tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Corona (yhtye)

Corona on italialainen eurodanceprojekti, joka perustettiin vuonna 1993. Yhtyeen keulahahmo on brasilialaissyntyinen Olga Souza (s. 16. heinäkuuta 1968, Rio de Janeiro).
Debyyttisingle oli joulukuussa 1993 julkaistu "The Rhythm of the Night", jossa lauluosuuden hoiti laulaja Jenny B. Kappaleesta tuli hitti ja se nousi monissa maissa musiikkilistojen kärkeen. Yhtyeen muita tunnettuja kappaleita ovat muun muassa "Baby Baby", "Try Me Out" ja "I Dont' Wanna Be a Star".
Bézier-käyrä

Bézier-käyrä on piirtotekniikka, jossa vähintään kahden pisteen avulla pisteiden välille piirretään käyrä. Tekniikassa oleellisinta ovat pisteisiin määritellyt kahvojen suunnat ja voimakkuudet, joilla aikaan saadaan tasainen ja äärettömästi skaalautuva käyrä pisteiden välille. Bézier-käyrää käytetään hyvin yleisesti vektorigrafiikassa.
Käyttö.
Bézier-käyrää käytetään nykyisin hyvin laajalti vektorigrafiikkaohjelmissa ja 3D-mallinnuksessa. Tunnetuimpia tekniikkaa käyttäviä ohjelmia ovat Inkscape-, Corel Draw-, Adobe Illustrator- ja Adobe Flash -piirto-ohjelmat. Tekniikka on erittäin hyödyllinen kaupallisesti esimerkiksi erilaisten esineiden ja kulutustavaroiden muotoilussa.
Historia.
Bézier-käyrä sai nimensä ranskalaisinsinööri ja matemaatikko Pierre Bézieriltä. Hän käytti tekniikkaa auton korien suunnitteluun työskennellessään Renault’n autotehtaalla 1960-luvun lopulla.
Heart First

Heart First on brittiläisen Hazell Deanin studioalbumi vuodelta 1984. Albumilla on useita Hi-NRG -musiikkityylin klassikoita. 
Lyhyt tuoteseloste.
"Heart First" julkaistiin vinyylialbumina (12" LP) ja musiikkikasettina sekä vuonna 1997 CD-levynä (Infinity Records, IFTYCDL1). Musiikkikasetin Britanniassa julkaistussa versiossa on bonuskappale "Evergreen". "Heart First" -albumilta nousivat singlehiteiksi kappaleet "Back In My Arms (Once Again)", "Searching" sekä "Whatever I Do (Wherever I Go)". "Back In My Arms" -sävelmästä on levyllä kaksi versiota. Albumin tuotti Stock Aitken Waterman lukuun ottamatta sävelmää "Searchin"', jonka tuotti Ian Anthony Stephens. "Heart First" tallennettiin Marquee-, Workhouse-, Sound Suite- ja C.S.W. -studioilla.
Heimo Rautava

Heimo Iivari Rautava (11. helmikuuta 1911 Kymi – 29. tammikuuta 2000 Ilomantsi) oli suomalainen opettaja ja eräkirjailija.
Rautavan vanhemmat olivat kauppias F. A. Rautava ja Olga Rautava (o.s. Brunila). Hän kävi keskikoulun ja valmistui kansakoulunopettajaksi 1935 Jyväskylän seminaarista. 
Rautava kirjoitti ensimmäisen novellinsa Metsästys ja Kalastus -lehteen vuonna 1947. Vuonna 1974 hän voitti sanomalehti Karjalan Maan kirjoituskilpailun erätarinallaan "Suurten jälkien helminauhalla". Kilpailun arvostelulautakuntaan kuuluneen kirjailija Jouko Puhakan kehotuksesta Rautava lähetti kirjoittamansa erätarinakokoelman kustantajalle, ja ne ilmestyivät 1979 nimellä "Kaksihäntäinen kettu".
Heimo Rautavan 50 vuoden aikana keräämä 350 täytetyn luonnonvaraisen eläimen kokoelma oli esillä Ilomantsin keskuskoululla sijainneessa Ilomantsin erä- ja eläinmuseossa. Kokoelma on sittemmin siirtynyt Luontopirtti Mesikkään.
Heimo Rautava ylennettiin majuriksi 6.12.1967.
Muut julkaisut.
Heimo Rautavan sotakertomuksia on julkaistu Kansa taisteli-lehdessä:
Hapanvelli

Hapanvelli on kaakkoissuomalainen perinneruoka, joka muistuttaa hernekeittoa mutta on maultaan happamampi. Hapanvellin valmistukseen käytetään muun muassa ruistaikinajuurta, perunaa ja herneitä. Hapanvellin valmistus vie useamman tunnin, sillä jo kuivattujen herneiden liotus voi kestää jopa 12 tuntia. Perinteisesti hapanvelli nautitaan voisilmän, ruisleivän ja kylmän maidon kera.
Hapanvelli on Virolahden kunnan perinneruoka. Kunnassa järjestetään kesäisin Virolahti-viikko, jonka aikana hapanvelliä on myynnissä päivittäin. Virolahti-viikon aikana valitaan myös Hapanvelliemäntä, jonka tittelin saa parhaan hapanvellin keittäjä.
Pekka Reinikka

Pekka Antero Reinikka (sukunimi vuoteen 1947 Keinänen; s. 5. elokuuta 1932, Helsinki) on suomalainen eräkirjailija.
Reinikan vanhemmat olivat jääkärivänrikki Juho Keinänen ja Sylvi Reinikka. Hän pääsi ylioppilaaksi Laitilan yhteiskoulusta 1953 ja suoritti metsänhoitajan tutkinnon Helsingin yliopistossa 1958. 
Reinikka on asunut Kuopiossa vuodesta 1958. Reinikalle myönnettiin eräneuvoksen arvonimi vuonna 1996.
Pikriinihappo

Pikriinihappo eli 2,4,6-trinitrofenoli eli TNP on fenoli, jota käytetään räjähdysaineissa. Sitä valmistetaan nitraamalla fenolia, bentseeniä tai salisyylihappoa. 1900-luvun alussa sitä käytettiin antiseptisena aineena, palovammojen, malarian ja isorokon hoitoon.
Pikriinihapon reaktiotuotteet pikraatit ovat räjähdysherkkiä.
Historia.
Pikriinihappo mainittiin ensimmäisen kerran Johann Rudolf Glauberin alkemiaa käsitelleissä kirjoituksissa vuonna 1742. Sen valmistaminen fenolia nitraamalla onnistui ensi kerran vuonna 1841. Pikriinihappo oli ensimmäinen suuritehoinen räjähdysaine, joka sopi tykinkranaattien täytteeksi, sillä se kesti laukaisutapahtuman iskun. Pikriinihapon ja nitroselluloosan seos suhteessa 70/30 otettiin käyttöön Ranskan armeijassa 1887 nimellä meliniitti (). Myöhemmät meliniitti-nimellä tunnetut aineet olivat joko raakaa pikriinihappoa tai pikriinihapposeoksia, joissa oli pieniä määriä muita aromaattisia nitroyhdisteitä. Lisäämällä pikriinihappoon aromaattisia nitroyhdisteitä sen sulamislämpötila saatiin laskemaan, mikä mahdollisti pikriinihapon valamisen. 1800-luvun lopulla useimmat armeijat ottivat pikriinihapon tai sen seokset käyttöön ensisijaisena räjähdysaineenaan. Pikriinihappo kuitenkin muodostaa metallin kanssa kosketuksiin päästessään pikraatteja, jotka ovat erittäin iskuherkkiä. Tästä syystä sen käyttö ammustäytteenä oli vaarallista. Se korvattiin pääosin TNT:llä vuodesta 1902 alkaen, mutta pikriinihappotäytteisiä ampumatarvikkeita oli käytössä vielä toisessa maailmansodassa. Halifaxin räjähdysonnettomuus osoitti sen iskuherkkyyden.
Pikriinihappo liukenee hyvin asetoniin, etanoliin, metanoliin ja bentseeniin sekä kohtalaisesti veteen. Yhdiste räjähtää yli 300 °C:n lämpötilassa. Pikriinihapon ollessa kosketuksessa betonin kanssa siitä voi muodostua räjähdysherkkää kalsiumpikraattia.
Aineenvaihdunnassa pikriinihapon nitroryhmät (-NO2) muuttuvat amiineiksi. Pikriinihapon puoliintumisaika veressä on noin 13,4 tuntia ja noin 60 % erittyy kokeellisesti virtsaan muuttumattomana.
Aini Tahvanainen

