tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Elísabet Erlingsdóttir

Elísabet Erlingsdóttir (29. elokuuta 1940 Reykjavík – 5. kesäkuuta 2014 Kópavogur) oli islantilainen laulaja, äänialaltaan sopraano. Hän myös toimi pedagogina oppilaitosten (ml. Islannin taideyliopisto) ja kuorojen tehtävissä. 
Elísabet aloitti opintonsa Sigurður Demetzin johdolla kotimaassaan. Sittemmin hän lähti opiskelemaan Münchenin musiikki- ja teatterikorkeakouluun pääasiallisina opettajinaan Hanno Blaschke ja Josef Neher. Hän valmistui vuonna 1968. Hän loi pitkän uran solistina, joka kantaesitti aikansa islantilaisten säveltäjien töitä ja osallistui myös muiden muassa Johann Sebastian Bachin sekä Ludwig van Beethovenin suurimuotoisten kuoroteosten esityksiin. Elísabet esiintyi Islannin oopperan ensimmäisessä tuotannossa sen perustamisen (1982) jälkeen; tällöin hänellä oli rooli Johann Strauss nuoremman "Mustalaisparonissa". Hän levytti useita albumeita; vuonna 2019 julkaistiin neljän levyn kokoelma "Elísabet Erlingsdóttir - Söngvaglóð" laulajan levytyksistä vuosilta 1971–87. Elísabetin oppilaisiin kuului oopperalaulaja Ólöf Kolbrún Harðardóttir. Sopraano antoi opetusta myös Islannin ulkopuolisessa Euroopassa ja Yhdysvalloissa mestarikursseillaan.
Elísabet oli naimisissa David Atli Ásbergin (s. 1938) kanssa, ja pariskunnalle syntyi kaksi tytärtä (1969, 1975). Elísabet haudattiin Langholtskirkjaan 19. kesäkuuta 2014 kaksi viikkoa sairaalassa tapahtuneen kuolemansa jälkeen.
Aarne Rainesalo

Ernesti Aarne Rainesalo (27. joulukuuta 1892 Turku – 26. joulukuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen geodeetti, joka toimi yli 30 vuotta Maanmittaushallituksen geodeettisen toimiston johtavana yli-insinöörinä ja julkaisi alaltaan useita tietoteoksia. 
Henkilöhistoria.
Aarne Rainesalon vanhemmat olivat senaattori Ernesti Rikhard Rainesalo ja Elna Herlin ja puoliso vuodesta 1918 voimistelunopettaja Anna-Liisa Seikkala. Rainesalo tuli ylioppilaaksi 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1914. Hän toimi lehtorina Rauman yhteislyseossa 1916–1918, yleisesikunnan topografisen osaston insinöörinä 1919 sekä Maanmittaushallituksessa topografi-insinöörinä 1919–1928 ja geodeettisen toimiston johtajana 1928–1962. Aikakauslehti "Maanmittauksen" toimitussihteeri Rainesalo oli vuodesta 1926 ja Geodesian ja fotogrammetrian seuran puheenjohtaja 1931–1954.
Maria das Neves

Maria das Neves Ceita Baptista de Sousa (s. 11. heinäkuuta 1958 São Tomé) on entinen São Tomé ja Príncipen pääministeri. Hän oli puolueen avainhahmo, ja hänestä tuli São Tomé ja Príncipen ensimmäinen naispuolinen hallituksen päämies.
Pääministerinä.
Das Neves oli aiemminkin toiminut politiikassa, myös useissa ministerin tehtävissä. Kun Gabriel Costan hallitus kaatui, presidentti Fradique de Menezes nimitti hänet lokakuussa 2002 pääministeriksi, Maa oli vaikeassa tilanteessa ja velkaantunut. Kun Nigerian kanssa solmittiin öljysopimus, 16. heinäkuuta 2003 tapahtui sotilasvallankaappaus. Presidentin ollessa ulkomailla armeija ja palkkasoturit pidättivät das Nevesin ja muita poliitikkoja ja virkamiehiä. Vallankaappauksen johtajat syyttivät heitä korruptiosta. Viikon kuluttua päästiin yhteisymmärrykseen, ja Menezes palasi tehtäväänsä.
Das Neves jatkoi pääministerinä, kunnes presidentti Menezes erotti hänet korruptiosyytösten takia syyskuussa 2004.
Nykyään.
Das Neves on maailman naisjohtajien neuvoston (The Council of Women World Leaders, CWWL) jäsen.
Aminata Traoré

Aminata Dramane Traoré (s. 1947) on malilainen kirjailija, poliitikko ja globalisaatiokriitikko. Hänellä on tohtorin tutkinto sosiaalipsykologiasta.
Traoré on toiminut maansa kulttuuri- ja turismiministerinä vuosina 1997–2000 sekä ollut mukana Yhdistyneiden kansakuntien kehitysprojekteissa ja toiminut koordinaattorina International Network for Cultural Diversity -organisaatiossa. Hän on kritisoinut Afrikan valtioiden riippuvuutta ulkomaisesta avusta, huonoa hallintoa ja niiden valitsemaa uusliberaalia talouspolitiikkaa. Lisäksi hän on kritisoinut kehittyneitä maita siitä, että ne tukevat omaa puuvillanviljelyään eivätkä päästä afrikkalaista puuvillaa markkinoilleen.
Huomiota Traoré herätti puolustamalla naapurimaa Guinean edesmennyttä diktaattoria Ahmed Sékou Touréta sanomalla, että tämän huono maine kansanryhmien vainojana ei pidä paikkaansa ja johtuu vain vihamielisestä propagandasta.
Lisa Izquierdo

Lisa Izquierdo-Mocasqui (s. 29. elokuuta 1989 Staßfurt, Saksa) on saksalainen lentopalloilija. Hän edustaa Samsun Anakent-seuraa. Vuoden 2013 lentopallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailuissa Izquierdo sai hopeaa Saksan joukkueessa.
Danielle Slaton

Danielle Slaton (s. 10. kesäkuuta 1980 San Jose, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa päättänyt jalkapalloilija, joka pelasi puolustajana. Hän pelasi seuratasolla ranskalaisessa Olympique Lyonissa sekä Women's United Soccer Associationin Carolina Couragessa. Slaton edusti Yhdysvaltain naisten jalkapallomaajoukkuetta vuosina 1999–2003. Hän debytoi joukkueessa 24. helmikuuta 1999 ottelussa Suomea vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki 13. tammikuuta 2000 Australiaa vastaan. Slaton voitti Yhdysvaltain maajoukkueen riveissä yhden olympiamitalin, hopean kesäolympialaisista 2000. Peliuransa jälkeen hän on toiminut valmentajana yliopistotasolla.
Slaton asuu nykyisin Chicagossa, Yhdysvalloissa.
Marguerite Abouet

Marguerite Abouet (s. 1971 Abidjan, Norsunluurannikko) on norsunluurannikkolainen kirjailija, joka on kirjoittanut useita sarjakuvaromaaneja. Clément Oubrerien kuvittama "Aya"-sarjan ensimmäinen osa "" nosti Abouet’n tunnetuksi. 
Nuoruus.
Marguerite Abouet syntyi vuonna 1971 Norsunluurannikon Abidjanissa ja kasvoi Yopougonissa. Hän oli 12-vuotias, kun hän muutti veljensä kanssa äitipuoleisen isosedän luokse Ranskaan. Käytyään koulunsa loppuun Abouet teki joitakin hajanaisia töitä ja sitten työskenteli lakimiesavustajana Pariisin esikaupunkialueella Romainvillessä.
Ura.
Abouet alkoi kirjoittaa nuortenromaania, mutta hän hylkäsi sen ja siirtyi sarjakuvien puoleen. Hänen ensimmäinen teoksensa oli vuonna 2005 julkaistu "". Abouet’n käsikirjoittaman teoksen kuvitti Clément Oubrerie. "Aya: Elämää Yop Cityssä" oli suosittu. Kirja kertoo 19-vuotiaasta Aya-nimisestä naisesta ja tämän elämästä Yopougonissa. Abouet halusi tuoda kirjassa esille sellaista Afrikkaa, mitä ei yleensä ole esillä länsimaisessa mediassa. Teoksessa on tavallinen nuori nainen arkielämän haasteineen, eikä siinä esitetä sotia tai tauteja.
Abouet jätti palkkatyönsä ja alkoi keskittyä kirjoittamiseen. Hän kirjoitti vuosien 2005–2010 yhteensä kuusi kirjaa "Aya"-sajaan. Abouet alkoi vuonna 2011 tuottamaan "Aya"-sarjaa valkokankaalle, ja "Aya de Yopougon" sai ensi-iltansa vuonna 2013. Elokuva oli ehdolla César-palkintoon. Vuonna 2010 hän julkaisi lastenkirjan "Akissi: Attaque de Chats". "Akissi"-kirjasarjasta tuli seitsenosainen ja "Bienvenue"-sarjasta kolmiosainen. Hänen teoksiinsa kuuluu myös "Commissaire Kouamé". Afrikkalaiseen televisioon hän oli luomassa "C’est la vie" -televisiosarjaa.
Rantabaari

