tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Halmahera

Halmahera on Indonesiassa sijaitsevan Molukkien saariryhmän suurin saari. Se kuuluu Maluku Utaran provinssiin. Halmahera sijaitsee Uuden-Guinean ja Sulawesin välissä päiväntasaajalla.
Halmaheran maapinta-ala on 17 780 neliökilometriä mutta asukasluku vain noin 179 783 (2015), mikä tekee siitä melko harvaan asutun saaren. Noin 80 prosenttia Halmaheran asukkaista on muslimeja. Saarella on 2000-luvun aikana ollut väkivaltaisia levottomuuksia islaminuskoisen ja kristityn väestönosan välillä. Välittömästi Halmaheran länsipuolella sijaitsevat Ternaten ja Tidoren tulivuorisaaret, joilla toimineet voimakkaat sulttaanikunnat ja sittemmin eurooppalaiset kauppa-asemat ovat vaikuttaneet voimakkaasti Halmaheran historiaan.
Kielellisesti Halmahera on erittäin vaihteleva. Enemmistö saaren väestöstä puhuu papualaiskieliä, mutta eteläosissa puhutaan jonkin verran austroaasialaisia kieliä. Papualaiskielistä puhutuimpia ovat galela ja tobelo, joskin ternate on perinteisesti toiminut alueella lingua francana. Austroaasialaisista kielistä merkittävin on sawai. Monet asukkaista puhuvat myös indonesiaa.
Saarella ja sen ympäristössä on useita toimivia kerrostulivuoria. Näistä aktiivisin on Halmaheran pohjoisosassa sijaitseva 1 185 metriä korkea Dukono, joka on purkautunut yhtäjaksoisesti vuodesta 1933. Saaren korkein vuori on niin ikään vulkaanisesti aktiivinen, 1 635 metriä korkea Gamkonora. Saarella harjoitetaan aktiivista kaivostoimintaa.
Zarathustra

Zarathustra tai Zoroaster (nykypersiaksi Zardošt) oli persialainen profeetta ja zarathustralaisuuden perustaja.
Zarathustraa pidetään tavallisesti historiallisena hahmona, mutta esimerkiksi hänen elinaikaansa ei tunneta. Eri asiantuntijat ovat esittäneet hänen elinajastaan hyvin erilaisia näkemyksiä. Samaan tapaan Zarathustran muustakin elämästä tiedetään varmaksi vain vähän. Zarathustrasta kertovat uskonnolliset tekstit, kuten Avesta on kirjoitettu sasanidien valtakaudella mahdollisesti jopa yli tuhat vuotta Zarathustran kuoleman jälkeen. Osa uskonnollisista teksteistä vastaa kuitenkin esimerkiksi lähteitä kreikaksi ja latinaksi kirjoittaneilta kommentaattoreilta klassiselta ajalta, joten ainakin osa uskonnollisesta tekstistä on perua vanhemmalta ajalta.
Zarathustralaisessa perinteessä Zarathustra syntyi vuoden 628 eaa. tienoilla. Hänet liitetään myös akhaimenidien aikaiseen prinssiin nimeltä Hystapes. Uskonnollisissa teksteissä ei ole mainintoja ajan tunnetuista kuninkaista, tai edes viittauksia meedialaisiin ja persialaisiin. Nykyiset tutkijat ajoittavat Zarathustran elinajan tavallisesti aikaisemmaksi, esimerkiksi 1200- tai 1000-luvulle eaa. Aikaisempaa ajoitusta on perusteltu esimerkiksi sillä, että "Gathat" eli Zarathustran laulamiksi sanotut hymnit eroavat muusta liturgisesta kielestä. Tekstit heijastavat myös paimentolaiselämää, jota on pidetty tyypillisenä Iranin tasangolle asettuneille ensimmäisille iranilaisille paimentolaisille. Uusi usko onkin ehkä muovautunut alueen uusien asukkaiden kohdatessa uusia vaikutteita ja paineita uudessa ympäristössä ja uusilta naapureilta.
Avesta mainitsee nimeltä Zarathustran kolme poikaa ja kolme tytärtä. Hänen sanotaan myös saaneen koulutuksen pappina. Hänen kotiseudustaan on useita eri tulkintoja, mutta ehkä yleisesti hyväksytyin paikka Zarathustran kotimaaksi on Baktria. Zarathustralaisessa perinteessä Zarathustra alkoi saarnata uutta uskoa saatuaan ilmestyksen zarathustralaisuuden keskipisteessä olevalta Ahura Mazda -jumalalta. Zarathustra on mahdollisesti uutta uskontoa luodessaan yksinkertaistanut jo olemassa olleita uskonnollisia käsityksiä. Persian kielen sana "div" on samaa juurta, kuin esimerkiksi latinan ja sanskritin jumalaa tarkoittavat sanat. Zarathustralaiset alkoivat kuitenkin käyttää sanaa demonien ryhmästä, mikä saattaa viitata siihen, että Zarathustra määritteli alueella jo olemassa olevia jumaluuksia pahoiksi hengiksi. Lisäyksiä vanhempaan uskoon olivat myös hienostuneempi filosofinen teologia. Zarathustralaisuudessa Ahura Mazda edustaa totuutta ja valoa ja Ahriman on puolestaan pimeys ja paha. Tästä hyvän ja pahan dualismista tuli keskeinen osa iranilaista ajattelua. Zarathustralaisuus on sittemmin kehittynyt monoteistisemmäksi, mutta aikanaan siihen sisällytettiin myös muita jumalolentoja enkeleinä tai arkkienkeleinä.
Zoroaster

Zoroaster oli maailman ensimmäinen varsinainen öljytankkeri. Sen suunnittelivat Ludvig ja Robert Nobel sekä Sven Almqvist Göteborgissa vuonna 1877, ja se rakennettiin seuraavana vuonna. Se oli 45 metriä pitkä ja 8 metriä leveä ja kykeni ottamaan 242 tonnin petrolikuorman. Aluksen suhteellisen pieni koko johtui sen käyttötarkoituksesta: kuljettaa lasti Bakusta Kaspianmereltä Venäjältä Volgaa pitkin Ruotsiin. Patenttien suojaamattomalle "Zoroasterille" rakennettiin pian monia sisaraluksia, kuten "Buddha", "Nordenskjöld", "Mohammed", "Tatarin", "Bramah", "Spinoza", "Socrates", "Darwin", "Koran", "Talmud" ja "Calmuck".
Sammet

Sammet (Acipenseridae) on sampikalojen lahkoon kuuluva alkeellisten luukalojen heimo. Sampia on vajaat kolmekymmentä eri lajia, jotka elävät Euroopan, Aasian ja Pohjois-Amerikan vesissä. Sammet jaetaan neljään sukuun: "Acipenser" (”varsinaiset sammet”), "Huso" (”kitasammet”), "Pseudoscaphirhynchus" ja "Scaphirhynchus" (”lapiosammet”).
Sampien ruumis on pitkulainen ja kuono yleensä suippo. Hampaaton suu sijaitsee kuonon alapuolella, ja sen edessä on neljä tuntosäiettä, joilla kala tunnustelee pohjaa. Sampien ruumista ympäröivät luukilpien pitkittäiset rivit. Suurin sampilaji, kitasampi, voi kasvaa 8–10 metriseksi, satojen kilojen painoiseksi, jopa 2500 kiloiseksi hyvin suotuisissa olosuhteissa, mutta hyvin harvoin.
Monet sammet ovat vaelluskaloja, jotka nousevat jokiin kutemaan. Täten jokien patoamiset ovat haitanneet sampia suuresti. Monien sampilajien lihaa pidetään herkullisena, mutta eräät sampilajit tunnetaan erityisesti mädistään, kaviaarista. Kaviaarin kysyntä onkin aiheuttanut monien sampikantojen voimakkaan taantumisen. Nykyisin kaviaarisampia kasvatetaan myös altaissa, Suomessakin, ja on kehitetty menetelmiä, joilla mäti voidaan imeä naaraasta tappamatta sitä.
Suomessa on alkuperäisenä elänyt atlantinsampi ("Acipenser oxyrinchus"), joka kuitenkin 1900-luvulla hävisi Itämerestä. 2000-luvulla lajia taas esiintyy istutettuna. Sen lisäksi on tavattu satunnaisesti kolmea muuta sampilajia: sterlettiä ("Acipenser ruthenus"), siperiansampea ("Acipenser baerii") ja venäjänsampea ("Acipenser gueldenstaedtii"). Kaksi viimeksi mainittua ovat myös peräisin Itämeren alueelle tehdyistä istutuksista. 
Ilomantsissa on kasvatettu sampea kaviaarin tuotannon vuoksi, mutta toiminta on loppunut venäläisen omistuksen vuoksi Venäjän hyökättyä Ukrainaan siitä seuranneiden pakotteiden ja ulosoton vuoksi.
Suvut ja lajit.
Sampien heimoon kuuluu neljä sukua ja 25 nykyisin elävää lajia:
Kaatuneitten muistopäivä

