tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mappō

Mappō (, ) on yksi kolmesta buddhalaisesta aikakaudesta. Se on niistä viimeinen, laskevan dharman "rappeutunut" aikakausi. Perinteisesti ajan on ajateltu alkavan 2 000 vuotta Gautama Buddhan kuoleman jälkeen ja kestävän 10 000 vuoden ajan. Rappeutuneella ajalla ihmiset eivät kykene saavuttamaan valaistumista Buddhan sanan kautta ja yhteiskunnasta tulee moraalisesti korruptoitunut. Vaikka Buddhan opetukset ovat kolmannella ajalla edelleen oikeita, niitä ei kyetä enää seuraamaan. 
Viittauksia dharman heikentymiseen ajan kuluessa voidaan löytää mahayanabuddhalaisista teksteistä, kuten Timanttisutrasta ja Lootussutrasta, mutta myös vähemmässä määrin joistakin Paali-kaanonin teksteistä kuten Vinayapitakan Cullavaggasta. Puhtaan maan buddhalaisuuden koulukunnat Kiinassa ja Japanissa uskovat rappeutuneen aikakauden olevan meneillään tällä hetkellä. Sen vuoksi puhtaan maan buddhalaisuuden harjoittajat yrittävät saavuttaa uudelleensyntymän Amitabhan "puhtaaseen maahan", jossa he voivat harjoittaa dharmaa helpommin.
Joe Rogan

Joseph James ”Joe” Rogan (s. 11. elokuuta 1967 Newark, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen juontaja, näyttelijä, urheiluselostaja ja stand up -koomikko. Roganin isännöimä "The Joe Rogan Experience" -podcast lukeutuu maailman menestyneimpiin podcasteihin, jonka jaksoilla on miljoonia kuuntelijoita. Lisäksi Rogan toimii yhdysvaltalaisen Ultimate Fighting Championship -vapaaottelupromootion asiantuntijakommentaattorina ja "Pelkokerroin"-ohjelman juontajana. Suuren yleisön tietoisuuteen Rogan nousi 1990-luvulla näytellessään "NewsRadio"-tilannekomediasarjassa sähköteknikko Joe Garellia.
Elämä ja ura.
Rogan on enimmäkseen amerikanitalialaista syntyperää, mutta hänellä on myös amerikanirlantilaisia sukujuuria. Hänen isoisänsä oli Irlannista Yhdysvaltoihin saapunut siirtolainen. Rogan on My Chemical Romance -yhtyeestä tunnettujen Gerard ja Mikey Wayn serkku.
Vuonna 2008 Rogan ja hänen tuleva vaimonsa Jessica saivat tytön. Pari meni seuraavana vuonna naimisiin, ja vuonna 2010 Rogan ilmoitti että heille syntyy toinenkin lapsi. Roganilla on myös tytärpuoli hänen vaimonsa Jessican edellisestä suhteesta.
Rogan on saanut roomalaiskatolisen kasvatuksen mutta hän kertoi vuonna 2010 Alex Jonesin radio-ohjelmassa, ettei se merkitse hänelle mitään, koska hän pitää uskontoja ihmisten luomina. Roganin toistuva aihe stand up -esityksissä, sekä myös hänen omassa elämässään on kannabis sekä psykedeelit, kuten psilosybiini ja DMT. Rogan tukee kannabiksen lääke- ja viihdekäyttöä. Hän esiintyy myös kannabisaiheisessa dokumenttielokuvassa "The Union: The Business Behind Getting High". Rogan vieraili 2010 julkaistussa History Channelin dokumentissa, "Marijuana: A Chronic History", lääkekannabiksen laillistamisen puolestapuhujana. Hän toimi myös juontajana vuoden 2010 dokumentissa "DMT: The Spirit Molecyle".
The Joe Rogan Experience -podcast.
Rogan on kerännyt mainetta "The Joe Rogan Experience" -podcastilla, jota hän tekee Brian Redbanin kanssa. Podcastin ensimmäinen osa julkaistiin 24. joulukuuta 2009.
Podcast on luonteeltaan keskusteluohjelma, jossa vierailee Roganin ystäviä, tunnettuja muusikoita, stand up -koomikkoja sekä monien eri alojen asiantuntijoita ja tieteentekijöitä. Podcastissa keskustellaan kaikesta maan ja universumin väliltä, kuten psykedeeleistä, virallisen historiankirjoituksen ulkopuolisesta historiantutkimuksesta sekä ajankohtaisista tapahtumista kaihtamatta näkökulmia ja yksityiskohtia joita tavallisissa uutisissa ei juuri näe.
Toukokuussa 2020 Rogan ilmoitti Spotify Technology SA:n ostaneen yksinoikeuden ohjelmaan. "The Joe Rogan Experience" on kuunneltavissa ainoastaan Spotifyn kautta syyskuusta 2020 tammikuuhun 2021. Sopimuksen arvoksi on arvioitu yli 100 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Yaniv Katan

Yaniv Katan (; s. 27. tammikuuta 1981 Kiryat Ata, Israel) on israelilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. 184 senttimetriä pitkä Katan edustaa Maccabi Haifaa.
Katan on Maccabin oma kasvatti, joka on edustanut seuraa koko uransa ajan lukuun ottamatta lyhyttä visiittiä Englannin valioliigan West Hamissa vuosina 2006–2007.
Israelin maajoukkueessa jo vuonna 1998 ensimmäistä kertaa esiintynyt Katan on pelannut 26 A-maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.
Shugo

Shugo () oli arvonimi, joka annettiin tietyille virkamiehille feodaalisessa Japanissa. Se on käännetty esimerkiksi "konstaapeliksi" tai "kuvernööriksi". Shugon nimitti shōgun valvomaan yhtä tai useampaa Japanin provinssia. Virka väistyi feodaaliherrojen eli daimioiden nousun tieltä 1400-luvun lopussa, kun shugot ottivat maansa omiin käsiinsä sen sijaan että he olisivat toimineet vain kuvernööreinä sotilashallituksen puolesta. 
Viran loi alun perin Minamoto no Yoritomo vuonna 1185 helpottaakseen Minamoto no Yoshitsunen vangitsemista ja levittääkseen shōgunin vallan koko Japaniin. Shugot korvasivat vähitellen Kioton keisarillisen hovin nimittämät kokushit. Virallisesti jokaisen provinssin gokenin-vasallien oli tarkoitus palvella shugoja, mutta käytännössä heidän suhteensa shugoihin oli hauras, sillä he olivat vasalleja myös shōgunille. 
Shugot asuivat usein pitkiä aikoja pääkaupungissa, kaukana omista provinsseistaan, ja joskus heidät nimitettiin hallitsemaan useita provinsseja samanaikaisesti. Silloin nimitettiin myös apulais-shugo eli shugodai ().
Ajan kuluessa joidenkin shugojen valta kasvoi huomattavasti. Ōnin-sodan (1467–1477) aikoihin konfliktit shugojen välillä yleistyivät. Jotkut shugot menettivät valtansa alemmilleen, kuten shugodaille, kun taas jotkut kiristivät otettaan alueistaan. Niinpä 1400-luvun lopulla Sengoku-kauden alussa valta Japanissa oli jakautunut erilaisten feodaaliherrojen välille, ja heitä tultiin nimittämään daimioiksi.
Brian Joubert

Brian Joubert (s. 20. syyskuuta 1984 Poitiers) on ranskalainen taitoluistelija.
Joubert syntyi Poitiersissa Jean-Michel sekä Raymonde Joubertin poikana ja sai varhaislapsuudessaan vakavan sairauden hoitona toisen munuaisen poiston. Joubert aloitti luistelun 4-vuotiaana kahden vanhemman siskonsa kanssa. 
Joubert voitti yksinluistelun maailmanmestaruuden vuonna 2007 sekä Euroopan-mestaruuden vuosina 2004, 2007 ja 2009. Lisäksi hän on saavuttanut kolme MM-hopeaa (2004, 2006, 2008), kaksi MM-pronssia (2009, 2010), kolme EM-hopeaa (2003, 2005, 2011) ja kolme EM-pronssia (2002, 2006, 2008). Hän on voittanut seitsemän kertaa Ranskan-mestaruuden. Joubert on kilpaillut myös muissa merkittävissä sekä kansallisen että kansainvälisen tason kilpailuissa. Olympialaisissa hän sijoittui 14:nneksi Salt Lake Cityssä 2002, kuudenneksi Torinossa 2006 ja 16:nneksi Vancouverissa 2010.
Buinaksk

