" tehtiin alkujaan peittämään tuvan multapenkkejä. Kun multapenkeistä siirryttiin täytelattian käyttöön, arkkupenkit varustettiin avattavalla kannella ja niistä tuli istuinten ohella arkun kaltaisia säilytystiloja. Penkkejä on käytetty myös ainakin tilapäisinä makuupaikkoina, kuten länsisuomalainen kääntöpenkki tai rajakarjalainen uunipenkki kolpitsa.
Penkki voi olla myös teline, kidutusväline, piinapenkki. Penkki-sana pohjautuu samaan germaaniseen sanaan kuin pankki, joka taas tulee italian kielen sanoista "banca" tai "banco" (rahanvaihtopenkki tai -pöytä)"."
Appro


Approbatur eli appro on opiskelijatapahtuma, jossa osallistujat kiertävät yksin tai ryhmissä suorituspaikkoja keräten leimoja ja ansaitsevat tietyn leimamäärän myötä haalarimerkin. Suorituspaikat ovat usein baareja, ravintoloita tai kahviloita, joissa leiman saa ostamalla juoman tai muun tuotteen. Viime vuosina suoritusvaihtoehdot ovat laajentuneet niin kokonaan alkoholittomiin suorituspaikkoihin (esim. Herkkuapprot, Sushiapprot, pitsa-approt) kuin muunlaisiin aktiviteetteihin (esim. ryhmätehtävät).
Ensimmäinen approksi kutsuttu tapahtuma on 1982 alkunsa saanut Hämeenkadun Appro Tampereella. Se on edelleen säilynyt Suomen suurimpana approtapahtumana. Myös Kauppakadun Approa Jyväskylässä ja Akateemista Aurajokilaivuritutkintoa Turussa on järjestetty jo vuosikymmenet. Nykyisin erinäisiä vuosittaisia approtapahtumia on kymmeniä ja osallistujamäärät vaihtelevat alle sadasta jopa yli kymmeneen tuhanteen.
Useissa approtapahtumissa on tarjolla erilaisia haalarimerkkejä, joita ansaitakseen tulee kerätä eri määrä leimoja. Korkein vaadittu määrä on 25 leimaa, jotka vaaditaan Jyväskylässä Ynnän approssa ”Tohtori”-merkkiä suorittavilta sekä Riihimäellä Rixu Abrossa ”Kuppi nurin” -merkkiä suorittavilta. Lappeenrannassa Willimiehen Wipellys -approille osallistuvat saavat korkeimman ”Doping”-merkin 20 leimalla, mutta 30 leimaa keräämällä ansaitsee merkkiinsä lisäkilven. Sen sijaan Jyväskylän St Patrick's Day Pub Crawl -approilta saatava haalarimerkki riippuu yksinomaan siitä, kuinka monetta kertaa osallistuja on mukana tapahtumassa, eikä leimoja lasketa.
Approt voivat olla myös osa suurempaa, monipäiväistä tapahtumaa. Esimerkiksi Suomen Opettajaksi Opiskelevien Liiton talvipäivät on viikonlopun mittainen tapahtuma, johon sisältyy approkierros. Näiden perinteisten baarikierrosten vastapainoksi on ryhdytty järjestämään täysin alkoholittomia approja, kuten Helsingin Herkkuappro vuodesta 2022 alkaen sekä Tampereen Sushiappro vuodesta 2024.
Kämppäapprot ovat tapahtumia, joissa baarien tai ravintoloiden sijaan kierretään osallistujien asuntoja. Usein nämä ovat osallistujamäärältään paljon rajatumpia eikä niillä välttämättä ole virallista järjestäjää, vaan ne voivat olla ystävysten tai esimerkiksi opiskelijajärjestön hallituksen keskinäisiä illanviettoja.
Yrjö Ahmavaara