Kaatuneitten muistopäivä, jota vietetään toukokuun kolmantena sunnuntaina, on Suomen aluetta ja suomalaisia koskettaneissa sodissa tai muissa taisteluluonteisissa toimissa, kuten rauhanturvaamistehtävissä, kaatuneiden sekä taistelujen aikana ja niiden päättymisen jälkeen muillakin tavoin sodan takia kuolleiden, kuten teloitettujen ja vankileireillä menehtyneiden, muistoksi vietettävä päivä. 
Puolustusvoimien ylipäällikkö, sotamarsalkka Gustaf Mannerheim määräsi päiväkäskyssään talvisodan jälkeen keväällä 1940 toukokuun kolmannen sunnuntain vietettäväksi ”nyt päättyneessä sodassa kaatuneiden sankarivainajien sekä myös kaikkien murroskautena vuonna 1918 molemmin puolin vakaumuksensa puolesta henkensä uhranneitten yhteisenä uskonnollisena muistopäivänä”.
Päivään kuuluvat käynnit sankarihaudoilla. Alkuvuosikymmeninä Suomen lippua pidettiin kello 10–14 suruliputuksen tapaan puolitangossa, muun osan päivästä (klo 8–10 ja klo 14–21) tangon huipussa. Kun toisen maailmansodan päättymisestä vuonna 1995 tuli kuluneeksi 50 vuotta, ohjetta muutettiin niin, että liputetaan normaaliin tapaan koko päivän laskematta lippua välillä puolitankoon.
Vuodesta 1977 lähtien kaatuneitten muistopäivä on ollut vakiintunut liputuspäivä.
Kaatuneiden muistopäivänä pidetään usein Jumalanpalveluksia ja seppeleenlaskuja, joissa rukoillaan kaatuneiden puolesta ja kunnioitetaan heidän muistoaan. Seppeleenlaskutilaisuuksia järjestetään sankarihaudoilla ja muistomerkeillä ympäri maata. Erityisesti Hietaniemen hautausmaalla Helsingissä pidettävä seppeleenlasku on merkittävä tapahtuma. Usein päivään liittyy myös hiljainen hetki, jolla kunnioitetaan kaikkia sodissa kaatuneita ja menehtyneitä.
Kaatuneitten muistopäivän historiaa.
Muistopäivän viettäminen Suomessa sai alkunsa huhtikuussa 1940 järjestetystä evankelis-luterilaisen kirkon piispainkokouksesta, jossa oli ehdotettu suru- ja muistojumalanpalvelusten pitämistä talvisodassa kaatuneiden muistoksi sunnuntaina 19. toukokuuta 1940. Mannerheimin antamassa päiväkäskyssä ilmoitettiin, ettei 16. toukokuuta sisällissodassa Suomen tasavallan joukkojen (valkoiset) kapinallisista suomalaisista (punaiset) saavuttaman voiton paraatin muisto- ja siihenastisena sotaväen lippujuhlan päivänä järjestetä juhlallisuuksia. Tällä Mannerheim pyrki korostamaan kansallista yhtenäisyyttä. Päiväkäsky koski vain puolustusvoimia, mutta sitä alettiin noudattaa myös armeijan ulkopuolella. Toukokuun kolmatta sunnuntaita nimitettiin "yksimielisyyden ja sankarivainajien muistopäiväksi", ja nykyinen nimi sillä on ollut vuodesta 1947 alkaen.
Sankarivainajien muistopäivän kansallisesta viettämisestä vastasi Sotainvalidien Veljesliitto yhdessä Suomen Aseveljien Liiton kanssa vuodesta 1942. Kun jatkosodan jälkeen Moskovan välirauhan tuloksena aseveliyhdistykset oli lakkautettava, työn jatkajaksi tuli 1945 Sotaleskien Huolto, joka yhdistyi 1946 kahden muun yhdistyksen kanssa "Sotaleskien ja kaatuneitten omaisten huolloksi", jonka nimenä vuodesta 1958 on Kaatuneitten Omaisten Liitto.
Lampi

Lampi on suomenkielessä usein järveä pienempi makean veden allas.
Lampi vesistönä.
Lammen kokorajaa on vaikea tarkasti määritellä, erityisesti suhteessa pikkujärveen. Lampea pienempiä ovat kuitenkin lammikko ja lätäkkö, joille on tyypillistä, että niissä on vettä vain osan vuotta. Lammet ovat niin matalia, että niissä ei esiinny lämpötilan kerrostuneisuutta toisin kuin järvissä, vaan koko vesimassa sekoittuu tuulen takia. Pohjoisessa ne saattavat jäätyä pohjaa myöten, josta seuraa talvinen happikato.
Erään määritelmän mukaan vesialue on lampi jos läpimitta on alle 200 m.
Lampi paikannimissä.
Paikannimien perusosina "lampi" ja "järvi" esiintyvät vaihtelevasti. Joskus samoillakin paikkakunnilla voi olla pinta-alaltaan suurempia nimessään perusosan "lampi" sisältäviä vesimuodostumia kuin pienimmät nimessään perusosan "järvi" sisältävät vesimuodostumat. Useiden kymmenien neliökilometrien kokoisten vesimuodostumien nimenä ei "lampi" kuitenkaan esiinny. Kunnan nimen loppuosana "lampi" on paljon harvinaisempi kuin "järvi".
Lammen ekologiaa.
Kalattomissa lammissa perustuotanto keskittyy pohjan lähellä elävään levämattoon ja sen mikrobimassoihin. Ajoittain sekoittuminen riuhtaisee levämassaa pintaan. Eläinplankton syö tätä, ja hyönteiset, muun muassa sääskentoukat ja kovakuoriaiset, toimivat petoina. Lammessa voi elää myös kaloja, esimerkiksi ruutanoita.
Kansallinen veteraanipäivä

Kansallinen veteraanipäivä on Suomessa sotaveteraanien kunniaksi 27. huhtikuuta vietettävä juhlapäivä ja yleinen liputuspäivä. Sitä vietettiin ensimmäisen kerran vuonna 1987 Lahdessa osana Suomen itsenäisyyden 70-vuotisjuhlavuotta. Ehdotuksen kansallisesta veteraanipäivästä teki pääministeri Kalevi Sorsa ja asia vahvistettiin valtioneuvostossa puolustusministeri Veikko Pihlajamäen esityksestä 1986. Tehtävä siirtyi Keski-Suomen lääninhallituksen sosiaali- ja terveysosastolle, jossa Keski-Suomen läänin veteraanipäivän järjestelyt hoiti Pekka Kaura-aho käyttäen tapahtumaan 32 000 markkaa.
Lapin sota ja samalla Suomen osuus toisessa maailmansodassa päättyi 27. huhtikuuta 1945, joka on jäänyt Suomen puolustusvoimien viimeisimmäksi sotapäiväksi. Silloin loputkin Saksan 20. vuoristoarmeijan sotilaista vetäytyivät kello 13.30 mennessä Kilpisjärveltä Norjan puolelle rajaa. 
Kansallista veteraanipäivää ei vietetä voitonjuhlana, vaan sillä on kaatuneitten muistopäivääkin rauhanomaisempi luonne.
Putkipommi

