tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sven Thofelt

Sven Thofelt (19. toukokuuta 1904 – 1. helmikuuta 1993) oli ruotsalainen miekkailija, nykyaikainen viisiottelija ja olympiavoittaja. Hän voitti yhteensä kolme olympiamitalia, yksi kaikkia värejä. Vuonna 1928 Amsterdamissa hän voitti nykyaikaisen viisiottelun. Tämän jälkeen hän ei enää voittanut mitaleja tässä lajissa, mutta Berliinissä 1936 hän saavutti hopeaa miekkailusta; lajina oli kalvan joukkuekilpailu. Toisen maailmansodan jälkeen hän Lontoon olympialaisissa hän saavutti pronssia kalvan joukkuekilpailussa.
Hän oli ammattisotilas, arvoltaan eversti. Hän toimi vuosina 1970–1976 Kansainvälisen Olympiakomitean edustajana seuraten KOK:n ruotsalaisjäsentä Gustaf Dyrssenia.
Hallitsijanvakuutus

Hallitsijanvakuutus on monarkioissa uuden hallitsijan antama juhlallinen vakuutus, jolla hän sitoutuu joihinkin edeltäjiensä hyväksymiin periaatteisiin sitoutuen pitämään ne voimassa.
Suomessa.
Suomen suuriruhtinaskunnan hallitsijanvakuutukset perustuivat Aleksanteri I:n hallitsijanvakuutukseen.
Säätyvaltiopäivät 1905

Säätyvaltiopäivät 1905 olivat ylimääräiset ja samalla Suomen suuriruhtinaskunnan viimeiset säätyvaltiopäivät. 
Keskeiset kysymykset.
Valtiopäivien tarkoituksena oli päättää Suomen säätyvaltiopäiväjärjestelmä sekä korvata ne eduskuntauudistuksen myötä yleisillä ja yhtäläisillä vaaleilla valitulla eduskunnalla. Säätyvaltiopäivät kestivät vuoteen 1906 saakka ja niiden tuloksena säädettiin 1. kesäkuuta 1906 valtiopäiväjärjestyksestä ja vaalilaista siten, että ensimmäiset eduskuntavaalit voitiin järjestää maaliskuussa 1907.
Kiistakysymyksiä olivat äänioikeuden alaikäraja, vaalipiirijako ja se, tulisiko eduskunnasta yksi- vai kaksikamarinen.
Aatelissääty hyväksyi asemansa tuhoavan kansanvaltaisen valtiopäiväuudistuksen äänin 100-8 kansallisena välttämättömyytenä. Perustuslaillisiksi katsottaviin säätyetuoikeuksiin puuttumiseen vaadittiin kaikkien neljän säädyn yksimielisyys.
Myös porvarissäädyssä oli kaksikamarisen eduskunnan kannattajia, kun taas pappis- ja talonpoikaissääty pohtivat vaalitapaa ja ikärajaa. Lopulta kaikki säädyt hyväksyivät 1. kesäkuuta 1906 perustuslakivaliokunnan ehdotuksen.
Edustajat.
Aatelissääty.
Aatelissäädyn puhemies eli maamarsalkka oli Viktor Magnus von Born. Hän mukaan luettuna valtiopäiville aatelissäädyssä osallistuneita henkilöitä olivat seuraavat:
Pappissääty.
Suomen suuriruhtinaskunnan viimeisillä valtiopäivillä toimi pappissäädyssä viidettä kertaa puhemiehenä arkkipiispa Gustaf Johansson, varapuhemies oli Porvoon hiippakunnan piispa Herman Råbergh. Myös Savonlinnan ja Kuopion hiippakuntien piispat Otto Immanuel Colliander ja Juho Rudolf Forsman (sukunimeltään 12.5. alkaen Koskimies) olivat läsnä. Pappissäädyn valtiopäivämiehet olivat puhemies mukaan luettuna seuraavat:
Piispat:
Papiston edustajat:
Pappissäädyn edustajien lukumäärä oli entinen eli puhemies mukaan luettuna 48, mutta 13 entistä valtiopäivämiestä oli jäänut pois, kuten vuoden 1877 valtiopäiviltä asti mukana ollut senaattori Otto Donner. Pitkäaikainen valtiopäivämies rehtori Adiel Bergroth oli kuollut 1905 ja vuodesta 1888 asti säädyssä ollut kirkkoherra Niilo Karilas oli siirtynyt kirkollistoimituskunnan esittelijäsihteeriksi. Poisjääneiden tilalle tulivat Theodor Natanael von Pfaler, Samuel Wilhelm ja Johan Alarik Roos, Peter ja Herman Henrik Snellman, Karl Ivar Nordlund, Gustaf Edvard Lybeck, Lauri Ingman, Arthur Hjelt, Juho Aapraham Mannermaa, Werner Söderhjelm, Uno Saxén ja Theodor Homén. Heistä Ingman, Mannermaa, Homén ja Samuel Wilhelm Roos tulivat työskentelemään uudessa eduskunnassa.
Porvarissääty.
Porvarissäädyn puhemies oli Leonard von Pfaler ja sihteeri Axel Valdemar Lindberg. Säädyn jäsenet olivat puhemies mukaan luettuna seuraavat:
Talonpoikaissääty.
Talonpoikaissäädyssä valtiopäiville osallistuivat, puhemies Pekka Ahmavaara mukaan luettuna, seuraavat edustajat, tulkkina Emil Almberg ja sihteerinä Kaarlo Ignatius:
Lapsen oikeuksien päivä

Lapsen oikeuksien päivä (joskus myös "Kansainvälinen lasten päivä") on YK:n yleiskokouksen aloitteesta vuodesta 1954 vietetty kansainvälinen vuosipäivä. Päivän ajankohta vaihtelee maittain. Useissa maissa, myös Suomessa, sitä vietetään 20. marraskuuta, sillä tuona päivänä vuonna 1959 hyväksyttiin lapsen oikeuksien julistus ja 20. marraskuuta 1989 lapsen oikeuksien sopimus.
Suomessa päivä merkittiin Suomen UNICEFin aloitteesta "lastenpäivän" nimellä kalentereihin 1990-luvulla. Aluksi ajankohtana oli lokakuun ensimmäinen maanantai, mutta vuodesta 2002 lähtien päivää on vietetty 20. marraskuuta nimellä Lapsen oikeuksien päivä. Vuodesta 2020 lähtien se on merkitty kalentereihin myös liputuspäiväksi.
Mihail Tatarinov

Mihail Tatarinov (, s. 16. heinäkuuta 1966 Angarsk, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. 
Tatarinov edusti kotimaassaan Sokol Kiovaa ja Dynamo Moskovaa. NHL-seura Washington Capitals hänet 11. kierroksella vuonna , mutta Pohjois-Amerikkaan hän siirtyi vasta kuusi vuotta myöhemmin, kaudella 1990–1991. Capitalsin lisäksi hän pelasi NHL:ssä myös Quebec Nordiquesissa ja Boston Bruinsissa.
Tatarinov pelasi Neuvostoliiton maajoukkueessa maailmanmestaruuskilpailuissa 1990 ja valittiin tähdistökentälliseen. Hän osallistui myös Rendez-vous '87 -turnaukseen.
Jari Tolsa

Jari Juha Tolsa (s. 20. huhtikuuta 1981 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalais-suomalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija. Hän pelasi jääkiekon SM-liigaa Espoo Bluesissa kausina 2006–2007 ja 2008–2009. Tämän jälkeen hän pelasi vielä neljä kautta Ruotsin pääsarjassa Linköpingin ja Frölundan joukkueissa. Kauden 2013–2014 Tolsa aloitti Itävallassa Graz 99ers joukkueessa, mutta palasi 7 ottelun jälkeen Ruotsiin nostamaan Varberg HK:n 2.divisioonasta sarjaporrasta ylemmäs. Tolsa pelasi vielä kaksi kautta Ruotsin 1.divisioonaa Varbergin riveissä ennen lopettamistaan.
Tolsa on edustanut Ruotsia jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskisoissa 2001 ja hän on pelannut myös Ruotsin A-maajoukkueessa Euro Hockey Tourissa. Tolsalla on myös kaksi Elitserien-mestaruutta Frölundan joukkueesta vuosilta 2003 ja 2005. Hänellä on suomalaisista sukujuurista johtuen myös Suomen kansalaisuus.
Kaii Higashiyama

