tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Syyteharkinta

Syyteharkinta on viranomaisen tekemä toimenpide, jossa ratkaistaan nostetaanko henkilöä vastaan syyte vai ei. Syyteharkinnassa viranomainen saattaa näkemyksensä kirjalliseen muotoon, syytteeksi tai syyttämättäjättämispäätökseksi. 
Brittiläisperäisissä common law -maissa syyteharkinnan suoritti perinteisesti grand jury -niminen elin. Tästä on pääosin luovuttu, mutta Yhdysvalloissa se on edelleen käytössä.
Suomessa syyttäjinä toimivat kihlakunnansyyttäjät, valtionsyyttäjät ja valtakunnansyyttäjä. Useimmissa maissa syyttäjät myös johtavat esitutkintaa ja tuossa tehtävässään jo harkitsevat onko asiassa edellytyksiä jatkaa tutkintaa. Suomessa esitutkinta on eri viranomaisen, tavallisimmin poliisin tehtävänä. Uusin kehitys on Suomessakin johtanut esitutkintayhteistyöhön, jossa poliisin on jo varhaisessa vaiheessa informoitava syyttäjää tutkittavaksi tulleesta muusta kuin yksinkertaisesta rikoksesta. Syyteharkinta tapahtuu esitutkinnan jälkeen, eli esitutkintaviranomainen saattaa tutkintansa tuloksen syyttäjän arvioitavaksi. 
Jos syyttäjä päätyy syytteen nostamiseen, hänen syytteensä käsittää kuvauksen syytetyn teosta ja ilmoituksen siitä, mistä rikoksesta hän vaatii rangaistusta. Syyte sisältyy haastehakemukseen, jonka syyttäjä laatii tuomioistuimelle: hän siis pyytää syytetyn haastamista oikeuteen vastaamaan nostamaansa syytteeseen.
S/S Ålandsfärjan

S/S Ålandsfärjan oli vuonna 1933 Britanniassa "T/S Brittany" -nimellä valmistunut matkustaja-autolautta. Sen rakensi William Denny &amp; Bros Ltd Dumbartonissa Skotlannissa. Alus oli käytössä Englannin kanaalissa, kunnes se toisen maailmansodan sytyttyä lopetti liikenteen ja otettiin brittien Royal Navyn käyttöön. Suomeen alus päätyi Ålandfärjan AB:n ostettua sen huhtikuussa 1963.
Carl-Alexander von Volborth

Carl-Alexander von Volborth (21. helmikuuta 1919 Charlottenburg [nyk. osa Berliiniä] – 25. helmikuuta 2009) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen heraldikko.
Von Volborth oli Académie Internationale d'Héraldiquen sekä useiden muiden heraldisten seurojen jäsen. Vuonna 1984 hänet palkittiin Gustaf von Numers -palkinnolla Helsingissä sukututkimuksen ja heraldiikan kuudennentoista kansainvälisen konferenssin yhteydessä.
Von Volborth oli yksi tärkeimmistä saksalaista heraldista kulttuurialuetta englanninkielisellä kielialueella edustaneista heraldikoista ja hänen opaskirjoillaan on näin ollen suomalaisessa heraldisessa perinteessä suurempi käyttöarvo kuin monilla muilla englanninkielisillä heraldiikan oppikirjoilla.
Persianpöllönen

Persianpöllönen ("Otus brucei") on pienikokoinen pöllö, jolla on sarvimaiset höyhentupsut päälaella. Lajin nimesi Allan Octavian Hume 1873.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 20–21 cm, siivenkärkien väli on 54–64 cm ja paino 100 gramman molemmin puolin. Höyhenpuvultaan ja kooltaan muistuttaa suuresti paljon yleisempää kyläpöllöstä, josta sen voi erottaa harmaamman ja heikommin tummaviiruisen yleisvärityksen sekä vaaleamman naaman perusteella. Sen puvussa ei koskaan esiinny punaruskeaa väritystä. Sukupuolet ovat samanvärisiä mutta naaras on hieman kookkaampi. Koiraan soidinääni on pehmeä, hidas puputus.
Esiintyminen.
Laikuttainen esiintyminen kattaa Lähi-idän Siinain niemimaalta ja Israelista Arabian niemimaalle, Persian, Pakistanin ja Keski-Aasian. Lajista tunnetaan 4 alalajia: nimialalaji "brucei" (Keski-Aasian pohjoisosat), "semenowi" (Keski-Aasian itäosat), "obsoletus" (Turkmenistan ja Uzbekistan) sekä "exiguus" (Siinailta Pakistaniin). Lajin kanta on elinvoimainen. Se voi olla paikallisesti runsas mutta toisin paikoin vähentynyt. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Valoisat lehtimetsät ja pensaikot, puistot ja asutusten ja viljelysten metsiköt.
Lisääntyminen.
Pesintä huhti-toukokuussa. Pesä on tavallisesti puunkolossa, pöntössä, rakennuksessa, jyrkän törmän kolossa tai vanhassa harakanpesässä. Munia on yleensä 4 tai 5. Naaras hautoo noin 4 viikkoa. Haudonta alkaa tavallisesti heti ensimmäisen munan ilmestyttyä, joten poikaset kuoriutuvat eriaikaisesti. Molemmat emot ruokkivat poikasia, jotka jättävät pesän noin 26 päivän ikäisinä ja oppivat lentämään muutamia päiviä myöhemmin.
Ravinto.
Pääasiassa hyönteiset mutta myös pikkujyrsijät, linnut ja liskot. Saalistaa sekä lennosta että maasta tai oksalta.
Fernando Fernán Gómez

Fernando Fernán Gómez (28. elokuuta 1921 Lima, Peru – 21. marraskuuta 2007) oli espanjalainen näyttelijä sekä elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän syntyi Perussa, mutta muutti Espanjaan jo vuonna 1924.
Espanjan sisällissodan jälkeen Fernán Gómez aloitti lainopintonsa, jotka hän kuitenkin keskeytti omistautuakseen teatterille. Elokuva-alalla hän on ollut maansa huippunimiä 1950-luvulta saakka. Hän erosi 1959 neljäntoista avioliittovuoden jälkeen vaimostaan María Dolores Praderasta, jonka kanssa hänellä oli tytär Helena.
Fernán Gómez oli tuottelias elokuva-alan vaikuttaja, mutta työskenteli myös televisiossa. Hän voitti muun muassa Berliinin elokuvajuhlien Hopeisen karhun 1977 ja 1985 sekä Kultaisen kunniakarhun 2005. Hänelle myönnettiin lisäksi useita Espanjan elokuva-alan tunnustuksia Goya-palkintoja sekä näyttelijänä, käsikirjoittajana että ohjaajana. 
Fernán Gómez meni vuonna 2000 uusiin naimisiin Emma Cohenin kanssa. Hän kuoli 86-vuotiaana.
Jeremías

Jeremías, oik. Carlos Eduardo López Avila (s. 19. syyskuuta 1973 Lontoo, Britannia) on brittiläis-venezuelalainen laulaja ja sanoittaja.
Jeremíasin vanhemmat olivat venezuelalaisia, ja hän muutti kaksivuotiaana Venezuelaan. Hän kiinnostui musiikista jo varhain ja aloitti laulujen kirjoittamisen kahdeksanvuotiaana. 11-vuotiaana hän otti taiteilijanimen Jeremías. Vuonna 2000 Venezuelalaiset levy-yhtiöt kiinnostuivat hänen musiikistaan. Vuonna 2003 hänen laulunsa "Poco Poco" valittiin suosittuun venezuelalaiseen telenovelaan "Mi gorda bella", jonka tuotti RCTV. Telenovelassa käytettiin myös hänen kappalettaan "La cita".
Jeremías teki Venezuelassa albumin, ja siitä tuli suosittu. Syys–joulukuussa 2003 hän teki useita televisioohjelmia, esimerkiksi "Aprieta y gana", "Ají Picante", "Especial de mi gorda bella", "Cita Con", "El 2 de oro", "Sálvese quien pueda", "Camino a la fama" ja "Mañana Viva", sekä haastatteluja Caracasin ja Venezuelan radioon. Vuonna 2004 Jeremías teki konserttikiertueen "Tour La Cita" Venezuelassa, Argentiinassa, Chilessä, Puerto Ricossa, Kolumbiassa ja Ecuadorissa.
Vuonna 2006 Jeremías julkaisi ensimmäisen albuminsa "Ese que va por ahí".
Pyhä maa