Putkipommi on putken sisään suljettu räjähde. 
Rakenne.
Putki on suljettu tiiviisti, esimerkiksi liimaamalla epoksiliimalla putki kiinni molemmista päistä. Putken sijasta voidaan käyttää pulloa.
Räjähde voi olla ruutia, ruudin tapaista tehokkaampaa seosta tai varsinaista räjähdysainetta, joka saattaa olla yksi- tai kaksikomponenttiräjähdettä. Putken materiaali voi olla joko metallia tai muovia. Putkipommin rakentaminen on monesti vaarallista, sillä ruuti syttyy helposti hankaussähköstä eli staattisesta sähköstä tai hankauksen kitkasta esimerkiksi kierrettäessä putken päässä olevaa kantta kiinni.
Toisaalta jotkut räjähtävät yhdisteet kuten HMTD voivat reagoida metalliputken kanssa.
Putkipommia rakennettaessa on sattunut monia vakavaan vammautumiseen tai kuolemaan johtaneita onnettomuuksia. 
Toiminta.
Ruutiputkipommin teho perustuu siihen, että ruuti räjähtää putkessa suuremmassa paineessa ja levittää sirpaleita ympäristöön. Paras sytytys saadaan sähkö- tai muulla vastaavalla nallilla, jossa on nalliaine ja räjäytin. Nalli takaa myös ruudin nopeamman räjähtämisen ja siten suuremman räjähdystehon.
Putkipommeja käyttävät usein terroristit ja rikolliset.
Kalevalan päivä

Kalevalan päivä on Suomessa ja Karjalassa Kalevalan kunniaksi 28. helmikuuta vietettävä merkkipäivä. Suomessa päivä on suomalaisen kulttuurin päivä ja virallinen liputuspäivä.
Merkitys.
Elias Lönnrotin vuodesta 1828 keräämiin suomalais-karjalaisiin kansanrunoihin perustuva Kalevala on Suomen kansalliseepos sekä suomen kielen ja kulttuurin symboli, jonka varaan on rakennettu kansallista identiteettiä. Karjalassa teosta pidetään keskeisenä osana karjalaista kulttuuria josta kansantaide lähti kehittymään.
Historia.
Kalevalan päivää vietetään 28. helmikuuta, koska Elias Lönnrot allekirjoitti ja päiväsi Kalevalan ensimmäisen version, niin sanotun Vanhan Kalevalan esipuheen 28. helmikuuta 1835. Teos ilmestyi painosta saman vuoden lopulla. Myöhemmin Lönnrot kuitenkin julkaisi laajennetun laitoksen, niin sanotun Uuden Kalevalan vuonna 1849.
Helsingin yliopiston Savokarjalainen osakunta otti Kalevalan esipuheen kirjoituspäivän nationijuhliensa vuosipäiväksi 1860-luvulla. Vuonna 1885 Suomalaisen Kirjallisuuden Seura järjesti ensimmäisen yleisen Kalevala-juhlan teoksen 50-vuotispäivän kunniaksi. Kalevalan 100- ja 150-vuotispäivät ovat olleet suuria kansallisia juhlapäivä.
Päivä vakiintui liputuspäiväksi jo 1920-luvulla, almanakan liputuspäiväluetteloon se lisättiin 1952, ja vuonna 1978 se vahvistettiin virallisesti asetuksella. Vaikka ennen vuotta 2000 helmikuun 24. – 28. päivien nimipäivät siirtyivät karkausvuosina seuraavaan päivään, on Kalevalan päivä aina ollut myös karkausvuosina 28. helmikuuta.
Kalevalan päivä Karjalassa.
Kalevalan päivänä järjestetään kulttuuritapahtumia, kuten näyttelyitä, lastenohjelmaa ja musiikkiesityksiä. Päivän yhteydessä on järjestetty myös suomalais-ugrilaisiin kansoihin liittyvää ohjelmaa.
Sytytin (räjäytin)

Sytytin eli räjäytin ("detonaattori") on pieni räjähde, joka syttyy nallista ja jolla räjäytetään suurempi räjähdyspanos.
Monesti sytyttimenä käytetään alle 10 grammaa TNT:tä. Sytyttimen räjähdeaineen laatu ja määrä valitaan sen mukaan, minkä räjähdysaineen ja nallin kanssa sitä käytetään. Jotkin räjähteet kuten ANFO vaativat räjähtääkseen suhteellisen suuren aloitepanoksen. Myös esimerkiksi ydinaseissa käytetään räjäytintä.
Puolustusvoimain lippujuhlan päivä

Puolustusvoimain lippujuhlan päivä on Suomessa vuosittain 4. kesäkuuta vietettävä puolustusvoimien juhlapäivä ja virallinen liputuspäivä. Lippujuhlapäivänä jaetaan myönnetyt kunniamerkit ja ylennetään ansioituneita sotilaita ja reserviläisiä.
Historiaa.
Sotaväen lippujuhla.
Sotaväen lippujuhlaa alettiin viettämään 1919 vuotta aikaisemmin päättyneen sisällissodan voittaneiden valkoisten Helsingissä järjestämän voitonparaatin vuosipäivänä 16. toukokuuta. Presidentti K. J. Ståhlberg vahvisti sotaväen lippujuhlan viralliseksi juhlapäiväksi vuonna 1921. Lippujuhla oli aluksi lähinnä porvariston juhla, mutta 1927 paraatin otti vastaan presidentti Lauri Kristian Relanderin sairausloman ajan tasavallan presidentin tehtäviä hoitanut sosialidemokraattinen pääministeri Väinö Tanner. Hän oli pysytellyt sisällissodan tapahtumien ulkopuolella, koska ei hyväksynyt aseellista kapinaa.
Lippujuhlapäivä määrättiin viralliseksi liputuspäiväksi asetuksella 1934. Viimeinen sotaväen lippujuhlan paraati järjestettiin kaksikymmentä vuotta valkoisten voitonparaatin jälkeen 1938. Talvisodan jälkeen keväällä 1940 puolustusvoimien ylipäällikkö, sotamarsalkka Gustaf Mannerheim antoi päiväkäskyn, jonka mukaan 16. toukokuuta ei järjestetä juhlallisuuksia. Tällä pyrittiin korostamaan kansallista yhtenäisyyttä. Päiväkäskyssä määrättiin ajallisesti lähellä ollutta toukokuun kolmatta sunnuntaita vietettävän yksimielisyyden ja sankarivainajien muistopäivänä, nykyisenä kaatuneiden muistopäivänä. Liputuspäivistä annettua asetusta ei vielä muutettu, joten toukokuun 16. pysyi muodollisesti liputuspäivänä vuoteen 1942.
Puolustusvoimain lippujuhla.
Ylipäällikkö Mannerheimin täyttäessä jatkosodassa 75 vuotta 4. kesäkuuta 1942 Suomen valtioneuvosto antoi hänelle Suomen marsalkan arvon ja määräsi syntymäpäivän "puolustusvoimain lippujuhlaksi". Päivä oli myös vahvistettu asetuksella viralliseksi liputuspäiväksi ja järjestettiin Ruokolahteen silloin kuuluneessa Immolassa, jossa oli myös asevoimien ohimarssi.
Valtioneuvoston määräyksestä huolimatta juhlapäivän yleisenä nimenä oli "Suomen marsalkan syntymäpäivä", kunnes sen tilalle tuli nykyinen nimi 1950.
Kun Mannerheimin syntymästä tuli kuluneeksi 85 vuotta ja itsenäinen Suomi oli täyttämässä 35 vuotta 1952, juhlistettiin puolustusvoimain lippujuhlaa paraatilla Helsingin Senaatintorilla. Siihen osallistui puolustusvoimista ja rajavartiolaitoksesta neljäkymmentä osastoa ja runsaat kaksituhatta henkilöä. Paraatin vastaanotti tasavallan presidentti J. K. Paasikivi puolustusvoimain komentaja Aarne Sihvon kanssa. Paraatijoukkoja johti komentopäällikkö, kenraalimajuri Väinö Oinonen ja hartauden suoritti kenttäpiispa Johannes Björklund. Näin alettiin puolustusvoimain lippujuhlan päivää viettää paraatein, joita järjestetään eri paikkakunnilla. Kun Suomen itsenäistymisestä tulee kuluneeksi tasan viisiä tai kymmeniä vuosia puolisen vuotta myöhemmin vietettävänä itsenäisyyspäivänä, paraati järjestetään aina Helsingissä (vuodesta 2007 lähtien).
Paraatipaikkakunnat.
Katso myös: Puolustusvoimien valtakunnallinen itsenäisyyspäivän paraati
Mäntä