Kaii Higashiyama (, 8. heinäkuuta 1908 – 6. toukokuuta 1999) oli japanilainen "Nihonga" -taidemaalari. Taiteilija kuvasi mielellään luontoa, joka toimii inspiraationa suurimmassa osassa Higashiyaman tärkeimpiä maalauksia.
Elämä.
Kaii Higashiyama syntyi 8. heinäkuuta 1908 Japanin Jokohamassa. Hänen vanhempansa olivat Kōsuke ja Kuni Higashiyama. Lapsi sai nimekseen Shinkichi – taiteilijanimensä Kaii hän otti käyttöön vasta myöhemmällä iällä. Higashiyamat muuttivat Kōben satamakaupunkiin Shinkichin ollessa kolmivuotias.
Higashiyama pääsi Tokion kuvataidekouluun vuonna 1926.
Higashiyama vietti suuren osan elämästään matkoilla. Hän matkusteli Japanin lisäksi Kiinassa ja Euroopassa. Valmistuttuaan kuvataidekoulusta Higashiyama lähti rahtilaivalla kohti Saksaa elokuussa 1933 opiskellakseen Berliinin yliopistossa (nyk. Humboldt-yliopisto). Matka Eurooppaan kesti kaksi kuukautta.
Pohjoismaat.
Higashiyama päätti lähteä huhtikuussa 1962 kolmen kuukauden pituiselle Pohjois-Euroopan matkalle. Matkan aikana taiteilija vieraili Suomessa, Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa maalaten samalla teoksia näkemästään. Higashiyama saapui Kööpenhaminaan huhtikuun 18. päivänä. Toukokuun alussa hän jatkoi Tukholmaan ja myöhemmin Norjaan kahdeksi viikoksi. Lopuksi taiteilija vieraili Suomessa. Hän lensi Helsinkiin ja matkusti sieltä junalla Savonlinnaan ja Punkaharjulle. Savonlinnasta Higashiyama purjehti Kuopioon MS. Heinävedellä. Higashiyama vietti juhannusyön Pirkanmaan maakunnassa. Hän palasi Japaniin 29.7.1962. Matkasta ja taiteilijan urasta on tehty suomenkielinen dokumenttielokuva "Matka valkeaan yöhön".
Perhe.
Vuonna 1940 taiteilija avioitui Nihon-ga-taiteilija Shōko Kawasakin Sumi-tyttären kanssa. Kun Higashiyaman äiti tuli vierailulle vuonna 1941, hän sai sydänkohtauksen ja joutui muuttamaan vanhempiensa kotiin. Higashiyaman vanhempi veli, Kunizō, oli kuollut tuberkuloosiin ja myös hänen nuorempi veljensä, Taizō, menehtyi samaan tautiin.
Teokset.
Tärkeät maalaukset.
"Zanshō" (illan kajo) oli maalaus, joka vakiinnutti Higashiyaman aseman Nihon-ga-taiteilijana. Tämän teoksen taiteilija maalasi vuonna 1947 ollessaan 39-vuotias. 
Higashiyaman lopullinen läpimurto oli 1950 syntynyt ”Michi” (tie). Vuonna 1955 syntyi teos ”Iltahämärä”. Teos voitti seuraavana vuonna Japanin taideakatemian palkinnon.
Seinämaalaukset.
1960 Higashiyama sai tärkeän tehtävänannon, jonka tuloksena syntyi kruununprinssin Tōgū-palatsiin valtava seinämaalaus "Hizuki shiki -zu" (aurinko, kuu ja neljä vuodenaikaa). Teos kasvatti Higashiyaman mainetta ja hän sai suuren määrän työtilauksia. Kolme vuotta tästä syntyi suuri seinämaalaus "Yoake no shio" (aamunkoiton vuorovesi) uuteen keisarilliseen palatsiin. Näiden seinämaalausten jälkeen Higashiyamasta tuli yksi Japanin arvostetuimpia taiteilijoita.
Vuonna 1970 Kaii Higashiyama sai pyynnön maalata suuri seinämaalaus Tōshōdaijin temppeliin. Projektin valmistuminen kesti kymmenen vuotta, joiden aikana Higashiyama loi 68 maalausta temppeliin. Kymmenestä vuodesta kolme kului taiteilijan Kiinan matkaan, missä hän luonnosteli kiinalaisia maisemia seinämaalauksia varten.
Barbara (pyhimys)

 Pyhä Barbara oli legendan mukaan 200-luvulla elänyt kristinuskoon kääntynyt neito ja marttyyri. Pyhälle Barbaralle pyhitetty päivä on 4. joulukuuta.
Legendan mukaan Barbaran isä vangitsi hänet vartioituun torniin. Barbara rukoili Jeesusta, joka hajotti tornin salamalla ja hän pääsi pakoon. Barbaran isä lähti takaa-ajoon ja saavutettuaan pakenevan tyttärensä mestasi tämän. Tällöin taivaasta iski salama, joka tappoi isän.
Koska Pyhän Barbaran vallassa oli legendan mukaan taivaasta iskevä tuli, hänet valittiin tykistön keksimisen myötä tykistön pyhimykseksi. Hän on myös pioneerien, panostajien ja kaikkien niiden, joita uhkaa työssään äkillisen ja väkivaltaisen kuoleman vaara, suojelija ja yksi neljästätoista hädässäauttajasta.
Suomessa Pyhän Barbaran legendasta tehtyä kirkkotaidetta on säilynyt Turun tuomiokirkossa sekä Hattulan ja Lohjan kirkoissa. Tunnettu on myös Barbarasta kertova Kalannin Pyhän Barbaran alttarikaappi, joka on nykyään Kansallismuseossa.
Johan Viktor Johnsson

Johan Viktor (Janne) Johnsson (14. kesäkuuta 1832 Lapinlahti – 18. syyskuuta 1884 Juva) oli suomalainen piispaksi valittu valtiopäivämies. Johnsson toimi elämänsä aikana muun muassa kirkkoherrana, rehtorina ja useaan otteeseen pappissäädyn edustajana valtiopäivillä. Hänet nimitettiin Porvoon hiippakunnan piispaksi vuonna 1884, mutta hän kuoli ennen virkaanastumistaan.
Elämäkerta.
Johan Viktor Johnsson oli Johan Johnssonin (1797–1831) ja Lovisa Luthmanin (1798–1866) viides lapsi. Hänen kappalaisena toimineen isänsä ennenaikainen kuolema merkitsi köyhiä lapsuudenoloja. Johnsson opiskeli Kuopion kimnaasissa ja valmistui ylioppilaaksi laudatur-arvosanalla vuonna 1851. Hän jatkoi opintojaan Helsingissä ja suoritti pappistutkinnon vuonna 1854. Myöhemmin Johnsson täydensi opintojaan pastoraalitutkinnolla ja suorittamalla käytännölliset ja teoreettiset kokeet teologian lehtorin virkaa varten. Varapastorin arvonimi myönnettiin hänelle vuonna 1862 ja rovastin arvonimi vuonna 1873.
Johnsson työskenteli muun muassa Kuhmonniemen ja Juvan kirkkoherrana, Kuopion lyseon teologian lehtorina ja rehtorina sekä ajoittain Kuopion hiippakunnan tuomiorovastina. Hän toimi myös Kuopion kaupunginvaltuuston ensimmäisenä puheenjohtajana vuonna 1875 ja Porvoon tuomiokapitulin jäsenenä vuosina 1878–1882. Johnsson edusti papistoa vuosien 1867, 1872, 1877 ja 1882 säätyvaltiopäivillä. Valtiopäivätoiminnassaan hän muun muassa kannatti kuolemanrangaistuksen säilyttämistä, vastusti asevelvollisuuden toteuttamista ja allekirjoitti anomuksen prostituution lakkauttamisesta.
Johnsson sai vuonna 1884 pidetyissä Porvoon hiippakunnan (nyk. Tampereen hiippakunta) piispanvaaleissa lähes kaikki äänet. Hänet nimitettiin piispaksi, mutta hän ei ehtinyt aloittaa uudessa tehtävässään kuoltuaan äkillisesti sydänhalvaukseen.
Johnssonilla oli useita lapsia puolisonsa Anna Johnssonin (o.s. Stenius, 1831–1900) kanssa, muun muassa aatelissäätyyn korotettu prokuraattori Eliel Soisalon-Soininen, professori ja poliitikko Mikael Soininen sekä lääkintöneuvoksen arvon saanut lääkäri Julius Viktor Johnsson.
Itä-Uudenmaan maakuntakomppania

