tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jacob Esposito

Jacob Esposito (s. 13. toukokuuta 1995 Australia) on australialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja, joka pelannut Australiassa, Skotlannissa ja Suomessa.
Esposito aloitti uransa Australian juniorisarjoissa ja siirtyi New South Walesin (NSW) pääsarjaan Sydney Unitedin ja Maccabi Hakoahin joukkueissa kausina 2014–2015. Syksyllä 2015 hän siirtyi Skotlantiin kausiksi 2015–2016 ja edusti Livingston FC:tä ja Airdrieonians FC:tä. 
Espositio siirtyi keväällä 2018 Suomeen Veikkausliigaseuraan PS Kemi, jossa hän pelasi 21 pääsarjaottelua.
Matka pahuuteen

Matka pahuuteen ("Felicia’s Journey") on Atom Egoyanin käsikirjoittama ja ohjaama brittiläis-kanadalainen psykologinen trilleri, joka perustuu William Trevorin romaaniin. Elokuvan pääosia näyttelevät Bob Hoskins ja Elaine Cassidy.
Juoni.
Raskaana oleva nuori irlantilainen maalaisstyttö (Cassidy) saapuu meren yli Englannin Birminghamiin etsimään tulevan lapsensa isää. Hän kohtaa avuliaan catering-kokin, keski-ikäisen herra Hilditchin, joka lupaa auttaa etsinnässä. Miehellä on kuitenkin omat salaisuutensa, ja viattomasti alkaneesta tarinasta kehittyy trilleri.
Vastaanotto.
Cannesissa "Matka pahuuteen" oli ehdolla Kultaisen palmun saajaksi, ja Kanadassa se sai Genie-elokuvapalkinnot parhaasta kuvauksesta (Paul Sarossy), musiikista (Mychael Danna), sovitetusta käsikirjoituksesta (Egoyan) ja parhaasta miespääosasta (Hoskins). Elokuva oli ehdolla kuudessa muussakin Genie-kategoriassa.
77 kivaa kysymystä ja vekkulia vastausta

77 kivaa kysymystä ja vekkulia vastausta on 1900-luvun puolivälissä julkaistu Tampereen paperikonttorin klassinen lasten korttipeli. Pelistä on tehty uusintapainos 2000-luvulla.
Peli on kahdelle pelaajalle, eikä siinä ole voittajia. Toisella pelaajalla on pakallinen kysymyksiä ja toisella vastauksia. Pelin hauskuus syntyy siitä, että pakat on sekoitettu niin, ettei vastauksissa välttämättä ole mitään järkeä kysymyksiin nähden. Esimerkiksi kysymys "Missä tilanteessa tunnet olevasi kaikkein rohkein?" voi saada vastauksen "Välistä sängyn alla." Sekoittamalla pakat uudestaan syntyy korteista paljon eri yhdistelmiä ja peliä voi siksi pelata useita kertoja. Peli löytyy nykyisin myös virtuaalisena versiona netistä.
Pelistä on myös toinen "Tampereen paperikonttorin" julkaisema versio "52 hauskaa kuvallista kysymystä ja vekkulia vastausta". Tässä versiossa kysymys- ja vastauskortit ovat kuvallisia.
Vastaavanlaisia kysymys-vastauspelejä on monia muitakin, kuten esimerkiksi 2000-luvulla tehty Höpön löpön.
Harry Llewellyn

Henry Morton ”Harry” Llewellyn (18. heinäkuuta 1911 Aberdare, Wales – 15. marraskuuta 1999 Abergavenny, Wales) oli brittiläinen esteratsastaja ja olympiavoittaja.
Llewellyn osallistui toiseen maailmansotaan muun muassa Italiassa ja Normandiassa. Esteratsastajana hän voitti Foxhunter-hevosellaan joukkuekilpailussa olympiakultaa Helsingissä 1952 ja olympiapronssia Lontoossa 1948. Yksilökilpailussa hän sijoittui Lontoossa seitsemänneksi ja Helsingissä 15:nneksi. Helsingin kisojen kultamitali oli Ison-Britannian joukkueen ainoa.
Douglas Stewart

Douglas Norman ”Duggie” Stewart (24. kesäkuuta 1913 Doonholm, Skotlanti – 25. heinäkuuta 1991 Midlem, Skotlanti) oli brittiläinen esteratsastaja, kenttäratsastaja ja olympiavoittaja.
Stewart voitti esteratsastuksessa joukkuekilpailussa olympiakultaa Helsingissä 1952. Yksilökilpailussa hän sijoittui 12:nneksi. Helsingin kisojen kultamitali oli Ison-Britannian joukkueen ainoa. Stewart kilpaili myös Lontoon kesäolympialaisissa 1948 kenttäratsastuksessa. Hänen velipuolensa Alec Scott oli myös ratsastuksen olympiamitalisti.
Temppeli A (Selinus)

Temppeli A on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Selinuksessa Sisiliassa Italiassa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta varmuudella, mutta sen arvellaan olleen omistettu Letolle. Epävarmuudesta johtuen rakennus tunnetaan tutkimuksessa perinteisesti kirjainnimellään.
Temppeli A rakennettiin arkaaisen kauden lopulla noin vuonna 490–480 eaa. Se sijaitsi Selinuksen akropoliin eli yläkaupungin eteläosassa heti niin kutsutun Temppelin O pohjoispuolella. Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 14 pylvästä. Pylväiden korkeus oli noin 6,2 metriä. Temppelin stylobaatin koko on noin 16,2 × 40,2 metriä. Sisällä temppelissä oli pronaos, naos eli cella, jossa oli myös adyton, sekä opisthodomos. Naos oli askelman verran korkeammalla kuin pronaos, ja adyton puolestaan korkeammalla kuin naos. Pronaoksen ja naoksen välissä kummallakin sivulla oli ylempiin osiin johtaneet kierreportaat, jotka ovat lajissaan vanhimmat tunnetut.
Temppelin itäpuolella sijaitsi sen alttari sekä noin 5,6 × 13,1 metriä kooltaan ollut propylon-porttirakennus. Temppeli uudelleenkäytettiin kaupungin karthagolaisvallan ajalla pyhäkkönä tai asutuksena, sillä sen lattiaan on tehty tuolla ajalla mosaiikki, joka esittää Tanit-jumalatarta. Keskiajalla rakennuksen jäänteet muodostivat osan linnoitusta Temppelin O raunioiden ohella.
Temppeli B (Selinus)

Temppeli B on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Selinuksessa Sisiliassa Italiassa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta varmuudella. Epävarmuudesta johtuen rakennus tunnetaan tutkimuksessa perinteisesti kirjainnimellään.
Temppeli B oli rakennettu hellenistisellä kaudella. Nykyisin se ajoitetaan noin vuosiin 300–275 eaa. Näin se on Selinuksen akropoliin eli yläkaupungin temppeleistä nuorin ja ainoa, joka kertoo kaupungin uudesta elämästä sen jälkeen, kun karthagolaiset tuhosivat kaupungin vuonna 409 eaa. Aiemmin temppelin katsottiin olleen heroon ja omistettu akragaslaiselle filosofi Empedokleelle, joka Diogenes Laertioksen mukaan kuivatti Selinuksen suot. Temppelin myöhäisen ajoituksen perusteella sitä on kuitenkin arveltu ennemmin jonkin hellenisoituneen karthagolaisen kultin temppeliksi (esim. Asklepios-Eshmun).
Temppeli B on pieni temppelirakennus, joka edusti doorilaista tyyliä. Se sijaitsi heti akropoliin temppeleistä suurimman eli niin kutsutun Temppelin C kaakkoispuolella. Rakennuksen pohjan koko on noin 4,6 × 8,4 metriä. Temppelin julkisivussa oli todennäköisesti kaksi pylvästä ("distylos in antis"), vaikkakin aiemmin sitä on pidetty prostylos-temppelinä, jonka julkisivussa olisi ollut neljä pylvästä ("tetrastylos"). Sisällä temppelissä oli pronaos ja naos eli cella. Sisäänkäynti oli idästä, jolta puolelta johti pronaokselle yhdeksänaskelmaiset portaat. Temppeli oli koristeltu monivärimaalatulla rappauksella.
Temppelin rauniot löydettiin vuonna 1823.
Temppeli C (Selinus)

Temppeli C on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Selinuksessa Sisiliassa Italiassa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta varmuudella, mutta sen arvellaan olleen omistettu Apollonille. Epävarmuudesta johtuen rakennus tunnetaan tutkimuksessa perinteisesti kirjainnimellään.
Historia.
Temppeli C oli rakennettu arkaaisella kaudella 500-luvun eaa. ensimmäisellä puoliskolla. Se oli oletettavasti omistettu Apollonille, mutta sitä on ehdotetu myös Herakleen temppeliksi. Temppeli ilmeisesti tuhoutui lopullisesti maanjäristyksessä 400-luvulla jaa., vaikka karthagolaiset olivatkin tuhonneet kaupungin jo vuosina 409 eaa. ja 250 eaa.
Temppeli kaivettiin vuonna 1823. Kaivaukset suorittivat brittiläiset arkkitehtien Samuel Angell ja William Harris johdolla. Pohjoisenpuolisen pitkän sivun pylväistä 14 kunnostettiin vuosina 1925–1926. Rauniot kärsivät vaurioita maanjäristyksessä vuonna 1968.
Rakennus.
Temppeli C sijaitsi Selinuksen akropoliilla eli yläkaupungin alueella. Se oli akropoliin temppeleistä suurin ja sijaitsi kukkulan korkeimmalla kohdalla.
Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 17 pylvästä. Pylväiden halkaisija niiden alaosassa oli noin kaksi metriä. Kulmapylväät olivat vielä paksumpia. Temppelin stylobaatin koko on noin 24 × 63,7 metriä. Sisällä temppelissä oli pronaos, pitkä ja kapea naos eli cella sekä adyton. Temppelin arkaaisuus näkyy erityisesti sen pitkänomaisessa muodossa.
Temppelin friisi oli koristeltu triglyfeillä ja kaiverretuilla metoopeilla. Sen päällä oli korniisi, joka oli päällystetty monivärisesti maalatuilla terrakotasta tehdyillä levyillä. Päätykolmiot oli koristeltu muun muassa gorgoilla, jotka olivat myös maalattua terrakottaa. Temppeliin liittyi kaksi alttaria, vanhempi sen kaakkoispuolella ja uudempi itäpuolella.
Temppelin koristeosia ja niiden rekonstruktioita on Palermon arkeologisessa museossa (Museo Archeologico Regionale Antonio Salinas).
Temppeli D (Selinus)

Temppeli D on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Selinuksessa Sisiliassa Italiassa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta varmuudella, mutta sen arvellaan olleen omistettu Afroditelle. Epävarmuudesta johtuen rakennus tunnetaan tutkimuksessa perinteisesti kirjainnimellään.
Temppeli D rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 540 eaa. Temppeli sijaitsi Selinuksen akropoliilla eli yläkaupungin alueella ja oli sen temppeleistä pohjoisin. Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 13 pylvästä, joiden korkeus oli noin 7,5 metriä. Temppelin stylobaatin koko oli noin 24 × 56 metriä.
Temppelissä oli julkisivussa prostyyli portiikki ja sisällä pronaos, pitkänomainen naos eli cella ja adyton. Temppelin alttari, joka oli itse temppeliä vanhempi, sijaitsi heti sen kaakkoiskulmassa. Siitä voidaan päätellä, että temppeli oli rakennettu varhaisemman temppelin paikalle, ja alttari oli peräisin vanhemmasta temppelistä.
Temppeli E (Selinus)

Temppeli E on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Selinuksessa Sisiliassa Italiassa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta varmuudella, mutta sen arvellaan olleen omistettu Heralle. Epävarmuudesta johtuen rakennus tunnetaan tutkimuksessa perinteisesti kirjainnimellään. Temppeli on Selinuksen rakennuksista parhaiten säilynyt.
Historia.
Temppeli E rakennettiin klassisen kauden alussa noin vuonna 480–460 eaa. Sen oletetaan yleensä olleen omistettu Heralle perustuen eräässä votiivistelessä olevaan piirtokirjoitukseen. Jotkut tutkijat ovat kuitenkin ehdottaneet sitä Afroditen temppeliksi rakenteellisten yhtäläisyyksien vuoksi. Samalla paikalla on ilmeisesti ollut kaksi varhaisempaa temppeliä, joista edellinen oli tuhoutunut tulipalossa vuonna 510 eaa.
Temppeli kaivettiin vuonna 1823. Kaivaukset suorittivat brittiläiset arkkitehtien Samuel Angell ja William Harris johdolla. Rakennuksen raunioita on kunnostettu huomattavasti vuosina 1956–1959, ja siksi se on nykyisin Selinuksen temppeleistä näyttävin.
Rakennus.
Temppeli E sijaitsi niin kutsutulla Itäkukkulalla Selinuksen muurien ympäröimän kaupunkialueen itäpuolella. Se on eteläisin kukkulan kolmesta temppelistä, joista muut tunnetaan nykyisin nimillä Temppeli F ja Temppeli G. Se sijaitsi omalla muurin ympäröimällä temenos-alueellaan. Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 15 pylvästä, joiden korkeus oli noin 10,2 metriä. Temppelin stylobaatin koko oli noin 25,3 × 67,8 metriä.
Sisällä temppelissä oli pronaos, naos eli cella, adyton ja opisthodomos. Temppelissä oli useita porrastuksia. Itäpäässä kymmenen porrasta johti ensin pronaokselle, pronaoksesta kuusi porrasta sisään naokseen ja naoksen perältä jälleen kuusi porrasta sisään adytoniin. Naoksessa oli temppelin jumaluuden, oletettavasti siis Heran, kulttikuva, jonka jalusta on löydetty.
Pronaoksen friisi oli koristeltu metoopeilla, jotka oli tehty paikallisesta kalkkikivestä sekä marmorista. Neljä metoopeista on löydetty, ja ne ovat Palermon arkeologisessa museossa (Museo archeologico regionale ”Antonino Salinas”). Niiden veistokset esittävät Heraklesta surmaamassa amatsoni Antiopen, Zeuksen ja Heran häitä, Artemiin koirien raatelemaksi joutunutta Aktaionia sekä Athenea, joka surmaa gigantti Enkeladoksen.
Temppeli F (Selinus)

Temppeli F oli antiikin aikainen kreikkalainen temppeli Selinuksen kaupungissa Sisiliassa, nykyisessä Italiassa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta varmuudella, mutta sen arvellaan olleen omistettu Athenelle. Epävarmuudesta johtuen rakennus tunnetaan tutkimuksessa perinteisesti kirjainnimellään.
Historia.
Temppeli F rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 550–540 eaa. Yleensä oletetaan, että se oli omistettu Athenelle, mutta sitä on ehdotettu myös Dionysoksen temppeliksi.
Temppeli kaivettiin vuonna 1823. Kaivauksista vastasivat britit arkkitehtien Samuel Angell ja William Harris johdolla.
Rakennus.
Temppeli sijaitsi niin kutsutulla Itäkukkulalla Selinuksen muurien ympäröimän kaupunkialueen itäpuolella. Se on keskimmäinen, varhaisin ja pienin kukkulan kolmesta temppelistä, joista muut tunnetaan nykyisin nimillä Temppeli E ja Temppeli G. Temppeli edusti doorilaista tyyliä ja muistutti monin tavoin kaupungin akropoliilla ollutta niin kutsuttua Temppeliä C. Siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 14 pylvästä, joiden korkeus oli noin 9,1 metriä. Sen stylobaatin koko oli noin 24,4 × 61,8 metriä. Sisällä temppelissä oli pronaos, jonka etupuolella oli neljän pylvään portiikki ja naos eli cella ja adyton mutta ei opisthodomosta.
Pylväiden välit oli suljettu seinämillä, joiden korkeus oli noin 4,7 metriä eli noin puolet pylväiden korkeudesta. Niihin oli maalattu valeovia. Tarkoitus saattoi olla suojata temppelissä säilytettyjä votiiviesineitä varkailta tai pylväikössä harjoitettuja mysteerimenoja ulkopuolisten katseilta.
Temppeli oli koristeltu metoopeilla. Kaksi metoopeista on löydetty, ja ne ovat Palermon arkeologisessa museossa (Museo archeologico regionale ”Antonino Salinas”). Niiden veistokset esittävät kaksi kohtausta gigantomakhiasta, Athenen ja Dionysoksen surmaamassa yhden gigantin kumpikin.
Temppeli G (Selinus)

Temppeli G on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Selinuksessa Sisiliassa Italiassa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta varmuudella, mutta sen arvellaan olleen omistettu Zeukselle. Temppeli oli yksi koko kreikkalaisen maailman suurimpia.
Historia.
Temppeliksi G kutsutun pyhäkön rakentaminen alkoi arkaaisen kauden lopulla noin vuonna 500 eaa. Se oli vielä kesken karthagolaisten tuhottua kaupungin vuonna 409 eaa. Rakentamista ei ilmeisesti jatkettu tämän jälkeen, ja näin temppeli ei koskaan valmistunut.
Temppeliä pidetään nykyisin yleensä omistettuna Zeukselle, mutta aiemmin sitä on ehdotettu myös Apollonin temppeliksi. Koska tunnistus on epävarma, rakennus tunnetaan tutkimuksessa yleensä muiden Selinuksen temppeleiden tavoin perinteisellä kirjainnimellään.
Rakennus.
Temppeli G sijaitsi niin kutsutulla Itäkukkulalla Selinuksen akropoliin itäpuolella, varsinaisen kaupunkialueen ulkopuolella. Se oli pohjoisin kukkulan kolmesta temppelistä, joista muut tunnetaan nykyisin nimillä Temppeli E ja Temppeli F.
Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Se oli pseudodipteraali, ja siinä oli lyhyillä sivuilla kahdeksan ja pitkillä sivuilla 17 pylvästä. Temppelin stylobaatin koko on noin 50,1 × 110,4 metriä. Näin se oli Akragaan Olympoksen Zeuksen temppeliä pidempi, mutta ei yhtä leveä. Koko tekee siitä yhden kreikkalaisen maailman neljästä suurimmasta temppelistä. Pylväiden lukumäärä kahdeksan lyhyillä ja 17 pitkillä sivuilla esiintyy muutoin vain Ateenan Parthenonissa. Temppelin pylväiden korkeus oli noin 16,3 metriä ja halkaisija alaosassa noin 3,4 metriä. Yhden pylvään paino oli noin 100 tonnia.
Temppelissä oli pronaos, jonka julkisivussa oli neljän pylvään levyinen ja yhteensä kuusi pylvästä käsittänyt portiikki, ja suurikokoinen naos eli cella. Naokseen johti pronaoksesta kolme ovea, ja se oli jaettu kahdella kymmenen pylvään rivillä kolmeen laivaan. Näiden pylväiden päällä oli pienemmät pylväät, jotka tukivat kattoa. Keskimmäinen laivoista oli hypetraali eli siinä ei ollut kattoa. Keskimmäisen laivan päässä oli adyton, mikä oli omaperäinen ratkaisu. Temppelin länsipäässä oli opisthodomos, jonka etupuolella oli kaksi pylvästä.
Oletettavasti pitkän rakennusajan vuoksi temppelissä on arkkitehtoonisia erikoisuuksia, jotka voivat johtua siitä, että suunnitelmia muutettiin rakentamisen kuluessa. Temppelin itäpää vaikuttaa arkaaisemmalta ja länsipää enemmän klassisen kauden temppeliltä. Keskeneräisyys näkyy muun muassa siinä, ettei temppelin pylväitä ollut uritettu kokonaan, toisin sanoen niissä kaikissa ei ole kanneluureja. Nykyisin temppelin jäänteet muodostavat jättimäisen rauniokasan. Yksi pylväistä on pystyssä, sillä se kunnostettiin vuonna 1832. Temppelin mittasuhteet tulevat hyvin esiin rakennuskivien suuresta koosta.
Temppelin rakennuskivet olivat peräisin kivilouhimosta, joka on löydetty nykyisestä Cusasta linnuntietä noin yhdeksän kilometriä Selinuksesta luoteeseen. Paikalla on edelleen keskeneräisiä pylväsrumpuja, jotka ovat samaa kiveä kuin Temppelissä G ja sopivat sen mittasuhteisiin.
Temppeli O (Selinus)

Temppeli O on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Selinuksessa Sisiliassa Italiassa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta varmuudella, mutta sen arvellaan olleen omistettu Artemiille. Epävarmuudesta johtuen rakennus tunnetaan tutkimuksessa perinteisesti kirjainnimellään.
Temppeli O rakennettiin arkaaisen kauden lopulla noin vuonna 490–480 eaa. Se sijaitsi Selinuksen akropoliilla eli yläkaupungin alueella ja oli sen temppeleistä eteläisin. Temppeli on lähes samanlainen kuin heti sen pohjoispuolella sijaitseva niin kutsuttu Temppeli A. Se edusti doorilaista tyyliä, ja siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 14 pylvästä. Pylväiden korkeus oli noin 6,2 metriä. Sisällä temppelissä oli pronaos, naos eli cella, jossa oli myös adyton, sekä opisthodomos.
Keskiajalla temppelirakennuksen jäänteet olivat osana paikalle rakennettua linnoitusta Temppelin A raunioiden ohella.
Voiton temppeli (Himera)

Voiton temppeli oli antiikin aikainen kreikkalainen temppeli Himerassa Sisiliassa Italiassa. Se oli omistettu Athene-jumalattarelle ja rakennettiin noin vuonna 480 eaa. Temppelin rauniot sijaitsevat Buonfornellon kylässä Termini Imeresen kunnassa.
Historia.
Voiton temppelinä tunnettu temppeli rakennettiin Karthagosta vuoden 480 eaa. Himeran taistelussa saadun voiton kunniaksi. Rakentaminen aloitettiin oletettavasti pian taistelun jälkeen tai viimeistään kun Theron otti vallan kaupungissa vuonna 476 eaa. Rakentamiseen käytettiin todennäköisesti karthagolaisia orjia, jotka oli saatu taistelussa sotavangeiksi. Myös Syrakusaan rakennettiin saman taistelun kunniaksi Athenen temppeli. Temppelit muistuttivat arkkitehtuuriltaan toisiaan monissa suhteissa, ja niitä on kutsuttu arkkitehtonisiksi kaksosiksi.
Voiton temppeli tuhoutui toisessa Himeran taistelussa vuonna 409 eaa., jossa karthagolaiset tuhosivat koko kaupungin.
Rakennus.
Temppeli sijaitsi rannikkotasangolla heti Himeran akropoliin eli yläkaupungin pohjoispuolella Himera-joen eli nykyisen Fiume Granden länsirannalla, lähellä saaren pohjoisrantaa.
Temppeli edusti doorilaista tyyliä ja siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 14 pylvästä. Temppelin pohjan koko oli 55,9 × 22,4 metriä, ja se oli rakennettu neliportaiselle perustukselle. Temppelissä oli naos eli cella sekä pronaos ja opisthodomos, joiden kummankin edessä oli kaksi pylvästä ("distylos in antis"). Naoksen sisäänkäynnin kummallakin puolella oli ylempiin osiin johtaneet portaat.
Temppelin päätykolmiot oli koristeltu veistoksin, mikä oli Sisilian kreikkalaisille temppeleille harvinaisempaa. Veistoksiin kuuluivat suurikokoisempi naishahmo, mahdollisesti Athene, sekä mieshahmoja ja leijona, mikä esitti mahdollisesti yhtä Herakleen urotöistä. Vaihtoehtoisiksi aiheiksi on ehdotettu myös gigantomakhiaa ja Troijan tuhoa. Katon reunassa oli leijonanpäisiä gargoileja, joita on säilynyt hyvin. Ne ovat nykyisin Palermon arkeologisessa museossa.
Wilfred White

Wilfred Harry ”Wilf” White (30. maaliskuuta 1904 Bickerton, Englanti – 21. marraskuuta 1995 Mansaari) oli brittiläinen esteratsastaja ja olympiavoittaja.
White voitti joukkuekilpailussa olympiakultaa Helsingissä 1952 ja olympiapronssia Tukholmassa 1956. Yksilökilpailussa hän sijoittui Tukholmassa neljänneksi ja Helsingissä viidenneksi. Helsingin kisojen kultamitali oli Ison-Britannian joukkueen ainoa.
Nankai-rautatiet

Nankai-rautatiet () on japanilainen rautatieyhtiö, joka toimii Kansain seudulla Osakan metropolialueella ja Wakayaman prefektuurissa. Se luetaan suurten yksityisten rautatieyhtiöiden ("ōte-shitetsu") joukkoon. Nankain rautatielinjojen yhteispituus on 154,8 kilometriä ja vuodessa yhtiö kuljettaa noin 236 miljoonaa matkustajaa (vuonna 2017). Asemia sillä on käytössään 100 kappaletta. Se on osa Nankai Group -ryhmää, johon kuuluu lukuisia muita yrityksiä muun muassa liikenteen, kiinteistökehityksen ja vähittäiskaupan aloilta.
Yhtiöllä on 2 647 työntekijää (vuonna 2018). Sen pääkonttori sijaitsee Osakan kaupungin Naniwan suuralueella.
Historia.
Nankai-rautateiden edeltäjä oli vuoden 1884 kesäkuussa perustettu Osakan-Sakain rautatieyhtiö, Japanin vanhin yksityisin varoin perustettu rautatieyritys. Se aloitti 27. joulukuuta 1885 liikennöinnin Osakan ja Yamatojoen välillä nimellä Hankai-rautatiet (). Sakaihin linjaa jatkettiin kolme vuotta myöhemmin. Erillinen yritys Nankai-rautatiet syntyi vuonna 1895 kahden aiemman yrityksen fuusion myötä ja otti haltuunsa Hankai-rautateiden toiminnan vuonna 1898. Osakan ja Wakayaman välisen rautatien se sai valmiiksi vuonna 1903. 
Toisen maailmansodan aikana vuonna 1944 Nankai yhdistettiin Kansai kyūkō -rautateihin, ja uusi yritys otti nimekseen Kinki Nippon -rautatiet. Liitos kuitenkin purettiin sodan päätyttyä vuonna 1947.
Linjat.
Nankai-rautateiden verkosto palvelee Osakan prefektuurin eteläosia ja Wakayaman prefektuurin pohjoisosia. Osakassa merkittävimpänä terminaalina toimii Nanban rautatieasema, jolta lähtevä päälinja liittää kaupungin Wakayamaan. Siitä haarautuvat sivulinjat vievät muun muassa Kansain kansainväliselle lentoasemalle. Toinen linja liittää Osakan Kōyavuoreen ja sen pyhiinvaelluskohteisiin.
George Newberry

George Albert Newberry (6. maaliskuuta 1917 Swadlincote, Englanti – 29. joulukuuta 1978) oli brittiläinen ratapyöräilijä ja olympiamitalisti.
Newberry voitti 4 kilometrin joukkuetakaa-ajossa olympiapronssia Helsingissä 1952.
Legacies

Legacies on yhdysvaltalainen Julie Plecin luoma draamasarja, joka on spin-off sarjoista "Vampyyripäiväkirjat" ja "Vampyyrien sukua". Sen esittäminen alkoi Yhdysvalloissa The CW:n kanavalla 25. lokakuuta 2018. Suomessa sarjaa esitetään HBO Nordicin kanavalla.
Sarjassa seurataan Klaus Mikaelsonin ja Hayley Marshallin tytärtä Hope Mikaelsonia, jonka elämä on vaativaa tasapainottelua vampyyrien, ihmissusien ja noitien juuriensa johdosta. Isänsä ja äitinsä kuolemalle menettänyt Hope opiskelee muiden yliluonnollisten nuorten kanssa Alaric Saltzmanin ja Caroline Forbesin perustamassa Salvatore School for the Young and Gifted -koulussa (Suomennos "Salvatoren koulu nuorille ja kyvykkäille").
Tuotanto.
Elokuussa 2017 julkaistiin tietoa suunnitelmista jatkaa "Vampyyrien sukua" -sarjassa syntyneen Hope Mikaelsonin tarinaa omassa spin-off-sarjassa. Tammikuussa 2018 The CW tilasi Julie Plecin kirjoittaman pilottijakson sarjalle.
Poiketen normaalista pilottijaksosta, Legacies-sarjasta pyydettiin 15 minuutin pilottijakso esittämään sarjaa. Ensimmäinen kausi sai tilauksen toukokuussa 2018.
Heinäkuussa The CW ilmoitti sarjan alkavan 25. lokakuuta 2018.
Olavinkatu (Savonlinna)

Olavinkatu on Savonlinnassa sijaitseva katu, joka on kaupungin pääkatu Viiskulman ja linja-autoaseman välisellä matkalla. Katu itsessään jatkuu pienempänä sivukatuna idässä Kyrönsalmeen ja lännessä Talvisalon hautausmaalle asti.
Kadun varren rakennuksia ja kohteita.
Olavinkatu on Savonlinnan merkittävin liikekeskittymä. Sen varrella sijaitsee suurin osa kaupunkikeskustan liikkeistä. Sen varrella sijaitsevia kaupungin merkittäviä paikkoja ja rakennuksia on lueteltu alla olevassa listauksessa.
Olavinkadun remontti.
Marraskuuhun 2012 saakka Valtatie 14 kulki Olavinkatua pitkin kaupungin halki. Tuolloin valmistui nk. rinnakkaisväylä, jota pitkin raskas liikenne ohittaa kaupunkikeskustan. Sen jälkeen alkoi Olavinkadun remontin suunnittelu. Remontille myönnettiin rahoitus kuitenkin vasta joulukuussa 2015. Syynä remontin viivästymiseen oli lähinnä se, että sen ehdoksi asetettiin valtionavustus, jota ei lopulta saatu. Itse muutostyöt alkoivat alkukesällä 2016. Remontissa muun muassa katu kavennetaan nelikaistaisesta kaksikaistaiseksi, uusitaan katuvalaistus, rakennetaan pyörätie kadun pohjoispuolelle, levennetään jalkakäytäviä, tehdään kadun varteen parkkipaikkoja sekä tehdään katua viihtyisämmäksi istutuksin ja puin. Muutostyöt tehdään useassa vaiheessa. Ensimmäisenä katu uudistettiin Possentorneilta Brahenkadun ja Tulliportinkadun liikenneympyrään. Toisessa vaiheessa katu uudistettiin Possentorneilta Kauppatorille asti. Se valmistuu marraskuussa 2018. Kolmas vaihe on Kauppatorin liikennejärjestelyiden uusiminen, mutta sen uudelleenkaavoittaminen on aiheuttanut ongelmia, sillä se vaatisi joidenkin toriravintoloiden häätämistä. Töiden olisi tarkoitus jatkua vuonna 2020.
Remontin vastaanotto.
Remontoitu Olavinkatu on otettu pääosin hyvin vastaan. Sen on todettu siistineen ja selkeyttäneen Savonlinnan kaupunkikuvaa. Suurinta kritiikkiä on toistuvasti saanut kadun vanhojen puiden kaataminen ilman niiden korvaamista uusilla. Alun perin katuremontin strategiaan oli kirjattu tavoite tehdä kadusta ”bulevardimainen ja monikäyttöinen kauppakatu”. Tämä kuitenkin muutettiin syksyllä 2013 muotoon ”turvallinen ja monikäyttöinen kauppakatu”. Puiden istuttamisen katutöiden jälkeen on sanottu olevan ongelmallista maahan vedettyjen kaapeleiden vuoksi. Vanhoja puita yritettiin pelastaa ja uusia puita saada istutetuksi erilaisin kuntalais- ja valtuustoaloittein, mutta ne eivät saaneet riittävää kannatusta, sillä niiden pelättiin jumiuttavan kunnostustyöt. Katu on nyt puuton Sokoksen ja Possentornien väliseltä matkalta.
Jimmy McRae

Jimmy McRae (s. 28. lokakuuta 1943 Lanark, Skotlanti) on uransa lopettanut skotlantilainen ralliautoilija. Hän on viisinkertainen Britannian rallimestari. Hän voitti Britannian avoimen rallimestaruuden vuosina 1981, 1982, 1984, 1987 ja 1988. Lisäksi hän voitti Irlannin asvalttirallisarjan mestaruuden 1980 ja 1981. McRae starttasi urallaan 25 MM-ralliin ja ylti yleiskilpailun kolmanneksi vuosien 1983 ja 1987 RAC-rallissa. 
Ura.
McRae ajoi ensimmäisen MM-rallinsa vuonna 1976. Hän kilpaili uransa aikana pääasiassa vain Britannian RAC-rallissa ja ajoi kaikkiaan vain kuudesti ulkomaisessa MM-osakilpailussa. Parhaiten McRae muistetaan vuosilta 1982 ja 1983 Rothmans Opel Rally Teamin kuljettajana sekä 1986 Britannian sarjasta Rothmansin sponsoroiman MG Metron kuljettajana. McRaen pitkäaikaisin kartanlukija oli Ian Grindrod.. McRaen viimeinen MM-ralli oli vuoden 2004 RAC-ralli mutta hän on sen jälkeen kilpaillut sekä kansallisen tason ralleissa että myös Britannian Historic rallisarjassa. McRae jopa voitti Britannian Historic rallimestaruuden C4 kategoriassa vuonna 2014.
McRaen pojat Colin ja Alister ovat myös olleet tunnettuja ralliammattilaisia.
Rupert Holmes

Rupert Holmes (oik. "David Goldstein", s. 24. helmikuuta 1947 Northwich, Cheshire, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläissyntyinen yhdysvaltalainen muusikko, laulaja-lauluntekijä, levytuottaja sekä näytelmä- ja romaanikirjailija. Hän nousi tunnettuuteen joulukuun 1979 pophitillään ”Escape (The Piña Colada Song)”. Hän on voittanut Tony-palkintoja Broadway-musikaaleistaan kuten "Drood" (tai "The Mystery of Edwin Drood", 1986) ja "Curtains" (2006, yhdessä Fred Ebbin ja John Kanderin kanssa).
Englannissa syntynyt Holmes muutti jo vauvana perheensä mukana New Yorkiin, jossa hänen isänsä johti sotilassoittokuntaa ja toimi high schoolin musiikinopettajana. Poika opiskeli Manhattan School of Music -oppilaitoksessa. Hän soitti pianoa yhtyeissä ja teki sovituksia Gene Pitneylle, The Plattersille, The Driftersille ja "The Partridge Family" -televisiosarjaan. 24-vuotiaan Holmesin laulu ”Timothy” nousi vuonna 1971 sekä Yhdysvaltojen että Britannian singlelistoille. 1970-luvulla Holmes tuotti muun muassa Sailor- ja Sparks-yhtyeiden albumeja. Oman esikoissooloalbuminsa "Widescreen" Holmes julkaisi 1974, ja suurimman hittinsä ”Escape” hän sai aivan 1970-luvun viimeisillä viikoilla. 1980-luvun alkupuolen sooloalbumien jälkeen hän erikoistui Broadway-musikaaleihin, joista vuoden 1986 "The Mystery of Edwin Drood" toi hänelle sekä parhaan käsikirjoituksen että parhaan musiikin Tony-palkinnot.
Holmes on kirjoittanut myös kolme romaania. Kanadalainen Atom Egoyan ohjasi Holmesin romaanin "Where the Truth Lies" pohjalta elokuvan "Alaston totuus" (2005).
Robert Stevenson (insinööri)

Robert Stevenson (8. kesäkuuta 1772 – 12. heinäkuuta 1850) oli skotlantilainen insinööri, joka suunnitteli ja rakennutti majakoita. Hänen tunnetuimpia töitään on Bell Rockin majakka Pohjanmerellä noin 17 kilometrin päässä Skotlannin rannikosta Dundeen itäpuolella. Se rakennettiin vuosina 1807–1810, ja se on maailman vanhin käytössä oleva avomerimajakka. Sen perustusta, joka on veden alla 20 tuntia vuorokaudessa, ei ole tarvinnut uusia yli 200 vuoteen.
Stevenson hyödynsi majakoissaan uutta keksintöä, Fresnel-linssiä, ja hän suunnitteli majakoiden lyhtyjen pyörimisliikkeet ja vilkut siten, että majakat voitiin erottaa toisistaan signaalin perusteella.
Stevenson käytti Edinburghin keskustassa St Andrew Squarella olevan 42 metriä korkean Henry Dundasin muistomerkin pystyttämiseen vuonna 1823 maailman ensimmäistä teollista tasapainonosturia.
Stevensonilla oli neljä poikaa, joista kolme, Alan, David ja Thomas, jatkoivat isänsä ammattia, mutta pojanpoika Robert Louis Stevenson tuotti suvulleen pettymyksen ryhtymällä kirjailijaksi.
Jarkko Nordlund

Jarkko Nordlund (s. 10. joulukuuta 1974 Porvoo) on suomalainen yritysjohtaja. Nordlund toimii nykyisin Veikkauksen johtajana, mediasijoitusyhtiö 8 Media Venturesin hallituksen puheenjohtajana sekä usean yhtiön hallituksen jäsenenä. 
Aikaisemmin Nordlund on toiminut johtajana kansainvälisissä ja kotimaisissa media- ja viihde-yhtiöissä, muun muassa MTV, Bonnier, Universal Music, Viasat, Canal+, Canal Digital, sekä eri yhtiöiden hallitus- ja advisor-tehtävissä. 
Nordlund toimi aiemmin muun muassa mediayhtiö MTV Oy:n toimitusjohtajana 2016–2019. Nordlund siirtyi MTV:n toimitusjohtajan tehtävään levy-yhtiö Universal Musicin toimitusjohtajan tehtävästä. Hän jätti toimitusjohtajan tehtävän joulukuussa 2019 yrityskaupan jälkeen, Telian ostettua Bonnier Broadcasting liiketoiminnot.
Koulutukseltaan Jarkko Nordlund on Kauppatieteiden Maisteri (KTM).
Getxo

Getxo (esp. "Guecho") on kunta Baskimaassa Espanjassa. Getxon väkiluku oli vuoden 2017 väestönlaskennassa 78 406. 
Getxo sijaitsee Bilboko itsasadarra -nimisen jokisuualueen varrella. Getxon kunnan ja Portugaleten kaupungin yhdistää Unescon maailmanperintöluetteloon otettu Vizcayan silta (bask. "Vizcaya Zubia", esp. "puente de Vizcaya"), joka otettiin käyttöön vuonna 1893.
David White

David White (s. 30. lokakuuta 1967 Urmston, Trafford, Greater Manchester) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelasi ammattilaisena 1985–1999.
White kuului Manchester Cityn juniorijoukkueeseen, joka voitti FA Youth Cupin 1986. Kaudella 1986–1987 hän pelasi 1. divisioonassa, tuolloisessa pääsarjassa, 24 ottelua ja teki yhden maalin. Seuraavalla kaudella hän, Tony Adcock ja Paul Stewart tekivät kolme maalia mieheen Cityn voittaessa Huddersfieldin 2.divisioonan ottelussa maalein 10–1. Kaikkiaan White teki 2. divisioonassa 19 maalia kausilla 1987–1989.
Cityn noustua takaisin 1. divisioonaan White pelasi syyskuussa 1989 erinomaisen ottelun Cityn voittaessa Manchester Unitedin Maine Roadilla maalein 5–1. Kauden 37 liigapelissään hän teki kahdeksan maalia. Huhtikuussa 1991 hänestä tuli ensimmäinen City-pelaaja toisen maailmansodan jälkeen, joka on tehnyt vierasottelussa neljä maalia hänen osuttuaan neljästi Aston Villaa vastaan. 
Kauden 38 liigapelissään hän teki 16 maalia. Hän muodosti usean vuoden ajan tehokkaan hyökkäysparin Niall Quinnin kanssa. Kaudella 1991–1992 hän teki 39 ottelussa 18 maalia sijoittuen maalintekijätilastossa jaetulla kolmannelle sijalle. Kaudella 1992–1993 hän viimeisteli 16 maalia 42 ottelussa.
White pelasi ainoan A-maaottelunsa Espanjaa vastaan 1993. Lukuisista paikoistaan huolimatta hän ei onnistunut maalinteossa. Syksy 1993 sujui häneltä huonosti myös Cityssä: hän teki 16 liigaottelussa vain yhden maalin.. Joulukuussa 1993 hänet myytiin Leedsiin. Hän ei sielläkään päässyt entiselle tasolleen: 42 liigaottelussa hän teki yhdeksän maalia. Marraskuussa 1995 hän siirtyi lainalle Sheffield Unitediin ja siirto muuttui pysyväksi vielä saman vuoden puolella. Hän pelasi Unitedissa vuoteen 1999 mennessä kaikkiaan 66 liigaottelua, joissa teki 13 maalia.
White kertoi marraskuussa 2016, että hänen junioriaikojen valmentajansa Barry Bennell oli käyttänyt häntä seksuaalisesti hyväkseen hänen pelatessaan Whitehill FC Junior -joukkueessa 1970-1980-lukujen taitteessa. Hän on kirjoittanut kokemuksistaan kirjan "Shades of Blue: The Life of a Manchester City Legend and the Story that Shook Football".
Ratnasiri Wickremanayake

Ratnasiri Wickremanayake (5. toukokuuta 1933 – 27. joulukuuta 2016) oli srilankalainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 2000–2001 ja 2005–2010. Hän tuli politiikkaan jo vuonna 1960, jolloin hänet valittiin parlamenttiin. Hän toimi useaan otteeseen eri ministerintehtävissä ja Sri Lanka Freedom Party (SLFP) -puolueen johdossa.
Pääministerikautensa jälkeen Wickremanayake kutsuttiin vielä presidentin neuvonantajaksi vuonna 2015.
Šillinki (Iso-Britannia)

Šillinki () oli Englannin punnan jakoyksikkö vuoteen 1971 asti. Yhdessä punnassa oli 20 šillinkiä ja yhdessä šillingissä 12 penniä, jolloin punnassa oli yhteensä 240 penniä.
Šillinki sai erillisenä kolikkona alkunsa 1500-luvun alussa Henrik VII:n valtakauden loppupuolella. 1500-luvun puoliväliin asti šillinki tunnettiin nimellä "testoon" italian kielen sanan "testone" mukaan, jota käytettiin hallitsijan kuvalla varustetusta kolikosta. Myöhemmin šillingistä alettiin käyttää kansankielessä nimitystä "bob" – sanan ensimmäinen tunnettu esiintyminen tässä merkityksessä on vuodelta 1789. Šillinki oli halkaisijaltaan 24 millimetriä.
Šillinkejä ei vedetty kierrosta välittömästi Yhdistyneen kuningaskunnan siirtyessä desimaalimuotoiseen valuuttaan vuonna 1971, vaan šillingit pysyivät käytössä samanarvoisina kuin ennenkin eli 1/20 punnan (viiden uuden pennin) arvoisina. Šillingit lakkasivat olemasta käypää valuuttaa vasta vuonna 1990, jolloin vuonna 1968 käyttöön otetut viiden pennin kolikot korvasivat ne täydellisesti. Brittiläisistä pankeista ainakin NatWest, Barclays ja Lloyds Bank vaihtavat šillinkejä desimaalimuotoiseksi rahaksi.
Yūta Tabuse

Yūta Tabuse (, s. 5. lokakuuta 1980 Jokohama, Kanagawan prefektuuri) on japanilainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä. Tabuse oli ensimmäinen NBA:ssa pelannut japanilainen pelattuaan loppuvuodesta 2004 neljä ottelua Phoenix Sunsissa. Hän on pelannut urallaan myös kotimaassaan, Yhdysvaltain piensarjoissa ja NBA:n kehityssarjassa.
Pelaajaura.
Seurajoukkueet.
Tabuse syntyi Jokohamassa urheilullisille vanhemmille. Hän ei ollut lapsena hyvä baseballissa eikä pitänyt jalkapallosta, joten hän aloitti koripallon pelaamisen yhdeksänvuotiaana. High school -joukkueensa Tabuse johdatti kolmeen peräkkäiseen kansalliseen mestaruuteen. Vuosituhannen taitteessa Tabuse lähti opiskelemaan Yhdysvaltoihin: hän opiskeli BYU–Havaiji-yliopistossa opiskelukielimahdollisuuden vuoksi. Ensimmäisen yliopistokautensa koripalloilijana Tabuse menetti NCAA:n ulkomaalaispelaajasäännön vuoksi, ja hänen toinen kautensa kariutui selkävammaan. Kauden 2001–2002 hän pelasi BYU–Havaijin Seasiders-joukkueessa.
Pelattuaan kauden yliopistossa Tabuse palasi Japaniin, missä hänet palkittiin kauden 2002–2003 Alvark Tokyossa pelattuaan Japanin pääsarjan vuoden tulokkaana. Vuonna 2003 Tabusesta tuli ensimmäinen NBA:n kesäliigassa pelannut japanilainen.
Syksyllä 2004 Tabuse ylsi NBA-joukkue Phoenix Sunsin kokoonpanoon mutta kärsi loukkaantumisesta. 3. marraskuuta 2004 Tabusesta tuli ensimmäinen NBA:ssa pelannut japanilainen: Atlanta Hawksia vastaan hän heitti seitsemän pistettä. Tabuse edusti Sunsia vielä kolmessa muussa NBA-ottelussa ennen kuin joukkue luopui hänestä.
Vuonna 2008 Tabuse palasi pelaamaan Japanin pääsarjaan.
Maajoukkue.
Tabuse edusti Japanin miesten maajoukkuetta muun muassa Kiinan AM-kilpailuissa 2015, missä Japani sijoittui neljänneksi hävittyään pronssiottelun Iranille 68–63. Hän edusti Japania myös nuorten maajoukkueissa.
Fingerpori (elokuva)

Fingerpori on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut suomalainen komediaelokuva, joka perustuu Pertti Jarlan samannimiseen sarjakuvaan. Elokuvan on ohjannut Mikko Kouki ja sen ovat käsikirjoittaneet Kouki ja Petja Lähde. Sen pääosissa ovat Santtu Karvonen, Jenni Kokander, Kari Väänänen, Pirjo Lonka, Aku Hirviniemi, Marja-Leena Kouki, Linda Wiklund, Iikka Forss, Sara Paavolainen, Akseli Kouki, Miska Kaukonen, Tom Petäjä, Sanna Stellan, Olli Rahkonen, Juho Milonoff, Asko Sarkola ja Helmi-Leena Nummela.
Elokuvaa kuvattiin eri puolilla Turkua alkukesällä 2018, ja se sai ensi-iltansa 16. lokakuuta 2019.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Juha Typpö arvioi, että omaperäisen komedian sijaan saatiin kokoelma stripeistä koottuja vitsejä elokuvamuodossa. "Muropaketin" Aki Lehden mukaan ylipitkät sketsit eivät naurata kertaakaan. Hän tiivisti nollan tähden arvostelussaan, että raivostuttava ja raivostuttavan tylsä "Fingerpori" ei ole elokuva lainkaan. "Me Naisten" Martta Kaukosen mielestä elokuvassa oli yksi oikeasti hauska kohtaus. "Iltalehden" Juho Rissanen piti "Fingerporia" piinaavana kauhuelokuvana ja arveli, että tarkoitus on ehkä alusta asti ollut tehdä meditatiivinen ja painajaismainen kuvaus siitä, mikä kaikki on Suomessa vialla 2020-luvun kynnyksellä. "Ilta-Sanomien" Taneli Topelius kuvasi elokuvaa julmalla tavalla rehelliseksi kuvaukseksi arjen viiltävyydestä. Vaarallisen tavallisessa pikkukaupungissa tuhoamisleirien kuvastoon ja vallan väärinkäyttäjien ylimielisyyteen kannustetaan suhtautumaan kuin kaikki olisi normaalia.
Hold Onto Our Love

Hold Onto Our Love on James Foxin esittämä kappale, jolla hän edusti Isoa-Britanniaa vuoden 2004 Eurovision laulukilpailussa Turkin Istanbulissa. 
Koska Iso-Britannia kuuluu kilpailun suuriin rahoittajamaihin, pääsi kappale suoraan finaaliin. Finaalissa kappale sijoittui 24 maan joukosta 16:nneksi 29 pisteellä.
Helsingin Psykoterapiainstituutti

Helsingin Psykoterapiainstituutti (HPI) on yksityinen ratkaisukeskeistä terapia- ja ohjausalan koulutusta antava yritys. Se aloitti toimintansa vuonna 2006, ja sen toimitusjohtaja on John Pihlaja. Pihlajan ohella toinen omistaja on Arja Pihlaja. Koulutus on maksullista.
Oikeuskäsittely.
Vuonna 2012 voimaan tulleella asetuksella psykoterapeuttien koulutus siirrettiin yliopiston tai yliopiston yhdessä muun kouluttajaorganisaation kanssa toteutettavaksi. Asetusmuutoksen seurauksena HPI aloitti yhteistyön brittiläisen UWE-Bristolin kanssa. Toimitusjohtaja väittää, että Valvira olisi hyväksynyt yhteistyön vuonna 2012, mutta Valviran mukaan tällaista hyväksyntää ei ole ollut, vaan hyväksyntä tapahtuu selvityksen perusteella kunkin yksittäisen henkilön kohdalla. 
Valvira ei myöntänyt HPI:ssa opiskelleille psykoterapeutin ammattinimikettä, koska ei pitänyt opetusta riittävänä. Poliisi aloitti tutkinnan yrityksen toiminnasta vuonna 2017. HPI teki myös tutkintapyyntöjä ja kanteluja Valvirasta eduskunnan oikeusasiamiehelle ja EU:n komissioon. Asiaa käsiteltiin eri oikeusasteissa, mm. Korkein hallinto-oikeus pyysi ennakkoratkaisun Euroopan unionin tuomioistuimelta. Oikeuskäsittelyjen jälkeen Valvira käsitteli asiaa uudestaan. Vuoden 2025 tammikuussa antamissaan päätöksissään Valvira katsoi edelleen, ettei Helsingin Psykoterapiainstituutin ja UWE-Bristolin yhdessä järjestämä koulutus ei ole psykoterapeutin ammattiin johtava koulutus, joten sen perusteella ei myönnetä oikeutta käyttää psykoterapeutin ammattinimikettä.
Opiskelijat väittivät, että Pihlaja kertoi heille saavansa automaattisesti psykoterapeutin ammattinimikkeen koulutuksen jälkeen. Koulutus maksoi vähintään 16 200 euroa, ja opiskelijoille koitui lisäksi matka- ja majoituskustannuksia. Vuonna 2024 käräjäoikeus tuomitsi yrityiksen toimitusjohtajan törkeästä petoksesta ja markkinointirikoksesta kahden vuoden ehdolliseen vankeuteen sekä korvaamaan yli 200 opiskelijalle koulutusmaksuja ja muita kuluja yli 1,6 miljoonaa euroa. Lisäksi HPI tuomittiin 10 000 euron yhteisösakkoon. Näiden lisäksi aiemmassa oikeudenkäynnissä Helsingin käräjäoikeus oli viidelle kantajalle yhteensä yli 75 000 euroa vahingonkorvauksia. Hovioikeuden tuomioon on haettu valituslupaa korkeimmasta oikeudesta.
Firenzen herttuakunta

Firenzen herttuakunta () oli italialainen herttuakunta, joka oli keskittynyt Firenzen kaupunkiin Toscanassa. Herttuakunta perustettiin sen jälkeen, kun Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle V oli palauttanut Medicien suvun Firenzen hallitsijoiksi vuonna 1530. Paavi Klemens VII, itsekin Medici, nimesi sukulaisensa Alessandro de’ Medicin Firenzen tasavallan herttuaksi ja muutti siten Firenzen tasavallan perinnölliseksi monarkiaksi. 
Firenzen herttuakunnan toinen herttua Cosimo I de’ Medici loi suuren firenzeläislaivaston ja laajensi herttuakunnan alueita ostamalla Elban ja valloittamalla Sienan tasavallan. Vuonna 1569 paavi julisti Cosimon Toscanan suurherttuaksi. Medicit hallitsivat Toscanan suurherttuakuntaa vuoteen 1737.
Brick Lane

Brick Lane () on Lontoon East Endissä sijaitseva katu. Katu alkaa Bethnal Greenista ja päättyy Whitechapeliin. 
Brick Lane on tullut historiansa aikana tunnetuksi erityisesti maahanmuuttajien asuinalueena. 1700-luvulla kadun ympäristössä asui huomattava määrä ranskalaisia hugenotteja, jotka olivat paenneet vainoja Ranskassa. 1800-luvulla alueelle taas alkoi muuttamaan juutalaisia pakolaisia, jotka pakenivat Venäjän vainoja. Alueen juutalaisyhteisö hävisi 1900-luvun puolivälissä, kun bangladeshilaiset maahanmuuttajat alkoivat puolestaan kerääntymään kadun ympäristöön. Vahvan bangladeshilaisyhteisön vuoksi katua kutsutaankin joskus nimellä "Banglatown".
Maahanmuuttajayhteisöjen lisäksi Brick Lane on tunnettu sen varrelle sijoittuvista lukuisista curryruokaa tarjoilevista ravintoloistaan sekä katutaiteesta.
Floriini (Iso-Britannia)

Floriini () oli Yhdistyneessä kuningaskunnassa käytetty kolikko. Se oli arvoltaan kaksi šillinkiä eli 24 penniä.
Edvard III:n valtakaudella 1300-luvulla Englannissa käytettiin floriiniksi nimitettyä kolikkotyyppiä. Moderni floriini sai alkunsa vuonna 1849, jolloin sen oli tarkoitus olla myönnytys desimaalimuotoisen punnan kannattajille, sillä se oli arvoltaan tasan 1/10 punnasta. Kolikon nimi ei viitannut aiempaan englantilaiseen floriiniin, vaan siihen että se oli kooltaan samaa luokkaa kuin alankomaalaiset ja itävaltalaiset floriinit. Nimitys oli yleisessä käytössä, vaikka kaikkina aikoina lyödyissä kolikoissa ei lukenut "Florin", vaan pelkästään "Two shillings" (kaksi šillinkiä).
Ensimmäiset floriinit aiheuttivat maassa kohua, sillä niistä oli jätetty pois brittiläisissä rahoissa normaalisti nähdyt sanat "Dei Gratia" () ja "Fidei Defensor" (). Asia korjattiin myöhemmissä floriineissa.
Kiertoon laskettuja floriineja lyötiin vuodesta 1849 vuoteen 1967. Lyötyjen floriinien läpimitta vaihteli 1800-luvulla 28 millimetristä 30 millimetriin. Vuoteen 1920 asti ne sisälsivät 92,5 prosenttia hopeaa ja vuodet 1920–1946 50 prosenttia hopeaa, kunnes ne vuonna 1947 muutettiin täysin kupari–nikkeli-sekoituksesta valmistetuiksi. Vuonna 1968 käyttöön tulivat uudet 10 pennin kolikot Yhdistyneen kuningaskunnan valmistautuessa siirtymään desimaalimuotoiseen valuuttaan. Ne eivät välittömästi täysin korvanneet floriineja, joita ei poistettu käytöstä ennen kuin vuonna 1993. Brittiläisistä pankeista ainakin NatWest, Barclays ja Lloyds Bank vaihtavat floriineja desimaalimuotoiseksi rahaksi.
Stabilimento Tecnico Triestino

Stabilimento Tecnico Triestino (STT) oli Triestessä sijainnut yksityinen telakka, joka oli toiminnassa 1800-luvun puolivälistä aina 1900-luvun alkuun. Telakka oli merkittävin Itävalta-Unkarin laivaston alusten toimittaja.
Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä Trieste liitettiin Italiaan, minkä jälkeen yhtiö valmisti aluksia Italian laivastolle ja yksityisille tilaajille. STT liittyi 1929 Cantiere Navale Triestinoon, jolloin syntyi Cantieri Riuniti dell’Adriatico (CRDA). Yhtiö liitettiin 1984 Fincantieriin.
Glyn Gilbert

Glyn Charles Anglim Gilbert (15. elokuuta 1920 – 26. syyskuuta 2003) oli brittiläinen kenraali. Hänelle myönnettiin toisessa maailmansodassa Military Cross -arvomerkki hänen toiminnastaan taistelussa Belgiassa 1944. Toisen maailmansodan jälkeen hän palveli Palestiinassa, Kyproksella ja Malaijissa. 1950- ja 1960-luvuilla hän oli merkittävä vaikuttaja Britannian laskuvarjojoukkoja kehitettäessä. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1974.
Vuonna 1974 Gilbert oli amiraali Edward Gueritzin ja ilmavoimien kenraali Christopher Foxley-Norrisin ohella osana brittiläistä tiimiä Sandhurstin kuninkaallisen sotakorkeakoulun sotapelissä, jossa tutkittiin operaatio Seelöwen onnistumisen mahdollisuuksia, jos Saksa olisi yrittänyt sitä syyskuussa 1940.
Gilbert avioitui vuonna 1943 Heather Mary Jacksonin (o.s. Green) kanssa. He saivat ainakin neljä lasta.
Kunnianosoitukset ja arvonimet.
Vuonna 1973 Gilbertistä tehtiin Bathin ritarikunnan jäsen ("Companion").
Tennessee-luokka (risteilijä)

Tennessee-luokka oli Yhdysvaltain laivaston neljän 1900-luvun alussa valmistetun panssariristeilijän muodostama alusluokka.
Alukset.
Kahden ensimmäisen aluksen hankinta vahvistettiin 1. heinäkuuta 1902 ja kahden jälkimmäisen 27. huhtikuuta 1904 annetulla lailla.
Lossiemouth

Lossiemouth () on kaupunki Skotlannissa, jonkin verran pohjoiseen Elginistä. Ilmavoimien tukikohta RAF Lossiemouth sijaitsee kaupungin lähellä. Tukikohtaa aiotaan vuoden 2018 tietojen mukaan laajentaa, minkä vuoksi myös kaupungin odotetaan jatkavan kasvuaan.
Kaupungin tunnetuin asukas on Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerinä kahdesti toiminut työväenpuolueen poliitikko Ramsay MacDonald. Hän rakennutti kaupunkiin äidilleen talon, joka on edelleen olemassa ja aika ajoin avoinna yleisölle.
Lossiemouthia palveli vuoteen 1964 saakka rautatieasema, joka suljettiin Beechingin leikkauksissa.