Aini Annikki Tahvanainen (o.s. Vepsäläinen, 3. heinäkuuta 1929 Tuupovaara – 21. helmikuuta 2021 Joensuu) oli suomalainen eräkirjailija.
Seitsenlapsiseen pienviljelijäperheeseen syntynyt Tahvanainen kävi sota-ajan supistetun kansakoulun ja Kansanvalistusseuran myyntioppi- ja kirjanpitokurssin työskennellen sen jälkeen liikeapulaisena.
Tahvanaisen erätarinoita on ilmestynyt myös eri kokoomateoksissa ("Erätulilta", "Eränkävijä", "Erämaailma", "Eräjuttuja") 1980-luvulta lähtien ja hän on saanut palkintoja monista runo- ja novellikilpailuista.
Rodolfo Graziani

Rodolfo Graziani (11. elokuuta 1882 – 11. tammikuuta 1955) oli italialainen sotamarsalkka, joka johti Italian Afrikan-sotaretkeä toisessa maailmansodassa.
Ennen toista maailmansotaa.
Graziani syntyi Filettinossa lähellä Frosinonea. Hän palveli ensimmäisessä maailmansodassa, saaden lopulta ylennyksen everstiksi. 1920-luvulla Graziani komensi Italian Libyassa olleita joukkoja ja murskasi senusien kapinan. Kapinajohtaja Omar al-Mukhtar saatiin kiinni ja teloitettiin vuonna 1931. Komennuksensa aikana Graziani järjesti alueelle vanki- ja työleirien verkoston, joissa kuoli jopa kymmeniä tuhansia libyalaisvankeja teloituksiin ja nälkään.
Italian–Etiopian sodassa (1935–1936) Graziani komensi eteläistä armeijaa edeten Abessiniaan Italian Somalimaasta pohjoisen armeijan iskiessä sinne Eritreasta. Sodan jälkeen hänestä tehtiin Etiopian kenraalikuvernööri. Hänen hoitaessaan virkaa hänet yritettiin murhata 19. helmikuuta 1937, mutta murhayritys epäonnistui ja Graziani toteutti alueella ”puhdistuksen”.
Toisessa maailmansodassa.
Toisen maailmansodan alkuvaiheessa Graziani komensi Libyassa Italian 10. armeijaa. Benito Mussolinin julisti sodan liittoutuneille alkukesästä 1940, ja syyskuussa Graziani aloitti hyökkäyksen Egyptiin. Graziani itse epäili huonosti varustetun armeijansa mahdollisuuksia motorisoituja brittiläisiä joukkoja vastaan, ja alkumenestyksen jälkeen italialaiset joutuivatkin vetäytymään takaisin Libyaan. Graziani erosi virastaan vuonna 1941.
Dino Grandin syrjäytettyä Mussolinin fasistien suuren neuvoston johtajuudesta ja suurimman osan Italiaa jouduttua liittoutuneiden haltuun Pohjois-Italiaan perustettiin Italian sosiaalinen tasavalta, joka käytännössä oli Saksan nukkevaltio. Suurin osa italialaisista sotilaskomentajista loikkasi liittoutuneiden puolelle siirtyneen kuningaskunnan joukkoihin, mutta Graziani pysyi uskollisena Mussolinille. Hänestä tuli uuden valtion puolustusministeri ja saksalais-italialaisen Armeijaryhmä Ligurian komentaja.
Sodan loputtua liittoutuneet vangitsivat Grazianin. Hänet siirrettiin vankilaan Libyaan, mutta lynkkauksen tai salamurhan pelossa hänet siirrettiin takaisin Italiaan. Vuonna 1950 hänet tuomittiin 19 vuodeksi vankilaan natsien kanssa tekemänsä yhteistyön vuoksi, mutta muutaman kuukauden jälkeen hänet vapautettiin huonon terveyden vuoksi. Graziani kuoli Roomassa vuonna 1955.
Perintö.
Rooman lähelle Affilen kylään on verovaroilla rakennettu Grazianin muistoksi puisto ja mausoleumi, mikä on herättänyt laajaa paheksuntaa.
Elokuvassa "Erämaan leijona" ("Lion of the Desert") Graziania esittää Oliver Reed.
Yrjö Ylänne

Yrjö Werner Ylänne (sukunimi vuoteen 1906 Dahlgren; 31. elokuuta 1888 Helsinki – 26. lokakuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja eräkirjailija.
Ylänteen vanhemmat olivat kauppias Fredrik Verner Dahlgren ja Mathilda Wilhelmina Reiman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1913 ja maisteriksi 1919. 
Ylänne oli Uuden Suomettaren kotimaan osaston toimittajana ja eduskuntaselostajana 1914-1918 ja Suomen Kuvalehden
toimitussihteerinä 1918-1927. Hän oli lisäksi 1917-1934 Suomen Kennelklubin Aikakauskirjan toimittajana ja vuodesta 1917 Metsästys ja Kalastus-lehden päätoimittajana.
Ylänne toimi vuosina 1927-1944 suojeluskuntien Hakkapeliitta-lehden päätoimittajana. Ylänne sai professorin arvonimen 1970.
Aiheesta muualla.
Yrjö Ylänteen lehtiartikkeleita:
Wolves of the Sea

Wolves of the Sea on latvialaisen Pirates of the Sean kappale, joka valittiin edustamaan Latviaa vuoden 2008 Eurovision laulukilpailuun. Kappale sai viisujen finaalissa 83 pisteellä ja sijoittui sijalle 12. Kappale on teemaltaan merirosvoaiheinen.
Skotlantilainen metalliyhtye Alestorm on tehnyt kappaleesta cover-version.
Mithridates I (Pontos)

Mithridates I Ktistes ("Perustaja", ) oli Pontoksen ensimmäinen kuningas vuosina 281–266 eaa. Mithridates I:n isän oli Mithridates Kioslainen, jonka isä puolestaan oli Bithynian länsipuolella sijainneen pienen Kioksen hallitsija Ariobarzanes (noin 362–337 eaa.)
Diadokki Antigonos I Monofthalmos tappoi Mithridateen isän noin vuonna 302 eaa. Mithridates pakeni tuolloin itään Kioksesta ja saapui kuuden toverinsa kanssa Paflagoniaan ja sieltä edelleen Amaseiaan Pontokseen. pontoslainen ajanlasku alkoi vuodesta 297 eaa. Tämä vuosi saattaa olla sama jolloin Mithridates saapui Amasiaan. Sen jälkeen kun Lysimakhos kärsi tappion Korupedionin taistelussa, Mithridates taisteli Seleukos I:tä vastaan ja saavutti itsenäisyyden. Vuonna 281/280 eaa. Mithridates julisti itsensä kuninkaaksi. Mithridateen kuningaskunta käsitti Paflagonian itäosan ja Kappadokian pohjoisosan. Vuonna 279 eaa. eräs Mithridateen poika valtasi Amastriksen rannikkokaupungin. Mithridates I:n seuraaja oli hänen poikansa Ariobarzanes.
Ariobarzanes (Pontos)

Ariobarzanes () oli Pontoksen kuningas vuosina 266 eaa. – noin 250 eaa. Ariobarzaneen isä oli Pontoksen ensimmäinen kuningas Mithridates I. Ariobarzanes valtasi Amisoksen kaupungin Mustanmeren rannalla ja lisäsi sen isänsä valtakuntaan.
Mithridates II (Pontos)

Mithridates II () oli Pontoksen kuningas vuosina (noin) 250–189 eaa. Hänen isänsä oli Pontoksen kuningas Ariobarzanes. Mithridates II:n hallituskausi oli hyvin pitkä ja saattaa olla että kyseessä onkin kaksi eri kuningasta (Mithridates II ja Mithridates III). Mithridates II muodosti liiton Seleukos II:n kanssa ja meni naimisiin tämän siskon Laodiken kanssa. Mithridates sai Fryygian myötäjäisiksi Seleukokselta. Mithridates yritti vallata Sinopen kaupungin piirittämällä, mutta epäonnistui.
Italian Libya