Buinaksk (vuoteen 1922 asti Temir-Khan-Šura, avaariksi Буйнахъск, lakiksi ЩурахIи, kumykiksi, lezgiksi ja , tabasaraniksi Буйнахск) on kaupunki Dagestanin tasavallan keskiosassa Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Kaukasuksen rinteellä Šura-Ozen joen varrella, 41 kilometriä pääkaupungista Mahatškalasta lounaaseen. Se on Buinakskin piirin hallinnollinen keskus.
Historia.
Buinakskin paikalle, lähelle keskiaikaisen Balanjarin raunioita, perustettiin vuonna 1834 Temir-Han-Šura (Темир-Хан-Шура) -niminen rajalinnoitus. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1866. Vuonna 1920 kaupunki oli lyhytikäisen Pohjois-Kaukasuksen vuoristotasavallan pääkaupunki. Kaupungissa pidettiin Dagestanin kansojen kongressi 13. marraskuuta 1920, jossa Venäjän neuvostotasavalta julisti dagestanilaisille autonomian. Vuonna 1922 Temir-Han-Šura sai uuden nimen, Buinaksk, vallankumouksellisen Ullubi Buinakskin kunniaksi. Toukokuussa 1970 kaupunki kärsi pahoin maanjäristyksessä.
Hopeanuolet

Hopeanuolet on vuonna 2007 Yle TV1:lla esitetty kolmiosainen draamasarja. Sarjan ovat käsikirjoittaneet Leea Klemola ja Kaarina Hazard ja ohjannut Auli Mantila. Sarjan pääosissa näyttelevät Jaana Saarinen ja Katriina Hyvärinen. Sarja sai vuoden 2007 Venla-Gaalassa kaksi Venlaa; parhaasta draamakäsikirjoituksesta ja parhaasta naisnäyttelijästä (Jaana Saarinen).
Sarjan tunnuskappaleen ”Pitkää päivää” esittää Kari Tapio.
Uraga

Uraga () on satamakaupunginosa Yokosukan kaupungissa Kanagawan prefektuurissa Japanissa. Se sijaitsee Tokionlahden suulla, Miuran niemen itäpuolella Uragan kanavan pohjoispäässä. 
Koska Uraga sijaitsee strategisella paikalla Tokionlahden sisäänkäynnillä, se on historiallisesti ollut usein ensimmäinen paikka Japaniin saapuvien ulkomaisten alusten ja japanilaisten kohtaamiselle. Vuonna 1853 Matthew Perryn komentamat, Japanille uhkavaatimuksen tuoneet mustat laivat ankkuroituivat Uragan edustalle. Kun kommodori Perryn joukot palasivat takaisin Japaniin seuraavana vuonna, ne ohittivat japanilaisten toiveiden vastaisesti Uragan laskeakseen ankkurin lähemmäksi Edoa nykyisen Jokohaman edustalle. Amerikkalaisten pelote pakotti Japanin lopettamaan eristäytymispolitiikkansa. 
Uraga sai kaupungin aseman osana Kanagawan prefektuurin Miuran piirikuntaa vuonna 1889. Se liitettiin Yokosukan kaupunkiin vuonna 1943. Nykyisin se on nukkumalähiö Tokiossa ja Jokohamassa työskenteleville.
Valkeisenlampi

Valkeisenlampi eli viralliselta nimeltään Valkeinen on pinta-alaltaan 9,8 hehtaarin laajuinen lampi Kuopiossa Niiralan, Hatsalan ja Haapaniemen kaupunginosissa. Lammen ympärillä on monia historiallisia rakennuksia ja kaunis puistoalue. Valkeisenpuisto on erittäin suosittu oleskelualue kaupunkilaisten keskuudessa.
Valkeisenlampi on eräs tärkeistä Kuopion kaupunkikuvassa hyödynnetyistä vesiaiheista. Se on rajana ruutukeskustan ja luontevasti kerrostaloalueeksi muuntuneen Etu-Niiralan välillä. Itärantaa dominoivat Niiralan koulu (1926, Armas Lindgren ja Bertel Liljequist), kaupunginteatteri (arkkitehdit Risto-Veikko Luukkonen ja Helmer Stenros, 1963), ensimmäinen Niiralan Kulman kerrostalo, terveydenhuolto-oppilaitoksen viimeisin, teatteriaukiota rajaava osa, muut terveydenhuolto-oppilaitoksen alueen rakennukset sekä eteläisenä päätteenä Alavan kirkko (André Schütz, 1968). Länsirannan kerrostalovyöhykkeen päättää "Ukkokodin" klassisistinen rakennus (1917).
Valkeisenlammenpuisto peruskorjattiin 2000-luvun alussa jolloin sinne tehtiin myös suuri ruusutarha ja uusi uimaranta. Puistoalueen julkisiin veistoksiin kuuluvat Valkeisenlammen länsirannan puistossa oleva "Mökit ja mäet" (Rakentajain muistomerkki; Antti Immonen, 2004), sekä itärannalla sijaitsevat Aleksandr Puškinin rintakuva (Oleg Komov, 1986) ja Kevät-veistos (Heikki Nieminen, 1956).
Christopher Frimann Omsen

Christopher Frimann Omsen (11. joulukuuta 1761 Bergen, Norja – 25. huhtikuuta 1829 Kristiania, Norja) oli norjalainen juristi, korkeimman oikeuden asessori ja Eidsvollin kansalliskokousedustaja.
Tausta.
Omsen syntyi tullitarkastaja Hellebrand Omsenin ja Helche Toden perheeseen. Hän aloitti opiskelut Bergenin katedraalikoulussa 1783. Vuonna 1791 hän suoritti latinalais-juridisen virkamiestutkinnon ja hänet nimitettiin prokuraattoriksi Kristianiaan.
Ura.
1799 hänet nimitettiin tulliprokurööriksi Akershusin lääniin.
Vuonna 1814 hänet valittiin kansalliskokousedustajaksi, missä hänet valittiin perustuslakikomiteaan. Hän oli eräs sen aktiivisimpia jäseniä. Omsen noudatti omaa linjaansa, eikä profiloitunut kumpaankaan pääpuolueista. Hän äänesti itsenäisyyspuolueen mukana ulkopolitiikkakysymyksissä ja hallitsijan tittelistä päätettäessä, mutta unionipuolueen mukana kuninkaan valintaa, kansalliskokouksen suvereniteettia ja rahataloutta koskevissa kysymyksissä.
Samana vuonna hänet valittiin Korkeimman oikeuden lakimieheksi ja 1815 Korkeimman oikeuden asessoriksi, missä virassa hän toimi kuolemaansa saakka. Vaikka hän ei osallistunut Stortingetin vaaleihin, hän toimi joitakin kertoja virkansa puolesta istunnoissa sekä oli valtion reviisorina 1818–1824. Hän kuoli Blindernin kartanossa Akerin kaupunginosassa ja testamenttasi omaisuuttaan Omsenin Säätiön kautta Kristianian yliopistolle. Hän oli kahdesti naimisissa, Mariken Paasche Scholdagerin ja Anne Løkke Wolffin (k. 1836) kanssa.
Pikkusaharausku

