tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Alisa Aalto

Alisa Aalto (s. 22. tammikuuta 1999 Tampere) on suomalainen pikajuoksija, joka edustaa Tampereen Pyrintöä. Hänen valmentajanaan toimii Lauri Hollo. 
Vuoden 2020 Kalevan kisoissa Turussa Aalto oli neljäs 400 metrin juoksussa. 22-vuotiaiden SM-kilpailuissa Kemissä elokuussa 2020 hän voitti hopeaa 400 metrin juoksussa ja pronssia 200 metrin juoksussa. Sisäratojen SM-kilpailuissa Tampereella vuonna 2020 hän voitti pronssia 4×300 metrin viestissä. Vuoden 2019 Kalevan kisoissa Lappeenrannassa Aalto oli 400 metrin juoksussa kahdeksas. Samana vuonna hän saavutti hopeaa 22-vuotiaiden SM-kilpailuissa 200 metrin juoksussa ja neljännen sijan 400 metrin juoksussa. 
Aallon ennätys on 400 metrillä 55,31 (2020) ja 200 metrillä 24,87 (2020).
Yotvata

Yotvata () on kibbutsi Israelin eteläosassa Aravanlaaksossa. Sen asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 717.
Maantiede.
Yotvata sijaitsee Israelin eteläosassa Aravanlaakson alueella noin 40 kilometriä Eilatin kaupungista pohjoiseen. Vieressä kulkee Israelin Jordanian vastainen raja. Hieman Yotvatasta pohjoiseen sijaitsee Yotvatan lähde. Lähde kuuluu eteläisen Aravanlaakson suurimpiin.
Historia.
Yotvata perustettiin vuonna 1951. Sen ensimmäiset asukkaat olivat Israelin juutalaisia, sekä juutalaisia siirtolaisia ulkomailta. Asukkaat alkoivat kasvattaa kasviksia, kukkia, taateleita ja muita hedelmiä. Eri maatalouskokeiluihin kuului esimerkiksi hydroviljely. Israelin ja arabimaiden välisten konfliktien aikana paikkakunta joutui lähellä rajaa sijaitsevana melko eristyneenä paikkakuntana usein hyökkäysten kohteeksi.
Väestö.
Yotvatan asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 717. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 576.
Enne (nimi)

Enne on naisen etunimi. Se on Ennan ja Ennin rinnakkaismuoto. Suomessa nimi saatetaan yhdistää myös sanaan "enne", joka merkitsee ’tulevaisuutta ennustavaa asiaa’ eli ennusmerkkiä.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Enne on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa etunimenä noin 580 naisella. Eniten Enne-nimeä on annettu lapsille 1900-luvun kahden ensimmäisen vuosikymmenen aikana. 
Ennellä ei ole suomalaista, suomenruotsalaista eikä ortodoksista nimipäivää, mutta Virossa Ennen nimipäivä on 8. kesäkuuta.
Malin vallankaappaus 2020

Malin viimeisin vallankaappaus tapahtui elokuussa 2020, kun maan armeija syrjäytti presidentti Ibrahim Boubacar Keïtan ja valta siirtyi sotilaiden muodostamalle juntalle.
Mali on kärsinyt pitkään islamistien ja etnisten ryhmien väkivallasta. Maan heikko talous, korruptio ja kansalliskokousvaalien kiistanalainen tulos aiheuttivat kesäkuussa 2020 laajoja mielenosoituksia, joissa vaadittiin presidentti Keïtan eroa. Myös armeija oli tyytymätön maan tilanteeseen.
Vallankaappaus tapahtui 18. elokuuta, kun Katin varuskunnasta Bamakoon saapuneet joukot pidättivät presidentti Keïtan ja pääministeri Boubou Cissén. Keïta ilmoitti televisiossa eroavansa verenvuodatuksen välttämiseksi. Hän kertoi samalla kansalliskokouksen ja maan hallituksen hajottamisesta. Pidätetyt vietiin Katin varuskuntaan. Heidän joukossaan oli myös kansalliskokouksen puheenjohtaja Moussa Timbiné.
Kaappauksen tehneet sotilaat ilmoittivat vallan siirtyneen kansalliselle pelastuskomitealle CNSP:lle. Sen puheenjohtaja ja Malin väliaikainen valtionpäämies oli eversti Assimi Goïta. Sotilaiden mukaan heidän tavoitteenaan oli estää maan luisuminen kaaokseen. He lupasivat uusia vaaleja ja paluuta siviilivaltaan.
YK:n turvallisuusneuvosto, Afrikan unioni, Länsi-Afrikan talousyhteisö, Yhdysvaltojen ulkoministeri Mike Pompeo ja entisen siirtomaaisännän Ranskan presidentti Emmanuel Macron tuomitsivat vallankaappauksen. Malin oppositioliike M5–RFP ilmoitti tukevansa kaappajia ja heidän pyrkimyksiään. Mielenosoituksia johtanut imaami Mahmoud Dicko ilmoitti vetäytyvänsä politiikasta.
Länsi-Afrikan talousyhteisön edustajat kävivät sotilasjuntan kanssa neuvotteluja tilanteen ratkaisemiseksi. CNSP esitti niissä kolmen vuoden siirtymäkautta, jonka aikana maata johtaisi armeijan valitsema presidentti ja etupäässä sotilaista koostuva hallitus. Presidentti Keïta siirrettiin kotiarestiin elokuun 27. päivän vastaisena yönä ja hän lähti myöhemmin Abu Dhabiin saamaan lääkärinhoitoa.
Sotilasjuntan puheenjohtaja Assimi Goïta ilmoitti 12. syyskuuta paluusta siviilivaltaan 18 kuukauden siirtymäkauden jälkeen. Sotilaiden valitsema siirtymäkauden presidentti Bah N’Daw vannoi virkavalan 25. syyskuuta. Goïtasta tuli samalla maan varapresidentti. Lokakuussa 2020 muodostettiin Moctar Ouanen johtama hallitus, jonka avainministereiksi nimitettiin neljä sotilasta. Länsi-Afrikan talousyhteisö päätti sen jälkeen asettamiensa talouspakotteiden poistamisesta. Joulukuussa perustettiin väliaikainen lainsäädäntöelin, ja presidentti N’Daw lakkautti CNSP:n siirtymäkauden peruskirjan mukaisesti.
Siirtymäkauden aikataulu julkistettiin huhtikuussa 2021. Sen mukaan lokakuussa 2021 on määrä järjestää kansanäänestys muutoksista perustuslakiin, joulukuussa alue- ja paikallisvaalit sekä helmi-maaliskuussa 2022 presidentin- ja parlamenttivaalit. Sotilaat syrjäyttivät presidentti N’Dawin ja pääministeri Ouanen toukokuussa 2021, mutta lupasivat, että vaalit tullaan järjestetään suunnitellun aikataulun mukaisesti. Siirtymäkauden presidentiksi nousi vallankaappauksen johtaja ja varapresidenttinä toiminut Goïta.
Tsvetnoi bulvarin metroasema

Tsvetnoi bulvar () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1988.
Mendelejevskajan metroasema

Mendelejevskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1988.
Savjolovskajan metroasema (Serpuhovsko-Timirjazevskaja)

Savjolovskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1988.
Dmitrovskajan metroasema

Dmitrovskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 1. maaliskuuta 1991.
Vladykinon metroasema

Vladykino () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 1. maaliskuuta 1991.
Otradnojen metroasema

Otradnoje () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 1. maaliskuuta 1991.
Gujratin taistelu

Gujratin taistelu oli toisen sikhisodan aikana 21. helmikuuta 1849 käyty taistelu Sikhivaltion ja brittien välillä hieman Gujratin kaupungin ulkopuolella nykyisessä Pakistanissa. Taistelu päättyi sikhien tappioon ja lopulta myös sodan päättymiseen brittien voittoon.
Tausta.
Britit olivat kärsineet tappion Sikhivaltion joukkoja vastaan toisen sikhisodan Chillianwalan taistelussa 13. tammikuuta 1849. Britit vetäytyivät Hugh Goughin johdolla ja sikhien komentaja Šere Singh sai vahvistuksia. Sikhiarmeija oli nyt kooltaan noin 50 000–60 000 miestä ja heidän mukanaan oli 59 tykkiä. Joukkoihin kuului myös 1 500 afgaaniratsumiestä. Joukkoja oli kuitenkin vaikea huoltaa alueella, joten Šere Singh päätti siirtyä uusiin asemiin Gujratiin Lahoren pohjoispuolella. Tarkoituksena oli iskeä myöhemmin brittien selustaan Chenabjoen yli. Šere Singh johti joukkonsa uusiin asemiin yöllä 11.–13. helmikuuta brittien aluksi huomaamatta.
Britit saivat vahvistuksia Multania piirittäneiden joukkojen yhdistyessä Goughin armeijan kanssa 16. helmikuuta. Brittejä oli nyt 24 000 ja heillä oli 96 tykkiä. Gough oli Chillianwalan tappion jälkeen tarkoitus korvata toisella komentajalla ja hän päätti yrittää ennen seuraajansa saapumista ottaa vielä voiton sikheistä.
Taistelu.
Britit aloittivat etenemisen sikhien puolustuslinjoja vastaan Gujratin ulkopuolella aamulla 21. huhtikuuta 1849. Sikhien puolustuslinja nojasi vasemmalla siivellä Chota Karlan kylään ja oikean siiven edustalla oli Bara Karlan kylä. Bara Karlassa oli sikhien tykistöä, jota oli sirtoteltu myös pitkin puolustuslinjaa.
Britit marssivat kohti puolustuslinjaa paraatinomaisesti. Kello 9 aamulla sikhien tykistä alkoi avata tulta brittejä vastaan. Gough pysäytti joukkonsa ja määräsi oman tykistönsä vastaamaan tuleen. Noin kaksi tuntia kestäneen tykistötaistelun jälkeen sikhien tykistö oli voitettu. Brittien etulinja jatkoi etenemistä. Chota Kalrassa ja Bara Karlassa käytiin kiivaita taisteluita sotilaiden vallatessa taloja ovelta ovelle. Sikhien yrittämä vastahyökkäys tyrehtyi brittien tykistön tulitukseen jo joukkojen kokoontuessa. Sikhit alkoivat perääntyä kello 12.30. Aluksi järjestelmällisesti alkanut vetäytyminen muuttui kaookseksi brittien ratsuväen hyökätessä ja sikhit pakenivat taistelukentältä.
Seuraukset.
Sikhit olivat menettäneet taistelussa noin 3 100 sotilasta kaatuneina ja suurin piirtein yhtä monta haavoittuneina. Brittien tappiot olivat 5 upseeria ja 91 sotilasta kaatuneina, sekä 24 upseeria ja 646 sotilasta haavoittuneina. Sikheiltä oli vallattu 53 tykkiä. Gough oli korjannut maineensa Chillianwalan tappion jälkeen. Britit käyttivät haavoittuneiden hoidossa ensi kertaa anestesiaa.
Sikhit antautuivat 14. maaliskuuta, mikä päätti toisen sikhisodan. Punjab liitettiin brittien hallitsemaan Intiaan.
Tškalovskajan metroasema (Moskovan metro)

Tškalovskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 28. joulukuuta 1995.
Tškalovskajan metroasema

Tškalovskajan metroasema tarkoittaa seuraavia asioita:
Ulitsa Akademika Jangeljan metroasema

Ulitsa Akademika Jangelja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. elokuuta 2000.
Bulvar Dmitrija Donskogon metroasema

Bulvar Dmitrija Donskogo () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 26. joulukuuta 2002.
Rimskajan metroasema

Rimskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 28. joulukuuta 1995.
Krestjanskaja zastavan metroasema

Krestjanskaja zastava () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 28. joulukuuta 1995.
Kožuhovskajan metroasema

Kožuhovskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 28. joulukuuta 1995.
Volžskajan metroasema

Volžskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 28. joulukuuta 1995.
Betti

Betti on Suomessa ja Virossa käytetty naisen etunimi. Se on muunnelma Elisabet-nimen lyhentymästä Betty.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Betti on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 60–70 naisella. Nimi ei ole mukana suomalaisessa, suomenruotsalaisessa eikä ortodoksisessa nimipäiväkalenterissa, mutta Virossa Betti viettää nimipäivää 19. marraskuuta.
Ljublinon metroasema

Ljublino () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 25. joulukuuta 1996.
Bratislavskajan metroasema

Bratislavskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 25. joulukuuta 1996.
Marjinon metroasema

Marjino () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 25. joulukuuta 1996.
Dubrovkan metroasema

Dubrovka () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 11. joulukuuta 1999.
Ulitsa Starokatšalovskajan metroasema

Ulitsa Starokatšalovskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 27. joulukuuta 2003.
Karpo (dokumenttielokuva)

Karpo on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut dokumenttielokuva, jonka on ohjannut Ari Matikainen. Elokuva käsittelee Hannu Karpon pitkää uraa televisiotoimittajana.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Miska Rantanen antoi elokuvalle neljä tähteä: ”"Karpo" on hyvin taustoitettu dokumentti särmikkäästä ja taatusti ainutlaatuisesta "auteurista"”. "Hufvudstadsbladetin" Krister Uggeldahl kiitti elokuvan tarjoamia historiallisia näkymiä mutta arvioi kokonaisuutta turhan myötäsukaiseksi.
Elina Rönnlund

Elina Ida Maria Rönnlund (s. 14. lokakuuta 1996 Uumaja) on ruotsalainen maastohiihtäjä, joka edustaa uumajalaista IFK Umeåta.
Rönnlundilla on suomalaisia sukujuuria. Rönnlundin isoäiti on Suomussalmelta sotalapsena Ruotsiin muuttanut Toini Gustafsson, joka hiihti itsekin Ruotsin lipun alla kaksi olympiakultaa -ja hopeaa. Elina Rönnlund ei itse puhu suomea eikä hänellä ole Suomeen minkäänlaisia yhteyksiä.
Kurgjärv

Kurgjärv on Virossa Võrumaalla Rõugen kunnan Kurgjärven kylässä sijaitseva järvi. Järven nimi viittaa kurkeen, jonka todennäköisimmät edustajat ovat eri heimoihin kuuluvat kurki () tai kattohaikara ().
Maantietoa.
Järvi on 650 metriä pitkä, 420 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 12,3 hehtaaria. Se sijaitsee mäkisellä alueella Haanjan ylängöllä ja järven lähiympäristössä metsäiset mäet kohoavat 20–30 metrin korkeuteen. Järven pohjoispuolella sellainen mäki on Kurgjärve mägi. Järvi on 9,1 metriä syvä, mutta sen keskisyvyys on 4 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi saadaan 0,492 miljoonaa kuutiometriä . Järven rannat ovat metsämaata paitsi sen eteläpäässä, jossa Kurgjärven kylän peltomaat näkyvät järvelle. Viereisen Väikjärven välisellä kannaksella Pähnämäellä sijaitsee Kurgjärven urheilukeskus (), jossa järjestetään monia vuotuisia leirejä ja tapaamisia. Urheilukeskuksen toiminta keskittyy Väikjärven ympärille. Järven pohjoispuolella kulkee Haanjan ja Rõugen välinen tie.
Luontoarvoja ja luokittelu.
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma (). Järvi luokitellaan limnologisesti lievästi dystrofiseksi järveksi, jossa järven vedessä on pienet humuspitoisuudet (, SD).
Järvi saa täydennystä pohjasta ja rannoilla pulppuavista lähteistä, joita on myös Väikjärvellä. Vesi on lämpötilakerrostunutta, mutta myös kesällä on vesi happipitoista alusveteen asti. Vedenväri on vihertävän keltaista ja sen näkösyvyys on 2,9 metriä. Vesikasvillisuutta on vähän, vaikka kasvillisuuden lajilukumäärä yltää 20 lajiin. Järvessä elää ainakin hauki, särki, lahna ja sorva. Kuha on harvinainen saalis.
Historiaa.
Kurgjärv ja viereinen Väikjärv ovat olleet yhtä järveä ennen järvenlaskua, jolloin vedenpinnan alentaminen paljasti järvien välisen kannaksen.
Vesistösuhteita.
Kurgjärv kuuluu Ura ojan valuma-alueeseen, jossa Ura oja on Võhandu jõen Vagula järveen laskeva sivu-uoma. Järven valuma-alueen pinta-ala on 1,1 neliökilometriä. Se valuma-alueela sijaitsee myös Väikjärv, joiden välinen etäisyys on 200 metriä ja joiden vedenpinnan korkeudet ovat samalla korkeudella 232,9 metriä mpy. Väikjärven oja laskee Kurgjärveen. Molemmissa järvissä on pohjassa ja rannoilla lähteitä. Kurgjärven vesi vaihtuu laskennallisesti kerran vuodessa. Kurgjärven laskuoja alkaa järven koillispään kapeasta lahdesta. Oja alittaa ensin maantien ja yhtyy 650 metrin päässä Ura ojaan aivan Kõvvõrjärven alapuolella. Vähävetisellä kaudella oja kuivuu. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Lost Boys (dokumenttielokuva)

Lost Boys on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut suomalainen dokumenttielokuva, jonka ovat ohjanneet Joonas Neuvonen ja Sadri Cetinkaya. Se on itsenäinen jatko-osa Neuvosen aikaisemmalle elokuvalle "Reindeerspotting – pako Joulumaasta" (2010). Elokuvassa Neuvonen selvittää kadonneiden ystäviensä kohtaloa Kaakkois-Aasiassa.
Elokuva sai vajaassa kuukaudessa (19. lokakuuta mennessä) elokuvalevityksessä yli 53 000 katsojaa, joka on suomalaisten dokumenttielokuvien viidenneksi eniten kautta aikain.
Palkinnot.
Elokuva voitti vuoden 2021 Tampereen elokuvajuhlilla pääpalkinnon yli 30-minuuttisten elokuvien sarjassa.
Wadowicen piirikunta

Wadowice on yksi Vähä-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 160 006. Kunnat Wadowicen piirikunnassa ovat Andrychów, Brzeźnica, Kalwaria Zebrzydowska, Lanckorona, Mucharz, Spytkowice, Stryszów, Tomice, Wadowice ja Wieprz.
Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 50,9 prosenttia oli naispuolisia ja 49,1 miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 19,8 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,0 prosenttia ja eläkeläiset 19,2 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 40,3 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 766 lasta. Wadowicen piirikunnan väkiluvun ennustetaan pienenevän 150 321 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Neiti Aika (elokuva)

Neiti Aika on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut suomalainen dokumenttielokuva, jonka on ohjannut Elina Talvensaari. Elokuva käsittelee aikaa ja unohdusta, ja se kertoo edesmenneestä naisesta, jonka asunnon ohjaaja Talvensaari osti ja jonka jäämistön hän sai samalla haltuunsa.
Kritiikkiä.
Taidekriitikko Leena Kuumola kritisoi elokuvan asetelmaa, jossa tavallisen, tekijälle ventovieraan ei-julkisuuden henkilön yksityiselämää käsitellään julkisesti. Kuumolan mukaan oikeus yksityisyyteen ei pääty kuolemaan, mutta dokumentissa kamera tallentaa naisen muistot tavaroiden, valokuvien, päiväkirjatekstien, kaitafilmien ja kirjeiden muodossa. Sitaatit ovat yksityiskohtaisia ja hyvin yksityisiä. Kuumolan mukaan ohjaajan edesmenneen naisen elämästä tekemistä päätelmistä henkii nykyajalle ominainen historiattomuus ja sokeus menneelle ajalle. Dokumentissa ei myöskään pohdita oikeutusta tarttua ventovieraan yksityisen ihmisen yksityiseen elämään.
Aalto (dokumenttielokuva)

Aalto on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut suomalainen dokumenttielokuva, jonka on ohjannut Virpi Suutari. Elokuva kertoo Alvar Aallon sekä Aino Aallon urasta ja elämästä. Elokuvassa hyödynnetään sekä arkistomateriaalia että asiantuntijoiden haastatteluja.
It’z Me

It’z Me on eteläkorealaisen Itzy-yhtyeen toinen minialbumi. Minialbumin julkaisi JYP Entertainment 9. maaliskuuta 2020. Minialbumi sisältää seitsemän kappaletta, mukaan lukien ”Wannabe”-singlen, johon julkaistiin musiikkivideo. Albumista julkaistiin kolme eri fyysistä versiota, It’z, Me ja Wannabe. "It’z Me" sijoittui Gaonin albumilistan listaykköseksi.
Ulitsa Skobelevskajan metroasema

Ulitsa Skobelevskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 27. joulukuuta 2003.
Myślenicen piirikunta

Myślenice on yksi Vähä-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 160 006. Kunnat Myślenicen piirikunnassa ovat Dobczyce, Lubień, Myślenice, Pcim, Raciechowice, Siepraw, Sułkowice, Tokarnia ja Wiśniowa.
Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 50,4 prosenttia oli naispuolisia ja 49,6 miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 21,4 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,7 prosenttia ja eläkeläiset 16,9 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 38,7 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 503 lasta. Myślenicen piirikunnan väkiluvun ennustetaan kasvavan 136 742 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Bulvar admirala Ušakovan metroasema

Bulvar admirala Ušakova () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 27. joulukuuta 2003.
Ulitsa Gortšakovan metroasema

Ulitsa Gortšakova () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 27. joulukuuta 2003.
Buninskaja allejan metroasema

Buninskaja alleja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 27. joulukuuta 2003.
Trubnajan metroasema

Trubnaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 30. elokuuta 2007.
Sretenski bulvarin metroasema

Sretenski bulvar () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 29. joulukuuta 2007.
Not Shy

Not Shy on eteläkorealaisen Itzy-yhtyeen kolmas minialbumi. Minialbumin julkaisi JYP Entertainment 17. elokuuta 2020. Minialbumin nimikkokappaleeseen ”Not Shy” julkaistiin samana päivänä musiikkivideo. Albumi sisältää kuusi kappaletta.
Borisovon metroasema

Borisovo () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 2. joulukuuta 2011.
Šipilovskajan metroasema

Šipilovskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 2. joulukuuta 2011.
Veden vartija