Pyhä maa (myös Luvattu maa ja Kanaaninmaa) on Israelin tai Palestiinan alueesta käytetty nimitys. Se käsittää sekä nykyisen Israelin alueen että palestiinalais­alueet. Nimitys johtuu alueen merkityksestä Raamatun tärkeimpien tapahtumien paikkana. Pyhä maa on sekä juutalaisten, kristittyjen että muslimien tärkeä pyhiinvaelluskohde. Siitä käytetään myös nimitystä Luvattu maa, koska Raamatun mukaan Jumala lupasi maan Abrahamin jälkeläisille.
Nimi.
Nimi ”Pyhä maa” liittyy juutalais-kristilliseen uskonkäsitykseen. Maasta tulee pyhä, kun se liittyy Jumalan pelastussuunnitelmaan. Samalla tavoin voidaan puhua pyhistä miehistä ja naisista sekä pyhistä paikoista ja esineistä. Pyhyys ei siten johdu itse esineestä tai henkilöstä. 
Raamatussa sanonta "pyhä maa" esiintyy muun muassa Toisessa Mooseksen kirjassa. Sen mukaan Jumala ilmestyi Moosekselle palavassa pensaassa Hoorebin vuorella ja käski hänen riisua kenkänsä, koska paikka, johon hän oli tullut, oli pyhä maa. Samalla Jumala antoi Moosekselle tehtäväksi vapauttaa israelilaiset Egyptistä, jossa he olivat orjina. 
Pyhä maa mainitaan myös Koraanin 5. suurassa: ”Kansani, kulkekaa sisälle Jumalan luvattuun pyhään maahan. Älkää kääntykö pakoon, muutoin varmaan joudutte perikatoon.”
António Guterres

António Manuel de Oliveira Guterres GCC (s. 30. huhtikuuta 1949 Lissabon, Portugali) on portugalilainen sosialistipuolueen poliitikko, joka toimi Portugalin pääministerinä 1995–2002. Lokakuussa 2016 hänet valittiin YK:n pääsihteeriksi.
Elämä.
Guterres on kotoisin Lissabonista, jossa hän opiskeli Instituto Superior Técnico -korkeakoulussa. Hän on koulutukseltaan fyysikko ja sähköinsinööri. Valmistuttuaan Guterres jatkoi jonkin aikaa urallaan akatemiassa, joka oli tuolloin vahvan katolisen vaikutusvallan alainen. Vuonna 1974 Guterres liittyi sosialistipuolueeseen ja samana vuonna Portugalin Estado Novo -diktatuuri päättyi neilikkavallankumoukseen. Hän on ollut sosialistipuolueen aktiivinen jäsen koko uransa ajan.
Guterres toimi vuosina 1995–2002 Portugalin pääministerinä. Guterres on myös kansainvälisesti merkittävä vaikuttaja: hän oli Sosialistisen internationaalin presidentti 1999–2005. Hän oli 2005–2015 YK:n pakolaisavun (UNHCR) pääsihteeri. Guterresin toimiessa UNHCR:n pääsihteerinä sen Geneven päämajan henkilöstön määrää leikattiin ja henkilöstöä sijoitettiin lähemmäs maailman konfliktialueita. Maailmalla hänet tunnetaan erityisesti toiminnastaan Euroopan pakolaiskriisin aikana, jolloin hän pyrki saamaan maailman rikkaat maat tekemään enemmän konflikteja ja onnettomuuksia pakenevien ihmisten hyväksi. YK:n pakolaisavun pääsihteerinä ollessaan Guterres vieraili 2015 Suomessa.
YK:n turvallisuusneuvosto äänesti 6. lokakuuta 2016 yksimielisesti Guterresin YK:n pääsihteeriehdokkaaksi Ban Ki-moonin seuraajaksi. YK:n yleiskokous vahvisti valinnan viikkoa myöhemmin. Guterres aloitti järjestön pääsihteerinä vuoden 2017 alussa.
Israelin ulkoministeri Israel Katz julisti lokakuussa 2024 Guterresin ei-toivotuksi henkilöksi maahansa.
Guterresilla on kaksi lasta ensimmäisen vaimonsa kanssa, joka kuoli autokolarissa vuonna 1998. Hän avioitui uudestaan vuonna 2001. Guterres puhuu sujuvasti portugalia, englantia, espanjaa ja ranskaa.
Pierre-Henri Raphanel

Pierre-Henri Raphanel (s. 27. toukokuuta 1961 Alger, Algeria) on entinen ranskalainen Formula 1 -kuljettaja. 
Ura.
Raphanael aloitti uransa kilpailemalla kartingissa, jossa hän voitti Ranskan eliittimestaruuden vuonna 1981. 1980-luvulla Raphanael ajoi myös erilaisissa Formula Renault, Formula 3 sekä Formula 3000 -sarjoissa, joista parhaimmat hetket hänelle olivat Formula 3:sten kolmas sija vuonna 1984, F3 Monacon osakilpailun voitto 1985 ja Ranskan Formula 3 -mestaruus.
Raphanel kilpaili lyhyellä (17 osakilpailun) F1-urallaan kolmessa eri pikkutallissa, jotka olivat Larrousse, Coloni ja Rial. Hän selviytyi aika-ajojen karsinnoista ainoaan kilpailuunsa Coloni-tallin autolla Monacon GP:ssa kaudella 1989 lähtöruudusta 18, josta tuloksena oli keskeytys (vaihdelaatikkovika).
Formula 1:sten jälkeen Raphanael siirtyi Le Mans, GT ja urheiluautosarjoihin, joissa hän voitti GT1 -ajoluokkansa Le Mansin 24 tunnin ajon vuonna 1997.
Angolan itsenäisyyssota

Angolan itsenäisyyssota käytiin Portugalin siirtomaana olleessa Angolassa vuosina 1961–1974. Maa oli ollut Portugalin vallan alaisena 1600-luvulta lähtien.
1950-luvulla Angolassa alkoi itsenäisyysliikehdintää monesta suunnasta. Syntyi sekä vasemmistolaisia liikkeitä (PCA ja PLUA jotka yhdistyivät "Kansanliike Angolan vapauttamiseksi" MPLA:ksi), että Kongon kuningaskunnan vallan palauttamista ajava kongolais-angolalainen liike UPA, josta kehittyi "Angolan kansallinen vapautusrintama" FNLA. Siitä erosi 1960-luvun puolella "Angolan täydellisen itsenäisyyden liitto" UNITA, joka vastusti siirtomaavallan lisäksi Neuvostoliiton ja Kuuban tukemia marxilaisia. FNLA sai tukea Yhdysvalloista. UNITAn tuki oli suurinta maan eteläosia asuttavien heimojen keskuudessa.
Sotatoimet alkoivat puuvillatyöläisten lakosta vuonna 1961. Portugalin sotavoimat vastasivat pommittamalla kahtakymmentä kylää napalmilla ja surmaamalla seitsemäntuhatta afrikkalaista. Vasemmistomilitantit hyökkäsivät poliisiasemalle. Portugalilaiset tekivät kostoiskuja. Ensimmäisen sotavuoden aikana kuoli 2 000 portugalilaista ja 50 000 afrikkalaista. Lähes puoli miljoonaa pakolaista pakeni Zaireen. UPAn militantit seurasivat pakolaisia ja aiheuttivat levottomuuksia myös Zairen puolella.
Vuonna 1962 MPLA piti puoluekokouksen, julistautui entistä selvemmin marxilaiseksi ja sai tukea Che Guevaralta, Kuubasta, Itä-Saksasta ja Neuvostoliitosta. Vastapainona UNITA voimistui ja teki ensimmäiset sissi-iskunsa 1966. 
Portugali luopui Angolasta neilikkavallankumouksen yhteydessä 1974. 
Maan itsenäistyttyä sota jatkui suoraan Angolan sisällissotana, ja kylmän sodan vallitessa Neuvostoliitto ja Yhdysvallat rahoittivat sisällissodan osapuolia. Kylmän sodan päättymisestä huolimatta sisällissota jatkui Angolassa aina vuoteen 2002 asti.
Mário Soares

