tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Action Force

Action Force eli G. I. Joe: A Real American Hero on Hasbron armeijahenkinen action-figuurisarja, josta tehtiin myös sarjakuvalehtiä ja piirrosanimaatioita. Sarjakuvia tuottivat muun muassa Marvel Comics ja Dark Horse Comics -kustantamot, tuotteliain ja tunnetuin sarjan tekijöistä lienee Larry Hama. Vuodesta 2008 lähtien IDW Publishing on jatkanut sarjakuvien julkaisemista. Figuurit ja sarjakuvat uudelleennimettiin Euroopassa "Action Forceksi" luultavasti liian Yhdysvalta-keskeisyyden välttämiseksi. Sarjan perusidea on, että Yhdysvaltain armeijan erikoisjoukko Action Force taistelee pahaa terroristijärjestöä Cobraa vastaan.
Hasbro alkoi tuottaa sotilasnukkeja 1960-luvulla pojille, vastavetona tyttöjen Barbie-nukeille, ja alun perin ne olivatkin lähes samankokoisia. Vuonna 1982 hahmoista tehtiin "Tähtien sota" -figuurien korkuisia ja ne saavuttivat suursuosion, minkä johdosta alettiin tuottaa sarjakuvia, animaatiosarjaa ja pelejä. Vuonna 1985 "G. I. Joe" oli parhaiten myyvä lelu Yhdysvalloissa.
Sarjakuvaa julkaisi Suomessa Semic vuosina 1988–1995.
Taustaa.
Action Force on Yhdysvaltain armeijan salainen erikoisyksikkö, jonka tarkkaan valituilla jäsenillä on perustaistelutaitojen lisäksi erikoisosaamista jollakin sodankäynnin alalla. Cobra on terroristijärjestö ja Action Forcen päävihollinen.
Action Forcen päämaja sijaitsi aikaisemmin tavallisen sotilasalueen alla, mutta se tuhoutui myöhemmin. Eräs Cobran tärkeimmistä tukikohdista oli Cobra-saari, joka oli syntynyt maanjäristyksen seurauksena. Toinen Cobran tukialue oli Springfieldin kulissikaupunki. Action Forcen hyökättyä sinne paikka evakuoitiin ja asukkaat siirrettiin Cobra-saarelle.
The Cure for Insomnia

The Cure for Insomnia () on vuonna 1987 julkaistu juoneton, noin 87 tuntia pitkä videolle kuvattu taide-elokuva, joka koostuu L. D. Grobanista lukemassa 4 080-sivuista runoaan yhdistettynä satunnaisiin pätkiin erotiikkaa ja heavy metal -videoita. Elokuva oli aikanaan "Guinnessin ennätysten kirjan" tunnustama maailman pisin elokuva. 2000-luvulla on kuitenkin julkaistu muutamia sitä pidempiä elokuvia, kuten "Cinématon" ja "Modern Times Forever (Stora Enso Building, Helsinki)".
Elokuvan ensiesitys oli Chicagon The School of the Art Institutessa 31. tammikuuta – 3. helmikuuta 1987. Ei ole selvillä, onko elokuvaa näytetty yleisölle sen jälkeen.
Aleksei Jermolov

Aleksei Petrovitš Jermolov (; 4. kesäkuuta 1777 Moskova – 23. huhtikuuta 1861 Moskova) oli venäläinen kenraali ja Venäjän romantiikan ajan sotasankari. Hänen karismaattista johtotaitoaan ylistivät runoissaan Aleksandr Puškin, Vasili Žukovski ja muut runoilijat.
Jermolov astui armeijan palvelukseen vuonna 1791. Vuodet 1798–1801 hän joutui viettämään maanpaossa Kostromassa liian vapaamielisten näkemystensä vuoksi. Jermolov kunnostautui Napoleonin sodissa. Tämän jälkeen hän johti Kaukasian valloitusta.
Jermolov joutui eroamaan tehtävistään 1827 epäiltynä yhteyksistään dekabristikapinaan. Viimeiset 30 elinvuottaan hän vietti huvilallaan Orjolissa.
Operaatio Maslenica

Operaatio Maslenica oli kroaattien tekemä hyökkäys Zadarin lähellä Kroatian sodassa 22. tammikuuta - 10. helmikuuta 1993. Tämä merkitsi kroaattien voimistumista ja propagandavoittoa kroaateille. Maslenican silta oli yhdysväylä Etelä- ja Pohjois-Kroatian välillä ja siksi strategisesti tärkeä kohde. Serbit olivat vallanneet Maslenican sillan syyskuussa 1991.
Kroaatit hyökkäsivät 22. tammikuuta 1993 Zadarin seuduilla. Kolmen päivän aikaana vallattiin 15 kylää Zadarin ympäristöstä. Niiden avulla syntyi kulkuyhteys Etelä-ja Pohjois-Kroatian välille.
YK:n turvallisuusneuvosto vaati kroaatteja vetäytymään valtaamiltaan alueilta 31. heinäkuuta 1993 mennessä, ja asetti alueelle 2000 rauhanturvaajaa. Kroatia ei päästänyt YK:n joukkoja kaikkialle mihin nämä halusivat.
Vaikka kroaatit valtasivat Maslenican sillan, he kykenivät rakentamaan ainoastaan tilapäisen ponttonisillan, jonka kautta kulki vain hieman liikennettä, sillä Maslenican sillan seutu ja Zemunikin lentokenttäkin olivat serbien tykkitulen alla.
Operaatio Maslenicaa pidetään sodan käännekohtana, sillä se oli kroaattien ensimmäinen merkittävä voitto serbeistä. Sillä oli suuri merkitys kummankin osapuolen joukkojen taisteluhengelle.
Operaatio Pyörretuuli

Operaatio Pyörretuuli (, ) joulukuussa 1991 oli kroaattien epäonnistunut hyökkäys Kroatian sodassa. 
Kroaattien joukkojen hyökkäys alkoi 102. prikaatin ja tankkipataljoonan voimin Kupa-joen matalan kohdan yli aikaisin aamulla 12. joulukuuta 1991.
Ylityskohta oli kylien Gračanica Šišinečka ja Stankovac välistä kylän Šišinec lähellä. Tämä kansalliskaartin ja erikoispoliisin tekemä hyökkäys päättyi ilman merkittävää enenemistä, paitsi muutaman kylän verran, ja vetäytyvät kroattijoukot kärsivät tappioita. Operaatio loppui 13. joulukuuta 1991.
Operaatio liittyi laajempaan serbien niin kutsumaan Operaatio Unaan.
102. prikaatin suorittama hyökkäys epäonnistui pääosin joukkojen kouluttamattomuuden, korkeiden komentajien vastuuttomuuden ja joukkojen kurittomuuden takia. Suunnittelijoilla ei ollut käsitystä taistelukentän todellisista oloista, eivätkä joukot kyenneet toteuttamaan mutkikkaita sotilaallisia operaatioita. Muutamia kymmeniä kuoli operaatiossa.
Operaatio Hurrikaani (sota)

