tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Södra Kytökäringen

Södra Kytökäringen on kalliosaari lounaisessa Espoossa Kytön linnakesaaren pohjoispuolella. Virallisessa kaupunginosajaossa Södra Kytökäringen kuuluu Suvisaaristoon. Se on osa Espoon eteläsaaristoa, joka puolestaan kuuluu ulkosaaristoon. Saari kohoaa enimmillään noin viidentoista metrin korkeuteen merenpinnasta.
Södra Kytökäringen on eritoten harmaalokkien pesimäsaari. Muita lajeja on niukasti, niistä mainittakoon Suomenlahdella harvinaistunut riskilä. Södra Kytökäringenin kasvillisuus on niukkaa. Saaren laella on pieni ja matalakasvuinen lehtipuumetsikkö. Rinteillä kasvaa parin metrin korkuisia pihlajia. Södra Kytökäringenin kallioilla ja somerikoilla viihtyy muun muassa ja kalliovillakko ja terttuselja.
Södra Kytökäringenin ja Kytön välinen kolmesataa metriä leveä vesialue on matala ja karikkoinen. Noin kaksisataa metriä Södra Kytökäringenin pohjoispuolella sijaitsee Norra Kytökäringen.
Södra Kytökäringen ja Norra Kytökäringen muodostavat yhdessä Kytön kanssa Kytön saariryhmän, joka on Espoon uloimpia maa-alueita.
Bad Pyrmont

Bad Pyrmont (vuoteen 1914 asti Pyrmont) on kylpyläkaupunki ja kunta Hameln-Pyrmontissa Saksan Ala-Saksin osavaltiossa. Sen asukasluku oli vuoden 2018 arvion mukaan 19 090. Bad Pyrmont on perinteisesti tunnettu kylpylöistään, ja kaupungissa on useita kansallisesti ja kansainvälisesti arvostettuja terveyskylpylöitä. Alueella sijaitsee myös suuri kylpyläpuisto, jonka palmupuutarha on suurin Alppien pohjoispuolella.
Historiaa.
Kaupunki oli pääkaupunkina pienessä Pyrmontin ruhtinaskunnassa, joka vuoteen 1807 oli kreivikuntana. Kreivikunta oli liittynyt personaaliunioniin Waldeckin kanssa vuodesta 1631 ja 1922 Pyrmontin ruhtinaskunta yhdistettiin Preussiin.
Norra Kytökäringen

Norra Kytökäringen on kalliosaari lounaisessa Espoossa Kytön linnakesaaren pohjoispuolella. Virallisessa kaupunginosajaossa Norra Kytökäringen kuuluu Suvisaaristoon. Se on osa Espoon eteläsaaristoa, joka puolestaan kuuluu ulkosaaristoon.
Norra Kytökäringen on eritoten harmaalokkien pesimäsaari. Muita lajeja on niukasti, niistä mainittakoon Suomenlahdella harvinaistunut riskilä. Norra Kytökäringen on enimmäkseen puutonta kalliota. Saaren niukkaan kasvistoon kuuluu muun muassa keltamaksaruoho, kultapiisku, rantanenätti ja rantatädyke. Rannat ovat eteläosan pientä jyrkännettä lukuun ottamatta silokalliota. Luoteisosaan on pystytetty loisto.
Noin kaksisataa metriä Norra Kytökäringenin eteläpuolella sijaitsee Södra Kytökäringen.
Södra Kytökäringen ja Norra Kytökäringen muodostavat yhdessä Kytön kanssa Kytön saariryhmän, joka on Espoon uloimpia maa-alueita. Kokonaisuuteen kuuluu myös Djupuddsklackenin kallioluoto välittömästi Kytön pääsaaren itäpuolella.
Katriina Sonck

Katriina Sonck (o.s. Välimäki, s. 19. helmikuuta 1985 Noormarkku) on suomalainen keskipitkän matkan juoksija, joka edustaa Noormarkun Nopsaa. Hänen valmentajansa on Timo Välimäki.
Sonck voitti vuoden 2013 Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa pronssia 800 metrin juoksussa.
Anhaltin evankelinen maakirkko

Anhaltin evankelinen maakirkko () on yksiSaksan evankelisen kirkon jäsenkirkoista. Sen pääpaikka on Dessau-Roßlau.
Kirkolla on 145 seurakuntaa. Vuoden 2022 lopussa kirkolla oli 26 236 jäsentä.
Historia.
Johtuen Wittenbergin läheisyydestä oli Martti Lutherilla ja Philipp Melanchthonilla huomattava vaikutus alueen hengelliseen elämään. Vuonna 1541 kaikkia Anhaltin pastoreita vaadittiin käyttämään Lutherin raamatunkäännöstä. Vuodesta 1578 lähtien ei alueen pastoreita vihitty enää virkaansa Wittenbergissä, vaan Zerbst/Anhaltissa. Viimeistään tästä lähtien voidaan puhua itsenäisestä Anhaltin kirkosta.
Alueella vaikutti rinnakkain luterilaisia ja reformoituja, ja vuonna 1821 nämä yhdistettiin yhdeksi unionikirkoksi. Tähän vaikutti osaltaan 1700-luvun valistusaika, joka jätti pysyvän vaikutuksensa alueeseen. Kun vuonna 1920 muotoiltiin kirkon ensimmäinen perustuslaki ei se sisältänyt yhtään kirkollista tunnustustekstiä määrittelemässä oppiperustaa.
Kirkolliset yhteydet.
Anhaltin maakirkko ei ole koskaan suoraan liittynyt Kirkkojen maailmanneuvostoon eikä se siten ole varsinaisesti sen jäsen, mutta se on edustettuna neuvostossa Saksan evankelisen kirkon kautta.
Eikon Basilike

Eikon Basilike (kreikaksi Εἰκὼν Βασιλική, "Kuninkaallinen muotokuva"), The Pourtraicture of His Sacred Majestie in His Solitudes and Sufferings, on englantilainen kirja, joka esittää olevansa Englannin kuninkaan Kaarle I:n uskonnollinen omaelämäkerta. Se julkaistiin 9. helmikuuta vuonna 1649, kymmenen päivää kuninkaan mestaamisen jälkeen. Kirjan todellisesta kirjoittajasta ei ole varmuutta.
Islannin vaalipiirit

Islannin vaalipiirit ovat Islannissa käytettyjä äänestysalueita. Aikaisemmin vaalipiirien jako noudatti kahdeksaa Islannin aluetta, mutta vaalialueet järjestettiin väestötiheyden perusteella uudelleen kuudeksi alueeksi, jotka otettiin käyttöön vuonna 2003.
Islannin vaalipiirit ja kustakin 63-henkiseen parlamenttiin valittavien kansanedustajien määrät on lueteltu alla: 
Reykjavíkin kahden vaalipiirin välistä rajaa ei ole määritelty laissa, vaan Islannin vaalihallinto määrää sen viimeistään neljä viikkoa ennen parlamenttivaaleja.
Saul Nieminen

