tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Raita (nimi)

Raita on suomalainen naisen etunimi. Suomalaisessa kalenterissa Raitan tai Raidan nimipäivä on 1. huhtikuuta, aprillipäivänä. Raita edustaa luontonimenä pajunsukuista puuta, joten se on henkisesti sukua esimerkiksi nimille Ritva ja Tuija.
Maaliskuun 2025 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 475 naista on saanut nimen Raita. Heistä lähes puolet on syntynyt vuosina 1930–1949.
Mika Johansson

Mika Johansson (s. 13. maaliskuuta 1984 Kirkkonummi) on uransa lopettanut suomalainen jalkapallomaalivahti.
Johansson aloitti jalkapalloilun Veikkolan Veikoissa, josta siirtyi B-juniorina Atlantikseen. Debyyttinsä aikuisten sarjatasoilla hän teki Atlantiksen tuolloin nimellä Atlantis Akatemia Kakkosessa pelanneessa joukkueessa kaudella 2002. Ensiesiintymisensä Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausliigassa hän teki kaudella 2003 Jokereissa.
Kaudet 2004–2007 Johansson kuului Helsingin Jalkapalloklubin organisaatioon, mutta sai peliaikaa pääasiassa vain reservijoukkue Klubi 04:ssä. Kauden 2008 hän vietti tällä välin Ykköseen nousseessa Atlantiksessa, ja kaudet 2009–2011 hän edusti Veikkausliigan Myllykosken Palloa, jossa hän pelasi yhteensä 18 liigaottelua.
Kaudeksi 2012 Johansson palasi pääkaupunkiseudulle ja liittyi Ykköstä pelanneen HIFK:n riveihin. HIFK:n tippuessa Kakkoseen kaudelle 2013 siirtyi Johansson Viikinkeihin.
Livets teater

Livets teater on ruotsalaisen Magnus Ugglan toinen albumi vuodelta 1976. Viiden ensimmäisen kappaleen jälkeen albumilla tulee pitkä "Livets teater" -niminen osuus, jota voisi luonnehtia rock-oopperaksi. Kaikki albumin kappaleet ovat Ugglan säveltämiä ja sanoittamia.
Jotkut kriitikot sanoivat albumin olleen edellä aikaansa juuri tuon "Livets teater" -osuuden takia.
Kannessa on kuva Ugglasta ja vähäpukeisesta naisesta. Kuvan on ottanut Ugglan veli, Gabriel Uggla.
 (a) "Intro"
 "Akt I: Den auktoritära vägen:"
 (b) "Den tysta dramatiken"
 (c) "Dansmästaren"
 (d) "Mr Strix"
 "Akt II: Livets teater:"
 (e) "Livets i toys"
 (f) "Livets teater"
 "Akt III: Frigörelsen:"
 (g) "Livets maskerad"
 (h) "Primalskriket"
Johann Heinrich Blasius

Johann Heinrich Blasius (7. lokakuuta 1809 Eckerbach – 26. toukokuuta 1870, Braunschweig) oli saksalainen eläintieteilijä.
Blasius opiskeli luonnonhistoriaa Berliinissä. 1836 hänet nimitettiin Collegium Carolinumin, nykyisin Braunschweigin teknillinen yliopisto, luonnonhistorian professoriksi Braunschweigiin, missä virassa hän toimi kuolemaansa saakka. Hän oli perustamassa Braunschweigin kasvitieteellistä puutarhaa 1840. Hän perusti ja johti Braunschweigin luonnonhistoriallista museota 1859 alkaen. Hän matkusti Venäjän Euroopan puoleisessa osassa vuosina 1840 ja 1841 yhdessä Alexander Keyserlingin kanssa.
Blasiuksella oli ainakin kaksi poikaa, Rudolf Heinrich Paul Blasius ja Wilhelm August Heinrich Blasius, jotka molemmat olivat myös lintutieteilijöitä.
Johann Heinrich Blasius kuvaili ja nimesi muun muassa lapinuunilinnun.
Leland H. Hartwell

Leland H. (Lee) Hartwell (s. 30. lokakuuta 1939 Los Angeles, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen biokemisti, joka johtaa Fred Hutchinson Cancer Research Centeriä Seattlessa, Washingtonin osavaltiossa. Hartwell on väitellyt tohtoriksi Massachusetts Institute of Technologyssa vuonna 1964.
Hän sai Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 2001 yhdessä Tim Huntin ja Paul Nursen kanssa. Hartwell tutki 1960-luvulla leivinhiivan solusykliä ja eristi soluja, joiden geenit olivat muuttuneita. Hän on tunnistanut satakunta solusykliin vaikuttavaa geeniä. Yhdessä Huntin ja Nursen tutkimusten kanssa nämä löydökset avaavat Nobel-komitean mukaan uusia näköaloja syövän diagnosointiin ja hoitoon.
Tony Scott (muusikko)

Tony Scott (oik. Anthony Joseph Sciacca; 17. kesäkuuta 1921 Morristown, New Jersey, Yhdysvallat – 28. maaliskuuta 2007 Rooma, Italia) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Scott oli tunnettu klarinetisti, säveltäjä ja sovittaja. Hän oli kiinnostunut etenkin maailmanmusiikista.
Useita vuosikymmeniä kestäneellä urallaan Scott soitti monien kuuluisien jazzmuusikoiden kuten Billie Holidayn, Dizzy Gillespien, Duke Ellingtonin ja Sarah Vaughanin kanssa. Hän työskenteli ja asui urallaan monella mantereella. Hän oli italialaista sukujuurta, ja 1980-luvulla hän jäi asumaan Italiaan.
Scott oli myös kiinnostunut valokuvauksesta ja tallensi jazzin suurten nimien työtä ja elämää. Hänen kuviaan esiteltiin näyttelyssä Ranskassa 1980-luvun lopulla. Scott kirjoitti myös omaelämäkerran "Bird, Lady and Me".
Scott vieraili useasti Suomessa ja esiintyi muun muassa Helsingin kauppakorkeakoululla 4. marraskuuta 1959.
Scott kuoli Roomassa 28. maaliskuuta 2007.
Japaninkaapusieppo

Japaninkaapusieppo ("Cyanoptila cyanomelana") eli aiemmalta nimeltään sinikaapusieppo on aasialainen sieppojen heimoon kuuluva varpuslintu. Lajin kuvaili ja nimesi Coenraad Jacob Temminck vuonna 1829.
Koko ja ulkonäkö.
Japaninkaapusiepon pituus on noin 18 cm eli se on selvästi kirjosieppoa suurempi. Koiras on yläpuolelta sininen, alapuolelta valkoinen ja sen rinta, kurkku ja naama ovat joko mustat. Naaras on ruskea ja sillä on valkoinen kurkku. Nuori lintu muistuttaa naarasta.
Laji jaettiin aikaisemmin kahteen alalajiin "C. c. cyanomelana" ja "C c. cumatilis", jotka on sittemmin jaettu omiksi lajeiksiin japaninkaapusieppo ja sinikaapusieppo ("Cyanoptila cumatilis").
Esiintyminen.
Laji elää Itä-Aasiassa: Kiinan itäosissa, Japanissa ja Taiwanilla. Japaninkaapusieppo on keskijapanilaisen Tochigin prefektuurin symbolieläin. Lajia ei ole luokiteltu uhanalaiseksi. Sinikaapusieppo on muuttolintu, joka muuttaa Isoille Sundasaarille ja Kaakkois-Aasiaan. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Japaninkaapusiepon elinympäristöä ovat erilaiset metsät, erityisesti vuoristossa noin 2 000 metrin korkeuteen saakka.
Lisääntyminen.
Pesänsä Japaninkaapusiepot rakentavat sammalista, jäkälistä ja juurista. Se sijaitsee jossakin puoliavoimessa kolossa, esimerkiksi rakennuksen onkalossa, kallion ulokkeella, ojanpenkassa tai muulla ulokkeella, samaan tapaan kuin harmaasiepolla.
Ravinto.
Laji on hyönteissyöjä.
Salainen agentti 86