Rantabaari on vuonna 2019 Sub-kanavalla alkanut suomalainen draamasarja, joka on MTV3-kanavan "Salattujen elämien" sisarsarja. "Salatut elämät" -sarjasta "Rantabaariin" siirtyivät Johanna Puhakan, Sofia Arasolan ja Miikka Wallinin esittämät Alissa, Lola ja Pietari. Muut sarjan hahmot olivat entuudestaan tuntemattomia. Kolmannella kaudella keskeiseksi hahmoksi nousi Hemmo Karjan "Salatuissa elämissä" esittämä Janne Haukkala.
Sarjan tapahtumia seurattiin aluksi myös Instagram-tilillä, jonne hahmot päivittivät kuulumisiaan ja siellä julkaistiin myös juonipaljastuksia.
Sarjaa on kuvattu Helsingin Taivallahdessa, johon sarjan tapahtumat keskeisesti myös sijoittuvat. Sarjan hahmoja asuu myös Pikku Huopalahdessa.
Keskeisissä rooleissa.
 keskeinen rooli
 vieraileva rooli
 ei mukana kyseisellä kaudella
Tekeminen ja esittäminen.
Sarjan ensimmäisen tuotantokauden kuvaukset alkoivat huhtikuussa 2019 ja ne jatkuivat elokuulle 2019 asti. Kesän 2019 aikana kuvattiin yhteensä 100 jaksoa, jotka julkaistiin kahtena erillisenä tuotantokautena syksyn 2019 ja kevään 2020 aikana. Tammikuussa 2020 C More -suoratoistopalvelussa alkaneen toisen kauden myötä "Rantabaarista" tuli yksi C More -alkuperäissarjoista. 
Ensimmäinen tuotantokausi (jaksot 1–39) esitettiin syyskauden 2019 ajan kolmena iltana viikossa tiistaista torstaihin mtv-suoratoistopalvelussa ja televisiossa Sub-kanavalla iltakahdeksan ohjelmapaikalla. Viikon jaksot julkaistiin ennakkoon maksullisessa C More -palvelussa tiistaisin. Toisen kauden jaksot (40–100) julkaistiin C Moressa siten, että maanantaisin julkaistiin kuusi jaksoa kerralla 20. tammikuuta 2020 alkaen. Televisiossa Sub-kanavalla ja mtv-palvelussa jaksot esitettiin syksyllä 2020 maanantaista keskiviikkoon.
Kolmas tuotantokausi kuvattiin kesällä 2020 ja sen julkaisu alkoi C Moressa 14. syyskuuta 2020. Sarjaa julkaistiin neljä uutta jaksoa maanantaisin klo 00.01. Vuonna 2020 Rantabaari oli C Moren kolmanneksi katsotuin sarja. Televisiossa kolmas tuotantokausi esitettiin keväällä 2021.
C More vahvisti huhtikuussa 2021 sarjan jatkuvan neljännelle kaudelle. Kausi kuvattiin kesällä 2021 ja sen julkaisu alkoi C Moressa syyskuussa 2021. MTV Katsomossa ja Subilla kauden esittäminen alkoi keväällä 2022.
Sarjan viides tuotantokausi kuvattiin kesällä 2022 ja sen julkaisu alkoi saman vuoden syksyllä. MTV Katsomossa ja MTV Subilla kauden esittäminen alkoi kesällä 2023.
Sarjan kuudennen tuotantokauden ilmoitettiin alun perin alkavan syksyllä 2023, mutta MTV:n tekemien esitysmuutosten vuoksi kausi alkoi lopulta vasta toukokuun lopussa 2024.
Erkki Puomi

Erkki Elias Puomi (10. helmikuuta 1898 Helsinki – 23. huhtikuuta 1939 Hyvinkää) oli suomalainen everstiluutnantti, joka toimi Neuvostoliittoon kohdistuneesta tiedustelusta vastanneen yleisesikunnan tilastotoimiston päällikkönä 1930-luvulla kuolemaansa asti. Hänen edeltäjänsä tehtävässä oli Erik Malmberg ja häntä seurasi Yrjö Pöyhönen.
Puomi tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta lyseosta 1915 ja hän oli sitten rautatiehallituksen palveluksessa. Puomi osallistui Suomen sisällissodan aikana Helsingin valtaukseen Helsingin valkokaartin mukana. Sodan jälkeen hän valmistui upseeriksi Viipurissa pidetyiltä upseerikokelaskursseilta.
Puomi oli mukana Aunuksen retkikunnassa osallistuen komppanianpäällikkönä ja Pohjois-Aunuksen suojeluskuntien järjestäjänä taisteluihin sekä pohjois- että etelärintamalla. Hän oli sitten Porin rykmentissä nuorempana upseerina, aliupseerikoulun johtajana, pataljoonan adjutanttina ja komppanian päällikkönä. Puomi oli vuosina 1920–1921 kuunteluoppilaana ja vuosina 1922–1923 opetusupseerina kadettikoulussa. Hän tuli 1923 yleisesikuntaan toimistoupseeriksi. Puomi suoritti 1928 filosofian kandidaattitutkinnon ja hän tuli samana vuonna filosofian maisteriksi.
Puomi toimi majurina ollessaan Suomen sotilasasiamiehenä Moskovassa 1929–1931. Palattuaan Moskovasta Puomi oli Suomen valkoisessa kaartissa aliupseerikoulun johtajana ja pataljoonankomentajana. Hän oli yleisesikunnassa vuodesta 1933 ensin toimistoupseerina ja vuodesta 1934 tilastotoimiston päällikkönä. Puomi suoritti sotakorkeakoulun 1932 ja hän sai 1935 yleisesikuntaupseerin arvonimen. Hän oli yleisesikunnan tilastotoimiston eli vuoteen 1937 saakka yleisesikunnan osasto 2:n toimisto V:n ja vuosina 1938–1939 ulkomaaosaston (U) tilastotoimisto (U 2) päällikkönä 1934–1939. Puomi ylennettiin everstiluutnantiksi 1936. Puomi opetti myös tiedustelua Sotakorkeakoulussa 1930-luvulla. Vähän ennen kuolemaansa Puomi nimitettiin Suomen ja Neuvosto-Venäjän välisen rajankäyntikomissionin suomalaisen valtuuskunnan puheenjohtajaksi.
Tilastotoimisto keskittyi tietojen hankkimiseen Neuvostoliitosta ja sen sotalaitoksesta. Se järjesti ja johti Neuvostoliittoon kohdistuvaa tiedustelua, analysoi keräämänsä tiedot ja jakoi edelleen laatimansa asiakirjat muille viranomaisille. Näitä asiakirjoja olivat muun muassa säännöllisesti julkaistut "Tiedotuksia Neuvostoliitosta" ja "Yleiskatsaus".
Anicka van Emden

Anicka van Emden (s. 10. joulukuuta 1986 Haag, Alankomaat) on alankomaalainen judoka. Hän saavutti kesäolympialaisissa 2016 naisten 63 kilogramman sarjassa olympiapronssia. Judon maailmanmestaruuskilpailuissa van Emden on sijoittunut naisten 63 kilogramman sarjassa kolmanneksi vuosina 2011 ja 2013. Hän on saanut judon euroopanmestaruuskilpailuista myös mitaleita, viimeksi pronssia Kazanista 2016.
Zoran Marojević

Zoran Marojević (, 27. huhtikuuta 1942 Matulji, Jugoslavian kuningaskunta – 24. huhtikuuta 2019) oli Jugoslaviaa edustanut koripalloilija ja olympiamitalisti.
Marojević saavutti Jugoslavian miesten maajoukkueessa olympiahopeaa Méxicossa 1968 ja EM-hopeaa Italiassa 1969. Hän pelasi myös Suomen EM-kilpailuissa 1967. Marojević kuoli 76-vuotiaana 24. huhtikuuta 2019.
Sönke Rothenberger

Sönke Rothenberger (s. 14. lokakuuta 1994) on saksalainen kouluratsastaja. Hän on menestynyt parhaiten hevosilla Deinhard B sekä Cosmo 59. Toiseksi mainitulla hevosella Rothenberger sai olympiakullan kesäolympialaisista 2016 kouluratsastuksen joukkuekilpailusta.
Hänen isänsä Sven sekä äitinsä Gonnelien ovat myös saavuttaneet ratsastuksessa olympiamitaleita.
Emilia Pardo Bazán

Emilia Pardo Bazán eli Emilia, Pardo Bazanin kreivitär, (16. syyskuuta 1852 La Coruña — 12. toukokuuta 1921 Madrid) oli espanjalainen kirjailija. Hän kirjoitti romaaneja, novelleja ja kirjallisuuskritiikkiä. Hän tuli nuorella iällä tunnetuksi esseestään, joka käsittelee Emile Zolata ja naturalismia, ja esitteli englantilaisia ja venäläisiä kirjallisuuden suuntauksia espanjalaisille lukijoille.
Teoksia.
Pardo Bazán julkaisi 18 romaania ja noin 600 novellia.
Mary Q. Steele

Mary Quintard Govan Steele (8. toukokuuta 1922 Chattanooga, Tennessee – 6. heinäkuuta 1992 Chapel Hill, Pohjois-Carolina) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja luonnontieteilijä. Steele kirjoitti elämänsä aikana yli kaksikymmentä kirjaa, joista suurin osa oli lastenkirjoja. Yksi Steelen teoksista, "Journey Outside", voitti Newbery-mitalin. Joidenkin kirjojen kirjoittamiseen Steele käytti taiteilijanimiä Wilson Gage ja J. N. Darby.
Mary Q. Steele oli naimisissa William O. Steelen kanssa.
Elämäkerta.
Steele syntyi 8. toukokuuta 1922 Chattanoogassa. Hän valmistui lukiovuosinaan Chattanoogan yliopistosta. Ensimmäisen kirjansa Steele kirjoitti vuonna 1958. Se oli nimeltään "The Secret of the Indian Mound". Steele kirjoitti "Journey Outside"-kirjan, joka voitti Newbery-mitalin.
Steele kuoli 6. heinäkuuta 1992 Chapel Hillissä, Pohjois-Carolinassa.
Berylloniitti

Berylloniitti on harvinainen berylliumia sisältävä fosfaattimineraali. Se on kemiallisesti natriumberylliumfosfaattia (NaBePO4). 
Berylloniittikiteet ovat yleensä hyvin monimuotoisia ja ne muodostuvat levymäisiksi tai prismaattisiksi. Berylloniitilla on kolme pinakoidilohkosuuntaa, joista kaksi on hyviä ja yksi heikko. Mineraali on normaalisti lasinkiiltoinen, mutta hyvillä lohkopinnoilla voi näkyä helmiäiskiiltoa. 
Berylloniittia esiintyy erilaisissa pegmatiitissa. Mineraalia on löydetty suomesta ainoastaan Viitaniemen louhoksesta Orivedeltä.
Joséphine-Charlotte (Belgia ja Luxembourg)

Joséphine-Carlotte (Joséphine-Charlotte Stéphanie Ingeborg Elisabeth Marie José Marguerite Astrid, 11. lokakuuta 1927 Brysselin kuninkaanlinna – 10. tammikuuta 2005 Fischbachin linna Luxemburgin suurherttuakunnassa) oli belgialainen prinsessa ja myöhemmin avioliitossa Luxemburgin suurherttuan kanssa.
Nuoruus.
Joséphine-Charlotte syntyi Belgian kruununperillisen Léopoldin, myöhemmin belgialaisten kuningas Léopold III:n ja Ruotsin prinsessa Astridin, tulevan belgialaisten kuningattaren vanhimpana lapsena. Hänellä oli kaksi veljeä, jotka olivat belgialaisten kuninkaita; Baudouin I (1930–1993) ja Albert II (s. 1934).
Vuonna 1935, Joséphine-Charlotte ja hänen veljensä menettivät äitinsä kuningatar Astridin auto-onnettomuudessa, joka tapahtui Küssnachtissä Sveitsissä.
Belgian valloittaneet saksalaiset kuljettivat kuningas Léopold III:n, prinsessa Lilianin (Léopoldin toinen vaimo) sekä perheen neljä lasta (Joséphine-Charlotte, Baoudouin, Albert ja Alexandre) ensiksi Saksaan ja myöhemmin Itävaltaan, josta vapauttivat toukokuussa 1945. Lasten eno prinssi Charles, joka oli Léopold III:n nuorempi veli ja myös Flanderin kreivi tuli vuonna 1944 sijaishallitsijaksi ja oli tehtävässä vuoteen 1950 saakka. Tätä aikaa kutsutaan termillä "kuninkaallinen ongelma". Perhe sijoittui täksi ajaksi Sveitsiin, jossa prinsessa Joséphine-Charlotte jatkoi opintojaan.
Sveitsissä Joséphine-Charlotte seurasi muun muassa tunnetun pedagogin Jean Piagetn luentoja kehityspsykologiasta Geneven yliopistossa. Palattuaan takaisin Belgiaan, Joséphine-Charlotte hoiti kuninkaallisia velvollisuuksiaan. Samaan aikaan hän omistautui sosiaalisille kysymyksille ja kehitti taiteen tuntemustaan.
Avioliitto ja lapset.
Joséphine-Charlotte avioitui 9. huhtikuuta 1953 Luxemburgin prinssi Jeanin kanssa, hän oli tuolloin kruununperillinen. Heillä on viisi lasta, jotka kaikki ovat arvoltaan Kuninkaallisia korkeuksia:
Suurherttuattarena.
Kun suurherttuatar Charlotte luopui kruunusta 1964 ja hänen poikansa Jean nousi valtaistuimelle, Joséphine-Charlotte muutti miehensä kanssa Bergin linnaan, jossa hallitseva suurherttuapariskunta on perinteisesti asunut. Jo ennen miehensä valtaannousua hän oli ollut aktiivisesti mukana järjestötyössä keskittyen erityisesti lapsiin, taiteeseen ja perheisiin. Lisäksi hän toimi mm. Luxemburgin filharmonisen orkesterin ja Luxemburgin punaisen ristin puheenjohtajana (ensiksi mainitussa tosin kunniapuheenjohtajana). Kun suurherttuan palatsi entisöitiin vuosina 1991–1996, Joséphine-Charlotte otti vetovastuun projektista.
Suurherttuattaren harrastuksia olivat mm. puutarhan hoito, metsästys, kalastus ja vesiurheilu.
Viimeiset vuodet.
Joséphine-Charlotte kuoli Fischbachin linnassa 10. tammikuuta 2005 sairastettuaan pitkän keuhkosyöpää.
Ilse Paulis

Ilse Paulis (s. 30. heinäkuuta 1993 Leiderdorp, Etelä-Hollanti, Alankomaat) on alankomaalainen soutaja. Kesäolympialaisissa 2016 Paulis voitti naisten kevyen pariairokaksikon kultaa Maaike Headin parina. Samana vuonna hän ja Head kellottivat naisten kevyen pariairokaksikon maailmanennätysajan, joka oli 6:47.69. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Paulis sai Marieke Keijserin kanssa kevyen pariairokaksikon pronssia.
Paulis voitti maailmanmestaruuden kevyessä pariaironelosessa 2014. Kevyessä pariairokaksikossa hän on saavuttanut MM-hopeaa 2019 ja pronssia 2018. EM-kilpailuissa hän on saanut kevyessä pariairokaksikossa kultaa 2016, 2018 ja 2020, hopeaa 2017 sekä pronssia 2021.
Paulis voitti alle 23-vuotiaiden maailmanmestaruuden kevyessä yksikössä 2014. Hän saavutti nuorten MM-kilpailuissa hopeaa pariaironelosessa 2011.
Paulis souti yliopistotasolla Ohion osavaltionyliopistossa. Paulis on 174 senttimetriä pitkä ja painaa 57 kilogrammaa.
Liisa Haarla

Liisa Christina Haarla (o.s. Haarla, ent. Pottonen; s. 16. lokakuuta 1956 Eno) on suomalainen tekniikan tohtori, joka toimi Aalto-yliopiston ja sitä edeltäneen Teknillisen korkeakoulun sähkönsiirtoverkkojen professorina vuosina 2006–2011. Sittemmin hän on toiminut sähkönsiirtoyhtiö Fingridin johtavana asiantuntijana.
Haarla valmistui Teknillisestä korkeakoulun sähkömekaniikan oppiaineesta (sähkölaitokset) diplomi-insinööriksi (1982). Hän valmistui elektroniikan ja sähkötekniikan parista tekniikan lisensiaatiksi (2002) ja tekniikan tohtoriksi (2005). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (2005) tarkasteli Suomen 400 kV:n siirtoverkon luotettavuuden arviointia. Työ oli otsikoitu "A method for the probabilistic security analysis of transmission grids". Hän on toiminut Aalto-yliopiston dosenttina vuosina 2012–2015.
Haarla työskenteli ennen professuuriaan Fingrid Oyj:n vanhempana asiantuntijana (1997–2005).
Hänen tieteelliseen tuotantoonsa kuuluu julkaisuja sähköverkon suunnittelusta, suojaamisesta ja käytöstä; siirtoverkon luotettavuudesta sekä tuulivoiman verkkoon liittämisestä.
Haarla on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen.
Sirindhorn

Prinsessa Maha Chakri Sirindhorn (s. 2. huhtikuuta 1955) on Thaimaan entisen kuninkaan Bhumibol Adulyadejin ja tämän vaimon Sirikit Kitiyakaran toiseksi vanhin tytär, nykyisen kuninkaan Maha Vajiralongkornin sisar.
Ennen kuin huikentelevainen veli oli kruunattu kuninkaaksi, lehdistössä spekuloitiin, että Sirindhorn voisikin nousta valtaistuimelle veljensä sijaan. Hän on työteliäs, maanläheinen ja kiinnostunut Thaimaan asioista, kun taas veli on ollut tunnetumpi naissuhteista ja uhkapelistä.
Irma Aaltonen (arkkitehti)

Irma Tuulikki Aaltonen (o.s. Väisänen, 30. lokakuuta 1919 Tyrvää – 27. lokakuuta 1998) oli suomalainen arkkitehti.
Elämä ja ura.
Ilma Aaltonen pääsi ylioppilaaksi vuonna 1938 ja opiskeli arkkitehtuuria Teknillisessä korkeakoulussa, josta valmistui vuonna 1950. Hän opiskeli myös Saksassa Breslaun teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1943–1944. Breslaussa hän perehtyi erityisesti yhdyskuntasuunnitteluun. Irma Aaltonen oli avioitunut vuonna 1945 Matti Aaltosen kanssa. Matti Aaltonen opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa samaan aikaan kuin vaimonsa ja valmistui arkkitehdiksi vuonna 1952. Pariskunta työskenteli yhdessä, ensin jonkin aikaa Alvar Aallon Tukholman toimistossa ja vuodesta 1954 lähtien yhteisessä arkkitehtitoimistossa aina vuoteen 1972 asti.
Irma ja Matti Aaltosen yhteisiä suunnittelutöitä ovat muun muassa Wäinö Aaltosen museo, joka valmistui vuonna 1967 ja Hailuodon kirkko (1972). Aaltosten asemakaavasuunnitelmia ovat Espoon Karakallion ja Oulun Tuiran asemakaavat. He osallistuivat yhdessä myös Matti Aaltosen isän, akateemikko Wäinö Aaltosen tekemien muistomerkkien jalustojen ja muistomerkkien ympäristön yleissuunnitteluun, näistä tunnetuimmat ovat Hietaniemen sankarihautasuunnitelma ja marsalkka Mannerheimin hautamuistomerkin ympäristö. Irma ja Matti Aaltonen suunnittelivat sankarimuistomerkkejä myös kahdestaan, muun muassa Petäjävedelle (1953), Karstulaan (1957) ja Reposaareen (1952).
Irma Aaltonen opetti asemakaavaoppia Teknillisessä korkeakoulussa ja myöhemmin Oulun yliopistossa. Aaltoset erosivat vuonna 1973. Irma Aaltonen oli Oulun kaupungin asemakaavasuunnittelijana 1970-luvulla ja jäi sairaseläkkeelle vuonna 1978. Hän kuoli vuonna 1998. Irma ja Matti Aaltosella on kolme lasta.
Aleksei Žuravljov

Aleksei Aleksandroviž Žuravljov (; s. 30. heinäkuuta 1962 Voronež) on venäläinen poliitikko. Hän toimii Rodina-puolueen puheenjohtajana ja kansanedustajana Venäjän duumassa.
Ura.
Žuravljov valittiin parlamentin alahuone duumaan kansanedustajaksi kaudelle 2011–2016 ja 2016–2020.
Irma Aaltonen

Irma Aaltonen viittaa seuraaviin henkilöihin:
Aleksandra Akimova

Aleksandra Fjodorovna Akimova (; 5. toukokuuta 1922 Skopinsky, Rjazanin kuvernementti, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 29. joulukuuta 2012 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen lentosuunnistaja. Hän palveli toisen maailmansodan aikana Neuvostoliiton ilmavoimien kokonaan naisista koostuneessa 588. yöpommittajalaivueessa, joka tunnettiin lempinimellä ”Yön noidat”.
Sodan jälkeen Akimova opetti 40 vuoden ajan Moskovan ilmailuinstituutissa. Hänelle myönnettiin Venäjän federaation sankarin arvonimi vuonna 1994.
Varhaiset vuodet.
Akimova syntyi 5. toukokuuta 1922 Petrušinon kylässä Skopinskyssä, Rjazanin kuvernementissä. Hän oli nuorena tunnollinen opiskelija ja kiinnostunut historiasta. Hän valmistui toisen asteen koulusta vuonna 1939 ja päätti ryhtyä opettajaksi. Hän läpäisi seuraavana vuonna pääsykokeet Moskovan pedagogisen instituutin historian laitokselle. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon vuonna 1941 hän haki vapaaehtoiseksi Puna-armeijaan, mutta hänet lähetettiin linnoitustöihin.
Asepalvelus.
Lokakuussa 1941 tehtiin päätös kolmen vapaaehtoisista naisista koostuvan laivueen perustamisesta Neuvostoliiton ilmavoimiin. Akimova haki ja pääsi mukaan. Hän valmistui lentosuunnistajakurssilta Engelsin sotilasilmailukoulusta toukokuussa 1942, ja hänet asetettiin 588. yöpommittajalaivueeseen. Koulutuksestaan huolimatta hänestä tehtiin aluksi aseistuksesta vastaava mekaanikko, vaikkä hän olisi halunnut lentämään.
Akimova siirrettiin maaliskuussa 1943 ensin ampujaksi ja sitten kuukautta myöhemmin lentosuunnistajaksi. Huhtikuun 1943 ja toukokuun 1945 välillä hän oli mukana 715 taistelulennolla. Hänelle ehdotettiin myönnettäväksi Neuvostoliiton sankarin arvonimeä, ja hakemuksen saatesanoissa hänen kerrottiin pudottaneen 94 tonnia pommeja tuhoten muun muassa kaksi asevarikkoa ja seitsemän ajoneuvoa. Hakemusta tukivat ilmavoimien komentaja Konstantin Veršinin ja Neuvostoliiton marsalkka Konstantin Rokossovski, mutta se hukkui Moskovassa, eikä arvonimeä siten myönnetty.
Sodan jälkeen.
Sodan päätyttyä Akimova palasi opettajaopintojensa pariin. Hän aloitti vuonna 1952 opettamisen Moskovan ilmailuinstituutissa ja jatkoi siellä aina eläköitymiseensä saakka vuonna 1992. Akimova meni naimisiin Timofei Manajenkovin kanssa. He saivat kaksi tytärtä, Jelenan (s. 1958) ja Tatjanan (s. 1963).
Akimova kuoli 29. joulukuuta 2012. Hänet on haudattu Trojekurovon hautausmaalle Moskovaan.
Tunnustukset.
Akimovalle myönnettiin palveluksestaan muun muassa Leninin kunniamerkki, Punaisen tähden kunniamerkki, ensimmäisen ja toisen luokan Isänmaallisen sodan kunniamerkki sekä Punaisen lipun kunniamerkki. Hänelle myönnettiin ilmavoimien sotilasneuvoston veteraanien pyynnöstä Venäjän federaation sankarin arvonimi vuonna 1994.
Elina Hautojärvi

Elina Hautojärvi (s. 8. joulukuuta 1999) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on naisten Salibandyliigassa edustanut Porvoon Salibandyseuraa kausina 2016–2023 ja Ådalens IF:ää kaudella 2024–2025. Hän on voittanut Suomen-mestaruuden vuonna 2021, vaikkakaan hän ei loukkaantumisen vuoksi päässyt pelaamaan loppuottelusarjassa, sekä saavuttanut SM-hopeaa vuosina 2019 ja 2022 sekä SM-pronssia vuosina 2017 ja 2023. Hän on pelannut kahdeksan kauden aikana liigassa 138 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 82 maalia ja saanut 35 syöttöpistettä. Pudotuspelejä hänellä on 40, ja niissä hän on tehnyt kolme maalia ja antanut kuusi maalisyöttöä. Kaudeksi 2025–2026 Hautojärvi siirtyi helsinkiläisseura EräViikinkeihin.
Hautojärvi saavutti alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2018.
Elina Hautojärven sisko Annika Hautojärvi on myös salibandypelaaja.
Pelkkää voittoo

Pelkkää voittoo on Kaija Koon kappale, joka julkaistiin 26. huhtikuuta 2019.
ND Stevenson

Nate Diana Stevenson tai ND Stevenson (synt. Noelle Stevenson) on yhdysvaltalainen sarjakuvantekijä ja animaatiotuottaja, joka tunnetaan sarjakuvista "Nimona" ja "Lumberjanes" sekä animaatiosarjasta "".
Stevenson aloitti fanitaiteesta ja sai vuonna 2011 verkossa huomiota humoristisilla kuvilla "Sormusten herran" hahmoista ”hipstereinä”. Seuraavana vuonna hän alkoi julkaista "Nimonaa" verkkosarjakuvana. Se oli saanut alkunsa kurssityöstä Maryland Institute College of Artissa, vaikka nimihahmo perustui Stevensonin jo high schoolissa kehittelemiin ideoihin. Kohta sen jälkeen häneen otti yhteyttä agentti, jonka kautta hän sai kustannussopimuksen HarperCollins-kustantamon kanssa. "Nimona" kelpuutettiin Stevensonin opinnäytteeksi ja hän valmistui vuonna 2013.
Stevenson oli ollut kesällä 2012 harjoittelijana losangelesilaisessa Boom! Studios -sarjakuvakustantamossa ja tutustunut siellä Shannon Wattersiin. Valmistuttuaan koulusta Stevenson muutti Los Angelesiin ja jatkoi työskentelyä Boom! Studiosille. Watters esitteli hänelle ideansa "Lumberjanesista" ja Stevenson lähti mukaan ensin hahmosuunnittelijaksi ja sitten yhdeksi käsikirjoittajista. Sarjakuvaa alettiin julkaista vuonna 2014. Se sai kaksi Eisner-palkintoa vuonna 2015. Samana vuonna HarperCollins julkaisi "Nimonan" kirjana, ja Stevenson sai siitä National Book Award -ehdokkuuden nuortenkirjallisuuden kategoriassa.
Ensikosketuksena animaatiosarjojen tekoon Stevenson sai käsikirjoittajana Disney XD:n sarjassa "Wander Over Yonder". Hän päätyi DreamWorksin Netflixille tuottaman "She-Ra: Mahdin prinsessat" -sarjan – joka perustuu 1980-luvun animaatiosarjaan "" – luojaksi ja showrunneriksi "Nimonasta" pitäneen DreamWorks-tuottajan Beth Cannonin pyydettyä häntä esittämään oman ”pitchinsä” sarjasta. Stevenson innostui aiheesta, vaikka olikin tutustunut alkuperäiseen "She-Raan" sekä "He-Maniin" vasta aikuisena, sillä hänen perheensä oli ollut hyvin uskonnollinen eikä hän ollut lapsena katsonut juurikaan animaatioita. Sarjan tuotanto alkoi keväällä 2016 ja ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin marraskuussa 2018.
Stevenson ilmoitti kesäkuussa 2022 uudeksi nimekseen Nate ja taiteilijanimekseen ND.
Alembic Inc

 
Alembic Inc on vuonna 1969 perustettu yhdysvaltalainen soitinrakennusyhtiö, joka aloitti valmistamalla bassokitaroihin aktiivisia etuvahvistimia, ennen kuin alkoi valmistaa bassokitaroita.
Yhtiön perusti Owsley Stanley, joka aloitti toimintansa Grateful Deadin harjoitustilassa, avustaen yhtyettä saavuttamaan paremman soundin koko ketjussa instrumentista nauhalle.
Pian Alembic alkoi avustaa äänityksissä, modifioimaan ja korjaamaan kitaroita, bassoja ja PA-järjestelmiä. 1970-luvulle tultaessa Alembicista tuli osakeyhtiö, jonka jakoivat tasan kolmeen osaan Ron Wickersham, elektroniikka-asiantuntija joka oli aiemmin työskennellyt Ampexilla. Sekä kitaristi ja soittimenrakentaja Rick Turner, ja äänitysinsinööri Bob Matthews.
Nykyisin yhtiö on suuri, ja tunnettu laadukkaista bassokitaroistaan.
Yksi ensimmäisiä ja tunnetuimpia Alembic-bassokitaroiden käyttäjiä on basisti Stanley Clarke.
Au (tiedostomuoto)

AU (Audio file format) on Sun Microsystemsin kehittämä äänitiedostomuoto.
Tiedostomuoto käyttää big endian -tavujärjestystä riippumatta tiedostoa käyttävästä alustasta. Tiedostomuodossa voi käyttää erilaisia koodausmenetelmiä äänelle mukaan lukien 8- ja 16-bittinen pulssikoodimodulaatio (PCM), ulaw ja alaw.
Tiedostomuotoa on käytetty Sunin alustan lisäksi NeXTissä.
Tiedostomuoto.
Tiedoston alussa on 24 tavun otsikko, jota seuraa muuttuvapituinen kommentointilohko sekä jatkuva osuus äänidataa. Tiedoston alussa on 32-bittinen vakio tunniste (heksadesimaalisena 0x2e736e64, ASCII-merkkeinä codice_1), joka kertoo tiedostomuodon. Otsikossa on 32-bittiset kentät pituudelle ja offsetille äänidatan alkukohtaan, käytetylle äänidatan koodausmenetelmälle, näytteenottotaajuudelle sekä kanavien lukumäärälle.
Kuninkaanmänty (Köyliö)

Kuninkaanmänty on Köyliössä sijaitseva kelottunut metsämänty ("Pinus sylvestris"), jonka juurella Ruotsin kuningas Kustaa III ruokaili Satakunnan vierailunsa yhteydessä vuonna 1775. Se sijaitsee Koomankankaalla Ilmiinjärven rannalla Köyliön ja Kokemäen välisen yhdystien 2140 varrella. Järven eteläpäässä olevan uimarannan pysäköintialueella on opastus Kuninkaanmännylle ja paikalla on myös infotaulu. Kuninkaanmännyn kyljessä on graniittinen muistolaatta, johon on kaiverrettu teksti "”Kuningas Kustaa III ruokaili seurueineen 24.6.1775 tämän männyn juurella”".
Historia.
Kustaa III:n vierailu oli osa eerikinretkeä, jollaisen valtaistuimelle nousseet hallitsijat tekivät valtakuntansa eri osiin. Hämeenlinnasta matkaan lähtenyt kuninkaallinen seurue saapui 24. kesäkuuta 1775 Huittisiin, josta se jatkoi Kokemäelle ja sieltä edelleen Huovintietä pitkin Köyliön Ilmiinjärvelle. Kuninkaan ohella seurueeseen kuuluivat muun muassa valtakunnanmarsalkka Hans Henrik von Lieven, valtakunnanneuvos Ulrik Scheffer sekä useita kenraaleita ja korkeita virkamiehiä. Ilmiinjärven rannalla kuningas pysähtyi syömään päivällista tuuhean männyn juurelle. Ruokailun ja lepotauon jälkeen matkaa jatkettiin Kankaanpään kylään, jossa Kustaa tarkasti paikalle leiriytyneen Kuninkaallisen henkirakuunarykmentin harjoitukset. Kankaanpäässä yövyttyään seurue jatkoi aamulla kohti Turkua.
Ruokailupaikalla kasvanut puu nimettiin kansan keskuudessa Kuninkaanmännyksi, ja siitä tuli nopeasti suosittu nähtävyys. Tarinan mukaan männyn kylkeen oli vierailun aikana kaiverrettu myös kuninkaan nimikirjaimet, mutta kirkkoherra Viktor Salminen kertoi vuonna 1905 julkaistussa pitäjänhistoriikissa, että kirjoitus oli jo tuolloin tärvelty. Vielä 1950-luvulla nimikirjaimista kuitenkin kerrottiin olevan jäljellä joitakin piirtoja. Kuninkaanmännyn pinnassa on paljon muita kaiverruksia, joita paikalla vierailleet ovat vuosikymmenten kuluessa tehneet. Muun muassa nuorilla pariskunnilla oli tapana kaivartaa nimikirjaimensa puuhun aina 1900-luvun puoliväliin saakka. Vuonna 1957 mäntyyn kiinnitettiin muistolaatta. Kuninkaanmännyn lisäksi Kustaa III:n vierailun mukaan on nimetty Kankaanpään Kuninkaanlähde.
2000-luvun alussa Kuninkaanmännyn tyviosassa todettiin lahoamisen merkkejä. Puun pelättiin kaatuvan kovassa myrskyssä, minkä vuoksi sitä päätettiin keventää katkaisemalla latva. Syyskuussa 2005 Kuninkaanmänty lyhennettiin noin neljän metrin korkuiseksi ja sen päälle rakennettiin suojakatos. Puun todellisesta iästä ei tuolloin oltu varmoja, joten se määriteltiin irtisahatuista paloista Joensuun yliopiston dendrokronologian laboratoriossa. Dosentti Pentti Zetterbergin johdolla tehty tutkimus vahvisti, että mänty oli aloittanut kasvunsa noin vuonna 1722 ja oli jo täysikasvuinen kuninkaan vierailun aikana. Vielä 1920-luvulla Kuninkaanmännyn kerrottiin olleen Köyliönkartanon metsien suurin petäjä, mutta vuosilustojen perusteella säännöllinen kasvu loppui 1929, ja puu keloutui 1940-luvun ensimmäisen puoliskon aikana.
Köyliö-seura on teettänyt männystä sahatuista paloista muistoesineitä.
Paluu kauhujen kaupunkiin

Paluu kauhujen kaupunkiin ("A Return to Salem’s Lot") on vuonna 1987 ilmestynyt kauhuelokuva, jonka on ohjannut, käsikirjoittanut ja tuottanut Larry Cohen. Elokuva on jatko-osa Tobe Hooperin vuonna 1979 ohjaamalle minisarjalle "Kauhujen kaupunki", joka perustuu kirjailija Stephen Kingin kirjoittamaan kauhuromaaniin "Painajainen". Jatko-osalla ei ole juonellisesti mitään tekemistä kirjan kanssa.
Juoni.
Antropologi ja elokuvantekijä Joe Weber kutsutaan Amazonilta kotiin kun hänen kapinallinen teini-ikäinen poikansa Jeremy on joutunut vaikeuksiin. Hän päättää muuttaa vaimonsa kanssa taloon Uudessa-Englannissa sijaitsevaan pieneen kaupunkiin nimeltä "Salem's Lot". Hän on perinyt sen tädiltään josta oli jota ei ollut tavannut vuosiin. Sinne muutettuaan he huomaavat että kaupunki on vampyyrien asuttama. Joe tutustuu tuomari Axeliin jolta kuulee että vampyyrit muuttivat kaupunkiin 300 vuotta aiemmin, ja että vampyyriyhteisöstä on tullut varakas, koska vuosisatojen aikana kiinteistöjen arvo on noussut. He kuitenkin juovat nykyisin pääasiassa eläinten verta, koska ihmistenverestä on tullut vaarallista nautittava johtuen ihmisten käyttämästä alkoholista ja huumeista, sekä verestä mahdollisesti tarttuvista hepatiitti- ja AIDS-viruksista. Axel haluaa että Joe kirjoittaa vampyyrien historian. Samaan aikaan Joen pojan on vietellyt vampyyrityttö joka näyttää saman ikäiseltä kun Jeremy, ja hän haluaa liittyä vampyyriyhteisöön.
Näyttelijät.
Lähde: 
Vastaanotto.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen kirjoitti: ”Cohen on hylännyt Kingin ja Hooperin perustarinan ja muovaa vampyyrimytologiasta purevan, tahallisella amatöörimäisellä välinpitämättömyydellä viehättävän yhteiskuntasatiirin.” Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Danièle Sallenave

Danièle Sallenave (28. lokakuuta 1940, Angres, Maine-et-Loire, Ranska) on ranskalainen kirjailija ja Ranskan akatemian jäsen.
Elämäkerta.
Sallenave valmistui vuonna 1961 École normale superieure des jeunes filles de Sèvrestä sekä suoritti opetusharjoittelun klassisten kielten opettamiseksi. Valmistuttuaan hän sai viran Beauvais’n lyseosta. Hän liittyi koulu- ja yliopistotelevisiota hyödyntävään työryhmään, joka järjesti kirjallisia lähetyksiä radioon ja televisioon. Lähetysten kohteena olivat niin oppilaat kuin opettajatkin.
Sallenave opettikin kirjallisuutta ja elokuvan historiaa Paris-X Nanterren yliopistossa vuosina 1968–2001. Vuonna 1968 hän aloitti työnsä assistenttina ja sittemmin vuonna 1973 yliopistolehtorina. Tällöin hän ryhtyi valmistelemaan väitöskirjaansa tunnetun filosofin Roland Barthesin ohjauksessa ja suuntasi aktiviteettinsa runouteen, kirjallisuuteen ja elokuvaan.
Sallenave on ranskantanut italiankielistä kirjallisuutta, eritoten Pier Paolo Pasolinin "La Divina Mimesis" sekä saman tekijän näytelmän "Orgie" Ensemble Théâtral Mobile -teatterille. Lisäksi Danele Sallenave on toiminut kirjoittajana Le Monde päivälehdessä sekä aikakauslehdissä Le Messager Culturel ja Temps modernes.
Vuodesta 2009 lähtien Sallenave on toimittanut viikoittaista ohjelmaa France Culture -kanavalle. Hänet valittiin 7. huhtikuuta 2011 Ranskan Akatemian jäseneksi tuolille 30, jonka haltija Maurice Druon oli jättänyt tyhjäksi. Hänen vastaanottamisluentonsa piti Akatemian jäsen Dominique Fernandez 29. maaliskuuta 2012.
Kirchberg (Bern)

Kirchberg on kunta Keski-Sveitsissä Bernin kantonissa. Siellä on noin 6 000 asukasta. 
Sijainti.
Kirchberg sijaitsee Emmejoen varrella, Emmentalissa, Burgdorfin luoteispuolella, parikymmentä kilometriä Bernistä koilliseen ja toistakymmentä kilometriä Solothurnista etelään.
Liikenne.
Moottoritie A1 Bernistä Zürichiin kulkee Kirchbergin poikki.
Meg Whitman

Meg Whitman (s. 4. elokuuta 1956) on yhdysvaltalainen yritysjohtaja ja poliitikko. 
Whitman toimi eBayn toimitusjohtajana 1998–2008.
Hänet valittiin vuonna 2011 Hewlett-Packardin toimitusjohtajaksi, ja vuonna 2015 hän johti sen jakamista kahteen osaan. Hän siirtyi jaossa syntyneen Hewlett Packard Enterprisen johtoon, missä hän toimi vuoteen 2018 asti. Vuoden 2019 alussa hän jäi pois myös yrityksen hallituksesta.
Vuonna 2019 hän siirtyi mobiilivideoita tuottavan startupin johtoon. Hän on ennen eBayta toiminut johtajana myös Disneyssä ja Hasbrossa.
Vuonna 2010 Whitman pyrki Kalifornian kuvernööriksi republikaanien ehdokkaana. Vuoden 2018 vaaleissa hän ilmaisi tukensa yllättäen demokraattien ehdokkaalle Antonio Villaraigosalle.
Barbara Cassin

Barbara Cassin (s. 24. lokakuuta 1947 Boulogne-Billancourt, Hauts-de-Seine, Ranska) on ranskalainen filosofi ja retoriikan tutkija. Hän on ollut Léon-Robin-keskuksen johtaja vuodesta 2006 lähtien.
Cassin valittiin Ranskan akatemian jäseneksi 3. maaliskuuta 2018, yhdeksäntenä naisena.
Canadair CL-44

Canadair CL-44 oli kanadalainen potkuriturbiinilentokone, joka perustui Bristol Britanniaan. Sitä kehitti ja valmisti Canadair 1950 ja 1960-lukujen vaihteessa. Lentokonetta valmistettiin vain 39 kappaletta, Kanadan ilmavoimien käyttöön nimen CC-106 alla. Lentokone nimettiin Kanadan Yukonin mukaan.
Fila (yritys)

Fila on alun perin italialainen, nykyään korealaisomisteinen urheiluvaatteiden valmistaja. Fila valmistaa muun muassa kenkiä, huppareita, college-paitoja ja lippalakkeja. 
Kiinan markkinoilla Filan tuotemerkki on ollut vuodesta 2009 kiinalaisen urheiluvarustekonserni Anta Sportsin hallinnassa. 
Yhtiö perustettiin Biellassa, Italiassa vuonna 1911.
Vahteriston luonnonsuojelualue

Vahteriston luonnonsuojelualue on Riihimäelle vuonna 2008 perustettu luonnonsuojelualue. Vahteriston 121 hehtaarin suojelualue käsittää pääosan Vahteristonmäkeä sekä Huhtionmäen länsipuolen ja itäreunan. Luonnonsuojelualueella on monimuotoista metsäluontoa, jossa vuorottelevat moreenirinteet, suopainanteet ja korpimetsät. Tuoreen ja lehtomaisen kankaan kuusivaltaiset metsät ovat vallitsevia kasvillisuustyyppejä. Erityisen arvokkaita ovat Huhtionmäen lähteikkö sekä Vahteristonmäen korpinotko. 
Luonnonsuojelualueella esiintyy kangasmetsälle tyypillistä seinäsammalta sekä kerrossammalta. Sammalikossa voi havaita ukkoetanoita. Alueen eläimistöstä mainittakoot hirvi, liito-orava, metsähiiri ja metsämyyrä. Linnustoon kuuluvat muun muassa tiltaltti ja pyy.
Alueesta tehtiin luonnonsuojelalue Riihimäen kaupungin hakemuksesta ja Hämeen ympäristökeskuksen päätöksellä 26. toukokuuta 2008. 
Vahteriston luonnonsuojelualueella on noin kilometrin pituinen luontopolku, jolla voi tutustua kantahämäläiseen metsämaisemaan. Polku kulkee halki kuusivoittoisen kangasmetsän ja korpipainanteiden korkeat kallioalueet männiköineen jäävät polun länsipuolelle. Luontopolun varrella on myös opastauluja, jotka kertovat alueen luonnosta. Opastauluilla merkatun luontopolun lisäksi alueella on myös muita polkuja, joista yksi kulkee Huhtionmäkeä pitkin.
Luonnonsuojelualueen läpi kulkee myös viiden kilometrin ulkoilureitti Uhkolasta Suonummen majalle. Talvisin ulkoilureitti toimii hiihtolatuna. Luonnonsuojelualueen läheisyydessä, Uhkolansuolla on atsaleapuistona tunnettu Helsingin yliopiston istutuskokeilu, jonne on istuettu noin 200 atsaleaa.
Mayra Aguiar

Mayra Aguiar da Silva (s. 3. elokuuta 1991 Porto Alegre, Rio Grande do Sul, Brasilia) on brasilialainen judoka. Hän on saavuttanut kaikki palkintosijansa naisten 78 tai 70 kilogramman sarjassa. Aguiarilla on yhteensä kolme olympiamitalia, seitsemän MM-mitalia, neljä mitalia Pan-Amerikan kisoista sekä yhdeksän mitalia judon Pan-Amerikan mestaruuskilpailuista.
Aguiar saavutti ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa oltuaan 2007 hopealla Pan-Amerikan-mestaruuskilpailujen 70 kg:n painoluokassa. Hän sijoittui samana vuonna Pan-Amerikan kisoissa naisten 70 kilogramman sarjassa toiseksi Ronda Rouseyn voittaessa. Ensimmäisen kuudesta Pan-Amerikan-mestaruudestaan hän voitti 2008. Samana vuonna Aguiar osallistui Pekingin kesäolympialaisiin, mutta hävisi ainoan ottelunsa Leire Iglesiasille ja tuli sijalle 20. Joulukuussa 2008 Aguiar sai pahan vamman oikeaan polveensa. Hän oli sen vuoksi lähes vuoden sivussa, ja palasi tatamille vasta syyskuussa 2009 vaihtaen sarjaa 70 kilogrammasta 78 kilogrammaan. Judon Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa 2010 Aguiar voitti naisten 78 kilogramman sarjan kultaa. Vielä samana vuonna 2010 hän kilpaili judon maailmanmestaruuskilpailuissa sijoittuen toiseksi naisten 78 kilogramman sarjassa. 
Aguair saavutti Pariisin MM-kilpailuissa 2011 pronssia 78 kg:n painoluokassa. Kesäolympialaissa 2012 hän saavutti ensimmäisen olympiamitalinsa; pronssia naisten 78 kilogramman sarjasta. Rio de Janeiron MM-kilpailuissa 2013 hän saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja pronssia alle 78-kiloisissa. Vuoden 2014 judon MM-kilpailuissa hän voitti naisten 78 kilogramman sarjan maailmanmestaruuden. Kesäolympialaisissa 2016 Aguiar otti naisten 78 kilogramman sarjasta pronssia. Vuonna 2017 Aguiar voitti toisen judon maailmanmestaruuden naisten 78 kilogramman sarjasta. Ensimmäisen kultamitalinsa Pan-Amerikan kisoissa hän voitti 2019. Samana vuonna hän saavutti MM-pronssia alle 78-kiloisissa. Kesäolympialaisissa 2020 Aguiar sai jälleen pronssia naisten 78 kilogramman sarjasta. Hän voitti 2022 Pan-Amerikan-mestaruuden Limassa ja maailmanmestaruuden Taškentissa.
Aguiar asuu Porto Alegressa, Rio Grande do Sulissa, Brasiliassa. Hän on 178 senttimetriä pitkä ja painaa 78 kilogrammaa.
Urpo Hansson