Itä-Uudenmaan maakuntakomppania on Suomen puolustusvoimien sodan ajan joukko. Sen toiminnan perustana on kotiseudun puolustaminen ja alueellisen turvallisuuden vahvistaminen.
Rauhan aikana Itä-Uudenmaan maakuntakomppaniaa voidaan käyttää muita viranomaisia tukevaan virka-aputoimintaan. Rauhan aikana komppanian toiminta on aina aseetonta virka-apua.
Itä-Uudenmaan maakuntakomppania on muodostettu vuonna 2006 pääasiassa Itä-Uudenmaan kuntien reserviläisistä.
Porvoon hiippakunnan piispa

Porvoon hiippakunnan piispa johtaa Porvoon hiippakuntaa. Porvoon hiippakunnan piispa toimii hiippakuntansa hengellisenä johtajana ja ylimpänä virkamiehenä. Piispan hengellisiin tehtäviin kuuluu valvoa, että saarnoissa noudatetaan Suomen evankelis-luterilaisen kirkon tunnustusta ja että sakramentit sekä jumalanpalvelukset toimitetaan kirkon määräysten ja tradition mukaisesti. Virkansa puolesta piispa toimii Porvoon hiippakunnan tuomiokapitulin puheenjohtajana sekä piispainkokouksen että kirkolliskokouksen jäsenenä. Piispa vihkii myös Porvoon hiippakunnan papit, lehtorit, kirkot ja kappelit. Piispa asettaa myös vakinaiset papit virkoihinsa ja suorittaa seurakunnissa piispantarkastuksia. 
Porvoon hiippakunnan piispana on toiminut 1. syyskuuta 2019 lähtien Bo-Göran Åstrand.
Gösta Frändfors

Gösta Valdemar Frändfors (25. marraskuuta 1915 Tukholma – 8. elokuuta 1973 Huddinge) oli ruotsalainen painija ja olympiamitalisti, joka edusti seuratasolla Brandkaarens IK:ta. Hän voitti urallaan kaksi olympiamitalia, Berliinissä 1936 pronssia nimellä Gösta Jönsson ja Lontoossa 1948 hopeaa omalla nimellään.
EM-tasolla Frändfors voitti kaksi hopeamitalia vapaapainista ja kultamitalin kreikkalais-roomalaisesta painista.
Sebastian Langeveld

Sebastian Langeveld (s. 17. tammikuuta 1985 Leiden) on alankomaalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 2006–2022. Hän toimii vuodesta 2023 lähtien UCI World Tour -tasolla kilpailevan EF Education–EasyPostin apulaissporttipäällikkönä. 
Langeveld siirtyi ammattilaiseksi vuonna 2006 edustaen sinä vuonna Skil-Shmiano -tallia. Samana vuonna hän voitti GP Pino Cerami -ajon ja sijoittui Dunkerquen neljän päivän ajon kokonaiskilpailun yhdeksänneksi. Hän voitti myös Hollannin maantieajon mestaruuskilpailussa hopeaa.
Vuonna 2007 Langeveld alkoi edustaa Rabobank-tallia. Hän voitti Ster Elektrotoerin kokonaiskilpailun ja sijoittui Luxemburgin ympäriajon kokonaiskilpailun yhdeksänneksi ja toisen etapin kolmanneksi. Hän uusi Hollannin maantieajo-hopeansa. Vuonna 2008 hän sijoittui Steven de Jonghin jälkeen toiseksi Kuurne–Bryssel–Kuurne-kilpailussa. Vuonna 2011 hän voitti Omloop Het Nieuwsblad -kilpailun kukistettuaan loppukirissä Juan Antonio Flechan. Hän siirtyi Orica-GreenEDGE-joukkueeseen kaudelle 2012 ja on vuodesta 2014 edustanut yhdysvaltalaistallia, nykyiseltä nimeltään EF Education–EasyPost. Hän voitti maantieajon Alankomaiden-mestaruuden 2014.
Dunkerquen neljän päivän ajo, yhdeksäs
GP Pino Cerami, voitto
Hollannin maantieajon mestaruuskilpailut, hopeaa
Ster Elektrotoer, voitto
Luxemburgin ympäriajo, kokonaiskilpailussa yhdeksäs, 2. etapin kolmas
Hollannin maantieajon mestaruuskilpailut, hopeaa
Kuurne–Bryssel–Kuurne, toinen
Sachsen-Tour, etappien 2 ja 4 voitto
Eneco Tour, kokonaiskilpailussa kolmas
GP Jef Scherens, voitto
Omloop Het Nieuwsblad, voitto
Flanderin ympäriajo, viides
MM-kilpailut, joukkueaika-ajossa pronssia
Pariisi–Roubaix, seitsemäs
Pariisi–Roubaix, kahdeksas
Hollannin maantieajon mestaruuskilpailut, kultaa
Czech Cycling Tour, kokonaiskilpailussa toinen
Pariisi–Roubaix, kolmas
Monte Testaccio

Monte Testaccio (myös "Monte Testaceo" tai "Monte dei cocci") on Roomassa sijaitseva jätevuori, joka koostuu lähes kokonaan Rooman valtakunnan aikaisista särkyneistä amforoista.
Monte Testaccio on yksi suurimmista antiikin ajan kaatopaikoista ja peittää 22 000 neliömetrin alueen ja on tilavuudeltaan noin 580 000 kuutiometriä. Sen ympärysmitta on 1 490 metriä ja se on korkeudeltaan lähes 50 metriä, joskin antiikin aikaan luultavasti nykyistä korkeampi.
Vuori sijaitsee lähellä Tiberin itärantaa, missä valtion oliiviöljyä varastoitiin toisen vuosisadan lopulla.
Bo Lindman

Bo Lindman (8. helmikuuta 1899 Tukholma – 30. heinäkuuta 1992 Solna) oli ruotsalainen nykyaikainen viisiottelija. Hän voitti olympiakultaa Pariisista 1924 ennen maanmiestään Sven Thofeltiä. Hän voitti kaksissa seuraavissa olympialaisissa, Amsterdamissa 1928 ja Los Angelesissa 1932, hopeaa.
Urheilun aktiiviuransa jälkeen hän toimi Ruotsin yleisurheiluliiton puheenjohtajana vuosina 1934-1946 ja sen jälkeen liiton hallituksen jäsenenä.
Diabolis Interium

Diabolis Interium () on ruotsalaisen black metal -yhtye Dark Funeralin kolmas studioalbumi.
Unen valta

Unen valta on kristillisen metalliyhtye VIP:n viides studioalbumi vuodelta 2006. Albumin julkaisi Maanalainen Levykauppa. "Unen vallan" musiikki on melodista ja tyylissä on vaikutteita progressiivisesta metallista sekä thrash metalista. Laulu on pääosin puhdasta ja melodista, ja mukana on jonkin verran aggressiivista huutolaulua. Viihdeimperiumi.fi antoi albumille 3,5 tähteä 5:stä, ja Noise.fi antoi albumille 4 pistettä 5:stä, antaen albumille tunnustusta moitteettomasta teknisestä tasosta. Kappale "Helpompaa luovuttaa" julkaistiin internet-singlenä ennen albumin julkaisua.
Albumin äänitti ja miksasi Arttu Sarvanne Studio Watercastlessa, Jyväskylässa 11.–31. elokuuta 2006. Unen vallan masteroi Minerva Pappi Finnvox-studiolla, albumin tuottivat VIP ja Arttu Sarvanne. Kansitaiteen teki Kaj Kiviniemi.
Kaarlo Valkama