Italian Libya () oli Italian Pohjois-Afrikassa nykyisen Libyan alueella sijainnut siirtomaa vuosina 1911–1943. 
Virallisen siirtomaan statuksen alue sai 1934, mutta Italia oli vallannut Libyan ydinalueeseen kuuluvan pohjoisen rannikkoseudun turkkilaisilta jo vuoden 1911 Italialais-turkkilaisessa sodassa. Sisämaassa sijaitseva Fezzanin aavikko onnistuttiin valloittamaan vasta 1934, sillä paikalliset paimentolaisheimot vastustivat miehitystä aseellisesti. Senusien kapinan kukistuttua italialaiset perustivat alueelle lukuisia keskitysleirejä, joilla kuoli useita kymmeniä tuhansia arabeja. Väkivaltainen siirtomaapolitiikka oli muille suurvalloille kasvava kritisoinnin aihe. Monet italialaiset muuttivat tuossa vaiheessa Libyaan ja aluetta pyrittiin modernisoimaan ja tieverkostoa sekä teollisuutta parantamaan.
Italialaisilla oli jotakin alueellisia kiistoja Egyptille ja Brittiläiselle Sudanille kuuluneista aavikkoalueista Kaakkois-Libyan rajalla. Halu yhdistää Pohjois-Afrikan siirtomaat ja Italian Itä-Afrikka olivat merkittävä syy Italian osallistumiseen toiseen maailmansotaan. Sodassa Libyalla olikin merkittävä rooli Pohjois-Afrikan taisteluissa. Italian liityttyä sotaan kesällä 1940 Libyassa olleet italialaisjoukot aloittivat Rodolfo Grazianin johdolla hyökkäyksen Egyptiin. Alkumenestyksen jälkeen hyökkäys tyrehtyi ja brittiarmeijan suorittama Operaatio Compass työnsi rintamalinjan kauas Italian Libyan alueelle. Apuun saapuneiden saksalaisjoukkojen komentaja Erwin Rommel valloitti kuitenkin menetetyt alueet takaisin ja eteni pitkälle Egyptin alueelle. Yhdessä lyhytaikaisen Tunisian miehityksen kanssa nämä alueet muodostivat Italian Pohjois-Afrikan.
Libyan alueella käyty Tobrukin taistelu muodostui yhdeksi Pohjois-Afrikan sodan merkittävimmistä taisteluista. Kärsittyään tappion niin Tobrukissa kuin Egyptissäkin – yhdistettynä Fezzanissa tapahtuneisiin jatkuviin kansannousuihin ja beduiinien tekemiin hyökkäyksiin – akselivaltojen joukot vetäytyivät Libyasta ensin Ranskan Tunisiaan ja sitten Eurooppaan. Myös alueelle muuttaneet italialaissiirtolaiset pyrittiin evakuoimaan takaisin Italiaan. Libya siirtyi liittoutuneiden hallintaan: Ranska otti haltuunsa Fezzanin ja Britannia Tripolitanian sekä Kyrenaikan, joita nämä hallitsivat, kunnes Libya itsenäistyi vuonna 1951.
Éva Tófalvi

Éva Tófalvi (s. 4. joulukuuta 1978 Miercurea Ciuc, Romania) on romanialainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä.
Tófalvi sijoittui Naganon olympialaisissa 1998 normaalimatkalla 11:nneksi. Oslon MM-kilpailuissa 1999 hän oli samalla matkalla 12:s. Pokljukan MM-kisoissa 2001 hän oli normaalikilpailussa kuudes ja yhteislähtökilpailussa kymmenes. Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 hän oli normaalimatkalla seitsemäs ja yhteislähtökilpailussa neljästoista. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui normaalimatkalla 11:nneksi ja pikakilpailussa 14:nneksi. Hanty-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011 hän oli pikakilpailussa 15:s.
Tófalvi voitti maailmancupissa Hochfilzenin normaalimatkan kilpailussa joulukuussa 2008. Hän sijoittui alun perin toiseksi, mutta nousi voittajaksi Albina Ahatovan dopingkäryn myötä. 
Tófalvi aloitti ampumahiihdon vasta vuonna 1995. Hän puhuu romaniaa, unkaria, englantia ja vähän myös italiaa. Hänen pituutensa on 172 senttimetriä ja painonsa 60 kiloa. 
Tófalvi jäi kiinni dopingista keväällä 2016. Kansainvälinen ampumahiihtoliitto IBU tiedotti, että Tofalvin A- ja B-näyte sisälsivät meldoniumia. Näytteet otettiin 8. maaliskuuta 2016 Oslossa. 
Tófalvi lopetti uransa ampumahiihtäjänä keväällä 2018.
Raimo J. Kinnunen

Raimo Johannes Kinnunen (3. lokakuuta 1931 Rääkkylä – 16. joulukuuta 2024 Jyväskylä) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Kinnunen pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1951 ja kävi vuosina 1952–1954 Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun sekä opiskeli filosofiaa 1954 Jyväskylän kesäyliopistossa. Kinnunen työskenteli kansakoulunopettajana 1954–1970 ja peruskoulunopettajana 1970–1990 sekä myös sivukirjastonhoitajana 1954–1980. 
Vuodesta 1990 Kinnunen oli vapaana kirjailijana. Hän perusti oman Athanor-nimisen kustantamon vuonna 1994, ja hän esiintyi myös nukkenäyttelijänä Eevaliisa Holma-Kinnusen Valkea Ratsu -nukketeatterissa.
Jalkapallokierros

Jalkapallokierros oli Yle Puheessa kuultava urheiluohjelma. Ohjelmassa seurattiin jalkapallon Suomen pääsarjan Veikkausliigan ottelukierrosta siten, että vuorollaan kuultiin suoraa selostusta kultakin ottelupaikkakunnalta. Käytössä oli ns. ”maalitunnari”: mikäli jollain paikkakunnalla syntyi maali, lähetettiin siitä kertova äänitunnus ja siirrettiin lähetys välittömästi kyseiseen otteluun. Ennen vuotta 2013 lähetykset kuultiin Yle Radio Suomesta joten jalkapallokierroksen aikana saatettiin kuulla musiikkia sekä lähettää muita ohjelmia kuten uutisia, merisäätä, viranomaistiedotteita tai esimerkiksi puhelintoivekonsertteja. Kaudella 2007 "Jalkapallokierros"-ohjelmaa lähetettiin kierroksilta, joilla oli käynnissä yhtä aikaa vähintään neljä ottelua.
Erik Blom

Erik Johan Blom (22. toukokuuta 1817, Iisalmi – 20. huhtikuuta 1887, Sysmä) oli suomalainen pappi ja runoilija. Hän käytti myös nimimerkkejä "E.J.B.", "-kk-" ja "-lo-".
Blomin vanhemmat olivat Iisalmen kappalainen Isak Blom ja Johanna Juliana Lukander. Hän kävi Kuopion triviaalikoulua 1826–1831 ja Porvoon lukiota 1832–1836 ja pääsi ylioppilaaksi 1836. Blom valmistui filosofian maisteriksi 1840, ja hänet vihittiin papiksi 1844. Blom toimi 1840-luvulla opettajana yläalkeiskouluissa Heinolassa, Helsingissä, Kuopiossa ja Haminassa. Myöhemmin hän oli pappina Taipalsaaressa ja Rantasalmella. Blom oli Heinäveden kappalaisena 1855–1860 ja Sysmän kappalaisena 1860–1887.
Blomin tunnetuimmat omat runot ovat "Savonmaalle" ja "Suomen Impi," jotka ilmestyivät 1873 kokoomateoksessa "Niitä näitä runouden alalla : Arveli ajan huviksi". Blom toimi myös kääntäjänä suomentaen muun muassa Gotthold Ephraim Lessingin näytelmät "Emilia Galotti" ja "Minna von Barnhelm eli sotamiehen onni", Esaias Tegnerin runoelman "Frithiofin satu" ja J. L. Runebergin runoelman "Hirvenhiihtäjät".
Antti Okkonen

