Mikkelin Jukurit

Mikkelin Jukurit on vuonna 1970 perustettu mikkeliläinen jääkiekkoseura. Se on pelannut kaudesta 2016–2017 alkaen SM-liigassa. Tuohon saakka joukkue pelasi sarjatasoa alempana Mestiksessä, jossa he ovat voittaneet kultaa seitsemän kertaa, hopeaa neljästi ja pronssisijan kerran. Jukurit pelaa kotiottelunsa Let's Go Areenassa. Seuran virallinen, rekisteröity nimi on Jukurit HC Oy.
Historia.
Perustaminen ja alkuvuodet.
Mikkelin Jukurit sai alkunsa 28. heinäkuuta 1970, kun Mikkelin Palloilijoiden ja Mikkelin Pallo-Kissojen jääkiekkojaostot yhdistyivät. Jukurit merkittiin yhdistysrekisteriin 17. marraskuuta 1970. Vajaa 40 vuotta myöhemmin 15. toukokuuta 2009 seura ilmoitti yhtiöittävänsä toimintansa ja aloittavansa yhteistyön SM-liigaseura SaiPan kanssa.
Vasta perustettu Jukurit peri Mikkelin Palloilijoiden paikan jääkiekon maakuntasarjan Keski-Suomen lohkossa. Jukurit pelasivat 1970-luvun loppuvaiheilla myös I-divisioonassa, mutta eivät kyenneet vakiinnuttamaan paikkaansa sarjatasolla. I-divisioonassa joukkueen parhaaksi saavutukseksi jäi kauden 1977–1978 viides sija. Keväällä 1980 Jukurit putosi II-divisioonaan.
Seuraavan puolentoista vuosikymmenen aikana Jukurit pelasivat II-divisioonassa vaihtelevalla menestyksellä. Seuran käännekohtana voidaan pitää kautta 1998–1999. Tuolloin Matti Turunen aloitti Jukureiden toiminnanjohtajana ja valmentajaksi palkattiin Risto Dufva. Jukurit saivatkin sarjapaikan vastikään perustetusta Suomi-sarjasta kaudelle 1999–2000. Keväällä 2000 Jukurit voittivat Suomi-sarjan mestaruuden. Näin joukkue palasi 20 vuoden tauon jälkeen I-divisioonaan, jonka nimi muutettiin Mestikseksi SM-liigan sulkemisen myötä. 
Risto Dufvan aikakauden alku.
Keväällä 1998 Jukureiden kauden viimeiseen II-divisioonan otteluun Kalevankankaalla myytiin 27 pääsylippua. Kauden yleisökeskiarvo oli alle 200 katsojaa. Arto Rantanen ja muu seuran johto päättivät, että joukkueen on päästävä seuraavalle sarjatasolle. Joukkueessa ei ollut suuria ulkoisia arvoja joille rakentaa, mutta se oli käytännössä velaton.
Vesa Kääriäinen ja Seppo Hujanen alkoivat koota Seppo Simpasen ja Jukka Toivakan ympärille muita paikallisesta jääkiekosta kiinnostuneita liikemiehiä Rantasen, Kääriäisen, Reino Rouhiaisen, Veijo Ruthin, Seppo Viherkorven ja muun seurajohdon tueksi. Paikallisista liikemiehistä mukana olivat alusta lähtien Reijo Björkman, Pertti Oksa ja Reijo Turunen.
Seppo Hujanen järjesti mikkeliläisille vierailun Hartwall-areenalle, jossa Aake Kalliala ja Hjallis Harkimo isännöivät liigaottelua ja suosittelivat kovasti jääkiekkotoimintaan ryhtymistä. Mikkeliläisliikemiesten joukko alkoi tämän jälkeen laskea seuraavan kauden budjetin perusteita Arto Rantasen tekemien arvioiden pohjalta. Joukosta muodostui Jukureiden edustusjoukkueen tukiryhmä, jonka koollekutsujana oli ensin Toivakka ja sitten Simpanen.
Yhtenä Jukureiden kehittämiskonsulttina toiminut helsinkiläinen Kim Pihl vihjasi mikkeliläisille, että Oulun Kärpät SM-liigakarsintoihin johtanut valmentaja Risto Dufva oli vielä kevään korvalla 1998 ilman kiinnitystä seuraavaksi kaudeksi. Seppo Hujanen on todennut, että Jokereiden toimitusjohtaja Matti Virmanen suositteli Dufvaa parhaana saatavilla olevana valmentajana.
Kärppien päävalmentajan tehtävistä sivuun kesken kaiken joutunut Dufva oli Vierumäen urheiluopistolla maaliskuussa 1998, kun Kim Pihl soitti hänelle ja ehdotti tutustumista Mikkelin mahdollisuuksiin. Aluksi Dufva ei ollut asiasta kovinkaan kiinnostanut. Hän oli sopinut Oulun Kärppien kanssa oli, että hän nauttii täysistä palkkaeduista vielä vuoden. Useat I-divisioonan seurat tarjosivat Dufvalle valmentajanpaikkaa. Hän lähti kuitenkin tapaamaan II-divisioonan joukkueiden edustajia Arto Rantasen kerrottua Dufvalle mikkeliläisten pitkän ajan suunnitelmista. Keskusteluissa mikkeliläiset kertoivat haluistaan nostaa Jukurit I-divisioonaan. Loppujen lopuksi Dufva teki kaksivuotisen valmentajasopimuksen Jukurien kanssa huhtikuussa 1998. Hän oli kiinnostunut seuran kehittämistyöstä pitkällä aikavälillä ennemminkin kuin taloudellisissa vaikeuksissa olleiden I-divisioonanseurojen tarjouksista. Hän muutti perheineen Mikkeliin.
Jukurit tarvitsivat vielä toimitusjohtajan. Dufva kysyikin Kärppien toimitusjohtajalta Juha Junnolta neuvoja, kuinka Jukureille saataisiin pätevä henkilö Jukurien ammattitoimitusjohtajaksi. Junno oli työskennellyt aikoinaan Kuopiossa ja hän tiesi, että silloinen kuopiolainen Matti Turunen asui tätä nykyä väliaikaisesti Mikkelissä. KalPan puheenjohtajana ja toiminnanjohtajana 1990-luvun alkuun asti toiminut Turunen opiskeli tuolloin Suomen Nuoriso-opistossa Mikkelissä. Turunen lupautui toiminnanjohtajaksi kolmeksi vuodeksi, kevääseen 2001 saakka. Hän aloitti työn kesäkuun alussa 1998. Jukurit oli ollut jo vuosikymmenet syrjässä jääkiekkokulttuurin kehityksestä, mutta Dufvan ja Turusen palkkaamisen ansiosta seura sai hyödykseen valmiit yhteydet Jääkiekkoliittoon ja useisiin tärkeisiin jääkiekkoseuroihin.
Jukurien nousu Suomi-sarjaan, 1998–1999.
Risto Dufva pyysi entistä pelikaveriaan Pekka Lipiäistä kakkosvalmentajakseen. Dufvan oli tunnettu jääkiekkopiireissä paitsi seuravalmentajana, myös nuorisomaajoukkueen tehtävistä. Näin ollen pelaajia, jotka halusivat pelata Mikkelissä oli ainakin II-divisioonan joukkueissa. Jukureissa oli lopulta uusia pelaajia lähes puolet. Kausi alkoi ylivoimaisella voitolla Anjalankoskella. Kauden ensimmäistä kotiottelua Varkautta vastaan oli seuraamassa liki 700 maksanutta katsojaa, eli katsojamäärä ylitti miltei 500 hengellä edelliskauden katsojakeskiarvon. Jukurit voitti ottelun ylivoimaisesti lukemin 9–1.
Jukurien syyskausi huipentui kahteen otteluun Kouvolaa vastaan. Marraskuun puolivälissä pelattiin Mikkelissä, Jukurit voitti ottelun maalein 4–3. Kalevankankaan hallissa oli yli tuhat katsojaa. "Suuren mahtavan KooKoon kaataminen on tässä sarjassa henkinen kynnys, jonka nyt pystyimme ylittämään", valmentaja Dufva pelin jälkeen.
Joulukuussa pelattiin Kouvolassa uusintaottelu sarjan voitosta, koska KooKoon ja Jukureiden pisteet olivat tasan. Voittaja pääsi suoraan II-divisioonan ylempään jatkosarjaan. Kiekkokiinnostus oli nyt selvästi lyönyt Mikkelissä läpi, sillä Kouvolaan lähti muun muassa kolme linja-autollista Jukureiden kannattajia. Jukurit voitti ottelun niukasti maalein 2–1. Jukurit sai voittonsa ansiosta kuukauden ottelutauon.
Lasse Kanerva oli ylivoimaisesti lohkon tehokkain hyökkääjä. Niinpä hän sai joulun jälkeen kutsun KalPan liigamiehistöön otteluihin SaiPaa ja Jokereita vastaan. Muu joukkue harjoittelu paljon joulutauolla, ja Dufva totesi loppiaisen alla, ettei hänellä ole koskaan ollut näin kiitollista ryhmää. Tunnelma oli nousuvireinen. Jatkosarjassa Jukurit kohtasi Tampereen KooVeen, Turun Kiekko-67:n, Kotkan Titaanit, Kouvolan KooKoon, Heinolan Kiekon, Kiekko-Vantaan ja Pitäjänmäen Tarmon Helsingistä.
Jukureiden pelaajat asettivat keskenään tavoitteeksi nousun neljän parhaan joukkoon. Ison pettymiksen riski oli joukueen piirissä pienentynyt, sillä Suomen Jääkiekkoliitto oli päättänyt perustaa uuden Suomi-sarjan divisioonien väliin, joten vain viimeiseksi eli kahdeksanneksi jäävä joukkue joutuisi seuraavalla kaudella takaisin II-divisioonaan. Nousu tuntui Jukureista jopa todennäköiseltä vuoden vaihteessa 1998–1999.
Ylempi jatkosarja alkoi loppiaisena Jukureilta erinomaisesti. Ensin Jukurit voitti Kiekko-67:n Kalevankankaalla maalein 7–3. Kolmen päivän päästä Jukurit voitti kotiottelussaan KooVeen lukemin 5–3. Ottelu oli kauden yleisöennätys, ja paikalla oli yli 1 700 maksanutta katsojaa.
Tammikuun puolivälissä Jukurit johti yllättäen ylempää jatkosarjaa, mutta joukkue joutui vaikeuksiin. Kiekko-Vantaa voitti Jukurit Myyrmäen hallissa, ja Jukurit hävisi viisi seuraavasta kuudesta ottelustaan. Joukkue putosi sarjan kärjestä muutamassa viikossa seitsemänneksi niukasti putoamisviivan yläpuolelle ennen Turkua. Jukurien yleisömäärä väheni tappioiden myötä selvästi. Kalevankankaalla helmikuussa pelatussa ottelussa Kiekko-Vantaata vastaan paikalla oli yleisöä 700 henkeä, eli yli tuhat henkeä vähemmän kuin KooVee-pelissä kuukausi aikaisemmin. Ottelu oli kuitenkin kuitenkin Jukurien kannalta käänne parempaan, Jukurit voitti lukemin 4–2. Jukurit voitti kolme seuraavasta neljästä pelistään. Näin se nousi Suomi-sarjaan. Joukkue jäi pudotuspeleistä vain yhden pisteen päähän.
Dufvan ensimmäisen kauden tuloksena Jukureiden uskottavuus palautui, ja otteluiden yleisökesviarvo oli noin tuhat henkeä. Sen sijaan Jukurien taloustilanne oli noin puoli miljoonaa markkaa tappiolla. Jukurit toteutti liigatason markkinointia, mutta keräsi II-divisioonan tasoiset tuotot. Pääsponsorien panostuksia aikaistettiin, ja he lainasivat Jukureille henkilökohtaisia varojaan. 
