tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Billie Jean King Cup

Billie Jean King Cup (vuoteen 1995 saakka Federation Cup ja syyskuuhun 2020 saakka Fed Cup) on tärkein naisten tenniksen maajoukkuekilpailu. Kilpailu käydään kansainvälisen tennisliiton ITF:n alaisuudessa. 
Billie Jean King Cup on idealtaan vastaavanlainen kilpailu kuin miesten Davis Cup, mutta toisin kuin monta kuukautta kestävä Davis Cup, pelataan Billie Jean King Cup muutaman viikon aikana. Ensimmäisen kerran kilpailu järjestettiin ITF:n 50-vuotisjuhlavuonna 1963 ja on sen jälkeen pelattu joka vuosi.
Billie Jean King Cupin ideana on pudotuspelimäinen pelijärjestelmä, eli häviäjä putoaa. Cupissa kaksi maata kohtaavat pareittain vastakkain. Otteluparin häviäjä siis putoaa jatkosta. Otteluparit koostuvat viidestä ottelusta, jotka sisältävät sekä kaksinpelejä että nelinpelejä, samojen ja eri pelaajien välillä. Kolmella otteluvoitolla siis etenee aina jatkoon.
Rikos ihmisyyttä vastaan

Rikos ihmisyyttä vastaan on laajamittainen ja järjestelmällinen siviiliväestöön kohdistuva hyökkäys, johon liittyy Suomen lain määritelmän mukaan surmaamista, orjuuttamista, ihmiskauppaa, kidutusta, vahingoittamista, väestön tuhoamista, karkottamista tai pakkosiirtoa, kansainvälisen oikeuden vastaista vangitsemista, raiskaamista tai muuta seksuaalista väkivaltaa, pakottamista prostituutioon, raskauteen tai sterilisaatioon, rotuerottelua, tai jonkin ryhmän tai yhteisön vainoa poliittisen mielipiteen, rodun, kansallisuuden, etnisen alkuperän, kulttuurin, uskonnon tai sukupuolen perusteella tai niihin rinnastettavasti.
Rikos on lisäksi törkeä, jos se kohdistuu suureen joukkoon ihmisiä, tai se tehdään erityisen raa’asti, julmasti, nöyryyttävästi, suunnitelmallisesti tai järjestelmällisesti.
Rikos ihmisyyttä vastaan on kansainvälisen oikeuden vastainen vanhentumaton rikos. Käsitteen määritelmä ei ole vakiintunut, ja eri tuomioistuimet ovat käyttäneet käsitteestä hiukan erilaisia määritelmiä.
Historia.
Rikos ihmisyyttä vastaan mainitaan käsitteenä ensimmäistä kertaa Haagin sopimuksessa 1907. Iso-Britannia, Ranska ja Venäjä käyttivät käsitettä ensimmäistä kertaa syytöksenä Turkkia vastaan 1915 armenialaisia kohtaan Osmanien valtakunnassa toimeenpannun kansanmurhan vuoksi.
Ensimmäiset syytteet rikoksista ihmisyyttä vastaan nostettiin toisen maailmansodan sotasyyllisiä vastaan 1945–1946 käydyissä Nürnbergin oikeudenkäynnissä ja Tokion kansainvälisessä sotarikostuomioistuimessa.
Vuonna 1993 perusti Jugoslavia-tuomioistuimen, joka käsitteli Jugoslavian hajoamissotien aikaisia rikoksia ihmisyyttä vastaan ja samalla laajensi Nürnbergin oikeudenkäyntien määritelmää käsitteelle koskemaan vangitsemista, kidutusta ja raiskausta.
Vuonna 1994 YK perusti Ruanda-tuomioistuimen käsittelemään Ruandan kansanmurhassa tapahtuneita rikoksia ihmisyyttä vastaan. Samalla käsitteen määritelmässä luovuttiin aseellisen konfliktin edellytyksestä, joka Ruandassa ei toteutunut.
Vuonna 2002 voimaan tullut Rooman perussääntö, jolla perustettiin kansainvälinen rikostuomioistuin, laajensi ihmisyyttä vastaan tehtyjen rikosten yksityiskohtaista luetteloa.
Suomen rikoslaissa.
Rikoksia ihmisyyttä vastaan koskevat määräykset otettiin Suomen rikoslain 13. lukuun vuonna 1974. Kyseisessä luvussa olivat olleet alun perin määräykset majesteettirikoksista. Voimassa olevassa rikoslaissa kyseisestä rikosnimikkeestä säädetään lain 11. luvussa. Enimmäisrangaistus rikoksesta ihmisyyttä vastaan on elinkautinen.
Bušehrin ydinvoimalaitos

Bušehrin ydinvoimalaitos sijaitsee Būšehrissa, Iranissa. Yhdysvallat ja Israel ovat pitäneet sitä uhkana turvallisuudelle. Laitoksen ensimmäinen VVER-painevesireaktori otettiin käyttöön 2011. Kahden muun rakentamista on suunniteltu.
Israel vastustaa hanketta ja on tuominnut sen. Yhdysvaltain ulkoministeriö on 2010 sanonut ettei voimalasta ole riskiä aseiden leviämiseen. Britannia on sanonut "aina kunnioittaneensa" Iranin oikeutta energiantuotantoon ydinvoimalla.
Iran puolestaan pitää jokaiselle itsenäiselle valtiolle kuuluvana oikeutta kehittää rauhanomaista ydinvoimaa. Venäjän ja Iranin välisen sopimuksen perusteella Iran palauttaa käytetyt polttoainesauvat Venäjälle käsiteltäviksi.
Aseiden valmistukseen käytettävän plutoniumin erottaminen käytetyistä polttoainesauvoista vaatisi käsittelykapasiteettia jota Iranilla ei (2011) ole. Sähköntuotannossa käytetystä polttoaineesta syntyvä plutonium ei myöskään käy aseiden valmistukseen. Sen tuottaminen vaatisi reaktorin operoimista uudella tavalla, jonka tarkastajat havaitsisivat.
Voimalan historia.
Ydinvoimala päätettiin rakentaa Būšehriin 1960-luvun lopulla tehtyjen selvitysten perusteella, koska siellä ei ole katsottu olevan maanjäristysten vaaraa. Iran teki vuonna 1974 sopimuksen saksalaisyritys Siemensin kanssa. Siemens vetäytyi kuitenkin urakasta Iranin vallankumouksen jälkeen, ja osittain valmis voimala vaurioitui Irakin–Iranin sodan aikana. Tämän jälkeen useat maat kieltäytyivät Yhdysvaltain painostuksen takia rakentamasta voimalaa. Lopulta Venäjä teki vuonna 1995 miljardin dollarin arvoisen sopimuksen voimalan rakentamisesta.
Elokuussa 2010 voimalaan alettiin ladata ensimmäisen kerran polttoainetta. Samalla voimalaitos avattiin virallisesti käyttöön. Avajaisseromoniaan osallistui edustajia Iranista, Venäjältä ja Kansainvälisestä atomienergiajärjestöstä.
Oulun Kärpät (yritys)

