tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kiera Cass

Kiera Cass (s. 19. toukokuuta 1981 Myrtle Beach, Etelä-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen nuortenkirjailija. Hänen suomennettu kirjasarjansa "Valinta" sisältää viisi teosta. Toinen suomennettu kirjasarja on kaksiosainen "Kihlattu"-sarja.
Ura.
Cass syntyi ja kasvoi Myrtle Beachissa Etelä-Carolinassa ja valmistui Myrtle Beachin Socastee-lukiosta. Hänen sukujuurensa ovat Puerto Ricossa. Cass suoritti historian tutkinnon Radfordin-yliopistossa. 
Cass julkaisi ensimmäisen kirjansa "The Siren" omakustanteisena vuonna 2009. Kirja menestyi tuolloin vain kohtalaisesti. Kirja julkaistiin uudestaan vuonna 2015 Cassin "Valinta"-kirjasarjan menestyksen myötä. Kirjan juonta ja juonen kulkua muutettiin uuteen versioon radikaalisti.
Vuonna 2012 Cass julkaisi "Valinta"-trilogian ensimmäisen osan. Kirja menestyi hyvin ja sen televisio-oikeudet myytiin CW-televisioverkolle. Televisio-ohjelmaan valittiin jo kaksi ohjaajaa, mutta muutosta tilanteeseen ei saatu. Lopulta Warner Bros osti sarjan elokuvaoikeudet. On epäselvää, onko sarjasta lopulta tulossa elokuvaa, vai jääkö projekti kesken. Kiera Cass on vuosien varrella päivitellyt elokuvan tilanteesta, mutta suoria vastauksia ei ole saatu.
Valinta-trilogian seuraavat osat "Eliitti" ja "Ainoa" julkaistiin vuosina 2013 ja 2014. Trilogian menestyksen ansiosta Kiera Cass päätti jatkaa sarjaa kahdella osalla. Neljäs osa "Perijätär" ja viides osa "Kruunu" julkaistiin vuosina 2015 ja 2016. Osat sijoittuvat noin 20 vuoden päähän alkuperäisen trilogian tapahtumista. Kaikki "Valinta"-kirjasarjan osat on myös suomennettu.
Cass on julkaissut lyhyitä novelleja "Valinta"-sarjan henkilöistä ja tapahtumista. Novelleissa tutustutaan tarkemmin sarjaa edeltäviin ja jälkeisiin tapahtumiin. Monet sivuhahmot saavat enemmän syvyyttä lyhyiden tarinoiden kautta.
Florence Masnada

Florence Masnada (s. 16. marraskuuta 1968 Vizille, Ranska) on ranskalainen entinen alppihiihtäjä. Hän sai olympialaisista kaksi pronssimitalia. Ensimmäinen vuodelta 1992 Albertvillestä ja toinen vuoden 1998 Naganosta.
Käännekohta (televisiosarja)

Käännekohta ("Intimate Strangers") on 13-osainen brittiläinen television minisarja vuodelta 1974. Se kertoo sydänkohtauksen saaneen keski-ikäisen yritysjohtajamiehen toipumisesta ja sen aiheuttamasta elämänmuutoksesta hänen työssään ja avioliitossaan aikuisine lapsineen ja uusine rakastajattarineen. Sarjan avioparia näyttelevät Anthony Bate ja Patricia Lawrence.
Sarja esitettiin Suomessa Mainos-TV:n ohjelmistossa alkuvuodesta 1976. "Helsingin Sanomien" Jukka Kajava kirjoitti "Käännekohdan" olevan kevään ainoita katsomisen arvoisia televisiosarjoja, joka tarjosi televisiossa harvinaista materiaalia, vivahteista ihmiskuvausta. ”Katsojalle rakennettiin ajateltavaa, ei passivoitu pelkkään tarinan tuijottamiseen.”
Rooleissa.
Lähde: British Film Institute
Cameronin piirikunta (Louisiana)

Cameronin piirikunta (, ) on Yhdysvaltojen Louisianan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 6 968 vuonna 2018 ja sen pinta-ala on 5 017 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus on Cameron ja suurin kaupunki Hackberry.
Cameronin piirikunta on saanut nimensä poliitikko Simon Cameronilta.
Väestö.
Piirikunnan asukkaista 91,3 prosenttia on valkoisia, 5,54 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 2,78 prosenttia mustia. 9,25 prosenttia puhuu muita kieliä kuin englantia. 98 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 43,2 vuotta.
Bullard

Bullard on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Mesalatsiini

Mesalatsiini (C7H7NO3) eli mesalamiini tai 5-aminosalisyylihappo on aromaattisiin karboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä tulehduksellisten suolistosairauksien kuten Crohnin taudin ja Colitis ulcerosan hoitoon. Lisäksi siitä voidaan valmistaa väriaineita ja sitä voidaan käyttää analyyttisenä reagenssina.
Ominaisuudet ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa mesalatsiini on värittömiä tai punertavia kiteitä. Kuumennettaessa yhdisteen väri tummenee ja muuttuu ruskeaksi. Aine liukenee hieman veteen ja etanoliin. Liukoisuus veteen kasvaa lämpötilan kasvaessa. Mesalatsiini estää ihmiselimistössä syklo-oksigenaasin tuotantoa, mikä vähentää leukotrieenien tuotantoa. Lisäksi se vähentää sytokiinien tuotantoa ja reagoi vapaiden happiradikaalien kanssa. Nämä vaikutukset vähentävät tulehdusreaktiota elimistössä ja tämän vuoksi yhdistettä käytetään colitis ulcerosan ja Crohnin taudin hoitoon. Se annostellaan joko tablettina tai peräpuikkona. Mesalatsiinin aihiolääkkeitä ovat balsalatsidi, olsalatsiini ja sulfasalatsiini eli ne metaboloituvat ihmiselimistössä mesalatsiiniksi.
Mesalatsiinia käytetään myös atsovärien ja rikkivärien valmistukseen. Mesalatsiinin fluoresenssi UV-valossa riippuu liuoksen pH:sta. Se muuttuu pH-alueella 3,1–4,4 ei-fuoresoivasta fluoresoivaksi.
Haittavaikutukset.
Mesalatsiinin aiheuttamia yleisiä haittavaikutuksia voivat olla pääkipu, huonovointisuus ja ripuli. Harvinaisempia voivat olla esimerkiksi iho-oireet, kuume, anemia ja huimaus. Vakavampana haittavaikutuksena voi ilmetä munuaistulehdus ja munuaiskivet. 
Valmistus.
Mesalatsiinia voidaan valmistaa nitraamalla salisyylihappo 5-nitrosalisyylihapoksi ja nitroryhmä pelkistetään aminoryhmäksi sinkin ja suolahapon avulla. Toinen vaihtoehto on pelkistää m-nitrobentsoehappoa vedyttämällä laimeassa rikkihappoliuoksessa platinan toimiessa katalyyttinä.
Kaspiansalakka

Kaspiansalakka ("Alburnus chalcoides") on särkien heimoon (Leuciscidae) kuuluva kalalaji.
Kaspiansalakan levinneisyysalue on Kaspianmeressä ja siihen laskevien jokien alajuoksuilla. Kala kasvaa yleensä 20–28 senttimetrin mittaiseksi. Sen ravintoa ovat plankton, vesihyönteiset, pikkunilviäiset ja madot. Kaspiansalakat kutevat touko-syyskuussa matalassa virtavedessä sorapohjalle.
Aiemmin kaspiansalakat tekivät pitkiä kutuvaelluksia Kaspianmerestä jokiin, mutta jokien patoaminen on estänyt tämän. Ne voivat kuitenkin yhä kutea alajuoksuilla, ja patojen yläpuolelle on muodostunut pysyviä sisävesipopulaatioita, jotka lisääntyvät patoaltaisiin laskevissa joissa.
Lajin "Alburnus chalcoides" taksonominen rajaus on aiemmin ollut laajempi, ja sen levinneisyysalueen on tuolloin katsottu ulottuvan Keski-Eurooppaan. Esimerkiksi alppisalakkaa ("Alburnus mento") on aiemmin pidetty tämän lajin alalajina.
Autry Museum of the American West

Autry Museum of the American West on Länsi-Yhdysvaltain historiaa esittelevä museo Los Angelesissa, Kaliforniassa. Vuonna 1988 perustettussa museossa järjestetään muun muassa luentoja, filminauhojen esittelemisiä, festivaaleja, perhetapahtumia, musiikkia ja tutkimuksia.
Halkia

Halkia () on yli 400 asukkaan kylä Pornaisten pohjoisosassa, lähellä Mäntsälän kuntarajaa. Kylän halki kulkee Halkiantienä tunnettu yhdystie 1493. Kylän varrella virtaa myös Mustijoki ja sen vieressä sijaitsee yhdystie 1494, joka etelään kunnan kirkonkylään Kirveskoskelle mentäessä toimii Pornaistentienä ja pohjoiseen Mäntsälään mentäessä Mäntsäläntienä. Kylän kaksi naapurikylää ovat etelässä sijaitseva Kupsenkylä ja lännessä Metsäkylä. Kylästä löytyy myös työväentalo ja palvelukoti, mutta lähin koulu, Parkkojan koulu, sijaitsee Metsäkylässä.
Halkiassa toimi vuosina 1963–1989 Musiikki-Fazerin pianotehdas, joka työllisti parhaimmillaan noin 150 henkilöä ja tuotti 1980-luvun alkupuolella jopa 7 000 Fazer-pianoa vuodessa.
Halkiassa toimii vuonna 1924 perustettu urheiluseura Halkian Alku, jonka kasvatteja on kansainvälisen uran tehnyt jalkapalloilija Paulus Arajuuri.
Ocepechelon

Ocepechelon on sukupuuttoon kuollut meressä elänyt kilpikonnasuku. Suvun ainoa laji on "Ocepechelon bouyai", ja se tunnetaan vain yhden Marokosta löydetyn kallon perusteella, joka on peräisin myöhäisliitukauden Maastricht-vaiheelta.
"Ocepechelonin" kallo oli noin 70 senttiä pitkä, mikä tekee siitä yhden suurimmista tunnetuista merikilpikonnista. Sen erikoisin piirre oli sen luinen, putkimainen nokka, jolla se luultavasti imaisi vedestä pieniä kaloja, pääjalkaisia ja meduusoja ravinnokseen. Samankaltaista tekniikkaa hyödyntävät nykyisistä kilpikonnista muun muassa matamata ja näykkijäkilpikonna, mutta niistä poiketen "Ocepechelonilla" oli pitkä nokka. Eniten se muistutti ruokailutavoiltaan ja nokkansa rakenteelta putkisuukaloja ja nokkavalaita.
Fylogenia.
Evers et al. (2019):
Olli Heilimo

Olli Heilimo (8. tammikuuta 1918 Helsinki – 8. lokakuuta 2002) oli lääninrovasti ja tietokirjailija, joka julkaisi useita teoksia seurakuntien hallinnosta ja kirkkolainsäädännöstä. 
Henkilöhistoria.
Olli Heilimon vanhemmat olivat esittelijäneuvos Esko Heilimo ja Aino Lille ja puoliso vuodesta 1943 Kaija Karolina Repo. Heilimo tuli ylioppilaaksi 1939 ja suoritti teologian erotutkinnon 1946. Hän toimi nuorisopappina Ruokolahdella 1947, Mäntyharjulla 1947–1948, Lappeenrannassa 1948–1949 ja Imatralla 1949–1952. Rantasalmen kappalainen Heilimo oli 1953–1963, Heinolan maaseurakunnan kirkkoherra 1964–1968 ja Hämeenlinnan kirkkoherra vuodesta 1968. Hän oli Mikkelin tuomiokapitulin asessori 1960–1968 ja Hämeenlinnan tuomiorovasti vuodesta 1973. Heilimo oli useaan otteeseen kirkolliskokouksen ja sen asettamien toimikuntien jäsen. Helsingin yliopiston teologian kunniatohtoriksi hänen vihittiin 1973.
Peetter

Peetter on miehen etunimi. Suomessa oli on vuoden 2020 loppuun mennessä 42 Peetter-nimistä henkilöä. Peetter on yksi muunnelma raamatusta peräisin olevasta etunimestä nimestä Pietari.
Renan Lodi

Renan Augusto Lodi dos Santos (s. 8. huhtikuuta 1998 Serrana) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa espanjalaista Atlético Madridia mutta pelasi kauden 2022–2023 lainalla Englannin valioliigassa Nottingham Forestin joukkueessa. Lodi on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Seurajoukkueura.
Lodi pelasi ensimmäisen ottelunsa Brasilian pääsarjassa curitibalaisessa Athletico Paranaensessa kaudella 2016. Hän voitti seuran riveissa Etelä-Amerikan seurajoukkueturnauksen Copa Sudamericanan vuonna 2018.
Heinäkuussa 2019 Lodi siirtyi Espanjan pääsarjassa pelaavaan Atlético Madridiin, jossa hän voitti liigamestaruuden kaudella 2020–21. Lodi solmi elokuussa 2022 vuoteen 2026 ulottuvan jatkosopimuksen Atléticon kanssa mutta siirtyi samalla englantilaisseura Nottingham Forestiin yhden kauden mittaiselle lainajaksolle. Hän pelasi Valioliigassa 28 ottelua, joissa hän oli 26 kertaa avauskokoonpanossa.
Maajoukkueura.
Lodi teki ensiesiintymisensä Brasilian A-maajoukkueessa lokakuussa 2019 Senegalia vastaan pelatussa ystävyysottelussa. Hän on pelannut toukokuun 2023 loppuun mennessä 16 maaottelua, joista 11 ottelua avauskokoonpanossa. Copa Américassa 2021 Brasilia saavutti hopeaa ja Lodi pelasi joukkueensa kaikki seitsemän ottelua ja kahta alkulohko-ottelua lukuun ottamatta avauskokoonpanossa.
Antero Selänne

Antero Selänne, nimi alkuaan "Anders Selin" (31. elokuuta 1880 Loimaa – 13. heinäkuuta 1919 Hanko) oli suomalainen agronomi ja "Keskisuomalainen"-lehden päätoimittaja.
Selänteen vanhemmat olivat kruununvouti Johan Gustaf Selin ja Suoma Lovisa Selin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1902 Porin klassillisesta lyseosta. Hän suoritti eläinlääkäriopintoja Saksassa ja valmistui Mustialasta agronomiksi 1907.
Selänne oli jonkin aikaa tilanhoitajana Viipurin seudulla ja toimi sitten Somerolla Långsjön maanviljelyskoulun opettajana. Hän oli sen jälkeen "Uusi Aura" -lehden toimittajana ja oltuaan jonkin aikaa maanviljelijänä hän oli "Keskisuomalainen"-lehden päätoimittajana 1917–1918. Viimeksi Selänne oli Parviaisten maatilojen hoitajana Jyväskylässä.
Amadeus (nimi)

Amadeus on miehen etunimi. Suomessa nimi Amadeus on kesäkuun 2019 loppuun mennessä annettu alle 300 miehelle. Nimen muotoja muissa kielissä ovat ainakin "Amadeo" ja "Amedée"
Waltteri Wuorelainen

Waltteri Wuorelainen, nimi alkuaan "Valter Montin" (23. kesäkuuta 1876 Tervola – 3. maaliskuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen kirjakauppias ja päätoimittaja.
Wuorelaisen vanhemmat olivat Ylivieskan kirkkoherra, lääninrovasti Jonathan Montin (1846–1919) ja Amanda Gustava Frosterus (k. 1899). Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 Oulun lyseosta ja opiskeli sitten jonkin aikaa Helsingin yliopistossa filologisia aineita.
Wuorelainen siirtyi 1905 lehtialalle ja oli toimittajana Louhi-lehdessä Oulussa, Perä-Pohjolainen-lehdessä Kemissä sekä Jyväskylässä Keski-Suomi-lehden päätoimittajana 1906–1910. Hän joutui jättämään lehtityön terveydellisistä syistä ja tutustui sitten kirjakauppa-alaan B. B. Bergdahlin kirjakaupassa Oulussa. Wuorelainen omisti sitten Keski-Pohjanmaan kirjakaupan Kokkolassa 1910–1911 ja Porin Uuden Kirjakaupan vuodesta 1911 alkaen. Hän toimi Kirjakauppiasyhdistyksen tilintarkastajana ja kirjoitti myös Kirjakauppalehteen. Hän kuului Porissa Satakunnan Kirjateollisuus Oy:n kirjainkustannusvaliokuntaan ja oli mukana Satakunnan Kansa-lehden julkaisutoiminnassa.
Veikko Heiskanen (kaupunginjohtaja)

Veikko Uolevi Heiskanen (2. kesäkuuta 1918 Viipuri – 19. toukokuuta 2012 Äänekoski) oli Äänekosken kauppalan- ja kaupunginjohtaja. 
Veikko Heiskasen vanhemmat olivat kauppalanjohtaja Hugo Heiskanen ja Tyyne Maria Manner ja puoliso vuodesta 1943 Gunnel Ingeborg Suominen. Heiskanen valmistui sosionomiksi Yhteiskunnallisesta korkeakoulusta 1939. Hän oli Karkkilan kauppalansihteeri 1940–1948 ja Valkeakosken 1948–1956. Äänekosken kauppalanjohtaja Heiskanen oli 1956–1973 ja kaupunginjohtaja vuodesta 1973. Kaupunginjohtajan tehtäviä Heiskanen hoiti vuoteen 1981 asti.
Portlandin maljakko

Portlandin maljakko on Rooman valtakunnan aikainen kameekoristeltu lasimaljakko. Maljakon valmistusajankohdaksi on ajoitettu 1–25 jaa., mutta jotkut tutkijat ovat esittäneet valmistuksen tapahtuneen jo ennen ajanlaskun alkua. Maljakko on tunnetuin roomalainen kameekoristeltu esine, ja useat lasin- ja posliinintekijät ovat käyttäneet sitä pohjana ja inspiraation lähteenä 1700-luvulta lähtien. Ensimmäiset säilyneet merkinnät maljakosta ovat vuosilta 1600–1601. Vuodesta 1810 lähtien sitä on säilytetty British Museumissa Lontoossa. Museo hankki maljakon vuonna 1945 ja se on näytteillä huoneessa numero 70.
Maljakko on noin 25 cm korkea ja 56 cm ympärysmitaltaan. Se on valmistettu purppuransinisestä lasista ja sen ympärillä on yhtenäinen valkoinen kamee, joka muodostuu kahdesta erillisestä kuvasta, Kameessa on kuvattu yhteensä seitsemän ihmishahmoa, suurikokoinen käärme ja kaksi sarvipäistä ja parrakasta päätä, jotka on sijoitettu kahvojen alapuolelle kuvien vaihtumiskohtiin.
Maljakon pohja on sinivalkoinen kameelasilevy. Pohjassa on ihmispää, ja sen on arveltu esittävän joko Parista tai Priamosta, koska hahmolla on päässään fryygialaismyssy. Pohja ei kuitenkaan ole osa alkuperäistä maljakkoa ja se on ollut näytteillä erikseen vuodesta 1845 lähtien. Pohja on mahdollisesti lisätty aiemmin rikkoutuneen tilalle. On myös pidetty mahdollisena, etät maljakko on alun perin ollut amfora ja se on vasta myöhemmin muutettu tasapohjaiseksi maljakoksi. Pohja on ollut maljakossa ainakin vuodesta 1826 lähtien. 
Ikonografia.
Maljakon kuvien merkitys on epäselvä, eikä yksikään useista esitetyistä teorioista ole pystynyt tarjoamaan yleisesti hyväksyttyä selitystä. Teoriat jakaantuvat kahteen pääryhmään: mytologisiin ja historiallisiin. Historialliset tulkinnat keskittyvät keisari Augustukseen, hänen perheeseensä ja kilpailijoihinsa. Historialliset tulkinnat korostavat maljakon kalleutta ja laadukkuutta sekä sen jossain määrin etäistä uusklassista tyyliä, jossa on yhtäläisyyksiä joihinkin keisariaikaisiin Augustusta ja hänen perheenjäseniä esittäviin kameekaiverrettuihin korukiviin. Kuvien tulkinnoiksi on esitetty muun muassa meri-teemaa (johtuen merikäärmeestä) ja hääteemaa, jolloin maljakko olisi voinut olla häälahja. Useat tutkijat (muun muassa Charles Towneley) ovat sitä mieltä, että hahmot eivät mahdu yhteen ikonologiseen tulkintaan.
Näkymä 1.
Tulkintoja ovat muun muassa:
Näkymä 2.
Tulkintoja ovat muun muassa:
David Soskis

David Vladimirovitš Soskis, myös Soskice (27. maaliskuuta 1866 Berdytšiv, Ukraina – 1941) oli ukrainalaissyntyinen venäläinen vallankumouksellinen. Myöhemmin 1917 hänestä tuli Kerenskin sihteeri, ja hän välitti tälle uutisia brittiläisistä lehdistä. Soskis oli toiminut 1880- ja 1890-luvuilla vallankumousliikkeessä. Hän muutti sitten Lontooseen, jossa hän kirjoitti Observeriin ja Manchester Guardianiin.
Soskisin isä oli hattukauppias. Soskis kävi koulua Kiovassa. Hänen puolisonsa oli Juliet Catherine Emma Soskis (s. Hueffer). Hänen poikansa oli brittiläinen parlamentaarikko Frank Soskice, paroni Staw Hill, ja pojanpoikansa brittiläinen kansantaloustieteilijä David Soskice.
Ivana Stefanović

Ivana Stefanović (; s. 14. syyskuuta 1948 Belgrad) on serbialainen säveltäjä. Hän valmistui sävellysopinnoistaan Belgradin musiikkiakatemiasta ja opiskeli samanaikaisesti viulunsoittoa. Ranskan hallituksen stipendillä hän jatkoi opintojaan Pariisin IRCAM:issa vuosina 1979–81. Hänen sävellyksiään on esitetty julkisesti vuodesta 1966.
Stefanović asui Damaskoksessa vuosina 1995–99, Ankarassa vuosina 2001–05 ja Bukarestissa 2009–13.
Stefanović on luonut työuraa muun muassa Belgradin radiossa ja Belgradin musiikkiakatemiassa. Hän toimi Belgradin musiikkifestivaalin (BEMUS) taiteellisena johtajana vuosina 2001–06 ja Serbian kulttuuriministeriön valtiosihteerinä 2007–08. Hänen teoksiaan on esitetty laajalti kansainvälisesti; hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa musiikkia kymmeniin näytelmiin, joita on esitetty Belgradissa ja muissa kaupungeissa. Hän on julkaissut lisäksi lehtiartikkeleita ja kirjoja, jotka sisältävät muun muassa hänen musiikkiaiheisia esseitään. Hän on Serbian säveltäjäliiton ja Serbian kirjallisuusseuran jäsen.
Silvana Berki

Silvana Begotaraj Berki (s. 12. toukokuuta 1968 Vlorë) on albanialais-suomalainen kirjailija. Hän lähti pakolaisena synnyinmaastaan vuonna 1989 ja saapui Suomeen 1991. Hän asettui Tampereelle, jossa hän opiskeli suomen kieltä ja valmistui siellä maisteriksi sosiaalityön alalta. Kirjallisen uransa Berki aloitti vuonna 2011; hänen tuotantoonsa kuuluu albanian- ja suomenkielisiä runoja ja novelleja. Kesällä 2019 ilmestyi toinen hänen toimittamistaan runoantologioista, "Olipa kerran toivo", jonka hän on kääntänyt ja toimittanut yhteistyössä Aleksanteri Kovalaisen kanssa ja joka sisältää suomeksi käännettyä albanialaista runoutta. Tampereen Finlayson Art Areassa 13. kesäkuuta 2019 järjestetyssä kirjan julkistamistilaisuudessa kunniavieraina olivat Arian Leka ja Natasha Lako.
Aleksanteri Kovalainen

Aleksanteri Kovalainen (s. 1978 Oulu) on suomalainen kirjailija. Hän varttui Kuhmossa ja asettui sittemmin Tampereelle. Hän julkaisi nimellä Heikki A. Kovalainen esikoisteoksensa "Mädän elämän alkeet" vuonna 2016. Tämän romaanin jälkeen häneltä ilmestyi rasismia ennakkoluuloisen kertojan kertomana tarkasteleva "Kansallinen herätys".
Kovalainen on koulutustaustaltaan Tampereen yliopistosta vuonna 2010 väitellyt filosofian tohtori. Hän toimi avustajana Silvana Berkin suomentaman albanialaisen runouden "Olipa kerran toivo" -teoksen (2019) toimituksessa.
Sélestat

Sélestat on kaupunki Koillis-Ranskassa Bas-Rhinin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 50 kilometriä Strasbourgin kaupungista lounaaseen.
Sélestat on historiallisesti ja taiteellisesti merkittävä kaupunki. Kaupungissa on 34 historiallisten muistomerkkien luetteloon kuuluvaa muistomerkkiä. Sélestat onkin kulttuuriperinnöltään Alsacen kolmanneksi tärkein kaupunki Strasbourgin ja Colmarin jälkeen. Kaupungissa on kaksi suurta kirkkoa, romaaninen Sainte-Foy ja goottilainen Saint-Georges. Kaupungin keskiaikainen ilme on myös hyvin säilynyt. Sélestatin tärkein nähtävyys on huomattavat kokoelman renessanssiajan teoksia sisältävä Sélestatin humanistinen kirjasto. Kirjaston teokset on lahjoittanut sélestatilainen humanisti Beatus Rhenanus. Se on yksi aikakautensa rikkaimmista kokoelmista. Kirjaston laajennus valmistui vuonna 2018, ja sen suunnitteli ranskalainen arkkitehti Rudy Ricciotti.
Ariadnen lanka (televisio-ohjelma)

Ariadnen lanka oli suomalainen televisio-ohjelma, jota esitettiin Kolmoskanavalla ja sitten MTV:llä 1990-luvun taitteessa. Sitä juonsi ja tuotti Lemmikki Becker.
Ohjelmassa piti päätellä kuullussa kuvitteellisessa tarinassa käytetty murha-ase, teon tekijä tai tekotapa.
Ohjelman oheistuotteena julkaistiin kirja "Ratko Ariadnen lankoja" (WSOY 1991), johon on koottu seuraleikeiksi sopivia vastaavia tarinoita.
Lemmikki Becker teki "Ariadnen langan" jälkeen samantapaisia päättelyvisaohjelmia Yle TV1 -kanavalle. Näitä olivat "Luultavana" (1993) ja "Näin meitä huijataan" (1994).
Seppo Tukiainen

Seppo Kalevi Mikael Tukiainen (28. kesäkuuta 1939 Helsinki – 16. elokuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen viulisti ja viulupedagogi. Hän voitti Kuopion viulukilpailun vuonna 1970 ja soitti Helsingin kaupunginorkesterissa vuosina 1960–1972. Hän aloitti työskentelyn viulunsoiton lehtorina Sibelius-Akatemiassa vuonna 1973 ja eteni jousisoitinten koulutuslinjan johtoon (1994–2001). Tukiainen aloitti soittamisen Sibelius-Akatemia-kvartetissa sen perustajajäsenenä ja ensiviulistina vuonna 1978. Hän esiintyi kansainvälisesti, levytti ja kuului eri viulukilpailujen tuomaristoihin.
Tukiainen sai vaimonsa Sirpa Lannes-Tukiaisen kanssa kaksi lasta. Myös vaimo tuli tunnetuksi pitkän linjan viulupedagogina, ja pariskunnan perustama vuosittainen Tukiainen-viulukilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran Helsingissä vuonna 2010. Lannes-Tukiainen menehtyi vuonna 2015.
Hänet on haudattu vaimonsa viereen Malmin hautausmaalle Helsinkiin.
Amanda Plummer

Amanda Michael Plummer (s. 23. maaliskuuta 1957) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan teatteriurastaan sekä rooleistaan elokuvissa kuten "Joe ja tulivuori" (1990), "The Fisher King" (1991), "Tarpeellista tavaraa" (1993), "Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta" (1994) ja "Nälkäpeli – Vihan liekit" (2013). Plummer voitti Tony-palkinnon vuonna 1982 roolistaan näytelmässä "Jumalan Agnes." Plummerin isä oli näyttelijä Christopher Plummer ja hänen äitinsä näyttelijä Tammy Grimes.
Myrtle Bachelder

Myrtle Claire Bachelder (13. maaliskuuta 1908 – 22. toukokuuta 1997) oli yhdysvaltalainen kemisti, joka toimi Los Alamosissa Manhattan-projektin aikaan.
Bachelder ja hänen ryhmänsä toimi saapuvan uraanin puhtauden ja rakenteen mittaamisessa. Hänen löytönsä röntgensäteilyyn ja uraanin rakenteeseen tunnustettiin sodan jälkeen.
Lauma (elokuva)

Lauma ("Sürü") on Yilmaz Güneyn käsikirjoittama ja Zeki Öktenin yhdessä Güneyn kanssa ohjaama turkkilainen draamaelokuva vuodelta 1978. Sen teon aikaan Güney oli vankilassa, ja Ökten ohjasi elokuvan Güneyn ohjeiden mukaan. Samalla tavoin tehtiin myöhemmin "Yol" (1982), jossa käytännön ohjauksesta vastasi Serif Gören.
Juoni.
"Lauma" kertoo paimentolaisperheestä, jonka poika on nainut vihollisperheen kauniin tyttären. Suvun päämies syyttää naista kaikista mahdollisista vastoinkäymisistä. Tarinan tapahtumat sijoittuvat matkaan, jossa paimentolaisperhe kulkee junalla kohti Ankaran markkinoita myymään eläimiään.
Vastaanotto.
"Lauma" sai kaksi erikoispalkintoa Berliinin elokuvajuhlilla, viisi palkintoa Turkin Antalyan elokuvafestivaaleilla ja eräitä muitakin kansainvälisiä palkintoja.
Elokuva esitettiin tammikuussa 1985 Yle TV2 -kanavalla. "Helsingin Sanomien" tv-sivun ennakkoesittelyssä Mikael Fränti piti "Laumaa" jopa parempana kuin Günezin Cannesissa palkittua elokuvaa "Yol" (1982). Molemmat ovat hänen mielestään vahvan taistelevia, epäkohtia paljastavia ja vallanpitäjiä vastaan hyökkääviä elokuvia. Fränti rinnastaa elokuvan John Fordin "Vihan hedelmiin": ”Matkan kuvauksena "Lauma" kasvaa lähes myyttisiin ulottuvuuksiin: ihmisen pyrkimys parempaan, kohti onnea jota ei ole olemassa kuvitelmien mukaisena.”
Pentti Hissa

Pentti Ilmari Hissa (13. maaliskuuta 1914 Ylistaro – 28. maaliskuuta 2009) oli rovasti, tietokirjailija ja kirkon diakoniatyön kehittäjä. 
Henkilöhistoria.
Pentti Hissan vanhemmat olivat maanviljelijä Toivo Ilmari Hissa ja Lempi Maria Härsilä ja puoliso vuodesta 1941 Mirjam Hillevi Kivekäs. Hissa tuli ylioppilaaksi 1933 ja suoritti teologian erotutkinnon 1941. Hän toimi sotilaspastorina 1941–1945 ja Kuusankoskella nuorisopastorina 1946–1955 ja virallisena apulaisena 1946–1955. Suomen kirkon seurakuntatyön keskusliiton sosiaalisihteeri Hissa oli 1955–1966, yhteisvastuukeräyksen johtaja 1956–1966 ja kirkon diakoniatyön johtava sihteeri 1966–1977. Hissa oli myös "Diakonia"-lehden toimitussihteeri, käynnisti valtakunnalliset diakoniapäivät ja julkaisi diakonia-alan oppikirjan. Hän oli filatelian aktiivinen harrastaja. Rovastin arvonimen Hissa sai 1965 ja sosiaalineuvoksen 1974. Sotilasarvoltaan hän oli reservin majuri (1968).
Siljamari Heikinheimo

Siljamari Heikinheimo (s. 1985) on suomalainen viulisti ja ohjaaja. Hän opiskeli Espoon musiikkiopistossa, Edsbergin musiikki-instituutissa (Tukholma) ja Sibelius-Akatemiassa. Hän soitti Radion sinfoniaorkesterissa vuosina 2012–2016 ja on vieraillut konserttimestari- ja äänenjohtajatehtävissä Helsingin kaupunginorkesterissa, Tapiola Sinfoniettassa, Tanskan kamariorkesterissa ja Trondheimin sinfoniaorkesterissa.
Heikinheimo on toiminut Soivat Kirja -konserttisarjan taiteellisena suunnittelijana. Hän on aktiivinen kamarimuusikko ja on esiintynyt muiden muassa kokoonpanojen Avanti!, Jousia Ensemble ja Virtuosi di Kuhmo kanssa. Hän on vieraillut monien muiden musiikkijuhlien ohella Kuhmon Kamarimusiikissa. Hän on suuntautunut myös oopperaohjaukseen. Hän onkin työskennellyt Deutsche Oper am Rheinissa (Düsseldorf), Komische Operissa (Berliini) ja Suomen Kansallisoopperassa.
Heikinheimo valittiin joulukuussa 2020 Rauma Festivo -kamarimusiikkifestivaalin johtajaksi. Pesti kestää viisi vuotta ja alkaa 1. tammikuuta 2021.
Heikinheimo on kymmenennen polven muusikko.
Jean-Féry Rebel

Jean-Féry Rebel (18. huhtikuuta 1666 – 2. tammikuuta 1747) oli ranskalainen barokkisäveltäjä ja viulisti. Hänen isänsä oli laulaja Jean Rebel. Jean-Féryn lahjakkuuden löysi pojan ollessa kahdeksanvuotias Jean-Baptiste Lully, joka alkoi antaa tälle opetusta viulunsoitossa ja sävellyksessä. Lullyn avulla Rebelin ura eteni nopeasti. Vuonna 1699 hänet nimitettiin oopperan ensiviulistiksi ja vuonna 1705 yhdeksi kuninkaan viulisteista. Vuosina 1718–1727 Rebel toimi kamarisäveltäjän asemassa ensin velipuolensa Michel Richard Delalanden kanssa, tämän kuoltua yksin, ja vuonna 1720 hän sai Académie Royale de Musiquen kapellimestarin tehtävän.
Rebel julkaisi säveltäjänä viulu- ja laulumusiikkia, lyyrisen tragedian "Ulysse" (1703) ja baletteja, joista ensimmäinen oli "Caprice" (1711). Sen esittäjänä toimi Françoise Prévost, jonka tytär Anne meni naimisiin Rebelin François-pojan kanssa vuonna 1733. Rebelin viimeinen teos oli myös baletti, "Les elemens" (1737). Vuosina 1734 ja 1735 hän johti Concerts Spirituels -sarjaa.
Syrjälä (Nurmijärvi)

Syrjälä on asuinalue Nurmijärven Klaukkalan eteläosassa. Alueella on omakotitaloasumista, rivitaloja ja pienkerrostaloja. Syrjälästä löytyy kaksi koulua: suomenkielisten Syrjälän koulu ja ruotsinkielisten Vendlaskolan, joissa kummassakin on luokat 1–6. Niiden yhteydestä löytyy myös päiväkoti. Alueelta löytyy jonkin verran palvelujakin, kuten ravintola Doping sekä vuonna 2019 avattu urheilu- ja aseliike Corenius. Syrjälän lähiympäristössä sijaitsee Espoon Lahnukseen suuntaan mentäessä Harjulan asuinalue.
Rene

Rene on miehen etunimi. Rene on muun muassa englanninkielisissä maissa sekä myös Suomessa esiintyvä muoto ranskalaisesta nimestä René, joka on latinalaisen Renatus-nimen ranskalainen vastine. Latinassa Renatus merkitsee uudestisyntynyttä. Ranskassa nimestä on käytössä myös naispuolinen vastine "Renée".
Suomessa nimi Rene on ollut käytössä jo 1800-luvulla, mutta oli 1950-luvulle saakka varsin harvinainen. Se on annettu 1900-luvun alusta heinäkuuhun 2025 hieman yli 1600 miehelle ja mennessä 1351 miehelle ja noin 50–80 naiselle. Lisäksi muodossa René nimi on annettu noin 840 miehelle ja ainakin 14 naiselle. Vuodesta 2020 lähtien Renen nimipäivä on 16. heinäkuuta.
Tczew

Tczew (, ) on kaupunki Pommerin voivodikunnassa Pohjois-Puolassa. Kaupungin asukasluku oli 60 279 vuonna 2015.. Nykyisin Tczew on Pommerin tärkeä rautatien risteys ja teollisuuden keskus. Kaupunki tunnetaan Vanhastakaupungista ja Veikseljoen sillasta, joka oli tärkein rooli Puolan invaasiossa toisen maailmansodan aikana. Tczew sijaitsee noin 30 kilometriä etelään Gdańskin kaupungista.
Machito

Machito (oik. Frank Grillo, ehkä 1912 – 16. huhtikuuta 1984 Lontoo) oli kuubalaisen viihdemusiikin tunnetuimpia orkesterinjohtajia, joka myöhemmin siirtyi lähemmäs jazzia. Hän soitti ja levytti uransa aikana muun muassa Dizzy Gillespien, Johnny Griffinin ja Charlie Parkerin kanssa. ”Latinalaisen musiikin Duke Ellingtoniksi” kutsutun Machiton orkesteri kiersi vuosikymmeniä ympäri maailmaa ja kävi usein Suomessakin.
Machiton syntymäajasta ja lapsuudesta on monenlaisia tietoja. Erään version mukaan hän syntyi Floridan Tampassa ja vietti nuoruutensa Kuuban Havannassa. Machito muutti vuonna 1937 New Yorkiin ja oli 1940-luvulta lähtien yksi kaupungin yöelämän tunnetuimmista latinalaismuusikoista. Hän oli vuonna 1940 perustamansa Afro-Cubans-orkesterin keulakuva yhdessä laulusolistina toimineen sisarensa Graciella Grillon kanssa, mutta varsinainen orkesterinjohtaja ja sovitusten tekijä oli taustalla pysynyt lankomies Mario Bauza (1911–1993). Orkesterin tunnuskappaleeksi muodostui ”Tanga”.
Orkesterin johdossa jatkoi Machiton kuoleman jälkeen hänen poikansa Mario Grillo. Machiton tytär Paula Grillo on toiminut orkesterin laulusolistina.
Machiton albumi "Kenya" (1957) valittiin mukaan vuonna 2005 julkaistuun englanninkieliseen hakuteokseen "1001 Albums You Must Hear Before You Die".
Petja

Petja on miehen etunimi. Nimi on alkujaan Pietari-nimen latinalaisesta vastineesta Petrus johdettu itäslaavilainen hellittelymuoto.
Suomessa nimi Petja on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 640 miehelle ja hieman yli 10 naiselle. Petjan nimipäivä on 29. kesäkuuta, Pietarin päivänä. Nimi lisättiin almanakkaan vuonna 2020.
Patric

Patric on miehen etunimi. Se on eräs muunnelma nimestä Patrik.
Suomessa nimi Patric on huhtikuuhun 2025 mennessä annettu noin 350 miehelle.
Nimen naispuolinen vastine on Patricia.
Etymologia.
Nimi Patric tulee roomalaisesta nimestä Patricius, joka on latinaa ja tarkoittaa aatelismiestä. Rooman valtakunnan alkuaikoina patriisit muodostivat erioikeuksia nauttineen säädyn.
Pietu

Pietu on miehen etunimi. Suomessa nimi Pietu on tammikuuhun 2025 mennessä annettu alle 430 miehelle. Pietu on yksi muunnelma raamatusta peräisin olevasta etunimestä nimestä Pietari.
Piete

Piete on miehen etunimi. Suomessa nimi Piete on kesäkuun 2019 loppuun mennessä annettu alle 5 miehelle. Piete on yksi muunnelma raamatusta peräisin olevasta etunimestä nimestä Pietari.
Puistotikkukoi

Puistotikkukoi ("Caloptilia robustella") on Gracillariidae-heimoon kuuluva perhoslaji. Lajin siipiväli on 10–13 senttimetriä. Puistotikkukoi on erikoistunut vaahteraan.
Yol

Yol on Yilmaz Güneyn käsikirjoittama ja Serif Görenin Güneyn ohjeiden mukaan ohjaama turkkilainen draamaelokuva vuodelta 1982.
 Vankilassa suuren osan elämästään viettänyt Güney leikkasi elokuvan Pariisissa, jonne hänen onnistui paeta vankilasta. Elokuva voitti Cannesissa Kultaisen palmun ja Fipresci-palkinnon. Elokuva sai ensi-iltansa Turkissa 12. helmikuuta 1999.
Juoni.
Elokuva "Yol" (suom. ”tie”) syntyi Güneyn vankitovereiden kertomusten pohjalta elokuvantekijän pyydettyä kutakin pitämään kirjaa kokemuksistaan viikon mittaisen vankilomansa aikana. Valmiissa elokuvassa esiintyy viiden vangin tarinat, joiden kautta kuvataan Turkkia sotilasdiktatuurin ja tukahduttavien perinteiden kahleissa. Eri tarinoiden teemoina ovat muun muassa kurdikysymys, naisten asema ja nuorten kahlittu elämä ilman omaa päätösentekovaltaa.
Arvioita.
Yhdysvaltalainen National Board of Review of Motion Pictures nimesi "Yolin" vuoden 1982 viiden parhaan vieraskielisen elokuvan joukkoon.
Suomen kansallisen audiovisuaalisen instituutin sivuilla elokuvasta todetaan ilmeisesti Ywe Jalanderin ajatuksiin perustuen: ”Hyvin harvoin elokuvan historiassa jonkin kulttuurin hallitsevat sisäiset rakenteet on pystytty saamaan näkyville näin selkeinä ja uskottavina. Yolia sopisi täten pitää eräänlaisena sosiologis-antropologisena dokumentaarina fiktiivisessä muodossa. Silti se ei hetkeäkään tunnu didaktisella eikä siinä myöskään ole teoreettisen konstruktion makua, vaan nuoruudessaan innokkaasti amerikkalaisia seikkailuelokuvia katsellut Güney on punonut panoraamansa osaset mukaansatempaavaksi kertomukseksi.”
"Yol" nähtiin Suomen elokuvateattereissa tuoreeltaan jouluna 1982 ja televisiossa ensimmäisen kerran Mainos-TV:n ohjelmistossa vuoden 1985 alussa. "Helsingin Sanomien" Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla sen tarinan vaikuttavan vahvalta, tosipohjaiselta ja vaikuttavalta, mutta ei pitänyt itse elokuvaa kovin omaperäisenä saati erinomaisena.
Nimismiehen kiharat (tievaurio)

Nimismiehen kiharat ovat sorateillä esiintyviä tien epätasaisia, aaltomaisia kohtia. Ne syntyvät, kun autojen pyörät kerta toisensa jälkeen sutivat tietyssä kohdassa ja kasaavat hienompaa hiekkaa pieniksi kohoumiksi. Mutkat ovat tyypillinen paikka, jossa nimismiehen kiharoita esiintyy. Suurella nopeudella ajettaessa niitä ilmestyy suoriinkin tieosuuksiin. 
Korjaaminen.
Kuivien teiden tasoittaminen on hankalaa, joten tiet pyritään yleensä lanaamaan keväällä, kun on sopivat sääolosuhteet ja tiessä on riittävästi kosteutta. 
Nimityksen alkuperä.
Nimitys on saanut alkunsa Suomessa vuosina 1918–1948 voimassa olleista teiden hallintoa ja kunnossapitoa koskevista järjestelyistä. Tuolloin päätiet kuuluivat tie- ja vesirakennushallitukselle mutta pienemmät tiet lääninhallitukselle, jossa niistä vastasivat nimismiehet. Tien epätasaisuuden voitiin katsoa osoittavan, että nimismies ei ollut riittävästi huolehtinut tehtävistään.
Ceyloninbarbi

Ceyloninbarbi ("Pethia cumingii") on särkikalojen (Cyprinidae) heimoon kuuluva kalalaji. Ceyloninbarbi on peräisin Sri Lankasta. Lajin kuvasi tieteelle Albert Günther vuonna 1868.
Koko ja ulkonäkö.
Ceyloninbarbi kasvaa yleensä korkeintaan viiden senttimetrin mittaiseksi. Laji on harmaanvihreä, kummassakin kyljessä on kaksi tummaa juovaa. Evät ja pyrstö ovat vaaleat.
Elinympäristö.
Ceyloninbarbia tavataan yleensä virtaavissa vesistöissä lähellä pohjaa Sri Lankassa. Laji on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton uhanalaisuusluokituksen mukaan erittäin uhanalainen.
Elintavat.
Ravintonaan ceyloninbarbi käyttää planktonia sekä vihreää levää. Laji viihtyy hiekkapohjaisilla vesistöillä, mahdollisimman lähellä pohjaa.
Varsinaiset taskuhyppyrotat

Varsinaiset taskuhyppyrotat (Perognathinae) on taskuhyppyrottien (Heteromyidae) heimoon kuuluva jyrsijöiden alaheimo. Siihen kuuluu 2 sukua joissa on yhteensä lähes 30 lajia. Varsinaisia taskuhyppyrottia tavataan kotoperäisenä Pohjois- ja Etelä-Amerikassa.
Dieskaun toinen maakätkö

Dieskaun toinen maakätkö on Saksan Sachsen-Anhaltissa, Kabelsketalin Dieskaussa löytynyt maakätkö, joka liitetään varhaispronssikautiseen Únětice-kulttuuriin. Se ajoitetaan väljästi sisältämiänsä esineiden avulla 2000–1700 eaa., joka tarkoittaa Mouchan periodisoinnissa Úněticen klassista kautta.
Nimitys.
Nimitys viittaa kolmeen Dieskaussa tunnettuun maakätköön, joista tämä on ajallisesti toinen. Sitä kutsutaan sakalaisessa kirjallisuudessa joko "Depot II von Dieskau" tai "Hortfund II von Dieskau".
Historiaa.
Kätkö paljastui maankaivuussa marraskuussa 1904. Löytö toimitettiin Hallessa sijaitsevaan valtion esihistorialliseen museoon (Landesmuseum für Vorgeschichte), jonka pysyväisnäyttelyyn se nykyään kuuluu. Ensimmäinen määkätkö löytyi jo vuonna 1874 ja kolmas vuonna 1937.
Maakätkö.
Maakätkö on tehty kulttuurille tyypilliseen tapaan maahan kaivettuun suureen keraamiseen astiaan. Esineet oli laitettu ruukkuun, joka oli sitten suljettu ja peitetty maalla-aineksella. Ruukusta löytyi seuraavia esineitä (yhteensä 69 pronssiesinettä) :
Pronssiesineiden lisäksi löytyi 106 meripihkasta valmistettua kaulanauhan helmeä, jotka olivat 10–15 millimetrin kokoiset . Maakätkön sisältämien esineiden kokonaispaino on noin 16 kilogrammaa, mikä tekee siitä yhden Keski-Saksan varhaispronssikauden suurimmista maakätköistä.
Imogen Cunningham

Imogen Cunningham (1883–1976) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja, joka tuli tunnetuksi alastonkuvauksen uranuurtajana, omakuvistaan ja kasviaiheistaan. Hänen sanotaan kääntäneen päälaelleen sukupuoliroolit alastonkuvauksessa: kun miehet olivat pitkään maalanneet ja valokuvanneet alastomia naisia, Imogen Cunningham käytti kuviensa mallina aviomiestään Roi Partridgea.
Imogen Cunningham varttui Yhdysvaltojen luoteisessa Oregonin osavaltiossa. Valokuvauksesta jo varhain kiinnostuneelle tytölle ei ollut länsirannikolla tarjolla alan taiteellista koulutusta, joten hän opiskeli kemiaa Washingtonin yliopistossa ja teki lopputyönsä valokuvien vedostamistekniikasta. Stipendin avulla hän pääsi jatko-opintoihin Saksan Dresdenin teknilliseen korkeakouluun. Cunningham perusti Seattleen oman valokuvaamon ja alkoi saada mainetta muotokuvaajana.
Cunningham otti työnsä ohella alastontutkielmia muun muassa aviomiehestään. Ne olivat aluksi piktorialistisia, maalauksia jäljittelemään pyrkiviä. 1920-luvulla hän muutti tyyliään realistisemmaksi iholle osuvan valon tutkielmiksi, joissa mallit eivät useinkaan näytä kasvojaan. Lasten ollessa pieniä Cunningham kiinnostui puutarhansa kasvien muodoista ja kehitti niidenkin kuvaamiseen aivan omanlaisensa tyylin yksivärisine taustoineen ja jyrkkine valoine ja varjoineen.
Imogen Cunninghamin töitä on ensi kertaa esillä Suomessa Turun taidemuseon näyttelyssä kesällä 2019.
Ostrów Wielkopolski

Ostrów Wielkopolski on kaupunki Ison-Puolan voivodikunnassa keskisessä Puolassa. Se sijaitsee 120 kilometriä Poznańista kaakkoon, ja se on voivodikuntansa viidenneksi suurin kaupunki. Vuoden 2019 arvion mukaan Ostròw Wielkopolskissa asui 71 931 asukasta. Kaupunki on Ison-Puolan tärkeä rautatien risteys ja teollisuuden keskus.
Konin (kaupunki)

Konin on kaupunki Ison-Puolan voivodikunnassa keskisessä Puolassa. Se on yksi voivodikuntansa suurimmista kaupungeista ja sijaitsee 100 kilometriä Poznańista itään. Koninissa asui vuoden 2019 arvion mukaan 73 522 asukasta. Konin sijaitsee Puolan keskiosassa Berliinin-Warszawa-Expressin junan (Berliini-Varsova-Moskova) eurooppalaisella reitillä.
Konin oli vuosina 1975–1998 Koninin voivodikunnan hallinnollinen keskus.
Carroll

Carroll voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Paikat.
Carroll-nimiset piirikunnat Yhdysvalloissa:
Luigi Longo

Luigi Longo (15. maaliskuuta 1900 Fubine Monferrato, Piemonte – 16. lokakuuta 1980 Rooma) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian kommunistisen puolueen (PCI) pääsihteerinä vuosina 1964–1972.
Longo oli PCI:n perustajajäsen. Hän lähti maanpakoon, kun Benito Mussolinin fasistihallinto kielsi puolueen toiminnan. Longo edusti PCI:tä kommunistisen nuorisointernationaalin toimeenpanevassa komiteassa ja vuodesta 1933 Kominternin johtoelimissä. Hän organisoi vuonna 1935 Brysselissä Italian–Etiopian sodan vastaisen kansainvälisen kongressin. Longo osallistui Espanjan sisällissotaan kansainvälisten prikaatien poliittisena komissaarina. Hänet vangittiin vuonna 1939 Ranskassa ja luovutettiin myöhemmin Italiaan, jossa hän joutui vankilaan. Pietro Badoglion hallitus vapautti hänet vuoden 1943 vallanvaihdoksen yhteydessä. Longo oli toisen maailmansodan lopulla yksi Italian partisaanijoukkojen johtajista ja toimi "Corpo volontari della libertàn" (CVL) apulaiskomentajana. Partisaani Walter Audisio teloitti vangitun Mussolinin huhtikuussa 1945 Longon antamalla valtuutuksella. Yhdysvallat myönsi Longolle sodan jälkeen Bronze Star -ansiomerkin.
Longosta tuli sodan jälkeen PCI:n apulaispääsihteeri. Hän edusti puoluettaan Kominformin perustavassa kokouksessa vuonna 1947. Pääsihteeri Palmiro Togliattin kuoltua vuonna 1964 Longo valittiin hänen seuraajakseen. Longo oli aiemmin tunnettu uskollisuudestaan Neuvostoliitolle, mutta pääsihteerinä hän jatkoi Togliattin aloittamaa linjaa korostamalla PCI:n aatteellista itsenäisyyttä ja ”italialaista tietä sosialismiin”. Longon kaudella PCI muun muassa tuomitsi Neuvostoliiton vuoden 1968 Tšekkoslovakian miehityksen. Vetäydyttyään pääsihteerin tehtävästä vuonna 1972 Longo jatkoi kunniatehtävässä puolueen puheenjohtajana. Hän kannatti edelleen ajatusta vaihtoehtoisista teistä sosialismiin, mutta arvosteli seuraajansa Enrico Berlinguerin omaksumaa ”historiallisen kompromissin” politiikkaa.
Leszno

Leszno on kaupunki Ison-Puolan voivodikunnassa Länsi-Puolassa. Se on yksi voivodikuntansa suurimmista kaupungeista ja sijaitsee noin 70 kilometriä Poznańista etelään. Kaupungissa asui vuoden 2019 arvion mukaan 63 505 asukasta. Leszno on Ison-Puolan tärkeä rautatien risteys ja teollisuuden keskus.
Leszno oli vuosina 1975–1998 Lesznon voivodikunnan hallinnollinen keskus.
Pentti Tuominen (tietokirjailija)

Pentti Juhani Tuominen (s. 27. lokakuuta 1942 Pertteli) on suomalainen tietokirjailija ja luennoitsija. Hän on koulutukseltaan yhteiskuntatieteilijä ja suorittanut filosofian maisterin tutkinnon Turun yliopistossa 1967.
Työelämässä Pentti Tuominen on toiminut tietotekniikan kehitystehtävissä eri yrityksissä sekä perustanut mm. Tohtori.fi -nimisen terveystiedon verkkopalvelun (nykyisin Terve.fi). Hän on toiminut suomalaisissa vapaamuurarijärjestöissä aktiivisesti 1980-luvulta alkaen ja kirjoittanut mm. useita vapaamuurariuden aatteellista sisältöä valottavia kirjoja. Gnostilaisuuteen hän alkoi perehtyä 1990-luvun puolivälissä ja perusti 2009 yhdessä saman henkisten ystäviensä kanssa Suomeen Gnostilaisen Seuran, jonka puheenjohtajana hän on toiminut alusta alkaen. Tietokirjailijana hänen kiinnostuksen kohteita ovat antiikin filosofia, uskontojen historia, gnostilaisuus, hermetismi ja esoteerinen mystiikka, kuten vapaamuurarius ja ruusuristiläisyys.
Pentti Tuominen on ahkera luennoitsija, lehtiartikkelien kirjoittaja sekä tietokirjailija. Hän on kirjoittanut seuraavat kirjat: 
Pentti Tuominen on ollut mukana seuraavien kirjojen suomentamisessa:
Kasmir Uusitupa

Kasmir Uusitupa (s. 1995 Helsinki) on suomalainen viulisti. Hän aloitti kuusivuotiaana opiskelun Itä-Helsingin musiikkiopistossa. Sibelius-Akatemiassa hän sai opetusta professori Kaija Saariketulta vuosina 2008–2017. Syksyllä 2016 hän lähti Pariisin konservatorioon, jossa hän sai vaihto-opiskelijana opetusta Olivier Charlierilta. Antti Tikkanen on myös toiminut opettajana. 
Uusitupa on osallistunut Hagai Shahamin, Serguei Azizianin, Aaron Rosandin ja Pavel Vernikovin vetämille mestarikursseille.
Uusitupa on ollut solistina useissa orkestereissa ja soittanut Borea-kvartetin jäsenenä. Hän on osallistunut useisiin viulukilpailuihin, kuten Sibelius-viulukilpailuun ja Kuopion viulukilpailuun. Jälkimmäisessä hän eteni finalistiksi keväällä 2015. Hän pääsi tällöin Sibelius-Akatemian sinfoniaorkesterin solistiksi. Hänen istrunmenttinsa on OP Ryhmän Taidesäätiön vuoden 1702 Antonio Stradivari -viulu "Iiriläinen". Uusitupa on myös tulkinnut kansanmusiikkia eri festivaaleilla ja osallistunut Kuhmon Kamarimusiikkiin.
Vuosina 2017-2021 Uusitupa toimi Kamarikesä-festivaalin taiteellisena johtajana yhdessä Tami Pohjolan, Riina Piirilän, Senja Rummukaisen ja Johannes Piirron kanssa.
Leon diskografia

Suomalaisen laulaja-lauluntekijän Leon diskografia koostuu kolmesta studioalbumista, 15 singlestä ja neljästä musiikkivideosta. Tämän lisäksi hän on vieraillut muiden artistien kappaleilla.
Leo aloitti musiikkiuransa Face of God -yhtyeessä vuonna 2010. Yhtye julkaisi useita kappaleita omakustanteisesti, kunnes se lopetti toimintansa vuonna 2015. Leo solmi levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa alkuvuodesta 2016. Hänen ensisinglensä ”Mun piti olla sun” julkaistiin toukokuussa 2016, ja se nousi Suomen radiosoittolistan sijalle 69. Syksyllä julkaistiin singlet ”Kylmä ja sataa” ja ”Mä valehtele”. Toukokuussa 2017 julkaistiin Leon neljäs single ”Sano mitä sanot”, joka nousi jälleen radiosoittolistan 69. sijalle. Syyskuussa julkaistu single ”Kaikki mitä rakastin” kapusi radiosoittolistan sijalle 14 ja striimauslistan sijalle 45. Kappale on sittemmin ylittänyt kultarajan. Leon debyyttialbumi "Leo" julkaistiin 13. lokakuuta 2017, ja se nousi Suomen virallisen albumilistan sijalle 24.
Helmikuussa 2018 Leo julkaisi singlen ”Jos käykin niin”. Heinäkuussa hän julkaisi kappaleen ”Mul on sut”, jolla vierailee Janna. Kappale nousi parhaimmillaan radiosoittolistan sijalle 37. Lokakuussa "Anna laulu lahjaksi" -kokoelmalevyltä julkaistiin singlenä Leon kappale ”Pieni laulu”. Leon toisen studioalbumin ensimmäinen single ”Nuori, kaunis ja vapaa” julkaistiin huhtikuussa 2019, ja se nousi radiosoittolistan sijalle 60. Heinäkuussa hän julkaisi singlen ”Mikä laulaen tulee se bailaten menee”. Marraskuussa julkaistiin single ”Kultaa”, joka nousi radiosoittolistan 50. sijalle. Maaliskuussa 2020 Leo julkaisi singlen ”Koko yön”, jolla vierailee Irina. Leon toinen studioalbumi "Mä rakastan sua" julkaistiin 24. huhtikuuta 2020.
Leo Stillman julkaisi 13.9.2024 uransa kolmannen albuminsa Ihmiset &amp; ongelmat. Albumi on läpileikkaus artistin elämän keskeisistä teemoista – Ihmisistä ja onglemista.
Orschwiller

Orschwiller on kunta Koillis-Ranskassa Bas-Rhinin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 55 kilometriä Strasbourgin kaupungista lounaaseen.
Kunnan nähtävyyksiä on keskiaikainen linna "Château du Haut-Kœnigsbourg". Linna hylättiin kolmikymmenvuotisen sodan jälkeen vuonna 1683. Linna lahjoitettiin Saksan keisari Vilhelm II:lle vuonna 1899. Keisari palkkasi keskiaikaisiin linnoituksiin erikoistuneen arkkitehdin Bodo Ebhardtin tekemään entisöinnin, joka valmistui vuonna 1908. Linna ennallistettiin sellaiseksi kun sen on arveltu olevan noin vuonna 1500. Nykyään linnassa käy vuosittain noin puoli miljoonaa vierailijaa.
Pirita (nimi)

Pirita on naisen etunimi. Suomessa nimi Pirita on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 1 620 naiselle, joista yli puolet on 1980- ja 1990-luvuilla syntyneitä. Piritan nimipäivä on 7. lokakuuta, Pyhän Birgitan muistopäivänä.
Pirita on myös erään Tallinnan kaupunginosan nimi.
Erica (nimi)

Erica on naisen etunimi. Suomessa nimi Erica on 1900-luvun alusta toukokuuhun 2025 mennessä annettu noin 2 240 naiselle.
Heather

Heather on naisen etunimi. Suomessa nimi Heather on kesäkuun 2019 loppuun mennessä annettu alle 108 naiselle.
Adrian Ibañez-Resjan

Adrián Ibáñez-Resjan (s. 1997 Turku) on suomalainen viulisti. Hän syntyi taustaltaan venäläis-espanjalaiseen, musikaaliseen perheeseen. Hän sai kolmevuotiaasta saakka viulunsoiton alkeisopetusta isoisältään Araik Resjanilta. Sittemmin hän on opiskellut Sibelius-Akatemiassa Réka Szilvayn johdolla sekä Christoph Poppenin johdolla Münchenin Musiikkikorkeakoulussa. Nykyisin hän jatkaa Sibelius-Akatemiassa Päivyt Mellerin luokalla. 
Ibáñez-Resjan on osallistunut mestarikursseille, joilla hän on saanut ohjausta Ana Chumachenkolta, Elina Vähälältä, Zahar Bronilta, Aleksandr Vinnitskiltä ja Kaija Saariketulta.
Ibáñez-Resjan aloitti esiintymisen neljän vuoden iässä. Hän sai erikoispalkinnon lupaavana viulistina Moskovan Oistrah-kilpailussa vuonna 2006 ja Bukarestin kansainvälisen viulukilpailun toisen palkinnon vuonna 2007. Jyväskylän viulukilpailussa hän on saavuttanut voitot A-sarjassa vuonna 2009 ja B-sarjassa 2012. Grand Prize Virtuoso -kilpailun ensipalkinnon hän voitti vuonna 2015.
Ibáñez-Resjan on esiintynyt Turun ja Mäntän musiikkijuhlilla, ja myös nuorena taiteilijana Kuhmon Kamarimusiikki -tapahtumassa, Gstaad Menuhin Festivalilla ja Isny Opera -festivaalilla.
Tammikuussa 2020 Ibáñez-Resjan voitti Kuopion viulukilpailun.
Aiheesta muualla.
Kotisivut: https://adrianibanez-resjan.com/fi/
Micah

Micah on miehen etunimi. Suomessa nimi Micah on kesäkuun 2019 loppuun mennessä annettu 48 miehelle.
Womma Seppälä

Womma Seppälä on suomalainen radio- ja televisiojuontaja. Hän on Sari Seppälän poika sekä laulaja Been (Bertta Seppälä) veli. 
Tällä hetkellä Seppälä juontaa YleX:n iltaa maanantaista torstaihin kello 17-20.
Tätä ennen Seppälä on juontanut "YleX Viikonloppu"-nimistä radio-ohjelmaa YleX:llä. Hän on ollut aiemmin myös juontamassa Galaxi-lastenohjelmaa Yle TV2-kanavalla.
Grieghallen

Grieghallen on vuonna 1978 valmistunut konserttitalo Bergenissä, Norjassa. Talo on nimetty säveltäjä Edvard Griegin mukaan ja sijaitsee Edvard Griegin aukiolla. Talossa on 1500-paikkainen konserttisali, joka on Bergenin filharmonisen orkesterin kotisali. Rakennuksen on suunnitellut tanskalainen arkkitehti Knud Munk.
Eurovision laulukilpailu 1986 järjestettiin Grieghallenissa.