tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Slovenian lippu

Slovenian lippu () on Slovenian tunnus vaakunan ja hymnin ohella. Se hyväksyttiin käyttöön otettavaksi 2. maaliskuuta 1990, jolloin Slovenia oli vielä entisen Jugoslavian osavaltio. Slovenian lippu Jugoslavian osavaltiona oli samankaltainen väreiltään ja kuvioltaan, mutta siinä oli keskiössä suuri viisisakarainen punainen tähti, joka oli reunustettu keltaisella ääriviivalla, jotta se erottuisi alaosan punaisesta palkista. Lipun tähti poistettiin ja korvattiin alueellisella vaakunalla, joka sijoitettiin lähelle tangon puoleista yläkulmaa. Itsenäistymisen myötä 24. kesäkuuta 1991 alueellinen vaakuna muuttui kansalliseksi vaakunaksi.
Slovenian kansallislipun värit ovat ylhäältä lukien: valkoinen, sininen ja punainen. Lipun tunnistaa värityksen lisäksi parhaiten kansallisvaakunasta ja lipun kokosuhteista, jotka ovat 1:2. Vaakunakuviossa kuvataan kolmihuippuista Slovenian ”Triglav-vuorta”, joka on maan korkein kohta. Vuoren tausta on sininen, ja alaosassa kulkee kaksi aaltoviivaa, jotka kuvaavat Adrianmerta ja maan jokia. Sinisessä taustassa on kolme kuusisakaraista keltaista tähteä, jotka ovat 1300- ja 1400-luvuilla Sloveniaa hallinneen Celjen kreivien (Sloveniaksi Grofje Celjski) vaakunatunnukset.
 Lipun värit ovat panslavistiset, mutta niitä samoja käytettiin myös vanhassa vaakunassa ja niitä pidettiin jo kansallisina väreinä ennen kuin ne järjestettiin lipun väreiksi vuonna 1848, kun kansallisuusaate levisi Euroopassa. Lipun värien järjestys on saanut vaikutteita Venäjän lipusta. 
Lippu pidettiin osana Slovenian osavaltioidentiteettiä, kun maa oli osa Jugoslaviaa. Vuonna 1945 lippuun sijoitettiin punainen tähti, joka oli näin tunnuksena Slovenian sosialistiselle tasavallalle. Itsenäisyyden jälkeen tähti poistettiin ja korvattiin eri paikkaan asetetulla kansallisvaakunalla. Lippu uudistettiin virallisesti 27. kesäkuuta 1991.
Siviilialusten lippu ja valtiolippu ovat saman kaltaisia kansallislipun kanssa, mutta niiden kokosuhde on 2:3. Sotalaivaston lippu puolestaan on erilainen, sillä sen värit ovat: valkoinen, sininen ja keltainen. Mutta lippu on kuitenkin samassa suhteessa kuin kansallislippu ja ns. trikolori.
Kuhasalo

Kuhasalo on entinen saari Pyhäselällä, aivan Pielisjoen suulla Joensuussa. Se tunnetaan myös Kukkosensaarena siellä sijainneen Kukkosen maatilan mukaan. Kuhasalo on vanhoissa kartoissa saari, mutta sittemmin maan nousu on saanut aikaan kannaksen saaren ja mantereen välille, joten nykyisin Kuhasalo on niemi. 
Kuhasalo on merkittävä luontokohde ja historiallinen ja geologinen kohde. Saarta kiertää luontopolku. Rannoilla on nuotiopaikkoja, uintipaikkoja ja laavu.
Alueella on sijainnut ortodoksinen erämaaluostari. Luostarin paikalla tai lähistöllä on nykyisin muistomerkkinä ikonikatos, jonka arkkitehtuuri kupolikattoineen muistuttaa ortodoksisten kirkkorakennusten arkkitehtuuria.
Kuhasalon alueen kallioista on louhittu kiveä. Kukkosensaaren keskellä on pieni avolouhos, josta on louhittu kiveä Pielisjokisuun uittorakennelmiin 1950- ja 1960-luvuilla. Siellä säilytettiin myöhemmin jäitä meijerituotteita varten.
Kuhasalon päässä on Kalmanniemi, jossa on ollut keskiajalla kalmisto. 
Niemessä sijaitsee Joensuun kalastuskunnan rakentama kalamaja Kalmonkatiska, jota vuokrataan ulkopuolisille. Maja valmistui 2010.
Kuhasalossa on Joensuun jätevedenpuhdistamo ja Keskuspesula. Asukkaita on vain yhdessä joenrannan talossa. Kuhasalon läheisyydessä on Joensuun syväsatama. Kun Kuhasalo oli metsäyhtiön omistuksessa, sinne suunniteltiin asuinaluetta, jonne olisi rakennettu useita karjalaistyyppisiä hirsitaloja.
S&amp;P 500

S&amp;P 500 on lista 500:sta markkina-arvoltaan suuresta yhdysvaltalaisesta yrityksestä. Listalle pääsemiseen vaaditaan, että yrityksen osake noteerataan jossakin merkittävässä yhdysvaltalaisessa pörssissä (esimerkiksi New Yorkin pörssissä tai Nasdaqissa). Käytännössä S&amp;P 500 -lista vastaa melko tarkasti listaa maan suurimmista yrityksistä. Listaa hallinnoi S&amp;P Dow Jones Indices.
S&amp;P 500 -listan yrityksistä laskettava, markkina-arvoilla painotettu S&amp;P 500 -indeksi on DJIA-indeksin ohella toinen merkittävä yhdysvaltalaisten suuryritysten osakkeita kuvaava indeksi.
Luettelo indeksin yhtiöistä.
Indeksin yhtiöt 10. tammikuuta 2024:
Kainuun rajavartiosto

Kainuun rajavartiosto () on osa sisäasiainministeriön alaista rajavartiolaitosta. Sen pääasiallinen tehtävä on rajaturvallisuuden ylläpito entisen Oulun läänin itärajalla. Vartioitavaa rajaa on 406 kilometriä. Kainuun rajavartioston komentajana toimii eversti Marko Saareks. Kainuun rajavartiosto vakiintui lailla vuonna 1931.
Organisaatio.
Kainuun rajavartioston esikunta sijaitsee Kajaanissa Lehtikankaalla. Samalla alueella oli myös rajajääkärikomppania, jossa varusmiehistä koulutettiin rajajääkäreitä. Tunnetuimpia heistä lienee ollut kirjailija Timo K. Mukka. Rajajääkärikomppania lakkautettiin 1.7.2007.
Kainuun rajavartiosto oli jaettu 31.12.2010 asti Kuhmon, Kuusamon ja Suomussalmen rajavartioalueisiin, joilla oli yhteensä kahdeksan rajavartioasemaa. Rajavartioston alueella on neljä kansainvälistä rajanylityspaikkaa: Vartius ja Kuusamo (Kortesalmella) sekä Kajaanin ja Kuusamon lentoasemat. Lisäksi alueella on viisi tilapäistä rajanylityspaikkaa. Rajavartioasemia on Kuhmon Jämäksessä, Kuusamossa kaupungin pohjoisosassa, Suomussalmessa ja Vartiuksessa.
Komentajat.
Kainuun rajavartioston komentajia ovat olleet:
Budimir Đukić

Budimir Đukić (s. 26. heinäkuuta 1977 Grošnica, Serbia, Jugoslavia) on entinen serbialainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Đukić on edustanut uransa aikana muun muassa Vodojaža Grošnicaa, Radnički Kragujevacia, Slavija Sofiaa ja HJK:ta. HJK:ssa hän pelasi kaudella 2004 neljä Veikkausliigaottelua.
Janez Drnovšek