Oulun Kärpät Oy on oululainen jääkiekkotoimintaa harjoittava osakeyhtiö. Yhtiö perustettiin vuonna 1995 nimellä Oulun Jäähallin Myynti Oy, mutta se vaihtoi nykyiseen nimeensä vuonna 2000, jolloin se ryhtyi hoitamaan Oulun Kärppien miesten edustusjoukkueen ja A-juniorijoukkueen toimintaa. Yhtiön perustamisen lähtökohtana oli yleishyödyllisen toiminnan erottaminen urheiluliiketoiminnasta. Yhtiön toimitusjohtajana toimii Tommi Virkkunen.
Vuonna 2001 järjestetyssä osakeannissa yhtiön osakkeita tarjottiin yleisölle 50 markan (8,41 euron) kappalehintaan. Osakeanti onnistui, ja Kärpät sai neljä miljoonaa markkaa uutta pääomaa. Uusia osakkeita merkittiin yhteensä 78 720 kappaletta. Uusia omistajia olivat kannattajat, yritykset, pääomasijoittajat ja oma henkilöstö. Oulun Kärpät Oy:n tulos on ollut voitollinen jokaisella tilikaudella, eikä emoyhtiölla ole yhtään korollista velkaa. Yhtiö on jakanut osinkoja useana vuonna, viime vuosina noin kolmanneksen tilikauden voitoistaan. Yhtiön suurimpiin omaisuuseriin kuuluu yhdeksän asuinhuoneistoa Oulussa ("tilanne 30.4.2010"). Asunnot ovat pääasiassa kauempaa tulevien pelaajien käytössä.
Konserniin kuuluu emoyhtiön lisäksi kaksi tytäryhtiötä: 
Yhtiön tilikausi on 1. toukokuuta – 30. huhtikuuta.
Omistajat.
Kärppä-säätiö.
Kärppä-säätiö on Oulun Kärpät 46 ry:n perustama oululaista ja pohjoissuomalaista jääkiekkoilua ja junioritoimintaa tukeva säätiö, joka on Oulu Kärpät Oy:n suurin omistaja. Säätiön peruspääomaksi säätiön perustaja lahjoitti 300 000 kappaletta Oulun Kärpät Oy:n osakkeita ja rahana osakkeille 30.4.2001 päättyneeltä tilikaudelta maksettu osinko 73 500 euroa (441 000 markkaa).
Säätiö sai perustamisluvan 11.6.2002 Oulun Kärpät ry:n toimistolla. Kärppä-säätiön ensimmäisenä puheenjohtajana toimi teollisuusneuvos Seppo Arponen (2001–2009). Arposen niemeä kantava stipendirahasto ”Seppo Arposen stipendirahasto” myöntää stipendejä lahjakkaille junioreille, urheilumenestyksen tai jääkiekon hyväksi tehdyn merkittävän teon perusteella. Säätiön nykyinen puheenjohtaja on toimitusjohtaja Heikki Airio (2009–). Kärppä-säätiö myöntää tukea hakemuksen perusteella pääosin projektiluonteisiin kohteisiin. Käytännössä tuki on enintään puolet kuluista. Tukimuodot ovat avustus, apuraha, stipendi ja toiminnallinen tuki. Kärppä-säätiö lahjoitti vuonna 2007 kaikille Oulun ja Lapin läänissä junioritoimintaa harjoittaville jääkiekkoseuroille 108 maalivahdin varusteet varustekasseineen. Vuosina 2003–2010 säätiö on myöntänyt tukea noin 300 000 euroa.
Hallituksen jäsenet ovat Heikki Airio, pj. Jouni Kukkonen, vp. Sampo Anttila, Harri Martinmäki, Timo Heikkinen, Heikki Kontsas, Juha Juntunen, Timo Levo, Suvi Linden, Matti Pörhö ja Arto Ylimartimo. Säätiön asiamiehenä ja hallituksen sihteerinä toimii Pasi Hagman.
Taloudelliset tunnusluvut.
Tilikaudella 2007–2008 yhtiön liikevaihto jakaantui seuraavasti:
Tilikaudella 2009–2010 yhtiön liikevaihto jakaantui seuraavasti:
Tchibanga

Tchibanga on eteläisessä Gabonissa sijaitsevan Nyangan provinssin pääkaupunki. Kaupungissa oli noin 30 000 asukasta vuoden 2013 väestönlaskennassa, ja sen väkiluku on kasvanut nopeasti: vuonna 2003 asukkaita oli noin 15 000, mutta myös huomattava määrä Kongon tasavallasta tulleita pakolaisia. Kaupunki sijaitsee Nyanga-joen rannikolla ja lähellä Ivelan putouksia. Kaupungissa on lentokenttä.
The Kids Aren’t Alright

The Kids Aren`t Alright on yhdysvaltalaisen The Offspring -yhtyeen kappale ja kolmas single albumilta "Americana". Se julkaistiin 31. elokuuta 1999. 
Kappale kertoo nimensä mukaisesti nykynuorison muuttumisesta huonompaan suuntaan. Kappaleen nimi on viittaus The Whon kappaleeseen ”The Kids Are Alright”.
Victoria (Kanada)

Victoria on Kanadassa sijaitsevan Brittiläisen Kolumbian provinssin pääkaupunki. Se sijaitsee Vancouverinsaarella, ja on yksi Brittiläisen Kolumbian suosituimmista turistikohteista. Kaupungin väkiluku on noin 80 000 ja sitä ympäröivällä metropolialueella elää yli 360 000 ihmistä (2011).
Victoriassa vallitsee lauhkea ilmasto, ja se on Kanadan aurinkoisimpia kaupunkeja. Talvet ovat leutoja ja sateisia – joulukuu on sateisin kuukausi – ja kesät hyvin kuivia. Suotuisan ilmastonsa vuoksi Victoria on saanut lempinimen ”City of Gardens” eli ”puutarhakaupunki”, sillä siellä menestyvät monet kasvilajit, jotka ovat harvinaisia muualla Kanadassa.
Victorialla on neljä ystävyyskaupunkia: Napier Uudessa-Seelannissa, Suzhou Kiinassa, Habarovsk Venäjällä ja Morioka Japanissa.
Sei Shōnagon

Sei Shōnagon (, 966(?) – 1025(?)) oli japanilainen Heian-kauden hovinainen. Hänet tunnetaan "Tyynynaluskirjasta" (1002), muistikirjasta, jossa hän kuvailee hovin ja aikakautensa elämää, omia tuntemuksiaan ja ajatuksiaan sekä kuuluisimpana listaa ympäristöönsä kuuluneita asioita.
Shōnagonin elämästä "Tyynynaluskirjaa" lukuun ottamatta ei tiedetä juuri mitään. Hän toimi keisarinna Fujiwara-no-Sadakon seuranaisena luultavasti vuodesta 990 ja tiettävästi lähti hovista keisarinnan kuoltua vuonna 1000.
Heian-kauden tapaan Sei Shōnagon ei ole oikea nimi, vaan eräänlainen lempinimi. ”Sei” viittaa Kiyowara-klaanin nimessä käytetyn "kanji"-merkin kiinalaiseen lukutapaan ja ”Shōnagon” alempaan neuvonantajaan, joka ilmeisesti oli miespuolisen sukulaisen virka hovissa.
Mia Kankimäki on kirjoittanut Sei Shōnagonista romaanin "Asioita jotka saavat sydämen lyömään nopeammin" (2013).
Peter Greenaway ohjaasi Sei Shōnagon kirjasta elokuvan "The Pillow Book" (1996).
Herman Lindqvist (kirjailija)

Herman Lindqvist (s. 1. huhtikuuta 1943 Tukholma) on ruotsalainen populaarihistoriaan keskittyvä kirjailija. Hänen kirjojaan ovat muun muassa "Napoléon" ja "Ruotsin historia". Taitavana historian elävöittäjänä pidetty Lindqvist tunnetaan myös historia-aiheisista TV-ohjelmistaan.
Lindqvist vietti nuoruutensa Helsingissä ja nykyään hän asuu Ranskassa, Chambourcyssa. Hän on työskennellyt ulkomaankirjeenvaihtajana muun muassa Tokiossa, Madridissa ja Pariisissa. Hän on myös Aftonbladetin kolumnisti.
Lindqvist herätti paljon huomiota kannattaessaan kolumnissaan Aftonbladetissa 1998 kuolemanrangaistusta esimerkiksi rikoksista ihmisyyttä vastaan (Adolf Hitler ja Jugoslavian sotarikokset). Häntä on kritisoitu hänen kehotettuaan ruotsalaisia olemaan ylpeitä kansakunnastaan ja osoittamaan tämän esimerkiksi Ruotsin kansallispäivänä 6. kesäkuuta. Hän on myös ollut surullinen siitä, että Ruotsi ei enää ole niin ruotsalainen kuin hän toivoisi sen olevan.
Kiinankääpiöhamsteri

