Edmund Kemper

Edmund ”Ed” Emil Kemper III (s. 18. joulukuuta 1948 Burbank, Kalifornia) on yhdysvaltalainen sarjamurhaaja ja nekrofiili. Kemper tappoi ja paloitteli 1970-luvun alussa kuusi naisliftaria Kalifornian Santa Cruzissa. Kemper tappoi myös äitinsä ja erään tämän ystävistä ennen antautumistaan viranomaisille. Hänet oli aiemmin tuomittu teini-ikäisenä, kun hän oli ampunut molemmat isovanhempansa. Kemper myönsi tekonsa, ja hänet tuomittiin elinikäiseen vankeusrangaistukseen.
Nuoruus.
Edmund Kemper syntyi vuonna 1948 Clarnell Stage ja Edmund Emil Kemper Jr.:n ainoaksi pojaksi. Hän oli äärimmäisen älykäs ja hänen älykkyysosamääräkseen määritettiin 136. Kemperin käytöksessä oli kuitenkin jo nuorena havaittavissa sosiopaattisia piirteitä. Hän muun muassa kidutti ja tappoi eläimiä: hän surmasi perheen kissat. Tämä on hyvin tyypillinen piirre sarjamurhaajien lapsuudessa. Kemper alkoi jo nelivuotiaana suorittaa outoja seksuaalisia rituaaleja sisartensa nukeilla. Perheen ensimmäisen kissan 10-vuotias Kemper hautasi elävänä ja kaivoi sen esiin viikkoja myöhemmin irrottaakseen sen pään. Perheen toisen kissan Kemper tappoi, koska hän ajatteli sen pitävän enemmän Kemperin siskosta. Joitain toisen kissan ruumiinosia Kemper säilytti vaatekaapissaan.
Kemperin äiti pahensi tilannetta nöyryyttämällä poikaansa toistuvasti ja pakottamalla tämän nukkumaan lukitussa kellarissa. Kemper on kertonut joutuneensa kellariin jo kahdeksanvuotiaana ja alkaneensa jo tuohon aikaan fantasioida äitinsä tappamisesta, vaikka rakasti tätä. Syynä tähän oli äidin pelko siitä, että Kemper hyväksikäyttäisi sisariaan.
Ensimmäiset murhat ja laitokseen sulkeminen.
27. elokuuta 1964, vieraillessaan isovanhempiensa Kalifornian North Folkissa sijainneella maatilalla, Kemper ampui isoäitinsä riidan päätteeksi, kun tämä istui keittiössä viimestelemässä uusinta lastenkirjaansa. Kun isoisä saapui ruokaostoksilta, Ed ampui hänetkin. Kemper kertoi ampuneensa isoisänsä koska ei halunnut tämän saavan tietää vaimonsa - jonka kanssa tämä oli ollut naimisissa 50 vuotta - kuolleen.
Tämän jälkeen hän soitti äidilleen, joka kehotti häntä soittamaan poliisille. Kuulusteluissa Edmund kertoi kylmästi: ”Halusin vain tietää, miltä tuntuisi tappaa isoäiti ja isoisä.” Hän oli tuolloin vasta 15-vuotias.
Kemper sijoitettiin Atascaderon valtiolliseen sairaalaan, missä hän ystävystyi psykologinsa kanssa ja pääsi lopulta jopa hänen assistentikseen. Ed oli tarpeeksi älykäs saavuttaakseen psykologiltaan niin suuren luottamuksen, että pääsi vapaaksi sairaalan lääkäreiden vastusteluista huolimatta. 
Sittemmin hänet vapautettiin Kalifornian Santa Cruziin äitinsä huollettavaksi, sillä Kemper oli onnistunut vakuuttamaan hoitohenkilökunnalle olevansa terve.
Murhasarja.
Toukokuun 1972 ja huhtikuun 1973 välisenä aikana Kemper murhasi kahdeksan naista. Kemper tappoi ja paloitteli kuusi naisliftaria Kalifornian Santa Cruzissa.
Kemperin tiedetään sanoneen: "Kun näen tytön, toinen puoli minusta haluaa jutella hänen kanssaan ja lähteä hänen kanssaan treffeille. Toinen puoli minusta haluaa nähdä, miltä hänen päänsä näyttäisi kepin nokassa."
7. toukokuuta 1972 Edmund Kemper aloitti murha-aallon, joka kesti aina helmikuuhun 1973 saakka. Hän väijyi usein yliopistojen läheisyydessä, josta hän poimi kyytiinsä liftaavia naisopiskelijoita, vei heidät sitten autollaan syrjäiselle alueelle ja surmasi. Hän ampui, tukehdutti tai puukotti uhrinsa kuoliaaksi. Kuljetettuaan ruumiit äitinsä luokse ja piilotettuaan ne häneltä, Kemper paloitteli ne ja raiskasi jäännökset.
Huhtikuussa 1973 Ed hakkasi äitinsä kuoliaaksi vasaralla tämän nukkuessa. Kemper katkaisi hänen kaulansa ja harrasti suuseksiä tämän päällä. Hän repi äitinsä äänihuulet ja kielen irti, ja heitti ne jätemyllyyn. Sitten hän käytti äitinsä irrotettua päätä tikkatauluna. Kemper kertoi myöhemmin haastattelussa, että oli halunnut tappaa äitinsä jo kahdeksanvuotiaasta asti. ”Enkä todellakaan ole ylpeä siitä”, hän sanoi.
Kun edes äidin surma ei riittänyt tyydyttämään Kemperin murhanhimoa, päätti hän vielä kutsua äitinsä ystävän, 59-vuotiaan Sally Halletin, käymään ja kuristi tämän kuoliaaksi piilotettuaan ensin kuolleen äitinsä vaatekaappiin.
Kemper tunnusti kaikki murha-aallon aikana tekemänsä teot, myöntäen myös olevansa kannibaali ja nekrofiili. Hän pyysi kuolemantuomiota, mutta sai elinkautisen, koska kuolemantuomio oli tuolloin väliaikaisesti poistettu käytöstä. Hän jopa toivoi tulevansa kidutetuksi kuoliaaksi.
Elämä vankilassa.
Kemper kärsii elinkautista rangaistusta Folsomin vankilassa, jossa hän on istunut jo yli 50 vuotta. Hänen terveytensä on sittemmin romahtanut: hän kärsii aivoinfarktin jättämistä pakko-oireista, joten hän voi esimerkiksi purskahtaa nauruun tai itkuun yhtäkkiä. Kemper kärsii myös diabeteksesta ja joutuu liikkumaan pyörätuolilla. Vaikka Kemper on hakenut ehdonalaiseen, hän kertoo nauttivansa olostaan vankilassa, eikä omasta mielestään ole riittävän terve selviytyäkseen normaalissa yhteiskunnassa. Silti hän haaveilee muuttavansa vapauduttuaan Ranskaan tai Australiaan, jossa asuu tämän kirjeenvaihtoystäviä. Kemper kertoo että saisi asuinpaikan näiden luota. Hän myös pelkää että joutuisi vapauduttuaan lehdistön silmätikuksi.
Uhrit.
Kemperillä oli yhteensä 10 uhria.