Pikkusaharausku ("Pristis clavata") on uhanalainen kalalaji. Se jää alle puolitoista metriä pitkäksi ja on siten pienikokoisin saharauskulaji. Kala on selkäpuolelta vihertävänruskea, vatsapuolelta valkea, ja sen evät ovat vaaleat. Sen iho on karheiden nyppylöiden peitossa ja muistuttaa hiekkapaperia. Nimensä se on saanut muiden saharauskujen tapaan sahamaisesta pitkästä kuonostaan, jonka sivuissa on 18–22 paria hampaita muistuttavia nystermiä. Harmaasaharauskua uhkaa sukupuutto muun muassa siksi, että se päätyy ajoverkko- ja troolikalastuksen sivusaaliiksi. Kala on ollut myös helppo saalis, ja sen lihaa on arvostettu Aasian markkinoilla. Sahoja on myyty keräilijöille.
Levinneisyys.
Pikkusaharauskuja elää ainakin Pohjois-Australiaa ympäröivillä merialueilla, mahdollisesti muuallakin Indopasifisella merialueella. Se ei ole avomeren laji, vaan viihtyy lähellä rannikkoa ja vuorovesimatalikoilla. Se voi nousta myös jokisuiden murtoveteen.
Vado Ligure

Vado Ligure (liguuriksi "Voœ", "Vuae") (muinoin "Vado Sabatia") on kunta Savonan maakunnassa Ligurian alueella Italiassa. Kunnan pinta-ala on 23,38 neliökilometriä ja asukkaita siellä on runsaat 8 000. Väestötiheys on 357 as./km² (2015). Vado Liguren pormestari on Carlo Giacobbe.
Vado Liguren suojeluspyhimys on Johannes Kastaja. Kunnan asukkaita kutsutaan italiaksi nimellä "vadesi". Vado Liguren naapurikunnat ovat Savona, Quiliano ja Bergeggi. Vado Liguren ystävyyskunta on ollut vuodesta 2002 lähtien Ranskassa sijaitseva La Ravoire.
Väkiluvun kehitys.
Vado Liguren väkiluvun kehitys vuodesta 1861 vuoteen 2007:
Kvalda

Kvalda on suomalainen jazzyhtye. Yhtyeeseen kuuluvat laulaja Aili Ikonen, pianisti Antti Kujanpää, basisti Jori Huhtala ja rumpali Hanne Pulli. 
Kvaldan musiikkia on kuvailtu "pohjoismaiseksi", ja se onkin saanut vaikutteita kansanmusiikista.
Kvalda perustettiin Jyväskylässä syksyllä 2002 Kujanpään aloitteesta. Kaikki yhtyeen jäsenet opiskelivat tuolloin Jyväskylän ammattiopiston konservatoriossa. Yhtyeen jäseniä yhdisti myös jyväskyläläinen Jazz Bar, jonka junnujameissa he olivat Kujanpäätä lukuun ottamatta soittaneet. Jazz Bar on myöhemmin nimennyt yhtyeen jäsenistä Kujanpään, Pullin ja Ikosen vuoden muusikoiksi sekä Huhtalan vuoden tulokkaaksi.
Yhtyeen debyyttialbumi "Kvalda" julkaistiin Jyväskylä Summer Jazz -festivaaleilla 12. kesäkuuta 2004. Albumi äänitettiin Jyväskylän ammattiopiston konservatorion studiossa toukokuun 2003 ja maaliskuun 2004 aikana. Albumin kappaleet olivat Ikosen, Kujanpään ja Huhtalan sävellyksiä.
Toukokuussa 2004 Kvalda voitti Umo Jazz Housessa järjestetyn Young Nordic Jazz Comets -yhtyekilpailun Suomen karsinnan. Voitto toi yhtyeelle Renault Jazz Award -palkinnon ja paikan Tukholmassa saman vuoden heinäkuussa järjestetyssä finaalissa. Yhtye voitti myös finaalin ja pääsi voiton myötä kiertueelle Pohjoismaihin.
Kvaldan jäsenet ovat myöhemmin muuttaneet Helsinkiin jatkamaan opintojaan: Kujanpää ja Huhtala opiskelevat Sibelius-Akatemian jazzmusiikin osastolla, Ikonen kansanmusiikin osastolla, ja Pulli Helsingin ammattikorkeakoulu Stadian pop/jazz-linjalla. Texicalli Records julkaisi Kvaldan toisen albumin "Leia" lokakuussa 2007. Levyllä kuullaan kaikkien yhtyeen jäsenten sävellyksiä.
Yhtyeen kolmas albumi "Blindfold" julkaistiin joulukuussa 2011.
Kvalda on esiintynyt Suomessa muun muassa useilla jazzfestivaaleilla sekä Suomen Jazzliiton kiertueella keväällä 2005. Lisäksi yhtye on esiintynyt muun muassa Pohjoismaissa, Hollannissa, Tšekissä ja Kreikassa. Kvaldan jäsenet soittavat myös useissa muissa kokoonpanoissa.
Aasian GP2

Aasian GP2 -sarja (GP2 Asia Series) oli GP2-kilpa-autosarja, joka perustettiin 24. toukokuuta 2007. Sarjan järjestäjänä toimi Bruno Michel.
Sarjan ensimmäinen kausi ajettiin vuonna 2008, jolloin mestaruuden voitti ranskalainen Romain Grosjean. 
Sarja muistutti hyvin paljon Euroopan GP2-sarjaa, mutta sitä ajettiin pelkästään aasialaisilla kilparadoilla. Aasian sarjassa käytettiin sen kolmena ensimmäisenä kautena ensimmäisen sukupolven GP2-autoa (Dallara GP2/05), jolla ajettiin GP2-sarjaa vuosina 2005–2007. Sarjan neljännellä kaudella otettiin käyttöön sama Dallara GP2/11 -auto, jolla ajettiin kilpaa myös GP2-luokan pääsarjassa kaudella 2011.
Vuoden 2011 jälkeen Aasian GP2-sarja lopetti toimintansa ja yhdistyi virallisen Euroopan GP2-sarjan kanssa.
Manufaktuuri

Manufaktuuri (keskiajan latinasta manufactura &lt; manus 'käsi', facere 'tehdä') oli alun perin työhuone tai käsiteollisuuslaitos, jossa raaka-aine muokattiin käsivoimin, sitten koneiden aikakaudella tehdasrakennus yleensä. Manufaktuuritavaroita olivat kutomateollisuuden tuotteet. Manufaktuuriteollisuus oli kustannusjärjestelmälliseen kotiteollisuuteen liittyvä teollisen kehityksen aste, jolloin yrittäjä kokosi hajallaan olevan työväkensä samaan työpaikkaan.
Fly (joki)

Fly on Papua-Uuden-Guinean toiseksi pisin joki. Se on noin 1 120 kilometriä pitkä, ja sen valuma-alue on 76 000 neliökilometriä. Se muodostaa osan matkan ajasta Papua-Uuden-Guinean ja Indonesian rajan.
Fly saa alkunsa Uuden-Guinean keskusylängöltä. Sen virtaus on yläjuoksullaa varsin voimakasta, mutta Ok Tedi -joen yhtymäkohdan jälkeen joen virtaus rauhoittuu. Flyjoki meanderoi voimakkaasti keski- ja alajuoksunsa alueella, jossa se virtaa 10–16 kilometriä leveällä tulvatasangolla, jossa on myös useita juoluoita.
Fly on noin 1 120 kilometriä pitkä, ja viimeisen 850 kilometrin aikana joki laskeutuu enää vain 15 metrin matkan. Joki päättyy laajaan 7 100 neliökilometrin suuruiseen, Papuanlahteen laskevaan suistoon. Tulvakaudella lokakuusta huhtikuulla Fly kuljettaa miljoonia tonneja sedimenttejä, jotka päätyvät suiston liikkuviin särkkiin ja saariin. Flyn suurimmat sivujoet ovat Strickland ja Ok Tedi. 
Flyjoen löysi Francis Blackwood vuonna 1842 ja nimesi sen aluksensa "HMS Flyn" mukaan. Hän tutki Flyjoen estuaaria. Vuonna 1876 italialainen Luigi D’Albertis kulki ensimmäisenä jokea pitkin 900 kilometrin matkan saaren sisäosiin.
Flyjoen varsi on enimmäkseen harvaanasuttua. Kiungan satamakaupunki on 790 kilometrin päässä joen suusta, ja sitä kautta kuljetetaan vuoristoista kaivettua kultaa ja kuparia. Flyn sivjokien yläjuoksulla harjoitettava kaivostoiminta muodostaa uhan joen luonnolle.
Vartiokylänlahti

Vartiokylänlahti on itäisessä Helsingissä, Vartiokylän ja Vuosaaren välissä sijaitseva pitkä ja kapea merenlahti. Sen yli kulkee 417 metriä pitkä Vuosaaren silta ja sen vieressä oleva uudempi metrosilta.
Vartiokylänlahtea ympäröivät Marjaniemi, Puotila, Vartioharju, Rastila ja Meri-Rastila. Lahden rannoilla on runsaasti ulkoilualueita ja jonkin verran pientaloasutusta. Lisäksi lahdella on useita pienvenesatamia, joista suurin on Puotilassa.
Vartiokylänlahti ja Vuosaaren pohjoispuolella sijaitseva Porvarinlahti ovat jäännöksiä salmesta, joka vielä 1500-luvulla erotti Vuosaaren mantereesta. Salmen keskiosa oli niin matala, että myöhemmin se on maankohoamisen vuoksi muuttunut kuivaksi maaksi.
Johan Daniel Frederik Petersen

Johan Daniel Frederik Petersen (21. joulukuuta 1757 Kristiania, Norja – 24. syyskuuta 1816 Kristiania) oli norjalainen kenraalimajuri ja Eidsvollin kansalliskokousedustaja, sekä kokouksen perustuslakikomitean jäsen.
Tausta.
Petersen syntyi Kristianiassa lääninvirkamies Christian Petersenin (k. 1775) perheeseen. Nuoruudessaan Petersen osallistui lyhyen aikaa preussilaiseen sotapalvelukseen ja hänestä tuli ensin kamarijunkkeri ja myöhemmin kamariherra.
Ura.
Sotilasura.
Petersenistä tuli 2. luutnantti 1773 ja hänet siirrettiin Tanskaan 1780, missä hän palveli ensin Fynin ja myöhemmin Slesvigin jalkaväkirykmenteissä. Vuonna 1788 hän yleni kapteeniksi ja hän palasi Norjaan, 2. Akershusin Jalkaväkirykmenttiin. Bohuslänin sisäänmarssilla hän palveli majurina kenraalimajuri Hesselbergin alaisuudessa. Vuonna 1790 hänestä tuli komppanianpäällikkö "norske gevorbne Jægerkorps"issa. Hän palasi 2. Akershusin rykmenttiin 1801 majurina. Kun sota Englantia vastaan syttyi 1807, hän johti rykmentin musketööripataljoonaa, joka suojasi Larvikia. Sodassa Ruotsia vastaan 1808 hän palveli Prikaati Holstissa, joka ei joutunut suurempiin taisteluoperaatioihin. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1808 ja hänestä tuli "søndenfjældske gevorbne Infanteriregiment"in komentaja. Vuonna 1810 hänet ylennettiin everstiksi.
Kansalliskokousedustaja ja kenraali 1814.
Petersen valittiin rykmenttinsä edustajana Eidsvollin kansalliskokoukseen, missä hänet valittiin myös perustuslakikomiteaan. Hän kuului itsenäisyyspuolueen tanskalaismielisimpään siipeen. Hän ei ollut aktiivisimpia keskustelijoita, mutta 18. toukokuuta hän yritti vetää Nicolai Wergelandia vastuuseen tämän huhtikuisista sanomisista, joissa hän oli kritisoinut prinssi Kristian Fredrikin asemaa kokouksessa ja kuningaskandidaattina.
Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi kesän 1814 Ruotsi-sodassa, missä hän toimi Frederiksstenin linnoituksen toisena komentajana. Jouduttuaan luovuttamaan linnoituksen ruotsalaisille aselevon yhteydessä hän jäi eläkkeelle asevoimista.
Harrastukset ja yksityiselämä.
Petersen oli innokas harrastajanäyttelijä ja vilkkaana persoonana tunnettu henkilö Kristianian kulttuuripiireissä. Hänen puolionsa oli Henriette Frederikke Scheel, pääministeri ja salaneuvos Jørgen Erik Scheelin tytär, minkä kautta hänellä oli hyvät suhteet prinssi Christian Augustiin. Petersen oli eräs "Christiania dramatiske Selskab"in ensimmäisiä jäseniä ja hänellä oli rooli ryhmän ensimmäisessä näytännössä 1780. Palattuaan Tanska-komennuksensa jälkeen Kristianiaan hän kuului ryhmän aktiivisimpiin näyttelijöihin. 1799 hän oli vaimonsa kanssa eräs pysyvän teatteritoiminnan perustajia Kristianiaan.
Rahva Hääl

Rahva Hääl (”Kansan ääni”) oli vuosina 1940–1995 ilmestynyt virolainen sanomalehti. Se toimi neuvostoaikana Viron sosialistisen neuvostotasavallan kommunistisen puolueen keskuskomitean, korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattajana.
"Uus Eesti" -lehden tilalle perustetun seitsenpäiväisen "Rahva Häälin" ensimmäinen numero ilmestyi 22. kesäkuuta 1940. Se oli aluksi Viron kommunistipuolueen Tallinnan ja Harjumaan komiteoiden ja vuodesta 1942 lähtien tasavallan keskusviranomaisten äänenkannattaja.
Saksalaismiehityksen aikana vuodesta 1941 lehteä julkaistiin aluksi epäsäännöllisesti ja myöhemmin kerran tai kahdesti viikossa Leningradissa, Moskovassa ja syyskuussa 1944 Võrussa. Lisäksi painettiin erillisiä numeroita miehitysalueella levitettäväksi.
Vuodesta 1944 lähtien kuudesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 148 000 vuonna 1973. Sen rinnalla julkaistiin erilaisia liitteitä ja erikoisjulkaisuja sekä venäjänkielistä "Sovetskaja Estonija" -sanomalehteä. 
Vuonna 1990 "Rahva Häälistä" tuli Viron tasavallan korkeimman neuvoston ja hallituksen äänenkannattaja ja vuonna 1992 valtion omistama osakeyhtiö. Lehden levikki oli 80 000 vuonna 1991 ja 55 000 vuonna 1993. Se sulautui yhdessä "Hommikkulehden" ja "Päevalehden" kanssa "Eesti Päevalehdeksi" vuonna 1995.
Mae Whitman

Mae Margaret Whitman (s. 9. kesäkuuta 1988 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä.
Elämäkerta.
Whitman syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa vuonna 1988 ja päätyi näyttelijäksi jo kolmevuotiaana. Hänen ensimmäinen ääniroolinsa oli Tyson Chicken -mainoksessa, johon hänen äitinsä Pat Musick oli alun perin koe-esiintynyt.
Näyttelijänä.
Neljävuotiaana Whitman teki ensimmäisen näytelmäroolinsa elokuvassa "Kun mies löytää naisen", jossa näyttelivät muun muassa Andy Garcia ja Meg Ryan. Tämän jälkeen hän esiintyi 1990-luvulla enimmäkseen elokuvissa ja teki samalla ensimmäisiä äänirooleja animaatioihin, kuten "Teräsmies" ja "Johnny Bravo", jossa Whitman oli Suzyn ääniroolissa. Hän teki myös vierasesiintymisen vuonna 1996 "Frendeissä" ja "Chicagon lääkäreissä" vuosien 1996–1999 aikana, jolloin hänet huomioitiin YoungStar-ehdokkuudella ja palkittiin Young Artist -palkinnolla elokuvasta "Toivo elää". Samoihin aikoihin Whitman aloitti koulunkäynnin Ribét Academyn yksityiskoulussa Los Angelesissa.
2000-luvulla Whitman näytteli enimmäkseen televisiosarjoissa vierailevissa rooleissa, kuten "Kunnian miehet", "Todistettavasti syyllinen", "C.S.I.", "Täydelliset naiset" ja "Greyn anatomia". Hän näytteli pääosaa minitelevisiosarjassa Thief vuonna 2006. Näytelmäroolien ohella Whitman on tehnyt muutamia äänirooleja animaatioihin, kuten "Fillmore", "Viidakkokirja 2", "Jake Long – amerikkalainen lohikäärme" ja "Avatar". Whitman lainasi ääntään myös videopeliin "Kingdom Hearts II".
Punavilla-apina