Kaarlo "Kalle" Armas Valkama, myös salanimillä "Pertti Vesa" ja "Pertti Wesa", (16. syyskuuta 1908 Helsinki – 29. heinäkuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen sovittaja, saksofonisti, trumpetisti, viulisti, säveltäjä, sanoittaja ja musiikkipedagogi.
Ura.
Sovittaja.
Kaarlo Valkaman monipuolinen ja mittava musiikkiura alkoi 1920-luvulla ja kesti aina 1970-luvulle saakka. Hänet tunnetaan erityisesti sovittajana, ja esimerkiksi Lauri Jauhiaisen mukaan hän oli jopa aikansa paras alallaan. Valkaman sovittajaura alkoi jo 1920-luvun loppupuolella Levytukku Oy:lle. Hänen sovituksiaan levyttivät yhtiölle useat ajan tähdet, kuten Veikko Tuomi ja Olavi Virta. Muun muassa Virran levytykset ”Aamu Airistolla”, ”Assuncion”, ”Iltarusko”, ”Kultainen nuoruus”, ”Kun ilta ehtii” (vuoden 1963 versio), ”Kuolleet lehdet”, ”Liekki”, ”Tiikerihai” ja ”Tähti ja meripoika” (vuoden 1963 versio) ovat Valkaman sovittamia. Valkama oli häntä 7 vuotta nuoremman Toivo Kärjen esikuva sovittajana ja sovitti tämän useimmat 1930-luvulla levytetyt sävellykset 1960-luvun lopulla hän sovitti Erkki Junkkarisen tuolloin ensi kertaa levyttämän valssin ”Ruusuja hopeamaljassa”. Hänen tunnetuin 1960-luvun sovituksensa lienee kuitenkin Reijo Taipaleen levyttämä ja Unto Monosen säveltämä tango ”Satumaa”.
Muusikko ja pedagogi.
Valkama oli mukana sadoissa levytyksissä muusikkona, sovittajana ja orkesterinjohtajana. Hän soitti saksofonia ja viulua. Hänen johtamansa Bellacord-orkesteri levytti vuonna 1933 ensimmäisen suomalaisen version tangosta ”Mustasukkaisuutta”. 1960-luvulla Valkama oli pitkään mukana Kullervo Linnan Humppa-Veikot-orkesterissa trumpetistina, saksofonistina ja viulistina. Hän teki myös monet orkesterin sovituksista. Jazzin ja iskelmämusiikin lisäksi Valkama on soittanut myös alttoviulua Helsingin kaupunginorkesterissa sekä opettanut viulunsoittoa.
Säveltäjä.
Valkaman tunnetuimpana sävellyksenä pidetään Usko Kempin sanoittamaa tangoa ”Valkovuokot”, jonka ovat levyttäneet mm. Olavi Virta (1952), Eino Grön (1965) ja Erkki Junkkarinen (1978). Valkama sävelsi myös elokuvamusiikkia Valentin Vaalan ohjaamaan elokuvaan "Minä ja mieheni morsian" vuonna 1955. Akateemisissa juhlissa Valkaman säveltämä ”Poloneesi”, joka on levytetty 1955 ja 1974, on noussut huomattavaksi kilpailijaksi näissä yhteyksissä poloneesina perinteisesti soitetulle Michał Kleofas Ogińskin teokselle ”Jäähyväiset isänmaalle”.
Kromaatti

Kromaatti-ioni (CrO42-) on anioni, joka syntyy kromihapon protolysoituessa dikromaatti-ionien lisäksi. Kromaatti-ioneita sisältäviä ioniyhdisteitä kutsutaan kromaateiksi. Useiden kromaattien väri on keltainen. Usein käytettyjä kromaattiyhdisteitä ovat muun muassa kaliumkromaatti (K2CrO4) ja keltaisena väriaineena käytetty lyijykromaatti (PbCrO4). Dikromaateissa on Cr2O72−-ioni, ja ne ovat väriltään voimakkaan oransseja.
Kemialliset ominaisuudet.
Kromaatti-ionissa kromilla on sen korkein mahdollinen hapetusluku +VI, minkä takia kromaatit ovat voimakkaita hapettimia. Kromaatit korrosoivatkin voimakkaasti metalleja. Niitä voidaan kuitenkin käyttää myös korroosion estämiseen. Anodisina inhibiittoreina ne vaikuttavat anodilla tapahtuvaan sähkökemialliseen reaktioon sen nopeutta pienentävästi.
Vesiliuoksessa kromaatti-ionit sekä dikromaatti-ionit ovat tasapainossa.
2 CrO42− + 2 H3O+ ⇌ Cr2O72− + 3 H2O
Tasapainoa voidaan siirtää Le Châtelier’n periaatteen mukaisesti kromaatti-ionin puolelle nostamalla liuoksen pH:ta eli tekemällä liuoksesta emäksisempi. Vastaavasti tasapaino siirtyy dikromaatti-ionin puolelle pH:ta laskemalla eli tekemällä liuos happamaksi. Tasapaino riippuu myös liuosten konsentraatiosta.
Natriumkromaatti, kaliumkromaatti ja ammoniumkromaatti liukenevat veteen hyvin. Sen sijaan kromaattiyhdisteet, joissa on kationina raskasmetalli, lantanoidi tai maa-alkalimetalli ovat veteen vain hieman liukoisia.
Terveysvaikutukset.
Kromaatit ovat karsinogeenisia. Kromaatit ovat yksi yleisimmistä syöpäriskiä aiheuttavista aineista työpaikoilla . Kromaatit onkin Suomessa luokiteltu erityistä sairastumisen vaaraa aiheuttaviksi tekijöiksi. Kromaatit aiheuttavat myös helposti allergisia iho-oireita.
Hotelli Tammer

Hotelli Tammer (Tampereen teknillisen seuran talo), viralliselta nimeltään Radisson Blu Grand Hotel Tammer, on vuonna 1929 rakennettu hotelli Tampereen Kyttälän kaupunginosassa, Satakunnankadun ja Rongankadun risteyksessä lähellä Tammerkoskea.
Hotellin historia alkoi Tampereen teknillisen seuran kokouksesta, jossa E. Graeffe ehdotti, että seuralle rakennettaisiin talo. Rakennukseen haluttiin myös tuottavia tiloja. Hotelli Tammerin suunnitteli kaupunginarkkitehti Bertel Strömmer, ja se edustaa tyyliltään pohjoismaista klassismia. Alusta alkaen oli tarkoitus rakentaa kansainvälisenkin vertailun kestävä hotelli ja Tampereelle uusi maamerkki. Kustannukset kohosivatkin lähes kahdeksaan miljoonaan markkaan.
Tammerin ensimmäinen ravintoloitsija oli ranskanvenäläinen Alexander Adlivankin, joka tuotatti Tammeriin muun muassa pöytähopeita ja kattokruunuja Ranskasta. Keittiömestari oli Japanista ja tarjoilijat Ruotsista. Tarinan mukaan vain perunankuorijatyttö puhui suomea.
Tammerin valmistumisvuosi, Tampereen 150. juhlavuosi, oli kuitenkin traaginen: Kuru-laiva upposi Näsijärvellä, ja kaupungin suunnittelemat juhlallisuudet peruttiin. Suruajan vuoksi Tammer avattiin hyvin vaatimattomin menoin. Myös suuret lamavuodet koettelivat hotellitoiminnan alkua, mutta talous elpyi kohti 1930-luvun loppupuolta ja Tammer palasi jälleen loistoonsa.
Tammerissa on vieraillut lukuisia tunnettuja henkilöitä, kuten C. G. E. Mannerheim, F. E. Sillanpää, Juri Gagarin ja Kalle Päätalo. Tammer on esiintynyt myös kirjallisuudessa ja elokuvassa. Tunnetuin esimerkki lienee Arto Paasilinnan romaani "Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä", josta on tehty myös elokuvasovitus.
Grand Hotel Tammer kuului aiemmin Sokos Hotels -ketjuun. 31. maaliskuuta 2016 Tammer siirtyi osaksi Radisson Blu -ketjua. Grand Hotel Tammeria on remontoitu vanhaa kunnioittaen, ja rakennus on Museoviraston suojelema. Molempien päätyjen alkuperäiset parvekkeet on kuitenkin poistettu. Hotellin ravintola toimii edelleen alkuperäisissä tiloissaan. Korkea ravintolasali on kunnostettu 1990-luvulla alkuperäiseen asuunsa.
Never Let Me Down