Saul (Sakke) Nieminen (31. lokakuuta 1913 Taipalsaari – 8. toukokuuta 1990 Taipalsaari) oli opetusneuvos, pappi, päätoimittaja ja usean eri työkeskuksen johtaja ja opiston rehtori, joka toimi myös Ylen ohjelmapäällikkönä ja julkaisi useita teoksia.
Henkilöhistoria.
Saul Niemisen vanhemmat olivat konemestari Antti Nieminen ja Ida Maria Rautiainen ja puoliso vuodesta 1944 Elvi Marjatta Valtanen. Nieminen tuli ylioppilaaksi Lappeenrannan yhteislyseosta 1935 ja valmistui teologian kandidaatiksi 1942. Hän oli kulkulaitosministeriön palveluksessa 1940–1942, sotilaspastorina 1942–1944, Suomen Aseveljien Liiton piirisihteeri 1944–1945, settlementti- ja vapaaopisto Otsolan johtaja Porissa 1945–1947 ja Rovaniemen vapaaopiston 1948–1950. Työkeskus Toivolan johtajana ja Kemin työväenopiston rehtorina Nieminen toimi 1950–1964 ja Joutsenon Opiston rehtorina 1964–1976. Hän oli myös Yleisradion Rovaniemen studion ohjelmapäällikkö 1948–1950, Kemin kaupunginvaltuuston jäsen 1960–1964, Etelä-Karjalan maakuntaliiton va. toiminnanjohtaja 1968–1972 ja "Partiojohtajan" päätoimittaja 1938–1940, "Tapulin" 1950–1964 ja "Itäsuomen" 1966–1968. Opetusneuvoksen arvon hän sai vuonna 1977.
Eléni Antoniádou

Eléni Antoniádou () on kreikkalainen nainen, joka on eri yhteyksissä paisutellut ansioitaan. Hän on väittänyt työskennelleensä Nasalle ja saaneensa Nasan palkinnon, jota ei kuitenkaan ole olemassa. Hän sanoo valmistaneensa maailman ensimmäinen keinohenkitorven, joka on siirretty potilaalle. Antoniádou väittää olevansa keinoelimiä valmistavan Transplants Without Donors -yrityksen toimitusjohtaja. Yrityksestä ei löydy kuitenkaan mistään tietoja. Antoniádouta on haastateltu lukemattomissa kreikkalaisissa lehdissä. Hän on ollut monelle roolimalli, ja hänestä on tehty näköis-Barbie. Kreikan opetusministeri Níki Keraméos on myöntänyt Antoniádoulle palkinnon tieteellisistä saavutuksista.
Todellisuus alkoi paljastua, kun Ranskassa työskentelevä bioinformatiikan apulaisprofessori Kóstas Bougioúkos alkoi ihmetellä uskomattomia saavutuksia.
Maunulan Saunabaari

Maunulan Saunabaari on julkinen asukastila, joka sijaitsee Helsingin Maunulassa. Rakennus on valmistunut vuonna 1951, ja sen suunnitteli arkkitehti Viljo Revell.
Tilassa toimi oikea baari 1950-luvulla yleisen saunan yhteydessä. Noin vuonna 1995 siitä tehtiin palvelukeskus helsinkiläisille eläkeläisille ja työttömille.
Christopher Mastomäki

Christopher Mastomäki (s. 8. joulukuuta 1996 Nacka, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän toimii nykyisin SHL-seura Örebro HK:n kapteenina. Mastomäellä on seuran kanssa sopimus kauteen 2021–2022 asti. SHL:ssä hän on pelannut urallaan 182 ottelua, ja on tehnyt niissä tehot 34+37=71.
Pakkotyövankina Siperiassa

Pakkotyövankina Siperiassa on Martta Piilin (oik. Martta Piilikangas, 1902–1978) vuonna 1957 julkaisema ja Kustannusliike Pohjola &amp; kumppanin kustantama omaelämäkerrallinen muistelmateos. Teos oli ensimmäinen suomalaisen naisen sodan jälkeen kirjoittama vankileirimuistelma.
Neuvostoliittolainen sotilaspartio kaappasi Martta Piilin kotoaan syrjäisestä talosta läheltä Terijokea talvisodan sytyttyä 1939. Hänet kuljetettiin ensin Terijoelle ja sieltä takaisin nyt Neuvostoliiton hallitsemaan kotikyläänsä, missä hänet määrättiin työpalveluun muiden kylän asukkaiden tavoin. Piili työskenteli siivoojana ja keittäjänä.
2. helmikuuta 1941 Piili lähti hiihtäen pyrkimään kotiinsa. Hänet pidätettiin ja kuulusteluiden jälkeen kuljetettiin junalla Viipuriin ja edelleen Leningradiin. Leningradissa Piili oli vangittuna puoli vuotta ja häntä kuulusteltiin useita kertoja. Hänelle langetettiin viiden vuoden vankeustuomio Siperiassa ja myöhemmin tuomiota jatkettiin "rettelöinnin" takia kymmenellä vuodella.
Elokuussa 1941 Piilin vankikuljetus oli perillä Suslovin leirissä Siperiassa. Leirin lähellä oli maatalouskolhoosi, jossa vangit työskentelivät. Suslovin leiristä hänet siirrettiin nimettömäksi jäävään sotilasvarusteita valmistavaan 5000 vangin leiriin, "joka oli kuin pieni kaupunki".
Vuonna 1943 Piilille kerrottiin valheellisesti mahdollisuudesta päästä Suomeen. Vuoden 1945 lopulla hänet siirrettiin Kemerovon kaupungin lähellä olevalle leirille. Vuonna 1950 matka jatkui Bielajan leirille samalla seudulla. Vankeja käytettiin mm. ratapihojen puhdistamiseen talvisin ja kivitöihin louhoksella välineinään kanget, hakut ja moukarit. Jaksoa sävyttää kuvaus nälästä.
Vuoden 1952 alussa Piili siirrettiin viimeiselle leirilleen, jota hän kuvailee "verraten kauniiksi ja siistiksi" aiempiin nähden. Leiriläisten joukossa hän kertoo olleen latvialaisia, virolaisia, puolalaisia ja "eräs englantilainen nainen". Leirillä oli sekä poliittisia että rikosvankeja. 
Piilin vankeus Siperiassa kesti 14 vuotta. Hän vapautui vankilasta 6. elokuuta 1952 ja työskenteli tämän jälkeen palvelijana. 
Suomalaisen passin Martta Piili sai joulukuussa 1955 ja viisumin Suomeen marraskuussa 1956. Passin saatuaan hän sai myös ottaa vastaan miehensä Suomesta lähettämiä kirjeitä. Teos päättyy kuvaukseen junamatkasta Viipurista Vainikkalaan ja edelleen Suomeen.
Kirja on julkaistu uutena laitoksena vuonna 2021 Liken kustantamana nimellä "Kohtalona Siperia: neljätoista vuotta pakkotyövankina".
The Witcher – Noituri

The Witcher – Noituri () on yhdysvaltalainen fantasiatelevisiosarja, jonka on luonut Lauren Schmidt Hissrich. Se pohjautuu Andrzej Sapkowskin kirjoittamaan "Noituri"-fantasiakirjasarjaan.
Sarjan ensimmäinen kausi julkaistiin 20. joulukuuta 2019 Netflixissä. Toisen kauden tuotannosta ilmoitettiin 13. marraskuuta 2019. Se julkaistiin Netflixissä 17. joulukuuta 2021. Kolmas kausi vahvistettiin syyskuussa 2021.
Juoni.
"Noiturin" tarina seuraa hirviönmetsästäjää Geralt Rivialaista, joka yrittää löytää paikkaansa maailmassa, jossa ihmiset osoittautuvat hirviöitä pahemmiksi. Kohtalo ohjaa hänet lähemmäksi voimakasta noituutta ja nuorta prinsessaa.
Kehitys.
Kirjasarjan pohjalta suunniteltiin aluksi elokuvaa, mutta Netflixin Kelly Luegenbiehl vakuutti tuottajat pitempiaikaisen sarjan kannalle lähdemateriaalin määrään perustuen. Lauren Hissrichin mukaan sarjaan on kirjojen pohjalta materiaalia seitsemäksi kaudeksi.
Vastaanotto.
Netflix ilmoitti tammikuussa 2020, että "Noiturilla" oli yli 76 miljoonaa katsojaa julkaisun ensimmäisen kuukauden aikana. Se oli myös Netflixin toiseksi katsotuin televisiosarja vuonna 2019. Toinen kausi nousi ilmestymisviikollaan Netflixin katsotuimmaksi sarjaksi. Sarjaa toistettiin ensimmäisen kolmen päivän aikana 142 miljoonaa tuntia.
Rotten Tomatoes -sivustolla sarjan ensimmäisen tuotantokauden arvosteluista 68 prosenttia on positiivisia, perustuen 91 arvosteluun. Metacritic-sivustolla ensimmäisen tuotantokauden pistemäärä on 54/100 perustuen 17 arvosteluun. Toisen kauden osalta Rotten Tomatoesissa 49 arviosta positiivisia oli 94 prosenttia ja Metacriticissä pistemäärä oli 22 arvion perusteella 68/100.
NHL-kausi 2019–2020