Koko kauden tilastot ovat eurohockey.netissä. 
Suomi-sarjan mestaruus ja nousu Mestikseen, 1999–2000.
Joukkue uudistui kevään ja kesän aikana, ja osa edellisen kauden pelaajista lopetti pelaamisen. Jukureilla oli hyvä maine nousevana ja laadukkaana seurana, ja uusia pelaajia Jukureihin tuli 16. Dufva ja Lipiäinen saivat kauden lopulla avukseen kolmannen valmentajan, Jussi Karin, jonka vastuulle tuli fyysisen harjoittelun ohjaaminen. Dufva sai kesällä 1999 kiinnityksen 19-vuotiaiden maajoukkueen kakkosvalmentajaksi seuraavan kevättalven maailmanmestaruuskisoihin saakka. Lipiäisen vastuu korostui pelikauden aikana Dufvan maajoukkuekiireiden takia. Kahteen lohkoon jaettu uusi sarjataso herätti II-divisioonan aluelohkoja enemmän kiinnostusta. Jukurien kanssa etelälohkoon kuuluivat KalPa, Kiekko-Vantaa, KooVee, Anjalankosken Kiekko, Pitäjänmäen Tarmo, Heinolan Kiekko ja Kotkan Titaanit. Suomi-sarja avattiin Mikkelissä 18. syyskuuta. Jukurien ja Kiekko-Vantaan välisellä ottelulla. Paikalla yli tuhatpäinen yleisö, ja eritoten Lasse Kanerva pelasi hyvin.
Jukurit menestyi Suomi-sarjassa paremmin kuin II-divisioonan neloslohkossa, sillä Jukurit voitti Suomi-sarjan runkosarjan ylivoimaisesti. Syksyn 1999 odotetuin kohokohta kannattajien näkökulmasta oli konkurssin takia liigasta suoraan Suomi-sarjaan pudonneen KalPan ensimmäinen vierailu Jukurien vastustajana Kalevankankaalla 13. marraskuuta. Paikalla olikin 1 700 hengen yleisö. Jukurit voitti ottelun maalein 7–3. Runkosarjassa Jukurien yleisökeskiarvo oli 1 050 henkeä.
Suomi-sarjan pudotuspelit alkoivat maaliskuun alussa. Kaksi ensimmäistä sarjaa pelattiin paras kolmesta -järjestelmällä ja loppuottelut paras viidestä -järjestelmällä. Jukurit voitti ensin Kotkan Titaanit kahdella kotivoitolla. Sitten vastaan tuli pohjoislohkon Haukiputaan Ahmat, joka hävisi ensin Mikkelissä ja sen jälkeen Haukiputaalla. Jukurit saivat loppuotteluvastustajakseen Kiekko-Vantaan. Loppuottelusarjassa pelattiin Suomi-sarjan mestaruudesta siten, että myös hävinnyt joukkue pääsi I-divisioonan karsintoihin. Jukurit voitti ensimmäisen ottelun Kalevankankaalla maalein 3–1 ja toisen Vantaalla lukemin 2–3 Mikko Hakkaraisen jatkoaikamaalilla. Kolmas loppuottelu pelattiin Mikkelissä, missä Jukurit voitti jatkoajalla maalein 3–2 Lasse Kanervan tekemällä maalilla. Jukurien voittaessa mestaruuden Kalevankankaalla oli noin 3 500 katsojaa. Kyseessä oli maaliskuun viides kotiottelu ja samalla viides perättäinen Mikkelin jääkiekon kaikkien aikojen yleisöennätysottelu. Jukurien viiden Suomi-sarjan pudostusottelun yleisökeskiarvo oli 2 900 katsojaa, joka oli sata kertaa enemmän kuin Jukurien kevään 1998 viimeisen kotiottelun makseneiden katsojien määrä.
Jukureiden kausi jatkui mestaruuden jälkeen I-divisioonan karsintoihin SaPkoa vastaan. Nousukarsintojen paras viidestä -järjestelmällä pelattu ottelusarja alkoi Mikkelissä viikon kuluttua Suomi-sarjan päättymisestä lauantaina 25. maaliskuuta. Mikkelissä syntyi jälleen syntyi uusi yleisöennätys, kun yli 3 700 henkeä saapui seuraamaan ottelua. SaPko voitti ottelun lukemin 2–6. Toinen karsintaottelu oli seuraavana päivänä Talvisalossa Jukureille vaikea, sillä SaPko johti ensimmäisen erän jälkeen ottelua jo maalein 5–0 ja voitti lopulta lukemin 6–1. Kolmas ottelu pelattiin Mikkelissä 29. maalikuuta. Yleisömäärä romahti lähes puoleen verrattuna ensimmäiseen otteluun ollen 2 100 katsojaa. Yleisön usko myönteiseen lopputulokseen oli vähentynyt selvästi, vaikka tarkkanäköisimmät huomasivat Jukurien pelanneen Savonlinnassa kaksi viimeistä erää tasaväkisesti. Jukurit pelasi taitavammin ja tehokkaammin kuin aiemmissa peleissä. Tero Tourunen vei Jukurit johtoon jo toisella minuutilla. Jyri Paavola teki 2–0-maalin ensimmäisessä erässä, mutta SaPko kavensi lukemat vielä ensimmäisessä erässä ja tasoitti ottelun toisen erän alussa pelatessaan ylivoimaa. Herkko Suvannon ja Antti Laakson maalit toisen erän jälkipuolella käänsivät ottelun Jukureille. Jyri Paavola teki vielä kolmannessa erässä maalin, ja ottelu loppui maalein 5–2. Ottelun lopputulos merkitsi sitä, että yleisön kadonnut innostus karsintaa kohtaan palautui. Neljänteen otteluun Savonlinnaan matkusti kaikkiaan 300 Jukurieiden kannattajaa. Jukurit voitti ottelun lukemin 1–4, ja ratkaisu siirtyi Mikkeliin. Kun Jukurien pelaajat tulivat aamulla ensimmäiseen verryttelyharjoitukseen, jäähallin pääovilla oli jo ruuhkaa, koska iltapäivällä pelattavan ottelun ennakkomyynti oli alkanut. Halli oli miltei loppuun myyty, ja paikalle tuli 4 200 henkeä. Jukurien Mikko Hakkarainen teki Jukurien avausmaalin jo ottelun kolmannella peliminuutilla. Hakkarainen teki maalin myös kymmenen minuutin päästä, jolloin Jukurit pelasi ylivoimaa. Jukurien Antti Laakso onnistui maalinteossa toisen erän ensi sekunneilla. Kolmannen erän alkupuolella Laakso ampui Jukureiden neljännen maalin, ja ottelu alkoi olla ratkennut. Yleisö juhli voittoa äänekkäästi jo kolmannen erän alusta lähtien. Dufva otti Jukureille aikalisän hieman yli minuutti ennen loppua, jolla Joukkue pitkitti voitosta nauttimista. Jukurit voitti SaPkon maalein 4–0 ja nousi I-divisioonaan. Sen nimi muutettiin Liigan sulkemisen myötä Mestikseksi.
Tilastot runkosarjasta, pudotuspeleistä ja karsinnoista ovat eurohockey.netissä.
Mestiksessä.
Jukurit voitti heti ensimmäisellä Mestis-kaudellaan sarjan mestaruuden keväällä 2001. Joukkue voitti sarjan myös vuosina 2002 ja 2003. Keväällä 2004 Jukurit hävisi KalPalle Mestiksen loppuotteluissa saaden näin ollen hopeaa. 
Kaudella 2004–2005 Jukurit oli tyytyminen Mestiksen neljäs. Vaasan Sport tiputti Jukurit välierävaiheessa, ja Jukurit hävisi myös pronssi-ottelun TuTolle. Jukurit voitti mestaruuden keväällä 2006, kun se voitetti Sportin Mestiksen loppuotteluissa otteluvoitoin 3–1. Tuo kausi jäi Risto Dufvan viimeiseksi Jukureissa. 
Jukurit aloitti kauden 2006–2007 Reijo Ruotsalaisen valmennuksessa, mutta hän sai väistyä Pekka Lipiäisen tieltä tammikuussa. Jukurit saavutti Mestiksessä hopeaa ja pääsi pelaamaan SM-liigan tasonmittauksiin KalPaa vastaan. KalPa voitti sarjan suoraan otteluvoitoin 0–4, ja Jukureiden kausi päättyi seitsemän ottelun tappioputkeen. 
Kausi 2007–2008 Jukureita valmensi Kari Makkosen. Vaikeasta ja ailahtelevasta kaudesta huolimatta Jukurit saavutti pronssia voittamalla KooKoon kauden viimeisessä ottelussa. Makkonen aloitti Jukureiden valmentajana myös syksyllä 2008, mutta pian hänet korvasi Pekka Lipiäinen. Kaudesta koitui Jukureiden osalta vaikea, ja joukkue jäi ensimmäistä kertaa Mestis-historiansa aikana ulos pudotuspeleistä. Jukurit sijoittui kauden päätteeksi yhdeksänneksi.
Lipiäisen siirryttyä vastuuvalmentajaksi Jukureiden peli parani huomattavasti Makkosen ajoista. Täten Lipiäinen solmi Jukureiden kanssa sopimuksen kaudesta 2009–2010.
Kausi 2000–2001 ja Mestis-mestaruus.
Jukurit voitti Mestiksen mestaruuden heti ensimmäisellä kaudellaan sarjassa. Runkosarjassa joukkue sijoittui toiseksi TuTon jälkeen. Tilastot runkosarjasta ja pudotuspeleistä ovat eurohockey.netissä.
Kausi 2001–2002, Continental Cup ja toinen Mestis-mestaruus.
Jukurit lähti toiseen Mestis-kauteensa ennakkosuosikkina ja hallitsevana mestarina. Otteluohjelma oli tiiviimpi kuin muilla Mestis-joukkueilla, sillä kauteen mahtui myös kansainvälisiä otteluita Continental Cupissa. Jukurit sijoittui lopulta Continental Cupissa neljänneksi ja voitti jälleen Mestiksen mestaruuden. Jukurit vei myös Mestiksen runkosarjan nimiinsä.
Tilastot runkosarjasta ja pudotuspeleistä ovat eurohockey.netissä.
Kausi 2002–2003.
Keväällä 2002 Mestiksen mestaruuden voittaneesta Jukurit-joukkueesta ei kaudella 2002–2003 pelannut Mikkelissä kuin kourallinen pelaajia. Kauden aloittamista hankaloitti myös se, että Mikkelin jäähalliin saatiin jää vasta hetkeä ennen ensimmäistä kauden kotiottelua. Siihen saakka joukkueen piti matkustella ympäri maakuntaa harjoittelemassa. 
Runkosarja oli kaudella 2002–2003 tasaisempi kuin edellisellä kaudella. Jukurit aloitti runkosarjan hyvin. Se oli hyvillä otteillaan sarjan kärjen tuntumassa. Tasaisuus takasi, ettei ero kärkeen kasvanut missään vaiheessa tavoittamattomaksi. Jukurit eteni myös Continental Cupiin edelliskauden mestaruutensa myötä. Cupin ensimmäinen kierros pelattiin Latviassa. Kireästä otteluohjelmasta ja loukkaantumisista huolimatta Jukurit pelasi hyvin. Ennen joululomaa Jukurit pelasi vielä toisen Continental Cupin turnauksen Italiassa. Niukka putoaminen Cupin jatkosta koitui loppukaudella joukkueen eduksi, sillä se säästi joukkueen voimavaroja. Runkosarja päättyi Jukureiden osalta vieraskiertueeseen, ja sen aikana Jukurit teki uuden piste-ennätyksensä Mestiksen runkosarjassa saavuttaen 70 pistettä 44 ottelussa. Lisäksi joukkue päästi vain 86 maalia.
Jukurit sai jälleen puolivälierissä vastaansa Kokkolan Hermeksen. Hermes pelasi hyvin, mutta Jukurit voitti sarjan otteluvoitoin 3–0. Näin Jukurit eteni välieriin ottelemaan loppuottelupaikasta Sportin kanssa. Sarja oli tasaväkinen. Sport voitti toisen ottelun, mutta Jukurit pudotti Sportin jatkosta tasaväkisessä kamppailussa Vaasassa voittaen ottelun toisessa jatkoerässä.
Loppuottelusarjassa K-Vantaa voitti ensimmäisen ottelun hyvällä pellillä Mikkelissä. K-Vantaa voitti myös toisen ottelun, joka pelattiin Vantaalla. Kolmannessa ottelussa sarja oli siis ensimmäistä kertaa katkolla. Jukurit tuli otteluun sillä liikkeellä, jota se oli runkosarjassakin esittänyt. K-Vantaan liike ei riittänyt, ja Jukurit voitti ottelun. Neljännessä ottelussa Vantaalla Jukurit meni ottelussa johtoon, mutta K-Vantaa teki tasoituksen nopeasti ja siirtyi heti perään johtoon. Jukurit näytti menettäneen otteensa. Puolitoista minuuttia ennen varsinaisen peliajan loppumsita Risto Dufva otti aikalisän ja maalivahdin kentältä pois. Peli siirtyi K-Vantaan päätyyn. Kotijoukkueen valmentaja Jarmo Kauppi päätti runsaat 40 sekuntia ennen erän päätöstä ottaa vuorostaan aikalisän. 37 sekuntia ennen varsinaisen peliajan päättymistä Pasi Järvinen teki tasoitusmaalin. Toisen jatkoerän alussa Jukurien Tero Koposen voittomaalilla ottelusarja siirtyi vielä viidenteen otteluun ja Mikkeliin.
Viidennessä ottelussa näytti jo siltä, että Jukurit voittaa ottelun. Joukkue kuitenkin pelasi huonosti kolmannen erän, ja ottelu eteni jatkoajalle. Jatkoajalla Jukureiden Petri Lehtonen teki Jukureiden voittomaalin, mikä ratkaisi mestaruuden Jukureille.
Tilastot runkosarjasta ja pudotuspeleistä ovat eurohockey.netissä.
Kausi 2003–2004.
Jukurit lähti neljänteen Mestis-kauteensa jälleen korkein tavoittein ja odotuksin. Joukkueen runko säilyi edellisestä kaudesta kohtalaisen samana. Suurimmat muutokset tapahtuivat puolustustajistossa ja maalivahdeissa, koska muutama avainpelaaja siirtyi toisiin joukkueisiin ja molemmat maalivahdit vaihtuivat. Joukkue pelasi alkusyksyllä hyvän harjoitusottelujakson ja muun muassa tasapäisiä otteluja Liigassa pelanneita joukkueita vastaan.
Jukurit saivat edellisen kauden Mestis-mestaruutensa ansiosta kolmennen peräkkäisen Suomen edustuspaikan Continental Cuppiin. Ensimmäinen retki Jukureilla suuntautui lokakuun puolivälissä Slovakian Zvoleniin, jossa joukkue osallistui toisen kierroksen turnaukseen. Jukurit selvitti turnauksen tappioitta kehnoista olosuhteista huolimatta. Marraskuussa pelasi Itävallassa välieräturnauksen. Jukurit kärsi Linzin kovatasoisessa turnauksessa kolme tappiota ja putosi jatkosta.
Jukurit kärsi tappion heti Mestiksen runkosarjan avausottelussa Järvenpäässä. Muutenkin kauden ensimmäinen neljännes oli Jukureille tavanomaista vaikeampi. Joukkue kuitenkin saavutti heti tärkeitä pisteitä KalPaa ja Hermestä vastaan pelatuista otteluista, eivätkä sarjan kärkijoukkueet päässeet karkaamaan sarjataulukossa. Jukurien vaikeimpana hetkenä syyskaudesta mainittakoon marraskuu, jolloin joukkue kärsi Mestis-historiansa suurilukuisimman tappion Vaasassa, missä se hävisi maalein 2–9. Voitoista huolimatta Jukurit pelasi huonosti kotihallissaankin muun muassa FPS:aa ja Salamoita vastaan. Maalivahdit Mikael Vuorio ja Mikko Strömberg kilvoittelivat syyskauden ykkösvahdin asemasta. Asemasta ei ollut täyttä varmuutta, mikä ainakin joukkueessa nähtiin hyvänä asiana. Kevättä kohden Strömberg otti ykkösmaalivahdin paikan ja säilytti asemansa aina loppuotteluihin asti.
Joulutauko oli joukkueen kannalta hyvään aikaan ja joukkue sai pelaajia takaisin sairauslomilta vahvuuteensa. Uusina pelaajina mukaan tulivat puolustajat Jussi Timonen ja Ville Hyrkäs. Vuoden alkajaisiksi joukkue esittikin tasokasta kiekkoa KalPaa vastaan kotihallissaan ottelussa, jossa KalPan viime hetken tasoitus jakoi pisteet. Jukurit kärsi kauden ainoan kotitappionsa runkosarjassa tammikuussa Vaasan Sportia vastaan. Jukurit ei voittanut Sportia kauden aikana kertaakaan. Viimeisellä kierroksella runkosarjan voitto oli sekä Jukureille että KalPalle katkolla. Jukurit pelasi huonosti Kajaanissa ottelun loppuvaiheet, mutta jatkoajalle venynyt taistelu tiesi runkosarjan voittoa KalPan kärsittyä tappion Vantaalla.
Puolivälierissä Jukurit kohtasi Kiekko-Vantaan, joka oli hyvässä vireessä. Runkosarjassa vakuuttavasti kotiotteluissa esiintynyt Jukurit kärsi kaksi kertaa tappion Kiekko-Vantaaalle, mutta Jukurit eteni jatkoon otteluvoitoin 3–2. Välierissä Jukurit pelasi KooKoota vastaan. Välieräsarja katkesi suoraan kolmen ottelun jälkeen, mutta Jukurit esitti joka ottelussa ailahtelevia otteita. Loppuotteluissa Jukurit kohtasi kaikki aiemmat pudotuspeliottelunsa voittaneen KalPan. Kaksi ensimmäistä ottelua päättyi Jukurien kotivoittoihin, mutta sitten sarja alkoi kääntyä KalPalle, kun se voitti kolmannessa ottelussa Mikkelissä Jukurit maalein 1–4. Neljännessä ottelussa mestaruus oli jo katkolla KalPalle sen kotihallissa, mutta Jukurit onnistui voittamaan pelin jatkoajalla. Seuraavassa pelissä Kalevankankaalla Jukurit ei onnistunut säilyttämään vahvan avauserän tuomaa johtoasemaa miltei täyden salin edessä. KalPa nousi lopulta jatkoerässä mestariksi. Matti Tiihonen viimeisteli nelosketjun laidassa mestaruuden ratkaisseen jatkoaikaosuman. Päävalmentaja Dufva oli kuitenkin tyytyväinen Jukurien saavuttamaan hopeamitaliin.
Tilastot runkosarjasta ja pudotuspeleistä ovat eurohockey.netissä.
Kausi 2004–2005.
Jukurien valmennusryhmä säilyi samana. Päävalmentajana oli Dufva, ja hänen apunaan olivat Lipiäinen ja Aho. Jukureilla Mestiksen mestarina oli kauden päätteeksi mahdollisuus nousta SM-liigaan, mikäli joukkue täyttäisi SM-liigan vaatimustason ulkoisesti. Mikael Vuorio ei jatkanut enää Jukureissa, ja Jukurit hankki kakkosmaalivahdikseen Jukurit-kasvatti Kai Tillasen Ahmoista. Mikko Strömberg jatkoi Jukureiden ykkösmaalivahtina. Kenttäpelaajista Jukurit menetti 11 muualle, mutta se hankki 8 uutta pelaajaa. Merkittävistä pelaajista lähtivät Petri Lehtonen, Ilkka Vaarasuo ja Jussi Timonen. Uusia pelaajina Jukureihin tulivat muun muassa Juha Silvander, Joni Tuominen ja Juha Salmu.
, ja NHL-tähdillä Adam Hall, Kimmo Timonen, Sami Kapanen vahvistunut KalPa voitti Mestiksen runkosarjan ja Jukurit jäi tasaisilla suorituksillan toiseksi. Myös Jukureihin huhuttiin kovasti NHL vahvistusta, nimittäin Jody Shelleyta, joka kuitenkin siirtyi JyP:iin. Jukurit jäi ilman NHL vahvistuksia. Jukureissa runkosarjan parhaat pisteidentekijät olivat Samuli Piiroinen, Lasse Kanerva ja Olli Sipiläinen.
Jukurit sai pudotuspelien ensimmäiselle kierrokselle vastaansa Salamat. Jukurit aloitti puolivälieräsarjan tapansa mukaan hieman voimiaan säästellen. Jukurien osoitti kuitenkin taitonsa viimeistään Kirkkonummella pelatun kamppailun päätöserässä, kun Jukurit teki viisi maalia. Kolmannessa kamppailussa ratkaisu näytti jo selvältä, vaikka Salamat pelasi hyvin ottelun lopussa. Kotijoukkue Jukurit hallitsi peliä ja Jukurit raivasi tiensä välieriin suoraan voitoin 3–0. Välierät käynnistyivät 22. maaliskuuta Mikkelissä, kun Jukurit sai vastaansa Vaasan Sportin. "IS Veikkaaja" uutisoi ennen välieräsarjaa Jukureita vaivanneesta flunssasta. Kymmenkunta pelaaja oli sivussa viikonlopun harjoituksista. Kuitenkin ensimmäiseen otteluun Jukurit päästi parhaalla kokoonpanolla, ja ainoastaan Ilkka Kallioinen oli poissa ottelusta. Jukurit voitti ottelun maalein 5–0. Vajaalukuinen Jukurit hävisi kaksi seuraavaa ottelua, ja päätyi näin pronssiotteluun TuTon kanssa. TuTo oli voitti ottelussa pronssia, ja Jukurit jäi neljänneksi.
Kausi 2005–2006, Dufvan viimeinen kausi Jukureissa ja neljäs Mestis-mestaruus.
Kaudella 2005–2006 Jukureiden valmennuskolmikkona säilyi Dufva, Lipiäinen ja Aho. Ykkösmaalivahti Mikko Strömberg vaihtui, ja hänen tilalleen joukkueeseen saapui Jaakko Suomalainen KooKoosta. Merkittäviä joukkueesta lähteneitä pelaajia olivat Juha Silvander ja Esa Saksinen. Uusia vahvistuksia olivat muun muassa Petri Lehtonen, Mika Niemi, Petri Koskinen, Harri Suutarinen sekä tuleva NHL-pelaaja Mikko Mäenpää.
KalPa oli noussut edellisenä keväänä SM-liigaan, ja Jukurit voitti runkosarjan viiden pisteen erolla Sportiin. Jukurien paras pistemies oli Petri Lehtonen, joka oli runkosarjan pistepörssin neljäs. Lisäksi Mika Niemi ja Samuli Piiroinen tekivät paljon tehopisteitä. 
Jukurit voitti pudotuspeleissä ensimmäisellä kierroksella Jokipojat otteluvoitoin 3–1 sekä välierissä Hokin otteluvoitoin 3–2. Näin ollen Mestiksen loppuotteluissa kohtasivat Mikkelin Jukurit ja Vaasan Sport. Sport oli ensimmäisessä ottelussa parempi, mutta Jukurit voitti kolme seuraavaa peliä ja voitti mestaruuden. Kauden päätteeksi valmentaja Dufva ilmoitti jättävänsä seuran ja siirtyvänsä SM-liigaan JYP:iin. Hänen saavutuksikseen Mikkelin urheiluhistoriassa jäivät neljä Mestiksen mestaruutta, kaksi perättäistä sarjanousua ja pelaaminen Continental Cupin loppuottelussa. Lisäksi hänen valmentamiaan pelaajia nousi Jukureista SM-liigaan.
Kausi 2006–2007: Reijo Ruotsalainen, Mestis-hopeaa ja SM-liigan tasonmittaukset.
Joukkueen uutena päävalmentajana aloitti 29. huhtikuuta 2006 Reijo Ruotsalainen. Kakkosvalmentajaksi Jukureihin tuli Pasi Parviainen. Uudeksi toiminnanjohtajaksi kesken kauden nimettiin 15. tammikuuta 2007 tradenomi Mikko Romo. Maalivahtivalmentajaksi Jukureihin tuli Mikko Eloranta, joka on valmentanut muun muassa Venäjän pääsarjassa. Ykkäsmaalivahti vaihtui kun Jaakko Suomalainen siirtyi pelaamaan Ouluun ja Ari Reunanen saapui Jukureihin. Jukureista lähti 12 pelaajaa, ja alkavalle kaudelle Jukureihin tuli kymmenen pelaajaa. Lähtijöitä olivat muun muassa Niemi, Piiroinen, Sipiläinen, Erholtz, Mäenpää ja Salmivirta. Uusia pelaajia olivat muun muassa Tuomas Tikkanen, Ossi Pellinen, Lauri Kinos, Turo Asplund, Timo Kuuluvainen, Tuomas Immonen sekä Andreas Sundin. Lisäksi Daniel Wågström teki Jukureiden kanssa joulun alla loppukauden mittaisen sopimuksen, mutta hän pelasi lopulta vain yhden ottelun Jukureissa, sillä Mestiksen taso yllätti hänet. Patrik Bäärnhielm kävi try out -sopimuksella Jukureissa, muttei saanut sopimusta. Kolme ruotsalaista pelaajaa olivat Jukurien ensimmäiset ulkomaalaisvahvistukset Mestiksessä.
Jukurit aloitti kauden hyvin pelaamalla 11 tappiotonta peliä. Jukureiden hyvä vire kuitenkin alkoi hiipua joulukuun aikana, sillä valmentajien ja pelaajien välit olivat huonot. Antti Laakso ja Petri Lehtonen totesivatkin kauden jälkeen, että he olivat todella lähellä lopettaa uransa joulun jälkeen. Jukurit hävisi neljä peliä putkeen, mikä sivuaa seuran ennätystä Mestiksessä. Jukurit onnistui voittamaan runsaan kuukauden aikana vain sarjan huonoimpia joukkueita. Tämä taas johti lopulta Reijo Ruotsalaisen erottamiseen, mitkä herätti paljon keskustelua. Jukureiden uudeksi päävalmentajaksi nimettiin Pekka Lipiäinen. Hän toimi Jukureiden A-junioreiden vastuuvalmentajana kauden alussa. Jukurit aloitti pudotuspelit Jokipoikia vastaan. Jukurit voitti puolivälierät puhtaasti otteluvoitoin 3–0 ja kohtasi välierissä TuTon. Jukurit oli ylivoimainen ja voitti TuTon otteluvoitoin 3–1. Näin Jukurit eteni kuudennen kerran Mestiksen loppuotteluihin. Jukureita vastaan loppuotteluissa asettui Kajaanin Hokki, joka oli puolestaan voittanut välierissä Sportin. Jääkiekkoliitto kuitenkin ilmoitti ennen loppuottelusarjaa, että Jukurit pääsisi SM-liigan tasonmittaukseen, vaikka häviäisikin loppuotteluissa. Tämä mahdollisesti heikensi Jukureiden pelaajien voitontahtoa, sillä Hokki voitti mestaruuden selvästi otteluvoitoin 3–0. Jukurit sai toisen hopeansa, mitä voidaan pitää hyvänä saavutuksena, sillä moni ei uskonut että Jukurit etenisi loppuotteluihin. Tappiostaan huolimatta Jukurit sai 125 000 € palkintorahoja edellisen kauden mestaruudestaan.
Jukurit pelasi siis tasonmittaukset KalPaa vastaan, ja KalPa voitti ne otteluvoitoin 4–0 (3–2 ja., 5–4 ja., 8–2, 5–2). Vaikka Jukurit olisikin voittanut tasonmittaussarjan, KalPa ei olisi pudonnut Mestikseen ja Jukureiden liigakelpoisuus olisi ratkaistu vasta 31. maaliskuuta 2007 pidettävässä kokouksessa.
Tilastot runkosarjasta ovat eurohockey.netissä.
Kausi 2007–2008, Kari Makkosen aikakausi alkaa Mestis-pronssilla.
 
Jukureiden valmentajana aloitti 26. maaliskuuta 2007 Kari Makkonen. Hänen kakkosvalmentajanaan toimi Jukurien pitkäaikainen kakkosvalmentajan Pekka Lipiäinen, joka toimi edeltävän kauden loppupuolella Jukurien päävalmentajana. Kaudella 2006–2007 Jukureiden kakkosvalmentajana toiminut Pasi Parviainen siirtyi valmentamaan Jukureiden A-nuoria. Molemmat maalivahdit vaihtuivat. Joni Myllykoski ja Pekka Lahikainen aloittivat uusina maalivahteina. Jukureista siirtyi yhdeksän pelaajaa muualle, ja kahdeksan uutta pelaajaa saapui Jukureihin. Merkittävistä pelaajista lähtivät muun muassa Tikkanen, Pellinen, Mälkiä, Kanerva ja Sundin. Uusina pelaajina Jukureihin tulivat muun muassa Jussi-Mikko Makkonen, Jesse Uronen, Matti Koistinen sekä kesken kauden Jokereista Mika Rontti. Jukurien tavoite kauden alussa oli Mestiksen mestaruuden voittaminen.
Jukurit ilmoitti 7. helmikuuta 2008 Kari Makkosen kahden vuoden jatkosopimuksesta ja seuran yhtiöittämisestä. Samalla jäähalli haluttiin uudistaa niin, että osa rahoituksesta tulisi yksityiseltä sektorilta.
Jukurit oli kolmas runkosarjassa hävittyään runkosarjan päätösottelun Vantaalla maalein 3–2. Näin Jukurit sai Sportin puolivälierävastustajakseen. Mikäli Jukurit olisi voittanut Vantaan, Jukurit olisi sijoittunut toiseksi ja se olisi saanut Jokipojat vastaansa. Jokipojat oli pelannut kauden lopun huonosti. TuTo voitti runkosarjan ylivoimaisesti 105 pisteellä. Toiseksi sijoittuneelle KooKoolle pisteitä kertyi 84, kuten myös Jukureille. KooKoo sijoittui kuitenkin Jukurien edelle maalieron vuoksi, joka oli vain kaksi maalia. Jukureilla oli rukosarjassa voitto- ja tappioputkia. Jukurien puolustus oli hyvä, ja joukkue päästi runkosarjassa toiseksi vähiten maaleja. Sen sijaan Jukurien ongelmat olivat maalinteossa.
Joni Myllykoski pelasi 44 ottelussa ja Pekka Lahikaisen oli tyytyminen yhteen peliin runkosarjan toiseksi viimeisellä kierroksella.
Jukurit voitti puolivälierissä Sportin otteluvoitoin 3–2. Sport johti sarjaa voitoin 1–2, mutta Jukurit kiri tasoihin ja ohi. Välierien oli määrä jatkua yhden päivän kuluttua puolivälirien viidennestä ottelusta. Välierissä Jukureita vastaan asettui hallitseva mestari Kajaanin Hokki, jolla oli ollut viikon ottelutauko ja joukkue oli levännyt. Hokki voitti kaksi ensimmäistä ottelua, mutta Jukurit kaksi seuraavaa. Kajaanissa viidennessä ratkaisevassa ottelussa Jukurit hävisi lukemin 2–6. Näin ollen Jukurit päätyi pronssiotteluun KooKoota vastaan, jonka Jukurit voitti maalein 4–2.
Kausi 2008–2009.
Kari Makkonen jatkoi kaudella 2008–2009 Jukureiden päävalmentajana toista kauttaan. Apulaisvalmentajana jatkoi Pekka Lipiäinen, joka siirtyi kesken kauden päävalmentajaksi. Jukurien tavoitteena oli sijoittua sijoittua neljän parhaan joukkoon Mestiksen runkosarjassa. Tärkeimpiä toisiin joukkueisiin lähteneitä pelaajia olivat maalivahti Joni Myllykoski sekä kenttäpelaajat Matti Koistinen, Lauri Kinos, Timo Kuuluvainen, Tomi Lindfors ja Jesse Uronen. Antti Laakso ja Petri Lehtonen sen sijaan lopettivat uransa. Uusia pelaajia Jukureissa olivat muun muassa maalivahti Ari Reunanen sekä kenttäpelaajat Miikka Lindholm, Sami Kautto, Tommi Lehtonen, sekä kanadalainen Kory Baker ja ranskalainen Nicolas Besch. 
Harjoitusottelut sujuivat Jukureilta kohtalaisesti, mutta alkukausi meni joukkueelta huonosti. Jukurit erotti päävalmentaja Kari Makkosen tehtävistään 13. lokakuuta, kun joukkue oli sarjassa toiseksi viimeisenä. Päävalmentajan paikan otti Pekka Lipiäinen.
Nousu Jääkiekon SM-liigaan.
Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelannut Jukurit päätettiin nostaa kaudeksi 2016–2017 SM-sarjaan. Jääkiekon SM-liiga Oy:n lisenssitoimikunta hyväksyi Jukurien lisenssihakemuksen Liigaan. Liigan ja Mestistä hallinnoivan Suomen jääkiekkoliiton välinen sopimus antoi Jukureille mahdollisuuden anoa Liigan lisenssiä. Jukurit täytti lisenssin ehdot.
Vuoteen 2016 asti SM-liigan toimitusjohtajana toiminut Kimmo Rannisto korosti, että Jukurien organisaatio osoitti valmiutta ja vahvaa suunnitelmallisuutta liigapaikan eteen. Hän halusi korostaa, ettei Jukureilta vaadittu urheilullista menestystä vielä ensimmäisten kausien aikana, koska se olisi osoittanut liian haasteelliseksi.
Helmikuussa 2017 Jukureista tuli eurooppalaisten joukkueiden liittouman () jäsen.
Kaudesta 2017–2018 alkaen.
Kaudella 2021–2022 Jukurit HC Oy:n koko hallitus erosi tammikuun loppupuolella. Jukurit tiedotti, että syynä eroon oli luottamuspula joukkueen pääomistajan ja hallituksen välillä sekä erilainen käsitys seuran johtamismallista. Jukureille oli määrä valita uusi hallitus ylimääräisessä yhtiökokouksessa 16. helmikuuta 2022. Hallituksen eroa pidettiin yllätyksenä ainakin joukkueen menestyksen perusteella, sillä seura oli menestynyt kaudella hyvin.
Valmentajat ja tilastot 2000-luvulla.
SM-liiga.
" Selityksiä: "