Mäntä on tiiviisti sylinterissä yleensä edestakaisin liikkuva moottorin- tai koneenosa, joka työntää vettä (pumppu), kaasua tai ilmaa (kompressori) tai päinvastoin, jolloin höyrynpaine tai vedenpaine työntää, jolloin syntyy liikettä (höyrykone). Mäntä voi myös liikkua sylinterissä pyörivällä liikkeellä. Tällöin kyseessä on kiertomäntämoottori.
Uppomäntä on pitkä lieriö. Sen tiiviste on sylinterin suussa. Laakamäntä on lyhyt ohutvartinen. Tiiviste on sovitettu itse mäntään. Tiiviste on myös sylinterin kannessa (tiivistysholkki). Moottorinmäntä on uppomäntä, johon tiiviste on sovitettu. Läppämäntä on pumpuissa käytetty laakamäntä, johon läppä tai venttiili on sovitettu. Kaksoismännässä on suurempi ja pienempi mäntä sovitettu yhteen peräkkäin. Siipimäntä on nelikulmainen, toisesta päästään (edestakaisin heiluvaan) akseliin kiinnitetty.
Mäntään vaikuttava voima syntyy sylinterin ylipaineen ja männän paineenalaisen pinta-alan tulona:
formula_1
Pumppu

Pumppu on fluidien, kuten nesteiden, kaasujen ja lietteiden siirtämiseen tarkoitettu laite. Erityisesti kaasun paineen nostamiseen tarkoitetut laitteet ovat kompressoreja. Kaikki pumput lisäävät pumppaamaansa aineeseen energiaa. 
Ionipumppu on biologiassa solun mekanismi ionien siirtämiseen.
Mäntäpumput.
Nostopumpussa mäntä imee ja nostaa nesteen kohotessaan ja männän paluuliikkeen aikana neste tunkeutuu sylinterissä männän alapuolelta sen yläpuolelle. Imu- ja painepumpussa mäntä vuoroin suurentaa ja vuoroin pienentää sylinterin tilavuutta edellisellä liikkeellään imien nestettä ja jälkimmäisellä puristaen sitä paineputkeen. Kaksitoimisessa imu- ja painepumpussa sylinterin tilavuus suurenee toisella ja pienenee toisella puolen mäntää. 
Erotuspumpussa mäntä liikkuu kahdessa sylinterissä toisessa suurempi- toisessa pienempiläpimittaisena; täten syntyy painejohdossa puristus männän liikkuessa kumpaankin suuntaan.
Siipimäntäpumpussa mäntä on korvattu siivillä, jotka liikkuvat edestakaisin sylinterissä sen akselin ympäri. Männän edestakaisesta liikkeestä aiheutuvan paineen vaihtelun tasaamiseksi voidaan yhdistää useita pieniä sylintereitä, jotka saavat liikkeensä samasta käyttöakselista
Kaikissa mäntäpumpuissa imun ja paineen jako eri putkiin tapahtuu venttiilien avulla; nämä ovat joko lautasventtiilejä, palloventtiilejä, kerrosventtiilejä, kumisia läppäventtiilejä tai takaiskuventtilejä.
Kotelopumput.
Kotelopumpuissa männän korvaavat jatkuvasti pyörivät osat. Epäkeskopumpussa epäkeskisen akselin mukana pyörivä siivet. Hammaspyöräpumpuissa hammaspyörät, joiden hammasvälit kuljettavat nesteen mukanaan. Näissä pumpuissa ei tarvita venttiileitä.
Keskipakoispumpuissa nopeasti pyörivät siivet panevat nesteen pyörimisliikkeeseen. Keskeiskiihtyvyyden vaikutuksesta neste syöksyy ulos pumpun kehällä olevasta aukosta jolloin pyörän navan tienoilla syntyy imu. 
Korkeapainekeskipakoispumpuissa on pyörän ympärillä johtosiivet. Pumpun käyttövoimana on vesi- tai höyrysuihku. Niiden toiminta perustuu siihen, että virtaavan veden paine putken ohuessa osassa on pienempi kuin sen avarissa osissa.
Järnefelt

Järnefelt on pohjoismainen aatelissuku. Sen juuret ovat Upplannin jalkaväkirykmentin kapteenina aateloidussa saksalaissyntyisessä Johan Keldunckissa, joka aateloitiin 1651. Suomeen suku saapui isonvihan jälkeen, ja se immatrikuloitiin Suomen aateliin sukuna numero 42, kun Suomen Ritarihuone perustettiin vuonna 1818. Osa suvun jäsenistä on suomentanut sukunimensä muotoon Rauanheimo tai Rauta-aho.
Bulawayo

Bulawayo on kaupunki Pohjois- ja Etelä-Matabelemaan provinssien välisellä rajalla Zimbabwessa. Se on 676 000 asukkaallaan (2002) valtion toiseksi suurin kaupunki (pääkaupungin Hararen jälkeen) ja Matabelemaan suurin. Nykyisin se on oma, provinsseihin rinnastettava aluehallintoalueensa. Suur-Bulawayossa on yli miljoona asukasta. Se sijaitsee noin 440 kilometrin päässä Hararesta.
Bulawayo sijaitsee ylänköalueella lähellä Sambesin ja Limpopon välistä vedenjakajaseutua. Khamin rauniokaupunki sijaitsee Bulawayon liepeillä. Matobon kukkuloiden kansallispuistoon on alle tunnin ajomatka.
Vuonna 1896 avattu Bulawayon yleinen kirjasto ("Bulawayo Public Library") on Zimbabwen vanhin julkinen kirjasto. Kaupungissa on myös kansalliskirjaston asemassa oleva, vuonna 1945 perustettu National Free Library of Zimbabwe.
Historia.
Bulawayoa ympäröivä Matabelemaa on saanut nimensä ndebelekansan vanhasta eurooppalaisesta nimestä. Britit valloittivat alueen ensimmäisessä matabelesodassa. Lähinnä puuvahvisteisista savimajoista rakennettu kaupunki tuhoutui lähes täysin, kun kuningas Lobengulan joukot räjäyttivät ammusvarastonsa, jotta se ei jäisi hyökkääjien käsiin.
Toisessa matabelesodassa ndebelet piirittivät kaupungin maaliskuussa 1896. Piiritys rikkoutui kuukauden päästä brittien joukkojen saapuessa paikalle Salisburysta ja Fort Victoriasta 300 mailin päästä.
Vuosina 1983--84 Zimbabwen armeija terrorisoi Matabelemaata, josta oli muodostunut Robert Mugaben hallinnon vastustuksen keskus.
Aragonian kieli