Salainen agentti 86 () on Mel Brooksin ja Buck Henryn luoma yhdysvaltalainen, vuosina 1965–1970 tehty humoristinen televisiosarja, jonka pääosissa näyttelivät Don Adams, Barbara Feldon ja Edward Platt. Sarjassa parodioidaan aikakauden agenttiviihdettä, esimerkiksi James Bond -elokuvia. 
Juoni.
Sarjan päähenkilö on Maxwell Smart (Don Adams), kuvitteellisen tiedustelupalvelu CONTROLin agentti 86, jonka työtoverina toimii naispuolinen agentti 99 (Barbara Feldon). Heidän vihollisensa on järjestö nimeltä KAOS. Kun maailma on vaakalaudalla, niin CONTROLin johtaja, "Chief" (Edward Platt), kutsuu heidät paikalle. Usein mukana on myös huomattavan yksinkertainen agentti Larabee ja joissain jaksoissa apuna on myös agentti K-13, tuttavien kesken Fang, joka on ruskea paimenkoira. Agenttien muodostama työpari toimii nimettömän itäblokin maan tiedustelupalvelu KAOSia vastaan menestyksellisesti. Usein KAOSin agentit puhuvat voimakkaalla saksalaisella, venäläisellä tai kiinalaisella korostuksella. Useimmiten tätä tekee Smartin arkkivihollinen Siegfried, joka jopa osittain puhuu saksaa englanninkielisissä lauseissa. Siegfried myös pitää joissain jaksoissa natsi-Saksan upseerin univormun näköistä vaatekertaa. Tyypillisesti sarjan jaksoissa Smart on lähellä epäonnistumista oman epäpätevyytensä vuoksi, mutta agentti 99 ja hyvä onni saattavat jakson onnelliseen päätökseen ja usein Smart tietäen tai tahattomasti ottaa tästä kunnian itselleen.
4. kaudella Max ja 99 menevät naimisiin ja 5. kaudella he saavat kaksoset.
Sarjassa oli käytössä lähes kaikissa jaksoissa Maxwell Smartin kenkäpuhelin sekä monessa jaksossa salaisissa neuvotteluissa käytetty äänieriö (Engl. "Cone of silence"), jonka toiminta lähes aina oli vähintäänkin kyseenalaista.
Elokuvat.
Sarjan pohjalta on tehty kaksi elokuvaa ja yksi tv-elokuva. Vuonna 1980 ilmestyi elokuva "Alaston pommi", jossa Don Adams oli pääosassa. Vuonna 1989 Adams oli pääosassa tv-elokuvassa "Get Smart, Again!". Vuonna 2008 ilmestyi elokuva "Salainen agentti 86", jossa pääosaa näytteli Steve Carell.
Viper Ethics

Viper Ethics on suomalaisen Disco Ensemble -yhtyeen vuonna 2003 julkaisema debyyttialbumi.
Albumi valittiin Suomessa vuoden parhaaksi kotimaiseksi albumiksi 2003 musiikkilehti Suen äänestyksessä.
Sähkölaite

Sähkölaite on mikä tahansa laite, joka toimii sähköllä ja saa tarvitsemansa energian siitä. 
Arvokilpi.
Sähkölaitteen tärkeimmät tiedot on yleensä merkitty laitteeseen kiinnitettyyn "arvokilpeen", joko voi olla laitteen kotelon taustaan tai pohjaan kiinnitetty pieni laatta tai tarra, tai suoraan kotelon seinämään painettu tai puristettu teksti.
Arvokilvessä voi olla seuraavia tietoja: 
Suojausluokka.
Sähkölaitteet jaetaan neljään ryhmään sen mukaan, millä tavalla laitteen käyttäjä on suojattu laitteen vikaantumisen aiheuttamalta vaaralta. Kotitalouksissa käytetään kaikkien neljän ryhmän eli suojausluokan sähkölaitteita.
Tavallisella pistotulpalla varustetut sähkölaitteet ovat ns. peruseristettyjä ja ne kuuluvatkin suojausluokkaan 0. Näitä ovat esimerkiksi vanhemmat seinä-, pöytä- ja jalkalamput. Suojamaadoitetulla pistotulpalla varustetut laitteet kuuluvat suojausluokkaan I. Näitä ovat esimerkiksi monet kodinkoneet. Näissä laitteissa kosketeltavat metalliosat on kytketty suojajohtimen kautta maadoitukseen, joten ne ovat turvallisempia käyttää kuin peruseristetyt laitteet.
Suojaeristetty sähkölaite eroaa edellisestä siinä, että jännitteelliset osat ovat ikään kuin kahden kuoren alla. Tällä on varmistettu se, ettei laitteen kuori tule koskaan jännitteiseksi. Näitä ovat esimerkiksi partakoneet ja ainakin monet uudemmat kodinkoneet. Suojaeristetyn laitteen suojausluokka on II. Suojajännitteinen sähkölaite (suojausluokka III) on aina turvallinen, sillä laitteelle tuleva jännite on muuntajalla alennettu vaarattomaksi. Näitä ovat esimerkiksi verkkovirtaa käyttävät lasten sähkölelut, pienoisvalosarjat ym.
Sähkölaitteiden käyttö.
Sähkölaitteita löytyy lähes kaikkialta ja niitä ovat muun muassa tietokone, televisio, sähkölamppu, sähköhammasharja ja pesukone. Sähkölaitteet saavat energiansa muun muassa akuista, paristoista tai verkkovirrasta riippuen niiden tarvitsemasta energiamäärästä.
Itanagar

Itanagar () on Intian Arunachal Pradeshin osavaltion pääkaupunki Himalajan etukukkuloilla 440 metrin korkeudessa. Vuonna 2011 siellä oli 59 490 asukasta.
Kaupunki on saanut nimensä 1400-luvulla rakennetusta Ita-linnoituksesta. Linnoituksen lisäksi matkalijoita rohkaistaan tutustumaan Theravada-buddhalaiseen temppeliin, kaupunginmuseoon, Gangajärven ulkoilualueeseen ja Itangarin luonnonsuojelualueeseen.
Kiinan kanssa olleiden rajaselkkauksien takia osavaltio ja niin myös Itanagar oli suljettuna ulkopuolisilta vuoteen 1995 asti.
Armeijaryhmä D

Armeijaryhmä D () oli Saksan Wehrmachtin länsirintaman armeijaryhmä, joka luotiin 26. lokakuuta 1940 Ranskassa alun perin hajotetun armeijaryhmä C:n joukoista. Perustamishetkellä armeijaryhmä muodostui 1.,7. ja 15. armeijasta.
Armeijaryhmä D:n komentaja nimitettiin 15. huhtikuuta 1941 koko länsirintaman komentajaksi () ja tästä syystä armeijaryhmä D:tä on joskus nimitetty myös Lännen armeijaryhmäksi. Sen alaisuudessa toimivat sodan aikana armeijaryhmät B, G ja H.
5150

5150 on Van Halenin seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin 1986. Se oli ensimmäinen albumi, jossa vokalistina oli Sammy Hagar. Kappaleista "Why Can't This Be Love?", "Dreams" ja "Love Walks In" julkaistiin singlet, joista parhaiten menestyi "Why Can't This Be Love?" "Mainstream Rock Tracks" -listan ykkösenä. Avauskappale "Good Enough" soi parodisen Mel Brooks avaruusseikkailuelokuvan Avaruusboltsit ravintolakohtauksessa. Itse albumi ylsi bändin historiassa ensimmäistä kertaa "The Billboard 200" -listan ykköseksi ja pysyi siellä peräti kolme viikkoa. 
Albumien 5150 ja OU812 Kiertueilla 1986 tour, Monsters of Rock Tour 1988, OU812 Tour Edward Van Halen soitti koskettimia samaan aikaan kuin Sammy Hagar soitti kitarasooloja. Albumi on yhtyeen kolmanneksi myydyin albumi ja myynyt Yhdysvalloissa 6 -kertaista platinaa eli kuusi miljoonaa kappaletta. Albumin nimi tulee Eddie Van Halenin silloin uuden kotistudion nimestä, joka puolestaan on nimetty Kalifornian sosiaaliviranomaisten käyttämästä koodista "5150", joka tarkoittaa pakkohoitoon menevää potilasta
Kappaleet.
"kaikki kappaleet on Anthonyn, Hagarin, A. Van Halenin ja E. Van Halenin tekemiä."
Albumi.
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Singlet.
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Christopher Kanu