Operaatio Hurrikaani () oli Kroatian armeijan hyökkäys Kroatian sodassa 12. joulukuuta 1991 – 3. tammikuuta 1992 Jugoslavian kansanarmeijaa ja Länsi-Slavonian paikallispuolustusjoukkoja vastaan Savajoen laaksossa Länsi-Slavoniassa. Operaatio tapahtui Länsi-Slavoniassa Papukin vuorella ja sen ympäristössä. Kroaatit valtasivat merkittävän Pakrac–Požega-tien, joka vei Itä-Slavoniaan läntisestä Kroatiasta, ja turvasivat taemman Podravska magistralan rauta- ja maantien.
Hyökkäys tapahtui monella alueella pitkin Länsi-Slavonian rintamaa. Papukin sektorilla kaksi joukko-osastoa teki pihtiliikkeen serbien asemiin. Eräällä sektorilla kroaatit vapauttivat Vocinin ja humin 15. joulukuuta 1991, ja etenivät serbien tukialueelle Bučjeen. Slatina sektorilla kroaatit valtasivat Požegan alueella 15.–18. joulukuuta 1991 Novo Zvečevomin, Kamenskan ja muutamia muita kyliä. 19. joulukuuta serbit valtasivat Mašička Šagovinan kylän Nova Gradiškan sektorilla. 127. prikaati eteni edelleen ja valtasi Grahovljane ja Dragovićin kylät 24.–25. joulukuuta, ja sillä välin 104. Kroatian armeijan prikaati valtasi Kusonjen. 25. joulukuuta 1991 kroaatit olivat edenneet serbian tukialueella Bučjeen.
Operaatio oli menestyksekäs, ja vain tulitauko esti kroaatteja etenemästä Savajoelle. Kroaatit valloittivat tässä hyökkäyksessä osan Länsi-Slavoniasta; kroaattiarmeija HV vapautti 170 neliökilometriä maata Kroatialle, ja valtasi 21 serbien linnoitettua asemaa.
Kondrati Rylejev

Kondrati Fjodorovitš Rylejev (; 29. syyskuuta 1795 Batovo, Venäjän keisarikunta – 25. heinäkuuta 1826 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen runoilija ja dekabristikapinan johtohenkilöitä.
Virka-ura.
Rylejev palveli Venäjän armeijassa nuorena vänrikkinä Napoleonin sodissa vuosina 1814–1818. Tämän jälkeen hänestä tuli siviilioikeuden asessori, jossa virassa hän palveli Pietarin oikeusvirastossa aikalaisten mukaan luotettavasti ja oikeudenmukaisesti. Hän kirjoitti sanomalehtiin arvostelevia runoja. Runoja lukeneet liberaalit salaliittolaiset kutsuivat hänet jäseneksi ja myöhemmin johtajaksi Pohjoinen salaseuraan.
Kirjallinen ura.
Hän julkaisi vuosina 1823-1825 Aleksandr Bestuževin kanssa "Poljarnaja Zvezda" -nimistä vuosikirjaa. 
Rylejevin runoissa henkii isänmaanrakkautta ja vapauden ihailua. Tunnetuin on kokoelma "Dumy" (ven. Думы, ’Mietelmiä’), lisäksi merkittävä on esimerkiksi eeppinen runoelma "Vojnarovski" (ven. Войнаровский). Hänen kootut teoksensa ovat ilmestyneet Pietarissa ja Leipzigissa (1864, laajennettu painos).
Hän oli runoilijana myöhäisklassisti, jonka historiallisia runoelmia pidettiin jo ilmestyessään vanhahtavana.
Dekabristikapinassa 14. joulukuuta 1825 Rylejev oli mukana tuomassa sotilaita Senaatinaukiolle. Kapinan kukistuttua hänet vangittiin ja hirtettiin yhdessä neljän muun päätekijän kanssa.
Löyä

Löyä on suomalainen kylä, joka sijaitsee Kuortaneen kunnan kaakkoisosassa. Rajanaapureita ovat etelässä Alavus, idässä Alajärven Lehtimäki ja Alavuden Töysä. Löyän kylässä sijaitsee kylän mukaan nimensä saanut Löyänjärvi.
Kroatian asevoimat

Kroatian asevoimat () on jaettu kolmeen puolustushaaraan maavoimiin, merivoimiin ja ilmavoimiin ja ilmatorjuntaan. Sen vahvuus on rauhan aikana 17 500 aktiivipalveluksessa olevaa miestä ja 6 000 reserviläistä. Miespuolisen 16-49-vuotiaan väestön perusteella laskettuna Kroatiassa on noin 1 035 712 miehen reservi, josta 771 323 miestä on palveluskelpoisia. 
Kroatiassa on yleinen asevelvollisuus 19 vuotta täyttäneille miehille, mutta maa luopui kutsunnoista vuonna 2008. Vapaaehtoiset voivat edelleen suorittaa 14 viikkoa kestävän varusmiespalveluksen. Asevelvollisuus palautetaan käyttöön vuonna 2026. Se koskee valikoivasti 18–30-vuotiaita miehiä, tarkoituksena on kouluttaa noin kuudesosa ikäluokasta. Naisille palvelus on vapaaehtoinen. Palvelusaika on kaksi kuukautta. Asepalveluksen sijaan voi suorittaa siviilipalveluksen, joka kestää 3–4 kuukautta.
Asevoimat taistelivat Kroatian sodassa ja tukivat myös Bosnian puolella taistelevaa Bosnian kroaattiarmeijaa.
Ruona (Kuortane)

Ruonan kylä sijoittuu Kuortaneen kunnan pohjoisosaan. Kylä on levittäytynyt pääasiassa Kuortaneenjärven pohjoisrannalle ja Nisosjärven ympärille. Lisäksi laajalla alueella olevassa kylässä on asutusta myös Haarajärven, Reunan ja Sauna-ahon alueille. Kylä rajoittuu pohjoisessa Lapuan kaupunkiin, idässä Alajärven kaupunkiin, etelässä Kuortaneen kirkonkylään, lännessä Kuortaneenjärveen ja Salmen kylään.
Ruonan kylään muutti ensimmäinen asukas Simo Juhonpoika vuonna 1549 hyville kaski- ja pyyntimaille. Hän oli myös koko Kuortaneen ensimmäisiä asukkaita. 
Lapuan hiippakunnan koulutuskeskus Haapaniemen hiippakuntakartano sijaitsee Ruonalla Kuortaneenjärven rannalla. 
Suomen sodan ratkaisutaistelut käytiin Ruonan Nurminiemessä 31.8.–1.9.1808.
Vuonna 2008 Ruona valittiin vuoden eteläpohjalaiseksi kyläksi.
Luoti (merenkulku)

Luoti on merenkulussa käytetty, alkeellisimmillaan narusta ja painosta muodostuva laite, jolla on mitattu veden 
syvyyttä eli luodattu, sen purjehduskelpoisuuden selvittämiseksi tai paikanmäärityksen apuna. Nuoraan liittyy määrävälein erivärisiä kangastilkkuja, jotka ilmaisevat syvyydet; viiden metrin välein on nahkasuikale, jossa on reikiä, yksi aina kutakin syvyyden viittä metriä kohti. Kirjailija Mark Twain on omaksunut tekijänimensä siipiratasalusten väylien luotaamisessa käytetystä syvyyttä kuvaavasta ilmauksesta "mark twain", jolla on jokislangissa tarkoitettu kahden sylen eli 3,7 metrin turvallista syvyyttä.
Lyijystä valetun luodin pohjassa oli painuma, johon voitiin laittaa talia tai muuta paksua rasvaa. Osuessaan merenpohjaan rasvaan jäi pohja-ainesta, ja merikarttoihin tehtyihin pohja-ainesmerkintöjen avulla tätä tietoa voitiin käyttää apuna paikanmäärityksessä yhdessä syvyystiedon kanssa.
Purjelaivojen aikakaudella perämiehet ja luotsit pystyivät määrittelemään alusten sijainteja tarkasti luotauksen avulla; tarkka syvyys ja pohjan laatu yhdessä elämänikäisen kokemuksen kanssa tekivät näistä miehistä suorastaan velhoja tässä suhteessa. Jopa kuvitteellisessakin kirjallisuudessa monien korkeidenkin upseerien sanotaan jättäneen luotauksen avulla tapahtuvan rannikkonavigoinnin suosiolla kokeneiden pursimiesten ja luutnanttien tehtäväksi; jo tuolloin ymmärrettiin työnjaon merkitys.
Merimieskoulutuksessa käsiluodin käyttö säilyi yhtä kauan kuin purjelaivatkin; toisen maailmansodan aikana aivan uudelle tehokkuustasolle kehittynyt ja hankintakuluiltaan valtavasti edullistunut kaikuluotain syrjäytti vanhan menetelmän 1950-luvulla. Viimeisiä käsiluodin ammattimaisia käyttäjiä olivat Gustaf Eriksonin suuret lastipurjelaivat ­– kuten monen muunkin vanhan ja perinteisen navigointimenetelmän.
Nykyisin kaikuluotain on suurelta osin korvannut perinteisen luodin merenkulun apuvälineenä. Erittäin suosituksi on tullut pienikokoinen, kädessä pidettävä kaikuluotain.
Luotia käytetään edelleen navigointiapuna pienveneilyssä. Merikartoissa on edelleen säilytetty pohja-ainesmerkinnät.
Jotkut veneilyn jatkokoulutusta antavat venekerhot ja navigaatioseurat kouluttavat vieläkin käsiluodin käyttäjiä. Toinen kohtalaisen suosittu menetelmä on käyttää syvyysmitoilla varustettua kokoon taitettavaa luotausseivästä, joka saattaa olla esimerkiksi jollan avulla rantautumispaikkaa haettaessa nopeampi ja käytännöllisempi kuin kädessä pidettävä kaikuluotain.
Luoti (mittayksikkö)

Luoti () on vanha vaihtelevan suuruinen Pohjois-Euroopassa käytössä ollut painomitta. Esimerkiksi yksi luoti apteekkipainona on 1/2 unssia eli 14,84 g ja kultapainona 13,9 g. Elintarvikepainona luoti on 13,283 6 grammaa. Vanhana venäläisenä mittana luoti on 12,79 grammaa.
Ruotsissa ja Suomessa 1 luoti oli elintarvikepainona 1/32 naulaa = 4 kvintiiniä = 13,3 grammaa ja apteekkipainona 1 luoti oli ½ unssia = 14,84 grammaa ja kultapainona 1 luoti = 13,93 grammaa. Hopeapitoisuuden mittana hopeaseoksissa 1 luoti tarkoitti seoksen 1/16 osaa. Täysluotiseksi eli 12 luodin hopeaksi nimitettiin seosta, jossa oli 12/16 eli 750/1000 hopeaa.
16 luotia hopeaa teki yhden "markan"; hopeaesineiden valmistukseen käytetyn seoksen pienimmäksi sallituksi hopeapitoisuudeksi määrättiin Ruotsissa jo Kustaa Vaasan aikana 13/16 osaa, tästä nimitys "kolmetoistaluotinen hopea", promilleina siis 813. Vuonna 1968 tämän rinnalle päätettiin Suomessa ottaa käyttöön 830-pitoinen seos (vuodesta 1969 alkaen) ja vuodesta 1974 hopeaesineiden alimmaksi pitoisuudeksi määrättiin 830/1000.
Tiedostamaton

Tiedostamaton (tai tiedostumaton tai alitajuinen) on käsite, joka yksinkertaisesti ja väljästi ajateltuna näyttäisi suoraviivaisesti selittävän mielen piirteitä, joista emme ole suoraan tietoisia tai joita emme suoraan havaitse. Syvempi tutkiminen paljastaa kuitenkin, että asia on erittäin monimutkainen tietoisuuden kehittymisen eli emergenssin osalta.
Tiedostamattomasta ei ole yksimielisyyttä. Esimerkiksi behavioristit katsovat, että tulisi löytää vain erilaisia tapoja, joita ärsyke–vaste-parit tuottavat sen sijasta, että spekuloitaisiin tiedostumattomilla ja tietoisilla mielentiloilla. Vielä nykyäänkin psykologiassa vallitsee perustavanlaatuinen erimielisyys siitä, minkälainen tiedostumaton mieli voisi olla tai onko sellaista ylipäätään olemassa. Akateemisen psykologian ulkopuolella (ns. pop-psykologian piirissä) tiedostumattomalla mielellä ajatellaan olevan useita ominaisuuksia aina animalistisesta ja infantiilista (lapsenomaisesta) superälykkääseen ja mystiseen.
Mieli voidaan jakaa tietoiseen ja tiedostamattomaan niin että tietoinen mieli ohjaa keskittyvää toimintaa ja tiedostumaton mieli on taustalla pyöriviä automaattisia prosesseja. Esimerkiksi Mihály Csíkszentmihályi kuvaa flow-teoriassaan syvällistä oppimista nelivaiheiseksi prosessiksi. Olemme ensin tiedostamattomasti epäpäteviä, sitten tiedostamme epäpätevyytemme, oppiessamme asian tulemme tiedostavasti päteväksi, kunnes toistuvien onnistumisten kautta tulemme tiedostamattomasti päteviksi. 
Esimerkkinä voi käyttää vaikkapa auton ajamista. Taitava kuljettaja ajaa kuin transsissa, usein tiedostamatta ajavansa. Ajon päätyttyä tietoinen mieli voi havahtua huomaamaan kuljettajan saavuttaneen määränpäähänsä. Juuri ajamista opetteleva henkilö taas on tuskallisen tietoinen ajamisen jokaisesta motorisesta alitehtävästä.
Myös useiden biologisten prosessien, kuten hengityksen, tasapainon säilyttämisen ja ruoansulatuksen, voidaan katsoa toimivan alitajunnan ohjaamana. Alitajunnan rooli on kiistanalainen, sillä mm. biologia kutsuu näitä toimintoja autonomisen hermoston toiminnoiksi.
Batman – Lepakkomies (televisiosarja)

Batman – Lepakkomies (engl. "Batman") on yhdysvaltalainen camp-huumorin sävyttämä komediasarja, jota esitti alun perin ABC. Sen keskeiset näyttelijät olivat Adam West (Batman) ja Burt Ward (Robin). Ohjelman jaksoja tehtiin yhteensä 120. Ensimmäinen jakso esitettiin 12. tammikuuta 1966 ja viimeinen 14. maaliskuuta 1968. 
Juuri Batman-televisiosarjaan monet ensimmäisenä yhdistävät Batmanin, vaikka televisiosarja oli kenties kaikkia muita Batmanin esiintymisiä etäämpänä alkuperäisestä sarjakuvasta. Tosin jotkin ohjelman jaksot perustuivat suoraan sarjakuvien juoneen. Samalla myös uusia rikollisia keksittiin varta vasten televisiosarjaa ajatellen. Vakioroistoina sarjassa vuorottelivat Kissanainen, Pingviini, Jokeri ja Arvuuttaja, mutta lukuisia muitakin roistoja nähtiin.
Televisiosarja oli aikanaan huippusuosittu; se oli Peyton Placen ohella ainoa 1960-luvun ohjelma Amerikassa, jota esitettiin kaksi kertaa viikossa. Sarjasta esitettiin noin 40 jaksoa myös Suomessa Mainos-TV:n ohjelmistossa syyskuusta 1966 elokuuhun 1967, kunnes television uusi ohjelmaneuvosto kielsi sen liian väkivaltaisena. Sen jälkeen sitä on näytetty Kolmoskanavalla 1980-luvun lopussa, MTV3-kanavalla vuosien 1998 ja 1999 kesällä, Yle Teema kanava esitti sarjan 1. kauden kesällä 2015 sekä Yle Teema &amp; Fem kanava esitti keväällä 2017. Televisiosarja oli rakennettu moniulotteiseksi: lapsille se näyttäytyy jännittävänä rikostarinana, aikuisille taas miltei itseironisena parodiana. Tämä ratkaisu vapautti sarjan käsikirjoittajat paineista tuottaa uskottavia dialogeja tai juonenkäänteitä.
Sarjasta muistetaan monia yksityiskohtia, kuten Batmanin musta, kaksipaikkainen custom-rakennettu "Lepakkoauto" (Batmobile), joka oli varustettu lukuisilla erikoisominaisuuksilla, sekä laboratoriolla ja omalla ydinreaktorilla varustettu "Lepakkoluola" (Batcave), mihin päästiin laskeutumalla "Lepakkotankoja" (Batpoles) pitkin Waynen kartanosta. Sarjan surf-henkisen tunnussävelen sävelsi Neal Hefti.
Ohjelman jaksot rakennettiin jo 1930-luvun yhdysvaltalaisista sarjaelokuvista periytyneellä cliffhanger-tyylillä, jossa joka toisen jakson lopussa Batman ja Robin jäivät jonkun rikollisen ansaan, ja seuraavassa jaksossa he selvisivät ansasta, ja saivat rikollisen lopulta kiinni. Usein ohjelman lopussa kertojanääni ilmoittaa: ”Jatkuu ensi viikolla. Sama lepakkoaika, sama lepakkokanava.”
Suomessa Scandia - levymerkki julkaisi 1967 singlen "Batman ja suuri kultalevyryöstö", jolla oli kahteen osaan jaettu pieni kuunnelma, jonka dialogi ja tehosteäänet mukailevat televisiosarjaa. Singlestä tehtiin uusintajulkaisu 1980-luvulla.
Passepied

Passepied on (ransk. "passer" ”ohittaa” ja "pied" ”jalka”) ranskalainen, barokinaikainen kolmijakoinen tanssi. Passepied muistuttaa menuettia, mutta on nopeampi ja sen tahtilaji oli 3/8, 3/4 tai 6/8. 
Vuonna 1890 sävelletyn Claude Debussyn kuuluisan pianoteoksen "Suite Bergamasquen" viimeinen osa on passepied.
Matt LeBlanc

Matthew Steven ”Matt” LeBlanc (s. 25. heinäkuuta 1967 Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, tuottaja ja televisiojuontaja. Hän on näytellyt Joey Tribbianin roolin televisiosarjoissa "Frendit" (1994–2004) ja "Joey" (2004–2006). Keväästä 2016 alkaen LeBlanc oli auto-ohjelma "Top Gearin" toinen juontaja.
Ura.
LeBlanc aloitti televisiouransa vuonna 1987 esiintyen ketsuppimainoksessa. Vuonna 1988 hän pääsi yhdeksi kaudeksi yhdysvaltalaiseen "TV 101" -draamasarjaan. Tuon jälkeen LeBlanc liittyi "Pulmusten" spin-off-sarjaan "Top of the Heap". Vuosina 1994–2004 LeBlanc esitti Joey Tribbiania yhdysvaltalaisessa "Frendit"-televisiosarjassa, jonka päättymisen jälkeen hänen esittämä roolihahmo sai oman spin-off-sarjansa "Joey". Se ei kuitenkaan kerännyt toivottuja katsojamääriä, joten sen tekeminen lopetettiin kahden tuotantokauden jälkeen.
LeBlanc on esiintynyt elokuvissa "Charlien enkelit" ja "". Vuonna 2011 hän teki paluun televisioon komediasarjassa "Amerikan frendi", jossa hän esittää satiirista versiota omasta itsestään.
LeBlanc on esiintynyt myös Alanis Morissetten musiikkivideolla "Walk Away" ja Jon Bon Jovin musiikkivideoilla "Miracle" ja "Say It Isn't So".
Yksityiselämä.
LeBlanc oli vuosina 2003–2006 naimisissa Melissa McKnightin kanssa. Heillä on vuonna 2004 syntynyt tytär, ja McKnightilla on kaksi lasta aiemmasta liitosta. LeBlanc seurusteli 2006–2014 "Joeyn" näyttelijäkollegansa Andrea Andersin kanssa.
Lasten Päivän Säätiö

Lasten Päivän Säätiö () on suomalainen säätiö, joka on perustettu 31. toukokuuta 1957. Se ylläpitää ja kehittää omistamaansa Linnanmäen huvipuistoa ja kerää varoja suomalaiselle lastensuojelutyölle. Lasten Päivän Säätiö oli alun perin myös vuonna 1986 perustetun Tykkimäen huvipuiston omistajana ja myöhemmin puiston omistavan yhtiön osakkaana, kunnes luopui osuudestaan 2005. Säätiö omisti myös vuosina 2002–2016 puolet Linnanmäellä sijaitsevasta Sea Lifesta, jonka jälkeen säätiö myi omistuksensa toiselle omistajalle Merlin Entertainmentsille.
Säätiön oma pääoma oli vuonna 2010 noin 34 miljoonaa euroa. Säätiön vuotuinen liikevaihto on noin 25 miljoonaa euroa, josta on investoitu kaksikymmentä prosenttia ja jaettu noin kymmenen prosenttia perustajajärjestöille. Säätiön vuoden 2022 tuloksesta lahjoitettiin lastensuojelutyöhön 4 miljoonaa euroa. Kaiken kaikkiaan säätiö on lahjoittanut sen historian aikana lastensuojelutyölle nykyrahaksi laskettuna yhteensä yli 120 miljoonaa euroa. Säätiön ja samalla Linnanmäen toimitusjohtaja on 1. marraskuuta 2024 alkaen Satu Järvelä.
Lasten Päivä.
Lasten Päivä on osa lasten hyvinvoinnin edistämiseksi tehtävää työtä, jolla halutaan mahdollistaa kaikille lapsille oikeus hauskaan päivään Linnanmäellä.
Lasten Päivän juuret ulottuvat yli Linnanmäen historian, 1900-luvun alkuun, jolloin järjestettiin Lasten Päivä -tapahtumia eri puolella Suomea. Niiden pääasiallisena tarkoituksena oli kerätä varoja lastensuojelutyöhön. Tapahtumissa järjestettiin monipuolista ja hauskaa ohjelmaa sekä lasten että aikuisten iloksi. Lasten Päivä -tapahtumien vakiinnuttua jokavuotisiksi syntyi Linnanmäen huvipuisto.
Linnanmäen 60-vuotisjuhlavuonna 2010 Lasten Päivä herätettiin uudestaan henkiin. Uuden Lasten Päivän taustalla on ajatus jokaisen lapsen oikeudesta hyvään elämään vuoden jokaisena päivänä. Kaikille lapsille ei käynti Linnanmäellä kuitenkaan ole itsestäänselvyys, ja nyt tämä mahdollisuus haluttiin heille tarjota.
Säätiön toimitusjohtajat.
Lähteet:
Carcass

Carcass on brittiläinen death metal/grindcore -yhtye, joka on perustettu vuonna 1985. Yhtye hajosi vuonna 1996, mutta on perustettu uudelleen vuonna 2007.
Historia.
Yhtyeen perustivat kitaristi Bill Steer (Napalm Death) ja rumpali Ken Owen Liverpoolissa. Yhtye äänitti ensimmäisen demonsa perustamisvuonna Sanjiv-nimisen laulajan kanssa. Tämän jälkeen laulaja-basistiksi tuli Jeff Walker. Pari vuotta myöhemmin yhtye nauhoitti toisen demonsa ("Flesh Ripping Sonic Torment") ja vuonna 1988 julkaistiin yhtyeen ensimmäinen albumi "Reek Of Putrefaction", joka on yksi ensimmäisistä grindcore-albumeista. Levy nauttii yhä suurta kulttisuosiota. 
Pari vuotta myöhemmin (1988) Carcass julkaisi kakkoslevynsä "Symphonies Of Sickness", jolla tyyli oli astetta kehittyneempi ja varsinkin tuotantopuoli oli ottanut suuren harppauksen eteenpäin. Vuonna 1990 yhtyeeseen liittyi toiseksi kitaristiksi ruotsalais-englantilainen Michael Amott. Vuonna 1991 julkaistiin kolmas albumi "Necroticism: Descanting The Insalubrious", jolla death metal alkoi syrjäyttää grindcorea. Vuonna 1994 julkaistulla "Heartwork"-albumilla perinteiset heavy metal -elementit olivat yhä suuremmassa roolissa ja kappaleiden rakenteet olivat yksinkertaisempia. Heartwork on myös kenties suosituin Carcass-albumi sekä fanien että kriitikoiden mielestä. Nauhoitusten jälkeen Michael Amott kuitenkin jätti yhtyeen ja keikoille värvättiin mukaan yhdysvaltalainen Mike Hickey, jonka korvasi myöhemmin liverpoolilainen Carlo Regadas. Tällä kokoonpanolla Carcass nauhoitti viimeiseksi jääneen albuminsa "Swansongin", joka julkaistiin vuonna 1996.
Vuonna 2007 yhtye yhdistyi jälleen harjoitellakseen vanhoja kappaleita ja lähteäkseen myöhemmin kiertueelle. Ainoana poikkeuksena tässä jälleenyhdistymisessä on Arch Enemy -yhtyeestä tuttu rumpali Daniel Erlandsson, joka korvaa Ken Owenin, koska Owen ei terveydellisistä syistä pysty täyteen live-esiintymiseen
. Ensimmäinen varmistunut live-esiintyminen on Saksassa kesällä 2008 Wacken Open Air -metallifestivaaleilla. Carcass saapui myös Suomeen kesällä 2008 Tuska-festivaalille sekä Sloveniaan Metal camp -festivaalille.
Vuonna 2013 yhtye julkaisi uuden albumin 17 vuoden levytystauon jälkeen. Albumi "Surgical Steel" ilmestyi 13. syyskuuta 2013 Euroopassa, 16. syyskuuta Britanniassa ja 17. syyskuuta Pohjois-Amerikassa. Daniel Wilding soittaa rumpuja albumilla.
Syyskuussa 2021 yhtye julkaisi seitsemännen albuminsa nimeltään "Torn Arteries". Albumi piti alun perin julkaista jo elokuussa 2020, mutta koronaviruspandemia viivästytti sen julkaisua.
Sanoituksellisesti Carcassin splatter-lyriikka kritisoi epäsuorasti lihateollisuutta paljastaen sen raakuuden. Bändin jäsenet ovatkin kaikki kasvissyöjiä.
The Mustangs

The Mustangs on vuonna 1981 perustettu suomalainen yhtye, joka soittaa rautalankamusiikkia. Yhtye on toiminut muun muassa Reijo Taipaleen ja Esa Pakarisen taustayhtyeenä. Yhtyeen soolokitaristina toimi Matti Luhtala.
1980-luvulla The Mustangs edusti rautalangan uutta tulemista yhdessä muun muassa Agentsin, Laika &amp; The Cosmonautsin ja The Quietsin rinnalla.
Lemmes

Lemmes on suomalainen taruolento. Lemmes on metsän kuningas tai fauni, joka istuttaa leppiä ja on niiden suojelija. Lemmes on leppien Emuu. Lemmes on mahdollisesti sukua Lempo-nimiselle olennolle.
"Leppä on Lemmexen tekemä
"Kanelian kaswattama
"puu puhdas Jumalan luoma
Hongatar

Hongatar, Hongotar, Hongas tai Höngäs on muinaissuomalaisen käsityksen mukaan karhusuvun emuu. Häntä kutsutaan myös rinnakkaisnimillä Tapiotar tai Tapiatar. 
Kalevalan mukaan karhun maalliset vanhemmat ovat Hongatar ja Ilmarinen. Kalevalan mukaan hän on honkapuun jumalatar. 1700-luvun niin sanotussa Viitasaaren tekstissä hän on Tapiolan eli Mehtolan emäntä. Vienankarjalaisissa karjanhoitorunoissa hänet on kuvattu karhun äitinä, imettäjänä ja kasvattajana. Niissä hänen puolisonsa on Hongonen, karhun isä. Vienan Karjalan runoissa Hongatar asui synkässä erämaassa Romentolassa eli Tapiolassa, pimeässä Pohjolassa. Luonteeltaan häntä kuvataan juroksi, kylmäksi ja tarkaksi. Hänen kuitenkin sanotaan olevan hyvä vaimo, joka myös pitää tiukkaa kuria karhuille, etteivät ne söisi karjaa.
Possessed

Possessed on yhdysvaltalainen death metal/thrash metal -yhtye, jota pidetään yhtenä death metal -musiikin perustajista, sillä yhtye teki kappaleen, jonka nimi on Death Metal ennen kuin tyylilaji oli vielä syntynyt ja teki nopeatempoista thrash metallia, jossa oli karjuvat laulut.
Historia.
Possessedin perustivat kitaristi Mike Torrao ja rumpali Mike Sus vuonna 1983. Heti ensimmäisenä vuotena tapahtui paljon, kun myöhemmin samana vuonna yhtyeen laulaja Barry Fisk teki itsemurhan. Myöhemmin yhtyeeseen liittyi basisti-laulaja Jeff Becerra, ja niin syntyi Possessed. Seuraavana vuonna, 1984, yhtye julkaisi ensimmäisen demonsa "Death Metal". Metal Blade Records kiinnostui Possessedin demosta ja pyysi heiltä lupaa julkaista yhtyeen musiikkia tulevalla "Metal Massacre 6" -kokoelmalla. Samana vuonna julkaistu "Metal Massacre 6" sisälsi Possessedin kappaleen "Swing of the Axe". Seuraavana vuonna (1985) oli Possessed sopinut levytyssopimuksen Combat Recordsin kanssa. Niinpä yhtye julkaisi debyyttialbuminsa "Seven Churches" samana vuonna. Seuraavana vuonna 1986 Possessed keikkaili ympäri Yhdysvaltoja ja julkaisi toisen albuminsa "Beyond the Gates". Vuonna 1987 tuli ulos EP nimeltä "The Eyes of Horror", ja pian kyseisen EP:n julkaisun jälkeen Sus, LaLonde ja Becerra päättivät jättää yhtyeen. Larry LaLonde liittyi pian sen jälkeen yhtyeeseen nimeltä Primus.
Mike Torrao jäi ainoana jäsenenä yhtyeeseen, ja uusien miehistönmuutoksien jälkeen kokoonpanoon kuului Torraon lisäksi Bob Yost (basso), Walter Ryan (rummut) ja Mark Strausberg (kitara). Samana vuonna, kun tämä kokoonpano muodostui, 1991, yhtye julkaisi demon. Demon jälkeen Yost päätti jättää Possessedin, mutta pian mukana oli jo uusi basisti, Paul Perry. Seuraavana vuonna, 1992, yhtye julkaisi "Victims of Death" -nimisen kokoelman. Vuonna 1993 Possessed oli Machine Headin lämmittelijänä muutamalla keikalla, ja julkaisi taas uuden demon ja "Fallen Angels" -EP:n. 1994 Possessed julkaisi "Rehearsal"-demon, jonka kaikki kappaleet ovat instrumentaaleja. Samana vuonna tuli vielä live-CD "Agony in Paradise", jonka jälkeen Torrao päätti lopettaa Possessedin ja aloitti uuden yhtyeen Iconoklast. Vielä 2003 julkaistiin "Resurrection"-niminen kokoelma.
Keväällä 2017 Possessed ilmoitti kirjoittavansa uutta musiikkia tulevalle levylle, joka on tarkoitus julkaista vuoden 2018 aikana. Levy tulee olemaan yhtyeen kolmas studio-albumi ja ensimmäinen sitten vuoden 1986 "Beyond the Gates"-albumin. Albumi julkaistaan Nuclear Blast Recordsin kautta.
Simo Parpola

Simo Kaarlo Antero Parpola (4. heinäkuuta 1943 Helsinki) on suomalainen kielitieteilijä, Helsingin yliopiston emeritusprofessori ja maailman tunnetuimpia assyriologeja. Hänen johtamansa tutkijaryhmä julkaisi Assyrian säilyneet nuolenpääarkistot 17 niteenä.
Parpola väitteli tohtoriksi assyrologiasta vuonna 1971 Helsingin yliopistossa. Professoriliitto valitsi Parpolan vuoden professoriksi vuonna 1991. Vuonna 2007 hän oli mukana perustamassa Suomi–Assyria-yhdistystä, jonka ensimmäisenä puheenjohtajana hän myös toimi.
Simo Parpolan veli Asko Parpola on indologi ja myös Helsingin yliopiston professori.
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 2001.
Vuonna 2016 ilmestyneessä kirjassaan "Etymological Dictionary of the Sumerian language" Parpola esittää, että sumerin kieli kuuluisi uralilaisiin kieliin ja olisi siten myös suomen sukulaiskieli.
Luotteet

Luotteet ovat suomalaisen kalevalamittaisen loitsun taikavoimaiset sanat. Mahdollisesti luotteita on tarvittu vain voimakkaampiin loitsuihin, jolloin ne ovat tarkoittaneet erityisen pyhiä sanoja. Eri loitsuilla on ollut eri luotteet, jotka on täytynyt hallita osatakseen loitsun. 
Sanaan luotteet sisältynee luottaa-verbi, joka on ilmeisesti tarkoittanut sitä, että sanat on luotettu eli luovutettu tai uskottu vain tietäjältä lähisukulaiselle tai oppilaalle tai vainajalta tai henkiolennolta tietäjälle. Tarinoissa puuttuvia luotteita on täytynyt hakea muun muassa Manalasta, Louhelta tai haudatulta jättiläiseltä Antero Vipuselta. 
Taidokkaimmat loitsijat ovat laulaneet luotteita lovia myöten:
Tällä tarkoitetaan ehkä, että laulaa jopa lovien eli maanalaisten vainajaloiden kätkemät luotteet
Runoi

Runoi eli runo merkitsi ilmeisesti entisajan suomalaisille ja karjalaisille tietäjää tai šamaania, jonka loitsut ja kertomukset ovat runomuotoisia ja yleensä laulettuja. Runoja on kutsuttu myös tietäjiksi, laulajiksi ja loitsijoiksi. Tällaisia runonlaulun hallitsevia tietäjiä voidaan kutsua myös runonlaulajiksi.
Nykyisin sana "runo" viittaa yksinomaan runouden taiteenalan tuotoksiin. Nykyistä merkitystä arvellaan keinotekoisesti luoduksi, jopa vahingon seuraukseksi. Runoille ei liene ollut tätä ennen suomenkielistä yleisnimeä. Suomalaiset ovat ennen kutsuneet yleensä laulettuja kansanrunojaan muun muassa nimityksillä "virsi", "laulu", "sanat", "luku" ja "sanelu". Kertovaa runoutta on nimitetty myös tarinoiksi, kertomuksiksi, saduiksi ja taruiksi. "Riimi"-sana kuvaa runon alku- ja loppusointuisuutta, mutta sekään sana ei ole kovin vanha. Taikuuteen käytettyjä runoja on kutsuttu loitsuiksi, ja loitsun ”taikasanat” olivat "luotteet". Lastenrunot, tai vähemmän vakavamieliset runot olivat "loruja". Oppineiden antama merkitys omaksuttiin lopulta myös kansanrunoutta kertoneiden pariin.
Sana "runo" tulee germaanisista kielistä, joissa sen vastineet ovat tarkoittaneet muun muassa riimukirjoitusta, oppineisuutta ja salaisuutta. Sana on voinut lainautua itämerensuomalaisiin kieliin ehkä jo kantagermaanista.
Nykyisin englannin kielessä käytetään suomalaisista kansanrunoista sanaa "rune", joka merkitsee myös riimukirjainta.
Svenska Dagbladet

Svenska Dagbladet, josta käytetään myös lyhenteitä SvD ja ”Svenskan”, on päivittäin julkaistava ruotsalainen sanomalehti. 
"Svenska Dagbladet" kuuluu nykyään norjalaiseen Schibsted-mediakonserniin, joka on ollut lehden enemmistöomistaja vuodesta 1998. Lehti on perustettu vuonna 1884 ja sen ensimmäinen numero ilmestyi 18. joulukuuta samana vuonna. Vuodesta 1910 vuoteen 1977 "Svenska Dagbladet" oli oikeistopuolueen (vuodesta 1969 maltillinen kokoomus) äänenkannattaja, minkä jälkeen se on toiminut puolueista riippumattomana. Lehden linja on kuitenkin edelleen säilynyt lähellä maltillista kokoomusta. 
"Svenska Dagbladetin" ensimmäisenä päätoimittajana toimi vuoteen 1888 Axel Jäderin. Elokuusta 2013 lähtien päätoimittajana on toiminut Fredric Karén. Vuosina 2002–2013 päätoimittajana toimi lehden ensimmäinen naispuolinen päätoimittaja Lena K. Samuelsson.
"Svenska Dagbladet" on levikiltään (193 500 helmikuussa 2007) Ruotsin kolmanneksi suurin päivälehti "Dagens Nyheterin" ja "Göteborgs-Postenin" jälkeen.
Lehti jakaa vuosittain Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinnon, Svenska Dagbladetin kultamitalin, joka annetaan vuoden aikana ansioituneelle ruotsalaisurheilijalle, sekä Svenska Dagbladetin teatteripalkinnon.
Ćelije

Ćelije (myös Ćelija) on kylä itäisessä Kroatiassa länteen päin Trpinjasta ja etelään Osijekin lentoasemalta. Kylässä oli vuonna 2011 121 asukasta. Kansallismieliset serbit tekivät ensimmäisen etnisen puhdistuksensa juuri Ćelijessä Kroatian sodassa ensin tulittamalla kylää, sitten siirtämällä jäljelle jääneet kyläläiset pois kuorma-autoilla. Jonkin verran kyläläisiä surmattiin.
Methuselah Mouse Prize

Methuselah Mouse Prize (MPrize) on palkinto, joka perustettiin vuonna 2003 edistämään ikääntymistutkimusta palkitsemalla tutkijoita, jotka onnistuvat lisäämään hiirten elinikää. MPrizen toivotaan kannustavan ikääntymistutkimusta samassa hengessä kuin Ansari X-Prize kannusti yksityisiä avaruuslentoja. Palkintoja hallinnoi Methuselah-säätiö, jonka päätutkijana toimii biogerontologi Aubrey de Grey.
Palkintoja on kahta lajia: pitkäikäisyyspalkinto ("longevity prize"), joka jaetaan maailman pisimpään elossa pysyneestä hiirestä, ja nuorennuspalkinto ("rejuvenation prize"), joka jaetaan tehokkaimmasta nuorennuskeinosta vanhoille hiirille. Ensimmäinen nuorennuspalkinto jaettiin joulukuussa 2004 tohtori Stephen Spindlerille, joka onnistui nuorentamaan keski-ikäisiä hiiriä kalorirajoitteisella ruokavaliolla.
Nick Bostrom

Nick Bostrom (alun perin Boström) (s. 10 maaliskuuta 1973) on Oxfordin yliopistossa toimiva ruotsalainen filosofi, joka tunnetaan työstään antrooppisen periaatteen parissa. Vuonna 1998 Bostrom perusti "World Transhumanist Associationin" David Pearcen kanssa ja vuonna 2004 hän oli mukana perustamassa "Institute for Ethics and Emerging Technologiesia" James Hughesin kanssa. Hänet on myös vuonna 2005 nimitetty Oxford Future of Humanity Instituten johtajaksi.
Simulaatio-argumentti.
Argumentti esittää, että yhden seuraavista väitteistä täytyy olla tosi: 
Bostrom julkaisi argumentin vuonna 2003 ja se on herättänyt kiinnostusta niin akateemisissa kuin harrastelijapiireissä.
Motetti