Mário Alberto Nobre Lopes Soares (7. joulukuuta 1924 Lissabon – 7. tammikuuta 2017 Lissabon) oli portugalilainen Sosialistipuolueen poliitikko, presidentti ja pääministeri. 
Hän valmistui Lissabonin yliopistosta ja suoritti Ranskassa oikeustieteellisen tutkinnon. 
Soares oli nuoruudessaan António de Oliveira Salazarin diktatuurin äänekäs vastustaja ja joutui toistuviin kahnauksiin viranomaisten kanssa. Hän liittyi demokraattiseen nuorisoliikkeeseen 1940-luvulla ja joutui vankeuteen ja maanpakoon. Vankeusvuosia Soares vietti São Tomén saarella, ja oleskellessaan vuodesta 1968 lähtien maanpaossa Ranskassa hän johti Salazarin vastaista oppositiota. Hän palasi kotimaahansa niin kutsutun neilikkavallankumouksen jälkeen vuonna 1974 ja nimitettiin uuden hallituksen ulkoministeriksi.
Hän toimi Portugalin pääministerinä vuosina 1976–1978 ja jälleen 1983–1985. Vuosien 1974–1975 ulkoministerikaudella hän oli neuvottelemassa silloisten Portugalin siirtomaiden itsenäisyydestä, ja pääministerikaudellaan hän johti Portugalin EY/EU-jäsenyyteen. Hän oli naimisissa näyttelijä Maria Barroson kanssa vuodesta 1949 vaimon kuolemaan vuonna 2015. 
Mário Soares toimi vuosina 1986–1996 Portugalin presidenttinä. Hän oli Portugalin ensimmäinen siviilipresidentti sitten 1920-luvun. Tullessaan valituksi tammikuussa 1991 uudelle virkakaudelle Soares sai yli 70 prosenttia presidentinvaalissa annetuista äänistä. Hänet on äänestetty televisiossa ("Os Grandes Portugueses") historian 12. suurimmaksi portugalilaiseksi. Myös hänen poikansa João Soares on poliitikko.
Soares oli Euroopan parlamentin jäsen Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmässä vaalikaudella 1999–2004.
Soares kommentoi Suomen vuoden 2011 eduskuntavaalien tulosta ja perussuomalaisten vaalivoittoa sanoen Suomen olevan ”äärikonservatiivinen”. Soares arvosteli Suomea solidaarisuuden puutteesta Portugalin velkajärjestelyn yhteydessä.
Suomen pitkäaikaisin pääministeri Kalevi Sorsa kuului Soaresin läheisiin ystäviin.
Soares joutui sairaalahoitoon joulukuun puolivälissä 2016, vajosi koomaan tapaninpäivänä ja kuoli 7. tammikuuta 2017.
Maria Barroso

Maria de Jesus Simões Barroso Soares (2. toukokuuta 1925 Fuseta – 7. heinäkuuta 2015 Lissabon) oli portugalilainen näyttelijä, joka oli vuodesta 1949 poliitikko Mário Soaresin (presidenttinä 1986–1996) aviopuoliso. Hän oli mukana perustamassa Sosialistipuoluetta. 
Barroso syntyi Fusetassa, opiskeli Lissabonissa ja työskenteli näyttelijänä Teatro Nacional D. Maria II:ssa. Hän teki lisäksi esiintymisiä useammissa Manoel de Oliveiran elokuvissa.
Barroso tuli vanhemmallakin iällään tunnetuksi aktivismillaan. Hänet nimitettiin joulukuussa 1997 Aveiron yliopiston kunniatohtoriksi.
Barroso kuoli 7. heinäkuuta 2015 lissabonilaisessa sairaalassa, jonne hän oli joutunut kaaduttuaan kotonaan kesäkuussa.
Christian Pander

Christian Pander (s. 28. elokuuta 1983 Münster Nordrhein-Westfalen, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka edusti ammattilaisurallaan Schalke 04:ää ja Hannover 96:ta. Hänen pelipaikkansa oli vasen laitapuolustaja.
Hän siirtyi vuonna 2001 Schalken juniorijoukkueeseen Preußen Münsteristä. Hän oli aikaisemmin pelannut SC Nienbergen, 1. FC Gievenbeckin ja SC Greven 09 -joukkueissa. 
Maajoukkueessa Pander debytoi 22. elokuuta 2007 Englantia vastaan käydyssä ottelussa. Hän teki ottelun 2-1-voittomaalin vapaapotkusta Paul Robinsonin selän taakse.
Jerónimo de Sousa

Jerónimo de Sousa (s. 13. huhtikuuta 1947) on portugalilainen poliitikko. Hän on toiminut vuodesta 2004 Portugalin kommunistisen puolueen pääsihteerinä, jona häntä edelsi Carlos Carvalhas. 
Sousa syntyi Louresissa. Hänet valittiin parlamenttiin jo ensimmäisillä vapailla vaaleilla neilikkavallankumouksen jälkeen 1970-luvulla. Hänet valittiin toistuvasti uudelleen, kunnes hän jätti parlamentin vuonna 1993 vain palatakseen jälleen 2002. 
Jerónimo de Sousa oli kommunistien presidenttiehdokkaana vuoden 2006 vaaleissa, joissa hänelle antoi tukensa myös Ekologinen puolue Vihreät ("Partido Ecologista "Os Verdes"").
In Profile

In Profile on vuonna 1999 julkaistu Deep Purplen kokoelmalevy, joka sisältää yhtyeen jäsenten ja taustavaikuttajien haastatteluja kappalenäytteiden lomassa.
Kappaleet.
Albumi on jaettu seuraaviin neljään osaan:
Days May Come and Days May Go

Days May Come and Days May Go: The 1975 California Rehearsals, Volume 1 on Deep Purplen neloskokoonpanon kesäkuussa 1975 nauhoitetuista harjoituksista koottu albumi.
Saints and Soldiers – pyhimyksiä ja sotilaita

Saints and Soldiers – pyhimyksiä ja sotilaita on yhdysvaltalainen sotaelokuva, jonka tapahtumat sijoittuvat Ardennien taistelun aikoihin. Elokuva julkaistiin vuonna 2003. Sen ohjasi Ryan Little, ja sen on käsikirjoittanut Matt Whitaker, Geoffrey Panosin tarinan pohjalta. 
Elokuvan päärooleja näyttelevät Corbin Allred, Alexander Polinsky, Kirby Heyborne, Larry Bagby ja Peter Asle Holden. Tarinan päähenkilöinä on neljä amerikkalaista sotilasta, jotka selviytyvät Malmedyn verilöylystä.
Taistelu Ardenneilla

Taistelu Ardenneilla ("Battle of the Bulge", 1965) on yhdysvaltalainen sotaelokuva, joka kertoo Ardennien taistelusta.
Elokuvan on ohjannut Ken Annakin ja siinä näyttelevät mm. Henry Fonda, Robert Shaw, Robert Ryan, Dana Andrews, George Montgomery, Charles Bronson ja Telly Savalas. Yhdysvaltojen presidentti ja sodan aikana liittoutuneiden ylipäällikkönä toiminut Dwight D. Eisenhower haukkui elokuvan sen silmiinpistävien historiallisten epätarkkuuksien johdosta.
Elokuva sisältää dramatisoidun kohtauksen Malmedyn verilöylystä.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen kutsuu elokuvaa massiiviseksi ja pakokaasunkatkuiseksi panssaribaletiksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Onni Laihanen

Onni Laihanen (16. kesäkuuta 1916 Muolaa – 23. huhtikuuta 1956 Lake Worth, Florida) oli suomalainen harmonikansoittaja, säveltäjä ja tanssimuusikko, joka soitti muun muassa Dallapé-orkesterissa. Hänen kuuluisin sävellyksensä on "Rantakoivun alla" vuodelta 1938.
Laihanen voitti Suomen harmonikkamestaruuden vuosina 1941, 1942, 1943 ja 1945. Hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1947. Laihanen kuoli sydänhalvaukseen 39-vuotiaana vuonna 1956. Hän käytti myös salanimeä ”Inno L.”.
Kurikan kirkko

Kurikan kirkko on Kurikassa sijaitseva kirkko, joka on rakennettu vuosina 1845–1847. Rapattu tiilikirkko on suunniteltu Yleisten rakennusten intendentinkonttorissa, mutta kirkon rakentaja Erkki Kuorikoski teki muutoksia hyväksyttyihin suunnitelmiin. Rakennusta on korjattu monesti. Viimeisin korjaus on toteutettu vuosien 1987–1990 aikana. Silloin kirkko korjattiin sekä ulkoa että sisältä ja muun muassa värityksessä palattiin alkuperäisiin väreihin. 
Arkkitehtuuri ja sisustus.
Kurikan kirkko on muodoltaan sisäviisteinen tasavartinen ristikirkko. Sen keskiosassa on suuri lanterniiniin päättyvä kupoli kahdeksankulmaisen attikakerroksen yläpuolella. Kirkon katossa lukee ”Keisari Nicolai I:sen aikana, on tämä Herran Huones Rakettu W: 1847. Erik Kuorikoskelta.” Kirkossa on yhteensä 1 000 istumapaikkaa. Alttaritaulu on kaksiosainen, osat kuvaavat ehtoollisen asettamista ja ristiinnaulitsemista. Alttaritaulun tekijä on Johan Zacharias Blackstadius ja se on vuodelta 1857.
Ympäristö.
Kirkon edustalla sijaitseva puinen jalasjärvisen Salomon Köhlströmin suunnittelema kellotapuli on kirkkoa vanhempi. Se valmistui vuonna 1794. Toinen tapulin kahdesta kellosta on vuodelta 1704.
Kirkkomaata kiertää kivimuuri. Kirkkopihalla sijaitsevan sankaripatsaan on suunnitellut kuvanveistäjä Lauri Leppänen vuonna 1949. Kirkkomaalla on myös muun muassa Into Saxelinin ja Ahto Virtasen suunnittelema "Vapaussodassa kaatuneiden muistopatsas" (1922).
Kauhajoen seurakunta

Kauhajoen seurakunta () on Kauhajoella ja Karijoella toimiva seurakunta, joka kuuluu Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Lapuan hiippakunnan Etelä-Pohjanmaan rovastikuntaan. Kirkkoherrana toimii Jouko Ala-Prinkkilä, joka on toiminut tehtävässä vuodesta 2001 lähtien. 
Historia.
Kauhajoki kuului alkujaan Ilmajoen emäseurakuntaan. Kauhajoella tiedetään olleen "kappelitupa" jo vuonna 1584. Kauhajoesta tehtiin oma saarnahuonekunta vuonna 1624 ja kappeli kolme vuotta myöhemmin. Omaksi kirkkoherrakunnakseen Kauhajoki erotettiin muodollisesti vuonna 1858 mutta käytännössä erotus toteutui vasta 1892. Kauhajoen Aronkylään saatiin oma Alapään rukoushuonekunta vuonna 1923. Kauhajoen kirkonkylän lisäksi seurakuntalaisille rakennettiin sivukirkot Nummijärvelle (1934) ja Kauhajärvelle (1951). Kenraali Ušakovin määräyksestä syyskuun 1. päivänä vuonna 1808 venäläiset sotajoukot polttivat Kauhajoella sekä kirkon että pappilan. 
Herätysliikkeet.
Kauhajoen seurakunta kuuluu muun Seinäjoen eteläisen ja läntisen alueen tavoin voimakkaaseen ja yhtenäiseen evankelisen herätysliikkeen tukialueeseen. Myös Karijoen alue kuuluu evankelisen liikkeen tukialueeseen. Kauhajoen alueella on kannatusta myös kansanlähetykselle sekä jossain määrin lestadiolaisuudelle.
Sydänpysähdys

Sydänpysähdys eli sydämenpysähdys, aiemmin sydänhalvaus, on sydämen pysähtymisestä johtuva sairauskohtaus, jonka syynä voi olla sydäninfarkti tai paha rytmihäiriö eli niin kutsuttu kammiovärinä. Sydänpysähdys määritellään tilanteeksi, jossa sydämen pumppaustoiminta on lakannut, mutta sydämessä voi edelleen olla supistelua, kuten kammiovärinää. Näin ollen se eroaa asystoliasta, jossa sydän ei supistele lainkaan. Sydänpysähdys voi johtaa äkkikuolemaan, joten sydämen pysähtyessä elvytys on aloitettava välittömästi.
Termi sydänhalvaus on epätäsmällinen, ja sen käyttö on vähentynyt.
Olipa kerran löytöretket

Olipa kerran löytöretket ("Il était une fois… les Explorateurs") on Albert Barillén kuudes Olipa kerran… -animaatiosarja, joka valmistui vuonna 1997.
Suomenkielisen version on tuottanut Yle Import. Suomenkielisissä rooleissa olivat Ossi Ahlapuro, Eija Ahvo, Pekka Autiovuori, Rainer Kaunisto, Jarmo Koski, Heikki Määttänen, Voitto Nurmi, Heikki Sankari, Matti Laitinen, Veikko Honkanen, Jukka Voutilainen ja Tarja Keinänen. Tunnusmusiikin lauloi Eija Ahvo.
Olipa kerran keksijät

Olipa kerran keksijät ("Il était une fois… les Découvreurs") on Albert Barillén ohjaama ranskalainen Olipa kerran… -animaatiosarja, joka valmistui vuonna 1994. 
Suomenkielisen version on tuottanut Yle Import. Suomenkielisissä rooleissa olivat Ossi Ahlapuro, Eija Ahvo, Pekka Autiovuori, Markku Huhtamo, Jarmo Koski, Heikki Määttänen, Kaija Pakarinen, Markku Riikonen, Tommi Rinne ja Timo Torikka. Tunnusmusiikin lauloi Eija Ahvo.
Peliko

Peliko on Oy Martinex Ab:n omistama suomalainen pelivalmistaja. Pelikon kuuluisimpia pelejä ovat muun muassa Kari Mannerlan luomat Afrikan tähti- ja Inkan aarre -lautapelit sekä Pekka-pelikortit. Peliko-nimellä yhtiö sai alkunsa vuonna 1985, mutta pelien valmistuksen historia ulottuu 1940-luvulle saakka.
Yhtiön tuotantotilat sijaitsevat Raisiossa.
Josef Adam Joakim Pippingsköld

Josef Adam Joakim (Joachim) Pippingsköld (5. marraskuuta 1825 Lemu – 12. maaliskuuta 1892 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, professori ja valtiopäivämies. 
Pippingsköld väitteli Helsingin yliopistossa vuonna 1860, ja hänet nimitettiin synnytysopin dosentiksi 1861. Vuosina 1870–1886 hän toimi Helsingissä lapsenpäästöopin ja lastentautien klinikan professorina. Pippingsköld oli ensimmäisiä, jotka ottivat vakavasti Ignaz Semmelweisin löydöt lapsivuodekuumeen tarttuvuudesta, ja hän korosti hygieniaa sairaalassa. 
Hän kiinnitti vuonna 1869 huomiota mm. infektoituneiden potilaiden eristämiseen, käsien pesuun ja instrumenttien kuumentamiseen ennen käyttöä. Haavoja desinfioitiin fenolin ohella mm. boorihapolla, salisyylihapolla, jodoformilla ja sublimaatilla sekä hoidettiin kaliumpermanganaattiliuoksella, otsonilla ja ferrikloridiliuoksella. Haavat peitettiin sidoksilla. Käytössä olivat myös lääkesuopa ("sapo medicatus") ja laimea sprii ("spiritus minder"). Yleislääkkeenä pidettiin kylmävesihoitoa, jonka vaikutus näkyi myös hygieniatason nousuna. Tämän ansiosta kuolleisuus lapsivuodekuumeeseen pieneni dramaattisesti. 
Pippingsköld edusti sukuaan aatelissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864, 1872, 1877–1878, 1882, 1885, 1888 ja 1891. Yliopiston vararehtori hän oli vuosina 1882–1884. Pippinsköldistä tuli valtioneuvos vuonna 1888. Hän sai professorin arvonimen vuonna 1865. 
Pippingsköld oli kiinnostunut lääketieteen lisäksi fysiikasta, ja testamentissaan hän lahjoitti varat soveltavan fysiikan oppituoliin Helsingin yliopistolle.
Olipa kerran planeetta Maa

