Leijalautailu

Leijalautailu () on yleisnimitys 1990-luvulla kehittyneelle harrastukselle, jossa riittävän isoa vetoleijaa käytetään liikuttamaan harrastajaa vedessä pienen laudan päällä. Leijalautailu jakautuu useisiin alalajeihin, sillä leijan kehittämää vetoa voidaan käyttää liikkumiseen vedessä, lumella tai maalla. Välineenä voidaan käyttää erityistä leijalautaa, suksia, lumilautaa, luistimia, vesilautaa (wakeboard), lainelautaa tai maastorullalautaa (mountain board). Leijalautailuun kuuluvat erilaiset temput ja hypyt, joiden vaikutteet tulevat muista lautailulajeista. Leijalautailua ei pidä kuitenkaan sekoittaa liitämiseen tai lentämiseen. Lumella tapahtuvaa leijalautailua kutsutaan myös leijahiihdoksi ja vedessä tapahtuvaa leijalautailua leijasurffaukseksi.
Välineet.
Leijalautailija pystyy nousemaan purjeveneen tai purjelautailijan tapaan hieman vastatuuleen, ja leijalla voi tehdä esimerkiksi jäällä pitkiäkin vaelluksia. Leijaa ohjataan ohjauspuomilla, ja leijoja on kahta päätyyppiä: pumpattavia leijoja ja patjaleijoja (ks. leija). Leijan kehittämää tehoa voi säätää puomista, mutta säädön määrä on rajallinen, ja tuulen nopeuden kasvaessa leijalautailija joutuu vaihtamaan pienempään leijaan ja päinvastoin.
Leijan lisäksi leijalautaillessa tarvitaan lauta, joka kesäisin on joko wakeboardia eli vesilautaa (ks. wakeboarding) muistuttava ns. twintip-lauta, jota voidaan käyttää yhtäläisesti molempiin suuntiin, tai lainelautaa muistuttava directional-lauta, jota ajetaan vain toiseen suuntaan. Yleisimmin laudassa on siteinä jalkalenkit, mutta on myös mahdollista käyttää lautaa ilman siteitä. Talvisin lautana voidaan käyttää tavallista lumilautaa, erikseen leijalautailuun suunniteltua lumilautaa tai laskettelusuksia.
Leijan voima ohjataan leijalautailijaan trapetsin avulla. Trapetsi on eräänlaiset valjaat, jotka kiinnitetään joko lantion ja reisien ympärille (istuma- eli lantiotrapetsi) tai vyötärölle (vyötärötrapetsi). Trapetsissa on koukku, johon leija kiinnitetään, niin ettei koko leijan tuottamaa voimaa ei tarvitse pidellä pelkillä käsillä.
Olennaisimpia välineitä ovat turvallisuusvälineet, joilla leijasta saadaan teho pois vaaratilanteessa (ns. hätälaukaisin). Lisäksi lautailijan pitää aina käyttää leijan karkuremmiä, joka estää leijan karkaamisen ja vahinkojen aiheuttamisen sivullisille. Leijalautailijan tulisi käyttää myös riittäviä henkilökohtaisia turvavälineitä olosuhteiden mukaan. Tärkeimmät ovat kypärä ja kelluntaliivi sekä talvella erilaiset lisäsuojat.
Väistämissäännöt.
Väistämissääntöjen tunteminen on tärkeää, jotta vilkkaalla rannalla kaikki sujuisi turvallisesti ja joustavasti. Säännöt ovat yksikäsitteiset ja koskevat niin aloittelijoita kuin kokeneempiakin ympäri maailmaa.
Vasen käsi väistää.
Yleisesti leijalautailijoille pätevät normaalit merellä liikkumisen väistämissäännöt:
 a) Tuulen puolella ajava väistää ohjaamalla leijansa ylöspäin kohti zeniittiä.
 b) Suojan puolella ajava laskee leijaansa alaspäin kohti maan tai veden pintaa.
Järjestöt.
Suomessa lajijärjestönä toimii Suomen Purjelautaliiton Kite-jaos. Suomen Purjelautaliitto on Suomen Purjehtijaliiton jäsenseura. Suomessa toimii leijalautailunopettajia, joiden kautta lajiin voi tutustua. Yksi suurimmista kansainvälisistä koulutukseen keskittyneistä järjestöistä on IKO, International Kiteboarding Organization.
Aiheesta muualla.
Aloittajan opas leijalautailun &amp; leijahiihdon aloittamiseen