Risto Isomäki

Risto Isomäki (s. 8. kesäkuuta 1961 Turku) on suomalainen kansalaisaktivisti ja tieteiskirjailija. Hänen romaaneissaan toistuvat ekologiset ja maailmanlopun teemat. 
Isomäen kirjat käsittelevät usein globalisaatioon ja kehittyviin maihin liittyviä kysymyksiä. Hän on toiminut samojen teemojen parissa eri kansalaisjärjestöissä, muun muassa Maan ystävissä, Ympäristö ja kehitys ry:ssä ja Kehitysyhteistyön palvelukeskuksessa. 
Isomäen puoliso on kirjailija, kansalaisaktivisti Jaana Airaksinen. Hän asuu Hangossa. 
Tausta.
Isomäen vanhemmat olivat reumatologian professori Heikki Isomäki ja saksankielen lehtori Marjo Suvanto. Heidän perheensä asui monessa eri paikassa: Turussa, Vetelissä, Kokkolassa ja pitemmän aikaa Heinolassa.
Isomäki valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 2008. Hänen pro gradu -työnsä aiheena oli "Intelligent Life on Earth? The Impact of the New Solar Economy on Communication Networks and Technologies, Including the Search for (and Possibly Communication with) Extraterrestrial Intelligence."
Isomäki on ollut mukana useissa kehitysyhteistyöprojekteissa, kuten Pan-afrikkalaisen Green Belt Movementin käynnistämisessä ja Kenian Green Belt Movementin tukemisessa vuosina 1988–2004; aidsin ja pakotetun prostituution torjumisessa Mumbaissa 2001–2010; Afrikan kuivien alueiden ruokaa tuottavien puiden jalostushankkeessa 1996–2007; sekä International Solar Innovations Councilin pilottiprojektiohjelmassa 2018.
Kirjailijana.
"Gilgamešin tappio" (1994) on "Kristalliruusu"-kokoelman ”Puu”-novellista kehitelty avaruusseikkailu. Isomäki sai European Science Fiction Society palkinnon lupaavimpana tieteiskirjailijana vuonna 1994. "Pimeän pilven ritarit" (1997) on perinteistä tieteiskirjallisuutta, jossa sadan miljoonan komeetan parvi uhkaa maapalloa 2100-luvulla. Komeettalentäjät yrittävät suojella maapalloa ampumalla ydinohjuksia.
"Herääminen" (2000) on dystopiakuvaus kasvihuoneilmiöstä. "Sarasvatin hiekkaa" (2005) oli Finlandia-palkintoehdokas ja voitti vuoden 2006 Tähtivaeltaja-palkinnon. Vuonna 2009 Sarasvatin hiekkaa -sarjakuva-albumi voitti Sarjakuva-Finlandian. Samana vuonna Isomäki voitti myös Warelius-palkinnon.
Vuonna 2009 julkaistussa romaanissa "Jumalan pikkusormi" Egyptiin rakennettua suurta aurinkotuulivoimalaa uhataan terrorilla.
Teoksessaan "Miten Salpausselät syntyivät" (2015) Isomäki esittää vaihtoehtoista teoriaa Salpausselkien synnystä. Geologian tutkijat ovat kuitenkin suhtautuneet kirjaan varauksellisesti.
Näkemykset.
Isomäki kannatti ydinvoimaa vuoden 1986 Tšernobylin onnettomuuteen asti. Hänen kriittistä näkemystään vahvistivat Washingtonin ja New Yorkin terrori-iskut 2001, joiden yhteydessä väitettiin, että al-Qaida oli alun perin ajatellut iskuja ydinvoimaloita vastaan. Isomäki voi kuitenkin hyväksyä vähemmän haavoittuvat, maanalaiset ydinlaitokset. Olkiluoto-3 oli Isomäen mielestä virhe. Erityisen kummallisena Isomäki pitää sitä, että Olkiluodon kolmas reaktori päätettiin kaavoittaa melkein meren rannalle niinkin myöhään kuin vuonna 2002. Britanniassa ydinvoiman rantarakentamisesta oli silloin keskusteltu jo 30 vuoden ajan. Marraskuussa 2009 Isomäen mukaan olisi ilmiömäisen typerää rakentaa uusia ydinvoimaloita rantaan, koska tutkimusten mukaan merenpinnan ennustetaan nousevan paljon aiempia tietoja enemmän. Isomäki uskoo, että yritykset joutuvat kustantamaan myös nykyisten voimaloiden siirron sisämaahan jossain vaiheessa, jos niiden käyttöä ei lopeteta.
Isomäki on puolustanut julkisesti palmuöljyn viljelyä biopolttoaineiden tuottoon, mitä vastaan etenkin Greenpeace on kampanjoinut.
Vuonna 2015 Isomäki allekirjoitti Paavo Väyrysen kansalaisaloitteen Suomen EMUssa pysymiseen liittyen .
Isomäki sanoo olevansa sitoutunut gandhilaisuuteen, millä hän tarkoittaa konfliktien välttämistä tunnistamalla ristiriitojen ydin ja kunnioittamalla vastapuolta.