tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1994

Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1994 olivat 58. maailmanmestaruuskilpailut. Ne pelattiin Italiassa; Bolzanon, Canazein ja Milanon kaupungeissa. Maailmanmestaruuden vei Kanada, joka voitti tasaisessa loppuottelussa Suomen rangaistuslaukauskilpailussa maalein 2–1 (3–2 rl.). Pronssia voitti Ruotsi, joka päihitti pronssiottelussa Yhdysvallat. 
Suomi turnauksessa.
Suomi pelasi vuoden 1994 kisoissa kahdeksan ottelua, ja eriä se pelasi loppuottelun jatkoerä mukaan laskien yhteensä 25. Ainoa erätappio joukkueelle tuli alkusarjassa Tšekkiä vastaan. Välierässä Suomi voitti Yhdysvallat ylivoimaisesti lukemin 8–0.
Suomi pelasi Milanossa loppuottelussa Kanadaa vastaan. Kanadan joukkueessa pelasivat muun muassa Rob Blake, Paul Kariya, Luc Robitaille, Joe Sakic ja Brendan Shanahan. Ottelu lähti kääntymään lopulta Kanadan eduksi tuomarivirheen takia. Leijonat johti Esa Keskisen kolmannessa erässä tekemällä maalilla 1–0, jonka hän teki Mikko Mäkelän syötöstä. Kanada nousi tasoihin vajaat viisi minuuttia ennen erän loppua, kun Rod Brind’Amour kaatoi Jari Kurrin sääntöjen vastaisesti ja Brind'Amour pääsi etulyöntiasemassa tekemään maalin ohi maalivahti Jarmo Myllyksen. Näin varsinainen peliaika päättyi lukemissa 1–1 ja jatkoerä jäi maalittomaksi. Lopulta Kanada voitti Suomen rangaistuslaukauskilpailussa.
Joukkueet.
Lohko A
Lohko B
Mitalistijoukkueiden pelaajat.
Lähde:
Turnauksen pistepörssi.
Lähde:
B-sarja.
B-sarja kiekkoiltiin Tanskan Kööpenhaminassa.
Sveitsi nousi A-sarjaan. Kiina putosi C-sarjaan.
C-sarja.
C1-sarja pelattiin Slovakiassa 18.–27. maaliskuuta.
Pohjois-Korea ei osallistunut.
Slovakia nousi B-sarjaan.
C2-sarja.
C2-sarja pelattiin Espanjassa 13.–19. maaliskuuta. Sarjaan järjestettiin karsinta marraskuussa 1993. Niissä Viro voitti Liettuan maalein 8–3 kotonaan ja lukemin 8–1 vieraissa ja Kroatia voitti Turkin kahdesti kotonaan maalein 34–1 ja lukemin 24–0.
Viro nousi C1-sarjaan.
Fumaarihappo

Fumaarihappo on orgaaninen yhdiste (dikarboksyylihappo), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää, hajutonta, väritöntä ja kiteistä jauhetta. Sen kemiallinen kaava on C4H4O4 ja rakennekaava HOOCCH=CHCOOH. Fumaarihaposta käytetään myös nimityksiä "trans-1,2-etyleenidikarboksyylihappo", "allomaleiinihappo", "boletikhappo" ja "(E)-2-buteenidihappo".
Fumaarihapon moolimassa on 116,1 g/mol, sulamispiste 287 °C ja se sublimoituu hajoamatta &gt; 200 °C:ssa. Aineen tiheys on 1,63 g/cm3, leimahduspiste noin 280 °C, itsesyttymislämpötila 740 °C (jauhe) ja CAS-numero 110-17-8. Fumaarihapon liukoisuus veteen (25 °C) on 0,63 g/100 ml. Aine liukenee myös etanoliin ja asetoniin sekä niukasti dietyylieetteriin ja kloroformiin.
Fumaarihappo muodostaa palaessaan ärsyttäviä huuruja, jotka sisältävät muun muassa maleiinianhydridiä (C4H2O3, CAS-numero 108-31-6), hiilimonoksidia ja hiilidioksidia. 
1,2-etyleenidikarboksyylihapon cis-trans-isomeriassa fumaarihappo on molekyylin trans-isomeeri ja maleiinihappo vastaavan molekyylin cis-isomeeri. Nämä aineet ovat yksinkertaisimpia tyydyttymättömiä dikarboksyylihappoja.
Fumaarihappoa käytetään elintarviketeollisuudessa happamuudensäätöaineena (E-koodi E 297), antioksidanttina ja aromina. Sitä esiintyy luontaisesti, mutta voidaan myös valmistaa kemiallisesti.
Fumaarihapon ionimuoto ja suolat ovat fumaraatteja, jotka osallistuvat esimerkiksi soluaineenvaihdunnan sitruunahappokiertoon.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Lyhytaikainen altistuminen aineelle aiheuttaa silmien ja hengitysteiden ärsytystä. Toistuva altistus voi ärsyttää ihoa.
Fumaarihappoa ei luokitella ympäristölle vaaralliseksi eikä sitä ole todettu kertyvän ravintoverkkoon.
Cheap And Nasty

Cheap And Nasty oli vuosina 1990–1994 toiminut entisen Hanoi Rocks -kitaristi Nasty Suiciden persoonaan nojannut glam rock-, glam punk- ja hard rock -yhtye. Cheap And Nasty on menestynein Hanoi Rocksin hajoamisen jälkeen tämän jäsenten perustamista yhtyeistä Demolition 23:n ja Cherry Bombzin rinnalla. 
Historia.
The Suicide Twinsin hajottua Nasty Suicide teki yhteistyötä vuosina 1987–1988 René Bergin kanssa nimillä West End Central ja Soho Vultures, jotka jäivät demotason keikkayhtyeiksi. Talvella 1989 Michael Monroe kutsui Nasty Suiciden työstämään albumiaan "Not Fakin' It" New Yorkiin. Albumin jälkeen Suicide matkusti kesäksi Suomeen, josta siirtyi Los Angelesiin, joka oli Hanoi Rocksin, Guns N' Rosesin ja Mötley Crüen ansiosta noussut sleaze rockin ja glam rockin keskukseksi. Los Angelesissa hän tapasi soittamisen jättäneen kitaristin Timo Kaltion, jolle hän ilmoitti tämän liittyvän yhtyeeseensä. Samoin hän tapasi hajonneen The Unforgiven -yhtyeen basistiin Mike Finnin ja rumpali Les Riggsin. Suicide kokosi oman persoonansa ympärille yhtyeen, jossa hän oli laulaja ja kappaleiden pääasiallinen tekijä. Yhtye piti majapaikkanaan Silver Laken meksikolaisaluetta eteläisessä Los Angelesissa. Ensimmäinen kokoonpano ehti tehdä muutamia keikkoja Kaliforniassa.
Yhtyeellä oli kuitenkin uusi kokoonpano jo 1990. Viranomaisille selvisi, ettei Nasty Suicidella ollut maassa työlupaa. Suicide karkotettiin maasta Lontooseen, jonne Kaltio ja Riggs kuitenkin seurasivat perässä. Mike Finn ei kuitenkaan päässyt lähtemään ja Finnin tilalle otettiin UK Subsin Alvin Gibbs. Näin ollen hyvin alkanut Cheap And Nasty pelastui. Britanniassa yhtye sai lehdissä hyviä arvosteluita ja yhtyeen uusi kokoonpano oli vakaa sekä toimiva. 18. maaliskuuta 1991 ilmestyi ensimmäinen albumi "Beautiful Disaster".
Cheap And Nasty kierteli ympäri Eurooppaa ja Japania. Japanin pääkaupunkiin, Tokioon, Suicide muutti talvella 1994 uuden vaimonsa, suomalaisen Tina Finnin, perässä. Finniin hän oli tutustunut Tokiossa tämän toimiessa Cheap And Nastyn Japanin-kiertueen promoottorina. 21. huhtikuuta Cheap And Nastyn toinen levy "Cool Talk Injection" julkaistiin vain Japanissa. Albumin ilmestymisen jälkeen Nasty Suicide ilmoitti eroavansa yhtyeestä. Michael Monroe tarvitsi kitaristia Demolition 23 -yhtyeeseensä, koska Jay Hening ei päässyt Euroopan ja Japanin kiertueille passiongelmien takia. 12. elokuuta 1994 Tavastian keikan jälkeen Nasty Suicide ilmoitti olevansa yhtyeen virallinen jäsen. Demolition 23. toimi maaliskuuhun 1995 asti, jolloin Suicide ilmoitti aloittavansa opiskelut ja lopettavansa muusikkoelämän.
Ksii Boötis

