tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Frotee

Frotee (ranskan sanasta "frotté", "hangattu") on yleensä puuvillasta valmistettu kangas, jonka toisella tai molemmilla puolilla on löysistä lankasilmukoista muodostunut nukka. Paksun nukan ja lankasilmukoiden sisään jäävän tyhjän tilan ansiosta frotee on erityisen hyvin vettä imevää. Froteekangasta käytetäänkin yleisimmin pyyheliinojen ja kylpytakkien materiaalina.
Froteeta myytiin Suomessa aluksi kankaana. Froteepyyhkeitä alettiin valmistaa teollisesti 1950-luvulla. Frotee oli erityisen suosittua 1970-luvulla, jolloin siitä tehtiin myös vaatteita ja sisustustekstiilejä.
Froteekankaassa on kaksi loimijärjestelmää: perusloimi, joka kuteen kanssa muodostaa pohjakankaan sekä paljon pidempi nukkaloimi, josta silmukat muodostetaan. Froteekankaita valmistetaan sekä tasapintaisina että sidoskuviollisena, kuten oheisen kuvan froteepyyhkeessä.
Daniel Medelplan

Daniel (Taneli) Medelplan (noin 1657 Turku – 18. elokuuta 1737 Pälkäne) oli kirjanpainaja, joka kaiversi Pälkäneen puuaapisen puulaatoille isonvihan aikana vuonna 1719. 
Henkilöhistoria.
Medelplanin isä oli turkulainen Jonas Svensson -niminen vaununtekijä. Vuonna 1678 hänet otettiin Turun akatemian kuvien kaivertajaksi, mutta hän myös valoi kirjasimia, sitoi kirjoja ja harrasti kuvanveistoa. Vuosina 1689–1693 hän toimi Viipurissa piispa Petrus Bångin pienen kirjapainon johtajana. Sieltä hän tuli isonvihan aikaan Pälkäneelle, Taurialan kylän Näppilän taloon. Syynä muuttoon oli paitsi sota, myös hänen saamansa tuomio sukurutsauksesta, kun hän oli solminut suhteen vaimonsa veljentyttären kanssa. Tästä saamansa tuomion hän kärsi vankeudessa Viipurin linnassa. Medelplanin ensimmäinen puoliso oli nimeltään Gertrud (k. 1693) ja toinen Kristina Grelsintytär (k. 1744). 
Pälkäneen puuaapinen.
Pälkäneen papiston ja Turun tuomiokapitulin kehotuksesta hän kaiversi puusta Johannes Gezelius vanhemman vuonna 1666 painattaman aapisen "Yxi paras lasten tawara" painolaatat. Kirjaa painettiin satakunta kappaletta, mutta kaikki painetut kirjat, kuten myös painolaatat, ovat tuhoutuneet. Viimeinen tunnettu Turun akatemian hallussa ollut kappale tuhoutui Turun palossa 1827. Teos oli 28-sivuinen, ja sen koko nimi oli "Lasten Paras Tawara, elli ABC-Kirja, joca on suuren tarpen tähden leicattu Puuhun ja Pälcänen seuracunnan Saarnamiesten toimituxen cautta, Prändetty Pälkänellä Daniel Medelplanilda Tauralassa 1719". Muistitiedon mukaan Medelplanin painolaatat säilyivät Pälkäneellä Taurialan kylän Eskolan talossa 1800-luvun lopulle saakka, mutta tuhoutuivat tulipalossa talon mukana. 
Medelplanin muistoa vaalitaan edelleen Pälkäneellä, jossa on hänen muistomerkkinsä rauniokirkon pihassa ja Kukkolan kylässä. Medelplanin aapinen oli tiettävästi ensimmäinen aapinen, jossa oli kukon kuva. Se lienee antanut aiheen myös Pälkäneen entiselle vaakunalle, joka poistui käytöstä kuntaliitoksessa vuoden 2007 alussa.
Paolo Gregoletto

Paolo Gregoletto (s. 14. syyskuuta 1985 Miami, Florida) on yhdysvaltalainen basisti, joka soittaa metalliyhtyeessä Trivium. Gregoletto aloitti uransa Grammy-ehdokkuuksiakin saaneessa Metal Militia -yhtyeessä, jossa hän bassonsoiton lisäksi myös lauloi. Triviumiin hän liittyi vuonna 2004.
Gregoletto laulaa Triviumin keikoilla huomattavan paljon yhtyeen taustalauluja, etenkin puhtaita lauluosuuksia, missä Corey Beaulieu hoitaa karjumisosuudet. Colin Richardson, tunnettu metalli-tuottaja on kuvaillut Gregolettoa parhaimmaksi basistiksi, kenen kanssa hän on tehnyt töitä.
Tekniikka.
Gregoletto on soittotekniikaltaan monipuolinen, sillä hän soittaa bassoa sekä plektralla että sormillaan. Hän vaihtelee soittotekniikkaansa kappaleen mukaan. "Sahaamissoitossa" rumpujen tuplabassopedaalien hakkausta sisältävissä kohdissa hän käyttää plektraa, mutta nopeisiin kohtiin hän soveltaa myös mm. Billy Sheehanin (Mr. Big) kolmen sormen soittotekniikkaa. Tällaisia kohtia ovat muun muassa mm. Iron Maidenin kappaleista tunnetuksi tulleet "ratsastuskompit" (yksi 8-osa- ja kaksi 16-osanuottia toistuvasti soitettuna).
Gregoletto käyttää myös lämmittelyharjoituksinaan kromaattisia juoksutuksia sekä plektralla että sormillaan soitettuna.
Hankoniemi

Hankoniemi () on niemimaa Manner-Suomen lounaiskolkassa, Suomenlahden rannikon länsipäässä. Niemen kärkiosasta noin 20 kilometriä kuuluu Hangon kaupunkiin, tyviosa puolestaan Raaseporiin.
Hankoniemen lounaiskärjessä Tulliniemessä on Suomen mantereen eteläisin kohta. Hankoniemeä pidetään myös Suomenlahden, Saaristomeren ja Pohjois-Itämeren rajakohtana.
Historia.
Hankoniemeä on käytetty satamana ainakin 1200-luvulta alkaen.
Hankoniemen sijainti on tärkeä Suomenlahden sotilaallisen hallinnan takia. Ensimmäisiä linnoituksia niemelle rakensivat ruotsalaiset vuonna 1656. Linnoitustahti kiihtyi vuosina 1790–1807, kun Venäjän uhka koettiin voimakkaammaksi. Suomen sodassa 1808–1809 Hankoniemen varuskunnan sotilaat komennettiin Viaporin suojaksi, ja venäläiset miehittivät linnoituksen ilman taisteluita.
Krimin sodassa venäläiset puolustajat räjäyttivät perääntyessään linnoituksen itse. 1900-luvun alussa Hankoniemen linnoitusta taas kohennettiin Pietarin suojaksi. 
Hankoniemen sijainti ja muoto pitkänä Itämereen työntyvänä sormena mahdollisti talvimerenkulun vielä, kun maan muut satamat olivat jäiden vuoksi suljettuina. Tämän vuoksi niemelle rakennettiin vuosina 1871–1873 suuri satama ja sinne pääradasta Hyvinkäällä erkaneva rautatie. Vuonna 1874 niemen kärkeen, sataman ympärille perustettiin Hangon kaupunki.
Talvisodassa Hankoa pommitettiin raskaasti. Sodan päättäneessä Moskovan rauhansopimuksessa 1940 Hankoniemi oli luovutettava 30 vuodeksi Neuvostoliitolle, joka linnoitti alueen. Jatkosodassa alueella taisteltiin verisesti. Viimeiset neuvostojoukot vetäytyivät Hankoniemeltä 2. joulukuuta 1941. Virallisesti Neuvostoliitto luopui ennenaikaisesti vuokraoikeudestaan Hangon vuokra-alueeseen jatkosodan lopettaneessa Moskovan välirauhassa 1944, jolloin Hangon sijasta vuokrattiin Porkkala.
Hangon kaupunkiin kuului 1970-luvulle saakka vain varsinainen kaupunkialue satamineen ja lähisaarineen. Muu osa niemeä oli jaettuna Bromarvin, Tenholan ja Tammisaaren maalaiskunnan kesken. Vuoden 1977 alussa Bromarv liitettiin pääosin Tenholaan, mutta lähimpänä Hankoa sijainnut osa samoin kuin Tenholaan kuulunut Lappohja ja Tammisaaren maalaiskunnan Tvärminne Hankoon. Samalla muu Tammisaaren maalaiskunta liitettiin Tammisaareen, johon vuonna 1993 liitettiin myös Tenhola. Vuoden 2009 alusta lähtien Tammisaari on ollut osa Raaseporin kaupunkia.
Luonto.
Hankoniemi on osa Ensimmäistä Salpausselkää, ja sen maaperä on karu yhdistelmä kalliota, moreenia ja hiekkakankaita. Niemen rannoilla on hiekkadyynejä.
Kasvi- ja eläinlajistoltaan niemi on Suomessa poikkeuksellisen monimuotoinen; Suomen uhanalaisista lajeista tavataan Hankoniemellä 15 prosenttia. Monimuotoisuuteen vaikuttavat leuto ilmasto, maaperän kalkkipitoisuus ja laivojen painolastin mukana tulleet erikoiset kasvilajit. Hankoniemelle saapuvat kevään ensimmäiset muuttolinnut, ja niemellä havaitaan vuosittain noin 270 lintulajia. 
Niemen kaakkoiskulmassa on Helsingin yliopiston Tvärminnen eläintieteellinen asema. Niemen läntisimmässä kärjessä sijaitsee Uddskatanin luonnonsuojelualue.
Wish

Wish on The Curen kymmenes studioalbumi, julkaistu vuonna 1992. Siltä julkaistiin kolme singleä: "High", "Friday I'm in Love" ja "A Letter to Elise". Levyn äänityssessiosta jäi 5 ylimääräistä instrumentaalia kappaletta, joista 4 julkaistiin Lost Wishes -kasetti-EP:llä.
Viuhkamadot

Viuhkamadot (Sabellidae) ovat meressä eläviä selkärangattomia. 
Ne rakentavat suojaputkia hiekasta, simpukankuoren kappaleista ja muusta merenpohjassa ajelehtivasta aineksesta. Putken päässä on viuhkamaisia ulokkeita, joilla ne siivilöivät ravinnokseen planktonia. Vaaran uhatessa viuhkamato vetäytyy putkensa sisään. Toinen monisukasmatojen heimo putkimadot (Serpulidae) rakentaa oman kuorensa kalkista piikkinahkaisten ja kivikorallien tapaan. 
Viuhkamadot ovat yleisiä merialueilla, joissa vedenkorkeus vaihtelee vuoroveden mukaan, sillä ne tarvitsevat kohtalaisia virtauksia tuomaan planktonia ulottuvilleen. 
Monia viuhkamatoja kasvatetaan akvaariossa. Niiden ruokkiminen sopivilla planktoneilla on vaikeaa, ja monet yksilöt kuolevat 6-12 kuukaudessa.
Joitakin sukuja:
Akvaariossa kasvaa myös kalkkikuorisia Serpulidae-heimon matoja:
Maitikat

Maitikat ("Melampyrum") on pieni kasvisuku, joka kattaa 10–35 pohjoisella pallonpuoliskolla esiintyvää ruohovartista kasvilajia. Maitikat ovat puoliloisia; ne tuottavat itse vain osan tarvitsemistaan ravintoaineista ja hankkivat loput imemällä ympäröivistä kasveista.
Lajeja.
Suomessa tavattavia maitikoita ovat:
Suomessa kangas- ja metsämaitikka ovat koko maassa yleisiä metsäkasveja, muita lajeja esiintyy paikoittain maan etelä- ja lounaisosissa.
Putkimadot (heimo)

Putkimadot (Serpulidae) on monisukasmatoihin kuuluva meressä elävien selkärangattomien heimo. Ne rakentavat itselleen putken muotoisen kalkkikuoren. Putken päässä on viuhkamaisia ulokkeita, joilla ne siivilöivät ravinnokseen planktonia. Vaaran uhatessa putkimato vetäytyy putkensa sisään. Viuhkamatojen (Sabellidae) rakenne on samantapainen, mutta niiden putki on pehmeämpi.
Putkimadot ovat yleisiä merialueilla, joissa vedenkorkeus vaihtelee vuoroveden mukaan, sillä ne tarvitsevat kohtalaisia virtauksia tuomaan planktonia ulottuvilleen. Eräät putkimatolajit elävät koralliriutoilla symbioosissa tietyn kivikorallilajin kanssa.
Luokittelu.
Heimoon kuuluu 102 sukua, joista 30 on kuollut sukupuuttoon. Osa suvuista kuuluu alaheimoon kierteismadot (Spirorbinae), joka aiemmin luokiteltiin omaksi heimokseen.
Putkimadot akvaariossa.
Monia putkimatoja kasvatetaan akvaariossa. Niiden ruokkiminen sopivilla planktoneilla on vaikeaa, ja monet yksilöt kuolevat 6–12 kuukaudessa.
Akvaariossa pidettäviä putkimatoja:
Efektiivinen annos

Efektiivinen annos on suure, joka kuvaa ionisoivan säteilyn aiheuttamaa terveydellistä kokonaishaittaa. Sen laskemisessa käytettävät suureet ovat kudoksen saama säteilyn ekvivalenttiannos ja kullekin kudokselle määrätty painokerroin, joka kuvaa kyseisen kudoksen säteilyherkkyyttä.
Yksilön saama efektiivinen annos lasketaan kaavalla:&lt;br&gt;
E = ∑i Hi Wi
H = ekvivalenttiannos&lt;br&gt;
W = eri kudosten painokerroin:
Efektiivisen annoksen yksikkö on sievert (Sv).
Kollektiivinen efektiivinen annos on efektiivinen kokonaissäteilyannos, joka aiheutuu jollekin tietylle ihmisryhmälle. Sen yksikkö on mansievert (manSv).
Kardisin rauha

Kardisin rauha solmittiin 21. kesäkuuta 1661 Ruotsin ja Venäjän välillä Virossa Kärden (saksaksi "Kardis") kartanossa lähellä Tarttoa. Se oli muodollinen jatko huhtikuussa 1658 voimaan tulleelle aselevolle ja Vallisaaressa 20. joulukuuta 1658 solmitulle välirauhalle, joilla lopetettiin Venäjän ja Ruotsin välinen osuus (1656–1658) Pohjan sodasta. Ruotsin osalta rauhan vahvistaminen tapahtui Tukholman Suurkirkossa huhtikuun 22. päivänä 1662.
Rauha solmittiin "status quo ante bellum" periaatteella, eli palattiin sotaa edeltäneeseen tilanteeseen ilman muutoksia. Venäjä oli edelleen sidottu sotaan Puola-Liettuaa vastaan, eikä tsaari halunnut uutta sotaa Ruotsin kanssa, joten se luovutti valloittamansa alueet Liivinmaalla takaisin Ruotsille ja suostui tuhoamaan sodan aikana rakentamansa Itämeren laivastonsa.
Seuraukset.
Kardisin rauha sekä Ruotsin edellisenä vuonna solmimat Olivan rauha Puolan kanssa ja Kööpenhaminan rauha Tanskan kanssa merkitsivät Ruotsin valtakunnan laajenemisen päättymistä. Mikään niistä osapuolista, jotka olivat tehneet rauhan Ruotsin kanssa, oli tuskin tyytyväinen tuloksiin, ja siten kaikki nämä rauhanteot sisälsivät tulevien konfliktien siemenet.
Suomelle erityisesti Venäjän kanssa tehty rauha oli helpotus, sillä sotarasitus ja verotus olivat lisääntyneet äärimmilleen. Ruotsin suhtautumista valtakunnan itäiseen osaan kuvaa, että sodasta Venäjää vastaan Suomi oli saanut selvitä lähes yksin. Toisaalta suurvallan laajentuminen merkitsi Suomen aseman heikkenemistä, sillä Ruotsin valtakunnan painopisteet siirtyivät yhä kauemmaksi länteen ja etelään. Myös alueliitokset Tanskasta ja Norjasta vähensivät Suomen merkitystä koko Ruotsin valtakunnalle ja Suomen väkilukuosuuden vähentymistä valtakunnan koko väestöstä. 
Kardisin rauha oli voimassa vuoteen 1700 asti, jolloin alkoi suuri Pohjan sota.
Metsästys, Kalastus, Luonto, Perinne

Metsästys, Kalastus, Luonto, Perinne () on ranskalainen euroskeptinen maaseudun puolue. Puolue ei sijoita itseään perinteiselle vasemmisto-oikeisto-akselille, vaan pyrkii ajamaan kaikkien maaseudun ihmisten asioita. Puolueen perustaja ja johtaja on Jean Saint-Josse.
Puolueen perusti Jean Saint-Josse vuonna 1989. Puolue pyrki Euroopan parlamenttiin vuosina 1989 ja 1994 ilman menestystä. Vuoden 1999 äänestyksessä se onnistui saamaan kuusi paikkaa Jean Saint-Jossen johdolla. Seuraavissa vuoden 2004 Euroopan parlamentin vaaleissa puolue menetti kaikki paikkansa, kun se ei saanut kerättyä vaadittavaa 3 % minimikannatusta. Puolue ajautui talousvaikeuksiin ja se menetti samana vuonna myös maan paikallisten valtuustojen edustajanpaikat. Vaikeuksien vuoksi suuri osa puolueen jäsenistä siirtyi UMP- tai MPF-puolueisiin.
Metsästys, Kalastus, Luonto, Perinne -puolue ei kuitenkaan hajonnut lopullisesti vastoinkäymisistä huolimatta ja se asetti vuoden 2007 presidentinvaaleihin ehdokkaakseen pohjoisranskalaisen Frédéric Nihousin. Frédéric Nihous sai presidentinvaalien ensimmäisellä kierroksella runsaan prosentin äänistä eikä näin päässyt toiselle kierroksella.
Frédéric Nihous

Frédéric Nihous (s. 15. elokuuta 1967) on Pohjois-Ranskassa syntynyt Metsästys, Kalastus, Luonto, Perinne -puolueen (Chasse, Pêche, Nature, Traditions (CPNT)) poliitikko ja vuoden 2007 presidentinvaaliehdokas. Nihous on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Nihous osallistui Metsästys, Kalastus, Luonto, Perinne -puolueen ehdokkaana vuoden 2007 presidentinvaaleihin, muttei saanut tarvittavaa kannatusta jatkaakseen toiselle kierrokselle. Nihous sai ensimmäisellä kierroksella äänistä 1,15 % (420 645 ääntä). Hän oli aluksi puolueensa ehdokkaana myös vuoden 2012 vaaleissa, mutta luopui ehdokkuudesta Nicolas Sarkozyn hyväksi.
Gil Scott-Heron

Gilbert "Gil" Scott-Heron (1. huhtikuuta 1949 Chicago, Illinois – 27. toukokuuta 2011 New York, New York) oli yhdysvaltalainen runoilija-muusikko, joka teki 1960- ja 1970-luvun vaihteessa spoken word -esiintymisi. Hänen tunnetuin runonsa ja kappaleensa on ”The Revolution Will Not Be Televised”. Hänen 1970-luvun tuotantonsa sanotaan näyttäneen suuntaa nykyiselle rap-musiikille.
Scott-Heron kuoli toukokuussa 2011. Hän oli päihderiippuvainen ja eli kuluttavaa elämää. Hänen kerrotaan joutuneen sairaalaan Euroopan-matkan jälkeen. Kolme vuotta ennen kuolemaansa hän kertoi olevansa hiv-positiivinen. Silti hän teki paluun ja esiintyi lähes kuolemaansa saakka. Hän teki vuonna 2010 lähes sata keikkaa.
Hänen yhdessä pianisti Brian Jacksonin trion kanssa tekemänsä jazz- ja soultyylinen levy "Winter in America" (1974) valittiin vuonna 2005 hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään". Laulu- ja puheosuuksien lisäksi Scott-Heron soittaa levyllä myös sähköpianoa..
Perhe.
Gil Scott-Heron syntyi Chicagossa. Hänen äitinsä Bobbie Scott-Heron lauloi New York Oratorio Societyssa. Hänen jamaikalainen isänsä oli jalkapalloilija Gil Heron, lempinimeltään "The Black Arrow" ("musta nuoli"). 1950-luvulla Gil Heron oli ensimmäinen musta pelaaja Glasgow’n Celticissä.
International Electrotechnical Commission