Kiinankääpiöhamsteri ("Cricetulus griseus" tai "C. barabensis") on pienikokoinen hamsterilaji, jota pidetään myös lemmikkieläimenä. Se eroaa ulkomuodoltaan selkeästi "Phodopus"-suvun kääpiöhamstereista: se on paljon kapeampi ja pitkulaisempi. Sen häntä on 2–3 senttimetrin pituinen. Pää on kolmion muotoinen, ja se kiinnittyy vartaloon lyhyellä kaulalla. Silmät ovat pyöreät. Korvat ovat pienet ja pyöreät, joiden reunat ovat valkoiset. Turkki on lyhyt ja tiheä. Vartalon pituus on n. 10–12 cm, paino n. 30–40 g. Olemukseltaan kiinankääpiöhamsteri on muihin hamstereihin verrattuna ketterämpi ja hiirimäisempi.
Luonne.
Kiinankääpiöhamsteri on luonteeltaan kultahamsterin ja talvikon tavoin erakko. Tavallisesti se on myös ujo. Kiinankääpiöhamsterilla on tapana kiertyä mielellään ihmisen sormen ympäri hännällään ja vartalollaan.
Väritys.
Kiinankääpiöhamstereita on vain kahden värisiä. Yleisimmästä värityksestä käytetään nimitystä "normaali". Normaalin värinen kiinankääpiö on vatsapuolelta luonnonvalkoinen ja muutoin kastanjanruskea. Lajilla esiintyy myös yhtä kuviotyyppiä, josta käytetään nimitystä "laikukas". Tällaisen kiinankääpiöhamsterin turkissa on normaali-värisiä laikkuja, mutta muutoin se on valkoinen. Kummassakin tapauksessa hamsterilla on selkäjuova silmien välistä hännän päähän.
Gurmat

Gurmat ovat gurilaista gurman kieltä puhuva kansa Burkina Fason itäosassa, Togon pohjoisosassa ja Otijoen varrella Ghanassa. Pieniä ryhmiä asuu myös Nigerin ja Beninin rajaseuduilla. Gurmia on yli puolitoista miljoonaa henkeä.
Nimitys ja etninen historia.
Gurmien omakielinen nimitys on "bimba" tai "binumba". Hausankielinen "gurma" tarkoittaa kaikkia Nigerjoen oikeanpuoleisen rannan asukkaita. Gurmien kanssa samaan ryhmään kuuluvat muun muassa basarit, bimobat ja konkombat.
Gurmiin on sekoittunut muita gurilaisia kansoja, songhaita ja fulbeja. Mosien vaikutuksesta he loivat keskiajalla oman valtion. Perimätiedon mukaan sen perustaja oli 1200-luvun alussa elänyt Diaba Lombo. 1700-luvun alussa hallinnut Yendabri siirsi pääkaupunkinsa nykyiseen Fada N’Gourmaan. Gurma joutui 1800-luvun alussa Ouagadougoun mosivaltion alaisuuteen ja fulbet perustivat sen pohjoisosaan Liptakon emiraatin. Ranskalaiset valtasivat Gurman 1800-luvun lopussa ja sen viimeinen hallitsija kuoli vuonna 1911.
Elinkeinot ja aineellinen kulttuuri.
Gurmien pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, riisi, pavut, vihannekset ja juurekset. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja. Monet käyvät ansiotöissä Togon ja Ghanan eteläosan kaakao- ja kahviplantaaseilla.
Suuret ja hajanaiset kylät koostuvat pyöreistä olkikattoisista savimajoista. Rakennuksia ympäröi usein aita tai savimuuri. Miesten vaatetus on eurooppalainen, naiset käyttävät pitkiä paitoja ja värikkäitä leninkejä. Palmuöljyssä valmistettu ruoka koostuu etupäässä viljatuotteista. Gurmat eivät syö maitoa tai maitotuotteita.
Yhteiskunta ja henkinen kulttuuri.
Perinteisen yhteiskuntajärjestyksen perustan muodostavat perhe- ja kyläyhteisöt, patrilineaariset suvut ja ikäryhmät. Avioliitto on virilokaalinen ja polygynia on yleistä. Aikuistumisriitissä muuttuu myös ihmisen etunimi.
Suurin osa gurmista harjoittaa perinteistä uskontoa. Siihen kuuluu esivanhempien, luonnonhenkien ja ylijumalan palvontaa sekä taikuutta ja noituutta. Osa on muslimeja ja osa kristittyjä.
Gurmat tunnetaan kasvojen pitkistä arpikuvioistaan, rituaalinaamioistaan sekä tanssi- ja musiikkikulttuuristaan. Perinteisiä soittimia ovat kitara, viulu ja torvet.
Koivisto (Leningradin alue)

Koivisto eli Primorsk () on kaupunki ja sitä ympäröivä kaupunkikunta Viipurin piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Koiviston kaupunki sijaitsee Suomenlahden rannalla, Viipurinlahden suulla, 137 km:n päässä Pietarista luoteeseen. Aikanaan nykyisen kaupungin paikalla sijaitsi Suomelle kuulunut Koiviston kauppala. 
Koiviston kunta kattaa lisäksi osan entisen Koiviston maalaiskunnan aluetta, mukaan lukien kaupungin edustalla olevat suuret Koiviston saaret, sekä osan entisten Kuolemajärven ja Uudenkirkon kuntien alueista. Kunnan pinta-ala on noin 900 neliökilometriä, tästä Suomenlahden vesialuetta noin 400 ja metsämaata 400 neliökilometriä.
Koivistossa on 2000-luvun alussa rakennettu suuri Koiviston öljysatama, joka on Itämeren öljyputken päätepiste ja nykyään Venäjän suurin öljyn vientisatama. Terminaali sijaitsee noin 6 kilometrin päässä kaupungista kaakkoon, Karasevkan (Penttilän) taajaman kaakkoispuolella.
Koiviston kaupunkikunnan Makslahden () kylän itäpuolella sijaitsee Venäjän asevoimien Pribylovon helikopteritukikohta. 
Historiaa.
Kaupunki perustettiin talvisodan jälkeen 1940, mutta palautui Suomelle jatkosodan ajaksi. Kaupungin venäjänkielinen nimi muutettiin Koivistosta Primorskiksi Venäjän SFNT:n korkeimman neuvoston puhemiehistön päätöksellä 1948. Nykyiset rajansa Koiviston kunta sai kuntauudistuksessa vuonna 2006, jolloin Koiviston kaupunkiin liitettiin Akkalan (Krasnaja Dolina) ja Humaljoen (Jermilovo) kylähallintoalueet.
Asutus.
Koiviston kaupungissa asui Venäjän väestönlaskennan mukaan 6 122 henkeä (2010). Koiviston kunnassa oli noin 10 000 asukasta vuonna 2008. Kunnan hallintokeskuksen, Koiviston (ven. Primorskin) kaupungin, lisäksi siihen luetaan nykyään asutuskeskuksina 14 maaseututaajamaa ("selskije poselenije") ja kolme kylää ("derevnja"):
Konstantin Volkov

Konstantin Jurjevitš Volkov (s. 28. helmikuuta 1960 Irkutsk, Neuvostoliitto) on venäläinen seiväshyppääjä, joka edusti aktiiviuransa aikana Neuvostoliittoa.
Volkovin parhaat saavutukset olivat sisäratojen EM-kulta 1980 Sindelfingenistä, kaksi sisäratojen EM-hopeaa (1979 Wienistä ja 1982 Milanosta), olympiahopea Moskovasta 1980 ja ulkoratojen MM-hopea Helsingistä 1983.
Volkovin henkilökohtainen ennätys oli 5,85 metriä, jonka hän ylitti vuonna 1984.
Kanada-päivä

Kanada-päivä (, ) on Kanadan kansallispäivä, jota juhlitaan vuosittain 1. heinäkuuta kaikissa Kanadan provinsseissa ja territorioissa.
Historia.
Kanada-päivä juhlii kolmen brittiläisen territorion – Kanadan provinssin (eteläinen Ontario ja eteläinen Québec), Nova Scotian ja New Brunswickin – yhdistymistä liittovaltioksi 1. heinäkuuta 1867.
Juhlapäivä otettiin virallisesti käyttöön vuonna 1879. Aluksi siitä käytettiin nimeä "Dominion Day" ("’dominiopäivä’"), joka viittaa – ajalla, jolloin valtioliiton alullepanijat eivät uskaltaneet käyttää sellaista nimeä kuten "Kanadan kuningaskunta" – poliittista liittoa tarkoittavaan sanaan "dominio". Nimi vaihdettiin Kanada-päiväksi 27. lokakuuta 1982.
Dominiopäivänä vuonna 1923 pantiin toimeen suurimman osan kiinalaisten maahanmuutosta kieltävä laki. Monet kanadankiinalaiset käyttivät päivästä nimeä "nöyryytyspäivä" ja kieltäytyivät juhlimasta sitä, kunnes laki kumottiin vuonna 1947.
Newfoundland ja Labradorin muistopäivä.
Newfoundland ja Labradorissa päivä tunnetaan muistopäivänä ("Memorial Day"), jossa muistellaan Newfoundlandin rykmentin suuria menetyksiä Sommen taistelun ensimmäisenä päivänä ensimmäisessä maailmansodassa.
Toiminta.
Kanada-päivälle on tyypillistä isänmaalliset juhlamenot. Useimmat kaupungit järjestävät omat juhlansa, joissa esiintyy usein ilotulituksia. Ohjelmanumeroissa on yleensä kanadalainen teema. Monilla ihmisillä on juhlinnassa mukanaan Kanadan lippuja, ja jotkut jopa maalaavat naamansa Kanadan kansallisväreillä, punaisella ja valkoisella. Montreal tunnetaan suurimpana juhlakaupunkina. Erityisesti Ottawassa juhlintaan käytetään paljon rahaa. Siellä joka vuosi sadattuhannet juhlijat kokoontuvat parlamenttikukkulalle juhlimaan.
Kultapiisku

Kultapiisku ("Solidago virgaurea") on keski- ja myöhäiskesästä kukkiva, monivuotinen asterikasvi. Kultapiisku on kauppayrtti. Kasvista saadaan myös keltaista väriainetta. 
Kultapiiskusta tunnetaan 14 alalajia, joista Suomessa kasvaa kaksi. Pohjois-Lapissa yleisesti kasvava alalaji on nimeltään pohjankultapiisku ("Solidago virgaurea" subsp. "lapponica"), kun taas etelämpänä kasvava alalaji on metsäkultapiisku ("Solidago virgaurea" subsp. "virgaurea"). Pohjankultapiisku on 5–60 senttiä korkea ja suurikukkaisempi kuin 30–100 sentin korkuinen metsäkultapiisku.
Ulkonäkö ja koko.
Toisinaan kultapiisku on vain vaaksankorkuinen ja, varsinkin varjoisemmassa kasvupaikassa, kukinnoiltaan vaatimaton, mutta se voi kasvaa myös metrin korkuiseksi, komeasti kukkivaksi ja monivartiseksi pensaaksi. Kukinta-aikaa ovat heinä-syyskuu. Kultapiiskun tyvilehdet ovat kapeansoikeita ja sahalaitaisia, kun taas varsilehdet ovat kapeat ja ruodittomat.
Elinympäristö.
Kultapiisku viihtyy monenlaisissa kasvuympäristöissä, ja sen saattaa tavata esimerkiksi tienvierustalta, kangasmetsästä tai lettosuolta. Se esiintyykin yleisenä koko Suomessa. Se vaatii paljon valoa, ja metsän varjoisissa osissa se jää kukkimattomaksi lehtiruusukkeeksi.
Levinneisyys.
Kultapiiskua tavataan suuressa osassa Eurooppaa ja Länsi-Aasiassa, mutta ei Espanjassa, Portugalissa eikä Italian eteläosissa.
Käyttö.
Kultapiiskua on käytetty rohtona virtsatieongelmien hoitoon. Liiallisesti käytettynä se on myrkyllistä. Värikasvina siitä saadaan kullankeltaista väriä. Jauhettu kultapiisku, josta keitetään teetä, kuuluu luontaistuotevalikoimaan. Virtsatietulehdusten lisäksi sitä on käytetty lääkkeenä myös sisäisiin verenvuotoihin ja hengityselinsairauksiin.
Kultapiiskua on käytetty perinteisenä koristekasvina, mutta sukulaislajeista isopiiskusta ja kanadanpiiskusta on tullut suositumpia.
Nämä alkujaan pohjoisamerikkalaiset piiskut ovat haitallisia vieraslajeja, joten niiden käyttöä suositellaan nykyisin rajoitettavaksi.
Jean-Jacques Lafon

Jean-Jacques Lafon (s. 5. lokakuuta 1955) on ranskalainen laulaja. Hänen kappaleitaan ovat muun muassa "C'est beaucoup mieux comme ça", "Toujours une place pour toi", "Le Géant de Papier", "Si tu pars avec moi", "Allume le soleil", "Je t'attendrai encore" ja "Mourir à Toulouse". Lafonilta on ilmestynyt useita albumeita, ja muun muassa "Allume le soleililla" on tunnettuja kappaleita. Tyyliltään Lafonin musiikki on rauhallista pop-musiikkia.
Sound of Music

Sound of Music (tunnettu myös nimellä "Sound of Music – laulava Trappin perhe", ) on vuonna 1965 ensi-iltansa saanut musikaalielokuva. Sen ohjasi Robert Wise. Elokuva perustuu Richard Rodgersin ja Oscar Hammersteinin samannimiseen Broadway-musikaaliin, joka puolestaan perustuu tositarinaan itävaltalaisesta von Trappin perheestä. Elokuvan pääosia näyttelivät Julie Andrews ja Christopher Plummer. Lapsia näyttelivät Charmian Carr (Liesl), Nicholas Hammond (Friedrich), Heather Menzies (Louisa), Duane Chase (Kurt), Angela Cartwright (Brigitta), Debbie Turner (Marta) ja Kym Karath (Gretl). Elokuva on edelleen kaikkien aikojen katsotuin ja tunnetuin musikaalielokuva ja yksi kaikkein aikojen katsotuimmista elokuvista. Aikanaan se pelasti suurilla lipputuloillaan konkurssilta vararikon partaalla olleen tuotantoyhtiö 20th Century Foxin.
American Film Institute valitsi "Sound of Musicin" vuonna 2006 yhdeksi sadasta kaikkien aikojen innostavimmasta yhdysvaltalaiselokuvasta.
Juoni.
Nonnbergin luostarin postulantti Maria lähetetään itävaltalaisen leski-kapteeni Georg von Trappin seitsemän lapsen kotiopettajaksi. Perheen äidin kuoltua surun murtama isä on pitänyt lapsilleen yhtä tiukkaa kuria kuin alaisilleen laivastossa. Leikkejä ja musiikkia ei talossa suvaita. Helläsydäminen ja lempeä Maria ei suvaitse isän ankaraa suhtautumista lapsiinsa ja sinnikkyydellään saa kapteenin ymmärtämään miten väärin tämä lapsiaan kohtelee. Marian saapuessa taloon kapteeni seurustelee paronitar Elsa Schröderin kanssa, mutta lämmin ja rakastava Maria lumoaa vähitellen lasten lisäksi myös heidän isänsä. Kapteenin uudet, aiempaa pehmeämmät lastenkasvatusmenetelmät sulattavat myös Marian sydämen. Silti kapteeni ja Maria torjuvat tunteensa: kapteeni velvollisuudesta Elsaa kohtaan ja Maria tulevan nunnanvalansa vuoksi. Lopulta Maria pakenee tunteitaan luostariin, mutta luostarin abbedissa lähettää Marian takaisin Trappin taloon, sillä hänen mielestään Mariaa ei ole tarkoitettu nunnaksi. 
Vastahakoisesti Maria palaa von Trappien luokse ja lopulta kapteeni ja Maria uskaltavat paljastaa toisilleen tunteensa. Maria avioituu kapteenin kanssa ja samalla hänestä tulee seitsemän lapsen äiti. Pian häiden jälkeen natsit haluavat kapteenin joukkoihinsa taistelemaan. Kapteeni, joka ei hyväksy natsien julmuutta ja ajatusmaailmaa, ei kestä ajatusta, että liittyisi Adolf Hitlerin joukkoihin. Kieltäytyminen olisi kuitenkin kohtalokasta, joten eräänä yönä perhe pakenee vuorten yli Sveitsiin kohti uutta elämää poissa natsien valloittamasta Itävallasta.
Palkinnot.
Oscarit.
Ehdokkuudet:
Toronto Star

Toronto Star (edellisiltä nimiltään "Evening Star" ja "Toronto Daily Star") on noin 2,23 miljoonan viikkolevikillään (2015) Kanadan suurin sanomalehti, vaikkakin sen paperiversion levikki saadaan lähes yksinomaan Ontarion provinssista. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Toronton kaupungissa.
Broadsheet-koossa julkaistavaa lehteä luonnehditaan Ontarion "paikalliseksi" päivälehdeksi. Se keskittyy laajemman Toronton alueen (GTA) uutisiin ja tarinoihin. Lehdessä on myös liike-elämään, kansainvälisiin uutisiin, viihteeseen, urheiluun ja horoskooppeihin paneutuvat osat. Verkkolehti on myös saatavilla. Levikkikilpailussa "Kanadan herruudesta" Toronto Starin kanssa kilpailee kansallinen The Globe and Mail (viikkolevikki 2,02 milj., 2015), joka ei kuitenkaan julkaise sunnuntainumeroa. 
Lehden ensimmäinen numero ilmestyi 3. marraskuuta 1892 (nimellä "The Evening Star"). Lehti oli pitkään riippumattomasti omistettu. Vuonna 1977 Toronto Star Ltd. muutti nimensä muotoon Torstar Corporation. Vuonna 1999 Torstar hankki neljän muun päivälehden omistuksen Quebecorilta.
Risto Ala-Korpi

Risto Ensio Ala-Korpi (s. 17. elokuuta 1950 Ullava) on suomalainen yleisurheilija. Hän juoksi urallaan kestävyys- ja keskimatkoja, mutta kilpaili myös este- ja maastojuoksussa. Ala-Korven kasvattajaseura on Ullavan Kilpa, jota hän edusti aina vuoteen 1972. Sen jälkeen hän edusti kaksi seuraavaa kautta Viipurin Urheilijoita ja edelleen kaksi kautta Paimion Urheilijoita, jonka jälkeen hän palasi kasvattajaseuraansa Ullavaan. Uran lopuksi kaudesta 1981 lähtien seurana oli Kälviän Tarmo.
Ala-Korpi voitti 5 000 metrin juoksun Suomen mestaruuden Hyvinkäällä 1973 ajalla 13.53,6. Hopealla hän oli 1979 ja pronssilla 1978. Hallissa hän oli 5 000 metrillä kolme kertaa SM-pronssilla (1973, 1974 ja 1980). Maastojuoksussa hän on lyhyen radan (5 km, Kalajoki) Suomen mestari vuodelta 1974. 
Ala-Korven 5 000 metrin ennätys oli 13.29,8 (1973) ja 10 000 metrin 28.41,0 (1974). Hän juoksi parhaimmillaan 3 000 metrillä alle kahdeksan minuutin ja 3 000 metrin esteissä alle yhdeksän minuutin aikoja. 25 km maantiekilpailussa hän juoksi vuonna 1973 ajan 1.17.39 .
Le Journal de Montréal

Le Journal de Montréal on noin 1,6 miljoonan lehden viikkolevikillään Kanadan ja koko Pohjois-Amerikan toiseksi laajalevikkisin ranskankielinen sanomalehti kilpailijansa La Pressen jälkeen. Sen pääkonttori sijaitsee Montrealissa, Québecin provinssissa. 
Päivittäin tabloid-koossa ilmestyvää sanomalehteä on luonnehdittu viihdepainotteiseksi ja usein sensaatiohakuiseksi. Tyyliltään sen katsotaan muistuttavan brittiläistä The Sun, saksalaista Bild ja yhdysvaltalaista US Variety -sanomalehtiä.
Lehden perusti liikemies Pierre Péladeau (1925–1997) vuonna 1964. Lehden omistaa mediayhtiö Québecor Média, joka on puolestaan sijoitusyhtiö Les Placements Peladeau Inc -yhtiön omistaman Québecor Inc -yhtiön omistuksessa.
Pussitiainen

Pussitiainen ("Remiz pendulinus") on pieni varpuslintu, jolla on musta naamarikuvio. Laji kuuluu pussitiaisten heimoon.
Piirteet.
Pussitiainen on pienikokoinen ja luonnossa vaikeasti havaittava. Se on selkäpuolelta punertavanruskea ja alapuolelta vaaleampi. Sen harmaassa päässä on musta naamari, joka koiraalla on leveämpi kuin naaraalla. Koiraan rinnassa on punertavaa täplitystä. Nuori lintu on yksivärisemmän ruskea kuin aikuiset yksilöt. Lajin nokka on teräväkärkinen, vanhalla linnulla harmaa ja nuorella tumma. Pussitiaisen pituus 10–12 senttimetriä ja paino 8–9 grammaa.
Pussitiaisen äänet ovat korkeita. Yleisimmin kuultava ääni on korkea, venytetty, loppua kohti laskeva ”vsiiiyyyy”-kutsuääni. Lajin laulu muistuttaa hieman viherpeipon lurittelua. Pussitiaisen käyttäytyminen on tiaismaista, vaikka se ei kuulukaan varsinaisiin tiaisiin.
Levinneisyys.
Levinneisyysalue ulottuu suureen osaan Aasiaa aina Koreaan saakka. Euroopan pesimäkannaksi on arvioitu 259 000 – 470 000 paria. Suomen pesimäkannaksi on arvioitu 3–15 paria, Ruotsin 10–30 paria ja Viron 400–600 paria.
Ympäristöministeriön asetuksella rauhoitettujen eläinten ja kasvien arvoista (243/2025) Suomen rauhoitetuille eläimille on määritelty arvo. Pussitiaisen arvo on 3 051 euroa.
Elinympäristö.
Pussitiainen pesii rehevien merenlahtien, järvien ja jokivarsien pensoittuneilla ruovikkoalueilla, lehtipuistoissa, pensaikkoniityillä tai muissa sellaisissa rehevissä ympäristöissä.
Lisääntyminen.
Pussitiaisen pesä on taitavasti rakennettu huopamainen pussi, joka riippuu elävän puun, tavallisesti koivun tai pajun, oksan kärjessä. Umpinaiseen pussiin johtaa pyöreä putki. Pesän pintamateriaali on usein osmankäämin siemennukkaa. Kerrotaan, että pesiä on käytetty lasten töppösinä, ei kuitenkaan Suomessa. Koiras rakentelee pesiä, joista naaras valitsee yhden. Koiras on moniavioinen, eli sillä voi olla useita naaraita puolisoinaan. Pussitiainen munii kerralla 6–8 valkeaa munaa, joita joko koiras tai naaras hautoo 13–14 vuorokautta. Poikaset oppivat lentämään noin 16 vuorokauden ikäisinä.
Ravinto.
Pussitiaisen ravintoa ovat hyönteiset ja muut niveljalkaiset, talvella lisäksi osmankääminsiemenet, ehkä myös järviruo’on siemenet. Keväisin linnut käyvät etenkin pajujen kukinnoissa etsimässä hyönteisiä.
Grigori Semjonov

