tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Taneli

Taneli on suomalainen miehen etunimi. Taneli on suomalainen muoto heprealaisperäisestä nimestä Daniel, joka merkitsee 'Jumala on tuomarini'. Nimi esiintyi Kansanvalistusseuran kalenterissa 1882–1883. Suomen almanakassa Taneli on ollut vuodesta 1890 paitsi vuosina 1906–1907, jolloin sen tilalla oli muoto "Tanieli".
Nimen virolainen muoto on "Tanel", jonka genetiivi eli omistusmuoto on "Taneli".
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 7 334 miestä on saanut nimekseen Taneli.
Murske

Murske tai sepeli on yhteisnimitys tuotteille, jotka on valmistettu murskaamalla luonnonkiviainesta tai keinotekoista kiviainesta.
Jaottelu.
Murskeet (lyhenne M) jaotellaan raaka-aineen perusteella:
Lajite.
Kun kaikenkokoisia rakeita sisältävä murske seulotaan seulalla, jonka neliömäisten aukkojen sivun mitta on esimerkiksi 16 mm, on lajitteen raekoon yläraja (D) 16. Raekoon ylärajaa voidaan nimittää myös maksimiraekooksi. Kun 16 mm seulan läpi mennyt murske seulotaan esimerkiksi 11 mm seulalla, tulee lajitteen raekoon alarajaksi (d) 11. Lajite sisältää siis vain tietynkokoisia rakeita alkuaan kaikenkokoisia rakeita sisältäneestä murskeesta.
Lajitteen raekoon ala- ja yläraja (millimetreinä) liitetään mursketyypin lyhenteen perään (d/D) ilman mittayksikköä. Esimerkiksi kalliomurske KaM 11/16. Tällaista lajitetta nimitetään "katkaistuksi lajitteeksi", koska siinä ei ole mukana pieniä rakeita. Siitä voidaan käyttää myös nimitystä sepeli. Lajitteesta, jonka raekoon alaraja on 0, käytetään nimitystä "nollalajite". Katkaistun lajitteen yläraja (D) ja alaraja (d) valitaan siten että D/d ≥ 1,4.
Jos katkaistun lajitteen raekoon alaraja on päällystemurskeilla 2 mm ja muilla murskeilla 4 mm tai suurempi, saa lajitteessa olla seulan 0,063 läpäisevää ainesta korkeintaan 2 prosenttia.
Raekoot.
Tienrakennustöissä suositellaan käytettäväksi lajitteiden ala- ja ylärajana jotakin seuraavassa luettelossa olevaa seulakokoa. Lajitteiden nimityksissä seulakoko voidaan esittää katkaistuna kokonaislukuna eli jättää desimaaliosa pois.
(0)   2   4   5,6   8   11,2 (11)   16   22,4 (22)   31,5 (31)   45   56   63   90   125   180   250
Rakeisuuskäyrien piirtämistä varten murske seulotaan käyttäen tarvittavaa osaa seuraavat seulakoot sisältävästä seulasarjasta. Esimerkiksi mursketta 0/8 varten riittää suurimman seulan kooksi 11,2 mm. Nämä seulakoot esitetään desimaaleineen.
0,063   0,5   1   2   4   5,6   8   11,2   16   22,4   31,5   45   56   63   90   125   180   250  
Tielaitos siirtyi eurooppalaisen standardin (EN, European Standard) mukaisiin seulakokoihin vuonna 1999. Aiemmin käytettiin lajiterajoina
0   6   8   12   16   20   25   32   64  
ja seulasarjana    0,074   0,125   0,25   0,5   1   2   4   6   8   12   16   20   25   32   64
Ulostaminen

Ulostaminen eli defekaatio () on ruoansulatuksen viimeinen vaihe. Siinä suolesta poistuu peräaukon kautta ravinnon imeytymätön osa, uloste.
Ihmisen ulostamisen tiheys vaihtelee välillä kolme kertaa päivässä – kolme kertaa viikossa. Harvempi ulostamistiheys voi olla merkki ummetuksesta ja tiheämpi ripulista.
Fysiologia.
Peristaltiikka tuo peräsuoleen ulostemassaa. Peräsuolen seinämän venytys toimii ulostamisheijasteen eli defekaatiorefleksin ("ks. refleksi") ärsykkeenä. Selkäytimen ristiosassa sijaitseva ulostamiskeskus saa tiedon tästä venytyksestä. Keskushermoston ylemmät osat valvovat ulostamiskeskuksen toimintaa.
Ulostamisen aikana koolonin loppuosa supistuu. Sitä tärkeämpää on kuitenkin vatsalihasten supistus, joka nostaa painetta vatsaontelossa. Kurkunpää sulkeutuu, jottei paine pääse karkaamaan.
Ulosteen mukana suolesta poistuu ravinnon imeytymätön osan lisäksi paljon suolistobakteereja ja joko suolen seinämästä irronneita tai maksan sappeen erittämiä kuona-aineita.
Ulostustarvetta on usein aamiaisen jälkeen, sillä sekä herääminen että syöminen stimuloivat koolonin massaperistaltiikkaa. Siistiksi opettelevalle lapselle voikin olla eduksi, jos hänet istutetaan potalle aina aamiaisen jälkeen.
Useimmilla ihmisillä myös virtsarakko tyhjenee lähes automaattisesti ulostamisen yhteydessä. Tämä johtuu peräsuolen ja virtsarakon sulkijalihasten ja niihin liittyvien hermojen toiminnan päällekkäisyyksistä.
Auringonkukka

Auringonkukka eli isoauringonkukka ("Helianthus annuus") on asterikasvien (Asteraceae) heimoon ja auringonkukkien ("Helianthus") sukuun kuuluva yksivuotinen kasvi. Auringonkukan siemenistä valmistetaan auringonkukkaöljyä, jota käytetään ruoanlaitossa sekä polttoaineena.
Auringonkukka on Ukrainan kansalliskukka.
Historia.
Auringonkukka on kotoisin Pohjois-Amerikasta. Laji on levinnyt jo varhain Peruun, jossa siitä tuli auringonjumalan vertauskuva. Auringonkukan kuvia on löydetty inkatemppelien seinistä ja palvontamenoissa käytetyistä esineistä. Vanhaan maailmaan auringonkukka tuli Perusta ja Meksikosta jo 1500-luvulla ensimmäisten amerikkalaisten kasvien joukossa.
Kuvaus.
Auringonkukka on yksivuotinen ruohovartinen kasvi. Varret ovat karheita ja tavallisesti haarattomia. Lehtilapa on 10–40 cm pitkä, leveänpuikea ja iso- ja terävähampainen. Alimmat lehdet ovat herttamaisia. Auringonkukka on hyönteispölytteinen. Kukinto on 5–40 cm leveä mykerö. Mykeröt ovat tavallisesti yksittäin ja alkavat lopulta nuokkua. Keltaisten laitakukkien kieli on tavallisesti yli 25 mm pitkä. Kehräkukat ovat ruskehtavia. Hedelmä on 5–15 mm:n pituinen myötäkarvainen pähkylä. Luonnonvarainen auringonkukka on viljelymuotoja sirompi, monihaarainen ja runsasmykeröinen. Viljelymuotojen varsi voi kasvaa yli seitsemän metrin pituiseksi.
Viljely.
Auringonkukkaa viljellään laajalti sekä koristekasvina että tärkeänä öljykasvina. Kasvaakseen auringonkukka vaatii runsaasti auringonvaloa ja maaperän, jossa vesi ei seiso. Sen kasvatusaika on pitkä: aikaisilla lajikkeillakin 105–115 päivää eli melkein neljä kuukautta.
Suomessa auringonkukkaa viljellään koristekasvina ja siementen tähden; viljely on niin vähäistä, ettei öljyntuotanto kannata.
Käyttö ravitsemuksessa.
Auringonkukan siemenistä puristettavaa auringonkukkaöljyä käytetään ruoanlaitossa ja biodieselin valmistuksessa. Auringonkukan siemeniä voidaan syödä myös sellaisenaan, mutta ne sisältävät niin runsaasti kadmiumia tai muita raskasmetalleja, ettei niitä voi nauttia kerralla korkeintaan kuin kaksi ruokalusikallista. Päivittäiskäyttöä ei suositella. Auringonkukan siemeniä voidaan syöttää myös linnuille.
Paahdettuja auringonkukan siemeniä syödään Venäjällä kuten paahtomaissia länsimaissa.
Auringonkukan siemenet sisältävät runsaasti linolihappoa, B-vitamiineja (erityisesti tiamiinia, pantoteenihappoa ja folaattia) ja E-vitamiinia.
Love. Angel. Music. Baby.

Love. Angel. Music. Baby. on Gwen Stefanin esikoisalbumi, joka julkaistiin 23. marraskuuta 2004. Levyn sanoitukset käsittelevät pääasiassa vaurautta ja muotia.
Peik

Peik on alkuaan norjalainen miehen etunimi.
Nimen alkuperä on epäselvä, mutta ilmeisesti se on peräisin norjalaisista kansansaduista, joissa erään satuhahmon nimi on mahdollisesti syntynyt suomen kielen "poika"-sanan pohjalta. On myös esitetty, että nimeen voisi sisältyä suomen sana "peikko".
Nimestä tuli suosittu suomenruotsalaisten keskuudessa norjalaisen kirjailijan Barbra Ringin "Peik"-kirjan pohjalta, joka oli käännetty ruotsin kielelle. Kirja oli suosittu 1950- ja 1960-luvuilla, mutta oli kirjoitettu paljon aikaisemmin. Nimi on ollut käytössä harvakseltaan suomenruotsalaisten keskuudessa, ja Peik otettiin Suomen ruotsinkieliseen almanakkaan vuonna 2000.
Lokakuuhun 2025 mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan noin 300 henkilöä saanut nimekseen Peik.
Matti Alamäki

Juha-Matti Alamäki (s. 28. marraskuuta 1956 Pori) on suomalainen autourheilija.
Nuoruudessaan Alamäki harrasti autourheilua monipuolisesti voittaen jäärata-ajon Suomen mestaruuden 1978 ja 1979. Vuonna 1980 hän aloitti rallicross-uransa ja voitti heti ensimmäisellä kaudellaan GT-luokan EM-pronssia ja 1981 EM-kultaa. Seuraavilla muutamilla kausilla menestystä ei tullut, mutta 1985 hän voitti II divisioonan ja joukkuesarjan EM-tittelin. Seuraavaksi kaudeksi aiemmin Porschella ajanut Alamäki vaihtoi Lanciaan, jolla voitti 1986 EM-pronssia ja 1987 hopeaa. Vuonna 1988 Alamäki ryhtyi ajamaan Peugeot’lla, jolla hän voitti mestaruuden vuosina 1988, 1989 ja 1990, kahtena viimeisenä vuotena vieläpä maksimipistein.
SM-kultaa Alamäki voitti rallicrossissa vuosina 1986, 1987, 1988 ja 1990. Hän on kilpaillut Pariisi–Dakar-rallissa kartanlukijanaan siskonsa Leena Harkimon silloinen aviomies Hjallis Harkimo. Vuonna 1989 Alamäki valittiin Suomen vuoden moottoriurheilijaksi.
Miehistövyö

 
Miehistövyö on Suomen puolustusvoimissa kenttäpuvun kanssa käytettävä ruskea nahkavyö. Asevelvollisista sitä ovat käyttäneet miehistöön ja alipäällystöön kuluvat varusmiehet. Upseerikokelaat ja varusmieskersantit eivät ole käyttäneet miehistövyötä, vaan joukkueenjohtajien tapaan päällystö- eli komentovyötä. Siinä on alun perin miekan kantamista varten olkahihna. Myöhemmin miekan asemesta on käytetty sotilaspistoolia.
Alun perin sotilas kantoi miehistövyössään patruunataskuja sekä leipälaukkua, mutta nykyään vyön tehtävä on lähinnä housujen ja mahdollisen puukon tai monitoimityökalun kannattelu.
Suomen puolustusvoimissa nykyisin käytössä olevien m/91- ja m/05-tyyppisten palveluspukujen kanssa ei enää käytetä komentovyötä.
Dannii Minogue

Danielle Jane ”Dannii” Minogue, myös pelkästään Dannii, (s. 20. lokakuuta 1971 Melbourne, Australia) on australialainen poplaulaja, näyttelijä, vaatesuunnittelija ja malli. Hän on laulaja Kylie Minoguen nuorempi sisar.
Minogue aloitti uransa Australian televisiossa seitsemänvuotiaana. Vuosina 1979–1988 hän oli vakituinen vieras musiikkiohjelmassa "Young Talent Time". Hän äänitti ensimmäisen soololevynsä samassa ohjelmassa. Levyllä oli muun muassa cover-versio Madonnan ”Material Girl” -kappaleesta.
Lapsuus.
Dannii Minoguen isä, australialaissyntyinen Ron Minogue on kirjanpitäjä ja äiti Carol Jones on tanssija. Isän suku on kotoisin Irlannin Claren kreivikunnasta. Äiti puolestaan tuli lapsena siirtolaisena Townsvilleen Walesin Maestegista vuonna 1955. Dannii on kolmesta sisaruksestaan toiseksi nuorin. Kylie-sisko on kuuluisa laulaja ja veli Brendan työskentelee kameramiehenä Australiassa. 
Minogue aloitti uransa seitsemänvuotiaana, jolloin hän näytteli television saippuasarjoissa, kuten "Skyways" ja "The Sullivans". Vuonna 1979 hänestä tuli vakituinen vieras viikoittaisessa musiikkiohjelmassa "Young Talent Time". Vuonna 1988 hän lähti ohjelmasta jatkaakseen näyttelijän uraansa kapinoivan teinin, Emma Jacksonin roolissa "Home and Away" -saippuaoopperassa. Syyskuussa 1988 Minogue julkaisi oman "Dannii"-vaatemallistonsa. Se myytiin loppuun Australiassa kymmenessä päivässä.
Yksityiselämä.
Minogue on ollut naimisissa australialaisen näyttelijän Julian McMahonin kanssa, josta hän erosi viiden vuoden yhdessäolon jälkeen. Sen jälkeen hän seurusteli kanadalaisen formulakuljettajan Jacques Villeneuven kanssa.
Minogue seurusteli vuosina 2008-2012 Kris Smithin kanssa. Heille syntyi suhteen aikana poikavauva 5. heinäkuuta 2010.
Nykyään Dannii seurustelee australialaisen lauluntekijän Adrian Newmanin kanssa.
Diskografia.
Singlet.
Love and Kisses (1991)
"Love and Kisses" (1991)
"Success" (1991)
"Jump to the Beat" (1991)
"Baby Love" (1991)
"I Don't Wanna Take This Pain" (1991)
Get Into You (1993)
"Show You the Way to Go" (1992)
"Love's on Every Corner" (1992)
"This Is It" (1993)
"This is the Way" (1993)
"Get into You" (1994)
Girl (1997)
"All I Wanna Do" (1997)
"Everything I Wanted"" (1997)
"Disremembrance" (1998)
Neon Nights (2003)
"Who Do You Love Now?" (2001)
"Put the Needle on It" (2002)
"I Begin to Wonder" (2003)
"Don't Wanna Lose This Feeling" (2003)
The Hits and Beyond (2006)
"You Won't Forget About Me" (2004)
"Perfection" (2005)
"So Under Pressure" (2006)
"I Can't Sleep at Night" (2007)
Club Disco (2007)
"He's the Greatest Dancer" (2007)
"Touch Me Like That" (2007)
TBA (2015)
"Summer Of Love" (2015)
Muut singlet
"Rescue Me" (1995)
"Boogie Woogie" (1995)
"In the Gift of Christmas" (1995)
"Everlasting Night" (1999)
"Sex Dice" (2003)
"Take Me Inside" (2004)
"Trip" (2005)
"I'll Be Home for Christmas" (2006)
Pikku Ilona ja hänen karitsansa

Pikku Ilona ja hänen karitsansa on vuonna 1957 valmistunut suomalainen mustavalkoinen elokuva. Elokuva on ohjaaja Jorma Nortimon viimeinen elokuva. Se perustuu Mika Waltarin käsikirjoitukseen, jonka tuottaja T. J. Särkkä häneltä tilasi nähtyään lehdessä vakuutusyhtiön liikuttavan mainoskuvan lapsesta. 
Elokuva suunniteltiin filmattavaksi jo jatkosodan aikana, Ilonan osassa Maire Suvanto, mutta sota-ajan hankaluuksien vuoksi tuotanto lykkääntyi 15 vuodella. Vain pari kohtausta ehdittiin kuvata vuonna 1942. Uuteen aloitukseen valittiin Ilonaksi kuopiolainen Riitta Hämäläinen.
Waltarin käsikirjoitukseen sisältyy uskonnollista symboliikkaa: Ilonan pelastaja alkujaksossa on karitsa, joka ääntelyllään havahduttaa Ilonan kotitaloa tarkastavan lääkintämiehen. Karitsa = Pelastaja = Jeesus Nasaretilainen. Samoin Ilona telkeää Paksulan tylyn emännän kellariin (= manala). 
Elokuvan ikärajaa alennettiin, kun alusta poistettiin äidin kuoleman esittävä jakso. Tapahtumakulussa on poiston vuoksi pieni hyppy: lääkintämies saa käskyn "vilkaista" ja kohta hän on talon ikkunan luona huhuilemassa. Aiemmissa kuvissa katsoja on nähnyt äidin juoksevan aidalta pihaan ja räjähdyksen.
Elokuvan kohtauksessa, jossa kuvataan Vaasan läänin maaherran sodanaikaista tilaisuutta evakoille, on seinällä J. K. Paasikiven presidenttikuva, vaikka hänestä tuli tasavallan presidentti vasta sodan jälkeen.
Juoni.
Ilona on pieni sotaorpo, eikä kukaan tunnu haluavan häntä adoptoitavaksi. Ilonalla on karitsa, josta hän ei halua luopua mistään hinnasta. Pian varakas perhe adoptoi erehdyksessä Ilonan, ja Ilona löytää paikkansa samoin karitsa, vaikka se papanoidessaan herättää nyrpeyttä. Tosin Ilonan ulkonäkö ei miellytä perheen rouvaa, mutta pian emäntäkin kiintyy tyttöön.
Arviot.
Aikalaisarvioissa elokuvan ansiona pidettiin sitä, että on saatu aikaan lapsille suunnattu elokuva. Muuten se sai enemmän tyrmääviä arvosteluja niin ohjauksen kuin näyttelijätyönkin osalta.
Myöhempien televisioesitysten yhteydessä kriitikissä todetaan, että elokuvassa lapsen unelmat ja aikuisten arki kohtaavat omituisen satunnaisesti. Elokuvaa pidetään myös liian näyttelijäkeskeisenä ja kankeana.
Alpo Noponen

Alpo Noponen (10. joulukuuta 1862 Rantasalmi – 21. helmikuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen kirjailija. 
Elämä ja ura.
Noponen varttui Heinävedellä ja asui aikuisena Helsingissä. Hän oli naimisissa opettaja Johanna Jurvasen kanssa.
Noponen kävi Kerman kansakoulua Heinävedellä ja oli Otto Kotilaisen lapsuudenystävä. Myöhemmin hän sanoitti ainakin Kotilaisen säveltämän joululaulun "Kun joulu on", joka alkaa sanoin "Kun maass’ on hanki...". Myös Leevi Madetojan säveltämässä laulussa "Arkihuolesi kaikki heitä" on Noposen sanat.
Noponen valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista 1887 ja toimi opettajana ensin Mäntyharjulla 1887–1893. Hän siirtyi 1894 Helsinkiin, jossa hän toimi opettajana 1894–1927 Tehtaankadun kansakoulussa. Hän toimitti Mikkeli-lehteä, kunnes Helsinkiin muutettuaan alkoi avustaa Uutta Suometarta. Sen jatkajaa Uutta Suomea hän avusti lopun ikäänsä. Hän avusti myös Kansakoulun lehteä ja lastenlehteä Joulupukki sekä toimitti Valistuksen Lastenlehteä.
Kun Suomen Kirjailijaliitto perustettiin 1897, Noponen aloitti sen ensimmäisenä sihteerinä.
Noponen on suomentanut muun muassa Runebergin virsiä. Hän julkaisi yhdessä muiden tekijöiden kanssa koulun lukukirjoja ja historian oppikirjoja. Vuosina 1914–1923 Noponen julkaisi yhdessä Mikael Soinisen kanssa historian oppikirjoja kansakoululuokkia varten.
Kolme hänen näytelmistään esitettiin Suomen Kansallisteatterissa, neljäs Oulun Teatterissa.
Alpo Noposen veljenpojan poika oli urheiluselostaja Paavo Noponen.
Noponen on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Jorma Korhonen (judoka)

Jorma Petteri Korhonen (s. 23. maaliskuuta 1968 Kajaani, Suomi) on suomalainen judoka ja Euroopan mestari. Aktiiviaikanaan hän edusti Kajaanin Judokerhoa.
Korhonen voitti vuonna 1989 sarjassa Euroopan mestaruuden, joka oli ensimmäinen suomalaisen miehen voittama EM-kultamitali. Vuotta myöhemmin hän saavutti EM-hopeaa ja vuonna 1993 EM-pronssia. Hän sijoittui EM-kilpailuissa lisäksi viidenneksi 1992, 1994 ja 1996. MM-kilpailuissa hän oli viides 1997 ja seitsemäs 1989. Nuorten EM-pronssia hän saavutti 1988.
Korhonen voitti sarjassa myös neljä Suomen mestaruutta vuosina 1987, 1989, 1990 ja 1997. 
Korhonen lopetti kilpauransa vuonna 2000. Hänen veljensä Marko Korhonen on myös olympiatason judoka.
Vuonna 2016 Korhonen nimettiin suomalaisen judon Hall of Fameen Suomen Urheilugaalassa.
Sokeriruoko

Sokeriruoko eli jalosokeriruoko ("Saccharum officinarum") on heinäkasveihin kuuluva suurikokoinen viljelyskasvi. Sen kanssa samaan sukuun kuuluu taksonomisesta tulkinnasta riippuen 6–37 lajia. Eri lajien varsien pituus vaihtelee kahdesta kuuteen metriin. Lajit voivat risteytyä keskenään, ja tärkeimmät viljelyslajit ovatkin monimutkaisen jalostuksen tulosta.
Sokeriruokoa viljellään yli sadassa eri maassa, joista tärkeimpiä ovat Brasilia, Pakistan, Thaimaa, Intia ja Kiina. Yhteensä ne tuottavat yli puolet koko maailman sokeriruo'osta. Sokeri on kahden tärkeimmän vientituotteen joukossa 13 maassa. Sokeriruoko kuuluu kasvikunnan tehokkaimpiin yhteyttäjiin.
Kuvaus.
Sokeriruoko on korkea monivuotinen heinä. Korret kasvavat 3–6-metrisiksi ja 2–5 senttimetriä paksuiksi. Varressa on 20–40 solmua. Lehdet ovat 70–150 senttimetriä pitkiä ja 4–6 senttimetriä leveitä. Lehdet ovat teräväkärkisiä ja laidoiltaan terävän sahalaitaisia. Lehden kieleke on ripsireunainen ja 2–3 millimetriä pitkä.
Röyhykukinto on 50–100 senttimetriä pitkä. Kukinnon varret ovat suureksi osaksi kaljuja, mutta nivelkohdat pehmeäkarvaisia. Röyhyn muodostavat tertut ovat 10–25 senttimetriä pitkiä ja yksittäiset tähkylät 3,5–4 millimetriä pitkiä. Kaleet ovat pitkänpyöreitä ja väritykseltään keltaruskeita. Helpeet ovat kaleita lyhyempiä. Ulkohelve on suikea, sisähelve on tasasoukka ja vihneetön. Hedelmä on pitkänpyöreä jyvä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Sokeriruoko kasvaa luontaisena Kaakkois-Aasiassa ja Tyynenmeren saarilla. Laji vaatii kasvaakseen trooppisen tai subtrooppisen ilmaston. Optimaalinen lämpötila on versomisvaiheessa 32–38 °C, kypsymisvaiheessa 12–14 °C. Sokeriruokoa esiintyy lähinnä alavilla alueilla ja rannikkoseuduilla, harvoin vuoristoisilla alueilla. Se menestyy monenlaisilla kasvupaikoilla, mutta tarvitsee kuitenkin suhteellisen paljon kosteutta.
Käyttö.
Sokeriruoko on hyötykasvi, josta tuotetaan ruokosokeria, ruokosokerisiirappia, melassia, rommia ja vahaa. Useita kasvin osia voidaan tuoreena myös käyttää ravinnoksi sellaisenaan tai kypsennettynä. Varsista voidaan myös puristaa mehua ja tehdä likööriä. Sokeriruokoa on myös perinteisesti käytetty lääkekasvina monenlaisiin vaivoihin.
Sokeriruo'on korsia, joista neste on jo poistettu, voidaan käyttää polttoaineena tai kuitulähteenä paperin tai pahvin valmistuksessa. Kasvista on lisäksi valmistettu kyniä, mattoja, varjostimia ja olkikattoja. Sokeriruokoa käytetään myös koristekasvina, ja lisäksi kuivattuja röyhyjä käytetään koristeina ja osina kukka-asetelmia, usein värjättyinä.
Viljely.
Sadonkorjuu tapahtuu joko koneilla tai perinteisesti, etenkin kehitysmaissa käsin. Käsin korjattaessa pelto sytytetään ensin tuleen. Tuli polttaa lehdet ja osan korsia suojaavasta vahakerroksesta, mutta vesipitoiset juuret ja varret voidaan kerätä vahingoittumattomina.
Historia.
Sokeriruokoa on viljelty kaakkoisessa Aasiassa tuhansia vuosia. Eurooppalaiset veivät kasvin myös Amerikan mantereille, ja 1500-luvulta eteenpäin Karibianmeren alueella tuotettiin laajamittaisesti sokeria. Kasvi on nykyäänkin tärkeä rahakasvi monilla trooppisilla seuduilla.
Marssi

Marssi on sotilasosaston siirtyminen paikasta toiseen (”kävelyn sotilaallinen muoto”), joko jalan tai osaston ajoneuvoilla. "Jalkamarssin" ohella liikuntavälineen mukaan käytetään termejä "polkupyörämarssi", "hiihtomarssi" tai ajoneuvoin tapahtuva "moottorimarssi". Marssit jaotellaan sota- ja matkamarsseihin. 
Sotamarssi suoritetaan varmistettuna ja joukot asetetaan taisteluvalmiuden edellyttämään järjestykseen. Suojaustoimenpiteenä marssivan joukon edessä kulkee etujoukko, jonka edessä on kärkikomppania ja sen etupuolella joukkueen vahvuinen kärki. Marssirivistön sivustat varmistetaan partioilla. Jalkamarssin nopeus on 3–5 km/h, pyörämarssin 10–12 km/h ja moottorimarssin 30–40 km/h. Vastaavasti siirryttävät etäisyydet ovat enintään 25–30 km, 100–150 ja 300 km. Armeijassa jalkamarssilla on mukana jokin kantamus, esimerkiksi Suomen armeijassa kevyt kenttävarustus tai täyspakkaus. Pikamarssilla lisätään nopeutta vähentämällä kantamuksia ja taukoja. Sulkeis­järjestyksessä taas kuljetaan tahtimarssia, tai, käskettäessä, ilman tahtia.
Suomessa armeijan marssitahti on poikkeuksellisen vauhdikasta muuhun Eurooppaan verrattuna. Suomessa marssitahti on noin 116-120 askelta minuutissa, kun Keski-Euroopassa tyypillinen tahti on noin 100. Suomen nopea marssitahti periytyy Preussista. 
Etenkin paraateissa marssia ohjataan musiikilla, muun muassa rummunlyönneillä tai muulla rytmisellä musiikilla, marsseilla. Suomessa tunnettuja marsseja ovat esimerkiksi "Nuijamiesten marssi", "Porilaisten marssi" ja "Jääkärimarssi".
Matkamarssi voi tarkoittaa myös muiden kuin sotilaiden yhtenäistä liikkumista paikasta toiseen, esimerkiksi mielenosoitus-, traktorimarssin, vappu- ja rauhanmarssien tapauksissa.
Propeeni

Propeeni eli propyleeni (C3H6) on orgaaninen yhdiste, jossa on kolme hiiliatomia, kuusi vetyatomia ja yksi kaksoissidos. Se on toiseksi yksinkertaisin alkeeni hiilivetyjen ryhmästä. Yksinkertaisin hiilivetyjen alkeeni on eteeni, jolla on kaksi hiiliatomia, joiden välissä on kaksoissidos. Propeenia voidaan sanoa myös "metyylieteeniksi" tai "metyylietyleeniksi".
Propeenin ominaisuudet ja käyttö.
Huoneenlämmössä ja paineessa kaasumainen propeeni on väritön, hajuton (paitsi jos siihen on lisätty haju tunnistamista varten) ja helposti syttyvä. Propeeni on ilmaa raskaampaa, ja se voi kulkeutua maata pitkin ja syttyä etäällä päästölähteestään. Yhdisteen hajukynnys on 39,6–116,3 mg/m3 (69,3–203,5 ppm) ja itsesyttymislämpötila 455 °C. Propeenillä on suuri merkitys öljyntuotannossa. Propeenia muodostuu sivutuotteena eteenin valmistuksen yhteydessä. 
Propeeni polymeroituu joutuessaan kosketuksiin muun muassa kloorin, fluorin, vetyhalidin ja metallikatalyyttien kanssa sekä lämpötilan tai paineen nousun seurauksena. Polymeroituminen voi tapahtua kiivaasti, jopa räjähdysmäisesti. Propeeni reagoi kiivaasti hapettimien kanssa, jolloin voi syntyä palo- ja räjähdysvaara. Yhdiste voi reagoida vaarallisen voimakkaasti myös asetyleenin, bromin, dityppioksidin ja typpitetraoksidin kanssa. Kylmän, nestemäisen propeenin reaktio veden kanssa voi johtaa propeenin voimakkaaseen kiehumiseen ja höyrystymiseen. Propeeniä käytetään eniten monomeerien valmistuksessä, useimmiten polypropeenin valmistuksessa. Propeenia käytetään myös muun muassa propyleenioksidin, asetonitriilin, kumeenin, isopropyylialkoholin, allyylikloridin, heptaanien, akryylinitriilin ja akroleiinin valmistuksessa. Propeeniä käytetään polttoaineena teollisuudessa, sillä sen lämpöarvo on korkea pienemmällä massalla kuin propaanin, joten sitä polttaessa saadaan korkealämpöinen liekki.
Komentovyö

Komentohihna ("rähinäremmi") on sotilasunivormuun liittyvä päällystövyön osa, joka kulkee varsinaisen päällystövyön etuvasemmalla olevasta yläosan kiinnikkeestä oikean olkapään kautta kiertäen selkäpuolelle kiinnittyen takavasemmalla olevaan toiseen kiinnikkeeseen. Vyön alkuperäisenä tarkoituksena on ollut tukea vasemmalla kyljellä kannettavaa miekkaa, myöhempinä aikoina pistoolia.
Suomen puolustusvoimissa päällystövyötä käyttivät toisessa maailmansodassa vain upseerit sekä aliupseereista sotilasmestarit ja lentomestarit. 1950-luvulla sen käyttöoikeus laajennettiin koskemaan myös puolustusvoimien vakinaiseen henkilökuntaan kuuluvia aliupseereja sekä varusmiehistä upseerikokelaita ja kersantteja. Miehistö sekä alikersantit käyttävät miehistövyötä, joka on paksuhko ja leveä ilman erillistä hihnaa oleva nahkavyö.
Nykyään käytettävässä Suomen puolustusvoimien maastopuvuissa m/91 ja m/05 päällystövyötä käytetään enää vain paraateissa. Sen sijaan vanhemmassa maastopukumallissa 62 päällystövyötä käytetään edelleen.
Vähitellen myös suurin osa muista valtioista on lopettanut päällystövyön käytön muussa kuin juhla- ja paraatitarkoituksessa.
Strateginen isku

Strateginen isku on vihollisen suorittama yllätykseen pyrkivä hyökkäys, jonka tarkoituksena on lamauttaa yhteiskunnan elintärkeitä toimintoja tai sen puolustus. Tällä pyritään pakottamaan valtakunnan johto vihollisen haluamiin valintoihin. Strategisen iskun yhdeksi toteuttamistavaksi voidaan ajatella vihollisen täsmäpommituksin tukema helikoptereilla suoritettu maahanlasku, jonka jälkeen vihollisen erikoisjoukot miehittävät valtakunnan johtopaikat, radio- ja televisiokeskukset sekä energiahuolto- ja liikennekeskukset. Hyökkäyksen valmistelua on nykyään signaalitiedustelun vuoksi mahdotonta salata mutta sen kohdetta ja ajankohtaa ei välttämättä voida ennakoida. 
Käsitteen käyttö suomalaisessa retoriikassa.
Puolustuspoliittisessa merkityksessä Suomessa strategista iskua on käytetty lähinnä perusteluna reservin pienentämiseen ja uusien kalustohankintojen hyväksyttämiseen eduskunnassa Gustav Hägglundin komentajakautena ja sen jälkeen. Strategisen iskun onnistuminen riippuu siitä, miten esimerkiksi selustaan lasketut maahanlaskujoukot onnistutaan huoltamaan. Mikäli hyökkääjällä on hallussaan alueen ilmaherruus, voidaan kevyesti aseistettuja maahanlaskujoukkoja huoltaa. Jos taas ilmaherruutta ei onnistuta saavuttamaan, huolto rajoittuu ilmateitse suoritettaviin täydennyksiin, jolloin hyökkääjä ajan oloon jää puolustajan raskaammin aseistettujen joukkojen saartamaksi ja menettää toimintakykyään huollon katkettua. Puolustajalla on maahanlaskujoukkoja raskaampi aseistus, esimerkiksi kenttätykistöä kevein tai raskain haupitsein tai vaihtoehtoisesti panssarijoukkoja, joiden liikkuvuus on kenttätykistöä suurempi ja joita voidaan kenttätykistön tapaan käyttää hyökkäävän jalkaväkiyksikön tukena, mutta myös taistelevana osana esimerkiksi mekanisoituna taisteluosastona.
Teräskypärä malli 1916

Teräskypärä malli 1916 () on saksalainen ensimmäisen maailmansodan kolmantena sotavuotena käyttöön otettu kypärämalli, jossa teräskypärä ulottuu melko alas niskaan ja myös sivulta kaulan ympärille. 
Syy laajasti suojaavan raskaan teräskypärän käyttöönotolle oli se, että ensimmäisen maailmansodan juuttuessa asemasodaksi 1916–1917 suuri osa haavoittumisista ja kaatumisista aiheutui luotien sijaan tykistön epäsuoran tulen kranaatinsirpaleista.
Kypärän etuosan ”sarvien” pääasiallinen tehtävä on kypärän tuulettaminen niissä olevan reiän kautta. Toinen tehtävä on toimia niiden varaan ripustetun "Stirnpanzer"-lisäpanssarilevyn kiinnikkeinä. Sen kiinnitys varmistettiin kypärän takaosan ympäri kulkevalla nahkahihnalla. Lisäpanssarointi oli tarkoitettu lähinnä tähystäjille ja konekivääriampujille, mutta sen käyttö jäi hyvin vähäiseksi. 
Suomen armeijalle ostettiin vuonna 1919 15 000 kappaletta Ranskan sotasaaliiksi saamia saksalaisia teräskypäriä, ja 1920-luvun aikana niitä hankittiin 80 000 kappaletta lisää.
Teräskypärä malli 1916:n seuraaja Saksassa oli M1935-teräskypärä.
Heinäveden Höyrylaiva

Heinäveden Höyrylaiva Oy oli heinäveteläinen laivayhtiö, joka liikennöi sisävesihöyrylaivoilla Heinäveden reittiä Kuopion ja Savonlinnan välillä 1921–1968.
Heinäveden Höyrylaiva Oy perustettiin 29. joulukuuta 1921, kun Heinäveden Höyryvenhe Osuuskunta lopetettiin ja sen omaisuus siirrettiin osakeyhtiölle. Kauppa- ja teollisuusministeriö vahvisti yhtiöjärjestyksen helmikuussa 1922. Heinäveden Höyrylaiva Oy osti osuuskunnan omaisuuden eli neljä Heinävesi-höyrylaivaa (Heinävesi I, Heinävesi II, Heinävesi III sekä Heinävesi IV), kaksi ”Apu-lotjaa” ja osuuskunnan laiturit 871 255 markalla. Osakeyhtiön toimipaikka oli Heinävesi.
Heti perustamisen jälkeen Heinävesi IV myytiin Pohjois-Kallaveden Höyrylaiva Oy:lle 175 200 markalla. Apu-lotjat myytiin myös. Näin osakeyhtiö katsoi voivansa keskittyä Savonlinnan ja Kuopion sekä Juojärven ja Kuopion välisille vesireiteille. Rahtaus lopetettiin lähes kokonaan. Heinävesi III vaihdettiin 1925 riittämättömänä SS Tapioon, joka valmistui 1903 Varkaudessa. Se oli kannattava kauppa; ensimmäisenä vuonna se tuotti reilusti enemmän kuin mitä Heinäveden Höyrylaiva oy siitä maksoi.
Heinäveden Höyrylaiva Oy mainosti toimintaansa lukuisilla mainoksilla. Vuonna 1926 se otti käyttöön Heinäveden reittiä osuvasti kuvaavan sloganin ”Kappale kauneinta Suomea”. Se laitettiin julisteeseen sekä 16-sivuiseen Heinäveden reitistä kertovaan esitteeseen Koukunpolven kuvan alle. Yhtiö palkkasi englannintaitoisia työntekijöitä. Heinäveden reittiä mainostettiin Suomen johtavien matkatoimistojen sekä monien sanomalehtien kautta.
Yhtiö oli perustamisestaan lähtien voitollinen vuoteen 1928, jolloin reitille tuli kilpailija Höyryvenhe Oy Soisalo laivallaan SS Liperi. Vuonna 1933 Höyryvenhe Oy Soisalo teki konkurssin ja Heinäveden Höyrylaiva Oy:n vuodesta 1928 jatkunut tappiollisuus loppui.
1930-luvulla autoilu lisääntyi ja matkailijoita alkoi olla suurempi osa matkustajista. Matkustajamäärät kasvoivat, kunnes sodat tulivat. Heinäveden Höyrylaiva Oy menestyi pitkään; kun hyvin monet laivanvarustusyhtiöt kaatuivat, pysyi Heinäveden Höyrylaiva Oy pystyssä 4. tammikuuta 1968 asti, jolloin se yhdyistyi Saimaan Laivamatkat Oy:öön.
Ichikawa

Ichikawa () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee Tokionlahden pohjukassa Edojoen suulla prefektuurin luoteisosassa. Lännessä kaupunki rajautuu Tokion metropolin Edogawan ja Katsushikan erillisalueisiin. Sisämaassa sen alue ulottuu Shimōsan ylängölle. Ichikawassa on 492 584 asukasta (kesäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 57,45 neliökilometriä.
Nykyisen kaupungin alueelle rakennettiin 600-luvun Taika-uudistusten jälkeen Shimōsan provinssin hallintokeskus ("kokufu") ja provinssitemppeli. Sittemmin Edo-kaudella Ichikawan alue oli suoraan Tokugawa-sotilashallinnon alaisuudessa. Gyōtokun kaupunginosa kehittyi silloin Edo- ja Tonejokien vesiliikenteen satamana. Meiji-restauraation jälkeen sisämaahan sijoitettiin keisarillisen Japanin armeijan tukikohta, jonka alue on nykyään koulu- ja virkistyskäytössä. Rautateiden rakentamisen myötä Ichikawa alkoi 1900-luvulla kehittyä nopeasti myös Tokion asuinlähiönä. Kaupunkioikeudet Ichikawa sai vuonna 1934. Kaupungin rannikolle rakennettiin teollisuuslaitoksia jo ennen toista maailmansotaa, mutta laajamittaisemmin vasta sodan jälkeen, kun sinne sijoittui kone-, tekstiili-, elintarvike- ja kemianteollisuutta osana Keiyōn teollisuusvyöhykettä. Metroliikenne Tokiosta Gyōtokun alueelle alkoi vuonna 1969.
Ichikawan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat Katsushika Hachiman-gūn šintolainen pyhäkkö ja Hokekyō-jin buddhalainen temppeli, jonka rakennuksista useita, kuten vuonna 1622 valmistunut pagodi, on valittu Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden luetteloon. Puistoalueita ovat kirsikankukistaan tunnettu Satomin puisto ja lintujensuojelualue Gyōtoku yachō no rakuen. Ichikawaa palvelevat JR Higashi-Nihonin Sōbu-päälinja, Keiyō-linja ja Musashino-linja, Keisei-rautateiden Keisei-päälinja, Hokusō-rautateiden Hokusō-linja, Tōkyō metron Tōzai-linja ja Toei-metron Shinjuku-linja.
Baanaatti

Baanaatti (, , tai "Bánát") on historiallinen alue Keski-Euroopassa. Nykyisin se jakaantuu kolmen valtion, Romanian, Serbian ja Unkarin, alueelle. 
Serbian Baanaatista suurin osa kuuluu Vojvodinaan. Romanian Baanaatti kattaa kokonaan Timișin piirikunnan sekä valtaosan Caraș-Severinin piirikunnasta. Lisäksi siihen kuuluu pieniä osia Aradin, Hunedoaran ja Mehedințin piirikunnista.
Baanaatti on osa Tonavan pohjoispuolista tasankoaluetta. Sitä rajaavat idästä Karpaatit, lännestä Tiszajoki ja pohjoisesta Mureșjoki. Alueen historiallinen pääkaupunki on Timișoara, joka nykyisin kuuluu Romaniaan.
Restel

Restel Oy on suomalainen ravintola-alan yritys. Se kuuluu Tradeka-konserniin.
Restel-konserni omisti kesään 2017 saakka yhteensä 47 hotellia ja yli 230 ravintolaa eri puolella Suomea, mikä teki siitä maan suurimman alallaan. Vuosiliikevaihto oli vuonna 2020 runsaat 178 miljoonaa euroa. Restel työllistää noin 2 000 työntekijää vuosittain.
Kesäkuussa 2017 Restel myi koko hotelliliiketoimintansa ruotsalaiselle Scandicille ja sanoi keskittyvänsä ravintolatoimintaan. Kilpailu- ja kuluttajavirasto hyväksyi yrityskaupan joulukuussa 2017.
Vuonna 2019 Restel Ravintolat Oy oli 73,6 miljoonan euron liikevaihdollaan Suomen viidenneksi suurin ravitsemisalan yritys Compass Groupin, Sodexon, Finnair Kitchenin ja Leijona Cateringin jälkeen. Restel Fast Food Oy oli 63,2 miljoonalla eurolla seitsemänneksi suurin . Restel Oy:n muut tytäryhtiöt ovat Restel Fast Food Oy, Restel Casual Oy, Restel Mexican Food Oy ja Restel Fresh Food Oy.
Nimi Restel tulee sanoista "restaurants and hotels".
Historiaa.
Restelin juuret ovat Tradekan edeltäjäyhtiöiden harjoittamassa hotelli- ja ravintolatoiminnassa. Kun Eka-yhtymä perustettiin fuusion seurauksena vuonna 1983, sille siirtyivät 39 osuusliikkeen hotellit ja ravintolat. 
Liikenimi Restel otettiin käyttöön vuonna 1989, ja Restelistä tuli erillinen yhtiö seuraavana vuonna. 
Ketjuun kuului muun muassa Suomen vanhimpiin kuuluva ravintola, 1830-luvulta vuoteen 2019 Turussa toiminut Foija. Vuonna 2022 Restel osti Hangon Makaronitehdas ja Classic Pizza -ravintolaketjut, joihin kuului yhteensä 23 ravintolaa. Ne työllistivät yhteensä 150 työntekijää 12 paikkakunnalla ja niiden liikevaihto 2019 ennen koronapandemiaa oli noin 15 miljoonaa euroa.
Kierto

Kierto on operaatio puulle graafiteoriassa. Kierron lajeja ovat esimerkiksi kierto vasemmalle, kierto oikealle sekä kaksoiskierto vasemmalle ja kaksoiskierto oikealle.
Puu tasapainotetaan kiertämällä:
voidaan kiertää muotoon:
Edellä oleva esimerkki on "kierto oikealle". Vastaava operaatio päinvastoin on "kierto vasemmalle". 
Lisäksi puun tasapainottamiseksi voidaan tarvita "kaksoiskiertoa oikealle" tai "kaksoiskiertoa" vasemmalle. Kaksoiskierto oikealle suoritetaan suorittamalla ensin kierto vasemmalle vasemmanpuoleiselle lapsisolmulle ja sitten suorittamalla kierto oikealle solmulle itselleen. Seuraavassa esimerkissä tehdään solmulle (F) kaksoiskierto oikealle:
Kierretään vasemmalle vasen lapsisolmu (B). 
Kierretään oikealle solmu itse (D).
Binäärinen hakupuu

Binäärinen hakupuu (binäärihakupuu, , BST) on hakurakenne, joka on toteutettu binääripuun avulla. Binäärisen hakupuun kaikille solmuille pätee, että solmun vasemmassa alipuussa on ainoastaan sitä pienempiä alkioita ja vastaavasti oikeassa alipuussa ainoastaan sitä suurempia alkioita.
Binäärisiä hakupuita käyttävät haku- ja lajittelualgoritmit ovat tyypillisesti erittäin tehokkaita. Hyvin tunnettu binäärisen hakupuun kehitetty versio on punamusta puu.
Toteutus.
Binääripuun hakualgoritmi toteutetaan yleensä rekursiivisesti. Esimerkkitoteutus pseudokoodina:
 function search_binary_tree(node, key)
 if node = null
 return null # ei löytynyt
 else if node.key = key
 return node.value # löytyi
 else if key &lt; node.key
 return search_binary_tree(node.left, key)
 else # key &gt; node.key
 return search_binary_tree(node.right, key)
Koska algoritmi on häntärekursiivinen, sen voi optimoida käyttämään toistoa rekursion sijaan. Jos tarvitaan säiliö eikä hakurakenne, niin avain ja arvo voidaan yhdistää.
Tehokkuus.
Hakuoperaation suoritusaika on verrannollinen puun korkeuteen. Korkeus riippuu siitä, miten puu on muodostunut. Pahimmassa tapauksessa binääripuusta muodostuu täysin toispuolinen, jolloin hakuoperaation suoritusaika on kertaluokkaa formula_1 eikä se ole lainkaan tehokkaampi kuin vaikkapa peräkkäishaku linkitetystä listasta. Tasapainotetut hakupuut kuten punamusta puu ratkaisevat ongelman. Parhaassa tapauksessa puun korkeus on mahdollisimman pieni eli noin formula_2, missä formula_3 on solmujen lukumäärä. Tällöin haun asymptoottinen suoritusaika on vastaavasti formula_4.
Isaak Babel

Isaak Emmanuilovitš Babel (; 13. heinäkuuta --&gt; 1894 Odessa Venäjän keisarikunta –1940 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen näytelmäkirjailija ja novellisti.
Babel syntyi juutalaiseen perheeseen Ukrainassa Odessassa aikana, jolloin juutalaiset pakenivat joukoittain Venäjältä. Hän selvisi vuoden 1905 vainoista kristittyjen naapurien avulla mutta menetti isoisänsä. Koulu-uran ajan hän joutui taistelemaan paikasta juutalaisvähemmistölle tarkoitetussa kiintiössä. Opiskellessaan Pietarissa hän tutustui Maksim Gorkiin.
Babelin nuoruudesta kului seitsemän vuotta Venäjän sisällissodassa. Hän työskenteli kielenkääntäjänä vastavakoilupalvelussa ja sotakirjeenvaihtajana. Odessaan palattuaan hän alkoi kirjoittaa novelleja juutalaiskaupunginosan elämästä. Josif Stalinin kulttuuripolitiikan voimistuessa ja sosialistisen realismin noustessa määrääväksi tekijäksi kirjallisuuspiireissä Babel vetäytyi yksityisyyteen. Gorkin saatua surmansa epäilyttävissä oloissa 1936 Babel totesi: seuraavaksi he etsivät minua. Hänet pidätettiin 1939, tuomittiin vakoilusta, vietiin Butyrkan vankilaan ja teloitettiin.
Suomennetut teokset.
Julkaisussa: "Nuori Voima" 4/2005. Suom. Mikko Viljanen
Antologiassa: "Neuvostoproosaa. 1, Vallankumouksesta sosialistiseen realismiin", WSOY 1969, toim. ja suom. Esa Adrian, Helsinki: WSOY 1969
Hakurakenne

Hakurakenne eli assosiaatiotaulu () eli hakemisto on abstrakti tietotyyppi, joka kuvaa avaimia arvoiksi. Kun hakurakenteelle antaa "avaimen" (esimerkiksi henkilön nimi), se kertoo "arvon" (puhelinnumero). Sen rajapinta on tyypillisesti:
Taulukkoa voidaan pitää hakurakenteena, joka sallii avaimiksi vain luonnollisia lukuja.
Hakurakenteen matemaattinen malli on funktio, jonka määrittely- ja maalijoukko ovat numeroituvia. Määrittely- ja maalijoukot vastaavat hakurakenteen avain- ja arvojoukkoja. Assosiaatiotauluja käytetäänkin säilyttämään vaikeasti laskettavan funktion arvoja tietokoneen muistissa.
Toteutus.
Yksinkertaisinta on käyttää toteutukseen linkitettyä listaa säilömään ("avain", "arvo")-pareja, jolloin kyselyn asymptoottinen suoritusaika on "O"("n"). Tasapainotetulla hakupuulla päästään aikaan "O"(log "n") ja hajautustaululla keskimääräiseen suoritusaikaan "O"(1). Ennaltalaskettuja tulosarvoja sisältävää hakutaulua voidaan käyttää ohjelman optimointiin kun laskenta vaatisi enemmän aikaa kuin muistihaku.
Oikeastaan avaimien ja arvojen käsitteleminen erillisenä ei ole välttämätöntä, sillä mihin tahansa haku-, lisäys- ja poisto-operaatiot toteuttavaan tietorakenteeseen voidaan tallentaa ("avain", "arvo")-pareja. Tällöin parien vertailun on toimittava yksinomaan avaimen perusteella.
Usein sallitaan useiden arvojen tallentaminen samaan avaimeen. Etenkin C++-ohjelmointikielen yhteydessä tätä kutsutaan "assosiaatiomonitauluksi" ("multimap"). Joissakin yhteyksissä hakurakenteen rajapintaa on laajennettu tukemaan muitakin operaatioita, kuten seuraajaa (hae löydetystä avaimesta järjestyksessä seuraava) tai aluehakua ("range query", hae kaikki avaimet annetulta väliltä).
Tuki ohjelmointikielissä.
Ohjelmoinnissa hakurakenteen toteuttavaa tietotyyppiä kutsutaan assosiaatiotauluksi. Koska assosiaatiotaulut ovat hyvin yleiskäyttöisiä, useat ohjelmointikielet tukevat niitä suoraan. Lua-kieli jopa perustuu täysin niiden varaan. Yleisimpiä nimiä assosiaatiotaululle ovat "dictionary" (sanakirja), "map" (kuvaus) tai tyypillisen toteutustavan mukaan "hash table", hajautustaulu.
C++.
C++:n standardimallikirjastossa on säiliöluokkia kuten codice_1, joka on tyypillisesti toteutettu tasapainotettuna binäärihakupuuna. Standardi velvoittaa, että indeksointi voidaan tehdä ajassa "O"(log "n").
 #include &lt;string&gt;
 #include &lt;map&gt;
 std::map&lt;std::string, int&gt; taulu;
 taulu["Jussi Virtanen"] = 991234567;
 int nro = taulu["Jussi Virtanen"];
C++11-standardia edeltävässä Technical Report 1 -muistiossa standardikirjastoon on lisätty codice_2, joka toteuttaa assosiaatiotaulun hajautustauluna.
Lua.
Luan ainoa sisäänrakennettu tietorakenne on assosiaatiotaulu, jonka avulla tietueet, taulukot ja oliot rakennetaan. Koska assosiaatiotaulut ovat kaikkialla, niistä käytetään vain sanaa "table", taulu.
 print(taulu["x"]) -- tulostaa 10
 print(taulu.x) -- tulostaa 10
 taulukko = { "a", "b", "c", "d" } -- alkiot saavat automaattisesti avaimet 1, 2, 3 ja 4
 print(taulukko[2]) -- tulostaa "b"
Python.
Pythonissa on sisäänrakennettu assosiaatiotaulu, josta käytetään sanaa "dictionary" (codice_3), sanakirja.
 »&gt; print(sanakirja['map'])
 kuvaus
Koštšei

Koštšei Kuolematon () on ilkeä slaavilaisen kansanperinteen hahmo. Koštšei-nimen kirjoitusasu muissa slaavilaisissa kielissä (esimerkiksi puolan "Kościej") viittaisi siihen, että nimi on johdettu luuta merkitsevästä sanasta (ven. кость, puol. kość). Vanhoissa suomalaisissa toisinnoissa tai suomennetuissa satukirjoissa hahmon nimi on usein yksinkertaistettu asuun Kašhei tai Košhei. Hänet kuvataan usein luurankomaisena mieshahmona. 
Koštšein surmaaminen on äärimmäisen hankalaa. Hänen sielunsa on erillään ruumiista piilotettuna neulaan, joka on munan sisällä, joka on ankan/sorsan sisällä, joka on jäniksen sisällä, joka on rautaisessa kirstussa, joka on kiinnitetty ketjulla / haudattu vihreän tammen alle Bujan-saarelle. Niin kauan kuin sielu on turvassa, Koštšei ei voi kuolla. Jos arkku kaivetaan maasta ja avataan, jänis säntää pakoon. Mikäli jänis saadaan kiinni ja tapetaan, ilmaantuu sen sisältä ankka/sorsa, joka pyrähtää lentoon. Sillä, joka on saanut munan haltuunsa, on Koštšei vallassaan: tämä alkaa heiketä, tulee sairaaksi ja menettää taikavoimansa. Koštšei kuolee, kun neula rikotaan. Joidenkin tarinoiden mukaan se on rikottava Koštšein otsaa vasten.
Mutti

Mutti (muita nimiä "pepu, köpötes, tikkupuuro, tikkuhöyry" ja "äkkinäinen") on etenkin Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla suosittu perinneruoka, joka valmistetaan ohrajauhosta ja vedestä sekä maustetaan suolalla. Sitä pidetään vanhimpana ja yksinkertaisimpana pohjoispohjalaisena perinneruokana. Mutti ( tai "motti") tunnettiin myös Ruotsin Värmlannissa Suomesta peräisin olevana ruokalajina jo 1700-luvulla. Ruotsin akatemian mukaan ruoan nimi "motti" on alun perin tarkoittanut yhtä annosta kyseistä ruokalajia. Muttia on tehty myös Keski-Suomessa.
Versioita.
"Mutti" tarkoittaa paikoitellen myös talkkunajauhoista ja vedestä keitettyä paksua tahnaa. Aiemmin Uudellamaalla, mutta nykyisin Päijät-Hämeessä sijaitsevan Artjärven pitäjäruoka on "hernesmutti" ja päijäthämäläisen Hollolan makea "omenapepu".
Valmistus.
Pepun ja mutin valmistusmenetelmät ovat vaihdelleet paikkakunnasta riippuen. Anneli Syrjäsen mukaan pepu on ollut kylmään veteen valmistettua ruokaa ja mutti on valmistettu kuumaan veteen. Pepuun on voitu maakunnan eteläisillä alueilla sekoittaa myös marjoja. Kun mutti on pohjalaismaakuntien perinnettä, pepu on tunnettu Etelä-Savossa, Pohjois-Hämeessä, osissa Laatokan Karjalaa ja Viipurinlahden rannikolla.
Mutin valmistuksessa yksi osa suolattua vettä kiehutetaan. Sitten kaksi ja puoli osaa ohrajauhoa kaadetaan kiehuvaan veteen. Ei sekoiteta, vaan tehdään massaan reikiä puutikulla, jotta höyry pääsee nousemaan ylös. Annetaan jauhon kypsyä, kunnes vesi on lähes haihtunut, sitten sekoitetaan. Jäämäveden määrällä saadaan määriteltyä, minkä kokoisia kokkareita syntyy. Parhaimmillaan mutti on, kun se toiseen syöntiin paistetaan pannulla runsaan voin kera. Mutti nautitaan perinteisesti voin kera. Muttikokkareiden koko voi vaihdella ryynimäisestä ”hiekkamutista” isokokkareiseen ”kouramuttiin”.
Merkitys.
Mutti on ollut perinteisesti arkista ruokaa, jopa niin sanottua ”hätäruokaa”. Muttia ja pepua valmistettiin usein välipalaksi tai evääksi. 
Sievissä järjestetään vuosittain Muttimarkkinat.
Bab el Mandeb

Bab el Mandeb (, tig. ባብ ኣል ማንዳብ), on salmi, joka erottaa toisistaan Afrikan ja Aasian ja yhdistää Punaisenmeren ja Adeninlahden. 
Maantiede.
Bab el Mandeb johtaa Punaiseltamereltä Adeninlahdelle Intian valtamerellä. Salmen leveys on yhteensä 32 kilometriä. Sen keskellä sijaitsee Perimin saari, joka jakaa salmen kahteen osaan. Saaren länsipuolella salmen leveys on 26 kilometriä ja itäpuolella 3 kilometriä. Suuremmat alukset kulkevat yleensä leveämmän salmen kautta. Kesäkuun ja syyskuun välisen monsuunikauden aikana salmen kautta virtaa vettä Intian valtamerelle ja vastaavasti Punaisellemerelle marraskuun ja huhtikuun välisenä aikana. Liike johtaa voimakkaisiin virtauksiin.
Historia.
Nykyihmisen ("Homo sapiens") on esitetty levittäytyneen Afrikasta paitsi pohjoisesta Siinain niemimaan kautta, mutta myös etelästä Bab el Mandebin paikalla aikanaan sijainneen maasillan kautta. Tutkijat eivät ole yksimielisiä muuttoliikkeen ajankohdasta, mutta yleensä sen on esitetty tapahtuneen alle 80 000 vuotta sitten.
Nimi Bab el Mandeb esiintyy sabalaisissa teksteissä 500-luvulta muodossa "sślt mdbn" eli "silsilat al-Mandab" Dhu Nuwasin ja etiopialaisten sodista kertovissa yhteyksissä. Arabien perimätiedossa Aasia ja Afrikka olivat maayhteyksissä toisiinsa, kunnes Dhu al-Qarnayn erotti ne toisistaan Bab el Mandebissa. Perinteessä esiintyy myös ilmeisen mielikuvituksellinen tarina salmen poikki viritetystä ketjusta. Maatieteilijä Yaqut mainitsi tarinan etiopialaisten hyökkäyksestä salmen yli selittäessään sen nimen liittyvän kuolleiden suremiseen. Aikanaan alue tunnettiin meripihkan keräilystä.
Bab el Mandebista tuli strategisesti hyvin merkittävä Suezin kanavan avaamisen myötä. Huomattavan tärkeää on salmen kautta Välimereltä Aasiaan kulkeva kauppaliikenne. Vuonna 2018 salmen läpi kulki esimerkiksi arviolta 6,2 miljoonaa barrelia raakaöljyä tai jalostettuja öljytuotteita. Määrä vastasi noin 9 % koko maailman vastaavasta meriliikenteestä.
Lauri Rechardt

Lauri Fredrik Rechardt (s. 24. huhtikuuta 1965 Helsinki) on suomalainen entinen kilpapurjehtija ja Musiikkituottajien toiminnanjohtaja vuosina 2010-2014. Nykyisin Rechardt työskentelee musiikkialan toimialajärjestössä IFPI:ssä Lontoossa ja vastaa siellä lisensoinnista ja lakikäytännöistä.
Urheilu-ura.
Rechardt osallistui Soulin olympialaisiin 1988 ja sijoittui Finnjolla-luokassa yhdeksänneksi. MM-kisoissa hänen paras sijoituksensa oli samana vuonna tullut seitsemäs tila. Vuonna 1989 hän voitti EM-pronssia ja PM-kultaa. Hän voitti urallaan myös kaksi Suomen mestaruutta vuosina 1987 ja 1989 sekä kolme SM-hopeaa vuosina 1986, 1990 ja 1991. Hänen veljensä Esko Rechardt on purjehduksen olympiavoittaja.
Henkilöhistoria ja ammattiura.
Rechardtin vanhemmat ovat rakennustekniikan professori Tapani Rechardt (1931–2022) ja anatomian professori Leena Rechardt (s. 1934). Koulutukseltaan Rechardt on oikeustieteen kandidaatti, ja hän siirtyi Musiikkituottajien toiminnanjohtajaksi lakimiehen tehtävästä. Aiemmin hän on toiminut muun muassa Gramex ry:n apulaisjohtajana sekä äänitetuottajien kansainvälisessä kattojärjestössä IFPI:ssä muissa tehtävissä.
Koheesio (tietotekniikka)

Tietotekniikassa koheesio () tarkoittaa sitä, kuinka pitkälle moduulissa tai luokassa oleva ohjelmakoodi on keskittynyt tietyn toiminnallisuuden toteuttamiseen. Olio-ohjelmoinnissa korkea koheesio tarkoittaa esimerkiksi sitä, että luokan metodit liittyvät läheisesti samoihin käsitteisiin kuin moduulin tarjoamat palvelut. 
Korkea koheesio on tavoiteltava piirre. Mitä korkeampi koheesio, sitä todennäköisemmin koodia voidaan käyttää muuallakin. Samoin luotettavuus ja ymmärrettävyys paranevat. 
Korkea koheesio liittyy usein myös *löyhään kytkentään* ja vastaavasti *matala koheesio* johtaa helposti vahvaan kytkentään: jos moduulin toiminnallisuus hajaantuu useille eri osa-alueille, se luultavasti myös riippuu useista muista eri moduuleista ja luokista. 
Matala koheesio tarkoittaa, että luokassa on paljon metodeja, jotka eivät keskustele toisten luokan metodien kanssa. Luokka tekee paljon töitä, joilla ei ole keskenään paljon yhteistä. Matala koheesio johtaa yleensä vaikeaan testattavuuteen ja ylläpidettävyyteen. 
Koheesio kasvaa, jos:
Korkean koheesion edut:
Koheesio Javassa.
Javassa koheesio on olio-ohjelmoinnin periaate. Koheesio määrittelee, kuinka Java-luokat on suunniteltu. Tarkoituksena on luoda luokka, joka on hyvin kohdennettu. Koheesio kasvaa, kun luokkaan ryhmitetään läheisesi toisiinsa liittyviä asioita. 
Korkea koheesio tekee koodin muokkaamisesta ja päivittämisestä helppoa ja koodin rakenne on yhtenäisempää. Esimerkiksi kirjastoissa kirjat on järjestelty aiheiden mukaan, jolloin oikean kirjan löytäminen on helpompaa. Sama periaate toimii myös ohjelmoinnissa. Koodia, jonka koheesio jätetään huomiotta, on vaikea työstää.