Aragonian kieli ("aragonés") on romaaninen kieli, jolla on eri arvioiden mukaan noin 10 000–54 500 puhujaa Koillis-Espanjassa Aragonian itsehallintoalueella. Kieltä puhutaan pääasiassa Uescan maakunnan alueella sijaitsevissa Pyreneitten laaksoissa (Aragón-joen laakso, Sobrarbe ja läntinen Ribagorza). Sillä ei aiemmin ollut Aragoniassa tai Uescassa virallisen kielen asemaa, mutta 2000-luvulla kielen asemaan on alettu kiinnittää huomiota. Vuonna 2006 perustettiin Aragonian kielen akatemia (aragoniaksi "Academia d'a Luenga Aragonesa", ) kehittämään ja edistämään kielen käyttöä. Vuonna 2009 säädettiin Aragonian kielilaki, jossa aragonian kieli tunnustetaan alueen alkuperäiskieleksi. Laissa muun muassa turvataan oikeus käyttää aragonian kieltä suullisesti ja kirjallisesti asioitaessa Aragonian julkisen hallinnon kanssa.
Aragonian lähimmät sukulaiskielet ovat espanja ja katalaani. Puhuma-alueensa itäosissa aragonian kieli muuttuu asteittain lähemmäksi katalaania, ja joissakin kylissä puhuttavista kielimuodoista kielitieteilijöittenkin on vaikea yksiselitteisesti sanoa, onko kielimuoto lähempänä aragoniaa vai katalaania. Tällainen kielimuoto on esimerkiksi Benásissa puhuttu benaskeesi. Aragonian kieli on vaikuttanut myös Aragoniassa puhuttavan espanjan kielen murteen eli aragonianespanjan kehittymiseen, kun espanjan kieli on levittäytynyt alueille, joilla aiemmin on puhuttu aragoniaa.
Suhteutettuna puhujamäärään aragoniankielinen Wikipedia on suurin luonnollisella kielellä ylläpidettävä Wikipedia.
Kirjakieli.
Yhtenäisen aragonian kirjakielen kehittäminen sai alkunsa vuonna 1987 sovitusta ortografiasta ("Grafía de Uesca de 1987"), jonka mukaan esimerkiksi jokaista foneemia merkitään säännöllisesti samalla kirjaimella toisin kuin espanjan kielessä, jossa samaa foneemia voidaan merkitä eri sanoissa eri kirjaimella sanan etymologiasta riippuen. Esimerkiksi kirjaimia "b" ja "v" käytetään espanjassa saman foneemin kirjoittamiseen, mutta vuoden 1987 normin mukaan aragonian kielessä tätä foneemia merkittäisiin aina kirjaimella "b". Aragonian kielen lautakunta ("Consello d'a Fabla Aragonesa") on pyrkinyt vakiinnuttamaan vuoden 1987 ortografiaan pohjautuvaa kirjakieltä, mutta vuonna 2004 perustettu Aragonialaisen kielitieteen seura ("Sociedat de Lingüistica Aragonesa") on esittänyt kritiikkiä sitä kohtaan ja luonut kilpailevan ortografian, joka esimerkiksi sisältää "b":n lisäksi "v"-kirjaimen. Vuonna 2010 Aragonian kielen akatemia julkaisi kolmannen ehdotuksen oikeinkirjoituksen pohjaksi.
Nalli

Nalli on pieni iskusta tai lämmöstä herkästi syttyvää ainetta sisältävä kapseli, joka sytyttää isomman räjähteen tai aseen ruudin. Nalliin lasketaan usein kuuluvaksi myös pieni aloitepanos eli räjäytin sekä nallin sytytysjärjestelmä ja kuori. Nalleissa on käytetty erityyppisiä aloiteräjähdysaineita, joita ovat mm. lyijyatsidi, räjähdyselohopea, lyijytrisinaatti ja tetratseeni.
Nalliksi kutsutaan myös yleensä paperinauhalle asennettua, leikkiaseissa käytettävää, lähinnä pamahtavan äänen aikaansaavaa panosta. Myös urheilukilpailujen lähettäjien starttipistoolien panoksia on kutsuttu nalleiksi.
Espanjalaiset

Espanjalaisilla tarkoitetaan Espanjan asukkaita. Espanjan väestö on muodostunut muiden muassa baskeista, kelteistä, roomalaisista, visigooteista ja maureista.
Huomattava osa espanjalaisista kokee ensisijaisesti edustavansa omaa etnistä vähemmistökansallisuuttaan – eli olevansa esimerkiksi baskeja, katalonialaisia tai galicialaisia – ja vasta toissijaisesti kuuluvansa espanjalaisiin.
Suurin osa Espanjan asukkaista, noin 31,6 miljoonaa, puhuu ainoana äidinkielenään espanjaa ("español" tai "castellano"). Espanjassa on yhteensä 44 miljoonaa asukasta, joista siis yli 10 miljoonaa puhuu äidinkielenään sekä espanjaa että muuta kuin espanjan kieltä – valtaosa heistä joko katalaania, galegoa tai baskin kieltä.
Espanjalaisten jälkeläisiä asuu miljoonittain myös Latinalaisessa Amerikassa, Filippiineillä ja Päiväntasaajan Guineassa. Latinalaisamerikkalaisia asuu myös Yhdysvalloissa, jossa he muodostavat noin 14 % koko valtion väestöstä.
Enrique Granados

Enrique Granados y Campiña (27. heinäkuuta 1867 – 24. maaliskuuta 1916) oli espanjalainen säveltäjä ja pianisti.
Elämä.
Granados syntyi Lleidassa, Espanjassa. Nuorena hän opiskeli pianon soittamista Barcelonassa. Täällä hänen opettajinaan toimivat muun muassa Francisco Jurnet sekä Joan Baptista Pujol. Vuosina 1887–1889 Granados opiskeli Pariisissa. Hän alkoi menestyä säveltäjänä 1890-luvun lopussa. Hänen ensimmäisiin suosiota saaneisiin teoksiinsa kuuluvat muun muassa zarzuela "Maria del Carmen". Vuonna 1911 Granados sävelsi pianoteos "Goyescasin", josta tuli yksi hänen tunnetuimmista teoksistaan. Säveltäjä sai inspiraationsa siihen Francisco Goyan maalauksista. Vuonna 1914 Granados kirjoitti aiheeseen pohjautuvan oopperan. Ensimmäinen maailmansota lykkäsi teoksen esitystä Euroopassa, ja kantaesityksensä se saikin New Yorkissa 26. tammikuuta 1916. Pian Granados pääsi myös pitämään pianoresitaalin presidentti Woodrow Wilsonille. 
Palatessaan Yhdysvalloista Granados ja hänen vaimonsa Amparo hukkuivat, kun heitä kuljettanutta alusta torpedoitiin 24.3.1916. 
Musiikki.
Granados sävelsi pianomusiikkia, kamarimusiikkia, lauluja, zarzueloita sekä yhden sinfonisen runoelman. Muun muassa Manuel de Falla sai vaikutteita Granadosin musiikista.
Muoviräjähde