NHL-kausi 2019–2020 oli National Hockey Leaguen 102. kausi. Sen aikana jokaisen 31 joukkueen piti pelata runkosarjassa 82 ottelua. Runkosarja alkoi keskiviikkona 2. lokakuuta 2019 ja sen oli tarkoitus päättyä lauantaina 4. huhtikuuta 2020. NHL kuitenkin ilmoitti 12. maaliskuuta keskeyttäneensä kauden toistaiseksi koronaviruspandemian vuoksi. Kautta jatkettiin myöhemmin Toronton ja Edmontonin eristetyissä "kuplaolosuhteissa" pelatuilla 24 joukkueen pudotuspeleillä, jotka alkoivat 1. elokuuta. Pudotuspelit pelattiin kokonaan ilman yleisöä koronavirustilanteen vuoksi. 
Kaudella 2019–2020 NHL:n palkkakatto oli 81,5 miljoonaa dollaria eli kaksi miljoonaa dollaria enemmän kuin edellisellä kaudella.
Calgary Flames ja Winnipeg Jets pelasivat 26. lokakuuta 2019 ulkoilmaottelun Mosaic Stadiumilla Reginassa, Saskatchewanissa, ja vuoden 2020 ensimmäisenä päivänä Nashville Predators kohtasi Dallas Starsin Cotton Bowl -stadionilla Dallasissa. Myös Colorado Springsissa sijaitsevalla Yhdysvaltain ilmavoimien akatemian Falcon Stadiumilla järjestettiin NHL:n ulkoilmaottelu 15. helmikuuta 2020, jossa Colorado Avalanche kohtasi Los Angeles Kingsin. 
Joitakin runkosarjan otteluita pelattiin Euroopassa. Ensimmäinen niistä oli Philadelphia Flyersin ja Chicago Blackhawksin kauden avausottelu, joka käytiin Prahassa sijaitsevalla O2 Arenalla 4. lokakuuta 2019. Tampa Bay Lightning ja Buffalo Sabres puolestaan kohtasivat toisensa Ericsson Globessa Tukholmassa 8. ja 9. marraskuuta 2019.
 järjestettiin 23.–26. tammikuuta 2020 Enterprise Centerissä St. Louisissa.
Viikkoraha

Viikkoraha on yleensä huoltajalta lapselle annettu sovittu määrä rahaa viikossa. Viikkorahan voi olla myös ansaittu tekemällä kotitöitä, esimerkiksi tiskaamalla tai viemällä roskia ulos. 
Viikkoraha on myös keino opettaa lapselle taloustaitoja sekä auttamaan häntä käyttämään rahaa ja ymmärtämään sen arvon.
Suomessa lapset saavat kuukausitasolla viikkorahaa keskimäärin 27,6 euroa. Norjassa vastaava lukema on 24,6 euroa ja Ruotsissa 22 euroa. (2019)
OP-ryhmän ja Taloustutkimuksen verkkokyselyssä (2023) enemmistö suomalaisista piti 10-vuotiaalle sopivana viikkorahana yhdeksää euroa, alle 33% vastanneista katsoi sopivaksi määräksi 6–10 euroa ja alle 33% piti sopivimpana 1–5 euroa viikossa. 25% vastaajista ei osannut sanoa sopivaa summaa, ja loput vastaukset hajautuivat yli 10 euron summiin.
Hita

Hita () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Ōitan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin länsiosassa ja rajautuu Fukuokan ja Kumamoton prefektuureihin. Kaupunki on rakennettu Mikuma- eli Chikugojoen varrelle Hitan tasangolle, joka on vuorten ympäröimä – kaupungin pohjoispuolella kohoaa Hikovuori, eteläpuolella Ason kaldera. Hitassa on 65 078 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 666,03 neliökilometriä.
Hita on vanhastaan ollut merkittävä liikenteen solmukohta. Edo-kaudella se vaurastui myös politiikan ja talouden keskuksena suoraan Tokugawa-sotilashallinnon alaisuudessa, erityisesti vuodesta 1767 lähtien, kun sinne sijoitettiin koko Kyūshūn alueen daimiokuntien hallinto ("Seigoku-gundai"). Kaupunkioikeudet Japanin nykyisen kunnallishallinnon puitteissa Hitalle myönnettiin vuonna 1940. Kaupunki kasvoi huomattavasti vuonna 2005, kun siihen liitettiin Amagasen ja Ōyaman maaseutukaupungit sekä Kamitsuen, Maetsuen ja Nakatsuen kyläkunnat.
Kaupungin tärkeitä perinteisiä elinkeinoja ovat sugimetsiä hyödyntävä puu- ja huonekaluteollisuus, mukaan lukien "geta"-jalkineiden valmistus, ja Onta-keramiikan tuotanto. Kusujoen varrella toimii kaksi kuumaa lähdettä, Amagase-onsen ja Yunotsuru-onsen. Kaupungin muihin nähtävyyksiin lukeutuvat Mamedamachin historiallinen kaupunginosa ja siellä sijaitseva Edo-kauden koulu Kangien sekä Hita-Gion-festivaali, joka on otettu Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon.
Hitaa palvelevat JR Kyūshūn Kyūdai-päälinja ja Hita-Hikosan-linja.
L’Avenir (parkki)

L'Avenir oli suomalainen Gustaf Eriksonin varustamon nelimastoinen teräsparkki, joka oli rakennettu 1908. Parkki oli Eriksonin omistuksessa 1932–1937. Laiva myytiin Saksaan 1937 ja se sai uudeksi nimekseen Admiral Karpfanger. Laiva katosi 1938 jäljettömiin ollessaan viljalastissa matkalla Australiasta Eurooppaan.
L'Avenirin oli rakentanut R. C. Rickmers Geestemündessä Saksassa vuonna 1908. Laivan vetoisuus oli 2 754 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 3 650 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 92,80 metriä, leveys 13,62 metriä ja syväys 7,55 metriä. Valmistuttuaan L'Avenir toimi belgialaisena koululaivana. Vuonna 1911 laivalle asennettiin ensimmäisenä purjelaivana maailmassa radiolähetin ja -vastaanotin. Ahvenanmaalle L'Avenir ostettiin Soc. Anon. Maritime de Belge-varustamolla Antwerpenista vuonna 1932. Laiva kuljetti pääasiassa vehnälasteja Australiasta Eurooppaan. Kesällä 1931 L'Avenir teki risteilyn 70 matkustajan kanssa Tukholmasta Itämerelle. 
Jokainen Australian viljanhakumatka kesti vajaan vuoden. L'Avenir lähti syksyllä Maarianhaminasta, saapui joulun tienoilla Australiaan, jossa viivyttiin toista kuukautta ja keväällä laiva palasi Englantiin, jossa viljalasti purettiin. Maarianhaminaan L'Avenir palasi sitten heinäkuussa. Matka maapallon ympäri tehtiin lännestä itään, menomatkalla Hyväntoivonniemen sivu ja paluumatka Australiasta yli Tyynen meren Kap Hornin ohi Atlantille. L'Avenir oli 1930-luvulla luultavasti maailman ainoa matkustajapurjelaiva.
Vuonna 1937 L'Avenir myytiin Hampuriin Hamburg-Amerika- linjalle ja sen uudeksi nimeksi tuli "Admiral Karpfanger". Parkki katosi jäljettömiin maaliskuussa 1938 ollessaan viljalastissa matkalla Australiasta Eurooppaan. Laivalla oli tällöin 61 hengen miehistö ja 12 matkustajaa. Laivan hylynkappaleita löydettiin 1939 Tulimaan itärannikolta ja laivan hylky löytyi maaliskuussa 1939 Kap Hornin lähistöltä.
Mu isamaa on minu arm