Christopher Kanu (s. 4. joulukuuta 1979 Nigeria) on entinen nigerialainen jalkapallopuolustaja. Hän pelasi Nigerian maajoukkueessa ensimmäisen kerran vuonna 2000. Christopher Kanu on tunnetun jalkapalloilijan Nwankwo Kanun veli. 
Christopher Kanu kävi kauden 2007 alussa Veikkausliiga-seurojen IFK Mariehamnin ja HJK:n testissä pelaten myös Liigacupin otteluita molemmissa joukkueissa mutta ei saanut sopimusta.
Armeijaryhmä F

Armeijaryhmä F () oli Saksan Balkanin armeijaryhmä toisen maailmansodan aikana.
Armeijaryhmä F perustettiin 12. elokuuta 1943. Saman kuukauden 26. päivänä sen komentajaksi tuli sotamarsalkka vapaaherra Maximilian von Weichs, joka pysyi tässä tehtävässä armeijaryhmän hajottamiseen asti. Weichs siirtyi tehtäväänsä Führer-reservistä, johon hänet oli sijoitettu Weichsin arvosteltua Adolf Hitlerin päätöksiä Stalingradin taistelun aikana.
Armeijaryhmä F:n päätehtävänä oli taistella Balkanin alueella vastarintaa ja muun muassa Titon johtamia partisaaneja vastaan. Sen tarkoitus oli myös toimia reservinä alueella, sillä Saksan sotilasjohto piti mahdollisena, että liittoutuneet saattaisivat nousta maihin Balkanilla.
Armeijaryhmä lakkautettiin 25. maaliskuuta 1945.
Armeijaryhmä Pohjois-Ukraina

Armeijaryhmä Pohjois-Ukraina () oli Saksan itärintaman armeijaryhmä. Sen komentajina toimivat sotamarsalkka Walter Model maaliskuusta 1944 elokuuhun 1944 sekä kenraalieversti Josef Harpe elokuusta 1944 syyskuuhun 1944. Elokuussa 1944 se uudelleennimettiin Armeijaryhmä A:si.
Elihu Root

Elihu Root (15. helmikuuta 1845, Clinton, New York, Yhdysvallat – 7. helmikuuta 1937) oli yhdysvaltalainen asianajaja ja puolustusministeri presidentti William McKinleyn virkakaudella. Sittemmin hän toimi ulkoministerinä presidentti Theodore Rooseveltin virkakauden aikana. Hän sovitteli useita Latinalaisen Amerikan konflikteja, ja hänelle myönnettiin vuoden 1912 Nobelin rauhanpalkinto.
Rootin isä oli Oren Root I ja äiti Nancy Whitnay Buttrick. Isä toimi matematiikan opettajana paikallisessa Hamilton Collegessa, jossa Elihu suoritti collegeopintonsa. Vuonna 1867 hän valmistui New Yorkin yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta ja ryhtyi asianajajaksi. 
Root avioitui vuonna 1878 Clar Frances Walesin kanssa, ja heillä oli kolme lasta. Vaimon isä oli Scientific American -lehden päätoimittaja.
Rootia pidetään yleisesti viisaana miehenä, joka sukkuloi taitavasti Washingtonin korkeiden hallituspiirien ja New Yorkissa tapahtuneen yksityisen asianajajan tehtävien välillä.
Poliittisessa toimissaan hän on useiden uudistusten alullepanija. Toimiessaan William McKinley ja Theodore Rooseveltin aikakaudella hän pani toimeen suuren puolustusvoimien uudistuksen. Lisäksi hän laajensi West Point -upseerikoulua ja perusti U. S. Army War Collegen kuin myös armeijan pääesikunnan. Hän muutti myös ylenemisjärjestelmää ja perusti erikoislajien kouluja.
Vuonna 1905 presidentti Roosevelt nimitti Rootin ulkoministeriksi yllättäen kuolleen John Hayn tilalle. Hän toteutti amerikkalaista "avoimien ovien politiikkaa" varsinkin Lähi-idässä. Latinalaisessa Amerikassa Root onnistui vakuuttamaan alueen valtiot Haagin rauhankongressiin osallistumisen eduista. Hän toimi yhteistyössä Japanin kanssa siirtolaispolitiikan ongelmien parissa. Myös Britannian ja Yhdysvaltojen rajariita Kanadan ja Alaskan rajalla sai hänen huomionsa. 
Vuonna 1912 hänelle myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto sovittelutyöstä ja työstä kansainvälisen yhteistyön parissa.
Jean Tabary

Jean Tabary (5. maaliskuuta 1930 Tukholma, Ruotsi – 18. elokuuta 2011) oli ranskalainen sarjakuvakäsikirjoittaja ja -piirtäjä. Hänet tunnetaan parhaiten "Ahmed Ahneen" luojana yhdessä René Goscinnyn kanssa. Miehet tapasivat vuonna 1962, jolloin he aloittivat yhteistyönsä. "Ahmed Ahne" sai suuren suosion, ja sitä julkaistiin myös ranskalaisessa Pilote-lehdessä. Goscinnyn kuoltua Tabary jatkoi "Ahmed Ahneen" piirtämistä yksin. 
Muita Tabaryn luomia sarjakuvia olivat "Richard et Charlie", "Grabadu et Gabaliouchtou", "Totoche", "Corinne et Jeannot" ja "Valentin le vagabond," jota julkaistiin suomeksi Ruutu-lehdessä nimellä Valentin Vaeltaja.
K. R. Brotherus

Karl Robert Brotherus (12. joulukuuta 1880 Hamina – 7. heinäkuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen valtio-opin professori. Hän toimi Helsingin yliopiston valtio-opin professorina vuosina 1924–1949 ja Helsingin yliopiston rehtorina 1931–1938.
Elämä ja ura.
Brotheruksen vanhemmat olivat lehtori Carl Gottfried Brotherus ja Emilia Carolina (Milette) Malm. Agronomi, maanviljelysneuvos Valter A. Brotherus oli hänen veljensä. Brotherus oli vuodesta 1908 naimisissa Vera Augusta Carlsonin kanssa.
Brotherus tuli ylioppilaaksi 1889 Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta. Hän opiskeli sen jälkeen Helsingin yliopistossa, josta valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1901. Valmistumisen jälkeen hän toimi vuosina 1903–1909 Helsingin kauppakorkeakoulun maantieteen opettajana. Opettajantyönsä ohella Brotherus harjoitti jatko-opintoja, ja opiskeli muun muassa Leipzigissa vuosina 1904 ja 1906. Vuonna 1906 hänestä tuli filosofian lisensiaatti ja vuonna 1907 hänet promovoitiin filosofian tohtoriksi.
Tohtorin oppiarvon saatuaan Brotherus toimi muun muassa Suomen ylioppilaskunnan puheenjohtajana (1909–1910), Nuorsuomalaisen puolueen hallituksessa (1911–1916), vuonna 1918 perustetun Kansallisen kokoomuspuolueen valtuuskunnassa (1918–1922), kauppakoulun opettajana (1915–1919) ja Suomen virallisen tietotoimiston johtajana (1919–1920). Brotheruksella oli vuosina 1902–1924 myös Helsingin yliopiston konsistorinamanuenssin virka, josta hän oli tosin eronneena jatko-opiskelunsa aikana vuosina 1903–1907. Vuonna 1924 Brotherus nimitettiin Helsingin yliopiston yleisen valtio-opin professoriksi. Tässä virassa hän toimi vuoteen 1949 saakka, jolloin hänestä promovoitiin vielä Helsingin yliopiston valtiotieteen kunniatohtori. Tarton yliopiston lakitieteen kunniatohtori hänestä oli tullut jo vuonna 1932.
Uskonnonvapauskysymys.
Yksi Brotheruksen kiinnostuksen kohteita oli uskonnonvapauskysymys. Hän otti kantaa tähän aiheeseen muun muassa ylioppilaskunnan eri järjestöissä. Vuonna 1910 Brotherus julkaisi ylioppilaiden keskusteluseuran kirjasarjassa tutkielman "Valtio ja valtiouskonto", jossa hän otti kantaa uskonnonvapauden puolesta. Valtioneuvosto kutsui Brotheruksen vuonna 1919 perustetun uskonnonvapauskomitean puheenjohtajaksi. Komitean työn tuloksena syntyi ehdotus Suomen ensimmäisestä uskonnonvapauslaista, joka hyväksyttiin eduskunnassa ja astui voimaan vuonna 1921. Brotherus jatkoi aiheen tutkimista jatko-opinnoissaan, minkä tuloksena hän julkaisi aiheesta vuonna 1923 teoksen "Valtio ja kirkko". Teos käsittelee sekä uskonnonvapauskysymyksen historiaa että Suomessa säädetyn uskonnonvapauslain merkitystä.
Brotheruksen kirjoituksista käy varsin selvästi ilmi, että hän itse edusti agnostisismia. Hän katsoi Bertrand Russellin tavoin, että pyrkimys löytää todisteita kristinuskon oikeutuksesta tai jumalan olemassaolosta on mahdotonta ja siksi turhaa.
Armeijaryhmä C