Veden vartija on Saara Saarelan ohjaama suomalainen 2. syyskuuta 2022 ensi-iltansa saanut tieteiselokuva. Se perustuu Emmi Itärannan kansainvälisesti menestyneeseen, yli 20 kielelle käännettyyn "Teemestarin kirja" -romaaniin.
Elokuva kuvattiin vuonna 2020 Virossa, Saksassa ja Norjassa. Elokuvan tekoprosessi alkoi jo vuoden 2015 syksyllä. Elokuvan piti tulla teattereihin maaliskuussa 2022, mutta koronarajoitukset siirsivät ensi-illan syksyyn. Elokuvalle myönnettiin yli 4,1 miljoonan euron budjetti, mikä rikkoi Suomen sen aikaisen budjettiennätyksen naisten ohjaamille elokuville. Elokuvan lopullinen budjetti oli kuitenkin 3,4 miljoonaa euroa.
"Veden vartija" jakoi elokuvakriitikoita. Toiset kritisoivat elokuvan juonta kutsuen sitä kliseiseksi, kun taas toiset kehuivat sen tarkkaa maailmankuvaa. 
Elokuvan tekemisestä julkaistiin elokuvatoimittaja Kalle Kinnusen kirjoittama kirja "Veden vartija – Teemestarin kirjasta" "elokuvaksi".
Juoni.
Tulevaisuudessa maailman makea vesi on loppumassa. Teemestariksi valmistuva pikkukylän nuori nainen Noria saa selville sukunsa salaisuuden: he vartioivat salaista lähdettä keskellä tundraa. Samalla kun Skandinavian unionia Aasiasta kontrolloiva sotilashallitus kiristää kuria, jää Noria yksin salaisuutensa kanssa isänsä kuollessa. Isän jäämistöstä Noria saa selville vielä vaarallisemman salaisuuden – saastuneiksi luulluilla Menetetyillä mailla saattaa vielä olla puhdasta vettä. Norian ainoa tuki on hänen kyyninen ystävänsä Sanja, joka köyhempänä kärsii pahemmin kuivuudesta. Samalla kun Norian salaisuudet ajavat häntä ja Sanjaa erilleen, Noria lähentyy optimistisen liikemiehen Taron kanssa, joka sanoo tulleensa ratkomaan kylän vesipulaa – mutta Noria ei tiedä tämän valehtelevan kaikesta. Lopulta Norian on paettava, pelastettava Sanja ja saatava selville, onko elinkelvottomaksi muuttuneella maailmalla vielä toivoa.
Zjablikovon metroasema

Zjablikovo () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 2. joulukuuta 2011.
Lesoparkovajan metroasema

Lesoparkovaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 27. helmikuuta 2014.
Bittsevski parkin metroasema

Bittsevski park () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 27. helmikuuta 2014.
Cornish Yarg

Cornish Yarg on englantilainen lehmänmaidosta valmistettava juusto.
Cornish Yarg -juustoa valmistivat ensimmäisinä Alan ja Jenny Gray 1980-luvun alussa Withielissä Cornwallissa. Juuston nimi Yarg on Gray väärinpäin kirjoitettuna. Lähellä maatilan omistanut Horrellin perhe alkoi valmistaa Cornish Yarg -juustoa vuonna 1984. Hieman myöhemmin valmistui yhteistyössä Catherine ja Ben Meadin kanssa rakennettu meijeri Pengreepissä Cornwallissa. Horrellit jäivät sittemmin eläkkeelle ja nykyisin juustoa valmistetaan vain Pengreepin meijerillä.
Cornish Yarg valmistetaan ayershire-, jersey- ja friisiläisrotuisista lehmistä saatavalla maidolla. Juustoa valmistettaessa juustomassa kääritään nokkosen lehtiin. Varhain vuodesta kerätyt nokkoset eivät polta ihoa. Juuston kypsymisen aikana sen kuoreen muodostuu ohut kerros harmaata hometta.
Nokkosenlehdet tekevät juuston kuoresta pehmeän ja kermaisen. Rakenteeltaan juusto on murenevaa. Maku on kermainen ja lehdistä juusto saa miedon sienimäisen maun. Juustosta valmistetaan myös muotoa "Wild Garlic Yarg", jossa on nimensä mukaan valkosipulin makua. Juustoa voidaan tarjoilla esimerkiksi juustotarjottimella, tai esimerkiksi muiden ruokalajien, kuten pastan tai perunoiden ohella.
Butyrskajan metroasema

Butyrskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 16. syyskuuta 2016.
Fonvizinskajan metroasema

Fonvizinskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 16. syyskuuta 2016.
Limanowan piirikunta

Limanowan piirikunta () on Puolan piirikunta Vähä-Puolan voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 131 734. Piirikunnan hallintokeskus on Limanowan kaupunki. Kunnat Limanowan piirikunnassa ovat Dobra, Jodłownik, Kamienica, Laskowa, Limanowa, Łukowica, Mszana Dolna, Niedźwiedź, Słopnice ja Tymbark.
Limanowan piirikunnan pinta-alasta 38,7 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2019. Se rajautuu Bochnian, Brzeskon, Nowy Sączin, Nowy Targin ja Myślenicen piirikuntiin.
Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 49,9 prosenttia oli naispuolisia ja 50,1 miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 23,1 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,1 prosenttia ja eläkeikäiset 15,8 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 37,6 vuotta, mikä on pienempi kuin koko Puolan väestön keski-ikä. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 805 lasta. Limanowan piirikunnan väkiluvun ennustetaan kasvavan 138 681 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Amy Adamsin filmografia

Amy Adams (s. 1974) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on ollut kuudesti Oscar-ehdokkaana.
Minskajan metroasema

Minskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 16. maaliskuuta 2017.
Lomonosovski prospektin metroasema

Lomonosovski Prospekt () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 16. maaliskuuta 2017.
Ramenkin metroasema

Ramenki () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 16. maaliskuuta 2017.
Pyhännän koulu

Pyhännän koulu on Pyhännän kunnan peruskoulu. Perusopetuksessa on siirrytty yhtenäiskouluun 1. elokuuta 2011. Koulussa oli luokat esiopetuksesta yhdeksänteen luokkaan sekä pienryhmäluokkia. Vuonna 2020 koulussa oli yhteensä 268 oppilasta. Kunnan liikuntahalli ja urheilukentät on koulukeskuksen yhteydessä. 
Vuonna 2020 tapahtuneen vesivahingon vuoksi myös Pyhännän päiväkoti ovat korjauksen ajan moduuleista rakennetuissa väistötiloissa jotka sijaitsevat koulun yhteydessä.
Okružnajan metroasema

Okružnaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 22. maaliskuuta 2018.
Verhnije Lihoboryn metroasema

Verhnie Lihobory () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 22. maaliskuuta 2018.
Seligerskajan metroasema

Seligerskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 22. maaliskuuta 2018.
Mihail Bojarski

Mihail Sergejevitš Bojarski (, s. 26. joulukuuta 1949) on venäläinen näyttelijä ja laulaja.&lt;br&gt;
Vaimo Larisa Luppian, tytär Jelizaveta (s. 20. joulukuuta 1985) ja poika Sergei (s. 24. tammikuuta 1980).
Francesco Guccini

Francesco Guccini (s. 14. kesäkuuta 1940 Modena) on italialainen laulaja-lauluntekijä ja kirjailija. Debyyttialbuminsa vuonna 1967 julkaisseen Guccinin sanoituksissa on taiteellisten ansioiden ohella myös selkeä poliittinen ja sosiaalinen ulottuvuus. Guccinin muusikon uran kulta-aikaa oli 1970-luku. Hänen esikoisromaaninsa julkaistiin 1989, ja lisäksi hän on työskennellyt satunnaisesti elokuvanäyttelijänä.
Guccini on pyrkinyt vaalimaan elävää kontaktia yleisöönsä ja vältellyt esiintymisiä televisio-ohjelmissa.
Ura.
Guccini toimi Italian kirjallisuuden opettajana Bolognassa 1965–1985. Hän kirjoitti 1960-luvulla sivutoimisesti lauluja toisille artisteille, kuten Nomadi-yhtyeelle. Niissä oli usein vaikutteita yhdysvaltalaisesta folkmusiikista ja etenkin Bob Dylanin sävellyksistä. Lisäksi hän käänsi ulkomaisia laulutekstejä.
Guccinin esikoisalbumi "Folk beat n. 1" julkaistiin 1967. Teos sisältää hänen sävellyksiään aiemmilta vuosilta, kuten 1960 kirjoitettu "L'antisociale" (julkaistu syyskuussa 1966) ja "Auschwitz", joka julkaistiin Equipe 84 -yhtyeen esittämänä 1966. Guccinin neljäs albumi "Radici" (1972) on mainittu hänen diskografiansa tärkeimmäksi. Se sisältää hänen mestariteoksiaan, kuten "Piccola città", "Incontro", "La locomotiva" ja "Il vecchio e il bambino".
Guccinin tuotannosta erottuvat edukseen myös studioalbumit "Via Paolo Fabbri 43" (1976), "Parnassius Guccinii" (1993), "D'amore di morte e di altre sciocchezze" (1997) ja "Stagioni" (2000). Lukuisista konserttitaltioinneista mainittakoon albumit "Fra la via Emilia e il West" (1984) ja "Anfiteatro Live" (2005).
Guccinin viimeinen studioalbumi on 2012 julkaistu "L'ultima Thule". Kahta ensimmäistä albumia lukuun ottamatta Guccinin levyille on tavanomaista kappaleiden vähäinen lukumäärä, 6–9. Kappaleiden soittoajat sitä vastoin ovat pitkiä, jopa kymmenen minuuttia.
Guccinin ura on dokumentoitu 2015 julkaistussa CD-kokoelmassa "Se io avessi previsto tutto questo. Gli amici, la strada, le canzoni". Vuonna 2017 julkaistiin 1980-luvulla Bolognassa tallennettuja konserttiesiintymisiä nimellä "L'ostaria delle dame".
Guccini nauttii suosiota myös nuorempien sukupolvien keskuudessa. "Vuole raccontare alle nuove generazioni le differenze di ieri e l’oggi, il buon Francesco, e questo è un gesto apprezzato dai giovani" - "Hän haluaa kertoa uusille sukupolville eilisen ja nykypäivän eroista, kelpo Francesco, ja se on ele, jota nuoret arvostavat", Tempo Libero kirjoitti keväällä 2010.
Francesco Guccinin esikoisromaani "Cròniche epafàniche" ilmestyi 1989. Teos sai jatkoa romaaneista "Vacca d'un cane" (1993) ja "Cittanòva Blues" (2003); trilogia on omaelämäkerrallinen, ja se kertoo Guccinin lapsuudesta ja nuoruudesta. Guccini on kirjoittanut yhdessä Loriano Macchiavellin kanssa rikosromaaneja, kuten "Macaronì. Romanzo di santi e delinquenti" (1997).
Guccinin ensimmäinen elokuvarooli oli pääosa historiallisessa kertomuksessa "Fantasia, ma non troppo, per violino" (1976). Sittemmin Guccini on tehnyt lähinnä sivurooleja ja cameo-rooleja.
Bertil Johansson

Bertil Johansson -nimisiä henkilöitä ovat:
Westlake Village

Westlake Village on kaupunki Los Angelesin piirikunnassa, Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 8 270. Westlake Village sai kaupunkioikeudet 11. joulukuuta 1981.
Väestö.
Kaupungin asukkaista 78,9 prosenttia on valkoisia, 8,57 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 7,83 prosenttia aasialaisia. 96,2 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 51,7 vuotta.
Visiiri (lehti)

Visiiri on vuonna 2020 perustettu Tampereen ylioppilaslehti. Lehden valmistelutyö aloitettiin keväällä 2020 ja ensimmäinen numero ilmestyi saman vuoden syyskuussa. Visiiriä julkaisee Tampereen ylioppilaskunta kuusi kertaa vuodessa, ja se perustettiin uuden Tampereen yliopiston yhteiseksi ylioppilaslehdeksi. Lehden edeltäjiä olivat jo lakkautetut Tampereen yliopiston ylioppilaslehti Aviisi ja Tampereen teknillisen yliopiston ylioppilaslehti Anturi. Lehden nimi valittiin keväällä 2020 käydyn nimikilpailun perusteella. Visiirin päätoimittajana toimii Maria Muilu.
Visiirin ensimmäisenä päätoimittajana toimi Aapo Laakso.
Nils-Erik Nyman

Nils-Erik Wilhelm Nyman (22. helmikuuta 1912 – 7. helmikuuta 2001) oli suomalainen urheilujohtaja ja urheilun aktiiviurallaan pikajuoksija. Nyman edusti uransa aikana HIFK:ta.
Nyman kilpaili HIFK:n väreissä 1930-luvulla. Hän oli mukana vuoden 1934 Suomen mestaruuden voittaneessa 4 × 100 metrin joukkueessa ja pronssia voittaneessa 4 × 400 metrin joukkueessa. Hän kuului vuoden 1936 olympiavalmennettaviin kisamatkan kuitenkaan toteutumatta.
Urheilu-uransa jälkeen hän toimi ruotsinkielisen yleisurheiluliiton SFI:n puheenjohtajana vuosina 1959–1970 ja ruotsinkielisen urheilun keskusjärjestön CIF:n hallituksessa vuosina 1959–1972 ja sen jälkeen puheenjohtajana. Vuonna 1989 hänelle myönnettiin suomalaisen urheilun korkein tunnustus eli Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi.
Siviiliammatiltaan Nyman oli juristi ja toimi valmistuttuaan oikeusneuvosmiehenä.
Nymanin neljästä lapsesta Kurt Nyman oli purjehtija, Kristian Nyman kenttäratsastuksen Suomen mestari.
Ina (Nagano)

Ina () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Kōshin’etsun alueella Naganon prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa. Kaupungin keskusta on rakentunut Inan altaan pohjoisosaan Tenryūjoen oikealle rannalle. Idässä kaupungin alue nousee Akaishivuorille yli kolmen kilometrin korkeuteen ja rajautuu Shizuokan ja Yamanashin prefektuureihin. Inassa on 67 383 asukasta (kesäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 667,93 neliökilometriä.
Ina kehittyi historiallisesti postiasemana kolmen tiereitin yhtymäkohdassa. Meiji-kaudella siitä tuli paikallinen hallintokeskus ja se alkoi kaupungistua nopeasti. Kaupunkioikeudet Ina sai vuonna 1954, kun Inan maaseutukaupunkiin liitettiin viisi muuta kuntaa. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2006, kun siihen yhdistettiin Takatōn maaseutukaupunki ja Hasen kyläkunta. Takatō oli Edo-kaudella linnanaluskaupunki Naitō-klaanin hallinnassa. Merkittäviä elinkeinoja olivat aiemmin silkinviljely ja -kehruu, nykyisin elektroniikka- ja hienomekaaninen teollisuus. Maaseutualueilla viljellään riisiä, vihanneksia ja hedelmiä, kuten omenoita. Eräs paikallinen erikoisuus on syötäviksi valmistetut hyönteiset ("zazamushi" ja "hachinoko"). 
Inan nähtävyyksiin kuuluvat Takatōn linnan raunoita ympäröivä puisto, jossa kasvaa noin 1 500 kirsikkapuuta, Chūsen-jin ja Enshō-jin buddhalaiset temppelit sekä Atsuta-jinjan šintolainen pyhäkkö. Matkailijoita kaupunkiin houkuttelevat myös luonnonkauniit vuoristoalueet kiipeily- ja patikointimahdollisuuksineen, kuten Tsuetsukin sola. Osa kaupungin alueesta kuuluu Etelä-Alppien kansallispuistoon. Inaa palvelee ja JR Tōkain Iida-linja.
Julius Katchen

Julius Katchen (15. elokuuta 1926 Long Branch, New Jersey – 29. huhtikuuta 1969) oli yhdysvaltalainen pianisti, joka tuli tunnetuksi Johannes Brahmsin teosten tulkitsijana.
Katchen syntyi musikaaliseen perheeseen, mikä turvasi varhaisen ohjauksen sekä pianonsoitossa että musiikin teoriassa. Hän sai varhaista arvostelumenestystä vuoden 1937 loppupuolella Wolfgang Amadeus Mozartin d-mollipianokonserton tulkinnoillaan Eugene Ormandyn ja John Barbirollin johdolla. Katchen piti vuosi myöhemmin New Yorkin The Town Hallissa resitaalin, joka sai aiempaakin positiivisemman vastaanoton. Heinäkuussa 1939 Katchen tulkitsi Robert Schumannin a-mollipianokonserton (op. 54) Lewisohn Stadiumilla New Yorkin filharmonikkojen ja Efrem Kurtzin kanssa. Vanhempiensa tahdon mukaisesti pianisti meni kuitenkin opiskelemaan Haverford Collegeen pääaineinaan englanninkielinen kirjallisuus ja filosofia. Samalla hän kuitenkin jatkoi pianonsoiton opiskelua David Sapertonin johdolla. Joulukuussa 1944 (kesken opintojensa) Katchen myös piti resitaalin Carnegie Hallissa. Valmistuttuaan vuonna 1946 Katchen lähti Ranskan hallituksen myöntämällä stipendillä Pariisiin, jossa asui loppuikänsä. Pariisin-resitaalidebyyttinsä hän teki helmikuussa 1947. Hän teki monia menestyksekkäitä kiertueita, solmi eksklusiivisen levytyssopimuksen Decca Recordsin kanssa ja antoi levytysuransa aikana Brahmsin teoksille keskeisen aseman. Katchen oli aktiivinen levyttäjä vuodesta 1949, ja hänen levytystensä joukossa ovat tulkinnat Brahmsin kokonaispianotuotannosta ja kaikista Ludwig van Beethovenin pianokonsertoista. Levytysteknologia oli 1940-luvun lopussa kehittymässä, ja Katchenin levytys Brahmsin kolmannesta pianosonaatista vuodelta 1949 oli Deccan ensimmäinen soolopiano-LP. Katchen tulkitsi Brahmsin soolopianotuotannon kokonaisuudessaan New Yorkissa, Lontoossa (Wigmore Hall, huhtikuu 1964), Cambridgessa, Amsterdamissa, Wienissä ja Berliinissä. Hän toimi solistina myös Brahmsin konserttojen tulkinnoissa. Katchen suosi suuria ohjelmia ja esimerkiksi soitti eräässä konsertissa Lontoon Royal Festival Hallissa kolme konserttoa (Beethovenin 3., Brahmsin 2. ja Rahmaninovin 2.).
Myös kamarimusiikin esittäjänä Katchen keskittyi Brahmsin tuotantoon. Hän tosin edisti myös aikansa säveltäjien, kuten Ned Roremin ja Benjamin Brittenin uria. Rorem sävelsi toisen pianosonaattinsa Katchenille, joka kantaesitti sen Pariisissa vuonna 1952 ja teki teoksesta myös levytyksen. Vuonna 1962 Katchen esiintyi Itä-Saksassa, jossa tuomitsi julkisesti Berliinin muurin. Neuvostoviranomaiset kielsivät Aram Hatšaturjanin pianokonserton levyttämisen suunnitellussa sessiossa, jossa Katchenin oli tarkoitus toimia Wienin filharmonikkojen solistina. Joulukuussa 1968 Katchen soitti "The Rolling Stones Rock and Roll Circusissa", vaikka tätä esiintymistä ei tuotannollisten ja tuotannon jälkeisten ongelmien takia päästy näkemään vuosikymmeniin. Tämän esiintymisensä jälkeen Katchen ei elänyt enää edes puolta vuotta, sillä oli vakavasti sairas. Hänen kuolemansyynsä oli leukemia.
Julius ja hänen vaimonsa Arlette Katchen olivat netsukekeräilijöitä; kokoelman esineitä on asetettu myytäviksi 2000-luvulla.
Eastvale (Kalifornia)

Eastvale on kaupunki Riversiden piirikunnassa, Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 69 757. Eastvale sai kaupunkioikeudet 1. lokakuuta 2010.
Väestö.
Kaupungin asukkaista 41,2 prosenttia on latinalaisamerikkalaisia, 26,4 prosenttia aasialaisia ja 19,3 prosenttia valkoisia. 89,6 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 33,2 vuotta.
Alberto Nosè

Alberto Nosè (s. 1979 Villafranca di Verona) on italialainen pianisti.
Nosè aloitti konservatorio-opintonsa Veronassa Laura Palmierin johdolla ja valmistui niistä 17-vuotiaana. Hän jatkoi opintojaan kansainvälisessä "Incontri col Maestro" -pianoakatemiassa Imolassa opettajinaan Franco Scala, Boris Petrušanski ja Leonid Margarius. Hän osallistui mestarikursseille, joita pitivät Maurizio Pollini, Murray Perahia, Andrzej Jasiński, Michel Dalberto, Louis Lortie, Michel Béroff, Alexander Lonquich, Alfons Kontarsky ja Paul Badura-Skoda.
Nosè on menestynyt kansainvälisesti monissa kilpailuissa; hän esimerkiksi voitti ensipalkinnon Maj Lind -pianokilpailussa vuonna 2002 ja ylsi viidennelle sijalle vuoden 2000 Chopin-kilpailussa. Nosè on kamarimusiikissa tehnyt yhteistyötä esimerkiksi Ysaÿe-kvartetin kanssa. Hän on pitänyt mestarikursseja Genèven musiikkikonservatoriossa, Mannes School of Musicissa ja Japanissa. Nosèn ohjelmisto vaihtelee Johann Sebastian Bachista Karlheinz Stockhauseniin ja Luciano Berioon. Hän on Steinway-artisti.
Glen Keane

Glen Keane on yhdysvaltalainen animaattori, joka on ollut töissä Walt Disney Animation Studiosilla. Hän on saanut Reuben-palkinnon vuonna 2017.
Lapsena Keane piirsi ahkerasti ja halusi taiteilijaksi tai amerikkalaisen jalkapallon ammattilaiseksi. Kun hän laittoi hakemuksen taidekouluun, se meni vahingossa animaatio-osastolle. Paikan saatuaan hän ei ollut siitä kovin innoissaan, vaikka myöhemmin animaatiopiirtäminen veikin mukanaan. Keane aloitti työt Disneyn studioilla 1970-luvun puolivälissä ja sai siellä opetusta piirtäjälegendoilta, muun muassa Ollie Johnstonilta, Frank Thomasilta ja Erik Larstonilta. 
Disneyn animaatioissa Keanen piirtämiä hahmoja ovat olleet esimerkiksi "Pienen merenneidon" Ariel ja "Kaunottaren ja hirviön" hirviö sekä "Aladdinin", "Pocahontasin" ja "Tarzanin" nimihahmot. Jokaisen kanssa kului 3–5 vuotta. "Aarreplaneetta"-elokuvassa Keane toteutti päähenkilö John Silveristä puolet: hahmon oikeanpuoleisen robottikäden ja -jalan piirsi Eric Daniels tietokoneella ja vasemman puoliskon hän piirsi itse käsin perinteisellä tekniikalla.
Tiina Andreasen

Tiina Andreasen (s. 15. lokakuuta 1977 Rauma) on suomalainen pesäpalloilija. Hän on pelannut naisten Superpesiksessä 365 runko- ja loppusarjaottelua sekä pudotuspelejä.
Andreasen pelasi raumalaisseura Feran joukkueessa suomensarjaa kaudella 1993 ja ykköspesistä kaudesta 1994 alkaen. Superpesiksessä hän pelasi kaudella 1999 sekä kausina 2002–2011 ja 2013–2015. Kauteen 2010 saakka hänen seuransa oli Fera, ja kaudesta 2011 alkaen sama joukkue pelasi nimellä Rauman Lukko. Andreasen sijoittui Superpesiksen runkosarjan lyöjätilastossa kymmenenneksi kaudella 2005, jolloin hän löi 2 + 28 juoksua, ja kaudella 2014, jolloin hän löi 34 juoksua. Hän saavutti SM-pronssia vuonna 2015.
Andreasenilla on kolme lasta, joista Julia Valtanen pelaa pesäpalloa ja on keihäänheiton SM-mitalisti. Kummityttö Jasmin Andreasen on myös pesäpalloilija.
Anna-Liisa Heikinheimo

Anna-Liisa Heikinheimo (13. tammikuuta 1905 Tyrvää – 30. heinäkuuta 2000 Tampere) oli suomalainen opettaja ja järjestöaktiivi, joka toimi Akateemisten Naisten Karjala-Seuran puheenjohtajana.
Henkilöhistoria.
Anna-Liisa Heikinheimon vanhemmat olivat kirkkoherra Veli Abiel Heikinheimo (ent. Heikel) ja opettaja Anna Sofia Drake. Hänen isoisänsä oli kirkkoherra Karl Abiel Heikel. Heikinheimo tuli ylioppilaaksi Salon yhteiskoulusta vuonna 1923 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1930. Hän toimi Akateemisen Karjala-Seuran perustaman naisjaoston puheenjohtajana, jaosto muutettiin hänen esityksestään Akateemisten Naisten Karjala-Seuraksi. Valmistuttuaan Heikinheimo toimi historian opettajana Kosti Kankaisen kristillisessä yhteiskoulussa Nurmijärvellä 1931–1941. Äänislinnan yhteislyseon historian ja saksan kielen opettajana ja tyttöjen koulukodin johtajana hän työskenteli 1942–1944 ja sen jälkeen Niinisalossa nuorten miesten sisäoppilaitoksessa. Oulun lyseon historian ja yhteiskuntaopin lehtorin tehtävästä 1947–1953 Heikinheimo siirtyi Tampereen klassillisen lyseon vanhemmaksi lehtoriksi, mistä tehtävästä hän jäi eläkkeelle 1969.
Heikinheimo jatkoi sodan jälkeen järjestötoimintaansa Kalevalaisten naisten, Vapaussoturien, Rintamanaisten, Inkerin ystävien ja Akateemisten naisten järjestöissä.
Nellie van Kol

Nellie van Kol, oik. Jacoba Maria Petronella Porreij (1851–1930) oli hollantilainen nuortenkirjailija. Hän on julkaissut nuorisolle mukaillun suorasanaisen "Kalevala"-laitoksen "Kalevala, het helden-epos der finnen" (1905), joka on ilmestynyt Kolin toimittamassa kirjasarjassa "Volkskinderbibliotheek". Kol on lisäksi lapsia varten julkaissut laajan kuusiniteisen satukokoelman sekä laatinut omilla selityksillään varustamansa "Lasten Raamatun".
Jaavalla asuessaan Kol kirjoitti ensimmäiset juttunsa intialaiseen lehteen. Myöhemmin palattuaan Eurooppaan ja asetuttuaan Alankomaiden työväenliikkeen uranuurtajiin kuuluneen miehensä Henri van Kolin kanssa Belgiaan hän toimi työväenliikkeen piirissä ja pyrki edistämään naisten tasa-arvoisen aseman saavuttamista. Hän kuitenkin kiinnostui uskonnosta ja teosofiasta ja etääntyi työväenliikkeestä ja naisasiasta.. 
Kol työskenteli "De Vrow" -nimisen naistenlehden ja "Ons Blaadje" -lastenlehden toimittajana. Hänen perustamansa lastenkirjasarja "Volkskinderbibliotheek" sisältää 88 hänen kääntämäänsä, mukailemaansa ja kirjoittamaansa kirjaa eläimistä ja erilaisten ihmisten arkielämästä ja lisäksi eri maiden kirjallisuuden helmiä, muun muassa Kalevalan mukaelman. Kola oli opiskellut ruotsia ja tanskaa ja saattoi siksi julkaista Rafael Hertzbergin Kalevala-version "Kalevala berättad för ungdom" (1875) pohjalta hollanninkielisen mukaelman.
GenBank

GenBank on biologinen tietokanta, joka sisältää julkaistuja nukleotidisekvenssejä. Sekvenssit ovat suurimmaksi osaksi peräisin itsenäisten laboratorioiden tutkimuksista ja suuremman mittakaavan sekvensointiprojekteista. Tietokannan on perustanut ja sitä ylläpitää Yhdysvaltain terveysviraston alaisuudessa toimiva National Center for Biotechnology Information. GenBank on osa International Nucleotide Sequence Database Collaborationia, johon kuuluvat myös European Molecular Biology Laboratory Nucleotide Sequence Database ja DNA Data Bank of Japan. Ne vaihtavat tietoja keskenään päivittäin, jotta mahdollisimman kattava tietokanta olisi saatavilla maailmanlaajuisesti.
August Kitzberg

August Kitzberg (1855–1927) oli virolainen kirjailija. Hän kirjoitti sanomalehtipakinoita, myöhemmin novelleja ja erityisesti näytelmiä. Kitzbergin parhaiksi arvioituja kirjoja ovat Eesti kirjameeste seltsin palkitsema historiallinen "Maimu" (1890) ja nuoruusmuistoihin perustuva maalaiselämän kuvaus "Veli Henn" (1901, julkaistu "Postimeesissä"). Kitzbergin kertomusten luoteenomaisia piirteitä ovat välitön esitystapa ja sanomalehtipakinan tyyli. Näytelmäkirjailijana Kitzberg oli aikansa Viron parhaimmistoa. Ansiokkaimpina on pidetty näytelmiä "Punga-Mart ja Uba-Kaarel" (1903), "Tuulte pöörises" (1906. suom. "Tuulten pyörteessä") ja "Libahunt" ('Ihmissusi', 1911). Näytelmässä "Tuulte pöörises" Kitzberg käsitteli tuoreeltaan vuoden 1905 kumousliikettä. "Libahunt" on murhenäytelmä voimakkaasti protestoivasta nuoresta naisesta, jota syytetään ihmissudeksi. Kitzbergin näytelmät edustavat virolaisen draaman kehitystä seuranäytelmistä taiteelliselle tasolle.
Mustavihvilä