Mu isamaa on minu arm () on virolaisen Lydia Koidulan runo, joka ilmestyi vuonna 1866 julkaistussa runokokoelmassa "Emmajöe Öpik" (suom. "Emajoen satakieli"). Hilkka Norkamo on kääntänyt runon suomeksi nimellä "Oi sinä armas isänmaa". Aleksander Kunileid sävelsi runon lauluksi, joka esitettiin ensimmäisen kerran Viron laulujuhlien perinteen aloittaneilla Tarton laulujuhilla vuonna 1869.
Laulujuhlien olennaiseksi osaksi on noussut runon myöhempi laulusovitus, jonka sävelsi Gustav Ernesaks vuonna 1944. Sävelmä esitettiin laulujuhlilla ensimmäisen kerran vuonna 1947, ja myöhemmin se on usein laulettu juhlien viimeisenä kappaleena. Sävelmästä kasvoi Viron epävirallinen kansallislaulu neuvostomiehityksen aikana, kun miehittäjät kielsivät Viron varsinaisen kansallislaulun "Mu isamaa, mu õnn ja rõõm" (suom. "Isänmaani, onneni ja riemuni") esittämisen. Ernesaksin sävelmää on esitetty myös viralliseksi Viron kansallislauluksi, vaikka säveltäjä itse tiettävästi vastusti ehdotusta.
Melbourne (parkki)

Melbourne oli suomalainen Gustaf Eriksonin varustamon nelimastoinen teräsparkki joka oli rakennettu 1892. Parkki oli Eriksonin omistuksessa 1929–1932. Melbourne upposi 30. kesäkuuta 1932 törmättyään yhteen englantilaisen Anglo-American Oil Company-yhtiön tankkilaivan Seminolen kanssa 30 meripeninkulmaa Irlannin eteläkärjessä sijaitsevan Fastnet Rockin eteläpuolella. Laivan päällikkö ja 10 miestä hukkui, 15 miestä pelastettiin tankkialaiva Seminoleen. 
Parkki Melbournen oli rakentanut Russell &amp; Co. Port Glasgowissa Skotlannissa vuonna 1892 liverpoolilaiselle J. &amp; W. Goffey-varustamolle. Laivan vetoisuus oli 2 691 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 4 250 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 93,00 metriä, leveys 13,43 metriä ja syväys 7,31 metriä. Laiva menetti myrskyssä mastonsa ja sai vaurioita neitsytmatkallaan Liverpoolista Kalkuttaan ollessaan Etelä-Atlantilla Tristan da Cunhan tienoilla. Ahvenanmaalle Melbourne ostettiin H.W.F.M. Engeliltä Hampurin Altonasta vuonna 1929. Laiva kuljetti pääasiassa vehnälasteja Australiasta Eurooppaan. 
Melbourne lähti 4 250 tonnin vehnälastissa 14. maaliskuuta 1932 Port Victoriasta Australiasta Eurooppaan. Se törmäsi 30. kesäkuuta yhteen englantilaisen tankkilaivan Seminolan kanssa 30 meripeninkulmaa Fastnetin eteläpuolella. Seminole törmäsi Melbournnen kylkeen ja parkki upposi nopeasti noin neljässä minuutissa. Laivan päällikkö ja 10 miehistön jäsentä kuoli onnettomuudessa, 15 miestä pelastettiin tankkilaiva Seminolelle.
Kitsuki

Kitsuki () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Ōitan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin pohjoisosassa Kunisakin niemimaalla Beppunlahden rannikolla. Kaupungin alue on maastonmuodoiltaan vaihtelevaa ja suurimmaksi osaksi metsäistä vuoristoa. Kitsukissa on 29 031 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 280,08 neliökilometriä.
1600-luvun puolivälistä lähtien Kitsuki kehittyi Kitsukin daimiokunnan linnanaluskaupunkina Matsudaira-klaanin hallinnassa. Kitsukin linnaa ympäröivällä alueella on säilynyt jäänteitä ajan samurai-sotilasluokan asuintaloista. Kaupunkioikeudet aiemmalle Kitsukin maaseutukaupungille myönnettiin vuonna 1955 kuntaliitoksen myötä. Vuonna 2005 kaupunki laajeni huomattavasti, kun siihen liitettiin Yamagan maaseutukaupunki ja Ōtan kyläkunta. Perinteisiä elinkeinoja ovat "Cyperus monophyllus" -ruohon ("shichitō"), mikan-mandariinien, teen ja muun muassa kukkien viljely. 1960-luvulta lähtien kaupunkiin kehittyi elintarvike- ja koneteollisuutta, myöhemmin korkeateknologista teollisuutta.
Kitsukia palvelee JR Kyūshūn Nippō-päälinja.
Badenin evankelinen maakirkko

Badenin evankelinen maakirkko () on yksiSaksan evankelisen kirkon jäsenkirkoista. Sen pääpaikka on Karlsruhe.
Kirkolla on 640 seurakuntaa. Vuoden 2019 lopussa kirkolla oli 1 116 079 jäsentä.
Badenin alueella toimii myös Badenin evankelis-luterilainen kirkko ("Evangelisch-Lutherische Kirche in Baden"), joka on Saksan evankelisen kirkon ulkopuolella toimiva luterilainen vapaakirkko.
Berliinin, Brandenburgin ja Sleesian Ylä-Lausitzin evankelinen kirkko

Berliinin, Brandenburgin ja Sleesian Ylä-Lausitzin evankelinen kirkko (, lyh. EKBO) on yksi Saksan evankelisen kirkon jäsenkirkoista. Sen pääpaikka on Berliini.
Kirkolla on noin 1 300 seurakuntaa. Vuoden 2019 lopussa kirkolla oli 914 260 jäsentä.
Bremenin evankelinen kirkko

Bremenin evankelinen maakirkko () on yksiSaksan evankelisen kirkon jäsenkirkoista. Sen pääpaikka on Bremen.
Kirkolla on 61 seurakuntaa. Vuoden 2019 lopussa kirkolla oli 180 955 jäsentä.
Wilson Phillips

Wilson Phillips on yhdysvaltalainen poplauluyhtye, jonka muodostavat Wendy Wilson, Carnie Wilson ja Chynna Phillips.
Historia.
Wilson Phillipsin perustivat vuonna 1989 kalifornialaiset Wilsonin siskokset, Beach Boys -muusikko Brian Wilsonin tyttäret Carnie Wilson (s. 29.4.1968) ja Wendy Wilson (16.10.1969) sekä muuskko John Phillipsin tytär Chynna Phillips (s. 12.2.1968). Ennen laulajanuransa alkua tytöt olivat työskennelleet näyttelijöinä ja malleina. Wilsonin siskokset olivat myös laulaneet taustoja isänsä levyillä. Chynna Phillips ehdotti Wilsoneille yhteistä hyväntekeväisyyslevyä muiden kuuluisien artistien lasten kanssa. Levystä ei tullut mitään, mutta projekti johti Wilson Phillipsin perustamiseen.
Yhtyeen esikoisalbumi "Wilson Phillips" (1990) sisältää balladeja ja keskitempoisia pop- ja rocklauluja. Albumi oli myyntimenestys, siltä nousi kolme Yhdysvaltain listaykkössingleä ja se saavutti Grammy-ehdokkuuden.
Yhtyeen toinen albumi "Shadows &amp; Light" (1992) myi sekin platinaa mutta ei tuottanut enää yhtään top 10 -singlehittiä. Chynna Phillips ilmoitti suunnittelevansa soolouraa, ja vuonna 1993 yhtye hajosi. Phillipsiltä julkaistiin sooloalbumi, ja Wilsonin siskokset tekivät yhteistyötä isänsä Brian Wilsonin kanssa. Carnie Wilsonilla oli oma talk show.
Yhtye palasi yhteen vuonna 2003 ja äänitti albumin "California" (2004). Seuraavan kerran jäsenet tekivät yhteistyötä vuonna 2008 esiintyessään kahdesti Kaliforniassa. Vuonna 2010 he julkaisivat joulualbumin "Christmas in Harmony". Vuonna 2012 yhtye julkaisi isiensä yhtyeiden The Beach Boysin ja The Mamas &amp; the Papasin musiikkia albumillaan "Dedicated".
Karhu-Korhosen kirjasto