Ksii Boötis (ξ Boötis/ξ Boo) on kaksoistähti 22,1 valovuoden päässä Maasta. Siinä on keltainen ja oranssi pääsarjan tähti. ξ Boötis A on BY Draconis -muuttuja, jonka näennäinen kirkkaus vaihtelee 4,52 - +4,67 jaksolla hieman yli 10 päivää. Tähden kromosfääri on hyvin aktiivinen. Tähdellä on ehkä Kuiperin vyöhykettä vastaava pölykiekko.
ξ Boötis B:llä arvellaan olevan nopeusmuutosten taustalla 9 Jupiterin massainen kaasujättiläisplaneetta, mutta varmaa tämä ei ole. Kaksoistähden radan isoakselin puolikas 4,904 kaarisekuntia eli 33,6 AU. Soikeus on 0,502. Tähtien väli vaihtelee silloin 16,5–50,7 AU.
Kiertoaika 151,5 vuotta.
Mike Gravel

Maurice Robert ”Mike” Gravel (13. toukokuuta 1930 Springfield, Massachusetts – 26. kesäkuuta 2021 Seaside, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hän kuului demokraattiseen puolueeseen ja istui Yhdysvaltain senaatissa Alaskan edustajana vuosina 1969–1981. 
Gravel syntyi kanadanranskalaiseen maahanmuuttajaperheeseen. Hän liittyi Yhdysvaltain maavoimiin vuonna 1951 ja opiskeli taloustiedettä Columbian yliopistossa. 
Gravelin nimi tuli tunnetuksi Vietnamin sodan yhteydessä, ja hänellä oli merkittävä osa ”Pentagon-paperien” julkaisussa sodan jälkeen. 
Gravel tavoitteli demokraattien esivaalissa ehdokkuutta Yhdysvaltain presidentinvaaleihin 2008. Hän oli ehdokkaana myös vuoden 2020 presidentinvaalien demokraattien esivaalissa, mutta perui ehdokkuuden ja siirtyi kannattamaan Bernie Sandersia.
Gravel kuoli myeloomaan 91-vuotiaana kotonaan kesäkuussa 2021.
Linköping HC

Linköpings HC on Linköpingistä kotoisin oleva ruotsalainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa maan ylimmällä sarjatasolla SHL:ssä. Seura on perustettu vuonna 1976. Linköpings HC on selviytynyt kaksi kertaa finaalisarjaan, kausilla 2006–2007 ja 2007–2008, häviten kuitenkin molemmilla kerroilla. Joukkueessa ovat pelanneet suomalaisista muun muassa Fredrik Norrena, Mikko Luoma, Mikko Peltola, Ville Vahalahti, Pekka Saravo, Teemu Aalto, Mika Noronen, Jaakko Rissanen ja Christian Heljanko. 
Päävalmentajat.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Sirkkaäyriäiset

Sirkkaäyriäiset tai "mantisravut" (Stomatopoda) on kuoriäyriäisiin kuuluva eläinlahko. Sirkkaäyriäisiä tunnetaan noin 400 lajia, joista suurin osa elää trooppisilla merialueilla. Ne voivat elää koralliriutan koloissa tai merenpohjalla, jopa 1 500 metrin syvyydessä.
Suurimmat sirkkaäyriäiset ovat noin 30 senttimetriä pitkiä ja ne voivat elää enintään 30 vuoden ikäisiksi.
Nimensä sirkkaäyriäiset ovat saaneet rukoilijasirkkaa muistuttavista pään ja eturaajojen muodosta. Ne käyttävät voimakkaita eturaajojaan saalistamiseen. Saalistustekniikan perusteella ne voidaan jakaa kahteen ryhmään: keihästäjiin ja murskaajiin. Keihästäjät iskevät kapean, kovan eturaajansa saaliin läpi. Murskaajat täräyttävät kovan iskun ojentamalla etujalkansa hämmästyttävällä nopeudella. Vahvimmat murskaajat voivat rikkoa normaalin akvaariolasin.
Sirkkaäyriäiset on kuoriäyriäisten Hoplocarida-alaluokan ainoa nykyisin elävä lahko.
Sirkkaäyriäisillä on eläinkunnan kehittyneimmät silmät. Sirkkaäyriäisten silmät ovat sarvien päässä, joka mahdollistaa kummankin silmän liikuttelun erikseen. Kumpikin silmä jakautuu kolmeen osaan, joista jokaisessa on pupillin tapainen rakenne. Tämän ansiosta sirkkaäyriäiset pystyvät arvioimaan esineiden etäisyyden vain yhdellä silmällä eli lahkon edustajilla on syvyysnäkö kummassakin silmässä erikseen. Siinä missä ihmisillä ja useimmilla nisäkkäillä on kolmelle eri päävärille herkkiä tappisoluja, eräillä sirkkaäyriäislajeilla on jopa kahdelletoista eri aallonpituudelle herkkiä tappisoluja mukaan lukien ultraviolettisäteilyn. Lisäksi sirkkaäyriäiset pystyvät erottamaan kolmen eri tyypin polarisoitunutta valoa.
Lasiruusut

Lasiruusut ("Aiptasia") ovat pieniä läpikuultavan ruskeankellertäviä merivuokkoja, joita elää maailman trooppisilla ja subtrooppisilla merialueilla. Riutta-akvaariossa niistä voi tulla ongelma, sillä hyvissä oloissa ne leviävät villisti, ja polttavat lonkeroillaan etenkin selkärangattomia 
Lasiruusuja on kuusitoista eri lajia.
Ruskehtava väri tulee vuokon elimistössä elävästä symbioottisesta levästä, myös aivan lasinkirkkaita yksilöitä esiintyy. Keskuspyörylä voi kasvaa halkaisijaltaan viisisenttiseksi. Sen reunoilta lähtevät kapeat, pitkät lonkerot.
Akvaariossa lasiruusuista on vaikeaa päästä eroon kitkemällä, sillä niistä yleensä repeää pala, joka on valmis suvuttomaan lisääntymiseen. Eräät ravut, tunnetuimpana "Lysmata wurdemanni", ja perhokalat, ennen kaikkea pinsettikala, ovat menestyksekkäimpiä lasiruusujen kurittajia.
107 Piscium

107 Piscium on oranssi K1-spektriluokan pääsarjan tähti 24,3 valovuoden päässä Auringosta. Tähdeltä ei ole löydetty vuoteen 2007 mennessä eksoplaneettoja.
Viron vaalipiirit

Viron vaalipiirit ovat Viron yksikamarisen parlamentin, eli Riigikogun, vaaleja varten muodostettu vaalipiirijako. Virossa on 12 vaalipiiriä, joista valitaan Riigikoguun yhteensä 101 edustajaa.
Käytetty vaalipiirijako vuoden 2019 vaaleissa. Pääkaupunki Tallinna on jaettu kolmeen erilliseen vaalipiiriin.
Nokkoset

Nokkoset eli aitonokkoset ("Urtica") on nokkoskasveihin kuuluva, noin 30–45 lajia käsittävä kasvisuku.
Suvun edustajia esiintyy kaikilla mantereilla Etelämannerta lukuun ottamatta. Useimmat nokkoset ovat yksi- tai monivuotisia, ruohovartisia kasveja, mutta sukuun kuuluu myös muutamia pensaita.
Nokkosille tyypillinen piirre ovat poltinkarvat, joiden myrkky sisältää tavallisesti muurahaishappoa, serotoniinia ja histamiinia. Tämä ei välttämättä ole yleispätevä koostumus, sillä ainakin "Urtica thunbergiana" -lajin myrkyssä on eniten oksaali- ja viinihappoa. Poltinkarvat toimivat siten, että kosketuksesta karvan kärki murtuu ja syntyvä veitsenterävä kärki tunkeutuu ihoon samalla kun karvan sisällä oleva myrkky ruiskuaa haavaan. Seurauksena on tavallisesti vain jonkin aikaa kutiava ja kirvelevä jälki. Uusiseelantilaisen "Urtica ferox" -lajin ("ongaonga") tiedetään kuitenkin tappaneen ainakin yhden ihmisen sekä useita koiria ja hevosia.
Suomessa esiintyy seuraavia nokkoslajeja: nokkonen eli isonokkonen eli viholainen ("Urtica dioica") ja sen alalajit etelännokkonen ("Urtica dioica" subsp. "dioica") ja pohjannokkonen ("Urtica dioica" subsp. "sondenii") sekä rautanokkonen eli polttiainen ("Urtica urens"). Koristekasvina viljelty "värinokkonen" eli isokirjopeippi ei sen sijaan kuulu tähän sukuun.
Puukaktukset

Puukaktukset ("Pereskia") on 25 lajia käsittävä kaktuskasveihin kuuluva kasvisuku, joka on peräisin eteläisestä Meksikosta Uruguayhin ja Boliviaan ulottuvalta vyöhykkeeltä. Puukaktukset ovat piikikkäitä pensaita tai köynnöksiä, joilla on suuret lehdet, puutuva varsi sekä näyttävät kukinnot. Pensastavat lajit jäävät tavallisesti noin metrin korkuisiksi, kun köyntelevät lajit voivat saavuttaa jopa 20 metrin pituuden.
Muista kaktuskasveista jyrkästi poikkeavasta ulkonäöstään huolimatta puukaktuksilla on selviä "oikeiden" kaktusten piirteitä: areoleista kasvavat piikit sekä vain kaktuksille ominainen, kuppimainen kukan rakenne. Niiden rungossa on myös mehikasvimaisia piirteitä, mutta lehdet eivät ole meheviä. Ne eivät ole myöskään sopeutuneet erityisen kuiviin olosuhteisiin ja pudottavat lehtensä jo pari viikkoa kestävän kuivuuden seurauksena. Yhdessä rankokaktusten ("Pereskiopsis") lajien kanssa niiden arvellaan muistuttavan yhä läheisesti sitä kasviryhmää, josta nykyiset kaktukset ovat kehittyneet.
Tuntomerkit.
Puukaktukset ovat lehteviä ja piikkisiä, puumaisia, pensasmaisia tai usein lamoavia kasveja, joiden varret ovat suoria tai polveilevia ja vain hieman meheviä. Juuret ovat toisinaan turvonneita ja mukulamaisia. Varressa ei ole uurteita eikä kyhmyjä (podarioita). Lehdet ovat vuorottaisia, leveitä, litteitä, ehytlaitaisia, karisevia ja tavallisesti ruodillisia. Lehtihangoissa sijaitsevat areolit, joissa on tavallisesti villakarvaa ja solukarvoja, piikkejä ja toisinaan lehtiä; väkäskarvat (glokidiot puuttuvat). Piikkejä on yksi tai useampia, keskenään eripituisia ja enemmän tai vähemmän suoria. Kukat sijaitsevat varren kärjessä tai lehtihangoissa yksittäin tai kukinnoissa ja ovat ratasmaisia tai kellomaisia. Kasvi kukkii päivällä. Kukkapohjuksessa on tavallisesti villakarvaa, pidempiä karvoja, piikkejä tai lehtimäisiä suomuja. Hedelmät ovat yksittäisiä tai ryhmissä, muodoltaan vaihtelevia, meheviä ja avautumattomia. Hedelmäseinä on pääasiassa muodostunut kukkapohjuksesta (pohjushedelmä). Kehälehdet pysyvät vielä hedelmässäkin. Siemenet ovat isoja, mustia, munan- tai munuaisenmuotoisia, ja niissä on sileä ja kiiltävä kuori.
Levinneisyys.
Puukaktukset ovat trooppisen Amerikan kasveja ja ne kasvavat alangoilla eteläisestä Meksikosta Karibialle sekä Pohjois-Argentiinaan ja Uruguayhin ulottuvalla alueella.
Lajit.
Puukaktuslajeja tunnetaan 17, kun suku "Rhodocactus" sisällytetään siihen.
Tiikeri (leikki)

Tiikeri on lasten leikki, jota leikitään ulkona pimeällä. 
Pelin kulku.
Leikissä yksi valitaan (tai on vapaaehtoinen) olemaan ensimmäinen tiikeri. Tiikeri piiloutuu sovitulle alueelle, joka voi olla melko suuri. Tiikeri piiloutuu sillä aikaa kun muut laskevat kotipesässä silmät suljettuina sekä korvat peitettyinä johonkin lukuun asti, kuten vaikka 50:een. Luvun täytyttyä laskijat kääntyvät ja huutavat pimeyteen "Onko tiikeri piilossa?". Mikäli vastausta ei kuulu, on tiikeri piiloutunut, ja kotipesällä olevat lähtevät etsimään tiikeriä. Tarkoitus on liikkua yksittäin, ei ryhmissä. Mikäli tiikeri kuitenkin vastaa "Ei!", laskevat etsijät uudestaan, tällä kertaa kuitenkin huomattavasti vähemmän.
Etsijöiden lähtiessä liikkeelle tiikerillä on kaksi toimintavaihtoehtoa: joko syöksyä esiin arvaamatta, tai odottaa, että joku etsijöistä löytää hänet. Tiikerin tavoitteena on koskettaa etsijää, jolloin tästä tulee vuorostaan tiikeri. Etsijä, joka näkee tiikerin, huutaa kovaan ääneen "tiikeri, tiikeri", jolloin kaikki etsijät juoksevat kotipesälle, jossa ovat turvassa. Mikäli tiikeri ei saa yhtäkään etsijää kiinni ennen kuin he ehtivät kotipesälle, joutuu tiikeri piiloutumaan uudelleen.
Olisi suotavaa, että leikkialue on joko melko pimeä tai pimeähkö. Alue, jossa on monia rakennuksia sekä pihavaloja luomassa vahvoja varjoja, on erityisen hyvä. Valoja ei saa kuitenkaan olla liikaa, sillä enin osa alueesta pitää olla joko erittäin hämärä tai täysin pimeä. Kotipesän pitää kuitenkin olla valaistu, jotta tiikeri näkee, ketkä ovat kotipesällä, ja jotta etsijät olisivat huonommassa asemassa mennessään etsimään tiikeriä pimeästä. Kotipesälle hyvä paikka on esimerkiksi omakotitalon etuoven edusta.
Vladimir Velman

Vladimir Velman (s. 25. syyskuuta 1945 Tallinna) on Viron kansanedustaja Riigikogussa Tallinnan Haabrestin, Pohjois-Tallinnan ja Kristiinan vaalipiiristä. Hän on valmistunut Tallinnan polyteknisestä instituutista 1970 sekä toiminut aikakauslehti Ajalehen päätoimittajana sekä myös Viron televisiossa.
Kansalaisrauha.
Velman edellytti, että pronssisotilas-patsaan siirtoon liittyvien kiistojen selvittämiseksi Venäjä ja Viro aloittaisivat vuoropuhelun. Perjantain 4. toukokuuta 2007 Viron kansanedustajat perustavat keskusteluyhteydeksi Kansalaisrauha-nimisen forumin, johon tulee virolais-venäläinen edustus.
Rankokaktukset

Rankokaktukset ("Pereskiopsis") on pieni, kahdeksan lajia käsittävä kaktuskasvisuku. Lajit ovat peräisin Meksikon ja Guatemalan alueelta.
Puukaktusten tapaan rankokaktusten arvellaan muistuttavan nykyisten kaktusten lehteviä esi-isiä. Ne ovat meheviä paksulehtisiä mehikasveja, joilla on kaktuksille tyypilliset kuppimaiset kukat sekä lehden tyvessä olevasta areolista kasvavia piikkejä. Rankokaktukset ovat hyvin nopeakasvuisia ja niitä käytetäänkin joskus hidaskasvuisempien kaktusten varttamiseen, jolloin myös hidaskasvuinen kaktus kasvaa nopeasti. Menetelmää käytetään mm. peyoten kasvatuksessa
Tuntomerkit.
Rankokaktukset ovat pensas- tai puumaisia, epäsäännöllisesti haarovia ja usein lamoavia tai kiipeileviä. Joskus ne ovat selvästi rungollisia. Varret ovat liereät ja nivelettömät. Lehdet ovat soikeita, lusikkamaisia tai lähes pyöreitä, möyheitä ja tavallisesti pysyviä. Areoleissa on neulamaisten piikkien lisäksi karvoja ja tavallisesti myös väkässukasia (glokikdioita). Kukat muistuttavat opuntioiden kukkia ja sijaitsevat tavallisesti varren sivulla. Muodoltaan kehä on ratasmainen, väriltään keltainen, vaaleanpunainen tai punainen. Pohjuksessa on lehtiä, suomuja ja glokidioita. Hedelmä on nuijamainen, mehevä, avautumaton, punainen tai oranssinvärinen ja usein glokidioiden peittämä. Vaipallisia ja vaaleankeltaisia siemeniä on hedelmässä vain muutama.
Levinneisyys.
Rankokaktusten levinneisyys ulottuu Meksikosta etelään Guatemalaan asti.
Lajit.
Rankokaktuksiin kuuluu kahdeksan lajia:
Valintamyymälä

Valintamyymälä eli "itsepalvelumyymälä" on myymälä, jossa suurin osa tavaroista on avohyllyissä tai muuten helposti asiakkaiden omatoimisesti eli itsepalveluna kerättävissä. Valintamyymälän kalustoon kuuluvat ostoskärryt ja pienempiin ostoksiin soveltuvat muoviset ostoskorit, joihin asiakas voi kerätä tuotteita. Asiakas vie kärryn tai korin kassalle ja maksaa siellä ostoksensa. Tämän jälkeen hän siirtää tavarat kassapöydältä omiin kasseihinsa tai kaupasta ostettuihin kasseihin.
1950- ja 1960-luvun kaupan murroksessa lanseeratut termit valintamyymälä ja itsepalvelumyymälä ovat jääneet sittemmin paljolti pois käytöstä, koska elintarvikeliikkeet ja muidenkin alojen myymälät ovat jo vuosikymmeniä perustuneet valtaosin itsepalveluun myyntitiskin yli tapahtuvan asioinnin sijasta. Nykysuomeksi päivittäistavaroiden valintamyymälää eli ruokakauppaa kutsutaan usein "marketiksi". 
Historiaa.
Itsepalveluperiaatteen keksijänä pidetään yhdysvaltalaista ruokakauppias Clarence Saundersia (1881–1953). Hän avasi 1916 Memphisissä itsepalveluun perustuvan valintamyymälän Piggly Wigglyn. Kauppiaan ajatus oli, että henkilöstökuluissa tulee säästöä, kun asiakkaat itse keräävät ostoksensa.
Eurooppaan ensimmäisiä itsepalvelumyymälöitä alkoi tulla vuosien 1947–1948 paikkeilla Ruotsiin, Sveitsiin, Belgiaan, Länsi-Saksaan ja Ranskaan, ja monessa maassa niistä kiinnostuivat ensimmäisinä osuuskaupat. Ruotsalaisilla osuusliikkeillä oli vuonna 1951 jo yli 300 ”pikaostomyymälää” (). 
Kauppias Olli F. Linnainmaa avasi Suomen ensimmäisen valintamyymälän Poriin toukokuussa 1949. Suurista keskusliikkeistä Elanto avasi ensimmäiset pikamyymälänsä vuoden 1951 paikkeilla, mutta vasta 1960-luvulla ne alkoivat Suomessa yleistyä nopeasti erityisesti Keskon toimenpitein. Kehitystä viivästyttivät elintarviketoimittajien heikot valmiudet tuotteidensa pakkaamiseen valintamyymäläkelpoisiksi kuluttajapakkauksiksi. Välivaiheessa oli niin sanottuja yhteismyymälöitä, joissa osa elintarvikkeista ostettiin yhä tiskin yli palvelumyyntinä, osa taas oli sijoitettu asiakkaiden ulottuville. Yhä nykyäänkin monet valintamyymälät ovat eräänlaisia välimuotoisia myymälöitä, joissa osa tuotteista ostetaan tiskiltä.
Erkki Rautee

Erkki Antero Rautee (15. toukokuuta 1924 Pohjois-Pirkkala – 24. marraskuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen marxismin teoreetikko. Rautee oli Suomen kommunistisen puolueen keskeisimpiä ideologeja 1960-luvulta 1980-luvun puoliväliin.
Rautee syntyi tunnettuun nokialaiseen vasemmistosukuun ja hän kasvoi mukaan työväenliikkeen toimintaan. Rautee kävi Nokian yhteiskoulua, kunnes hänet vuonna 1943 määrättiin asepalvelukseen. Rauteesta tehtiin kirjuri. Hän palasi siviiliin alkuvuodesta 1945. Rautee valmistui ylioppilaaksi vuonna 1946 ja kansakoulunopettajaksi keväällä 1948.
Vuonna 1948 Rautee värvättiin Sirola-opistoon opettamaan luonnontieteitä ilman biologin koulutusta. Samana vuonna hän liittyi SKP:hen. Rautee tuki 1950-luvulla Suomessa neuvostoliittolaista lysenkolaisuutta, josta oli vuonna 1948 tullut Neuvostoliiton virallinen biologinen teoria. Hän mm. yritti todistaa molekyyligenetiikan harhaopiksi.
Rautee vaikutti Sirola-opistossa 20 vuotta ja hänen alakseen vakiintui marxilainen filosofia ja sosialismin teoria. Rautee opiskeli Moskovassa vuosina 1958–1961. Vuonna 1966 Kansankulttuuri julkaisi hänen kirjansa "Puheenvuoroja marxilaisuudesta". Rautee oli SKP:n uudistuslinjan keskeisiä muotoilijoita. Hän vaikutti vahvasti SKP:n vuonna 1969 hyväksytyn puolueohjelman linjauksiin.
Vuodesta 1971 Rautee toimi SKP:n valistussihteerinä. Vuonna 1972 Rautee valittiin Yhteiskunnallisen arkistosäätiön puheenjohtajaksi ja SKP:n poliittiseen toimikuntaan. Vuosina 1976–1983 hän oli myös SKP:n poliittis-teoreettisen äänenkannattajan "" päätoimittaja ja 1979–1985 Kansan Sivistystyön Liiton puheenjohtaja.
Rautee vetäytyi SKP:n johdosta vuoden 1984 edustajakokouksen jälkeen. Hän vastusti puheenjohtajaksi valitun Arvo Aallon johtamaa niin sanottua kirveslinjaa, jonka johdolla SKP:sta erotettiin taistolainen oppositio. Virallisesti Rautee jäi työkyvyttömyyseläkkeelle.
Accrington FC

Accrington Football Club on entinen jalkapalloseura Englannista. Accrington FC, lempinimeltään "Owd Reds", oli yksi Englannin liigan kahdestatoista alkuperäisestä joukkueesta ja niistä ainoa, joka ei ole enää toiminnassa.
Accrington FC perustettiin Accringtonissa (nyk. Hyndburn, Lancashire) vuonna 1876 paikallisten jalkapalloilijoiden kokoontuessa pubiin. Joukkue osallistui ensimmäisen kerran Lancashire Cupiin 1879 ja FA Cupiin 1881. Vuonna 1884 joukkueesta tuli osa Englannin jalkapalloliiton vastaista ryhmittymää, kun kävi ilmi, että Accrington FC oli edellisenä vuonna maksanut pelaajapalkkioita, joka vielä tuolloin oli sääntöjenvastaista. Tämän vuoksi seura erotettiin jalkapalloliitosta ja diskattiin FA Cupista kahtena kautena peräkkäin.
Ammattilaisuuden tullessa sallituksi kesäkuussa 1885 Accrington FC liittyi takaisin jalkapalloliittoon ja oli mukana Englannin liigan perustamiskokouksessa 11. huhtikuuta 1888. Liiga käynnistyi 8. syyskuuta ja Accrington kohtasi vieraspelissä Evertonin, joka silloin pelasi kotiottelunsa Anfieldillä. Ottelu päättyi Evertonin 2–1-voittoon. Myös toinen nykyinen Valioliiga-joukkue, Blackburn Rovers, pelasi kaikkien aikojen ensimmäisen liigaottelunsa Accringtonia vastaan. 15. syyskuuta Blackburnin Leamington Roadilla käyty ottelu päättyi 5–5-tasapeliin. Ensimmäisellä kaudella 1888–1889 Accrington FC sijoittui sarjassa seitsemänneksi.
Kausi 1889–1890 oli Accrington FC:n menestyksekkäin kausi. Seuran viidestä Englannin liigassa pelaamasta kaudesta se oli ainoa, jolloin joukkue voitti enemmän sarjapelejä kuin hävisi. Lyhyt liigataival päättyi kaudella 1892–1893 joukkueen jäätyä 1. divisioonan viimeistä edeltäväksi eli sijalle 15. 22. huhtikuuta 1893 joukkue pelasi viimeisen sarjapelinsä kohdatessaan karsintaottelussa Nottinghamin Trent Bridgellä 2. divisioonassa toiseksi tulleen Sheffield Unitedin. United voitti ottelun 1–0 ja Accrington putosi 2. divisioonaan.
Accrington FC ei kuitenkaan pelannut ainoatakaan ottelua 2. divisioonassa, sillä pudottuaan pääsarjasta joukkue luopui kokonaan liigapaikastaan ja liittyi kaudeksi 1893–1894 Lancashire Leagueen. Samoihin aikoihin joukkue ajautui taloudellisiin vaikeuksiin. Owd Redsin tarina sai lopullisen päätepisteensä 11. tammikuuta 1896, kun joukkue hävisi Lancashire Cupissa Darwenille tyrmäävästi 12–0.
Kostopil

Kostopil (, , ) on Ukrainan Rivnen alueella, maanteitse 34 kilometriä Rivnestä pohjoiseen sijaitseva 31 590 asukkaan kaupunki. Kaupunki toimii Kostopilin piirin (64 889 as.) hallintokeskuksena.
Historia.
Alun perin puolalainen Kostopol, silloinen Ostlec Wielki, oli ruhtinas Władysław Dominik Zasławskin omaisuutta, ja se on mainittu ensimmäisen kerran vuosien 1648-1658 maakirjoissa.
Alkujaan kylä syntyi rautakaivoksen yhteyteen. Vuonna 1792 maat omistanut Leonard Wortzel sai sille kaupunginoikeudet ja muutti sen nimeksi Kostopol.
Puolan jakojen jälkeen 1800-luvun vaihteessa saksalaisia muutti vihamielisestä Puolasta Volyniaan Kostopilin ja Anielowkan kylien alueelle, jossa viljelymaata oli saatavissa. Kylän asukasluku alkoi kasvaa, kun Rivnen ja Vilnan välinen rautatie valmistui 1800-luvun lopussa. Rautatien myötä Kostopoliin tuli uutta teollisuutta. Kehitys kuitenkin keskeytyi, kun 1906 kaupunki paloi miltei kokonaan. Myöhemmin suurin osa kaupungin rakennuksista on tehty tiilestä.
Maailmansotien välisenä aikana yli 40% kaupungin asukkaista oli juutalaisia. Vaikka ensimmäinen maailmansota eristi kaupungin lännestä, saksalaismiehitys oli taloudellisesti suotuisa suuren saksalaisvähemmistön omaavalle alueelle. Sodan jälkeen Kostopol liitettiin Puolaan.
Toinen maailmansota.
Saksalaiset miehittivät Kostopolin 1. heinäkuuta 1941, ja saman tien kaikki juutalaiset merkittiin keltaisilla tähdillä ja heidän omaisuutensa takavarikoitiin. 16. elokuuta natsit teloittivat 470 kaupungin vaikutusvaltaisinta juutalaista, ja 1. marraskuuta 1 400 lisää.
Kostopiliin perustettiin ghetto 5. marraskuuta 1941. 24. elokuuta 1942 Kostopolin pakkotyöleirin 700 juutalaista kapinoi Gedalia Braierin johdolla. Suuri pakoyritys johti lukuisten kuolemaan, ja vain harvat selvisivät rajan yli puolalaisten partisaanien keskuuteen. Alle 10 heistä selvisi sodasta. Ghetto tyhjennettiin 25. elokuuta ja sen jäljellä olleet asukkaat kuljetettiin läheiseen Hotinkan kylään teloitettaviksi.
Puna-armeija vapautti Kostopolin 31. tammikuuta 1944. Vain noin 270 Kostopolin juutalaista oli selvinnyt piileskelemällä ja pakenemalla.
Keskijana

Keskijana eli mediaani on geometriassa jana, jonka toinen päätepiste on kohdejanan keskipisteessä. Esimerkiksi kolmiossa keskijana kulkee kolmion kärjestä vastakkaisen sivun keskipisteeseen eli kantapisteeseen. (Mediaani tarkoittaa myös erästä keskilukua: lukusarjan keskimmäistä lukuarvoa.)
Keskijanan kantapiste merkitään usein alaviitteellä, mutta merkinnässä on lähteistä riippuen eroja. Jos jana alkaa pisteestä A, saatetaan kantapistettä merkitä formula_1 tai formula_2. Joskus se merkitään formula_3 tai formula_4, jos se sijaitsee janalla formula_5
Tässä merkitään kolmion sivujen pituuksia kirjaimilla a, b ja c sekä kolmion kärkiä kirjaimilla A, B ja C. Kantapisteet ovat silloin Ma, Mb ja Mc sekä keskijanojen pituudet ma, mb ja mc.
Kaavoja.
Yleisen kolmion keskijanan pituus on formula_6 missä keskijana toinen pää on janan formula_7 keskipisteessä. Tämä on seuraus Apolloniuksen lauseesta.
Kun keskijanojen yhteispituuden puolikasta merkitään formula_8 pätee kolme asiaa:
Yleisiä teoreemoja.
Jos kolmiossa on keskijanat yhtä pitkät kuin vastinjanat toisessa kolmiossa, ovat kolmiot yhtenevät.
Jokainen keskijana leikkaa toisensa suhteessa 1 : 2. Keskijanat jakavat kukin yksin kolmion kahteen pinta-alaltaan tai, tasapaksulla levyllä vastaavasti, painoltaan yhtä painavaan, osaan.
Kolmion keskijanat jakavat kolmion kuuteen pienempään kolmioon, joilla kaikilla on sama pinta-ala.
Kolmion keskijanojen kantapisteiden kautta voidaan piirtää ympyrä. Tämä ympyrä kulkee myös kolmion korkeusjanojen kantapisteiden kautta.
Keskijanojen kantapisteistä muodostuu keskinen kolmio, jonka painopiste sama kuin alkuperäiselläkin kolmiolla.
Jos kolmion keskijana on samalla korkeusjana eli se kohtaa janan kohtisuorasti, on kolmio tasakylkinen- tai tasasivuinen kolmio.
Painopiste.
Kolmion keskijanat leikkaavat aina samassa pisteessä, jota kutsutaan painopisteeksi ja merkitään usein kirjaimella G. Painopiste jakaa jokaisen keskijanan osiin suhteessa 2 : 1 siten, että janan lyhyempi osa jää kantapisteen puolelle.
Rikša

Rikša (, sananmukaisesti ”ihmisvoimavaunu”) tarkoittaa Kaukoidässä käytettäviä vedettäviä tai nykyisin tavallisimmin poljettavia tai skootterivetoisia yhden tai kahden hengen kuljetusrattaita. Sittemmin vastaavia kulkuneuvoja on alkanut ilmaantua myös muualle maailmaan, muun muassa Helsinkiin.
François-Xavier Ortoli

François-Xavier Ortoli (16. helmikuuta 1925 Ajaccio, Korsika – 30. marraskuuta 2007 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko ja liikemies. Hän toimi Euroopan komission puheenjohtajana vuosina 1973–1977 ja useita kertoja ministerinä Ranskassa.
Tausta.
Ortoli syntyi Ajacciossa Korsikalla ja vietti nuoruutensa Ranskan Indokiinassa, jossa hänen isänsä toimi rekisteriviraston johtajana. Hän suoritti lukio-opintonsa Vietnamin Hanoissa Albert Sarraut -lyseossa.
Toisen maailmansodan aikaisista ansioistaan Japania vastaan Indokiinassa tehdystä työstä vastarintaliikkeessä Ortoli palkittiin Ranskan Sotaristillä (Croix de la guerre) sekä myös vastarintaliikkeen muistomitalilla.
Vuonna 1947 Ortoli hyväksyttiin pari vuotta aiemmin perustettuun Ranskan Kansalliseen hallintokouluun ja opintomenestyksensä myötä Valtiovarain tarkastustoimiston palvelukseen.
Poliittinen ura.
Osallistuttuaan eri asteisena poliitikkona useiden eri Ranskan hallitusten toimintaan, Ortoli sai vuonna 1958 vastuulleen Euroopan komission sisämarkkinat. Vuonna 1961 hänestä tuli pääsihteeri Euroopan taloudellista yhdentymistä käsittelevään hallitusten väliseen neuvostoon.
Vuodesta 1962 aina vuoteen 1966 Ortoli toimi pääministeri Georges Pompidoun kansliapäällikkönä. Tämän jälkeen hän toimi vuoden ajan Ranskan valtiollisen suunnittelukomission johtajana.
Ortoli valittiin huhtikuussa 1967 asuntoministeriksi Georges Pompidoun hallitukseen. Seuraavana vuonna hän seurasi samassa hallituksessa Alain Peyrefitteä opetusministerinä.
Vuoden 1968 kansalliskokouksen vaaleissa Ortoli valittiin gaullistipuolueen edustajana Lillen vaalipiiristä. Hänet nimettiin myös valtiovarainministeriksi pääministeri Maurice Couve de Murvillen hallitukseen. 
Vuonna 1969 Ortoli nimitettiin teollisen kehityksen ja tieteellisen tutkimuksen ministeriksi Jacques Chaban-Delmasin hallitukseen. Tässä hallituksessa hän toimi aina vuoteen 1972 saakka.
Euroopan unioni.
Ortoli toimi Euroopan komission puheenjohtajana vuosina 1973–1977. Hänen puheenjohtajakauttaan värittivät öljykriisi ja öljyn räjähdysmäinen hinnannousu. Hän johti valmistelutyötä johon myöhemmin pohjautui Euroopan rahajärjestelmä ja ECU:n käyttöönotto laskennallisena valuuttana. Britannia, Tanska ja Irlanti liittyivät EU:hun ensimmäisessä laajentumisvaiheessa vuonna 1974.
Puheenjohtajuutensa jälkeen, aina vuoteen 1985 asti Ortoli toimi Euroopan komission talous- ja finanssikomissaarina. Tässä komissaarin tehtävässä hän oli keskeisesti luomassa Euroopan rahajärjestelmää, joka varsinaisesti muodosti perustan yhteisvaluutalle.
Mitterrandin aika.
Ranskan tasavallan presidentti François Mitterrand nimitti Ortolin kansallisen öljy-yhtiö Totalin pääjohtajaksi vuonna 1984. Tässä tehtävässä hän toimi aina vuoteen 1990 saakka. Tuona vuonna hänestä tuli Ranskan kansallisen työnantajaliiton puheenjohtaja.
Dorothy Brookshaw

Dorothy Elizabeth ”Dot” Brookshaw (20. joulukuuta 1912 – 3. syyskuuta 1962) oli kanadalainen yleisurheilija. Hän saavutti pronssimitalin 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä yhdessä Mildred Dolsonin, Hilda Cameronin ja Aileen Meagherin kanssa.
Katupöly

Katupölyksi kutsutaan terveydelle haitallisia ilman pienhiukkasia, jotka syntyvät pääosin katujen hiekoituksen sekä asfalttipinnan kulumisen seurauksena. Katupöly on ongelma vilkkaasti liikennöidyissä kaupungeissa, joissa liikenne pitää katupölyn jatkuvasti ilmassa. Pienhiukkaset aiheuttavat terveyshaittoja kaiken ikäisille, ja ovat erityisen haitallisia hengityselinsairauksista kärsiville.
Suomessa katupöly nousee ongelmaksi erityisesti keväisin, jolloin kadut paljastuvat ja niille talven aikana tuotu hiekka ja sora kuivuvat. Suomessa katupölyn pienhiukkasiin kuolee vuosittain 57 ihmistä.
Tomas Sinisalo

Tomas Sinisalo (s. 15. tammikuuta 1986 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä.
Sinisalo on edesmenneen NHL-pelaajan Ilkka Sinisalon poika ja tämän vuoksi Tomas on pelannut kolmen eri maan juniori-sarjoja. SM-liigassa Sinisalo pelasi melko pientä roolia eikä lyönyt missään vaiheessa itseään kunnolla läpi.
Sinisalo pelasi juniorina Jokereissa ja Bluesissa. Kaudella 2003–2004 hän pelasi USHL -junioriliigaa ja kauden 2004–2005 Leksands IF:n junioreissa Ruotsissa. Sinisalon SM-liigaura alkoi SaiPasta, jonne siirtyi kaudeksi 2005–2006. Vähälle peliajalle SaiPassa jäänyt Sinisalo siirtyi 2005 marraskuussa Espoo Bluesiin kevääseen 2008 ulottuvalla sopimuksella (sopimuksen viimeistä kautta ei koskaan käytetty). Sinisalo pelasi 2005–07 välisenä aikana enimmäkseen Mestis-joukkue HC Salamoissa ja kävi kauden 2006–2007 aikana lainalla Kiekko-Vantaassa, KalPassa sekä Elitserien -joukkue Malmö Redhawksissa.
Kaudet 2007–2008 ja 2008–2009 Sinisalo pelasi TPS:ssä. Hän sai kuitenkin lähtöpassit joukkueesta huhtikuussa 2009. Sinisalo oli mukana 7. syyskuuta alkaneella Philadelphia Flyersin tulokasleirillä. Sinisalo oli organisaatiossa try-outilla. Syyskuussa Philadelphia lähetti hänet farmijoukkue Adirondack Phantomsiin. Adirondack vapautti Sinisalon koeaikasopimuksestaan 1. lokakuuta. Marraskuun alussa Sinisalo solmi sopimuksen Kiekko-Vantaan kanssa. Tammikuussa 2011 hän siirtyi loppukaudeksi Tanskan pääsarjan Hvidovreen. Seuraavaksi kaudeksi Sinisalo siirtyi saman sarjan Herlev Hornetsiin. Sinisalo teki Herlevissä 38 ottelussa 43 pistettä. Keväällä 2012 hän solmi kaksivuotisen sopimuksen Norjan pääsarjan Stjernen Hockeyn kanssa. Kaudeksi 2014–2015 Sinisalo siirtyi pelaamaan Tšekin 2. liigaan Pirati Chomutovin joukkueeseen ja sieltä seuraavaksi kaudeksi Tanskaan Herning Blue Foxin riveihin.
Kaudet 2016–2017 ja 2017–2018 Sinisalo oli kokonaan pelaamatta mutta teki paluun II divisioonaan Oulunkylän Kiekko-Kerhon joukkueessa kaudella 2018–2019
Batman Forever

Batman Forever on vuonna 1995 ensi-iltansa saanut Joel Schumacherin ohjaama yhdysvaltalainen supersankarielokuva. Elokuvan tuotti aiemmat kaksi Batman-elokuvaa ohjannut Tim Burton Bob Kanen hahmoihin perustuen.
Pääosissa ovat Val Kilmer (Batman/Bruce Wayne), Jim Carrey (Arvuuttaja), Tommy Lee Jones (Harvey Dent/Kaksinaama), Nicole Kidman (Tri. Chase Meridian), Chris O’Donnell (Dick Grayson/Robin). Lisäksi mukana ovat Pat Hingle ja Michael Gough.
Elokuva palautti jossain määrin Batmania takaisin lapsiystävällisempään suuntaan verrattuna kahteen aiempaan elokuvaan. Suomessa "Batman Forever" on kielletty alle 11-vuotiailta aiempien kahden Batman-elokuvan ollessa synkempiä ja kielletty alle 15-vuotiailta. Elokuva oli menestys kolme vuotta aiemmin ensi-iltansa saaneeseen "Batman – paluu" -elokuvaan nähden, mikä johti päätökseen tehdä elokuvan jatko-osasta, "Batman &amp; Robin", vieläkin lapsekkaampi.
Elokuvan päärooleihin on palkattu tunnettuja näyttelijöitä. Kun Tim Burton, aiempien kahden Batman-elokuvan ohjaaja, oli suunnittelemassa hanketta, harkittiin Arvuuttajan rooliin Robin Williamsia. Tarkoituksena oli kuvata Arvuuttaja pakkomielteisenä psykopaattina, joka olisi ajanut hiuksiinsa kysymysmerkin muotoisen paljaan kohdan. Kun Burton kuitenkin syrjäytettiin projektin ohjaajan paikalta ja korvattiin Joel Schumacherilla, päätti tämä palkata rooliin Jim Carreyn. Myös Michael Jackson osoitti kiinnostusta roolia kohtaan, mutta Schumacher ei kelpuuttanut häntä. Schumacher tarjosi Robinin osaa aluksi Leonardo DiCapriolle, mutta tämä kieltäytyi siitä.
Elokuvan ilmestyessä jotkut kriitikot sanoivat sitä ”maailman homoeroottisimmaksi elokuvaksi”, johtuen elokuvan kohtauksista, joissa esitettiin lähikuvia Batmanin puvun eri osista, sekä siitä, että nyt ensimmäistä kertaa Batmanin sekä Robinin puvuissa näkyivät nännit.
Kruger 60

Kruger 60 on kahdesta punaisesta kääpiöstä koostuva kaksoistähti 13,15 valovuoden päässä. Tähtien väli on keskimäärin 9,5 AU:ta vaihdellen välillä 5,5–13,5 vuotta, 44,6 vuoden kiertoajalla. Himmeämpi B-komponentti on flaretähti muuttujanimeltään DO Cephei. Flaret toistuvat epäsäännöllisesti. Flarepurkauksen aikana tähti tavallisesti kirkastuu kaksinkertaiseksi ja palaa normaaliksi 8 minuutissa. Alustavat laskelmat viittaavat siihen että komeetta 2I/Borisov olisi lähtöisin tämän tähden ympäriltä.
Haldeninajokoira

Haldeninajokoira (), aiemmin myös" bisseberghund" ja "ankerstøver", on norjalainen metsästyskoirarotu. Rotu on vanhin Norjan ajokoiraroduista.
Ulkonäkö.
Haldeninajokoira on ruumiinrakenteeltaan suorakaiteen muotoinen, ja siitä saa ylvään ja voimakkaan vaikutelman, mutta se ei ole kuitenkaan raskas. Pää on keskikokoinen, kallo edestä ja sivulta katsottuna lievästi holvautunut. Otsapenger on erottuva olematta liian jyrkkä. Silmät ovat keskikokoiset ja väriltään tummanruskeat. Korvat ovat riippuvat ja keskikorkealle kiinnittyneet. Rintakehä on munanmuotoinen ja syvä, selkä voimakas ja suora, lanne leveä, lantio hieman viettävä ja vatsaviiva vain hieman kohoava. Häntä on kohtalaisen paksu ja keskikorkealle kiinnittynyt. Urosten säkäkorkeus on 52–60 cm (ihanne 56 cm) ja narttujen 50–58 cm (ihanne 54 cm).
Pohjavilla on tiheä, peitinkarva lyhyt, tiheä ja suora. Väritys on kolmivärinen: päävärinä valkoinen, jossa on mustia laikkuja sekä päässä ja raajoissa parkinruskeat merkit, joskus myös valkoisen ja mustan värityksen rajoilla. Musta väri ei ole koskaan hallitseva.
Luonne ja käyttäytyminen.
Muiden norjalaiskoirien tapaan haldeninajokoirakaan ei ole ajue koira, vaan se ajaa jäniksiä itsenäisesti omistajansa kanssa. Se on, kuten muutkin norjalaisrodut, rauhallinen ja miellyttävä. Se suhtautuu usein erityisen rakastettavasti ihmisiin ja on harvoin ärtyisä, mutta sitä kuten useimpia rotuja tulisi valvoa kun se tapaa sille ennestään tuntemattomia lapsia.
Alkuperä.
Rotu on jalostettu 1900-luvun puolivälissä Haldenin kaupungissa norjalaisten ajokoirien ja englanninkettukoirien välisistä risteytyksistä. Toisen teorian mukaan sen kehittymiseen vaikutti monia erilaisia ulkomaisia ajokoiria, niin ruotsalaisia, venäläisiä, saksalaisia, ranskalaisia kuin brittiläisiäkin.
Haldeninajokoiraa on käytetty ennen kaikkea jäniksen, mutta myös monen muunlaisen riistan metsästykseen.
Hoito.
Vaikka turkki tarvitsee vain vähän hoitoa, se ei ole yhtä paksu kuin pohjoisilla pystykorvaroduilla, ja haldeninajokoiraa pitääkin suojata oikein kovilla pakkasilla.
Ferngully – viimeinen sademetsä

Ferngully – viimeinen sademetsä () on vuonna 1992 valmistunut animaatioelokuva. Musiikin sävelsi Alan Silvestri ja elokuvan ohjasi Bill Kroyer. Elokuvassa keijujen tehtävänä on metsän suojelu, mutta ihmiset tuovat ongelmia suurine koneineen ja saasteineen. Alkuperäisääninä on esimerkiksi Robin Williams ja Tim Curry. 
Äänirooleissa.
Suomenkielisen version on ohjannut Veikko Honkanen ja kääntänyt Timo Porri. Laulut on ohjannut Jouni Välimaa ja kääntänyt Risto Autio.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 "Ferngully" saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Ilta kaupungilla

Ilta kaupungilla ("Adventures in Babysitting") on Chris Columbuksen ohjaama elokuva vuodelta 1987. Humoristisen seikkailuelokuvan pääosaa esittää Elisabeth Shue.
Vuonna 2015 Intrada Records julkaisi soundtrackin elokuvalle.
Tarina.
Shuen esittämä lapsenvahti luulee voivansa viettää hiljaisen illan lapsen kotona. Hän joutuukin ottamaan tytön ja tämän isoveljen mukaansa kun kaveri on asemalla. Mukaan liittyy isoveljen kaveri. He seikkailevat ympäri kaupunkia esimerkiksi paetessaan rikollisia.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano antoi elokuvalle yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”. Rotten Tomatoesin käyttäjien arvosana elokuvalle on 77 %.
Kolme miestä ja baby

Kolme miestä ja baby ("Three Men and a Baby") on yhdysvaltalainen komedia vuodelta 1987. Se on amerikkalaisversio ranskalaisen Coline Serreaun farssielokuvasta "Kolme miestä ja käärö" ("Trois hommes et un couffin"). Elokuvan näyttelijöihin kuuluvat Steve Guttenberg, Tom Selleck, Ted Danson, Nancy Travis ja Margaret Colin. Sen on ohjannut Leonard Nimoy.
Tarina.
Elokuvassa kolme miestä joutuu hoitamaan vauvaa. Vaikka lapsenhoidossakin olisi puuhaa yllin kyllin, he joutuvat tekemisiin huumekauppiaiden kanssa.
Vastaanotto.
"Video-oppaassa" vuodelta 1995 Asko Alanen antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Hänen mukaansa elokuva on hersyvän ranskalaiskomedian siedettävä "baby boom" -jenkkiversio.
Elokuva kestää 1h 42 min. Se on Suomessa sallittu kaikenikäisille. Elokuva sisältää "kummituspojan", joka näkyy yhdessä kohtauksessa ikkunan verhojen luona.
Kolme miestä ja pikkuneiti

Kolme miestä ja pikkuneiti ("Three Men and a Little Lady") on elokuvan "Kolme miestä ja baby" (1987) jatko-osa vuodelta 1990.
Juoni.
Emile Ardolinon ohjaamassa jatko-osassa Mary Benningtonista on kasvanut pikkuneiti. Aiempi järjestely ei enää tunnu täysin toimivalta. Maryn äiti haluaa naimisiin ja sulhasehdokas on jo tiedossa. Tom Selleckin esittämä Peter Mitchell epäilee, ettei miehellä ole puhtaita jauhoja pussissaan. Hän ottaa kavereidensa kanssa selville, että Mary joutuisi käymään koulua kaukana kotoa. Mahdollinen isä kun ei pidä lapsista.
Vastaanotto.
"Video-oppaassa" vuodelta 1995 Asko Alanen antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle yhden tähden viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”huono”. Hän kuvaa elokuvaa lyhyesti sietämättömäksi jatko-osaksi.
Yksi elokuvan tunnetuimpia kappaleita on muun muassa lopputeksteissä esiintynyt Boy Meets Girlin ”Waiting For a Star to Fall”.
Sweet Home Alabama (elokuva)

Sweet Home Alabama on vuonna 2002 valmistunut romanttinen komedia, jonka ohjasi Andy Tennant. Näyttelijöihin kuuluvat Reese Witherspoon, Patrick Dempsey, Josh Lucas ja Candice Bergen.
Juoni.
Reese Witherspoon esittää New Yorkissa uransa luonutta muotisuunnittelijaa Melanieta. Hän on vaihtanut sukunimensä Carmichaeliksi, koska häpeää taustaansa. Melanie Carmichael/Smooter on menossa New Yorkin pormestarin pojan kanssa naimisiin, mutta voidakseen tehdä sen, hänen pitää ensin saada selväksi avioero mieheensä, jonka kanssa hän on naimisissa. Joutuessaan palaamaan takaisin miehensä luokse, hän saa huomata, ettei ero olekaan niin helppo. Mies on parantanut elämäntapojaan Melanien vuoksi.
Wolf 359

Wolf 359 on aurinkoa viidenneksi lähin tähtijärjestelmä. Se on 7,78 valovuoden päässä, lähempänä ovat ainoastaan Alfa Centauri, Barnardin tähti ja Luhman 16 -järjestelmät sekä ruskea kääpiötähti WISE 0855–0714. Wolf 359:ää lähin tähti on Ross 128 3,79 valovuoden päässä.
Lalande 21185

Lalande 21185 on punainen kääpiö ja kuudenneksi lähin tähtijärjestelmä 8,21 valovuoden päässä Maasta.
Tähdellä on väitetty olevan planeettoja sijaintimittausten perusteella, mutta tätä ei ole kyetty todistamaan. 
Tähti liikkuu melko nopeasti ja kuuluu Linnunradan "paksuun kiekkoon", jonka keskipaksuus on 3 500 valovuotta, ja joka ulottuu ainakin 5 000 valovuoden päähän galaksin tasosta.
Tähdeltä ovat eräät tutkijat havainneet vesimaser-emission, joka voi tulla tähteä kiertävästä planeetasta tai tähdestä.
Lalande 21185 b:ksi ristityn väitetyn planeetan etäisyys on ehkä 2,2 AU:ta, kiertoaika 5,8 V:tä, rata miltei ympyrä ja massa 9/10 Jupiterin massaa. Toinen planeetta c olisi 11 AU:n päässä keskustähdestään ja massa 1,6 Jupiterin massaa, kiertoaika 30 vuotta.
Veblenin hyödyke

Veblenin hyödyke on hyödyke, jota kohtaan kuluttajien kohdistama kiinnostus ja näin ollen myös hyödykkeen kysyntä kasvaa sen hinnan noustessa. Käsite on nimetty amerikannorjalaisen ekonomistin Thorstein Veblenin mukaan.
Määritelmä on teoreettinen eikä vaadi Veblenin hyödykkeiden oikeasti esiintyvän reaalimaailmassa. Joihinkin ”statushyödykkeisiin” voidaan kuitenkin väittää liittyvän Veblenin hyödykkeen tunnuspiirteet, sillä kalliiden autojen, parfyymien tai vastaavien tuotteiden kysyntä saattaa laskea niiden hinnan laskiessa. Ilmiö johtunee siitä, että tällainen hyödyke koostuu suurelta osin statusarvosta eikä ainoastaan materia-arvosta. Jos tällaisen tuotteen hinta laskee, sitä ei voi enää pitää eksklusiivisena tai sen omistamista vain etuoikeutettujen huvina.
Veblenin hyödykkeen ominaispiirteenä pitää huomata yleisön kiinnostuksen ja preferenssien muutos. Tämä erottaa sen esimerkiksi Giffenin hyödykkeestä, jossa insentiivinä kysynnän muutokselle on puhtaasti maksukyky.
Veblenin ilmiön lisäksi yleisessä kysyntäteoriassa on olemassa joukko muita teoreettisia ja epärationaalisilta tuntuvia anomalioita:
Myy Cassiopeiae

Myy Cassiopeiae on kaksoistähti 24,6 valovuoden päässä Maasta. Toinen tähdistä on keltainen alikääpiö, toinen punainen kääpiö. Tähti on metalliköyhä ja liikkuu huikealla 167 km/s nopeudella, mikä kertoo sen kuuluvan vanhaan populaatio II:een. Tähden arvellaan syntyneen ennen kuin galaksin kiekko on kehittynyt.
Melko ahtaan kaksoistähden tähtien etäisyys on keskimäärin 1,42 AU vaihtelee
välillä 0,54–2,30 AU, ja jakso 21,4 vuotta. Soikeus 0,62.
Munger, Tolles &amp; Olson

Munger, Tolles &amp; Olson on yhdysvaltalainen noin 180 asianajajan lakifirma jolla on toimistot Los Angelesissa ja San Franciscossa. Sen perusti seitsemän partneria vuonna 1962. Yksi perustajista oli miljardööri Charlie Munger, joka tunnetaan paremmin ammattimaisena sijoittajana sekä Berkshire Hathawayn apulaispääjohtajan tehtävästä.
Abrakadabra (taikasana)

Abrakadabra (myös abracadabra) on monissa kielissä loitsuna tai manauksena käytetty taikasana, joka saattaa olla peräisin arameasta אברא כדברא, "avra kedabra", ”luon sanoillani”, mikä viittaa siihen, että Jumala loi maailman tyhjästä, sanoilla.
Nykyisin sanaa käyttävät erityisesti esiintyvät taikurit, mutta vanhoina aikoina sen loitsuvaikutukseen suhtauduttiin paljon vakavammin. Sillä voitiin parantaa kuumetta ja tulehduksia. Ensimmäisen kerran se mainitaan toisella vuosisadalla jaa. Serenus Sammonicuksen runossa "De medicina praecepta". Rooman keisari Caracallan lääkäri Serenus oli määrännyt hoidoksi tautiin amuletin, jossa luki ylösalaisen kartion muodossa:
A B R A C A D A B R A
A B R A C A D A B R
A B R A C A D A B
A B R A C A D A
A B R A C A D
A B R A C A
A B R A C
A B R A
A B R
A B
A
QDOS

QDOS (myös nimellä 86-DOS) oli Seattle Computer Productsin (SCP) kehittämä käyttöjärjestelmä. Yhtiö kutsui käyttöjärjestelmää QDOS:in lisäksi 86-DOS:ksi. 
Yritys oli aikonut käyttää Digital Researchin CP/M-86 käyttöjärjestelmää suoritinkortilla, mutta se ei valmistunut riittävän nopeasti.
Yrityksen Tim Paterson kehitti QDOS:in (). QDOS:in kriteereinä oli tukea CP/M-alustalle tehtyjä ohjelmia. Käyttöjärjestelmän ohjelmointirajapinta oli myös kopioitu CP/M:stä.
27. heinäkuuta 1981 Microsoft osti kaikki oikeudet QDOS/86-DOS:iin. Paterson työskenteli Microsoftille, jossa 86-DOS:sta tehtiin MS-DOS 1.0.
Maaliskuussa 1983 Microsoft julkaisi IBM PC/XT -koneille MS-DOS 2.0:n.