Muoviräjähde on muovailtavaa räjähdysainetta. Muoviräjähteet on pääsääntöisesti tarkoitettu sotilaskäyttöön, mutta niitä on käytetty myös kaupallisissa räjäytystöissä. 
Koska ne ovat kalliimpia kuin perinteiset räjähteet, käyttö rajoittuu kaupallisella puolella erikoistarkoituksiin, kuten mangaaniteräksen lujittamiseen (lujittuu siihen kohdistuvien iskujen voimasta). Louhinnassa muoviräjähteen käyttö on hyvin harvoin tarkoituksenmukaista.
Ominaisuudet.
Useimmiten muoviräjähteen ominaisuuksia ovat:
Muoviräjähteen etuja on, että sen räjähdysteho voidaan suunnata hyvin tarkasti ja suhteellisen pienillä räjähdysainemäärillä. 
Tämä mahdollistaa sen, että sillä voidaan helposti räjäyttää kohtuullisen hallitusti vain tietty osa esimerkiksi ovista, rakennuksen seinistä, katkaista puu tai rautatiekisko, sillanpalkki yms.
Muoviräjähteet.
Tunnetuin muoviräjähde on C-4, jossa räjähtävä aine heksogeeni, käsittää 91 % aineen massasta. Koostumukseen kuuluu myös muovautusaine di(2-etyyliheksyyli) tai dioktyylisebakaatti (5,3 %), sidosaineina polyisobutyleeni (2,1 %) ja dioktyyliadipaatti (DOA) sekä pieni määrä dieselöljyä (noin 1,6 %). C-4:sta edelsi 1960-luvulla C, C2 ja C-3.
Toinen kuuluisa muoviräjähde on tšekkoslovakialainen Semtex, jossa on heksogeenia (RDX) ja pentriittiä (PETN). Erityisesti Semtex on terroristien suosiossa.
Muita ovat PENO ja Primasheet.
Suomen puolustusvoimat käytti ennen M-heksogeeniä (muovailtava heksogeeni). Nykyään on siirrytty PENOn käyttöön.
Toisessa maailmansodassa sekoitettiin mineraaliöljyä ja lesitiiniä RDX:ään, jotta saataisiin muovimaista massaa nimeltä Nobel 808, mutta ratkaisu ei ollut erityisen onnistunut.
Kaksikomponenttiräjähde

Kaksikomponenttiräjähde on räjähde, jossa hapetin ja polttoaine ovat eri ainerakeissa. Kaksikomponenttiräjähteisiin voidaan laskea myös useamman komponentin sisältävät räjähteet. Hapetin on usein jokin nitraatti tai kloraatti. Polttoaine voi olla esimerkiksi öljy, alumiinipöly, sokeri, hiili tai rikki. Kaksikomponenttiräjähteeksi voidaan laajemmin kutsua myös räjähteitä, joissa räjähteen ominaisuuksia muutetaan lisäämällä toisia ainesosia. Tyypillinen esimerkki tästä on ammoniumnitraatti, joka on itsessään räjähde, mutta vettä imevä ja vaikeasti räjähtävä. Seosaine voi karkottaa vettä tai helpottaa räjähtämistä. Kaksikomponenttiräjähteet vaativat aina sytyttämiseen nallin. Kaksikomponenttiräjähteen etuna on suuri säilytysturvallisuus: räjähde siitä tulee vasta, kun kaksi ainetta sekoitetaan.
Muita kaksikomponenttiräjähteitä ja vastaavia seoksia.
Ammoniumnitraattia voidaan sekoittaa myös hyvin hienon alumiinijauhon ja steariinihapon kanssa ammonaaliksi. Hienorakeinen alumiinijauho on pyrotekninen, hapetinmolekyylien kanssa kuumasti ja monesti räjähdysmäisestikin palava aine. ANNM on kaksikomponenttiräjähde, jossa nitrometaani helpottaa ammoniumnitraatin vaikeaa räjähtämistä.
Ammoniumnitraatin lisäksi räjähteiden lisäksi tavallinen kaksikomponenttiräjähteen hapetin on kaliumkloraatti. Se on hyvin voimakas hapetin. Kaliumkloraatti voi hapettaa vaikkapa sokeria tai polttoöljyä, alumiinipölyä, magnesiumjauhetta, hiiltä.
Monesti kaksikomponenttiseokset tuottavat vain välähdyksen, hidasta palamista tai heikon räjähdyksen, mutta osa niistä on vaarallisia tehoräjähteitä.
Lumen vesiarvo

Lumen vesiarvo eli lumikuorma ilmoittaa lumikerroksesta sulatettuna muodostuvan vesikerroksen paksuuden. Yksikkönä käytetään yleensä millimetrejä (mm) tai kilogrammoja neliömetriä kohden (kg/m2); kummallakin yksiköllä lukuarvot ovat samat.
Lumikuorma täytyy ottaa huomioon esimerkiksi rakennusten kattorakenteiden kantavuutta suunniteltaessa. Lisäksi vesiarvon avulla voidaan arvioida sulamisvesien aiheuttamien keväisten tulvien suuruutta.
Lumen vesiarvon määrittäminen.
Lumen vesiarvo voidaan määrittää ottamalla lumihangesta lieriönmuotoinen näyte, jonka tilavuus ja massa mitataan (tästä saadaan tiheys) sekä mittaamalla lumihangen paksuus. Tietyllä pinta-alalla olevan lumen massa ei muutu, kun se sulatetaan. Tämän perusteella saadaan lumen vesiarvo
formula_1,
missä hl on lumen syvyys. ρv ja ρl ovat veden ja lumen tiheydet.
Toinen määritystapa käyttää hyväksi Maan omaa radioaktiivisuutta, sillä radioaktiivisen säteilyn absorptio riippuu lumen vesiarvosta. Nämä mittaukset suoritetaan käytännössä lentokoneista. Satelliitteja voidaan käyttää apuna lumipeitteen koon arvioinnissa.
Yleensä lumen vesiarvo määritetään Suomessa ns. lumilinjamittauksilla. Suomen havaintoverkosto koostuu noin 160 lumilinjasta sekä muutamasta kymmenestä lumiasemasta. Lumilinja on tavallisesti muutaman kilometrin pituinen mittauslinja, joka kattaa sopivasti alueen erityyppiset maastot: aukealle paikalle kertyy enemmän lunta kuin metsään. Linjalta mitataan lumen syvyys mittasauvojen avulla noin 80 kohdasta. Tämän lisäksi lumen tiheys määritetään lumipuntarilla noin kahdeksasta kohtaa. Mittaukset suoritetaan noin kuukauden välein.
Rakenteiden lumikuorman kesto.
Rakennusten rakenteissa on otettava huomioon lumikuormat. Lumikuorma voi kasvaa erityisen kovaksi kinostumisen takia. 
Suomessa vähimmäismitoitus on 1,4 kN (1 kN on noin 100 kg/m²) etelän rannikkoalueilla ja saaristossa (2013). Lapissa kantavuusvaatimus on maksimissaan 2,6 kN. Aikaisempien rakennusvaatimusten (1955 ja 1969) mukainen vaatimus on vähäisempi.
Ruotsin tunturialueilla maksimaalinen lumikuorma neliöltä on 5,5 kN.
Inhambane (maakunta)