Armeijaryhmä C () oli Saksan maavoimien armeijaryhmä toisessa maailmansodassa.
Länsirintamalla palvellut armeijaryhmä muodostettiin 26. elokuuta 1939 nimeämällä uudelleen Frankfurtissa ollut armeijaryhmä 2. Sen komentajana länsirintamalla oli vuodesta 1939 alkaen sotamarsalkka Wilhelm von Leeb. ja sen vastuulla olivat kaikki Saksan länsirajalle sijoitetut joukot Puolan sotatoimien päättymiseen saakka. Puolan sotatoimien jälkeen armeijaryhmän vastuualuetta supistettiin ja se vastasi ainoastaan rintaman eteläosasta. Ranskan valtauksen jälkeen armeijaryhmä palasi Saksaan, mistä se siirtyi edelleen Itä-Preussiin 20. huhtikuuta 1941. Armeijaryhmä nimettiin 21. kesäkuuta operaatio Barbarossan alkaessa pohjoiseksi armeijaryhmäksi.
Marraskuussa 1943 Ranskaan siirrettävän armeijaryhmä B:n tehtävät Italiassa annettiin Armeijaryhmä C:lle. Pohjois-Italiassa armeijaryhmä C:tä komensi kenraali Heinrich von Vietinghoff ensin lokakuusta 1944 tammikuuhun 1945 ja uudelleen maaliskuusta 1945 toukokuuhun 1945.
Huhtikuussa 1945 armeijaryhmä muodostui Saksan 10. armeijasta, 14. armeijasta ja Italian Ligurian armeijasta. Armeijaryhmä antautui 2. toukokuuta 1945.
Formula 1 -kausi 2008

Formula 1 -kausi 2008 oli Formula 1 -historian 59. maailmanmestaruuskausi. Kausi avattiin Australian Grand Prix -viikonlopulla Albert Parkin radalla 14. maaliskuuta, ja se päättyi Brasilian Grand Prix’hin Interlagosin radalla 2. marraskuuta. Kausi oli lähinnä Lewis Hamiltonin, Felipe Massan ja Kimi Räikkösen välistä taistelua. Mestaruuden voitti toista kauttaan ajanut McLarenin Lewis Hamilton. Kansalaisuuden mukaan laskettuna suomalaiset kuljettajat keräsivät eniten pisteitä.
Kaudella Renault-skandaali ("crashgate") aiheutti keskustelua ja johti rangaistuksiin.
Tallit ja kuljettajat.
Merkkipaalut.
Kuljettajat.
Laskutavasta riippuen osakilpailumäärien merkkipaalut saavutettiin kauden aikana eri kilpailussa. 
Kauden 2008 autojen julkistamiset.
¹ Talli ei järjestänyt erillistä auton esittelytilaisuutta, vaan käytti kyseisenä päivänä autoa ensimmäisen kerran testeissä.&lt;br&gt;
² Talli ei järjestänyt erillistä auton esittelytilaisuutta, vaan käytti kyseisenä päivänä autoa ensimmäisen kerran Australian GP:n vapaissa harjoituksissa.&lt;br&gt;
³ Talli aloitti kauden 2008 päivitetyllä versiolla edelliskauden autosta.
Kilpailukalenteri.
Ranskan GP:tä ei ensin aiottu ajaa kaudella 2008. Syinä oli mm. Magny-Cours-radan syrjäinen sijainti, huonot kulkuyhteydet sekä tarpeeksi tasokkaiden hotellien puute. Kilpailu on aiempina vuosina kärsinyt myös taloudellisista vaikeuksista heikon yleisömäärän vuoksi. Myöhemmin ilmoitettiin, että kilpailu järjestetään sittenkin kaudella 2008 Magny-Coursin radalla sekä mahdollisesti myös kaudella 2009.
Skrubba

Skrubba on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee eteläisen Tukholman alueella ("Söderort"), ja kuuluu Skarpnäckin kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosaa rajaavat Flatenin ja Orhemin kaupunginosat. Skrubba on saanut nimensä alueella sijainneesta vanhasta torpasta. Kaupunginosa muodostettiin vuonna 1926, ja siellä on asukkaita vain noin 13. Maa-alaltaan kaupunginosa on 2,34 neliökilometrin suuruinen.
Kaupunginosassa sijaitsee Strandkyrkogårdenin hautausmaa.
Gustav Radde

Gustav Ferdinand Richard Radde (27. marraskuuta 1831 Danzig – 2. maaliskuuta / 15. maaliskuuta 1903 Tbilisi, Georgia) oli saksalainen luonnontieteilijä ja tutkimusmatkailija.
Radden isä Johann Radde oli opettaja. Hänellä oli 2 sisarta ja veli Otto. Gustav opiskeli vain lyhyesti ja ryhtyi sitten apteekkariksi. Hänen kiinnostuksensa luonnontieteisiin kasvoi, ja 1852 hän luopui liiketoiminnasta ja vietti 2 vuotta Krimillä kasvitieteilijä Christian von Stevenin kanssa keräten kasveja ja eläimiä. Hän teki retkiä Etelä-Venäjälle Johann Friedrich von Brandtin ja Karl Ernst von Baerin kanssa. Hän osallistui kasvi- ja eläintieteilijänä astronomi Ludwig Schwarzin johtamalle Itä-Siperian retkelle 1855.
1864 hän asettui asumaan Tbilisiin, Georgiaan. Eläinten ja kasvien lisäksi hän keräsi ja tutki kansatiedettä keräten balladeja ja tarinoita sekä tutkien paikallisia kieliä ja tapoja. Tulostensa esittelemiseksi hän perusti Tbilisiin Kaukaasialaisen museon. Seuraavina vuosina keräilymatkat ulottuivat myös Mustanmeren ja Kaspianmeren rannikoille ja laajalle alueelle Keski-Aasiaan. 1895 hän purjehti Intiaan ja Japaniin, ja 2 vuotta myöhemmin hän osallistui virallisena luonnontieteilijänä Venäjän keisariperheen matkalle Pohjois-Afrikkaan.
1884 hänet valittiin maailman ensimmäisen Kansainvälisen ornitologisen kongressin isännäksi Wienissä. Hän oli "British Ornithologists' Union"in ja "Zoology Society of London"in ulkojäsen.
Hänen kunniakseen on nimetty useita eläimiä, muun muassa eräs käärme "Vipera raddei" ja eräs sammakko "Bufo raddei". Radde itse nimesi ja kuvaili kaspianrautiaisen ("Prunella ocularis"). Siperianuunilinnun ("Phylloscopus schwarzi") hän nimesi Ludwig Schwarzin kunniaksi.
Tol Cormpt Norz Norz Norz