Never Let Me Down on brittiläisen muusikko David Bowien vuonna 1987 julkaistu studioalbumi. Levy sai ilmestyessään kriitikoilta varsin negatiivisen vastaanoton. 
Albumilla on cover-versio Iggy Popin kappaleesta ”Bang Bang”.
Salaperäinen tähti

Salaperäinen tähti () on belgialaisen sarjakuvapiirtäjä Hergén kymmenes Tintti-albumi. Tarina julkaistiin aluksi mustavalkoisena jatkokertomuksena belgialaisessa "Le Soir" -sanomalehdessä 20. lokakuuta 1941 – 21. toukokuuta 1942 välisenä aikana, myöhemmin samana vuonna ensimmäisenä värillisenä "Tintti"-sarjakuvana nimellä "L'Étoile mystérieuse".
Kirja on julkaistu suomeksi kahtena eri käännöksenä. Vuonna 1961 WSOY julkaisi sen Aimo Sakarin kääntämänä nimellä "Ihmeellinen tähti". Vuonna 1977 Otava julkaisi sen Heikki ja Soile Kaukorannan suomentamana.
Juoni.
Eräänä iltana taivaalla näkyy suuri kirkas tähti, joka aiheuttaa korkea-asteisen lämpöaallon. Tintti ja Milou käyvät observatoriossa, jossa professori Kaila kertoo tähden olevan valtava meteoriitti, joka on törmäämäisillään Maahan. Uutisesta sekaisin mennyt professori Filippulus julistaa itsensä profeetaksi ja ennustaa maailmanloppua. Mutta seuraavana aamuna ilmeneekin, että meteoriitti menikin vain Maan ohi. Siitä oli kuitenkin irronnut palanen, joka oli syöksynyt Pohjoiseen jäämereen. Ilmenee, että meteorissa on uutta ennennäkemätöntä alkuainetta, jonka professori Kaila nimeää "kailaaniksi". Tintti, Milou ja professori Kaila lähtevät eurooppalaisia tiedemiehiä mukana etsimään meteoria kapteeni Haddockin "Aurora" -aluksella.
Samaan aikaan São Ricosta on lähtenyt pankinjohtaja Bohlwinkelin rahoittama retkikunta "Peary" -nimisellä aluksella. Bohlwinkel yrittää useaan otteeseen sabotoida "Auroran" matkaa piilottamalla sinne dynamiittia sekä palkkaamalla muita laivoja upottamaan sen. Yritykset epäonnistuvat ja "Aurora" jatkaa matkaansa.
Mutta juuri kun "Aurora" on saamaisillaan "Pearyn" kiinni, he saavat hätäkutsun toiselta laivalta. Tintti kuitenkin huomaa hätäkutsun tekaistuksi. Kun he lopulta saapuvat meteorin luokse, "Peary" on jo sen vieressä, mutta ei ole vielä ehtinyt viemään lippuaan sinne. Lentokoneen kyydissä Tintti kuitenkin pääsee meteorille ja "Aurora" saa meteorin haltuunsa ensin vain sekunteja ennen "Pearya".
Meteorin luona Tintti todistaa kailaanin ihmeellisiä vaikutuksia. Meteorista kasvaa suuria räjähtäviä sieniä, omenasta kasvaa hetkessä puu täynnä valtavia omenia, omenan sisällä ollut toukka muuttuu hetkessä isoksi perhoseksi ja Tintin eväiden joukossa ollut hämähäkki kasvaa jättiläiseksi. Sitten meteori alkaakin upota kokonaan mereen. Tintti onnistuu palaamaan "Auroralle" mukanaan palanen kailaania.
Bohlwinkel pidätetään retken sabotointiyrityksistä ja "Aurora" matkaa takaisin Eurooppaa kohti.
Eroavaisuudet alkuperäisversiosta.
Alkuperäisessä versiossa "Pearyn" ryhmä oli Yhdysvalloista ja sen rahoittaja Blumenstein, stereotyyppinen juutalainen. Toisen maailmansodan jälkeen Hergé vaihtoi Blumsteinin Bohlwinkeliksi ja Yhdysvallat São Ricoksi.
Christian Noboa

Christian Fernando Noboa Tello (s. 9. huhtikuuta 1985 Guayaquil) on ecuadorilainen jalkapalloilija.
Keskikenttäpelaajan paikalla pelaava Noboa aloitti ammattilaisena vuonna 2004 kotimaassaan Club Sport Emelecissä, missä hän pelasi 89 ottelua ja teki kahdeksan maalia. Hän pelasi joukkueessa vuoteen 2006 asti ennen kuin siirtyi Venäjälle FK Rubin Kazanin joukkueeseen.
Ecuadorin maajoukkueessa Noboa on pelannut 77 ottelua ja tehnyt niissä neljä maalia.
Noboa on 181 cm pitkä ja painaa 74 kg.
Teemu Tiainen

Teemu Tiainen (s. 4. joulukuuta 1978) on suomalainen pistooliampuja ja maailmanmestari.
Teemu Tiainen on saavuttanut MM-kilpailuissa poikien tasolla maailmanmestaruuden 10 m ilmapistoolissa Barcelonassa 1998 tuloksella 576.
Toiseksi jäänyt saksalainen Sven Hartmann hävisi Tiaiselle kahdella pisteellä.
Lähteet.
&lt;br&gt;
Venäjän koripallon superliiga

Superliiga () oli Venäjän miesten koripallon pääsarja vuosina 1992–2010. Superliigan A-divisioonassa oli kaudella 2009–2010 11 joukkuetta. B-divisioonassa joukkueita oli 13. Kesällä 2010 sarja lopetettiin ja tilalle perustettiin PBL-sarja (Professionalnaja basketbolnaja liga).
Superliigan 19:stä mestaruudesta TsSKA Moskova voitti 17. Vain kahdesti voiton vei Ural-Greit Perm.
Torrey DeVitto

Torrey Joel DeVitto (s. 8. kesäkuuta 1984 Huntington, Long Island, New York) on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä, muusikko ja entinen malli. Hän on tullut tunnetuksi rooleistaan "Elämää Manhattanilla" -sarjan Karen Kerrina ja "Tunteet pelissä" -sarjan Carriena. Hän näytteli "Vampyyripäiväkirjat"-sarjan kolmannella tuotantokaudella tohtori Meredith Felliä, joka käyttää hoitometodinaan vampyyrien verta. DeVitto oli naimisissa sarjan päänäyttelijän Paul Wesleyn kanssa. Liitto kesti kaksi vuotta, ja pari erosi vuonna 2013.
Elämäkerta.
Lapsuus.
Torrey DeVitto syntyi Long Islandilla, New Yorkissa ja kasvoi osan lapsuudestaan Winter Parkissa, Floridassa. Hänen isänsä Liberty DeVitto oli Billy Joelin yhtyeen rumpali. Torreyn äiti Mary taas oli ollut Stevie Nicksin paras ystävä 1970-luvun lopulta lähtien, ja vanhemmat tapasivat toisensa kiertueella, jossa hänen isänsä oli rumpalina. DeVittolla on kaksi siskoa, Devon ja Maryelle. Lapsena Torrey vietti paljon aikaa kiertueilla vanhempiensa kanssa. Kuusivuotiaana hän aloitti viulutunnit ja neljännellä luokalla pääsi viulistiksi koulun bändiin. 12-vuotiaana Torrey soitti viulua supermalli Christie Brinkleyn ja Peter Cookin häissä.
Valmistuttuaan lukiosta Winter Parkissa DeVitto asui vähän aikaa Japanissa, jossa teki mallintöitä.
Ura.
Ennen näyttelijänuraansa DeVitto oli Ford- ja Avenue One -mallitoimistojen listoilla, kunnes vuonna 2002 tajusi, ettei hänen tulevaisuutensa ollut mallimaailmassa. Hän teki ensimmäiset esiintymisensä televisiomainoksissa ja siirtyi sen jälkeen näyttelemään pieniä rooleja televisiosarjoissa, kuten "Dawson’s Creek" ja "Drake &amp; Josh". DeVitto tuli alun perin tunnetuksi sarjasta "Elämää Manhattanilla", jossa hän näytteli aloittelevaa mallia Karen Kerria. Hän näytteli myös vieroitushoitoon ajautuvaa näyttelijätärtä Sierra Youngia elokuvassa "Pakkoloma". Ensimmäisen merkittävämmän roolinsa DeVitto teki kauhuelokuvassa "Tiedän mitä teit viime kesänä 3". 
DeVitto on näytellyt useissa televisiosarjoissa; hän on parhaiten tunnettu tohtori Meredith Fellin roolista kauhu-fantasiasarjassa "Vampyyripäiväkirjat" sekä nuorten draamasarjasta "Valehtelevat viettelijät", jossa hän näyttelee yhden päähenkilön isosiskoa. DeVittolla on myös ollut vieraileva rooli tv-sarjassa "Tunteet pelissä", jossa hän näytteli vuosina 2008–2011.
Harri Kullas