Karhu-Korhosen kirjasto (myös Jäkäläpään kulttuurikeskus) on Inarin kunnassa Lemmenjoen kansallispuiston Jäkäläpään tunturilla sijaitseva pieni kirjasto, joka palvelee alueella toimivia kullankaivajia ja siellä liikkuvia matkailijoita. Kirjasto sijaitsee kansallispuistossa kulkevan Kultareitti-vaellusreitin varrella kultakaivantoja palvelleen Jäkäläpään lentopaikan huoltorakennuksessa, joka on jäänyt vähemmälle käytölle mönkijöiden yleistymisen myötä. Kirjastolla on sivutoimipiste noin kuuden kilometrin päässä sijaitsevalla Martin Iskon palo -tunturilla, missä kirjastorakennus on niin ikään entinen erämaalentopaikan huoltorakennus. Suomen syrjäisimmäksi nimitetty kirjasto on kaksihuoneinen rakennus, joista vasemmanpuoleisessa on noin 25 hyllymetrinen, muutamasta tuhannesta niteestä koostuva kirjakokoelma. Kirjaston peruskokoelma on Oulun kaupunginkirjastolta lahjoituksena saatuja poistoja, ja se on myöhemmin laajentunut alueen kullankaivajien jättämillä teoksilla. Oikeanpuoleinen huone on kirjaston lukusali, jossa sijaitsi aiemmin lentopaikan erämaapuhelin.
Oululainen kultaseppä Janne Kannisto kunnosti molemmat rakennukset kirjastoiksi vuonna 2002. Projekti oli 80-vuotislahja Lemmenjoella pitkällisesti kullankaivajana toimineelle Yrjö ”Karhu” Korhoselle.
Lippen maakirkko

Lippen maakirkko () on yksiSaksan evankelisen kirkon jäsenkirkoista. Sen pääpaikka on Detmold.
Kirkolla on 58 reformoitua ja 10 luterilaista seurakuntaa. Vuoden 2019 lopussa kirkolla oli 152 409 jäsentä.
Hessenin ja Nassaun evankelinen kirkko

Hessenin ja Nassaun evankelinen kirkko () on yksiSaksan evankelisen kirkon jäsenkirkoista. Sen pääpaikka on Darmstadt.
Kirkolla on 1151 seurakuntaa. Vuoden 2019 lopussa kirkolla oli 1 483 767 jäsentä. Kirkko kuuluu Kirkkojen maailmanneuvostoon.
Níki Keraméos

Níki Keraméos (, s. 18. heinäkuuta 1980) on kreikkalainen juristi ja poliitikko. Hänet valittiin Kreikan parlamenttiin vuonna 2015. Keraméos on Kyriákos Mitsotákisin hallituksen opetusministeri.
Kurhessen-Waldeckin evankelinen kirkko

Kurhessen-Waldeckin evankelinen kirkko () on yksiSaksan evankelisen kirkon jäsenkirkoista. Sen pääpaikka on Kassel.
Kirkolla oli 756 seurakuntaa vuoden 2017 alussa. Vuoden 2019 lopussa kirkolla oli 783 980 jäsentä.
Keski-Saksan evankelinen kirkko

Keski-Saksan evankelinen kirkko () on yksiSaksan evankelisen kirkon jäsenkirkoista. Sen pääpaikka on Magdeburg.
Kirkolla oli 3139 seurakuntaa vuonna 2017. Vuoden 2019 lopussa kirkolla oli 677 436 jäsentä.
Yrjö Nykänen (pormestari)

Yrjö Albin Nykänen (31. toukokuuta 1902 Viipuri – 11. kesäkuuta 1974 Nokia) oli juristi, joka toimi Nokian kauppalanjohtajana ja sai pormestarin arvonimen. 
Henkilöhistoria.
Yrjö Nykäsen vanhemmat olivat veturinkuljettaja Albin Nykänen ja Amanda Karoliina Salonen ja puoliso vuodesta 1929 Irja Orasmaa. Nykänen tuli ylioppilaaksi 1921 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1926, varatuomarin arvon hän sai 1929. Hän oli Koiviston kauppalanjohtaja 1930–1933, Viipurin kaupunginsihteeri 1933–1940 ja Nokian kauppalanjohtaja 1940–1965. Pormestarin arvonimen hän sai vuonna 1957.
Loch Linnhe (parkki)

Loch Linnhe oli suomalainen kolmimastoinen rautaparkki, joka oli rakennettu 1876. Parkki oli suomalaisen Gustaf Eriksonin varustamon omistuksessa 1922–1933. Laiva ajoi karille Kökarsörenin pohjoispuolella marraskuussa 1933, ja se jätettiin hylyksi.
Loch Linnhen rakensi James &amp; George Thomson Port Glasgowissa Skotlannissa vuonna 1876 glasgowlaiselle J. &amp; R. Wilson-varustamolle alun perin fregatiksi. Laivan vetoisuus oli 1 346 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 2 200 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 73,06 metriä, leveys 11,25 metriä ja syväys 6,55 metriä. Suomeen Loch Linnhe ostettiin Glasgow Shipping Company (J. &amp; R. Wilson) -varustamolta vuonna 1892. Se oli uusikaupunkilaisten laivanvarustajien omistuksessa vuoteen 1919 saakka ja sitten se omistivat 1919-1922 turkulaiset varustamot Rederi Ab Standard Laiva ja Åbo Nya Rederi Ab ennen kuin se siirtyi Gustaf Eriksonin omistukseen. Loch Linnhe muutettiin fregatista parkiksi vuonna 1909. Vuonna 1900 Loch Linnhe ajoi karille ollessaan puutavaralastissa matkalla Floridan Pensacolasta Kieliin, ja se korjattiin sitten telakalla Kielissä. Vuonna 1904 laivan ollessa puutavaralastissa matkalla Mississippin Gulfportista Buenos Airesiin lähes koko miehistö sairastui keripukkiin ja laiva joutui hakeutumaan hätäsataman Brasilian Cearáan. Kaksi miehistön jäsentä kuoli tautiin jo merellä ja viisi myöhemmin sairaalassa. Huhtikuussa 1919 amerikkalainen höyrylaiva Cokato törmäsi Loch Linnhen Azoreilla, jolloin parkki kärsi vaurioita. 
Loch Linnhe ajoi karille 5. marraskuuta 1933 Kökarsörenin pohjoispuolella ollessaan painolastissa matkalla Gravesendista Maarianhaminaan. Parkki jätettiin hylyksi sen jälkeen kun siitä oli evakuoitu kaikki arvokas materiaali. Loch Linnhen keulakuva on esillä Ahvenanmaan merenkulkumuseossa Maarianhaminassa.
Grace Harwar

