tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Apteekkari

Apteekkari on apteekin johtaja ja lääkehuollon asiantuntija. Avohuollon apteekeissa apteekkarit toimivat itsenäisinä yrittäjinä. Apteekkarin työssä yhdistyvät tieteellinen asiantuntemus ja liiketaloudellinen ajattelu. Apteekkari kantaa vastuuta apteekin toiminnasta ja taloudesta sekä potilasturvallisuudesta. 
Apteekkarilta vaaditaan laajaa lääkealan tuntemusta ja kykyä soveltaa sitä käytäntöön. Hänen on jatkuvasti seurattava lääkealan tieteellistä kehitystä sekä siihen liittyvien lakien ja säädösten muutoksia. Hänen on hallittava yritysjohtamisen taidot. Työ vaatii myös asiakaspalvelutaitoja.
Yrittäjäksi aikova laillistettu proviisori voi hakea avointa apteekkilupaa toimittuaan useita vuosia apteekissa tai lääkehuollon eri tehtävissä. Lääkelaissa määritellään luvan edellytykset. Päteviä hakijoita on tavallisesti jopa kymmeniä. Lupa myönnetään sille, jolla Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus Fimea arvioi olevan parhaat ammatilliset ja taloudelliset edellytykset apteekkitoiminnan ylläpitämiseen.
Työtehtävät.
Apteekkari vastaa apteekin taloudesta, henkilöstöhallinnosta ja toiminnasta. Olennainen osa työtä on toimintaympäristössä ja lääkealalla tapahtuvan kehityksen seuraaminen sekä sen suunnitella, miten apteekin tulisi vastata muutoksiin. Yksityisessä apteekissa apteekkari vastaa lääkehuollon kehittämisestä. Henkilökunnan esimiehenä hän valvoo apteekkityötä ja päättää muun muassa työnjaosta. Osa apteekkarin työtä on yhteyksien hoitaminen lääkehuollon tahoihin ja paikalliseen terveydenhuoltoon.
Sairaala-apteekissa apteekkari toimii johtotehtävissä. Hänellä on vastuu laitoksen lääkehuollon järjestämisestä ja organisoinnista. Niissä apteekkari tekee tutkimusta tai selvittely- ja kehittämistyötä lääkehuollon palvelujen kehittämiseksi. Yliopistollisten sairaaloiden apteekeissa tehdään laajempaa tutkimusta ja harjoitetaan julkaisutoimintaa, jonka johdossa on apteekkari. Yksittäisten yliopistoapteekkien toiminnasta vastaavat apteekinhoitajat.
Työpaikat.
Yksityisten apteekkien apteekkarit toimivat itsenäisinä yrittäjinä.
Helsingin ja Kuopion yliopistojen apteekit toimivat yliopistojen alaisina. Niiden ja niiden sivuapteekkien johtajana toimii proviisori, jota kutsutaan apteekinhoitajaksi. Sairaala-apteekkien apteekkarit ovat tulosyksiköiden johtajia.
Farmaseutti

Farmaseutti on farmasian alan alemman korkeakoulututkinnon yliopistossa suorittanut laillistettu terveydenhuollon ammattihenkilö. Farmaseutit työskentelevät etenkin sellaisissa tehtävissä, joissa tarvitaan lääkkeiden tai lääkehoitojen asiantuntemusta. Pääosa farmaseuteista työskentelee apteekeissa asiakaspalvelutehtävissä. Lisäksi farmaseutteja työskentelee lääketukkukauppojen, lääketeollisuuden, terveydenhuollon ja valtion palveluksessa tai yrittäjinä.
Koulutus.
Farmaseutin tutkinto vastaa laajudeltaan yliopistollista kandidaatintutkintoa (180 op.) ja se suoritetaan yleensä kolmessa vuodessa. Farmaseutteja koulutetaan Suomessa kolmessa eri yliopistossa: Helsingin yliopistossa, Itä-Suomen yliopistossa ja Åbo Akademissa.
Opinnot koostuvat useista farmaseuttisista oppiaineista. Farmaseutin opintoihin sisältyy farmaseuttista kemiaa, farmaseuttista biologiaa, farmasian teknologiaa, biofarmasiaa, farmakokinetiikkaa, farmakologiaa ja toksikologiaa. Lisäksi opintoihin sisältyy puolen vuoden ammatillinen harjoittelu, josta osa tulee suorittaa avoapteekissa. Osa harjoittelusta on mahdollista suorittaa myös sairaala-apteekissa.
Farmaseutit työelämässä.
Farmaseuteista jopa 85 % työskentelee niin sanotuissa avoapteekeissa, eli tavallisissa apteekkiliikkeissä, joiden tehtävä on luovuttaa lääkkeitä kuluttajien käyttöön, ja tarjota neuvontaa lääkkeiden oikeaoppisesta käytöstä. Noin 9 % työskentelee terveydenhuollossa - lähinnä sairaala-apteekeissa ja lääkekeskuksissa, jotka vastaavat sairaaloiden ja terveyskeskusten lääkehuollosta. 4 % työskentelee lääketeollisuuden tai lääketukkukaupan palveluksessa ja 2 % valtion, Kelan tai yliopistojen palveluksessa.
Farmaseutin tyypilliset työtehtävät apteekeissa sisältävät asiakaspalvelua, joka liittyy etenkin itsehoito- ja reseptilääkkeiden oikeaoppisen käytön neuvontaan. Lisäksi apteekkifarmaseutin työnkuva saattaa sisältää esimerkiksi lääkehoitojen arviointia ja lääkevalmisteiden valmistusta.
Terveydenhuollossa työtehtävät liittyvät lääkehoitojen arviointiin sekä lääkkeiden logistiikkaan, valmistukseen ja käyttökuntoon saattamiseen. Työtä saatetaan tehdä myös sairaalan osastoilla osana moniammatillista ryhmää.
Lääketeollisuudessa työnkuvaan voi kuulua esimerkiksi laadunvarmistukseen tai lääke-erien myyntiin vapauttamiseen liittyvät tehtävät ja lääketurvatoiminta.
Lääketukkukaupassa työtehtävät liittyvät tyypillisesti joko logistiikkaan tai lääkkeiden myyntiin ja markkinointiin.
Farmaseuttisia viranomaistehtäviä ovat esimerkiksi lääketehtaiden ja apteekkien valvontaan liittyvät tehtävät sekä lääkekorvaushakemuksien käsittely ja korvauspäätösten tekeminen.
Lähteet.
Seurasaaret

Seurasaaret () ovat saariryhmä Ranskan Polynesiassa, Tyynellämerellä. Saariston pituus päästä päähän on 725 km. Saaret jakautuvat kahteen pienempään ryhmään, Tuulenpuoleisiin ja Suojanpuoleisiin saariin. Saarilla oli yhteensä noin 235 500 asukasta vuoden 2012 väestönlaskennassa. 85 % Ranskan Polynesian koko väestöstä asuu Seurasaarilla. 
Saarten nimi viittaa brittiläiseen Royal Society -tiedeakatemiaan, jonka kunniaksi kapteeni James Cook nimesi saaret 1769. Royal Society myös rahoitti Cookin matkan saarille.
Saariryhmä koostuu seuraavista saarista:
Haurei

Ahuréi (kutsutaan myös Haurei, Ha'urei tai Ha'uréi, viimeksi mainitut kaksi osoittavat myös, miten se lausutaan), on Rapan ja loppujen Ranskan Polynesian Bass-saarten pääkaupunki. Se sijaitsee Baie d'Ahuréi -lahden molemmilla puolilla.
Haurei koostuu kahdesta esikaupunkialueesta: South Ahuréi eteläpuolella lahtea ja North Ahuréi pohjoispuolella.
DNA Welho

DNA Welho Oy (entisiltä nimiltään PlusTV, Welho ja Helsinki Televisio Oy) oli DNA Oyj:n tytäryhtiö. Se oli Suomen suurin kaapelitelevisio-operaattori, joka välitti radio-, televisio-, maksutelevisio-, ja laajakaistapalveluita usealla eri jakelualustalla. DNA Oy osti Welhon liiketoiminnan Sanomalta 30. kesäkuuta 2010 voimaan astuneella kaupalla.
Tampereen Messu- ja Urheilukeskus

Tampereen Messu- ja Urheilukeskus (, TESC) on vuonna 1985 avattu, nykyisin viisi hallia käsittävä monitoimikeskus, joka sijaitsee Tampereella Härmälän kaupunginosassa entisen Härmälän lentokentän alueella ja Pirkkalan rajan tuntumassa. Messu- ja Urheilukeskus toimii yleisurheilun ja jalkapallon harjoittelu- ja kilpailuareenana sekä messujen, kokousten ja konserttien pitopaikkana. Keskuksessa harjoittelevat mm. SPL:n Tampereen piirin seurat ja Tampereen Pyrintö ry. Tampereen kaupunki omistaa hallin osakkeista noin 65 prosenttia ja Tampereen Messut loput.
Tampereen Messu- ja Urheilukeskus Oy perustettiin vuonna 2005. Sen omistavat Tampereen kaupunki ja Tampereen Messut Oy. Messuohjelmistossa on 20 messutapahtumaa sekä ammattilaisille että suurelle yleisölle. TESCin tilaisuuksissa käy vuosittain lähes miljoona ihmistä.
Tampereen Messu- ja Urheilukeskus on myös yleisurheilun, jalkapallon, futsalin ja salibandyn harjoittelu- ja kilpailukeskus. TESCissä on muun muassa 300-metrinen, kuusiratainen juoksurata ja täysimittainen jalkapallokenttä. Suurimman hallin katsomoon mahtuu 1 500 henkeä.
Reittiopas

Reittiopas (tai "reittipalvelu") on matkustamista ja liikkumista helpottava sähköinen palvelu. Se etsii lähtö- ja määränpääpaikkojen välille sopivan reitin tiettyyn aikaan yhdistellen tarvittaessa eri kulkumuotoja. Reittioppaita tarjoavat esimerkiksi Matkahuolto ja Vr. Myös vesiliikenteeseen on saatavana reittioppaita, joita järjestävät jotkut järjestöt ja myöskin yksityishenkilöt. 
Reittiopaspalvelussa voi usein esittää toiveen kulkumuodosta, kävelymatkojen pituudesta, nopeudesta ja vaihtojen määrästä.
YTV:n (nyk. HSL) Reittiopas aloitti toimintansa vuoden 2001 lopulla ja se on yksi ensimmäisistä, ellei jopa ensimmäinen, julkisen liikenteen ovelta ovelle reittiopas. Reittiopasta ylläpitää ja kehittää CGI.
Ouluhalli

Ouluhalli on Oulun kaupungin liikuntaviraston ylläpitämä urheiluhalli Raksilan kaupunginosassa, keskustan läheisyydessä. Halli on osa kaupungin ylläpitämää Raksilan urheilukeskusta. Halli valmistui vuonna 1986, ja sen rakentamiskustannukset olivat 50 miljoonaa markkaa (noin 8,4 miljoonaa euroa). Hallin suunnitteli Arkkitehtitoimisto Harju (kupoliosa).
Halli on ympyränmuotoinen, ja sen halkaisija on 115 metriä. Hallin katto on rakenteeltaan kalottityyppinen, ja hallin sisätilan suurin korkeus on 24 metriä. Sisäpinta-ala on 12 000 m² ja tilavuus 161 000 m³. Katsomossa on 830 kiinteää istumapaikkaa, lisäkatsomossa 700 istumapaikkaa sekä lisäksi 4 500 tuolia. Pysäköintipaikkoja hallin edustalla on 664.
Ouluhallissa järjestetään vuosittain SM-kisoja muun muassa palloilulajeissa sekä EM-kisoja muun muassa painissa toukokuussa 1989 ja lentopallon EM-kisojen alkulohko syyskuussa 1993. MM-tasolla hallissa kilpaillaan jousiammunnassa. Vuonna 2004 Ouluhallia käytti 344 122 urheilijaa.
Peruskorjattu halli otettiin käyttöön 14. syyskuuta 2020. Ouluhallin laajennusosa otettiin käyttöön toukokuussa 2021. Peruskorjaus- ja laajennushanke maksoi noin 20 miljoonaa euroa ja oli ajankohtansa mittavimpia liikuntarakentamisen hankkeita Pohjois-Suomessa. 
Kentät.
Keinonurmi on käytössä 15. lokakuuta – 15. huhtikuuta välisenä aikana.
Yleisurheilun suorituspaikat
Laajennusosa.
Ouluhallin laajennusosa on kooltaan 7350 m². Se on nivelletty vanhan kupolihallin pääsisäänkäynnin kohdalle, johon on sijoitettu koko rakennuskompleksia palveleva aula ja kahvila-ravintola. Uudisosan suurin sali on 1775 m² kokoinen monitoimisali, joka tarjoaa SM-tason tilat lentopallolle, koripallolle ja futsalille. Muunneltavat katsomotilat on jopa 1500 hengelle. Lisäksi rakennuksessa on 70-metrinen juoksurata, lähes 400 neliön kuntosali sekä tanssi-, voimistelu- ja kamppailusalit.
Arkkitehdit Kontukoski Oy voitti Ouluhallin laajennuksesta järjestetyn arkkitehtikilpailun vuonna 2018 ehdotuksellaan ”Kiitäjä”. Palkintolautakunta kiitti lausunnossaan sitä, miten hankala suunnitteluongelma - siron kupolihallin laajentaminen - onnistuttiin ratkaisemaan ilman alkuperäisen rakennuksen ilmeen menetystä. Tätä edesauttoi se, että Kontukoski löysi rakennukselle paremman paikan ns. Messukentältä kuin mitä hankkeen esiselvityksessä ehdotettiin.
Laajennusosa on suunniteltu vanhaa kunnioittaen. ”Kiitäjän” virtaviivainen, kiilamainen muoto, aulan puurakenteet ja katosten vinot puupilarit rakentavat dialogia vanhan hallin pelkistyneen, geometrisen muotokielen ja puurakenteen kanssa. Myös pohjakerroksen lasia ja betonia yhdistelevä julkisivu ja ylempien kerrosten harmaan peltijulkisivun kolmiomaiset pinnat rakentavat yhteyttä vanhaan kupoliosaan, jonka jalusta on betonia ja jonka ikkunoissa ja pellityksissä on kolmiomuotoja. Julkisivussa on käytetty peltivillaelementtiverhousta ja metalliverkkoa. Runko on teräspilari-ristikkorakenteinen. Aulan kaareva katto on yhdistelmä teräs-, puu- ja betonirakenteita.
Soittolista

Soittolista () -termillä tarkoitetaan yleensä listaa jollakin radiokanavalla tiettynä ajanjaksona soitettavasta musiikista. Joskus soittolista voi olla lista sen hetken suosituimmista tietyn musiikkityylin musiikkikappaleista järjestettynä suosituimmuusjärjestykseen, esimerkiksi TOP 40 -lista. Tällaisia hittilistoja löytyy suosituimpien radio-ohjelmien koostamina sekä perinteiseen tapaan levymusiikkia soittavilta musiikin ammattilaisilta koottuna. 
Soittolistoille pääsevät yleensä musiikkiartistin tai yhtyeen suosituimmat single-levytykset. Parhaimpina esimerkkeinä voidaan mainita Michael Jacksonin "Bad"-levy, jolta nousi viisi singleä Billboard Hot 100 -soittolistan ensimmäiseksi vuosina 1987–1988.
Soittolistojen lisäksi kerätään tietoa levymyynnistä, jolloin on kyse erikseen levyalbumien ja -singlejen levymyyntilistasta. Levymyynnin singlelistat ovat laajentuneet pikkuhiljaa käsittämään myös Internet-lataukset ja suoratoiston.
Radiotuotannossa soittolista, ajolista, on myös tekninen termi, joka tarkoittaa listaa lähetyksessä soitettavasta musiikista. Yleiskeskustelussa termit sotketaan monesti keskenään, ja radioasemia syytetään "soittolistojen" käytöstä silloin, kun tarkoitetaan orjallista tietyn formaatin noudattamista. Soittolista laaditaan joko toimittajan/DJ:n itsensä tekemänä tai käytetään automaattista musiikinvalintajärjestelmää, joka tiettyjen ehtojen mukaan valitsee soitettavan musiikin.
Suomessa radiokanavien soittolistojen laadinnassa keskeisiä henkilöitä ovat kanavien musiikkipäälliköt (esim. Mikko Koivusipilä), joille levy-yhtiöiden promoottorit esittelevät uutuuslevyjä viikoittain. Musiikkipäällikkö lisää eli "”äddää”" sopiviksi arvioimiaan kappaleita soittolistalle. Tässä vaiheessa kappale soi kanavalla harvakseltaan, kunnes se "testataan", eli siitä esitetään lyhyitä otteita valikoidulle kuulijakunnalle, jonka antaman palautteen perusteella parhaiten testanneet kappaleet nostetaan "voimasoittoon" ja huonosti testanneet poistetaan listalta. Kappale pysyy listalla niin kauan kuin se testaa hyvin, kaupallisilla kanavilla jopa useita kuukausia, mutta esimerkiksi Radio Suomessa toistokerrat ovat huomattavasti harvalukuisempia.
Radioasemien käyttämiä ajolistaohjelmistoja.
Useimmat, kuten kaikki edellä mainitut radioasemien listaohjelmistot ovat palvelinpohjaisia.
Historia.
20. syyskuuta 1940 "Billboard"-lehti julkaisi lehden ensimmäisen listan musiikin suosituimmuudesta. Billboard Hot 100 - soittolista ja samalla uusi sisältö radiosoitto-ohjelmien rungoksi syntyivät.
STTK-Opiskelijat

STTK-Opiskelijat on Toimihenkilökeskusjärjestö STTK:n opiskelijajärjestö. STTK-Opiskelijoilla on STTK:laisten liittojen kautta lähes 60 000 opiskelijajäsentä. STTK-Opiskelijoiden toiminnasta vastaavat puheenjohtaja sekä kaksi varapuheenjohtajaa, jotka valitsee STTK-Opiskelijoiden valtuusto."STTK-Opiskelijat on opiskelijoiden oma järjestö, joka vaikuttaa, osallistuu, ottaa kantaa ja tiedottaa. STTK Opiskelijat tekevät myös työtä opiskelijoiden ja nuorten työelämätietämyksen vahvistamiseksi."
Tradenomiliitto TRAL

Tradenomit (Tradenomiliitto TRAL ry) on akavalainen tutkintopohjainen tradenomien edunvalvonta- ja palveluorganisaatio, johon voivat liittyä tradenomi-, BBA- tai tradenomi (ylempi AMK) -tutkinnon suorittaneet tai niitä opiskelevat. Yhdistyksessä on jäseniä noin 30 000, joista noin puolet on valmistuneita tradenomeja. Yhdistys on perustettu vuonna 1996.
Organisaatio.
Tradenomiliitto TRAL ry:n ylintä päätösvaltaa käyttää valtuusto, jonka jäsenet valitsevat vaaleilla. Valtuustoon kuuluu 35 jäsentä. Valtuuston toimikausi alkaa liittovaltuuston vaalin tuloksen vahvistamisesta ja kestää kolme vuotta. Valtuuston opiskelijaedustajat nimittää Tradenomiopiskelijat (Tradenomiopiskelijaliitto TROL ry). Viimeisimmät valtuustovaalit järjestettiin keväällä 2023. 
Valtuusto valitsee liiton hallituksen. Hallituksen toimikausi on 3 vuotta. 
Liiton palveluksessa on 21 työntekijää, jotka vastaavat jäsenten edunvalvonnasta ja jäsenpalvelusta.
Tradenomiopiskelijat (Tradenomiopiskelijaliitto TROL ry).
Tradenomeihin kuuluu itsenäisenä yhdistyksenä Tradenomiopiskelijat(Tradenomiopiskelijaliitto TROL ry.), johon opiskelijat järjestäytyvät pääosin itsenäisten alueellisten yhdistysten kautta. Tradenomiopiskelijat toimii tradenomiopiskelijoiden etuja valvovana ammatillisena opiskelijajärjestönä.
Alue- ja alakohtaiset yhdistykset.
Tradenomien alaisuudessa toimii myös itsenäisiä alakohtaisia ja alueellisia tradenomiyhdistyksiä:
Caudron C.59

Caudron C.59 oli ranskalainen, kaksipaikkainen, kaksitasoinen ja puurakenteinen yksimoottorikone kangasverhouksella. Valmistaja oli Caudron ja konetta valmistettiin vuosina 1922-1924. Kone oli suunniteltu moniin eri tehtäviin.
Kone oli käytössä Ranskan lisäksi Bulgariassa, Kiinassa, Turkissa ja se osallistui myös Espanjan sisällissotaan.
Koneesta tehtiin myös C.59/2-variantti, joka oli varustettu 230 hv:n Lorraine 7Ma-moottorilla.
Caudron C.59-lentokoneita rakennettiin yli 1 800 kappaletta.
Käyttö Suomessa.
Suomen ilmavoimille ostettiin vuonna 1923 Ranskasta kolme Caudron C.59 -konetta. Koneiden tunnukset olivat ns. neljännessä rekisterissä 2E3-2E5 ja vuoden 1927 rekisterissä CA-48 - CA-50. Koneiden valmistusnumerot olivat 5407–5409. Koneessa oli pyörälaskutelineet, mutta ainakin 2E3-konetta kokeiltiin myös kellukkeilla. Koneet vastaanotettiin 8. marraskuuta 1923 ja viimeinen niistä poistui käytöstä 1931.
Museokoneet Suomessa.
Päijät-Hämeen ilmailumuseossa Vesivehmaan lentokentällä on yksi Caudron C.59 -lentokone (CA-50).
Fakarava

Fakarava on atolli Ranskan Polynesiassa, Tyynellämerellä. Se on osa Tuamotun saariryhmää. Atolli sijaitsee 450 kilometriä Tahitista koilliseen. Fakaravan suurin kylä on Rotoava, jossa on noin 350 asukasta. Atollilla oli 844 asukasta vuoden 2017 väestönlaskennassa. Fakaravan kuntaan kuuluvat myös Kauehi ja Niau.
Fakarava on saariryhmänsä toiseksi suurin atolli Rangiroan jälkeen, sen laguunin pinta-ala on yli 1 112 neliökilometriä. Atollin kaakkoisosassa on kilometrin levyinen yhteys mereen. Atollilla on myös lentoasema.
George Hamilton

George Hamilton (s. 12. elokuuta 1939 Memphis, Tennessee, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuva- sekä televisionäyttelijä. Hän aloitti elokuvauransa jo vuonna 1952 ja näyttelee edelleen. Hamilton on myös ohjannut useita elokuvia.
Näyttelijänura.
George Hamilton sai ensimmäisen pienen roolinsa jo 1952 mutta löi läpi 1959 elokuvalla Varjoja auringossa (engl. 'Crime &amp; Punishment, USA'). 
Yksityiselämä.
Hamilton tapasi presidentin tyttären Lynda Byrd Johnsonin 1966 ja heidän välilleen syttyi romanssi. Hän oli myöhemmin naimisissa Alana Collinsin kanssa vuosina 1970–1975; heille syntyi liitosta poika Ashley Hamilton 1974. Hamiltonilla on myös poika George Thomas Hamilton (s. 2000) Kimberley Backfordin kanssa.
Muuta.
Hamilton usein sekoitetaan näyttelijä Warren Beattyyn heidän ulkoisen samankaltaisuutensa vuoksi. Hänet tunnetaan myös värikkäistä yksityiselämän käänteistä sekä rusketuksestaan, joka ei tunnu koskaan kalpenevan.
Îles Maria

Îles Maria on asumaton koralliatolli Ranskan Polynesiassa, Tyynellämerellä. Se kuuluu Australsaarten saariryhmään. Atolli koostuu neljästä saaresta, jotka sijaitsevat noin 215 kilometrin päässä Rimatarasta ja noin 325 kilometrin päässä Mangaiasta. 
Suurin saarista on 80 hehtaarin Tanimanu. Muut saaret ovat Tinimanu (35 ha), Haerai (17 ha) ja Tapu'ata (8,5 ha).
Atolli sai nimensä valaanpyyntialus Mariasta, joka kävi saarilla vuonna 1824. Se liitettiin Ranskan Seurasaarten protektoraattiin vuonna 1901. Siitä tuli karkotuspaikka, jonne tuomitut lähetettiin käytännössä nääntymään hengiltä ilman elinkeinoja. Saarille istutettiin kookospalmuja kopran tuotantoa varten 1924. Kopran tuotanto loppui 1980-luvulla, kun yhteysalus lopetti saarilla käymisen.
Rurutu

Rurutu on saari ja kunta Ranskan Polynesiassa, Tyynellä valtamerellä. Se on osa Australsaarten saariryhmää ja sijaitsee noin 210 kilometrin päässä sen pääsaaresta, Tubuaista. Rurutulla puhutaan tubuain murretta nimeltään rurutu. 
Saarella on kolme kylää: Moerai, Hauti ja Avera. Saarella on myös lentoasema.
Vuonna 2022 saaren asukasluku oli 2 163.
Oseanialaiset kielet

Oseanialaiset kielet ovat austronesialaiseen kielikuntaan kuuluva kieliryhmä. Siihen kuuluvia kieliä on Glottologin arvion mukaan 521. Oseanialaisia kieliä puhutaan suurimmassa osassa Oseaniaa: Mikronesiassa, Polynesiassa sekä suurimassa osassa Melanesiaa.. Joskus kieliryhmästä käytetään myös nimeä itä-austronesialaiset kielet. 
Puhujamäärältään suurin oseanialainen kieli on fidži. Sillä on toisena kielenään kieltä puhuvat mukaan lukien noin 550 000 puhujaa pääasiassa Fidžillä. Muita yli 100 000 ihmisen äidinkielenään puhumia oseanialaisia kieliä ovat muun muassa samoa, kiribati ja tonga. Maantieteellisesti laajasta levinneisyydestään huolimatta oseanialaisten kielten yhteenlaskettu puhujamäärä on vajaa kaksi miljoonaa.
Oseanialaisten kielten luokitus.
Suluissa on arvio kuhunkin ryhmään kuuluvien kielten lukumäärästä.
Polynesialaiset kielet

Polynesialaiset kielet ovat austronesialaiseen kielikuntaan kuuluva kieliryhmä. Niitä puhuu alle miljoona ihmistä koko Polynesiassa ja niihin kuuluvat muun muassa tahiti, samoa, tonga, maori ja havaiji, joista jotkin kielet ovat kuitenkin syrjäytyneet muiden kielien alle. Kuten maorin ja havaijin kielet ovat vaarassa jäädä englannin varjoon. Niiden elvytys on aloitettu vasta äskettäin. 
Polynesialaisia kieliä arvioidaan olevan yhteensä noin neljäkymmentä, joilla on keskenään monia yhteneväisyyksiä. Siksi uskotaan, että Polynesian saaret asutettiin varsin äskettäin, noin 2500 vuotta sitten.. Kielten samankaltaisuutta kuvaa oheinen taulukko muutamien sanojen äänneasun muuttumisesta kielestä toiseen. Taulukossa käytetty merkintä on foneettinen, eikä vastaa kielten oikeinkirjoitusta.
Polynesialaisten kielten ydinryhmän luokitus.
Polynesialaisten kielten ydinryhmään kuuluu vajaa 40 kieltä. Ydinryhmän ulkopuolelle jäävät niuen ja tongan kielet muodostavat oman tongalaisten kielten ryhmän.
London Calling

London Calling on brittiläisen The Clashin joulukuussa 1979 julkaisema tupla-albumi, joka merkitsi yhtyeelle kaupallista ja taiteellista läpimurtoa. Suoraviivaisen punkin lisäksi albumin tyylikirjo kattoi niin amerikkalaistyylisen rockabillyn ("Brand New Cadillac"), Phil Spector -tyylisen popin kuin myös reggaen ("London Calling", "The Guns of Brixton" ja "Revolution Rock") ja skan ("Rudie Can't Fail"). Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat nimikappaleen lisäksi "Clampdown", "Spanish Bombs", "The Guns of Brixton" ja "Train in Vain".
Kriitikko- ja yleisöäänestyksissä London Calling on tavallisesti menestynyt hyvin: muun muassa Rolling Stone -lehti valitsi vuonna 2000 albumin 1980-luvun parhaaksi levyksi (London Calling ilmestyi Yhdysvalloissa vuonna 1980) sekä vuonna 2003 kaikkien aikojen kahdeksanneksi parhaaksi.
Albumin kuuluisan kansikuvan otti Pennie Smith New York Palladiumilla 21. syyskuuta 1979. Se kuvaa basisti Paul Simononia murskaamassa bassokitaraansa lattiaan. Kannen typografia imitoi Elvis Presleyn debyyttialbumia "Elvis Presley". Q Magazine valitsi myöhemmin kuvan kaikkien aikojen parhaaksi rockvalokuvaksi. Pennie Smith itse ei olisi halunnut valokuvaa käytettävän, koska se oli hänen mielestään teknisesti epäonnistunut. 
Albumin nimi viittaa BBC World Servicen asematunnukseen, joka alkoi "This is London calling ...".
Nimikkokappale "London Calling" soi myös elokuvassa Kuolema saa odottaa (James Bond).
Vuonna 2022 "Helsingin Sanomat" pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. Albumin nimikappale ylsi kyselyn kokonaistuloksissa sijalle 63.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltäneet Mick Jones ja Joe Strummer, ellei toisin mainuttu.
Mikronesialaiset kielet

Mikronesialaiset kielet ovat austronesialaisen kielikunnan oseanialaisten kielten ryhmään kuuluva, Mikronesiassa puhuttava kieliryhmä. Siihen kuuluu noin kaksikymmentä kieltä, joita ovat muun muassa nauru, kiribati, kosrae sekä marshalli. Mikronesialaiset kielet jakautuvat edelleen kahteen kieliryhmään, joista toiseen kuuluu ainoastaan nauru ja toiseen kuuluvat kaikki muut ryhmän kielet.
Kieliryhmään kuuluu 20 kieltä:
Tongan maantiede

Tongan saarivaltio sijaitsee eteläisellä Tyynellä valtamerellä. Se koostuu 171 saaresta, joista 36 on asutettuja. Saaret jakautuvat neljään tai viiteen saariryhmään, jotka ovat ʻEua, Tongatapu, Haʻapai ja Vavaʻu. Lisäksi valtion pohjoisosassa sijaitsee kolme muista erillään olevaa saarta: Niuafo'ou, Tafahi ja Niuatoputapu. Niiden katsotaan joskus muodostavan oma saariryhmänsä nimeltään Niua. Kaikkien saarien ilmasto on trooppinen.
Saarista suurin on Tongatapu, jonka pinta-ala on 257 neliökilometriä ja jolla pääkaupunki Nukuʻalofa sijaitsee.
Tongan pinta-ala on noin 748 neliökilometriä. Rantaviivaa saarilla on yhteensä 419 kilometriä. Korkein kohta sijaitsee Kaon saarella ja on 1 033 metriä merenpinnan yläpuolella.
Daniel Katz

Daniel Katz (s. 25. marraskuuta 1938 Helsinki) on suomenjuutalainen kirjailija. Hänet tunnetaan erityisesti teoksistaan "Kun isoisä Suomeen hiihti" (1969) ja "Laituri matkalla mereen", joka oli vuoden 2001 Finlandia-palkintoehdokas.
Vuonna 2009 Katz sai kirjallisuuden valtionpalkinnon. Hän sai valtion kirjallisuuspalkinnon myös vuonna 1977 ja J. H. Erkon palkinnon vuonna 1969. Vuonna 2015 Katz sai Pro Finlandia -mitalin.
Ura.
Katz on koulutukseltaan humanististen tieteiden kandidaatti Helsingin yliopistosta. Hän on työskennellyt muun muassa uskonnonopettajana Helsingin Juutalaisessa yhteiskoulussa, tunnelinporaajana ja tulkkina. Hänen tuotantoonsa kuuluu romaaneja, novelleja, näytelmiä, radiokuunnelmia ja televisiosarjoja. Hänen teoksiaan on käännetty muun muassa saksaksi, ruotsiksi, viroksi, unkariksi, slovakiksi ja tšekiksi.
Katzin vuonna 1969 ilmestynyt esikoisromaani "Kun isoisä Suomeen hiihti" kuvaa humoristisesti hänen juutalaisen sukunsa historiaa ja myös Suomen historian sodanaikaisia vaiheita. Se piikittelee hyväntahtoisesti sekä hänen oman uskontokuntansa että suomalaisen yhteiskunnan heikkouksia. Teoksen julkaisu 1960-luvulla osui samaan ajankohtaan Amerikan juutalaiskirjallisuuden (esim. Philip Roth, Bernard Malamud, Saul Bellow) nousun kanssa. Samoin kuin yhdysvaltalaisten kirjailijakollegojensa, myös Katzin lähtökohta vähemmistöön kuuluvana suomalaisena on toisaalta antanut hänelle mahdollisuuden suomalaisen todellisuuden irtonaisempaan ja objektiivisempaan tarkkailuun, toisaalta taas johtanut sivullisuuden tuntojen lisääntymiseen. Taustansa ja aiheittensa vuoksi Katz on ollut eksoottinen ja outo lintu suomalaisessa proosamaisemassa, mutta sama erilaisuus on myös kiehtonut suomalaisia lukijoita. Katz muokkasi esikoisromaanistaan näytelmän "Miten kalat suutelevat", jonka ensiesitys oli Tampereen Työväen Teatterissa vuonna 1970.
Huumorin lisäksi Katzille on ominaista tietty universaalius, joka erottaa hänet suomalaisen kirjallisuuden valtavirrasta. 1990-luvulla Katz oli yksi harvoista suomalaisista kirjailijoista, joka vaistosi ja onnistui kuvaamaan muutoksia uudessa Euroopassa menettämättä historiantajuaan. Tästä on esimerkkinä hänen teoksensa "Saksalainen sikakoira" (1992). Hänen romaanissaan "Laituri matkalla mereen" (2001) yksi teemoista on kuvaus Bosniasta ja entisen Jugoslavian kriisistä, ja siinä taitaa olla ainoa viittaus aiheeseen koko pohjoismaisessa kaunokirjallisuudessa.
Fabulointi, fantasia ja absurdin vaistoaminen ovat Daniel Katzin kirjojen tärkeimpiä piirteitä. Häntä on kuvattu suomalaisen kertomakirjallisuuden väriläiskäksi. Äkkiarvaamattomat juonenkäänteet ja villi mielikuvitus sekä hirtehishuumori ovat tyypillisiä hänen kaikille teoksilleen.
Katzin ensimmäinen aviopuoliso oli Leila Katz (o.s. Kagan). Myöhemmin hän oli avoliitossa suomentaja Liisa Ryömän kanssa. Hänen nykyinen puolisonsa on toimittaja Marianne Byholm. Katzilla on kaksi lasta.
Memory Stick

Memory Stick on Sonyn muistikorttityyppi, joka julkaistiin vuonna 1998. Tätä nimitystä käytetään myös koko Memory Stick -muistikorttituoteperheestä. Tähän perheeseen kuuluu muun muassa Memory Stick Pro -muistikortit, joissa on suurempi kapasiteetti ja tiedonsiirtonopeus, ja pienikokoisemmat Memory Stick Duo -muistikortit.
Tyypillisesti Memory Stick -muistikortteja käytetään Sonyn kannettavien elektroniikkalaitteiden tallennusvälineenä. Esimerkiksi digitaalisissa videokameroissa näitä muistikortteja käytetään valokuvien tallentamiseen ja PlayStation Portablessa videokuvan, musiikin ja pelien tallennusvälineenä. Sonyn lisäksi muistikortteja valmistavat lisenssillä nykyään myös SanDisk ja Lexar.
Vuodesta 2004 Sony on sisällyttänyt Memory Stick -muistikortteihinsa MagicGate-piirin, joka on tarkoitettu kortille mahdollisesti tallennettavan suojatun materiaalin kopioinnin kontrolloimiseen.
Libius Severus

Libius Severus oli Länsi-Rooman keisari vuosina 461–465. "Magister militum" Ricimer julisti Severuksen keisariksi 19. marraskuuta vuonna 461 sen jälkeen kun oli syrjäyttänyt Majorianuksen. Severus oli nukkekeisari, ja todellinen valta oli Ricimerillä. Severuksesta ei ole jäänyt minkäänlaisia merkkejä historiaan. Hänen henkilöstään ei tiedetä juuri mitään; kaikki hänen hallituskautensa tapahtumat lasketaan yleensä Ricimerin aikaansaannoksiksi. Itä-Rooman keisari Leo I ei tunnustanut Severusta. 
Severus kuoli vuonna 465, joko Ricimerin murhaamana tai luonnollisista syistä.
Puhesyntetisaattori

Puhesyntetisaattori on tietokoneohjelma tai laite, joka muuntaa tekstin synteettiseksi puheeksi. Ohjelmallisten puhesyntetisaattorien toiminta edellyttää yleensä, että tietokoneessa on äänikortti. Puhesyntetisaattorilaitteet puolestaan voidaan kytkeä tietokoneen sarja-, rinnakkais- tai usb-porttiin tai vapaaseen korttipaikkaan. Näiden lisäksi tietokoneessa pitää olla ohjelma, joka syöttää tekstin syntetisaattorille sekä mahdollisesti laiteajuri.
Yleisimpiä puhesynteesiä hyödyntäviä sovelluksia ovat näkövammaisten käyttämät ruudunlukuohjelmat sekä sellaiset suurennusohjelmat, joissa on puheominaisuus. Puhesynteesin käyttö on kuitenkin lisääntymässä myös esimerkiksi näkevien paikannuslaitteissa, kodinkoneissa ja äänikirjoissa.
Eri kielet vaativat eri ohjelmat tai laitteet. Samaan laitteeseen tai ohjelmaan voidaan tietysti sisällyttää tuki useammalla kielelle, mutta usein ne ovat erikoistuneet johonkin tiettyyn kieleen.
Joissakin puhesyntetisaattoreissa on mahdollisuus saada tietokone laulamaan (esim. Vocaloid). Tämä edellyttää vain sitä, että jokaiselle kirjaimelle voidaan määritellä äänen korkeus ja äänen kesto.
Puhesyntetisaattoria ei pidä sekoittaa vokooderiin, jossa äänen varsinainen puhe on ihmisen tuottamaa.
Konstantinus

Konstantinus, Constantinus, Konstantinos tai Konstantin voi tarkoittaa:
Rooman keisareita:
Bysantin keisareita:
Kreikan kuninkaita:
Paaveja ja vastapaaveja;
Clippertoninsaari

Clippertoninsaari () on nykyisin asumaton, maa-alaltaan viiden neliökilometrin kokoinen koralliatolli, joka sijaitsee itäisellä Tyynellä valtamerellä. Se kuuluu Ranskalle ja sijaitsee noin 1 300 kilometrin päässä Meksikon rannikolta.
Maantiede.
Makean veden lähteitä saarella ei ole. Saaren korkein kohta on vain 3 metriä merenpinnasta.
Matkaa Ranskan Polynesiaan kuuluvalle Hiva Oalle on noin 4000 km.
Historia.
Fernão de Magalhães löysi Clippertoninsaaren vuonna 1521, mutta saari on nimetty John Clippertonin mukaan. Merirosvo Clipperton piileksi saarella 1705 ja hautasi sinne väitetysti aarteensa.Vuonna 1906 saarelle rakennettiin majakka. Vuonna 1914 siellä oli vielä noin sata asukasta. Meksikon sisällissodan jäljiltä saarelle oli jäänyt pieni joukko uudisasukkaista, jotka alkoivat kuolla huoltolaivojen unohdettua saaret. Kun kaikki saaren miehet Victoriano Álvarezia lukuun ottamatta olivat kuolleet joko nälkään tai epäonnistuneiden pakoyrityksien takia, Álvarez julistautui Clippertonin kuninkaaksi ja orjuutti elossa olevat naiset ja lapset toukokuussa 1915. Kaksi naisista murhasi Álvarezin 18. heinäkuuta 1918. Väkivaltaisuuksien jälkeen saarta ei ole yritetty asuttaa pysyvästi.
Panaman kanavan avautumisen myötä saaren strateginen arvo nousi. Meksiko ja Ranska eivät päässeet sopuun saaren hallinnasta, minkä vuoksi Italian kuningas Viktor Emanuel III ratkaisi kiistan Ranskan hyväksi vuonna 1930.
Vuoteen 2007 saaria hallinnoitiin Ranskan Polynesiasta käsin, mutta sittemmin saari on ollut suoraan Ranskan merentakaisten asioiden ministeriön hallinnassa.
Fiktiossa.
Jacques Cousteau vieraili saarella ja teki siellä jakson sarjaansa "Merten salaisuudet". Clippertoninsaaresta kertoo myös kolumbialaisen Laura Restrepon teos "Intohimon saari".
Arthur Dent (teologi)

Arthur Dent (k. 1607) oli englantilainen puritaanipastori Essexissä. Hänet tunnetaan parhaiten 20–30-vuotiaana kirjoittamastaan keskustelumuotoisesta teoksesta "Plain Man’s Pathway to Heaven" ("Yksinkertaisen ihmisen polku taivaaseen"), joka ilmestyi vuonna 1601. Tämä teos oli osaltaan vaikuttamassa tunnetun englantilaisen saarnaajan John Bunyanin hengelliseen heräämiseen.
Dentin suomennettu teos "Totisen kääntymisen harjoitus" puolestaan sai aikaan nuoren kalantilaistytön, Liisa Eerikintyttären, ja ilomantsilaisen Henrik Renqvistin herätyksen. Näistä herätyksistä syntyivät Länsi-Suomen ja Karjalan rukoilevaiset herätysliikkeet. Jälkimmäinen on sittemmin sulautunut muuhun luterilaiseen kirkkoon pääkannattaja-alueidensa jäätyä luovutettuun Karjalaan.
Hendersoninsaari

Hendersoninsaari () on asumaton 37,3 neliökilometrin laajuinen saari eteläisellä Tyynellämerellä. Se on osa Yhdistyneelle kuningaskunnalle kuuluvia Pitcairnsaaria. Etäisyys pääsaari Pitcairnille on 193 kilometriä.
Saaren löysi Pedro Fernandes de Queiróos tammikuussa 1606. Uudelleen sen löysi 17. kesäkuuta 1819 Brittiläisen Itä-Intian kauppakomppanian alus "Hercules" kapteeninaan Henderson. Vaikka saarella ei nykyään ole ihmisasutusta, 1100–1400-luvuilla eräs polynesialainen kansa asutti sitä. Saarella ei ole makeaa vettä ja se on liian jyrkkä maanviljelyyn.
Saari on Unescon maailmanperintöluettelossa fosfaattiesiintymiensä ja runsaan linnustonsa ansiosta. Saarella on neljä endeemistä lintulajia, yhdeksän kasvilajia (saaren 63:sta) ja neljä etanalajia (16:sta).
Saari on lähellä eteläisen Tyynenmeren jätepyörrettä. Se on peittynyt muoviroskaan: siellä on tutkijoiden mukaan eniten muovia neliökilometriä kohden maailmassa.
Ritva Valkama

Ritva Karin Valkama (oik. Valkama-Palo; 13. marraskuuta 1932 Jyväskylä – 8. toukokuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän ansioitui niin teatterilavoilla kuin televisiossakin.
Ura.
Valkama valmistui ylioppilaaksi Kallion yhteiskoulusta vuonna 1951 ja näyttelijäksi Suomen Teatterikoulusta vuonna 1956. Ensimmäiset roolinsa Suomen Kansallisteatterissa hän teki jo opiskeluaikoina 1955–1956.
Vuonna 1979 alkanut "Parempi myöhään..." -televisiosarja teki Valkamasta koko kansan suosikin. Valkama ja hänen aisaparinsa Pentti Siimes voittivat kolmena peräkkäisenä vuonna (1979–1981) Telvis-patsaat suosituimpina televisioesiintyjinä.
Vuonna 1985 Valkama nimitettiin Teatterikorkeakoulun näyttelijäntyön professoriksi, mutta hän jätti viiden vuoden määräaikaisen tehtävän jo vuonna 1987. Valkama toimi kuitenkin 1990-luvulle näyttelijäntyön lehtorina. Kesällä 1987 ja 1988 Valkama ohjasi Uuden Iloisen Teatterin kesärevyyt ja esiintyi niissä myös itse. Vuonna 1994 hän siirtyi eläkkeelle, mutta näytteli edelleen vierailijana eri teattereissa. Vuonna 1996 hänelle myönnettiin taiteilijaeläke ja vuonna 2000 teatteritaiteen valtionpalkinto ansiokkaasta näyttelijäntyöstä.
Ritva Valkama näytteli Helsingin kaupunginteatterissa suosituissa näytelmissä "Kvartetti" (2002−2011) ja "Elokuu" (2009–). Viimeisen kerran Valkama esiintyi Helsingin kaupunginteatterissa näytelmässä "Ihmisen osa" huhtikuussa 2013. Suomen Kansallisteatterissa Valkama teki vuonna 2000 Big Maman roolin näytelmässä "Kissa kuumalla katolla".
Valkokankaalla Valkama nähtiin muun muassa elokuvissa "Murheenkryynin poika, Virtaset ja Lahtiset, Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon, Liian iso keikka" ja "Uuno Turhapuron veli". Hän myös antoi äänensä eri piirroshahmoille muun muassa piirroselokuvissa "Liisa Ihmemaassa, Dinosaurus, Sammakoiden ennustus" ja "Peppi Pitkätossu".
Yksityiselämä.
Valkama oli kahden näyttelijän, Reino Valkaman ja Irja Nissisen tytär. Vuodesta 1957 hän oli naimisissa näyttelijä Pertti Palon (k. 2010) kanssa. 1960-luvulla pariskunnalle syntyi kolme tytärtä. Heistä Sanna-Kaisa Palo on näyttelijä. Maiju Palo toimii televisioalalla tuotantokoordinaattorina. Vanhin tytär asuu New Yorkissa. Näyttelijä Emmi Parviainen on puolestaan Sanna-Kaisa Palon tytär.
Valkama on haudattu vanhempiensa ja aviomiehensä viereen Malmin hautausmaalle Helsinkiin.
Ki-Adi-Mundi

Ki-Adi-Mundi on "Tähtien sota" -elokuvissa ja laajemmassa elokuvien ympärille rakennetussa universumissa esiintyvä hahmo. Ki-Adi-Mundia näyttelee jokaisessa elokuvassa Silas Carson.
Henkilöhistoria.
Ki-Adi Mundi syntyi vehreällä Cerean planeetalla vuonna 92 ennen Yavinin taistelua, samana vuonna kuin Qui-Gon Jinn. Kun hän oli nelivuotias, salaperäinen jedimestari, joka tunnettiin yksinkertaisesti "mustana naisena", löysi hänet. Vaikka Ki oli liian vanha, hänet hyväksyttiin koulutukseen Coruscantin Jeditemppeliin. Hänen kouluttajanaan toimi itse Yoda. Ki-Adi Mundilla on kaksi sydäntä, toinen normaalissa paikassa, toinen aivojen päällä.
Kun Ki palasi kotiplaneetalleen, hän lähti saman tien jäljittämään rosvojoukkoa, joka oli pitänyt seutua otteessaan vuosikymmenten ajan päällikkönsä Bin-Garda-Zonin johdolla. Kin poissaolon aikana joukkion päällikkö oli kuitenkin vaihtunut. Tämä yllätti Kin siinä määrin, että hän hävisi taistelun naispäällikköä vastaan ja oli vähällä menettää henkensä ennen kuin onnistui kääntämään tilanteen edukseen: rosvojoukkio hajosi ja vanha päällikkö sai ansaitsemansa rangaistuksen: hänestä tuli mitätön.
Kun Bron kiihotti cerelaisnuoret kapinoimaan vanhempiaan vastaan tekniikan kehityksen puolesta, Maj-Odo-Nomor tappoi Kin valosapelilla vanhingossa sivustakatsojan mellakassa. Sylvn seurasi Majia, kun tämä piilotteli salakuljettaja Ephant Monin avustuksella. Lopulta Mon luovutti Sylvnin ystävineen Hutt Jabballe, jonka palatsin katolta Ki tytöt pelasti. Myöhemmin Ki-Adi-Mundi palasi Tatooine-planeetalle etsimään jedimestari Sharad Hettiä. Tällöin hutt Jabba yritti kostaa Kin sekaantumisen asioihinsa, mutta epäonnistui. Samalla matkalla hän sai oppilaakseen Sharad Hettin pojan, A´Sharad Hettin, joka myöhemmin siirtyi Mustan naisen koulutettavaksi.
Ki-Adi-Mundi on elokuvissa ', ' ja "" jedineuvoston jäsen. Ki-Adi-Mundi kuoli, kun kloonisotilaat ampuivat hänet Palpatinen käskyn 66 takia Mygeeto-planeetalla "Sithin kostossa".
Gunganit

Gunganit ovat kuvitteellisia olentoja "Tähtien sota" -universumista.
Gunganit ovat hyväntahtoisia liskomaisia olentoja, jotka asustavat Naboon soilla. Ne sopeutuvat elämään yhtä hyvin niin maalla kuin vedessäkin, jonne ne ovat rakentaneet pääkaupungin nimeltä Otoh Gunga. Kaupunki on piilossa Pongajärven syvyyksissä.
Gunganit "kasvattavat" salaisen tekniikan avulla rakennuksensa ja kulkuneuvojensa rungot, jotka gungankäsityöläiset sitten viimeistelevät orgaaniseen tyyliin. Gunganit hankkivat nabooilta vaihtokaupassa joitain teknisiä laitteita, mutta valmistavat kaiken muun tarvitsemansa itse vedenalaisen maailmansa luonnonrikkauksista.
Otoh Gungan hallitsija on Boss Nass, suuri vihreä, lievästi ylipainoinen gungan. Boss Nass puhuu galaksin peruskieltä voimakkaasti murtaen. Hänellä on suuri arvovalta myös Otoh Gungan ulkopuolella, sillä hänellä on oikeus kutsua koolle gunganien suurarmeija.
Muhammad Sa’id al-Sahhaf

Muhammad Sa’id al-Sahhaf (myös "Muhammad Saeed al-Sahhaf" jne., ; s. 1940 Hilla, Irak) on entinen irakilainen poliitikko ja diplomaatti. Hän oli paljon julkisuudessa työskennellessään maan tiedotusministerinä 2003 Irakin sodan aikana. Huhtikuussa 2003 Muhammad Sa’id julisti Irakin televisiossa amerikkalaisten sotilaiden tekevän joukoittain itsemurhia Bagdadin porteilla, vaikka taistelujen äänet olivat jo kuultavissa.
Ennen Irakin sotaa.
Muhammad Sa’id al-Sahhaf liittyi vuonna 1963 Baath-puolueeseen ja työskenteli suurlähettiläänä Ruotsissa, Burmassa, YK:ssa ja Italiassa, jonka jälkeen vuonna 1992 palasi Irakiin maan ulkoministeriksi. Muhammadin ulkoministerikausi päättyi vuonna 2001 epäselvistä syistä, mutta hänen väitetään olleen epäpätevämpi kuin edeltäjänsä Tariq Aziz. Joidenkin lähteiden mukaan päätöksen takana oli Saddam Husseinin poika Udai Hussein.
Irakin sodassa.
Ulkomailla Muhammad Sa’id al-Sahhaf tunnetaan hänen päivittäistä tiedotuksistaan Bagdadista Irakin sodan aikoina. Alussa Said tunnettiin nimellä "Bagdadin Bob". Tiedotukset olivat mielikuvituksellisia, värikkäitä ja valheellisia. Said väitti Irakin televisiossa 7. huhtikuuta 2003, ettei Bagdadissa ole amerikkalaisia joukkoja, että amerikkalaiset sotilaat tekevät joukolla itsemurhia Bagdadin porteilla ja että Saddamin mukaan "jumala grillaa vihollisten vatsat helvetissä", vaikka Bagdad kukistui kaksi päivää myöhemmin. Tästä hän sai yhdysvaltalaisissa viestimissä lempinimen ”Koominen Ali” () – viittauksena toisen irakilaispoliitikon Ali Hasan al-Majidin liikanimeen ”Kemikaali-Ali” ("Chemical Ali"). Tiedotusministerin viimeinen esiintyminen virassa tapahtui 8. huhtikuuta, jolloin hän totesi amerikkalaisten joko antautuvan tai palavan tankkeihinsa.
Vaikka länsimaisissa tiedotusvälineissä Muhammad Sa’id al-Sahhafin valehtelu vaikutti lähinnä naurettavalta ja säälittävältä, asia oli erilainen sotaa vastustaneessa arabimaailmassa, jossa tiedotusvälineet katsoivat sotaa omasta näkökulmastaan, eikä esimerkiksi Syyrian televisio näyttänyt kuvia sotatapahtumien kulusta. Monille arabeille muun muassa Bagdadin miehittäminen tuli täytenä yllätyksenä, samoin se, että Muhammad Sa’id al-Sahhaf ja tiedotusvälineet olivat valehdelleet koko ajan. Lähi-idässä kielenkäyttö myös on värikkäämpää kuin länsimaissa.
Sodan jälkeen.
"Daily Mirror" -sanomalehti kertoi 25. kesäkuuta 2003, että miehittäjäjoukot olivat pidättäneet tiedotusministerin Bagdadissa. Tietoa ei vahvistettu sotilaslähteistä, ja al-Sahhafin perhe kielsi vangitsemisen. Seuraavana päivänä al-Sahhaf esiintyi Dubaissa toimivan Al Arabiya -televisiokanavan haastattelussa, josta hänelle kerrotaan maksetun 200 000 dollaria. Muhammad kertoi amerikkalaisjoukkojen kuulustelleen häntä. Haastattelussa hänen esiintymisensä oli aivan toisenlaista kuin hänen tiedottaessaan sodan kulusta.
Kuulustelujen jälkeen Muhammad Sa’id al-Sahhaf vapautettiin, eikä häntä vastaan nostettu syytteitä. Hän elää perheensä kanssa Arabiemiraateissa.
Kiteen Pallo -90

Kiteen Pallo -90 (KiPa-90) on vuonna 1990 perustettu kiteeläinen pesäpalloseura, joka pelaa Superpesiksessä. Kiteen Palloa edelsi 1931 perustettu Kiteen Urheilijat (yleisseuran pesäpallojaosto), joka pelasi Superpesistä edeltävässä Pesäpallon SM-sarjassa 14 kautta (1973–1989). Kiteen Pallo on pelannut perustamisestaan lähtien yhtäjaksoisesti korkeimmalla sarjatasolla Superpesiksessä.
Joukkue on voittanut kolme SM-kultaa (1999, 2000, 2005), kolme hopeaa (1997, 2001, 2004), sekä yhden pronssin (1998).
KiPan kotikenttä on Kiteen Rantakenttä, joka sijaitsee Kiteenjärven rannalla. Sen yleisöennätys on 5 320, 12. syyskuuta 2000 kolmannesta ja ratkaisevasta finaalista Sotkamon Jymyä vastaan. Kitee on isännöinyt Itä-Länsi-tapahtumaa kahdesti, vuonna 1996 ja 2006.
Tunnukset.
Peliasu.
Kiteen Pallo pelaa Superpesiksen kotiottelunsa pääväriltään puna-keltaisissa pelipaidoissa, mustissa pelihousuissa ja mustassa kypärässä. Vierasasu on väritykseltään musta. Aluspaita on väriltään valkoinen.
Organisaatio.
Kiteen Pallon toiminnasta vastaa Kiteen Pallo -90 ry.
Rantakenttä.
Kiteen Pallo pelaa Superpesiksen kotiottelunsa Kiteen rantakentällä. Kentän katsojakapasiteetti on 5000 katsojaa ja sen yleisöennätys on syntynyt vuonna 2000 Kiteen ja Sotkamon välisessä finaaliottelussa, jota oli seuraamassa 5320 katsojaa. Kentällä on pelattu Itä–Länsi-ottelu kaksi kertaa, vuosina 1996 ja 2006. Kiteen Rantakenttä uudistettiin kokonaan vuonna 2020, jolloin kentälle valmistui 1500-paikkainen katettu katsomo sekä modernit aitiotilat.
Palkinnot ja huomionosoitukset.
Palkitut.
Etenijäkuningas:
Lyöjäkuningas:
Vuoden jokeri:
Vuoden lukkari:
Vuoden pesäpalloilija:
Kultainen maila:
Kultainen räpylä:
Vuoden pelinjohtaja:
Toau

Toau on koralliatolli Pallisersaarilla, Ranskan Polynesiassa, Tyynellä valtamerellä. Atollilla on 14 vakinaista asukasta (2017), joiden tärkein elinkeino on kalastus. Huhtikuussa 1774 Toaun löytänyt James Cook oli ensimmäinen atollin löytänyt eurooppalainen.
Ascension

Ascension on Yhdistyneelle kuningaskunnalle kuuluva saari eteläisellä Atlantin valtamerellä Atlantin keskiselänteellä.
Saaren sijainti on eristäytynyt; Afrikan mantereelle on 1 600 km ja Saint Helenan saarelle 1 300 km. Saarella on tärkeä Kuninkaallisten ilmavoimien ja Yhdysvaltain ilmavoimien tukikohta, josta käytetään nimeä "RAF Ascension Island" tai "Wideawake Airfield". Saarelle on kaksi viikoittaista lentoa Britanniasta ja Falklandilta sekä viikoittainen Yhdysvaltain sotilaslento Floridaan. Postilaiva RMS "Saint Helena" käy saarella kerran kuussa.
Saaren korkein kohta on sisämaassa oleva "The Peak" (859 m). Saarella on viisi asutuskeskusta, jotka ovat:
Ascensionilla on yksi viidestä maa-antennista, joita käytetään GPS-järjestelmän apuna. Saarella on myös BBC:n lyhytaaltolähetysten lähetysasema ja Euroopan avaruusjärjestön tutka Ariane 5 -laukaisujen seurantaan sekä NASAn kalustoa.
Saarella käyvät myös lisääntymässä Etelä-Amerikan itärannikolla elävät liemikilpikonnat, jotka vaeltavat saarille tuhansien kilometrien matkan. Ascensionin ilmasto on trooppinen; lämpötila on rannikolla noin 20–31 °C, ja noin 5–6 astetta viileämpi talvikautena. Sadekuuroja voi tulla milloin tahansa vuoden aikana, mutta yleensä runsaampia kesäkuun ja syyskuun välillä.
Historia.
Portugalilaisen João da Novan uskotaan nähneen saaren 1501, mutta hän ei raportoinut sitä. Alphonse d’Albuquerque havaitsi sen 1503 ja nimesi sen katolilaisen helatorstain (Ascensão, lat. Ascensionis) mukaan. Helmikuussa 1701 William Dampierin komentama "HMS Roebuck" upposi Clarence Bayssa ja 60 miestä selvisi saarella kaksi kuukautta. 
Ensimmäisen kerran saari asutettiin pysyvästi 1815, kun brittiläinen varuskunta miehitti sen varmistuksena sen jälkeen kun Napoléon oli vangittu Saint Helenalle. Myöhemmin saari oli muun muassa orjakauppaa vastaan taistelevan West Africa Squadronin huoltopaikkana. Vuonna 1898 Eastern Telegraph Company veti sinne kaapelin tarkoituksena yhdistää Britannia siirtomaihinsa Etelä-Afrikassa.
Toisen maailmansodan aikana Yhdysvallat rakensi saarelle lentokentän, Wideawake, jota käytettiin koneiden kuljetuksessa Atlantin yli. 9. joulukuuta 1941 Saksan laivaston sukellusvene "U-124" lähestyi saarta tarkoituksenaan upottaa satamassa olevat laivat tai tuhota tykkitulella kaapeliasema. Saarelle asennettu kaksitykkinen patteri pelotti sukellusveneen pois.
Kylmän sodan aikana Yhdysvaltain joukot palasivat ja lentokenttää laajennettiin 1960-luvulla.
Ascensionia on käytetty huoltosatamana muun muassa Falklandin sodassa vuonna 1982. Brittisotilaita ja heidän kalustoaan kuljettaneet rahti- ja sotilasalukset pysähtyivät saarella täydennyksiä varten ennen maihinnousua Falklandinsaarille. Lentokenttä toimi Vulcan-V-pommittajien ja Victor-tankkereiden tukikohtana operaatio Black Buckin pommituslennoilla.
Viiden ryhmä

Viiden ryhmä eli venäläinen viisikko eli venäläinen täyskäsi eli mahtava täyskäsi eli nuorvenäläinen koulukunta ( 'mahtava kourallinen') oli venäläisten taidemusiikin säveltäjien 1800-luvulla muodostama kansallismielinen ryhmittymä. Siihen kuuluivat säveltäjät Mili Balakirev, César Cui, Aleksandr Borodin, Modest Musorgski ja Nikolai Rimski-Korsakov.
Ryhmän muodostuminen alkoi vuonna 1856, kun Balakirev ja Cui tapasivat. Vuotta myöhemmin heihin liittyi Musorgski, vuonna 1861 Rimski-Korsakov ja vuonna 1862 Borodin. Nimityksen "viiden ryhmä" antoi kriitikko Vladimir Stasov vuonna 1867. Ryhmän tavoite oli luoda erityistä venäläistä musiikkia sen sijaan, että olisi tyydytty jäljittelemään eurooppalaisia säveltäjiä. Koulukunta vaikutti myöhemmin moniin suuriin venäläisiin säveltäjiin kuten Sergei Prokofjeviin, Igor Stravinskiin ja Dmitri Šostakovitšiin. Ranskalaisten vastaus Viiden ryhmälle oli kuuden ryhmä Les Six.