Inhambane on maakunta eteläisessä Mosambikissa. Sen pinta-ala on 68 615 neliökilometriä ja arvioitu asukasluku oli vuonna 2022 noin 1,564 miljoonaa.
Maakuntakeskuksena toimiva kaupunki on myös nimeltään Inhambane. Maakunnassa on lisäksi neljä tai viisi muuta kaupunkia. Ilmasto on trooppinen. 
Inhambanen maakunta rajoittuu idässä ja etelässä Intian valtameren Mosambikin kanaaliin. Idässä naapurina on Gazan, luoteessa Manican ja pohjoisessa Sofalan maakunta.
Väestön kielellinen monimuotoisuus ja lukutaito.
Inhambanen maakunnassa puhutaan useita eri kieliä. Vuosien 2019–2023 tilastojen mukaan maakunnan lukutaidottomuus oli korkea (keskimäärin 30,5 prosenttia; mutta esimerkiksi Maboten piirissä 55,5 prosenttia; alimmillaan alueen suurissa kaupungeissa, esimerkiksi Maxixessa 14,8  %). Vaikka osa ymmärtää virallista kieltä portugalia, kielitaidon taso vaihtelee alueittain. Kotona yleisimmin puhuttuja kieliä ovat muun muassa tonga, chopi, tswana ja changana, ja kielivalikoima vaihtelee piirikunnittain. Kielellinen monimuotoisuus korostuu erityisesti alueilla, joilla piirit ovat suurempia.
Maakunnassa annetaan myös korkeakouluopetusta (Universidade Save).
Talous.
Inhambanen maakunta tuottaa monia maataloustuotteita väestölleen, myyntiin tuotetaan määrällisesti runsaasti muun muassa sitrushedelmiä ja cashewpähkinöitä. Maakunnan vientituotteista keskeisimpiä ovat maakaasu, kookospähkinät johdannaistuotteineen, kala, hedelmät sekä puutavara ja puutuotteet. Maakunnassa tuotetusta maakaasusta valtaosa menee vientiin. Tilastojen perusteella sisävesissä kasvatetun kalan tuotanto on kasvanut voimakkaasti 2020-luvun alussa, ja ohitti merestä pyydetyn kalan määrän 2023.
Turismi on merkittävä tulonlähde. Maakunnan luonnonsuojelualueista keskeisimpiin lukeutuu Inhassoron ja Vilankulon piireissä Bazaruton saaristossa sijaitseva Bazaruton saariston kansallispuisto (1 463 km²), joka on yksi Mosambikin vetovoimaisimmista matkailukohteista. Maakunnan pohjoisrajalla, Savejoen eteläpuolella, pääosin Maboten piirissä sijaitsee elpymässä oleva Zinaven kansallispuisto (4 091 km²). Muita suojelualueita ovat Bazaruton saariston kansallispuiston eteläpuolinen Cabo São Sebastiãon reservaatti (439 km²) Vilankulon piirissä ja Massingan piirissä sijaitseva Pomenen reservaatti (50 km²). Paitsi Bazaruton saariston kansallispuistossa, myös Inhambanenlahdella elää yksi Mosambikin viimeisistä dugongipopulaatioista.
Maaperästä on löydetty mineraaliesiintymiä kuten magnetiittia ja apatiittia. Maakunnassa on myös fossiilikohde, joka ajoittuu pleistoseenikaudelle.
Tammikuussa 2023 UN-Habitat käynnisti hankkeen Inhambanen maakunnassa edistääkseen oikeudenmukaista ja kestävää aluekehitystä. Hanke toteutettiin yhteistyössä maakunnan hallinnon ja Mosambikin maa- ja ympäristöministeriön kanssa, ja sitä rahoitti Espanjan Katalonian kehitysyhteistyövirasto (ACCD). Hankkeen tavoitteena oli vahvistaa maakunnan kykyä suunnitella ja priorisoida investointeja sekä kehittää alueellisia strategioita kestävästi.
Piirit.
Maakunta jakautuu Mosambikin aluehallinnon toisella tasolla kahteentoista piiriin ja kahteen piiritasoiseen kaupunkiin.
Matola

Matola () on suurkaupunki eteläisessä Mosambikissa. Matola toimii Maputon maakunnan hallintokeskuksena ja sijaitsee välittömästi pääkaupunki Maputon länsipuolella. Pääkaupungista Matolan eroittaa vain pieni joenuoma; käytännössä miljoonakaupungit ovat samaa suurkaupunkialuetta.
Matolan kaupunki on Mosambikin aluehallinnon toisen tason yksikkö, eräs Maputon maakunnan kahdeksasta piiritason alueesta. Vuonna 2022 Matolan väkiluvun ennustettiin olevan noin 1,293 miljoonaa asukasta. Se on Mosambikin toiseksi suurin kaupunki.
Mamba (yhtye)

Mamba on vuonna 1984 perustettu iskelmällinen yhtye, joka "yhdistelee romantiikkaa, poppia ja huumoria". Yhtyeen keulakuvana on alusta asti toiminut laulaja Tero Vaara, joka on säveltänyt useimmat yhtyeen laulut.
Historia.
Alkuvaiheet.
Mamba perustettiin Porissa vuonna 1984. Yhtyeen alkuperäinen nimi oli "Terveisiä päiväntasaajalta". Levy-yhtiö Fazerilla nimeä pidettiin liian pitkänä, joten Jaakko Salo muutti sen Mambaksi. Nimen on arvioitu olevan viittaus toiseen Porista lähtöisiin olevaan yhtyeeseen, Dingoon.
Yhtyeen ensimmäisenä singlenä 1984 ilmestynyt "Mitä yhdestä särkyneestä sydämestä" oli heti valtakunnallinen menestys, joka soi paljon radiokanavilla.Taikapeili on tehnyt kyseisestä kappaleesta oman version. Alkuvuosien menestyskappaleita olivat "Kantakaa Lassi jo pois", "Lauantai-ilta" ja "Älä jätä minua". Mamban ensimmäinen albumi "Mamba" ilmestyi 1985. Vuonna 1987 ÄKT muisti Mambaa vuoden yhtye -Emmalla, jonka yhtye jätti hakematta.
Myöhemmät vaiheet.
Vuosien saatossa Mamban kokoonpano on vaihtunut useita kertoja, ja yhtye on ollut ajoittain tauolla pitkiäkin aikoja. Laulaja Tero Vaara on yhtyeen ainoa alkuperäinen jäsen. Välillä yhtyeen suosio on hiipunut, mutta noussut taas hittikappaleiden myötä: vuoden 1994 "Kummitusjuttu" -albumia vauhditti "Valokuvia" ja kesän 2002 radion soitetuin kappale Suomessa oli "Vielä on kesää jäljellä". Albumilta "Mä tein sen taas" julkaistu single "Hei, dj" nousi Suomen virallisen singlelistan ykköseksi 7. elokuuta 2006.
Yhtye ilmoitti marraskuussa 2014 jäävänsä pitkälle tauolle. Vuonna 2020 yhtye aloitti jälleen keikkailun uudistetulla kokoonpanolla ja on myös äänittänyt uutta musiikkia. Yhtye julkaisi singlen "Et ole yksin" 3. huhtikuuta 2020. Single on julkaistu sekä CD-formaatissa että suoratoistopalveluissa.
Mamba juhlisti 40-vuotista uraansa tekemällä juhlakiertueen syksyllä 2024. Seuraavana vuonna yhtye teki juhlakiertueen laulaja-lauluntekijä Tero Vaaran 60-vuotisjuhlan kunniaksi.
Sofala

Sofala on maakunta Keski-Mosambikissa. Sen pinta-ala on 68 018 neliökilometriä ja asukasluku oli vuonna 2019 noin 2 388 900. Sofalan pääkaupunki on Beira, jossa asuu noin neljäsosa koko maakunnan asukkaista.
Maakunta rajoittuu idässä Intian valtameren Mosambikin kanaaliin. Etelässä Sofalan naapurina on Inhambanen maakunta, idässä Manican, pohjoisessa Teten ja koillisessa Zambezian maakunta.
&lt;mapframe text="Sofalan maakunta OSM-karttana. Voit muuttaa mittakaavaa +/--painikkeilla tai voit avata kartan." latitude="-19.12" longitude="34.80" zoom="6" width="200" height="250" align="left" /&gt;Virallisen kielen portugalin ohella maakunnassa puhuttuja paikallia kieliä ovat cisena ja cindau. 
Lukutaidottumuus oli vielä vuonna 2017 korkea, sillä maakunnan väestöstä 43,6 prosenttia oli lukutaidottomia. Syntyvien lasten elinajanodote oli vain 50,2 vuotta ja lapsikuolleisuus varsin korkea: 83,3 tuhatta lasta kohden (2017). Lasten osuus väestöstä on suuri, sillä alle 15-vuotiaita oli 1 012 500 (koko väestö 2 221 800). Väestöstä kaupunkilaisia oli 40,1 prosenttia ja maaseutuväestöä 59,9 prosenttia. 
Sofala tuottaa puutavaraa, katkarapuja, puuvillaa ja sokeria. Vuonna 2017 tuonnin arvoltaan tärkein tuoteluokka olivat autot. 
Maaliskuun 14.–15. päivien välisenä yönä 2019 maakuntakeskus Beiran lähellä rantautunut sykloni Idai vaurioitti myrskytuulineen, ukkossateineen ja tulvineen aluetta merkittävästi. Laajoja alavia alueita jäi päiväkausiksi tulvajärvien alle. Kymmeniä, mahdollisesti satoja ihmisiä kuoli maakunnassa ja esimerkiksi jopa 90 prosenttia maakunnan pääkaupunki Beiran rakennuskannasta tuhoutui tai vaurioitui jättäen satoja tuhansia ihmisiä vaille asuntoa. Monet sillat pyyhkiytyivät pois ja tieyhteydet vaurioituivat kulkukelvottomiksi. 
Piirit ja kaupungit.
Sofalan maakunta jakautuu aluehallinnollisesti Beiran kaupunkiin ja 12 piiriin, jotka ovat Buzin, Caian, Chemban, Cheringoman, Chibabavan, Dondon, Gorongosan, Marromeun, Machangan, Maringuén, Muanzan ja Nhamatandan piirit. Piirien perustietoja on kirjatu oheiseen taulukkoon.
&lt;br clear=left&gt;
Radiolinja