Olipa kerran planeetta Maa () on Albert Barillén ohjaama ranskalainen animaatiosarja, joka ilmestyi vuonna 2008. Sarja käsittelee muille "Olipa kerran..." -sarjoille uskolliseen tapaan maailmaa, tällä kertaa maapalloa uhkaavien globaalien luonnonkatastrofien näkökulmasta. Sarja jäi myös Albert Barillén viimeiseksi ohjaustyöksi.
Piirrostyyli eroaa huomattavasti aiemmista osista; siihen on vaikuttanut länsimaissa jalansijaa tehnyt japanilainen piirrostyyli. Mukana on myös ensimmäistä kertaa tietokoneanimaatiota.
Suomenkielisissä rooleissa ovat Jarmo Koski, Susa Saukko, Ella Pyhältö, Antti Jaakola, Petri Hanttu, Antti L. J. Pääkkönen, Katja Sirkiä, Matti Ristinen, Janni Laaksonen, Amy Burgess, Kari Tamminen, Velimatti Ranta, Samuel Anttila, Pinja Hanski ja Anna Asunta. Tunnusmusiikin laulaa Pekka Kuorikoski.
Penisrengas

Penisrengas () on seksiväline, joka asetetaan peniksen juureen parantamaan erektiokykyä. Rengas hidastaa veren virtaamista pois peniksestä, mikä pitää erektiota yllä pidempään. Penisrengasta voidaan pitää joko pelkästään peniksen tai peniksen ja kivespussin ympärillä. Erityisiä kivesrenkaita käytetään erikseen. Penisrenkaita voidaan valmistaa monista materiaaleista. Useimmiten renkaat ovat nahkaa, kumia tai silikonia. Myös metallisia penisrenkaita löytyy. Joissain penisrenkaissa on myös vibraattori.
Penisrengasta voi käyttää erektiohäiriöstä tai muuten heikosta erektiosta kärsivä mies, siinä missä sitä käytetään myös seksivälineenä suuremman nautinnon tavoitteluun. Erektiohäiriöstä kärsivän tulee ensin käyttää penispumppua erektion aikaansaamiseksi ennen penisrenkaan asettamista.
Penisrenkaan käyttö.
Penisrenkaisiin tutustuminen on helpointa aloittaa säädettävistä penisrenkaista, joissa penisrenkaan ympärysmittaa voidaan säätä käyttäjän toimesta. Ei-säädettävää penisrengasta käyttäessä on hyvä mitata peniksen koko. Peniksen koko mitataan ei-säädettävälle penisrenkaalle puolijäykästä erektiosta. 
Penisrengasta tulee käyttää enintään puoli tuntia kerrallaan, jotta veri pääsee virtaamaan peniksessä normaalisti. 
Ei-säädettävän penisrenkaan koon mittaaminen.
Ei-säädettävän penisrenkaan koko lasketaan puolijäykän erektion aikana peniksen ympärysmitasta, joka jaetaan piillä. Esimerkki: 
Jos puolijäykän peniksen ympärysmitta on juuresta 13 cm. 13 : 3,14 = 4,14 cm. Optimaalinen penisrenkaan halkaisija on tällöin n. 4 cm.
Brysselin kaupunki

Brysselin kaupunki (, ) on yksi Brysselin alueen 19 kunnasta. Kunnassa on 168 230 asukasta (2012) ja sen pinta-ala on 32,61 km².
Belgian perustuslain (§ 194) mukaan Brysselin kaupunki on Belgian pääkaupunki, mutta käytännössä pääkaupunkina toimii koko Brysselin alue.
Oberschütze

 oli Saksan armeijan sotilasarvo, joka asettui sotamiehen ja korpraalin väliin. Suomen puolustusvoimissa Oberschützelle ei ole vastaavuutta, mutta sen suora käännös olisi ylisotamies tai 1. luokan sotamies. Arvoa ei ole käytetty vuoden 1945 jälkeen Saksassa. Nykyisessä Saksan armeijassa korpraalin ylennyksen saaminen on yleisempää. 
Ensimmäisenä arvoa käytti Baijerin armeija 1800-luvun lopulla. Reichswehr otti sen käyttöön 1920, ja sen tarkoitus oli antaa tunnustusta niille ansioituneille sotilaille, joilla ei katsottu olevan kykyjä Gefreiterin eli korpraalin arvoon. 
Toinen maailmansota.
Rauhan ajan Wehrmachtissa Oberschütze myönnettiin yleensä puoli vuotta palvelleelle Schützelle, sotamiehelle. Arvo ei ollut käytössä lokakuusta 1934 lokakuuhun 1936. Toisen maailmansodan aikana arvo otettiin käyttöön maavoimien lisäksi ilmavoimissa. Pääosin arvo myönnettiin yhä niille, joiden ei odotettu nousevan ali- tai toimiupseereiksi. Myös Waffen-SS käytti sitä omalla nimikkeellään SS-Oberschütze, mutta Allgemeine SS käytti Oberschützen sijasta arvoa SS-Obermann. Waffen-SS:n kuuluneen arvon haltijan kaulusmerkit olivat samanlaiset kuin tavallisen SS-Schützen, mutta arvojen erottamiseksi Oberschützellä oli hihassaan pieni ruusuke.
Candyman

Candyman on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Bernard Rose. Sen pääosia esittävät Virginia Madsen, Tony Todd, Xander Berkeley, Kasi Lemmons ja Vanessa E. Williams. Elokuva perustuu Clive Barkerin novelliin ”The Forbidden”.
Tarina.
Elokuva kertoo Helenistä, joka kuulee urbaanilegendan Candymanista, koukkukätisestä murhaajasta, joka ilmestyy kun lausuu hänen nimensä viisi kertaa peilin edessä. Aluksi Helen pitää tätä vain huhuna, mutta leikkimielessä kokeilee tätä ystävänsä Bernadetten kanssa. He lausuvat nimen peilin edessä viisi kertaa, mutta mitään ei tunnu tapahtuvan. Samalla alkaa raakojen murhien sarja ja Helen saa karvaasti huomata, ettei legenda Candymanista olekaan pelkkää huhupuhetta. 
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano sanoo elokuvaa älykkääksi ja tyylikkääksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Yön silmät

Yön silmät ("The Hills Have Eyes") on vuonna 1977 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva. Elokuvan ohjasi ja käsikirjoitti Wes Craven. Elokuvalle on tehty myös jatko-osa "The Hills Have Eyes 2" (1985). Yön silmät -elokuvasta on tehty myös uudelleenfilmatisointi The Hills Have Eyes (vuoden 2006 elokuva), jolle on ilmestynyt myös jatko-osa The Hills Have Eyes 2.
Elokuva kertoo lomalle lähtevästä Carterin perheestä, mukanaan perheen tytär aviomiehensä kanssa. Matkalla "Big Bob" Carter saa idean, että he oikaisisivat autiomaan poikki. Perhe jää jumiin keskelle autiomaata auton renkaiden puhjettua yhtä aikaa. Pian Carterit huomaavat, että kukkuloilla asuu kannibaaliperhe. Cravenin alkuperäisenä ajatuksena oli kuvata kohtaus, jossa kannibaalit ryöstävät vauvan ja syövät tämän, mutta näyttelijät eivät pitäneet ajatuksesta ja Craven hylkäsi sen.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen sanoo "Yön silmiä" nykyaikaisen kauhu- ja eksploitaatioelokuvan kuihtumattomaksi klassikoksi ja antaa sille täydet viisi tähteä. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" on täysin päinvastaista mieltä ja antaa elokuvalle tähtien sijasta alimman arvosanansa ”Woof!”.
Samurai Jack