Punavilla-apina ("Lagothrix flavicauda") (myös hendeenvilla-apina tai keltahäntävilla-apina) on hämähäkkiapinalaji, jota esiintyy vain Perussa. Se on äärimmäisen uhanalainen apinalaji; luonnossa niitä arvioidaan olevan enää 250 yksilöä.
Punavilla-apinan punaruskea turkki on paksu ja villava. Nenässä on valkoinen raita, hännän alapinta keltainen. Naaras painaa noin kuusi kiloa, koiras kahdeksan kiloa. 
Punavilla-apinat elävät Perun Andeilla 1 700–2 700 metrin korkeudessa. Niiden kotiseudun vaikeakulkuisuus suojasi lajia 1950-luvulle asti. Metsien hakkuut ja muu elinympäristön tuhoaminen on nykyisin niille suurin uhka. 
Punavilla-apinoiden käyttäytymisestä tiedetään kovin vähän. Ne liikkuvat ilmeisesti 5–18 yksilön ryhmissä, joihin kuuluu sekä uroksia että naaraita. Ne syövät hedelmiä, kukkia, muita meheviä kasvinosia ja mahdollisesti myös hyönteisiä.
Andreas Rogert

Andreas Rogert (10. marraskuuta tai 18. marraskuuta 1754 Trondheim, Norja – 10. kesäkuuta 1833 Trondheim) oli norjalainen juristi, oikeuden esimies ja Eidsvollin kansalliskokousedustaja.
Elämä ja ura.
Andreas syntyi poliisimestari Poul Rogertin (1725–1771) ja Anna Eline Hornemannin virkamiesperheeseen. Äidin suku oli Trondheimin merkkisukuja. Rogert suoritti latinalais-juridisen lakitutkinnon, ninkä jälkeen hän sai viran Vardøhusista 1779. Vuonna 1793 hän tuli Søndfjordiin, Bergenin piiriin, tuomariksi.
Rogert avioitui 1797 Bergeniläisen opettajantyttären Birgitte Brøndumin (1773–1851) kanssa. Samana vuonna hänet nimitettiin asessoriksi ja 1805 oikeuden esimieheksi Trondheimin hovioikeuteen. Hän sai "Etatsråd"-arvonimen 1812.
Tultuaan valituksi kansalliskokousedustajaksi Rogert oli jo 60-vuotias ja eräs vanhimpia osanottajia. Hänet valittiin kokouksen varapuheenjohtajaksi ensimmäisellä viikolla ja perustuslakikomitean jäseneksi. Rogertin ajamia asioita olivat kansalliset symbolit, joista hän ajoi läpi norjalaisen kruununperimyslain ja yhdessä Georg Sverdrupin kanssa protokollan kuninkaan kruunaamisesta Trondheimissa. Hän oli itsenäisyyspuolueen riveissä, mutta herätti vähemmän vastakkainasettelua opposition kanssa kuin monet puoluetoverinsa.
Kansalliskokouksen jälkeen Rogert vetäytyi politiikasta ja jäi eläkkeelle virastaan vuonna 1826. Rogertilta jäi suuri kokoelma kirjoja, käsikirjoituksia ja arkistomateriaalia, mikä jaettiin eri tahoille hänen kuolemansa jälkeen 1833..
Frederik Schmidt

Frederik Schmidt (27. toukokuuta 1771 Fredensborg, Tanska – 16. helmikuuta 1840 Himmelev, Tanska) oli tanskalais-norjalainen teologi, runoilija ja Eidsvollin kansalliskokousedustaja.
Tausta.
Frederik syntyi Christen Schmidtin (k. 1804) pappisperheeseen Asminderødin pappilassa, Tanskan Fredensborgissa. Kaksi vuotta myöhemmin Christen Schmidtista tuli Akershusin piispa ja perhe muutti Norjaan. Frederik aloitti opiskelut Kristianian katedraalikoulussa 1787 ja kirjoitti runoja jo kouluaikoinaan. Muutettuaan Kööpenhaminaan opiskelemaan hän ystävystyi muun muassa Jonas Reinin, P. Collettin ja Rahbekin kanssa.
Ura.
Hän suoritti teologisen virkatutkinnon 1791 ja palasi Kristianiaan papinvirkaan. Vuonna 1794 hän matkusti Saksan. Matkalta palattuaan hän toimi "Hermoder"-lehden päätoimittajana 1795–1796, minkä jälkeen hänet kutsuttiin vain 26-vuotiaana Eikerin kirkkoherraksi. 
Schmidt avioitui 1799 kenraalikomissaarin tyttären, Maren Elisabeth Mathea Oppenin (1778–1841) kanssa, mikä toi hänen ulottuvilleen huomattavan omaisuuden. Hänestä tuli 1808 Kongsbergin rovasti. Hän perusti oppikoulun piiriinsä ja vaati alaisenaan olleita pappeja kouluttamaan opettajia. Hän kampanjoi myös rokotusten puolesta. Työnsä ohella hän jatkoi kirjallisia harrastuksiaan.
Kansalliskokouksessa hän kuului tanskalaismielisenä itsestäänselvästi itsenäisyyspuolueeseen ja tuli valituksi perustuslakikomiteaan. Hän inhosi ruotsalaisia ja Herman Wedel-Jarlsbergin unionipuoluetta. Hän ei näytellyt kovin huomattavaa roolia itse lakityössä, mutta hän sai vastustajiltaan "itsenäisyysrunoilija"-lisänimen patrioottisilla lauluillaan ja terävillä kommenteillaan unionia kannattavia kohtaan. Hän vastusti kaksikamarijärjestelmää ja oli demokraattisen, kansanvaltaisen kehityksen puolestapuhuja.
Schmidt pettyi suuresti Ruotsi-Norja-unionin toteutuessa ja päätti muuttaa pois Norjasta jo 1817. Hän vietti seuraavat kaksi vuotta Tanskassa. Hän jätti 1819 Eikerin lopullisesti ja muutti Himmelevin kirkkoherraksi Roskilden lähelle. Seurakunta oli huomattavasti pienempi, kuin hänen norjalainen vastuualueensa oli ollut. Vuonna 1826 hän väitteli teologian tohtoriksi teoksella "Historia Paulicianorum orientalium". Hän oli jo julkaissut runokokoelman "Samlede Digte" 1811 ja vuonna 1835 julkaistiin kokoelma "Nye samlede Digte". Hänen runojaan kuvattiin vanhanaikaisiksi, enemmän 1700-luvun tyylisiksi kuin meneillään olevalle vuosisadalle sopiviksi. Vuonna 1868 N. Hancke julkaisi postuumisti hänen päiväkirjansa, "Uddrag for Aarene", vuosilta 1807–1818.
Frederik Wilhelm Stabell

Frederik Wilhelm Bruenech Stabell (25. toukokuuta 1763 Ringerike, Norja – 2. kesäkuuta 1836 Kristiania, Norja) oli norjalainen kenraali ja Eidsvollin kansalliskokousedustaja.
Tausta.
Frederik syntyi Lars Bastian Stabellin ja Lucie Marie Bruenechin upseeriperheeseen Holen pappilassa Ringerikessä. Hän avioitui vuonna 1792 sotilaslääkärin tyttären Helene Voigtin (1772–1850) kanssa.
Ura.
Hän liittyi "søndenfjældske gevorbne Infanteriregiment"iin 1777 ja opiskeli vuosina 1780–1783 Kristianian matemaattisessa sotakoulussa erinomaisella menestyksellä. Oltuaan hetken poissa sotapalveluksesta hän palasi takaisin ja hänestä tuli 1786 vänrikki Kongsvingerin kevyeen jalkaväkikomppaniaan. Sotaoperaatioiden aikana hän yleni nopeasti luutnantiksi ja vuonna 1791 kapteeniksi, 1796 "Stabskapitajn"-nimikkeelle ja vuonna 1801 hänestä tuli komppanian päällikkö. Vuonna 1807 hänet ylennettiin majuriksi ja hän sai Daneborgin Ritariristin saavutuksistaan taistelukentillä. Vuonna 1809 hän siirtyi vastaperustettuun Akershusin tarkk'ampujarykmenttiin, missä hänet ylennettiin 1811 everstiluutnantiksi.
Vuonna 1814 hänet valittiin sekä Smaalenenesin läänin että rykmenttinsä edustajaksi Eidvollin kansalliskokoukseen. Hän kuului ruotsalaismieliseen unionipuolueeseen ja tuli valituksi perustuslakikomiteaan. Hän ei ollut erityisen aktiivinen ja pitäytyi pääasiassa sotilasasioissa omine puheenvuoroineen. Hän vastusti kuninkaan yksinoikeutta sodanjulistamiseen. Hän informoi prinssi Kristian Frederikia Norjan puutteellisesta puolustuskyvystä, mutta prinssin toivomuksesta hän ei kertonut asiasta kansalliskokoukselle.
Lyhyen Ruotsin vastaisen kesäsodan aikana Stabell komensi 3000 miestä Enningedalenin ja Krogfosin välillä. Hänen osakseen tuli ottaa vastaan ruotsalaisten ylivoima ja paikata pakenevien Staffeldtin ja Hegermanin prikaatien jäljiltä tilannetta Glomma-joen itäpuolella. Hän pystyi viivyttämään vihollista tehokkaasti ja hänen joukkonsa kykenivät perääntymään hyvässä järjestyksessä joen länsipuolelle.
Sodan jälkeen Stabell nimitettiin jopa Ruotsin kruununprinssi Kaarle Juhanan adjutantiksi ja hän palveli yleisesikunnan päällikkönä vuodesta 1815. Vuonna 1818 hänet ylennettiin everstiksi, nimitettiin vastaperustetun 2. Akershusin Jalkaväkirykmentin päälliköksi ja pian tämän jälkeen kenraalimajuriksi. Vuonna 1821 Stabell yleni kenraaliluutnantiksi ja 1833 kenraaliksi. Hän oli kuninkaan 1. adjutantti ja norjalaisen henkilöstön päällikkö vuodesta 1825. Vuonna 1829 hänestä tuli kuninkaan poissa ollessa korkein kenraali. Hänet nimitettiin serafiimiritariksi 1835.
Theis Lundegaard

Theis Jacob Thorkildsen Lundegaard (myös "Theis Jacob Torchelsen Lundegård", 8. lokakuuta 1774 Austad, Norja – 26. helmikuuta 1856 Austad) oli norjalainen talonpoika, laivanvarustaja, rannikkopuolustuksen päällikkö, Eidsvollin kansalliskokousedustaja ja monikertainen stortingetin jäsen.
Tausta.
Theis Jacob Torchelsen Lundegård oli talonpoika Torkild Nilssen Høylandin ja Ingebog Theisdatter Stulandin poika, joka syntyi Høylandin kylässä Austadissa, joka on nykyisin osa Lyngdalia. Hänellä ei ollut koulupohjaa, mutta hän oli luonteeltaan sanavalmis eikä hän pelännyt virkamiehiä eikä muitakaan auktoriteetteja. Lundegaard oli myös suurikokoinen mies sekä leveys- että pituussuunnassa. Hän avioitui Sara Jacobsdatter Stulandin (1779–1872) kanssa vuonna 1800.
Ura.
Lundegaard oli luonut omaisuutensa lähtien vaatimattomista oloista. Hän harjoitti kauppaa Bergenin ja Kristianian välillä, ja ajan pitkään hän hankki omistukseensa laivoja sekä erään Etelä-Norjan suurimmista maatiloista.
Sotavuosien aikana Lundegaard osoitti myös upseerintaitoja rannikkopuolustuksen johdossa. Englantilainen fregatti oli tullut Austadiin ja ankkuroitunut Lundegårdin kartanon edustalle. Sotilaat olivat valmistautuneet nousemaan maihin, ja Lundegaardilla oli vain pieni joukko miehiä käytössään puolustukseen. Hän komensi naiset pukeutumaan miesten vaatteisiin ja ottamaan asemat niin, että he olivat näkyvissä mereltä päin. Aseiden puute ratkaistiin jakamalla naisille heinähaasioiden tukiseipäitä – puolustajat laskivat sen varaan, että matkan päästä ne näyttäisivät kivääreiltä. Ensimmäisen tulikomennon jälkeen englantilaiset huomasivatkin ”uudet sotilaat”, jotka olivat tulossa vähälukuisten puolustajien tueksi, ja he tekivät täyskäännöksen takaisin laivalle.
Kotipaikkakuntansa talonpoikien luontaisena johtohahmona Lundegaard valittiin 1814 Eidsvollin kansalliskokousedustajaksi. Hänellä oli oma laiva "Haabet", jolla hän saattoi matkustaa liikematkoillaan, ja laivalla hän matkusti kahden edustajatoverinsa kanssa myös itse kokoukseen. Hän oli ensimmäinen puheenvuoron käyttänyt talonpoika, ja heistä koko kokouksen aktiivisin puhuja. Itsenäisyyskysymyksissä hän seurasi itsenäisyyspuolueen enemmistöä, mutta hän korosti erityisesti kirkon maanomistuksen lakkauttamista ja vastusti äänioikeuden sitomista omaisuuteen. Hän ei ollut suuri puhuja, mutta otti puheenvuoron muiden vaietessa vaikeissa kysymyksissä. Hän oli myös ratkaisevassa asemassa niin sanotun ”juutalaisparagrafin” läpiviemisessä, joka kielsi juutalaisilta pääsyn maahan. Hän kehotti yhtäkkiä kaikkia nousemaan seisomaan, jotka eivät halua juutalaisia maahan. Enemmistö nousi, ja asia oli ratkennut.
Lundegaard valittiin stortingetiin useaan otteeseen, vuosina 1814, 1815–1816, 1821–1822, 1827–1833 ja 1845, jolloin hän oli mukana tärkeimmissä komiteoissa. Hän jatkoi kamppailua virkamieskunnan ylivaltaa vastaan.
Combat Records

Combat Records oli itsenäinen levy-yhtiö, joka sijaitsi New Yorkissa Yhdysvalloissa. Yhtiölle levytti pääasiassa thrash metal- ja punk rock -yhtyeitä, kuten Megadeth, Circle Jerks, Nuclear Assault, Death, Dead Brain Cells, Possessed, Crumbsuckers, Agnostic Front, Agent Steel, Dark Angel, Heathen ja Exodus.
Historia.
Thrash metal -yhtye Megadeth solmi sopimuksen yhtiön kanssa marraskuussa 1984. 1985 yhtye julkaisi ensimmäisen levynsä "Killing Is My Business... And Business Is Good!". Yhtye siirtyi Capitol Recordsille 1985, joka hankki oikeudet Megadethin seuraavaan levyyn "Peace Sells... But Who's Buying?". Combat Recordsin logo esiintyi kaikilla Megadethin levyillä "Countdown to Extinction" -albumiin asti.
Combat Records oli osa itsenäistä Important Record Distributors -jakeluyhtiötä. Yhtiöllä oli Yhdysvalloissa lukuisia toimistoja, jotka promotoivat ja myivät Combatin julkaisuja. Megaforce Records oli myös osa samaa jakeluyhtiötä 80-luvun puolessavälissä ja tuotti Metallican "Kill 'Em All" ja "Ride The Lightning" -albumit sekä Anthraxin "Fistful of Metalin" ja monia muita Megaforcen alkuajan julkaisuja. 
Relativity Records osti Combat Recordsin myöhemmin. Sony Recordsin omistama Relativity antoi Combatin toimia vähän aikaa, ennen kuin laukkautti tämän toiminnan. Saman kohtalon koki myöhemmin Relativity Records.
Yhtiö aloitti toimintansa uudestaan 2005 KOCH Recordsin alaisuudessa, julkaisten levyjä Look What I Did, HORSE the Band ja At All Cost -yhtyeiltä, mutta on myöhemmin jälleen lopettanut toimintansa.
Johan Gunder Adler

Johan Gunder Adler (5. maaliskuuta 1784 Kööpenhamina, Tanska – 26. toukokuuta 1852 Hof, Baijeri) oli tanskalais-norjalainen lehtori ja hallitussihteeri, joka on tullut tutuksi erityisesti Norjan perustuslain eräänä pääarkkitehtina.
Tausta.
Johan Gunder syntyi tynnyrimestari Adolf Adlerin ja Ingeborg Lundin perheeseen. Hän suoritti yliopiston sisäänpääsykokeen erinomaisin arvosanoin 1802, kuten kahta vuotta myöhemmin loppututkintonsakin. Kööpenhaminan piirityksen aikana 1807 hän palveli kuninkaan henkivartiokaartissa. Opiskeluaikanaan hän tutustui muun muassa norjalaisiin Georg Sverdrupiin ja Christian Magnus Falseniin. Hän oli naimisissa kööpenhaminalaisen Anna Maria Høyerin (s. 1786) kanssa.
Ura.
Adler toimi yksityisopettajana Kööpenhaminassa, kunnes hän otti vastaan "Christian Augusts Minde" -koulun johtajanviran Frederikshaldissa, mistä hän sai lehtorin arvonimen.
Helmikuussa 1814 hän valmisteli yhdessä Christian Magnus Falsenin kanssa luonnoksen Norjan perustuslaiksi, "Udkast til en Konstitution for Kongeriget Norge", joka julkaistiin N. Wulfsbergin lehdessä "Journal for Lovgivning, Rigsforfatning og Politik". Julkaisu sai suurta huomiota prinssi Kristian Frederikilta. Luonnos oli saanut paljon vaikutteita Ranskan ensimmäisestä perustuslaista vuodelta 1791 sekä Yhdysvaltain perustuslaista.
Lakiesitys otettiin Eidsvollin kansalliskokouksen perustuslakikomitean työn perustaksi, jonka puheenjohtajana Falsen toimi. Adler oli myös paikalla prinssi Kristian Frederikin edustajana, vaikkakaan hän ei ollut varsinaisten kokousedustajien joukossa.
Kielitaitoisena miehenä Kristian Frederik nimitti Adlerin aseleponeuvottelijaksi kesällä 1814, koska myös ranskankielen taitoa tarvittiin kruununprinssi Kaarle Juhana Bernadotten kanssa neuvoteltaessa. Kristian Fredrik nimitti Adlerin yksityissihteerikseen ja hän oli mukana tämän päämajassa. Hän oli Kristian Fredrikin sihteerinä aina tämän kruunustaluopumiseen saakka lokakuussa 1814 ja seurasi tätä Tanskaan. Adler oli myös prinssin seurana tämän suurella ulkomaanmatkalla 1818–1822.
Vuonna 1839 Adler nimitettiin Kööpenhaminan Kuninkaallisen Teatterin johtokuntaan, missä hän toimi 10 vuotta. Kun Kristian Frederikistä tuli kuningas Kristian VIII, Adler nimitettiin hallitussihteeriksi ja armahdusasioiden päälliköksi. Adler sai "Gehejmestaatsraad"-arvonimen 23. joulukuuta 1840 ja "Gehejmekonferensraad"-arvonimen 1848. Hän sai myös Dannebrogin ritarikunnan suurristin, mitä ennen hänet oli palkittu kunnialegioonan komentajaristillä. Hän kuoli kylpylämatkalla Baijerissa.
Anatoli Fomenko

Anatoli Timofejevitš Fomenko (; s. 13. maaliskuuta 1945 Donetsk) on venäläinen matematiikan professori. Hän on akateemikko Venäjän tiedeakatemiassa ja Moskovan yliopiston matematiikan professori vuodesta 1980. Hän sai Venäjän valtionpalkinnon matematiikasta vuonna 1994.
Fomenko tunnetaan kuitenkin parhaiten kirjastaan "Uusi kronologia". Siinä hän esitti samannimisen teorian, jossa hän ajoittaa historian merkkitapahtumia uusiksi ja väittää, että esimerkiksi keskiaikaa ei koskaan ollutkaan. Fomenkon teoriaa pidetään yleisesti näennäishistoriana.
Gustav Peter Blom

Gustav Peter Blom (4. heinäkuuta 1785 Hurum, Norja – 29. lokakuuta 1869 Drammen, Norja) oli norjalainen juristi, virkamies, kirjailija, Eidsvollin kansalliskokousedustaja ja poliitikko.
Koulutus.
Blom oli matkustellut jo nuorena opiskellen kieliä Slesvigissä, Kielissä ja Kööpenhaminassa, kunnes hän palasi Norjaan 1803 jatkaakseen isänsä liikeyrityksiä. Jo 1806 hän vetäytyi liiketoiminnasta ja aloitti lakiopinnot. Vuotta myöhemmin hän läpäisi tanskalaisen lakitutkinnon parhain arvosanoin.
Ura.
Blom valittiin tuomariksi Nordre-Jarlsbergin piirikuntaan 1810. Hän tutustui J. C. Bergiin ja kreivi Herman Wedel-Jarlsbergiin, joilla oli suuri vaikutus hänen poliittisiin näkökantoihinsa. Opiskeluaikanaan hän oli myös tutustunut Adam Smithin taloustieteelliseen ajatteluun. Eidsvollin kansalliskokouksessa 1814 hän oli unionipuolueen riveissä. Itse kokouksessa hän pysytteli enimmäkseen taustalla, tosin ajoittain kiusoitellen vastapuolen edustajia. Vuonna 1826 hänet valittiin Drammenin pormestariksi ja hän toimi Buskerudin läänin maaherrana 1831–1857.
Pitkän virkamiesuransa aikana hän johti useita kuninkaallisia komiteoita, kuten päämatrikulointikomiteaa, kaivostoimintakomiteaa, köyhäinhuoltokomiteaa, metsäkomiteaa ja sahalaitoskomiteaa. Köyhäinhuollon organisaatiota opiskellakseen hän matkusti 1843 Tanskassa, Saksassa, Hollannissa, Belgiassa, Ranskassa ja Britanniassa, mistä hän kirjoitti myös matkakertomuksen. Hänet valittiin myös kaikkiin Stortingin kokouksiin 1830–1848, joissa hän edusti Drammenia.
Kirjallinen tuotanto.
Blom oli aikanaan koko Euroopassa arvostettu ammatti- ja tietokirjailija. Hänen tuotantoaan olivat:
Østlandet

Østlandet on Etelä-Norjan itäinen osa ja yksi Norjan viidestä maantieteellisestä alueesta. Se kattaa kahdeksan maan 19 läänistä, jakautuen edelleen kahteen osaan:
Østlandetissa asui lokakuussa 2007 2 343 107 ihmistä (49,6 % väestöstä), ja sen pinta-ala on 94 577,87 km² (29,2 % pinta-alasta). Østlandetissa on 142 kuntaa, joista 37 kaupunkia, mukaan lukien maan suurin kaupunki Oslo.
Piirit.
Østlandetiin on perinteisesti kuulunut 22 piiriä:
Hip house

Hip house on elektronisen tanssimusiikin alalaji, joka yhdistelee aineksia housesta ja hip hopista. Se oli 1980-luvun lopulla varsin suosittua ja vaikutti siihen, että dance-musiikissa otettiin yleisemminkin käyttöön hip hop -tyylistä laulantaa.
Hip house syntyi 1980-luvulla Chicagossa ja New Yorkissa. Ensimmäisenä virallisena hip house -kappaleena pidetään kuitenkin usein brittiläisen Beatmastersin ”Rok Da Housea”, joka julkaistiin singlenä vuonna 1987. 
Suomenkielistä hip house- musiikkia julkaisivat 1990-luvun alussa muun muassa Raptori, Hausmylly sekä MC Nikke T.
Ekspress

Ekspress () on venäläinen GEO-kiertoradan tietoliikennesatelliittien perhe. Ekspress-AM-sarja välittää Venäjän sisäistä tietoliikennettä. Pääosaa niistä operoi venäläinen RSCC-yhtiö, osa on länsi-eurooppalaiselle Eutelsat-yhtiölle vuokrattuina.
Uusin, Ekspress-AM 33 laukaistiin 28. tammikuuta 2008. 
Ekspress-A2 eli Ekspress-6A.
Ekspress-6A on venäläinen tietoliikennesatelliitti. 
Sen rakensi venäläinen NPO PM ja sen radiohyötykuorman toteutti ranskalainen Alcatel Space. Se laukaistiin avaruuteen 12. maaliskuuta 2000, ja se toimi ainakin vuoteen 2010 tai 2011 asti. 
Sillä on 12 kappaletta C- ja 5 kappaletta Ku-kaistan mikroaaltotranspondereita. Sen sähköteho on 2 500 W. Se operoi geosynkronisella kiertoradalla asemassa 103 E.
Venäläinen Information Satellite Systems -yhtiö (ISS) solmi Pariisin ilmailunäyttelyssä ranskalaisen Thales Alenia Space -yhtiön kanssa Ekspress AM5 ja Ekspress AM6 -tietoliikennesatelliittien (laukaisu v. 2012) tilaukseen johtavan esisopimuksen.
Ekspress AM -satelliitit.
Satelliitit on suunnitellut NPO Prikladnoi Mehaniki. Satelliitin massa on noin 2 600 kg. Niiden radiolaitteet on viime vuosina toimittanut ranskalainen Alcatel (Ekspress-AM-satelliitit numero 2, 3, 11, 22, 33 ja 44) ja japanilainen NEC (Ekspress-AM satelliitti numero 1). Nykyisten satelliittien toiminta-aika on 12 vuotta. Asemat radalla: GEO – 40,0° E (AM1), 80,0° E (AM2), 140,0° E (AM3).
Satelliiteissa on seuraavat transponderit:
Ekspress AM-11-satelliittiin osui 28. maaliskuuta 2006 mikrometoriitti tai avaruusromua, joka
johti sen jäähdytysnesteen menetykseen ja satelliitin pyörimiseen. Satelliitti siirretiin
nk. hautausmaakiertoradalle GEO-radan yläpuolelle.
Ekspress-AM-perheen satelliitit on laukaistu Baikonurin kosmodromilta Proton-kantoraketeilla
Tulevia laukaisuja
Orvokki Annala

Orvokki Anita Annala (o.s. Honkanen, s. 26. huhtikuuta 1938 Helsinki) on suomalainen kirjailija. Hän opiskeli 1957–1960 Helsingin yliopistossa historiaa ja suoritti mainoshoitajan tutkinnon Markkinointi-instituutissa vuonna 1964. Hän työskenteli copywriterina Oy Mainos Taucher Reklam Ab:ssä 1964–1976, tekstipäällikkönä Liikemainonta-McCannissä 1977–1980, suunnittelupäällikkönä Tampereen Taucherilla 1981–1982 ja sitten turkulaisessa Adaxissa. Annala toimi yrittäjänä 1987–1992, kunnes ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi.
Annala palkittiin kirjoittamisestaan jo kuusivuotiaana. Kymmenvuotiaana vuonna 1949 hän esitti kuunnelman Yleisradiossa. Hän on kirjoittanut artikkeleita, haastatteluja ja käännöksiä "Mainosuutisiin, MARK"-lehteen, "Voi hyvin" -lehteen ja "Etelä-Suomen Sanomiin". Hän on pitänyt englanninkielistä esseepalstaa "Mediauutisissa" sekä kirjoittanut novelleja ja kymmeniä pienoisromaaneja Kolmiokirjalle 1988–1995.
Toivo Tarvas

Armas Toivo Tarvas (sukunimi aikaisemmin Dahlman; 24. maaliskuuta 1883 Helsinki – 10. joulukuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen kirjailija. Tarvas käytti myös salanimiä "Harri Kangas", "Janne Kreivilä", "Otto W. Siilivaara" ja "T.T-s". 
Toivo Tarvaksen vanhemmat olivat muurari Frans Fredrik Dahlman ja Amanda Helenius. Hänen ottoisänsä oli senaattori Ossian Wuorenheimo. Tarvas pääsi ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1904 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1912 ja maisteriksi 1916. Tarvas teki opintomatkoja Skandinavian maihin, Saksaan, 1909–1910 Italiaan ja 1912 Pariisiin.
Tarvas toimi aluksi teatterialalla ja oli apulaisjohtajana Tampereen Teatterissa ja teatterinjohtajana Turun suomalaisessa teatterissa sekä Kansallisteatterin hallintoneuvoston jäsenenä 1916–1924. Hän oli sitten Kustannusosakeyhtiö Ahjon johtokunnan jäsenenä 1918–1920, Nykyaika-aikakauslehden päätoimittajana 1918–1919 ja liikelehti Ilmarisen päätoimittajana 1920–1922. Hän oli myös maaseutulehtien kirjallisuus- ja taidekirjeenvaihtajana ja avusti pääkaupungissa ilmestyneitä lehtiä. Tarvas oli Suomalaisen Kirjakaupan osastonjohtaja 1925–1930 ja hän toimi myös vakuutusalalla.
Tarvas julkaisi useita kertomus- ja novellikokoelmia ("Kohtalon tuulissa", "Häviävää Helsinkiä", "Helsinkiläisiä", "Kadun lapsia") joissa kuvattiin elämää 1900-luvun alun Helsingissä. Hän käytti näissä kirjoissaan myös Stadin slangia. Hänen esikoisteoksensa, helsinkiläisnäytelmä "Isä ja tytär" esitettiin Kansallisteatterissa 1908. Näytelmä herätti huomiota realistiselta paikallisvärityksellään. Tarvas julkaisi sitten ylioppilasromaanin "Eri tasoilta" vuonna 1915 ja novellikokoelman "Häviävää Helsinkiä" vuonna 1917. Hän julkaisi salanimellä "Janne Kreivilä" Suomen sisällissotaan sijoittuneen romaanin "Velisurmaajat" ja sen jälkeen vielä novellikokoelmat "Helsinkiläisiä" ja "Kadun lapsia" sekä pari nuortenkirjaa. Viimeisinä vuosina Tarvas ei enää julkaissut mitään vaan toimi lehti- ja kirjakauppa-aloilla.
Toivo Tarvas oli naimisissa 1916–1922 lasten- ja nuortenkirjailija Aili Somersalon kanssa. Toivo Tarvas kuoli pitkällisen sairauden jälkeen joulukuussa 1937. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Kirsti Porras

Kirsti Porras (oikea nimi Kirsti Hellin Fogelholm, 4. joulukuuta 1908 Vaasa – 11. lokakuuta 1986 Tampere) oli yksi ensimmäisiä suomalaisia naissalapoliisikirjailijoita. Hän käytti myös nimimerkkejä "Kerttu Niemi" ja "Cathelyn Steve".
Porras kirjoitti kolme salapoliisiromaania, useita näytelmiä sekä radiokuunnelmia.
Irreversiibeli

Irreversiibeli voi tarkoittaa
Vastakohta kummassakin merkityksessä: Reversiibeli
Reversiibeli

Reversiibeli voi tarkoittaa
Vastakohta kummassakin merkityksessä: Irreversiibeli