Grace Harwar oli suomalainen kolmimastoinen teräsfregatti, joka oli rakennettu 1889. Fregatti oli suomalaisen Gustaf Eriksonin varustamon omistuksessa 1916–1935. Laiva myytiin romutettavaksi 1935. Se oli silloin maailman viimeinen kaupallisessa käytössä ollut rahtifregatti.
Grace Harwarin rakensi William Hamilton &amp; Co. Port Glasgowissa Skotlannissa vuonna 1889 lontoolaiselle William Montgomery &amp; Co-varustamolle. Laivan vetoisuus oli 1 816 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 2 970 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 84,30 metriä, leveys 11,64 metriä ja syväys 7,09 metriä. Suomeen Grace Harwar ostettiin vuonna 1913 ja se toimi aluksi koululaivana. Se oli helsinkiläisen Rederi Ab, Delfin-varustamon omistuksessa vuoteen 1916 saakka jolloin se siirtyi Gustaf Eriksonin omistukseen. Fregatti kärsi vaurioita Mobilen satamassa Alabamassa heinäkuussa 1916 kun satamaan iski hirmumyrsky. Kesäkuussa 1919 Grace Harwar kärsi suuria vaurioita hirmumyrskyssä Kap Hornin länsipuolella ollessaan vehnälastissa matkalla Melbournesta Helsingöriin. Laivaa korjattiin sitten useita kuukausia Montevideossa Uruguayssa. Vuonna 1929 Allan Villiers teki dokumenttielokuvan "The Cape Horn Road" Australian vehnäreitin purjelaivoista Parma, Grace Harwar ja Joseph Conrad. 
Viimeisen vehnälastinsa Grace Harwar toi Port Broughtonista Australiasta Falmouthiin ja edelleen Lontooseen kesällä 1935. Sen jälkeen kun laivan vehnälasti oli purettu Lontoossa se hinattiin heinäkuun puolivälissä 1935 Lontoosta Charlestowniin, Firth of Forthiin romutettavaksi.
Thomas Zajac

Thomas Zajac (s. 22. syyskuuta 1985 Wien) on itävaltalainen purjehtija ja olympiamitalisti. Zajac saavutti olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016 Nacra 17 -luokassa Tanja Frankin kanssa. Hänellä on myös MM-hopeaa Tornado-katamaraanista vuodelta 2009.
De Doctrina Christiana (Milton)

De Doctrina Christiana (”Kristillinen oppi”) on englantilaisen runoilijan ja ajattelijan John Miltonin (1608–1674) kirjoittama teologinen tutkielma, joka sisältää systemaattisen kuvauksen hänen uskonnollisesta ajattelustaan. Latinankielinen käsikirjoitus "De Doctrina" löydettiin vuonna 1823 ja julkaistiin vuonna 1825. Kirjan tekijästä on kiistelty. Muun kirjoittajan puolesta puhuu se, että teos on ristiriidassa Miltonin muiden teosten kanssa, esimerkiksi runoteosten "Kadotettu paratiisi" ja "Paradise Regained". Sen lisäksi on ollut vaikea kuvitella, että sokea henkilö voisi kirjoittaa näin monimutkaisen tekstin. Milton oli teoksen kirjoitusaikana sokea, ja hänen oletetaankin käyttäneen avustajaa. Pitkän keskustelun ja laajan tutkimustyön jälkeen on nykyään kuitenkin yleisesti hyväksyttyä, että käsikirjoitus on John Miltonin tuotantoa. Käsikirjoituksen työvaiheet, sen liikkeet kirjailijan kuoleman jälkeen sekä syyt sille, ettei sitä julkaistu kirjailijan elinaikana, ovat saaneet vakiintuneet selitykset. Nykään "De Doctrina Christianaa" pidetään Miltonin runojen teologisena kommentaarina. 
Charles R. Sumner ja John Carey ovat kääntäneet teoksen englanniksi. Sumnerin versio painettiin ensimmäisen kerran vuonna 1825. Se oli ainut englanninkielinen käännös ennen Careyn vuonna 1973 tekemää käännöstä. Teosta ei ole käännetty suomeksi.
Lingard

Lingard oli suomalainen kolmimastoinen teräsparkki, joka oli rakennettu 1893. Parkki oli suomalaisen Gustaf Eriksonin varustamon omistuksessa 1925–1935. Laiva myytiin Norjaan 1935 ja se oli sittemmin varastolaivana.
Lingardin rakensi Fevig Jernskibsbyggeri Grimstadissa Arendalissa Norjassa vuonna 1893 lontoolaiselle William Montgomery &amp; Co-varustamolle. Laivan vetoisuus oli 1 039 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 1 600 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 69,05 metriä, leveys 10,32 metriä ja syväys 5,40 metriä. Ahvenanmaalle Grace Harwar ostettiin Alf Monsenilta Tönsbergistä Norjasta vuonna 1925. Parkki oli Länsi-Intian ja Itämeren puutavaraliikenteessä. Se joutui hirmumyrskyyn Pohjanmerellä marraskuussa 1929 ja vaurioitui törmättyään yhteen ruotsalaisen höyrylaivan S/S Gerdin kanssa Kattegatissa 2. marraskuuta 1935 ollessaan puutavaralastissa matkalla Lontooseen. Törmäyksen jälkeen Gerd upposi vieden 21 hengen miehistönsä mukanaan. Pahoin vaurioitunut Lingard hinattiin Göteborgiin. 
Lingard myytiin 1935 Norjaan. Laiva toimi myöhemmin Norjassa varastolaivana ja muun muassa viljavarastona.
Salford City FC

Salford City Football Club on englantilainen jalkapalloseura Salfordista, Suur-Manchesterin alueelta. Seura pelaa Englannin sarjajärjestelmän neljännellä tasolla, Kakkosliigassa.
Seuran omistavat Manchester Unitedin entiset pelaajat Ryan Giggs, Gary Neville, Phil Neville, Paul Scholes, Nicky Butt ja David Beckham sekä liikemies Peter Lim.
Historia.
Seura perustettiin 1940 nimellä "Salford Central". Salford pelasi paikallisarjoissa vuoteen 1963 asti, jolloin se liittyi Manchester Leagueen ja muutti nimekeen "Salford Amateurs". 1970-luvulla seura voitti Lancashire Amateur Cupin kolmesti ja Manchester Premier Cupin kahdesti. Vuonna 1980 Salford sirrtyi ylemmäs, Cheshire County Leagueen, ja kaksi vuotta myöhemmin North West Counties Football Leagueen, Englannin sarjajärjestelmän yhdeksännellä tasolle. Vuonna 1989 Salford Amateurs vaihtoi nimekseen "Salford City". Seura vietti 1990-luvun ja 2000-luvun alun pääasiassa yhdeksännellä sarjatasolla kunnes Salford kauden 2007–2008 päätteeksi nousi kahdeksannelle tasolle, Northern Premier Leaguen 1. divisioonaan.
Vuonna 2014 Manchester Unitedin entiset pelaajat Ryan Giggs, Gary Neville, Phil Neville, Paul Scholes ja Nicky Butt sekä liikemies Peter Lim hankkivat seuran omistukseensa. Uusien omistajien panostusten myötä Salford nousi heti kauden 2014–2015 päätteeksi Northern Premier Leaguen ylimmälle tasolle ja heti seuraavalla kaudella kuudennelle sarjaportaalle, National League Northiin. Kaudella 2015–2016 Salford eteni myös ensimmäistä kertaa FA Cupin toiselle kierrokselle. Kaudella 2016–2017 kolmas perättäinen nousu jäi saavuttamatta, mutta sitä seurasi jälleen kaksi perättäistä nousua. Ensin Salford voitti National League Northin mestaruuden 2018 ja seuraavana vuonna se sijoittui kolmanneksi, mutta voitti nousukarsinnat ja nousi Kakkosliigaan. Vuonna 2019 David Beckham liittyi mukaan yhdeksi seuran omistajaksi.
Lalla Rookh (parkki)

