tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
The Yellow and Black Attack

The Yellow and Black Attack! on kristillisen metalliyhtye Stryperin ensimmäinen julkaisu. EP:ltä ei julkaistu yhtään singleä, ja sitä painettiin vain noin 20 000 kappaletta, koska levy-yhtiö oli epävarma siitä, kuinka hyvin kristillinen metallimusiikki myisi markkinoilla.
Yhtyeen menestyksekkään esikoisalbumin "Soldiers Under Command" jälkeen "The Yellow and Black Attackista" tehtiin uusi painos. Se julkaistiin 10. elokuuta 1986. EP:hen oli lisätty kaksi kappaletta: "Reason for the Season" (joka ilmestyi alun perin jouluaiheiselle 12-tuumaisella singlellä "Winter Wonderland") sekä yksi aivan uusi kappale, "My Love I'll Always Show".
Vaikka "The Yellow and Black Attack" oli alun perin EP, monet pitävät sitä oikeastaan yhtyeen toisena kokopitkänä albumina.
Lichtenrade

Lichtenrade on kaupunginosa () Saksan pääkaupungissa Berliinissä. Se kuuluu Tempelhof-Schönebergin hallintoalueeseen ("Bezirk") ja sijaitsee aivan kaupungin etelärajalla. Kaupunginosassa asui vuoden 2011 lopussa 49 489 asukasta. Sen pinta-ala on 10,1 km² ja väestötiheys 4900 as./km².
Historia.
Varhaisin maininta Lichtenradesta on peräisin keisari Kaarle IV:n kirjoituksista vuodelta 1375. Alue kehittyi ja moninkertaisti asukaslukunsa 1800-luvulla. Vuonna 1920 Lichtenrade yhdessä lukuisten muiden paikkakuntien ja kaupunkien kanssa liitettiin osaksi Berliiniä. Siitä tuli tuolloin osa silloista Tempelhofin hallintoaluetta. Vuodesta 2001 lähtien Lichtenrade on kuulunut tuolloin perustettuun Tempelhof-Schönebergin hallintoalueeseen.
Liikenne.
Lichtenradessa on sijainnut vuodesta 1883 lähtien Berliini–Dresden-radan pysäkki. Nykyisin ratalinjalla liikennöi ainoastaan Berliinin S-Bahn.
Lähteet.
Ilaria D’Amico

Ilaria D'Amico (s. 30. elokuuta 1973 Rooma, Italia) on italialainen televisiojuontaja. Hänen tunnetuimmat ohjelmansa ovat liittyneet jalkapalloon.
Opiskellessaan Rooman "La Sapienza -yliopistossa" D'Amico debytoi televisiossa vuonna 1997 ohjelmassa "La giostra dei gol" ("Maaliturnajaiset"), joka sai jatkoa kuuden kauden ajan RAIlla. Hänen kiinnostuksensa jalkapalloon johti vuoden 1998 jalkapallon MM-kisojen juontamiseen ja vuoden 2000 EM-kisaspesiaalin toimittamiseen. 
Vuonna 2001 hän teki "RAI Tre"lle matkailuaiheisen ohjelman "Cominciamo bene estate". Seuraavana vuonna hän isännöi jalkapallon MM-kisaspesiaalia ja esiintyi Vittorio Feltrin ja Sandro Curzin kanssa ohjelmassa "W l'Italia". Vuodesta 2003 hän on isännöinyt Sky-kanavan jalkapallo-ohjelmaa "SKY Calcio Show", jossa hän raportoi Serie A:n kierrosten otteluista. Televisiouran ohella D'Amico on toiminut myös dubbaajana antaen äänensä muun muassa "Eragon"-elokuvan lohikäärmeelle, Saphiralle.
Hänen suosionsa perustana pidetään suositun jalkapalloaiheisen tosi-tv-ohjelma "Campionin" juontamista Italia 1'lle vuonna 2004.
Yksityiselämä.
D'Amico alkoi seurustella torinolaisen jalkapalloseura Juventuksen entisen maalivahdin Gianluigi Buffonin kanssa vuonna 2014. D'Amicolla on aiemmasta suhteestaan kiinteistökehittäjä ja yrittäjä Rocco Attisaniin poika Pietro. D'Amico sai Buffonin kanssa pojan vuoden 2016 tammikuussa, Leopoldo Mattian. Kesällä 2017 D'Amico ja Buffon menivät kihloihin.
Mariendorf

Mariendorf on kaupunginosa () Saksan pääkaupungissa Berliinissä. Se kuuluu Tempelhof-Schönebergin hallintoalueeseen ("Bezirk"). Mariendorfin pinta-ala on 9,38 neliökilometriä ja sen asukasluku vuoden 2011 lopussa oli 49 917. Asukastiheys on 5322 as./km². 
Historia.
Varhaisin kirjallinen maininta Mariendorfista on peräisin vuodelta 1373. Vuonna 1435 sen hallinta siirtyi yhdessä Tempelhofin ja Marienfelden kanssa Berliinille ja sen sisarkaupungille Cöllnille Johanniittain ritarikunnalta. Berliini osti Cöllnin hallitsemat Tempelhofin, Marienfelden ja Mariendorfin alueet itselleen vuonna 1590.
Uskonpuhdistus Mariendorfiin saapui vuosina 1539–40. 1600-luvun ensimmäisellä puoliskolla alueella riehui rutto ja kolmikymmenvuotinen sota aiheutti myös vaurioita. Vuoden 1748 tienoilla tulipalo vaurioitti Mariendorfin kirkon eteläpäätyä.
Mariendorfin läpi kulkeva Berliinin ja Dresdenin välinen tieyhteys valmistui vuonna 1838. Vuonna 1872 Mariendorfin alueelle perustettiin Südenden huvilayhdyskunta. Vuonna 1920 Berliinin seudulla toteutettiin laaja kuntaliitos, jonka myötä myös Mariendorfista, Tempelhofista, Marienfeldestä ja Lichtenradesta tuli Berliinin kaupunginosia. Nämä kaupunginosat muodostivat yhdessä Berliinin 13. hallintoalueen, jolle annettiin nimi Tempelhof. Südenden alue siirtyi Steglitzille.
Vuonna 1966 Mariendorfiin valmistui Berliinin U-Bahnin linjan U6:n kaksi asemaa. 
Mariendorfissa sijaitsee vuonna 1913 perustettu Saksan suurin ravirata "Trabrennbahn Mariendorf", joka on Karlshorstin lisäksi toinen Berliinin kahdesta raviradasta.
Lahest!

Lahest! on Turo’s Hevi Geen albumi, joka julkaistiin 10. toukokuuta 2006. Se oli yhtyeen ensimmäinen julkaisu, jossa laulajana toimi Janne Piiroinen yhtyeen alkuperäisen laulaja-sanoittaja Harri "Hara" Laukkasen kyllästyttyä keikkailuun ja erottua yhtyeestä.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut Janne Piiroinen.
Marienfelde

Marienfelde on kaupunginosa () Saksan pääkaupungissa Berliinissä. Se kuuluu Tempelhof-Schönebergin hallintoalueeseen ("Bezirk"). Marienfelde sijaitsee eteläisen Berliinin alueella. Vuoden 2011 lopussa kaupunginosan asukasluku oli 30 338. Kaupunginosan pinta-ala on 9,15 km² ja väestötiheys 3316 as./km².
Historia.
Varhaisin tunnettu maininta Marienfeldestä on peräisin vuodelta 1344. Tuolloin se tunnettiin nimellä "Merghenvelde". Marienfelden alue kuului Temppeliherrain ritarikunnalle, kunnes sen hallinta siirtyi vuonna 1312 Johanniittain ritarikunnalle. Vuonna 1435 Marienfelde siirtyi Berliinin maistraatin haltuun. 
1800-luvulle saakka Marienfelde oli pieni, noin 200 asukkaan paikkakunta. Marienfelden rautatieaseman avauduttua vuonna 1875 alkoi alue kehittyä ja teollistua. Ensimmäisen maailmansodan aikoina Marienfelden asukasluku oli jo noin 4 000.
Vuonna 1920 Berliinin seudulla toteutettiin laaja kuntaliitos, jonka myötä myös Marienfeldestä tuli Berliinin kaupunginosa ja osa silloista Tempelhofin hallintoaluetta. Toinen maailmansota pommituksineen vaurioitti Marienfelden aluetta ja pudotti sen asukaslukua parilla tuhannella. Sodan jälkeen kehitys kuitenkin lähti taas nousuun, ja vuonna 1970 alueen asukasluku oli noin 18 000.
Putket mutkalla

Putket mutkalla on Turo’s Hevi Geen vuonna 1995 julkaistu viides albumi.
Eldzier Cortor

Eldzier Cortor (10. tammikuuta 1916 Richmond, Virginia – 26. marraskuuta 2015 Seaford, New York) oli afroamerikkalainen taidemaalari. Hän syntyi Virginiassa, mutta muutti Chicagoon ollessaan noin vuoden ikäinen.
Cortor kiinnostui varhain sarjakuvasta. Hän aloitti taideopintonsa Yhdysvalloissa (mm. Art Institute of Chicago), mutta opiskeli myös Jamaikalla, Haitilla ja Kuubassa.
Monissa Cortorin töissä keskeisessä osassa on afroamerikkalainen nainen.
Soldiers Under Command

Soldiers Under Command on kristillisen metalliyhtye Stryperin vuonna 1985 julkaistu ensimmäinen kokopitkä albumi. Se oli ensimmäinen kristillinen julkaisu, joka sai kulta-arvon myytyään yli puoli miljoonaa levyä.
Stryperin ensimmäinen albumi, EP-levy "The Yellow and Black Attack", ilmestyi vuonna 1984. "Soldiers Under Command" on yhtyeen toinen julkaisu.
Denham Harman

Denham Harman (14. helmikuuta 1916 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat – 25. marraskuuta 2014 Omaha, Nebraska, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen biogerontologi ja Nebraskan yliopiston professori. Hän esitti ensimmäisenä niin kutsutun vapaa radikaali -teorian 1950-luvulla. Hän perusti vuonna 1970 American Aging Associationin, jonka johtajana hän toimi vuoteen 1993.
In God We Trust (Stryperin albumi)

In God We Trust on kristillisen metalliyhtye Stryperin viides julkaisu ja neljäs kokopitkä albumi, joka julkaistiin vuonna 1988. Rajumman "To Hell with the Devilin" jälkeen yhtye päätti jatkaa popmaisemmalla ja radioystävällisemmällä linjalla, minkä seurauksena monet arvostelijat pitävät levyä liian kaupallisena ja ylituotettuna. Viileästä vastaanotosta huolimatta "In God We Trust" sai silti kultaa, myyden yli puoli miljoonaa levyä.
Basisti Tim Gaines ei osallistunut levyn tekemiseen, mutta soitti yhtyeessä "In God We Trust" -kiertueella.
Kappalelista.
Kappaleet kirjoittanut Michael Sweet, paitsi missä merkitty.
Amerikanlammas

Amerikanlammas eli paksusarvilammas ("Ovis canadensis") on pohjoisamerikkalainen villilammaslaji. Laji on tullut Siperiasta Pohjois-Amerikkaan jo yli 100 000 vuotta sitten. 
Tuntomerkit.
Amerikanlampaan karvoitus on ruskeasta vaaleankeltaiseen, mutta turpa, peräpeili, vatsa ja takajalkojen takasivut vaaleammat ja häntä on tumma. Sarvet ovat paksut, ne kiertyvät ympyräksi ja voivat painaa 6–15 kg eli 8–12 prosenttia koko eläimen painosta. Naaraalla sarvet ovat aina suoremmat ja lyhyemmät kuin uroksella. Sarvet alkavat kasvaa vasta noin kahden kuukauden ikäisenä, vaikka karitsan luutappien aiheet voi erottaa jo aikaisemmin ja ne kasvavat koko eläimen eliniän ajan.
Uroksen pituus on 160–195 senttiä, säkäkorkeus 90–105 senttiä ja paino 57–135 kiloa. Naaraan pituus 128–158 senttiä, säkäkorkeus 75–90 senttiä ja paino 34–72 kiloa. Paksusarvilampaan hännän pituus on 7–15 senttiä.
Amerikanlampaan keskimääräinen elinikä on 9 vuotta, mutta ne voivat elää jopa 24-vuotiaiksi.
Levinneisyys.
Amerikanlampaat elävät vuoristoissa ja aavikoilla. Ennen laji oli levinnyt laajemmalle, mutta nykyisin sitä on jäljellä vain hajanaisina populaationa Kanadassa Brittiläisen Kolumbian ja Albertan provinsseissa, Yhdysvaltain länsiosissa ja Pohjois-Meksikossa. Uusia kantoja on istutettu erityisesti Washingtoniin, Oregonin, Pohjois- ja Etelä-Dakotan sekä Uuden Meksikon osavaltioihin. Pohjois-Amerikan pohjoisosissa amerikanlampaan korvaa alaskanlammas.
Kesän amerikanlammas viettää noin 3000 metrin korkeudessa, mutta Sierra Nevadassa se kiipeää jopa 4500 metrin korkeudessa olevilla rinteillä. Talvella lampaat laskeutuvat metsäisille seuduille 800–1600 metrin korkeuteen.
Ravinto.
Amerikanlammas on kasvinsyöjä. Kesät lampaat viettävät korkeilla laidunmailla syöden heinäkasveja ja ruohoja ja keräävät mahdollisimman paljon kalsiumia ja fosforia talven varalle. Amerikanlammas voi syödä myös lupiinia ja pärskäjuurta toisin kuin muut kasvinsyöjät, joille ne ovat myrkyllisiä. Juolavehnää ja natoja se karttaa. Suolakiviä ne nuolevat mielellään, sillä amerikanlampaat tarvitsevat kivennäissuoloja. Juomaveden ne saavat puroista, joita vuoristossa on runsaasti.
Amerikanlammas märehtii ja lepää päivän aikana 4–5 kertaa omissa lepokuopissaan, jotka se merkitsee virtsallaan jokaisella käynnillään. Lepokuoppansa se kaivaa noin 30 senttiä syväksi ja metrin pitkäksi sekä nukkuu siellä yönsä.
Talvella amerikanlampaat yrittävät löytää syötävää lumen alta kaivamalla sitä sorkallaan. Jos lunta on paljon, ne etsivät tuulten paljaiksi tai ohutlumisiksi lakaisemia paikkoja. Amerikanlammas ei selviydy paikoissa, joilla saattaa pyryttää lunta pari metriä vuodessa. Talvisin lampaat menevät märehtimään puiden suojaan.
Juhani Tuomola

Juhani Olavi Tuomola (s. 3. kesäkuuta 1942 Turku) on entinen suomalainen kiekonheittäjä.
Tuomola osallistui Kalevan kisoihin 30 kertaa vuosina 1965–1994. Kuuden parhaan joukkoon hän sijoittui 18 kertaa ja mitaleille 12 kertaa. Yleensä hänen edelleen sijoittuivat Markku Tuokko ja Pentti Kahma ja myöhemmin Tuokko ja Ari Huumonen. Kajaanin Kalevan kisoissa 1984 pahimmat kilpakumppanit olivat kuitenkin poissa ja 42-vuotias Tuomola voitti uransa ainoan SM-kullan. Hopealle hänen jälkeensä sijoittui myös 42-vuotias Risto Myyrä. Tuomolan kultamitali jäi hänen viimeiseksi SM-mitalikseen, mutta Kalevan kisoihin hän osallistui vielä kymmenen vuoden ajan. Tuomola oli kiekonheiton vanhin SM-voittaja vuoteen 2004 asti, kun Pertti Hynni voitti Suomen mestaruuden. 
Tuomola oli siviiliammatiltaan poliisi ja hän kilpaili myös poliisien arvokilpailuissa, voittaen muun muassa EM-kultaa 1974 Berliinissä. Yleisurheilun EM-kisoihin hän osallistui kahdesti (1974 ja 1978).
Tuomola edusti urallaan Turun Rientoa ja Helsingin Poliisi-Voimailijoita.
Against the Law

Against the Law on kristillisen metalliyhtye Stryperin kuudes julkaisu, ja viides kokopitkä albumi, joka julkaistiin vuonna 1990.
Äänitys.
Tämä albumi oli yhtyeen jyrkkä muutos niin musiikillisesti kuin visuaalisestikin. Keltamustat esiintymisasut olivat poissa, samoin kuin rohkeat evankeliset sanoitukset ja logosta tuttu teksti "Jesaja 53:5". Tilalle olivat tulleet nahka-asut, ja sanoitukset keskittyivät enemmän rock'n'rolliin ja ihmissuhteisiin, vaikkakin kristillisestä näkökulmasta. Arvostelijat pitivät albumia yhtyeen vahvimpana julkaisuna siihen mennessä, mutta moni Stryperin kristityistä ihailijoista tunsi tulleensa petetyksi tämän yllättävän muodonmuutoksen vuoksi, ja moni heistä syytti Stryperia itsensä myymisestä ja uuden viestin kautta laajemman kuulijakunnan tavoittelemisesta. Tuloksena oli, että "Against the Law" myi huonosti verrattuna yhtyeen aiempiin platina- ja kultalevyihin. 
Albumin ilmestymisen aikoihin metallimusiikki oli menettämässä suosiotaan valtavirrassa, koska nouseva grunge-suuntaus alkoi tehdä kaupallisemmasta metallista epäsuosittua. Metallimusiikin underground-aikakausi oli alkamassa, ja monet suuntauksen harrastajista alkoivat katsoa alaspäin koreaa ulkonäköä korostavia pop metal -yhtyeitä. Tyylimuutoksellaan Stryper virkaveljineen yritti epätoivoisesti pelastaa suosiotaan:
Vuotta myöhemmin ilmestyneen "Can't Stop the Rock" -kokoelmalevyn jälkeen Stryperin menestys laantui, ja yhtye hajosi 1992.
"Shining Star" on heavy metal -cover klassisesta Earth, Wind and Firen kappaleesta. 
"Against the Lawin" rajoitettu painos sisältää Stryperin 14 minuuttia kestävän haastattelun, jossa yhtye selittää jyrkkää ulkonäkönsä ja musiikkityylinsä muutosta.
Kappaleluettelo.
Kappaleet kirjoittanut Michael Sweet, paitsi missä merkitty.
Merzario

Merzario oli Arturo Merzarion perustama italialainen Formula 1 -talli. Merzario toimi myös tallin pääsuunnittelijana ja kuljettajana. 
Talli oli mukana MM-sarjassa kausilla ja , mutta Merzarion autoa ei nähty kertaakaan maalissa. Kaudella 1979 tuloksena oli lähes aina karsiutuminen kilpailusta. Myös Alberto Colombo ja Gianfranco Brancatelli kokeilivat Merzarion autoa heikolla menestyksellä.
F1-kokeilun jälkeen Merzario nähtiin vielä F2-sarjassa sen lopettamisvuoteen (1984) saakka.
Thescelosaurus

Thescelosaurus ("ihastuttava lisko") oli aiemmin Hypsilophodontidae-heimoon lueteltu dinosaurus. Se eli liitukauden lopulla 77–65 miljoonaa vuotta sitten, mutta varmat "Thescelosaurus"-jäännökset tunnetaan vain myöhäisen Maastrichtian-ajan kerrostumista. Kasveja ravintonaan käyttänyt "Thescelosaurus" kasvoi jopa 4 metriä pitkäksi ja 300 kg painavaksi, joten se oli yksi heimonsa suurimmista jäsenistä. Sen fossiileja on löydetty Yhdysvaltojen Wyomingista, Montanasta, Coloradosta ja Etelä-Dakotasta sekä Kanadan Albertasta ja Saskatchewanista.
Ensimmäisen "Thescelosauruksen" fossiilin löysivät paleontologit John Bell Hatcher ja William H. Utterback vuonna 1891 Yhdysvaltojen Wyomingista. Suurin osa luurangosta oli säilynyt päätä ja kaulaa lukuun ottamatta, jotka olivat hävinneet eroosion myötä. Charles Gilmore nimesi sen 22 vuotta myöhemmin vuonna 1913.
"Thescelosauruksen" lähimpiä sukulaisia olivat "Parksosaurus" ja "Bugenasaura", jotka aluksi luokiteltiin uusiksi "Thescelosaurus"-lajeiksi.
Ruumiinrakenne.
Raskasrakenteinen "Thescelosaurus" oli kaksijalkainen, mutta saattoi liikkua myös neljällä raajalla. Pää oli pitkä ja matala, toisin kuin monilla sukulaisistaan. Sillä oli lyhyet viisisormiset eturaajat, nelivarpaiset takaraajat ja jänteiden tukema pitkä häntä. Koska reisiluu oli pidempi kuin sääriluu, toisin kuin esimerkiksi "Hypsilophodonilla", "Thescelosaurus" oli luultavasti hitaampi kuin muut hypsilophodontit. "Thescelosauruksella" kuitenkin oli kevyt panssarointi, joka suojasi sitä jonkin verran saalistavilta teropodeilta.
Samoista kerrostumista kuin "Thescelosaurus" on löydetty muita samaan heimoon kuuluneita dinosauruksia. Sen levinneisyysalueilla tavattiin myös sorsa-, kilpi-, paksupää-, ja sarvikuonoliskoja sekä niitä saalistaneita teropodeja.
Fossiloitunut sydän.
Vuonna 1993 löydettiin Etelä-Dakotasta ainutlaatuinen 66 miljoonaa vuotta vanha "Thescelosauruksen" fossiili, jossa oli säilynyt kivettynyt sydän. Fossiili on nykyään näytteillä Pohjois-Carolinan luonnontieteellisessä museossa. "Willoksi" kutsuttu dinosauruksen fossiili kuvattiin tietokonetomografiassa vuonna 2000, jolloin paljastui, että sydän oli nelikammioinen ja sisälsi yhden aortan. Rakenteeltaan sydän muistutti enemmän nisäkkään tai linnun kuin matelijan sydäntä, joten se tukee teoriaa dinosaurusten tasalämpöisyydestä. Joidenkin tutkijoiden mielestä tämä "sydän" on vain kivettyneitä mineraaleja. Se, kumpaa sukupuolta Willo on, ei tiedetä.
Ogre (vuoriryhmä)

Ogre on jyrkkien ja terävien kallionhuippujen muodostama ryhmä Karakorum-vuoriston Panmah Muztaghin osassa, Pakistanissa.
Huiput sijaitsevat Latok-huippujen muodostaman ryhmän länsipuolella, Choktoin jäävirran päädyssä. Ogre-ryhmästä länteen sijaitsee yksi Karakorumin pääjäätiköistä, Biafon jäävirta.
Ogren ryhmään kuuluu kaksi päähuippua:
Muita mainittavia Ogre-ryhmän huippuja:
Vera Kiiskinen

Vera Kiiskinen (s. 17. marraskuuta 1970 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.
Ura.
Hän on näytellyt elo­kuvissa "Pikku­sisar" ja "Enkeli tulessa" sekä sarjassa "Irtiottoja".
Vera Kiiskinen esittää Elina Koskelaa Timo Koivusalon elo­kuvissa "Täällä Pohjan­tähden alla" ja "Täällä Pohjantähden alla II".
Hän ääni­näytteli Martta Koskisen roolin dokumentti­elo­kuvassa "Ompelijatar" vuonna 2015.
Filmografia.
Lähde: 
Lähde:
Keksimonsteri

Keksimonsteri () on nukkehahmo lasten televisiosarjasta "Seesamtie" (). Keksimonsterin tunnistaa sinisen värisestä karvasta ja kieroista silmistä. Eniten Keksimonsteri tunnetaan mahtavasta syömishalustaan ja "Om nom nom nom" -syömisäänestään.
Frank Oz toimii hahmon esittäjänä sarjassa.
Favonius

Favonius (&lt; , ”lämmittää” tai ”suosia”) oli roomalaisten nimitys suotuisalle länsituulelle. Leppeät länsituulet enteilivät kevään tuloa, ja keväisin Alppien pohjoisrinteillä puhaltava lämmin Föhn-tuuli on mahdollisesti saanut nimensä Favoniukselta. 
Favonius oli yksi neljästä pääilmansuunnasta puhaltavasta tuulesta (”Vetus Venti”) muiden Aioloksen ja Auroran poikien kanssa: Aquilon, Vulturnus ja Auster. Hänet liitettiin kevään tuloon ja kasvien itämiseen. Favoniuksen vastinee kreikkalaisessa mytologiassa oli Zefyros.
Jemanželinsk

Jemanželinsk () on Venäjän kaupunki Tšeljabinskin alueella, Ural-vuorten eteläosassa ja itäpuolella, noin 50 km Tšeljabinskista etelään.
Historia.
Kaupunki perustettiin kasakkakylänä vuonna 1770 ja se on tunnettu "Jemanželinskaja"n stanitsana vuodesta 1866 lähtien. Vuosina 1930–1931 paikkakunnalle perustettiin hiilikaivos. Kaupunkistatuksen se sai 25. syyskuuta 1951.
Vuoden 1989 väestönlaskennassa paikkakunnalla oli 31 153 asukasta, joten väestömäärä on vähenemässä.
Beggars Banquet

Beggars Banquet on brittiläisen rockyhtyeen The Rolling Stonesin joulukuussa 1968 julkaistu albumi. 
Albumilla yhtye palasi sille perinteisempään rhythm and blues -musiikkiin edellisen albumin "Their Satanic Majesties Requestin" psykedeelisten vaikutteiden jälkeen. Paluusta musiikillisille juurille vihjasi tosin jo alkukesästä julkaistu single "Jumpin' Jack Flash", joka nousi listaykköseksi Britanniassa.
Albumi oli ensimmäinen, jonka tuotti Jimmy Miller, ja samalla se jäi viimeiseksi, jolla kitaristi Brian Jones oli kunnolla mukana.
"Beggars Banquetin" tunnetuin kappale on avausraita "Sympathy for the Devil". Myös kakkospuolen aloittava "Street Fighting Man" luetaan yhtyeen klassikoihin.
Joulukuun 10.–11. päivä 1968 yhtye kuvasi The Rolling Stones Rock and Roll Circus -konserttielokuvan yhdessä muiden huippuartistien kanssa tarkoituksenaan promovoida uutta albumia. Yhtye kuitenkin hyllytti elokuvan, ja se julkaistiin vasta vuonna 1996. 
Levyn alkuperäistä Barry Feinsteinin suunnittelemaa kansikuvaa, jossa oli kuvattuna WC, jonka seinillä on kirjoitusta, ei aikoinaan hyväksytty levy-yhtiössä (ks. ylin kuva). Siksi albumi julkaistiin alun perin sovinnaisemmalla kannella varustettuna (ks. muut kannet; alempi kuva).
Idea korvaavaan kansikuvaan tuli The Beatlesin "nimikkoalbumista", joka oli julkaistu vain pari viikkoa ennen "Beggars Banquetia". Alkuperäisellä kansikuvalla varustettuna albumi julkaistiin vasta vuonna 1984, jolloin siitä ilmestyi ensimmäinen cd-versio.
Vuonna 2003 Rolling Stone -lehti valitsi albumin kaikkien aikojen top 500 -albumilistallaan sijalle 57.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Ben Chaplin

Ben Chaplin (syntymänimeltään Benedict John Greenwood, 31. heinäkuuta 1970 Lontoo) on englantilainen elokuva- ja teatterinäyttelijä. 
Chaplin valmistui Guildhall School of Music and Drama -koulusta. Hän tuli laajempaan tietoisuuteen Matthew Malonen roolissa BBC:n televisiosarjan "Kaksi miestä ja blondi" ensimmäiseltä tuotantokaudelta. Jätettyään sarjan hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Veteen piirretty viiva", "", "Numeromurha" ja "Cinderella – Tuhkimon tarina" sekä televisiosarjoissa "Mad Dogs" ja "Maailma vailla loppua".
Khiru

Khiru tai "chiru" eli "orongo" ("Pantholops hodgsonii") on aasialainen sorkkaeläinlaji. Sen luontainen elinalue on Tiibetin alueella Kiinassa. Khiru oli yksi Pekingin vuoden 2008 olympialaisten viidestä maskotista.
Koko, elintavat.
Khirun pituus on 120–170 senttiä, korkeus 80–100 senttiä ja paino 35-50 kiloa. Sen sarvien pituus on 60–70 senttiä. Khirut suojautuvat myrskyiltä ja lumipyryiltä kuoppiin kaivautumalla. Tarkkanäköisenä khiru huomaa vaaran jo kilometrien päästä.
Khirut elävät jopa 200 yksilön laumoina, urokset ja naaraat erillään. Eri sukupuolet kohtaavat paritteluaikana marras-joulukuussa. Kantoaika on 6 kuukautta.
Eeva Poranen

Eeva Poranen (s. 1968 Espoo) on suomalainen kirjailija ja valokuvaaja.
Elämä ja ura.
Eeva Poranen on opettanut englantia presidentin turvamiehille Mäntyniemessä ja italian kieltä työväenopistossa. Hän tekee käännöstöitä italian kielestä suomeen ja pyörittää matkailu- ja konsulttiyrityksiä.
Eeva Poranen aloitti vastakeskustelun Berlusconin hyökkäyksille suomalaista ruokaa vastaan.&lt;ref name="Iltalehti/22.6.2006"&gt;Iltalehti 22.6.2006 &lt;/ref&gt;
Hän asuu perheineen Espoon Nuottalahdessa.
Tuotanto.
Eeva Poranen on kahden lapsen äiti, joka on kirjoittanut toisesta lapsestaan kirjan. Autistisesta Miro-pojasta kirjoitettu kirja "Miro ja meri" (2007), hänen esikoisteoksensa, on ensimmäinen suomalainen kuvaus siitä, mitä autistisen lapsen vanhemmat joutuvat kokemaan.
Samassa yhteydessä hän esitteli valokuvakokoelman, joka kuvaa autistisen lapsen maailmaa. 
Jo tämän kirjan perusteella Porasta on alettu pitää omaperäisenä taiteilijana niin kirjailijana kuin valokuvaajanakin.
Eeva Porasen tuotanto on lyhyessä ajassa herättänyt paljon julkista keskustelua ja omakustannekirjasta on otettu jo uusia painoksia. Porasen teoksen ilmestymisen jälkeen isot kustantajat ovat tuoneet markkinoille monia autismista kertovia käännösteoksia. Hänellä on työn alla matkakertomus, jossa hänen poikansa Miro on jälleen pääosassa.
Hän haluaa lisätä ihmisten ymmärrystä ja suvaitsevaisuutta autismiin: "Olisi tärkeää ymmärtää, että autistiset eivät kärsi erilaisuudestaan. He ovat ylpeitä siitä, mitä ovat."
Valokuvanäyttelyt.
Eeva Porasen valokuvissa toistuu samat kaksi elementtiä: horisontissa häämöttävä meri ja pieni poika, joka tuijottaa kaukaisuuteen mietteisiinsä vaipuneena. Yhdessäkään kuvassa ei näy pojan kasvoja.
Porasella on ollut useita näyttelyitä Espoossa ja Helsingissä, mm. Lastenlinnassa ja erilaisissa kulttuurikeskuksissa.
Gnesin-musiikkiakatemia

Gnesin-musiikkiakatemia eli Gnesin-instituutti (, "Gnesineille nimetty Venäjän musiikkiakatemia") on Venäjän valtion maineikas musiikkikorkeakoulu Moskovassa.
Historia.
Sisarukset Jelena, Jevgenija ja Marija Gnesina perustivat yksityisen musiikkioppilaitoksen ("Музыкальное училище Е. и М. Гнесиных") vuonna 1895. Vuonna 1920 koulu jaettiin musiikin perusopetuksen ja edistyneemmän opetuksen yksiköihin. Vuonna 1944 nimeksi tuli "Gnesinien valtiollinen musiikillis-pedagoginen instituutti" ("Государственного музыкально-педагогического института имени Гнесиных"), ja vuonna 1946 koulu tarjosi täyden kymmenvuotisen peruskoulutuksen. Koulun nimi muuttui nykyiseksi "Gnesinien venäläiseksi musiikkiakatemiaksi" ("Российская Академия музыки имени Гнесиных") vuonna 1992 .
Organisaatio.
Nykyisin instituutti tarjoaa neljä koulutustasoa: alkeisopinnot, täysi 10-vuotinen peruskoulu, korkeakoulu ja akatemiataso jatko-opintoja varten. Koulussa voi suorittaa kandidaatin- ja maisterintutkinnon ja musiikin ammattitutkintoja useilla aloilla, kuten eri orkesteri-instrumenteissa ja solistisissa aineissa, jazzissa ja kansanmusiikissa.
Elias Koteas

Elias Koteas (s. 11. maaliskuuta 1961 Montréal, Québec, Kanada) on kanadalaissyntyinen näyttelijä.
Koteasin molemmat vanhemmat ovat kreikkalaisia ja hän puhuu itsekin kreikkaa. Hän opiskeli Vanier Collegessa Montrealissa ennen lähtöään New Yorkin American Academy of Dramatic Arts -kouluun. Valmistuttuaan Koteas osallistui New Yorkin Actors Studioon, jossa hän opiskeli näyttelemistä Ellen Burstynin ja Peter Mastersonin johdolla.
Ura.
Koteasin elokuvadebyytti oli elokuvassa "Joulukuun kaksi päivää" (1985). Koteasin merkittävimpiin rooleihin kuuluvat Casey Jones elokuvissa "Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat" ja "Teinimutanttininjakilpikonnat III". David Cronenbergin keskustelua herättäneessä elokuvassa "Crash" (1996) Koteas esittää perversoitunutta jännityksenmetsästäjä Vaughania. Terrence Malickin filosofisessa sotaelokuvassa "Veteen piirretty viiva" (1998) Koteas esittää miehistään huolehtivaa komppanianpäällikköä, kapteeni Starosia.
Hashim Thaçi

Hashim Thaçi (s. 24. huhtikuuta 1968 Srbica, Kosovo, Serbia, Jugoslavia) on Kosovon entinen presidentti. Hän oli virassa vuosina 2016–2020. Thaçi on aiemmin toiminut Kosovon pääministerinä, ulkoministerinä, Kosovon demokraattisen puolueen (PDK) puheenjohtajana ja Kosovon vapautusarmeija UÇK:n poliittisena johtajana. 
Tausta ja koulutus.
Hashim Thaçi syntyi Broćnan kylässä (), Srbicassa ("Skenderaj") Jugoslavian sosialistiseen liittotasavaltaan kuuluneessa Serbiassa. Srbica sijaitsee Drenican ("Drenicë") laaksossa, joka on historiallisesti ollut albaanivastarinnan keskus. Myöhemmin Drenicasta kehittyi Kosovon vapautusarmeijan kehto 1990-luvulla.
Thaçi opiskeli filosofiaa ja historiaa Pristinan yliopistossa. Asuttuaan vuonna 1993 Sveitsissä hän liittyi poliittiseen albaanipakolaisten ryhmään. Hän ilmoittautui jatko-opiskelijaksi Zürichin yliopistoon historian ja kansainvälisten suhteiden laitokselle, mutta jätti myöhemmin opinnot kesken.
Rikokset ja rikosepäilyt.
Länsimaat pitävät Kosovon vapautusarmeijaa albaanien terroristijärjestönä ja Thaçin tekemät useat serbipoliisien ja – siviilien murhat vuosina 1992–1996 tekivät hänestä etsintäkuulutetun rikollisen. 11. heinäkuuta 1997 Pristinan tuomioistuin tuomitsi Thaçin 10 vuodeksi vankeuteen terrorismista. Myös Haagin kansainvälinen sotarikostuomioistuin tutkii Hashim Thaçin toimia UÇK:n sotilaallisena johtajana ja valmistelee syytteitä kansanmurhasta ja rikoksista ihmisyyttä vastaan.
Saksan tiedustelupalvelu Bundesnachrichtendienstin ja Bundeswehrin raportin mukaan pääministeri Thaçi, entinen pääministeri Ramush Haradinaj ja parlamenttiryhmän puheenjohtaja Xhavit Haliti ovat sotkeutuneet syvälle paikalliseen rikollisuuteen. 1990-luvun lopulla Thaçi johti koko Kosovon alueella toimivaa rikollisverkostoa, lisäksi hänellä on yhteyksiä Tšekin ja Albanian mafioihin ja hän on asioinut palkkamurhaaja 'Afrimin' kanssa, joka on murhannut ainakin 11 ihmistä.
Joulukuussa 2010 Euroopan neuvoston raportti syytti Thaçia sekaantumisesta mafiatyylisen rikollisverkostoon, joka harjoitti aseiden, huumeiden ja elinten salakuljetusta Itä-Euroopassa. Raportin mukaan Thaçin lähipiiri kuljetti vankeja sodan jälkeen rajan yli Albaniaan, jossa serbivangit murhattiin ja heidän munuaisensa myytiin elinsiirtomarkkinoille. Raportin laati Dick Martyn johtama työryhmä kaksivuotisen tutkimuksen jälkeen. Thaçin hallitus on leimannut raportin Venäjän ja Serbian mustamaalaukseksi.
Myös Guardian-sanomalehden haltuunsa saamien Naton salaisten raporttien mukaan Thaçi oli yksi maansa järjestäytyneen rikollisuuden korkeimmista päälliköistä.
Poliittinen ura.
Pristinan yliopistossa filosofiaa ja historiaa opiskellut Thaçi nousi UÇK:n johtoon maaliskuussa 1999. 17. marraskuuta 2007 pidetyissä parlamenttivaaleissa Thaçin johtama PDK sai 34 prosenttia äänistä ja julistautui vaalien voittajaksi.
Toukokuussa 2016 Thaçi osallistui Kosovon ensimmäiseen pride-kulkueeseen Pristinassa yhdessä brittiläisten ja amerikkalaisten diplomaattien kanssa.
Jylhämän vesivoimalaitos

Jylhämän vesivoimalaitos on vuonna 1951 valmistunut vesivoimalaitos, joka sijaitsee Oulujoessa Vaalan kunnan alueella Jylhämässä. 
Rakentaminen ja teho.
Jylhämän voimalaitoksen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1946. Ykköskoneisto kytkettiin valtakunnan sähköverkkoon 19. kesäkuuta 1950. Kakkos- ja kolmoskoneistojen käyttöönoton mukana voimalaitos valmistui vuonna 1951. Voimalaitostyömaalla oli enimmillään työväkeä yli 2 000 henkeä.
Jylhämä on Oulujärven alapuolisista voimalaitoksista Oulujärvestä laskien ensimmäinen eli se säännöstelee Oulujärven vedenkorkeutta.
Koska se on säännöstelyvoimala, sen pudotuskorkeus vaihtelee 11 ja 14 metrin välillä. Voimalaitoksessa on kolme Kaplan-turbiinia, joiden yhteinen maksimiteho on 55 MW. Voimalan läpi menevä vesimäärä täydellä teholla on 450 kuutiota sekunnissa, ja vuotuinen sähköntuotto on noin 200 GWh. Jylhämän voimalaitoksen omistaa Fortum Oyj.
Mikko Uola

Mikko Juha Uola (s. 26. elokuuta 1943 Eurajoki) on toimittaja, valtiotieteen tohtori ja vuodesta 1997 alkaen Turun yliopiston poliittisen historian dosentti. Uola valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1969 ja lisensiaatiksi vuonna 1972. Hän toimi vuosina 1974–1980 Tampereen kaupunginarkistonhoitajana ja vuodesta 1980 vuoteen 1992 Raumalla ilmestyneen Länsi-Suomi-lehden päätoimittajana. Vuonna 1995 Uola väitteli valtiotieteen tohtoriksi. Sanomalehtiuransa jälkeen hän toimi pitkään päätoimisena tietokirjailijana sekä toimi Vapaussodan Perinneliiton julkaiseman Vapaussoturi-lehden päätoimittajana 1992-2007. 
Uola on julkaissut monia tutkimuksia erityisesti 1930-luvulla Suomessa toimineista oikeistoliikkeistä, vuosien 1917–1918 poliittisesta väkivallasta, suojeluskuntajärjestöstä sekä laatinut yrityshistorioita.
Otsoniterapia

Otsoniterapia on yleisnimitys hoitomuodolle, jossa käytetään lääkeaineena otsonikaasua. Otsonia annostellaan elimistöön joko nestemuodossa, otsonoimalla verta tai annostelemalla kaasua vaginan tai peräaukon kautta. 
Otsonia on käytetty terveydenhoidossa etenkin desinfiointimenetelmänä vielä ensimmäisen maailmansodan aikana. Erilaisia otsoniin perustuvia hoitomuotoja on markkinoitu syöpään, AIDSiin, Alzheimerin tautiin, astmaan sekä muihin sairauksiin. Väitteisiin on suhtauduttu varauksin. Italiassa julkaistiin otsoniterapialehteä vuoteen 2014 asti.
Hoitomuotoa on käytetty erilaisiin oireisiin myös Saksassa, Kuubassa ja eräissä entisen Neuvostoliiton maissa.
Cop Land

Cop Land on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintatrilleri, jonka on ohjannut James Mangold. Elokuvan pääosissa ovat Sylvester Stallone, Harvey Keitel, Ray Liotta ja Robert De Niro.
Stallone palkittiin roolistaan parhaana miesnäyttelijänä Tukholman elokuvajuhlilla.
Juoni.
"Cop Land" kertoo Freddy Heflinistä, joka toimii New Jerseyssä sijaitsevan Garrisonin kuvitteellisen pikkupaikkakunnan šeriffinä. Garrisonissa asuu paljon New Yorkissa työskenteleviä poliiseja, joiden johdossa on Ray Donlan. Freddy tottelee poliiseja minkä kerkiää, sillä hän on hiukan kateellinen heille – hänestä kun ei koskaan tullut poliisia nuoruudessa kärsityn kuulovamman vuoksi. 
Donlanin veljenpoika Murray Babitch lähtee ajamaan takaa kahta nuorta, jotka kolhivat hänen autoaan. Babitch ampuu vahingossa kolhijat, mutta Donlan lavastaa heidän kuolemansa. Freddy kuitenkin huomaa Babitchin olevan elossa, samalla kun New Yorkista saapuu poliisin sisäisen tutkinnan etsivä Moe Tilden, joka epäilee kaupungin poliisien olevan lahjottuja. Freddy ei aluksi halua uskoa koko asiaa, mutta kun hän tapaa Gary Figgisin, hän tulee toisiin aatoksiin.
The Rookie – tulokas

The Rookie – tulokas on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut Clint Eastwood, joka myös näyttelee elokuvan pääosaa Charlie Sheenin kanssa.
Elokuva kertoo kovaotteista poliisista Nick Pulovskista, joka ei aina tee niin kuin esimies käskee. Nick tutkii kumppaninsa kanssa juttua, jossa autovarkauksien takana on suuri rikollisliiga. Kaksikon yrittäessä ottaa kiinni liigan jäseniä Nickin pari menettää henkensä. Hänen tilalleen Nick saa David Ackermanin (Sheen), eikä kaksikon yhteistoiminta aluksi suju, mutta yhteinen sävel löytyy lopulta ja kaksikko on valmis saattamaan suuren rikollisliigan oikeuden eteen.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano sanoo elokuvan tarjoavan paljon toimintaa, raakaa väkivaltaa ja kovaa kielenkäyttöä. Hän antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Dwight Thomas

 
Dwight Thomas (s. 23. syyskuuta 1980) on jamaikalainen pikajuoksija. Hän on kilpaillut sekä 100 metrin juoksussa että 110 metrin aitajuoksussa.
Vuonna 1998 Thomas voitti pronssia alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 100 metrillä ja kultaa pikaviestissä. Aikuisten arvokilpailuissa Jamaikan pikaviestijoukkueessa hän on voittanut hopeaa Osakan MM-kilpailuissa 2007 ja Berliinin MM-kilpailuissa 2009. Hän voitti alun perin kultaa myös Pekingin olympialaisissa 2008, mutta myöhemmin Jamaika hylättiin, kun Thomasin joukkuekaveri Nesta Carter kärysi dopingista. Jokaisella kerralla hän on juossut joukkueessa alkuerissä. Sydneyn olympialaisissa 2000 ja Helsingin MM-kilpailuissa 2005 hän sijoittui pikaviestissä neljänneksi. 100 metrin juoksussa hän sijoittui viidenneksi Helsingin MM-kilpailuissa ja 60 metrin aitajuoksussa hän oli kahdeksas Budapestin MM-hallikilpailuissa 2004. hän sijoittui toiseksi 100 metrillä. Pan-Amerikan kisoissa 1999 hän voitti pronssia pikaviestistä ja vuoden 2002 kansainyhteisön kisoissa hopeaa pikaviestissä.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän kilpaili 110 metrin aitajuoksussa ja sijoittui seitsemänneksi ajalla 13,56. Saman vuoden hän oli 110 metrin aitajuoksussa kolmas. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän selviytyi 110 metrin aidoissa loppukilpailuun, jossa hän ei kuitenkaan päässyt maaliin asti.
Victor Cherbuliez

Victor Cherbuliez (19. heinäkuuta 1829 Genève, Sveitsi – 2. heinäkuuta 1899 Combs-la-Ville, Ranska) oli ranskalainen romaanikirjailija, dramaturgi, esseisti ja kirjallisuuskriitikko.
Elämäkerta.
Cherbuliez syntyi ranskalaisperheeseen, joka oli vuonna 1598 paennut Nantesin ediktiä Sveitsiin. Hän sai kuitenkin Ranskan kansalaisuuden vuonna 1880, kun sovellettiin vuonna 1814 säädettyä lakia suuresta kansalaistamisohjelmasta. Seuraavana vuonna 18. joulukuuta 1815 hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi.
Cherbuliez kirjoitti kolmisenkymmentä romaania, joista suurin osa on nykyisin painunut unohduksiin. Niistä voidaan mainita "Le Comte Kostia" (1863), "Prosper Randoce" (1868), "L’Aventure de Ladislas Bolski" (1869), "Meta Holdenis" (1873) ja "La Ferme du choquard" (1883).
Cherbuliez kirjoitti myös kirjallisuusarvosteluja "Revue des Deux Mondes" -aikakauskirjaan, ja niistä on koottu teokset "Études de littérature et d’art" (1887), "Hommes et choses du temps présent" (1883), "Profils étranges"(1889).
Kuolemansa jälkeen Victor Cherbuiliez haudattiin Montparnassen hautausmaalle Pariisiin.
Cherbuliez'n setä oli yhteiskunnallinen ajattelija Antoine-Élisée Cherbuliez.
As-Saff

As-Saff (arab. الصف‎, "aṣ-Ṣaff", suom. "Vierekkäisten" s"uura" tai "Taistelurintaman" "suura") on Koraanin 61. suura. Se sisältää 14 jaetta.
Sisältö.
Suuran alku kuuluu Ahsen-Bören suomennoksen mukaan seuraavasti:
Ahmad.
Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan islamilainen perimätieto pitää suuran mainintaa "Ahmadista" todisteena, että alkuperäinen Evankeliumi ennusti Muhammedin tuloa, mutta kohta olisi myöhemmin poistettu. 
Suura kehottaa kamppailemaan Jumalan tiellä hengen ja omaisuuden uhalla" (61:11).
Manuela Henkel

Manuela Henkel (s. 4. joulukuuta 1974 Neuhaus am Rennweg, Thüringen) on saksalainen maastohiihtäjä ja olympiavoittaja.
Henkel sai ensimmäisen arvokisamitalinsa Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002, jolloin hän voitti kultaa viestissä avausosuuden hiihtäjänä. Perinteisen hiihtotavan 10 kilometrillä hän sijoittui 18:nneksi. Seuraavana vuonna Val di Fiemmen MM-kilpailuissa tuli jälleen viestikulta, joka on hänen viimeisin arvokisamitalinsa. Samoissa kisoissa hän oli 15 kilometrin yhteislähtökilpailussa yhdeksäs. Torinon olympialaisissa 2006 hän oli sprintissä 12:s.
Manuelan sisko Andrea on tunnettu ampumahiihtäjä, hän edustaa WSV Oberhofia.
André Chaumeix

André Chaumeix (6. kesäkuuta 1874 Chamailières Puy-de-Dôme Ranska – 23. helmikuuta 1955 Passy Ranska) oli ranskalainen toimittaja, kriitikko ja Ranskan akatemian jäsen.
Elämäkerta.
André Chaumeix'n vanhemmat olivat Alexandre Chaumeix ja Solange Fargeix. Hän suoritti opintonsa pariisilaisessa lycée Henri V -koulussa ja jatkoi École normale supérieuressa Pariisissa vuonna 1895. Hän suoritti perustutkinnon vuonna 1898 ja agregaation samana vuonna. Kaksi seuraavaa vuotta hän opiskeli École française de Romessa.
Vuonna 1900 hän aloitti työn toimittajana Journal des Débats -lehdessä, jonka päätoimittajaksi hänet valittiin vuonna 1905.
Tämän jälkeen hän toimi yhteistyössä sellaisten lehtien kuin La Gazette des Beaux-Arts ja Le Gaulois kanssa, joissa hänen tehtävänään oli vastata kirjallisuudesta. Hän oli päätoimittajana La Revue de Paris -lehdessä vuodesta 1929 lähtien. Arvostetun pariisilaisen sanomalehden Le Figaron päätoimittajana hän toimi vuosina 1926–1930. Hän oli jatkuvasti toiminut kirjallisuuskriitikkona Revue des deux mondes -aikakauskirjassa, jonka johtoon hän astui vuonna 1937.
Philippe Cousteau

Philippe Cousteau (30. joulukuuta 1940 Toulon, Ranska – 28. kesäkuuta 1979 Lissabon, Portugali) oli ranskalaisen valtameritutkija Jacques-Yves Cousteaun ja Simone Melchior Cousteaun toinen poika, sukeltaja ja valtameritutkija. 
Cousteau aloitti laitesukelluksen isänsä opastuksella nelivuotiaana. Hän toimi myös useiden riskialttiiden tutkimusmatkojen johtajana eri puolilla maailmaa. Hän osallistui myös isänsä tutkimusmatkoihin ja oli valokuvaajana "Calypsolla" vuodesta 1967 lähtien. Hän myös kritisoi isäänsä ympäristötietoisuuden puutteesta ja oli ensimmäisiä isänsä toimintatapoja kritisoineita henkilöitä.
Cousteau kuoli lento-onnettomuudessa Lissabonin lähellä Portugalissa vuonna 1979, kun PBY Catalina -tyyppisen lentokoneen potkurin lapa irtosi sen ollessa laskeutumassa Tagusjokeen. Lapa syöksyi koneen ohjaamoon tappaen Cousteaun välittömästi ja haavoittaen apupilottia erittäin vaikeasti. Hänellä on kaksi lasta, vuonna 1976 syntynyt tytär Alexandra Cousteau ja poika Philippe Cousteau Jr., joka syntyi hänen kuolemansa jälkeen tammikuussa 1980.
Korean Grand Prix

Korean Grand Prix oli Formula 1 -sarjan kilpailu, joka järjestettiin neljä kertaa kausina – Korean International Circuitilla.
Kilpailun järjestämisestä tehtiin seitsemänvuotinen sopimus lokakuussa 2006. Sopimuksen mukaan kilpailut tulisi järjestää kausina 2010–2016. Kilpailu kuitenkin pudotettiin kalenterista kaudeksi . Jokaiset neljä kilpailua tuottivat runsaasti tappiota järjestäjille, esimerkiksi kauden 2013 kilpailun tulos jäi 28 miljoonaa euroa tappiolle.
Radan pituus on 5,45 kilometriä, ja se sijoittuu satama-alueelle ja on osittain katurata. Infrastruktuuri oli valmis vuonna 2009, mutta itse rata saatiin valmiiksi vain paria viikkoa ennen ensimmäistä kilpailua lokakuussa.
Squeeze

Squeeze on englantilainen uuden aallon power pop -yhtye, joka oli suosituimmillaan 1970-luvun lopulla. Yhtye perustettiin Lontoossa vuonna 1974. Se toimi vuosina 1974–1982, 1985–1999 ja teki paluun esiintymislavoille vuonna 2007. Squeezen menestyneimpiä singlejä olivat "Cool for Cats", "Up the Junction" ja "Labelled With Love".
Squeezen alkuperäiskokoonpano oli Chris Difford (kitara, laulu, sanoitukset), Glenn Tilbrook (laulu, kitara, sävellykset), Jools Holland (koskettimet) ja Paul Gunn (rummut). Yhtye nimettiin The Velvet Undergroundin samannimisen albumin mukaan.
Glitnir

Glitnir banki h.f. on Islannin kolmanneksi suurin pankki.
29. syyskuuta 2008 kansainvälisen finanssikriisin yhteydessä Islannin valtio ilmoitti hankkivansa 75 prosenttia pankin osakkeista 600 miljoonan euron hintaan turvatakseen pankin toiminnan jatkumisen. Suomen Glitnir vakuutti, ettei toimenpide vaikuta suomalaisiin asiakkaisiin. Myöhemmin 8. lokakuuta pankki siirtyi kokonaan Islannin rahoitustarkastuksen alaisuuteen.
Suomen Glitnir 2007–2008.
Glitnir hankki vuonna 2007 suomalaisen sijoituspalveluyhtiön FIM Group Oyj:n ja muutti sen nimen Glitnir Oyj:ksi. Yhtiö jatkoi FIM Groupin sijoituspalvelutoimintaa ja harjoitti lisäksi talletuspankkitoimintaa, johon se sai toimiluvan Rahoitustarkastukselta elokuussa 2007. FIM Group Oyj:n suurin omistaja ja perustaja Seppo Sairanen ansaitsi noin 110 miljoonaa euroa kun FIM myytiin.
Suomen Glitnir Oyj:llä oli viisi tytäryhtiötä:
Suomen Glitnirin pääkonttori oli Helsingissä, minkä lisäksi yhtiöllä oli sivukonttoreita usealla paikkakunnalla Suomessa. Pankilla oli Suomessa noin 17 000 tallettajaa, jotka olivat sijoittaneet korkotileille 300 miljoonaa euroa.
Yrityksen toimiva johto ilmoitti 14. lokakuuta 2008 ostaneensa Glitnir Oyj:n osakkeet ja vaihtavansa yhtiön nimen takaisin FIM Oyj:ksi.
Madame Hydra

Madame Hydra on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto, jonka ensiesiintyminen tapahtui amerikkalaisen "Captain America" -lehden numerossa 110 (1969). Madame Hydran loi Jim Steranko. 
Suomessa Madame Hydra esiintyi ensimmäisen kerran "Mega-Marvel"-lehden numerossa 6 (1998). 
Historia.
Vain vähän tiedetään Madame Hydrana tunnetun naisen taustasta. Tiedetään, että hän orpoutui lapsena Itä-Euroopassa Unkarissa. Vartuttuaan hän liittyi Hydraan, Marvel-universumin suurimpaan rikollisjärjestöön ja ajautui konflikteihin useasti niin Kapteeni Amerikan ja YPKVV:n kanssa.
Myöhemmin hän erosi Hydrasta auttaakseen toista superroistoa, Kyytä. Madame Hydra kuitenkin toimi omien tarkoitusperiensä ajamana ja surmasi Kyyn ottaen samalla tämän identiteetin itselleen. Madame Hydra aloitti toiminnan Matelijaryhmän kanssa ja osallistui lukuisiin terroristi-iskuihin eri puolella maailmaa. Madame Hydran nihilistisen ja sadistisen luonteen vuoksi jopa toisten superroistojen on vaikea tulla hänen kanssaan toimeen (ainoastaan Punakallo on pitänyt luonteenpiirrettä viehättävänä). Lopulta Kobra pettikin hänet ja Kapteeni Amerikan onnistui pidättämään Madame Hydra. 
Jonkin aikaa Madame Hydran luultiin olevan Merriem Drew niminen nainen ja täten Jessica Drewn, Hämähäkkinaisen äiti. Kävi kuitenkin ilmi, että yksi Vanhoista jumalista, Chthon oli istuttanut Madame Hydraan vääriä muistoja yrittäessään saada molemmat naiset valtansa alle. 
Madame Hydra on ajautunut usein konflikteihin myös Ryhmä-X:n kanssa. Yrittäessään murhata Mariko Yashidaa Hopeasamurain toimeksiannosta. Seuranneessa taistelussa Madame Hydra miltei surmasi Stormin ja Roguen. Myöhemmin turvatakseen Madripoorissa sijaitsevan rikollisimperiuminsa toiminnan, Madame Hydra kiristi Wolverinen menemään naimisiin kanssaan. Wolverinen onnistui kuitenkin saamaan avioero Ogunin riivatessa Madame Hydran kehon. Wolverine oli pakotettu lävistämään kynsillään vaimonsa ja vaati avioeroa vastineeksi Madame Hydran parantamisesta. 
Nykyisin Madame Hydra on liittynyt Helvetintulen Klubiin ja luonut suhteita Käteen, mystiseen ninjakulttiin. Madame Hydra on myös luopunut "Kyy"-identiteetistään ja kutsuu itseään jälleen Madame Hydraksi.
Muita Madame Hydra -nimeä käyttäneitä.
Marvel-universumissa vaikutti myös toinen "Madame Hydra" -identiteetin alla vaikuttanut nainen, jonka Hydra korotti Madame Hydra VI:ksi (ei ole tietoa, ketkä olivat Madame Hydra I-V tai onko pääartikkelissa käsitelty nainen yksi heistä). Tämän Madame Hydran tehtävä oli kidnapata Nick Fury, mutta hän liittoutui lopulta YPKVV:n kanssa. Lopulta psykkotiisuuteen taipuvaisena hänet toimitettiin mielisairaalaan.
Voimat ja varusteet.
Madame Hydra ei omaa yliluonnollisia kykyjä, mutta hänen refleksinsä ja notkeutensa vastaavat huippu-urheilijan tasoa. Madame Hydra on erinomainen taktikko ja organisoija, varsinkin mitä tulee alamaailman suhteissa. Hän on mestarillinen miekkailija ja ampuja. Madame Hydran tiedetään käyttäneen rikoksissaan käärme-teemaisia aseita ja erilaisia käärmeenmyrkkyjä. Madame Hydra omaa myös teleportaatioon kykenevän sormuksen.
Aarne Laitakari

Aarne Vihtori Laitakari (vuoteen 1906 Nybergh; 12. joulukuuta 1890 Helsingin mlk. – 6. helmikuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen geologi, professori ja Geologian tutkimuslaitoksen ylijohtaja.
"Suomen kansallisbiografia" luonnehtii Aarne Laitakaria Suomen 1900-luvun geologian ja mineralogian tutkimuksen ja opetuksen merkittäväksi vaikuttajaksi, jonka elämäntyö tuki erityisesti mineralogian teollista hyödyntämistä. Viime sotien jälkeen hänen työssään tieteellinen puoli jäi vähäisemmäksi: hän keskittyi hallintoon ja Geologisen tutkimuslaitoksen työn sekä työskentelyolosuhteiden kehittämiseen.
Laitakari valmistui filosofian kandidaatiksi 1916 ja filosofian tohtoriksi 1921 Helsingin yliopistosta. Väitöskirja käsitteli Paraisten kalkkikiviesiintymää. Hän toimi Helsingin yliopiston dosenttina 1926–1940. Teknillisessä korkeakoulussa hän työskenteli opettajana ja mineralogis-geologisen laitoksen esimiehenä 1922–1936. Geologian tutkimuslaitoksen johtajana hän toimi 1935–1960. Professorin arvon hän sai 1936.
Laitakarin laajaan kirjalliseen tuotantoon kuuluu tutkimusten lisäksi historiaa ja mineraalien tunnistusoppaita luonnossa liikkuville. Laitakari oli myös ahkera keräilijä ja merkittävä lahjoittaja. Hän harrasti numismatiikkaa, ja hän muun muassa julkaisi teoksen Suomen mitaleista. Laitakari oli aktiivinen kunnallispolitiikassa sekä maanpuolustus- ja yhdistystoiminnassa. Hän oli muun muassa kiivas aitosuomalainen ja raittiusmies. Laitakari oli myös perustamassa Suomen luonnonsuojeluyhdistystä 1938 ja toimi sen varapuheenjohtajana 1942–1964.
Laitakari kävi Suomen sisällissodan aikana 1918 ns. Vöyrin sotakoulun ja osallistui taisteluihin Etelä-Suomessa. Jatkosodan aikana hän toimi Itä-Karjalan sotilashallinnon geologisen toimiston päällikkönä ja hänet ylennettiin luutnantiksi 1942.
Laitakariitti-niminen mineraali on nimetty Laitakarin mukaan. Aarne Laitakari etsi pitkään spektroliitin emäkalliota Kaakkois-Suomesta. Lopulta sen löysi sattumalta Ylämaalta hänen poikansa, vänrikki Pekka Laitakari (1920–1941) Salpalinjan linnoitustöiden yhteydessä 1940. Spektroliitin yleistyminen korukivenä johtui paljolti Laitakarin aktiivisesta opetus- ja valistustyöstä.
Turun yliopisto myönsi Laitakarille kunniatohtorin arvon 1960. Suomalaisen tiedeakatemian varsinainen jäsen hän oli vuodesta 1937.
Lapin kullankaivajain liitto nimitti Laitakarin kunniajäsenekseen vuonna 1950.
Aarne Laitakarin vanhemmat olivat vankilanjohtaja, hovineuvos Vihtori Nybergh (1857–1938) ja Elin o.s. Kalm (1857–1930). Aarne Laitakari oli naimisissa voimistelunopettaja Anna-Liisa Laitakarin (o.s. Collan) kanssa. Hän asui pitkään Helsingin Pukinmäessä, missä hänen mukaansa on nimetty "Aarne Laitakarin puisto" nykyisen Unikkotien varrella. Laitakarilla oli kuusi lasta: Jouko (1917), Mikko (1918), Pekka (1920), Ritva (1923), Anna-Maija (1926) ja Ilkka (1929). Aarne Laitakarin veli Erkki Laitakari (1892–1978) oli Helsingin yliopiston metsänhoitotieteen professori.
Toinen veli Eino Laitakari (1900–1978) oli majuri, kirjailija ja Lapuan liikkeen paikallinen johtohenkilö Turun seudulla.