Grigori Mihailovitš Semjonov (; 25. syyskuuta 1890 Kuranža – 30. elokuuta 1946 Moskova) oli venäläinen kenraaliluutnantti, kasakkapäällikkö ja valkoisen armeijan komentaja Venäjän sisällissodassa Taka-Baikaliassa ja lähialueilla vuosina 1917–1920.
Semjonov valmistui Orenburgin sotilasakatemiasta vuonna 1911. Hän otti osaa ensimmäiseen maailmansotaan. Kesäkuussa 1917 hänestä tuli Venäjän väliaikaisen hallituksen komissaari Baikalin alueelle. Lokakuun vallankumouksen aikana Semjonov järjesti bolševikkien vastaisen kapinan, mutta se kukistettiin, ja hän pakeni Mantšuriaan. Elokuussa 1918 Semjonov onnistui ottamaan Taka-Baikalian alueen hallintaansa Tšekkoslovakian legioonan avulla. Niin kutsuttu Siperian väliaikaishallitus nimitti Semjonovin Tšitassa olleen erillisosaston johtajaksi.
Amiraali Aleksandr Koltšak kieltäytyi aluksi tunnustamasta Semjonovin määräysvaltaa alueella, mutta joutui myöhemmin myöntymään ja nimitti Semjonovin Tšitan sotilaspiirin komentajaksi. Vuonna 1919 Semjonov nimitti itsensä Taka-Baikalian kasakka-armeijan atamaaniksi seudulla vaikuttaneen Japanin keisarillisen armeijan tukemana. 
Kärsittyään tappion sisällissodan itärintamalla ja luovuttuaan ylipäällikkyydestä tammikuussa 1920 Koltšak nimitti Semjonovin Kaukoidän valkoisen armeijan johtajaksi. Semjonov ei kuitenkaan saanut pidetyksi villiä kasakka-armeijaansa kurissa, ja tilanne riistäytyi siviiliasutuksen tuhoamiseksi ja ryöstelyksi. Heinäkuussa 1920 japanilaiset aloittivat vetäytymisensä alueelta Kaukoidän tasavallan kanssa tekemänsä sopimuksen mukaan, ja Semjonov jäi ilman tukea. Taka-Baikalian partisaanit yhdessä neuvostoarmeijan kanssa suuntasivat voimansa Tšitan valtaamiseen ja häätivät lokakuussa 1920 Semjonovin joukkojen rippeet Taka-Baikaliasta. Semjonov vetäytyi Primorjen alueelle ja yritti vielä puolustautua, mutta epäonnistui ja pakeni kokonaan maasta syyskuussa 1921.
Myöhemmin Semjonov oleskeli Koreassa, Japanissa, Yhdysvalloissa ja Pohjois-Kiinassa. Hänellä oli kontakteja Japanin tiedustelupalveluun, ja hänestä tuli venäläisten valkoisten emigranttien johtaja Kaukoidässä. Syyskuussa 1945 neuvostoliittolaiset miehittivät Mantšurian Japanilta. Semjonov pidätettiin, ja Neuvostoliiton korkein oikeus hirtätti hänet vuonna 1946.
TS-Yhtymä

TS-Yhtymä Oy (vuoteen 1995 saakka "Oy Turun Sanomat") on vuonna 1905 perustettu suomalainen mediakonserni, jonka päätoimialat ovat viestintä ja painopalvelut. Se julkaisee muun muassa "Turun Sanomia" ja "Salon Seudun Sanomia".
Tippaleipä

 
 
Tippaleipä on vapun ruokaperinteisiin Suomessa kuuluva makea leivonnainen, joka valmistetaan uppopaistamalla. Tippaleipiä on valmistettu jo ainakin 1700-luvulta suomalaisissa säätyläiskodeissa juhlaleivonnaisina ja niistä on tullut 1800-luvun lopulla vappujuhlissa tarjottava herkku. 1907 Helsingissä perustetun Elannon leipomon ensimmäinen tuote oli tippaleipä.
Tippaleipää vastaava, Suomessa nykyään tehtävää monikerroksellista tippaleipää matalampi leivonnainen tunnetaan myös Ruotsissa nimellä "trattkaka" jo 1500-luvulta, Itävallassa ja Etelä-Saksassa nimellä "Strauben" jo 1400-luvun keittokirjoista (das Kochbuch Küchenmeisterei (Nürnberg, 1485)) sekä Yhdysvalloissa nimellä "funnel cake".
Alkuperä.
Tippaleivän alkuperä on kuitenkin todennäköisesti Persiassa, jossa samoista aineksista, samaan tapaan öljyssä paistamalla valmistettava leivonnainen "zolbia" tunnetaan useina variaationa jo 900-luvulta säilyneissä keittokirjoissa . Siellä "zolbia" kuorrutetaan alun perin hunajaliemellä, mutta sittemmin sokeriliemellä, sekä saatetaan maustaa ruusuvedellä tai sahramilla tai muillakin mausteilla. 
Leivonnaisen valmistus on levinnyt jo varhain myös Intiaan nimellä "jalebi" ja muuallekin Etelä-Aasiaan (lukuisia nimi- ja valmistusvariaatioita), sekä Lähi-itään nimellä "zalabia". Alueiden perinteistä riippuen se on juhlaruoka tai kahviloiden ja ruokatorien yleisessä valikoimassa. Zalabia on saatavilla nykyään Suomessakin eräissä arabialaisissa konditorioissa ja kahviloissa.
Tippaleivän valmistus.
Tippaleipä valmistetaan maidosta, vehnäjauhoista, kananmunista, sokerista, sitruunan kuoresta, kasviöljystä, suolasta ja muista mausteista. Taikina laitetaan pursotinpussiin tai suppiloon ja pursotetaan ohuena spagettimaisena nauhana kuumaan öljyyn asetettuun pyöreään muottiin. Muotiksi käy metallinen säilyketölkki, josta on poistettu pohja ja kansi. Taikina kypsyy öljyssä, ja tippaleivät nostetaan öljystä reikäkauhalla. Ylimääräinen rasva valutetaan pois, ja päälle sirotellaan tomusokeria. Tippaleivät ovat rapeita herkkuja, joita vappuna tarjoillaan siman kanssa.
Seppo Tuominen

Seppo Reijo Tuominen (s. 9. heinäkuuta 1943 Heinola) on suomalainen kestävyys- ja maastojuoksija . Tuominen voitti kaikkiaan viisi henkilökohtaista Suomen mestaruutta ja teki useita kestävyysmatkojen Suomen ennätyksiä. 
Tuominen voitti 5 000 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1974 (aika 13.57,6), vuonna 1975 hän oli mestari 10 000 metrillä (aika 28.58,6). Maastojuoksun pitkän radan mestaruuden Tuominen voitti 1969–1971. 
Arvokisoissa Tuominen oli parhaimmillaan kahdeksas 10 000 metrillä Helsingin EM-kisoissa 1971. Tuomisen 5 000 metrin ennätys oli 13.34,8 (1971) ja 10 000 metrin 28.11,8 (1975). 
Kalevan kisoissa 1974 Tuominen jäi kiinni norefedriini-piristeen käytöstä, mutta selvisi tapauksesta ilman rangaistusta.
TSTV

TSTV (aiemmin Turku-TV) on nykyään Internetissä ja vuoteen 2012 asti Turussa ja sen lähikunnissa näkynyt paikallinen televisiokanava. Tärkeimpiä ohjelmia ovat uutiset, paikalliset urheiluottelut ja tapahtumat Turussa. TSTV teki yhteistyötä MTV3:n kanssa, joten ajoittain Turku TV:n tekemiä juttuja näkyi myös valtakunnallisissa uutislähetyksissä. Kanavan omistaa TS-Yhtymä. TSTV-kanavan toiminta kaapelissa päättyi vuoden 2012 lopussa.
Näkyvyysalue.
TSTV näkyi paikallisissa kaapeli-tv-verkoissa, ja vuosina 2004–2011 se näkyi myös antennitalouksissa Turun lähettimen alueella. TSTV oli Kristiinankaupungin, Närpiön ja Tampereen tv-kanavien ohella ainoa paikallis-tv -kanava, joka näkyi myös maanpäällisessä verkossa. Kanava tavoitti päivittäin yli 104 640 taloutta ja näkyi noin 50 kunnassa.
Robert II (Flanderi)

Robert II (n. 1065 – 5. lokakuuta 1111) oli Flanderin kreivi ja yksi ensimmäisen ristiretken johtohahmoista. Ristiretken aikana hän sai lisänimen "Robert Hiérosolymitain" tai "Robert II Jerusalemilainen".
Hän oli kreivi Robert I:n ja Gertrude Saksilaisen poika. Hän oli Flanderin kreivi vuosina 1093–1111 ja isänsä kanssahallitsija vuodesta 1087 lähtien.
Toyota FJ Cruiser

Toyota FJ Cruiser on retrotyylisesti muotoiltu maastoauto. Se esiteltiin konseptina Chicago Auto Show’ssa vuonna 2003, mutta myyntiin tuloa saatiin odotella vuoteen 2006 asti. FJ Cruiser on muotoiltu vanhojen 60-luvun Toyota Land Cruiser FJ:n tyylisesti, ja se perustuu Toyota Hiluxin alustaan, jota käyttävät myös Toyota 4Runner ja Toyota Land Cruiser. FJ Cruiser on suunnattu kilpailemaan Nissan Xterran, Jeep Wranglerin ja Honda Elementin kanssa samassa luokassa. Muista Toyotan malleista poiketen keulalla ei ole Toyotan merkkiä vaan TOYOTA-teksti 60-luvun tyylin mukaan (Tätä on tosin käytetty myöhemmin 4Runnerin ensimmäisen sukupolven malleissa ja Hiacen neljännen sukupolven malleissa.).
FJ Cruiserista on olemassa sekä takaveto- että nelivetomallit, ja vaihteistovaihtoehdot ovat 6-vaihteinen manuaali ja 5-portainen automaatti.
FJ Cruiserin lisävarustevalikoimaan kuuluu pyöränkuljetuskattotelineet, etupanssari, helmasuojat, vararengaskotelo, hinauskoukku, GPS-järjestelmä, tehoputkisto, erikoispyöränpultit (saadaan auki vain pulttien omalla avaimella), satelliittiradio ja R3200 plus -varkaudenesto.
Hansaprint

Hansaprint Oy oli suomalainen painotalo ja markkinointiviestinnän palveluita tarjoava yhtiö. 2000-luvun alkuvuosina Hansaprint oli Suomen suurin painotalo, jonka omistajana oli Turun Sanomien lisäksi Sanoma-konserni ja henkilöstömäärä noin 900. Keväällä 2025 joensuulainen Rebl Group, entinen PunaMusta, osti Hansaprintin pieneksi hiipuneen toiminnan toukokuussa 2025 TS-Yhtymältä kahdella erillisellä yhden euron suuruisella liiketoimintakaupalla, joissa myös Hansaprintin noin 50 hengen henkilöstö siirtyi PunaMusta Oy:lle ja PunaMusta Coloro Oy:lle 1. kesäkuuta 2025 alkaen. Hansaprintillä oli viime vaiheessa toimistot Turussa ja Helsingissä ja tuotantoa vain Janakkalan Turengissa. Elokuussa 2025 Rebl ilmoitti muutosneuvottelujen tuloksena Turengin toiminnan supistamisesta 44 henkilöllä.
Historiaa.
Hansaprint syntyi vuonna 1995, kun "Turun Sanomia" julkaiseva TS-Yhtymä yhdisti monia painopalveluitaan omaksi yrityksekseen. Hansaprint muodostui Oy Turun Sanomien painopalvelujen kirjapainoyksiköistä, puhelinluetteloihin yms. erikoistuneesta luettelopainosta ja Serioffsetista Turussa sekä Salon Seudun Sanomalehti Oy:n Sasa-painosta Salossa. Vuoden 1999 alusta osakkaaksi tuli myös Sanoma-konsernin Helsinki Media, myöhemmin Sanoma Magazines Finland Oy, joka kuitenkin luopui 40 prosentin omistuksestaan 2012.
Hansaprintin liikevaihto ja henkilöstömäärä supistuivat viestinnän digitalisoituessa noin viiteen prosenttiin 2000-luvun alun huippuvuosista vuoteen 2024 mennessä. Vuosituhannen vaihteessa Hansaprint oli Suomen suurin aikakauslehtien painaja. Vielä vuonna 2008 Hansaprint kertoi olevansa Suomen ja jopa Pohjoismaiden suurin painoalan yritys, jolla oli painotalot Turussa, Salossa ja Vantaalla sekä Ruotsissa ja Unkarissa. Viennin osuus liikevaihdosta oli noin 40 prosenttia. Hansaprint vei painotuotteita paljon muun muassa Venäjälle, kunnes Venäjän-vienti tyrehtyi täysin vuonna 2009. Samana vuonna Salon yksikkö lopetettiin Nokian siirrettyä matkapuhelinten käyttöohjekirjasten painatuksen muualle. Lisäksi vuonna 2009 Hansaprintin arkkipainoliiketoiminta eriytettiin uuteen Newprint-yhtiöön ja Hansaprint keskittyi isojen painosmäärien toimintaan ja digipainatukseen. Vantaan aikakauslehtipaino lakkautettiin 2010 ja tuotanto keskitettiin Turkuun. Aiemmin käytännössä kaikki Suomen puhelinluettelot painanut Hansaprint luopui tästä hiipuvasta liiketoiminnasta vuonna 2010, ja luetteloiden kustantajat Fonecta ja Eniro siirsivät niiden teon Puolaan, jossa palkkakustannukset olivat noin neljäsosa Suomen tasosta.
Vuoden 2017 alusta Hansaprintiin liitettiin TS-Yhtymän lomakepaino Polytypos, jonka entinen tuotantolaitos Janakkalan Turengissa oli Hansaprintin loppuvaiheissa sen ainoa. Samoihin aikoihin Hansaprint panosti digipainatukseen hankkimalla Turenkiin painokonevolyymeihin yltävän rullasyöttöisen Ricoh VC60000 -mustesuihkutulostimen.
Aivotärähdys

Aivotärähdys () on päähän kohdistuneen iskun aiheuttama erittäin lievä tai lievä aivovamma.
Oireet.
Aivotärähdyksen tavallisia oireita ovat hetkellinen tajunnan menetys ja/tai lyhyt muistinmenetys tapaturman yhteydessä (kumpaakaan ei välttämättä ilmene) sekä tapaturman jälkeen normaalia voimakkaampi väsymys, päänsärky, silmien ympärysalueen tummuminen, pahoinvointi, oksentelu ja huimaus. Myös keskittymisen ja muistin häiriöt tapaturman jälkeisinä tunteina ja päivinä ovat tavallisia. Aivotärähdyksen määritelmä on epätarkka, eikä voida tehdä selvää rajaa aivotärähdyksen ja vakavamman aivovamman välille. Lähtökohtaisesti aivotärähdystä pidetään ohimenevänä aivojen toimintahäiriönä ilman pysyviä kudosvaurioita, mutta tutkimusten perusteella aivotärähdyksessäkin tapahtunee vähäisiä soluvaurioita. Aivotärähdyksen oireiden tulisi korjaantua tuntien tai muutaman päivän aikana. Jos oireet jatkuvat pitkään, yli viikon, kyseessä saattaa olla pahempi aivovamma kuin aivotärähdys. Silloin lääkäriin hakeutuminen on aiheellista.
Aivotärähdyksestä on olemassa erilaisia luokituksia, jotka perustuvat tajunnan menetyksen olemassaoloon, muistiaukon pituuteen sekä jälkioireiden voimakkuuteen ja kestoon. Nykyiset hoitosuositukset suosittavat aivojen tietokonekuvausta päivystysluonteisesti, jos tapaturmaan on liittynyt tajunnan tai muistin menetys. Jos näitä ei ole ollut, ei lääkäriin hakeutuminen ole yleensä välttämätöntä. Kuitenkin, jos tapaturman jälkeen ilmenee seuraavia oireita, tulee hakeutua lääkäriin kiireellisesti:
Hoito.
Päähän kohdistuneen vamman aiheuttaessa edellä kuvattuja aivotärähdykseen viittaavia oireita henkilön ei tulisi olla seuraavaa vuorokautta yksin, ja hänen tajunnantilansa tulee seuraavana yönä tarkastaa herättämällä kahdesti yön aikana. Oireenmukaisena hoitona päänsärkyyn voidaan käyttää reseptivapaita särkylääkkeitä, joista suositeltavimpia ovat parasetamolia sisältävät. 
Aivotärähdyksen jälkeen on syytä välttää liian runsaita ärsykkeitä tai aivojen kuormittamista, kunnes vointi on normalisoitunut. Tämän takia potilas saattaa tarvita lääkärikontaktia sairauslomaa varten. Myös esimerkiksi autolla ajoa, television katselua, tietokonepelien pelaamista, alkoholin tai muiden päihteiden nauttimista ja kovaa fyysistä rasitusta tulee välttää, kunnes vointi on normalisoitunut. Koe-eläiminä käytetyt hiiret, jotka aivotärähdyksen jälkeen sijoitettiin mahdollisimman neutraaliin ympäristöön, palautuivat selvästi paremmin aivotärähdyksestä kuin ärsykkeille altistetut lajikumppaninsa. Samankaltaisia, liian varhaisen kuormituksen aiheuttamia vaikutuksia toipumiseen on todettu myös urheilijoilla.
Matti Rönkä