Yrjö Ahmavaara (oik. Arvi Yrjö Aulin-Ahmavaara, vuoteen 1979 "Ahmavaara", käytti ulkomailla julkaistuissa teoksissaan myös nimeä Arvid Aulin; 7. elokuuta 1929 Oulu – 7. elokuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen monialainen tutkija. Hän toimi teoreettisen fysiikan professorina Turun yliopistossa vuosina 1963–1967, psykologian vierailevana professorina Ohion yliopistossa Yhdysvalloissa vuosina 1966–1967, matematiikan ja yhteiskuntatieteiden metodologian professorina Tampereen yliopistossa vuosina 1971–1992 ja Suomen Akatemian tutkijaprofessorina vuosina 1971–1974. Ahmavaara oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1979.
Ahmavaara teki väitöskirjansa vuonna 1954 psykometriikasta. Myöhemmin erityisesti hänen kybernetiikkaa käsitelleet teoksensa herättivät Suomessa kiinnostusta. Hän kirjoitti myös yhdessä Tatu Vanhasen kanssa aiheesta teoksen "Geenien tulo yhteiskuntatieteisiin".
Yrjö Ahmavaara kuului Ahmavaaran sivistyssukuun. Hänen isänsä oli kansanedustaja ja ministeri Arvi Ahmavaara ja isoisänsä valtiopäivämies ja kansanedustaja Pekka Ahmavaara. Rovaniemen kauppalanjohtaja ja suomentaja Eero Ahmavaara oli hänen veljensä, ja ammattiyhdistysjohtaja Pekka Ahmavaara on hänen veljenpoikansa.
Datanomi

Datanomi ("tieto- ja viestintätekniikan perustutkinto, tieto- ja viestintätekniikan ammattitutkinto") on vanha IT-alan toisen asteen tutkinto, johon sisältyi myös liiketaloudellisia elementtejä. Datanomi-tutkinnon kehitti ATK-instituutti ja ensimmäiset datanomit valmistuivat pitkään kyseisestä erityisoppilaitoksesta, kunnes tutkinto laajeni useimpiin kauppaoppilaitoksiin 1980-luvun alussa. Ennen toisen asteen tutkintouudistusta datanomi oli opistoasteen tutkinto. Datanomin tutkinnon laajuus oli ennen 120 opintoviikkoa, josta 40 opintoviikkoa oli yhteisiä ammatillisia opintoja ja 50 opintoviikkoa koulutusohjelman opintoja. Tutkintoon sisältyi vähintään 20 opintoviikon työssäoppimisjakso ja 2 opintoviikon opinnäytetyö. Datanomien koulutus muuttui osaamisperustaiseksi Sipilän hallituksen ammatillisen koulutuksen reformin myötä ja opintojen mittaamisessa ryhdyttiin käyttämään osaamispisteitä, jotka eivät ole aikaan sidottuja. Datanomeja toimii pääasiassa erilaisissa informaatioteknologian tuki- ja myyntitehtävissä sekä tietojärjestelmien kehittämistehtävissä. Ammatillisen koulutuksen uudistusten ja tieto- ja tietoliikennetekniikan sekä tieto- ja viestintätekniikan koulutuksen yhdistämisen takia datanomin tutkintonimike poistui käytöstä. Viimeiset säännönmukaisesti opiskelleet datanomit valmistuivat vuoden 2022 keväällä. Tämän jälkeen tutkintonimikkeenä on joko ohjelmistokehittäjä tai IT-tukihenkilö.
Koulutus.
Päätoimisen opiskelun ohjeellinen kesto oli peruskoulun suorittaneelle kolme lukuvuotta ja lukion suorittaneelle kaksi lukuvuotta. Myös kaksoistutkinnot olivat yleisiä datanomiksi opiskeltaessa. Koulutuksessa ensimmäisenä vuonna yleensä opiskeltiin enemmän liiketaloutta, markkinointia, tietotekniikkaa ja kirjanpitoa. Seuraavina vuosina painotus oli tietojenkäsittelyn opinnoissa. Toisen vuoden opinnot olivat yleensä joko järjestelmätukeen tai ohjelmointiin painottuvia, mutta muitakin mahdollisuuksia oli. Esimerkiksi Keravan ja Oulun seudun ammattiopistossa ohjelmointilinja oli pelialalle painottunut.
Kandidaatti

Kandidaatti (lyhenne kand.; ) on suomalaisessa korkeakoulujärjestelmässä yliopistossa suoritettava alempi korkeakoulututkinto. Sen laajuus on 180 opintopistettä (120 opintoviikkoa), mikä sisältää kandidaatintutkielman. Syksystä 2005 alkaen uusien opiskelijoiden on suoritettava kandidaatin tutkinto välitutkintona ennen maisterin tutkinnon opiskelua. 
Aiemmin, ennen vuotta 2005, filosofian kandidaatti oli ylemmän korkeakoulututkinnon nimitys, joka vastasi arvoltaan maisterin arvonimeä; sitä alempia kandidaattitutkintoja olivat nykyäänkin käytössä olevat luonnontieteiden kandidaatti (LuK) ja humanististen tieteiden kandidaatti (HuK). Nykyään luonnontieteellisellä ja humanistisella alalla ylempi korkeakoulututkinto on filosofian maisteri (FM). 
Ruotsissa kandidaatin tutkinto on samankaltainen kuin Suomessa, eli 180 opintopistettä. 
Useissa Itä-Euroopan maissa kandidaatin tutkinto (, tai tieteiden kandidaatti; кандидат наук) on jatkotutkinto, joka vastaa suunnilleen suomalaista lisensiaatin tutkintoa. 
Ulkomailla.
Kandidaatintutkinnon englanninkielinen käännös.
Kansainvälisesti tunnettuja nimityksiä kandidaatin tutkinnolle ovat mm. BSc (Bachelor of Science), BA (Bachelor of Arts) ja BPharm (Bachelor of Pharmacy). Englanninkielen bachelor-nimitys on mukauma alkujaan keskiaikaisen maisteria alemman yliopistotutkinnon "baccalaureatus" nimestä. Suomennettuna baccalaureatus tarkoittaa laakerinmarjaa, koska kandidaatti rinnastettiin laakerinmarjaan, josta versoo itse laakeripuu eli maisteri.
Ammattikorkeakoulututkinnon rinnastuvuus ja englanninkielinen käännös.
Ammattikorkeakoulututkinnot (AMK) rinnastetaan Suomessa kandidaatin tutkintoon silloin, kun hakijan virkakelpoisuutta arvioidaan. Virkaa voi siis hakea joko alemmalla tai ylemmällä yliopistotutkinnolla (tyypillisesti kandidaatin tutkinto tai maisterin tutkinto) tai ammattikorkeakoulututkinnolla (ammattikorkeakoulututkinto tai ylempi ammattikorkeakoulututkinto).
Suomalaisesta ammattikorkeakoulututkinnosta voidaan käyttää opetushallituksen käännössuosituksen mukaisia nimikkeitä, kuten esimerkiksi BBA (Bachelor of Business Administration). Ammattikorkeakoulututkinnot eivät ole tieteellisiä tutkintoja yliopistotutkintojen tapaan, joten niistä ei voida käyttää esimerkiksi käännöstä Bachelor of Science.
Jussi Pajunen

Jussi Ilmari Pajunen (s. 5. syyskuuta 1954 Helsinki) on entinen Helsingin kaupunginjohtaja. Hänet valittiin virkaan 1. kesäkuuta 2005 seitsemän vuoden määräajaksi. Helsingin kaupunginvaltuusto valitsi hänet uudelleen helmikuussa 2012 toiseksi seitsemän vuoden määräajaksi, joka alkoi 1. kesäkuuta 2012. Toinen kausi päättyi ennenaikaisesti vuonna 2017 Helsingin siirtyessä pormestarimalliin.
Pajunen oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1997–2005 ja kaupunginhallituksen jäsen 1999–2005. Vuodet 2003–2005 hän toimi kaupunginhallituksen puheenjohtajana. Hänet valittiin vuonna 1992 kunnallisvaaleissa Liberaalien riveistä Helsingin kaupunginvaltuuston varavaltuutetuksi. Kokoomukseen hän siirtyi vuonna 1996.
Koulutukseltaan Pajunen on kauppatieteiden maisteri Helsingin kauppakorkeakoulusta ja MBA INSEAD-kauppakorkeakoulusta Ranskasta. Hän puhuu suomen ja ruotsin lisäksi sujuvasti englantia ja ranskaa.
Tasavallan presidentti myönsi Pajuselle ylipormestarin arvonimen vuonna 2006 sekä Suomen valkoisen ruusun I luokan komentajamerkin vuonna 2009. Pajunen vihittiin Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun kunniatohtoriksi vuonna 2011.
Pajusella ja hänen puolisollaan Jaana Pajusella on viisi aikuista lasta.
Yleiskaava 2002 ja esteellisyys.
Toimiessaan kaupunginhallituksessa 1999–2005 Jussi Pajunen oli samaan aikaan myös kiinteistöyhtiö Oy Malmin Novan hallituksen puheenjohtaja. Jussi Pajunen ei kuitenkaan jäävännyt itseään yleiskaavan käsittelystä, vaikka samaan aikaan oli vireillä myös Malmin kauppakeskuksen laajennushanke. 
Aiempi ura.
Pajunen työskenteli ennen nimitystään kaupunginjohtajaksi eri tehtävissä Edvard Pajunen Oy -perheyrityksessä 1978–1978 ja Oy Kiinteistö Malmin Novan hallituksen puheenjohtajana 1999–2005. 
Lisäksi Pajunen on toiminut useissa Edvard Pajunen Oy:n konserni- ja sisaryritysten hallitus- ja hallintoneuvostotehtävissä Suomessa, Virossa ja Latviassa.
Langaton tulostus

Langattomassa tulostuksessa käytetään pääsääntöisesti kahta tekniikkaa. Langaton tulostus voidaan jakaa "infrapunatekniikkaan" sekä "radioaaltoihin" perustuvaan tiedonsiirtoon. 
Infrapunaan perustuva tekniikka on tavalliseen tulostukseen verrattuna edullista ja helppoa. Lähes kaikissa uusimmissa tietokoneissa ja PDA-laitteissa on infrapunaportti. Infrapunan käyttöä ei ole myöskään mitenkään rajoitettu, eikä sen käyttöön tarvita erillistä lupaa. Infrapuna käyttää valoa tiedon lähettämiseen, joten sen toimivuus edellyttää, että tiedonsiirrossa olevat laitteet ovat näköyhteydessä toisiinsa, alle metrin päässä toisistaan ja että lähetin on suunnattu oikeassa kulmassa vastaanottimeen. Infrapuna on kuitenkin nykyisin väistyvää tekniikkaa, sillä WLANiin perustuva tekniikka valtaa alaa johtavana langattoman tiedonsiirron tekniikkana. 
Radiotekniikkaan perustuva tulostus on moninkertaisesti tehokkaampaa, sillä siinä ei ole infrapunan rajoituksia. Kantomatka on yleensä 50 - 150 metriä. Näköyhteyttä laitteiden välillä ei tarvitse olla. Tiedonsiirrossa käytetään tavallisesti WLANin vapaata 2,4 GHz:n taajuusaluetta, ja tiedonsiirtonopeus voi enimmillään olla 1 Mbps, mikä on siis huomattavasti nopeampi kuin tavallisella rinnakkaiskaapelilla. 
Yksi käytetyimmistä laitteista langattomassa tulostuksessa on AeroComm Inc:n kaupallinen GoPrint. 
Langattoman tulostuksen hyvinä puolina voidaan pitää sitä, että koneiden ja tulostimien sijoittelu on täysin vapaata käytettävän tekniikan enimmäisetäisyyksien puitteissa. Langattoman tulostuksen verkko on myös edullinen ja helppo rakentaa. Se on myös helppo ottaa käyttöön yrityksen oman WLAN-verkon päälle. Lisäksi langattoman tulostusverkon laajennus on helppoa ja nopeaa. Langattoman tulostuksen yleistyminen riippuukin paljolti juuri WLANin yleistymisestä. 
Huonoina puolina langattomassa tulostuksessa on häiriöalttius ja GoPrintin tapauksessa yksisuuntaisuus. Radiotekniikalla toteutetut langattoman tulostuksen laitteet ovat myös kalliimpia.
Poliisiylijohtaja

Poliisiylijohtaja () johtaa Suomen poliisin ylijohtona toimivaa poliisihallitusta. Poliisiylijohtajan valitsee valtioneuvosto sisäministerin esityksestä viiden vuoden kausiksi kerrallaan.
Nykyisenä poliisiylijohtajana toimii Ilkka Koskimäki, joka aloitti tehtävässä 1. syyskuuta 2024.
Historia.
Aiemmin nimikkeenä käytettiin nimeä ylipoliisipäällikkö aina Fjalar Jarvan kauden loppuun eli 1. maaliskuuta 1973 asti.
Ylipoliisipäälliköt ja poliisiylijohtajat ovat tähän mennessä aina olleet sukupuoleltaan miehiä ja koulutukseltaan juristeja, yleensä varatuomareita tai oikeustieteen lisensiaatteja.
Vuoteen 2014 asti poliisihallitus vastasi paikallispoliisin päälliköiden nimityksestä, kunnes vastuu siirrettiin sisäministeriölle. Poliisiylipäällikköä täytyy kuitenkiin nykyään kuulla ennen nimityksen tekemistä. Samana vuonna valtioneuvosto antoi asetuksen, jossa määritellään poliisiylipäällikön pätevyysvaatimus:1) Poliisihallituksen poliisiylijohtajalla oikeustieteen kandidaatin tutkinto tai poliisipäällystön tutkinnon lisäksi 3 momentissa tarkoitettu ylempi korkeakoulututkinto, perehtyneisyys poliisitoimeen ja hallintotehtäviin sekä käytännössä osoitettu johtamistaito ja johtamiskokemus;Vuonna 2021 poliisiylijohtajan kuukausipalkka oli 11 981 euroa.
Viran haltijat.
Lähteet:
Poliisijohtaja

Poliisijohtaja () on Suomen poliisin korkea poliisivirka. Sen yläpuolella on poliisiylijohtajan virka.
Poliisijohtajan virka keskittyy Poliisihallitukseen, mutta myös muutamalle erilliselle taholle kuten Helsingin poliisilaitokselle, Poliisiammattikorkeakouluun sekä keskusrikospoliisiin.
Helsingin poliisilaitoksen päällikkö ("Poliisikomentaja"), Poliisiammattikorkeakoulun rehtori ("Poliisineuvos") sekä Keskusrikospoliisin päällikkö ("Poliisineuvos") ovat arvoltaan poliisijohtajia.
ECSS

ECSS, European Cooperation for Space Standardization on organisaatio, joka pyrkii standartoimaan avaruustekniikan Euroopan haluamaan muotoon. Ala on pitkälle noudattanut Yhdysvaltain ilmavoimien kirjoittamia MIL-standardeja, mutta Euroopan pyrkimyksenä on olla autonominen toimija tälläkin alalla. 
Sen jäseniä ovat
Nortel Networks

Nortel oli maailmanlaajuinen, yli 150 maassa toiminut tietoliikenneyritys. Vuonna 2009 sen palveluksessa oli lähes 34 000 työntekijää ja vuotuinen liikevaihto oli noin 10 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Yhtiö valmisti tietoliikennelaitteita yritysten ja operaattoreiden käyttöön. Tuotteisiin kuuluivat muun muassa optiset tietoliikennelaitteet, reitittimet, kytkimet, palomuurit, VPN-laitteet, perinteiset ja VoIP-puhelinvaihteet, puhelinkeskukset, matkapuhelinverkot sekä multimediapalvelimet.
Historia.
Nortel perustettiin yhtiömuotoisena vuonna 1895, mutta itse asiassa yhtiön alkujuuret ulottuvat aina vuoteen 1877. Tuolloin Alexander Graham Bell patentoi puhelimen Kanadassa ja niiden kehittämiseksi perustettiin Northern Electric Laboratories. Nortel kehitti mm. maailman ensimmäisen X.25 datakytkimen vuonna 1976, maailman ensimmäisen digitaalisen puhelinkeskuksen, DMS-100, vuonna 1979 sekä optisen kuidun käyttöön perustuvan siirtojärjestelmän (WDM) 1960-luvulla. Toimittanut maailman ensimmäisen kaupallisen 3G (UMTS) -järjestelmän. 
Viimeiseksi läpimurroiksi jäivät kaupallinen 40G/100G teknologia optisiin verkkoihin sekä Live LTE -mobiiliverkko vuonna 2008.
Tammikuussa 2009 yhtiö haki suojaa velkojiltaan Yhdysvaltain konkurssilain mukaisesti Chapter 11 pykälän nojalla. Tämän jälkeen yhtiö pilkkoi toimintonsa ja on myynyt osat huutokauppamenettelyn kautta eniten tarjoaville. 
Vuonna 2017 konkurssioikeudenkäynti päättyi, kun oikeuden päätöksellä Nortelin velkojille sovittiin maksettavaksi yli 7 miljardia dollaria.
Pekka Korpinen

Pekka Juha Tapio Korpinen (s. 8. lokakuuta 1944 Helsinki) on suomalainen valtiotieteilijä ja kaupunkisuunnittelija. Hän toimi Helsingin kaupunkisuunnittelu- ja kiinteistötoimen apulaiskaupunginjohtajana vuosina 1991–2007.
Korpinen valmistui ylioppilaaksi 1963, valtiotieteiden kandidaatiksi 1967 ja lisensiaatiksi 1973. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistosta 1981. Korpinen toimi vierailevana tutkijana Tukholman yliopistossa 1971 ja Cambridgen yliopistossa 1978.
Korpinen työskenteli Suomen Pankissa tutkijana 1967–1971 ja toimistopäällikkönä 1971–1972 sekä pääministerin sihteeri 1972. Hän oli Työväen taloudellisen tutkimuslaitoksen esimies 1973–1982 ja 1985–1991. Vuodet 1982–1985 Korpinen oli Maailmanpankin johtokunnan jäsenenä. Vuonna 1990 Korpinen johti UNDP:n tiimiä, jonka tehtävänä oli valmistella tuolloin itsenäistymässä olevalle Namibialle ensimmäinen investointi- ja talousohjelma.
Korpinen on tutkinut kriisejä ja taloudellisia syklejä. Hänen kirjoituksensa ovat jättäneet jälkensä muun muassa suomalaiseen keskusteluun devalvaatiosykleistä. Myös hänen asuntojen hintavaihteluita kuvaava sikasyklinsä tuli kuuluisaksi ennustaessaan 1990-luvun alkuvuosien romahduksen.
Korpinen on puoluekannaltaan sosiaalidemokraatti. Hän oli SDP:n puolueneuvoston jäsen 1975–1978 ja puoluetoimikunnan jäsen 1990–1993. Hän oli ehdolla Helsingin kaupunginjohtajaksi vuonna 1996, mutta hävisi Eva-Riitta Siitoselle yhden äänen erolla.
Korpinen viettää osan vuodesta Roomassa. Hän on arkkitehtuurin harrastaja ja ahkera kaupunkikulttuurikeskustelija.
Paula Kokkonen

Paula Tellervo Kokkonen (s. 14. tammikuuta 1946 Turku) on suomalainen poliitikko ja Helsingin entinen apulaiskaupunginjohtaja. Hän oli sosiaali- ja terveystoimesta vastaava apulaiskaupunginjohtaja 16. elokuuta 2004 lähtien, kunnes jäi eläkkeelle 15. elokuuta 2011.
Ura.
Kokkonen oli kansanedustaja Helsingin vaalipiiristä vuosina 1995–2003 ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1993–1996 sekä 2000–2004. Hän toimi eduskuntavuosinaan muun muassa perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana vuosina 2000–2003. Hän oli ensimmäinen kyseisen valiokunnan puheenjohtajana toiminut nainen. Kokkonen oli myös vuonna 2001 lähellä päästä Suomen ulkomaankauppaministeriksi, mutta hän hävisi kilpailun paikasta arvanheitolla Jari Vilénille kokoomuksen eduskuntaryhmän tasan menneen äänestyksen jälkeen. Kokoomuslainen Kokkonen oli ehdolla myös eduskuntavaaleissa 2003, mutta jäi tuolloin valitsematta. 
Ennen apulaiskaupunginjohtajuutta Kokkonen työskenteli ylijohtajana sosiaali- ja terveyshallituksessa vuosina 1991–1992 ja terveydenhuollon oikeusturvakeskuksessa vuodesta 1992. Hän oli virkavapaalla TEO:n ylijohtajan tehtävästä toimiessaan kansanedustajana. Koulutukseltaan Kokkonen on oikeustieteen kandidaatti. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 1974. 
Kokkonen oli Kelan hallituksen jäsen 2008–2009.
Hän oli edustamassa Suomen osalta Bilderberg-ryhmää Paavo Lipposen kanssa kesällä 2003.
Ilkka-Christian Björklund

Ilkka-Christian Björklund (s. 20. tammikuuta 1947 Helsinki) on suomalainen poliitikko. Hän on ollut kahdesti kansanedustajana, ensin SKDL:n 1972–1982 ja myöhemmin SDP:n eduskuntaryhmässä 1987–1991. Helsingin kaupunginvaltuustossa hän oli 1989–1992 ja 1997–2000. Elokuusta 2000 vuoden 2007 eläkkeelle siirtymiseensä asti Björklund oli Helsingin sivistys- ja henkilöstötoimen apulaiskaupunginjohtaja.
Björklund liittyi SDP:hen 1963. Vuonna 1968 hän siirtyi SKDL:ään, liiton sosialistien riveihin. Hän jatkoi puolueessa vuoteen 1982, jolloin hän aloitti Pohjoismaiden neuvoston pääsihteerinä. Björklund toimi neuvoston johdossa 1982–1987. Vuosina 1994–1996 hän oli ulkosuomalaisten etujärjestön Suomi-Seuran toiminnanjohtaja.
Koulutukseltaan hän on valtiotieteen lisensiaatti.
Pakaralihas

Pakaralihaksia on ihmisellä kolme paria: isot pakaralihakset ("musculus gluteus maximus"), keskimmäiset pakaralihakset ("musculus gluteus medius") ja pienet pakaralihakset ("musculus gluteus minimus"). Isojen pakaralihasten tehtävänä on lonkan ojennus, keskikokoisten ja pienten pakaralihasten taas reisien loitonnus. 
Kuntosalilla pakaralihaksiin kohdistuvia harjoituksia ovat esimerkiksi jalkakyykky, jalkaprässi ja reidenloitonnus.
Pakarat

Pakarat ovat kehon osa, joka sijaitsee lantion takaosassa. Pakaralihas ("Gluteus maximus") on yksi ihmisen suurimmista lihaksista. "Gluteus medius" muodostaa myös osan pakaralihaksistosta. Myös muilla kaksi- ja nelijalkaisilla on pakarat. Pakaroiden välissä on peräaukko. Pakarat ovat erogeeninen alue. 
Pakarat populaarikulttuurissa.
Laulaja Fredi edusti Suomea Euroviisuissa vuonna 1976 kappaleellaan Pump pump, jonka kertosäkeessä laulettiin: "Pylly vasten pyllyä, pump pump".
Ensimmäisiä muodokkaista pakaroistaan tunnettuja julkisuuden naisia oli yhdysvaltalainen malli ja näyttelijätär Vikki Dougan, joka sai lempinimen “The Back” (takamus). Cambridgen herttuattaren pikkusisko Philippa Middleton herätti kohua ollessaan siskonsa häissä morsiusneitona vartalonmyötäisessä mekossa, joka korosti hänen pyöreää takamustaan. 2000-luvun vuosikymmeninä tanssilaji twerkkaus, jossa erityisesti tuodaan esiin pakaroita, on kasvattanut suosiotaan.