Harri Kullas (s. 1. maaliskuuta 1992 Helsinki) on virolais-suomalainen motocrosskuljettaja. Hän ajaa motocrossin MM-sarjassa MX GP-luokassa.
Kullas ajoi kaudella 2010 ensimmäisen täyden kauden motocrossin MM-sarjassa italialaisessa Gariboldi Racing -tallissa. Hän sijoittui MX2-luokan loppupisteissä yhdenneksitoista. Kaudella 2011 hän sijoittui loppupisteissä yhdeksänneksi. Kaudella 2012 hän ajoi belgialaisessa Rockstar Energy Suzuki Europe -tallissa ja sijoittui loppupisteissä 18:nneksi. Kaudeksi 2013 hän palasi Gariboldi Racing -talliin, mutta sopimuksen rauetessa huonojen tuloksien vuoksi siirtyi kesken kauden kesäkuussa 2013 virolaiseen Sahkar Racing -talliin. Kauden loppupisteissä hän oli viidestoista.
M/S Explorer of the Seas

M/S Explorer of the Seas on Royal Caribbean International -varustamon Suomessa 2000 valmistunut risteilyalus.
Rakentaminen.
Alus tilattiin 20. maaliskuuta 1997 Kvaerner Masa Yardsin Turun telakalta. Sen köli laskettiin 12. tammikuuta 1999 telakkanumerolla 1345 ja alus laskettiin vesille 4. marraskuuta 1999. Alus luovutettiin 29. syyskuuta 2000 bahamalaiselle Explorer of the Seas Inc:lle, ja aluksen operoinnista vastaa Royal Caribbean Cruises.
Käyttöhistoria.
Alus lähti 2. lokakuuta 2000 Turusta New Yorkiin, jossa se kastettiin 21. lokakuuta. Alus aloitti 28. lokakuuta risteilyt Miamista Karibialle.
Alus törmäsi 14. syyskuuta 2012 "Norwegian Starin" kanssa kovassa merenkäynnissä Bermudan satamassa.
Hovedstadsområdet

Hovedstadsområdet (merkitys suomeksi "pääkaupungin alue") on Tanskan pääkaupungin Kööpenhaminan ympärille kasvaneesta suurkaupunkimaisesta taajamasta käytettävä nimitys – taajama ulottuu Kööpenhaminan kunnan lisäksi useisiin naapurikuntiin.
Hovedstadsområdet on Tanskan tärkein väestökeskittymä niin väestöllisesti, taloudellisesti, poliittisesti kuin kulttuurisestikin. Se on myös koko Pohjolan toiseksi suurin taajama Tukholman taajaman jälkeen.
Vuoden 2012 alussa Hovedstadsområdetin taajamassa oli 1 213 822 asukasta. Alue jakautuu eri kuntiin seuraavasti:
Taronga Zoo

Taronga Zoo on eläintarha Sydneyssä, Australiassa. Se avattiin virallisesti 7. lokakuuta 1916. Taronga Zoota johtaa markkinointinimellä "Taronga Conservation Society" toimiva Uuden Etelä-Walesin eläintieteellisten puistojen lautakunta yhdessä Dubbon Taronga Western Plains Zoon kanssa. Eläintarhassa asuu yli 2 600 eläintä ja sen pinta-ala on 21 hehtaaria. "Taronga" on aboriginaalien sana ja tarkoittaa "kaunista näkymää".
Perustamisen jälkeen eläintarhaan on ajan myötä rakennettu uusia näyttelyitä. Näitä ovat muun muassa kirahvitalo (1923), akvaario (1927), kukkakello (1928), tahrvuori (1932) ja tiikerimonttu (1939).
Sparzanza

Sparzanza on ruotsalainen hard rock -yhtye, joka perustettiin vuonna 1996. Yhtyeen kotipaikka on Hammarö ja se levyttää Black Cult Recordsille. Debyyttialbumi "Angels of Vengeance" julkaistiin vuonna 2001. Yhtye on esiintynyt Suomessa mm. Qstockissa vuonna 2007 ja 2012 sekä Sauna Open Airissa 2009 ja 2011. Vuonna 2011 yhtye esiintyi myös Myötätuulirockissa ja Kuopio Rockcockissa.
Yhtyeen kuudes albumi "Death is Certain, Life is Not" julkaistiin 28. syyskuuta 2012 Spinefarm Recordsin kautta.
Nuorgam-verkkomedian laskelmien mukaan Sparzanza on 2000-luvulla eniten Suomessa esiintynyt ulkomainen yhtye.
Hermann Gehri

Hermann Gehri (26. heinäkuuta 1899 – 25. marraskuuta 1979) oli sveitsiläinen vapaapainija ja olympiavoittaja. 
Olympiavoittonsa Gehri saavutti 72 kilon sarjassa Pariisissa 1924. Lisäksi hän voitti Euroopan mestaruuden 79 kilogramman painoluokassa Brysselissä vuonna 1930.
Lähellä kuolemaa

Lähellä kuolemaa ("Narrow Margin") on Peter Hyamsin ohjaama ja kuvaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1990. Siinä apulaissyyttäjä Robert Caulfield (Gene Hackman) saa tehtäväkseen noutaa raa'an murhan todistanut Carol Hunnicut (Anne Archer) oikeudenkäyntiin. Nouto ei suju suunnitelmien mukaan, sillä myös murhan takana oleva taho on saanut vihiä Carolin piilopaikasta. Alkaa armoton kissa-hiirileikki kun Robert ja Carol pakenevat murhamiehiä Kanadan halki kiitävään pikajunaan.
Kymenkartanon lääni

Kymenkartanon lääni () oli vuosina 1775–1831 toiminut Suomen lääni. Läänin välitön edeltäjä oli Turun rauhan jälkeen vuonna 1747 perustettu Kymenkartanon ja Savon lääni, jonka hallintopaikka oli Loviisa. Tätä edelsi Uudenkaupungin rauhan jälkeen vuonna 1721 muodostettu Savonlinnan ja Kymenkartanon lääniä, joka käsitti aiemman Viipurin ja Savonlinnan läänin ja entisen Käkisalmen läänin rippeet. Hallintokeskuksena toimi Lappeenranta. 
Historia.
Vuonna 1775 kuningas Kustaa III:n aikana Kymenkartanon ja Savon lääni jaettiin kahtia, jolloin eteläosasta muodostettiin Kymenkartanon lääni, jonka hallintopaikka oli Heinola. Alkujaan oli läänin hallintokeskukseksi suunniteltu Heinolan kirkonkylä, mutta maaherra Riddercreutz esitti tutustumiskäynnin jälkeen, että residenssin sijoituspaikaksi tulisi Kymijoen Jyrängönvirran rannan tienoo. Kruunu ostikin sieltä kaksi ratsutilaa maaherran ja lääninhallituksen virkamiesten käyttöön jo vuonna 1776, ja seudulle nousi uusi asutus (ks. Heinolan keskustaajama). Kymenkartanon ja Savon läänin pohjoisosasta muodostettiin Savon ja Karjalan lääni (myöhempi Kuopion lääni), jonka hallintopaikka oli Kuopio.
Suomen siirryttyä Venäjän alaisuuteen keisari Nikolai I muodosti vuonna 1831 Kymenkartanon läänin pohjoisosasta Mikkelin läänin ja eteläosat liitettiin Uudenmaan lääniin. Mikkelin läänin pääpaikkana oli aluksi Heinola, mutta vuonna 1839 pääpaikka siirrettiin Mikkeliin, ja korvauksena siitä Heinola sai kaupunkioikeudet.
Vuosina 1776–1831 toimineella Kymenkartanon läänillä ei ole hallinnollista yhteyttä 1556–1634 toimineeseen Kymenkartanon läänin voutikuntaan, mutta Kymenkartanon läänin voutikunta oli myöhemmän Kymenkartanon läänin hallinnollinen, historiallinen ja henkinen perusta.
Laibachkunstderfuge