Antti Tuomas Okkonen (s. 6. kesäkuuta 1982 Oulu) on entinen jalkapalloilija, joka pelasi urallaan Suomessa, Ruotsissa, Tanskassa ja Belgiassa. Lisäksi hän edusti maajoukkuetta. Hän oli pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. 
Ura.
Okkonen on Oulun Luistinseuran kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä seuran OPS:n nimellä pelanneessa edustusjoukkueessa Kakkosessa kaudella 1998. Liigadebyyttinsä hän teki Myllykosken Pallossa kaudella 2000. MyPan paidassa Okkonen saavutti kolmen kauden (2000-2003) aikana yhden SM-hopean ja kaksi SM-pronssia.
Myllykoskelta Okkonen siirtyi neljäksi (2004-2007) kaudeksi Ruotsiin Landskronan riveihin. Vuoden 2007 alkupuoliskon hän oli lainalla tanskalaisessa Silkeborgissa. Tammikuussa 2008 Okkonen siirtyi belgialaiseen RAEC Monsiin, jossa hän pelasi puolitoista kautta. Elokuussa 2009 hän palasi MyPaan loppukauden kestäneellä sopimuksella, jota jatkettiin kauden päätyttyä kahdella vuodella. Kaudeksi 2012 Okkonen siirtyi hallinneen Suomen mestarin Helsingin Jalkapalloklubin joukkueeseen, missä hän myös voitti uransa ainoa Suomen mestaruuden.
Mestaruus kauden jälkeen Okkonen siirtyi Rovaniemen Palloseuraan, missä hän tulisi pelamaan viimeiset vuotensa. Hän ehti pelata RoPSin paidassa 6 kautta (2013-2018), minkä aikana hän voitti Suomen Cupin 2013 ja kaksi SM-hopeaa 2015 ja 2018. Hän toimi myös joukkuueen kapteenina. 
Okkonen pelasi urallaan Veikkausliigassa yli 300 ottelua ja pelasi Suomen maajoukkueessa 13 maaottelua. Hän on pelannut myös 18 nuorten ja 56 poikien maaottelua. Okkonen oli mukana Suomen joukkueessa vuoden 2001 nuorten maailmanmestaruuskisoissa.
Uran päättymisen jälkeen Antti Okkonen jatkoi yhteistyötä Rovaniemen Palloseuran kanssa ja toimii nykyään joukkuueesa junioripäällikkönä ja hän vastaa 7-12 vuotiaiden toiminnasta.
Hänen vanhempi veljensä Jarkko Okkonen oli myös jalkapalloilija.
Ladenburg

Ladenburg on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, lounaisessa Saksassa. Se kuuluu Karlsruhen hallintopiiriin ja Rhein-Neckar-Kreisin piirikuntaan. Kaupunki sijaitsee Neckarjoen varrella, ja sillä on historiaa Rooman valtakunnan ajoilta saakka. Ladenburgissa oli kesäkuun 2022 lopussa 12 279 asukasta, ja sen pinta-ala on 19 neliökilometriä.
Maantiede.
Ladenburg sijaitsee Neckarjoen varrella 96–106 metrin korkeudella. Läheisimpiin suurkaupunkeihin lukeutuvat Heidelberg ja Mannheim. Heidelberg sijaitsee Ladenburgista kaakkoon ja Mannheim luoteiseen. Ladenburgin naapurikuntia ovat Ilvesheim, Heddesheim, Hirschberg an der Weinstraße, Schriesheim ja Dossenheim.
Historia.
Ladenburgin alueen ensimmäisiä asukkaita olivat keltit, jotka saapuivat alueelle satoja vuosia ennen ajanlaskun alkua. Kelttiläinen asutus kantoi nimeä "Lokudonom", jonka myöhempi roomalainen asu oli "Lopodunum". Vuonna 98 jälkeen ajanlaskun alun keisari Trajanus myönsi asutukselle kaupunginoikeudet. Ladenburg oli roomalaisen Civitas Ulpia Sueborum Nicrensiumin keskuskaupunki.
Roomalainen Ladenburg koki kukoistuskautensa 200- ja 300-luvuilla, joiden ajalta on löytynyt runsaasti arkeologisia löydöksiä. Myöhäisantiikin aikana Ladenburgissa sijaitsi roomalainen rajalinnoitus. Myöhemmin kaupungista muodostui frankkilainen hovikaupunki ja Wormsin piispojen residenssi.
Scooby-Doo ja noidan haamu

Scooby-Doo ja noidan haamu ("Scooby-Doo and the Witch's Ghost") on vuonna 1999 suoraan DVD:lle julkaistu animaatioelokuva. Se oli samalla järjestyksessään toinen suoraan DVD:lle julkaistu Scooby-Doon elokuvasarjassa, jonka aloitti Scooby-Doo ja saaren zombiet vuonna 1998. Elokuvan ohjasi Jim Stenstrum ja pääosassa ääninäyttelivät Scott Innes, Mary Kay Bergman, Frank Welker ja B. J. Ward.
Juoni.
Mysteeri Oy -jengi saa kutsun kauhuromaaneja kirjoittavalta Ben Ravencroftilta kotikyläänsä Oakhaveniin. Saapuessaan kylään he saavat kuulla, että siellä kummittelee noidan haamu, joka on Ravencroftin esiaikainen sukulainen Sarah Ravencroft. Häntä vainottiin paikallisessa kylässä satoja vuosia sitten, koska ihmiset luulivat Sarahin olevan noita tämän erikoisten parannuskeinojen vuoksi. Ben kertoo mysteeripoppoolle Sarahin olleen wicca, eikä noita ja että hän haluaa puhdistaa Sarahin nimen löytämällä hänen vanhan päiväkirjansa.
Tutkimuksen edetessä ryhmä tapaa goottisen tyttöbändin nimeltä Hex Girls. Fred epäilee myöhemmin bändin laulaja Thornin olevan kaikkien kummallisuuksien takana, mutta hänen epäilynsä muuttuvat, kun Velma onnistuu ratkaisemaan noidan arvoituksen. Noita osoittautuu julkisuustempuksi, jonka tarkoituksena oli saada kylään lisää turisteja.
Tilanteen selvittyä Velma saa vihjeen siitä, mihin päiväkirja on piilotettu. Scooby kaivaa päiväkirjan esille, jonka jälkeen kaikkien yllätykseksi Ben paljastaa valehdelleensa kaikille, sillä hänen esiäitinsä olikin todellisuudessa noita ja päiväkirja oli loitsukirja. Hetkeä myöhemmin Ben loitsuaa Sarah Ravencroftin aaveen paikalle, joka kuitenkin pettää vapauttajansa. Sekamelskan keskellä selviää, että Thorn on ainut joka kykenee lähettämään noidan aaveen takaisin vankilaansa. Velman avustuksella Thorn lausuu loitsun, joka imee Sarahin aaveen takaisin kirjaan. Noita vie Benin mukanaan, jonka jälkeen palavan puun oksa putoaa kirjan päälle polttaen sen tuhkaksi.
Sami Ahlberg

