tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
International Swimming League

International Swimming League eli ISL () on uinnin ammattilaisliiga joka on perustettu 2019. Ammattilaisliigaa on uitu kolmen kauden ajan vuosina 2019-2021. ISL:n neljäs kausi on lykätty vuodelle 2023. ISL perustuu tiimipohjaiseen kilpailuun uinnissa.
Historia.
FINA-ISL-kiista.
Kauden 2018 alussa ainoa FINAn määräämä vuosittainen uintiturnaus oli Uinnin maailmancup (). Uinnin näkyvyyden parantamiseksi perustettiin uusi tiimipohjainen formaatti. Organisaatio perustettiin 2017 (International Swimming League) ja se esiteltiin Anaheimissa syyskuussa 2018. Organisaatio perustuu ukrainalaisen miljardöörin Konstantin Grigorishin ideaan: Tämän Uuden liigan perustamistapahtuma olisi ollut vuosittainen "Energy for Swim" -kokous. Se pidettiin ensimmäistä kertaa 20. – 21. joulukuuta 2017 Torinossa. FINA lähetti kesäkuussa kirjeet kaikille 209 liitolle, joissa kehotettiin niitä olemaan tekemättä yhteistyötä ISL:n kanssa. 
Sääntöjen selvittämisen jälkeen sääntö sisältyy FINA:n 4.5 yleisiin sääntöihin. FINA totesi, että "Energy for Swim meet" oli nyt luokiteltu kansainväliseksi tapahtumaksi kaudella, koska "kilpailua, joka on käsitteellisesti suunniteltu omaamaan Suurin osa ulkomaisista osallistujista ei ole kansallinen kilpailu”, lausunto piti hyväksyä kuudessa kuukaudessa.
Koska hyväksyntäaika oli jo päättynyt, FINA olisi hylännyt kokoukseen osallistuvat urheilijat yhdestä kahteen vuotta eikä tapahtuman aikana saavutettuja maailmanennätyksiä olisi hyväksytty.
Osapuolten väliset neuvottelut katkesivat virallisesti 15. marraskuuta 2018 johtaen lopulta "Energy for Swim" meetin peruuttamiseen.
Gettyn kuros

Gettyn kuros on antiikin kreikkalaisen kuros-veistoksen näköinen veistos, joka on kuitenkin osoitettu nykyaikaiseksi väärennökseksi. Kuros on J. Paul Getty Museumin hallussa, ja se on aiemmin ollut esillä museossa (esine 85.AA.40).
Alun perin kuros ajoitettiin arkaaiselle kaudelle noin vuodelle 530 eaa. Veistos tuli esille vuonna 1983, ja sen väitettiin olleen sveitsiläisen Jean Lauffenbergerin hallussa vuodesta 1930. Tätä väitettä tuettiin kirjeaineistolla. Veistoksen aitous kyseenalaistettiin alusta lähtien. Epäilyksen aitoudesta herättivät alun perin muun muassa veistoksen mittasuhteet sekä tyylipiirteet, jotka tuntuvat yhdistelevän piirteitä eri aikakausilta, sekä se, että veistos on tehty thasoslaisesta marmorista, mikä sopii huonosti arkaaisen kauden veistokselle. Museo arvioi veistoksen silti aidoksi, koska sen marmori vaikutti kuluneelta tavalla, jonka arveltiin vievän satoja vuosia. Museo hankki veistoksen vuonna 1985 noin 9,5 miljoonalla dollarilla.
Tutkijat torjuivat veistoksen aitouden vuonna 1987, ja lisää todisteita tämän puolesta kerääntyi vuosien varrella. Veistokseen liittynyt kirjeaineisto todettiin väärennökseksi, ja esille tuli toisen melko samanlaisen mutta selvästi väärennetyn kuroksen torso. Lisäksi tutkimukset osoittivat, että ilmennyt marmorin kuluminen, tarkemmin sanottuna marmorissa olevan magnesiumin ulosvuotaminen, voidaan tuottaa keinotekoisesti laboratoriossa. Veistoksen ohessa oli museossa pitkään kyltti ”noin 530 eaa. tai nykyaikainen väärennös”. Veistos todettiin virallisesti väärennökseksi vuonna 2018, ja siirrettiin näyttelytiloista museon varastoon. Väärennöksen arvellaan olevan peräisin 1980-luvun alusta, ja sen tekijä saattaa olla Fernando Onore.
Veistos esittää kuroksille tyypilliseen tapaan alastonta nuorta miestä, joka on kuvattu frontaaliasennossa vasen jalka eteenpäin astuneena. Sen korkeus on 2,06 metriä. Mikäli veistos olisi ollut aito, se olisi ollut yksi harvoja kokonaisena säilyneitä kuroksia.
Lyonin kore

Lyonin kore () on antiikin kreikkalainen kore-veistos, joka on tehty arkaaisella kaudella noin vuonna 550–540 eaa. Nykyisin sen yläosa on esillä Musée des Beaux-Arts -museossa Lyonissa (esine H1993), mistä se on saanut nimensä, ja alaosa Akropolis-museossa Ateenassa (esine 269).
Veistos on sijainnut Ateenan Akropoliilla. Yläosa on löydetty ehkä 1600-luvulla, ja se tunnetaan Marseillesta vuonna 1719. Se tuli Lyonin museoon vuonna 1956. Aiemmin se tunnettiin nimellä "Marseillen Afrodite", koska sen luultiin olevan peräisin Marseillesta eli antiikin kreikkalaisesta Massaliasta. Alaosa löydettiin Akropoliilta 1880-luvulla. Humfry Payne osasi ensimmäisenä yhdistää Marseillen varhaisemman löydön sen ateenalaiseen vastinkappaleeseen.
Veistos on tehty marmorista, ja sen säilyneiden osien yhteiskorkeus on 1,13 metriä ja yläosan korkeus 0,65 metriä. Se esittää naista, joka on pukeutunut khitoniin ja himationiin sekä polos-kruunuun ja pitää kädessään uhrilahjaksi tarkoitettua kyyhkystä. Koriste-elementit ovat itäistä, joonialaista tyyliä. Veistoksesta on tehty nykyaikaisia kopioita, joissa yläosa ja alaosa esitetään jälleen yhdessä.
Münchenin kuros

Münchenin kuros on antiikin kreikkalainen kuros-veistos, joka on tehty arkaaisella kaudella noin vuonna 540–530 eaa. Nykyisin se on esillä Münchenin Glyptothekissä (esine 169).
Kuroksen sanotaan olevan peräisin Attikasta. Sen arvellaan toimineen alun perin hautamuistomerkkinä. Veistos esittää kuroksille tyypilliseen tapaan alastonta nuorta miestä, joka on kuvattu frontaaliasennossa vasen jalka eteenpäin astuneena. Veistos on tehty mahdollisesti paroslaisesta marmorista. Sen korkeus on 2,08 metriä. Nuorukaisella on suuret mantelinmuotoiset silmät ja arkaainen hymy. Monet yksityiskohdat, kuten lihakset, ovat aikaisempia kuroksia luonnollisempia.
New Yorkin kuros

New Yorkin kuros on antiikin kreikkalainen kuros-veistos, joka on tehty arkaaisella kaudella noin vuonna 590–580 eaa. Nykyisin se on esillä Metropolitan Museum of Art -museossa New Yorkissa (esine 32.11.1).
Kuros on peräisin Attikasta, ja se on varhaisimpia tunnettuja attikalaisia marmorisia ihmisveistoksia. Se on oletettavasti toiminut hautamuistomerkkinä. Veistoksen alkuperää ei kuitenkaan tunneta kovin hyvin. Se muistuttaa monin tavoin "Dipylonin kurosta" ja "Pyhän portin kurosta". Museo on saanut sen vuonna 1932.
Veistos esittää kuroksille tyypilliseen tapaan alastonta nuorta miestä, joka on kuvattu frontaaliasennossa vasen jalka eteenpäin astuneena. Veistos on tehty naksoslaisesta marmorista ja sen korkeus on 1,95 metriä. Pää on suhteellisen suuri vartaloon nähden, ja siinä on suuret mantelinmuotoiset silmät. Hiukset on laitettu taidokkaasti ja sidottu hiusnauhalla. Myös kaulalla on nauha. Kädet ovat suorina sivuilla lähellä vartaloa. Veistos on ollut alun perin maalattu, ja punaisen maalin jäänteitä on säilynyt muun muassa hiuksissa ja hiusnauhassa.
Veistos on säilynyt nykyaikaan lähes kokonaisena. Siitä puuttuu pieniä osia muun muassa kasvoista, käsistä ja jaloista. Jalusta on kiinteä osa veistosta.
Sunionin kuros

Sunionin kuros on antiikin kreikkalainen kuros-veistos, joka on tehty arkaaisella kaudella noin vuonna 590–580 eaa. Nykyisin se on esillä Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa (esine NM 3645).
Kuros on saanut nimensä siitä, että se on löydetty Sunionista läheltä Poseidonin temppeliä vuonna 1906. Joitakin pienempiä osia veistoksesta löydettiin vuosina 1957–1959.
Veistos esittää kuroksille tyypilliseen tapaan alastonta nuorta miestä, joka on kuvattu frontaaliasennossa vasen jalka eteenpäin astuneena. Veistoksen korkeus on 1,65 metriä. Lihakset on kuvattu selkeästi ja erottuvat poikkeuksellisen hyvin erityisesti selässä. Kädet ovat suorina sivuilla lähellä vartaloa. Hiukset ovat korkkiruuvimaisilla kiharoilla.
Säilynyt veistos on koottu useista osista. Sen vasen käsi puuttuu. Erityisesti jalkoja on kunnostettu.
Tenean kuros

Tenean kuros on antiikin kreikkalainen kuros-veistos, joka on tehty arkaaisella kaudella noin vuonna 560 eaa. Se on saanut nimensä löytöpaikastaan Teneasta. Nykyisin veistos on esillä Münchenin Glyptothekissä (esine 168).
Kuros-veistos toimi alun perin hautamuistomerkkinä, ja mahdollisesti esittää vainajaa itseään. Toisaalta vastaavanlaiset veistokset on usein nähty Apollon-jumalan kuvina. Veistos löytyi Korintin lähellä sijainneen antiikin Tenean kaupungin alueelta vuonna 1846.
Veistos esittää kuroksille tyypilliseen tapaan alastonta nuorta miestä, joka seisoo frontaaliasennossa vasen jalka hieman eteenpäin astuneena. Veistos on tehty paroslaisesta marmorista. Kuroksen korkeus on 1,53 metriä ja näin se on hieman luonnollista kokoa pienempi, mutta se antaa silti monumentaaliveistoksen vaikutelman. Vartalo on kuvattu osin realistisesti ja osin idealisoituna. Kädet ovat suorina lähellä vartaloa, ja kasvoilla on arkaainen hymy.
SanoNYT

SanoNYT (ruots. Nu är det NU!) oli alkujaan ruotsalainen lastenohjelma, jota on Ruotsin lisäksi esitetty myös Suomen, Norjan ja Tanskan televisioissa. Ohjelma oli SVT:n, YLEn, DR:n ja NRK:n yhteistuotanto ja siihen oli osallistunut myös lapsia kaikista yllä mainituista maista. Ohjelman alkuperäisversiota juonsi Katti Hoflin. Suomenkielisessä versiossa juontajana toimi Mari Lehtonen. Ruotsissa ohjelmaa esitettiin SVT1-kanavalla sekä Suomessa Veturi-ohjelmapaikalla YLE TV1:llä ja myöhemmin YLE TV2:lla. Ohjelman ensimmäinen jakso esitettiin Ruotsin televisiossa ensimmäistä kertaa 1. tammikuuta 2000.
Ohjelmassa käsiteltiin opettavaisesti eri asioita kuten ystävyyttä, avaruutta, säätä ja ihmiskehon toimintaa. Ohjelmassa oli monta eri osiota. Ohjelman pääosiossa juontaja juonsi ohjelmaa pienessä mökissä ja puhutteli yleisöä eri asioista, mitä ohjelmassa käsiteltiin. Koirien maailma-osiossa oli pääosissa numeroiden 1–9 mukaan nimetyt koirahahmot, jotka pohtivat yhdessä elämän suuria ja pieniä arvoituksia. Koiramaailma-osion suomenkielisestä toteutuksesta ja ohjauksesta vastasi Arja Kataja ja koirien ääninä oli Ossi Ahlapuro, Kaija Kiiski, Vesa Mäkelä ja Inkeri Wallenius. 
Osana ohjelmaa oli myös Minietsivät (Minideckarna), jossa neljää etsivää Alex, Osborn, Peppe ja Smulan yrittävät ratkaista arvoituksia. Kertojana oli suomenkielisessä versiossa Antti Pääkkönen.
Rovaniemen Sanomat

Rovaniemen Sanomat oli Rovaniemellä vuosina 1909–1910 ilmestynyt sanomalehti.
Monia lehtihankkeita aloittaneen Eemeli Salmisen "Rovaniemen Sanomat" oli paikkakunnan ensimmäinen sanomalehti. Se painettiin Kemissä, koska kirjapainot saivat lain mukaan toimia vain kaupungeissa. Vastaava toimittaja ja julkaisija Salminen työskenteli Kemissä ja toinen toimittaja F. E. Kariniemi Rovaniemellä. Yhteydenpito tapahtui rautatietä pitkin.
Kolmesti viikossa ilmestynyt "Rovaniemen Sanomat" ilmoittautui perustuslailliseksi ja kannatti eduskuntavaaleissa nuorsuomalaisia. Lehti lakkasi jo kolmen kuukauden kuluttua, koska Salminen ei saanut sille julkaisulupaa. Toisella paikkakunnalla painettu lehti ei muutenkaan saavuttanut riittävää menestystä.
Jabu Khanyile

Jabu Khanyile (28. helmikuuta 1957 Soweto – 12. marraskuuta 2006 Soweto) oli eteläafrikkalainen laulaja-lauluntekijä ja rumpali.
Elämä ja ura.
Varhaiset vaiheet.
Khanyile menetti äitinsä ollessaan pienenä, joten isä kasvatti hänet Sowetossa. Hän aloitti musiikin harrastamisen mbube-tyylisellä a cappella -laululla. Hän jätti koulun 14-vuotiaana ja meni töihin. Musiikkiuralle hän alkoi sitten suuntautua aluksi paikallisen Daffodils-yhtyeen kitaristina. Vuonna 1974 Khanyile liittyi yhdysvaltalaisesta funkista ja popista vaikutteita ottaneeseen Editions-yhtyeeseen, jota johti hänen veljensä. Hän oli siirtymässä tässä vaiheessa kohti rumpujensoittoa. Kun Editions hajosi, manageri ehdotti Khanyilelle sen muodostamista uudelleen nuoremmin muusikoin. Editions perustettiinkin uudelleen kahdella kokoonpanolla, mutta projekti päättyi, kun jäsenet piiloutuivat tai pakenivat maasta Soweton mellakoita (1976) edeltäneen ja seuranneen kuohunnan aikana. Khanyile toimi vielä The Movers -yhtyeessä, joka yhdisteli soulin ja paikallisen marabi-jazztyylin vaikutteita. 
Bayete ja sooloura.
Khanyile liittyi Bayete-yhtyeeseen alun perin rumpalina vuonna 1984. Yhtye sai huomattavaa suosiota debyyttialbumillaan "Mbombela" (1987). Seuraava albumi, "Hareyeng Haye" (1990) sisälsi hitin "Mbube". Bayete hajosi vuonna 1992, mutta liikemies Lindelani Mkhize lähestyi Khanyilea ja suostutteli tämän lähtemään soolouralle. Khanyile aloitti yhteistyön tuottaja Thapelo Khomon kanssa. Ensimmäisenä kahdeksasta sooloalbumistaan Khanyile julkaisi Khomon kanssa levyn "Mmalo-we"-levyn vuonna 1993. Soololevyt tehtiin enimmäkseen nimellä "Jabu Khanyile and Bayete", vaikka muuta Bayete-yhtyeen väkeä ei enää ollut mukana. "Mmalo-we"-levyn julkaisi kansainvälisesti Chris Blackwellin Mango-levy-yhtiö, ja julkaisua seuranneena vuonna levy sai kolme Etelä-Afrikan musiikkipalkintoa. Khanyile kuului apartheidin jälkeen uudenlaisen panafrikkalaisen tyylin kehittäjiin. Hän pääsi jakamaan lavan muiden muassa Youssou N'Dourin, Angélique Kidjon ja Papa Wemban kanssa. 
Heinäkuussa 1996 Khanyile teki ensiesiintymisensä Isossa-Britanniassa Lontoon Royal Albert Hallissa heinäkuussa 1996 Nelson Mandelan valtiovierailun kunniaksi. "Africa Unite" -levyllään Khanyile hyödynsi kekseliästä soitinkokoonpanoa, johon kuuluivat muiden muassa länsiafrikkalaiset kora ja balafon sekä kuubalainen tres. Suosio länsimaissa jäi kuitenkin rajalliseksi, joten Khanyile keskittyi toimimaan Etelä-Afrikan markkinoilla.
Khanyilen viimeinen levytys oli "Hiyo Lento" (2005). Heinäkuussa 2005 hän esiintyi Johannesburgin Live 8 -konsertissa. Viimeisen julkisen esiintymisensä hän teki Berliinissä vuoden 2006 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailun lopussa järjestetyssä Africa Calling -seremoniassa. Khanyile kärsi myöhäisellä urallaan diabeteksesta ja myöhemmin eturauhassyövästä, johon hän kuolikin.
Khanyile oli kahdesti naimisissa ja hänellä oli seitsemän lasta.
Fiat 300

Fiat 300 on Fiatin suunnittelema traktori. William Dozza ja Massimo Misley kertovat valmistusajaksi 1970–1976 kirjassaan "Fiat tractors from 1919 to present".
Pikkurokkopää

Pikkurokkopää ("Gibberichthys pumilus") on rokkopäiden (Gibberichthyidae) heimoon kuuluva syvissä merivesissä elävä kalalaji.
Pikkurokkopää voi kasvaa maksimissaan 9,2 senttimetrin mittaiseksi. Sen selkäevässä on 5–7 piikkiä ja peräevässä 3–5 piikkiä.
Pikkurokkopäätä tavataan Atlantin valtameren länsiosassa Georges Bankiin asti Yhdysvalloissa, Bermudassa, Bahamassa, Meksikonlahdella ja Karibianmereltä Espírito Santoon, Brasiliaan asti. Se elää 300–929 metrin syvyydessä merenpinnasta mesopelagisissa, batypelagisissa ja bentopelagisessa vyöhykkeessä. Sen elinympäristöjä ovat mannerrinteet ja -reunukset. Varhaisnuoret elävät öisin epipelagisella vyöhykkeellä mutta viettävät päivät syvemmissä vesissä.
Pikkurokkopää saavuttaa sukukypsyyden keskimäärin 8,1 senttimetrin mittaisena.
Pikkurokkopäätä ei varsinaisesti kalasteta, mutta sitä saadaan toisinaan sivusaaliiksi väliveden ja pohjan pyydyksistä.
Richard Henry Dana (nuorempi)

Richard Henry Dana nuorempi (1815−1882) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja poliitikko. Kun Dana joutui silmätaudin vuoksi keskeyttämään lakitieteelliset opintonsa, hän ryhtyi tavalliseksi merimieheksi laivaan, joka kulki Amerikan rannikoita pitkin. Retkeä hän on kuvannut kirjassa "Two Years Before the Mast" (1840), jota pidetään erinomaisena merimiesolojen kuvauksena. Vuonna 1840 hänestä tuli asianajaja ja julkaisi 1841 merioikeudesta ansiokkaan teoksen "The seaman’s friend". Dana otti tehokkaasti osaa tasavaltalaisen puolueen muodostamiseen 1854−1856 ja kannatti Abraham Lincolnin ja Ulysses S. Grantin presidentiksi valitsemista.
Lähtiessään merille Dana rikkoi perinteitä eikä noudattanut niitä odotuksia, joita häneen oli asetettu. Merimiehenä hän tutustui rivimerimiesten elämään. Hän palasi sittemmin opintojen pariin ja toimi merimiesten edustajana varustamoiden suuntaan. Hän vastusti orjuutta ja puolusti karanneita orjia ja joutui siksi Bostonin hienoston karsastuksen kohteeksi.
Danan isä oli yhdysvaltalainen runoilija Richard Henry Dana vanhempi (1787–1879).
Charles Anderson Dana

Charles Anderson Dana (1819−1897) oli yhdysvaltalainen toimittaja ja kirjailija. Hän otti 1843−1846 osaa "Brook farm community" -nimisen kommunistisen yhteisön kokeiluihin. Hän oli 1848−1862 vaikutusvaltaisen "New-York Tribune" -lehden toimittajana. 1863−1865 hän vaikutti sota-asiain apulaissihteerinä paljon presidentti Abraham Lincolniin ja sai muun muassa aikaan, että kenraali Ulysses S. Grantille uskottiin tärkeitä päälliköntehtäviä silloin riehuneessa sisällissodassa. Dana suunnitteli ja julkaisi muutamien muiden kanssa suuren tietosanakirjan "New American Cyclopædia" (1855−1863; uudistettu painos nimellä "The American Cyclopædia", 16 osaa, 1873−1876). Vuonna 1868 hän perusti New Yorkiin "Sun"-nimisen päivälehden, josta pian tuli yksi Yhdysvaltojen laajimmalle levinneitä lehtiä. Muita hänen julkaisujaan ovat "Lincoln and his cabinet" (1896) ja muistelmat "Recollections" (1897).
Noah Gregor

Noah Gregor (s. 28. heinäkuuta 1998 Alberta) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura San Jose Sharksia. Sharks varasi keskushyökkääjänä pelaavan Gregorin neljännellä kierroksella numerolla 111. Hän laukoo vasemmalta. Syyskuussa 2023 Gregor siirtyi koesopimuksella Toronto Maple Leafsiin. Lokakuussa 2023 Gregor teki Maple Leafsin kanssa yksivuotisen ja 775 000 dollarin arvoisen sopimuksen. 
Heinäkuussa 2024 Gregor teki vapaana pelaajana Ottawa Senatorsin kanssa vuoden mittaisen ja 850 000 dollarin arvoisen sopimuksen.
Maaliskuussa 2025 Gregor palasi Sharksiin Senatorsin kaupattua hänet sinne yhdessä Zack Ostapchukin ja toisen kierroksen varausvuoron vuoden 2025 varaustilaisuudessa kanssa vaihdossa Fabian Zetterlundiin, Tristen Robinsiin ja neljännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2025 varaustilaisuudessa.
Helsingin yliopiston vanha fysiologian laitosrakennus

Helsingin yliopiston vanha fysiologian laitosrakennus sijaitsee Siltavuoressa Siltavuorenpenkereellä Snellmaninkadun päässä. Se on osa Minerva-oppimiskeskusta vuonna 2004 rakennetun rakennuksen ja 1960-luvulla rakennetun välirakennuksen kanssa.
Rakennus on alun perin suunniteltu fysiologian laitokseksi, ja se on nykyisin kasvatustieteellisen tiedekunnan käytössä osana keskustakampusta.
Rakennus sai alkunsa syyskuussa 1901 fysiologian professori Robert Tigerstedtin kirjeestä lääketieteelliselle tiedekunnalle, jossa hän muistutti, kuinka oli suostunut Helsingin yliopiston professoriksi sillä ehdolla, että fysiologian laitos saisi uuden laboratorion. Laboratoriorakennuksen rakentamisesta asetettiin konsistorin toimesta komitea marraskuussa 1901, ja Gustaf Nyströmin suunnitelma rakennuksesta hyväksyttiin vuonna 1902. Rakennustyö aloitettiin joulukuussa 1903 ja se valmistui kesäkuussa 1905. Virallisesti rakennus vihittiin käyttöön 1.2.1906.
Rakennuksen sisätilat on suunniteltu pitkälti Tigerstedtin toiveiden mukaisesti. Tigerstedt oli ollut mukana Ruotsin Karoliinisen instituutin fysiologian rakennuksen käyttöönotossa 1880-luvun lopulla, ja siten osasi esittää tarkat toiveet kerrosaloista, neliömääristä ja huoneiden sijoituksista. Rakennus rakennettiin suoraan peruskalliolle, mikä auttoi suuresti fysiologisten laboratoriokokeiden tekemisessä. Varsinaisia suuria harjoituslaboratoriosaleja ei kuitenkaan tarvinnut sijoittaa rakennukseen, sillä Keisarillisella Aleksanterin-Yliopistolla oli poikkeuksellisesti oma fysiologisen kemian laitos toisaalla.
Nyström kiinnitti erityistä huomiota rakennuksen pääjulkisivuun ja sen punaiseen risaliittiin, tiedostaen sen hallitsevan sijainnin Snellmaninkadun päässä. Valmistuessaan rakennuksen julkisivu oli vielä nykyistäkin hallitsevampi, kun kadun päässä olevia muita rakennuksia ei ollut rakennettu.
Rakennus muodostaa rappaamattomalla tiilijulkisivullaan yhtenäisen kokonaisuuden sen naapuriin vuonna 1910 valmistuneen Psychologicumin kanssa. Nyström oli suunnitellut Siltavuorelle myöskin yhtenäisen anatomian laitoksen vuonna 1914, mutta sitä ei koskaan toteutettu. Anatomian laitosrakennus rakennettiin lopulta alueelle vasta vuonna 1928 tyystin eri tyylisuunnan mukaisena.
Hooters Air

Hooters Air oli yhdysvaltalainen halpalentoyhtiö. Sen perusti vuonna 2003 Hooters-ravintolaketjun omistaja Bob Brooks. Hurrikaani Katrinan jälkeinen polttoaineen hinnannousu ja koventunut kilpailu aiheuttivat sen, että yhtiön toiminta kääntyi tappiolliseksi. Se lopetti toimintansa 17. huhtikuuta 2006.
Historia.
Hooters Air perustettiin vuonna 2003, kun Hooters-ravintolaketjun omistaja Bob Brooks osti eteläcarolinalaisen tilauslentoyhtiö Pace Airlinesin. Yhtiö aloitti lennot maaliskuussa 2003, ja Pace Airlines liikennöi kaikki sen lennot. Hooters Airin tarkoitus oli lisätä Hooters-brändin tunnettuutta.
Hooters Airia markkinoitiin halpalentoyhtiönä, mutta se pyrki erottumaan tarjoamalla parempaa palvelua kuin saman hintaluokan kilpailijansa. Sen koneissa oli keskimääräistä enemmän jalkatilaa, ja yli tunnin mittaisilla lennoilla tarjottiin lämmin ateria. Jokaisella lennolla oli mukana kaksi paikallisissa ravintoloissa työskentelevää shortseihin ja tiukkoihin toppeihin puettua tarjoilijaa, joita kutsuttiin Hooters-tytöiksi. Heillä ei kuitenkaan ollut viranomaisten matkustamohenkilökunnalta vaatimia koulutuksia, ja niinpä lentojen miehistöön kuului myös kolme lentoemäntää. Hooters-tyttöjen tehtävänä oli viihdyttää matkustajia ja muun muassa juontaa tietokilpailuja.
Parhaimmillaan Hooters Air lensi 15 kohteeseen, joiden joukossa oli lomakohteita, muun muassa Las Vegas, Nassau ja useita kaupunkeja Floridassa, sekä Keskilännen pienempiä kaupunkeja, kuten Gary. Hooters Airin lennot toivat moniin pieniin kaupunkeihin lisää matkailijoita ja kohensivat kaupunkien taloutta. Yhtiön solmukohta oli Etelä-Carolinan Myrtle Beach, jonne se toi viikoittain kolmesta viiteen tuhatta matkailijaa.
Yhtiön alamäki alkoi vuonna 2005, kun se joutui lakkauttamaan reittinsä Rockfordiin United Airlinesin kilpailun vuoksi. Myöhemmin samana vuonna hurrikaanit Katrina ja Rita nostivat polttoaineen hintaa. Samoihin aikoihin toimintaansa laajentavat halpalentoyhtiöt, kuten Southwest Airlines, alkoivat kilpailla Hooters Airin kanssa samoilla reiteillä. Yhtiö lopetti kaikki reittilennot alkuvuodesta 2006, mutta jatkoi vielä muutamilla reiteillä tilauslentojen lentämistä, kunnes toiminta loppui kokonaan 17. huhtikuuta 2006.
Hooters Air tuotti Hootersille yli 40 miljoonan dollarin tappiot. Hooters Airin lennot liikennöinyt Pace Airlines jatkoi toimintaansa vuoteen 2009 saakka.
Laivasto.
Hooters Airin laivastoon kuului vuonna 2006 seitsemän lentokonetta.
Kohteet.
Hooters Air lensi seuraaviin kohteisiin yhtiön toiminnan loppuessa 17. huhtikuuta 2006.
Aiemmin se lensi myös seuraaviin kohteisiin.
Fontell

Fontell on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Bintou Malloum

Bintou Malloum (31. maaliskuuta 1946 Torror, Salamat – 10. maaliskuuta 2020 N'Djamena) oli tšadilainen poliitikko ja diplomaatti.
Malloum hyväksyttiin vuonna 1997 ensimmäisenä naisena École nationale d'administrationiin (Kansallinen hallintokoulu). Hän työskenteli maansa hallituksessa vuosina 1993–2003. Ensin hän vastasi julkisista palveluista ja työstä valtiosihteerinä; sitten hän toimi kolmesti sosiaali- ja perheministerinä. Malloum oli myös ensimmäisenä naisena Tšadin suurlähettiläänä Kongon tasavallassa, Saksassa ja Italiassa. Hän sai vuonna 2012 nimityksen Tšadin viralliseksi edustajaksi Rotaryssa. Vuonna 2017 hän julkaisi kirjan "Le destin d'une pionnière".
Torsten Pettersson

Torsten Pettersson (s. 9. heinäkuuta 1955 Turku) on suomenruotsalainen kirjailija ja kirjallisuustieteen professori Uppsalan yliopistossa.
Pettersson aloitti kirjallisen uransa kirjoittamalla runoja, mutta siirtyi sitten rikosromaaneihin.
Siiri Pulkkinen

Siiri Pulkkinen (s. 27. huhtikuuta 2002) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavaa Joensuun Mailaa. Kaudella 2019 Pulkkinen edusti Naisten Superpesiksessä pelaavaa Lappeenrannan Pesäysejä sekä naisten suomensarjassa pelannutta Puijon Pesistä. Kausi Puijon Pesiksen paidassa päättyi sarjanousuun Ykköspesikseen. Pulkkisen aiempia seuroja ovat Muhoksen Pallosalamat sekä Siilinjärven Pesis.
Superpesis.
Naisten Superpesiksessä Pulkkinen debytoi kaudella 2019 Lappeenrannan Pesäysien paidassa. Kaudella 2019 Pulkkinen pelasi Superpesiksessä 6 ottelua, joissa syntyi 1+3 lyötyä juoksua sekä 1 tuotu juoksu. Lisäksi tilille kertyi 11 kärkilyöntiä. Kaudeksi 2020 Pulkkinen siirtyi Naisten Superpesiksessä pelaavaan Joensuun Mailaan.
1. https://puijonpesis.fi/player/siiri-pulkkinen/
2. http://www.pesiksenmaailma.fi/index.php/pelaajakortit?pelaajaid=8681&amp;view=pelaajakortti
3. https://www.joensuunmaila.fi/naiset/ajankohtaista/pulkkisen-sisarukset-joensuun-mailaan
Jacoba (Hainaut’n kreivitär)

Jacoba (25. heinäkuuta 1401 Le Quesnoy – 9. lokakuuta 1436 Teylingen) oli Wittelsbach-sukuinen Baijeri-Straubingin herttuatar sekä Hollannin, Zeelandin ja Hainaut’n kreivitär. Hän oli Baijerin herttuaparin Vilhelm II:n ja Margareetan ainoa tytär ja perijä. Hänet kihlattiin lapsena Tourainen herttualle Juhanalle, josta tuli myöhemmin Ranskan dauphin.
Vilhelm II halusi, että Jacoba perii häneltä Hollannin, Zeelandin ja Hainaut’n, mutta muitakin näiden alueiden tavoittelijoita oli. Jacoba jäi 16-vuotiaana leskeksi, ja pian hänen isänsäkin kuoli. Baijerin uusi herttua Juhana Armoton, joka oli Jacoban setä, alkoi vaatia Hollantia ja Seelantia itselleen ja sai tukea Saksan keisarilta Sigismundilta sekä hollantilaisten aatelismiesten ryhmittymältä, jota kutsuttiin nimellä turskat. Toinen ryhmittymä nimeltä koukut tuki Jacobaa Hollannin hallitsijaksi.
Jacoban joukot voittivat Juhanan liittolaiset Gorinchemissa vuonna 1417, mutta hänen valta-asemansa ei silti vakiintunut. Muun muassa Dordrecht ja Rotterdam siirtyivät lyhyen ajan sisällä Juhanalle.
Jacoban seuraava avioliitto Brabantin Juhana IV:n kanssa epäonnistui. Mies myi Hollannin ja Seelannin Jacoban sedälle. Jacoba halusi erota miehestään ja lähti Englantiin, jossa hän avioitui Gloucesterin herttuan kanssa. Avioliittoa ei tunnustettu Englannin ulkopuolella. Palattuaan Hainaut’hon Jacoba joutui pakenemaan mieheksi pukeutuneena Hollantiin omien liittolaistensa luokse.
Delftin sopimuksessa vuonna 1428 Jacoba sai pitää muodolliset arvonimensä, mutta käytännössä kolmen kreivikunnan hallitsijaksi nousi Filip Hyvä. Myöhemmin Jacoba luopui arvonimistään ja avioitui Filip Hyvän lähipiiriin kuuluneen aatelismiehen kanssa. Jacoba kuoli tuberkuloosiin vuonna 1436.
Jyotiraditya Scindia

Jyotiraditya Scindia (s. 1. tammikuuta 1971) on intialainen poliitikko. Hän kuuluu Gwaliorin ruhtinaskuntaa hallinneeseen Scindia-dynastiaan. Hän edusti Gunan vaalipiiriä neljän kauden ajan Lok Sabhassa vuosina 2001–2019. Kesäkuussa 2020 hänet äänestettiin Rajya Sabhaan edustamaan Madhya Pradeshin osavaltiota.
Scindian isä Madhavrao Scindia oli Gwaliorin ruhtinaskunnan viimeinen maharadža ja äitinsä Madhavi Raje Scindia Nepalin pääministerin ja Kaskin maharadžan lapsenlapsenlapsi. Hän opiskeli taloustiedettä Harvardin yliopistossa ja valmistui sieltä B.A. -oppiarvolla vuonna 1993. Stanford Graduate School of Businessista hän valmistui MBA-tutkinnolla 2001. Hänen isänsä oli kongressipuolueen pitkäaikainen poliitikko, joka edusti Gunan vaalipiiriä kuolemaansa saakka vuoteen 2001. Vasta isänsä kuoltua hän siirtyi mukaan politiikkaan onnistuen voittamaan isänsä entisen vaalipiirin kannatuksen. Hän menetti paikkansa parlamentissa vuoden 2019 parlamenttivaaleissa koetun tappion jälkeen. 
Scindia vaikutti kongressipuolueessa vuoteen 2020 asti, kunnes päätti erota isänsä syntymäpäivänä 10. maaliskuuta. Eronsa yhteydessä 22 hänelle uskollista Madhya Pradeshin osavaltioparlamentin lainsäätäjää erosi hänen perässään. Hänen eronsa syynä pidetään pettymystä siitä, että kongressipuolue valitsi hänen sijastansa Madhya Pradeshin pääministeriksi Kamal Nathin. Häntä ei myöskään valittu johtamaan puolueen toimintaa osavaltiossa, mikä myös annettiin Nathin tehtäväksi. Hänen suhteensa kongressipuolueeseen heikkeni myös puheenjohtaja Rahul Gandhin erottua tehtävästään vuoden 2019 vaalitappion seurauksena. Scindialla oli läheiset suhteet Gandhiin, minkä vuoksi hänen vaikutusvaltansa puolueessa heikkeni Gandhin luovuttua puheenjohtajan tehtävistä. Eronsa jälkeen hän liittyi nopeasti Intian kansanpuolueeseen (BJP), joka nimesi hänet muutaman tunnin kuluttua Madhya Pradeshin Rajya Sabha -ehdokkaaksi. 19. kesäkuuta 2020 hänet äänestettiin Rajya Sabhaan. 
Scindia on ollut naimisissa Priyadarshini Raje Scindian kanssa vuodesta 1994. Heillä on kaksi lasta, poika ja tytär.
Nunavutin parlamentti

Nunavutin parlamentti (, , ) on Nunavutin territorion alueparlamentti. Se säätää lakeja territorion alueella Kanadan keskushallinnon suomissa puitteissa. 
Edustajat eivät parlamentin sääntöjen mukaan edusta mitään poliittista puoluetta, vaan päätöksiä tehdään konsensuksen pohjalta.
Historia.
Ensimmäiset vaalit pidettiin vuonna huhtikuussa 1999 territorion luomisen jälkeen.
Kuningatar Elisabet II vieraili uuden territorion parlamentissa valtaannousunsa 50-vuotisjuhlan kunniaksi vuonna 2002. Hän päätti tuolloin pitämänsä englannin- ja ranskankielisen puheen inuktitutiksi ”Nakurmiit ammalu quviasugitsi”, mikä tarkoittaa ”kiitos ja pysykää onnellisina”. 
Parlamentti vahvisti Nunavutin virallisten symbolit, lipun, vaakunan ja puhemiehen sauvan lisäksi, 1. toukokuuta 2000: virallinen eläin (kanadaneskimokoira), kukka (sinirikko) ja lintu (kiiruna).
Nunavutin parlamentti isännöi G7-maiden kokousta 2010. 
Kokoonpano.
Viimeisimmät vaalit pidettiin 2017.
Dhruba Ghosh

Dhruba Ghosh (25. lokakuuta 1957 Mumbai – 10. heinäkuuta 2017 Mumbai) oli intialainen saranginsoittaja.
Varhainen elämä.
Ghosh oli tablansoittaja Nikhil Ghoshin poika sekä tablansoittaja-sitaristi Nayan Ghoshin veli. Hän sai isältään tabla- ja lauluopetusta, mutta innostui 14-vuotiaana sarangista. Sen soitossa häntä opetti Sagiruddin Khan. Lisäksi hän opiskeli musiikin teoriaa Dinkar Kaikinin ja Ali Akbar Khanin johdolla. Ghosh esiintyi eri puolilla Intiaa ja Euroopassa. Vuonna 2001 hän soitti Robert Milesin albumilla "Organik".
Palkinnot.
Ghosh teki Paul Winter Consortin kanssa yhteistyötä albumilla "", joka sai parhaan new age -albumin Grammy-palkinnon vuonna 2011. Vuonna 2013 Ghoshille myönnettiin Sangit Natak Akademin palkinto. Hän sai myös Ustad Abdul Latif Khan Awardin Madhya Pradeshin hallitukselta.
Muu toiminta.
Ghosh johti Bharatiya Vidya Bhavanin musiikin laitosta. Hän toimi Sangit Mahabharatin rehtorina Mumbaissa vuosina 1995–1997. Hän kuului Rotterdamin musiikkiyliopiston henkilökuntaan vuosina 2006–2008. Hän myös osallistui seminaareihin ja workshopeihin useissa oppilaitoksissa Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Kuolema.
Ghosh kuoli sydäninfarktiin kotonaan 59-vuotiaana. Hänen belgialainen vaimonsa oli kuollut vuonna 2016.
Robert Lowry

Robert Lowry (12. maaliskuuta 1826 Philadelphia, Pennsylvania − 25. marraskuuta 1899 Plainfield, New Jersey) oli yhdysvaltalainen baptistisaarnaaja ja gospelmusiikin säveltäjä sekä virsirunoilija.
Elämänvaiheet ja työ.
Lowry opiskeli Lewisburgin yliopistossa (Buck­nell Un­i­ver­si­ty), jossa hänestä tuli kirjallisuuden professori. Hän toimi baptistipastorina vuodesta 1854 useissa baptistiseurakunnissa New Yorkissa, Pennsylvaniassa ja New Jerseyssä. 1876 hänestä tuli Brooklynin yliopiston professori, mutta hän palasi pastorin työhön New Jerseyssä.
Hän toimi myös musiikinkustantajana Biglow and Main -kustantamossa, joka oli aikanaan johtava ns. pyhäkoulumusiikin kustantaja. Lowry tuli sen johtajaksi William B. Brandburyn jälkeen 1868. Hänen julkaisemiaan kirjoja ovat muun muassa "Happy Voices ("1865), "Chapel Melodies ("1868), "Bright Jewels ("1869), "Pure Gold ("1871), "Royal Diadem ("1873), "Tidal Wave" (1874), "Fountain of Song ("1877) ja "Welcome Tidings ("1877). Lowryn kustantamissa kirjoissa on yli 6 000 laulua, josta yli 800 on hänen kirjoittamia. Kaikkiaan hän on kirjoittanut noin 1000 sävelmää. Tunnetuin hänen kirjoittamansa sävelmä on ”Shall We Gather at the River”, joka ilmestyi kokoelmassa "Happy Voices" 1865. 
Lowryn lauluja ja sävelmiä suomenkielisissä virsi- ja laulukirjoissa.
Ruotsin kirkon virsikirja
Hengellisiä lauluja ja virsiä
Siionin kannel
Viisikielinen
Hengellinen laulukirja
Seurakunta laulaa
Messulauluja
Näkemiin Neuvostoliitto

Näkemiin Neuvostoliitto on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut inkeriläinen draamakomediaelokuva, joka on virolais-suomalaista tuotantoa. Sen on käsikirjoittanut ja ohjannut Lauri Randla. Se on ensimmäinen inkeriläinen elokuva. 
Juoni.
Elokuva sijoittuu Neuvostoliiton loppuaikoihin ja kertoo nuoren Johanneksen (Niklas Kouzmitšev) inkeriläisestä perheestä Neuvosto-Virossa. Vapaamielinen opiskelijaäiti (Nika Savolainen) on kallellaan länteen, kun taas isoäiti (Ülle Kaljuste) haluaisi pojasta kunnon neuvostokansalaisen. Omintakeinen perhe natisee liitoksissaan ja Viro kipuilee uudelleenitsenäistymisen kanssa samalla kun Johanneksen omat kasvukivut käyvät yhä kovemmiksi. Äidin lähtö Suomeen ja ensirakkaus tšetšeenityttö Veraan (Elene Baratašvili) mullistavat pojan elämän.
Tuotanto.
Elokuvan rahoittivat Eesti Filmi Instituut, Suomen elokuvasäätiö, Eurimages ja Eesti Kultuurkapital, ja se toteutettiin yhteistyössä Yleisradion kanssa. Elokuvan levityksestä Suomessa vastasi B-Plan Distribution. 
Sekä Eesti Filmi Instituut että Suomen elokuvasäätiöt innostuivat hankkeesta nopeasti. Eesti Filmi Instituut ei ole aiemmin rahoittanut mitään elokuvaa yhtä suurella summalla. 
Vastaanotto.
Alun perin maaliskuulle ensi-iltaan suunniteltu elokuva herätti etukäteen runsaasti kiinnostusta, ja osa pääkaupunkiseudulle kesäkuussa järjestyistä ennakkonäytöksistä myytiin loppuun.
Viimeiset

Viimeiset on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut lännenelokuva, jonka on ohjannut Veiko Õunpuu. Elokuva on suomalais-virolainen yhteistuotanto, ja sen ovat käsikirjoittaneet Õunpuu, Heikki Huttu-Hiltunen ja Eero Tammi. Sen pääosia esittävät Pääru Oja, Laura Birn, Tommi Korpela, Elmer Bäck, Samuli Edelmann ja Sulevi Peltola. Elokuva sijoittuu pieneen kaivoskylään, jonka asukkaat taistelevat paikallisten tunturimaiden käytöstä. Elokuva on kuvattu Suomen ja Norjan Lapissa.
"Viimeiset" sai ensi-iltansa 27. marraskuuta 2020. Elokuva oli Viron kansainvälisen elokuvan Oscar-ehdokkaana.
Tuotanto.
"Viimeiset" on kuvattu pääosin Suomessa, ja suomalaisten yhteistuottajien, näyttelijöiden ja työryhmän jäsenten lisäksi käsikirjoittajina ovat toimineet suomalaiset Heikki Huttu-Hiltunen ja Eero Tammi yhdessä Õunpuun kanssa. Elokuvan lavastuksesta vastaa Jussi-palkittu Otso Linnalaakso. Kaivoksessa kuvatut kohtaukset on kuvattu Pyhäsalmella, Inmet Mining Oy:n kaivoksessa. Samassa kaivoksessa on kuvattu myös YLE:n ja SVT:n yhdessä tilaama televisiosarja White Wall, joka esitettiin Suomen televisiossa loppuvuonna 2020.
Elokuvan ovat tuottaneet virolaisen Homeless Bob Productionin Katrin Kissa, suomalaisen Bufon Mark Lwoff ja Misha Jaari ja hollantilaisen PRPL:n Ellen Havenith. Elokuvan levityksestä Suomessa vastaa B-Plan Distribution.
Grigori Danilevski

Grigori Petrovitš Danilevski, salanimi A. Skavronski, (; 1829−1890) oli venäläinen romaaninkirjoittaja, kotoisin Harkovan kuvernementista. Hän on kirjoittanut useita romaaneja, joita aikoinaan Venäjällä ja ulkomaillakin luettiin paljon. Huomattavimmat niistä ovat 'Uusvenäjän pakolaiset' (1862), 'Pakolaisten paluu' (1863) ja 'Uusilla paikoilla' (1867) ja historialliset romaanit 'Mirovitš' (1879), 'Ruhtinatar Tarakanova' (1883), 'Musta vuosi' (1888). Nunnaluostareita kuvailee 'Yhdeksäs aalto' (1874). Henkilöiden karakteristiikka Danilevskin romaaneissa on heikko, mutta ne ovat hauskasti kerrottuja ja täynnä jännittäviä seikkailuja. 'Ukrainan muinaisuus' (1866) käsittelee Etelä-Venäjän kulttuurihistoriaa. Hänen kootut teoksensa ilmestyivät 1876. Vuosina 1881−1890 hän oli "Hallituksen sanansaattajan" päätoimittajana. Teoksista on suomennettu ainoastaan "Naisenryöstö".
Paavo Salonius

Paul (Paavo) Oskar Salonius (26. helmikuuta 1839 Tyrvää – 15. heinäkuuta 1885 Espoo) oli suomalainen opettaja, kielentutkija ja toimittaja.
Paavo Saloniuksen vanhemmat olivat kappalainen Henrik Salonius ja Agata Charlotta von Pfaler. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lukiosta vuonna 1859, opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1864 ja opettajakandidaatiksi vuonna 1866. Vuonna 1874 hänet otettiin uudelleen yliopistoon teologian opiskelijaksi.
Salonius työskenteli Lappeenrannan yksityislyseon opettajana vuosina 1879–1883. Hän toimi myös kirjallisuuden suomentajana, kielentutkijana ja "Sanomia Turusta" -lehden toimittajana vuosina 1871–1873.
Tambopatanmuura

Tambopatanmuura ("Cymbilaimus sanctaemariae") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Tambopatanmuuraa tavataan Boliviassa, Brasiliassa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 541 000 km2. Lajin on kuvattu olevan melko yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Amazoniankaljusilmä

Amazoniankaljusilmä ("Phlegopsis nigromaculata") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Amazoniankaljusilmää tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 6 080 000 km2. Lajin on kuvattu olevan melko yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Brasiliankaljusilmä

Brasiliankaljusilmä ("Phlegopsis borbae") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Brasiliankaljusilmää tavataan Brasiliassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 264 000 km2. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pensaskaljusilmä

Pensaskaljusilmä ("Phlegopsis erythroptera") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Pensaskaljusilmää tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Venezuelassa ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 2 460 000 km2. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
B-Plan Distribution

B-Plan Distribution Oy on vuonna 2013 perustettu suomalainen elokuvien levitysyhtiö. Yhtiön omistaa elokuvatuotantoyhtiö Bufo.
B-Plan on perustamisestaan lähtien levittänyt Bufon tuottamat tai osatuottamat elokuvat suomalaisiin elokuvateattereihin. Osatuotantoihin kuuluvat mm. Peter Greenawayn "Eisenstein in Guanajuato", Aki Kaurismäen "Toivon tuolla puolen" ja "Kuolleet lehdet", Veiko Õunpuun "Viimeiset", Lauri Randlan "Näkemiin Neuvostoliitto" ja Eskil Vogtin "De Uskyldige".
B-plan on levittänyt myös muiden kotimaisten tuotantoyhtiöiden dokumentti- ja fiktioelokuvia. Näkyvimpinä Juho Kuosmasen Cannes-menestykset "Hymyilevä mies" ja "Hytti nro 6".
Suomi–Ruotsi-maaottelu 1972

Vuoden 1972 Suomi–Ruotsi-maaottelu käytiin Helsingissä Helsingin Olympiastadionilla 19. ja 20. elokuuta.
Buddhalainen yhteisö Triratna

Buddhalainen yhteisö Triratna () on kansainvälinen buddhalainen yhteisö, joka on perustettu opettamaan buddhalaisuutta ja meditaatiota nykyajan ihmisille. Yhteisön perusti munkki Sangharakshita Britanniassa vuonna 1967. Yhteisö painottaa perinteisiä buddhalaisia opetuksia, mutta pyrkii tuomaan niitä esille länsimaalaisille lähestyttävässä muodossa. Se ei ole sitoutunut mihinkään buddhalaisuuden koulukuntaan.
Buddhalainen yhteisö Triratna toimi alun perin nimellä Länsimaisen buddhalaisen veljeskunnan ystävät (). Suomessa yhteisö on toiminut vuodesta 1973, jolloin avattiin sen ylläpitämä Helsingin buddhalainen keskus. Uskonnolliseksi yhdyskunnaksi se rekisteröityi vuonna 1979.
Naisten Suomi–Ruotsi-yleisurheilumaaottelu 1972

Vuoden 1972 naisten Suomi–Ruotsi-maaottelu käytiin Helsingissä Helsingin Olympiastadionilla 19. ja 20. elokuuta.
C++23

C++23 on C++-ohjelmointikielen ISO-standardiversio, joka kehitetään C++20-standardin seuraajaksi. Standardin viimeistely on suunniteltu vuodelle 2023.
WG 21 -työryhmän tapaamiset on järjestetty virtuaalisesti vuodesta 2020 lähtien, jotka koronapandemian jälkeen jatkuvat yhdistelmänä sekä kasvokkain että etänä osallistumisena.
Ominaisuudet.
Ehdotettuja kehityskohtia ovat:
Ilman päätettyä julkaisuaikaa mutta edistettävä:
Poistuvia ominaisuuksia.
C++11 (ent. C++0x) lisäsi minimaalisen tuen roskienkeruulle, joka ei sovellu hyvin käyttökohteisiin ja ominaisuuden poistamista standardista on ehdotettu.
Amy Fuller

Amy Fuller (30. toukokuuta 1968 – 11. maaliskuuta 2023) oli yhdysvaltalainen soutaja. Hän saavutti olympiahopeaa perämiehettömässä nelosessa Barcelonassa 1992. Kaksissa seuraavissa olympialaisissa hän kilpaili kahdeksikossa ja sijoittui neljänneksi Atlantassa 1996 sekä kuudenneksi Sydneyssä 2000. Fuller voitti maailmanmestaruuden kahdeksikossa Tampereella 1995. Lisäksi hän saavutti yhteensä kuusi MM-hopeaa perämiehettömässä nelosessa ja kahdeksikossa vuosina 1993–1999.
Pierre Daru

Pierre Antoine Noël Bruno Daru (1767−1829) oli ranskalainen kreivi, virkamies ja kirjailija.
Darusta tuli upseeri 1783, mutta hän siirtyi pian sotakomissariaattiin. Hän oli hirmuvallan aikana vankeudessa, mutta pääsi Robespierren kukistuttua vapaaksi. Hän tuli 1795 osaston päälliköksi sotaministeriöön. Hän liittyi sittemmin Napoleoniin, joka käytti häntä muun muassa valtuutettunaan Pressburgin, Tilsitin ja Wienin rauhanneuvotteluissa. Hän oli useilla Napoleonin sotaretkillä, muun muassa Venäjän retkellä 1812 yli-intendenttinä. Hänet nimitettiin 1811 valtiosihteeriksi ja Bourbonien palattua valtaan 1819 pääriksi.
Daru tuli tunnetuksi myös kirjallisista harrastuksistaan. Hänen tärkein teoksensa on "L’histoire de la république de Venise" (1819). Oivallisen Horatius-käännöksensä johdosta hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi.
Cynthia Eckert

Cynthia Eckert (s. 27. lokakuuta 1965) on yhdysvaltalainen soutaja. Hän saavutti olympiahopeaa perämiehettömässä nelosessa Barcelonassa 1992. Soulin olympialaisissa 1988 hän sijoittui perämiehellisessä nelosessa viidenneksi. Eckert saacutti maailmanmestaruuskilpailuissa hopeaa kahdeksikossa Tasmaniassa 1990 ja perämiehettömässä nelosessa Wienissä 1991.
Shelagh Donohoe

Shelagh Donohoe (s. 22. tammikuuta 1965) on yhdysvaltalainen soutaja. Hän saavutti olympiahopeaa perämiehettömässä nelosessa Barcelonassa 1992. Hän saacutti maailmanmestaruuskilpailuissa hopeaa kahdeksikossa Tasmaniassa 1990 ja perämiehettömässä nelosessa Wienissä 1991.
Carol Feeney

Carol Feeney (s. 4. lokakuuta 1964) on yhdysvaltalainen soutaja. Hän saavutti olympiahopeaa perämiehettömässä nelosessa Barcelonassa 1992. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän kilpaili kahdeksikossa ja sijoittui neljänneksi Nottinghamissa 1986 ja Wienissä 1991 sekä kuudenneksi Bledissä 1989.
Jimi Tauriainen

Jimi Tauriainen (s. 8. maaliskuuta 2004 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija. Hän siirtyi 1. heinäkuuta 2020 HJK:sta FC Chelseaan kolmivuotisella sopimuksella. Tauriainen aloitti jalkapallon kirkkonummelaisessa FC Wildissa viisivuotiaana. Sieltä hän siirtyi HJK:hon 12-vuotiaana.
Tauriainen pelasi aluksi Chelsean alle 18-vuotiaiden joukkueessa, josta nousi alle 21-vuotiaisiin 2022. Kaudella 2023–2024 hän pääsi ajoittain myös edustusjoukkueen kokoonpanoon. Ensimmäisen kerran hän pääsi kentälle Leedsiä vastaan pelatun FA Cupin ottelun loppuhetkillä helmikuun 2024 lopulla. Valioliigassa hän pelasi ensimmäisessä ottelussaan Chelseassa Tottenhamia vastaan 2. toukokuuta 2024 tultuaan loppuhetkillä kentälle.
Tauriainen on pelannut Suomen alle 15-, 16-, 18- ja 19-vuotiaiden maajoukkueissa.
Tauriainen kuuluu rovaniemeläislähtöiseen Tauriaisten jalkapallosukuun. Hänen isänsä Pasi Tauriainen on entinen maajoukkuepelaaja. Tauriaisen sedät Kimmo ja Vesa ovat myös pelanneet SM-sarjaa. Tauriaisen isoveli Julius Tauriainen on myös jalkapalloilija.
Daudet

Daudet on ranskalainen sukunimi ainakin seuraavilla tunnetuilla henkilöillä:
Karen Kraft

Karen Kraft (s. 3. toukokuuta 1969) on yhdysvaltalainen soutaja. Hän saavutti olympialaisissa perämiehettömässä kaksikossa Melissa Ryanin kanssa hopeaa Atlantassa 1996 ja pronssia Sydneyssä 2000. Maailmanmestaruuskilpailuissa sama pari saavutti hopeaa Tampereella 1995.
Ernest Daudet

Ernest Daudet (1837−1921) oli ranskalainen journalisti ja kirjailija. Kaunokirjailijana hän oli varsinkin veljensä Alphonse Daudet'n rinnalla keskinkertainen. Sisällöltään arvokkaampaa kirjallista materiaalia hän on tuottanut historiallisen tutkimuksen alalla.
Melissa Ryan

Melissa "Missy" Ryan (o.s. Schwen, s. 17. heinäkuuta 1972) on yhdysvaltalainen soutaja. Hän saavutti olympialaisissa perämiehettömässä kaksikossa Karen Kraftin kanssa hopeaa Atlantassa 1996 ja pronssia Sydneyn olympialaisissa 2000. Maailmanmestaruuskilpailuissa sama pari saavutti hopeaa Tampereella 1995.
Vuoden 1996 olympialaisten jälkeen Ryan lahjoitti munuaisen veljelleen Mike Schwenille.
Teresa Bell

Teresa Bell (s. 28. elokuuta 1966) on yhdysvaltalainen soutaja. Hän saavutti kevyessä pariairokaksikossa Lindsay Burnsin kanssa hopeaa Atlantan olympialaisissa 1996.
Lindsay Burns

Lindsay Burns (s. 6. tammikuuta 1965) on yhdysvaltalainen soutaja. Hän saavutti kevyessä pariairokaksikossa Teresa Bellin kanssa hopeaa Atlantan olympialaisissa 1996. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän voitti kevyessä nelosessa kultaa Kööpenhaminassa 1987. Kevyessä pariairokaksikossa hän saavutti kaksi MM-hopeaa ja yhden MM-pronssin.
Julia Daudet

Julia Allard Daudet (1844 Pariisi, Ranska − 1940) oli ranskalainen kirjailija. 
Daudet'n puoliso oli kirjailija Alphonse Daudet ja heidän poikansa kirjailija Léon Daudet. 
Daudet teki yhteistyötä puolisonsa kanssa mutta kirjoitti myös itsenäisiä teoksia. Hänen teoksensa "Impressions de nature et d’art" (1879) sisältää lapsuusmuistoja, runoja ja kirjallisuusarvosteluja. Lisäksi hän on julkaissut taidokkaasti kirjoitetun tunnustuskirjan "L’enfance d’une parisienne" (1883) ja impressionistisen päiväkirjan "Fragments d’un livre inédit" (1884) sekä "Les enfants et les mères" (1888) ja muita teoksia.
Kanadan rannikkovartiosto

Kanadan rannikkovartiosto (, ) on 26. tammikuuta 1962 perustettu rannikkovartiosto, jonka tehtäviin kuuluu mm. meripelastus sekä navigaatiopalvelut Kanadan aluevesillä.
Kanadan rannikkovartiosto ei ole sotilaallinen yksikkö, vaan sotilaallista toiminnasta vesillä vastaa Kanadan kuninkaallinen laivasto.
Valmet 1100

Valmet 1100 on vuonna 1969 esitelty traktorimalli jossa oli ahdettu nelisylinterinen moottori, jonka valmistaja oli suomalainen Valmet-yhtiö.
Emma Robinson

Emma Robinson (s. 26. marraskuuta 1971) on kanadalainen soutaja. Hän saavutti kahdeksikossa olympiahopeaa Atlantassa 1996 ja olympiapronssia Sydneyssä 2000. Perämiehettömässä kaksikossa hän sijoittui Sydneyssä neljänneksi ja Atlantassa viidenneksi. Robinson voitti maailmanmestaruuden perämiehettömässä kaksikossa Aiguebelettessa 1997, Kölnissä 1998 ja St. Catharinesissa 1999. Kahdeksikossa ja perämiehettömässä nelosessa hän saavutti yhteensä yhden MM-hopean ja kolme MM-pronssia.
Alison Korn

Alison Korn (s. 22. marraskuuta 1970) on kanadalainen soutaja. Hän saavutti kahdeksikossa olympiahopeaa Atlantassa 1996 ja olympiapronssia Sydneyssä 2000. Hän voitti maailmanmestaruuden perämiehettömässä kaksikossa Emma Robinsonin parina Aiguebelettessa 1997 ja Kölnissä 1998. Kahdeksikossa hän saavutti yhteensä yhden MM-hopean ja kaksi MM-pronssia.
Theresa Luke

Theresa Luke (s. 20. helmikuuta 1967) on kanadalainen soutaja. Hän saavutti kahdeksikossa olympiahopeaa Atlantassa 1996 ja olympiapronssia Sydneyssä 2000. Perämiehettömässä kaksikossa hän sijoittui Sydneyssä neljänneksi. Luke voitti maailmanmestaruuden perämiehettömässä kaksikossa Emma Robinsonin parina St. Catharinesissa 1999 ja saavutti samoissa kisoissa kahdeksikossa pronssia.
Diedrich Andreas Mangelus

Diedrich Andreas Mangelus (20. huhtikuuta 1783 Mitau – 17. toukokuuta 1832 Viipuri) oli viipurilainen opettaja ja sanomalehdentoimittaja.
Mangelus syntyi baltiansaksalaiseen porvarisperheeseen. Hän menetti 13-vuotiaana vasemman kätensä ampuma-aseturmassa. Mangelus kävi koulunsa Mitaussa ja opiskeli oikeustiedettä ja humanistisia tieteitä Tarton yliopistossa vuosina 1805–1808.
Mangelus työskenteli piiriopettajana Viipurissa vuodesta 1808, Haminan ja Lappeenrannan koulupiiritarkastajana vuodesta 1810 ja Viipurin lukion latinan kielen ja kirjallisuuden yliopettajana vuodesta 1813 tai 1814.
Mangelus toimitti Viipurissa vuosina 1823–1832 ilmestynyttä saksankielistä "Wiburgs Wochenblatt" -lehteä. Yhdistävä linkki sen kustantajaan Anders Cedervalleriin lienee ollut Mangeluksen vaimo, joka oli kirjansitoja Carl Eusebius Suppiuksen tytär. Lehti oli tasoltaan vaatimaton ja sisälsi niukasti Suomeen liittyvää aineistoa. Sen liitteenä ilmestyi Jaakko Juteinin runoja ja sananlaskuja.
Stephenville

Stephenville on kylä Kanadan Newfoundland ja Labradorissa, Newfoundlandin saaren länsiosissa. Se on saaren länsiosan toiseksi suurin asutusalue. Vuonna 2016 siellä asui asukasta.
Stephenvillessä sijaitsi vuosina 1941–1966 Yhdysvaltain ilmavoimien tukikohta. Tukikohdan sulkemisen jälkeen sen tilalle on rakennettu Stephenvillen kansainvälinen lentoasema.