Mustavihvilä ("Juncus anceps") on vihviläkasvien (Juncaceae) heimoon, vihvilöiden ("Juncus") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on keskikokoiseksi kasvava ja monivuotinen vihvilälaji, joka muistuttaa rantavihvilää ("Juncus alpinoarticulatus"). Lajit ovat kuitenkin erotettavissa toisistaan kukinnon ja hedelmien ulkonäön sekä heteiden ponsien pituuden perusteella.
Mustavihvilän varret voivat kasvaa noin puoli metriä korkeiksi, mutta jäävät yleensä matalammiksi. Lehdet ovat poikkileikkaukseltaan pyöreitä. Varret kasvavat yksittäin maan alla suikertavasta juurakosta. Mustavihvilän kukinto koostuu yleensä kahdesta kukkasykeröstä, joissa on monia pieniä kukkia. Heteiden ponnet ovat palhoja pidempiä. Mustavihvilä kukkii heinä–elokuussa. Hedelmänä oleva pähkylä on kiiltävän mustanruskea sekä yleensä teräväkärkinen.
Mustavihvilä kasvaa hiekkaisilla ja kalkkipitoisilla kasvupaikoilla.
Mustavihvilää tavataan siellä täällä eri puolilla Eurooppaa. Suomea lähimmät esiintymät ovat Etelä-Ruotsissa Skånessa ja Tanskassa.
Kladderadatsch

Kladderadatsch oli saksalainen poliittinen pilalehti, jonka David Kalisch perusti vuonna 1848. Nimi johtuu Pohjois-Saksassa käytetystä onomatopoeettisesta huudahduksesta, joka kuvaa kilisevää tai rämisevää ääntä, joka syntyy lasin, jonkin metallin tai muun sellaisen putoamisesta.
Arthur Moreira Lima

Arthur Moreira Lima (16. heinäkuuta 1940 Rio de Janeiro – 30. lokakuuta 2024 Florianópolis) oli brasilialainen pianisti.
Moreira Lima aloitti pianonsoiton opintonsa 6-vuotiaana Lúcia Brancon johdolla. Vuonna 1960 hän pääsi Brasilian hallituksen tukemana Pariisiin, jossa suoritti opintoja Marguerite Longin ja Jean Doyenin johdolla. Lev Oborinin ja Yakov Zakin antamin suosituksin Moreira Lima pääsi stipendin turvin Moskovan konservatorioon, jossa opiskeli Rudolf Kehrerin johdolla vuosina 1963–1968. Moreira Lima sijoittui toiseksi seitsemännessä kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa vuonna 1965. Hän saavutti myös muita kilpailumenestyksiä, kuten kolmannen sijan kansainvälisessä Tšaikovski-kilpailussa vuonna 1970.
Moreira Lima tulkitsi muiden muassa Frédéric Chopinin, Franz Lisztin, Robert Schumannin, Modest Mussorgskin, Sergei Prokofjevin ja Heitor Villa-Lobosin teoksia. Hän teki lukuisia levytyksiä ja esiintyi eri puolilla maailmaa; erityistä suosiota hän saavutti Moskovassa, jossa hän esiintyi usein, kuten myös Puolassa.
Jussi Siirala

Jussi Siirala (s. 1949) on suomalainen pianisti.
Siiralan vanhemmat olivat psykoanalyytikko Martti Siirala ja sellisti Varpu Siirala. Siirala opiskeli Sibelius-Akatemiassa, Wienissä ja Bloomingtonissa. Hän voitti Maj Lind -pianokilpailun vuonna 1968 ja Wienissä järjestetyn Rombro–Stepanov-kilpailun vuonna 1972. Hän aloitti pianonsoiton lehtorina Sibelius-Akatemiassa vuonna 1977. Pianisti Antti Siirala on Jussi Siiralan ja viulisti Merit Palaksen poika. Tytär Elina Siirala on suomalainen lyyrinen sopraano ja lauluntekijä.
Bam Adebayo

Edrice Femi ”Bam” Adebayo (s. 18. heinäkuuta 1997 Newark, New Jersey) on yhdysvaltalainen koripalloilija.
Isona laitahyökkääjänä tai sentterinä pelaava Adebayo pelasi kauden 2016–2017 Kentuckyn yliopistossa. Miami Heat varasi hänet NBA:han 14. vuorolla . 10. joulukuuta 2019 Adebayo teki NBA-uransa ensimmäisen tripla-tuplan. Hänet valittiin helmikuussa 2020 pelattuun ja tähdistöviikonlopun taitokilpailuun. Toisen tähdistöottelun hän pelasi 2023.
Adebayo valittiin Yhdysvaltain miesten maajoukkueen kokoonpanoon Tokion kesäolympialaisiin 2020, missä maa voitti kultaa. Toisen olympiakultansa hän sai Pariisissa 2024.
Mustalakkimuura

Mustalakkimuura ("Percnostola rufifrons") on puumuuriin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Taksonomia.
Usein mustalakkimuuralla katsotaan olevan neljä alalajia. On kuitenkin ehdotettu, että alalajit "P. r. jensoni" ja "P. r. minor" tulisi erottaa lajiksi "Percnostola minor". 
Koko ja ulkonäkö.
Mustalakkimuura voi kasvaa 14–15 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Mustalakkimuurakoiraan pää, rinta, vatsa ja selkä ovat väriltään tumman harmaat. Päälaki ja siivet ovat mustat ja siivissä on kaksi ohutta valkoista raitaa. Naaraslinnun päälaki on musta ja pää ruskea. Selkä on ruskehtavan harmaa ja siivet ruskeat vaaleanruskein raidoin. Mustalakkimuuranaaraan rinta ja vatsa ovat oranssinruskeat.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Mustalakkimuuraa tavataan laikuttaisesti Kolumbiasta Venezuelan eteläosan kautta Brasiliaan, Guyanasta Brasiliaan sekä Perusta. Lajin elinympäristöä ovat kosteat hiekkamaiden metsät ja rannikolla mangrovemetsät. Laji liikkuu yksin tai pareittain metsien pohjakerroksissa ja voi liittyä sekaparviin. Linnun ravintoa ovat hyönteiset ja se seuraa usein muurahaisia. Mustalakkimuuran pesimäkausi on huhtikuusta toukokuulle.
Clara Grenman

Clara Grenman (9. heinäkuuta 1918 Helsinki – 17. maaliskuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen pianisti ja pianopedagogi.
Grenman opiskeli Martti Paavolan johdolla ja voitti kolmannen Maj Lind -pianokilpailun lokakuussa 1947. Hänen vapaavalintainen teoksensa kilpailussa oli Robert Schumannin "Abegg-muunnelmat". Voitto koostui 45 000 markan summasta. Voitostaan huolimatta Grenman ei suuntautunut konserttipianistin uralle eikä pitänyt huomion kohteena olemista houkuttelevana. Hän tekikin varsinaisen elämäntyönsä pedagogisessa työssä Sibelius-Akatemian nuoriso-osastolla. Hän uskoi testamentissaan omaisuutensa Sibelius-Akatemian tukisäätiön käytettäväksi; Grenmanin rahastosta on kustannettu vuosittaisia apurahoja oppilaitoksen opiskelijoille.