Tol Cormpt Norz Norz Norz on suomalaisen black metal -yhtye Impaled Nazarenen ensimmäinen studioalbumi ja keskeinen pala suomalaisen black metalin historiaa. Yhtye aiheutti jo debyytillään pienoista kohua vaatien itäeurooppalaisilta mailta lisähintaa levystä ja kieltäytyi täysin lähettämästä sitä Norjaan.
Suomeksi levyn eenokinkielinen nimi kääntyy laulaja Mika Luttisen mukaan: "Meidät kaikki tullaan merkitsemään kuusi kuusi kuusi".
Kappaleet.
"Levystä on julkaistu useita eri versioita. joiden kappaleluettelossa on ollut useita virheitä."
"Alla alkuperäisen julkaisun virallinen kappaleluettelo."
Keväjärvi

Keväjärvi () on kylä Inarin kunnassa, 13 kilometriä Ivalosta itäänpäin Inarijärven eteläpuolella, Nellimiin johtavan seututie 969:n eli entisen Petsamontien varrella. Kylä sijaitsee Inarijärven Nanguvuonoon laskevien järvien ympäröimällä mäntyharjanteella. Vuoden 2005 lopussa kylässä oli 185 asukasta. Keväjärvellä asuu pääosin kolttasaamelaisia.
Gdańskinlahti

Gdańskinlahti (, , ) on jokseenkin puoliympyrän muotoinen, pohjoiseen aukeava lahti Itämeren kaakkoisosassa, Puolan sekä Venäjälle kuuluvan Kaliningradin alueen rannikolla. Gdańskinlahteen laskee etelästä Veiksel. Lahden luoteisosan erottaa Itämeren Gotlannin altaasta Helin niemimaa; niemimaan kainaloon jäävä matala lahdenosa on nimeltään Puckinlahti. Lahden kaakkoisrannan muodostaa Veikselin kynnäs, jonka taakse jäävä makeavetinen rannikkolaguuni on Veikselinhaffi.
Gdánskinlahti on syvimmältä kohdaltaan 120 metriä syvä. Lahden suolapitoisuus on noin 0,7 prosenttia. Tärkeimmät satamakaupungit lahden rannalla ovat Gdańsk ja Gdynia Puolan puolella sekä Venäjän Baltijsk. Muita rannikkopaikkakuntia ovat muun muassa Sopot, Puck ja Hel.
Helin niemimaa

Helin niemimaa eli Helinkynnäs (, tai "Putziger Nehrung") on Pohjois-Puolassa Itämereen Gdańskinlahteen työntyvä hiekkakynnäs. Niemimaa erottaa Puckinlahden Itämerestä ja on noin 35 kilometriä pitkä. Puckinlahti on Gdańskinlahden matala luoteisosa. Helin niemimaan leveys vaihtelee 200 metristä kolmeen kilometriin.
Niemimaan päätepisteessä sijaitsee Helin kaupunki, jonne johtaa kynnästä pitkin maantie ja rautatie. Helin niemimaalla on ollut strategista merkitystä sodissa ja taisteluissa.
Baltijskinsalmi

Baltijskinsalmi (myös "Pillaunsalmi", , , ) on salmi, joka yhdistää Veikselinhaffin Itämeren Gdańskinlahteen Kaliningradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Veikselinhaffin pohjoisosassa ja se erottaa haffia rajaavan Veikselin kynnään sen pohjoispuolella olevasta Sambian niemimaasta. Salmen pohjoisrannalla on Baltijskin satamakaupunki, joka on Venäjän Itämeren laivaston tukikohta.
Yhteys kynnään poikki kaivettiin vuonna 1497. Väylää laajennettiin 1960-luvulla 400 m:n levyiseksi ja 12 m syväksi. Se muodostaa ainoan meriyhteyden Kaliningradiin ja myös Puolan satamiin Veikselinhaffissa. Tähän liittyvien vaikeuksien vuoksi Puolassa rakennettiin Veikselin kynnään kanava, joka valmistui syksyllä 2022.
David Miller (kanadalainen poliitikko)

David Raymond Miller (s. 26. joulukuuta 1958 San Francisco, Kalifornia, USA) on kanadalainen poliitikko, joka toimii nykyisin Kanadan WWF:n puheenjohtajana ja Maailmanpankin neuvonantajana. Hän oli Toronton pormestari 2003–2010.
David Miller valittiin pormestariksi vuonna 2003 ja valittiin neljän vuoden jatkokaudelle vuonna 2006. Hän aloitti poliitikkona New Democratic Party -puolueessa, mutta valittiin pormestariksi sitoutumattomana.
25. syyskuuta 2009 Miller tiedotti, ettei ollut halukas jatkamaan Toronton pormestarina kolmannella kaudella. Vuonna 2011 Miller valittiin Maailmanpankin neuvonantajaksi.
Kälvesta

Kälvesta on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee läntisen Tukholman alueella ("Västerort") ja kuuluu hallinnollisesti Hässelby-Vällingbyn kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosaa rajaavat Vinstan, Hässelby Villastadin, Solhemin ja Lundan kaupunginosat sekä pohjoisessa Järfällan kunnan Skälby. Kälvestä on rivitalo- ja omakotitalokeskeinen alue. Siellä asuu noin 4 400 ihmistä, ja kaupunginosa on maa-alaltaan 1,18 neliökilometrin suuruinen. 
Tammikuussa 1977 Kälvestassa tapahtui 22 henkeä vaatinut lento-onnettomuus.
Paavo J. Paavola

Paavo Johannes Paavola (1. joulukuuta 1935 Punkaharju – 18. tammikuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen juristi, oikeustieteen lisensiaatti ja varatuomari, joka tuli tunnetuksi valtakunnansovittelijana.
Paavolan isä on asemamies Bruno Paavola ja äiti postinkantaja Aili o.s. Haikonen. Äidinpuoleisen suvun juuret ovat nykyisen rajan takaisessa Karjalassa, minkä vuoksi Paavola on ollut aktiivisesti mukana Karjalan liiton toiminnassa. Lainopin kandidaatin tutkinnon Paavola suoritti 1959, sai varatuomarin arvon 1962 ja valmistui oikeustieteen lisensiaatiksi 1966.
Paavola aloitti lakimiesuransa syyttäjänä Tampereen raastuvanoikeudessa ja myöhemmin asianajotoimiston lakimiehenä. Hän on toiminut Lauritsalan kauppalansihteerinä 1966 ja Lappeenrannan kaupunginsihteerinä 1967. Paavola oli Paperiteollisuuden työntekijäliiton lakimiehenä 1967–1969 ja SAK:n lakimiehenä 1970, valtakunnansovittelija 1971–1979, tulopoliittinen virkamies 1975–1976, Kunnallisen sopimusvaltuuskunnan johtaja 1979–1987, Kunnallisen työmarkkinalaitoksen johtajana 1987–1993. 
Paavola oli Helsingin kaupunginvaltuutettu 1977–1980.
Paavolan ensimmäinen vaimo oli psykiatri Eeva-Liisa Paavola, o.s. Vaarnila (k. 1973), jonka kanssa hänellä on kaksi tytärtä. Toinen vaimo on sairaanhoidon opettaja Aino Paavola, o.s. Kärki.
Åkeshov

Åkeshov on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee läntisen Tukholman alueella ("Västerort"), ja kuuluu hallinnollisesti Bromman kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosaa rajaavat Åkeslundin, Nockebyhovin, Norra Ängbyn ja Riksbyn kaupunginosat. Åkeshovin kaupunginosa muodostettiin vuonna 1926. Vuonna 1934 se liitettiin Nockebyhoviin, mutta vuonna 1940 siitä tuli taas oma kaupunginosansa. Åkeshovissa on asukkaita noin 700, ja kaupunginosa on maa-alaltaan 0,27 neliökilometrin suuruinen. 
Kaupunginosassa sijaitsee Åkeshovin linna sekä Åkeshovin uima- ja liikuntahalli.
Jairzinho

Jair Ventura Filho (s. 25. joulukuuta 1944 Rio de Janeiro), eli Jairzinho, on brasilialainen ammattilaisuransa päättänyt jalkapalloilija, joka pelasi oikean laitahyökkääjän pelipaikalla. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut valmennustehtävissä, viimeksi Gabonin maajoukkueelle vuosina 2004–2005.
Jairzinho liittyi Brasilian maajoukkueeseen kesäkuussa 1964. Hän pelasi joukkueessa 82 virallista maaottelua ja teki niissä 35 maalia. Hän kuului maajoukkueen kokoonpanoon MM-kilpailuissa 1966, 1970 ja 1974.
Åkeshovin linna

Åkeshovin linna () on linna Tukholman Åkeshovin kaupunginosassa, Bromman kaupunginosa-alueella.
Linna valmistui vuonna 1642 vapaaherra ja valtakunnanmarsalkka Åke Axelsson Natt och Dagille, joka oli ostanut tilan jo vuonna 1635 sen silloiselta omistajalta Christoffer Ludvig Raschelta. Tila tunnettiin tuolloin nimellä Nockeby. Linnaa on sen jälkeen muutettu useaan otteeseen, ja arkkitehti Carl Hårleman suunnitteli vuonna 1723 ja 1740-luvulla rakennetut lisäosat. Linnan viimeisin restaurointi toteuttiin vuonna 1958.
Tukholman kaupungin ostettua linnan vuonna 1904 siitä tehtiin mielisairaala. Myöhemmin se muutettiin kouluksi, kunnes se siirtyi Bromman seurakunnan haltuun. Vuodesta 1988 lähtien linna on toiminut konferenssikeskuksena ja hotellina.
Uzbekistanin sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna

Uzbekistanin sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna oli Uzbekistanin sosialistisen neuvostotasavallan tunnus. Se otettiin käyttöön 14. helmikuuta 1937. Vaakuna pohjautuu Neuvostoliiton vaakunaan. Siinä on maanviljelyn (puuvilla, vehnäja sirppi) ja raskaan teollisuuden (vasara) symbolit, sekä lisäksi uzbekkien symboli, matto. Nouseva aurinko Keski-Aasian kartan yllä kuvaa tulevaisuutta tässä maanosassa. Punaisen tähden viisi sakaraa kuvaa "sosialistista vallankumousta kaikilla viidellä mantereella".
Lipussa on Neuvostoliiton motto ("Kaikkien maiden työläiset, liittykää yhteen!") sekä venäjäksi että uzbekiksi (Бүтүн дүне пролетарлари, бирлашинтиз!; nykyisin latinalaisin kirjaimin: Bütün düne proletarlari, birlashintiz!).
Maan nimi on lyhennetty vaakunaan vain uzbekistanilaisilla aakkosilla: Ўз. С.С.Р., joka tulee sanoista Ўзбекистон Совет Социалистик Республикаси, Uzbekistanin sosialistinen neuvostotasavalta.
Karakalpakian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta käytti toisintoa tästä vaakunasta, jossa valtion motto oli sekä karakalpakiksi että uzbekiksi, ja tasavallan nimi oli lyhennetty muotoon: ҚҚ АССР.
Vaakuna vaihdettiin vuonna 1992 nykyiseen Uzbekistanin vaakunaan, johon säästettiin paljon osia neuvostotasavallan vaakunasta.
Anna Falchi

Anna Falchi (oik. Anna Kristiina Palomäki, s. 22. huhtikuuta 1972 Tampere) on suomalaissyntyinen malli ja näyttelijä.
Falchi syntyi Suomessa, mutta kasvoi Italiassa. Hänellä on suomalais-italialaiset sukujuuret.
Uran alku.
Falchi meni 15-vuotiaana suomalaisen äitinsä kehotuksesta mallikurssille Pesaron kaupungissa. Yksi kurssin opettajista havaitsi Falchin potentiaalin ja kehotti tätä ryhtymään malliksi Milanossa. Hän voitti maakunnallisen kauneuskilpailun Marchessa vuonna 1989 ja sijoittui 17-vuotiaana toiseksi Miss Italia -kilpailussa ja sai Miss Cinema -tittelin. Pohjoismaisiin naistyyppeihin mieltynyt elokuvaohjaaja Federico Fellini valitsi hänet erään suurpankin mainosfilmiin vuonna 1992. Vaikka Falchin osuus filmissä oli lyhyt, se herätti suuren huomion ja hän sai runsaasti työtarjouksia. Vuonna 1995 hän oli San Remon laulukilpailun juontajana. Hän esitti juonnossaan muun muassa suomalaisen lastenlorun "Entten tentten" sanoilla kappaleen "Pium Paum (Vipula vapula)". Hän lauloi sen myös levylle vuonna 1995.
Filmiura.
Ensimmäinen Falchin elokuvarooli oli Marco Risin vuoden 1993 filmissä "Del continente nero" eli Mustalla mantereella. Omasta mielestään tärkeimmän elokuvaroolinsa hän teki vuoden 1994 scifielokuvassa "Dellamorte Dellamore". Elokuvauran lisäksi hän ryhtyi tuottajaksi ja perusti veljensä kanssa elokuvatuotantoyrityksen. Falchi on tehnyt 20 elokuvaa ja viisi kalenteria. Hänestä on tullut Italiassa seksisymboli. Yksi hänen tunnetuimmista tempauksistaan on paidan riisuminen 80 000 katsojan edessä jalkapallojoukkue Lazion mestaruusjuhlissa vuonna 2000. Hän oli luvannut tehdä niin, mikäli Lazio voittaisi mestaruuden.
Yksityiselämä.
Falchi meni heinäkuussa 2005 naimisiin miljonääri Stefano Ricuccin kanssa Toscanassa, mutta erosi pian. Tuore aviomies sai syytteet sisäpiirikaupoista, konkurssirikoksesta ja veronkierrosta. Hänet vangittiin kolmeksi kuukaudeksi keväällä 2006. Pari erosi pian tämän jälkeen.
Armeijaryhmä B (länsirintama)

Armeijaryhmä B () oli Saksan vuoden 1940 länsirintaman taisteluihin osallistunut armeijaryhmä. Sen komentajana oli sotamarsalkka Fedor von Bock syyskuusta 1939 joulukuuhun 1941.
Armeijaryhmä muodostettiin 10. lokakuuta 1939 ja sen ensimmäiseksi tehtäväksi asetettiin Saksan rajan turvaaminen Emsjoelta armeijaryhmä C:n rajalle asti ja samalla valmistautua hyökkäykseen Alankomaihin ja Belgiaan. Erich von Mansteinin suunnitelman mukaan armeijaryhmä B:n tehtävä Ranskan valloituksessa oli vetää osa brittiläisistä ja ranskalaisista joukoista Belgian suuntaan ja siten viedä painetta pois armeijaryhmä A:n Ardenneille suuntautuneelta päähyökkäykseltä. Bockin komennossa oli 29 divisioonaa, joista kolme panssaroituja. Lisäksi armeijaryhmää tuki Luftwaffen toinen lennosto.
Vapaaherran elämää

Vapaaherran elämää on Ultra Bran ensimmäinen pitkäsoitto. Albumi oli Suomen virallisella listalla yhteensä seitsemän viikkoa, korkeimmillaan sijalla 11. Se on myös Ultra Bran ainoa albumi, josta on julkaistu C-kasettiversio. Sen A-puolella ovat kappaleet 1–7 ja B-puolella kappaleet 8–14. 
Kappale "Sankaritar" osallistui Suomen vuoden 1996 Euroviisukarsintojen esikarsintaan, mutta ei selvinnyt loppukarsintaan.
Kappaleet.
Kappaleet 1, 3, 6, 8–10, 13 ja 14 on sovittanut Kerkko Koskinen, kappaleet 2, 4, 5, 7 ja 11 Koskinen, Antti Lehtinen, Joel Melasniemi ja Tommi Saarikivi sekä kappaleen 12 Koskinen ja Lehtinen.
Kokoonpano.
Vierailijat.
Jouset.
kappaleissa 3, 6, 11, 13 ja 14
Kuoro.
kappaleessa 14&lt;br&gt;
Ultra Bra, Agit-prop, Jussi Chydenius, Anni Eerikäinen, Kristiina Halkola, Samuli Harjunpää, Maarit Holkko, Virpi Moskari, Laura Mäkelä, Sasha Mäkilä, Samuli Mäkisalo, Juha Partanen, Petriikka Pohjanheimo, Ville Putro, Jukka Puurula, Katja Pätiälä, Ilona Rinne, Johanna Rusama, Jesse S., Timo S., Tuuli Saksala, Peppe Träskman ja Miira Tuominen
Kroketti (albumi)

Kroketti on vuonna 1997 julkaistu Ultra Bran albumi. Albumi oli Suomen virallisella listalla (top 40) vuosina 1997–1999 yhteensä 90 viikkoa. Korkeimmillaan se oli sijalla kolme.
Yhtyeen paluukiertueen vuoksi Svart Records julkaisi albumista LP-versiot kesäkuussa 2017. Levyjä oli kolme eriväristä. Punaista levyä julkaistiin 200 kappaleen erä ja mustaa 300 kappaleen erä. Myös kullanvärisiä levyjä oli saatavilla vain pieni määrä. Vuonna 2020 Levykauppa Äx julkaisi levystä C-kasetti-version levymerkillä Lipposen levy ja kasetti.
Kappaleet.
Kappaleet 1, 3, 11 ja 13 on sovittanut Kerkko Koskinen ja kappaleet 2, 4–10 ja 12 Kerkko Koskinen, Antti Lehtinen, Joel Melasniemi ja Tommi Saarikivi.
Kokoonpano.
Vierailijat.
Jouset.
kappaleissa 5, 11 ja 13
kappaleissa 3, 6 ja 12
Kuoro.
kappaleessa 2&lt;br&gt;
Ultra Bra, Pekka Aarnio, Petriikka Pohjanheimo, Krista Putkonen ja Susanna Torvinen
Kalifornia (albumi)

Kalifornia on vuonna 1999 julkaistu Ultra Bran albumi. Albumi debytoi Suomen virallisen listan ykkösenä, pysyi kärjessä kahdeksan viikkoa ja pysyi listalla 29 viikon ajan.
Yhtyeen paluukiertueen vuoksi Svart Records julkaisi albumista LP-versiot elokuussa 2017. Levyjä oli kolmea eri väriä. Läpinäkyvää kultaista levyä julkaistiin 200 kappaleen erä ja mustaa 300 kappaleen erä. Myös kullanväristä vinyyliä oli saatavilla vain rajoitettu, pieni erä.
Levyn kannessa on kuva sveitsiläisen taidemaalarin ja kuvanveistäjän Alberto Giacomettin teoksesta Annette IV.
Arvostelut.
Soundin Alex Nieminen antoi albumille neljä tähteä ja totesi sen olevan "seesteinen, mietiskelevä ja selkeästi bändin kunnianhimoisin pitkäsoitto".
Kappaleet.
Kappaleet 1–3, 5, 7, 8, 10, 11 ja 13 ovat sovittaneet Kerkko Koskinen, Antti Lehtinen, Joel Melasniemi, Jan Pethman ja Tommi Saarikivi, kappaleet 4 ja 9 Koskinen, Melasniemi, Pethman ja Saarikivi sekä kappaleet 6 ja 12 Koskinen.
Kokoonpano.
Vierailijat.
UB-jouset.
kappaleissa 2–7, 9 ja 12
Singlet.
Kappaleella Eniten laulavat Kerkko Koskinen, Arto Talme, Antti Lehtinen, Tommi Saarikivi ja Joel Melasniemi.
Vesireittejä

Vesireittejä on Ultra Bran musiikkialbumi vuodelta 2000. Albumi nousi ilmestyessään suoraan Suomen virallisen albumilistan kärkeen ja pysyi top 40:ssä yhteensä 19 viikkoa.
Yhtyeen paluukiertueen vuoksi Svart Records julkaisi albumista LP-versiot elokuussa 2017. Levyjä oli kolmea eri väriä. Sinistä levyä julkaistiin 200 kappaleen erä ja mustaa 300 kappaleen erä. Myös kullanvärinen painos oli rajoitettu.
Levyn teon yhteydessä nauhoitettiin myös muun muassa kesällä 2000 singlenä julkaistu ”Villiviini” ja vuonna 2001 kokoelma-albumilla "Sinä päivänä kun synnyin" julkaistu ”Kalpeat kasvot” sekä keskeneräisiksi jääneet ”Aukioille kiiruhtava tuuli” ja ”Maailman rikkain tyttö”.
Arvostelut.
Soundin Asko Alanen antoi albumille neljä tähteä. Hänen mukaansa ”laulut möyrivät rinnassa ja raikuvat korvissa vahvasti ja nautittavasti”.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet ovat sovittaneet Kerkko Koskinen, Antti Lehtinen, Joel Melasniemi ja Tommi Saarikivi.
Kokoonpano.
Vierailijat.
Jouset.
kappaleissa 4, 8, 11 ja 13
Sinä päivänä kun synnyin

Sinä päivänä kun synnyin on Ultra Bran vuonna 2001 julkaistu kokoelma-albumi. Kaksois-CD:n ensimmäisellä levyllä on vanhoja, jo varsinaisilla albumeilla julkaistuja kappaleita. Toisella levyllä on harvinaisempia kappaleita, joista kaikkia ei ollut aikaisemmin edes levytetty. Toisella levyllä on mukana myös Ultra Bran ensimmäisen julkaisun, vuosia aiemmin loppuunmyydyn "Houkutusten kiihottava maku" -EP:n sisältö.
Albumi oli Suomen virallisella albumilistalla (top 40) vuosina 2001–2003 yhteensä 26 viikkoa, joista kaksi viikkoa sijalla yksi.
Albumin ensimmäisen cd:n sisällöstä julkaistiin 19. toukokuuta 2017 kahden LP-levyn kokoelma-albumi nimellä "Sinä päivänä kun synnyin (vol. 1)". Albumin uudelleenjulkaisu liittyy yhtyeen kesällä 2017 tekemään paluukiertueeseen. LP-kokoelman julkaisi Ainoa Productions. Kokoelman jälkimmäinen levy julkaistiin hieman myöhemmin osana kokoelma-albumia Sinä päivänä kun synnyimme, joka sisältää levyn kappaleet hieman toisessa järjestyksessä sekä joitain muita yhtyeen singleillä julkaistuja remix-versioita kappaleista sekä muutamia aiemmin julkaisemattomia nauhoituksia. 
Kappaleet.
CD 1.
Vuoden 2017 LP-kokoelmassa kappaleet ovat samassa järjestyksessä. Ensimmäisen levyn molemmilla puolilla ja toisen levyn A-puolella on viisi kappaletta. Toisen levyn B-puolella on kuusi kappaletta.
Cristofano Allori

Cristofano Allori (17. lokakuuta 1577 – 1. huhtikuuta 1621) oli italialainen taidemaalari, joka edusti myöhempää firenzeläistä manierismia ja keskittyi muotokuvamaalaukseen.
Allori syntyi Firenzessä ja sai ensimmäiset maalarinoppinsa isältään Alessandro Allorilta. Hän opiskeli Gregorio Paganin (1558–1605) alaisuudessa, joka pyrki yhdistämään venetsialaisen maalaustaiteen rikkaan värimaailman firenzeläiseen yksityiskohtien tarkkuuteen.
Allorin maalauksille on tunnusomaista luonnonmukaisuus ja yksityiskohtien tekninen täydellisyys. Hänen maalaustaiteen tekniikan hallintaa osoittaa sekin, että hänen Correggion teoksista tekemiään kopioita pidettiin Correggion tekeminä kopioina. Hänen parhaimpana teoksenaan pidetään Palazzo Pittissä sijaitsevaa maalausta "Judit surmaa Holoferneen". Juditin mallina oli Allorin rakastajatar, kaunis Mazzafirra, joka esiintyi myös hänen Magdalan Maria maalauksessaan; Holoferneen pään uskotaan esittävän Alloria itseään.
Marcel Pagnol

Marcel Pagnol (28. helmikuuta 1895 Aubagne – 18. huhtikuuta 1974 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija, näytelmäkirjailija ja elokuvaohjaaja, jonka tyylilajina oli useimmiten lämmin komedia. Hänet valittiin Ranskan akatemiaan vuonna 1946 ensimmäisenä elokuvantekijänä.
Elämä ja teokset.
Pagnol syntyi Etelä-Ranskan Aubagnessa Marseillen lähellä ja opiskeli englanninopettajaksi, jona hän toimi viitisen vuotta kotiseudullaan ja vuosina 1922–1927 Pariisissa. Hänet vapautettiin terveyssyistä sotilaspalveluksesta tykistössä 1915, ensimmäisen maailmansodan alkuhetkillä.
Pagnol kirjoitti Pariisissa väljästi omaelämäkerrallisen näytelmän "Topaze" sekä suuren suosion saaneen "Marseille-trilogian" "Marius", "Fanny" ja "César", jota esitettiin 1930-luvulla Suomenkin teattereissa ja josta on tehty useita elokuva- ja televisiosovituksia. Vuonna 1926 Pagnol näki Lontoossa yhden ensimmäisistä äänielokuvista ja päätti suuntautua elokuva-alalle. Hän otti yhteyttä Paramount Pictures -elokuvayhtiöön, minkä tuloksena Alexander Korda ohjasi filmiversion Pagnolin näytelmästä "Marius" vuonna 1931. Se oli yksi suosituimpia varhaisia ranskankielisiä äänielokuvia, ja pian Pagnol perusti Marseillen lähelle oman elokuvastudion, josta tuli suuri menestys. Sekä näytelmissään että elokuvissaan Pagnol käytti aikansa tunnetuimpia ranskalaisnäyttelijöitä kuten Fernandel, Raimu ja Blavette.
1950-luvulla Pagnol kirjoitti lapsuusmuistoihinsa pohjautuvat nostalgiset romaanit "La Gloire de mon père" (suom. "Isäni kunnian päivä"), "Le Château de ma mère" ja "Le Temps des secrets". Kahdesta ensimmäisestä Yves Robert teki 1990-luvun alussa elokuvat "Isäni kunnian päivä" ja "Äitini linna". 1960-luvulla Pagnol julkaisi niin ikään Provenceen sijoittuvan romaanin "L’Eau des collines", joka koostui kahdesta osasta: ”Jean de Florette” ja ”Manon des sources”. Näistä jälkimmäinen perustui Pagnolin jo 1952 käsikirjoittamaan ja ohjaamaan samannimiseen elokuvaan. Vuonna 1986 Claude Berri ohjasi romaanin pohjalta elokuvat "Jean de Florette" (suomeksi myös nimellä "Katkeruuden lähde") ja "Rakkauden lähde", joiden pääosia esittivät Yves Montand, Gérard Depardieu, Emmanuelle Béart ja Daniel Auteuil. 
Muuta.
Vuonna 2006 Thierry Chabert ohjasi Pagnolin lapsuus- ja nuoruusmuistoihin perustuvan kaksiosaisen tv-draaman "Marcel Pagnolin nuoruusvuodet" ("Le Temps des secrets, le temps des amours").
Gëlle Fra

Gëlle Fra, virallisemmin "Monument du Souvenir", on muistomerkki Luxemburgin kaupungissa, Luxemburgissa. Se sijaitsee "Place de la Constitution" -aukiolla, Ville Hauten kaupunginosassa, Luxemburgin keskustassa. Sen on suunnitellut luxemburgilainen kuvanveistäjä Claus Cito, ja se edustaa nykyisin luxemburgilaista vapautta ja vastarintaa. 
Kuvaus.
Muistomerkin keskeisin osa on 21 metrin korkeuteen kohoava graniittinen obeliski. Obeliskin päällä on kullattu pronssipatsas, joka esittää naista pitelemässä laakerinseppelettä. Muistomerkin juurella on kaksi pronssista hahmoa, esittäen niitä luxemburgilaisia sotilaita jotka osallistuivat vapaaehtoisesti ensimmäiseen maailmansotaan Ranskan puolesta. Toinen hahmoista on makuuasennossa, palveluksessa kuolleena, kun taas toinen hahmoista istuu murehtien toveriaan.
Historia.
Gëlle Fra pystytettiin alun perin vuonna 1923 niiden tuhansien luxemburgilaisten muiston kunniaksi, jotka taistelivat ensimmäisessä maailmansodassa ranskalaisten rinnalla. Luxemburgia miehittäneet saksalaiset kuitenkin purkivat muistomerkin Elokuun 6. päivänä vuonna 1940. Tämä synnytti mielenosoituksia, jotka Gestapo hajotti. Gëlle Frasta tuli näin luxemburgilaisen vapauden ja vastarinnan symboli. Vuonna 1985 se pystytettiin uudelleen Place de la Constitutionille.
Pihlajaveden rautatieasema

Pihlajaveden rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Pihlajaveden kylässä Keuruun kaupungissa, entisen Pihlajaveden kunnan alueella rataosalla . Liikennepaikalla pysähtyvät kaikki rataosalla liikennöivät taajamajunat. Kaikki henkilöjunat käyttävät raidetta 1. Haapamäen rautatieasemalle on matkaa 12,3 kilometriä.
Vuonna 1883 käyttöön otettu Pihlajaveden pysäkki sijoitettiin syrjäiselle paikalle muutamia kilometrejä kirkosta itään lähinnä junien kohtaamispaikaksi ja korotettiin asemaksi vuonna 1888. Aseman seutu kasvoi merkittävyydessään pian kirkonkylän veroiseksi, mutta ei koskaan erityisen suureksi taajamaksi. Arkkitehti Knut Nylanderin suunnittelema asemarakennus on valmistunut vuonna 1883 ja sitä laajennettiin arkkitehti Bruno Granholmin piirustusten mukaan vuonna 1902. Lipunmyynti asemalla lopetettiin vuonna 1972. Asemarakennus vaurioitui 1980-luvulla sattuneessa tulipalossa, minkä jälkeen junasuoritus siirrettiin parakkirakennukseen. Asemarakennus korjattiin entiselleen, mutta asema muutettiin samoihin aikoihin miehittämättömäksi.
Junakohtaukset miehittämättömällä liikennepaikalla tulivat mahdollisiksi, kun Pihlajavedelle asennettiin aukiajettavat vaihteet vuonna 1996 ja otettiin käyttöön radio-ohjaukseen perustuva kauko-ohjaus vuonna 1998 ensimmäisenä rautatieliikennepaikkana Suomessa. Tavaraliikenne Pihlajaveden asemalla lakkautettiin vuonna 1999, mutta asema on edelleen henkilöliikenteen käytössä ja junien kohtauspaikkana. Asema-alueen rakennukset siirtyivät vuonna 2007 Senaatti-kiinteistöille ja edelleen myyntiin. Asemarakennus on ollut postitoimiston ja nahka-alan yrityksen toimintojen loputtua tyhjillään.
Aseman lähettyvillä sijaitsee Pihlajaveden kyläkoulu. Koulun entinen nimi oli Pihlajaveden kunnan Aseman kansakoulu. Koulun ulkonäössä on vaikutteita asemarakennusarkkitehtuurista.
Pihlajaveden asemaa pommitettiin talvisodassa. Kolme puna-armeijan lentokonetta pudotti noin 30 pommia 29. joulukuuta 1939. Kolme ihmistä kuoli ja kolme raidetta vaurioitui. Aseman oven vieressä on tapausta käsittelevä muistolaatta.
Pihlajaveden asemapäälliköt.
Lähde