Sami Ahlberg (s. 6. joulukuuta 1972 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkoilija.
Ahlberg on Ilveksen kasvatti ja edusti ensimmäistä kertaa seuraa SM-liigassa kaudella 1991–1992, jolloin pelasi kahdeksan ottelua edustusjoukkueessa. Läpimurtonsa Ahlberg teki kaudella 1994–1995. Ahlberg teki kauden aikana 16 maalia . Kausi oli kuitenkin Ilvekselle vaikea, sillä joukkue jäi koko sarjan viimeiseksi ja joutui karsimaan liigapaikastaan. Ahlbergin kauden kohokohta oli ottelu Wayne Gretzkyn kokoamaa 99 All Stars -tähdistöjoukkuetta vastaan. 99 All Stars kiersi NHL:n työsulun aikana pelaamassa näytösotteluita Euroopan kaupungeissa. Ilves voitti joukkueen 4–3 jatkoajalla ja Ahlberg teki ratkaisumaalin.
Kaudella 1997–1998 Ilves voitti hopeaa ja Ahlberg oli merkittävässä roolissa ykköskentässä Raimo Helmisen ja Peter Larssonin rinnalla. Vielä seuraavallakin kaudella Ahlberg jatkoi tehokkaasti ykkösketjussa, mutta Ilveksen peli ei sujunut enää niin hyvin. Ahlberg sivusi kaudella 1998–1999 piste-ennätystään, tehden pisteet 20+16=36 .
Kaudeksi 2000–2001 Ahlberg siirtyi SaiPaan, jossa hän pelasi rikkinäisen kauden nivusrepeämän takia. Seuraavaksi kaudeksi Ahlberg siirtyi Ruotsin toisella sarjatasolla pellanneeseen Leksandiin. Leksand oli juuri keväällä tippunut pääsarjasta. Kausi päättyi nousujuhliin ja samalla päättyi myös Ahlbergin ura. Hän kärsi nivus- ja selkävaivoista, eikä hänelle tullut enää varteenotettavia sopimustarjouksia ulkomailta, joten kesällä 2002 Ahlberg päätti lopettaa uransa. SM-liigan runkosarjassa Ahlberg pelasi yhteensä 382 ottelua ja teki pisteet 101+97=198. Pudotuspeleissä Ahlberg oli kentällä 34 pelissä pistein 7+5=12.
Maajoukkueessa Ahlberg pelasi 18 A- ja 16 B-maaottelua .
Sami Ahlberg on toisen polven jääkiekkoilija, sillä myös hänen isänsä Sakari pelasi pääsarjatasolla jääkiekkoa.
Linkosuo

Linkosuo Oy on tamperelainen leipomo- ja kahvila-alan perheyritys. Sen perustivat Aarne ja Elsa Linkosuo vuonna 1936. Linkosuo on Kangasalan toiseksi suurin yksityinen työnantaja.
Linkosuo Oy omistaa kokonaan kaksi yhtiötä: Linkosuon Leipomo Oy ja Linkosuon Kahvila Oy. Yritykseen kuuluu useita kahviloita ja lounasravintoloita niin Pirkanmaalla kuin pääkaupunkiseudullakin.
Volger Andersson

Volger Andersson (19. tammikuuta 1896 – 6. lokakuuta 1969) oli ruotsalainen hiihtäjä. Andersson kilpaili 1920-luvulla, ja hänen uransa suurin saavutus oli olympiapronssi Sankt Moritzin olympialaisissa 1928. Tällöin matkana oli 50 kilometriä. Anderson suoriutui kisasta ajassa 5 tuntia 5 minuuttia 46 sekuntia häviten toiseksi tulleelle maanmiehelleen Gustaf Jonssonille vain 16 sekuntia.
Jääkiekon SM-liigakausi 1998–1999

Kausi 1998–1999 oli jääkiekon SM-liigan 24. kausi. Runkosarjan ja koko liigan ykkönen oli TPS. Toiseksi tuli HIFK ja kolmanneksi Hämeenlinnan Pallokerho. Runkosarjan ja pudotuspelien pistepörssin voitti HIFK:n Jan Čaloun. Sarjasta putosi KalPa ja sarjaan nousi Pelicans.
Pudotuspelit.
Puolivälierät.
Jokerit sai kotiedun sarjaan, mutta Hartwall Areenalla järjestettyjen taitoluistelun MM-kisojen takia SaiPa isännöi kaksi ensimmäistä ottelua.
Liigakarsinta.
Ennen varsinaista liigakarsintaa KalPa voitti I-divisioonan runkosarjassa kuudenneksi sijoittuneen TuTon voitoin 3–0 ja divarin kakkonen Pelicans puolestaan Sportin samoin lukemin.
Liigakarsinnassa olivat SM-liigan jumbojoukkue KalPan lisäksi mukana I-divisioonan runkosarjan kakkonen Pelicans, kolmonen Vaasan Sport ja kuudenneksi tullut TuTo. Ensimmäisellä kierroksella putosivat divarin voittaja Oulun Kärpät, neljäs Diskos ja kuudes Jokipojat.
Suodatin (joukko-oppi)

Joukon S suodatin (tai suodin) on epätyhjän perheen D osajoukko P(S) (potenssijoukko), jolle on voimassa seuraavat neljä ehtoa:
Joukon S ultrasuodatin on S:n suodatin D, jos jokaisella A osajoukko S joko A kuuluu D:hen tai S\A kuuluu D:hen.
Wang Yifu

Wang Yifu (s. 4. joulukuuta 1960 Liaoning) on kiinalainen pistooliampuja ja olympiavoittaja.
Wang on saavuttanut 10 m ilmapistoolissa kaksi olympiakultaa Barcelonassa 1992 ja Ateenassa 2004 sekä kaksi olympiahopeaa Atlantassa 1996 ja Sydneyssä 2000. Hän on myös saavuttanut olympialaisissa 50 m pistoolilla olympiahopean Barcelonassa 1992 ja olympiapronssia Los Angelesissa 1984. 
Saatuaan ilmapistoolin finaalissa Atlantassa 1996 viimeisellä laukauksella vain 6,5 ja jäätyään näin hopealle 0,1 pisteen erolla, Wang pyörtyi ampumaradalle. Pekingissä 2008 Wang toimi Kiinan pistooliampujien valmentajana.
William Kent

William Kent (noin 1685 Bridlington, Yorkshire, Englanti – 12. huhtikuuta 1748) oli englantilainen arkkitehti, puutarhasuunnittelija, huonekalusuunnittelija ja taidemaalari. Hän edusti palladiolaista klassismia. Niin sanottu englantilainen puutarha on hänen kehittämänsä. Hänen maineikkaimpia suunnittelutöitä arkkitehtuurin alalla ovat "Holkham Hall" Norfolkissa ja "The Horse Guards" -kasarmirakennus Lontoon Whitehall-kadun varrella.
Martha Raye

Margy Reed, taiteilijanimeltään Martha Raye (27. elokuuta 1916 – 19. lokakuuta 1994) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi montanalaisessa sairaalassa Butten kaupungissa Peter Reedin ja Maybelle Hooperin tyttärenä.
Raye oli jo lapsuudessaan suosittu viihdetaiteilija. Hän esiintyi pitkän uransa aikana muiden muassa elokuvissa "Waikiki Wedding" (1937) ja "Maailman ihanin tyttö" (1962).
Rayella on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella, ja hänelle myönnettiin Presidential Medal of Freedom vuonna 1993. Hän voitti lisäksi Jean Hersholtin humanitaarisen palkinnon vuonna 1969 ja Screen Actors Guildin palkinnon elämäntyöstä 1974.
Raye oli useaan otteeseen naimisissa. Kärsittyään Alzheimerista ja erinäisistä muista vanhuuden sairauksista hän kuoli keuhkokuumeeseen Los Angelesissa, Kaliforniassa 78-vuotiaana.
Giuseppe Ciarrapico

Giuseppe Ciarrapico (28. tammikuuta 1934 Rooma – 14. huhtikuuta 2019) oli italialainen urheilujohtaja ja poliitikko. Hän on kertonut olevansa fasisti, minkä vuoksi Silvio Berlusconi sai runsaasti kritiikkiä annettuaan Ciarrapicolle luvan ryhtyä ehdokkaaksi johtamassaan puolueessa vuonna 2008. Ciarrapico oli ehdolla Latiumin alueella. Hän on toiminut aiemmin AS Roman puheenjohtajana ja julkaissut paikallissanomalehteä.
Ciarrapico on pyrkinyt puolustamaan itseään toteamalla olevansa kulttuurinen – ei poliittinen – fasisti.
Crytek

Crytek GmbH on vuonna 1999 perustettu videopelien kehittämiseen erikoistunut yritys eli pelitalo. Yhtiön perustivat saksanturkkilaiset veljekset Cevat, Avni ja Faruk Yerli. Crytekin pääkonttori sijaitsee Frankfurtissa ja yhtiön kaksi muuta studiota ovat Kiovassa ja Budapestissa. Crytek tunnetaan kehittämästään "Far Cry" -pelistä ja "Crysis"-pelisarjasta, sekä kehittämästään CryEngine-pelimoottorista.
Historia.
Perustajat matkustivat Los Angelesiin E3-messuille, jossa pääsivät esittelemään kehittämäänsä "X-Islea" Nvidian osastolla. Nvidia teki sopimuksen "X-Islen" liittämisestä jokaisen myydyn näytönohjaimen mukaan suorituskyvyn mittausohjelmana. Pian tämän jälkeen Yerlin veljekset tekivät sopimuksen Ubisoftin kanssa, joka mahdollisti yrityksen perustamisen ja tekniikkademon kehittämisestä varsinaiseksi videopeliksi. Yrityksen ensimmäinen peli "Far Cry" julkaistiin vuonna 2004.
Crytek myi kaikki oikeudet "Far Cry" -pelisarjaan sekä oikeuden käyttää CryEngine-pelimoottoria Ubisoftille vuonna 2006. 
Crytekin Kiovan studio kehitti Mail.ru Groupin My.com -brändille ilmaiseksi pelattavan "Warface"-pelin ja ylläpitää sitä edelleen.
THQ:n mentyä konkurssiin Crytek osti "Homefront"-pelin oikeudet itselleen.
Vuonna 2014 kerrottiin Crytekin talousvaikeuksista. Xbox Onelle kehitetty yksinoikeuspeli "" oli yhtiölle katastrofi ja palkat jäivät maksamatta kuukausien ajaksi.
"Homefront"-pelin jatko-osaa "" kehittänyt Crytek UK -studio (aiemmin Free Radical Design, nyt Dambuster Studios) ja pelin oikeudet myytiin Koch Medialle ja Deep Silver -julkaisijalle.
Maaliskuussa 2017 Crytek ilmoitti Bulgarian Sofiassa sijaitsevan studionsa Crytek Black Sean myynnistä Segalle ja sen omistamalle Creative Assemblylle.
Helmikuussa 2018 Crytek ilmoitti, että Cevat Yerli astui syrjään toimitusjohtajan tehtävästä, ja hänen veljensä Avni ja Faruk jatkavat yhtiön johdossa yhteistoimitusjohtajina. Cevat tukee edelleen yhtiötä neuvonantajana ja merkittävänä osakkaana.
Tuotteet.
Crytek lisensoi CryEngine-pelimoottoriaan pelikehittäjille.
Pelit.
Crytekin kehittämiä pelejä:
Jean Hersholt

Jean Hersholt (12. heinäkuuta 1886 – 2. kesäkuuta 1956) oli näyttelijä. Hän syntyi Kööpenhaminassa, Tanskassa, mutta muutti vuonna 1913 Yhdysvaltoihin.
Hersholt voitti kaksi kunnia-Oscaria vuosina 1940 ja 1950. Vuoden 1955 Golden Globe -tilaisuudessa hänet palkittiin Cecil B. DeMille -palkinnolla elämäntyöstä. Hän näytteli muun muassa Erich von Stroheimin elokuvassa "Ahneus" (1924).
Hersholt toimi Yhdysvaltain elokuva-akatemian puheenjohtajana vuosina 1945–1949. Jean Hersholtin humanitaarinen palkinto perustettiin näyttelijän kuoltua syöpään Hollywoodissa, Kaliforniassa 69 vuoden ikäisenä. Hänellä on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella. 
Hersholt on haudattu Glendalen Forest Lawn Memorial Parkiin.
Diva (lehti)

Diva on brittiläinen lesbojulkaisu. Se alkoi ilmestyä vuonna 1994, ja sen julkaisija on Millivres Prowler Group Ltd., jonka julkaisuihin kuuluu myös Gay Times. Lehden päätoimittaja on Jane Czyzselska, joka sai nimityksen vuonna 2004.
Lehti sisältää useita artikkeleita lesboille ja biseksuaaleille. Lehti ilmestyy kerran kuussa.
Erich von Stroheim

Erich von Stroheim (oikealta nimeltään "Hans Erich Maria Stroheim von Nordenwall"; 22. syyskuuta 1885 Wien – 12. toukokuuta 1957 Maurepas) oli itävaltalais-yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä.
Hän syntyi Wienissä ja sai upseerikoulutuksen. 19-vuotiaana hänet kiinnitettiin Itävallan ratsuväkeen. Viitisen vuotta myöhemmin 1909 hän kuitenkin muutti Yhdysvaltoihin ja työskenteli eri siirtolaisammateissa. Vuonna 1914 hän pääsi apulaisohjaajaksi D. W. Griffithin elokuviin. Vuodesta 1918 alkaen hän työskenteli itsenäisenä elokuvaohjaajana.
Stroheim on mykän kauden persoonallisimpia elokuvaohjaajia. Hänen tuotantonsa jäi suppeaksi, vain yhdeksään elokuvaan. Niiden joukossa ovat "Ahneus" (1924) ja "Häämarssi" (1928). Epäsovinnaisuutensa ja itsekeskeisyytensä takia Stroheim joutui pian ristiriitoihin Hollywoodin kaupallisen tuotantokoneiston kanssa. Hän pyrki kuviensa autenttisuuteen kustannuksista välittämättä. Vuoden 1932 jälkeen hän ei enää saanut tehdä ohjauksia Hollywoodissa. Sen sijaan hän työskenteli merkittävänä luonnenäyttelijänä Ranskassa ja saikin Kunnialegioonan arvon hieman ennen kuolemaansa 71-vuotiaana. Hänen roolihenkilönsä olivat epämiellyttäviä roiston rooleja. Ikämiehenä hän oli mukana myös Hollywood-filmissä "Sunset Boulevard" ("Auringonlaskun katu", josta hän oli ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi 1950). Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
ZaSu Pitts

ZaSu Pitts (3. tammikuuta 1894 – 7. kesäkuuta 1963) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi muiden muassa elokuvissa "The Little Princess" (1917), "Ahneus" (1924) ja "Häämarssi" (1928). 
Kansasissa syntyneen Pittsin ura kesti lähes 50 vuotta. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Gibson Gowland

Gibson Gowland (4. tammikuuta 1877 – 9. syyskuuta 1951) oli brittiläissyntyinen näyttelijä. Hän sai tärkeimmän roolinsa Erich von Stroheimin mykkäelokuvasta "Ahneus" (1924). Vaikka hän loi uransa Yhdysvalloissa, hän ennätti palata Britanniaan ennen kuolemaansa 74-vuotiaana. 
Gowlandin näyttelijä-/valokuvaajapoika Peter syntyi vuonna 1916.
Peter Gowland

Peter Gowland (3. huhtikuuta 1916 – 17. maaliskuuta 2010) oli Yhdysvalloissa syntynyt ja työskennellyt valokuvaaja. Hän saavutti huomattavaa mainetta varsinkin glamourkuvillaan.
Gowlandin isä oli maineikas brittiläinen näyttelijä Gibson Gowland, joka esiintyi muun muassa Erich von Stroheimin "Ahneudessa" (1924). Myös Gowlandin äiti Sylvia Andrew oli pienten roolien näyttelijä. Peter Gowlandilla itselläänkin oli toistakymmentä elokuvaroolia, lähes kaikki nimettömänä, muun muassa Citizen Kanessa, mutta tärkeimmän elämäntyönsä hän teki valokuvaajana.
Gowland kehitti Gowlandflex-muotokuvakameran, jossa käytetään 4×5 tuuman filmiä. Sitä on käyttänyt muun muassa Annie Leibovitz.
Gowland avioitui 1941 Alice Adamsin kanssa.
Matthew Betz

Matthew Betz (13. syyskuuta 1881 – 26. tammikuuta 1938) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi St. Louisissa, Missourissa, ja kuoli Kaliforniassa 56-vuotiaana.
Betz esiintyi muun muassa Erich von Stroheimin elokuvassa "Häämarssi" (1928).
Charles Lamont

Charles Lamont (5. toukokuuta 1895 – 12. syyskuuta 1993) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänen laajaan tuotantoonsa kuuluvat muiden muassa "Sisukkaat salapoliisit suksilla" (1943) ja useat Abbott ja Costello -elokuvat. Pietarissa syntynyt Lamont kuoli 98 vuoden ikäisenä keuhkokuumeeseen Kaliforniassa.
BMW Sauber F1.06

BMW Sauber F1.06 oli saksalaisen Willy Rampfin suunnittelema Formula 1 -auto, jota BMW Sauber käytti kaudella 2006. Autoa ajoivat saksalainen Nick Heidfeld ja kanadalainen Jacques Villeneuve, joka korvattiin Unkarin GP:stä lähtien puolalaisella Robert Kubicalla. Auto käytti Michelinin renkaita ja Petronasin polttoainetta. Auto painoi 600 kg kuljettajan ja nesteiden kanssa. Autossa oli Magneti Marellin elektroniikka ja Brembon ja Carbonen yhteistyössä valmistamat jarrut. 
Autolla saavutettiin ensimmäiset MM-pisteet kauden toisesta kilpailusta, Malesian GP:stä, jossa Villeneuve ajoi autolla seitsemänneksi. Seuraavassa kilpailussa, Australian GP:ssä, molemmat kuljettajat ylsivät pisteille Heidfeldin ajaessa autolla neljänneksi ja Villeneuven kuudenneksi. Pisteettömän kilpailun jälkeen Villeneuve pääsi pisteille, kun hän oli Euroopan GP:n kahdeksas. Heidfeld ajoi puolestaan kahdeksanneksi Espanjan GP:ssä. Monacon GP:ssä Heidfeld oli seitsemäs. Hän uusi sijoituksensa Britannian ja Kanadan GP:ssä, joista ensimmäisessä Villeneuve ylsi kahdeksanneksi. Pisteettömän kilpailun jälkeen Ranskan GP:ssä Heidfeld ylsi pisteille ollen tällä kertaa kahdeksas. Seuraavana ajetun Saksan GP:n jälkeen Villeneuven kerrottiin loukkaantuneen ja hänet korvattiin Kubicalla. Autolla saavutettiin talin ensimmäinen palkintosijoitus sateisessa Unkarin GP:ssä, jossa Heidfeld sijoittui kolmanneksi. Kisassa autolla debytoi Kubica ja hän sijoittui seitsemänneksi, mutta hylättiin myöhemmin alipainoisen auton vuoksi. Autolla saavutettiin toinen palkintosija Italian GP:ssä Kubican ajettua kolmanneksi. Samassa kilpailussa Heidfeld ajoi autolla kahdeksanneksi. Heidfeld ylsi vielä pisteille Kiinan ja Japanin GP:ssä, joista ensimmäisenä mainitussa hän oli seitsemäs ja jälkimmäisessä kahdeksas. Kauden viimeisestä kilpailusta, Brasilian GP:stä, autolla ei saavutettu pisteitä, kun Heidfeld keskeytti ja Kubica ajoi yhdeksänneksi.
Autolla saavutettiin BMW Sauberin ensimmäiset palkintosijat ja 36 pistettä. Sillä yllettiin viidennelle sijalle valmistajien MM-sarjassa. 
Saavutukset.
Palkintosijat
Ludo Peeters

Ludo Peeters (s. 9. elokuuta 1953) on belgialainen maantiepyöräilijä. Hän voitti Ranskan ympäriajossa kolme etappia vuosina 1980, 1982 ja 1986.
Peeters voitti muun muassa Pariisi-Brysselin 1977 ja 1979, Züri-Metzgeten 1985 sekä Pariisi-Toursin 1983 ja 1985.
Kojak

Kojak on yhdysvaltalainen televisiosarja poliiseista, jota tehtiin 118 osaa vuosina 1973–1978 ja 7 tv-elokuvaa 1985–1991. Pääosassa kaljuna rikosetsivänä Theo Kojakina oli Telly Savalas. Sarja sijoittui New Yorkiin. Sarjan alussa Kojak poltti ketjussa, mutta myöhemmin hän lopetti tupakoinnin ja alkoi sen sijaan imeskellä tikkukaramelleja joista tuli sarjan tunnus. Savalas palkittiin Emmy-palkinnolla.
Kojak-sarjaa tehtiin uudelleen vuonna 2005, jolloin pääosaa esitti Ving Rhames.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Jukka Kajava inhosi "Kojakin" kaltaista väkivaltaviihdettä ja ironisoi sitä eräässäkin arvostelussaan todeten, miten nykivät ja sätkivät akrobaattikonnat kaatuilevat kameran edessä harkitun koristeellisesti niin, että kätevästi vain pari rikollisliigan jäsentä jää oikeusistuimen käsiteltäväksi. ”Muut ammuttiin veronmaksajien rahoja tuhlailemasta.” Yhtä ironisesti hän kehui päähenkilössä tapahtunutta merkittävää draamallista muutosta tämän siirryttyä savukkeista tikkukaramelleihin.
RoboCop 3

RoboCop 3 on vuoden 1993 science fiction -toimintaelokuva, jonka ohjasi Fred Dekker ja käsikirjoitti Frank Miller. Se on RoboCop-sarjan kolmas elokuva ja nimiroolissa näytteli Peter Wellerin sijaan Robert John Burke. Weller kieltäytyi roolista, koska oli jo aloittanut elokuvan Alaston lounas kuvaukset, ja hänestä RoboCopin esittäminen oli fyysisesti liian rankkaa. Elokuva sai muun muassa Saturn-ehdokkuuden parhaasta tieteiselokuvasta ja parhaasta naissivuosasta.
Juoni.
Detroitia hallitseva suuryritys OCP on aloittanut asukkaiden pakkohäädöt, jotta yhtiö voisi rakentaa oman kaupunkinsa Delta Cityn Detroitin paikalle. OCP:n toimitusjohtajan huolen aiheena on OCP:n pian lähestyvä konkurssi ja OCP:n erikoisjoukkojen johtajan Paul MacDaggettin murheena kapinalliset, jotka vastustavat pakkohäätöä. Hän saa apua japanilaiselta Kanemitsu -yhtiöltä, joka tuo mukanaan Yhdysvaltoihin ninjarobotteja päästäkseen eroon kapinallisista. RoboCop asettuu kapinallisen puolelle ja ryhtyy sotimaan McDaggettiä, sekä hänen joukkojaan vastaan.
Vastaanotto.
Elokuvan 22 miljoonan dollarin budjettiin nähden lipputulot jäivät hyvin alhaisiksi, sen tuottaessa ainoastaan yli puolet vähemmän, eikä "RoboCop 3" saanut erityisemmin kiitosta kriitikoiltakaan. Washington Postissa Richard Harrington arvosteli elokuvaa sanomalla sen olevan "hädin tuskin mukaansatempaava ja enimmillään suoranaisen hölmö, ja lavastukset sekä tehosteet paljastavat sen supistetun budjetin." Chicago Sun Timesissa kriitikko Roger Ebert antoi elokuvalle 1½ tähteä kyseenalaistamalla hahmon pitkäikäisyyttä ja vertaamalla sarjaa Detroitin autotehtaan liukuhihnatuotantoon, minkä suhteen Ebert sanoikin: "Miksi he itsepintaisesti jatkavat tällaisen pinnoittamista? Koska luulen "RoboCopin" olevan vain brandinimi, ja tämä on tämänvuotinen malli. Se on vanha perinne Detroitissa ottaa vanha tyyli ja lätkäistä siihen tuoretta kromipintaa."
Turning a blind eye

Turning a blind eye () on englannin kielen lentävä lause. Sillä tarkoitetaan ylemmältä taholta tulleiden ohjeiden tai muiden epämiellyttävien tosiasioiden tahallista huomiotta jättämistä.
Lauseen sanotaan olevan peräisin Englannin laivaston amiraali Horatio Nelsonilta. Hän oli Kööpenhaminan taistelun aikana vuonna 1801 vara-amiraali, ja brittilaivasto oli täpärässä tilanteessa. Laivastoa komentanut, kokematon ja varovainen amiraali Hyde Parker päätti vetäytyä ja antoi nostaa mastoon vetäytymissignaalin.
Nelson ei totellut sitä, koska näki, että tilanteessa oli kuitenkin mahdollisuus selvitä voittajana. Nelsonin toinen silmä oli sokeutunut aiemmissa taisteluissa. Kun hänen upseerinsa huomauttivat lippulaivalta annetusta vetäytymiskäskystä, Nelson nosti kaukoputken sokealle silmälleen ja vastasi: 
– ja jatkoi taistelua voittoon asti. Tästä alkoi hänen lyhyeksi jäänyt nousunsa. 
Tarinan totuutta ei pystytä varmistamaan. Nelsonin omavaltaisuus taistelussa on kuitenkin todistettu asia, joten yhtä kaikki sanonta sokealla silmällä katsomisesta muodostui lentäväksi lauseeksi.
William Desmond Taylor

William Desmond Taylor (26. huhtikuuta 1872 – 1. helmikuuta 1922) oli irlantilaissyntyinen, vuodesta 1890 Yhdysvalloissa asunut elokuvaohjaaja ja näyttelijä. Hänen töidensä joukossa on "Up the Road with Sallie" (1918).
Parhaiten Taylor kuitenkin muistetaan hänen kuolemastaan; hänet ammuttiin. Epäiltyjä nimettiin useita, mutta henkirikos jäi lopulta selvittämättä. Vuonna 1999 tuotiin julkisuuteen tieto, jonka mukaan näyttelijä Ella Margaret Gibson (1894–1964) olisi kuolinvuoteellaan tunnustanut teon. Mahdollisesta motiivista ei kuitenkaan ole tietoa. 
William Cunningham Deane-Tanner syntyi 26. huhtikuuta 1872 Carlow’n kreivikunnassa, Irlannissa. Hän muutti 18-vuotiaana Yhdysvaltoihin, jossa hän teki erilaisia töitä ympäri maata, kunnes vihdoin sai ensimmäisen työnsä näyttelijänä Kaliforniassa vuonna 1912. 
Taylor avioitui 7. joulukuuta 1901 Ethel May Harrisonin kanssa. He saivat 1903 tyttären, Ethel Daisyn. Ethel Taylor työskenteli menestyneessä antiikkikaupassa New Yorkissa, jonka ansiosta pari saattoi asua kalliilla alueella. Vuonna 1908 Taylor lähti lounaalle eikä palannut ikinä. Seuraavana päivänä hän soitti työpaikkaansa ja pyysi 600 dollaria, joka toimitettiin hänelle lähetin avulla. 
Taylor oli suhteessa George James Hopkinsin kanssa kahdeksan vuotta ennen kuolemaansa. Hänellä oli myös useita naispuolisia rakastajia.
Mabel Normand

Mabel Ethelreid Normand (9. marraskuuta 1893 – 23. helmikuuta 1930) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi useissa elokuvissa yhdessä Charlie Chaplinin kanssa.
Ura.
Staten Islandilla syntynyt Normand oli hyvin aktiivinen 1910-luvun vuosina ja jatkoi uraansa 1920-luvulle, vaikka sitä alkoivat varjostaa skandaalit; hän muun muassa joutui yhdeksi epäillyistä ohjaaja William Desmond Taylorin murhasta 1922.
Normand oli viimeisinä vuosinaan naimisissa näyttelijä Lew Codyn kanssa. Hänen terveytensä alkoi kuitenkin nopeasti rapistua, ja kuoleman aiheutti tuberkuloosi näyttelijän ollessa vasta 36 vuoden ikäinen.
Normandilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
NonStop

NonStop oli suomalainen kolmihenkinen dancepoppia soittanut yhtye. Yhtye oli aktiivisimmillaan vuonna 2000 suurimman dance-buumin jo mentyä ohi. EMI:ltä levytyssopimuksen saanut ja Timo Löyvän tuotannossa levyttänyt yhtye esitti ensimmäiset keikkansa Hartwall Areenalla Disco- ja Showtanssin MM-kisoissa ja Helsingin Olympiastadionilla Young Aid -konsertissa. Yhtyeen ensimmäinen single "Haluun saalistaa", ei saavuttanut radiosoittoa, mutta sitä kesäkuussa 2000 seurannut "En voi sua unohtaa" sai soittoaikaa mm. Radio NRJ:llä. Kesällä 2000 NonStop keikkaili Rantarockissa, Himosfestivalissa ja Mukkulan juhannuksessa. 
NonStop julkaisi ainoaksi jääneensä albuminsa, "Pop-direktiivi", 4. syyskuuta 2000. "Pop-direktiivi" käväisi Suomen albumilistalla ja siitä julkaistiin vielä kolmas single "Enkeli ei".
Hanna ja Pete ovat myöhemmin vaikuttaneet myös yhtyeessä nimeltä Lost Foundation. Pete ja Juha tekivät lisäksi dj-keikkoja. Petri Koskimäki on tehnyt myös remiksauksia nimellä Twister (mm. Tiktakin "Jää"). Nykyään Petellä on studioalan yritys Dramatic Sound.
Laura La Varnie

Laura La Varnie (2. maaliskuuta 1853 – 18. syyskuuta 1939) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Jefferson Cityssä, Missourissa, ja kuoli 86-vuotiaana Los Angelesissa, Kaliforniassa.
La Varnie esiintyi muun muassa elokuvassa "Mickey" (1918).
Hikaru Sulu

Hikaru Sulu on kuvitteellinen henkilö "Star Trek" -universumissa. Sulu on avaruuslentäjä, arvoltaan luutnantti ja "U.S.S. Enterprisen" pääohjaaja. Hän on aasialainen.
Sulu on tarkka ja huolellinen lentäjä, jota muu miehistö ja päällystö pitää arvossa. Hän on miekkojen ja käsiaseiden keräilijä ja niiden jonkin tason asiantuntija. Tämä hänen harrastuksensa tulee erityisesti esiin jaksoissa "Naked time" ja "Shore leave".
Alkuperäissarjassa ja siihen perustuvissa elokuvissa Sulua esitti amerikanjapanilainen näyttelijä George Takei. Uusissa elokuvissa roolissa on nähty John Cho.
Sulun hahmo luotiin, koska sarjan keksijä Gene Roddenberry piti japanilaisia erityisessä arvossa; näin hän asian ainakin selitti haastattelussa, joka tehtiin TNG-sarjan esittelynä ja jonka yhteydessä nähtiin ensi kerran julkisesti alkuperäinen pilotti "The Cage" ja jonka varsinaisena juontajana toimi TNG-sarjan "Enterprisen" kapteeni Patrick Stewart.
Sulun tytär vilahtaa aliluutnantin arvoisena ohjaajana elokuvassa "Star Trek – sukupolvet".
Sulu itse nähdään viimeksi vanhan sarjan viimeisessä elokuvassa kommodorin arvoisena laivanpäällikkönä.
Zelda Rubinstein

Zelda Rubinstein (28. toukokuuta 1933 Pittsburgh, Pennsylvania – 27. tammikuuta 2010 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan erikoisesta äänestään joka muistutti lapsen ääntä, ja meedio Tangina Barronsin roolista elokuvassa "Poltergeist" (1982) ja sen jatko-osista "Poltergeist II" (1986) ja "Poltergeist 3" (1988). Rubinstein on esiintynyt muissakin elokuvissa ja televisiosarjoissa (muun muassa "Rooman sheriffi"), myös ääninäyttelijänä.
Rubinstein syntyi Pittsburghissa, Pennsylvaniassa. Hän oli pienikokoinen, ja hän kuvaili itseään ”ainoaksi ulkonäöltään erilaiseksi” perheessään. Pieni koko johtui hänen lapsuudessaan kärsimästä kasvuhormonin puutteesta, ja hän jäi vain 130 senttimetrin pituiseksi. Hän opiskeli Kalifornian ja Pittsburghin yliopistoissa, ja valmistuttuaan hän työskenteli laboratorioteknikkona veripankissa. Rubinstein lopetti työt veripankissa ja aloitti näyttelijän uran 47-vuotiaana.
Rubinstein toimi aktiivisesti lyhytkasvuisten ihmisten asian puolestapuhujana ja oli 1980-luvulla mukana kansalaistietokampanjassa AIDS:in leviämisen estämiseksi Yhdysvaltain länsirannikolla. Se oli ensimmäinen valistuskampanja Yhdysvalloissa ja siinä oli televisiomainosten lisäksi mainoksia sanomalehdissä ja mainostauluilla. Hän esiintyi siinä äitihahmona, joka muistuttaa poikaansa turvaseksistä, myöhemmin hän sanoi sen vaikuttaneen hänen näyttelijän uraansa.
Filmografia.
Filmografian lähde: