tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Claude Vilgrain

Claude Vilgrain (s. 1. maaliskuuta 1963 Port-au-Prince, Haiti) on haitilaissyntyinen kanadalainen jääkiekkoilija, joka ennen uran päättymistä pelasi oikeana laitahyökkääjänä. Hän kävi läpi harvinaisesti molemmat juniorisarjat: Kanadan CHL:n ja Yhdysvaltain yliopistosarjan. Urallaan Vilgrain pelasi pääasiassa Pohjois-Amerikan alasarjoissa ja Euroopassa, mutta kertyi hänelle 89 ottelua NHL:ssäkin. Hän myös edusti Kanadaa vuoden 1988 talviolympialaisissa.
Ura.
Vilgrain aloitti uransa kanadalaisen QMJHL-junioriliigan Laval Voisinsissa 1980–1981. Kesän 1982 Detroit Red Wings varasi Vilgrainin numerolla 107. Hän jatkoi vielä kolmannen kauden QMJHL:ssä, mutta ammattilaissopimuksen sijaan hän siirtyi yliopistokiekkoilun pariin Monctonin yliopistoon. Detroit ei tehnyt Vilgrainin kanssa sopimusta, ja hänestä tuli vapaa pelaaja.
Monctonin jälkeen Vilgrain sai pelipaikan Kanadan jääkiekkomaajoukkueessa ja edusti sitä 1986, 1987 ja 1988, mikä vei suurimman osan kyseisten kausien ajasta. Hän pelasi muun muassa Calgaryn talviolympialaisissa, jossa Kanada sijoittui neljänneksi.
Vancouver Canucks teki sopimuksen Vilgrainin kanssa kesäkuussa 1987, ja kaudella hän pelasi ensimmäisen ottelunsa NHL:ssä. Kauden aikana hän pelasi tosin vain kuusi ottelua. Kauden 1988–1989 Vilgrain aloitti IHL-liigan farmijoukkueessa Milwaukee Admiralsissa, kunnes Vancouver myi hänet New Jersey Devilsiin vaihdossa Tim Lenardoniin. Vilgrain jatkoi kauden lopun New Jerseyn farmissa AHL-liigan Utica Devilsissä.
Vilgrain pelasi seuraavat kaksi kautta pääosin Uticassa ja pääsi pelaamaan vain kymmenen ottelua New Jerseyssä. Kauden alussa hänet kuitenkin kutsuttiin ensimmäisen kerran New Jerseyn harjoitusleirille, jossa hän sai vakiinnutettua paikan joukkueen kokoonpanossa. Vilgrain pelasi koko kauden New Jerseyssä ja teki 71 ottelussa 19 maalia ja 27 syöttöä. Kausi olikin hänen ainoa kokonainen NHL:ssä, ja seuraavalla kaudella hän pelasi vain neljä ottelua New Jerseyssä, muutoin jälleen Uticassa ja IHL-liigan Cincinnati Cyclonesissa.
Vilgrain näytti jäävän vaille sopimusta kaudeksi , kunnes elokuussa hän solmi vuoden sopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa. Hän pelasi Philadelphiassa kaksi ottelua ja muutoin seuran farmissa Hershey Bearsissa AHL-liigassa.
Kun NHL-ura ei auennut, Vilgrain siirtyi Eurooppaan. Hän pelasi kolme kautta SC Herisaussa Sveitsin kakkossarjassa, minkä jälkeen hän vaihtoi seuraa vielä neljästi: 1997–1999 DEL-liigan Frankfurt Lions ja Schwenningen Wild Wings, 1999–2001 Sveitsin kakkossarjan EHC Biel ja 2001–2002 pääsarjan SC Bern. Vilgrain lopetti uransa vuonna 2002.
Liinakivääri

Liinakivääri on vanha laivoissa käytetty köydenampumalaite. Sen avulla voidaan toimittaa köysiyhteys heittoetäisyyden ulkopuolella olevaan kohteeseen. Laite voi olla joko kiinteästi telineeseen asennettu tai irrallinen; sen pääosa on noin 5 senttimetrin väljyinen putki, jonka takapäässä on taitettava lukkokoneisto sekä pistoolikahva. Putken yläosassa on viistosti asennettu tukikahva, josta tartuttaessa laite asettuu luontevasti laukaisuasentoon. 
Putken suulle asennetaan erikseen metallikuorinen raketti, johon on liitetty ohut teräsvaijeri. Vaijeriin puolestaan kytketään erityisessä niin sanotussa kampatelineessä vyyhditty 5 millimetrin vahvuinen lähettiköysi. Joissakin raketeissa on lisäksi kärjessä erillinen merkkivalo, joka syttyy kun raketti laukaistaan. 
Joissakin liinakivääreissä on ylakahvan sijaan liipaisimen edessä kiinnityspiste, josta ase voidaan kytkeä valmiiseen telineeseen laukaisua varten; tällaisia oli muun muassa pelastusristeilijä Isokarissa. 
Kun liinakivääriä käytetään, raketin asentamisen jälkeen lukkoon lisätään erillinen laukaisupanos; ase suunnataan yläviistoon, niin että tähtäin on hiukan kohteen yläpuolella. 
Ase laukaistaan, ja raketti vie perässään ohuen lähettiköyden. Raketti lentää kohteen yli ja putoaa toiselle puolelle. Nyt voidaan lähettiköyden avulla vetää aluksesta toiseen ensin vahvempi köysi tai vaijeri, jonka avulla saadaan esimerkiksi varsinainen hinausvaijeri aluksesta toiseen. 
Myös kiinteillä pelastusasemilla oli näitä laitteita; niihin liittyi yleensä niin sanottu housupoiju eli pelastusrenkaasta muokattu siirtoistuin, jonka avulla ihmisiä saattaa siirtää turvallisesti köyttä pitkin pisteestä toiseen.
Liinakiväärit on nykyään pääosin korvattu kertakäyttöisillä köydenampumalaitteilla.
M/S Hellenic Master

M/S "Hellenic Master" () on kreikkalaisen Ηellenic Seawaysin omistama ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1979 Mitsui Engineering &amp; Shipbuilding Co. Ltd:n telakalla Japanissa. "Hellenic Master" on rekisteröity Kreikan lipun alle. Nykyisin alus on Italian Porto Margheran ja Kreikan Kórinthoksen välisessä liikenteessä.
"Hellenic Masterin" sisaraluksia ovat M/S "Thebeland", M/S "Hellenic Sailor", M/S "Tyrusland", M/S "Vegaland" ja M/S "Vikingland".
Käyttöhistoria.
Helmikuussa 1979 alus laskettiin vesille ja saman vuoden elokuussa se luovutettiin Broströms Rederi Ab:n omistukseen, joka rekisteröi sen Ruotsin lipun alle nimellä "Vasaland". Kotipaikaksi tuli Göteborg. Tämän jälkeen alus aikarahdattiin eli vuokrattiin Finska Ångfartygs Ab:n Suomen ja Välimeren väliseen liikenteeseen viideksi vuodeksi. Rahtaukseen sisältyi optio aluksen ostosta. Alus siirtyi 8. tammikuuta 1984 Oy Partek Ab:n (Finska Ångfartygs Ab) omistukseen. Uusi omistaja rekisteröi aluksen Suomen lipun alle nimellä "Hesperus". Kotipaikaksi tuli Helsinki.
Joulukuussa 1986 Partrederiet Ab Nordsjöfrakt osti aluksen ja rekisteröi sen Ruotsin lipun alle nimellä "Celia". Kotipaikaksi tuli Skärhamn. Uusi omistaja aikarahtasi aluksen Finncarriersin liikenteeseen reitille Suomi–Belgia–Britannia. Marraskuussa 1996 alus rekisteröitiin B&amp;N Rederi Ab:n omistukseen. Samalla alus sai nimen "Finnriver". Laiva sai jälleen 24. kesäkuuta 2002 nimen "Celia". Alus aikarahdattiin 6. marraskuuta Grupo Boludan liikenteeseen nimellä "Celia B". Samalla myös lippuvaltioksi vaihtui Espanja. Grupo Boluda liikennöi aluksella Manner-Espanjan Cadizin ja Kanariansaarten Las Palmasin välillä. Lokakuussa 2003 espanjalainen Ocean Express osti aluksen ja rekisteröi sen Irlannin lipun alle nimellä "Silkeborg". Kotipaikaksi tuli Cork. Tämän jälkeen alus aikarahdattiin Nordana Linen liikenteeseen linjalle Pohjois-Amerikka–Karibia–Etelä-Amerikka.
Lokakuussa 2007 kreikkalainen Hellenic Seaways ilmoitti ostavansa "Silkeborgin". Luovutus Hellenic Seawaysille tapahtui joulukuussa. Yritys rekisteröi aluksen Kreikan lipun alle nimellä "Hellenic Master". Vuonna 2008 alus aloitti liikennöinnin reitillä Kórinthos–Porto Marghera.
Helmikuussa 2014 "Hellenic Master" saapui Intian Alangiin romutettavaksi.
Lizzie Borden

Lizzie Andrew Borden (19. heinäkuuta 1860 – 1. kesäkuuta 1927) oli kaksoismurhasta syytetty, mutta syyttömäksi todettu yhdysvaltalainen nainen. Oikeusjuttu herätti aikoinaan suurta kohua Yhdysvalloissa.
Borden ja hänen siskonsa Emma, olivat katkeria isälleen, sillä vaikka Andrew Jackson Borden oli varakas liikemies, eli perhe vaatimattomasti. Andrew osti vaimonsa Abbyn sisarpuolelle talon, joka suututti erityisesti Lizzietä. 
Hänen isänsä Andrew Borden ja äitipuolensa Abby Borden murhattiin kirveellä kotonaan Fall Riverissä, Massachusettsissa 4. elokuuta 1892. Lizzie pidätettiin murhista ja 10 kuukautta myöhemmin, kesäkuussa 1893 hänen oikeudenkäyntinsä alkoi. Valamiehistö ei uskonut siihen, että nainen voisi murhata kaksi ihmistä näin brutaalisti. Murhat jäivät selvittämättömiksi.
Paul Wendkos ohjasi aiheesta vuonna 1975 ensiesitetyn televisiodraaman "Lizzie Borden – kirvesmurhaaja". Elokuva julkaistiin Suomessa VHS-videona.
Räsänen

Räsänen on yleinen suomalainen sukunimi. Huhtikuussa 2025 Räsänen oli 8733 suomalaisen sukunimi.
Henrika Andersson

Henrika Madeleine Andersson (s. 2. syyskuuta 1965 Tammisaari) on suomalainen näyttelijä ja kirjailija.
Andersson opiskeli Teatterikorkeakoulussa vuosina 1985–1989 ja vuoden Pariisin Le Conservatoire National Supérieur d’Art Dramatiquessa (CNSAD). Hän on näytellyt elokuvissa, teatterissa ja televisiossa. Andersson on myös ohjannut ja käsikirjoittanut näytelmiä ja kirjoittanut novelleja ja lastenromaaneja. Anderssonin toinen romaani "Emma Gloria ja Kalamaran varjot" (2006) oli Finlandia Junior -palkintoehdokas. Anderssonin isä oli psykiatri, kansanedustaja ja ministeri Claes Andersson. 
Hänet on palkittu Suomen Näyttelijäliiton kultaisella taiteilijamerkillä.
Teokset.
Runokirjat
Atlanta Dream

Atlanta Dream on yhdysvaltalainen naiskoripalloseura, joka pelaa Women's National Basketball Association -liigassa. WNBA:n itäiseen konferenssiin kuuluva Dream pelaa kotiottelunsa Phillips Arenalla, joka sijaitsee Atlantassa, Georgian osavaltion pääkaupungissa. 
Seuran historia.
WNBA-joukkueen perustamisesta Atlantaan ilmoitettiin virallisesti lokakuussa 2007. Seuran omistaa eri taho kuin NBA-organisaatio Atlanta Hawksin. Atlanta Dreamin omistaja on Dream Too LLC.
Seuran nimi, logo ja värit julkistettiin 23. tammikuuta 2008 ja seuran pelipaidat huhtikuussa 2008; Dreamin kotipaidan päävarinä on valkoinen ja vieraspaidan vaaleansininen. Kaksi viikkoa seuran nimen julkistamisen jälkeen, 6. helmikuuta, pidettiin "laajennusdraft". Muut 13 WNBA-seuraa saivat suojata ennen varaustilaisuutta enimmillään kuusi pelaajaansa, minkä jälkeen Dream sai varata itselleen yhden suojaamatta jääneen pelaajan kustakin joukkueesta. Nimekkäin ja kokenein Dreamin varaama pelaaja oli takamiehen pelipaikalla pelaava Betty Lennox, joka oli pelannut ennen Dreamiin tuloaan 236 WNBA:n runkosarjan ottelua ja voittanut vuonna 2004 Seattle Stormissa WNBA:n mestaruuden ja WNBA:n loppuotteluiden arvokkaimman pelaajan palkinnon. Muita Dreamin varauksia, joilla oli takanaan yli sata WNBA:n runkosarjan ottelua, olivat keskushyökkääjä Katie Feenstra Detroit Shockista, belgialainen keskushyökkääjä Ann Wauters New York Libertystä ja keskushyökkääjä Chantelle Anderson San Antonio Silver Starsista. 
Dream teki varaustilaisuuden jälkeen kaksi ensimmäistä pelaajakauppaansa. Se kauppasi Houston Cometsista varaamansa Roneeka Hodgesin ja WNBA:n uusien pelaajien varaustilaisuuden ensimmäisen kierroksen neljännen varausvuoron Seattle Stormille vaihdossa brasilialaiseen takamies Iziane Castro Marquesiin ja uusien pelaajien varaustilaisuuden ensimmäisen kierroksen kahdeksanteen varausvuoroon. Lisäksi Dream kauppasi Los Angeles Sparksista varaamansa LaToya Thomasin ja uusien pelaajien varaustilaisuuden varausvuoron 18 Detroit Shockiin vaihdossa takamies Ivory Lattaan. 9. huhtikuuta 2008 pidetyssä uusien pelaajien varaustilaisuudessa Dream varasi ensimmäisellä kierroksella, numerolla kahdeksan Tamera Youngin, toisella kierroksella, numerolla 24 Morenike Atunrasen ja kolmannella kierroksella, numerolla 32 Danielle Hoodin.
Pelaajat.
Joukkueen kokoonpano.
Tilanne 15. kesäkuuta 2014:
Revolution Renaissance

Revolution Renaissance oli monikansallinen metalliyhtye, jonka kitaristi Timo Tolkki perusti erottuaan Stratovariuksesta vuonna 2008.
Historia.
Tolkki kertoi Revolution Renaissancen perustamisesta 29. helmikuuta 2008 tehdyssä haastattelussa, joka julkaistiin 19. maaliskuuta 2008 ilmestyneessä "Soundi"-lehdessä. Stratovariuksen tulevaisuudesta Tolkki pysyi vaitonaisena kunnes 2. huhtikuuta hän tiedotti verkkosivustollaan yhtyeen hajoamisesta, vedoten ristiriitoihin useiden yhtyeen jäsenten välillä. Runsasta kuukautta myöhemmin julkaisemassaan vastineessa muut jäsenet ilmoittivat kuitenkin jatkavansa yhtyeen toimintaa ilman Tolkkia.
Revolution Renaissancen esikoisalbumi "New Era" julkaistiin italialaisen Frontiers Recordsin kautta 6. kesäkuuta 2008. Albumi sisältää Tolkin alun perin Stratovariuksen uudelle albumille säveltämiä kappaleita ja se on hänen mukaansa paluu Stratovariuksen menestysalbumien "Episode" (1996) ja "Visions" (1997) tyyliin. Ennen välirikkoa Stratovarius äänitti demoversion "New Erasta" ja esitti vuoden 2007 Wacken Open Airissa livenä kappaleen ”Last Night on Earth”.
Tolkin ohella "New Eralla" esiintyivät sessiomuusikkoina laulajat Michael Kiske, Tobias Sammet ja Pasi Rantanen, rumpali Mirka Rantanen, basisti Pasi Heikkilä ja kosketinsoittaja Joonas Puolakka. Albumin ilmestymisen jälkeen Tolkki kokosi uuden vakituisen kokoonpanon tulevia julkaisuja ja live-esiintymisiä varten.
Revolution Renaissance avasi lokakuussa 2008 verkkosivuston, jossa on materiaalia syyskuussa alkaneista demoäänityksistä. Uuden musiikin lisäksi yhtye äänitti muutamia "New Era" -albumin ja Stratovariuksen kappaleita.
Revolution Renaissancen toinen albumi, "Age of Aquarius" julkaistiin maaliskuussa 2009. Lokakuussa 2009 Timo Tolkki ilmoitti kosketinsoittaja Mike Khalilovin ja basisti Justin Biggsin eronneen yhtyeestä. Uudeksi basistiksi ilmoitettiin ruotsalainen Magnus Rosén, joka on tuttu power metal -yhtye HammerFallista. 
Heinäkuussa 2010 Timo Tolkki ilmoitti yhtyeen hajonneen henkilökohtaisten ongelmiensa, promoottorien mielenkiinnon puutteen ja musiikkiteollisuuden tilan takia. Yhtyeen viimeinen albumi "Trinity" julkaistiin 27. syyskuuta 2010.
Katri Sarlund

Katri Sarlund (s. 3. elokuuta 1965 Tampere) on suomalainen poliitikko, joka toimii muun muassa Turun kaupunginvaltuutettuna. Hän on ollut myös Vihreiden varapuheenjohtaja sekä puoluevaltuuskunnan puheenjohtaja.
Sarlund on ollut kaupunginvaltuutettuna vuodesta 2001. Turun kunnallispolitiikassa hän on ollut muun muassa ympäristönsuojelulautakunnassa, ympäristö- ja kaavoituslautakunnassa, tarkastuslautakunnan puheenjohtajana ja 2009 alkaen kaupunginhallituksen II varapuheenjohtajana. Varsinais-Suomen liiton maakuntahallituksen jäsen hän on ollut vuosina 2001-2009. Turun seudun vihreiden puheenjohtajana Sarlund toimi 1998–2000.
Vihreässä liitossa Sarlund oli puoluehallituksen jäsen 1999–2003 ja varapuheenjohtaja 2003–2005 sekä valtuuskunnan puheenjohtaja 2005-2009. Vihreiden koulutuspoliittista työryhmää hän veti vuosina 2001–2005. Lisäksi hän on ollut muun muassa ympäristö- ja kaupunkipoliittisten työryhmien jäsen.
Koulutukseltaan Sarlund on filosofian maisteri, pääaineenaan ekologis-systemaattinen eläintiede. Hän työskentelee Turun normaalikoulussa biologian, maantiedon ja terveystiedon opettajana ja opetusharjoittelijoiden ohjaajana. Katri Sarlund asuu puolisonsa, Vihreän liiton hallintopäällikkö Risto Kankaanpään kanssa Turun Peltolassa.
Rover 200-sarja

Rover 200-sarja / 25 on pieni automalli, jota valmisti ensin Austin Rover Group ja myöhemmin Rover Group ja MG Rover. 
Autosta tehtiin kolmea sukupolvea, joista kaksi ensimmäistä olivat muunneltuja Hondan malleja, ja jotka tunnettiin 200-sarjana. Kuitenkin sekä 200-sarjaa että sen sisarmallia Honda Concertoa valmistettiin samalla tuotantolinjalla, Roverin Longbridgen tehtaalla. Viimeisen sukupolven mallin kehitti Rover itsenäisesti, ja sitä myytiin aluksi Rover 200 -nimellä. Roverin myynnin jälkeen vuonna 2000 auto sai kasvojenkohotuksen, malli nimettiin samalla uudelleen ja sitä myytiin sekä nimellä Rover 25 että MG ZR. Valmistus päättyi MG Roverin joutuessa konkurssiin vuonna 2005.
Rover 200 oli alun perin neliovinen sedan, joka perustui Honda Balladeen, mutta toisen sukupolven mallia (R8) oli saatavilla kolmi- ja viisiovisena hatchbackina sekä coupé ja cabriolet-malleina. Viimeistä sukupolvea (R3) myytiin kolmi- tai viisiovisena hatchbackina. Rover 25:stä tehtiin myös crossover-henkistä versiota Rover Streetwise ja pakettiautomallia Rover Commerce.
Vuoden 2001 Euro NCAP -kolaritestistä 25 sai tulokseksi kolme tähteä viidestä.
Jan Raas

Jan Raas (s. 8. marraskuuta 1952 Heinkenszand) on entinen alankomaalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 1975–1985.
Raas voitti kaikkiaan 115 ammattilaiskilpailua. Vuonna 1979 hän voitti maantieajon maailmanmestaruuden 200 000-päisen kotiyleisön edessä Valkenburgissa kukistettuaan loppukirissä Dietrich Thuraun. Pyöräilyn viidestä "monumentista" hän voitti kolme: Flanderin ympäriajon 1979 ja 1983, Milano–San Remon 1977 ja Pariisi–Roubaix'n 1982. Alankomaiden tärkeimmän pyöräilykilpailun Amstel Gold Racen hän on voittanut ennätykselliset viisi kertaa. Ranskan ympäriajossa hän voitti kymmenen etappia. Raasia pidettiin yhtenä pyöräilijäryhmän ovelimmista taktikoista ja taitavimmista kirimiehistä. Hän ei fyysisten ominaisuuksiensa vuoksi menestynyt suurten ympäriajojen pitkissä vuoristonousuissa, mutta oli sitä vastoin parhaimmillaan Belgian ja Alankomaiden lyhyissä, voimaa vaativissa nousuissa.
Lähteet.
Jan Raas Memoire du Cyclisme -tietokannassa
Oscar Dronjak

Oscar Fredrik Dronjak (s. 20. tammikuuta 1972 Mölndal, Ruotsi) on ruotsalainen muusikko.
Dronjak tunnetaan power metal -yhtye HammerFallin kitaristina ja johtohahmona. Hän on ainoa jäljellä oleva perustajajäsen yhtyeen nykykokoonpanossa. Ennen HammerFallin perustamista Dronjak lauloi ja soitti kitaraa yhtyeissä Ceremonial Oath ja Crystal Age. Hän vieraili myös In Flamesin albumeilla "Subterranean" ja "The Jester Race".
Dronjak soitti nuoruudessaan myös harmonikkaa ja pasuunaa. Hän käyttää Jacksonin kitaroita.
Jenny Wilson

Jenny Wilson (s. 20. lokakuuta 1975 Blekinge) on ruotsalainen laulaja-lauluntekijä, jonka musiikissa on erityinen elektronisvaikutteinen tyyli.
Wilson perusti First Floor Power -yhtyeen vuonna 1997 ja julkaisi sen kanssa kaksi albumia, "There Is Hope" ja "Nerves", ennen kuin jätti yhtyeen ja lähti soolouralle.
Wilson levyttää The Knife -yhtyeen Rabid Records -levy-yhtiölle. Hän on vieraillut laulajana myös The Knifen vuonna 2002 ilmestyneellä "Deep Cuts" -albumilla. Marraskuussa 2006 hän esiintyi Robynin "The Rakamonie" -EP:llä ”List of Demands” -kappaleen live-versiossa.
Wilsonin sooloalbumi "Love and Youth" julkaistiin Ruotsissa 2005. Wilson laulaa ja soittaa albumilla kaikki kappaleet kokonaan itse. Hän toimi itse myös tuottajana. Albumi sai ”Pop of the year” -palkinnon P3 Gold Prize Award -gaalassa. Wilson oli ehdolla myös Grammis-palkinnon saajaksi vuoden naisartisti -sarjassa sekä "Manifestin" ”Pop of the year”- ja paras live-esiintyjä -sarjoissa. "Love and Youth" julkaistiin elokuussa 2005 myös Australiassa. Albumin ensimmäinen single ”Summertime – The Roughest Time” sai paljon radiosoittoa australialaisella Triple J -kanavalla. Kappale noteerattiin myös Suomessa. Kappale soi valtakunnallisen radiokanava YleX:n X-Ryhmä-ohjelman tehona viikolla 50.
Wilson on esiintynyt Suomessa neljä kertaa; huhtikuussa 2006 Kuningasklubilla Tavastialla, elokuussa 2007 Flow-festivaaleilla Helsingissä ja huhtikuussa 2014 Suomen kiertueella Helsingissä ja Jyväskylässä. Kiertueella hän esiintyi 10.4 Tavastialla ja 11.4 Jyrock-festivaaleilla Ilokivessä Jyväskylässä.
Wilsonin toinen albumi "Hardships" ilmestyi helmikuussa 2009. Jälleen YleX:n X-Ryhmä-ohjelma huomioi albumin soittamalla The Wooden Chair-kappaletta viikon tehona viikolla 4.
Vuonna 2014 Wilsonin albumi "Demand the Impossible!" palkittiin Ruotsin Grammis-gaalassa vuoden parhaana levynä. Wilson palkittiin myös vuoden tuottajana ja artistina. Lisäksi hänen Daniel Wirtbergin kanssa tekemänsä musiikkivideo "Autobiography" palkittiin vuoden parhaana.
Iowa City