Matti Rönkä (s. 9. syyskuuta 1959 Kuusjärvi) on suomalainen eläkkeellä oleva toimittaja ja uutistenlukija, joka työskenteli Yle Uutisissa vuosina 1990–2024. 2000-luvulta lähtien hän on tullut tunnetuksi myös kirjailijana.
Rönkä kertoi helmikuussa 2024 jäävänsä eläkkeelle 64-vuotiaana. Hänen viimeinen uutislähetyksensä oli 28. helmikuuta.
Ura.
Toimittaja.
Rönkä on valmistunut toimittajaksi Sanoman toimittajakoulusta ja valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta. Vuonna 2013 Yhteiskunta-alan korkeakoulutetut valitsi hänet Vuoden yhteiskuntatieteilijäksi.
Vuonna 1990 Rönkä aloitti uransa Yleisradiossa ja toimi muun muassa uutispäällikkönä, minkä lisäksi hän toimi Ylen vaalilähetysten juontajana ja tuotannossa vuosina 1992–2024. Ylen uutistenlukijana hän aloitti vuonna 2003. Ennen Yleä hän työskenteli muun muassa uutistenlukijana MTV:llä vuodesta 1987, urheilutoimittajana "Helsingin Sanomissa" sekä toimittajana Radio Ykkösessä ja "Insinööriuutisissa".
Rönkä palasi televisioon tammikuussa 2025 esiintymällä TV1:n "Hengaillaan"-visailuohjelman tuomarina.
Kirjailija.
Röngän esikoisromaani "Tappajan näköinen mies" ilmestyi vuonna 2002. Se valittiin saksalaisella KrimiWelt-dekkarilistalla vuoden 2007 kolmanneksi parhaaksi rikosromaaniksi kansainvälisessä luokassa. Vuonna 2003 ilmestyi Röngän toinen romaani "Hyvä veli, paha veli" ja syksyllä 2005 kolmas teos "Ystävät kaukana". Suomen dekkariseura palkitsi sen Vuoden johtolanka -palkinnolla vuonna 2006. Vuonna 2007 Rönkä sai teoksesta myös parhaalle pohjoismaiselle dekkarille myönnettävän Lasiavain-palkinnon. 
Neljäs Kärppä-romaani "Isä, poika ja paha henki" ilmestyi vuonna 2008 ja viides romaani "Tuliaiset Moskovasta" vuonna 2009. Samana vuonna Gummerus myönsi Röngälle Kalle Päätalo -palkinnon tunnustuksena kansainvälisestä menestyksestä. Vuonna 2015 julkaistiin hänen romaaninsa "Eino" ja vuonna 2017 romaani "Yyteet".
Röngän kirjoja on myyty arviolta 300 000 kappaletta ja niiden käännösoikeuksia on myyty 20 maahan. Röngän romaaneja on kääntänyt saksaksi Gabriele Schrey-Vasara.
Rönkä on osuuskuntamuotoisen kustantamo Crime Timen perustajajäsen.
Yksityiselämä.
Rönkä on syntynyt Kuusjärvellä ja asuu Helsingin Tapanilassa. Röngän isä oli linja-autonkuljettaja ja äiti työskenteli postissa. Isä kuoli syöpään pojan ollessa 13-vuotias.
Röngän entinen puoliso on Helsingin Sanomien kulttuuritoimittaja ja kirjallisuuskriitikko Suvi Ahola. He erosivat vuonna 2011. Heillä on kaksi biologista lasta, Otto Rönkä ja Reetta Rönkä, jotka ovat myös toimittajia, sekä vuonna 1997 venäläisestä lastenkodista adoptoitu CP-vammainen poika Ilja. Rönkä seurusteli useita vuosia ohjaaja Johanna Vuoksenmaan kanssa, mutta he erosivat keväällä 2020.
Hannu Okkola

Hannu Tapani Okkola (s. 23. tammikuuta 1954 Kuopio) on suomalainen entinen kestävyysjuoksija . 
Okkola voitti 5 000 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1979 (aika 13.44,76) ja 1984 (aika 13.51,06) . Hallissa Okkola voitti SM-kultaa 3 000 metrillä 1985 ja 5 000 metrillä 1979–1981, 1983 ja 1985 .
Ziniaré

Ziniaré on kaupunkikunta sekä Plateau-Centralin alueen ja Oubritengan provinssin hallinnollinen keskus Burkina Fasossa. Se sijaitsee 35 kilometriä Ouagadougousta koilliseen. Kunnassa on 88 300 ja kaupunkialueella 33 300 asukasta (vuonna 2019, väestönlaskenta).
Maantiede ja väestö.
Ziniarén kunnan pinta-ala on 526 ja kaupunkialueen 77 neliökilometriä. Kaupunkikunta rajoittuu pohjoisessa Zitengan ja Korsimoron, idässä Absouyan, etelässä Nagréongon ja Saaban sekä lännessä Dapélogon ja Loumbilan maalaiskuntiin. Maisemaa leimaa kumpuileva tasanko. Tärkein vesistö on Nakambé eli Valkoinen-Volta. Kaupungin kaakkoispuolella sijaitsee Tamissin tekojärvi. Luonnonvarainen kasvillisuus on metsä-, pensas- ja heinäsavannia.
Seudun ilmasto on sudanilais-sahelilainen. Vuotuinen sademäärä on 600–700 millimetriä. Sadekausi kestää kesäkuusta syyskuuhun.
Kuntaan kuuluu viisi kaupunginosaa ja 53 kylää. Asukkaista 81,2 % on moseja, 4,2 % bwaboja ja 3,4 % samoja. Puhutuin kieli on moore. Katolisia on 48,5 %, muslimeja 43,4 % ja protestantteja 7,8 %.
Historia.
Ouagadougoun mosivaltioon kuulunut Ziniaré oli siirtomaa-aikana kantonin ja myöhemmin hallintopiirin keskus. Oubritengan provinssi on perustettu vuonna 1984 ja Ziniarén kunta vuonna 1995.
Liikenne, talous ja palvelut.
Ziniarén kautta kulkee Ouagadougousta Kayaan johtava maantie RN3. Asukkaiden pääelinkeinot ovat maatalous, hallinto, palvelut ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, riisi, maissi ja vihannekset. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat, aasit ja siipikarja. Kaupungissa on liikenneasema ja keskustori. Teollisuutta ei ole juuri lainkaan.
Kaupungissa toimii julkisia ja yksityisiä lyseoita ja ammattikouluja. Terveyspalveluihin kuuluvat poliklinikka, terveyskeskukset ja apteekit. Kulttuurilaitoksia ovat nuorisotalo, naisten talo, elokuvateatteri ja multimediakeskus.
Matkailu ja nähtävyydet.
Ziniarén tärkein nähtävyys on eläinpuisto. Muita kohteita ovat Laongon graniittiveistokset, Manégan museo, Guiloungoun Pyhän Paavalin kirkko, "naba" Oubrin mausoleumi ja Laongon ”oopperakylä”. Kaupungissa on joitakin majoituspalveluja.