Lalla Rookh oli suomalainen kolmimastoinen rautaparkki, joka oli rakennettu 1876. Parkki oli suomalaisen Gustaf Eriksonin varustamon omistuksessa 1926–1928. Laiva myytiin romutettavaksi Belgiaan 1928.
Lalla Rookhin rakensi R.J. Evans &amp; Co. Liverpoolssa vuonna 1876 liverpoolilaiselle Lever Brothersille joka käytti laivaa kopran kuljetukseen Etelämerellä sijainneilta plantaaseiltaan. Laivan vetoisuus oli 825 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 1 250 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 63,00 metriä, leveys 9,70 metriä ja syväys 5,70 metriä. Suomeen Lalla Rookh ostettiin Norjasta vuonna 1923. Parkin omistivat Werner Hacklin ja muut porilaiset laivanvarustajat vuoteen 1926 saakka jolloin sen omistajaksi tuli Gustaf Erikson. Porilaisomistuksessa laivan nimenä oli Karhu mutta Erikson palautti sille alkuperäisen nimen. Ollessaan helmikuussa 1925 painolastissa matkalla Kööpenhaminasta Jamaikan Savanna-la-Mariin Lalla Rookh kärsi vaurioita myrskyssä ja se hinattiin Norjan Haugesundiin korjattavaksi.
Viimeisen puutavaralastinsa Lalla Rookh kuljetti Porvoosta Lontooseen lokakuussa 1928. Se myytiin marraskuussa 1928 romutettavaksi Belgiaan ja se saapui Belgian Brüggeen joulukuun alussa 1928.
Kunisaki

Kunisaki () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Ōitan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin pohjoisosassa Kunisakin niemimaalla Seton sisämeren rannikolla. Niemimaan keskiosassa kaupungin länsirajalla kohoaa Futagovuori, jolta säteittäisesti virtaavat joet ovat muodostaneet kapeita ja pitkänomaisia laaksoja. Kunisakissa on 27 790 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 318,10 neliökilometriä.
Yhteydet Kunisakin niemimaalta Seton sisämeren kautta Japanin keskiosiin ovat historiallisesti olleet vahvat. Heian-kaudella alueelle kehittyi vuoristobuddhalainen kulttuuri ("Rokugō manzan"), josta muistona on säilynyt useita temppeleitä, kuten Futago-ji ja Monjusen-ji, ja lukuisia buddhalaisia kiviveistoksia. Edo-kaudella valtaosa nykyisen kaupungin alueesta kuului Kitsukin daimiokuntaan ja oli Matsudaira-klaanin hallinnassa. Kunisakin kaupunki perustettiin vuonna 2006, kun aiempi Kunisakin maaseutukaupunki ja kolme muuta maaseutukaupunkia, Aki, Kunimi ja Musashi, liitettiin toisiinsa. Merkittäviä elinkeinoja ovat riisin, mikan-mandariinien, mansikoiden ja kukkien viljely, kalastus ja nykyisin myös korkeateknologinen teollisuus.
Kaupungin kaakkoisosassa meren rannalla toimii Ōitan lentoasema, joka avattiin vuonna 1971.
Professor Koch

Professor Koch oli suomalainen kolmimastoinen teräsparkki, joka oli rakennettu 1891. Parkki oli suomalaisen Gustaf Eriksonin varustamon omistuksessa 1916–1922. Laiva myytiin vuonna 1922 hiiliproomuksi Argentiinaan sen jälkeen kun se oli törmännyt jäävuoreen.
Parkki Professor Kochin rakensi Russell &amp; Co. Port Glasgowssa Skotlannissa vuonna 1891 Elsflethissä Saksassa toimineelle Reederei Carl Winters-varustamolle. Laivan vetoisuus oli 1 398 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 2 350 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 68,90 metriä, leveys 10,80 metriä ja syväys 6,70 metriä. Suomeen Lalla Rookh ostettiin Reederei Carl Winters-varustamolta vuonna 1908. Parkin omisti vårdölainen Mathias August Troberg (1855-1935) vuoteen 1916 saakka jolloin sen omistajaksi tuli Gustaf Erikson. Ollessaan villalastissa matkalla Etelä-Afrikan East Londonista Bostoniin parkki ajoi karille lähellä Scituaten satamaa Massachusettsissa huhtikuun lopulla 1919 ja se hinattiin Bostoniin korjattavaksi. Parkki törmäsi suureen jäävuoreen 6. helmikuuta 1922 Falklandin saarista itäkaakkoon ollessaan salpietarilastissa matkalla Chilen Iquiquesta Etelä-Afrikan Delagoa Bayhin ja ajelehti sitten ohjauskyvyttömänä 70 vuorokauden ajan kunnes englantilainen höyrylaiva S/S Junin havaitsi parkin ja hinasi sen Montevideoon Uruguayhin. Parkki myytiin sitten hiiliproomuksi Buenos Airesiin ja se sai nimekseen Constancia, myöhemmin nimeksi muuttui Don Juan V. Proomu oli olemassa vielä vuonna 1954.
Pohjois-Saksan evankelis-luterilainen kirkko

Pohjois-Saksan evankelis-luterilainen kirkko () tai Nordkirche on yksi Saksan evankelisen kirkon jäsenkirkoista. Kirkon hallinto sijaitsee Schwerinissä.
Kirkolla on 884 seurakuntaa, ja vuoden 2023 lopussa kirkolla oli 1 708 631 jäsentä.
Kirkko syntyi vuonna 2012, kun entiset Mecklenburgin evankelisluterilainen maakirkko, Pohjois-Elben evankelisluterilainen kirkko sekä Pommerin evankelinen kirkko yhdistyivät yhdeksi kirkoksi.
Shuanghuan Auto

Shuanghuan Auto oli kiinalainen autonvalmistaja. Yhtiön pääkonttori sijaitsi Shijiazhuangissa, Hebein maakunnassa. Shuanghuan Auto oli toiminnassa vuosina 1988–2016, minkä jälkeen valtion hallinto lakkautti yhtiön tämän tuotteiden huonon laadun vuoksi.
Shuanghuan Auto sai kansainvälistä huomiota kopioidessaan muiden autonvalmistajien automalleja. Muun muassa Honda haastoi yhtiön oikeuteen Honda CR-V-mallin kopioimisesta Laibao SRV-automallissa.
Lugdunaami

Lugdunaami on keinotekoinen N-alkyyliguanidiini. Vesiliuoksessa se maistuu ihmisille 230 000-kertaa makeammalta kuin 2 massaprosenttinen (58.4 mmol/l) sakkaroosin vesiliuos. Se eräs kaikkein makeimmista tunnetuista aineista.
Sitä ei käytetä kaupallisesti, mutta sen on ehdotettu sopivan tiettyjen eläinten ruokien makeuttamiseen niiden ruokahalun lisäämiseksi. Monet muut makeutusaineet, kuten aspartaami, ovat tässä tarkoituksessa heikkotehoisia.
Lugdunaamin keksivät Claude Nofre ja Jean-Marie Tinti 1990-luvulla.
Muita lähes yhtä makeita aineita ovat karrelaami, sukrononihappo ja bernardaami. Ihmisille nämä maistuvat vastaavasti 200 000-, 200 000- ja 188 000-kertaa makeammilta kuin 58.4 mmol/l sakkaroosin vesiliuos.
Sannikka &amp; Ukkola

Sannikka &amp; Ukkola oli Yle TV1:llä perjantaisin klo 20 esitetty ajankohtaisohjelma. Ohjelmaa juonsivat Marja Sannikka ja Sanna Ukkola. Ohjelman ensimmäinen lähetys oli 14. syyskuuta 2018. Ohjelman viimeinen jakso esitettiin 29. marraskuuta 2019.
SHL-kausi 2019–2020

SHL-kausi 2019–2020 oli SHL:n 45. kausi. Kausi alkoi 14. syyskuuta 2019 ja runkosarja päättyi 12. maaliskuuta 2020. Koronaviruspandemian takia pudotuspelejä ei pelattu. Runkosarja ehdittiin kuitenkin pelata loppuun asti.
Runkosarja.
Tilastojen kärjessä.
Lähde:
Woodburn (parkki)

Woodburn oli suomalainen kolmimastoinen teräsparkki, joka oli rakennettu 1896. Parkki oli suomalaisen Gustaf Eriksonin varustamon omistuksessa 1919–1926. Laiva myytiin hiiliproomuksi vuonna 1926.
Woodburnin rakensi Russell &amp; Co. Greenockissa Skotlannissa vuonna 1896 Greenockissa toimineelle Robert Shankland &amp; Co.-varustamolle. Laivan vetoisuus oli 1 519 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 2 600 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 70,80 metriä, leveys 11,30 metriä ja syväys 6,70 metriä. Suomeen Woodburn ostettiin Robert Shankland &amp; Co.-varustamolta vuonna 1906. Se oli uusikaupunkilaisten laivanvarustajien omistuksessa vuoteen 1919 saakka ennen kuin se siirtyi Gustaf Eriksonin omistukseen. Parkki oli nopea purjehtija ja se teki muun muassa 14 vuorokaudessa matkan Kanadan Pictousta Englannin Milford Haveniin. Syyskuun alussa 1919 Woodburn purjehti vehnälastissa Sydneystä Malmöhön, kun se ajoi karille Kattegatissa Läsön saaren luona. 
Viimeisen matkansa Woodburn teki kivihiililastissa Australian Newcastlesta Fidžin Levukaan syyskuussa 1926. Parkki myytiin sen jälkeen hiiliproomuksi.
William Beckford

William Thomas Beckford (myös William Beckford nuorempi, 1. lokakuuta 1760 Soho Square, Lontoo – 2. toukokuuta 1844 Bath, Somerset) oli englantilainen keräilijä, poliitikko, harrastelijaorientalisti ja kirjailija. Hän oli aikansa julkisuuden henkilö, joka tuli tunnetuksi eksentrisestä käytöksestään, suuresta peritystä omaisuudestaan sekä seksuaalisesta vapaamielisyydestään. Beckfordin kirjallinen tuotanto käsittää romaaneja, satiireja ja matkakertomuksia sekä käännöksiä arabiankielisistä teksteistä. Hänet muistetaan parhaiten itämaisesta romaanistaan "Hirmuvaltias" ("Vathek", 1786) sekä mittavista rakennusprojekteistaan, joista kuuluisin oli uusvanha goottilainen katedraali Fonthill Abbey.
Bibliografia.
Bibliografia ei ole täydellinen.
Kylemore (parkki)

Kylemore oli suomalainen kolmimastoinen teräsparkki, joka oli rakennettu 1880. Parkki oli suomalaisen Gustaf Eriksonin varustamon omistuksessa 1934–1937. Laiva myytiin romutettavaksi Hampuriin 1937.
Kylemoren rakensi John Reid &amp; Co. Port Glasgowssa Skotlannissa vuonna 1880 liverpoolilaiselle Nicholson &amp; M’Gill-varustamolle. Laivan vetoisuus oli 1 219 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 1 900 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 72,94 metriä, leveys 11,02 metriä ja syväys 6,73 metriä. Suomeen Kylemore ostettiin R.H. Bagerilta Marstalilta Tanskasta vuonna 1934. Parkki oli Uudenkaupungin satamassa vuosina 1934 ja 1935 eikä ollut rahtiliikenteessä. Vuonna 1936 se kuljetti puutavaraa Suomesta Tanskan Esbjergiin.
Viimeisen matkansa Kylemore teki tammikuussa 1937 painolastissa Maarianhaminasta Hampuriin jonne se myytiin romutettavaksi. Kylemoren kaljuunakuva on esillä Ahvenanmaan merenkulkumuseossa Maarianhaminassa.
Inkakääpiöahven

Inkakääpiöahven ("Apistogramma baenschi") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva akvaariossakin pidetty kalalaji. Se on melko pieni kalalaji, korkeimmillaankin vain 5,3 senttimetrin mittainen. Muista "Apistogramma"-suvun lajeista se eroaa ainakin kylkiensä viiden tumman pystyraidan ansiosta. Inkakääpiöahventa tavataan villinä Etelä-Amerikan Perussa. Inkakääpiöahvenen lajinimi "baenschi" on annettu saksalaisen kirjailijan Hans A. Baenschin kunniaksi.
Kultakoruahven

Kultakoruahven ("Julidochromis ornatus") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva akvaariossakin pidetty kalalaji. George Albert Boulenger kuvasi sen tieteelle vuonna 1898. Kultakoruahven on melko pieni kalalaji, enimmilläänkin vain 8,5 senttimetrin mittainen. Sitä tavataan kansallisena Burundissa, Kongon tasavallassa, Tansaniassa ja Sambiassa.
Nakatsu

Nakatsu () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Ōitan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin luoteisosassa Suōnmeren rannikolla ja rajautuu lännessä Fukuokan prefektuuriin. Asutus on keskittynyt pienelle rannikkotasangolle Yamakunijoen alajuoksulle; noin 80 prosenttia kaupungin alueesta on metsäistä vuoristoa ja lännessä se ulottuu Hikovuorelle saakka. Nakatsussa on 84 040 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 491,53 neliökilometriä.
Kaupungin ydinalue sijaitsee Yamakunijoen suulla ja kehittyi Edo-kaudella Nakatsun daimiokunnan linnanaluskaupunkina. Nakatsulle myönnettiin kaupunkioikeudet vuonna 1929, minkä jälkeen se on laajentunut useiden kuntaliitosten kautta. Vuonna 2005 kaupunkiin liitettiin Yamakunin, Hon’yabakein ja Yabakein maaseutukaupungit sekä Sankōn kyläkunta. Perinteisiä elinkeinoja ovat sateenvarjojen ja viuhkojen tuotanto sekä erityisesti tekstiiliteollisuus. Myöhemmin kaupunkiin on kehittynyt terästeollisuutta ja korkeateknologista teollisuutta. Maaseudulla viljellään riisiä, vihanneksia ja hedelmiä, vuoristoalueilla siitakesieniä.
Nakatsun merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluvat esimerkiksi Nakatsun linna, Fukuzawa Yukichin entinen asuintalo sekä Yabakein kanjoni ja siellä sijaitseva Aonodōmonin tunneli. Kaupunkia palvelee JR Kyūshūn Nippō-päälinja.
George Albert Boulenger

George Albert Boulenger (19. lokakuuta 1858 Bryssel, Belgia – 23. marraskuuta 1937) oli belgialais-brittiläinen eläintieteilijä. Hän kuvasi eläessään yli eläinlajia. Hän toimi myös kasvitieteilijänä vuodesta 1907 alkaen.
Oldenburgin evankelisluterilainen kirkko

Oldenburgin evankelisluterilainen kirkko () on yksi Saksan evankelisen kirkon jäsenkirkoista. Sen pääpaikka on Oldenburg.
Kirkolla on 116 seurakuntaa. Vuoden 2019 lopussa kirkolla oli 397 903 jäsentä.
Saksin evankelisluterilainen maakirkko

Saksin evankelisluterilainen maakirkko () on yksi Saksan evankelisen kirkon jäsenkirkoista. Sen pääpaikka on Dresden.
Kirkolla on 702 seurakuntaa. Vuoden 2019 lopussa kirkolla oli 663 525 jäsentä.