Iowa City on kaupunki Johnsonin piirikunnassa, Iowan osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se on Johsonin piirikunnan keskus ja asukasluvultaan osavaltion kuudenneksi suurin kaupunki; sen asukasluku oli vuonna 2010 67 862. Vuoteen 1857 saakka Iowa City oli Iowan osavaltion pääkaupunki.
Iowan yliopisto sijaitsee kaupungissa.
Iowa Northern Railway

Iowa Northern Railway on Yhdysvalloissa Iowan osavaltiossa toimiva yksityinen "Class III" -luokan rautatieyhtiö. Toiminta alkoi vuonna 1984, kun Iowa Northern Railway osti Manlyn ja Cedar Rapidsin välillä kulkevan rautatien joka oli päätynyt vuonna 1980 radan varrella olevien viljayhtiöiden omistukseen Chicago, Rock Island &amp; Pacific -yhtiön tehtyä konkurssin. Radan pituus on 163 mailia ja sen on alun perin rakentanut Burlington, Cedar Rapids &amp; Northern Railroad 1870-luvulla. Vuodesta 2003 lähtien Iowa Northern on hoitanut liikennöinnin myös Waterloon ja Oelweinin välisellä 23 mailin sivuradalla, jonka omistaa D&amp;W Railroad. Iowa Northernin pääkonttori sijaitsee Cedar Rapidsissa. Sen lisäksi yhtiöllä on palvelutoimisto Greenessä. Iowa Northern on Sabinin perheen omistuksessa ja pääjohtajana on Daniel Sabin. 
Iowa Northern kuljettaa pääasiassa viljaa, etanolia, DDG-tuotteita, kemikaaleja, lannoitteita, elintarvikkeita, ja John Deere -maatalouskoneita. Yhtiöllä on Mason Cityn pohjoispuolella Manlyssa oma etanoliterminaali, jossa se varastoi ja välittää etanolia itä- ja länsirannikon öljynjalostamoille. Yhtiöllä on myös konepaja Bryantin ratapihalla Waterloossa vetureiden huoltoja ja pieniä saneerauksia varten.
Yhtiöllä on yli 90 vakituista työntekijää. He eivät ole järjestäytyneet ammattiliittoihin, vaan palkoista ja työehdoista sovitaan yhtiön ja työntekijöiden kesken.
Liikennöinti.
Yhtiö liikennöi vakituisesti 24 tuntia päivässä ja 7 päivää viikossa koko rataverkollaan 2-7 järjestelyjunan voimin. "North Job" -vuoro hoitaa liikennettä radan pohjoisosassa ja "South Job" -vuoro eteläosassa. "Oelwein Job" hoitaa liikennettä Waterloon ja Oelweinin välillä ja "Manly Switcher" hoitaa järjestelytyöt Manlyn etanoliterminaalissa. Liikennemäärät ovat kasvaneet vuoden 1984 12 000 vuosittaisesta vaunukuormasta yli 40 000 vaunukuormaan vuonna 2006, ja jatkaa voimakasta kasvuaan johtuen lähinnä etanolintuotannon kasvusta yhtiön markkina-alueella. Junien keskinopeus radalla oli vuonna 1984 vain noin 10 mailia tunnissa (n. 15km/h), vuonna 2006 se oli kolminkertaistunut keskimäärin 30 mailiin tunnissa. Manlyn ja Cedar Rapidsin välillä junien suurin sallittu nopeus on 50 mailia tunnissa ja Oelweinin radalla 25 mailia tunnissa.
Kalusto.
Vetureina on käytettynä hankittuja dieselvetureita:
Omia tavaravaunuja on noin 500 ja ne ovat kaikki viljankuljetusvaunuja.
Das Erste

Das Erste () on julkisesti rahoitettu saksalainen televisiokanava. Sen omistaa ARD. Kanavan aloitti toimintansa vuonna 1954 nimellä "Deutsches Fernsehen". Vuosina 1964–1984 nimi oli "ARD Deutsches Fernsehen" ja "Erstes Deutsches Fernsehen" vuosina 1984–1996. Kanavan osuus Saksan televisionkatsojista on 13,4 prosenttia (2007).
Kanava näkyy Saksan lisäksi myös Sveitsissä ja Itävallassa, ja satelliittivälitteisenä se näkyy Astra 1E (analoginen), Astra 1H (digitaalinen) ja Eutelsat Hot Bird 6 (digitaalinen) -satelliittien kautta.
Kanavan pääkonttori sijaitsee Münchenissä.
Stillwater Central Railroad

Stillwater Central Railroad on Yhdysvalloissa Oklahoman osavaltiossa toimiva "Class III" -luokan rautatieyhtiö joka liikennöi pääasiassa BNSF Railwayn hylkäämää Chickasha Subdivision -rataosaa pitkin Tulsasta Altukseen, Texasin ja Oklahoman rajan tuntumaan. Yhtiöllä on myös muusta yhtiön rataverkosta erillään oleva sivurata Pawneen ja Stillwaterin välillä. Rataverkon pituus on yhteensä 275 mailia. Stillwater Central on Watco Companiesin tytäryhtiö ja on osa Watcon Combined Midwest System -rataverkkoa, johon kuuluvat lisäksi South Kansas and Oklahoma Railroad sekä Kansas and Oklahoma Railroad. 
Liikennöinti.
Liikenne koostuu epäsäännöllisesti työskentelevistä järjestelyjunista sekä satunnaisista sementtijunista. Veturimiehistöt työskentelevät Cyrilin, Oklahoma Cityn, ja Owasson terminaaleista. Suurin sallittu nopeus Chickasha Sub -rataosalla on 40 mailia tunnissa (n. 70 km/h), mutta laiminlyödyn kunnossapidon takia joudutaan suurimmalla osaa rataa liikennöimään pienemmillä nopeuksilla, jopa alle 10 mailia tunnissa (n. 15 km/h).
Kalusto.
Stillwater Central vuokraa liikkuvan kalustonsa Webb Assett Management -yhtiöltä, joka hallinnoi Watco Companiesin rautatiekalustoa. Veturit ovat käytettynä hankittuja vanhempia dieselvetureita.
Hollis and Eastern Railroad

Hollis and Eastern Railroad on Oklahomassa toimiva "Class III" -luokan rautatie. 
Rata.
Radan pituus on noin 13 mailia ja se kulkee Dukessa sijaitsevalta Gyproc-levytehtaalta Altukseen, missä sillä on yhdysliikennettä BNSF Railwayn, Farmrailin ja Wichita, Tillman &amp; Jackson Railwayn kanssa. Yhdysliikennettä on myös Stillwater Central Railroadin kanssa, joka liikennöi muutaman mailin matkan Longista Altukseen BNSF Railwayn rataa pitkin "Trackage Rights" -sopimuksella. Republic Group omistaa 99.3% rautatien osakekannasta ja sen tytäryhtiö Republic Gypsum on rautatien pääasiallinen asiakas. Radalla kulkee myös satunnaisesti viljakuljetuksia.
Liikennöinti.
Radalla liikennöi yksi junapari arkiaamuisin, joskus myös lauantaisin. Juna tuo Dukesta lastatut Gyproc-levyvaunut Altukseen vaihdettavaksi ja ottaa sieltä tyhjiä vaunuja paluumatkaa varten. Radan suurin sallittu nopeus on 10 mailia tunnissa. Ratapiharadiopuhelimet käyttävät taajuutta 153.110 MHz .
Kalusto.
Kaksi käytettynä ostettua dieselveturia:
Yhtiö omistaa noin 200 Gyproc-levyjen kuljetukseen käytettävää avovaunua.
Kyminlinna (kaupunginosa)

Kyminlinna on Kotkan kaupunginosa, joka sijaitsee Hovinsaaren pohjoisosassa. Kaupunginosa rajoittuu Kymijoen Huuman- ja Langinkoskenhaaraan ja etelässä valtatiehen 7. Kyminlinnan linnoitus käsittää noin puolet kaupunginosan pinta-alasta. Kaupunginosan alueella sijaitsivat alkuperäinen Kyminkartano, joka purettiin pois linnoituksen tieltä, sekä Kyminkartanon kappeli ja Kymin pitäjän ensimmäinen kirkko. 
Kyminlinnan alueen asutus on vähäistä, rajoittuen linnoituksen ja Huumanhaaran väliselle alueelle. Kyminlinna kuuluu Korelan kanssa samaan tilastoalueeseen, jonka asukasluku on 809 (31.12.2012).
Liikenne.
Kyminlinnan tieliittymä on tärkeä tieliikenteen solmukohta, josta on yhteys valtatieltä 7 Kotkan keskustaan Kotkansaarelle valtatien 15 eteläistä osaa Hyväntuulentietä pitkin ja Kymintietä pitkin vanhan Kuninkaantien suuntaisesti Kierikkalaan ja Korkeakoskelle. Liittymän vieressä on Kotkan radan Kyminlinnan seisake.
General Dynamics F-111 Aardvark

General Dynamics F-111 Aardvark ("Maasika") on yhdysvaltalainen hävittäjäpommittaja. Kone suunniteltiin 1960-luvulla Yhdysvaltain ilmavoimille pitkän matkan operaatioihin ja laivastolle pitkän matkan torjuntahävittäjäksi. Laivastoversio peruttiin F-14 Tomcatin tullessa Yhdysvaltain laivaston käyttöön.
F-111 on tulosta Tactical Fighter Experimental (TFX) -ohjelmasta, jossa kehitettiin laivastolle laivastoa suojaavaa torjuntahävittäjää ja ilmavoimille konetta, joka voisi toimittaa ydinaseen maaliinsa tutkakatveessa lentäen. Suunnittelijat keskittyivät aluksi ilmavoimien vaatimuksiin ja sitten koettivat sovittaa raskaan hävittäjän lentotukialuksille sijoitettavaksi. Laivaston versiota F-111B ei ikinä otettu tuotantoon. Ilmavoimat sen sijaan kehitti F-111D-, F-111E- ja F-111F-hävittäjäpommittajamallit sekä elektronisen sodankäynnin version EF-111 Raven.
Eräs tämän konetyypin käyttäjä on ollut Yhdysvaltain strategisten ilmavoimien (SAC) 509. raskas erityispommitusrykmentti. Kaiken kaikkiaan yhdysvaltalaisia F-111-koneita on tuhoutunut 77 kpl.
Konetyypille erityistä oli, että siinä ei ollut normaalia ejektori-istuinta, vaan hätäpoistumisessa koko ohjaamo irtosi rungosta ja voimakas rakettimoottori työnsi sen turvalliselle etäisyydelle koneesta. Sopivan korkeuden saavutettuaan, ohjaamon laskuvarjot avautuivat ja ohjaamo laskeutui niiden turvin maahan.
USAF luopui koneesta 1998. Koneen korvasi F-15E Strike Eagle ja pitkänmatkan pommitustehtävissä B-1B Lancer. RAAF (Kuninkaalliset Australian ilmavoimat) käytti konemallia vuoteen 2010 asti , jolloin 37 vuotta käytössä olleet lentokoneet korvattiin F/A-18 Super Hornet-koneilla.
Seija Silfverberg

Seija Anneli Silfverberg (oik. Silfverberg-Koski; s. 8. huhtikuuta 1935 Vuoksenniska) on suomalainen balettitanssija. Hän oli Kansallisbaletin tanssija vuodesta 1952, solisti 1956–1967 ja ensitanssijatar 1967–1977. Hän haki koulutusta myös ulkomailta Pariisista ja Leningradin Vaganova-instituutista. Tanssiuran jälkeen hän on toiminut Kansallisbaletissa opettajana ja harjoituttajana. Hänellä on ollut myös oma balettikoulu.
Silfverberg on palkittu Pro Finlandia -mitalilla 1970.
Silfverbergin puoliso oli tanssija Seppo Koski.
Telma Tuulos

Thelma (Telma) Ellida Tuulos-Järvinen (o.s. Kekäläinen, 27. helmikuuta 1902 Kokemäki – 22. syyskuuta 1982 Espoo) oli suomalainen balettitanssija ja koreografi.
Tuuloksen perhe asui vuodet 1903–1905 siirtolaisina Yhdysvalloissa. Hän aloitti tanssiopinnot 12-vuotiaana Hertta Idmanin johdolla ja opiskeli 1920–30-lukujen vaihteessa myös New Yorkissa sekä Wienissä. Vuosina 1933–1938 Tuuloksella oli yhdessä Lempi Eskelisen kanssa Turussa ja Helsingissä toiminut balettikoulu, jossa opetettiin myös modernia tanssia ja voimistelua. Tuulos piti balettikoulua Turussa 41 vuoden ajan aina 1970-luvun lopulle saakka. Vuonna 1971 hän sai Pro Finlandia -mitalin. Turun Teatterin ohella hän teki 1980-luvulla paljon yhteistyötä Tampereen Työväen Teatterin ohjaajan Vili Auvisen kanssa. Tuulos teki koreografioita muun muassa musiikkinäytelmiin "Tukkijoella" ja "Nuori Mylläri".
Yksityiselämä.
Telma Tuuloksen vanhemmat olivat Hämeenlinnasta kotoisin ollut rautatievirkailija Juho Fredrik Kekäläinen (1876–1921) ja Porissa syntynyt ranskalaistaustainen Elli Bonnet (1881–1957). Hänen veljensä oli etsivä Freedy Kekäläinen. Tuuloksen puoliso oli upseeri Yrjö Järvinen (s. 1907). Balettitanssija Jyrki Järvinen (1945–2010) oli heidän poikansa.
Latvusorneero

Latvusorneero ("Philydor novaesi") oli Brasiliassa Alagoasin osavaltiossa elävä varpuslintu, jonka oletetaan kuolleen sukupuuttoon. Laji tavattiin ensimmäisen kerran vuonna 1979, ja viimeinen havainto sitä on vuodelta 2011.
Kooltaan latvusorneero oli noin 18 cm. Yleisväritykseltään lintu oli punaruskea, ja lajin pää oli mustanruskea. Latvusorneerolla oli keltainen silmäkulmajuova ja silmän vieressä valkoreunainen punaruskea täplä. Lajin siivet olivat mustat ja niissä oli valkeita viiruja. Pyrstö oli punaruskea valkoisin viiruin. Mustalakkiorneero ("Philydor atrocapillus") muistutti latvusorneeroa, mutta sen pää on tummempi. Lajin laulu oli kantavia sarjoja "uy-uy-uy"-vihellyksiä ja kutsuääni oli "thyrr".
Latvusorneeron elinympäristöä olivat metsät 400–550 metrin korkeudessa. Laji etsi ravintoa puiden latvuskerroksista yksin tai pareittain muodostaen usein sekaparvia valkokaulakipuajan ("Xiphorhynchus fuscus") kanssa. Lintu keräsi lehdiltä ravinnokseen toukkia, koppakuoriaisia, heinäsirkkoja sekä muurahaisia .
Latvusorneeroa jo ennestään pieni elinalue on tuhoutunut pieniksi ja eristyneiksi tilkuiksi. Ornitologit ovat 2010-luvulla etsineet todisteita lajista huomattavan ahkerasti, mutta lajia ei ole nähty vuoden 2011 jälkeen. Se listattiinkin vuonna 2019 hävinneeksi. Latvusorneeron sukupuuton syynä voidaan pitää metsäpaloja ja puiden kaatamista metsistä maanviljelyksen tieltä sekä muita tarkoituksia varten.
Sonja Fuss

Sonja Fuss (s. 5. marraskuuta 1978 Bonn) on saksalainen jalkapalloilija, joka pelaa puolustajana tai keskikenttäpelaajana. Hänen seuransa on yhdysvaltalainen Chicago Red Stars. Aiemmin hän on edustanut muun muassa FCR 2001 Duisburgia, 1. FC Kölniä sekä sveitsiläistä FC Zürichiä.
Fuss on pelannut maajoukkueessa 68 ottelua ja tehnyt kolme maalia. Hän on ollut voittamassa kahdesti maailmanmestaruutta ja kolmesti Euroopan mestaruutta. Hän on saavuttanut myös olympiapronssia Ateenasta 2004.
Bernt Johansson

Bernt Johansson (s. 18. huhtikuuta 1953 Göteborg) on entinen ruotsalainen maantiepyöräilijä. Hän kilpaili ammattilaisena vuosina 1977–1981. Ennen ammattilaisuraansa hän kilpaili kaksissa kesäolympialaisissa ja voitti maantieajon olympiakultaa vuonna 1976 Montrealissa. Vuonna 1974 hän kuului Ruotsin joukkueeseen, joka voitti maailmanmestaruuden 100 kilometrin joukkueaika-ajossa.
Johansson sijoittui Italian ympäriajon kokonaiskilpailussa kolmanneksi vuonna 1979. Lisäksi hän oli yhdeksäs 1978. Etappikilpailuista hän voitti Vuelta a Levanten vuonna 1977 oltuaan paras myös kilpailun toisella etapilla. Vuonna 1980 hän voitti etapin Vuelta a Andalucia -kilpailussa sijoittuen yhteistuloksissa toiseksi.
Suurissa klassikkokilpailuissa Johansson sijoittui Lombardian ympäriajossa toiseksi 1978 ja La Flèche Wallonnessa kolmanneksi 1979. Lisäksi hän voitti Giro dell'Emilian 1978 oltuaan jo edellisvuonna toinen. Giro del Lazio -kilpailussa Johansson oli toinen 1978 ja voitti kilpailun 1980. GP Forlin hän voitti 1977 ja 1978, Trofeo Baracchin yhdessä Carmelo Baronen kanssa 1977 sekä GP Industria &amp; Commercio di Prato -kilpailun 1978 ja 1979. Lisäksi hän oli kolmas Giro del Piemontessa 1977 ja Coppa Placci -kilpailussa 1979.
Lamasalvos

Lamasalvos eli nurkkasalvos on hirsitalojen rakenne, jossa hirret ovat vaakasuorassa. Lamasalvosrakenne tehdään päällekkäin asetetuista hirsistä, joiden nurkassa risteävät päät lovetaan eli salvotaan. Jotta hirret liittyisivät tiiviisti toisiinsa, tehdään ylempään hirteen varaus, hirren alapinnassa oleva pituussuuntainen kouru. Varaus estää myös sadeveden pääsyn hirsien väliseen saumaan. Hirret sidotaan toisiinsa hirsien läpi porattuihin reikiin työnnetyillä vaarnoilla.
Zita Görög

Zita Görög (s. 27. syyskuuta 1979) on unkarilainen näyttelijä ja malli. Hän esiintyi muun muassa Amelian roolissa elokuvissa "Varjojen valtakunta" (2003) ja "Underworld: Evolution" (2006).
Görög on tehnyt mallintyötä useissa maissa.
Seija Simonen

Seija Simonen (myös " Simonen-Svanström", s. 7. syyskuuta 1935) on suomalainen balettitanssija. Hän on ollut kiinnitettynä Suomen Kansallisbalettiin ja toimi Helsingin kaupunginteatterin tanssiryhmän ensimmäisenä tanssimestarina 1973–1977. Hänellä on ollut myös oma balettikoulu.
Nadine Chandrawinata

Nadine Chandrawinata (s. 8. toukokuuta 1984) on indonesialainen malli ja näyttelijä. Hän voitti Puteri Indonesia -missikilpailun vuonna 2005 ja edusti maataan Miss Universum -kilpailussa 2006. 
Chandrawinata syntyi Hannoverissa, Saksassa. Hänellä oli rooli Upi Avianton indonesiankielisessä elokuvassa "Realita, cinta dan rock'n roll" (2006).
Agni Pratistha

Agni Pratistha Arkadewi Kuswardono (s. 8. joulukuuta 1988) on indonesialainen malli. Hän syntyi Canberrassa, Australiassa, ja kasvoi Keski-Jaavalla. 
Pratistha voitti Puteri Indonesia -missikilpailun 2006 ja edusti maataan Miss Universum -kilpailussa 2007.
Valkenburg aan de Geul

Valkenburg aan de Geul on kunta Limburgin provinssissa Alankomaiden kaakkoisosassa. Kunnan pinta-ala on 39,9 km² ja asukkaita on noin 17 000.
Valkenburg aan de Geulin historialle ovat olleet luonteenomaisia monet piiritykset ja valloitukset. Kaupungin keskustassa sijaitsevat Valkenburgin linnan rauniot. Linna rakennettiin ja tuhottiin useita kertoja, kunnes Vilhelm III Oranialainen räjäytti sen 1672 estääkseen linnan joutumisen ranskalaisten haltuun.
Valkenburg on nykyään merkittävä turistikaupunki, jossa yöpyy vuosittain miljoona matkailijaa. Kävelymatkan päässä keskustasta ovat muun muassa Sint-Gerlachin kirkko, Holland Casino sekä entinen kaivos, joka sisältää roomalaisajalta peräisin olevia hiilipiirroksia. Lisäksi kaupungissa sijaitsee Alankomaiden vanhin pystyssä oleva rautatieasemarakennus.
Valkenburg aan de Geulissa on järjestetty maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut vuosina 1938, 1948, 1979 ja 1998. Kaupungissa sijaitseva Caubergin kukkula on toiminut Amstel Gold Racen maalipaikkana vuodesta 2003 ja Ranskan ympäriajon etappi on päättynyt kaupunkiin vuosina 1992 ja 2006.
Carl Hochschild

Carl Fredrik Lotharius Hochschild (13. syyskuuta 1831 Kööpenhamina – 12. joulukuuta 1898 Sövestad, Skåne) oli ruotsalainen diplomaatti ja poliitikko, arvonimeltään vapaaherra. Eteläruotsalaisessa Lundissa opiskellut Hochschild toimi Ruotsin ulkoasiainministerinä vuodesta 1880 vuoteen 1885. Häntä edelsi virassa Oscar Björnstjerna ja seurasi Albert Ehrensvärd vanhempi.
Oscar Björnstjerna

Oscar Magnus Fredrik Björnstjerna (6. maaliskuuta 1819 Tukholma – 2. syyskuuta 1905 Tukholma) oli ruotsalainen diplomaatti ja poliitikko. Björnstjerna toimi Ruotsin ulkoasiainministerinä vuodesta 1872 vuoteen 1880 ja parlamentin ensimmäisen kamarin edustajana vuodesta 1874 vuoteen 1901.
Kuningas Oskar II nimitti Björnstjernan ulkoasiainministeriksi vuonna 1872 Baltzar von Platenin seuraajaksi. Björnstjerna erosi tehtävästä 19. huhtikuuta vuonna 1880.
Björnstjerna oli naimaton ja sotilasarvoltaan kenraalimajuri.
Someron kirkko

Someron kirkko Someron Kirkonmäellä Somerolla on Georg Theodor Chiewitzin suunnittelema, tyyliltään uusgoottilainen punatiilinen pitkäkirkko. Kirkko on valmistunut vuonna 1859. Kirkossa on 1 500 istumapaikkaa.
Kirkon urut ovat J. A. Zachariassenin urkurakentamon valmistamat vuodelta 1880. Urkuihin tehtiin muutoksia 1960- ja 1970-luvuilla, mutta ne entistettiin vuonna 2000. Soitin on arvokas esimerkki suomalaisesta urukujenrakennushistoriasta.
Vuonna 2009 julkaistussa Museoviraston valtakunnallisesti merkittävien kulttuuriympäristöjen luettelossa Someron kirkkoympäristö, johon kuuluu myös muun muassa keskiaikainen Someron kivisakaristo, on määritelty valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi ympäristöksi.
Someron kirkkoon kohdistui tuhopolttoyritys joulukuussa 2021. Kirkon ikkunoita oli rikottu ja yhden ikkunan karmissa oli nokea. Lisäksi paikalta löytyi lasipullon palasia sekä jäämiä nesteestä.
Suhoi Su-47

Suhoi Su-47 Berkut, (, , ) on Suhoin hävittäjäprototyyppi. Suunnitteluvaiheessa nimillä S-32 ja Suhoi S-37 tunnetun koneen rakenne on poikkeuksellinen, sillä kone käyttää käänteistä nuolisiipeä, jossa siivet ovat eteenpäin viistot. Kone on erittäin ketterä ja saavuttaa 2,34 machin nopeuden. Konetta rakennettiin yksi kappale lähinnä komposiittimateriaalien ja fly-by-wire-järjestelmän koealustaksi.
François Ponchaud

François Ponchaud (marraskuu 1939 Sallanches – 17. tammikuuta 2025, Lauris) oli ranskalainen katolinen pappi, joka kirjoitti kirjan "Cambodge, année zéro" (Julliard, Pariisi, 1977). Kirja oli ensimmäinen todenmukainen selonteko punaisten khmerien harjoittamasta kansanmurhasta Kambodžassa 1975–1979. Isä François toi ensimmäisenä läntisen maailman tietoisuuteen Pol Potin hallinnon todellisen luonteen ja toi yleiseen käyttöön termin vuosi nolla, jonka alkuperä juontaa jo Ranskan suuren vallankumouksen aikoihin ja sen vallankumouskalenteriin. Kirjan kuvaamia todellisten henkilöiden koettelemuksia ei aluksi uskottu, sillä akateemisen maailman asenne lännessä oli Yhdysvaltain Vietnamin politiikan vuoksi punakhmereille suotuisa. Noam Chomsky kiisti kirjan uskottavuuden ”pakolaisten ristiriitaisten lausuntojen vuoksi”. 
François Ponchaud osallistui Algerian sotaan 20-vuotiaana laskuvarjojoukoissa. Myöhemmin "Missions Etrangeres de Paris" lähetti hänet Kaakkois-Aasiaan Kambodžaan käännytystyöhön. 17. huhtikuuta 1975 hän oli näkemässä kun vallankumoukselliset joukot ottivat Phnom Penhin haltuunsa ja aloittivat kaupungin tyhjentämisen asukkaista. Isä François evakuoitiin muiden ulkomaalaisten mukana Thaimaan rajalle. Hän palasi vähäksi aikaa Pariisiin, mutta kokemukset Kambodžan vallankumouksesta saivat hänet palaamaan. Hän toimi sittemmin useita vuosia Thaimaan pakolaisleireillä humanitaarisissa tehtävissä, mutta palasi asemamaahansa olojen vakiinnuttua. 
Hän oli aktiivinen ihmisoikeuksien puolustaja ja hengellinen vaikuttaja nyky-Kambodžassa, jossa sisällissodan arvet ja siirtomaa-ajan kuilu odottavat täyttymistään. Hän kritisoi "Kambodžan Gandhia" Samdech Préah Moha Gosanandaa (”Moha Yao”).
Elisabeth Kirchler

Elisabeth Kirchler (s. 17. marraskuuta 1963 Lanersbach) on itävaltalainen alppihiihtäjä.
Kirchler debytoi arvokilpailuissa Schladmingin MM-kisoissa 1982, missä hän sijoittui syöksylaskussa kuudenneksi ja suurpujottelussa kahdeksanneksi. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän osallistui syöksyyn, missä sijoitus oli yhdeksäs. Seuraavana vuonna Bormion MM-kilpailuissa hän saavutti uransa ainoan arvokisamitalin sijoituttuaan suurpujottelussa hopealle, hän oli lisäksi myös syöksyssä kahdestoista. Hän kilpaili vielä Calgaryn olympialaisissa 1988, missä sijoitukset olivat super-G:n viidestoista ja syöksyn kahdeksas.
Maailmancupissa Kirchler on voittanut neljä osakilpailua: Aspenin syöksyn kaudella 1980–1981, Val d'Iséren alppiyhdistetyn ja Megéven syöksyn kaudella 1982–1983 ja Santa Caterinan syöksyn kaksi kautta myöhemmin. Kokonaiscupissa Kirchler sijoittui kaudella 1982–1983 kokonaiscupin neljänneksi, syöksycupin kolmanneksi ja alppiyhdistetyncupin toiseksi.
Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 2006

Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin kahdeksannen kerran vuonna 2006 Kiinan Shanghaissa. Kilpailut alkoivat 5. huhtikuuta ja päättyivät 9. huhtikuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Kansainvälinen uimaliitto FINA. Kilpailuissa rikottiin neljä uinnin maailmanennätystä. 
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Lähteet.
Benalmádenan linja-autoturma

Benalmádenan linja-autoturma (tai "Malagan linja-autoturma") oli liikenneonnettomuus, joka tapahtui lauantaina 19. huhtikuuta 2008 Benalmádenassa, Málagan maakunnassa Espanjan eteläosassa, moottoritiellä AP-7. Onnettomuus tapahtui Fuengirolan ja Torremolinoksen välisellä tiellä illalla noin kello 19.45 paikallista aikaa eli 20.45 Suomen aikaa. 
Maastoautoa kuljettanut 27-vuotias mies lähti ohittamaan Ultramar Express -yhtiön linja-autoa, joka kuljetti suomalaisia turisteja Málagan lentoasemalle. Turman aiheuttanut maastoauto oli ohittamassa bussia vasemmalta, kun sen kuljettaja menetti autonsa hallinnan. Osuttuaan moottoritien keskikaiteeseen maasturi kimposi bussin vasempaan takakulmaan. Bussi kaatui ja pyörähti keskikaiteeseen, joka lävisti bussin. Maastoauton kuljettaja oli onnettomuushetkellä alkoholin vaikutuksen alaisena. Vuonna 2012 tuomioistuin katsoi miehen aiheuttaneen varomattomuudellaan yhdeksän henkilön kuoleman ja 27:n loukkaantumisen. Mies tuomittiin 3,5 vuoden ehdottomaan vankeusrangaistukseen, jonka lisäksi hän sai viiden vuoden ajokiellon.
Onnettomuudessa yhdeksän ihmistä sai surmansa ja 38 loukkaantui. Näistä 17 loukkaantui lievästi ja yksi erittäin vakavasti; tämä vaipui koomaan. Muut matkustajat säästyivät vammoitta. Vammoitta säästyneet kuljetettiin hotelliin. Espanjalaisten lehtien mukaan maastoauton kuljettaja sai turmassa vain lieviä vammoja. Linja-autossa olleista vain kuljettaja oli espanjalainen. Muut olivat Aurinkomatkojen matkailijoita ja virkailijoita. Aurinkomatkojen oppaista kumpikin loukkaantui lievästi. Kuolleista kaksi oli Helsingistä, kaksi Tuusulasta sekä yksi Espoosta, Kajaanista, Porista, Kangasalta ja Tampereelta. Heistä kuusi oli naisia, kaksi miehiä ja yksi 6-vuotias kangasalalainen tyttölapsi.
Linja-auton matkustajien piti alun perin palata yölennolla Helsinki-Vantaalle kello 3.30. Finnairin koneella saapui kuitenkin vain muita Aurinkomatkojen matkustajia. Turmasta selvinneet matkustajat kuljetettiin hotelleihinsa, eikä heitä lennätetty Suomeen alkuperäisellä lennolla. Lievimmin loukkaantuneet lennätettiin Suomeen sunnuntai-iltana. Kaikki menehtyneet saatiin tunnistetuiksi 20. huhtikuuta. Lisäksi omaisia saapui paikalle Finnairin ja Aurinkomatkojen järjestämällä lennolla.
Rover 75

Rover 75 (koodinimeltään R40 kehitystyön aikana) on Roverin 1999–2005 Britanniassa valmistama iso henkilöauto. Sitä valmistettiin aluksi Cowleyssa, Oxfordshiressa, ja myöhemmin MG Rover Groupin Longbridgen tehtaalla Birminghamissa. Rover 75 oli saatavana sedan- ja farmarikoreilla. Sen urheilullisempaa vaihtoehtoa myytiin nimellä MG ZT. Autosta valmistettiin myös LWB Limousine -versiota pidennetyllä akselivälillä.
Vuoden 2001 Euro NCAP -kolaritestistä 75 sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Rover 75 esiteltiin vuoden 1998 Birminghamin autonäyttelyssä samaan aikaan Jaguar S-Typen kanssa, jonka retromuotoilu on samantyylinen. Toimitukset alkoivat helmikuussa 1999 Roverin Cowleyn tehtaalta. Rover 75 sai maailman autotoimittajilta useita palkintoja: Vuoden auto (brittiläinen "What Car?" -lehti), Kultainen ohjauspyörä ("Bild am Sonntag" -lehti), maailman kaunein auto (autosuunnittelijat) sekä World Car 1999.
Vuonna 2004 75 sai faceliftin, jossa auton ulkonäköä modernisoitiin. Muutama kuukausi myöhemmin tuli markkinoille V8-moottorilla varustettu malli, jossa oli täysin erilainen maski ja joka oli muista malleista poiketen takavetoinen. 
Rover- ja MG-merkkisten autojen tuotanto päättyi 2005 MG Roverin jouduttua konkurssiin. Kiinalainen SAIC aloitti oman 75-versionsa, Roewe 750:n, tuotannon MG Rover Groupilta vuonna 2004 ostamistaan suunnitelmista. Toinen kiinalainen valmistaja Nanjing Automobile (joka omistaa MG-merkin ja MG Roverin tehtaan) aloitti mallin MG 7 tuotannon. Tämä versio oli alun perin sama kuin viimeiset Britanniassa valmistetut mallit. Roewe 750 -mallia on myyty Etelä-Amerikassa nimellä MG 750. 
Muuta.
Samanniminen 75-malli on myös vuosina 1949–1959 valmistettu Rover.
Rudolf von Thadden

Rudolf Joachim von Thadden (20. kesäkuuta 1932 Trieglaff, Pommeri – 18. marraskuuta 2015) oli saksalainen historiantutkija, joka luennoi pitkään keski- ja nykyajan historiasta Göttingenin yliopistossa.
Opiskeltuaan historiaa, teologiaa sekä ranskan kieltä ja kirjallisuutta Tübingenin, Sorbonnen ja Göttingenin yliopistoissa Rudolf von Thadden suoritti 1958 filosofian tohtorin tutkinnon Göttingenissä, jossa hänestä tuli johtava tutkija vuonna 1967. Siellä hän toimi myös filosofian tiedekunnan rehtorina sekä Länsi-Saksan yliopistonrehtoreiden yhteistyöelimen jäsenenä. 
Vuodesta 1983 von Thadden toimi Ranskan ja Saksan välisen tutkimusyhteistyön parissa. Hän toimi vuosina 1994–2007 lähellä Berliiniä toimivan Genshagen-säätiön johtajana ja sai vuonna 2000 Ranskan kunnialegioonan komentajan ansiomerkin. 
Ranskan ja Saksan tutkimusyhteistyön edistämisen ja nykyajan historian lisäksi von Thaddenin mielenkiinnon kohteina olivat erityisesti Preussin historia 1600-luvulta, vertaileva eurooppalainen kulttuurihistoria ja kirkkojen historia, joista viimeisimpiä hän lähestyi ennen kaikkea yhteiskunnallisesta näkökulmasta. Hänen julkaisuistaan hakuteoksen asemaan on noussut "Fragen an Preußen", joka julkaistiin vuonna 1981. Muita julkaisujen aiheita olivat hugenotit, liberalismi ja nykyajan historia.
Hän oli Academia Europæan jäsen vuodesta 1989.
Ukkovaara

Ukkovaara on Raahen ja Saloisten alueen korkein vaara. Sen huippu kohoaa 103 metriin merenpinnan yläpuolelle. Se sijaitsee Mattilanperän ja Lukkaroistenperän välimaastossa, Raahen liitetyn entisen Saloisten kunnan alueella, se on toiseksi korkein kohta Raahen ja Saloisten alueella Nahkakallion jälkeen.
Ukkovaara kohoaa 103 metriin merenpinnan yläpuolelle ja on täten poikkeuksellisen korkealle yltävä vaaran huippu Raahessa. Ukkovaaran
maisemat muistuttavat Lapin vaarojen lakimaisemia. Ukkovaaran rinteillä on pienialaisia, kasvistollisesti arvokkaita lehtomaisia laikkuja. Muita Raahen ja Saloisten vaaroja ovat Laivavaara, Poikainvaara ja Pirttivaara.
Paikallisesti arvokkaista lajeista Ukkovaaralla esiintyy mm. metsäorvokkia. Rinteillä kasvaa myös rauhoitettua valkolehdokkia. 
Ukkovaaran huipulla on näköalatorni.
John Skoberg

John Leroy Skoberg (2. helmikuuta 1926 – 12. elokuuta 2012) oli kanadalainen poliitikko. Hän kuuluu maansa New Democratic -puolueeseen. Skoberg oli parlamentin jäsenenä Moose Jawista vuosina 1968–1972. Hänen seuraajansa oli Douglas Neil. Skoberg kuului Saskatchewanin lainsäädäntökokoukseen vielä vuosina 1975–1982.
Masajūrō Shiokawa

Masajūrō Shiokawa (; 13. lokakuuta 1921 – 19. syyskuuta 2015) oli japanilainen poliitikko. Hän syntyi Osakan prefektuurissa ja valmistui Keiō-yliopistosta vuonna 1944.
Shiokawa sai paikan Japanin parlamentin alahuoneesta vuonna 1967. Hän toimi ministerinä useissa hallituksissa; vielä vuosina 2001–2003 hän oli maansa talousministerinä. 
Vuonna 1989 Shiokawa toimi lyhyesti Japanin hallituksen pääsihteerinä.
Aarni Krohn

Aarni Leopold Krohn (7. heinäkuuta 1930 Helsinki – 28. kesäkuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, libretisti ja Viipurin Suomalaisen Kirjallisuusseuran puheenjohtaja. Hänen pääteoksiaan ovat muun muassa romaanit "Minä olen Bobrikov" ja "Kuka on tuo mies", oopperalibretto "Jaakko Ilkka", juhlanäytelmä "Ikuinen Viipuri" sekä runokokoelma "Kurkikohtaus".
Aarni Krohnin vanhemmat olivat kirjallisuudentutkija ja esteetikko Eino Krohn ja Kirsti Emilia Thesleff. Krohnin suku on kotoisin Saksasta, ja Aarni Krohn vietti lapsena paljon aikaa Karjalankannaksella, josta hänen äitinsä oli kotoisin. Hän siirtyi vapaaksi kirjailijaksi 1975 ja työskenteli ennen sitä toimittajana. Vuosina 1973−1974 hän toimi Suomen Kulttuuriliiton ensimmäisenä puheenjohtajana ja on Suomen Maakuntakirjailijat ry:n puheenjohtaja vuodesta 1986. Hän kirjoitti myös runoja ja artikkeleita muun muassa "Parnassoon".
Krohn käynnisti 1960-luvun alkupuolella kampanjan Hotelli Kämpin säilyttämiseksi. Hotelli purettiin, mutta osa uuden rakennuksen julkisivusta rakennettiin vanhan mallin mukaiseksi.
Krohnin sisar Heidi Krohn on näyttelijä ja hänen sisarpuolensa Tiina Krohn (ent. Kaila) on kirjailija. Heidän serkkujaan ovat lääketieteen professori Kai Krohn, kirjailija Leena Krohn ja kuvataiteilija Inari Krohn.