Afrikankaija

Afrikankaija ("Poicephalus meyeri") on noin 20-22 cm pitkä ja noin 100-135 gramman painoinen, lyhytpyrstöinen papukaija. 
Lajin vanha suomenkielinen kutsumanimi on pikkukäkikaija.
Alalajeja on useita: "P." "m. meyeri, P. m. saturatus, P. m. matschiei, P. m. transvaalensis, P. m. reichenowi, P. m. damarensis"
Ulkonäkö.
Se on hillityn kirjava, pääväreinä harmaa tai harmaanruskea, vihreä ja keltainen. Siivet ovat harmaat, mutta ranteissa, alulan kohdalla ja joillain alalajeilla myös siiven sisäpuolen pienissä peitinhöyhenissä on keltaista. Vatsa on vihreä, turkoosi tai sininen (alalajista riippuen), josta se suomumaisin kuvioin muuttuu rinnan kohdalla harmaaksi. Pää on siis harmaa, ja päälaella on iästä, alalajista ja joskus sukupuolestakin riippuvainen määrä keltaista höyhenystä. Usein myös reisissä on hieman keltaisia höyheniä. Nokka afrikankaijoilla on kokonaan musta, jalat tummanharmaat ja silmät aikuisilla ruskeanpunaiset. Silmää ympäröivä, paljas ihoalue ei juuri erotu pään väristä.
Nuori afrikankaija on aikuisia vihertävämpi. Niiltä puuttuu keltaiset merkinnät otsalta ja jaloista ja ranteessa keltaista on vähemmän. Silmät ovat tummat.
Sukupuolet ovat samannäköiset, eikä höyhenpuvussa ole eroja sukupuolten välillä (paitsi erään lähteen mukaan alalajeilla "P. m. matschiei" ja "P. m. trasvaalensis", ks. alalajikuvaukset) . Kokeneet harrastajat voivat nähdä sukupuolieroja etenkin jos koiras ja naaras ovat vierekkäin: afrikankaijoilla on "Poicephalus"-suvulle tyypillisesti koirailla isompi, laatikkomainen pää ja isompi nokka, naaraiden pää on hieman suipompi ja nokka pienempi. Erot ovat kuitenkin pieniä ja vaikea, ellei jopa mahdoton havaita.
Alalajit.
Alalajien eroina ovat pääasiassa pään keltaisuuden erot sekä vatsan ja yläperän värityksen vaihtelu. Joskus alalajit jaetaan kahteen ryhmään: niihin joilla on keltaista päässään ja niihin joilla ei ole. Joskus ero tehdään harmaanruskean päävärin perusteella vaaleampiin, kuivien alueiden alalajeihin ja tummempiin, kosteiden alueiden alalajeihin. Alalajit ovat osin voineet sekoittua vankeudessa. 
Alalajien tuntomerkit vaihtelevat hieman käytetyn lähteen mukaan, ja osa lähteistä viittaa myös muihin, virheellisesti tuntomerkkejä kuvaaviin lähteisiin. Lajilla on paljon asteittaista sulautumista alalajien välillä ja myös vaihtelua kunkin alalajin sisällä, mikä viittaa siihen, että luokittelua saattaisi olla tarpeen tarkistaa. Tuntomerkkikuvausten osin vaihdellessa, nykyään alalajeja kuitenkin tunnustetaan seuraavat:
Esiintyminen.
Afrikankaijat elävät keskisessä päiväntasaajan Afrikassa, lännessä Kamerunista itään Sudaniin, Keniaan ja Tansaniaan, sekä etelässä Malawiin, Sambiaan ja Angolaan. Sen holotyypin kuvaili Philipp Jakob Cretzschmar Kurdufanista Sudanista 1827.
Lemmikkinä.
Afrikankaija ei ole Suomessa järin yleinen lemmikki. Ruotsissa lintu on runsaasti yleisempi.
Lajin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.
Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee vankeudessa olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.