Motetti (, 'pikkuruno') on erilaisista kuoroteoksista käytetty nimitys. Erilaiset motetit olivat merkittävimpiä polyfonisen musiikin muotoja 1200-luvulta 1700-luvun puoliväliin. 
Motettien säveltämisen gregoriaanisen kirkkomusiikin clausulan muodossa aloittivat säveltäjä Perotinus ja hänen aikalaisensa 1200-luvulla Pariisin Notre Damen katedraalissa. Tästä kehittyi 1300-luvulle tultaessa isorytminen motetti.
Renessanssimotetti on hyvin erilainen kuin aikaisemmat motettimuodot. Se on polyfoninen, neljä-kuusiääninen kuoroteos, jossa ei ole säestystä, ja se on rytmiikaltaan vapaampi kuin 1200-luvun motetit. Flaamilaisen koulukunnan säveltäjät veivät tämän motettimuodon huippuunsa, ja 1400-luvun puolivälissä se levisi koko Eurooppaan. Merkittävimpiä säveltäjiä olivat flaamilaiset Josquin Desprez ja Orlando di Lasso, italialaiset Andrea ja Giovanni Gabrieli sekä Giovanni Pierluigi da Palestrina ja englantilaiset Thomas Tallis ja William Byrd.
Barokkiajalle tultaessa merkittävimmät motetit sävellettiin Saksassa saksankielisiin teksteihin. Johann Sebastian Bach sävelsi ainakin kuusi motettia. Bachin jälkeen termiä motetti on käytetty lähes minkälaisesta hengellisestä, polyfonisesta kuoroteoksesta tahansa, mutta yleensä sillä tarkoitetaan säestyksettömiä latinankielisiä motetteja, joita käytetään katolisen kirkon jumalanpalveluksissa. Klassismin ajan motetteihin kuuluu Wolfgang Amadeus Mozartin "Ave verum corpus". Kenties tunnetuimmat moteteiksi nimetyt kuoroteokset ovat 1700-luvun jälkeen säveltäneet Johannes Brahms ja Anton Bruckner. Niitä sisältyy myös Felix Mendelssohnin tuotantoon. Ranskaksi motetteja ovat säveltäneet muiden muassa Camille Saint-Saëns ja César Franck.
Sue Grafton

Sue Taylor Grafton (24. huhtikuuta 1940 Louisville, Kentucky – 28. joulukuuta 2017) oli yhdysvaltalainen kirjailija, jonka tunnetuimpia kirjoja olivat ”aakkosdekkarit”. Ne kertovat yksityisetsivä Kinsey Millhonen tutkimuksista ja sijoittuvat kuvitteelliseen Santa Teresan kaupunkiin, joka pohjautuu Graftonin omaan asuinkaupunkiin Santa Barbaraan Kaliforniassa. Päähenkilö Millhone on Graftonin alter ego, hänen mukaansa ”tosin nuorempi ja hoikempi”.
Aakkossarjan ensimmäinen kirja ""A" Is for Alibi" (suom. "A niin kuin alibi") ilmestyi vuonna 1982. Grafton sai idean aakkosteemaisesta kirjasarjasta lukiessaan Edward Goreyn kuvakirjaa "The Gashlycrumb Tinies", jossa yksi kullakin kirjaimella alkava lapsi saa surmansa mitä mielikuvituksellisimmilla tavoilla. Kirjasarja ilmestyi englanniksi Y:hyn ja suomennettuna T:hen asti. Vuonna 2008 kustantaja päätti hiipuneen suosion vuoksi lopettaa ”aakkosdekkarien” julkaisemisen suomeksi.
Grafton käsikirjoitti myös televisioelokuvia.
Dosimetri

Dosimetri on säteilyannosmittari, jolla mitataan henkilön saamaa ionisoivan säteilyn annosta. Sitä käyttävät säteilyvalvotulla alueella työskentelevät henkilöt, säteilytyöntekijät, muun muassa ydinvoimaloissa ja sairaaloissa. 
Dosimetrejä on kahdenlaisia: elektronisia, joista voidaan heti nähdä säteilyannosmäärät ja passiivisia filmidosimetrejä, joista voidaan myöhemmin mitata käyttäjän saama säteilyannos. Dosimetrien avulla valvotaan henkilökunnan säteilyannosta, joka ei saa ylittää sille säädettyjä raja-arvoja. Elektronisten DIS-dosimetrien (direct ion storage) toimintaperiaate perustuu ionisaationkammioon, josta säteilyn synnyttämät varaukset kerätään puolijohteen avulla.
Elektroninen dosimetri hälyttää, mikäli säteilyn annosnopeus kasvaa liian suureksi. Elektroniseen dosimetriin voidaan myös ohjelmoida säteilyannosraja, jonka tullessa täyteen laite alkaa hälyttää.
Dosimetrin käyttäminen säteilyvalvotuilla alueilla on Suomessa pakollista. Jotta valvotulle alueelle pääsee työskentelemään on käytävä säteilyturvakoulutus, joka on edellytys dosimetrin saamiselle. Suomessa säteilyturvakeskus rekisteröi jokaisen säteilytyöntekijän saaman säteilyannoksen annosrekisteriinsä.
Pyhä veri, pyhä Graal

Pyhä veri, pyhä Graal (, Yhdysvalloissa "Holy Blood, Holy Grail") on Michael Baigentin, Richard Leighin ja Henry Lincolnin kiistelty kirja, joka perustuu pääosin Pierre Plantardin huijaukseen "Prieuré de Sion" (Siionin veljeskunta). 
"Pyhä veri, pyhä Graal" ilmestyi alun perin englanniksi Britanniassa Jonathan Capen kustantamana vuonna 1982. Suomeksi se ilmestyi Tarmo Haaralan suomentamana ja Bazar Kustannus Oy:n kustantamana vuonna 2005.
Kirjoittajat esittävät hypoteesin, että Jeesusta ei ristiinnaulittu, hän meni naimisiin Magdalan Marian kanssa ja he saivat lapsia, joista myöhemmin polveutuivat Ranskan merovingit. Väitteen mukaan nykyisinkin joukossamme olisi ihmisiä, joiden sukujuuret johtavat Jeesukseen.
Historioitsijoiden ja yliopistomaailman reaktio kirjan keskeiseen väitteeseen oli melkein poikkeuksetta kielteinen. Yliopistotason historioitsijoiden mielestä suurin osa tietona esitetyistä väitteistä, vanhoista mysteereistä ja salaliittoteorioista on näennäishistoriaa. 
Kirjailija Dan Brown viittaa näihin tarinoihin menestysromaanissaan "Da Vinci -koodi" ja käyttää niitä kirjansa tärkeimmissä juonikuvioissa. Kirjan päähenkilöistä Teabing oli Baigent-nimestä muodostettu anagrammi. Kirjan "Pyhä veri, pyhä Graal" kirjoittajat Baigent ja Leigh haastoivat vuonna 2006 Brownin oikeuteen syyttäen tätä plagioinnista. Syytteet kuitenkin hylättiin.
Sireenieläimet

Sireenieläimet (Sirenia) on nisäkkäiden lahko. Sireenieläimiin kuuluu neljä nykyisin elävää merinisäkäslajia: kolme manaattilajia ja merilehmien heimoon kuuluva dugongi. Merilehmiin kuulunut stellerinmerilehmä kuoli sukupuuttoon 1700-luvulla.
Levinneisyys.
Sireenieläimet elävät kokonaan vedessä. Ne ovat merinisäkkäistä ainoita kasvinsyöjiä, ja siksi ne elävät pääasiassa makeassa vedessä tai murtovedessä. Nykyisin elävät sireenieläimet elävät maailman trooppisissa ja subtrooppisissa vesissä Atlantilla ja indopasifisella merialueella sekä niiden joissa, mutta stellerinmerilehmä eli viileämmissä Pohjois-Tyynenmeren vesissä.
Piirteet.
Aikuinen sireenieläin on lajista riippuen 2,5–4 metriä pitkä ja painaa 400–1 600 kilogrammaa.
Sireenieläinten fyysisiä tuntomerkkejä ovat tukeva ruumis, paksu ja melkein karvaton nahka, kaksi sierainta paksun kuonon ylä- tai etupuolella, ei korvalehteä tai takaraajoja, nännit kainaloiden lähellä, eväjaloiksi muuttuneet eturaajat, litteä häntä ja paksut luut.
Luokittelu ja nimeäminen.
Sireenieläinten lahko on vähälajinen. Lahko jaetaan kahteen heimoon: merilehmiin ja manaatteihin, joissa on yhteensä neljä vielä elävää lajia.
Maailman nisäkkäille suomenkielisiä nimiä laatineen nimistötoimikunnan ehdotus sireenieläinten uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on ”seireenieläimet”.
L. Frank Baum

Lyman Frank Baum (15. toukokuuta 1856 New York, Yhdysvallat – 6. toukokuuta 1919 Hollywood, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja toimittaja. 
Baumin tunnetuin teos on "Ihmemaa Oz" (). Baum kirjoitti kaikkiaan 15 Ozin maailmaan sijoittuvaa lastenkirjaa ja saman verran muita lastenkirjoja. Lisäksi hänen tuotantonsa sisältää runokirjoja ja muualle kuin Ozin maailmaan sijoittuvia fantasiakirjoja. Osan tuotannostaan hän kirjoitti salanimillä. Baumin kuoleman jälkeen muut kirjailijat ovat jatkaneet Oz-tarinoiden kirjoittamista, huomattavimpana heistä Ruth Plumly Thompson, joka on kirjoittanut 19 Oz-kirjaa.
"Ihmemaa Ozin" pohjalta on tehty useita elokuvia. Tunnetuin on Victor Flemingin ohjaama musikaali "Ihmemaa Oz" (, 1939), jonka pääosassa näyttelee Judy Garland. 
Kaikki Baumin englanninkieliset kirjat ovat nykyään public domainissa.
Clemens Brentano

Clemens Brentano, Clemens Wenzeslaus Brentano de La Roche; (9. syyskuuta 1778 Ehrenbreitstein (nykyinen Koblenz) – 28. heinäkuuta 1842 Aschaffenburg) oli saksalainen romantiikan ajan kirjailija. 
Elämä.
Brentanon isä oli pohjoisitalialainen kauppias ja äiti nuoren Goethen ihailema Maximiliane von La Roche. Hänen isoäitinsä oli kirjailija Sophie von La Roche ja sisarensa oli kirjailija Bettina von Arnim. Brentano vietti lapsuutensa Frankfurtissa ja Koblenzissa. Epäonnistuttuaan kauppiaskoulutuksessa hän opiskeli Hallessa kaivostieteitä ja Jenassa lääketiedettä, mutta kirjallisten taipumusten toteuttaminen kävi hänelle aina vain tärkeämmäksi. Jenassa Brentano tutustui Weimarin klassismin (Christoph Martin Wieland, Johann Gottfried von Herder, Johann Wolfgang von Goethe) ja varhaisromantiikan (Friedrich Schlegel, Novalis ja Ludwig Tieck) edustajiin.
Vuonna 1801 opiskellessaan filosofiaa Göttingenissä Brentano tutustui lankoonsa Achim von Arnimiin, josta tuli pian hänen läheinen ystävänsä. Seuraavana vuonna ystävykset lähtivät yhdessä retkelle Reinille. Retken aikana he keräsivät saksalaisia kansanlauluja.
Brentano meni vuonna 1804 naimisiin kirjailija Sophie Mereaun kanssa ja muutti Heidelbergiin, jossa hän julkaisi Arnimin kanssa lehteä "Zeitung für Einsiedler" sekä kansanlaulukokoelman "Des Knaben Wunderhorn". Näitä pidetään niin sanotun Heidelbergin romantiikan tärkeimpinä julkaisuina. Hänen vaimonsa kuoli vuonna 1806 kolmannen epäonnistuneen synnytyksen jälkeen. Muutamaa kuukautta myöhemmin Brentano meni uudelleen naimisiin, mutta ei luopunut vaeltajaelämästään. Hän matkusteli paljon ja vietti myös paljon aikaa Berliinissä. Toinen avioliitto päättyi vuonna 1814 eroon.
Vaikeasta masennuksen takia Brentano alkoi vuonna 1817 tukeutua kristilliseen mystiikkaan. Hän teki koko elämäänsä koskevan ripittäytymisen ja luopui maallisesta runoudesta. Sen jälkeen hänen työnsä käsittelivät sen jälkeen kristillisiä aiheita, esimerkiksi nunna Anne Catherine Emmerichin näkyjä.
Nuoruudessaan kaupan alalla työskennellyt Brentano aloitti teologian opinnot ja päätyi romantikkojen vaikutuksen alaiseksi. Elämässäänkin Brentano oli romantikko. Eri vaiheiden jälkeen hän päätyi kiihkokatolisuuteen. Runoilijana Brentanolla oli runsas ja herkkä mielikuvitus sekä sisäistä tunnesyvyyttä, mutta ei tarpeeksi muodostusvoimaa ja kiinteää tahdonlujuutta siihen, että olisi voinut tiivistää runonsa oikeiksi taideteoksiksi. Hänen teoksistaan ovat tunnetuimpia kertomukset "Geschichte vom braven Kasperi und dem schönen Annerl", "Die mehreren Wehmüller", "Die drei Nüsse", satu "Gockel, Hinkel und Gackeleia", leimuavalla sukkeluudella kirjoitettu "Der Philister vor, in und nach der Geschichte" sekä runolliset "Romanzen vom Rosenkranz". Pysyvin maine hänellä on kuitenkin sisarensa puolison Achim von Arnimin kanssa yhdessä julkaisemastaan kansanlaulukokoelmasta "Des Knaben Wunderhorn". Brentano on kirjoittanut myös historiallisia romaaneja ja näytelmiä.
208 eaa.

Kuolleita.
Li Si, Kiinalainen filosofi ja poliitikko, salamurha.
Aki Karvonen

Aki Tapani Karvonen (s. 31. elokuuta 1957 Valtimo) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän edusti 1980-luvulla Suomea useissa maastohiihdon arvokilpailuissa. Sarajevon olympialaisissa hän voitti hopean ja kaksi pronssia. Lisäksi hänellä on kaksi hopeaa ja pronssi maailmanmestaruuskilpailuista. Urallaan Karvonen edusti Suomussalmen Rastia ja Ilomantsin Urheilijoita. Hänen valmentajansa oli Veikko Ahonen.
Ammatiltaan Karvonen on ollut rajavartija ja yrittäjä. Aktiiviuransa jälkeen hän on ollut kehittämässä suksivoiteita Vauhti-voidemerkille.
Saavutukset.
Olympialaiset:
MM-kisat:
Christian Forss

Christian Forss (s. 14. lokakuuta 1981 Kemiö) on suomalainen laulaja, joka sijoittui Suomen ensimmäisessä "Idols"-kilpailussa neljänneksi. 
"Idolsin" myötä Forss solmi levytyssopimuksen Edel Recordsin kanssa ja julkaisi kultaa myyneen esikoisalbuminsa elokuussa 2004. Albumilta julkaistiin kaksi kohtalaisesti menestynyttä singleä; ”That's How It Goes” sekä kultaa myynyt ”Unforgettable”.
Vuonna 2005 hän osallistui Suomen euroviisukarsintoihin kappaleella ”Everything But Still Nothing”, mutta kappale ei pärjännyt karsinnoissa. 
Syksyllä 2005 Forss julkaisi toisen studioalbumissa "Hungry Heart". Albumi ei menestynyt esikoislevyn tavoin, eikä noussut albumilistalle. Albumin singleistä ”Half a Chance” sai jonkin verran radiosoittoa, mutta myyntilistoille se ei noussut.
Kahden englanninkielisen albumin jälkeen Forss julkaisi suomenkielisen singlen ”Valepukuinen enkeli” vuonna 2008. Kappale oli Suomen seksikkäin tavis -kilpailun tunnuskappale.
Sittemmin Forss lopetti musiikin tekemisen ja siirtyi työskentelemään ravintola-alalla 24 vuodeksi, vuoteen 2021 saakka. Nykyään (2023) hän suunnittelee ja myy aurinkopaneelijärjestelmiä.