Oy Radiolinja Ab oli suomalainen GSM-operaattori, joka perustettiin 19. syyskuuta 1988. Maailman ensimmäinen GSM-puhelu soitettiin Radiolinjan verkossa 27. maaliskuuta 1991. Yhtiön GSM-verkko avattiin kaupalliseen käyttöön 31. joulukuuta 1991. 
Radiolinjan tuotenimi oli aluksi "Europuhelin 950". 950 oli liittymän suuntanumero. Vuoden 1996 suuntanumerouudistuksen jälkeen Radiolinjan liittymien suuntanumerot olivat 050 ja 0500 ja tuotenimi "Europuhelin 050". Vuonna 1997 Radiolinja kutsui tuotettaan nimellä "GSM 050".
Radiolinjan tunnuslause oli "Jotta suomalaiset voisivat puhua enemmän". Se tuli tunnetuksi mainoskampanjalla.
Kun Radiolinja aloitti, Suomen vakiintunut matkapuhelinoperaattori Telecom Finland (nykyisin Telia Finland) käytti ensimmäisen sukupolven matkaviestinnän verkkotekniikkaa (NMT). Näin Radiolinja ensimmäisenä GSM-operaattorina loi heti alusta matkaviestintäsektorille kilpailua Euroopassa. Monet ”maailman ensimmäiset” tapahtuivat Radiolinjalla: sillä oli maailman ensimmäinen GSM-verkko, sillä lähetettiin ensimmäinen kahdenkeskeinen SMS-tekstiviesti vuonna 1993, se käynnisti ensimmäisen kiinteiden ja langattomien palveluiden nipun vuonna 1996 ja maailman ensimmäinen maksullinen soittoääni ladattiin vuonna 1998.
Radiolinja laajeni Viroon vuonna 1995. Sen tytäryhtiö "Radiolinja Eesti AS" avasi GSM-verkon kaupalliseen käyttöön 10. tammikuuta 1995.
Radiolinjan asiakasmäärä kasvoi 1990-luvulla voimakkaasti: kun vuoden 1992 lopussa Radiolinjan GSM-liittymiä oli 2 250, vuoden 1997 lopussa niitä oli jo yli puoli miljoonaa.
Radiolinja oli alun perin mukana suomalaisten paikallispuhelinyhtiöiden yhteenliittymässä, Finnetissä. 1990-luvun puolivälissä Elisa (entinen Helsingin Puhelin Oy, alun perin Helsingin Puhelinyhdistys, HPY) hankki enemmistön Radiolinjasta, mikä lopulta johti Radiolinjan, Radiolinja Origon ja Elisan fuusioon. Tässä vaiheessa Elisa oli hankkinut myös muita alan yrityksiä, kuten Soon Communicationsin (aikaisemmin Tampereen Puhelin Oyj).
Vuodesta 2004 lähtien operaattorin nimeksi tuli emoyhtiön nimi Elisa.
Bengkulu

Bengkulu on yksi Indonesian provinsseista. Sen alue käsittää pikän ja kapean kaistaleen Sumatran saaren lounaisrannikkoa, Intian valtameren rannalla. Bengkulun naapuriprovinssit ovat Länsi-Sumatra, Jambi, Etelä-Sumatra ja Lampung. Bengkulun pääkaupunki on myös nimeltään Bengkulu. Provinssin asukasluku on noin 1 691 600 (vuonna 2010) ja pinta-ala 19 919 neliökilometriä.
Provinssin asukkaista noin 60% kuuluu Rejang-kansaan. Jaavalaisia on noin 22% ja Serawaita 17%. Provinssin puhutuin kieli on Rejangin kieli.
Historia.
Brittiläiset perustivat vuonna 1685 Bengkulun alueelle siirtokunnan Kaakkois-Aasian kauppansa tukikohdaksi. Britit antoivat alueen nimeksi Bencoolen ja alueelle rakennettiin Fort Marlboroughin linnoitus alueen turvaksi. 1800-luvulle tultaessa Bengkulu oli ainoa alue Sumatralla, jota hollantilaiset eivät hallinneet. Vuonna 1824 britit ja hollantilaiset solmivat sopimuksen, jolla Bengkulun alue luovutettiin hollantilaisille. Vastaavasti britit saivat hollantilaisten hallitseman Malakan. Maiden tekemän sopimuksen mukaisesti Hollannin Itä-Intian alueisiin kuului nykyinen Indonesian alue ja britit saivat Malakan niemimaan. Bencoolenia hallinnut kuvernööri Thomas Stamford Raffles perusti alueelta lähdettyään uuden brittien kauppatukikohdan Singaporeen.
Transpiraatio

Transpiraatio on haihdunnan osa, jossa vesi kulkee kasvin läpi osana sen elintoimintoja. Vesi siirtyy kasvin juuriin pääasiassa osmoosin vaikutuksesta noustakseen sitten kapillaari-ilmiön ja vesimolekyylien sähköisten vuorovaikutusten avulla ylös kasvin vartta pitkin lehtiin. Lehdistä vesi haihtuu lopulta ilmarakojen kautta pois.
Kasvit tarvitsevat vettä fotosynteesin ylläpitämiseen ja kemiallisten aineiden kuljetukseen. Jatkuva vesimolekyyliketju juurista lehtiin ja nestejännityksen aiheuttama paine pitää ruohovartiset kasvit pystyssä. Transpiraatio on myös eläinten hikoilua vastaava kasvin jäähdytysmekanismi. Kasvit voivat säädellä veden kulutusta ilmarakojen avulla.
Termiitti

Termiittireaktiolla tarkoitetaan tapahtumaa jossa alumiini hapettuu ja saa hapen tähän reaktioon toiselta jo hapettuneelta metallilta (yleensä rautaoksidi eli ruoste). Tätä seosta kutsutaan termiitiksi. Termiittireaktiossa syntyy korkea lämpötila. Termiitti tulee kreikan sanasta thermos, joka tarkoittaa lämpöä tai kuumuutta.
formula_1
Termiittiä käytetään etenkin hitsauksessa. Suomessa termiitin käyttö on yleistä varsinkin rautateillä kiskonhitsauksessa. Sen sovellutus, nk. soihtu (engl. "flare"), on lämpöhakeutuvien ohjusten harhauttamiskeino. Termiitti luo palaessaan voimakkaan, tarkasti rajoittuvan kuumuuden.
Termiitti-reaktion katsominen paljaalla silmällä ilman suojavarusteita (esim. hitsausmaski) on vaarallista siitä lähtevien UV-säteiden takia.