tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pauliina May

Pauliina Pohjanheimo, taiteilijanimi Pauliina May (s. 1967) on suomalainen laulaja ja laulunopettaja, joka asuu nykyään Kinderdijkissa, Alankomaissa. Pauliina Pohjanheimo opiskeli Helsingin Pop &amp; Jazz Konservatoriossa vuosina 1991–1996 pääaineinaan laulu ja laulun opetus. Muutettuaan Alankomaihin hän jatkoi opintoja Rotterdamin Konservatorion latinalais-amerikkalaisen musiikin osastolla 1996–2000, mistä hän valmistui 11. joulukuuta 2000. Hollannissa hän otti taiteilijanimekseen Pauliina May.
Pauliina May on toiminut syksystä 2017 lähtien Rotterdamin konservatorion (nykyisin: Codarts, aiemmin: Rotterdams Conservatorium) World Music -osaston afro-kuubalaisen ja karibialaisen musiikkityylisuunnan laulunopettajana. 
Musiikkiopintojen lisäksi Pauliina May on perehtynyt flamencoon Anneli Urosen johdolla Suomessa ja Escuela de Mariquillassa, Espanjassa, 1988–1989. May oli opintomatkalla Santiago de Cuban yliopistossa 1998. Hän on opiskellut espanjaa ja espanjalaista kirjallisuutta, kulttuuria ja musiikkia Granadan yliopistossa 1988–1989. Hän erikoistui jo Suomessa laulajana afrokuubalaiseen musiikkiin, ja monet asiantuntijat pitivät häntä sen musiikkisuunnan parhaana tulkitsijana Suomessa . 
Kilpailut ja palkinnot.
Pauliina Pohjanheimo voitti toisen palkinnon Lady Summertime -jazzlaulukilpailussa 1993. Rotterdamissa Pauliina May osallistui vuonna 2001 Erasmus Jazz -kilpailuun, jossa oli yhteinen sarja jazzmuusikoille ja laulajille. May sijoittui toiseksi pasunisti Louk Boudesteijnin jälkeen.
Orkesterit.
"Suomessa" Pauliina Pohjanheimo (May) toimi useitten orkestereitten laulusolistina: Jazztiikerit, Pauliina's Bounce, Pauliina May Jazz Quintet, BlancoNegro, Con Sabor, El Septeto, Septeto Son, Fiestecita, Grupo Aché, Sami y Su Conjunto, Los Gigantes, Salsa Caliente, Son Sabroson ja "Hollannissa": Azucaraba, Corazon Ardiente, Latin Feeling, Pauliina y La Banda IrÉ, Son Caribe, Lucas van Merwijk Cubop City BB, Rumbatá, Perfume de Salsa, Titia y su Rumbadamas.
May on mukana myös AINA-yhtyeessä, joka on hollantilais-suomalainen projekti. Aina esittää Eino Leinon, Kalevalan ja Kantelettaren tekstejä hollantilaisen Izak Boomin sävellyksinä.
Perhe-elämä.
Pauliina Mayn vanhemmat ovat Arja ja Erkki Pohjanheimo. Mayn sisar on näyttelijä Petriikka Pohjanheimo.
Whitney Stevens

Whitney Stevens (s. 25. elokuuta 1987 Panama) on panamalainen pornonäyttelijä.
Stevens aloitti uransa aikuisviihdealalla vuonna 2006 ja on sen jälkeen esiintynyt yli 170 elokuvassa. Myös hänen vanhempi siskonsa Britney Stevens on pornonäyttelijä.
James Sie

James Sie (s. 18. joulukuuta 1962 Summit, New Jersey) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on tehnyt enimmäkseen äänirooleja animaatioihin ja videopeleihin.
Ura.
Kiinalaisia sukujuuria omaava Sie syntyi New Jerseyssä vuonna 1962. Hän aloitti näyttelemisen televisiossa myöhäisellä iällä ja esiintyi usein pienissä rooleissa televisiosarjoissa ja elokuvissa, kuten "Lahjomattomat", "Takaa-ajajat", "Dharma ja Greg", "Teho-osasto", "Siskoni on noita", "Ilman johtolankaa" ja "Num3rot".
2000-luvun alussa Sie ryhtyi tekemään äänirooleja ja on saavuttavat suurempaa menestystä merkittävien roolien merkeissä. Hän ääninäytellyt animaatioissa kuten "Aikamatka", "Justice League Unlimited", "Scooby-Doo", "Jackie Chan seikkailee", "Kukkulan kuningas" ja "Ice Age 2". Hän myös tehnyt äänirooleja videopeleihin, kuten ', "Shark Tale", "Narc", ' ja ""
David Rockefeller

David Rockefeller, Sr. (12. kesäkuuta 1915 New York, New York, Yhdysvallat – 20. maaliskuuta 2017 Pocantico Hills, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen liikemies, yhteiskunnallinen vaikuttaja ja Rockefellerin suvun patriarkka (2004–2017). Hänen isänsä oli John D. Rockefeller, Jr.
Kuolemaansa saakka Rockefeller oli maailman vanhin miljardööri; hänen kuolemansa jälkeen singaporelaisesta Chang Yun Chungista tuli maailman vanhin miljardööri.
Opinnot.
David Rockefeller valmistui vuonna 1936 cum laudella Harvardista ja täydensi opintojaan Harvardissa sekä London School of Economicsissa. Hän sai vuonna 1940 filosofian tohtorin arvon Chicagon yliopistosta. 
Ura.
Rockefeller toimi Chase Manhattan Bankin, nykyisen JPMorgan Chasen, toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana. Hän toimi myös Museum of Modern Artin hallituksen kunniapuheenjohtajana. Hän oli myös entinen Rockefeller Groupin hallituksen puheenjohtaja.
Rockefeller toimi kansainvälisellä tasolla muun muassa Bilderberg-ryhmässä ja Trilateraalisessa komissiossa. Lisäksi Rockefeller oli aktiivinen kansainvälisten suhteiden neuvostossa (engl. "Council on Foreign Relations"). Rockefellerin varallisuudeksi arvioitiin 3,3 miljardia Yhdysvaltain dollaria vuonna 2017, ja hän kuului 300 maailman rikkaimman ihmisen joukkoon. Vuonna 2008 Rockefeller lahjoitti 100 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria Harvardin yliopistolle, mikä on suurin kenenkään entisen oppilaan koskaan tekemä lahjoitus.
Rockefeller sai useita merkittäviä tunnustuksia sekä ulkomailla että kotimaassa, jälkimmäisessä muun muassa Presidential Medal of Freedomin vuonna 1998.
Rockefellerin Rockefeller Centerissä sijaitsevassa toimistossa "Room 5600" on hänen kuuluisa Rolodex-yhteystietoluettelonsa, johon hän kokosi yhteystietoja 1940-luvulta lähtien. Se sisältää noin 150 000 henkilön yhteystiedot, joiden joukossa on monia vaikutusvaltaisia henkilöitä. Hän oli perustamassa filantrooppista järjestöä "The Rockefeller Brothers Fundia" (RBF) eli 'Rockefeller-veljesten rahastoa' veljiensä John D. III:n, Nelsonin, Winthropin ja Laurancen kera.
Rockefeller kertoi muistelmakirjassaan "David Rockefeller’s Memoirs" (2002) kuuluneensa vapaamuurareihin.
Politiikassa.
Rockefeller tapasi jokaisen Yhdysvaltain presidentin Dwight D. Eisenhowerista alkaen. Presidentti Jimmy Carter tarjosi hänelle paikkaa Yhdysvaltain valtiovarainministerinä, mutta hän kieltäytyi. Nelson Rockefeller jopa tarjosi hänelle Robert Kennedyn senaattipaikkaa tämän salamurhan jälkeen.
Rockefeller toimi Yhdysvaltain republikaanipuolueessa.
Rockefellerillä oli myös merkittävä asema Bilderberg-ryhmässä, ja lisäksi hänellä oli yhteyksiä CIA:han.
Yksityiselämä.
Rockefellerillä oli sisar Abby, ja neljä veljeä: John D. III, Nelson, Laurance ja Winthrop. Hänellä on myös kuusi lasta – David, Jr., Abigail, Neva, Margaret, Richard ja Eileen.
David Rockefeller kuoli sydämen vajaatoimintaan nukkuessaan kotonaan Pocantico Hillsissä, New Yorkissa 20. maaliskuuta 2017. Hän oli kuollessaan 101-vuotias.
Kia Ceed

Kia Ceed (vuoteen 2018 saakka cee’d) on Kia Motorsin vuodesta 2006 lähtien valmistama alemman keskiluokan automalli, joka korvasi Kia Ceraton. Se jakaa pohjalevynsä ja muun tekniikan sisarmallinsa Hyundai i30:n kanssa. Ceed on valmistajansa ensimmäinen malli, joka on suunniteltu kokonaan Euroopassa ja jota valmistetaan yksinomaan Euroopan maassa. Mallin valmistusta varten Kia rakennutti uuden tehtaan Slovakian Žilinaan. Kolmannen sukupolven esittelyn yhteydessä valmistaja poisti heittomerkin mallin nimestä, joka myös kirjoitetaan jatkossa isolla alkukirjaimella.
Kia cee’d ED (2006–2012).
Ensimmäisen sukupolven cee’d esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2006 viisiovisena hatchbackina ja sw-farmarimallina. Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 2007 esiteltiin lisäksi kolmiovinen hatchback nimeltään pro cee’d.
Vuoden 2007 Euro NCAP -kolaritestistä cee’d sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 2009 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut cee’d, jota uudistettiin erityisesti keulaosasta uusilla ajovaloilla, etusäleiköllä ja puskurilla. Taakse tuli LED-valot. Sisällä ohjauspyörä oli uusi, ja myös kojelautaan tehtiin uudistuksia.
Kia cee’d JD (2012–2018).
Toisen sukupolven cee’d esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2012 viisiovisena hatchbackina ja farmarina. Kolmiovisen pro cee’din ensiesittely oli Pariisin autonäyttelyssä samana syksynä.
Vuoden 2012 Euro NCAP -kolaritestistä cee’d sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 2015 esiteltiin pienen kasvojenkohotuksen kokenut cee’d, johon tuli uudet puskurit sekä muutoksia LED-valoihin takana. 
Kia Ceed CD (2018–).
Kolmannen sukupolven Ceed esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2018 viisiovisena hatchbackina ja farmarina. Auto on edeltäjäänsä 20 millimetriä leveämpi ja 23 millimetriä matalampi, mutta akseliväli on pysynyt ennallaan. Kolmiovisesta hatchbackista viisioviseksi fastbackiksi muuttuneen ProCeedin ensiesittely oli Pariisin autonäyttelyssä saman vuoden syksynä. Se on saatavana ainoastaan urheilullisina GT- ja GT-Line-malleina.
Vuoden 2019 Euro NCAP -kolaritestistä Ceed sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Martti Miettinen (oikeusneuvos)

Martti Emil Miettinen (31. elokuuta 1922 Viipuri – 17. maaliskuuta 1996) oli korkeimman oikeuden jäsen eli oikeusneuvos ja oikeustieteen kunniatohtori.
Miettinen suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1947 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1950. Hän aloitti korkeimmassa oikeudessa ylimääräisenä virkamiehenä 1950 ja eteni esittelijänä esittelijäneuvokseksi 1963. Hän toimi ylimääräisenä oikeusneuvoksena kunnes nimitettiin vakituisesti korkeimman oikeuden jäseneksi vuonna 1965, jossa tehtävässä hän toimi vuoteen 1986. Vuosina 1970–1974 hän toimi laintarkastuskunnan puheenjohtajana. Hän toimi valtakunnanoikeuden sihteerinä sekä Salaputkijutussa että Kätilöopiston jutussa.
Vuosina 1957–1962 ja 1964 Miettinen toimi eduskunnassa valiokuntien sihteerin tehtävissä.
Miettinen tunnetaan laatimastaan korkeimman oikeuden ratkaisujen hakemistosta 1926–1968. 
Miettinen toimi asiantuntijana täytettäessä siviilioikeuden ja prosessioikeuden professorien virkoja Helsingin yliopistossa 1972, 1981 ja 1986. Hän sai kunniatohtorin arvon vuonna 1980 Helsingin yliopistosta.
Street Legal

Street Legal on laulaja-lauluntekijä Bob Dylanin 18. studioalbumi. Street Legal julkaistiin vuonna 1978 Columbia Recordsilta Don DeViton tuottamana ja se myi kultaa Yhdysvalloissa. 
Street Legal erosi vahvasti Dylanin aikaisemmista levytyksistä muistuttamalla enemmän pop-rockia kuin Dylanin aikaisempi tuotanto. Albumi äänitettiin Santa Monicassa neljässä päivässä, ja sitä on pidetty sanoituksiltaan yhtenä Dylanin henkilökohtaisimmista albumeista. Se kertoo menetyksestä, etsinnästä, vieraantumisesta ja karkotuksesta. Kappaleiden kertojaminät ovat ahdistettuja, kiertolaisia ja yksinäisiä. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Bob Dylan.
Muusikot.
Albumilla soittavat:
Virpi Laristo

Virpi Elina Laristo (26. marraskuuta 1934 Helsinki – 3. lokakuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen balettitanssija ja koreografi. Laristo työskenteli pitkään Kansallisbaletin solistitanssijana ja myöhemmin myös harjoittajana.
Laristo meni Kansallisoopperan balettikouluun kahdeksanvuotiaana. Valmistuttuaan ylioppilaaksi vuonna 1954 hän solmi oopperan baletin kanssa solistisopimuksen. Kansallisbaletista hän jäi eläkkeelle vuonna 1977, mutta hän jatkoi opettamista 1990-luvun alkuun saakka muun muassa Teatterikorkeakoulun tanssitaiteen laitoksella. Suomen Tanssipedagogiliiton puheenjohtajaksi Laristo valittiin vuonna 1979.
Laristo on esiintynyt kolmessa suomalaisessa pitkässä elokuvassa: vuonna 1952 Ville Salmisen ohjaamassa elokuvassa "Mitäs me taiteilijat", vuonna 1954 Jack Witikan ohjaamassa elokuvassa "Pessi ja Illusia" sekä vuonna 1961 Ville Salmisen ohjaamassa elokuvassa "Toivelauluja".
Laristo on kirjoittanut kahdeksanosaisen suomenkielisen balettitekniikan perusteoksen "Klassisen baletin didaktiikka" kolme ensimmäistä osaa, jotka julkaistiin vuonna 1988. Osat IV–VIII on kirjoittanut Marianna Rumjantseva, ja ne ilmestyivät 2002. Tämän balettitekniikan suomalaisen suurteoksen osat noudattavat baletin uusvenäläisen koulukunnan eli Vaganova-baletin jakoa kahdeksaan opetusluokkaan. 
Lariston puoliso oli oopperalaulaja Usko Viitanen. Vuonna 1975 Laristolle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
Laristo on haudattu puolisonsa viereen Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Les arts florissants (ooppera)

Les arts florissants (H. 487) on ranskalaisen Marc-Antoine Charpentierin säveltämä lyhyt kamariooppera. Tekijän itsensä mukaan se on ”musiikillinen idylli”. Oopperassa on viisi näytöstä.
Historia.
Marc-Antoine Charpentier sävelsi "Les arts florissantsin" vuonna 1685 Guisen herttuattaren palveluksessa olleiden muusikkojen ryhmälle. Herttuatar oli kuningas Ludvig XIV:n serkku, ja musiikki oli tarkoitettu esitettäväksi herttuattaren Pariisin-asunnossa. Oopperan ranskankielisen libreton tekijä on jäänyt tuntemattomaksi. Libretto on luonteeltaan allegoria, ja se käyttää mytologian ja luonnon symboliikkaa — kaikki aiheita, jotka olivat ajan yleisölle tuttuja.
Ooppera on kertomus taiteiden kukoistuksesta Ludvig XIV:n rauhaisan ja taiteita tukevan hallinnon aikana. Taiteet ja joukko sotilaita keskustelevat keskeisten henkilöiden La paix’n (Rauha) ja La discorden (Eripura) kanssa.
Osajako.
"Les arts florissants" on sävelletty seitsemälle äänelle, viisiääniselle kuorolle, kahdelle poikkihuilulle, kolmelle viola da gamballe ja basso continuolle.
Pääosat esiintymisjärjestyksessä, ääniala ja ensimmäisen esityksen esiintyjät:
Aarhus GF

Aarhus Gymnastikforening af 1880 (AGF, AGF Århus) on yksi Tanskan vanhimmista ja menestyneimmistä jalkapallojoukkueista. Aarhus GF on pelannut ylimmällä sarjatasolla pidempään kuin mikään muu tanskalainen joukkue. Joukkueen kotikenttä on Aarhusin kaupungissa sijaitseva Ceres Park, jonka katsojakapasiteetti on 19 433 henkeä. Kentällä pelataan myös joitakin Tanskan maajoukkueen pelejä.
AGF sijoittuu vuosien 2020–2025 eurooppalaisten seurojen keskinäisessä UEFA:n seurapisterankingissa sijalle 230.
Joukkue.
Nykyinen kokoonpano.
"Päivitetty 7. tammikuuta 2024"
Cyril Szalkiewicz

Cyril Swatoslaw Szalkiewicz (alk. Leliwa-Szalkiewicz; 21. joulukuuta 1914 Impilahti – 17. helmikuuta 1969 Kangasniemi) oli suomalainen pianisti. Hänet tunnetaan erityisesti Jean Sibeliuksen ja Frédéric Chopinin pianomusiikin tulkitsijana.
Sukujuuriltaan puolalainen Cyril Szalkiewicz suoritti piano-opintonsa Viipurin musiikkiopistossa ja jatkoi niitä vielä Pariisissa vuoteen 1939. Opiskelurahoja hän ansaitsi ravintolapianistina. Vuodesta 1933 lähtien hän piti useita omia konsertteja sekä kotimaassa että ulkomailla ja esiintyi myös laulajien ja orkesterien solistina. Szalkiewicz toimi pitkään harjoituspianistina Suomen Kansallisoopperassa. Hän kuoli sairauskohtaukseen kesken soiton säestäessään Tamara Lundin konserttia Kangasniemen yhteiskoululla. 
Szalkiewicz oli syvällisesti perehtynyt Jean Sibeliuksen pianomusiikkiin säveltäjän itsensä johdolla, ja 1950- ja 1960-luvulla hän nauhoitti kaikki tämän pianosävellykset Yleisradiolle.
Meebo

Meebo oli vuonna 2005 perustettu Ajaxiin pohjautuva internet-selaimessa toimiva pikaviestintäohjelma, joka tuki monia viestintäjärjestelmiä kuten Yahoo! Messengeria, Windows Live Messengeria, Google Talkia, AOL Instant Messengeria, ICQ:ta ja Jabberia.
Meebo suljettiin vuonna 2012, kun Google osti sen ja siirsi koko sen henkilökunnan Google+ -tiimiinsä.
Deep Purple in Concert

Deep Purple in Concert on Deep Purplen livealbumi, joka sisältää yhtyeen kaksi BBC-esiintymistä vuosilta 1970 ja 1972.
Kappaleet 1–4 on äänitetty BBC-studioilla "The Sunday Show" -ohjelmassa 19. helmikuuta 1970, ja kappaleet 5–12 nauhoitettiin "BBC Sounds of the Seventies" -show’ssa Paris-teatterissa Lontoossa 9. maaliskuuta 1972.
Kärim Mäsimov

Kärim Mäsimov (, s. 15. kesäkuuta 1965 Tselinograd, Kazakkien sosialistinen neuvostotasavalta, nykyään Astana, Kazakstan) on kazakstanilainen poliitikko, joka oli kahteen otteeseen Kazakstanin pääministeri. Hän aloitti tehtävässään 10. tammikuuta 2007.
Mäsimov osaa puhua kazakkia, venäjää, kiinaa, englantia ja arabiaa. Hän on uransa aikana toiminut muun muassa Hongkongissa Kazakstanin kaupankäyntioperaatioiden johtotehtävissä. Sitä ennen hän opiskeli Kiinassa. Mäsimovilla ajatellaan olevan hyvät yhteydet myös Kremliin. Hän työskenteli aiemmin varapääministerinä 19. tammikuuta 2006 – 9. tammikuuta 2007 ja talousministerinä sekä liikenteen ja viestinnän budjettisuunnitteluministerinä vuonna 2001. "Pravda"-lehden mukaan häntä pidetään ”yhtenä vaikutusvaltaisimmista hahmoista presidentin sisäpiirissä”.
Presidentti Nazarbajev nimitti Mäsimovin Danial Ahmetovin seuraajaksi pääministerinä 9. tammikuuta 2007. Nur Otan -puolue hyväksyi Mäsimovin ehdokkuuden ja Kazakstanin parlamentti vahvisti nimityksen 10. tammikuuta. Mäsimov oli ensimmäinen pääministerin tehtävässä toimiva uiguuri, vaikka hänen Kazakstanin sisämaanpassinsa mukaan hän on kansallisuudeltaan kazakki.
Hui-Hai

Hui-Hai on kolmas studioalbumi "Soitinmenot"-televisiosarjassa esitetyistä lauluista. Albumi on julkaistu vuonna 1987. Albumin laulut sävelsi Aarno Raninen salanimellä George Romain ja sanoitti Pertsa Reponen salanimellä Alan Dorkin. Albumilla artistiryhmää ei kutsuta aiempaan tapaan nimellä ”Soitinmenot”, vaan nimellä ”Hui-Hai joukko”. Albumilla on mukana myös Aake Kalliala kahdella esittämällään kappaleella, vaikka hän ei esiinny tv-sarjan vakituisessa ryhmässä. "Soitinmenot"-sarjan lauluja on julkaistu aiemmin albumeilla "Soi-tin-me-not" ja "Uffaffaa!".
Kappaleet.
Suluissa on merkitty kappaleen esittäjä/esittäjät. "Tähdellä" (*) merkityt kappaleet esittää: "Heikki Kinnunen, Eija Ahvo, Susanna Haavisto ja Erkki Saarela".
Pärnu Rannastaadion

Pärnu Rannastaadion on monikäyttöinen stadion Pärnussa, Virossa. Stadionin pääkäyttäjä on jalkapalloseura JK Vaprus Pärnu, jonka edustusjoukkue pelaa Viron pääsarjaa Meistriliigaa. Stadionilla on 1900 istumapaikkaa.
Stadion on rakennettu jo neuvostoajoilla, ja kunnostaminen on jäänyt vähiin, joten erityisesti pääkatsomo ja juoksurata ovat todella heikossa kunnossa.
Aiheesta muualla.
World Stadiums.com
Kärsämäen kirkko

Kärsämäen kirkko on Kärsämäen seurakunnan kirkko. Kirkko sijaitsee Junnonkankaalla valtateiden 4 ja 28 risteyksen tuntumassa.
Tyyliltään puukirkko on empiretyylinen, lähes tasavartinen ristikirkko, jonka keskiosassa on pieni torni. Kirkon suunnitteli Yleisten rakennusten intendentinkonttorissa C. L. Engel vuonna 1828. Kirkko rakennettiin kuitenkin vasta vuonna 1842. Kellotapuli on rakennettu samana vuonna kuin kirkko Ernst Lohrmannin suunnitelmien mukaan. Kirkon rakennustyön rakennusmestarina toimi tunnettu kirkonrakentaja Jaakko Kuorikoski. Kirkon ja kellotapulin välinen silta on ainutlaatuinen. Kirkkoon on tehty kolme suurempaa korjausta vuosina 1938, 1964 ja 1986.
Ensimmäinen kirkko.
Kärsämäen ensimmäinen kirkko oli hirsinen paanuilla katettu suorakirkko. Kirkko oli valmistunut vuonna 1765 ja se purettiin vuonna 1841. Kirkko sijaitsi Kattilakosken partaalla Pyhäjoen rannalla. Vanhasta kirkosta on peräisin uudessakin kirkossa esillä oleva votiivilaiva. Vanhan kirkon rakennuspaikan läheisyyteen on vuonna 2004 valmistunut arkkitehti Anssi Lassilan suunnittelema Paanukirkko, joka modernista ulkoasustaan huolimatta on rakennettu vanhoilla 1700-luvun työmenetelmillä.
Patricia Girard

Patricia Girard (s. 8. huhtikuuta 1968 Pointe-à-Pitre, Guadeloupe) on ranskalainen pika- ja pika-aitajuoksija.
Girard kärähti 1990 dopingista ja sai kahden vuoden kilpailukiellon. Hän juoksi Barcelonan olympialaisissa 1992 Ranskan joukkueessa, joka sijoittui 4 x 100 metrin viestijuoksussa neljänneksi. Seuraavana vuonna hän voitti pronssia Toronton sisäratojen MM-kilpailuissa 60 metrin aidoissa ajalla 8,01 ja sijoittui kahdeksanneksi 60 metrin sileällä ajalla 7,31. Myöhemmin samana vuonna Stuttgartin ulkoratojen MM-kilpailuissa hän karsiutui 100 metrin aitajuoksun välierissä ajalla 13,03. 1994 hän voitti sisäratojen EM-pronssia 60 metrin sileällä, mutta karsiutui Barcelonan sisäratojen MM-kilpailuissa 1995 60 metrin aidoissa. Hän karsiutui myös Göteborgin ulkoratojen MM-kilpailuissa myöhemmin samana vuonna 100 metrin aidoissa ajalla 12,87. Girard voitti 1996 sisäratojen EM-kultaa 60 metrin aidoissa sekä olympiapronssia Atlantan olympialaisissa 100 metrin aidoissa ajalla 12,65.
Girard voitti Pariisin sisäratojen MM-kilpailuissa 1997 pronssia 60 metrin aidoissa ajalla 7,84. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Välimeren kilpailuiden mestaruuden ja sijoittui Euroopan cupissa toiseksi 100 metrin aidoissa. Ateenan ulkoratojen MM-kilpailuissa hän karsiutui 100 metrin aitojen välierissä, mutta oli mukana voittamassa MM-pronssia pikaviestissä. Vuonna 1998 hän voitti sisäratojen EM-kultaa 60 metrin aidoissa sekä sijoittui toiseksi 100 metrin aidoissa Euroopan cupissa ja viidenneksi Budapestin EM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän voitti Euroopan cupissa 100 metrin aidat sekä pikaviestin. Sevillan MM-kilpailuissa hän juoksi 100 metrin aidoissa kahdeksanneksi, mutta oli samoissa kilpailuissa mukana voittamassa pikaviestissä MM-hopeaa.
Girard karsiutui Sydneyn olympialaisissa 2000 100 metrin aitojen alkuerissä. Seuraavana vuonna hän karsiutui Edmontonin MM-kilpailuissa välierissä. Vuonna 2002 hän voitti sisäratojen EM-pronssia 60 metrin aidoissa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti 100 metrin aidoissa Euroopan cupin ja juoksi Münchenin EM-kilpailuissa matkan neljänneksi. Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2003 Girard sijoittui 60 metrin aidoissa kahdeksanneksi. Saman vuoden Euroopan cupissa hän oli 100 metrin aitojen kolmas. Pariisin ulkoratojen MM-kilpailuissa hän juoksi 100 metrin aitojen seitsemänneksi sekä oli mukana voittamassa pikaviestissä MM-kultaa. Kauden lopussa hän oli 100 metrin aidoissa viides. 2005 sisäratojen EM-kilpailuissa hän sijoittui 60 metrin aidoissa kuudenneksi. Torinon sisäratojen EM-kisoissa 2009 hän karsiutui 60 metrin aitojen alkuerissä.
Ilmakennopatja

Ilmakennopatja on patja, jossa perinteinen jousisto on korvattu ilmakennoilla. Patja on jaettu kennoihin, jotka on yhdistetty toisiinsa ilmakanavilla. Ilmakanavien kautta paine pääsee tasaantumaan samanlaiseksi jokaiseen kennoon, jolloin patja myötäilee ja tukee vartaloa tasaisesti joka kohdasta.
Ilmakennoon perustuvia patjoja on valmistettu USA:ssa jo toistakymmentä vuotta. Ensimmäisiä asiakkaita olivat sairaalat ja niissä erityisesti potilaat, jotka joutuivat makaamaan liikkumatta pitkiä aikoja.
Katalonianpaimenkoira

Katalonianpaimenkoira (, ) on Pohjois-Espanjan Kataloniasta kotoisin oleva keskikokoinen paimenkoira, joka kuuluu FCI-roturyhmään 1 – Lammas- ja karjakoirat.
Ulkonäkö.
Silmät ovat pyöreät, avoimet ja tumman meripihkan väriset. Korvat ovat riippuvat, kolmionmuotoiset, ohuet ja korkealle kiinnittyneet. Espanjassa työkoirilta typistetään usein korvat, mikä on Suomessa kiellettyä. Käpälät ovat soikeat, ja takakäpälissä on kaksoiskannukset. Häntä on melko alas kiinnittynyt ja voi olla joko lyhyt (alle 10 cm) tai pitkä. Joskus syntyy myös hännättömiä pentuja, ja Espanjassa työkoirien hännät saatetaan typistää. Karvapeite on pitkä, karkea ja joko vähän laineikas tai suora. Se muodostaa päähän viikset, parran ja kulmakarvat sekä päälaelle "tupsun". Myös raajoissa ja hännässä on runsas karvapeite. Hyväksytyt värit ovat kellanruskea vaaleasta tummaan, hiekanruskea (valkoisten, kellanruskeiden, kastanjanruskeiden ja mustien karvojen sekoitus) vaaleasta tummaan, harmaa (valkoisten, harmaiden ja mustien karvojen sekoitus) hopeasta mustanharmaaseen sekä musta ruskein merkein (black &amp; tan). Uroksen säkäkorkeus vaihtelee 47–55 cm välillä ja nartun 45–53 cm välillä. 
Luonne ja käyttäytyminen.
Katalonianpaimenkoira on toimelias, rauhallinen, valpas, älykäs, sitkeä ja miellyttävä. Se on erittäin säänkestävä sopeutuen sekä kylmiin että kuumiin olosuhteisiin. Omistajaansa ja tämän paimennettavia eläimiä kohtaan se on erittäin omistautunut, mutta vieraisiin se suhtautuu kuitenkin pidättyväisesti. Rotu sopeutuu nykyisin niin lammaspaimeneksi, vartiokoiraksi kuin seurakoiraksikin. Se kykenee paimentamaan vaativissakin olosuhteissa, kuten vuoristoseuduilla. 
Alkuperä.
Rotu jalostettiin paimenkoiraksi Kataloniassa, erityisesti Pyreneitten vuoristossa. Sen kantarodun arvellaan todennäköisesti olleen bergamonpaimenkoira, ja sen lähin sukulainen on vuoriston pohjoispuolella Ranskassa kehittynyt pyreneittenpaimenkoira. Vaikeissa olosuhteissa paimenkoirien piti paitsi paimentaa, myös vartioida.
Terveys.
Joillakin sukulinjoilla on taipumusta lonkkaniveldysplasiaan.
Hoysala

Hoysala oli mahtava eteläintialainen valtakunta, joka hallitsi nykyistä Karnatakan osavaltiota vuosina 1040–1346. Valtakunnan pääkaupunki oli aluksi Belurissa, myöhemmin Halebidussa.
Hoysalan hallitsijat olivat lähtöisin Karnatakan vuoristoisilta seuduilta. He käyttivät hyväkseen Länsi-Chalukyan ja Kalachurin kuningaskuntien välistä sotaa ja laajensivat valta-aluettaan Karnatakaan ja Kaverijoen pohjoispuolelle nykyisen Tamil Nadun alueelle. 1200-luvun alussa he hallitsivat pääosaa nykyisestä Karnatakasta, osia Tamil Nadusta ja Andhra Pradeshin länsiosia Deccanin ylängöllä. 
Hoysalan valtakausi oli tärkeää aikaa kuvataiteiden, arkkitehtuurin ja uskonnon kehittymiselle Etelä-Intiassa. Nykyisin Hoysalat muistetaan ennen kaikkea temppeliarkkitehtuuristaan. Yksi tunnetuimmista on Somnathpurin temppeli, joka on rakennettu vuonna 1260. Temppeleitä on säilynyt yli sata. Hallitsevat uskonnot olivat jainalaisuus ja vaishnavismi eli vishnulaisuus, eräs hindulaisuuden pääsuuntauksista. Kuningas Vishnuvardhana rakennutti useita temppeleitä osoittaakseen taloudellista ja sotilaallista riippumattomuuttaan. Kaiken kaikkiaan Hoysalan valtiaat rakennuttivat noin 1500 temppeliä. Kannadaa ja sanskriittia käytettiin molempia kirjallisuuden kielinä. 
Hoysalan talous perustui maanviljelyyn. Viljelymaat oli organisoitu kaksitasoiseen feodaalijärjestelmään. Valtion kustannuksella rakennutettiin tekoaltaita kastelua varten, sekä kattava tieverkosto.
Shake It Up Şekerim

Shake It Up Şekerim on turkkilaisen laulajan Kenan Doğulun kappale, joka oli Turkin edustuskappale Helsingissä 2007 järjestetyssä Eurovision laulukilpailussa. Kappale sijoittui finaalissa sijalle 4 ja sai yhteensä 163 pistettä.
Made in Europe

Made in Europe on Deep Purplen livealbumi, joka on nauhoitettu MK III-kokoonpanon viimeisellä euroopankiertueella keväällä 1975. Samoilta keikoilta on julkaistu myös albumit "MK III The Final Concerts" ja "Live in Paris 1975". 
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
J. F. Naaralainen

Joel Fridolf Naaralainen (13. joulukuuta 1867 Längelmäki – 30. joulukuuta 1915 Korpilahti) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1908.
Elämä.
Längelmäen Naarajärvellä syntyneen Joel Fridolf Naaralaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Elias Eliaanpoika Naaralainen (synt. Tevajärvi, 1843-1896) ja Heta-Liisa Naarajärvi (1843-1916). Perheeseen syntyi kaikkiaan 15 lasta. Naaralainen kävi kansakoulun lisäksi Otavan maanviljelyskoulun, jonka jälkeen hän oli maa- ja metsätöissä Pohjois-Hämeessä ja Pohjanmaalla. 1890-luvulla Naaralinen toimi Iin vaivaistalon johtajana ja vaikutti vuosikymmenen jälkipuoliskolla Tampereella muun muassa Työväen Puukauppa Oy:n johtajana. 
1900-luvun alussa Naaralainen oli torpparina Laukaan Suolahdessa. Hän kuului työväenyhdistykseen ja toimi Suolahden nuorisoseuran puheenjohtajana. Vuonna 1907 Naaralainen valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Vaalien jälkeen uutisoitiin, etteivät Naaralainen ja ruotsalaista kansanpuoluetta edustanut A. R. Hedberg olleet vaalikelpoisia, koska olivat jättäneet maksamatta kahden edellisen vuoden kruununverot. Koska kummastakaan ei tehty valitusta, saivat he valtakirjat edustajatoimensa hoitamiseen. Maaliskuussa 1908 Naaralainen erotettiin sosialidemokraattien eduskuntaryhmästä, kun poliisi oli korjannut hänet talteen kadulle sammuneena. Tapauksen johdosta pilalehti "Tuulispää" kutsui Naaralaista sekä toista runsaasta alkoholinkäytöstään tunnettua kansanedustajaa Antti Mäkeliniä ”putelineuvokseksi”. "Satakunta"-lehden kolumnisti Algot Untola puolestaan sanoi heidän olevan ”kieltolakitaistelussa karaistuja”. Naaralaisen ainoaksi jäänyt kansanedustajakausi päättyi jo heinäkuussa 1908 eduskunnan hajottamiseen.
Eduskuntatyönsä jälkeen Naaralainen menetti torppansa ja joutui perheineen joksikin aikaa vaivaistaloon. Myöhemmin hänellä oli oma maatila Längelmäellä ja 1910-luvun vaihteesta lähtien Korpilahdella. Naaralainen toimi jonkin aikaa myös Längelmäen vt. nimismiehenä ja elokuussa 1915 hänet nimitettiin poliisikonstaapeliksi Korpilahdelle. Naaralainen kuoli keuhkokuumeeseen 48-vuotiaana joulukuussa 1915. 
Perhe.
Naaralaisen puoliso oli Joutsasta kotoisin ollut Amalia Koittila (s. 1873), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1894. Pariskunnalla oli neljä lasta.
Assuruballit II

Assuruballit II (Ashur-uballit II, Aššur-uballit II) oli Assyrian viimeinen kuningas 612–609 eaa. Hän oli sotilasylimystön jäsen, joka saattoi olla toiseksi viimeisen kuninkaan Sinsharishkunin veli.
Assur-uballit II pakeni Ninivestä meedialaisten hyökätessä sinne.
Hän pystyi puolustamaan Syyrian Harranissa kaupunkia meedialaisia vastaan Egyptin suuren armeijan turvin. Egyptiläiset lähtivät kotimaahansa 610 eaa. ja silloin babylonialaiset ja meedialaiset hyökkäsivät Harraniin ryöstäen sen. Assyria kutsui Egyptiltä apua, Juudan kuningas Joosia liittoutui Babylonian kanssa estääkseen egyptiläisten saapumisen maahan. Faarao Neko II:n joukot voittivat kuitenkin Juudan joukot Megiddossa ja Joosia kuoli taistelussa.
Nekon joukot jatkoivat etenemistään ja liittyivät Assur-Uballitin joukkoihin. Egyptiläiset kuitenkin saarrettiin Harraniin ja lyötiin taistelussa. Assur-Uballit II lienee kuollut Harranin saarrossa 609 eaa.
Sjögren–Larssonin oireyhtymä

Sjögren–Larssonin oireyhtymä (myös Abt–Larsson–Sjögrenin oireyhtymä, Larssonin oireyhtymä ja Rudin oireyhtymä) on etenkin Pohjoismaissa esiintyvä 17. kromosomin vaurioitumisen kautta peittyvästi periytyvä sairaus. Taudin esiintymistiheys on suurimmillaan Pohjois-Ruotsissa. Västerbottenin läänissä taudin esiintymistiheys on kokoluokaltaan 8,5/100 000, muualla se on vielä harvinaisempi – 1/100 000. Sjögren–Larssonin oireyhtymä on nimetty Karl Sjögrenin ja Tage Larssonin mukaan, jotka kuvasivat taudin ensimmäisen kerran vuonna 1956. Oireyhtymää ei pidä sekoittaa Sjögrenin oireyhtymään, joka on nimetty Henrik Sjögrenin mukaan.
Oireyhtymä uskotaan johtuvan yli 600 vuotta sitten Pohjois-Ruotsissa yleistyneestä geenimutaatiosta (FALDH-geeni). Vaikka oireyhtymä on yleisintä Pohjois-Ruotsissa, on sairautta havaittu ympäri maailmaa, eikä sairastuneilla ole ruotsalaispohjoismaisia etnisiä perintötekijöitä.
Piirteitä.
Oireyhtymän peruspiirteitä ovat iktyoosi eli suomumainen iho, synnynnäiset mustelmat, keratoosin ylikasautuminen, käsien sekä jalkojen jäykkähalvaus ja kehitysvammaisuus. Myös epileptiset kohtaukset ja silmien verkkokalvorappeumat ovat tavanomaisia oireita. Sairastuneet ovat useimmiten pienikokoisia. Oireyhtymästä kärsivillä henkinen sekä motorinen kehitys ovat alusta alkaen viivästyneitä.
Bruno Giacomelli

Bruno Giacomelli (s. 10. lokakuuta 1952 Poncarale, Italia) on entinen italialainen kilpa-autoilija.
Hän voitti kilpailu-urallaan Britannian Formula 3 -sarjan mestaruuden vuonna 1976 ja Formula 2 -sarjan mestaruuden vuonna 1978. Formula ykkösissä Giacomelli debytoi vuonna 1977. F1-urallaan hän saavutti yhden palkintosijan Las Vegasin GP:ssä 1981 ja paalupaikan Itä-Yhdysvaltain GP:ssä 1980 sekä 14 MM-pistettä. Giacomelli saavutti kuusi pistesijaa ensimmäisen Argentiinan GP:ssä 1980 ajamalla viidenneksi.
Formula 1 -ura.
Giacomelli aloitti F1-uransa McLaren-tallissa kaudella 1977, jolloin hän ajoi vain yhden kilpailun. Seuraavalla kaudella McLaren antoi hänellä mahdollisuuden ajaa viidessä kilpailussa, mutta niissä ei suurta menestystä tullut. 
Kaudella 1980 Giacomelli ajoi uransa ainoaksi jääneen paalupaikan Yhdysvalloissa, mutta itse kilpailussa hän joutui keskeyttämään. Kauden muita kohokohtia olivat pistesijat kahdesta kilpailusta. Seuraavalla kaudella Giacomelli ajoi uransa ainoan palkintosijan sijoittumalla kolmanneksi Las Vegasin GP:ssa.
Giacomelli palasi takaisin Formuloihin vuonna 1989, jolloin hän toimi Leyton Housen testikuljettaja. Seuraavalla kaudella hän sai kuljettajan paikan Life-tallista, mutta sen kalusto osoittautui heikoksi ja Giacomelli karsiutui kaikista osallistumistaan kilpailuista.
CART-ura.
Giacomelli siirtyi Formuloista CART-sarjaan kausiksi 1984 ja 1985. Hänen parhaaksi sijoitukseksi jäi viides sija viimeiseltä kaudelta. CART-uran jälkeen hän siirtyi takaisin Formula ykkösiin.
Mainingin koulu

Mainingin koulu on yhtenäinen peruskoulu Espoon Kivenlahdessa. 
Koulua käy noin 620 oppilasta (2021).
Mainingin koulussa on luokat 1–9, ja koulun vieressä on päiväkoti. Musiikkipainotus on luokilla 3–9 ja tanssipainotus luokilla 7–9. Koulun rehtorina toimi pitkään Martti Repo, myöhemmin Erkki Asplund joka jäi eläkkeelle vuonna 2008. Rehtorina toiminut Rolf Malmelin jäi myös eläkkeelle vuonna 2017. Nykyisin rehtorina toimii Anne Suomala.
Arkkitehti Osmo Lapon suunnittelema Mainingin koulu on valmistunut 1974, jolloin se oli ensimmäisiä peruskoulu-uudistuksen mukaisella tilaohjelmalla suunniteltuja koulurakennuksia. Vuonna 2017 julkaistun Espoon koulurakennusten inventointiraportin mukaan se on rakennushistoriallisesti arvokas koulurakennus, joka edustaa suunnittelijansa uranuurtavaa kouluarkkitehtuuria, mutta myöhemmät muutokset ovat vähentäneet koulun rakennustaiteellista arvoa. Koulua peruskorjaus valmistui syksyksi 2015.
Maininki on musiikki- ja tanssipainotteinen ja koulua ovat käyneet muun muassa Teemu Selänne, Juha Ylönen, muusikko-säveltäjä Kerkko Koskinen, sekä Kerkon lisäksi Ultra Bra -yhtyeessä vaikuttaneet laulaja Arto Talme, sekä basisti Tommi Saarikivi. Lisäksi koulussa ovat opiskelleet mm. näyttelijä Ria Kataja, Raskasta Joulua idean isä ja soolokitaristi Erkka Korhonen, Lenni-Kalle Taipale, Joonas Konstig sekä "High School Musical on Stagessa" näytelleet Larissa Qvintus ja Jukka Nylund.
Koulussa järjestetään vuosittain kolme konserttia, Severin Säpinät, Joulukonsertti ja Kevätkonsertti. Näiden lisäksi järjestetään kuutosluokkalaisten musikaali ja yhdeksäsluokkalaisten musiikki- ja tanssipainotuksen show. 
Mainingin koulussa kasvatetaan eläviä kanoja. Kanat ovat lainassa läheiseltä Lassilan tilalta.
Kapverdenkiitäjä

Kapverdenkiitäjä ("Apus alexandri") on pieni tervakiitäjien sukuun kuuluva kiitäjä. Lajin nimesi Ernst Hartert 1901 englantilaisen lintutieteilijän Boyd Alexanderin kunniaksi.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 13 cm ja siipien kärkiväli 34–35 cm, eli se on huomattavasti tervapääskyä pienempi. Höyhenpuku on tumman harmaanruskea, ainoastaan kurkussa on vaalea laikku. Pyrstönkärjen lovi on matala. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Ekologisesti laji vastaa Kanariansaarilla elävää madeirankiitäjää ("Apus unicolor").
Esiintyminen.
Nimensä mukaisesti laji elää vain Kap Verden saarilla Afrikan länsirannikolla. Siellä se pesii vain seuraavilla saarilla: Santiago, Fogo, Brava, Santo Antão ja São Nicolau. Laji on paikallisesti yleinen ja sen kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö.
Trooppiset valtamerisaaret, rannalta vuoristoon jopa 2,8 kilometrin korkeuteen. Parveilevat ja saalistavat mielellään mäntyjen, sypressien ja eukalyptusten latvustojen ympärillä.
Lisääntyminen.
Pesä rakennetaan kallionhalkeamaan tai -koloon ja se voi sijaita 1600 metrin korkeudessa. Voi pesiä myös talojen kattorakennelmiin. 2-munaisia pesyeitä on tavallisesti 2 maaliskuulta alkaen.
Ravinto.
Ilmameren hyönteisplankton.
Tell Leilan

Tell Leilan ("Shekhna", "Shehna") oli vanhan ajan jo raunioitunut kaupunki Luoteis-Syyriassa. Se sijaitsi hedelmällisellä alueella Khabur-joen altaassa. Paikka hylättiin noin 2140 eaa, jolloin oli
pitkä, paha kuivuus. Vanhan-Assyrian ajan valloittajakuningas Shamshi-Adad I 1813–1781 eaa. teki siitä pääkaupunkinsa. 
Tell Leilan sijaitsee Khaburin altaassa Sinjar-vuorista pohjoiseen Khaburin Jarran-jokihaaran varrella. Nykyisten paikkojen mukaan Tell Leilan sijaitsee Koillis-Syyriassa al-Hasakahin alueella. Lähin suuri nykyinen kaupunki on länsiluoteessa noin 30 km päässä oleva Nusaybin/Al Qamishli. Noin 8 km päässä suunnilleen koillisessa on al Qahtaniyah (al Kahtanieh). 4 km päässä pohjoiskoillisessa sijaitsee al Hasud valtatie M4:n varressa.
Historia.
Tell Leilan oli muinainen Sekhnan kaupunki Khabur-joen altaassa Syyriassa. Täällä ilmastonmuutokset vaikuttivat sivilisaation syntyyn ja nousuun. Paikka perustettiin joskus 5000 eaa. Ubaidin ja Urukin vaikutus levittäytyi tännekin. Noin 2900 eaa. alueella oli pieniä viljelyskyliä. Mutta suunnilleen 2600 eaa. kylän asukasluku kuusinkertaistui äkkiä ja siitä tuli säännöllisesti suunniteltu keskus. Noin 2300 eaa. kaupunki oli yksi Haburin tasangon suurimmista ja alaltaan 100 ha. Näihin aikoihin akkadilaiset valtasivat kaupungin raa'asti hyökkäämällä läheisestä Tell Brakin linnoituksesta. Akkadilaiset tuhosivat lähiseudun kylät ja panivat virkamiehet valvomaan viljelyä, ja linnoittivat kaupungin.
Tell Leilan hylättiin noin 2140 eaa. jopa maan madot tappaneen kuivuuden takia. Kuivuus liittyi Pohjois-Atlantin termohaliinikierron hidastumiseen, joka johtui ehkä suuresta tulivuorenpurkeuksesta.Kuivuus muutti pellot tomuksi. Kuivuus oli pahin noin 2055–2043 +-33 vuotta eaa. Anatolian vuosirenkaista päätellen. Asutus palasi noin 1900 eaa.
Nimi "Šubat-Enlil" tarkoittaa Enlil-jumalan asuntoa. Shamshi-Adadin aikoina kaupungin ala oli ainakin 90 ha ja asukkaita ehkä jopa 20 000. Kaupunki menetti mahtinsa, kun Babylonian kuningas Samsu-Iluna ryösti sen 1726. Siitä tuli myöhemmin Mitannin hurrilainen provinssin pääkaupunki.
Paranvoi

Paranvoi ("Fuligo septica") on lahopuilla ja kannoilla elävä limasieni. Se muodostaa laajoja limakoita eli plasmodioita, jotka ovat väriltään kirkkaankeltaisia tai valkeita. Kypsyessään paranvoi muuttuu vaihtelevan muotoisiksi ja värisiksi itiöemiksi.
Lajin suomenkielinen nimi tulee para-nimisestä uskomusolennosta, jonka ajateltiin pudotelleen metsään varastamaansa voita.
All the Lost Souls

All the Lost Souls on James Bluntin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 17. syyskuuta 2007 Euroopassa ja 18. syyskuuta Yhdysvalloissa. Monia albumin kappaleita, kuten ”1973” ja ”Annie”, soitettiin jo vuoden 2006 kiertueilla. Blunt esitti kappaleen ”Same Mistake” esiintyessään Live Earth -konsertissa vuonna 2007.
Levyn kansikuvana on satoja James Bluntin valokuvia lapsuudesta nykypäiviin. Ne muodostavat kollaasina kuvan hänestä itsestään. Kannen suunnittelija vitsaili, että Blunt ”pyysi ettei kannessa käytettäisi hänen kasvojaan – joten me laitoimme ne siihen tuhat kertaa”. "The Sun" -lehdessä albumin kansi mainittiin ”parhaana vuosiin”.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 10.
Jessica DiCicco

Jessica DiCicco (s. 10. kesäkuuta 1980 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä ja nykyinen ääninäyttelijä. Hän sai vuonna 1998 Young Artist -palkintoehdokkuuden näytelmäroolistaan ja Daytime Emmy -ehdokkuuden ääniroolistaan animaatiosarjassa "Keisarin uusi koulu".
Elämäkerta.
DiCicco syntyi Los Angelesissa ja kasvoi New Yorkissa, jossa hän innostui näyttelemisestä. Hänen isänsä Bobby DiCicco oli myös suosittu näyttelijä 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa. Jessica DiCiccon näyttelijän ura alkoi sattumalta jo hyvin nuorena, kun näyttelijä Marlo Thomas valitsi hänet New Yorkin ala-asteen tuhansista lapsista esiintymään ABC-spesiaaliin "Free to Be a Family". Tämän myötä hänen näyttelijän uransa sai alkunsa, ja vuonna 1990 DiCicco teki ensimmäisen elokuvaroolinsa "Kummisedän osassa III". Hän ei kuitenkaan esiintynyt kuin muutamassa elokuvissa, minkä jälkeen hän siirtyi ääninäyttelijäksi vuonna 2000.
Ääninäyttelijänä.
Vuonna 2000 ääninäyttelijäksi siirtynyt DiCicco aloitti uransa tehden aluksi äänirooleja videopeleihin, kuten "" ja "Extreme Skate Adventure". Vuodesta 2004 lähtien hän tehnyt äänirooleja animaatioihin, kuten "Bratz", "Paljon melua Maggiesta", "Loonatics Unleashed" ja "Keisarin uusi koulu". Näiden lisäksi DiCicco on tehnyt mainosjuontoja televisioon ja radioon vuodesta 1997 lähtien.
Kernu

Kernu () on entinen kunta ja nykyinen kylä Harjumaan maakunnassa, Virossa. Kernu liitettiin osaksi uutta Sauen kuntaa vuoden 2017 lokakuussa, jolloin Kernusta tuli Sauen kunnan kylä. 
Kernun asukasluku oli vuonna 2014 2 351, pinta-ala 174,70 neliökilometriä ja asukastiheys 13,5 asukasta neliökilometrillä. Kernussa oli 17 kylää. Kernussa oli kaksi koulua, yksi Kernun kylässä ja yksi Ruilan kylässä.
Väestö.
Vuonna 2011 Kernun kunnassa oli 2 404 asukasta, joista 2 112 (87,9 %) oli virolaisia, 216 (9,0 %) venäläisiä ja 60 (2,5 %) muita kansallisuuksia.
Live in Paris 1975

Live in Paris 1975 sisältää Deep Purplen kolmoskokoonpanon viimeisen keikan. Areenana toimi Palais des Sports Pariisissa Ranskassa 7. huhtikuuta 1975. Ritchie Blackmore erosi yhtyeestä keikan jälkeen. 
Kappaleet.
"CD 1:"
"CD 2:"
Last Concert in Japan

Last Concert in Japan on julkaistu Deep Purplen livealbumi Tokion Budokanin konsertista joulukuulta 1975. Konsertti on myöhemmin julkaistu kokonaisena nimellä "This Time Around – Live in Tokyo". Albumi on omistettu kitaristi Tommy Bolinin muistolle.
Albumin kannessa luetellaan myös kappaleet "Woman From Tokyo" ja "Soldier Of Fortune", mutta ne ovat vain pieninä osina muiden kappaleiden yhteydessä eivätkä ne siis ole varsinaisesti kokonaan levyllä. "Wild Dogs" on Tommy Bolinin sooloalbumilta "Teaser".
Volkswagen Golf V

Volkswagen Golf V (Typ 1K) on Volkswagenin Golf-mallin viides sukupolvi, jota valmistettiin vuosina 2003–2008, farmaria vuoteen 2009 saakka. Pohjois-Amerikassa auto tuli markkinoille vuonna 2006 ensimmäisen sukupolven tavoin Volkswagen Rabbit -nimisenä. Golfin sedan-korinen rinnakkaismalli oli nimeltään Jetta.
Volkswagen Golf (2003–2009).
Viidennen sukupolven Golf esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 2003. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin aiemmin keväällä esitelty Audi A3. Farmarimallia ei aluksi tullut markkinoille, vaan edellisen sukupolven Golf Variant säilyi tuotannossa vuoteen 2006 saakka. Se oli alun perin tarkoitus korvata kokonaan uusilla Touran- ja Golf Plus -malleilla, mutta tehtaan päätös sai kritiikkiä. Viidennestä sukupolvesta esiteltiin farmari vasta Geneven autonäyttelyssä keväällä 2007. Keulailmeeltään Variant vastasi sedan-korista Jettaa. Pohjois-Amerikassa mallia myytiin Jetta SportWagen -nimisenä.
Vuoden 2004 Euro NCAP -kolaritestistä Golf sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Bensiinimoottoreina olivat aluksi 1,4 16V (75 hv), 1,4 FSI (90 hv) ja 1,6 FSI (115 hv). Dieselmoottorit olivat pumppusuutintyyppiset 1,9 TDI (105 hv) ja 2,0 TDI (140 hv). Vuoden 2004 alussa tulivat 1,6 8V (100 hv), 2,0 FSI (150 hv) ja vapaasti hengittävä dieselmoottori 2,0 SDI (75 hv), keväällä lisäksi 1,9 TDI:n 90-hevosvoimainen versio. Vain Pohjois-Amerikassa oli tarjolla viisisylinterinen 2,5-litrainen (170 hv) bensiinimoottori.
Urheilullinen Golf GTI tuli markkinoille syksyllä 2004, ja siinä oli moottorina turboahdettu 2,0 TFSI (200 hv). Voimansiirtona oli kuusivaihteinen manuaali- tai DSG-kaksoiskytkinvaihteisto.
Malliston suorituskykyisimmäksi malliksi esiteltiin vuonna 2005 Golf R32, jonka moottorina oli 3,2-litrainen VR6 (250 hv).
Vuoden 2005 lopulla esiteltiin sekä turboahtimella että mekaanisella ahtimella varustettu 1,4 TSI (170 hv), joka oli Golf GT -mallin moottorina. Kyseiseen malliin sai myös 2,0 TDI:n 170-hevosvoimaisena. Seuraavana vuonna 1,4 16V:n teho nousi 80 hevosvoimaan ja TSI:stä tuli tarjolle myös 140-hevosvoimainen versio. 1,4 FSI poistui valikoimasta hieman myöhemmin. 
Golf GTI:n 30-vuotisjuhlan kunniaksi vuonna 2006 esiteltiin GTI Edition 30, jossa moottorin teho oli nostettu 230 hevosvoimaan. 
Kesällä 2007 1,6 FSI:n korvasi 122-hevosvoimainen 1,4 TSI, jossa ei ollut tehokkaammista versioista poiketen mekaanista ahdinta. 
Toinen GTI-erikoismalli oli vuonna 2008 vain Alankomaiden markkinoille esitelty GTI Limited Edition 240, jonka moottorissa oli tehoa 240 hevosvoimaa. Mallia valmistettiin rajoitettu 300 kappaleen erä. 
Moottorit.
Hakasulkeissa olevat arvot automaattivaihteistolla, suluissa olevat nelivedolla varustetuilla malleilla
Hakasulkeissa olevat arvot DSG-vaihteistolla varustetuilla malleilla
Hakasulkeissa olevat arvot DSG-vaihteistolla, suluissa olevat nelivedolla varustetuilla malleilla
This Time Around – Live in Tokyo

This Time Around – Live in Tokyo on Deep Purplen livealbumi. Se on nauhoitettu Tokiossa Budokanilla vuoden 1975 Aasian kiertueella. 
Kappaleet.
"CD 1:"
"CD 2:"
Marc-Vivien Foé

Marc-Vivien Foé (1. toukokuuta 1975 Nkolo, Kamerun – 26. kesäkuuta 2003 Lyon, Ranska) oli kamerunilainen jalkapalloilija.
Peliura.
Foé aloitti ammattilaisuransa Canon Yaoundén joukkueessa, joka pelaa Kamerunin pääsarjassa. Maajoukkueessa hän pelasi ensi kerran vuoden 1994 maailmanmestaruuskilpailuissa. MM-kilpailujen suoritustensa ansiosta hän sai sopimuksen RC Lensin kanssa. Lensissä Foé saavutti Ranskan pääsarjamestaruuden vuonna 1998. Manchester United oli tuolloin kiinnostunut hänestä, mutta hänen jalkansa murtui ja sopimus jäi tekemättä. Samasta syystä jäivät pelaamatta vuoden 1998 maailmanmestaruuskilpailut. Kuntouduttuaan hän siirtyi Valioliigaan West Ham Unitediin vuonna 1999.
Vuonna 2000 Foé siirtyi Lyoniin. Samana vuonna hän sairastui malariaan, mutta parani nopeasti ja voitti Ranskan liigacupin 2001 ja pääsarjamestaruuden 2002. Hän palasi Valioliigaan Lyonin lainattua hänet Manchester Cityyn 2002. Vuoden 2002 MM-kilpailuissa hän pelasi Kamerunin kaikki kolme ottelua alusta loppuun.
Kuolema.
26. kesäkuuta 2003 Foé lyyhistyi maahan keskiympyrässä 71. minuutilla Confederations Cupin välieräottelussa Kolumbiaa vastaan. Välittömästi aloitetuista elvytystoimista huolimatta Foé kuoli hieman myöhemmin sairaalassa. Ruumiinavauksessa todettiin, että hänellä oli sydänkammion laajentuma, joka aiheutti sydämenpysähdyksen. Lääkäreiden mukaan kyseessä oli synnynnäinen vika. 
Foén kuolema sai aikaan lukuisia huomionosoituksia. Thierry Henry omisti omassa välieräottelussaan tekemänsä maalin Foélle kohottamalla sormensa kohti taivasta. Ehdotettiin, että Confederations Cup ja Stade Gerland, stadion jolla välieräottelu pelattiin, nimettäisiin Foén mukaan. Manchester Cityn manageri Kevin Keegan ilmoitti, että joukkue ei tule enää koskaan käyttämään Foén numeroa 23. Myös uuden City of Manchester Stadiumin nimeäminen Foén mukaan oli esillä. RC Lens on nimennyt kadun läheltä stadioniaan Foén mukaan.
Charlotte Gray

Charlotte Gray on Gillian Armstrongin ohjaama elokuva vuodelta 2001. Se perustuu Sebastian Faulksin saman nimiseen romaaniin. Elokuva kertoo romaanin henkilöstä, skotlantilaisesta Charlotte Graysta, joka toisen maailmansodan aikana värväytyy agentiksi ja toimii Ranskassa yhdyshenkilönä ranskalaisen vastarintaliikkeen ja Ison-Britannian SOE:n välillä.
Juoni.
Elokuva sijoittuu toisen maailmansodan aikaiseen Vichyn Ranskaan. Tarina kertoo Cate Blanchettin esittämästä nimihenkilöstä Charlotte Graystä, joka tapaa RAF:n lentäjän Peter Gregoryyn (Rupert Penry-Jones) johon hän rakastuu. Charlotten ystävä yrittää saada häntä mukaan sotaponnistuksiin koska hän osaa hyvin ranskaa, jonka on oppinut opiskellessaan Belgiassa. Hän olisi hyvän ehdokas toimimaan Ranskassa yhdyshenkilönä ranskalaiseen vastarintaliikkeen kanssa.
Peter katoaa hänen lentäessään Ranskan yllä ja Charlotte uskoo että voisi löytää Peterin ja päättää värväytyä SOE:n agentiksi päästäkseen Ranskaan. Peruskoulutuksen jälkeen hän saa koodinimen "Dominique" ja hyppää laskuvarjolla yöllä Ranskan maaseudulle. Ranskassa hän tutustuu vastarintaliikkeen johtajaan Julieniin (Billy Crudup), johon rakastuu ja toimii mukana vastarintaliikkeessä.
Myös todellisuudessa toisen maailmansodan aikana koulutettiin joukko naisia agenteiksi, jotka sitten pudotettiin Ranskaan. Tunnetuimpia heistä ovat muun muassa Nancy Wake, Odette Samson ja Violette Szabo.
Konduktanssikvantti

Konduktanssikvantti on suurin konduktanssi, jonka yhden sähköisen kanavan omaava normaalitilainen johdin voi saavuttaa. Konduktanssikvantti määräytyy kahden luonnonvakion, alkeisvarauksen formula_1 ja Planckin vakion formula_2 suhteesta. Sen suuruus on
formula_3 siemensiä.
Sähköisten kanavien lukumäärä formula_4 määräytyy johteen poikkipinta-alasta formula_5 ja elektronien fermiaallonpituudesta formula_6: 
formula_7
Numero kaksi tulee elektronin spin-vapausasteiden lukumäärästä. Tarkka poikittaiskanavien määrän kriteeri riippuu johteen sähköisestä potentiaaliprofiilista, ja se saadaan laskemalla kuinka monen seisovan poikittaisaallon energia on johteen fermienergiaa pienempi. 
Kvantti-Hall-ilmiössä poikittais- eli Hall-konduktanssi on konduktanssikvantin monikerta. Normaali-suprajohdeliitoksessa kanavakohtainen maksimikonduktanssi on Andrejevin heijastuksen vuoksi formula_8.
Aiheesta muualla.
Ensimmäiset osoitukset konduktanssin kvantittumisesta puhtaissa johteissa:
Hall-konduktanssin kvantittuminen: