tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Plutoidi

Plutoidi on avaruuskappale, joka kiertää Aurinkoa kauempana kuin Neptunus. Plutoidit ovat liian pieniä planeetoiksi, mutta niillä on riittävästi painovoimaa lähes pyöreään muotoon.
Käsitteen historia.
Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni IAU esitti 16. elokuuta 2006 planeetan käsitteen uudelleenmäärittelemistä ja uuden nimityksen antamista pienille taivaankappaleille, joiden kiertomatka Auringon ympäri kestää enemmän kuin 200 juliaanista vuotta ja joiden kiertorata on elliptisempi ja huomattavammin kallellaan ekliptikaan nähden kuin niin sanotuilla klassisilla planeetoilla. Nimitystä käytettäisiin jatkossa ilmeisesti kaikista Neptunuksen radan ulkopuolelta löytyvistä kappaleista; poikkeuksena olisivat eksoplaneetat.
22. elokuuta 2006 tehdyssä esityksessä ei aiemmin esitettyä "plutoni"-termiä ehdotettu käyttöön. Tärkeä syy tähän oli termiin liittyvä sekaannuksen vaara: Sanalla on jo geologiassa vakiintunut merkitys ja eräissä kielissä kuten ranskassa sana "pluton" tarkoittaa kääpiöplaneetta Plutoa, joten näihin kieliin olisi tarvittu sanasta oma käännöksensä. Lisäksi se on sanana hyvin samantapainen kuin "plutino", joka tarkoittaa tietyn tyyppistä transneptunista kohdetta. "Plutonin" sijaan otettiin käyttöön käsite "kääpiöplaneetta". Kääpiöplaneettoja ovat muiden muassa asteroidivyöhykkeellä sijaitseva Ceres, Kuiperin vyöhykkeen kappaleista planeetan statuksensa menettänyt Pluto ja vuonna 2003 löydetty Eris.
Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni ilmoitti 11. kesäkuuta 2008, että kyseisten taivaankappaleiden uusi nimitys olisi "plutoidi". Asiasta oli edellisellä viikolla järjestetty kokous Oslossa. Toistaiseksi määritellyistä viidestä kääpiöplaneetasta Ceresiä lukuun ottamatta kaikki ovat myös plutoideja.
Jääkääpiö.
"Jääkääpiö" on epävirallinen nimitys erityisesti suurille transneptunisille kohteille, kuten 20000 Varuna, 28978 Ixion, Quaoar, 90377 Sedna, 90482 Orcus, Pluto, Haumea, Eris tai Makemake. Jääkääpiö-termi vastaa suurin piirtein transneptunista kääpiöplaneettaa eli plutoidia. Transneptuniset kohteet ovat pikkuplaneettoja, jotka kiertävät Aurinkoa Neptunusta kauempana, kuten Kuiperin vyöhykkeellä tai Oortin pilvessä. Kohteita, joiden painovoima riittää muokkaamaan ne pallomaiseksi, sanotaan kääpiöplaneetoiksi. Monien transneptunisten kohteiden uskotaan täyttävän määritelmän, sillä noin 400-kilometristen jäisten kohteiden tiedetään olevan pallomaisia. Saturnuksen kuu Mimas on osoitus tästä. Neptunuksen kuu Triton saattaa olla jättiläisplaneetan painovoimallaan sieppaama kaksoiskääpiöplaneetan toinen osapuoli. Myös muut kaasujättiläisten suurehkot jäiset kuut muistuttavat jääkääpiöitä.
Skellig Michael

Skellig Michael, iiriksi Sceilig Mhichíl on jyrkkä kallioinen saari 15 km Irlannin rannikolta Kerryn kreivikunnan edustalla. Saari oli kuudensadan vuoden ajan tärkeä luostarikeskus. Luostari rakennettiin lähelle saaren 230 m korkeaa huippua vuonna 588, ja se on nykyisin Unescon maailmanperintökohde. Koska saari on niin eristyksissä, se on säilynyt poikkeuksellisen hyvin ja on sekä historiallinen että luontokohde. Sieltä näkee miten askeettista elämää ensimmäiset Irlannin kristityt munkit viettivät. Heidän keljansa ovat kiveä ja sijaitsevat jyrkillä seinämillä. Saarella pesii useita harvinaisia merilintulajeja: suula, myrskylintu, pikkukajava, ruokki, etelänkiisla ja lunni. 
Saari ja sen luostari selvisivät lukemattomista viikinkien iskuista 800-luvulla. Siellä ei ole koskaan asunut suurta munkkijoukkoa, tyypillisesti ehkä 12 munkkiveljeä ja apotti. Munkit muuttivat 1100-luvulla mantereelle. Luostarista tuli 1500-luvulla pyhiinvaelluskohde, mutta siellä ei ollut pysyviä asukkaita. Saarelle valmistui 1800-luvulla majakka, ja saarelle tuli majakanvartijan tukikohta. Majakka automatisoitiin 1960-luvulla.
Saaresta kerrotaan, että arkkienkeli Mikael ilmestyi täällä pyhälle Patrickille auttaakseen tätä alueen evankelioimisessa. Lisäksi Skellig Michael on luoteesta lähtien uloimmainen seitsemän hyvin vanhan pyhäkön kartalla muodostamassa suorassa linjassa, joista jokainen tavalla tai toisella liittyy arkkienkeli Mikaeliin. Väitetään, että viiva seuraa kaiken lisäksi auringonlaskun reittiä kesäpäivänseisauksen aikaan. Muita paikkoja tällä linjalla ovat muun muassa St Michael's Mount, Mont Saint-Michel ja Sacra di San Michele. Linja päättyy toisessa päässä Israelin Haifaan, Karmelvuorelle, jossa on Stella Mariksen luostari.
Saarella kuvattiin vuosina 2015–2016 elokuvia ' ja '.
Ektoplasma (parapsykologia)

Ektoplasma (kreikk. "ektos" 'ulkopuolella', "plasma" 'muottiin valettu hahmo') tarkoittaa parapsykologiassa etenkin spiritismiin yhdistettävää nimitystä aineesta, joka saa aikaan niin sanotun "fysikaalisen mediumismin" eli henkimaailman materialisoitumisen. Ektoplasman väitetään olevan joko meedioiden tuottamaa tai henkimaailmasta peräisin olevaa ainetta.
Spiritistit yhdistävät ektoplasman usein elämänvoimaan, jonka erittäminen vaatii spiritistin sielun irtautumisen ruumiista. Tämä yhdistää ektoplasman vitalismiin eli käsitykseen siitä, että elämä sisältäisi yliluonnollista elämänvoimaa, jota voitaisiin kuvata tieteellisesti. Mediumin väitetään olevan ihminen, jolla eri aineiden tilat ovat heikosti kiinni toisisaan ja hän siksi siten kykenee lainaamaan vainajalle omaa ainettaan ektoplasmana, jolloin vainaja voi ottaa hahmon tehdäkseen itsensä kuuluvaksi, nähtäväksi ja kosketeltavaksi. Hahmolta voi mitata pulssin ja hengityksen lääketieteellisesti ja sen kanssa voi puhua. Meedioita on punnittu tämän jälkeen ja he ovat olleet jopa puolet kevyempiä. Hän on myös antanut vainajalle kaasumaisia, juoksevia ja kiinteitä aineita, sillä eetteriaineet eivät tietenkään paina mitään. Tätä sanotaan dematerialisaatioksi, minkä väitetään liittyvän meedion suureen ektoplasman tarpeeseen
Esitetyt kuvaukset ektoplasman ominaisuuksista vaihtelevat runsaasti: esimerkiksi joskus ektoplasman kerrotaan hohtavan pimeässä, joskus taas ei. Joskus kerrotaan, että sitä voi koskettaa vaaratta, joskus sen koskettamisen väitetään olevan vaarallista tai muuten tabu, sen sanotaan myös olevan valonarkaa ja erityisesti salamavalonarkaa. Ektoplasma voi myös olla limamaista tai nestettä. Spiritistit vetoavat siihen, että ektoplasman ominaisuudet vaihtelevat, koska se on täysin riippuvainen sekä ektoplasman käyttötarkoituksesta että meedion kyvyistä. Ektoplasman vastustajien mielestä tämä yhdistettynä siihen, että ektoplasmaa ei koskaan ole saatu kerätyksi eikä alistetuksi tieteelliseen tutkimukseen, kertovat siitä, että ektoplasma on kuvitteellista.
Alhola

Alhola on MTV Teatteritoimituksen tuottama neliosainen minisarja, joka esitettiin Yle TV2 -kanavalla kevättalvella 1991. Sarjan ohjasi Jaakko Pyhälä ja käsikirjoitti Jari Forsman. Tuottajana toimi Peppi Kajanne. Pääosia esitti teatteriryhmänä ja rock-yhtyeenä tunnettu Motelli Skronkle.
Sarjan tapahtumapaikka on pieni suomalainen maalaiskylä, jossa aikamiespojat Lassi, Unni ja Manu Alhola asuvat edelleen äitinsä kuoleman jälkeen kotitilallaan. Kukaan pojista ei käy töissä, vaan perheen nuorinkin – kolmekymppinen Manu – on jo eläkkeellä. Alholoiden tuttavapiiriin kuuluu viinaanmenevä Pauli, jolla on tapana tehdä äidilleen nauhoituksia Panasonic-mankalla. "Kello on taas kaksikymmentä vajaa neljä – ja äiti, en ole vielä puhunut tästä asiasta – mutta nyt en ole kahteen viikkoon ottanut viin..", krapulainen Pauli ennättää supattaa kasetille, ennen kuin hänet keskeyttää kylään tuleva Lassi.
Liki naapurissa asuvan Nesiän lahkolaisperheen isä, saarnaaja Väinö, kovasti ihailee hikisiä lihaksia:"Kreikassa nuoret pojat painivat alasti ja heidän vartalonsa oli öljytty." Hänen poikansa Petteri on eri mieltä:"Paini on rumaa. Hyi, että se onkin rumaa." 
"Kyllä Petteri pitää samasta kuin isänsä!", toteaa Mamma Nesiä napakasti. Kun Petteri on ollut tuhma, hänen pitää näyttää pyllyä isälle, ja isä sivaltaa märällä vaatteella. "Isä on löytänyt Sanan. Isällä on oikeus sanoa kaikille kaikenlaista, sillä isän kieli puhuu totta."
"Alholan" nyrjähtänyt maailma muistuttaa hieman Matti Ijäksen "Katsastusta".
Myrmekologia

Myrmekologia on muurahaisiin erikoistunut tutkimusala. Myrmekologiaa tutkivia tieteilijöitä kutsutaan myrmekologeiksi. Myrmekologit ovat monesti myös etologian tutkijoita. 
Tieteenalan nimen kehitti amerikkalainen tiedemies William Morton Wheeler (1865–1937) muinaiskreikan sanan μύρμηξ (múrmēx), "muurahainen" pohjalta.
Jousiammunta kesäolympialaisissa 1908 – naisten kaksoiskansalliskierros

Jousiammunnan kansallinen kierros oli vuoden 1908 Lontoon olympialaisten ainut jousiammuntakilpailu, johon naiset saivat osallistua. Kilpailu järjestettiin 17. ja 18. heinäkuuta kahtena kierroksena. Molemmilla kierroksilla ammuttiin 48 nuolta 60 jaardin etäisyydeltä ja 24 nuolta 50 jaardin etäisyydeltä, eli yhteensä 144 nuolta kilpailussa.
Kaikki kilpailijat olivat Britanniasta. Voittoon ylsi 688 pisteellä 53-vuotias Sybil Fenton "Queenie" Newall (1854–1929), joka näin asetti olympiavoittajien ikäennätyksen naisten osalta.
Veronan maakunta

Veronan maakunta on yksi Italian maakunnista. Se sijaitsee Veneton alueen länsiosassa, Gardajärven itäpuolella Pohjois-Italiassa. Se rajoittuu Vicenzan, Padovan, Rovigon, Mantovan, Brescian ja Trenton maakuntiin ja käsittää 98 kuntaa. 
Veronan maakunnassa on runsaat 900 000 asukasta. Maakunnan pääkaupunki on Verona, jonka väkiluku on noin 250 000.
Veronan maakunta on yksi Italian tärkeistä viinintuotantoalueista, jossa tuotetaan muun muassa Valpolicella- ja Bardolino-punaviinejä sekä Soave- ja Bianco di Gustoza -valkoviinejä.
Svenska Aero

Svenska Aero AB oli 10. syyskuuta 1921 perustettu ruotsalainen lentokonetehdas, joka sijaitsi Hästholmenilla Lidingössä. Ruotsalainen ASJA-tehdas osti yhtiön vuonna 1932.
Svenska Aero AB:n alkuvaiheen toiminta koostui Caspar-Werken ja Heinkelin lentokoneiden lisenssivalmistuksesta. Tuolloin Saksa kiersi Versaillesin rauhansopimuksen ehtoja, joiden mukaan Saksa ei saa valmistaa moottorilentokoneita eivätkä saksalaiset lentoyhtiöt saaneet operoida monimoottorisilla lentokoneilla. Vuonna 1921 Saksa sai valmistaa siviililentokoneita, jotka on ensin hyväksytty voittajavaltioiden komissiossa. Saksan lentokoneteollisuus siirtyi Hollantiin, Ruotsiin ja Neuvostoliittoon.
Vuonna 1921 Carl Clemens Bücker osti travemündeläisen Caspar-Werken valmistaman tiedustelukoneen. Rauhansopimuksen vuoksi sotilaslentokoneen viennissä ulkomaille oli odotettavissa vaikeuksia, joten Bücker tutki mahdollisuutta salakuljettaa kone osina koottavaksi Ruotsissa.
Asian helpottamiseksi Ernst Heinkel ja Bücker perustivat Svenska Aero AB:n Lidingöön vuonna 1921 koneen kokoamista varten. Heinkel ja joukko saksalaisia asentajia muutti tilapäisesti Lidingöön kokoamaan koneen. 
Bücker valmisti lentokoneita Ruotsin merivoimille. Koneiden osia valmistettiin salaa Saksassa ja kokoonpano tehtiin Ruotsin merivoimien telakalla, koska Svenska Aeron tilat eivät sopineet tähän käyttöön. 
1920-luvun puolivälissä yhtiö alkoi suunnitella koneita Ruotsissa. Sven Blomberg, joka oli työskennellyt Heinkel Flugzeugwerkella, tuli pääsuunnittelijaksi. Vuonna 1930 suunnittelijaksi tuli Messerschmittin tehtaalla työskennellyt ruotsalainen Anders Andersson. Svenska Aero suunnitteli kuusi konetta, joiden myynti oli heikompi kuin saksalainen omistaja oli olettanut. Ruotsin ilmavoimat osti vain prototyypin kustakin koneesta ja sen jälkeen ulkomaisia lentokoneita.
Syksyllä 1932 yhtiö myytiin AB Svenska Järnvägsverkstädernas Aeroplanavdelningelle eli ASJAlle 250 000 kruunulla. Heinkelin kotimarkkinoilla alkoi olla jälleen kysyntää. Bücker palasi Saksaan ja aloitti siellä Bücker Flugzeugbau-tehtaan. Anders Andersson siirtyi myös Saksaan, ja palasi vasta syyskuussa 1939 Saabille. 
Kaikkiaan tehdas valmisti 58 lentokonetta, joista 7 myytiin Liettuaan ja yksi Norjaan. Vuosina 1926-1932 Ruotsin ilmavoimat hankki 15 eri konetyyppiä, joista kahdeksan tuli Svenska Aerolta.
Potala

Potala (tiib. པོ་ཏ་ལ, "Po ta la"; ) on palatsi Lhasassa, Tiibetissä. Se oli dalai-laman pääasuinrakennus aina vuoteen 1959, jolloin nykyinen dalai-lama Tenzin Gyatso pakeni Dharamsalaan, Intiaan, tiibetiläisten epäonnistuneen kapinan jälkeen. Nykyään Potala on suosittu matkailukohde ja kuuluu UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Potala on rakennettu 3 700 metrin korkeuteen Marpo Ri -kukkulan rinteelle. Laajoine sisäänpäin viettävine muureineen, joka on vain yläosasta rikkoutunut useiden ikkunoiden riveillä, ja tasaisine kattoineen Potala näyttää lähes linnoitukselta. Kukkulan eteläisellä juurella on suuri aukio, joka on suljettu muureilla ja porteilla, ja jonka sisäosassa on suuri portiikki. Useiden portaikkojen sarja johtaa kukkulan huipulle.
Rakennusryhmän keskeinen osa kohoaa valtavana nelikulmaisena rakennuksena sivurakennusten yläpuolelle päättyen samantapaisiin kullattuihin katteisiin kuin Jokhangin temppelissä. Potalan keskirakennusta kutsutaan nimellä "punainen palatsi" purppuranpunaisen värinsa takia. Siinä ovat pääsalit ja aikaisempien dalai-lamojen kappelit ja pyhäköt. Rakennus on koristeltu monimuotoisilla maalauksilla jalokivikoristein, kaiverruksin ja muine ornamentteineen.
Historia.
Tiibetiläishallitsija Songtsen Gampon oli tapana meditoida alueella ja hän myös rakennutti vuonna 637 Potalan ensimmäisen rakennuksen. Nykyisen palatsin rakentamisen aloitti viides dalai-lama Lozang Gyatso vuonna 1645. Kolme vuotta myöhemminen Potrang Karpo ("Valkoinen palatsi") oli valmis ja dalai-lama pystyi käyttämään Potalaa talvipalatsina. Vuonna 1694 valmistui Potrang Marpo ("Punainen palatsi").
1700-luvulla valmistunutta Norbulingkaa dalai-lama käytti kesäpalatsina.
Nykyään Potala toimii museona ja on Tiibetin buddhalaisten tärkein pyhiinvaelluskohde yhdessä Jokhangin temppelin kanssa.
Potala hyväksyttiin maailmanperintölistalle vuonna 1994 ja kohdetta laajennettiin käsittämään myös Jokhangin temppeli vuonna 2000 ja Norbulingka vuonna 2001.
Miljoonaohjelma

Miljoonaohjelma () oli asuntojen rakennusohjelma Ruotsissa vuosina 1965–1974. Tavoitteena oli ratkaista 1960-luvun alun akuutti asuntopula rakentamalla kymmenen vuoden aikana miljoona uutta asuntoa. Tavoite myös saavutettiin, sillä ohjelman aikana valmistui 1 006 000 asuntoa. Samanaikaisesti Ruotsissa myös purettiin heikompitasoisia vanhoja rakennuksia, joten nettolisäykseksi tuli 650 000 asuntoa. 
Tausta.
Asuntopulaa oli aikaisemmin yritetty ratkaista 1950-luvulla niin sanottujen ABC-kaupunkien (ruots. "arbete, bostad och centrum"; 'työ, asunto ja keskusta') avulla (esimerkiksi Vällingby ja Farsta). Asuntopula ei kuitenkaan hellittänyt.
Suunnitelma.
Vuonna 1964 Ruotsin valtiopäivät päätti, että maahan rakennettaisiin vuoteen 1974 mennessä miljoona uutta asuntoa. Hyvänä aikomuksena oli tarjota nykyaikaiset vaatimukset täyttävä huoneisto kohtuuhintaan. Asuntokannan taso keskimääräisesti kohosikin ohjelman myötä, tosin estetiikan kustannuksella. Vaativan tavoitteen saavuttamiseksi alettiin käyttää valmiita elementtejä, joita teollisuus teki sarjatyönä. Yhdenmukaisten ankarien linjojen ja muotojen toistuminen runsaan betonin käytön ohella loi alueille yksitoikkoisen ilmeen. Koska miljoonaohjelman tavoite kohdistui lukumääräisesti mahdollisimman suureen asuntotuotantoon, ei työpaikkojen syntymiseen alueille kiinnitetty erityistä huomiota.
Miljoonaohjelman toteuttamisen aikaan oli käynnissä ennätyksellinen muuttoaalto Suomesta Ruotsiin. Vuosien 1950 ja 1970 välisenä aikana Suomesta muutti Ruotsiin liki puoli miljoonaa ihmistä. Suuri osa heistä sai ensimmäisen asuntonsa miljoonaohjelman taloista. Muun muassa Rinkeby oli aikoinaan tunnettu nimenomaan suomalaisten asuinalueena.
Kritiikki.
Vaikka miljoonaohjelma onnistui tavoitteessaan luoda miljoona asuinhuoneistoa, ovat monet arvostelleet sen toteutustapaa ja jälkivaikutuksia. Sen maisemalliset vaikutukset ovat olleet huomattavia. Yleisimmin on arvosteltu ohjelman luoneen lukuisia rumia betonilähiöitä. Alueiden arkkitehtuuria on luonnehdittu yksitoikkoiseksi ja niitä on verrattu Itä-Euroopan entisten sosialistimaiden massatuotantona luomiin lähiöihin. Tunnetut lähiöt kuten Tukholman Rinkeby, Göteborgin Hammarkullen ja Malmön Rosengård ovat nousseet eräänlaisiksi aikakautensa symboleiksi.
Miljoonaohjelmaa on arvosteltu myös siitä, että se on osaltaan aiheuttanut ruotsalaiseen yhteiskuntaan segregaatiota. Miljoonaohjelman asunnoissa asutaan enimmäkseen vuokralla, toisin kuin Ruotsissa koko valtakunnan tasolla. Maahanmuuttajien osuus miljoonaohjelman lähiöiden asukkaista saattaa olla jopa yli 90 prosenttia, kun koko Ruotsin väestöstä maahanmuuttajia on noin 20 prosenttia. Maahanmuuttajavaltaisissa miljoonaohjelmalähiöissä esiintyy yleisesti köyhyyttä ja työttömyyttä. Sosioekonomisten ongelmien kärjistyminen on johtanut rikollisuuden ja väkivallan lisääntymiseen.
Rankin Inlet

Rankin Inlet (inuktitutiksi "Kangiqiniq" ᑲᖏᕿᓂᖅ tai "Kangirliniq" ᑲᖏᖅᖠᓂᖅ, ) on inuitien asuttama kylä Kivalliqin alueella Nunavutissa, Kanadassa. Kylä sijaitsee Hudsoninlahden länsirannalla, ja on Kivalliqin alueen keskuspaikka. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan kylän asukasluku oli 2 177, kun se vuonna 1996 oli 2 058. Kylän pinta-ala on 20,24 neliökilometriä.
Kaupungin perustivat 1957 Rankin Inletissä toimineen nikkeli- ja kuparikaivoksen omistajat. Kaivostoiminta jatkui aina vuoteen 1962. Kaivos oli ensimmäinen inuitien omistama ja johtama kaivos Kanadassa. Kaivoksen sulkemisen jälkeen on tehty useita tuloksettomia yrityksiä kehittää vaihtoehtoinen tulonlähde kaupunkilaisille. Kaupungissa on yritetty muun muassa sikojenkasvatusta, mutta sikala houkutteli kaupunkiin jääkarhuja. Myös sianliha maistui kalalle, sillä kalaruokavalmiste oli sikojen pääasiallinen ruoka.
Kylässä on pieni Rankin Inletin lentoasema, joka on ainoa kulkuyhteys muualle maailmaan. Nunavutin territorion senaattori on ehdottanut miljardin dollarin tienrakennusprojektia, tarkoituksenaan rakennuttaa maantie Churchillistä Rankin Inletiin.
Rankin Inlet oli myös ehdokkaana Nunavutin territorion pääkaupungiksi, mutta vuoden 1995 äänestyksessä pääkaupungiksi valittiin Iqaluit.
Tunnettuja Rankin Inletistä kotoisin olevia henkilöitä on muun muassa National Hockey Leaguessa pelaava Jordin Tootoo.
Jokhang

Jokhang (, ; myös Jokhangin temppeli tai Jokhangin luostari) on buddhalainen temppeli Lhasassa, Tiibetissä. Se kuuluu osana Potalan palatsin historiallista kokonaisuutta UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Kuningas Songtsen Gampo rakennutti Jokhangin vuonna 639. Temppeli on säilynyt vuosisatojen ajan buddhalaisten pyhiinvaeltajien keskuspaikkana. Temppelikompleksia on laajennettu vuosien aikana ja se peittää nykyään noin 25 000 neliömetrin alueen. Jokhang on neljäkerroksinen rakennus, jonka katot ovat peitetty kullatuilla pronssitiilillä. Arkkitehtuuriltaan temppeli edustaa intialaista viharatyyliä, tosin myöhemmät lisäykset ovat sekoittaneet mukaan intialaista, nepalilaista ja Tang-dynastian tyylejä. Katolla on symbolinen patsas, jossa kaksi peuraa reunustaa dharmachakraa, opinpyörää.
Jokhangissa on useita koristeltuja pyhäkköjä ja huoneita. Temppelirakennusten pääsali Jowo Shakyamunin buddhapatsas, joka on ehkäpä kunnioitetuin yksittäinen esine Tiibetin buddhalaisuudessa. Salissa on myös kuningas Songtsen Gampon ja tämän kahden kuuluisimman morsiamen prinsessa Wen Chengin (Kiinan keisarin Tang Taizongin tytär) ja prinsessa Bhrikutin patsaat.
Ateliers de Construction Aéronautique de Zeebrugge

Ateliers de Construction Aéronautique de Zeebrugge (ACAZ) () oli belgialainen lentokonetehdas, joka perustettiin 1923 Zeebruggessä ja alkoi toimintansa vuonna 1925 nimellä ACAZ. Englannissa yhtiö tunnettiin nimellä ZACCO.
Professori Emile Allard ja Alfred Renard suunnittelivat vuonna 1924 yhtiön ensimmäisen kokometallisen lentokoneen, ACAZ T-2:n. Siitä valmistettiin prototyyppi 
SABCAlla, mutta sen myynti epäonnistui. Vuonna 1928 suunniteltiin tiedustelukone ACAZ C.2, josta asevoimat hankkivat ainoastaan prototyypin.
Yhtiö lopetti toimintansa vuonna 1933.
Norbulingka

Norbulingka (tiib. ནོར་འུ་གླིང་ཀ་, "Nor-bu-gling-ka") on palatsi ja sitä ympäröivä puisto Lhasassa, Tiibetissä. Se toimi dalai-laman kesäasuntona 1780-luvulta Kiinan Tiibetin valtaukseen 1950-luvulle. Puiston rakennutti seitsemäs dalai-lama 1750-luvulla ja kesäasunto siitä tuli kahdeksannen dalai-laman aikana.
Palatsi sijaitsee kolme kilometriä länteen Potalasta, joka toimi talvipalatsina. UNESCO otti Norbulingkan maailmanperintöluetteloon osana Potalan palatsin historiallista kokonaisuutta vuonna 2001.
Norbulingkassa on myös eläintarha, jonka alkuperäinen tarkoitus oli säilyttää eläimiä, joita dalai-lamalle oli lahjoitettu. Heinrich Harrer auttoi 14. dalai-lamaa rakennuttamaan palatsiin elokuvateatterin 1950-luvulla.
Törnävän kartano

Törnävän eli Östermyran kartano sijaitsee Seinäjoen Törnävällä, Tikkukosken rannalla muutama kilometri kaupungin keskustasta etelään. Kauppias ja laivanvarustaja Abraham Falander (aateloituna Wasastjerna) rakennutti alueelle vuonna 1798 rautaruukin ja vuoden 1806 paikkeilla itse päärakennuksen. 
Kustavilaistyylinen päärakennus edustaa karoliinista pohjakaavaa, jossa on keskeissali ja sen ympärillä muita huoneita. Viimeistään vuonna 1806 valmistuneet hirsiseinät maalattiin punamullalla. Puiset, vuosina 1833-1834 rakennetut rapatut siipirakennukset edustavat empirearkkitehtuuria. 
Ruutitehdas perustettiin vuonna 1825. Alueen muita asuinrakennuksia päärakennuksen lisäksi ovat niin sanotut Punatulkkutalot, jotka rakennettiin samoihin aikoihin päärakennuksen kanssa, alun perin rautaruukin seppien asunnoiksi. Myöhemmin niissä asui myös kartanon pehtoori ja kirjanpitäjiä. Kartanosta kehittyi 1800-luvun jälkipuoliskolla Etelä-Pohjanmaan maatalouden keskus, ja se oli maanviljelyn ja karjanhoidon mallitila.
Puutarha valmistui vuonna 1835 puutarhuri Kuulan johdolla Gustaf Adolf Wasastjernan aikana, ja hänet kutsuttiin Suomen puutarhaviljelyseuran jäseneksi.
1850- ja 1860-luvuilla Gustaf August Wasastjernan ja tämän puoliso Mathilda Donnerin (1825–1897) aikana kiinnitettiin huomiota kartanonpuiston kunnostamiseen. Arkkitehti Georg Theodor von Chiewitziä pyydettiin uudistamaan puistoa ja puutarhaa ja hän teki englantilaistyyppiset puistosuunnitelmat vuonna 1856 ja 1858. Vuonna 1864 puutarha-arkkitehti Knut Forsberg inventoi alueen, ja seuraavana vuonna hän sai valmiiksi suunnitelman puiston uudistamiseksi. Puistossa oli muun muassa huvimaja, muotoonleikattuja pensaita, ruusutarha ja kasvihuone. Puisto pääsi kuitenkin rappeutumaan pahoin 1900-luvun alkupuolella. Seinäjoen tultua kaupungiksi puistoaluetta laajennettiin ja kunnostettiin. Vuonna 1979 Törnävän kartanon joenpuoleinen puutarha entistettiin 1800-luvun asuun. 
Kartanon omistanut Wasastjernan suku joutui taloudellisiin vaikeuksiin 1860- ja 1870-lukujen taitteessa, mikä johti siihen, että kartano myytiin henkivakuutusyhtiö Kalevalle 1890. Vuonna 1903 Östermyran kartano siirtyi hovioikeudenasessori Konstantin Törnuddin omistukseen. Hän nimesi kartanon Törnäväksi syntymäpaikkakuntansa Tyrnävän ruotsinkielisen nimen mukaan. Törnudd testamenttasi kartanon maineen Seinäjoen kunnalle vuonna 1925. Seinäjoen omistuksessa kartanon on palvellut mitä moninaisimmassa tehtävissä: se on muun muassa toiminut luontaisparantolana, talouskouluna, sotasairaalana, jossa myös Mannerheim-ristin ritari Lauri Törni vietti aikaansa vuonna 1942 haavoituttuaan. Vuodesta 1984 asti kartano on toiminut Seinäjoen kaupungin juhlahuoneistona ja edustustilana.
Törnävän kartanon pihapiirissä olevassa harmaakivisessä navettarakennuksessa toimii nykyään myös Etelä-Pohjanmaan museo.
ASJA

ASJA, "AB Svenska Järnvägsverkstädernas Aeroplanavdelning", oli ruotsalainen lentokonetehdas, joka toimi Linköpingissä. Se oli ruotsalaisen junatehtaan "AB Svenska Järnvägsverkstäderna" tytäryritys. ASJA:sta kehittyi sittemmin Svenska Aeroplan AB eli SAAB.
ASJAn toiminta alkoi 1930-luvun alussa. Sen pääsuunnittelijan toimi Sven Blomberg, joka oli toiminut suunnittelijana aiemmassa Svenska Aero-yhtiössä, jonka ASJA osti vuonna 1932 saksalaiselta C.C. Bückeriltä. 
Vuonna 1936 yhtiö neuvotteli Boforsin kanssa yhteisen lentokonetehtaan perustamisesta. Tammikuussa 1937 näin kävikin: ja 31. maaliskuuta 1937 syntyi AB Förenade Flygverkstäder (AFF). 
Yhteistyö ASJA:n, Boforsin ja AFF:n välillä ei onnistunut. Siksi perustettiin uudestaan yhtiö nimeltään Svenska Aeroplan AB (SAAB) ASJA:n pohjalta.
Acta Philosophica Fennica

Acta Philosophica Fennica on Suomen filosofisen yhdistyksen 
tiedejulkaisu, joka julkaisee pääasiassa tieteellisiä filosofisia artikkeleita. Julkaisu on ilmestynyt vuodesta 1935. Sen nykyinen päätoimittaja on Ilkka Niiniluoto, ja sen toimituskuntaan kuuluvat Timo Airaksinen, Leila Haaparanta, Risto Hilpinen, Simo Knuuttila ja Gabriel Sandu.
"Acta Philosophica Fennica" on tarkoitettu yhdistyksen kansainväliseksi julkaisusarjaksi, siinä missä yhdistyksen toinen julkaisu "Ajatus" on suunnattu pääasiassa suomalaiselle yleisölle. Julkaistut artikkelit ovat nykyisin pääasiassa englanninkielisiä, mutta aiemmin julkaisussa on ilmestynyt paljon muun muassa saksankielisiä artikkeleita.
Julkaisu ilmoittaa, että sen alaan kuuluvat kaikki filosofiset perinteet, mutta se on keskittynyt ennen kaikkea suomalaisten filosofien ja heidän inspiroimansa ajattelun esittelyyn. Viime aikoina julkaisu on ilmestynyt yhdestä kolmeen kertaan vuodessa.
Spišin linna

Spišin linna () on yksi Keski-Euroopan suurimmista linnoista Slovakian koillisosassa, Spišské Podhradien kaupungissa Prešovin alueella. Linna liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1993.
Linna rakennettiin 1100-luvulla 634 m korkealle vuorelle, paikalla aiemmin sijainneen slaavilinnoituksen tilalle. Siitä tuli alueensa poliittinen, hallinnollinen ja taloudellinen keskus. Vuoteen 1464 se oli unkarilaisten kuninkaiden omistuksessa, sen jälkeen paikallisilla mahtisuvuilla ja vuodesta 1945 alkaen valtiollista omaisuutta.
Pentti Saikkonen

Pentti Juhani Saikkonen (s. 12. helmikuuta 1952 Lahti) on suomalainen tilastotieteen professori emeritus. Hän on opiskellut ja tehnyt uransa Helsingin yliopistossa.
Saikkonen syntyi kirvesmies Tauno Saikkosen ja ravintolaemäntä Helmi Oittisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1975 on Eija Sundman.
Saikkonen tuli ylioppilaaksi Kannaksen yhteislyseosta Lahdessa 1971. Hän suoritti Helsingin yliopistossa valtiotieteen maisterin tutkinnon vuonna 1975 ja tohtorin tutkinnon vuonna 1986 pääaineenaan tilastotiede. Hän toimi professorina vuodesta 1998, mutta on nyttemmin siirtynyt emeritusprofessoriksi. Sitä ennen hän oli apulaisprofessori vuosina 1992–1998. Saikkonen toimi myös assistenttina ja projektitutkijana Helsingin yliopistossa sekä useaan otteeseen Suomen Akatemian tutkijana. Vierailevana tutkijana hän on työskennellyt sekä Amsterdamissa että Humboldt-yliopistossa Berliinissä. 
Tutkimuksessaan Saikkonen on keskittynyt aikasarja-analyysiin. Hän on julkaissut korkeatasoisissa ekonometrian julkaisuissa mukaan lukien "Econometrica". Hän sijoittui myös erittäin korkealle vuonna 1998 tehdyssä kansainvälisessä ekonometrikkojen julkaisujen lukumäärää tarkastelleessa tutkimuksessa .
Saikkonen on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2011. Saikkoselle ja Timo Teräsvirralle myönnettiin vuoden 2011 Eino H. Laurila -kansantulomitali tunnustuksena heidän kansainvälisesti arvostetusta tutkimustyöstään aikasarjaekonometrian alalla.
Arviat

Arviat (, aiemmalta nimeltään "Eskimo Point") on asutuskeskus Hudsoninlahden länsirannalla Kivalliqin alueella Nunavutissa, Kanadassa. Kylä sai nykyisen nimensä 1. kesäkuuta 1989. Nykyinen nimi on johdettu inuktitutin sanasta "arviq", joka tarkoittaa grönlanninvalasta. Kylän asukasluku vuoden 2001 väestönlaskennassa oli 1 899. 95 % asukkaista on inuiteja. Kylän on Nunavutin eteläisin asutuskeskus ja se sijaitsee lähellä Kanadan maantieteellistä keskipistettä.
Ainoat kulkuyhteydet ovat lentokone sekä vuosittainen meriproomulla suoritettava huolto- ja rahtikuljetus. Kaupungissa on pieni Arviatin lentoasema. Nunavutin hallitus ja senaattori Willie Adams tutkivat mahdollisuutta rakentaa maantie Manitoban Churchillistä Arviatin kautta Rankin Inletin kaupunkiin.
Telatykistö

Telatykistö (artillery, Self Propelled Gun) on panssaroidulla itsevetävällä alustalla varustettua tykistöä. Mekanisoiduissa tai panssariyhtymissä käytettävillä telatykeillä ammutaan alakulmilla epäsuoraa tulta koko taistelualueen syvyydessä, erikoisampumatarvikkeilla jopa 30–40 kilometriin saakka.
Telatykeistä voidaan erottaa suojaustason perusteella kaksi päätyyppiä, "telatykit" ja "panssaritykit". Telatykeissä, eli telakanuunassa, telahaupitsissa tai jo vanhentuneessa tyypissä, telamörssärissä, miehistölle ei ole tarjolla panssarisuojaa tulitoiminnan aikana. Panssaritykeissä, eli panssarihaupitseissa tai harvinaisissa panssarikanuunoissa, taas miehistö voi toimia jatkuvasti panssarin suojissa. Nykyisissä panssaritykeissä tykki on usein sijoitettu kääntyvään torniin. Nykyisin itseliikkuvaa tykistöä on sijoitettu myös kuorma-autoihin perustuvalle pyöräalustalle.
Telatykistön etuina vedettäviin kenttätykkeihin verrattuna ovat maastoliikkuvuus, nopea asemaan ajo ja siitä poistuminen sekä miehistön kevyt panssarisuoja. Esimerkiksi kuudesta telatykistä muodostuva patteri voidaan ajaa tuliasemaan minuuteissa, eikä tuliasema vaadi linnoittamista tai langallisten viestiyhteyksien rakentamista. Myös patterin ja patteriston komentopaikka on liikkuva, useimmiten tarkoitusta varten räätälöity komentovaunu.
Tykistön kaliiperi on nykyisin yleensä 152 mm tai 155 mm. Suomen puolustusvoimissa yhtymätason tykistöryhmillä on käytössä noin 27,5 kilometrin kantamaan kykenevä 152 TelaK 91 -tyyppinen 152 mm telakanuuna, jonka alkuperäinen venäläinen tyyppinimi on 2S5, lempinimeltään Giatsint-S (). Prikaatitasolla panssariprikaatin kenttätykistörykmenteissä pääaseena on noin 15 kilometrin kantamaan kykenevä 122 panssarihaupitsi 74 (venäläinen tyyppinimi 2S1, lempinimi Gvozdika, ), joka on panssaroidulla itsevetävällä alustalla liikkuva, panssarijoukoille epäsuoraa tulitukea antava haupitsi.
Thulin

AB Thulinverken oli ensimmäinen ruotsalainen lentokonetehdas Landskronassa. 
Yhtiön historia.
Tohtori Enoch Thulin perusti vuonna 1913 yhdessä Oscar Askin kanssa Aeroplanvarved i Skåne-yhtiö (AVIS). Se rakensi kaksi Blériot XI -konetta nimellä Thulin A. Thulin osti toisen osakkaan pois vuonna 1914, kun ilmailuala alkoi kehittyä ensimmäisen maailmansodan seurauksena. Yhtiö vaihtoi nimensä muotoon "AB Enoch Thulins Aeroplanfabrik" (AETA) . Loput 21 Bleriot-kopiota tehtiin uudistuneessa yhtiössä. Morane-Saulnier 3L konetta valmistettiin nimellä Thulin B ja Morane-Saulnier Parasolia nimellä Thulin D, molempien valmistus alkoi syksyllä 1914.
Enoch Thulin perusti lentokoulun, jonka pari konetta tuotiin Suomeen valkoisille joukoille. Thulinin tehdas myi koneita Tanskalle ja Hollannin laivaston lentojoukoille. 
Yhtiö ajautui rahoitusvaikeuksiin jo I maailmansodan aikana ja ajautui konkurssiin vuonna 1920. Ruotsin (tulevat) ilmavoimat ostivat lentokoneita mm. Itävallan Phönix-tehtaalta. Viranomaiset halusivat kaksitasoja, Thulin valmisti lähinnä 1-tasoja.
Vuonna 1920 Thulin alkoi valmistaa autoja. Autotuotanto jatkui vuoteen 1928. 
Vuonna 1922 yhtiö muuntui muotoon "AB Thulinverken". 
Yhtiö valmisti myös ajoneuvojen jarruja. Tämä johti yhtiön jarrutuotannon sulautumiseen vuonna 1958 vuonna 1913 perustettuun Svenska AB Bromsregulator-yhtiöön. Loppuosa Thulinverkenistä on nykyisin osa SAB Wabco AB-yhtiötä. Sen on vuodesta 2004 alkaen omistanut ranskalainen Faiveley Transport.
Benner &amp; Benner

Benner &amp; Benner on Helsinkiin sijoittuva suomalainen lakimiessarja, jota tehtiin yhteensä 18 jaksoa vuonna 2001. Sarjaa esitettiin MTV3-kanavalla. Sarjan käsikirjoittivat Kirsti ja Katri Manninen.
Pääosan esittäjä Milka Ahlroth esitti Silja Benneriä, tiukkaa asianajajaa joka tasapainoilee hoitaessaan rapistuvaa avioliittoaan sekä mitä erinäisimpiä oikeustapauksia. Ohjelmassa oli myös yliluonnollinen puolensa: Kristo Salmisen esittämä lakitoimiston siivooja Rafael Mustavuori rakastui sarjan aikana Siljaan ja osoittautui myöhemmin enkeliksi. Ohjelma keräsi luonteensa vuoksi sekä kiitosta että kritiikkiä.
"Benner &amp; Benner" sai vuonna 2002 televisio- ja radioalan koulutusrahasto Kouran palkintojenjaossa fiktiosarjan kunniamaininnan.
Tietoliikenneverkko

Tietoliikenneverkko on laitteista ja niiden välisistä viestiyhteyksistä koostuva verkko, jota käytetään informaation välittämiseen. 
Tietoliikenneverkkoja ovat esimerkiksi:
Tietokoneverkkojen mittakaavoja:
Kuujjuarapik

Kuujjuarapik ( ’pieni suuri joki’) on eteläisin inuitien asuttama kylä Nunavikin alueella pohjoisessa Québecissä, Kanadassa. Kylä sijaitsee Hudsoninlahteen laskevan Grande Rivière de la Baleine -joen varrella lähellä joen suuta. 
Kylän asukasluku oli vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan 555. Lisäksi läheisessä Whapmagoostuin kylässä asuu noin 800 asukasta, jotka ovat sukujuuriltaan cree-intiaaneja.
Kuujjuarapikiin ei ole tie- tai laivayhteyttä, vaan ainoa liikenneyhteys on lentokone sekä kesäisin vene. Kylässä sijaitsee Kuujjuarapikin lentokenttä. Lähin toinen inuitien asuttama asutuskeskus on 160 kilometrin päässä pohjoiskoillisessa sijaitseva Umiujag.
Inuitit ja creet ovat asuneet yhdessä jokisuiston alueella vuodesta 1950. Tätä ennen inuitit asuivat enimmäkseen rannikkoalueilla, kun taas creet asuivat sisämaassa.
Historia.
1700-luvun puolessa välissä Hudson's Bay Company perusti Fort Richmond -nimisen kauppa-aseman Grande Rivière de la Baleine -joen varrelle. Kauppa-aseman ympärille kehittyi myöhemmin asutuskeskus, jonka ranskankielinen nimi oli Poste-de-la-Baleine. Englantilaiset kutsuivat paikkaa nimellä Great Whale River. Kylään perustettiin 1880-luvulla protestanttien lähetysasema.
Toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain asevoimat perusti joen suulle sotilastukikohdan, joka työllisti paikallista väestöä. Vuonna 1955 paikkakunnalle perustettiin tutka-asema, joka oli osa Mid-Canada Line -tutkajärjestelmää. Tutka-asema suljettiin jo 1965, mutta sen olemassaolo takasi pysyvän asutuksen syntymisen.
Jason (sarjakuvapiirtäjä)

Jason oikealta nimeltään John Arne Sæterøy (s. 1965) on norjalainen sarjakuvapiirtäjä. Hän on tunnettu pelkistetyistä piirrostyylistään ja lähes sanattomista sarjakuvistaan. Useat teoksien hahmoista ovat antropomorfeja eli ihmisten lailla käyttäytyviä eläimiä. Jasonin teoksia on julkaistu Norjassa, Ruotsissa, Suomessa, Tanskassa, Ranskassa, Alankomaissa, Espanjassa, Slovakiassa, Itävallassa, Saksassa ja Yhdysvalloissa.
Ensimmäisen kerran Jasonin piirroksia esiintyi norjalaisessa sarjakuvalehdessä KonK. Vuonna 1989 hän pääsi opiskelemaan graafista suunnittelua ja kuvitusta taidekoulu Strykjernetiin, Osloon. Ensimmäinen albumi "Lomma ful av reng" oli tyyliltään realistinen. Vuonna 1997 hän alkoi piirtää sarjakuvalehti "Mjaumjau"ta. Jasonin sarjakuvien aiheet vaihtelevat paljonkin, "Ventt litt..." (2002) on koskettava nuoruuskuvaus, "Jernevognen" (2003) mukailee Stein Rivertonin arvoitusdekkaria ja "Den hemmelighetsfulle mumie" (2001) sisältää lyhyitä ja humoristisia sarjakuvia. Ainoa suomeksi julkaistu albumi "Hys!" sisältää kirjaimia vain kojujen kylteissä ja onomatopoeettisissa äänteissä.
Nunavik

Nunavik () on alue Kanadan Atlantinrannikolla. Se muodostuu Québecin provinssin pohjoisimmasta kolmanneksesta, ja sijaitsee kokonaisuudessaan alueen etelärajan muodostavan 55. leveyspiirin pohjoispuolella. Vuonna 2007 alueelle ehdotettiin itsehallinnollisen alueen perustamista.
Alue on Québecin inuitien kotialue, ja sen väkiluku on noin 11 000. Asukkaista 90 prosenttia on inuiteja. Asutus on keskittynyt alueen neljääntoista inuit-kylään sekä cree-intiaanien asuttamaan Whapmagoostuin kylään.
"Nunavik" tarkoittaa "asuinpaikkaa" paikallisella inuktitutin kielen murteella. Alueen asukkaat kutsuvat itseään nimeällä "Nunavimmiut". Vuoteen 1912 saakka alue oli osa Luoteisterritorioihin kuulunutta Ungavan aluetta.
Maantiede.
Nunavik on laaja, noin 507 000 neliökilometrin laajuinen alue, joka sijaitsee Québecin pohjoisosassa Hudsoninlahden ja Atlantin valtameren välisellä Ungavan niemimaalla. Osalla aluetta vallitsee arktinen, osalla subarktinen ilmasto.
Alueen erottavat Nunavutin territoriosta Hudsoninlahti lännessä sekä Hudsoninsalmi ja Ungavanlahti pohjoisessa. Nunavikilla on yhteistä rajaa Québeciin kuuluvan Côte-Nordin alueen kanssa sekä Newfoundlandin ja Labradorin provinssiin kuuluvan Labradorin alueen kanssa. Ungavan niemimaa muodostaa kaksi kolmasosaa Nunavikin alueesta.
Hallinto.
Nunavik kuuluu Jamesinlahden alueen (Jamésie Territoryn) kanssa Nord-du-Québecin hallintoalueesen.
Vuoden 1978 James Bay and Northern Quebec Agreement ja Kativikin aluehallinnon perustaminen johtivat Nunavikin alueen laajempaan poliittiseen itsehallintoon. Kaikki alueen asukkaat ovat äänioikeutettuja alueellisissa vaaleissa. Kativikin aluehallinnon rahoituksesta puolet tulee Québecin hallitukselta, neljännes Kanadan liittovaltion hallinnolta ja loput paikallisista tuloista. Kuujjuaqissa kotipaikkaansa pitävä Makivik Corporation edustaa Pohjois-Québecin inuiteja hallituksien ja aluehallintojen yhteistyössä. 
Whapmagoostuin cree-intiaanikylä kuuluu osana Cree Regional Authorityyn, joka puolestaan on osa cree-intiaanien suurneuvostoa ("Grand Council of the Crees").
Talous.
Laajan alueen maaperässä on monia rikkauksia. Kaivannaisista odotettiin saatavan tuloja kaivosyhtiöiltä.
Liikenne.
Nunavikin tärkein liikenneyhteys on lentoliikenne. Alueella ei ole teitä, jotka yhdistäisivät sen muuhun provinssiin. Route Transtaïga ("Trans-Taiga Road") päättyy 55. leveyspiirin lähelle Caniapiscaun patoaltaalle, useiden satojen kilometrien päähän Kuujjuaqin kylästä. Lentoliikennettä alueen kyliin on ympäri vuoden, lisäksi alueella on kesäisin ja syksyisin tarjolla laivayhteyksiä.
Crusell-viikko

Crusell-viikko on Uudessakaupungissa vuosittain vietettävä kansainvälinen musiikkitapahtuma. Se järjestetään heinäkuun viimeisellä viikolla niin että viimeiset testivaalipäivät saattavat ulottua elokuun puolelle. Ensimmäinen Crusell-viikko pidettiin vuonna 1982. Crusell-viikko painottuu puupuhaltimiin ja se on nimetty säveltäjä-klarinetisti Bernhard Henrik Crusellin mukaan. Tapahtuman järjestää Crusell-seura. Crusell-viikkoon kuuluvat konserttien lisäksi puupuhallinkurssit, joiden opettajina toimivat tunnetut kotimaiset ja ulkomaiset puupuhallintaiteilijat.
Bromman lentoasema

Bromman lentoasema (, virallisesti ) on lentoasema Tukholmassa Ruotsissa. Lentoasema sijaitsee vain yhdeksän kilometrin päässä Tukholman keskustasta Bromman kaupunginosassa. Brommassa on yksi kiitotie (12/30).
Bromman alkuperäinen lentoasemarakennus rakennettiin 1934–1936 ja sen suunnittelivat arkkitehdit Paul Hedqvist ja Nils Tesch. Bromma oli Tukholman kansainvälinen lentoasema vuoteen 1962, jolloin uusi Arlandan lentoasema syrjäytti sen.
Bromman lentoasema on tarkoitus sulkea ja purkaa viimeistään 2030-luvulla. Lentoasemaa operoiva valtionyhtiö Swedavia julkaisi jo vuonna 2020 raportin, jonka mukaan Bromman lentoaseman operoiminen ei tulevaisuudessa ole taloudellisesti kannattavaa.
Tukholman kaupunginvaltuusto on pyrkinyt useasti irtisanomaan lentoaseman vuokrasopimuksen, jotta alueelle voitaisiin rakentaa asuntoja helpottamaan Tukholman asuntopulaa. Varsinkin oikeistopuolue moderaatit on kuitenkin kannattanut lentoaseman säilyttämistä.
Lentoyhtiöt ja kohteet.
Vuoden 2025 alusta Bromman lentoasemalta operoi ainoastaan ruotsalainen virtuaalilentoyhtiö Västflyg. Yhtiö lentää Brommasta Trollhättaniin Nyxairin operoimilla lentokoneilla.
Aiemmin lentoaseman suurimpana operoijana toiminut BRA siirsi kaiken Tukholman lentotoimintansa Arlandan lentoasemalle vuoden 2025 alusta, kun se alkoi operoida lentoja SAS:lle. Samoin Finnair lopetti lentotoiminnan Brommaan vuoden 2024 lopussa.
Uudistukset.
Lentoasemaa ei oltu juuri modernisoitu 1950-luvun jälkeen ennen kuin vasta 2010-luvun loppupuolella. Syksyllä 2017 avattiin uusi saapumisaula.
Luettelo tenniksen WTA-maailmanlistan ykköspelaajista

Tämä on luettelo WTA-tenniksen maailmanlistan ykköspelaajista vuodesta 1975 lähtien.
Joulukuussa 2007 todettiin australialaisen Evonne Goolagongin olleen tilastoykkösenä kahden viikon ajan huhti-toukokuussa 1976. Maailmanlistan ykkössija oli tuolloin virheellisesti merkitty Chris Evertille.
Vuoden 2014 syyskuun loppuun mennessä kaikkiaan 20 eri pelaajaa oli käynyt WTA-maailmanlistan kärkipaikalla.
"Päivitetty 11. syyskuuta 2016"
Maailmanlistan ykköspelaajat kauden lopussa.
Lähde: "WTA"
Jussi Särkkä

Jussi Särkkä (s. 1961) on suomalainen fagotisti. 
Särkkä opiskeli musiikkia Joensuussa ja myöhemmin Sibelius-Akatemiassa. Hän on ollut vakituisesti kiinnitettynä Joensuun kaupunginorkesterissa, Helsingin kaupunginorkesterissa ja Suomen kansallisoopperan orkesterissa, ja vuodesta 1995 2. soolofagotistina Radion sinfoniaorkesterissa. 
Särkkä oli yksi Avanti!:n perustajajäsenistä ja on myös Suomalaisen Kamariorkesterin soolofagotisti. Hän on esiintynyt muun muassa Kuhmon ja Naantalin kamarimusiikkijuhlilla ja toimii Kerberos-yhtyeen jäsenenä . Särkkä on esiintynyt laajasti kotimaisten orkesterien ja myös English Chamber Orchestran, Camerata Irelandin, Tallinnan kamariorkesterin ja Moskovalaisen Kamariorkesterin solistina.
Hän on fagottimusiikin lehtori ja vastuuopettaja Taideyliopiston Sibelius-Akatemiassa ja toimi vuosina 2006-2011 Crusell-viikkojen taiteellisena johtajana. Opettajana hän on vieraillut lukuisissa eurooppalaisissa musiikkikorkeakouluissa ja toiminut kansainvälisten puhallinkilpailujen juryissä muun muassa Bayreuthissa.
Särkkä on toiminut myös lukuisissa luottamustehtävissä, muun muassa Helsingin Muusikot r.y.:n pitkäaikaisena puheenjohtajana, Suomen oboe-ja fagottiseuran puheenjohtajana sekä HKO:n ja RSO:n orkesterivaltuuskuntien puheenjohtajana.
Route Transtaïga

Route Transtaïga () on 666 kilometrin mittainen tieosuus pohjoisessa Québecissä, Kanadassa. Tie kulkee pääasiassa asumattomien seutujen lävitse, ja se on koko matkaltaan sorapintainen. Tien pohjoispää sijaitsee Caniapiscaun patoaltaan luona, ja se on etäimmällä sijaitseva piste mistään kaupungista tietä pitkin mitattuna Pohjois-Amerikassa. Matkaa tien päätepisteestä lähimpään kaupunkiin, Québecin Radissoniin, on 745 kilometriä. Tästä huolimatta tien päätepiste on lähellä Scheffervillen kaupunkia, mutta kaupunkiin ei ole tieyhteyttä. Tie päättyy hieman ennen Nunavikin alueen etelärajaa.
Route Transtaïga haarautuu Route de la Baie Jamesin maantieltä kilometrillä 544. Alun perin Route Transtaïga rakennettiin rakennustarvikkeiden kuljetusväyläksi Hydro-Quebecin omistamien Caniapiscau- ja La Grande -jokien vesivoimaloiden rakennustöiden aikana. Tien varsilla on useita pieniä taloryhmiä, jotka järjestävät kalastus- ja metsästysretkiä erämaahan. Joistakin paikoista on saatavilla myös polttoainetta ja ruokaa sekä yöpaikkoja.
Kuten tien nimikin kertoo, tie kulkee halki provinssin laajojen boreaalimetsien, ja maisemaa hallitsevat kitukasvuoset männyt ja kuuset, suot ja kalliorykelmät. Sana "taiga" on venäjää ja tarkoittaa boreaalista kasvillisuusvyöhykettä.
On ehdotettu, että Route Transtaïgaa jatkettaisiin Caniapiscausta pohjoiseen Scheffervilleen sekä useiden satojen kilometrien päässä sijaitsevaan Kuujjuaqin kylään.
Ed Lauter

Edward Matthew ”Ed” Lauter (30. lokakuuta 1938 Long Beach, Long Island, New York – 16. lokakuuta 2013 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä. Ennen näyttelijänuraansa hän toimi stand up -koomikkona.
Ed Lauter esiintyi muun muassa elokuvissa "Luunmurskaajat" (1975), "Cujo – kauhun silmät" (1983), "Neropatti" (1985), "Väkivallan vihollinen 3" (1985), "Youngblood – lätkä veressä" (1986), "Raaka keikka" (1986), "" (1987), "True Romance" (1993), "Not Another Teen Movie" (2001) sekä "Seraphim Falls" (2006).
Hän esiintyi myös lukuisissa televisiosarjoissa, joista mainittakoon "Salaiset kansiot", "A-Team" ja "Star Trek – uusi sukupolvi".
Joanne Pavey

Joanne Pavey (s. 20. syyskuuta 1973 Honiton, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen kestävyys- ja keskimatkojen juoksija.
Pavey aloitti kansainvälisen kilpauransa 1997 osallistumalla Ateenan MM-kisoihin, joissa hän karsiutui 1 500 metrin juoksun välierissä. Sydneyn olympialaisissa hän sijoittui 5 000 metrin juoksussa kahdenneksitoista ajalla 14.58,27. Edmontonin MM-kisoissa 2001 hän oli samalla matkalla yhdestoista. Vuonna 2002 hän juoksi 5 000 metrillä Euroopan cupissa toiseksi, Kansainyhteisön kisoissa viidenneksi ja Münchenin EM-kisoissa samoin viidenneksi. IAAF:n GP-finaalissa hän oli 3 000 metrin juoksussa viides ja yleisurheilun maailmancupissa 5 000 metrillä kolmas.
Pavey osallistui 2003 Lausannen maastojuoksun MM-kisoihin sijoittuen lyhyellä matkalla neljänneksikymmenenneksi. Samana vuonna hän juoksi Eurooppa-cupissa toiseksi 5 000 metrillä ja Pariisin MM-kisoissa kymmenenneksi 1 500 metrillä. Kauden lopuksi hän oli 1 500 metrillä neljäs ajalla 4.01,79 ja 3 000 metrillä kolmas ajalla 8.37,89. 2004 Pavey sijoittui Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 3 000 metrillä viidenneksi ja voitti EM-pronssia maastojuoksun EM-kisoissa pitkällä matkalla. Ateenan olympialaisissa hän karsiutui 1 500 metrillä alkuerissä ja sijoittui 5 000 metrillä viidenneksi ajalla 14.57,87. hän sijoittui 3 000 metrillä neljänneksi. 2005 hän keskeytti loppukilpailun sisäratojen EM-kisoissa 3 000 metrillä ja sijoittui Helsingin MM-kisoissa 5 000 metrillä viidenneksitoista. 2006 Kansainyhteisön kisoissa hän sijoittui 5 000 metrillä toiseksi ja Euroopan cupin superliigassa 3 000 metrillä ensimmäiseksi. Göteborgin EM-kilpailuissa hän sijoittui 5 000 metrin juoksussa neljänneksi. Maastojuoksun EM-kilpailuissa hän oli kahdeksan kilometrin matkalla kahdeksas.
Vuonna 2007 Pavey sijoittui sisäratojen EM-kilpailuissa 3 000 metrillä kuudenneksi. Osakan MM-kilpailuissa hän sijoittui 5 000 metrillä yhdeksänneksi ja 10 000 metrillä alun perin neljänneksi, mutta nousi myöhemmin pronssille Elvan Abeylegessen dopinghylkäyksen jälkeen. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui 10 000 metrin juoksussa lopulta dopinghylkäysten jälkeen kymmenenneksi. Hän oli toinen Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen 5 000 metrillä 2010. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui 10 000 metrillä toiseksi ajalla 31.49,03. Lontoon olympialaisissa hän oli seitsemäs sekä 5 000 että 10 000 metrillä.
Pavey sijoittui Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 5 000 metrillä kolmanneksi ajalla 15.08,96. Hän voitti 10 000 metrin Euroopan-mestaruuden Zürichissä 2014 ajalla 32.22,39. Samojen kilpailujen 5 000 metrillä hän sijoittui seitsemänneksi. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui 10 000 metrillä viidenneksi ajalla 31.34,61 ja Rio de Janeiron olympialaisissa viidenneksitoista ajalla 31.33,44.
Fotogrammetria

Fotogrammetria on tekniikka, joka käyttää valokuvia kohteiden kolmiulotteiseen mittaukseen. Valokuvia maastosta lentokoneesta käsin on otettu 1930-luvulta saakka.
Fotogrammetriaa käytetään kartoitukseen ja aihe kuuluu maanmittausoppiin. Tunnetuin fotogrammetrisista sovelluksista on ilmakuvaus, jota käytetään monien kartoitusten pääasiallisena tietolähteenä. Kohteena olevasta alueesta otetaan riittävästi ilmakuvia, jotta jokainen maastonkohta on löydettävissä vähintään kahdelta eri kuvalta. Kun kuvien suhteet toisiinsa ja maastoon on selvitetty, voidaan kohteen sijainti määrittää kuvista kolmiulotteisesti. Ilmakuvia käytetään erilaisten karttojen tekemiseen, maaston topografiseen kartoitukseen ja maastomallimittauksiin vaikkapa tiensuunnittelua varten.
Kehitysaskeleet digitaalikameroissa, tietokoneiden suorittimissa ja laskennallisissa menetelmissä ovat laajentaneet tekniikan käyttömahdollisuuksia. Nykyään fotogrammetriassa käytetään pääasiassa digitaalisia kuvia, joita voidaan käsitellä automaattisin ja puoliautomaattisin menetelmin (kuvankäsittely). Fotogrammetrian uusimpia ja nopeasti yleistyviä käyttökohteita ovatkin erilaiset 3D-konenäkösovellukset. Niitä käytetään lääketieteen, teollisuuden laadunvalvonnan, robotinohjauksen ja tieteellisen tutkimuksen mittaustehtävissä.
Myös eräissä viihdesovelluksissa kuten "Microsoft Flight Simulator" on käytetty fotogrammetriaa ulkomaailman mallintamiseen.
Burger Ranch

Burger Ranch on portugalilainen pikaruokaketju. Sillä oli vuoden 2005 lopussa 22 ravintolaa eri puolilla Portugalia. Niistä kaksikymmentä sijaitsi Manner-Portugalissa ja kaksi muuta Madeiralla ja Azoreilla. 
Burger Ranchilla on ravintoloita Albufeirassa, Alcochetessa, Amadorassa, Funchalissa, Lagosissa, Lissabonissa, Mercêsissä, Ponta Delgadassa, Portimãossa, Santarémissa, Silvesissä, Torres Novasissa ja Viseussa.