Janez Drnovšek (17. toukokuuta 1950 Celje, Jugoslavia – 23. helmikuuta 2008 Zaplana, Slovenia) oli slovenialainen poliitikko. Hän toimi Jugoslavian presidenttinä ja Slovenian pääministerinä vuosina 1992–2000 ja 2000–2002 sekä Slovenian presidenttinä 2002–2007.
Drnovšek suoritti taloustieteen tutkinnon vuonna 1973, ylemmän korkeakoulututkinnon 1981 ja tohtorintutkinnon 1986. Hän työskenteli rakennusyhtiössä ja pankissa sekä Jugoslavian Egyptin lähetystön taloudellisena neuvonantajana Kairossa. Vuonna 1986 hänet valittiin Slovenian tasavallan parlamenttiin sekä Jugoslavian parlamentin tasavaltojen ja maakuntien kamariin.
Vuonna 1989 Slovenian edustaja Jugoslavian kollektiivisessa presidenttineuvostossa, Stane Dolanc jäi eläkkeelle, ja Slovenian hallitus päätti järjestää vaalit kahden ehdokkaan kesken. Vähän tunnettu Drnovšek voitti hallituksen suosikin Marko Bulcin, ja hänestä tuli Jugoslavian ensimmäinen vapaasti valittu valtiomies. Toiset osatasavallat eivät pitäneet uudesta tavasta valita johtajia, joten Slovenian parlamentti vahvisti valinnan. Drnovšek toimi presidenttineuvoston puheenjohtajana vuosina 1989–1990. Hän oli myös sitoutumattomien maiden liikkeen puhemies ja Jugoslavian kansanarmeijan komentaja.
Slovenian erottua Jugoslaviasta lähes verettömästi Drnovšek jatkoi uraansa maansa toisena pääministerinä vuosina 1992–2002 lukuun ottamatta muutamaa kuukautta vuonna 2000. Vuosina 1992–2002 hän oli sosialistisen nuorisoliiton seuraajan Slovenian liberaalidemokraattisen puolueen (Liberalna Demokracija Slovenije) johdossa, mutta erosi siitä 30. tammikuuta 2006. Puolue sai vuoden 1992 parlamentti vaalissa 24 prosenttia äänistä ja 22 paikkaa. Vuonna 2002 hänet valittiin Slovenian toiseksi presidentiksi. Hän muutti tyyliään aktiivisemmaksi 2006 ja ryhtyi ajamaan Darfurin asiaa ja Kosovon kriisin ratkaisua. Hän erosi myös liberaalipuolueesta ja perusti Gibanje za pravičnost in razvoj -liikkeen. Hän arvosteli myös pääministeri Janez Janšaa ja ryhtyi bloggaamaan käsitellen ulkopolitiikkaa, ympäristönsuojelua, eläinten oikeuksia, kasvissyöntiä ja vaihtoehtoista lääketiedettä. Drnovšek noudatti itse elämänsä viimeiset vuodet täysin vegaanista ruokavaliota.
Drnovšekilta poistettiin vuonna 1999 munuainen syövän vuoksi. Vuonna 2001 hän kertoi syövän levinneen maksaan ja keuhkoihin. Hän ilmoitti vuonna 2005 antamassaan haastattelussa jättäneensä kaiken lääketieteellisen ja muun hoidon tehottomana. Drnovšekin presidenttikausi päättyi 23. joulukuuta 2007 ja hän kuoli seuraavan vuoden helmikuussa.
Celje

Celje (, ) on kaupunki Slovenian Štajerskan alueella Savinja-, Loznica- ja Voglajnajokien yhtymäkohdassa. Celjen kunnassa on 50 039 asukasta (vuonna 2008) ja sen pinta-ala on 94,9 neliökilometriä.
Roomalaiskaudella paikalla oli keisari Claudiuksen aikana kaupunkioikeudet saanut "Municipium Claudia Celeian" nimellä tunnettu kaupunki. Se tuhoutui kansainvaellusajalla, mutta heräsi jälleen eloon keskiajalla ja mainitaan ensimmäisen kerran nimellä "Cylie" 1100-luvun alussa. Celjen kreivit hallitsivat aluetta myöhäiskeskiajalla ja Celje sai kreivi Frederik II:lta kaupunkioikeudet vuonna 1451. Myöhemmin kaupunki joutui Habsburgien haltuun ja siitä tuli yksi Slovenian tärkeimmistä renessanssikeskuksista. Celje liitettiin rautatieverkkoon vuonna 1846. Toisen maailmansodan jälkeen siitä kehittyi teollisuuden ja kaupan keskus.
Rajaportti

Rajaportti on jyväskyläläisen metalliyhtye Timo Rautiainen &amp; Trio Niskalaukauksen vuonna 2002 julkaistu kolmas pitkäsoitto, jolla yhtye nousi lopullisesti suuren yleisön tietoisuuteen. Albumin tunnetuimpia kappaleita ovat ”Elegia”, ”Lumessakahlaajat” sekä yhtyeen läpimurtosingle ”Surupuku”, joka on luultavasti Timo Rautiainen &amp; Trio Niskalaukauksen tunnetuin kappale. Marraskuussa 2002 "Rajaportti"-albumin myynti ylitti platinarajan.
Sanoituksia levylle ovat Rautiaisen lisäksi kirjoittaneet myös levyn tuottajana toiminut YUP-yhtyeestä tunnettu Jarkko Martikainen, Marja Mattlar sekä Irwin Goodmanin ”hovisanoittajana” tunnettu Vexi Salmi. Levyn erikoisuuksia on muun muassa Marja Mattlarin säveltämä ja sanoittama kappale ”Elinkautinen”, jossa Rautiaisen laulun taustalla soittaa Trio Niskalaukauksen sijasta jousiorkesteri.
Koska edellisen julkaisun, ”Kuilun partaalla”-EP:n (2001), ilmestymisen jälkeen yhtyeen alkuperäinen kitaristi Karri Rämö jätti yhtyeen, eikä uutta kitaristia ollut Rajaportin äänitysten alkuun mennessä löydetty, Rajaportti jouduttiin tekemään normaalin kolmen kitaran sijasta vain kahdella. Tästä johtuu levyn aavistuksen ohuempi kitarasoundi.
Rajaportista on julkaistu perusjulkaisun lisäksi myös platinapainos, joka sisältää Rajaportti-albumin lisäksi ”Tiernapojat”-EP:n. Rajaportista on julkaistu myös vinyylipainos, jonka julkaisijana toimi Oskun Divari.
Timo Rautiainen &amp; Trio Niskalaukaus sai "Rajaportti"-albumilla vuoden 2002 Emma-gaalassa myös neljä Emma-patsasta.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Timo Rautiainen ja sovittanut Timo Rautiainen &amp; Trio Niskalaukaus sekä Jarkko Martikainen, ellei toisin mainittu.
Kokoonpano.
Vierailevat muusikot.
Jousikvartetti kappaleessa ”Elinkautinen”:
Kultainen Harmonikka

Kultainen Harmonikka oli viihdeharmonikansoiton Suomen mestaruuskilpailu. Kilpailu järjestettiin vuodesta 1983 lähtien vuoteen 2023. Kilpailu järjestettiin Sata-Häme Soi -juhlien yhteydessä. Vuosina 1993–1999 kilpailtiin erikseen miesten ja naisten sarjoissa. Kilpailun lähtökohtana oli Sata-Häme Soi ja MTV Oy:n yhteistyö, joka alkoi vuonna 1982. Saman yhteistyön tuloksena kehitettiin myös Hopeinen Harmonikka -kilpailu. Vuoteen 2011 saakka kilpailu näytettiin suorana lähetyksenä televisiossa. MTV Oy vastasi kilpailun televisioinnista runsaat 15 vuotta, minkä jälkeen sitä televisioi myös Yleisradio. Kilpailua ei televisioitu vuosina 2012–2014, kunnes se palasi televisioon vuonna 2015 AlfaTV-kanavalla. Kilpailun järjestäminen lakkasi syksyllä 2023 Sata-Häme Soi -festivaalin hakeuduttua konkurssiin ja sen oikeudet jäivät Ikaalisten kaupungille.
Kilpailun kulku.
Osanottajat valmistavat äänitteen soitostaan, joiden pohjalta valitaan semifinalistit viime vuosina niin sanotun harmonikkaristeilyn yhteydessä ruotsinlaivoilla järjestettyyn semifinaaliin. Semifinaalissa valitaan finalistit suoraan televisiolähetykseen, jonka vuonna 2008 televisioi TV2. Finaalissa on tyypillisesti kuusi soittajaa, joista tuomaristo valitsee voittajan. Voittaja edusti 2000-luvun lopulla Suomea kansainvälisessä Primus Ikaalinen -kilpailussa, joka televisioitiin niin ikään suorana lähetyksenä.
Historia.
Kilpailu järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1983. Se keräsi yhdessä Hopeisen Harmonikan kanssa 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulla yli puoli miljoonaa televisiokatsojaa. Yleisradio lopetti kilpailun televisioinnin vuonna 2012. Vuonna 2015 kilpailun televisioi kolmen vuoden tauon jälkeen AlfaTV-kanava ja sitä voitiin seurata myös internetin välityksellä. Kilpailua ei järjestetty vuonna 2020, johtuen koko Sata-Häme Soi -tapahtuman peruuttamisesta koronaepidemian vuoksi vallinneissa poikkeusoloissa.
Sata-Häme Soi -festivaali hakeutui konkurssiin syyskuussa 2023, ja kilpailua ei järjestetty vuonna 2024. Kultainen Harmonikka -tuotemerkki jäi Ikaalisten kaupungin omistukseen.
Skotlannin klaanit

Skotlannin klaanit ("clann", gaeliksi perhe tai jälkeläiset) ovat Skotlannin Ylämaan sukukuntia (ks. klaani), joilla on ollut suuri merkitys Skotlannin historiassa. Skotlannin Ylämaalla klaanien asema oli perinteisesti vahvempi kuin Alamaalla. Tappio 1700-luvun jakobiittikapinassa mursi klaanien vallan. Saman klaanin jäsenten kiltin tartaanikuvio on samanlainen.
Lähteet.
Rantala, Risto (toim): Perustieto. Akateemisen tietosanakirja. Otava 1993.
Tattariharju

Tattariharju () on Malmin peruspiiriin kuuluva, runsaasti työpaikkoja tarjoava osa-alue Koillis-Helsingissä.
Tämä työpaikka-alue sijaitsee Kehä I:n pohjoispuolella, Lahdenväylästä länteen ja Tattarinharjuntiestä itään.
Alueella asui vain 5 henkeä (31.12.2018); työpaikan Tattariharju tarjoaa noin 1 000 henkilölle (31.12.2022).
Liikenneyhteyksiä Tattariharjuun.
Helsingin Bussiliikenne
Nobina Finland
Pisoaari

Pisoaari (usein muodossa pisuaari, myös urinaali tai virtsalo) on WC-allas, joka on tarkoitettu vain virtsaamiseen. Useimmat pisoaarit soveltuvat vain miesten ja poikien käyttöön. Useimmiten pisoaareja käytetään yleisissä miesten WC:issä, harvoin yksityistiloissa. Osa pisoaareista on posliinisia, yhden henkilön kerrallaan käytettäviksi tarkoitettuja kulhomaisia altaita, osa taas metallisia kaukaloja, joilla voi helposti asioida useampi henkilö kerrallaan. On myös naisille tarkoitettuja pisoaareja ja unisex-pisoaareja, mutta ne ovat melko harvinaisia.
Pisoaarin pohjalla on yleensä siivilä, joka estää liian suurten esineiden kulun viemäriputkeen ja tämän mahdollisen tukkeutumisen. Siivilään on usein asetettu raikastintabletti hajun poistamiseksi. Pisoaarilla asioinnin jälkeen painetaan tai kierretään kytkintä, jolloin likainen vesi huuhtoutuu pois. Osassa uusista pisoaareista vesi huuhtoutuu automaattisesti pois liiketunnistimen ansiosta, kun käyttäjä siirtyy pois pisoaarin edestä. Joissakin malleissa on aikakytkin, joka käynnistää huuhtelun määräajoin. Eräissä vanhoissa pisoaareissa on veden säästön kannalta hankala jatkuvatoiminen huuhtelu. Kaikkein vanhimmissa, Suomessa jo jokseenkin käytöstä poistetuissa malleissa ei ollut huuhtelulaitetta lainkaan, vaan huuhtelu jouduttiin tekemään kaatamalla vettä altaaseen. Nykyään markkinoilla on myös vedettömiä pisoaareja, joiden etuna on vedensäästö sekä hajuttomuus.
Anne-Mari Kanniainen

Anne-Mari Kanniainen (s. 27. elokuuta 1984 Ylikiiminki) on suomalainen harmonikansoittaja ja vuoden 2005 Kultainen Harmonikka -kilpailun voittaja. Kanniaisella on yhteensä seitsemän Suomenmestaruutta harmonikansoittokilpailuista. Kanniainen opiskeli harmonikanrakennusta Ikaalisten käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksessa. Sen jälkeen Kanniainen opiskeli harmonikansoittoa Sibelius-Akatemian kansanmusiikkiosastolla ja valmistui sieltä vuonna 2010 (MuK). Aikaisemmin Kanniainen on saanut harmonikansoiton opetusta muun muassa Seppo Leinolta ja Timo Kinnuselta. Kanniainen on esiintynyt myös Sirkus Finlandian näytöksissä ja Oulun Teatterissa.
Vojislav Koštunica

Vojislav Koštunica (, [], s. 24. maaliskuuta 1944 Belgrad, Serbia) on serbialainen poliitikko (Serbian demokraattinen puolue; Демократска странка Србије). Hän oli Jugoslavian liittotasavallan presidentti 2000–2003 ja Serbian pääministeri 2004–2008.
Elämäkerta.
Koštunica opiskeli lakia Belgradissa, suoritti tohtorin tutkinnon, mutta menetti työnsä 1974 arvosteltuaan Titon hallintoa. Vuonna 1989 hän oli perustamassa demokraattista puoluetta (Демократска странка). Vuonna 1992 hänestä tuli keskusta-oikeistolaisen Serbian demokraattisen puolueen (Демократска странка Србије, DSS) johtaja.
Koštunicalla ei ollut siteitä entiseen kommunistiseen puolueeseen, josta Slobodan Miloševićin johtama sosialistipuolue oli lähtöisin, joten häntä tukivat sekä demokratiaa kannattavat että nationalistiset äänestäjät syyskuun 2000 presidentinvaaleissa. Lokakuun 2000 tapahtumien jälkeen Koštunica julistettiin viimein vaalin voittajaksi ja hän oli Jugoslavian presidenttinä vuoteen 2003, jolloin valtio korvattiin Serbia ja Montenegron liittovaltiolla.
Joulukuun 2003 parlamenttivaaleissa DSS:stä tuli suurin demokraattisista puolueista ja Koštunicasta pääministeri maaliskuussa 2004 vähemmistöhallituksen johdossa sosialistipuolueen (Socijalistička partija Srbije, SPS) tuella.
DSS:n Dragan Maršićaninin pärjättyä huonosti presidentinvaaleissa 2004 Koštunica ilmoitti uusista parlamenttivaaleista uuden perustuslain hyväksymisen jälkeen. Vaalien jälkeen Koštunican hallitus pysyi pystyssä presidentti Boris Tadićin Demokraattisen puolueen (Демократска странка; DS) tuella.
Vuoden 2006 Montenegron itsenäistymisen jälkeen Serbiassa kirjoitettiin uusi perustuslaki, joka hyväksyttiin kansanäänestyksessä lokakuussa. Sen astuessa voimaan pidettiin uudet parlamenttivaalit, joissa eniten ääniä sai nationalistinen Radikaalipuolue. Koštunican Serbian demokraattinen puolue jäi kolmanneksi, mutta kolmikuukautisten hallitusneuvottelujen jälkeen Koštunica jatkoi pääministerinä presidentti Tadićin Demokraattisen puolueen ja pienpuolueiden tuella.
Koštunica vastusti voimakkaasti Kosovon yksipuolista julistautumista itsenäiseksi ja asetti ehdoksi maan EU-jäsenyydelle, että Euroopan unioni vetää pois tukensa Kosovolta. Tämä jakoi hallitusta ja Koštunica ilmoitti 8. maaliskuuta 2008 eroavansa pääministerin asemasta, mikä merkitsi uusien vaalien järjestämistä.
Loksa

Loksa () on kaupunki Harjumaan maakunnassa Virossa, Suomenlahden rannikolla, noin 60 kilometriä Tallinnasta itään. Loksa on Viron pohjoisin kaupunki.
Väestö.
Loksan asukasluku oli vuoden 2018 alussa 2 663. Vuonna 2010 asukasluku oli 3 403. Vuoden 2014 alussa asukkaita oli 2 703.
Vuonna 2011 Loksan kaupungissa oli 2 759 asukasta, joista 846 (30,7 %) oli virolaisia, 1 617 (58,6 %) venäläisiä ja 288 (10,4 %) muita kansallisuuksia.
Talous.
Kaupungin suurin työnantaja on telakka (Loksa Laevatehase AS). 
Muuta.
Loksa rajoittuu usealta suunnalta Lahemaan kansallispuistoon.
Loksassa oli vuosina 1942–1944 suomalaisen 44. radio- ja ilmavalvontakomppanian valvonta-asema.
Oulun merikoulu

Oulun merikoulu oli Oulussa vuosina 1863–1910 toiminut Oulun kauppaseuran perustama merenkulkualan oppilaitos. Oppilaitos toimi Pokkitörmällä nykyisen Oulun Lyseon lukion voimistelusalin paikalla sijainneessa rakennuksessa. Merikoulun näkyvin muisto on Oulun Linnansaaressa sijaitseva, Oulun linnan raunioille vuonna 1875 rakennettu tähtitorni, joka toimii nykyisin kahvilana.
Merikoulussa oli kolme opintolinjaa: merikapteenin, perämiehen ja Itämeren kapteenin opintolinjat. Opetusta annettiin sekä suomeksi että ruotsiksi vuoteen 1899 asti, jonka jälkeen ainoana opetuskielenä oli suomi. Oppiaineina olivat mm. englanti, venäjä, navigointi sekä matematiikka, kapteeninlinjalla lisäksi anatomia sekä lääkärintaidot.
Merikoulusta ehti sen toiminta-aikana valmistua kaikkiaan 200 merikapteenia, 95 perämiestä, 23 kauppalaivuria, 12 itämerenkipparia sekä 16 aliperämiestä. Merikoulun toiminta jatkui tavallisena merimieskouluna vuoteen 1921 saakka, jolloin toiminta lopetettiin.
Oulun merikoulu sai myös kansainvälistä tunnustusta, kun yhdysvaltalainen merenkulkualan julkaisu omisti sille vuonna 1910 kokonaisen sivun.
Gilad Shalit

Gilad Shalit (, s. 28. elokuuta 1986 Nahariya) on alikersantti Israelin puolustusvoimissa. Hän on Israelin ja Ranskan kansalainen. Gilad oli ensimmäinen palestiinalaistaistelijoiden vangitsema israelilainen sotilas vuoden 1994 jälkeen. Shalit oli palestiinalaisten vankina vuodesta 2006 lokakuuhun 2011.
Useisiin eri militanttiryhmiin kuuluneet palestiinalaistaistelijat kidnappasivat Shalitin aikaisin sunnuntaiaamuna 25. kesäkuuta 2006. Palestiinalaismilitantit hyökkäsivät Israelin vartioasemalle maan alle kaivetun tunnelin kautta Kerem Shalomissa. Hyökkäyksessä kaksi israelilaista sotilasta sai surmansa ja neljä haavoittui Shalitin lisäksi, jolta murtui vasen käsi ja olkapäähän tuli lievempiä vammoja. Arabiankielisen Al-Hayet-sanomalehden mukaan Shalit olisi saanut kolme ampumahaavaa, jotka ovat saaneet hoitoa. Palestiinalaismilitanttien tiedottajan mukaan hyökkäystä oli suunniteltu lähes kaksi kuukautta.
Israelilaiset aloittivat 28. kesäkuuta 2006 Shalitin pelastamiseksi operaatio Kesäsateen.
Gilad Shalitin kerrottiin 1. heinäkuuta 2006 olevan kunnossa ja saaneen hoitoa vammoihinsa palestiinalaismilitanttien hallussa.
Israel ja Palestiina pääsivät lokakuussa 2011 sopimukseen Shalitin vaihtamisesta palestiinalaisvankeihin. Hamasin vankina ollut Shalit vapautettiin 18. lokakuuta 2011, kun Israel ja Hamas olivat sopineet runsaan tuhannen palestiinalaisvangin vaihtamisesta häneen. Vapautettavista noin kolmellasadalla on israelilaisviranomaisten väitteiden mukaan väkivaltarikostausta. Israelin vankiloissa on yhteensä noin kuusituhatta palestiinalaista.
Erik Johnson

Erik Robert Johnson (s. 21. maaliskuuta 1988 Bloomington, Minnesota) on uransa päättänyt yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja. St. Louis Blues varasi Johnsonin . Ennen siirtymistään Bluesin joukkueeseen Johnson oli pelannut kaksi kautta Yhdysvaltain alle 18-vuotiaiden joukkueessa puolustajana ja on voittanut joukkueessa kaksi kultamitaliakin. Johnson edusti Yhdysvaltain maajoukkuetta olympialaisissa 2010, jossa Yhdysvallat sijoittui toiseksi. Johnson voitti Stanley Cup mestaruuden kesällä 2022.
Heinäkuussa 2023 Johnson teki vapaana agenttina Buffalo Sabresin kanssa yksivuotisen ja 3,25 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Maaliskuussa 2024 siirtorajan viimeisenä päivänä Sabres kauppasi Johnsonin Philadelphia Flyersiin vaihdossa neljännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2024 varaustilaisuudessa.
Maaliskuussa 2025 Johnson palasi Avalancheen Flyersin kaupattua hänet sinne vaihdossa Givani Smithiin. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2025.
Maardu

Maardu () on kaupunki Harjumaan maakunnassa, Virossa. Se sijaitsee Suomenlahden rannalla, noin 15 kilometriä Tallinnasta itään. Maardu on osa Suur-Tallinnan metropolialuetta. 
Maardun pinta-ala on 23 neliökilometriä. Sen asukasluku oli vuoden 2018 alussa 15 722.
Väestö.
Vuonna 2011 Maardun kaupungissa oli 17 524 asukasta, joista 4 347 (24,8 %) oli virolaisia, 10 845 (61,9 %) venäläisiä ja 2 316 (13,2 %) muita kansallisuuksia.
Talous.
Maardu on teollisuuskaupunki: maan suurin tavarasatama, Muugan satama sijaitsee osittain Maardussa.
Boris Tadić

Boris Tadić (Борис Тадић, s. 15. tammikuuta 1958 Sarajevo) toimi Serbian presidenttinä vuosina 2004–2012. Koulutukseltaan Tadić on psykologi.
Nuoruus.
Tadić syntyi Bosnia-Hertsegovinassa, Jugoslaviassa. Hänen isovanhempansa surmattiin heidän serbikansallisuutensa vuoksi toisen maailmansodan aikana natsi-Saksan ja fasistisen Italian kontrolloimaa itsenäisen Kroatian valtiota hallinnut kroaattinationalistinen Ustaša. Tadić kävi koulua Belgradissa ja valmistui Belgradin yliopistosta sosiaalipsykologian laitokselta. Hän opetti psykologiaa belgradilaisessa lukiossa. 
Poliitikkona.
Tadić liittyi keskustavasemmistolaiseen, sosiaalidemokraattiseen Demokraattiseen puolueeseen vuodesta 1990 hoitaen useita tehtäviä puolueessa ja hänet valittiin kaksi kertaa sen varapuheenjohtajaksi. Vuonna 2000 hänestä tuli Jugoslavian liittotasavallan (myöh. Serbia ja Montenegro) viestintäministeri ja 2003 Serbia ja Montenegron puolustusministeri.
Tadić valittiin 2003 Serbia-Montenegron parlamenttiin ja 2004 Serbian parlamenttiin, kansalliskokoukseen sekä myöhemmin samana vuonna puolueensa puheenjohtajaksi edellisvuonna murhatun Zoran Đinđićin seuraajaksi.
Vuoden 2004 presidentinvaalissa hän sai ensimmäisellä kierrokselle 27,3 % äänistä ja voitti toisella kierroksella 27. kesäkuuta 2004 Tomislav Nikolićin 53,24 %:n äänisaaliilla. Hän vannoi virkavalansa 11. heinäkuuta 2004.
Tadić on ensimmäinen enemmistöltään ortodoksisen Serbian valtionpäämies, joka on tavannut katolisen kirkon päämiehen, paavin. Tämä tapahtui 28. syyskuuta 2005 vierailulla Vatikaanissa, jossa hän tapasi paavi Benedictus XVI:n.
Boris Tadić oli myös ensimmäinen ulkomainen presidentti, joka vieraili Montenegrossa maan itsenäistyttyä erottuaan valtioliitosta Serbian kanssa 2006 - samalla Tadićista tuli ensimmäinen itsenäisen Serbian presidentti. Montenegron-vierailua pidettiin tärkeänä symbolisena eleenä. Tadić oli ainoa Serbian edustaja, joka tapasi Yhdistyneiden kansakuntien Kosovon erityislähettilään presidentti Martti Ahtisaaren hänen esitellessään helmikuun 2007 alussa suunnitelman maakunnan kohtalosta. Serbian hallitus kieltäytyi tapaamasta Ahtisaarta vedoten siihen, että maassa oli juuri järjestetty vaalit, eikä uusi parlamentti ollut vielä kokoontunut.
Boris Tadić valittiin uudelleen Serbian presidentiksi helmikuussa 2008 presidentinvaalin toisella kierroksella. Hänen äänisaaliinsa oli 51 % äänistä kilpakumppanin Tomislav Nikolićin jäädessä noin 48 %:iin äänistä.
Tadić vieraili ortodoksisena jouluna (7. tammikuuta 2010) Decanin luostarissa Kosovossa, mikä herätti ristiriitoja kosovolaisten ja serbien kesken.
Äes

Äestä käytetään maanviljelyssä maan pehmentämiseen ja hienontamiseen kyntämisen jäljiltä, joskin joskus myös joutomaata voidaan äestää rikkaruohojen kasvun vähentämiseksi.
Äes itsessään on hyvin vanha keksintö, kenties peräisin jo 1100-luvulta, mutta se on aikojen saatossa muuttunut hyvin paljon, kun maatalous on kehittynyt. Ensimmäiset äkeet olivat mahdollisesti yksinkertaisia risukarhia eli risuäkeitä, jotka valmistettiin kiinnittämällä hyvin oksaisia puita yhteen ja joita sitten vedettiin vaikkapa hevosella pitkin peltoa. Karhi oli alun perin Savossa kehitetty suurkaskille soveltuva äestyyppi, mutta nimitystä käytetään nykyisinkin äkeen yleisnimenä jossain puolilla Suomea.
Nykyisin äestä vedetään traktorilla. Ennen traktoreita vetojuhtana käytettiin hevosia ja kaikkein varhaisimmassa maataloudessa härkiä.
Metsän uudistamisen yhteydessä avohakkuun jälkeen käytetään järeää, erityisesti metsäpohjan äestämiseen tarkoitettua pyörivää äestä, joka tekee 60–80 cm leveän ja 5–10 cm syvän vaon peittäen hakkuutähteet alleen, johon puun siemenet kylvetään tai taimet istutetaan. 
Äestyyppejä.
Äkeet jaetaan kahteen päätyyppiin, kultivaattoreihin eli syvä-äkeisiin ja varsinaisiin äkeisiin. Varsinaisten äkeiden työsyvyys ei ole niin suuri kuin kultivaattoreiden.
Lappilan rautatieasema

Lappilan rautatieasema () tai seisake on Suomen rataverkon liikennepaikka Kärkölän kunnan Lappilan kylässä Päijät-Hämeen maakunnassa rataosalla . Liikennepaikan etäisyys Helsingin päärautatieasemalta on 97,7 ratakilometriä, mitattuna Riihimäen rautatieaseman kautta.
Lappila oli Pietarin radan rakennustöiden alkaessa vuonna 1868 radan toinen työasema Riihimäen ohella. Nälän ja kulkutautien aiheuttaman suuren kuolleisuuden vuoksi avattiin maaliskuussa 1868 sairaalat Oittiin ja Lahteen ja niiden täytyttyä kolmas sairaala Lappilan lähelle Tillolaan. Viimeksi mainittu sairaala suljettiin kuitenkin jo saman vuoden marraskuussa. Lappilan ensimmäinen asemarakennus valmistui IV luokan aseman tyyppipiirustusten mukaan vuonna 1869. Rautatien myötä aseman seudulle syntyi teollisuuslaitoksia. Vuonna 1897 perustettiin lyhytikäiseksi jäänyt saha ja vuonna 1908 toinen saha, joka oli toiminnassa vuoteen 1959 saakka. Sahan rinnalle tuli vuonna 1928 tiilitehdas, joka on yhä toiminnassa. Sahan toiminnan loputtua Lappilan kylän asukasluku kääntyi laskuun. 
Lappilan uusi asemarakennus valmistui vuonna 1967. Liikennepaikka muutettiin miehittämättömäksi vuonna 1976, tavaraliikenne lopetettiin vuonna 1981 ja viimeiset vaihteet purettiin vuonna 1987. Vanha asemarakennus on purettu, mutta uudempi on yhä jäljellä. Se siirtyi Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007.
Asemalla pysähtyvät Riihimäen ja Lahden väliset G-junat. Riihimäelle liikennöidään raiteelta 1 ja Lahteen raiteelta 2.
Liikennepaikalla on ainoastaan matkustajalaiturit pääraiteiden molemmin puolin. Tavaraliikennettä, vaihteita tai ratapihaa ei ole. Kolme kilometriä Lappilan asemalta länteen sijaitsee Jutilan raiteenvaihtopaikka.
Lappilan asemalta muutaman kilometrin länteen sijainneessa Jutilan tasoristeyksessä sattui 23. heinäkuuta 2001 onnettomuus, jossa Iisalmeen matkalla ollut pikajuna törmäsi henkilöautoon. Kaikki autossa olleet viisi henkilöä saivat surmansa. Auton kuljettajan todettiin olleen onnettomuushetkellä amfetamiinin vaikutuksen alaisena. Lisäksi hän oli keväällä 2001 menettänyt ajokorttinsa rattijuopumuksen vuoksi.
Michael Rodríguez

Michael Rodríguez Gutiérrez (s. 30. joulukuuta 1981, Cacao, Alajuela) on costaricalainen jalkapalloilija. Puolustajana pelaava Rodríguez on vuodesta 2001 edustanut kotimaansa LD Alajuelensea. Alajuelensessa hän on voittanut Costa Rican mestaruuden 2002, 2003 ja 2005 sekä CONCACAF Champions' Cupin vuonna 2004.
Michael Rodríguez oli mukana alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa Argentiinassa vuonna 2001 ja Costa Rican olympiajoukkueessa Ateenassa 2004. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi 11. helmikuuta 2006 Etelä-Koreaa vastaan. Rodríguez oli mukana vuoden 2006 MM-kisoissa, mutta ei päässyt kentälle yhdessäkään ottelussa. Hän on pelannut kolme maaottelua .
Heideken

Heideken on entinen synnytyslaitos Turun III kaupunginosassa. Heideken toimi synnytyssairaalana 1890-luvulta lähtien aina 1900-luvun loppupuolelle asti. Se sai nimensä perustajansa, lääketieteen ja kirurgian tohtorin Carl von Heidekenin mukaan. 
Alun perin Heideken avattiin vuonna 1890 yksityiseksi synnytyslaitokseksi. Ensimmäisen puisen rakennuksen suunnitteli Viktor Reinis, mutta talo paloi vuonna 1898. Uuden vuonna 1900 avatun rakennuksen suunnitteli Gustaf Nyström ja vuonna 1928 talo sai lisäsiiven Sepänkadulle. Carl von Heideken kuoli vuonna 1914 ja leski Ida tarjosi taloa Turun kaupungille. Erinäisten käänteiden jälkeen kaupunki osti rakennuksen. 
Heideken suljettiin vuonna 1995 pitkän kädenväännön jälkeen, ja kaikki synnytykset siirrettiin Turun yliopistolliseen keskussairaalaan, jossa oli jo 1970-luvulta lähtien hoidettu noin puolet Turun synnytyksistä. 
Kun synnytykset Heidekenillä loppuivat, osa esineistöstä pelastettiin Turun terveydenhuoltomuseoon. Heidekenin tilat entistettiin ja muokattiin toimistokäyttöön sopiviksi. Turun ammattikorkeakoulun hallintokäytössä Heideken ehti olla kymmenisen vuotta, kunnes se myytiin joulukuussa 2007 Varsinais-Suomen Lastensuojelujärjestöt ry:lle ja Mannerheimin Lastensuojeluliiton Varsinais-Suomen piiri ry:lle. Uudet omistajat perustivat Kiinteistö Oy Heidekenin, ja talon suojissa alkoi Perhetalo Heidekenin toiminta. Nykyään Perhetalo Heidekeniltä voi vuokrata myös kokous- ja koulutustiloja.
Soturi

Soturi on henkilö, jonka elämäntapaan kuuluu sotiminen, tai joka on taitava sotimaan. Useissa yhteiskunnissa soturit ovat olleet erillinen yhteiskuntaluokka, jolla on monesti ollut korkea yhteiskunnallinen asema. Soturiksi kutsutaan myös varhaiskantaisten kansojen sodankävijöitä. Joidenkin heimojen ja päällikkökuntien elämäntavassa sodankäynti on ollut niin keskeistä, että lähes kaikki miespuoliset olivat tarvittaessa sotureita. 
Suomen soturi-sanaan liittyy usein alkeellisesti aseistautuneen tai alkeellisesti järjestäytyneen merkitys, mutta sana voi olla myös romantisoiva ja sankaruutta ihannoiva. Esimerkiksi Suomen talvi- ja jatkosotaan osallistuneita sotilaita kutsuttiin ihannoivasti "korpisotureiksi". 
Soturin käytösohjeet.
Monissa historiallisissa yhteiskunnissa, joissa oli soturiluokka, oli myös erityisiä sotureita koskevia käytösohjeita. Näiden tarkoitus saattoi olla estää soturiluokkaa aiheuttamasta vahinkoa muulle yhteiskunnalle. Usein soturin sääntöihin kuuluivat ankara uskollisuus (hallitsijalle), itsehillintä, kunniallisuus, rohkeus ja rehellisyys. Soturien säännöistä tunnetuimpia ovat eurooppalainen ritarius ja Japanin samuraiden seuraama bushido. Ankarista käytöskoodeista huolimatta soturit rasittivat toisinaan muita yhteiskuntaluokkia tuntuvasti. Myös moderneihin armeijoihin kuuluvilta edellytetään usein erityistä kunnollisuutta ja hyviä käytöstapoja.
Backyard wrestling

Backyard wrestling on harrastus, jossa pääosin vapaapainista innostuneet kannattajat harjoittavat vapaapainia omatoimisesti.
Moni nykyään kansainvälisesti tunnettu painija, kuten Hardyn veljekset ja Gregory Helms, ovat alun perin ponnistaneet huipulle Backyard wrestling:in pohjalta.
Suomessa laji alkoi yleistyä 2000-luvun alkupuolella, jolloin federaatioita oli jo ympäri Suomen. Tunnetuimmat federaatiot keräsivät runsasta julkisuutta internetissä, ja joissakin tapahtumissa saattoi olla jopa kymmeniä katsojia. Myös muissakin medioissa tuli julkisuutta, kuten esimerkiksi porilaisen Ultimate Hardcore Wrestling Federationin yhden sivun mittainen juttu Satakunnan Kansassa. Federaatiot perustivat omia nettisivuja, joilla ylläpidettiin videoita, kuvia, sekä rostereita ja tapahtumainfoa.
Suomessa toiminta alkoi kuolla lopullisesti viimeistään 2007-2008 -luvulla yleisen kiinnostuksen laskiessa, ja viranomaisten puuttuessa tapahtumien aiheuttamiin roskaamisiin. Lisäksi pari vakavampaa loukkaantumista saivat internetissä näkyvyyttä, ja huolestuneet vanhemmat liikkeelle. Tähän asti avoimesti takapihoilla, urheilutaloilla ja sivummalla metsiköissä tapahtuneet ottelut koettiin negatiivisena joka johti tapahtumien rajoittamiseen ja lopulta koko toiminnan lopettamiseen. Samaan aikaan, pari vuotta aiemmin, oli Suomeen perustettu myös ammattilais/showpainiin keskittynyt federaatio, PWF, joka koki backyard wrestlingin huonona mainoksena heidän toiminnalleen, ja avoimesti taisteli lajin hengissä säilymistä vastaan. Toiminnan hiipuessa innokkaimmat harrastajat selvittivät tiensä Pro Wresting Finlandin listoille. 
Nykyään backyard wrestling Suomen maaperällä on lähes kokonaan kadonnut laji. Se pysyy täysin undergroundina, ja lajin nykysuosiota on vaikea siksi määritellä. Tiedossa on vain kourallinen pieniä yhteisöjä, jotka lajia harrastavat.
Tunnetuimpia suomalaisia federaatioita olivat:
Honkanen

Honkanen esiintyy seuraavissa yhteyksissä:
Sukunimenä.
Myös seuraavien henkilöiden alkuperäinen sukunimi oli Honkanen:
Medi-Heli

Medi-Heli oli vuosina 1992–2012 toiminut helikopterilla ja maayksiköllä operoinut ensihoitolääkäripalvelu. Vuonna 1998 käynnistyi toiminta Varsinais-Suomen osalta. Vuoden 2006 alusta lähtien lääkinnällisestä toiminnasta Medi-Helissä oli vastuussa Uudenmaan toimipisteen osalta Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiiri, Varsinais-Suomessa lääkinnällisestä puolesta vastasi Varsinais-Suomen sairaanhoitopiiri. Medi-Heliä käytettiin muun ensihoitopalvelun tukena, ja sen tehtävä oli toimittaa sairaalatasoista ensihoitoa mahdollisimman nopeasti korkeariskisesti sairastuneille tai vammautuneille ihmisille sekä ohjata alueensa päivittäistä ensihoitotoimintaa mm. antamalla hoito-ohjeita ensihoitoyksiköille sekä perusterveydenhuollon hoitolaitoksille. Medi-Heli oli siis toiminta-alueillaan lääkäriyksikkö.
Ensisijainen toimintatapa oli toimittaa lääkäri onnettomuuspaikalle. Potilaiden kuljettaminen jatkohoitoon tapahtui ensisijaisesti maateitse. Medi-Heli kuljetti potilaita vain poikkeustapauksissa.
Kalusto.
Medi-Helillä oli vuoteen 2012 asti kaksi tukikohtaa: Turku (Medi-Heli 02) ja Vantaa (Medi-Heli 01). Helikopterit olivat mallia Eurocopter EC135 P2, joiden pisin mahdollinen lentomatka on 595 kilometriä. Käytännössä toiminta-alueen säde oli noin 100–150 kilometriä tukikohdasta. Medi-Helin varusteisiin kuului normaalien ensihoitovarusteiden lisäksi joitain tarvikkeita ja lääkkeitä, joita ensihoitajamiehitteisissä ensihoitoyksiköissä ei ole. Medi-Helissä oli ensihoitolääkäri, lentäjä sekä lentoavustaja eli ensihoitaja.
Rahoitusvaikeudet.
Medi-Heli kärsi koko olemassaolonsa aikana vakavista rahoitusongelmista, mutta se pystyi jatkamaan toimintaansa yksityisten lahjoitusten avulla. Isoimmat iskut rahoitukselle olivat Raha-automaattiyhdistyksen ja Suomen valtion tuen loppuminen. Vuonna 2012 Medi-Helin toiminta siirtyi FinnHEMSille, joka on valtiorahoitteinen.
Ketolanperä

Ketolanperä on Kempeleen kunnassa sijaitseva kylä. Kylä sijaitsee noin kuusi kilometriä Kempeleen keskustasta kaakkoon Tyrnävälle johtavan paikallistie 18637 eli Ketolanperäntien varrella. 
Ketolanperä on levittäytynyt Limingan–Tyrnävän peltolakeuksien reunaa seuraavan yhdystien sekä sen tärkeimpien sivuteiden varsille. Ketolanperän alue rajoittuu luoteessa Ylikylään ja Metsärinteen asuinalueelle sekä kaakossa Tyrnävän kunnanrajaan ja siellä sijaitsevaan Murron kylään. Ketolanperän itälaidalla sijaitsee myös Murto-niminen alue, joka jakanut nimensä Tyrnävän puolella olevan kylän mukaan mutta sittemmin Kempeleen kunnan kaavoituksessa kuulunut Ketolanperän osa-alueeseen. Ketolanperän Murron osa-alueella oli asukkaita vuoden 2020 lopussa Tilastokeskuksen tietojen mukaan 43. 
Kylässä sijaitsee Ketolanperän koulu, joka aloitti toimintansa alun perin kansakouluna vuonna 1938. Ketolanperäntien varrella sijaitsee Murron rauhanyhdistyksen tilat. Ketolanperässä sijaitsee myös vuonna 1987 avattu Kempeleen metsästys- ja kennelyhdistyksen ylläpitämä ampumarata, jossa on skeet- ja trap-radat, sadan metrin kiväärirata, pistooli- ja pienoiskivääriradat (25 metriä ja 50 metriä), hirvirata sekä jouselle tarkoitettuja taustoja ja maaleja.
Ketolanperällä on toiminut vuodesta 1980 lähtien Ketolanperän kylätoimintakunta. Kylätoimintakunta on muun muassa rakentanut koulun läheisyyteen luontopolun, laavun ja makkaranpaistopaikan talkootyönä vuonna 1995.
’Patafysiikka

’Patafysiikka on ranskalaisen kirjailijan Alfred Jarryn kehittämä filosofian haara, joka tutkii metafysiikan tuolla puolen olevia asioita.
Historia.
Termi "’patafysiikka" () esiintyi painettuna ensi kerran Alfred Jarryn artikkelissa ”Guignol”, joka julkaistiin "L’Écho de Paris littéraire illustré" -lehden 28. huhtikuuta 1898 ilmestyneessä numerossa. Myöhemmin Jarry määritteli ’patafysiikan näin: ”kuvitteellisten ratkaisujen tiede, joka liittää symbolisesti virtuaalisuutensa kuvailemien olioiden ominaisuudet niiden luonteenomaisiin piirteisiin” ("Gestes et opinions du Docteur Faustroll", osa II, kappale VIII). Raymond Queneau on kuvaillut ’patafysiikan lepäävän ”ristiriitaisuuksien ja poikkeuksien totuudessa”. Se on modernin tieteen metodien parodiaa, ja käyttää usein nonsensen kielellistä ilmaisutapaa. ’Patafysiikan harjoittajaa kutsutaan ’patafyysikoksi.
Jarry edellytti kirjoitusasuun heittomerkkiä ”välttääkseen yksinkertaisen sanaleikin”, joka olisi ehkä ollut ”patte à physique” (fysiikan käpälä) tai mahdollisesti ”pas ta physique” (ei sinun fysiikkasi).
"Collège de ’pataphysique" on Pariisissa 11. toukokuuta 1948 perustettu patafyysisestä filosofiasta kiinnostuneiden taiteilijoiden ja kirjailijoiden ryhmittymä. Collègen motto on "Eadem mutata resurgo" (”Nousen uudelleen samana, mutta muuttuneena”) ja sen päällikkönä toimii Hänen Suuruutensa, paroni Jean Mollet. Collègen julkaisuihin kuuluvat muiden muassa "Cahiers du Collège de ’Pataphysique" ja "Dossiers du Collège de ’Pataphysique". Collège valitsee satraappeja, jotka ovat kunnostautuneet ’patafysiikan edistäjinä. Kuuluisia satraappeja ovat esimerkiksi Marcel Duchamp, Man Ray ja Umberto Eco.
Ranskalaiset kirjailijat Raymond Queneau, Jean Genet, Boris Vian ja Jean Ferry ovat määritelleet itsensä ’patafyysiseen traditioon kuuluviksi. Filosofi Jean Baudrillard lasketaan usein ’patafyysikoiden joukkoon. Amerikkalainen kirjoittaja Pablo Lopez on laajentanut ’patafysiikkaa kehittelemällä pataforan, jonka suhde metaforaan on kuin metaforan suhde todellisuuteen.
Henry Campbell-Bannerman

Henry Campbell-Bannerman (7. syyskuuta 1836 – 22. huhtikuuta 1908) oli brittiläinen poliitikko, joka toimi Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerinä vuosina 1905–1908. Hän oli ensimmäinen, jota kutsuttiin virallisesti arvonimellä "Prime Minister".
Elämäkerta.
Henry Campbell syntyi Kelvinside Housessa Glasgow'ssa. Hänen isänsä Sir James Campbell oli Glasgow'n kaupunginjohtaja ("Lord Provost of Glasgow") vuosina 1840–1843. Campbell kävi Glasgow'n yliopistoa (1851) ja Cambridgen yliopiston Trinity Collegea (1854–1858). Valmistuttuaan hän hoiti perheen varastoa ja tavarakauppaa Glasgow'ssa. Hän otti sukunimeensä lisän "Bannerman" vuonna 1871, mikä oli ehtona, että hän sai periä setänsä omistaman Hunton Courtin Kentissä.
Vuonna 1868 hänet valittiin alahuoneeseen liberaalien edustajana Stirling Burghsista. Hän toimi sotatoimistossa talousvastaavana ja amiraliteetin ministerin avustajana ja talousvastaavana, ja hänet valittiin William Ewart Gladstonen toiseen hallitukseen Irlannin ministeriksi 1884.
Gladstonen kolmannessa ja neljännessä hallituksessa ja jaarli Roseberyn hallituksessa hän oli sotaministerinä, jona hänen merkittävin saavutuksensa oli saada uudistusten esteenä ollut kuningattaren serkku, Cambridgen herttua eroamaan armeijan komentajan tehtävistä. Sotaministerinä hänet lyötiin ritariksi 1895 (GCB). Hän puhui vankien kohtelusta buurisodassa ja vastusti keskitysleirejä, mikä rikkoi välit puolueen imperialisteihin.
Sir Henry nousi helmikuussa 1899 Sir William Vernon Harcourtn jälkeen alahuoneen liberaalien johtoon ja piti jakaantuneen puolueen koossa. Kun liberaalit palasivat valtaan 1906, Edvard VII kutsui hänet maan pääministeriksi.
Campbell-Bannermanin hallitusta pidettiin tehokkaana, vaikka ylähuone estikin esitykset uudesta koululaista. Ulkoministeri Sir Edward Greyn johdolla solmittiin "entente" Venäjän kanssa 1907. Samana vuonna Campbell-Bannermanista tuli pitkäaikaisin parlamenttiedustaja ("Father of the House"), ainoana pääministerinä tähän mennessä. Eteläafrikkalaisille Transvaalin (1906) ja Oranjejoen siirtokunnille (1907) annettiin itsehallinto. Hänen hallitukseensa kuuluivat myös nousevat tähdet Asquith, Lloyd George ja Winston Churchill.
Campbell-Bannermanin terveys huononi pian, ja hän erosi pääministerin tehtävistä 3. huhtikuuta 1908, jolloin hänen tilalleen tuli valtiovarainministeri Herbert Henry Asquith. Campbell-Bannerman asui edelleen osoitteessa 10 Downing Street, ja pian eronsa jälkeen hänestä tuli ainoa pääministeri, joka on kuollut siellä, 22. huhtikuuta 1908.
2019

2019 (MMXIX) oli normaalivuosi (ei karkausvuosi), jonka alkamis- ja päättymispäivä oli tiistai. Se oli 2010-luvun viimeinen vuosi.
Pain Confessor

Pain Confessor on hämeenlinnalainen yhtye, joka yhdistelee ilmaisussaan useita metallimusiikin eri tyylilajeja. Kokonaisuutena yhtyeen musiikin voidaan lukea kuuluvan melodisen death metalin tyylin piiriin. Ensimmäisellä levyllään "Turmoil" yhtyeen musiikissa oli myös paljon thrash metal -elementtejä, jotka jo toisella levyllä, "Fearrage", olivat antamassa tietä muulle ilmaisulle. Kolmannella levyllä "Purgatory of the Second Sun" oli jo havaittavissa death metalin kaikuja ja mainittujen tyylilajien koko kirjo oli esillä yhtyeen neljännellä "Incarcerated"-pitkäsoitolla. 
Historia.
Pain Confessor perustettiin elokuussa 2002. Yhtye allekirjoitti 31. lokakuuta 2003 levy-yhtiö Megamanian kanssa kolmen albumin levytyssopimuksen.
Pain Confessor vieraili Japanissa ensimmäisen kerran 24.–28. toukokuuta 2006. Yhtyeellä oli kaksi konserttia Tokion alueella yhdessä Amoralin ja Northerin kanssa.
Vuoden 2006 Tuska Open Air Metal Festivalin jälkeen Pain Confessor aloitti kolmannen täyspitkän studioalbumin työstämisen. Albumin nimeksi tuli "Purgatory of the Second Sun", ja se julkaistiin 14. maaliskuuta 2007.
Pain Confessor lopetti yhteistyön Megamanian kanssa 2008 ja äänitti kahden kappaleen demon, joka ladattiin Internetiin eri sivustoille vapaasti kuunneltavaksi.
Yhtye kiinnitettiin Spinefarm Recordsin talliin keväällä 2012. Neljäs levy "Incarcerated" ilmestyi 12. lokakuuta 2012. Levyn bonusraidoiksi tarkoitetut kappaleet "Jade" ja "Hope" julkaistiin 2013 loppuvuodesta omana digijulkaisunaan. Yhteistyö Spinefarmin kanssa päättyi julkaisun myötä.
Möhkö

Möhkö on Ilomantsissa Suomen ja Venäjän rajan tuntumassa Koitajoen varrella sijaitseva kylä. 1800-luvulla Möhkössä toimi rautaruukki. Nykyään kylässä on ruukin toimintaa esittelevä museo, jossa pääsee tutustumaan vanhoihin työtapoihin, työvälineisiin ja savottaperinteeseen. Möhkössä toimii myös kesäteatteri.
Historiaa.
Ilomantsissa valmistettiin rautaa jo 1600-luvulla, mutta teollista toimintaa siitä tuli 1800-luvulla. Möhköön ei ollut tietä, mutta kylän ruukin järvimalmista tuottama takkirauta voitiin kuljettaa kesäisin vesitse ja talvisin jääteitä pitkin Värtsilään ja sieltä edelleen markkinoille. Noin 60 vuotta toimineella ruukilla oli suuri merkitys Möhkön kylälle ja koko Ilomantsille oli merkittävä. Suurimmillaan tuotanto oli 1880- ja 1890-luvuilla, jolloin Möhkön ruukki oli suurin järvimalmilaitos Suomessa. Kylässä oli 1900-luvun taitteessa 532 asukasta, mutta alamäki alkoi dynamiitin avulla louhittavan vuorimalmin syrjäyttäessä järvimalmin niin, että Möhkön rautaruukin toiminta loppui 1908.
Ruukin sata tuhatta metsähehtaaria myytiin Enso-Gutzeitille, mikä merkitsi kylän miesväelle uusia työmahdollisuuksia puunkorjuun ja -jalostuksen parissa. 
Rajavartiolaitos on myös ollut Möhkön merkittävimpiä työnantajia.
Talvisodan aikana Möhkön kylä oli Neuvostoliiton 155. divisioonan miehittämä.
Serie B

Serie B on Italian jalkapallon toiseksi korkein sarjataso. Sen järjestää Lega Nazionale Professionisti Serie B, joka perustettiin vuonna 2010 Lega Calcion jakauduttua kahtia.
Sarjassa pelaa 20 joukkuetta. Jokainen pelaa jokaista vastaan kahdesti, vieraissa ja kotona. Näin kauden päätteeksi jokaiselle joukkueelle kertyy 38 ottelua. Sarjan kaksi parasta nousevat suoraan Serie A:han ja sijoille 3–6 sijoittuneet joukkueet karsivat viimeisestä nousupaikasta. Sarjan neljä viimeistä joukkuetta putoavat Serie C:hen.
Kaudella 2023-24 Joel Pohjanpalosta tuli ensimmäinen suomalainen joka on voittanut Italian jalkapallon toiseksi korkeimman sarjatason maalikuninkuuden.
Harju (Jyväskylä)

Harju, vanhemmalta nimeltään Syrjälänharju, joskus Jyväsharju, on maankohoama Jyväskylässä keskustan ja Mäki-Matin välissä.
Nimestään huolimatta Harju ei ole harju vaan osa jääkauden aikaista Sisä-Suomen reunamuodostumaa. Harjun laelle johtavat jyhkeät kiviportaat, "Neron portaat", jotka saivat nimensä jyväskyläläisen kaupungininsinöörin Oskar Neron mukaan. Portaat on suunnitellut arkkitehti Gunnar Wahlroos. Neron portaiden lisäksi Harjun viheralueella risteilee erisuuruisia teitä ja polkuja. Harjulta avautuu näkymä Jyväskylän keskustan yli Jyväsjärvelle ja Kuokkalan kaupunginosaan. Aikaisemmin Harjusta otettiin maa-ainesta kaupungin rakentamiseen, ja 1940-luvulla esitettiin jopa koko Harjun poistamista ja sen hiekkojen heittämistä Jyväsjärven länsiosan täytteeksi, mutta nykyään alue on rauhoitettu puistokäyttöön.
Harjun laella kohoaa Harjun torni, vuonna 1953 rakennettu Vesilinna, josta löytyy Luontomuseo, näköalaravintola ja näkötorni. Lisäksi alueella on vuonna 1926 rakennettu Harjun urheilukenttä ja kesäteatteri. Harjulla ajetaan myös Jyväskylän suurajojen yleisöerikoiskoe, jossa vuonna 1996 sattui kuolemaan johtanut onnettomuus. Harjua ei ajettu vuoden 1998 jälkeen, mutta katsojien pyynnöstä pikataival palautettiin vuoden 2014 reitille. 
Talvi- ja jatkosodan aikana mäen päällä toimi ilmatorjunta-asema, jonka muistona mäellä sijaitsee nykyään käytöstä poistettu ilmantorjuntatykki. 
Harjun kupeesta löytyvät Lyseon lukio, Jyväskylän kauppahalli ja tori, Jyväskylän ammattiopisto sekä Jyväskylän normaalikoulun yläkoulu ja lukio.
Laajemmin Harjulla tarkoitetaan Jyväskylän kaupunginosaa numero 2, johon kuuluu varsinaisen Harjun lisäksi Tapionkadun pienalue. Harjun kaupunginosan rajoina ovat Puistokatu, Rajakatu, Pitkäkatu ja Yliopistonkatu.
2Pacalypse Now

2Pacalypse Now on Tupac Shakurin debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1991. Albumi sai kyseenalaista kunniaa, kun Yhdysvaltojen varapresidentti Dan Quayle hyökkäsi albumia vastaan todeten: "There's no reason for a record like this to be released. It has no place in our society". Muun muassa tämä episodi ja listahitti "Brenda's Got a Baby" siivittivät albumin lopulta kultarajan yli.
Albumilta julkaistiin yhteensä kolme singleä, joista kaikista kuvattiin myös musiikkivideot. Kappale "I Don't Give a Fuck" esiintyy pelissä radiokanava Los Santosilla.
Samplet.
Young Black Male 
Trapped 
Soulja's Story 
Violent
Crooked Ass Nigga 
If My Homie Calls 
Rebel of the Underground 
Part Time Mutha