Urpo Ruben Hansson (11. helmikuuta 1900 Hämeenlinna – 21. heinäkuuta 1978) oli suomalainen näyttelijä. 
Ura.
Hansson liittyi Hämeenlinnan Työväen Näyttämöön 1920 ja työskenteli siellä useita vuosikymmeniä. Hän joutui "tuleen" heti näyttämöön liityttyään, kuten vuonna 1930 julkaistussa näyttelijämatrikkelissa luonnehditaan. Hän sai näyteltäväkseen muun muassa "Daniel Hjortin" nimiosan ja Turkan osan komediassa "Tukkijoella". Hanssonin rooliluetteloa kartutti vuosien mittaan Kivimaa tragediassa "Anna Liisa", Napoleon näytelmässä "Rouva Suorasuu", Marmeladov näytelmässä "Rikos ja rangaistus" ja lukuisat muut.
Varsinaiselta ammatiltaan Hansson oli jalometallityöntekijä.
Kanae Yamabe

Kanae Yamabe (; s. 22. syyskuuta 1990 Sapporo, Hokkaido, Japani) on japanilainen judoka. 
Hänen saavutuksiinsa kuuluu naisten yli 78 kilogramman sarjan pronssimitali kesäolympialaisista 2016 sekä naisten yli 78 kilogramman sarjan pronssimitali judon maailmanmestaruuskilpailuista 2015. 
Yamabe aloitti judon 6-vuotiaana. Hänen lempiheittotekniikkansa on harai-goshi. Yamabe on 172 senttimetriä pitkä.
Laura Johnson

Laura Johnson (s. 1. elokuuta 1957 Burbank, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Parhaiten hänet tunnetaan Terry Hartfordin roolista "Viinitila Falcon Crest" -sarjassa vuosina 1983–1986. Johnson tunnetaan myös televisiosarjoista "Clash of the Titans" (1981) ja "L.A. Law".
Henkilökohtaista.
Johnson oli naimisissa Harry Hamlinin kanssa vuodesta 1985 vuoteen 1989.
Sirkka-Liisa Jämsä-Jounela

Sirkka-Liisa Katriina Jämsä-Jounela (o.s. Jämsä; s. 6. huhtikuuta 1952 Haapajärvi) on suomalainen tekniikan tohtori, joka on toiminut Aalto-yliopiston (aiemmin Teknillisen korkeakoulun) kemian tekniikan (prosessien ohjauksen ja hallinnan) professorina. 
Jämsä-Jounela tuli ylioppilaaksi Kemijärven lyseosta (1972). Hän valmistui Oulun yliopistosta diplomi-insinööriksi (1978) ja Teknillisestä korkeakoulusta tekniikan lisensiaatiksi (1985) ja tekniikan tohtoriksi mittaus- ja säätötekniikan piiristä (1990). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1990) oli otsikoitu "Modern approaches to control of mineral processing".
Jämsä-Jounela työskenteli atk-suunnittelijana (1978–1980) ja VTT:n tutkijana (1981–1983). Sitten hän oli Kemira Engineeringin säätöinsinööri (1983–1986), Suomen Akatemian ja Kemira Engineeringin teollisuustutkija (1987–1991) ja Outokumpu Mintech Oy:n vanhempi konsultti (1991–1994). Hän työskenteli Teknillisen korkeakoulun prosessien ohjauksen ja automaatiolaboratorion määräaikaisena professorina ennen nimitystään kemian tekniikan professoriksi (2002–).
Vuoteen 2011 mennessä Jämsä-Jounelan tieteellinen tuotantonsa käsitti noin 170 kansainvälistä konferenssi- ja lehtijulkaisua. Sittemmin tieteellinen tuotanto on jatkunut. Hänen tutkimuskohteensa ovat viime vuosina liittyneet prosessiautomaation valtavirtaan: teollisuus 4.0, teollinen laitteiden internet, pilvilaskenta, big data, 5G, tekoäly ja näiden soveltaminen prosessiteollisuuteen. Jämsä-Jounela tutkii myös uusia prosessinsäädön ja -ohjauksen teorioita pyrkimyksenään saada tehtaat toimimaan tehokkaammin ja kestävämmin. 
Jämsä-Jounela on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen (2007–). Kotimaisiin tunnustuksiin kuuluu myös Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ensimmäisen luokan ritarin arvo (SVR R I).
NBA-kausi 2018–2019

NBA-kausi 2018–2019 oli NBA-koripallosarjan 73. kausi. Runkosarja alkoi 16. lokakuuta 2018 ja päättyi 10. huhtikuuta 2019. Viimeiseksi jäänyt kuudes loppuottelu pelattiin 13. kesäkuuta. Mestaruuden voitti ensimmäisenä kanadalaisena joukkueena Toronto Raptors.
Pudotuspelit.
lihavoitu ottelusarjan voittaja
"kursivoitu" joukkue, jolla kotikenttäetu
Erkki Helo

Erik Aksel Helo (alkuaan Hillerström, 22. huhtikuuta 1898 Turku – (kuoleman julkistamispäivä 28. syyskuuta) 1974) oli suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja ja teatteriohjaaja. Hänen uransa painopiste oli työväen teattereissa.
Ura.
Helon vanhemmat olivat konemestari Axel Hillerström ja Aurora Davidson. Hän kävi kansakoulua Turussa ja Pietarissa. Näyttelijänuransa hän aloitti harrastajana Koiton Näyttämöllä Helsingissä 1918–1921. Helo muutti sukunimensä Hillerströmistä Heloon 1923. Ammattimaisen uransa Helo aloitti Turun Työväen Teatterissa 1921–1925, minkä jälkeen hän työskenteli näyttelijä-ohjaajana Porin Työväen Teatterissa 1925–1926. Helon teatterinjohtajan ura käynnistyi Iisalmen Työväen Teatterissa 1926. Sen jälkeen hänellä oli useita johtajanpestejä työväenteattereissa eri puolilla Suomea aina vuoteen 1942.
Helo profiloitui luonne- ja rakastajaosien esittäjäksi, kuten 1930 julkaistussa näyttelijämatrikkelissa kirjoitetaan. Hänen tehtäviään olivat muun muassa "Daniel Hjortin" nimiosa, "Elinan surman" Klaus Kurki ja Uolevi sekä "Nummisuutareiden" Iivari. Helo näytteli myös Koikkalaisen osan Agapetuksen komediassa "Syntipukki" ja Armandin osan näytelmässä "Kamelianainen". Hänellä oli lisäksi useita operettirooleja.
Helo ohjasi muun muassa näytelmät "Seitsemän veljestä", "Nummisuutarit" ja "Elinan surma".
Vuonna 1973 Helo näytteli vuorineuvos Ingmanin roolin Erkko Kivikosken draamaelokuvassa "Laukaus tehtaalla". Vuonna 1930 Helolla oli ollut kreditoimaton rooli historiallisessa mykkäelokuvassa "Kajastus".
Helon puoliso oli Ksenia Aurora (o.s. Laine) vuodesta 1925.
Maria Lea Pedini-Angelini

Maria Lea Pedini-Angelini (s. 1954) on entinen San Marinon kapteenivaltionhoitaja eli valtionpäämies. Maan kapteenivaltionhoitajat ovat virassa puoli vuotta ja heitä on kerrallaan kaksi.
Pedini-Angelini opiskeli taidetta Bolognan yliopistosta ja valmistui vuonna 1976. Vuosina 1983–2006 hän työskenteli ulkoministeriön alaisuudessa toimivan kulttuurin ja tiedotuksen osastolla.
Pedini-Angelini hoiti kapteenivaltionhoitajan virkaa huhtikuun alusta lokakuuhun alkuun 1981 yhdessä Gastone Pasolinin kanssa. Pedini-Angelini oli San Marinon ensimmäinen naispuolinen kapteenivaltionhoitaja. Hän on toiminut myöhemmin maansa ulkoministerinä ja Pohjoismaiden suurlähettiläänä (Ruotsissa vuonna 1995). Maria Lea Pedini-Angelini on puoluekannaltaan San Marinon kristillisdemokraatti.
Vuonna 2016 San Marinon postitoimisto julkaisi postimerkin Pedini-Angelinin virkaanastujaisten 35-vuotispäivän kunniaksi. Lisäksi hänelle on myönnetty seuraavat kunniamerkit: