tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mäkrävaara

Mäkrä eli Mäkrävaara on vaara Pohjois-Karjalan Lieksassa, Kolin kansallispuistossa. Sen korkeus on noin 313 metriä merenpinnasta, ja noin 219 metriä viereisen Pielisjärven pinnasta. Se on Suomen eteläisen puoliskon korkeimpia kohtia, mutta jää usein huomiotta, koska on 347-metrisen Kolin vaaran vieressä. Se on metrin matalampi, kuin Pohjois-Savon korkein kohta, Nilsiän Tahkon mäen ja laskettelukeskuksen viereinen Välimäki, mutta itse Tahkoa korkeampi.
Honkavaara (vaara)

Honkavaara ja Pieni Honkavaara ovat vierekkäiset vaarat, tai saman vaaran erilliset huiput Lieksassa, Pohjois-Karjalassa, Suomessa, Kolin vaarojen (ja Kolin kylän), ja Pielisjärven Hattuselän välissä. Ison Honkavaaran huipun korkeus on noin 270 metriä merenpinnasta, ja hieman yli 170 metriä läheisen Pielisjärven pinnasta.
Honkavaarat, Räsävaara, Keträvaara ja Suurivaara, useiden pienempien vaarojen ja nyppylöiden ohella, muodostavat vaarajonon, joka on geologisesti osa isompaa Kolin vaarajonoa, mutta koillis-lounas-suuntaisena varsinaiseen Kolin ja sen lähivaarojen vaarajonoon nähden poikittaissuuntainen. Nämä vaarat eivät kuulu Kolin kansallispuistoon, mutta pieni kaistale Honkavaaran huippua ja rinnettä suojeltu. Honkavaara ja Pieni honkavaara on määritelty valtakunnallisesti arvokkaiksi kallioalueiksi, luokituksen alimpaan luokkaan 4.
Sarvikyy

Sarvikyy voi tarkoittaa ainakin seuraavia käärmelajeja:
George Tomkyns Chesney

George Tomkyns Chesney (30. huhtikuuta 1830 – 31. maaliskuuta 1895) oli brittiläinen kirjailija, kenraali ja konservatiivipuolueen edustaja alahuoneessa.
Chesneyn veli oli eversti Charles Cornwallis Chesney. Hän kävi koulua Blundell’s Schoolissa Tivertonissa ja myöhemmin Addiscomben sotilasseminaaria. Vuonna 1848 hän liittyi Bengalin pioneereihin vänrikkinä. Hän palveli pitkään armeijan palveluksessa Intiassa ja osallistui tänä aikana sepoy-kapinaan.
Palattuaan Intiasta Britanniaan everstiluutnantiksi ylennyt Chesney järkyttyi siitä, millaisessa tilassa maan armeija ja laivasto olivat. Hän päätti vedota maan merkkihenkilöihin ja kirjoitti (aluksi) nimettömänä tarinan "The Battle of Dorking", joka julkaistiin toukokuussa 1871 maan älykköjen ja poliitikkojen suosimassa "Blackwood Magazine" -lehdessä, missä se sai suuren suosion. Teos kertoo Saksan armeijan onnistuneesta yllätyshyökkäyksestä Britanniaan, ja sen kertoja on hävityn sodan veteraani. Teosta pidetään invaasiokirjallisuuden genren merkkiteoksena, ja se käännettiin portugaliksi, ranskaksi, ruotsiksi, tanskaksi, hollanniksi, italiaksi ja saksaksi, joskin viimeisen kohdalla teoksen loppua muutettiin.
Vuosina 1871–1880 Chesney toimi Englefield Greenissä sijaitsevan Royal Indian Civil Engineering Collegen rehtorina. Hänet ylennettiin everstiksi 1877, kenraalimajuriksi 1886 ja kenraaliluutnantiksi 1892. Vuonna 1892 hänet valittiin lisäksi konservatiivipuolueen edustajaksi Oxfordista.
Vuonna 1893 Chesney kirjoitti utopiaromaanin "The Lesters; Or, a Capitalist's Labour", jossa päähenkilö Lester löytää aarteen ja perustaa sillä mallikaupungin.
Chesney lyötiin vuonna 1890 ritariksi ja hänelle myönnettiin Bathin ritarikunnan jäsenyys. Hän kuoli Lontoossa 64-vuotiaana 31. maaliskuuta 1895.
Supernova Kill Road

Supernova Kill Road on Samer el Nahhalin debyyttialbumi sooloartistina.&lt;ref name="Lordin hirviömaailmasta ulkoavaruuden bilemestoihin: haastattelussa ensimmäisen sooloalbuminsa julkaissut Samer Elnahhal [FI/EN]"&gt;&lt;/ref&gt; Albumi julkaistiin 24. heinäkuuta 2020. El Nahhal soittaa albumilla bassoa ja kitaraa. Lisäksi hän toimi albumin tuottajana ja albumin kappaleet ovat pääasiassa hänen kirjoittamiaan. Kitarasooloja soittavat Tommi Mikael ja Mika Kolehmainen. Albumilla laulajina ovat Tommi Mikael, Niki Rock, Henry Lee Roots, Mica, Mike Kuparinen ja Simire.
Altufjevon metroasema

Altufjevo () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 15. heinäkuuta 1994.
Leif Lindblom

Leif Christer Lindblom (s. 12. huhtikuuta 1967 Södertälje) on ruotsalainen elokuvaohjaaja. Hän on työskennellyt muun muassa televisiosarjassa "Matkalla taivaaseen" ("Halvvags till himlen") sekä ohjannut elokuvat "Aurinkomyrsky" (2007) ja "Vadelmavenepakolainen" (2014). Elokuvista jälkimmäisestä myönnettiin vuonna 2014 Norjan kansainvälisessä elokuvafestivaalissa (Haugesund) parhaan pohjoismaisen elokuvan palkinto.
Invaasiokirjallisuus

Invaasiokirjallisuus on kirjallisuuden alalaji, jossa kuvataan kuvitteellista ulkovallan hyökkäystä teoksen kohderyhmän kotimaahan. Osa invaasiokirjallisuudesta voidaan lukea myös vakoilukirjallisuudeksi. Invaasiokirjallisuus oli erityisen suosittu kirjallisuuden alalaji Ranskan–Preussin sodasta vuonna 1871 ensimmäiseen maailmansotaan vuonna 1914.
Alatyyppejä.
Invaasiokirjallisuus voidaan jakaa karkeasti kahteen eri tyyppiin:
Ensimmäinen on "varoittava" tyyppi, jossa kirjoittaja vihjailee maan olevan vaarassa joutua vieraan vallan hyökkäyksen kohteeksi, koska sen hallitsijat eivät anna maan puolustamiseen riittävää rahoitusta ja/tai resursseja. Yleensä kirjoittaja esittää kuvaamansa tapahtumakulun estämiseksi jonkin keinon, jonka haluaa kertomuksellaan saada suuren yleisön tietoon.
Toinen on "jingoistinen" tyyppi, jota edustava kertomus yleensä alkaa samaan tapaan kuin varoittava tyyppi, mutta päättyy hyökkäyksen kohteen voittoon ja hyökkääjän tappioon, tuhoon tai nöyryytykseen.
Invaasiokirjallisuus voi olla myös humoristista. Tästä esimerkkejä ovat P. G. Wodehousen "The Swoop!" (1909) ja Arto Paasilinnan "Operaatio Finlandia" (1972).
Historia.
Invaasiokirjallisuuden merkkiteoksena pidetään Britannian armeijan upseeri George Tomkyns Chesneyn vuonna 1871 "Blackwood Magazine" -lehdessä julkaistua kertomusta "The Battle of Dorking". Teoksessa sotaveteraani kertoo lapsenlapsilleen, kuinka otti osaa taisteluun Saksan yllätyshyökkäystä vastaan, mikä päättyi tappioon. Teosta edelsi Alfred Bate Richardsin teos "The Invasion of England (A Possible Tale of Future Times)" vuodelta 1870, joka oli huonosti kirjoitettuna ollut huomattavasti vähemmän vaikutusvaltainen.
Teemoja.
Yhdistynyt kuningaskunta.
Yhdistyneessä kuningaskunnassa invaasiokirjallisuudessa esiintyi usein tekijänä maahanmuutto, yleensä saksalaisten muodossa. Myös antisemitismi oli teoksissa usein esillä, esimerkiksi juutalaisten väitetysti ”jakautuneiden lojaliteettien” ja kosmopoliittisuuden vuoksi.
Saksa.
Saksassa maahanmuuttajia useammin kuvattiin sisäisenä uhkana maan tiettyjen osien asukkaat. Esimerkiksi hannoverilaisia kuvattiin englantilaistyyppisiksi ja ahneiksi, baijerilaisia maalaismaisiksi ja Preussin vastaisiksi, ja niin edelleen.
Alan Noble (maahockeypelaaja)

Alan Henry Noble (9. helmikuuta 1885 Loughborough – 30. marraskuuta 1952 Chatswood) oli brittiläinen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän pelasi Lontoon kesäolympialaisissa 1908 Englannin joukkueessa, joka voitti turnauksessa kultaa.
Alan Noble

Alan Noble voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:
Frida Hallgren

Frida Sophia Hallgren (s. 16. joulukuuta 1974 Tukholma) on ruotsalainen näyttelijä.
Hallgren aloitti näyttelemisen 8-vuotiaana ja suoritti lukio-opintonsa teatterilinjalla. Elokuvarooleissa hän on esiintynyt vuodesta 1988. Vuosina 1995–1998 hän opiskeli Malmön teatterikorkeakoulussa. Hallgren oli ehdolla parhaan naissivuosan esittäjän Guldbagge-palkinnon saajaksi Daniel Fridellin elokuvasta "" (1995). Ella Lemhagenin elokuvassa "Om inte" (2001) hän oli yksi pääosien esittäjistä. Hallgrenin suureksi läpimurroksi osoittautui esiintyminen Kay Pollakin elokuvassa "Niin kuin taivaassa" (2004). Vuonna 2010 hän oli yksi Shooting Stars Awardin saajista. 
Hallgren on esiintynyt Uppsalan kaupunginteatterissa ja vuonna 2005 "Murheesta nousee Elektra" -trilogiassa Tukholman kaupunginteatterissa.
Ujoperhoahven

Ujoperhoahven ("Hypoplectrus guttavarius") on saha-ahventen heímoon (Serranidae) kuuluva merivesissä elävä pohjoisamerikkalainen ahvenkalalaji. 
Ujoperhoahven voi kasvaa 13 senttimetrin mittaiseksi. Pää on keltainen ja muu ruumis ruskea tai musta. Kaikki evät ovat keltaisia. Selkäevässä on kymmenen piikkiruotoa ja 14–17 pehmeää ruotoa. Kylkiviivalla on 48–53 suomua.
Ujoperhoahventa tavataan Florida Keysistä, Bahamasaarilta, Kuubasta, Caymansaarilta, Jamaikasta, Hispaniolasta, Puerto Ricosta, Yhdysvaltain Neitsytsaarilta, Pieniltä Antilleilta ja Panamasta. Se elää 3–30 metrin syvyydessä vedenpinnasta.
Ferguson Rotich

Ferguson Cheruiyot Rotich (s. 30. marraskuuta 1989) on kenialainen yleisurheilija, joka kilpailee pääasiassa 800 metrin juoksussa.
Rotich sai vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hopeaa 800 metrillä ajalla 1.45,23. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti 800 metrillä MM-pronssimitalin ajalla 1.43,82. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 Rotich sijoittui neljänneksi ja Rion kesäolympialaisissa 2016 viidenneksi. IAAF World Relays -kilpailuissa hän on saavuttanut 4 × 800 metrin viestissä kultaa 2014 ja hopeaa 2017 sekä hopeaa DMR-viestissä 2015 ja 4 × 400 metrin sekaviestissä 2021. Hän on voittanut urallaan seitsemän Timanttiliigan osakilpailua. Rotichin ennätys 800 metrillä on 1.42,54. Ennätyksensä hän on juossut Monacossa 12. heinäkuuta 2019. 1 500 metriä hän on juossut parhaimmillaan aikaan 3.33,21 Berliinissä 2018.
Elämää kuoleman jälkeen

Elämää kuoleman jälkeen () on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut suomalainen draamaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Klaus Härö. Elokuvan pääosissa ovat Peik Stenberg, Martin Paul, Lena Labart, Sara Arnia ja Jonas Bergqvist. Elokuva kertoo Nissestä (Stenberg), joka totuttelee elämään ilman hiljattain kuollutta vaimoaan.
"Elämää kuoleman jälkeen" sai ensi-iltansa 6. maaliskuuta 2020. Se ehti olla teattereissa vain 10 päivää, ennen kuin elokuvateatterit suljettiin koronapandemian takia. Elokuva päätettiin tuoda uudelleen teattereihin, kun koronatilanne olisi helpottunut. Kun elokuva oli taas saatu teattereihin marraskuussa 2020, uudet koronarajoitukset astuivat voimaan. Elokuvan näki teattereissa lopulta vain 27 623 katsojaa. 960 000 euron budjetilla se tuotti lipputuloja 287 766 euroa.
Vastaanotto.
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Nimby (elokuva)

Nimby on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut suomalainen musta komediaelokuva, jonka on ohjannut Teemu Nikki. Nikki on myös käsikirjoittanut ja tuottanut elokuvan yhdessä Jani Pösön kanssa. Sen pääosissa ovat Susanna Pukkila, Almila Bagriacik, Elias Westerberg, Matti Onnismaa, Mari Rantasila, Antti Reini, Ona Kamu, Jouko Puolanto, Leila Abdullah ja Stephan Schad. Elokuvassa Mervi (Pukkila) vie tyttöystävänsä Katan (Bagriacik) tapaamaan ensimmäistä kertaa vanhempiaan maaseudulle.
"Nimby" sai ensi-iltansa 9. lokakuuta 2020.
Purjeliskokala

Purjeliskokala ("Alepisaurus ferox") on purjeliskokalojen (Alepisauridae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji. Se on sukunsa "Alepisaurus" tyyppilaji.
Purjeliskokalan tieteellisen lajinimen "ferox" merkitys on hurja, raivopäinen.
Koko ja ulkonäkö.
Purjeliskokalan pituus on tavallisesti 150 senttimetrin luokkaa ja voi maksimissaan olla noin 215 senttimetriä (TL). Lajin paino on keskimäärin 1,3–3,2 kilogrammaa ja voi olla jopa yhdeksän kilogrammaa. Se on heimonsa suurikokoisin laji. Yleisväritys on melko vaalea ja kirjava. Selkä on tummin. Lajin selkäevä on huomattavan korkea. Suu on suuri. Leuoissa on pääasiassa pieniä hampaita, tosin alaleuassa on isompia kulmahampaita. Kummallakin suulaella on kohtalaisen suuria kulmahampaita ja kaksi pystyä torahammasta. Evät ovat tummanruskeita tai mustia. Ruumiin takaosassa on musta kölievä. Purjeliskokalan ruumis on suomuton. Se on muodoltaan hyvin hoikka; lajin korkeus on yli kymmenen kertaa ruumiin standardipituutta pienempi. Kuono on pitkä; yli kaksinkertaisesti silmän läpimitan pituinen. Selkäevässä on 30–45 pehmeää ruotoa ja peräevässä 13–18 pehmeää ruotoa. Rintaevät ovat suhteellisen pitkiä. Vatsaevät sijoittuvat ruumiin keskiosaan. Pyrstöevä on voimakkaasti haarautunut.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Purjeliskokalaa tavataan kaikista maailman valtameristä. Se elää pääasiassa trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla, ja subarktisilla alueilla asti käy yleensä vain aikuisia yksilöitä ravinnonhankintakauden aikana. Laji oleskelee korkeintaan 1 830 metrin syvyydessä vedenpinnasta. Lajia saadaan usein sivusaaliina kalastettaessa tonnikaloja pitkälläsiimalla.
Ravinto ja elintavat.
Purjeliskokalan ravintoa ovat kalat, pääjalkaiset, vaippaeläimet ja äyriäiset. Sen kaikesta ravinnosta noin 70 prosenttia koostuu lättäkaloista (Sternoptychidae), naskalikaloista (Anoplogastridae), naskalileuoista (Omosudidae), purjeliskokaloista (Alepisauridae), Phrosinidae-heimon katkoista, Amphitretidae-heimon tursaista ja Alciopidae-heimon monisukasmadoista. Suuremmat yksilöt syövät pienempiä yksilöitä enemmän kalaa ja tursaita sekä vähemmän äyriäisiä ja syövät niitä enemmän purjeliskokalaa. Lajin on pääasiassa havaittu syövän päiväsaikaan.
Alan Burgoyne

Alan Hughes Burgoyne (30. syyskuuta 1880 – 26. huhtikuuta 1929) oli brittiläinen kirjailija, poliitikko ja sotilas.
Burgoyne kirjoitti teoksia sodankäynnistä, muun muassa sukellusveneistä, ja matkusteli paljon. Vuonna 1903 hänet pidätettiin erehdyksessä vakoojana venäläisten hallitsemassa Port Arthurin kaupungissa Kiinassa. Vuonna 1905 häneltä julkaistiin yhdessä W. Laird Clovesin kanssa teos "Trafalgar Re-Fought", jossa Trafalgarin taistelu on sijoitettu sata vuotta myöhemmäksi. Burgoynen vuoden 1908 invaasioromaanissa "The War Inevitable" puolestaan Japanin laivasto kiertää maapallon ympäri tullakseen Englannin avuksi sodassa Saksaa vastaan. Teos herätti laajaa keskustelua. Hänen vuonna 1911 "Pearson’s Magazine" -lehdessä julkaistu kertomuksensa ”The Death Dive: The Story of the World's Last Naval Battle” puolestaan kuvaa brittiläistä lentäjää, joka suorittaa lentokoneellaan itsemurhaiskun Saksan laivaston lippulaivaa vastaan.
Burgoyne valittiin alahuoneen jäseneksi tammikuun 1910 vaaleissa North Kensingtonin vaalipiiristä. Hän säilytti paikkansa marraskuuhun 1922 asti.
Ensimmäisessä maailmansodassa kapteeniksi ylennyt Burgoyne rekrytoi vaalipiiristään 116 miestä palvelukseen. Hän palveli sodan aikana länsirintamalla, Italian rintamalla, Palestiinassa ja Intiassa ja yleni sen aikana everstiluutnantiksi.
Jätettyään North Kensingtonin paikkansa alahuoneessa Burgoyne pääsi uudelleen alahuoneen jäseneksi Aylesburyn vaalipiiristä lokakuussa 1924. Hän oli edelleen Aylesburyn edustaja, kun hän kuoli 26. huhtikuuta 1929.
Sanmu

Sanmu () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren rannikolla prefektuurin itäosassa. Kaupungin alue ulottuu Kujūkurin hiekkarannalta sisämaahan Kujūkurin tasangolle ja Shimōsan ylängölle. Sanmussa on 50 579 asukasta (elokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 146,77 neliökilometriä. 
Sanmu on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2006 liittämällä yhteen Matsuon, Narutōn ja Sanbun maaseutukaupungit sekä Hasunuman kyläkunta. Niistä Narutō kehittyi Chōshin ja Tōganen välisen tien varrelle kaupunkimaisena asutuksena jo Edo-kaudella. Alue on luonteeltaan maaseutumainen, ja siellä viljellään riisin lisäksi vihanneksia, hedelmiä ja koristekukkia. Muita elinkeinoja ovat sugipuun viljely sekä sianlihan ja maidon tuotanto. Naritan kansainvälisen lentoaseman läheisyyden ansiosta kaupunkiin on rakennettu myös teollisuutta.
Matkailijoita Sanmuun houkuttelevat Tyynenmeren rannikon hiekkarannat ja virkistysalueet, kuten Hasunuman rantapuisto. Muita nähtävyyksiä ovat Fudō-in Chōshō-jin buddhalainen temppeli ja runoilija Itō Sachion kotitalo. Sanmua palvelevat JR Higashi-Nihonin Sōbu-päälinja ja Tōgane-linja.
Sally Rooney

Sally Rooney (20. helmikuuta 1991 Castlebar, Mayon kreivikunta) on irlantilainen kirjailija ja käsikirjoittaja. Hänen toinen romaaninsa, vuonna 2018 ilmestynyt "Normaaleja ihmisiä" sai useita kirjallisuuspalkintoja ja oli ilmestymisvuonnaan ehdolla Booker-palkinnon saajaksi. Kirjasta julkaistiin huhtikuussa 2020 televisiosarja, joka esitettiin Suomessa Ylellä toukokuussa 2020.
Rooneyn esikoisromaani "Keskusteluja ystävien kesken" ilmestyi vuonna 2017 ja suomeksi vuonna 2019. "Normaaleja ihmisiä" ilmestyi suomeksi vuonna 2020. Kolmas romaani "Kaunis maailma, missä olet" julkaistiin syyskuussa 2021 ja suomeksi marraskuussa 2021. Suomessa Rooneyn teoksia julkaisee Otava. Kaksi ensimmäistä romaania suomensi Kaijamari Sivill ja kolmannen Cristina Sandu.
Rooney asuu Dublinissa. Hän valmistui vuonna 2013 Dublinin Trinity Collegesta, jossa hän opiskeli englanninkielistä kirjallisuutta.
Rooney tukee terrorismilakien perusteella heinäkuussa 2025 Britanniassa kiellettyä Palestine Action -ryhmää. Hän lahjoittaa ryhmälle osan kirjoistaan saamistaan tuloista ja epäilee, että seurauksena voi olla hänen kirjojensa vetäminen pois myynnistä Britanniassa. Suomessa toimii Palestine Action Suomi -niminen ryhmä, joka on harrastanut Patrian ja puolustusministeriön sisäänkäyntien maalaamista.
Moriz Rosenthal

Moriz Rosenthal (18. joulukuuta 1862 Lemberg – 3. syyskuuta 1946 New York) oli puolalainen pianisti. 
Rosenthal oli matematiikan professorin poika. Hän aloitti pianonsoiton 8-vuotiaana. 10-vuotiaana hän aloitti opiskelun Frédéric Chopinin oppilaan, Karol Mikulin johdolla. Kun perhe muutti Wieniin vuonna 1875, Rosenthal jatkoi opintojaan Franz Lisztin oppilaan Rafael Joseffyn johdolla. Hän piti ensikonserttinsa Wienissä 14-vuotiaana. Liszt itse kuuli Rosenthalin soittoa käydessään Wienissä lokakuussa 1876 ja hyväksyi hänet oppilaakseen. Ennen opiskelua Lisztin johdolla Roomassa ja Weimarissa Rosenthal ehti kuitenkin kiertää Puolassa ja Romaniassa. Hän oli välillä Lisztin ainoa oppilas. Hän jatkoi myös esiintymistä pitämällä konsertteja Pariisissa, Varsovassa ja Pietarissa, mutta vuonna 1880 hän aloitti tauon esiintymisestä opiskellakseen Wienin yliopistossa filosofiaa ja estetiikkaa.
Rosenthal palasi konserttilavoille vuonna 1886. Ensimmäisen esiintymisensä Yhdysvalloissa hän teki vuoden 1888 lopussa ja Lontoon-debyyttinsä vuonna 1895. Hän piti vuonna 1921 seitsemän historiallisen resitaalin sarjan, jossa hän esitti piano-ohjelmistoa Johann Sebastian Bachista Johannes Brahmsiin. Vuonna 1922 Rosenthal meni naimisiin Hedwig Kannerin kanssa. Pariskunta pysyi Wienissä, kunnes joutui poistumaan natsipuolueen vallan takia ja asettui New Yorkiin. Rosenthal sai nimityksen Curtis Institute of Musicin vierailevaksi professoriksi Philadelphiassa. Siellä hänen opiskelijoihinsa kuului Charles Rosen. Vuonna 1936 Rosenthal toisti seitsemän historiallisen resitaalin sarjansa Lontoossa, ja vuonna 1938 hän piti Carnegie Hallissa resitaalin Yhdysvaltain-debyyttinsä 50. vuosipäivän kunniaksi. Hän esiintyi yleisölle vielä 80-vuotiaana.
Rosenthalin ohjelmiston ytimessä olivat Chopin, Liszt ja Robert Schumann, mutta hän tulkitsi myös muiden muassa Claude Debussyn, Isaac Albénizin, Ludwig van Beethovenin ja Franz Schubertin teoksia. Ensimmäistä kertaa Rosenthal levytti 65-vuotiaana. Hän teki levytyksiä useille eri yhtiöille ja jatkoi levytysuraansa, kunnes piti viimeisen levytyssessionsa New Yorkissa maaliskuussa 1942. Rosenthal teki myös eräitä omia sävellyksiään ja sovituksiaan.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1936 – miesten kuulantyöntö

Berliinin olympiakisojen 1936 miesten kuulantyöntökilpailuun osallistui 22 urheilijaa 14 maasta. Kilpailun karsinta ja loppukilpailu käytiin samana päivänä 2. elokuuta Berliinin olympiastadionilla. Kultamitalin voitti olympiaennätystuloksella isäntämaa Saksan Hans Woellke, hopealle ylsi Suomen Sulo Bärlund ja pronssille Saksan Gerhard Stöck.
Tulokset.
Loppukilpailu.
Saksan Hans Woellkestä tuli maansa ensimmäinen kuulantyönnön olympiavoittaja. Sulo Bärlundin jälkeen suomalainen ylsi kuulantyönnössä olympiamitalille seuraavan kerran 64 vuotta myöhemmin.
Shiroi

Shiroi () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin luoteisosassa Shimōsan ylängöllä. Shiroissa on 63 203 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 35,48 neliökilometriä. 
Shiroin alue oli Edo-kaudella suoraan Tokugawa-bakufun hallinnassa Koganen laidunmaana. Alue oli pitkään maatalousvaltainen, ja se tunnetaan esimerkiksi omenapäärynöiden viljelystä. Siellä tuotetaan myös riisiä ja vihanneksia. Maaseutukaupunki Shiroista tehtiin vuonna 1964, minkä jälkeen se on kasvanut ja teollistunut voimakkaasti yhtenä Suur-Tokion esikaupungeista. Kaupungin alueella sijaitsee osa suuresta Chiba New Town -lähiöstä. Kaupunkioikeudet Shiroi sai vuonna 2001.
Shiroin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu Edo-kauden keskivaiheilla valmistunut Takita-suvun asuintalo, joka on valittu yhdeksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Kaupunkia palvelee Hokusō-rautateiden Hokusō-linja.
Sokerihiippo

Sokerihiippo ("Resinomycena saccharifera", syn. "Mycena saccharifera") on sienilaji, jonka itiöemät kasvavat muun muassa lahoavilla heinäkasveilla saroilla, suovilloilla ja vihvilöillä. On havaintoja, joiden mukaan sieni saattaisi kasvaa myös lahoavalla oksalla.
Lajin lakki on noin senttimetristä kolmeen, joskus viiteenkin senttimetriin kasvava, samaa luokka on jalan pituus. Jalan paksuus on yleensä reilun millimetrin. Sienen itiöemä on valkoinen, harvoin hieman kellertävä, heltat ovat harvassa. Suomessa lajia on pidetty puutteellisesti tunnettuna, mutta ainakin Helsingin yliopistolla on näyte. Pohjoismaissa laji tunnetaan suhteellisen hyvin.
Ruokasienenä ei lajia kannata harkita kuten ei muitakaan hiippoja.
Hubert Gädda

Karl Hubert Haukia (alun perin Gädda; 30. lokakuuta 1896 Vaasa – 5. helmikuuta 1977 Kajaani) oli kaksinkertainen korkeushypyn Suomen mestari. Hän harrasti myös muita hyppylajeja. Hän oli ammatiltaan rajavartija ja myöhemmin autokorjaamon omistaja Kajaanissa. Hän edusti aluksi Vaasan Hellasta, Vaasan Vasamaa, Turun Rientoa, Åbo IFK:ta sekä myöhemmin Kajaanin Ärjyä ja Kajaanin Kipinää. 
Suomen mestaruudet Gäddalla on vuodelta 1918 tuloksella 170 ja seuraavalta vuodelta tuloksella 175. Vaikuttaa siltä, että Urho Kekkonen piti itseään Kajaaninkin oloissa itseään Gäddaa lahjakkaampana korkeushyppääjänä, mutta nuorempana soi hänelle voiton.
Amanda Roocroft

Amanda Roocroft (s. 1966 Coppull) on brittiläinen sopraano.
Roocroft valmistui Royal Northern College of Musicista vuonna 1990 ja teki oopperadebyyttinsä samana vuonna Sophien roolissa Charles Mackerrasin johtamassa "Ruusuritarin" esityksessä Walesin kansallisoopperassa. Sittemmin hän on esiintynyt esimerkiksi Englannin kansallisoopperassa, Covent Gardenissa, Glyndebournen oopperafestivaalilla, Baijerin valtionoopperassa ja Metropolitan-oopperassa. Roocroft on esiintynyt myös konserttilaulajana muiden muassa Mackerrasin, Simon Rattlen, Zubin Mehtan, Mariss Jansonsin, Ivor Boltonin, John Eliot Gardinerin, Neville Marrinerin, Colin Davisin, Valeri Gergijevin ja Bernard Haitinkin johdolla. Resitalistina Roocroft on laulanut sellaisissa paikoissa kuin Wigmore Hallissa, Musikvereinissa, Lincoln Centerissä ja La Monnaiessa.
Roocroftin on ohjelmistoon on kuulunut useita Wolfgang Amadeus Mozartin rooleja, mutta hänen ohjelmistonsa on vaihdellut Georg Friedrich Händelistä Richard Wagnerin. Vuonna 2007 hän sai Laurence Olivier -palkinnon oopperasaavutuksesta "Jenůfan" naispääosan tulkinnasta. Roocroft on opettanut Royal College of Musicissa ja pitänyt mestarikursseja.
Anthony Rooley

Anthony Rooley (s. 10. kesäkuuta 1944 Leeds) on brittiläinen luutisti ja vanhan musiikin asiantuntija.
Rooley opiskeli Royal Academy of Musicissa Hector Quinen johdolla ja aloitti uransa klassisena kitaristina. Luutunsoiton hän aloitti itse akatemian kirjaston tarjonnasta tekemiensä transkriptioiden pohjalta. Rooley opetti Royal Academy of Musicissa kitaran- ja luutunsoittoa vuosina 1969–1971. Vuonna 1969 hän perusti luutisti James Tylerin kanssa The Consort of Musicke -kokoonpanon. Yhtye alkoi pitää myöhäisen renessanssin ja varhaisen barokin maallisen musiikin soitinesityksiä, joihin joskus oli lisätty yksi lauluääni. Vuonna 1978 Britannian taideneuvosto myönsi tästä toiminnasta stipendin ja kokoonpano solmi uuden levytyssopimuksen Deccan kanssa, minkä jälkeen se aloitti pitkäaikaisen erikoistumisen madrigaaliohjelmistoon. 
Rooleyn laajaan diskografiaan kuuluu teoksia muiden muassa 1600-luvun suhteellisen vähän tunnetuilta säveltäjiltä: John Cooperilta, Sigismondo d'Indialta, Henry Lawesilta, Biagio Marinilta, Barbara Strozzilta, Giaches de Wertiltä ja John Wardilta. Rooley on levyttänyt useille levy-yhtiöille, kuten Harmonia Mundille ja Hyperionille, ja julkaissut levytyksiä myös oman Musica Oscura -yhtiönsä kautta. Hän on tehnyt usein yhteistyötä sopraano Emma Kirkbyn kanssa. Hän on myös kirjoittanut lukuisia artikkeleita luutunsoitosta ja vanhan musiikin aiheista.
Henry Lawes

Henry Lawes (kaste 5. tammikuuta 1596 Dinton, Wiltshire – 21. lokakuuta 1662 Lontoo) oli brittiläinen säveltäjä.
Lawes pääsi Chapel Royalin jäseneksi vuonna 1626 ja kuninkaallinen luutisti-laulaja vuonna 1631. Hän sävelsi musiikkia John Miltonin naamionäytelmään "Comus" ja mahdollisesti Thomas Carewin "Coelum Britannicumiin" (1634). Vuonna 1636 Lawes sävelsi yhdessä veljensä William Lawesin kanssa musiikkia William Davenantin naamionäytelmään "The Triumphs of the Prince D'Amour". Myös Lawesin "Choice Palmes" -teokseen (1648) on sisällytetty hänen veljensä musiikkia ja Miltonin sonetti. Lawes menetti asemansa hovissa Englannin sisällissodan levottomuuksien aikana, mutta sai ne takaisin Englannin restauraation yhteydessä vuonna 1660. Vuonna 1656 hän teki musiikkia Davenantin "The Siege of Rhodesiin".
Erityisen merkittäviä sävellyksiä Lawesin tuotannossa ovat hänen continuo-laulunsa. Lauluihin vaikutti italialainen resitatiivityyli.
Antero Juntto

Antero Juntto (s. 14. huhtikuuta 1944) on Luumäen Poikia edustanut yleisurheilija, erityisesti kuulantyöntäjä. Hän saavutti vuonna 1970 tuloksen 18,48, joka on säilynyt Etelä-Karjalan piirin ennätyksenä yli viisikymmentä vuotta. Vuonna 1965 hän saavutti Kalevan kisoissa hopeaa tuloksella 17,56 jääden Matti Yrjölän kullasta vain 29 senttimetriä. Vuosina 1967 ja 1968 Juntto oli pronssilla. Juntto osallistui myös seiväshyppääjien Auvo Pehkorannan ja Altti Alarodun kanssa toisiin Euroopan hallimestaruuskisoihin Prahassa vuonna 1967, joskin menestys jäi vaatimattomaksi.
Giaches de Wert

Giaches de Wert (myös "Jaches de Vuert"; 1535 Gent? – 6. toukokuuta 1596 Mantova) oli Italiassa työskennellyt flanderilainen säveltäjä.
Wert lähti Italiaan todennäköisesti lapsena laulajaksi aristokraattisiin piireihin lähellä Napolia. Vuoden 1550 paikkeilla hänen uskotaan muuttaneen Novellaraan, jossa hän pääsi kosketuksiin Gonzaga-suvun hovin kanssa. 1560-luvun alkupuolella Wert työskenteli "maestro di cappellan" asemassa kuvernöörin hovissa Milanossa, ja vuonna 1565 hänet nimitettiin "maestro di cappellaksi" Mantovan herttua Guglielmo Gonzagalle Santa Barbaran kappeliin. Santa Barbaran kappelissa hän työskenteli vuoteen 1592, jolloin kärsi terveysongelmista.
Wert oli tuottelias sekä hengellisten että maallisten teosten säveltäjänä. Suuri osa hänen hengellisestä musiikistaan oli sävelletty vain Santa Barbaran kappelissa käytettäväksi, joten yhtä lukuun ottamatta kaikki hänen seitsemästä messustaan ja hänen yli 125 hymniään julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen. Wertin eläessä häneltä julkaistiin kuitenkin kolme motettien kokoelmaa. Aikalaisilleen hän tuli tunnetuimmaksi madrigaaleistaan ja sai osakseen suurta arvostusta etenkin Giovanni Pierluigi da Palestrinalta, Thomas Morleylta sekä Claudio Monteverdiltä.
Thomas Morley

Thomas Morley (1557/1558 Norwich – lokakuu 1602 Lontoo) oli brittiläinen säveltäjä, urkuri ja musiikkiteoreetikko. Hän oli englantilaisen madrigaalin edelläkävijä.
Morley opiskeli William Byrdin johdolla. Hän työskenteli lapsikuoron johtajana Norwichin tuomiokirkossa vuosina 1583–1587. Sittemmin hän toimi urkurina St Giles-without-Cripplegatessa ja St Paulin katedraalissa. Morley kääntyi hyvin todennäköisesti katolilaiseksi varhaisessa vaiheessa, mutta oli jättänyt katolisen kirkon viimeistään vuonna 1591, koska osallistui silloin englantilaisten katolilaisten vakoilemiseen Alankomaissa. 
Morleyn sävelsi madrigaalien lisäksi canzonettoja ja baletteja, joista jälkimmäiset olivat Giovanni Giacomo Gastoldin mallin mukaan laadittuja. Niissä on kuitenkin enemmän musiikillista kehittelyä ja voimakkaampi harmonisen suunnan tunne kuin Gastoldin töissä. Omien alkuperäissävellystensä ohella Morley teki englanninkielisiä käännöksiä italialaisista madrigaaleista. Vuonna 1598 hän sai monopolin musiikin painamiseen Englannissa teoreettisesti 21 vuoden ajalle. Morley julkaisi myös kirjan "A Plaine and Easie Introduction to Practicall Musicke" (1597), joka on hänen aikansa ja häntä edeltäneiden sukupolvien sävellystyylien teoreettisen pohjan lähde. Viimeiset alkuperäissävellyksensä Morley julkaisi teoksessa "The First Booke of Ayres" (1600), mutta vielä vuonna 1603 julkaistiin hänen editoimansa "The Triumphes of Oriana" -kokoelma eri säveltäjien tekemistä madrigaaleista. Madrigaalien ohella Morleyn teoksiin kuuluvat esimerkiksi kuusiääniset motetit "Laboravi in gemitu meo" ja "De profundis clamavi".
Morleyn varhainen tuotanto poikkeaa tyylillisesti hänen myöhemmistä teoksistaan. Hän sai koulutuksensa laajasti ja vahvasti polyfonisen englantilaisen tyylin mukaisesti, mutta 1590-luvun teoksissaan hän osoitti hallitsevansa italialaisen madrigaalityylin.
Vihanpidot

Vihanpidot on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut suomalainen kauhuelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Miska Kajanus. Sen pääosissa ovat Alina Tomnikov, Hanna Angelvuo, Karlo Haapiainen, Saara Inari ja Henry Pöyhiä. Elokuva kertoo viidestä parikymppisestä, jotka tapaavat pitkästä aikaa mökkiviikonlopun yhteydessä. Elokuva on Kajanuksen ensiohjaus, ja sen on kuvannut muusikko Eero Heinonen. Se on found footage -tyylinen kauhuelokuva.
Tuotanto ei saanut Elokuvasäätiön tukia. 
"Vihanpidot" sai maailmanensi-iltansa Yhdysvalloissa Marina del Rey -elokuvafestivaaleilla 20. lokakuuta 2019. Teatteriensi-illan se sai Suomessa 14. helmikuuta 2020. 
Sen näki Suomen teattereissa 99 katsojaa.
Giovanni Giacomo Gastoldi

Giovanni Giacomo Gastoldi (1554 Caravaggio – 9. tammikuuta 1609 Mantova) oli italialainen säveltäjä.
Gastoldi oli ensin alidiakoni ja sitten diakoni Santa Barbaran kappelissa Mantovassa. Hän lauloi sen kuorossa, jota johti Giaches de Wert. Hän myös työskenteli kappelin musiikin opetus- ja johtotehtävissä vuodesta 1579 ja seurasi Wertiä tämän asemassa vuonna 1592. Säveltäjänä Gastoldi tuli tunnetuksi erityisesti "balletti"-tanssilauluistaan, joista ensimmäiset hän julkaisi kokoelmana vuonna 1591. Hän oli varhaisen barokkimusiikin sointutekstuurien edelläkävijä ja vaikutti vahvasti englantilaisiin lauluihin. Gastoldin tuotantoon kuuluu myös hänen tanssilaulujaan huomattavasti vähemmälle huomiolle jäänyttä hengellistä musiikkia.
Ei ole tiedossa, miksi Gastoldi jätti kirkkotyönsä, mutta hänen paikkansa ilmoitettiin vapaaksi vuonna 1605.
Orazio Vecchi

Orazio Vecchi (kaste 6. joulukuuta 1550 Modena – 19. helmikuuta 1605 Modena) oli italialainen säveltäjä. 
Vecchi työskenteli tuomiokirkkojen "maestro di cappellan" asemassa Salòssa ja Modenassa. Ennen nimittämistään Modenan herttuanhovin "maestroksi" vuonna 1598 hän oli ollut kaniikkina tuomiokirkossa Correggiossa. Vecchin sävellysten joukossa on viidentoista kappaleen sarja "L'Amfiparnaso" (1597), jota on pidetty madrigaalikomediana. Teoksessa on draamallisuutta ja kontrasteja, mutta se eroaa selvästi tiestä, jonka oopperamuoto otti. Vecchin muuhun tuotantoon kuuluu esimerkiksi messuja, motetteja ja canzonettoja.
Emil Elo

Emil Elo -nimisiä henkilöitä ovat:
Jussi Anttalainen

Johannes Evert (Jussi) Anttalainen (24. kesäkuuta 1904 Uusikirkko Vl – 19. lokakuuta 1987 Hyvinkää) oli suomalainen moukarinheittäjä, joka edusti vuoteen 1937 asti Helsingin Tovereita ja sen jälkeen Helsingin Kisa-Veikkoja. 
Pariisin Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1938 Anttalainen sijoittui moukarissa seitsemänneksi tuloksella 44,59. Kalevan kisoista hän sai moukarinheiton hopeaa vuonna 1938 ja pronssia vuonna 1944. Ennätyksekseen Anttalainen heitti tuloksen 52,75 metriä vuonna 1938.
Gunnar Bergh

Sten Gunnar Bergh (20. maaliskuuta 1909 Kinna – 25. tammikuuta 1986 Sätila) oli ruotsalainen kiekonheittäjä ja kuulantyöntäjä.
Bergh voitti Pariisin EM-kilpailuissa 1938 kiekonheitossa pronssia ja sijoittui kuulantyönnössä viidenneksi. Berliinin kesäolympialaisissa 1936 hän sijoittui kiekonheitossa seitsemänneksi ja kuulantyönnössä yhdeksänneksi. Kiekonheitossa Bergh heitti ennätyksensä 51,72 metriä vuonna 1936. Samana vuonna hän teki ennätyksensä myös kuulantyönnössä, 15,84 metriä. Berghin Wivianne-tytär kilpaili kiekonheitossa Rooman kesäolympialaisissa 1960.
Soufiane El Bakkali

 
Soufiane El Bakkali (; s. 7. tammikuuta 1996) on marokkolainen yleisurheilija, joka kilpailee 3 000 metrin estejuoksussa.
El Bakkali voitti vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa kultaa 3 000 metrin estejuoksussa ajalla 8.08,90. Hän uusi kultamitalinsa Pariisin olympialaisissa 2024 ajalla 8.06,05. Rion kesäolympialaisissa 2016 hän sijoittui neljänneksi. Hän voitti estejuoksun maailmanmestaruuden Eugenessa 2022 ajalla 8.25,13 ja Budapestissa 2023 ajalla 8.03,53. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 El Bakkali saavutti hopeamitalin ajalla 8.14,49 ja Dohan MM-kilpailuissa 2019 pronssimitalin ajalla 8.03,76. Maastojuoksun MM-kilpailuissa hän saavutti sekaviestissä hopeaa Århusissa 2019. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän oli 3 000 metrin estejuoksussa neljäs Eugenessa 2014. 
El Bakkali saavutti 3 000 metrin estejuoksussa 2018 kultaa Välimeren kisoissa ja hopeaa Afrikan-mestaruuskilpailuissa sekä 2019 pronssia Afrikan kisoissa.
El Bakkali on voittanut urallaan kahdeksantoista Timanttiliigan osakilpailua. El Bakkalin ennätys 3 000 metrin estejuokussa on 7.56,68. Ennätyksensä hän juoksi Rabatissa 28. toukokuuta 2023. Hän teki 2 000 metrin estejuoksun Afrikan ennätyksen 5.14,06 Zagrebissa syyskuussa 2022.
Harald Graf

Harald Gustav Herman Graf (, 29. joulukuuta 1885 Viipuri – 25. maaliskuuta 1966 Pittsburgh) oli suomalaissyntyinen Venäjän keisarillisen armeijan upseeri.
Harald Grafin vanhemmat olivat Pietarissa syntynyt insinööri Carl Bernhard Graf ja suomenruotsalainen Sofie Hermance Cedercreutz. Perhe asui isän työn takia Kalugassa, Tšerepovetsin lähellä, Suomessa ja vuodesta 1893 Pietarissa. Harald opiskeli pietarilaisessa lukiossa, mutta siirtyi vuonna 1898 merikadettikouluun.
Valmistuttuaan kadettikoulusta vuonna 1904 Graf osallistui Venäjän–Japanin sotaan ja vietti seitsemän kuukautta japanilaisten vankina. Hän palveli sen jälkeen Itämerellä, suoritti miinaupseerikurssin ja sai ylennyksen luutnantiksi.
Graf opiskeli Nikolain meriakatemiassa vuosina 1911–1913 ja työskenteli sen jälkeen miinaupseerikurssin opettajana. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän palveli Itämerellä hävittäjälaiva Novikilla. Graf ylennettiin kapteeniksi kesällä 1917. Venäläisten vetäytyessa etenevien saksalaisten tieltä keväällä 1918 hän jäi Helsinkiin.
Graf työskenteli Suomessa jonkin aikaa virkailijana, yritti liittyä Nikolai Judenitšin Luoteis-Venäjän armeijaan ja harjoitti epäonnistuneita liiketoimia. Vuonna 1921 Graf muutti Saksaan, jossa hän liittyi monarkistien toimintaan. Venäjän keisariksi julistautunut suuriruhtinas Kirill Vladimirovitš nimitti hänet kansliapäällikökseen vuonna 1924. Graf työskenteli suuriruhtinaan sihteerinä tämän kuolemaan saakka vuonna 1938 ja jatkoi sen jälkeen työtään Vladimir Kirillovitšin kanssa.
Saksalaiset pidättivät Grafin kesäkuussa 1941. Hän vietti 14 kuukautta Compiègnen lähellä sijainneella vankileirillä. Toisen maailmansodan jälkeen Graf asui perheineen Pariisissa ja muutti sitten vanhimman poikansa luokse Yhdysvaltoihin.
Saksalais-ruotsalais-suomalaisesta taustastaan huolimatta Grafia kuvailtiin ”ajatuksiltaan, tavoiltaan ja mieltymyksiltään täysin venäläiseksi ihmiseksi”. Hän kääntyi myöhemmin ortodoksiksi ja sai etunimen Georgi. Graf on kirjoittanut kolmiosaiset muistelmat, joissa hän kuvaa keisarillisen Venäjän laivastoa ja venäläisten emigranttien elämää. Kirja "Na Novike" (1922) on käännetty englanniksi, ranskaksi ja italiaksi.
Sodegaura

Sodegaura () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin keskiosassa Tokionlahden rannikolla. Sodegaurassa on 64 695 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 94,93 neliökilometriä. 
Sodegaura kehittyi Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Kisarazuun johtaneen tien postiasemana. Tärkeitä perinteisiä elinkeinoja olivat muun muassa riisin ja vihannesten viljely, karjankasvatus ja "nori"-merilevän vesiviljely. 1970-luvulta lähtien kaupungin rannikolle on kuitenkin sijoittunut suurimittakaavaista petrokemian teollisuutta ja lämpövoimaloita osana laajempaa Keiyōn teollisuusvyöhykettä. Samalla Sodegaura on kasvanut yhtenä Suur-Tokion esikaupungeista. Kaupunkioikeudet Sodegaura sai vuonna 1991. Sisämaa on säilyttänyt maaseutumaisen luonteensa.
Sodegauraa palvelevat JR Higashi-Nihonin Uchibō-linja ja Kururi-linja. Kaupungin liittää Tokionlahden toiselle puolelle viereisen Kisarazun alueelta lähtevä silta- ja tunneliyhteys Tōkyōwan Aqua line.
František Douda

František Douda (23. lokakuuta 1908 Lhota Samoty, Böömi, Itävalta-Unkari – 15. tammikuuta 1989 Praha) oli tšekkoslovakialainen kuulantyöntäjä ja kiekonheittäjä. Hän voitti kuulantyönnössä 1930-luvulla olympia- ja EM-pronssia ja teki kahdesti lajin maailmanennätyksen.
Elämä ja urheilu-ura.
Douda teki kuulantyönnössä lokakuussa 1931 Brnossa maailmanennätyksen 16,04 metriä, joka kesti seuraavan vuoden kesäkuuhun asti. Syyskuussa 1932 hän otti jälleen maailmanennätyksen nimiinsä työnnettyään Prahassa 16,40 metriä. Tulos kesti maailmanennätyksenä yli puolitoista vuotta. Douda oli vuoteen 1976 asti viimeisin ei-yhdysvaltalainen kuulantyönnön ME-mies.
Douda kilpaili kolmissa kesäolympialaisissa. Amsterdamissa 1928 ja Los Angelesissa 1932 hän kilpaili sekä kuulantyönnössä että kiekonheitossa. Los Angelesissa hän voitti kuulantyönnössä pronssia ja sijoittui kiekonheitossa 15:nneksi. Berliinin kesäolympialaisissa 1936 Douda kilpaili vain kuulantyönnössä sijoittuen seitsemänneksi. Torinon EM-kilpailuissa 1934 hän voitti kuulantyönnössä pronssia virolaisen Arnold Viidingin ja suomalaisen Risto Kuntsin työnnettyä yhden senttimetrin pidemmälle. Douda teki henkilökohtaiset ennätyksensä, kuulantyönnössä 16,20 metriä ja kiekonheitossa 46,30 metriä, vuonna 1932.
Jacksonin piirikunta (Oregon)

Jacksonin piirikunta () on Yhdysvaltojen Oregonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 220 944 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Medfordin kaupunki. Piirikunta on perustettu 12. tammikuuta 1852.
Karl Magnus Möllersvärd

Karl (Carl) Magnus Möllersvärd (1775–1846) oli suomalais-ruotsalainen sotilas ja muistelmien kirjoittaja. Hänet nimitettiin neljävuotiaana 1779 (sic) varusmestariksi Flemingin rykmenttiin. Hän osallistui an 1788–1790, oli vuodesta 1795 paaši kuninkaan hovissa, vuodesta 1805 ratsumestari Uudenmaan rakuunoissa. Hän osallistui 1808–1809 vuoden sotaan ja siirtyi sodan jälkeen Suomeen.
Möllersvärd ylennettiin 1821 everstiluutnantiksi ja Viipurin jääkäripataljoonan päälliköksi. Hän jätti jälkeensä sekä elämästä Kustaa IV Aadolfin hovissa että 1808–1809 vuosien sodan ajalta käsinkirjoitettuja muistiinpanoja, jotka valaisevat ajan oloja ja käsityskantoja.
Möllersvärdin isä oli Porvoon valtiopäivillä Mäntsälää edustanut varamaaherra Carl Adolf Möllerswärd ja sisar hovineito Ulla Möllersvärd.
Ella Lemhagen

Ella Elisabet Lemhagen (s. 29. elokuuta 1965 Uppsala) on ruotsalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Lemhagen opiskeli Dramatiska institutetin ohjauslinjalla vuosina 1988–1991. Hänen ensimmäinen täyspitkä elokuvansa oli "Drömprinsen – filmen om Em" (1996). Elokuvallaan "Tsatsiki, mutsi ja poliisi" (1999) hän sai Guldbagge-palkinnon parhaasta ohjauksesta. Lemhagen on ohjannut myös muiden muassa elokuvat "Meno &amp; paluu" (2003), "Patrik 1,5" (2008) ja "Kronjuvelerna" (2011) sekä televisiosarjan "Järnvägshotellet" (2003). Vuonna 2012 hän sai Guldbagge-gaalassa Gullspira-palkinnon työstään nuorelle yleisölle suunnatuissa elokuvissa. Vuonna 2015 Lemhagen ohjasi ja käsikirjoitti ensimmäisen kansainvälisen elokuvansa, "All Roads Lead to Romen", jonka pääosanäyttelijät ovat Sarah Jessica Parker, Raoul Bova ja Claudia Cardinale.
Pukusuunnittelija Moa Li Lemhagen Schalin on Ella Lemhagenin sisko.
Jeffersonin piirikunta (Oregon)

Jeffersonin piirikunta () on Yhdysvaltojen Oregonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 24 658 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Madrasin kaupunki. Piirikunta on perustettu 12. joulukuuta 1914.
Henri Jobier

Louis Pierre Henri Jobier (6. heinäkuuta 1879 Courson-les-Carrières – 25. maaliskuuta 1930 Pariisi) oli ranskalainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hän kuului Ranskan kultaa voittaneeseen joukkueeseen kesäolympialaisten 1924 floretin joukkuekilpailussa. Jobier osallistui myös vuoden 1900 kesäolympialaisten floretin henkilökohtaiseen kilpailuun.
Josephinen piirikunta

Josephinen piirikunta () on Yhdysvaltojen Oregonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 87 487 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Grants Passin kaupunki. Piirikunta on perustettu 22. tammikuuta 1856.
Klamathin piirikunta

Klamathin piirikunta () on Yhdysvaltojen Oregonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 68 238 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Klamath Fallsin kaupunki. Piirikunta on perustettu 17. lokakuuta 1882.
Laken piirikunta (Oregon)

Laken piirikunta () on Yhdysvaltojen Oregonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 7 869 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Lakeviewin kaupunki. Piirikunta on perustettu 24. lokakuuta 1874.
Aleksandr Vatatsi

Aleksandr Aleksandrovitš Vatatsi (, Suomessa "Aleksander Watatzi"; 28. marraskuuta 1852 Pietari – 16. syyskuuta 1933 Sainte-Geneviève-des-Bois) oli venäläinen sotilas, joka toimi muun muassa Mikkelin läänin kuvernöörinä.
Vatatsin suku oli peräisin Mogiljovin kuvernementista. Hänen vanhempansa olivat tykistönkenraali Aleksandr Ivanovitš Vatatsi ja Vera Aleksandrovna Demetti. Vatatsin veljiä olivat senaattori Emmanuil Vatatsi ja kenraalimajuri Vladimir Vatatsi.
Vatatsi valmistui paasikoulusta vuonna 1872 ja palveli henkivartiokaartin ratsukrenatöörirykmentissä. Hän osallistui Turkin sotaan vuosina 1877–1878 ja komensi ratsukrenatöörirykmentin eskadroonaa sekä myöhemmin Gluhovskin 16. rakuunarykmenttiä.
Vatatsi oli Suomen kenraalikuvernöörin Nikolai Bobrikovin palveluksessa vuosina 1902–1903. Hän työskenteli Mikkelin läänin kuvernöörinä vuosina 1903–1905 ja sen jälkeen Kiovan ja Kostroman kuvernementtien kuvernöörinä. Vatatsi erosi palveluksesta kenraaliluutnanttina vuonna 1906 ja asui sen jälkeen Pietarissa.
Vatatsi evakuoitiin Venäjän sisällissodan aikana Novorossijskista Thessalonikin kautta Jugoslaviaan. Hän muutti sittemmin Ranskaan, jossa hän asui Sainte-Geneviève-des-Boisin venäläisessä vanhainkodissa.
Paula Marosi

Paula Marosi (3. marraskuuta 1936 Budapest – 4. maaliskuuta 2022) oli unkarilainen miekkailija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Marosi edusti Unkaria floretin joukkuekilpailussa saavuttaen kultaa Tokion kesäolympialaisissa 1964 ja hopeaa Méxicon kesäolympialaisissa 1968. MM-kilpailuissa Marosi saavutti Unkarin joukkueessa kultaa Buenos Airesin maailmanmestaruuskilpailuissa 1962 ja hopeaa Moskovan maailmanmestaruuskilpailuissa 1966.
Lanen piirikunta (Oregon)

Lanen piirikunta () on Yhdysvaltojen Oregonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 382 067 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Eugenen kaupunki. Piirikunta on perustettu 29. tammikuuta 1851.
Hans Caro

Johannes Hendrikus ”Hans” Caro (11. elokuuta 1928 Wervershoof – 28. kesäkuuta 1972 Amstelveen) oli alankomaalainen soutaja. Hän edusti Alankomaita Helsingin kesäolympialaisten 1952 perämiehellisessä nelosessa.
Satomi Ishihara

Satomi Ishihara (, oik. , 24. joulukuuta 1986) on japanilainen näyttelijä.
Hänen debyyttinsä oli vuonna 2003 elokuvassa "Watashi no Guranpa". Hän voitti useita palkintoja debyyttiroolistaan.
Hänet valittiin Tokion 2020 olympialaisten soihdunkantajaksi.
Lincolnin piirikunta (Oregon)

Lincolnin piirikunta () on Yhdysvaltojen Oregonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 49 962 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Newportin kaupunki. Piirikunta on perustettu 20. helmikuuta 1893.
Aaro Markkanen

Aaro Markkanen (2. syyskuuta 1875 Kuopio – 12. elokuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen lyseon lehtori ja rehtori. 
Aaro Markkasen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Matti Markkanen ja Kaisa Stiina Voutilainen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 Kuopion lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1900.
Markkanen oli opettajana Kuopion yhteiskoulussa 1900–1904 ja sen jälkeen matematiikan ja fysiikan vanhempana lehtorina Joensuun lyseossa 1904–1921 ja Viipurin suomalaisessa lyseossa vuodesta 1921 alkaen. Hän oli Joensuun lyseon vararehtorina 1909–1920 ja rehtorina 1920–1921 sekä Viipurin lyseon rehtorina vuodesta 1923 alkaen. Markkanen oli myös kansakoulun tarkastajana Joensuussa 1907–1910. Hän kirjoitti useita matematiikan oppikirjoja. 
Suomen sisällissodan aikana Markkanen toimi Joensuun kaupungin komendanttina. 
Aaro Markkanen oli naimisissa vuodesta 1904 Anna Valeria Borghild Tawastin kanssa.
Linnin piirikunta (Oregon)

Linnin piirikunta () on Yhdysvaltojen Oregonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 129 749 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Albanyn kaupunki. Piirikunta on perustettu 28. joulukuuta 1847.
Malheurin piirikunta

Malheurin piirikunta () on Yhdysvaltojen Oregonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 129 749 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Valen kaupunki. Piirikunta on perustettu 17. helmikuuta 1887.
Külli

Külli on virolainen naisen etunimi. Se pohjautuu suomalaiseen nimeen Kyllikki (tai sen lyhentymään Kylli). Külli ja pidempi muoto Küllike olivat Virossa muodikkaita nimiä 1960-luvulla; molemmat kuuluivat silloin kymmenen suosituimman naisennimen joukkoon. Küllin ja Külliken nimipäivää vietetään Virossa 8. joulukuuta. 
Suomessa Külli-etunimi on ollut vuoteen 2020 mennessä 126 naisella. Küllikejä on Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastossa 37.
Pjotr Grahn

Pjotr Karlovitš Grahn (, 18. marraskuuta 1869 – 1941 Bukarest) oli venäläinen hallintovirkailija, joka toimi muun muassa Irkutskin ja Tomskin kuvernöörinä sekä Venäjän vankilahallinnon päällikkönä.
Pjotr Grahnin isä oli suomalainen Venäjän armeijan kenraalimajuri Achates Carl Grahn. Tämän vaimo oli venäläinen ja lapset kastettiin ortodokseiksi.
Grahn valmistui Pietarin oikeustieteellisestä koulusta vuonna 1892. Hän työskenteli Venäjän senaatissa, Pietarin piirituomioistuimessa sekä Tverin, Novgorodin ja Jaroslavlin kuvernementtihallinnoissa. Vuodesta 1900 lähtien Grahn työskenteli Riian koulupiirin kansliassa, Jaroslavlin kuvernementin vankilatarkastajana ja vuodesta 1906 vankiloiden päähallinnon tarkastajana. Vuonna 1907 hänet nimitettiin Irkutskin kenraalikuvernöörin Aleksandr Pantelejevin kansliapäälliköksi. Grahn toimi Irkutskin kuvernöörinä vuodesta 1908 ja Tomskin kuvernöörinä vuodesta 1911.
Grahn nimitettiin Venäjän sisäasiainministeriön vankiloiden päähallinnon päälliköksi vuonna 1913. Hän erosi virasta helmikuun vallankumouksen jälkeen ja työskenteli jonkin aikaa vakuutustarkastajana.
Grahn toimi Aleksandr Koltšakin hallituksen vankilahallinnon päällikkönä vuonna 1919. Hän siirtyi sen jälkeen ulkomaille ja asettui Romaniaan.
Ashok Kumar

Ashok Kumar (oik. Kumudlal Ganguly; 13. lokakuuta 1911 Bhagalpur – 10. joulukuuta 2001 Mumbai) oli intialainen näyttelijä. Hän voitti useita palkintoja, mukaan lukien National Film Awards -palkinnon ja neljä Filmfare Awards -palkintoa.
Hemanthias

Hemanthias on heloahventen (Anhiadidae) heimoon kuuluva Atlantin valtameren länsiosista ja Tyynenmeren itäosista tavattava kalasuku. Sen tyyppilaji on "Hemanthias peruanus". "Hemanthias"-lajit elävät 30–600 metrin syvyydessä vedenpinnasta. Sukuun luetaan seuraavat kolme lajia:
Suvun tieteellinen nimi "Hemanthias" tulee kreikan kielen sanoista ’hemi’ (merkitys ”puoli”, ”puolet”) ja ’anthis’ (”kultaotsasargi "Sparus aurata"”).
Marionin piirikunta (Oregon)

Marionin piirikunta () on Yhdysvaltojen Oregonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 347 818 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Oregonin pääkaupunki Salem. Piirikunta on perustettu 5. heinäkuuta 1843.