tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jakob Dylan

Jakob Dylan (s. 9. joulukuuta 1969 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko, laulaja ja lauluntekijä.
Dylan perusti 1989 The Wallflowers -yhtyeen, jonka kanssa hän on myös levyttänyt muun muassa albumin "Bringin Down The Horse" (1996), joka oli yhtyeen toinen albumi. Albumia on myyty yli neljä miljoonaa kappaletta, sillä olevat Dylanin säveltämät kappaleet "6th Avenue Heartache" ja "One Headlight" on palkittu Grammylla 1997. Dylanin ensimmäinen soololevy "Seeing Things" ilmestyi kesäkuussa 2008, ja sen tekstit ja soinnit muistuttavat Bob Dylanin tyyliä.
Dylanin vanhemmat ovat Bob ja Sara Dylan. Hän on naimisissa, ja perheessä on neljä biologista lasta, poikia, ja adoptoitu tytär.
Maankruunu

Maankruunu () oli linna Inkerinmaalla, jonka ruotsalaiset rakensivat vuonna 1299 tai 1300 Nevajoen ja Ohtajoen yhtymäkohtaan. Maankruunun linnan rakennutti marski Torkkeli Knuutinpoika. Ruhtinas Andrein johtamat novgorodilaiset saapuivat keväällä 1301 linnan edustalle. Piirityksen jälkeen he hävittivät linnan ennen kuin ruotsalaisten apujoukot ehtivät perille. Todennäköisesti samalle paikalle rakennettiin Nevanlinna. Lopullisesti se tuhoutui vuonna 1703.
Linnan rakentaminen liittyy Ruotsin ja Novgorodin kamppailuun Karjalan ja Inkerin hallinnasta. Novgorodille Maankruunun perustaminen merkitsi kauppareittien katkeamista ja koko Karjalan menettämistä. Samoihin aikoihin ajoittuu kamppailu myös Käkisalmen linnasta Laatokan Karjalassa. Sota päättyi Pähkinäsaaren rauhaan vuonna 1323.
Paikan ympärille perustettiin runsaat 400 vuotta myöhemmin Pietarin kaupunki.
Kaisa Jokinen

Kaisa Jokinen (s. 23. elokuuta 1983 Vammala) on suomalainen lentopalloilija, joka on LP Viestin kapteeni naisten Mestaruusliigassa. Hän kuuluu myös Naisten A-maajoukkueeseen. Jokisen veljistä Timo ja Eero ovat pelanneet Vammalan Lentopallon miesten Mestaruusliigan joukkueessa.
Ura.
Jokinen aloitti lentopalloilun Vammalassa vuonna 1992. Pääsarjauransa hän aloitti LiigaEurassa vuonna 2000. Hän pelasi Eurassa aina kauteen 2003 asti, kunnes siirtyi Vanajan Racing Clubiin. Hän voitti Racing Clubissa vuonna 2004 hopeaa sekä vuosina 2005–2007 kolme kertaa peräkkäin SM-kultaa ja kaksi Suomen Cupia (2005, 2006). 
Kaudeksi 2007–2008 hän teki ammattilaissopimuksen Ranskan Pro A -liigaseura Hainautin kanssa ja seuraavaksi vuodeksi Istresin. Kahden Ranskan-vuoden jälkeen hän palasi Hämeenlinnaan, HPK:n joukkueeseen, jossa hän saavutti SM-hopeaa keväällä 2010. 
Yhden LiigaEurassa vietetyn kauden jälkeen Jokinen siirtyi kaudeksi 2011-2012 LP Viestiin, jossa hän on voittanut SM-kultaa neljä kertaa (2012, 2013, 2014, 2015), SM-hopeaa kerran (2016) ja Suomen Cupin kolme kertaa (2011, 2014, 2015).
Jokinen valittiin vuoden naisjunioriksi 2001 ja Mestaruusliigan naistulokkaaksi vuonna 2002. Mestaruusliigan tähtiseitsikkoon hänet on valittu neljä kertaa (2007, 2012, 2013, 2014). Kauden naislentopalloilijan palkinnon Jokinen sai 2014.
Jokisesta tuli maaliskuussa 2015 ensimmäinen naispelaaja, joka on ottanut 1000 torjuntaa kotimaisella pääsarjatasolla. Keväällä 2016 Jokinen ylitti viidentenä naispelaajana 400 liigaottelun rajan. Kauden 2015-2016 päättyessä Jokinen oli neljänneksi eniten naisten pääsarjapelejä pelannut lentopalloilija.
Hän oli jo lopettanut uransa, mutta teki joulukuussa 2021 loppukauden kattavan sopimuksen LP Viestin kanssa.
A-maajoukkue.
Naisten A-maajoukkueessa Jokinen teki ensiesiintymisensä vuonna 2002 Viroa vastaan. Hän on edustanut Suomen A-maajoukkuetta 73 maaottelussa vuosina 2002–2014.
Ctenochaetus

Ctenochaetus on välskärikalojen heimon suku, johon kuuluu yhdeksän lajia. Neljää lajia pidetään akvaariokaloina, mutta ne eivät ole niin yleisiä kuin monet muut välskärikalat.
Koko ja ulkonäkö.
"Ctenochaetus"-välskärit ovat muodoltaan litteitä kiekkoja, ja ne jäävät alle 25 cm pitkiksi. Niiden kuono on melko terävä, mutta silti tylpempi kuin "Zebrasoma"-välskärien. Niillä on kampamaiset hampaat, joilla ne voivat siivilöidä pehmeää levämössöä.
Elinympäristö.
"Ctenochaetus"-välskärit elävät luonnossa riuttojen jyrkkien reunojen lähistöllä.
Käyttäytyminen.
"Ctenochaetus"-välskärit elävät luonnossa pareittain tai parvissa, mutta akvaariossa niitä suositellaan yleensä pidettäviksi vain yksi yksilö samaa lajia, ellei allas ole todella iso. Akvaariossa hengissä pitämisen suurin haaste on saada kala syömään tarpeeksi.
"Ctenochaetus"-välskärit ovat välskärikaloiksi rauhallisia, ja sopivat muiden rauhallisten lajien seuraan.
Ravinto.
"Ctenochaetus"-välskärit ovat luonnossa periaatteessa kasvinsyöjiä; syömänsä levän joukossa ne kuitenkin nielaisevat ilmeisesti myös melkoisen määrän pieniä selkärangattomia. Akvaariossa niille tarjotaan kasvipitoista sekaruokaa.
Kun muut välskärit repivät irti rihmamaista ja kuituista levää, "Ctenochaetus"-välskärit keskittyvät irtaimen levämössön imurointiin.
Hillaelina Hämäläinen

Hillaelina Hämäläinen (s. 9. kesäkuuta 1988) on suomalainen lentopalloilija, joka pelaa LP Viesti Salossa Mestaruusliigassa. 
Ura.
Hämäläinen aloitti uransa Tornion Lentiksessä kaudella 2002–2003 1-sarjassa, jossa hän jatkoi aina kauteen 2004 asti. Tämän jälkeen hän esiintyi uransa ensimmäisen kerran SM-liigassa Pihtiputaan Plokin väreissä kausilla 2004–2007, jonka jälkeen hän siirtyi LP Viesti Salo paitaan kuudeksi kaudeksi voittaen viisi mestaruutta ja yhden pronssin sekä viisi Suomen Cupia. Kaudet 2013-15 Hämäläinen pelasi LP-Vampulan riveissä ollen nostamassa seuraa Mestaruusliigaan. 2015-16 Hämäläinen pelasi Oriveden Ponnistuksessa saavuttaen pronssia. Kaudelle 2016-17 Hämäläinen palasi taas LP Viesti Salo paitaan voittaen sekä mestaruuden että Suomen Cupin. 
Hämäläinen nousi helmikuussa 2019 kaikkien aikojen naisten Mestaruusliigan ottelutilastossa kolmanneksi pelattuaan 419:nnen ottelunsa. 
Hämäläinen on valittu naisten Mestaruusliigan kauden tähdistöön yhdeksän kertaa eli useammin kuin kukaan muu. Mestaruusliigan kuukauden tähdistöön hänet on valittu 25 kertaa (tilanne 17.3.2019), mikä sekin on ennätys.
Saavutukset.
Henkilökohtaiset:
Joukkueessa:
Ian Peel

Ian Peel (s. 18. tammikuuta 1958 Skipton) on brittiläinen haulikkoampuja.
Ian Peel saavutti olympialaisissa hopeaa trapissa Sydneyssä 2000 tuloksella 142 (118+24).
Eike Immel

Eike Immel (s. 27. marraskuuta 1960 Stadtallendorf) on saksalainen jalkapalloilija, joka pelasi maalivahtina. 
Immel pelasi kolmessa eri seurassa. Nämä seurat olivat Borussia Dortmund, VfB Stuttgart ja englantilainen Manchester City. Saksan maajoukkueessa hän pelasi 19 ottelua ja kuului joukkueeseen kolmissa arvokisoissa. Vuosien 1982 ja 1986 MM-kilpailuissa, joissa molemmissa Saksa saavutti hopeaa, hän oli varamaalivahtina. EM-kilpailuissa 1988 Saksan yltäessä välieriin hän pelasi ykkösmaalivahtina.
Richard Faulds

Richard Faulds (s. 16. maaliskuuta 1977) on brittiläinen haulikkoampuja ja olympiavoittaja.
Richard Faulds on saavuttanut olympialaisissa kultaa kaksoistrapissa Sydneyssä 2000. Lisäksi hän saavuttanut MM-kilpailuissa kaksoistrapissa poikien sarjassa pronssia Fagnanossa 1994 ja miesten sarjassa henkilökohtaista pronssia Barcelonassa 1998 ja joukkuepronssia Nikosiassa 2007 ja Mariborissa 2009. Faulds on myös ampunut maailmancupissa Saksan Suhlissa sivuavan kaksoistrapin peruskilpailun maailmanennätyksen 147 kiekkoa.
Holger Hieronymus

Holger Hieronymus (s. 22. helmikuuta 1959 Hampuri) on saksalainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi puolustajana.
Hieronymus oli lupaava puolustaja, joka nousi Hamburger SV:n riveihin jo 20-vuotiaana. Hän ehti pelata seurassa 121 ottelua, kunnes pelitilanteessa hänen nivelsiteensä murtui, ja loukkaantuminen pakotti Hieronymuksen lopettamaan uransa jo 25-vuotiaana.
Lyhyestä urastaan huolimatta Hieronymus ehti olla maajoukkueen kokoonpanossa yksissä arvokisoissa, vuoden 1982 MM-kisoissa. 
Uransa jälkeen Hieronymus valmensi Hamburger SV:tä vuonna 2001.
Antilokhos

Antilokhos () oli kreikkalaisessa mytologiassa Nestorin, Pyloksen kuninkaan poika. Hän oli yksi Helenan kosijoista, joten valansa velvoittamana hän osallistui Troijan sotaan. Antilokhos oli tunnettu komeudestaan, nopeudestaan ja taidoistaan vaunujen ajajana.
Yleisimmän version mukaan Antilokhos sai surmansa Memnonin kädestä puolustaessaan isäänsä, jonka jälkeen Akhilleus kosti ystävänsä kuoleman surmaamalla pian Antilokhoksen kuoleman jälkeen Memnonin keihäällään. Hyginus kertoo Hektorin surmanneen hänet ja Dares Fryygialaisen mukaan Aleksander, Priamoksen poika, tappoi hänet nuolellaan yhdessä Akhilleuksen kanssa. 
Antilokhos haudattiin yhdessä hänen toveriensa Akhilleuksen ja Patroloksen kanssa samaan paikkaan, ja Odysseiassa kuvataan, kuinka heidän henkensä ovat haadeksessa yhdessä kuolemansa jälkeen.
Furry Lewis

Furry Lewis (oik. Walter E. Lewis, s. 6. maaliskuuta 1893, Greenwood, Mississippi – k. 14. syyskuuta 1981, Memphis, Tennessee) oli yhdysvaltalainen country blues (Piedmont blues) -muusikko, slidekitaristi ja laulaja-lauluntekijä. 
Elämä.
Mississipissä syntynyt Lewis muutti perheensä mukana Memphisiin seitsenvuotiaana. Hän sai lempinimensä "Furry" ("pörrö") lapsuutensa leikkikavereilta. Memphisissä soittaja, jota kutsuttiin nimellä "Blind Joe" opetti Furrylle kitaransoiton. Myöhemmin Blind Joe oli aiheena Furryn kappaleissa "Casey Jones" ja "John Henry". Vuoteen 1908 mennessä Lewis oli alkanut soittaa yksinään juhlissa, kapakoissa ja kadulla. Hän vieraili myös W. C. Handyn orkesterissa.
Lewis eli kiertolaiselämää vuoteen 1917, jolloin hän palasi Memphisiin menetettyään jalkansa rautatieonnettomuudessa. Lewis soitti soolona sekä yhdessä soittajien kuten Jim Jackson, Gus Gunnon ja Will Shade kanssa Memphisin Beale Streetin klubeissa kuten Pee Wee's. Lewis kierteli myös Dr. Willie Lewis Medicine Shown mukana, kunnes vuonna 1922 hän sai vakituisen työn Memphisin kaupungin kadunlakaisijana. Tässä työssä hän oli eläkeikään vuoteen 1966 saakka.
Lewisin levytysura alkoi huhtikuussa 1927, jolloin hän matkusti Chicagoon yhdessä kitaristi Landers Waltonin kanssa ja äänitti viisi kappaletta Vocalion-merkille. Kolmella kappaleista oli mukana myös mandoliininsoittaja Charles Jackson. Lokakuussa samana vuonna Lewis palasi studioon, tällä kertaa yksin, äänittäen kuusi kappaletta. Vuotta myöhemmin hän levytti myös Victor-merkille ja 1929 Vocalionille Memphisissä. Levyt eivät myyneet erityisen hyvin ja niinpä Lewis ei saavuttanut mitään Memphisin alueen kulttisuosiota suurempaa 1920-luvun lopulla huolimatta myöhemmistä klassikoista kuten "John Henry" ja "Kassie Jones -- Parts 1 and 2".
Lewis jatkoi normaalielämäänsä soitellen vain omaksi ja ystäviensä iloksi muun muassa W.C. Handy Parkissa kunnes vuonna 1959 folk/bluestutkija Sam Charters löysi hänet ja taivutteli hänet levytysstudioon. Ensimmäisen albumin julkaisi Folkways vuonna 1959, sitä seurasivat "Back On My Feet Again" ja "Done Changed My Mind" Prestige/Bluesville-merkille vuonna 1961. 1960-luvun bluesbuumin myötä Lewisista tuli suosittu artisti, joka esiintyi festivaaleilla ja mediassa. 1970-luvulla Lewisista ilmestyi artikkeli "Playboy"-lehdessä ja hän esiintyi "The Tonight Showssa". Hän esiintyi sivuroolissa myös kahdessa elokuvassa: vuoden 1975 "Ei aikaa arkailla" -elokuvassa hän esitti itseään ja vuoden 1981 "Kuningas Elviksessä" bluesmuusikkoa.
Diskografia.
Furry Lewisilta on julkaistu mm. kokoelma-albumi "In His Prime 1927–1928".
Klaus Fischer

Klaus Fischer (s. 27. joulukuuta 1949, Kreuzstraßl) on saksalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Peliurallaan Fischerin pelipaikka oli hyökkääjä.
Fischer pelasi urallaan 535 ottelua Bundesliigassa, ja hän teki otteluissa 268 maalia, millä hän on vielä vuonna 2020 Bundesliigan kaikkien aikojen maalintekijätilastossa toisena Gerd Müllerin jälkeen. Schalken riveissä Fischer teki 182 maalia, mikä on edelleen Schalken seuraennätys. 
Maajoukkueessa Fischer pelasi 45 ottelua, joissa hän teki 32 maalia. Hän edusti Saksaa kaksissa MM-kisoissa, vuosina 1978 ja 1982.
Valmennusuransa jälkeen, Fischer alkoi valmentamaan junioreita. Hän valmentaa junioreita "Klaus Fischer Fußballschulessa" (Klaus Fischerin jalkapallokoulu).
The Cosmos Rocks

The Cosmos Rocks on Queenin ja Paul Rodgersin ensimmäinen ja ainoaksi jäänyt yhteinen studioalbumi, ja samalla Queenin ensimmäinen studioalbumi 13 vuoteen.
Albumi on omistettu vuonna 1991 kuolleelle Freddie Mercurylle, joka oli Queenin alkuperäinen laulusolisti. The Cosmos Rocks julkaistiin Suomessa 17. syyskuuta 2008 ja se nousi ilmestysviikollaan albumilistan sijalle 15. Albumin julkaisun myötä "Queen + Paul Rodgers" teki Euroopan-kiertueen syksyllä 2008.
"The Cosmos Rocks" ei menestynyt odotusten mukaisesti. Keväällä 2009 Queen ilmoitti, että se on lopettanut yhteistyön Paul Rodgersin kanssa. Yhtenä syynä eropäätökseen oli se, että Paul Rodgers teki Bad Company -yhtyeen kanssa paluukiertueen kesällä 2009.
Kappaleet.
Bonus-DVD.
DVD sisältää osan konsertista, joka on nauhoitettu Japanissa vuonna 2005.
Julkaisuformaatit.
Normaalin CD-julkaisun lisäksi albumi on saatavilla seuraavanlaisissa formaateissa.
Shakin maailmanmestaruusottelu 1985

Shakin maailmanmestaruusottelu 1985 järjestettiin Moskovassa. Ottelussa vastakkain pelasivat hallitseva maailmanmestari Anatoli Karpov ja haastaja Garri Kasparov. Ottelun kesti 24 peliä, ja se päättyi Kasparovin voittoon pistein 13–11. 
Kasparov voitti heti ensimmäisessä pelissä, jossa Karpov alkoi miettiä jo neljännen siirron jälkeen yllättävän avausvalinnan vuoksi. Edellisen MM-ottelun kaksi viimeistä peliä mukaan lukien tämä oli Karpovin kolmas peräkkäinen tappio, mitä hänelle ei ollut tapahtunut koskaan aikaisemmin. Neljännessä ja viidennessä pelissä Karpov puolestaan voitti ja siirtyi johtoon. Karpov teki virheen 11. pelissä, ja Kasparovin kuningataruhraus päätti pelin. Pistetilanne oli jälleen tasan. Kasparov voitti 16. pelin, jonka "Chess Informant" -kirjan lukijat valitsivat julkaisun historian parhaaksi. Pelaajat joutuivat 19. pelissä aikapulaan, jossa Kasparov hallitsi hermonsa paremmin. Karpov teki virheen vaikeassa asemassa, mikä johti tappioon. Kasparov johti kahdella pisteellä, mutta 22. pelissä hän haparoi, ja Karpov voitti helposti loppupelin. Seuraava peli päättyi tasan, mikä tarkoitti sitä, että viimeiseen peliin Kasparov siirtyi pisteen johdossa. Karpov tarvitsi voiton säilyttääkseen tittelinsä. Karpovilla oli valkeat, ja hän aloitti aggressiivisesti rakentamalla vaikuttavan hyökkäyksen Kasparovin kuningasta kohti. Kasparovin mukaan pelissä tultiin kriittiseen pisteeseen, jossa Karpovin olisi pitänyt omistautua täydellisesti pelkkään hyökkäykseen. Karpov kuitenkin valitsi tyylilleen uskollisena varovaisemman lähestymistavan, ja mahdollisuus oli mennyt. Kasparov sai vastapeliä ja voitti lopulta pelin ja ottelun. Siten 9. marraskuuta 1985 Kasparovista tuli 22-vuotiaana shakin kolmastoista maailmanmestari pistein 13–11. Tappion seurauksena Karpov lakkasi avaamasta kuningassotilaalla melkein kokonaan ja uudisti avausvalikoimansa hänelle luonnollisemman tyylin mukaiseksi.
Denes Agay

Denes Agay (1912 – 24. tammikuuta 2007) oli unkarilaissyntyinen, vuonna 1939 Yhdysvaltoihin paennut muusikko. Hän kokosi muiden muassa "The Joy of..." -nuottikokoelmat pianisteille hupi- ja opetuskäyttöön. Hän myös sävelsi ja sovitti musiikkia itse. 
Kuollessaan pitkälti yli yhdeksänkymmenen vuoden iässä Agay asui tyttärensä kotona Los Altosissa, Kaliforniassa.
John Diercks

John Diercks (1927 – huhtikuu 2020) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänen teoksissaan on usein eksotiikan tuntua idän kulttuurien vaikutteiden ja mikrotonaalisuuden käytön seurauksena. Tuotantoon kuului sekä soitin- että laulumusiikkia. 
Diercks sai opetusta muiden muassa Alan Hovhanessilta. Hän työskenteli pitkiä jaksoja myös pedagogina ja musiikkikriitikkona.
Fess Parker

Fess Elisha Parker (16. elokuuta 1924 Fort Worth, Texas – 18. maaliskuuta 2010 Santa Ynez Valley, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi Disney-roolistaan Davy Crockettina. Hänellä oli nimirooli myös televisiosarjassa "Daniel Boone" (1964–1970).
Teksasissa syntynyt Parker opiskeli Teksasin ja Etelä-Kalifornian yliopistoilla. Hän voitti Golden Boot -palkinnon ja oli lisäksi ehdolla Emmyn saajaksi. Hänet nimitettiin vuonna 1991 Disney-legendaksi.
Parker omisti viinitilan Kaliforniassa.
Robert Seppänen

Robert Seppänen (s. 14. heinäkuuta 1990) on suomalainen lentopalloilija, joka edusti Lentopallon Mestaruusliigassa Rovaniemen Santasportia, Saimaa Volleyta, Pielaveden Sampoa ja Kokkolan Tiikereitä. Hän oli Tiikerien kapteeni kaudella 2017–2018. Seppänen oli pelipaikaltaan yleispelaaja ja pelasi nuorten maajoukkueessa.
Ura.
Seppänen aloitti lentopallon helsinkiläisen PuMa-Volleyn riveissä. 16-vuotiaana hän lähti opiskelemaan Kuortaneen urheilulukioon ja siirtyi pelaamaan Seinäjoki-Lentiksen B-junioreihin. Seppänen voitti kaudella 2006–2007 B-junioreiden SM-kultaa, ja hänet valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi sekä tähtiseitsikkoon. Samalla kaudella hän voitti aluejoukkueiden mestaruuden ja palkittiin sielläkin parhaana pelaajana. Kauden aikana hän pelasi myös 2-sarjaa nuorten maajoukkueen mukana.
Kaudella 2007 Seppänen pelasi nuorten maajoukkueen kanssa 1-sarjassa ja voitti A-poikien Suomen mestaruuden. Kauden jälkeen hän allekirjoitti hallinneen Suomen mestarin Rovaniemen Santasportin kanssa vuoden mittaisen sopimuksen. Rovaniemeläisseurassa helsinkiläispelaaja viihtyi kaksi kautta ennen kuin siirtyi Savonlinnalaisen Saimaa Volleyn riveihin vuonna 2010. Santasportissa Seppänen ehti saavuttaa miesten SM-hopeaa ja A-poikien SM-kultaa kaudella 2008–2009. A-poikien SM-turnauksessa hänet valittiin tähdistöön. Saimaa Volleysta Seppänen siirtyi neljän pelatun kauden jälkeen Pielaveden Sammon riveihin. Kauden 2014–2015 päätteeksi Seppänen allekirjoitti vuoden mittaisen sopimuksen Kokkolan Tiikereiden kanssa. Tiikereissä hän voitti SM-kultaa ja Suomen Cupin kaudella 2015–2016.
Nuorten maajoukkue.
Nuorten maajoukkueessa Seppänen on esiintynyt yli 20 maaottelussa. Hän voitti maajoukkueen mukana Pohjoismaiden mestaruuden vuosina 2005 sekä 2006. Hänet valittiin vuonna 2006 kisojen parhaaksi pelaajaksi sekä tähtiseitsikkoon.
Suicide Silence

Suicide Silence on viisihenkinen yhdysvaltalainen deathcore-yhtye, joka on kotoisin Riversidesta Kaliforniasta.
Historia.
"The Cleansing".
Suicide Silence syntyi 2002 Riversidessä Kaliforniassa ja julkaisi ensimmäisen demonsa. Toisen demonsa se julkaisi 2003 ja kolmannen 2006. Kaksi kappaleista uudelleennauhoitettiin albumille 2007. Vuonna 2005 yhtye julkaisi nimensä mukaisen EP:n. Kaksi vuotta myöhemmin yhtye julkaisi ensimmäisen täysipitkän albuminsa "The Cleansingin". Albumin tuottaja oli Krissan Duwason ja miksaaja Tue Madsen. Albumi nousi sijalle 94 Billboard 200:lla ja myi 7 250 kappaletta ensimmäisellä viikolla ja tuli toiseksi myydyimmäksi debyyttiartistiksi Century Median historiassa. Ennen allekirjoittautumista James Recordsille yhtye julkaisi itsenauhoitetut demonsa 2003 ja 2004, ja myöhään 2005 yhtye laittoi ulos ensimmäisen laadukkaan studionauhoitetun julkaisun nimeltään Suicide Silence EP, joka julkaistiin Isossa-Britanniassa englantilaisen levy-yhtiön In At the Deep End Recordsin ja USA:ssa SOS Recordsin toimesta. Yhtye esiintyi Mayhem Festivaleilla kesällä 2008. Se kiersi Eurooppaa Parkway Driven ja Bury Your Deadin kanssa ja jatkoi onnistunutta Yhdysvaltojen kiertuetta samojen yhtyeiden kanssa. 
Aikaisin 2009 Suicide Silence vastaanotti Revolverin Golden God -palkinnon ja esiintyi palkintogaalassa. Suicide Silence esiintyi Suomessa ensimmäistä kertaa 19. marraskuuta 2010 Nosturissa.
Mitchin kuolema.
1. marraskuuta 2012 yhtyeen pitkäaikainen laulaja ja keulamies Mitch Lucker kuoli moottoripyöräonnettomuudessa saamiinsa vammoihin.
Yhtyeen Facebook-sivuilla vahvistettiin Luckerin kuolema: "Ei ole helppoa tapaa sanoa tätä. Mitch kuoli aiemmin tänä aamuna moottoripyöräonnettomuudessa saamiinsa vammoihin. Tämä on todella musertavaa meille kaikille ja esitämme syvimmät osanottomme hänen perheelleen. Hän tulee olemaan sydämissämme ikuisesti. Lepää rauhassa, Mitchell Adam Lucker - Rakastamme sinua, veli."
Sveitsi yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Sveitsi on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä yhdeksän mitalia, joista neljä on kultaa. Yksittäisistä kisoista parhaiten se on menestynyt Roomassa 1987, jolloin tuloksena oli yksi kultamitali ja kolme neljättä sijaa.
Ensimmäisissä MM-kilpailuissa Helsingissä 1983 Sveitsin parhaat saavutukset olivat Stephan Niklausin viides sija kymmenottelussa ja Pierre Délèzen kuudes sija 1 500 metrin juoksussa. Roomassa 1987 kuulantyöntäjä Werner Günthör voitti maalle ensimmäisen maailmanmestaruuden, ja neljännelle sijalle päätyivät Délèze 5 000 metrin juoksussa sekä Cornelia Bürki 1 500:n ja 3 000 metrin juoksussa. Günthör uusi mestaruutensa kaksissa seuraavissa kisoissa. Hänen lisäkseen kahdeksan parhaan joukkoon yltivät Tokiossa 1991 Julie Baumann 100 metrin aitajuoksussa (viides) ja Anita Protti 400 metrin aitajuoksussa (kuudes) sekä Stuttgartissa 1993 naisten 4 × 400 metrin viestijuoksun joukkue (kahdeksas). Göteborgissa 1995 maan ainoa pistesijoille yltänyt urheilija oli 100 metrin aitajuoksussa viidenneksi sijoittunut Baumann.
Sveitsi palasi mitalimaaksi Ateenassa 1997 Anita Weyermannin juostessa pronssille 1 500 metrillä. Seuraavaksi paras sveitsiläinen oli kahdeksanneksi maratonilla sijoittunut Franziska Rochat-Moser. Sevillassa 1999 maan ainoa menestyjä oli pronssia saavuttanut 400 metrin aitajuoksija Marcel Schelbert. Edmontonissa 2001 André Bucher voitti kultaa 800 metrin juoksussa. Pariisissa 2003 ja Helsingissä 2005 yksikään sveitsiläinen ei päässyt pistesijoille. Osakassa 2007 maan ainoan mitalin saavutti maratonjuoksija Viktor Röthlin, joka sijoittui pronssille. Berliinissä 2009, Daegussa 2011 ja Moskovassa 2013 Sveitsi jäi vaille pistesijoja. Pekingissä 2015 Noemi Zbären sijoittui 100 metrin aitajuoksussa kuudenneksi. Lontoossa 2017 Léa Sprunger sijoittui 400 metrin aitajuoksussa viidenneksi, naisten pikaviestijoukkue samoin viidenneksi ja Kariem Hussein 400 metrin aitajuoksussa kahdeksanneksi. Dohassa 2019 Mujinga Kambundji sijoittui 200 metrin juoksussa kolmanneksi, Lea Sprunger 400 metrin aitajuoksussa neljänneksi ja naisten pikaviestijoukkue neljänneksi.
Eugenessa 2022 Simon Ehammer sijoittui pituushypyssä kolmanneksi, Mujinga Kambundji 100 metrillä viidenneksi ja 200 metrillä kahdeksanneksi, Annik Kälik seitsenottelussa kuudenneksi, Angelica Moser seiväshypyssä kahdeksanneksi ja naisten pikaviestijoukkue seitsemänneksi ja pitkän viestin joukkue kahdeksanneksi. Budapestissä 2023 Angelica Moser sijoittui seiväshypyssä viidenneksi, Jason Joseph 110 metrin aitajuoksussa seitsemänneksi ja Ditaji Kambundji 100 metrin aitajuoksussa seitsemänneksi.
Janet Waldo

Janet Marie Waldo (4. helmikuuta 1919 Yakima, Washington – 12. kesäkuuta 2016 Encino, Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka muistetaan Judy Jetsonin äänenä tunnetussa televisiosarjassa "Jetsonit".
Ennen näyttelijänuraansa Waldo opiskeli Washingtonin yliopistossa. Hän oli naimisissa näytelmäkirjailija-käsikirjoittaja Robert Edwin Leen vuodesta 1948 tämän kuolemaan 1994.
Natasha Slayton

Natasha Tillett Slayton (s. 19. elokuuta 1988) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan varsinkin Heatherin roolista elokuvassa "Me and You and Everyone We Know" (2005). Hän on esiintynyt myös televisiosarjoissa.
Tausta.
Natasha Slayton syntyi 19. elokuuta 1988 Los Angeles County, California, USA: ssa Natasha Tillett Slayton. Hän on näyttelijä , joka tunnetaan Me and You and Everyine We Know (2005), The Lionhearts (1998) ja Brother's Keeper (1998).
Vuonna 2011, Natasha Slayton alkoi lähettämistä musiikkia hän itse sävelsi Larry Goetz.
Vuodesta 2012 Natasha on osa tyttöbändi G.R.L. rinnalla Lauren Bennett ja Jazzy Mejia.
Koomikko Bobby Slayton on Natashan isä.
Itävalta yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Itävalta on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä neljä mitalia.
Itävallan ensimmäinen MM-kilpailuissa pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon yltänyt urheilija oli Helsingissä 1983 kahdeksanneksi 5 000 metrin juoksussa sijoittunut Dietmar Millonig. Seitsemänneksi sijoittui Roomassa 1987 kuulantyöntäjä Klaus Bodenmüller ja Tokiossa 1991 seiväshyppääjä Hermann Fehringer, ja he olivat vuoteen 2019 saakka menestyneimmät itävaltalaiset miesurheilijat yleisurheilun MM-kilpailuissa. Tokiossa seitsemänneksi sijoittui myös Bulgariasta muuttanut pituushyppääjä Ljudmila Ninova.
Itävallan ensimmäinen MM-mitalisti oli Stuttgartissa 1993 pronssia korkeushypyssä saavuttanut Sigrid Kirchmann. Samoissa kisoissa kuudenneksi sijoittuivat 1 500 metrin juoksussa Theresia Kiesl ja pituushypyssä Ljudmila Ninova. Kaksissa seuraavissa kisoissa Itävalta jäi vaille pistesijoituksia. Sevillassa 1999 seitsemänneksi sijoittuivat Stephanie Graf 800 metrin juoksussa ja Ukrainaa aiemmin edustanut Valentina Fedjušina kuulantyönnössä. Edmontonissa 2001 Graf saavutti hopeaa 800 metrillä. Berliinissä 2009 kiekonheitossa kahdeksanneksi sijoittui Gerhard Mayer. Lontoossa 2017 seitsenottelussa kuudenneksi sijoittui Ivona Dadic. Dohassa 2019 kiekonheittäjä Lukas Weißhaidinger ja seitsenottelija Verena Preiner saavuttivat pronssia. Budapestissä 2023 keihäänheittäjä Victoria Hudson sijoittui viidenneksi ja kiekonheittäjä Lukas Weißhaidinger seitsemänneksi.
Naso

Naso on välskärikalojen suku, johon kuuluu 17 lajia. Sukuun kuuluvaa silosarvikalaa ("Naso lituratus") kutsutaan akvaarioharrastajien parissa joskus nasoksi tai nasuksi. 
Koko ja ulkonäkö.
"Naso"t ovat vartalonmuodoltaan litteitä, soikeita kiekkoja, ja suurimmat lajit kasvavat jopa metrin pituisiksi. Tyypillinen väritys on hopean ja sinisen sävyinen. Joidenkin lajien otsassa on sarvi. Nasojen iho ja suomurakenne on samantapainen kuin hailla, ja ne voivat uida nopeasti pitkiä matkoja.
Elinympäristö.
"Naso"t ovat kotoisin Indopasifiselta merialueelta: Havaijilta Intian valtamerelle ja Punaisellemerelle asti. Ne viihtyvät parvissa riutan jyrkillä ulkosyrjillä ja avomerellä. 
Ravinto.
Nuoret "Naso"t ovat lähes kokonaan kasvissyöjiä, ja laiduntavat riutalla kasvavaa levää. Aikuistuvat yksilöt siirtyvät asteittain eläinplanktonin syöjiksi.
John Locke (muusikko)

John Tilden Locke (25. syyskuuta 1943 Los Angeles, Kalifornia – 4. elokuuta 2006 Ojai, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kosketinsoittaja. Hänet muistetaan parhaiten kalifornialaisen Spirit-yhtyeen kosketinsoittajana. Locke oli mukana myös Nazareth-yhtyeessä 1980-luvun alkupuolella.
Ivan Grose

Ivan Grose (s. 8. lokakuuta 1928 Toronto) on kanadalainen liikemies ja poliitikko. Hän istui vuosina 1994–2004 parlamentin liberaalijäsenenä Oshawasta, Ontariosta. 
Grose toimi vuonna 2003 parlamentin sihteerinä veteraanien asiain ministerille.
Prionurus

Prionurus on välskärikalojen suku, johon kuuluu seitsemän lajia. Ne ovat niin isoja, että toisin kuin muita välskärikaloja, niitä ei juuri pidetä akvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö.
"Prionurus"-välskärit ovat vartalonmuodoltaan litteitä, soikeita kiekkoja, joilla on nokkamainen kuono, ja ne kasvavat 30–70 cm pitkiksi.
Alkuperä.
"Prionurus"-välskäreitä elää Tyynenmeren itäosassa ("P. punctatus" ja "P. laticlaviatus") ja Afrikan rannikolla ("P. biafraensis").
Ravinto.
"Prionurus"-välskärit ovat lähes kokonaan kasvinsyöjiä, ja laiduntavat riutalla kasvavaa levää.
Jeffrey Lundgren

Jeffrey Don Lundgren (3. toukokuuta 1950 – 24. lokakuuta 2006) oli yhdysvaltalainen lahkojohtaja ja rikollinen. Hän varttui Kristuksen yhteisöön kuuluneessa uskonnollisessa perheessä. Hän oli vuodesta 1970 naimisissa puolisonsa Alicen kanssa. Hän palveli Vietnamin sodassa. 
Lundgren joutui 1980-luvulla erotetuksi viroistaan Kristuksen yhteisössä. Hän oli toiminut temppelioppaana ja antanut Raamatun sekä Mormonin kirjan opetusta. Hän julistautui profeetaksi ja perusti oman pienen kulttinsa. Kultin jäsenet muuttivat Lundgrenien luo ja antoivat varansa kultin käyttöön. Kultin sisällä suunniteltiin hyökkäystä Kirtlandin temppeliin (Ohio), ja miesjäsenet saivat tätä tarkoitusta varten puolisotilaallista koulutusta. Lundgren päätti toteuttaa iskun 3. toukokuuta 1988, mutta perui sen sittenkin.
Vuonna 1989 Lundgren kuitenkin murhasi ampumalla viisi henkilöä, hänen opetuksiaan seuranneen Averyn perheen. Murha tapahtui kultin jäsenten käyttöön vuokratussa maalaistalossa, jossa murhien jälkeen pidettiin rukouskokous. Poliisit ja FBI:n agentit kävivät paikalla tutkimassa raportteja suunnitellusta iskusta temppeliin, mutta kukaan ei tiennyt asiasta mitään, ja kaikki sanoivat asuvansa talossa omasta tahdostaan. Ketään ei pidätetty. Kultin jäsenet lähtivät vuorille Länsi-Virginiaan, josta siirryttiin lokakuussa 1989 Missouriin. Länsi-Virginiassa Lundgren oli valinnut toiseksi vaimokseen Kathryn Johnsonin. Kathrynin mies Larry Johnson ei pitänyt tästä, ja vielä vuoden 1989 aikana hän kertoi viranomaisille Lundgrenin tekemistä murhista.
Tammikuussa 1990 löydettiin surmattujen ruumiit. Lundgren pidätettiin Kaliforniassa 7. tammikuuta. Hän väitti toimineensa Jumalan käskystä. Murhat olivat hänestä olleet Siioniin pääsyn edellytys. 1990-luvulla vankilassa ollessaan hän meni naimisiin Kathryn Johnsonin kanssa. Pari sai tyttären. Lundgrenilla oli lapsia myös Alicen kanssa. Alice sai hänestä avioeron.
Lundgren sai kuolemantuomion, joka pantiin täytäntöön lokakuussa 2006 myrkkyruiskeella. Armahdus evättiin muun muassa siitä syystä, että Lundgren oli tehnyt rikokset kylmän laskelmoidusti. Kolme uhreista oli ollut iältään 7–15-vuotiaita lapsia. Tapauksen johdosta annettiin langettavia tuomioita myös muille, mutta vain Jeffrey Lundgren tuomittiin kuolemaan.
Viljo Savikurki

Viljo Martti Savikurki (11. marraskuuta 1905 Savitaipale – 6. kesäkuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Savikurki kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun vuosina 1933–1938. Savikurki sai professorin arvonimen vuonna 1972. Hän asui ja työskenteli pitkään Helsingin Konalassa vuonna 1947 valmistuneessa ateljeekodissa.
Savikurki palkittiin vuonna 1963 Pro Finlandia -mitalilla. Professorin arvonimi Viljo Savikurjelle myönnettiin 1972.
Savikurjen tuotantoa.
"Sokerityttö" -patsas Helsingin Mannerheimintien varrella on pystytetty silloisen Suomen Sokerin pääkonttorin edustalle. Savikurki voitti teoksellaan kilpailun, jonka Suomen Sokeri järjesti vuonna 1956 suomalaisen sokeriteollisuuden 200-vuotispäivän kunniaksi. Teos on luonnollisen kokoinen pronssipatsas nuoresta tytöstä ja koirasta. 
Savikurki suunnitteli myös syntymäpitäjänsä Savitaipaleen vaakunan.
Heinz Flohe

Heinz "Flocke" Flohe (28. tammikuuta 1948 Euskirchen – 15. kesäkuuta 2013 Vettweiß) oli saksalainen jalkapallon maailmanmestari, joka edusti urallaan Saksan liittotasavaltaa.
Flohe pelasi seuratasolla 1. FC Kölnissä ja TSV 1860 Münchenissä. Maajoukkueessa hän pelasi 39 ottelua, joissa teki kahdeksan maalia. Flohe oli Saksan kokoonpanossa kolmissa arvokisoissa: vuosien 1974 ja 1978 MM-kisoissa sekä 1976 EM-kisoissa. Saksan liittotasavallan MM-kilpailuissa 1974 hän voitti maailmanmestaruuden ja vuoden 1976 EM-kilpailuissa Jugoslaviassa hopeaa.
Flohe sai sydäninfarktin keväällä 2010 ja vajosi koomaan. Hän kuoli Vettweißissa 14. kesäkuuta 2013, 65-vuotiaana.
Roy Hattersley

Roy Sydney George Hattersley, paroni Hattersley PC (s. 28. joulukuuta 1932) on brittiläinen Työväenpuolueen poliitikko. Hän istui parlamentin jäsenenä vuosina 1964–1997 ja toimi puolueensa varajohtajana vuosina 1983–1992. Hän oli ministerinä useaan otteeseen ja sai lopulta elinikäisen päärinarvon.
Hattersley on myös kirjailija ja "The Guardianin" kolumnisti. Osan tuotannostaan hän on kirjoittanut koiransa Busterin näkökulmasta.
Murole

Murole on kylä Ruoveden eteläosassa. Siellä sijaitsee Muroleen kanava. 
Kylässä on 1932 valmistunut Muroleen kirkko ja nykyisin kylätalona toimiva koulu. Aikaisemmin kylässä oli myös kyläkauppa ja Ruoveden Osuuspankin sivukonttori. Koulun vieressä on tenniskenttä. Kylän yhteisiä asioita edistää Muroleen kylät ry.
Muroleen kylästä on Ruoveden keskustaan noin 25 kilometriä ja Tampereen keskustaan noin 50 kilometriä.
Billy Rankin

William (Billy) Rankin (s. 25. huhtikuuta 1959 Lennoxtown, Skotlanti) on skotlantilainen kitaristi. 
Rankin aloitti uransa 1970-luvulla Phase-yhtyeessä joka nautti paikallista suosiota Skotlannin alueella. Vuonna 1978 Phasen hajottua hän liittyi Zal Cleminsonin yhtyeeseen tehden kiertueita Euroopassa ja Isossa-Britanniassa. Samoihin aikoihin Rankin kävi koe-esiintymässä saksalaiselle Scorpions-yhtyeelle hakien paikkaa Uli Jon Rothin lähdettyä yhtyeestä. Tämä kaatui kuitenkin kielimuuriin. Seuraavaksi hän perusti lyhytikäisen The Mirrors -yhtyeen jonka jälkeen vuonna 1979 hän teki sopimuksen April Music/CBS-yhtiön kanssa ja alkoi säveltää kappaleita yhdessä Peter Shelleyn kanssa. Osa kappaleista päätyi myöhemmin muun muassa Nazarethin levyille. 
Vuonna 1980 Rankin liittyi skotlantilaiseen, maailmanlaajuista suosiota nauttineeseen Nazareth-yhtyeeseen Zal Cleminsonin tilalle. Nazarethin suosio oli tuohon aikaan laskusuunnassa varsinkin Isossa-Britanniassa, kun taas Pohjois-Amerikassa suosio oli parempaa. Vuonna 1982 yhtye sai pienen hitin Rankinin sävellyksellä "Dream On". Myös vuoden 1981 tuplalivealbumi "Snaz" menestyi hyvin. Billy Rankin erosi yhtyeestä vuonna 1983 epätasaisen "Sound Elixir" -albumin jälkeen lähtien soolouralle.
Rankinin sooloura lähti hyvin käyntiin, kun hänen "Baby Come Back" -single nousi Yhdysvalloissa top-40:neen ja sai soittoaikaa myös MTV-kanavalla. Hän julkaisi kaksi sooloalbumia, "Growin' Up Too Fast" ja "Crankin", 1980-luvun puolivälissä. Ongelmat levy-yhtiön ja managereiden kanssa johtivat kuitenkin levytyssopimuksen purkautumiseen ja 1980-luvun loppuajan Rankin teki erilaisia tuotantotöitä pienemmissä puitteissa. 
1990 Manny Charltonin erotessa Nazarethista Billy Rankin liittyi hänen tilalleen ja toistamiseen Nazarethiin. Hän oli mukana kahden albumin ajan ja vuonna 1994 hän erosi vedoten henkilökohtaisiin erimielisyyksiin muiden jäsenten kanssa. 
1990-luvun loppupuolella Rankin julkaisi sooloalbumin "Shake" ja 2000-luvulla hän on tehnyt keikkoja sooloartistina sekä ollut mukana uudelleenkootussa Sensational Alex Harvey Bandissa. 
Aiheesta muualla.
Viralliset kotisivut 
Lähteet.
1. Biografia
Saksan demokraattinen tasavalta yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Saksan demokraattinen tasavalta (DDR) osallistui yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 1983 ja 1987, jonka jälkeen maa liittyi Saksan liittotasavaltaan. Se oli mukana myös 50 kilometrin kävelyn MM-kilpailussa vuonna 1976 ja olympiaohjelmaan kuulumattomien naisten juoksulajien MM-kilpailuissa vuonna 1980. Vuotta 1976 lukuun ottamatta se oli aina kisoihin osallistuessaan mitalitilaston ykkönen.
Saksan demokraattisen tasavallan MM-historian menestyneimmät urheilijat ovat pikajuoksijat Marita Koch, joka Helsingissä 1983 voitti kultaa 200 metrillä ja molemmissa viesteissä sekä hopeaa 100 metrillä, ja Silke Gladisch, joka vuoden 1983 pikaviestivoiton jatkoksi saalisti Roomassa 1987 kultaa 100:lla ja 200 metrillä sekä hopeaa pikaviestissä. Kolme kultamitalia voitti myös aita- ja viestijuoksija Sabine Busch ja kaksi henkilökohtaista kultamitalia kiekonheittäjä Martina Hellmann. Saksan liittotasavallan riveissä uraansa jatkaneista menestyneimmät ovat kaksi kultaa ja neljä muuta MM-mitalia urallaan voittanut Heike Drechsler ja vuoden 1987 maailmanmestaruuden jatkoksi kolme muuta MM-mitalia saavuttanut kiekonheittäjä Jürgen Schult.
Yksittäisissä lajeissa Saksan demokraattinen tasavalta saavutti kolmoisvoiton naisten 400 metrin aitajuoksussa vuonna 1980 ja naisten seitsenottelussa vuonna 1983. Roomassa 1987 yksikään maa ei yltänyt kolmoisvoittoon, mutta DDR vei kaksoisvoiton miesten 50 kilometrin kävelyssä, naisten 100 metrin juoksussa, naisten 800 metrin juoksussa ja naisten kiekonheitossa – viimeksi mainitusta tuli myös neljäs sija, ja kolmoisvoitto jäi 62 senttimetrin päähän.
Rope-a-dope

Rope-a-dope on nyrkkeilytermi, jolla tarkoitetaan ottelutaktiikkaa, jossa nyrkkeilijä nojaa köysiin päätään suojaten ja ottaa vastustajan iskuja vartaloonsa. Taktiikan tarkoituksena on väsyttää voimakkaita iskuja lyövä vastustaja. Köysiin nojataan siksi, jottei nyrkkeilijä itse väsyisi liikkumalla kehässä ja jottei menettäisi tasapainoaan kovien iskujen tuoksinnassa. Rope-a-dopen tunnetuimpana käyttäjänä pidetään nyrkkeilyn kolminkertaista maailmanmestaria Muhammad Alia, joka hyödynsi taktiikkaa ensimmäistä kertaa "Rumble in the Jungle" -maailmanmestaruusottelussa George Foremania vastaan. Myös James Toney on onnistunut käyttämään menestyksekkäästi tyyliä ja yhdessä Alin kanssa he ovatkin ainoat maailmanmestarit, jotka ovat onnistuneet käyttämään keinoa useammissa otteluissa hyvällä menestyksellä. 
"Rumble in the Jungle": Muhammad Ali ja rope-a-dope.
"Rumble in the Jungle" -kamppailussa Alia pidettiin altavastaajana nuorempaan ja fyysisesti ylivoimaiseen maailmanmestari George Foremaniin nähden. Alin uskottiin häviävän varmasti, mikäli Foreman saisi hänet köysiin. Ottelun ensimmäisessä erässä Ali otteli tyylilleen uskollisena liikkuen paljon ja lyöden jabia. Tämän jälkeen hän kuitenkin muutti taktiikkaa ja alkoi nojata kehän köysiin päätään suojaten, jolloin Foreman pystyi lyömään häntä voimakkailla iskuillaan useita kertoja vartaloon Alin pyrkiessä lyömään tätä iskusarjoilla kasvoihin. Alin iskunkestävyyden ansiosta vain lyhyitä otteluita uransa aikana aiemmin otellut Foreman alkoi väsymään kamppailun pitkittyessä. Haastaja tyrmäsi väsyneen Foremanin kahdeksannen erän lopulla.
Ali käytti Rope-a-dopea myös Chuck Wepneriä vastaan hänen seuraavassa tittelinpuolustusottelussaan. Oteltuaan Ron Lylen kanssa hän nimesi tyylin rope-a-dopeksi. Ali käytti tyyliä urallaan monia nyrkkeilijöitä vastaan. Myöhemmin Frazier itse yritti käyttää samaa tyyliä otellessaan toista kertaa George Foremanin kanssa, mutta hävisi tyrmäyksellä.
Heikkoudet.
Nyrkkeilijät ovat joutuneet urallaan pahoihin vaikeuksiin yritettyään käyttää taktiikkaa, sillä taktiikka vaatii nyrkkeilijältä erityistä iskunkestävyyttä. Esimerkiksi nuori Henry Clark yritti hyödyntää taktiikkaa voimakkaasti iskevää Earnie Shaversia vastaan ja hävisi ottelun tyrmäyksellä toisessa erässä. Taktiikan toisen heikkouden havaitsi itse Muhammad Ali vuonna 1978 kun hän yritti käyttää sitä Leon Spinksia vastaan. Spinks teki yrityksen tyhjäksi lyömällä Alia vartalon sijaan voimakkaasti käsivarsiin, jolloin Ali ei enää ottelun viimeisissä erissä kyennyt lyömään voimakkaita iskuja, ja hävisi pistein.
From Her to Eternity

From Her to Eternity on yhtyeen Nick Cave and the Bad Seeds vuonna 1984 julkaisema debyyttialbumi. Albumin nimi viittaa James Jonesin kirjaan "Täältä ikuisuuteen" ("From Here to Eternity").
Nauhoitus.
Kappaleet "Saint Huck", "Wings off Flies" ja "A Box for Black Paul" nauhoitettiin The Gardenissa syys-lokakuun aikana 1983. Suurin osa kappaleista nauhoitettiin Lontoossa Trident Studioilla maaliskuussa 1984. Nimikkokappale "From Her to Eternity" nauhoitettiin albumin julkaisun jälkeen Berliinissä vuonna 1987 ja kappale esiintyy Wim Wendersin elokuvassa Berliinin taivaan alla.
Kappaleet.
Levyn aloitusraita "Avalanche" on cover Leonard Cohenin kappaleesta ja "In the Ghetto" taas on versio Mac Davisin Elvikselle kirjoittamasta hittikappaleesta.
Anselm Kiefer

Anselm Kiefer (s. 8. maaliskuuta 1945 Donaueschlingen) on saksalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä, joka tunnetaan monumentaalisista teoksistaan. Hänen aiheensa liittyvät yleensä historiaan, kirjallisuuteen ja filosofiaan. Hän liittää suurikokoisten teostensa paksuihin maalikerroksiin esimerkiksi sementtiä, hiekkaa, lyijyä, maata, tuhkaa tai vaikkapa kasveja. Hän tekee myös veistoksia ja installaatioita.
Kieferin syntymäkaupunki Donaueschingen sijaitsee lounaisessa Saksassa. Kaupunki raunioitui pahoin sodanaikaisissa pommituksissa. Kiefer eli lapsuutensa ensimmäiset vuodet keskellä näitä raunioita. Tämän on sanottu vaikuttaneen taiteilijan tuotantoon koko hänen uransa ajan.
Kiefer opiskeli ensin oikeustiedettä 1960-luvun puolivälissä Freiburgin yliopistossa. Hän suoritti 1960–1970-luvuilla taideopintoja Freiburgin taideteollisessa korkeakoulussa sekä Karlsruhen ja Düsseldorfin kuvataideakatemioissa. Hänen opettajinaan toimivat muun muassa Joseph Beyus ja Peter Dreher. 
Uransa alkupuolella hän käsitteli Saksan ja erityisesti natsi-Saksan historiaa. Hän herätti kiivasta arvostelua valokuvateoksillaan, joissa hän poseerasi isänsä käyttämässä Wehrmachtin univormussa historiallisten nähtävyyksien ääressä. Häntä syytettiin natsien ihailusta, eivätkä syyttäjät ymmärtäneet taiteilijan tarkoittamaa viestiä: saksalaisten on kohdattava omat kipupisteensä. Hän halusi taiteessaan käsitellä saksalaisen kulttuurin suhdetta kolmannen valtakunnan syntyyn sekä osallistua näin poliittiseen ja eettisen keskusteluun.
1980-luvulta lähtien Kiefer on ammentanut aiheensa yhä enemmän maailmanhistoriasta, filosofiasta ja kirjallisuudesta. Hän käyttää töissään myös monitasoisia viittauksia runouteen, uskontoihin, mystiikkaan ja alkemiaan.
1988 Anselm Kiefer osti vanhan tiilitehtaan Höpfingenistä, Odenwaldista ja teki siitä ateljeensa. Vuodesta 1993 Kiefer on asunut Ranskassa. Aluksi hän asettui Etelä-Ranskaan, Barjaciin, jossa hänellä on vanhaan silkkikutomoon rakennettu ateljee. Kiefer on luonut 35 hehtaarin alueesta kokonaistaideteoksen, joka sisältää monumentaalitaidetta ja installaatioita.
Vuodesta 2007 Kiefer on työskennellyt Pariisin lähellä Croissy-Beaubourgissa sijaitsevassa ateljeessaan. Kyseessä on jälleen vanha, 36 000 neliömetrin kokoinen halli, joka on täynnä hänen valmiita ja keskeneräisiä töitään. 
Hän on saanut ansioistaan Wolfin palkinnon vuonna 1990 ja Praemium Imperialen 1999. 
Kieferillä on ollut näyttelyitä eri puolilla maailmaa. Suomessa hänen ensimmäinen näyttelynsä nähtiin Serlachius-museo Göstassa Mäntässä talvella 2015–2016.
Paul Celan

Paul Celan (alk. Paul Antschel tai Anczel; 23. marraskuuta 1920 Cernăuţi, Romania – huhtikuu 1970 Pariisi, Ranska) oli saksankielinen runoilija.
Ura.
Celan syntyi juutalaisperheeseen Bukovinan Cernăuţissa Romaniassa (nyk. Tšernivtsi, Ukraina, saks. Czernowitz). Toisen maailmansodan aikana hänen äitinsä ammuttiin ja hänen isänsä kuoli pilkkukuumeeseen vankileirillä. Celan itse joutui romanialaisille työleireille vuoteen 1944 asti. Celan on merkittävimpiä toisen maailmansodan jälkeisiä saksankielisiä runoilijoita.
Sodan jälkeen Celan muutti Unkarin ja Itävallan kautta Ranskaan ja sai maan kansalaisuuden 1955. Hän työskenteli saksan kielen ja kirjallisuuden opettajana École normale supérieuressä ja kääntäjänä kaikkiaan seitsemästä kielestä ja teki merkittävän uran saksankielisenä runoilijana. Celanin soinnikkaan melodinen runous muuttui vanhemmiten yhä vaikeaselkoisemmaksi, vaikka se toisaalta selvästi heijasti hänen elämänvaiheitaan. Hän uskoi, että hyvä runous pyrkii hiljaiseen kielenkäyttöön, mikä myöhemmin johti hänet epäilemään kielen mahdollisuuksia ilmaisukeinona. 
Celan joutui runoilija Yvan Gollin plagiaattisyytöksien kohteeksi, ja nuoruudesta lähtöisin olleiden juutalaisuuteen liittyvien traumojen ohella tämä sai hänet eristäytymään ja masentumaan, ja hän hukuttautui 49-vuotiaana Seineen.
Ingeborg Bachmannin ja Celanin 2009 julkaistu kirjeenvaihto "Herzzeit" vuosilta 1948–1961 on herättänyt merkittävää huomiota, sillä se on paljastanut heidän suhteensa paljon tiiviimmäksi kuin aiemmin oli tiedetty. Kriitikkojen silmätikkuina olleet molemmat kirjailijat ovat vasta kuolemansa jälkeen saaneet ansaitsemaansa arvostusta, ja heitä pidetään nykyisin kirjallisen modernismin tienviitoittajina. 
Celanin tunnettuja teoksia ovat runokokoelmat "Sprachgitter" (1959), "Die Niemandsrose" (1963), "Lichtzwang" (1970) ja "Zeitgehöft" (1976) sekä runo ”Kuolemanfuuga”. Suomeksi on julkaistu yksittäisiä runoja, Jukka Koskelaisen kääntämä runovalikoima "Niin kuin kivelle puhutaan" (1993), Jyrki Kiiskisen suomentama kertomus "Keskustelu vuorella" (2017, "Gespräch im Gebirg", 1959), sekä Riikka Uhligin suomennos "Lumen ääni" (2021) Celanin viimeisestä painovalmiiksi saattamasta, mutta postuumisti julkaistusta kokoelmasta "Schneepart" (1971).
Jürgen Grabowski

Jürgen Grabowski (7. heinäkuuta 1944 Wiesbaden – 10. maaliskuuta 2022 Wiesbaden) oli saksalainen jalkapalloilija, joka pelasi keskikenttäpelaajana. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1974.
Grabowski pelasi koko 15-vuotisen ammattilaisuransa Eintracht Frankfurtissa. Hän voitti seuran riveissä Saksan cupin vuosina 1974 ja 1975 sekä UEFA Cupin vuonna 1980. 
Maajoukkueessa Grabowski pelasi 44 ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Hän edusti Länsi-Saksaa kolmissa MM-kisoissa, vuosina 1966, 1970 ja 1974, joissa joukkue voitti vastaavasti hopeaa, pronssia ja kultaa. Grabowski tosin ei saanut peliaikaa vuoden 1966 kisoissa. Mestaruuteen päättyneissä vuoden 1974 kisoissa hän pelasi kuudessa ottelussa ja teki yhden maalin jatkolohko-ottelussa Ruotsia vastaan.
Vince Guaraldi

Vincent Anthony ”Vince” Guaraldi (17. heinäkuuta 1928 San Francisco, Kalifornia – 6. helmikuuta 1976 Menlo Park, Kalifornia) oli Grammy-palkittu yhdysvaltalainen jazzpianisti ja -säveltäjä. Hänet muistetaan varsinkin "Tenavat"-animaatioiden musiikista.
Guaraldi tuli San Franciscon alueella tunnetuksi pianistina jo high school -aikoinaan. 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa hän alkoi soittaa Cal Tjaderin kanssa ja teki tämän kanssa ensimmäisen levytyksen 1953. Vuonna 1955 Guaraldi kokosi oman trionsa, josta tuli suosittu kaupungin beatnik-piireissä. Vuonna 1956 Guaraldi oli mukana Woody Hermanin Third Herd -nimisen big bandin kiertueella. 1960-luvulla hän oli usein nähty soittaja länsirannikon jazzklubeilla.
Vuonna 1953 Guaraldi voitti Grammy-palkinnon sävelmästään ”Cast Your Fate to the Wind”. Vuonna 2011 albumi "A Charlie Brown Christmas" (1965) valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Guaraldi kuoli sydänkohtaukseen ollessaan vasta 47-vuotias.
Cal Tjader

Callen Radcliffe Tjader, Jr., tunnettu nimellä Cal Tjader (16. heinäkuuta 1925 St. Louis – 5. toukokuuta 1982 Manila), oli Grammy-palkittu yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hän saavutti suosiota latinovaikutteisella musiikillaan. Hänen instrumenttejaan olivat vibrafoni ja piano sekä rumpusetti ja muut lyömäsoittimet.
Elämä ja ura.
Tjader syntyi St. Louisissa, Missourissa ruotsalaissukuisten vaudeville-artistien perheeseen. Hänen isänsä steppasi ja äiti soitti pianoa, ja perhe kiersi mannerta esiintymässä. Kun poika oli kaksivuotias, perhe asettui asumaan Kalifornian San Mateoon, jossa he avasivat tanssikoulun. Äiti opetti pojalle pianonsoittoa ja isä steppausta, ja Cal Tjader tuli tunnetuksi steppaavana Tjader Juniorina.
Vapauduttuaan armeijan lääkintäjoukoista vuonna 1946 Tjader aloitti opettajaopinnot San Francisco State Collegessa, jossa tapasi pianisti Dave Brubeckin. Tjader soitti rumpuja monissa Brubeckin ja saksofonisti Paul Desmondin kokoonpanoissa ja myös muun muassa pianisti George Shearingin kanssa. Samalla hän opetteli soittamaan vibrafonia ja alkoi yhä enemmän kiinnostua latinalaisrytmeistä.
Vuonna 1954 Tjader lyöttäytyi yhteen paikallisten latinomuusikoiden kanssa ja muodosti Cal Tjader Modern Mambo Quintetin, käyttäen hyväksi muotitanssi mambon suosiota. 
Vuonna 1957 Tjader levytti latinoperkussionistien Willie Bobon ja Mongo Santamarían kanssa muun muassa paljon myydyn albumin "Soul Sauce" (1964), jonka nimikappale, versio Dizzy Gillespien ja Chano Pozon kappaleesta ”Guachi Guara”, nousi hitiksi.
Vuoden 1966 albumi "El Sonido Nuevo (The New Sound)" syntyi yhdessä pianisti Eddie Palmierin kanssa. 1970-luvulla Tjader teki yhteistyötä Poncho Sánchezin kanssa, joka sittemmin nousi suureksi nimeksi latinojazzin piirissä ja kutsuu Tjaderia musiikilliseksi oppi-isäkseen.
Tjader kuoli 1982 kesken kiertueen sydänkohtaukseen Manilassa, Filippiineillä.
Helmut Haller

Helmut Haller (21. heinäkuuta 1939 Augsburg – 11. lokakuuta 2012 Augsburg) oli saksalainen jalkapalloilija, joka pelasi hyökkääjänä.
Haller pelasi seuratasolla ensin kotikaupunkinsa joukkueessa FC Augsburgissa, jonka jälkeen hän siirtyi Italiaan pelaamaan Bolognaan ja Juventukseen. Maajoukkueessa hän pelasi 33 ottelua, joissa hän teki 13 maalia. Haller oli Saksan joukkueen mukana kolmissa MM-kisoissa, vuosina 1962, 1966 ja 1970.