Samurai Jack on Genndy Tartakovskyn luoma erikoisella piirrostyylillä varustettu animaatiosarja, joka kertoo tarinaa tulevaisuuteen vangitusta samuraista. Sarja palkittiin muun muassa Emmyllä parhaana piirrossarjana.
Samurai Jackin jaksoja luotiin vuosina 2001–2004 52 kappaletta 24 minuutin jaksoa. Esityskausia oli neljä, kunnes vuonna 2017 Adult Swimillä esitettiin 10 jaksoinen viides ja viimeinen kausi. Sarjan tarinat vaihtelivat synkistä aina eeppisiin, sekä koomisiin kertomuksiin. Tyypillisesti jaksot kuitenkin käsittelivät Samurain etsiessä portaalia, palatakseen takaisin omaan aikaansa. Sarjassa esiintyneet useat taistelukohtaukset muistuttavat vanhojen samuraielokuvien kohtia ja lisäksi ohjelma kykeni omalla tavallaan esittämään kaiken toiminnan, jossa viholliset kokivat kohtalokkaita seurauksia. Koska Yhdysvalloissa televisiossa esitettävien lastenohjelmien väkivaltaisuus on erittäin rajoitettua sarjan tekijät loivat suurimman osan Samurai Jackin viholliset hirviöiksi, muukalaisolennoiksi ja roboteiksi, jotka veren sijasta vuodattivat limaa, mönjää tai jotain epämääräistä nestettä.
Yhdysvalloissa sarjaa esitti Cartoon Network, kuten myös Suomessa ja lisäksi sitä esitti Subtv.
Tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listan mukaan Samurai Jack oli sijalla 43.
Juoni.
Sarjan keskeisin hahmo on Samurai Jack, joka syntyi Japanissa muinaisajalla. Samoihin aikoihin pahuuden olento nimeltä Aku vapauduttuaan vankilasta alkoi pian vallata maailmaa itselleen. Jack lähetettiin opiskelemaan eri taitoja ulkomaille, jotta hän voisi kukistaa Akun. Vuosia kestäneen harjoittelun päätteeksi Jack palasi takaisin kotimaalleen, jossa Jack kohtasi Akun. Taistelun aikana Aku ehti siirtää Jackin tulevaisuuteen ennen lopullista ratkaisua.
Tulevaisuudessa Jack on etsinyt portaalia, jonka avulla hän voisi matkata takaisin kotimaahansa ja onkin kierrellyt useissa paikoissa.
Elokuva.
Sarjasta oli kehitteillä myös elokuva vuonna 2002, mutta projekti peruttiin, kun samana vuonna ilmestynyt "Powerpuff Girls – elokuva" ei menestynyt odotetulla tavalla. 28. syyskuuta 2006 MTV.comin haastattelussa ollut sarjan luoja Genndy Tartakovsky vahvisti "Jackin tulevan takaisin" ja täten päättäisi tarinan animaatioelokuvaan. Myös uusi tuotantoyhtiö Frederator Films julkaisi heidän projekteinaan olevan muun muassa Samurai Jackin sarjaan perustuva elokuva, jonka käsikirjoittaisi ja ohjaisi sarjan luonut Genndy Tartakovsky.
Kirja A &amp; Ö

Kirja A &amp; Ö oli Yleisradion TV1:ssä nähty kirjallisuusohjelma. Ohjelmasarja alkoi 1999, ja sen aiheena olivat ajankohtaiset kirjat ja kirjailijat. Vuonna 1999-2000 sitä toimittivat ja juonsivat kirjailija Kreetta Onkeli ja Markku Soikkeli. YLEn vaatimuksesta toimittajat vaihdettiin keväällä 2000 kirjailija-toimittaja Tuula-Liina Varikseen. Sarja päättyi elokuussa 2005.
Ohjelmassa Variksen vieraina ja keskustelukumppaneina ovat esiintyneet muiden muassa Tommy Tabermann, Matti Yrjänä Joensuu, Orvokki Autio, Pirjo Hassinen, Pekka Kejonen, Yrsa Stenius, Harri Tapper ja Matti Klinge. Tavallisesti vieras esitteli ohjelman lopussa viisi suosikkikirjaansa. Lisäksi ohjelmassa kokoontui säännöllisesti lukupiiri keskustelemaan ajankohtaisesta kirjasta. Lukupiiriin kuuluivat muiden muassa Claes Andersson, Anna-Leena Härkönen ja Jarkko Martikainen.
Kesällä 2005 ohjelma nähtiin nimellä "Kesäkirja A &amp; Ö". Tuotantokauden ohjelmat kuvattiin Helsingissä kirjailijatalo Villa Kivessä.
Ohjelman on tuottanut Ikoni &amp; Indeksi. "Kirja A &amp; Ö":n tekijät, sen toimittaja Tuula-Liina Varis sekä tuottajat Marketta Mattila ja Raisa Rauhamaa, saivat vuonna 2005 Suomen Kirjainstituutin säätiön "Kirja kirjasta" -palkinnon. Palkinnon arvo on 3 000 euroa.
Ikoni &amp; Indeksi

Ikoni ja Indeksi Oy suomalainen viestintäalan yritys. Se on vuodesta 1992 alkaen tuottanut suomalaisille tv-yhtiöille televisio-ohjelmia ja -dokumentteja. Yhtiön tuottajat ovat Marketta Mattila ja Raisa Rauhamaa.
Tuotantoja.
Yhtiön tunnetuimpia ohjelmia ovat olleet "Kaken pesula" (Yle TV1 1997–2001), "Voimala" (Yle TV1 2003–2012), "Kirvesmiehet" (Yle TV1), "Iloinen giljotiini" (MTV3), kirjallisuusohjelma "Kirja A &amp; Ö" (Yle TV1) ja kuvataideohjelma "Taidetta koteihin" (Yle Teema) (2004–).
Yhtiön tuotannot ovat saaneet seuraavia palkintoja:
Voimala (televisio-ohjelma)

Voimala oli tuotantoyhtiö Ikoni &amp; Indeksin Yle TV1 -kanavalle tuottama keskusteluohjelma, jonka toimittajina ja juontajina olivat aiemmin samantapaista "Kaken pesulaa" (1997–2001) tehneet Raisa Rauhamaa ja Marketta Mattila. Voimala alkoi tammikuussa 2003 ja sen viimeinen jakso esitettiin 24. huhtikuuta 2012.
Tekijöidensä mukaan "Voimala" oli ”kulttuurin ja elämäntapojen erikoisohjelma”, jonka ”aiheet löytyvät moraalista, kulttuurista, hengestä ja lihasta”.
Ohjelma sai vuonna 2004 Media ja Message -tapahtumassa ensimmäisen palkinnon asiaohjelmien sarjassa. Vuonna 2012 ohjelmalle myönnettiin Kirkon viestintäpalkinto.
Omertà

Omertà on eteläitalialainen, erityisesti Sisiliasta peräisin oleva hiljaisuuden laki, joka korostaa vaikenemista viranomaisten edessä ja kieltoa paljastaa tietoja rikollisista toimista, usein kostotoimien pelossa. Se ilmentää yhteisön sisäistä lojaalisuutta ja kunniaa, ja sen rikkomisesta on historiallisesti seurannut ankaria rangaistuksia, jopa kuolema. 
Historia ja alkuperä.
Omertàn juuret ulottuvat Etelä-Italian, erityisesti Sisilian, historiallisiin olosuhteisiin, joissa ulkopuoliset hallinnot herättivät epäluottamusta ja pelkoa. Se ei alun perin ollut vain mafian sääntö, vaan laajempi sosiaalinen käytäntö, joka kielsi yhteistyön viranomaisten kanssa, jopa rikoksen uhrina. Omertà saattaa juontaa juurensa Espanjan vallan vastustukseen tai varhaisten rikollisjärjestöjen toimintaan 1800-luvun Sisiliassa. Italian yhdistymisen jälkeen omertà vahvistui mafian suojana, ja se levisi Yhdysvaltoihin siirtolaisten mukana.
Mafian hiljaisuuden koodi.
Omertà on erityisesti italialaiseen mafiaan liitetty käyttäytymissääntö, joka kieltää puhumasta viranomaisille rikollisista toimista. Sääntö korostaa vähäpuheisuutta ja vakavaa, arvokasta olemusta, joka on myös Välimeren alueen miesihanne, juontuen antiikin Kreikan ja Rooman stoalaisesta perinteestä. Ennen 1980-luvun puoliväliä omertà teki mafiarikosten viemisen oikeuteen lähes mahdottomaksi, koska sisilialaiset noudattivat sääntöä tiukasti. Mafioson tunnusmerkkinä on vähäpuheisuus, jossa jokainen sana painaa, ja hänen olemuksensa on arvokas myös ärsytettynä.
Omertàn mureneminen.
Omertà alkoi heikentyä 1900-luvun loppupuolella. Yhdysvalloissa Joe Valachi rikkoi koodin vuonna 1963 paljastaen Cosa Nostran salaisuudet. Italiassa tuomarit Giovanni Falcone ja Paolo Borsellino sekä ilmiantaja Tommaso Buscetta heikensivät mafiaa 1980-luvulla. Yhdysvalloissa Sammy Gravanon todistus vuonna 1991 lopetti mafian loiston, osoittaen, että omertà oli voimassa vain niin kauan kuin se oli rikollisille hyödyllistä.
Laajempi merkitys.
Laajemmin käsitettynä omertà viittaa mihin tahansa yhteisöön kohdistuvaan hiljaisuuden kulttuuriin, jossa tietyistä asioista ei puhuta ulkopuolisille. Se ilmentää kunnian ("uomo d’onore") ja solidaarisuuden periaatetta, jossa oikeutta haetaan yhteisön sisällä viranomaisten sijaan. Nykyään omertàn merkitys on vähentynyt, mutta vaikeneminen rikollisuudesta jatkuu monin paikoin pelon vuoksi, ei niinkään yhteisön ihanteena vaan suojautumiskeinona väkivallan uhalta.
Constellis

Constellis (entinen Academi ja Xe Services LLC, aiemmin Blackwater Worldwide sekä Blackwater USA) on yhdysvaltalainen yksityinen sotilasalan yritys. Yhtiön perustivat Erik Prince ja Al Clark vuonna 1997. Sen pääkonttori sijaitsee Restonissa Virginiassa. Yhtiön koulutuskeskus ampumaratoineen sijaitsee Pohjois-Carolinassa. Keskus kouluttaa vuosittain 40 000 ihmistä. Vuonna 2006 yli 90 prosenttia yhtiön tuloista tuli hallituksen kanssa tehdyistä sopimuksista, joista kaksi kolmasosaa oli solmittu ilman tarjouskilpailua.
Blackwaterin toimitsijoita on ollut myös Irakissa. Yhtiön nimi tahraantui välikohtauksissa, joissa sen henkilöstö syyllistyi irakilaissiviilien ampumisiin. Nisourin aukion verilöylyssä Bagdadissa 16. syyskuuta 2007 Blackwaterin vartijat ampuivat kuoliaaksi 17 siviiliä. Näistä 14 siviilin kohdalla FBI:n tutkijat totesivat ampumisen tapahtuneen ilman perusteita. Irakin uusi hallitus on jo pitkään yrittänyt kieltää yhtiön toiminnan maassa. Tammikuussa 2009 se epäsi Blackwaterin hakemuksen saada toimilupa Irakiin. Koska yhtiön työntekijät ovat Yhdysvaltain valtion laitosten palkkaamia, viimeisten nykyisen Xe:n toimitsijoiden odotettiin lähtevän maasta aikaisintaan syksyllä 2009. 
Yhdysvaltain senaatin puolustusvaliokunnan puheenjohtaja Carl Levin on vedonnut Yhdysvaltain puolustusministeri Robert Gatesiin, jottei tämä antaisi Xen hakea mukaan uuteen afganistanilaisten poliisien koulutusohjelmaan. Yhtiö on Afganistanissa ollessaan muun muassa toimittanut sinne laittomia aseita ja kouluttanut taiwanilaisia poliiseja ilman valtuuksia. Xe sopi myöhemmin 42 miljoonan dollarin korvauksista Yhdysvaltain ulkoministeriölle.
Uskomus

Uskomus tarkoittaa tietoteoriassa mielentilaa, jossa yksilö on vakuuttunut jonkin väittämän totuudesta. Uskomus voi olla tietoteorian näkökulmasta joko tosi tai epätosi. Oikeutusteoriat ovat tietoteoreettisia oppeja, jotka pyrkivät selittämään väittämien tai uskomusten oikeutusta.
Uskomuksen määritelmä.
Kuten totuuden, tiedon ja viisauden kohdalla, uskomukselle ei ole täsmällistä määritelmää, josta oltaisiin samaa mieltä. Uskomusten voidaan nähdä sijoittuvan ihmisen persoonallisuudessa joko kognitiiviseen (tiedolliseen) osa-alueeseen, jolloin ne liittyvät läheisesti tietoon, tai affektiiviseen (tunnepitoiseen, mielialaan liittyvään) osa-alueeseen, jolloin ne liittyvät enemmän asenteisiin.
Erkki Pehkosen mukaan "uskomuksen" voidaan katsoa viittaavan vakaisiin, subjektiivisiin käsityksiin ja tietoihin, mukaan lukien tunteet, joita ei voida perustella objektiivisesti. Uskomukseen oikeuttavat syyt yksilö määrittää ja valikoi usein tiedostamattaan. Syitä voivat olla esimerkiksi yleisesti tiedetyt tosiasiat ja niistä tehdyt johtopäätökset. Uskomuksissa on näin vahva tunnepitoinen osatekijä. "Käsitys" viittaa korkeamman tason uskomukseen, joka on yksilön itsensä tiedostama ja pohjautuu yksilön suorittamaan tietoiseen ja tiedostetusti perusteltuun päättelyyn. Näin ne ovat uskomuksia kognitiivisempia. "Kuva" jostakin asiasta on Pehkosen mukaan käsityksen affektiivisempi ja spontaanimpi muunnelma.
Ihmisen uskomusten kokonaisuus muodostaa hänen todellisuuskäsityksensä.
Uskomusten oikeutus.
Platonin esittämän perinteisen tiedon määritelmän mukaan tieto on hyvin perusteltu tosi uskomus. Oikeutusteoriat ovat tietoteoreettisia oppeja, jotka pyrkivät selittämään väittämien tai uskomusten perustelua ja oikeutusta. Oikeutuksella tarkoitetaan syitä, joiden vuoksi henkilö omaa uskomukset tai syitä uskomuksen totuudelle. Uskomusten oikeusteorioita ovat koherentismi, fundamentalismi, reliabilismi ja foundherentismi.
Käsitys

Käsitys on havaintoon, kokemukseen tai ajatteluun perustuva asenne. Sana käsitys voi viitata seuraaviin asioihin: mielikuva, tieto, ajatus, ajattelutapa, näkemys, mielipide, asenne, vakaumus, luulo, arvelu, vaikutelma, kuvitelma. 
Erkki Hartikaisen mukaan käsitys on asenne, jonka vallitessa asioita tarkastellaan. Tällöin sana käsitys korvaa epäselvempänä pidetyn sanan katsomus. Ihmisen käsitysten kokonaisuus muodostaa todellisuuskäsityksen.
Ihmisen käsitykset todellisuudesta ovat karkeistuksia ja usein virheellisiä. Yksilöllä on käsitys omista arvoista ja tavoitteista. Tämä käsitys on osa yksilön todellisuuskäsitystä, vaikka arvot ja tavoitteet eivät ole tosia tai epätosia. Todellisuuskäsitys ja totuus ovat eri asioita.
Henoteismi

Henoteismi (kreikkaa: , "heis" 'yksi' + , "theos" 'jumala') tarkoittaa monijumalaista uskontoa, jossa on yksi pääjumala tai jumalten joukosta kulloinkin palvonnan kohteeksi valitaan korkein tai jopa "ainoa" jumala. Henoteismi on toisinaan toiminut välivaiheena tavallisesta polyteismista monoteismiin siirryttäessä. Käsite henoteismi on Max Müllerin kehittämä.
Henoteismi eroaa monolatriasta siinä, että henoteismissä keskitytään yhden jumalan palvontaan, vaikkakin myönnetään, että myös muut jumalat saattavat olla palvonnan arvoisia, kun taas monolatriassa muiden jumalien ei katsota olevan palvonnan arvoisia, vaikkakaan niiden olemassaoloa ei sinällään kielletä. Tyypillinen esimerkki henoteismista on sellainen, että jokin kansa tai heimo palvoo vain yhtä jumalaa, jota se pitää omana jumalaan, mutta uskoo olevan muita jumalia, jotka ovat vastaavasti muiden kansojen ja heimojen jumalia. Tällainen kansa tai heimo uskoo siis moneen jumalaan mutta on uskollinen vain yhdelle.
Henoteismi oli tyypillistä muun muassa myöhemmän antiikin uskonnolliselle elämälle. Vaikkakin antiikin Kreikan ja Rooman uskonnot olivat monijumalaisia, klassisen antiikin aikana monijumalaisesta uskonnosta kehittyi filosofian vaikutuksesta erilaisia tulkintoja. Usein Zeus (tai Juppiter) käsitettiin ylimmäksi, kaikkivaltiaaksi ja kaikkitietäväksi jumalaksi sekä muiden jumalten kuninkaaksi ja isäksi. 1800-luvulla syntynyt mormonismi on myös luonteeltaan henoteististä.
Maijastina Kahloksen mukaan koulutetummat piirit olivatkin myöhäisantiikin aikana käytännössä yksijumalaisia. Uusplatonilainen filosofi Plotinos opetti, että perinteisen uskonnon jumalien yläpuolella oli ”Yksi”. Maksimos Madauralainen jopa katsoi, että vain hullu kieltäisi yhden Jumalan olemassaolon. Kristillisessä uusplatonismissa kristinuskon Jumala on usein samaistettu uusplatonistiseen ”Yhteen”.
Eläketurvakeskus

Eläketurvakeskus (ETK) on työeläketurvan toimeenpanon ja kehittämisen lakisääteinen yhteistyöelin, asiantuntija ja yhteisten palvelujen tuottaja. ETK on lailla perustettu, mutta se ei ole osa valtionhallintoa. Sen toiminta rahoitetaan työeläkemaksuista.
ETK:n toimitusjohtaja on Mikko Kautto. Eläketurvakeskus perustettiin vuonna 1961 ja sen ensimmäinen toimitusjohtaja oli Tauno Jylhä (1961–1967). Eläketurvakeskuksessa oli vuoden 2023 lopussa 291 työntekijää. Sen toimitilat sijaitsevat Helsingin Kalasatamassa.
Tehtävät ja palvelut.
ETK:n tehtäviä ovat työeläkejärjestelmän keskusrekisterien hoitaminen, tutkimus, tilastointi ja työeläkelaitosten vastuunjako. Lisäksi ETK tuottaa suunnittelu-, koulutus- ja viestintäpalveluja ja tukee säädösten valmistelua. Eläketurvakeskus neuvoo työeläkeasioissa ja valvoo, että työnantajat ovat ottaneet työntekijöilleen työeläkevakuutuksen. 
Eläketurvakeskus on kansainvälinen yhdyslaitos eli se välittää ulkomaille kaikki Suomessa asuvien hakemukset, joissa haetaan eläkettä ulkomailta sekä ratkaisee EU/ETA-maissa ja sosiaaliturvasopimusmaissa työskentelevien osalta, sovelletaanko heihin Suomen sosiaaliturvalainsäädäntöä.
Eläketurvakeskuksen toiminta perustuu strategiaan, joka laaditaan viisivuotiskausiksi. Strategiakauden 2022–2026 keskiössä on toimiva työeläketurva, luottamus Eläketurvakeskukseen ja kysyntä sen tuottamille palveluille. 
Hallinto ja organisaatio.
Eläketurvakeskuksen ylimmät hallintoelimet ovat edustajisto ja hallitus. Sosiaali- ja terveysministeriö asettaa edustajiston sekä nimittää hallituksen puheenjohtajan ja varapuheenjohtajan. Hallituksen puheenjohtajana toimii Sini Sulonen ja edustajiston puheenjohtajana STM:n kansliapäällikkö Veli-Mikko Niemi . Hallitus nimittää toimitusjohtajan sekä muut johtajat, jotka ohjaavat ETK:n toimintaa toimitusjohtajan alaisuudessa.
Maapuhdistamo

Maapuhdistamo voi olla sakokaivoja seuraava jäteveden käsittelyjärjestelmä. Maapuhdistamot ovat helppohoitoisia ja oikein mitoitettuna varmatoimisia. Maapuhdistamot tarvitsevat sopivan maaperän ja ison tontin. Käyttökelpoisin malli on perinteinen maasuodattamo. Toinen yleinen vaihtoehto on maahanimeyttämö. Lisäksi on kehitetty monia erikoisratkaisuja, kuten matalaan perustettu maahanimeyttämö tai maasuodattamo, maakumpusuodatin/-imeyttämö sekä haihdutuskenttä. Hyvin toimivalla ja säännöllisesti huolletulta järjestelmällä päästään 20-30 vuoden käyttöikään, minkä jälkeen laitoksen paikkaa ja/tai materiaaleja on syytä vaihtaa.
Maapuhdistamot muodostuvat kolmesta osasta: esikäsittely-yksiköstä, jätevedenjohtamis- ja jakelulaitteesta sekä varsinaisesta maapuhdistamosta. Esikäsittely-yksikkönä on oltava kolmiosainen saostussäiliö tai vastaavan tehoinen kiintoaineen poistaja, jottei imeytysputkiin pääse kertymään ojastoa tukkivaa lietettä. Esikäsittely-yksikön jälkeen on jakokaivo, josta vesi jaetaan tasaisesti jakoputkia pitkin imeytysputkiin. Jakokaivo voidaan rakentaa myös saostuskaivon sisään Vedenjako voidaan järjestää myös pumppaamalla silloin kun imeytysalue on maaston muotojen takia korkeammalla kuin tuloviemäri tai kun joudutaan käyttämään muita erikoisratkaisuja (matalaan perustettua maapuhdistamoa tai maakumpuimeyttämöä).
Maasuodattamo.
Maasuodattamo eli maasuodatin on maahan kaivettu tai osittain pengerretty maaperäkäsittelyyn perustuva puhdistamo. Jätevedet puhdistuvat painuessaan rakennetun suodatinhiekkakerroksen läpi, jonka jälkeen puhdistunut vesi kootaan ja johdetaan vesistöön, pieneen vesiuomaan tai päästetään vapaasti maahan. Maasuodattamon lopullisena purkupaikka toimii pääasiassa pintavesi.
Maaimeyttämö.
Maahanimeyttämö eli maahan imeytys on maahan kaivettu, peitetty jäteveden käsittelyjärjestelmä. Imeytyksessä jätevesi puhdistuu suodattuessaan luonnollisten maakerrosten läpi ja kulkeutuu sitten lopulta hajautetusti pohjaveteen. Maahanimeyttämö ei Suomen oloissa ole suotava jäteveden käsittelyjärjestelmä, sillä lopullisena purkupaikkana toimii pohjavesi. Varsinais-Suomen Agenda 21 tekemien suositusten mukaan maahan imeytystä ei saisi käyttää ollenkaan pohjavesialueilla tai talousvesikaivojen lähellä. Imeytysosastoa pidetään imeyttämön suositeltavimpana ratkaisuna, koska se voidaan mukauttaa helposti tontin vaatimuksiin ja maastomuotoihin.