LAIBACHKUNSTDERFUGE on Laibachin 5. toukokuuta 2008 julkaistu studioalbumi. Levy on yhtyeen elektroninen sovitus Johann Sebastian Bachin keskeneräiseksi jääneestä sävellyksestä, joka yleisesti tunnetaan teokselle myöhemmin annetulla nimellä "Die Kunst der Fuge" (BWV 1080). Albumin julkaisi digitaalisessa muodossa brittiläinen levy-yhtiö Mute Records ja CD-muodossa slovenialainen Dallas Records. Digitaalinen julkaisu oli maailmanlaajuinen, mutta CD:tä myytiin aluksi fyysisissä kauppapaikoissa vain Sloveniassa ja Kroatiassa sekä Laibachin konserttien yhteydessä eri maiden esiintymispaikoissa, myös Helsingin Tavastia-klubilla. Yhtye esitti sovituksensa "Die Kunst der Fugesta" ensimmäisen kerran Leipzigissa Saksassa jo 1. kesäkuuta 2006. Kyseinen konsertti eli "Konzert für das Kreuzschach und vier Schachspieler" (konsertto ristishakille ja neljälle shakinpelaajalle) oli omistettu Bachille, Schönbergille, Duchampille, Kraftwerkille, kapteeni George Hope Verneylle, Fischerille ja Spasskille.
Leipzigissa 2006 järjestetystä konsertista meni lähes kaksi vuotta "LAIBACHKUNSTDERFUGE"-levyn ilmestymiseen ja sitä seuranneeseen, 22. toukokuuta 2008 alkaneeseen konserttisarjaan. Se sisälsi noin 25 esitystä eri puolilla Eurooppaa ja jatkui vuoden 2009 syyskuuhun asti. 16. helmikuuta 2009 yksi konserteista järjestettiin Suomessa, Helsingin Tavastialla. Myös vuonna 2010, jolloin Laibach vietti 30-vuotisjuhlaansa, järjestettiin yksittäisiä "LAIBACHKUNSTDERFUGE"-esityksiä.
Ainoa konserteissa esiintynyt henkilö Laibachin "klassisesta" nelimiehisestä kokoonpanosta (Milan Fras, Dejan Knez, Ivan Novak ja Ervin Markošek) oli Ivan Novak. Vaikka hän oli ollut yhtyeessä mukana yhtäjaksoisesti 1980-luvun alkupuolelta lähtien, olivat "LAIBACHKUNSTDERFUGE"-konsertit ensimmäinen kerta yli kymmeneen vuoteen, kun Novak varsinaisesti esiintyi lavalla, sillä 1990-luvun puolivälistä lähtien hänen vastuualueenaan oli Laibachin esiintymisten yhteydessä ollut lähinnä yhtyeen projektorista huolehtiminen ja haastattelujen antaminen.
Laibachin elektroninen Bach-sovitus ei ole lajinsa ensimmäinen. Ainakin Wendy Carlos (syntyjään Walter Carlos) sekä Carlos Futura (todellisuudessa kaksikko Klaus Netzle ja Christian Bruhn) julkaisivat omia koneellisia Bach-sovituksiaan jo ennen Laibachin perustamista.
Laibachin mukaan on helppoa soittaa Bachia: tarvitsee vain avata oikea ohjelma oikealla tietokoneella ja Bach soittaa itse itseään. Lausahdus viittaa Johann Sebastian Bachin näkemykseen, jonka mukaan on helppoa soittaa mitä tahansa soitinta: tarvitsee vain painaa oikeaa kosketinta oikeaan aikaan ja soitin soittaa itse itseään. Nämä Laibachin ja Bachin lentävät lauseet on painettu "LAIBACHKUNSTDERFUGE"-CD:n kotelon sisäkanteen.
Yksikään albumin kontrapunkteista ei sellaisenaan päätynyt musiikkivideolle, mutta slovenialainen teknomuusikko Alex Long teki levyn seitsemännestä kappaleesta remixin, jolle Laibachin pitkäaikainen yhteistyökumppani Sašo Podgoršek ohjasi konserttimateriaalista kootun videon vuoden 2009 alussa.
Lily Carlstedt

Lily Carlstedt (5. maaliskuuta 1926 Søllerød – 14. kesäkuuta 2002 Vallensbæk) oli tanskalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili keihäänheitossa. Hän voitti lajissaan pronssia Lontoon olympialaisissa 1948 tuloksellaan 42,08 metriä. Seuraava tanskalainen naispuolinen yleisurheilun olympiamitalisti oli Sara Slott Petersen Rion olympialaisissa 2016.
Helsingissä 1952 Carlstedt urheili nimellä Lily Kelsby ja sijoittui viidenneksi tuloksella 46,23.
P.S. Rakastan sinua (elokuva)

P.S. Rakastan sinua () on Richard LaGravenesen käsikirjoittama ja ohjaama romanttinen draama vuodelta 2007. Cecelia Ahernin samannimiseen romaaniin perustuva elokuva kertoo Holly Kennedystä (Hilary Swank), jonka irlantilainen aviomies Gerry (Gerard Butler) sairastuu ja kuolee. Hollyn maailma romahtaa täysin, ja hautajaisten jälkeen Holly sulkeutuu läheisiltään kunnes alkaa saada kirjeitä menneisyydestä: Gerry haluaa auttaa Hollya surun yli muistelemalla vielä kerran heidän yhteistä aikaansa maan päällä. Jokainen Gerryn kirje päättyy sanoihin ”P.S. Rakastan sinua”.
Jamtsying Dawaajaw

Jamtsying Dawaajaw (, 28. kesäkuuta 1953 – 2000) on mongolialainen entinen vapaapainija ja olympiamitalisti. Hän voitti hopeaa Moskovan olympialaisista 1980 74 kilon sarjasta.
Hän oli kahdeksankertainen Mongolian mestari.
Bottoms Up

Bottoms Up on Erik MacArthurin vuonna 2006 valmistunut komediaelokuva. Minnesotalainen Owen (Jason Mewes) aikoo kerätä rahat isänsä baarin pelastamiseksi. Owen aikoo setänsä kanssa päästä sisään julkkispiireihin kiristyksen avulla. Tässä suurena apuna on elokuvastudion omistajan tytär Lisa (Paris Hilton). 
Elokuva sai ilmestyessään murskaavan huonot arviot ja päätyi IMDb-sivuston bottom 100 -listalle. Suomeen elokuva saapui vasta vuonna 2008.
Mode 7

Mode 7 viittaa Super Nintendo Entertainment Systemin grafiikkatilaan, joka tuki taustagrafiikan kiertoa ja skaalausta. Nämä yhdistämällä saatiin luotua kolmiulotteinen vaikutelma syvyyssuuntaan liikkuvasta tasosta ennen kuin varsinainen 3D-grafiikka yleistyi peleissä. Mode 7 on ollut käytössä myös joissakin Game Boy Advance -peleissä ja eräissä aikansa PC-peleissä ohjelmistopohjaisena toteutuksena.
Tunnettuja Mode 7:ää hyödyntäviä SNES-pelejä ovat "F-Zero", "Chrono Trigger", "Super Mario Kart" sekä "Final Fantasy" -sarjan osat "IV" ja "VI". Noin 15 pelissä, mukaan lukien "Super Mario Kart", käytettiin DSP-1-suorittimella paranneltua Mode 7:ää.
Koska Mode 7 ei vaikuta sprite-grafiikkaan, on kohteista, joiden ei ole tarkoitus pyöriä taustan mukana, tehtävä spriteja. Pelihahmon lisäksi spriteja ovat myös tämän käyttämät kohteet, vaikka ne kuuluisivatkin taustaan. Näitä ovat esimerkiksi portaat ja muut tasot.
Sepang

Sepang on taajama Sepangin piirissä Selangorin osavaltiossa Malesiassa. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan siellä asui 28 126 asukasta.
Alueella viljellään runsaasti muun muassa öljypalmua. Etäisyys Kuala Lumpuriin on noin 50 kilometriä.
Sepang tunnetaan muun muassa Kuala Lumpurin kansainvälisestä lentoasemasta sekä Sepang International Circuit -moottoriradasta, joka oli Formula 1:n Malesian Grand Prix:n kotirata.
Yonkoma

Yonkoma manga (, lyhyesti "4-koma") on neljästä samankokoisesta pystysuuntaan asetetusta ruudusta koostuva manga-sarjakuva. Termi "yonkoma" on japanilainen, mutta sentyyppisiä sarjakuvia esiintyy myös Japanin ulkopuolella. Yonkoman ruudut on yleensä järjestetty pystysuoraan ylhäältä alas, mutta julkaisusta riippuen ne voivat olla myös vaakasuorassa tai neliössä.
Rakenne.
Yonkomassa käytetään tyypillisesti kerronnallista rakennetta nimeltä "kishōtenketsu" (), joka tarkoittaa "esittelyä, kehitystä, käännettä ja päätöstä". 
Käyttö.
Yonkoma-strippejä on Japanissa melkein minkälaisissa julkaisuissa tahansa: mangalehdissä, sarjakuvakirjoissa, sanomalehtien sarjakuvaosastoilla, pelilehdissä, ruoanlaittolehdissä ja niin edelleen. Stripin juoni rajoittuu usein neljään ruutuun, mutta joissakin sarjoissa tarina saattaa jatkua stripistä toiseen. Jotkin yonkomat käsittelevät myös vakavia aiheita, mutta yleensä huumorin keinoin.
Esimerkkejä yonkoma-mangasta.
Tunnettuja yonkoma-sarjoja ovat esimerkiksi "Sazae-san", "Azumanga Daioh" ja "Gekkan Shoujo Nozaki-kun".
"Sazae-san" on myös pitkäikäisin animoitu televisiosarja.
Guinnessin maailmanennätys yonkoma-strippien julkaisusta on Shoji Izumilla, jonka sarjaa "Jan Ken Pon" on julkaistu yhtäjaksoisesti 30. syyskuuta 1969 lähtien.
Derek Roddy

Derek Roddy (s. 28. elokuuta 1972 Etelä-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen extreme metal -rumpali, joka on uransa aikana soittanut muun muassa yhtyeissä Hate Eternal, Nile, Malevolent Creation, Serpent's Rise, Divine Empire, Council Of The Fallen, Today Is The Day, Traumedy, ja Aurora Borealis. Nykyään hän soittaa yhtyeissä Serpent's Rise ja Traumedy.
Derek Roddy on itseoppinut rumpali ja tunnettu erityisesti nopeasta yhden jalan bassorumputekniikasta blast beat -kompissa. Metallimusiikkitaustastaan huolimatta Derek Roddy on myös tunnettu blues-, rock- ja jazzrumpali.
Viimeksi Roddy soitti yhtyeessä Hate Eternal, mutta 28. maaliskuuta 2006 hän ilmoitti lähteneensä yhtyeestä rahaongelmien vuoksi. Roddy järjestää aktiivisesti rumpuopetusta ja klinikoita.
Julkaisut.
Roddyn julkaisut:
Xavier Marchand

 
Xavier Marchand (4. elokuuta 1973 Deauville) on ranskalainen entinen uimari ja MM-mitalisti. Hän voitti 200 metrin sekauinnin MM-hopeaa pitkällä radalla Perthin MM-kilpailuista vuonna 1998. Hän edusti kotimaataan kesäolympialaisissa kahteen otteeseen, vuosina 1996 ja 2000. Marchand voitti urallaan myös yhden pitkän radan EM-hopean ja yhden pronssin, kummatkin myös 200 metrin sekauinnista.
Avaruussodankäynti

Avaruussodankäynti on ulkoavaruudessa tapahtuvaa avaruusaseilla käytävää sotaa. Sillä viitataan avaruudessa olevien satelliittien jne. tuhoamiseen joko avaruudessa olevilla aluksilla tai maasta käsin ohjuksilla. Avaruussodankäynti käsittää täten maasta–avaruuteen sodankäynnin, kuten maasta käsin suoritetut hyökkäykset Maata kiertäviä satelliitteja kohtaan, sekä avaruudesta–avaruuteen sodankäynnin, kuten satelliitteja vastaan hyökkäävät satelliitit (tappajasatelliitit). Neuvostoliiton FOBS-satelliittikokeita 1960-luvun puolivälissä on pidetty tappajasatelliittikokeiden alkuna. Ronald Reaganin hallinnon vuonna 1983 lanseeraama ”Tähtien sota” oli 1970-luvun ohjuspuolustusohjusvarusten jälkeen merkittävin avaruussodan varustelukilpa. 
Rajoitetun määrittely mukaan se ei käsitä avaruudesta–maahan käsin kohdistuvaa sodankäyntiä, missä kiertoradalla olevat kohteet hyökkäävät maassa, merellä tai ilmassa olevia kohteita vastaan suoraan, eikä se kata myöskään satelliittien käyttöä vakoilu-, tiedustelu- tai sotilasviestintätarkoituksiin. Nämä kuitenkin muodostavan pääosan Yhdysvaltain ilma-, meri- ja maavoimien avaruusjoukkojen toiminnoista, kuten Venäjän avaruusvoimienkin kohdalla. 2000-luvulla Yhdysvalloissa on laajentunutta kiinnostusta ”endoatmosfäärisiin” pommikoneisiin, jotka lentäsivät maamaalejaan kohden avaruuden kautta.
Avaruussota elokuvissa.
Yhdysvaltain asevoimien 1960-luvun alussa tuottama elokuva "Space and National Security" (”Avaruus ja kansallinen turvallisuus”) kuvasi avaruussodankäyntiä . Tässä vaiheessa Yhdysvaltain ilmavoimilla oli merkittävää kiinnostusta miehitettyihin avaruuslentoihin, jotka kuitenkin delegoitiin siviiliorganisaatiolle, NASAlle.
Avaruussodankäynnillä voidaan tarkoittaa myös kuvitteellista sodankäynnin muotoa, jota esiintyy lähinnä science fiction -kirjallisuudessa ja elokuvissa. Muun muassa James Bond -elokuvissa avaruussota esiintyi teemana vuoden 1967 ”Elät vain kahdesti”- ja vuoden 1979 "Moonraker”-elokuvissa, molemmat ajoittuivat aikansa yhdysvaltalaisten ”Tähtien sota” -ohjelmien voiman kausiin.
Michael Turner

Michael Layne Turner (21. huhtikuuta 1971 Crossville, Tennessee – 27. kesäkuuta 2008 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, käsikirjoittaja ja julkaisija. Hänet muistetaan parhaiten työstään Witchblade-, Black Panther -ja Fathom -sarjakuvissa. Turner työskenteli pitkään amerikkalaiselle Top Cow Productions -yhtiölle, mutta erosi vuonna 2002 ja perusti oman sarjakuvien julkaisuyhtiön Aspen MLT Inc:in. Hän on myös kuvittanut monia sarjakuvalehtien kansia DC Comics - ja Marvel Comics -yhtiöille.
Turner kuoli syöpään ollessaan 37-vuotias.