International Electrotechnical Commission (IEC) on kansainvälinen sähköalan standardointiorganisaatio. 
Järjestö perustettiin 26.–27. kesäkuuta 1906 Lontoossa, Isossa-Britanniassa. Siitä lähtien järjestö on tehnyt elektroniikka- ja sähkölaitteista turvallisempia ja luotettavia sekä parantanut niiden hyötysuhdetta.
Tunnetuimmat IEC-standardit liittyvät sähkölaitteiden liitäntöihin, esimerkiksi PC:n virtajohdon liitin on määritelty IEC:n standardisarjassa IEC 60320.
IEC:n jäseniä kutsutaan kansalliskomiteoiksi, ja niitä ovat kansalliset sähköalan standardointijärjestöt (Suomessa SESKO). Standardin hyväksyminen vaatii sitä, että 3/4 kansallisista järjestöistä äänestää vahvistamisen puolesta.
IEC:n tietotekniikka-alan standardit tehdään yhteistyössä ISO-standardointiorganisaation kanssa työryhmässä nimeltä JTC1 (Joint Technical Committee). Suomenkielisessä Wikipediassa luettelo merkittävimmistä JTC1-standardeista on ISO-standardointiorganisaation sivulla.
Wattieza

Wattieza on sukupuuttoon kuollut suku esihistoriallisia saniaismaisia puita. Sukuun on sijoitettu maailman vanhimmat, ulkonäöltään jonkin verran nykyisiä palmuja muistuttaneet puut. "Wattieza"-puita oli devonikaudella noin 380 miljoonaa vuotta sitten. Puut olivat täysikasvuisina korkeintaan kymmenmetrisiä. "Wattieza"-puiden aikakaudella maalla ei vielä ollut juurikaan muita eläimiä kuin nivelkaisia, hämähäkkejä, hyönteisiä ja äyriäisiä. Nämä puut ovat kasvaneet maan päällä jo 140 miljoonaa vuotta ennen dinosauruksia.
Fossiilit.
Kivettyneiden fossiilien perusteella on arveltu maapallon ensimmäisten metsien muodostuneen vajaan kymmenen metrin korkuisista "Wattieza"-puista. Aiemmin vanhimmat tunnetut puut oli sijoitettu "Archaeopteris"-sukuun. "Wattieza"-puiden ensimmäiset fossiilit löydettiin jo 1800-luvun lopulla Gilboan fossiilimetsästä, mutta vasta 2000-luvun alussa parempien fossiililöydöksien perusteella on voitu arvioida miltä maailman vanhimmat puut näyttivät.
"Wattieza"-puissa ei ollut varsinaisia lehtiä eivätkä ne muodostaneet harottavia oksia. Niiden latvaan kasvoi viuhkamaisia vuosikasvaimia, jotka putosivat uusien tieltä pois, joten pääosin puu oli paljasta runkoa nykyisten palmupuiden tapaan.
Vaikutukset ilmastoon ja eliöihin.
"Wattieza"-metsillä oli suuri merkitys ilmakehän hiilidioksin sitomisessa ja osaltaan ne siten edistivät merkittävästi ilmastonmuutosta. Ne auttoivat hiilidioksidipitoisuuksia vähenemään ja lämpötilaa laskemaan lähemmäs nykypäivän tasoa. Ilmastonmuutoksen myötä kehittyi miljoonia vuosia myöhemmin isolehtisiä puita ja kasveja, jotka saivat "Wattieza"-puut lopulta kuolemaan sukupuuttoon. "Wattieza"-puista maahan pudonneet alkeelliset lehvästöt ja lahonneet osat tarjosivat myös ensimmäisille maalla vaeltaville eliölle ravintoa ja synnyttivät siten uudenlaisen ravintoketjun.
"Wattieza"-suvun puut lisääntyivät itiöiden avulla. Niillä oli verrattain pieni juuristo ja rungon sisusta oli nykypuista poikkeavasti luultavimmin pehmeä.
Devonikaudella ilmaantui myös "Wattieza"-puiden rinnalle niistä poikkeavia pysyvän oksiston ja laajan juuriston omaavia puita ("Archaeopteris"-suku).
Kultainen pilli

Kultainen pilli on Suomen jääkiekkoilijat ry:n vuosittain myöntämä palkinto. Se annetaan SM-liigatuomarille, jonka pelaajat ovat äänestäneet vuoden parhaaksi. Äänestys tapahtuu samalla tavalla kuin Kultaisen kypärän äänestys eli jokainen liigapelaaja antaa pisteet kolmelle parhaaksi näkemälleen tuomarille: ensimmäiselle viisi, toiselle kolme ja kolmannelle yhden pisteen.
Jari Levonen on voittanut palkinnon ennätykselliset 15 kertaa. Satakunnan ulkopuolelta tuleva tuomari on saanut palkinnon ainoastaan kolme kertaa (99-02).
Fritz Pregl

Fritz (Friderick) Pregl (3. syyskuuta 1869 Ljubljana – 13. joulukuuta 1930 Graz) oli slovenialainen kemisti, joka eli ja teki työnsä Itävallassa. Pregl sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1923 antamastaan tärkeästä panoksesta orgaanisten yhdisteiden kvantitatiiviselle mikroanalyysille.
Pregl suoritti lääketieteen tutkinnon Grazin yliopistossa (1894), jossa hän työskenteli suurimman osan työurastaan Lääketieteellis-kemiallisessa instituutissa. Noin vuonna 1905 hän aloitti sappihappojen ja muiden aineiden tutkimuksen. Vaikeus saada näitä materiaaleja riittäviä määriä perinteisten analyyttisten tekniikoiden käyttöön pakotti hänet kehittämään uusia analyyttisiä menetelmiä. Vuoteen 1912 mennessä hän pystyi tekemään luotettavia mittauksia hiilestä, vedystä, typestä ja rikistä vain 5–13 mg:lla lähtöainetta, ja myöhemmin hän tarkensi menetelmiään niin, että mittaukset olivat mahdollisia 3–5 mg:lla. Hänen läpimurtonsa mahdollisti lopulta tutkijoiden työskentelyn kymmenesosamilligrammojen tarkkuudella. Pregl kehitti myös herkän mikrovaa'an, keksi mikromenetelmiä orgaanisten yhdisteiden funktionaalisten ryhmien määrittämiseksi ja laati yksinkertaisen menetelmän munuaisten toiminnallisen kapasiteetin määrittämiseksi.
Frans Koskinen

Frans Herman Koskinen (aik. Tähti, 8. maaliskuuta 1869 Maaria – 26. huhtikuuta 1918 Hollola) oli suomalainen päätoimittaja ja poliitikko, joka oli yksi Suomen ensimmäisistä kansanedustajista. Hän työskenteli Porissa ilmestyneen "Sosialidemokraatin" päätoimittajana 1908–1918 ja oli sosialidemokraattisen puolueen kansanedustajana 1907–1911.
Elämä.
Koskisen vanhemmat olivat renki Karl Gustav Tähti ja Vilhelmina Heikintytär. Hän työskenteli Maariassa ja Ruskossa tehdastyöläisenä, renkinä ja muurarina, Turun Vähäväkisten Osuusliikkeen varastonhoitajana 1902–1904 ja Loimaan Osuuskaupan hoitajana 1904–1907. Koskinen oli mukana Maarian VPK:n toiminnassa, ja kuului molempien osuusliikkeiden johtokuntiin. Hän oli myös Turun Työväenyhdistyksen jäsen. Koskinen valittiin ensimmäisen kerran kansanedustajaksi vuoden 1907 eduskuntavaaleissa, joiden aikana hän vielä asui Loimaalla. Vuonna 1908 Koskinen muutti Poriin ja aloitti "Sosialidemokraatin" päätoimittajana. 
Koskinen valittiin uudelleen eduskuntaan 1908, 1909 ja 1910. Vuonna 1911 hän sai majesteettirikoksesta 7 kuukauden vankeustuomion "Sosialidemokraatissa" kesäkuussa 1908 julkaistun kirjoituksen johdosta. Koskinen oli Porin Työväenyhdistyksen jäsen ja toimi Porin sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön sekä Satakunnan sosialidemokraattisen piirijärjestön puheenjohtajana.
Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen aikana Koskinen valittiin Porin poliisitoimesta vastanneeseen järjestystoimikuntaan, ja johti maistraatin pyynnöstä perustettuja järjestyspartioita. Hän oli myös huhtikuussa perustetun Porin Työväenneuvoston puheenjohtaja. Lokakuussa 1917 Koskinen valittiin Porin Työväen Järjestyskaartin johtokuntaan, ja sisällissodan aikana hän kuului sen pohjalta muodostetun Porin punakaartin esikuntaan. 
Sodan alettua Koskinen luopui toimitustyöstä ja hänestä tuli Porin punaisten johtohahmoja. Piiriesikunnassa Koskinen muun muassa laati yhden hyökkäyssuunnitelman Ahlaisten rintamalle. Punaisten vetäydyttyä Porista 10. huhtikuuta alkaen, myös Koskinen lähti perheineen pakomatkalle kohti itää. Hän kuoli sydänkohtaukseen junassa Herralan rautatieasemalla 26. toukokuuta 1918.
Perhe.
Koskinen oli naimisissa Alma Johanna Liljan kanssa. Heille syntyi viisi lasta.
Innovaatiojournalismin Seura

Innovaatiojournalismin Seura on keväällä 2007 Helsingissä perustettu yhdistys, jonka jäseninä on innovaatiokysymyksistä kiinnostuneita journalisteja ja muita toimijoita. Yhdistys pyrkii muun muassa kehittämään innovaatiojournalismin käsitettä ja järjestämään siihen liittyvää koulutusta ja julkaisutoimintaa.
Yhdistys jakaa vuosittain innovaatiojournalismin palkinnon "Innovaatiokiteen" parhaasta edellisenä vuonna Suomessa julkaistusta lehtiartikkelista, radio- tai tv-ohjelmasta tai muusta journalistisesta tuotteesta.
Vuosittaisilla Mediapäivillä jaettiin huhtikuussa 2007 Innovaatiojournalismin Seuran ensimmäinen innovaatiojournalismipalkinto Innovaatiokide 2007. Palkinnon sai Aamulehden toimittaja Sami Suojanen 15.10.2006 julkaistusta jutusta "Puhdasta valoa", joka esitteli Tampereen seudulla toimivia laserteknologian yrityksiä. Voittajan valitsi yhdistyksen pyynnöstä tulevaisuudentutkija Mika Mannermaa. Palkintoon kuului lisäksi 2 500 euron sekki.
Toisen Innovaatiokide -palkinnon voitti Maaseudun Tulevaisuuden toimittaja Tarja Halla 16.3.2007 julkaistusta jutusta "Huomisen lihaa kasvatetaan laboratorioissa". Voittajan valitsi Osmo Soininvaara. Palkintoon kuului 3 000 euron sekki. Palkinto jaettiin huhtikuussa 2008 Mediapäivillä Helsingissä.
Yhdistyksen toiminta hiipui 2010-luvulla.
GMV

GMV on espanjalainen ilmailu-, avaruustekniikka ja informaatiotekniikkayhtiö.
Historia.
Tohtori Juan José Martínez García, joka oli lentotekniikan professori Escuela Técnica Superior de Ingenieros Aeronáuticos yliopistossa Madridissa, perusti vuonna 1980 yhtiön nimeltään Mecánica del Vuelo (suomeksi: Lentomekaniikka). Se oli GMV:n alku, varsinainen GMV perustettiin vuonna 1984. 
GMV:n asiakkaiksi tulivat avaruus- ja puolustusvälineteollisuus. Se teki mm. avaruusalusten mission suunnittelua, simuloi lennon dynamiikkaa, teki satelliittinavigaatiotutkimusta. Yhtiö on saavuttanut kansainvälisesti merkittävän aseman näillä alueilla. Yhtiössä toimi 1980-luvun lopussa noin 100 työntekijää. 
1990-luvun alussa yhtiö alkoi kiinnostua teknologiansiirrosta ja pyrki sen avulla lähestymään muita teollisuuden aloja. Se löysi liiketoimintamahdollisuuksia Espanjassa mm. Internetin palomuureista ja SMS-Intrenetistä (?) ja kuljetusliikkeiden laivastonhallinnasta. 1990-luvulla se pääsi paremmin sisälle aseteollisuuteen C3- ja paikannusasioiden puitteissa. Yhtiössä toimi 1990-luvun lopussa 300 henkilöä ja sen liikevaihto oli 20 miljoonaa euroa.
Vuonna 2000 GMV:n johdolla 7 espanjalaista yhtiötä liittyi eurooppalaisen paikannussatelliittihankkeen toteutukseen. Ne muodostivat työyhteenliittymän nimeltä Galileo Sistemas y Servicios S.L. (GSS). Siitä tuli Galileo Industries-yhtiön eräs omistaja. 
Perustaja Garcia kuoli vuonna 2001. Yhtiön pääjohtajaksi nousi tohtori Mónica Martínez Walter ja Luis Mayosta tuli toimitusjohtaja. 
Vuonna 2004 yhtiö perusti tytäryhtiön Yhdysvaltoihin. 
Toukokuussa 2005 GMV osti 58% portugalilaisesta Skysoft-yhtiöstä, joka on toiminnaltaan GMV:n kaltainen. 
Nykyisin yhtiössä toimii noin 700 ihmistä.
Adam Hall

Adam Hall (s. 14. elokuuta 1980 Kalamazoo, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa kaudella 2015–2016 HC Ambrì-Piottassa.
Ura.
Juniorivuodet.
Viimeiset juniorikautensa Hall pelasi NCAA-yliopistourheilujärjestön alaisessa CCHA-liigassa Michigan State Universityn joukkueessa. Hän pelasi Michiganissa kaudet 1998–2002. Kausi 1999–2000 oli pisteiden valossa Hallin paras kausi Michiganissa. Hän teki 39 pistettä 40 ottelussa ja hänet valittiin kauden päätteeksi sarjan kakkostähdistökentälliseen. Hänet varattiin NHL:ään kesällä 1999, kun Nashville Predators valitsi hyökkääjän varaustilaisuudessa.
Ammattilaisura.
Hall pelasi ensimmäisen NHL-pelinsä kaudella 2001–2002, kun Nashville otti hänet mukaan joukkueeseen yliopistokauden päätyttyä. Kaudella 2002–2003 Hall oli Nashvillen yllättäjä, sillä hän murtautui suoraan joukkueen kokoonpanoon pelattuaan vain yhden ottelun AHL:n Milwaukee Admiralsissa. Hall pelasi myös yhteydessä käydyssä nuorten tähtien ottelussa. Kaudella 2002–2003 Hall oli yksi Nashvillen kantavia voimia, kun joukkue eteni ensimmäistä kertaa historiansa aikana pudotuspeleihin. Hall teki Nashvillen ensimmäisen maalin pudotuspeleissä vain 16 sekunnin pelin jälkeen Detroit Red Wingsiä vastaan.
 Hall pelasi Mestiksen KalPassa, jonka osaomistajana toiminut Hallin seurakaveri Nashvillestä Kimmo Timonen sai houkuteltua Hallin KalPaan. Hall oli joukkueen kantavia voimia ja auttoi KalPaa nousemaan kauden päätteeksi SM-liigaan. Hänet valittiin Mestiksen tähdistökentälliseen.
Hall palasi työsulun jälkeen Nashvilleen ja teki ennätyspisteensä kaudella 2005–2006 (14+15). Kauden jälkeen hänet kaupattiin kuitenkin New York Rangersiin vaihdossa Dominic Mooreen. Rangersissa kausi 2006–2007 meni hyökkäyksellisesti heikosti ja hänet kaupattiin kesken kauden Minnesota Wildiin, joka sai vastineeksi hyökkääjä Pascal Dupuis'n.
Minnesota ei tehnyt Hallille uutta sopimustarjousta kauden päätyttyä, minkä seurauksena Hallista tuli vapaa pelaaja. Hän pelasi itselleen paikan Pittsburgh Penguinsista kaudeksi 2007–2008 harjoitusleirin kautta. Kesällä 2008 Hall teki kolmen vuoden sopimuksen Tampa Bay Lightningin kanssa. Maaliskuussa 2013 hän siirtyi Carolina Hurricanesiin. 2. huhtikuuta 2013 Hall kaupattiin takaisin Tampa Bay Lightningiin vaihdossa Marc-André Bergeroniin, mutta seuraavana päivänä Philadelphia Flyers poimi hänet riveihinsä waivers-listalta.
Elokuussa 2014 Hall teki yksivuotisen sopimuksen Sveitsin pääsarjassa pelaavan HC Ambrì-Piottan kanssa.
Maajoukkueura.
Hall pelasi nuorissa kaksi MM-turnausta. Hän edusti Yhdysvaltoja vuonna 1999 ja 2000.
Miesten maajoukkuetta Hall edusti ensimmäistä kertaa arvoturnauksessa vuonna 2003. Tämän jälkeen hänet on valittu myös neljään seuraavaan maailmanmestaruuskilpailuun. Vuonna 2004 Hall oli mukana voittamassa MM-pronssia.
Kirkkoraamattu

Kirkkoraamattu tarkoittaa kirkon virallisesti käyttöön hyväksymää raamatunkäännöstä.
Suomalaisia kirkkoraamattuja ovat:
Melissa Joan Hart

Melissa Joan Hart (s. 18. huhtikuuta 1976 Smithtown, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja entinen teinitähti. Hän näytteli nimiroolia "Sabrina, teininoita" -televisiosarjassa.
Nuoruus.
Melissa Joan Catherine Hart syntyi 18. huhtikuuta 1976 Smithtownissa, New Yorkissa Hänen vanhempansa Paula ja William Hart ovat sittemmin eronneet ja menneet omilla tahoillaan uudelleen naimisiin. Sisaruksia Hartilla on seitsemän, joista kolme (Elizabeth, Emily ja Alexandra) on esiintynyt "Sabrina, teininoidassa".
Hart oli lapsena suosittu mainosnäyttelijä. Hän teki ensimmäisen mainoksensa kolmevuotiaana, ja viisivuotiaana hän oli esiintynyt jo kahdessakymmenessä mainoksessa.
Ura.
Hartin ensimmäinen suuri rooli oli pääosa televisiosarjassa "Clarissa Explains It All", jota tehtiin vuosina 1991–1994. Sarjan päättymisen jälkeen Hart pääsi "Sabrina, teininoita" -televisioelokuvaan ja siitä tehtyyn televisiosarjaan. "Sabrina, teininoita" kesti seitsemän kautta (1996–2003). 
Elokuvia, joissa Hart on näytellyt, ovat esimerkiksi "Repäisevät treffit" ja "Not Another Teen Movie". Lisäksi Hart on vieraillut muun muassa televisiosarjassa "Enkelin kosketus" ja esitellyt asuntonsa MTV:n "Cribs"-ohjelmassa.
Vuosina 2010–2015 Hart esitti tilannekomediasarjassa "Melissa ja Joey" toista nimiroolia vastanäyttelijänään Joey Lawrence.
Yksityiselämä.
Hart meni naimisiin muusikko Mark Wilkersonin kanssa 19. heinäkuuta 2003 Firenzessä Italiassa. Häistä tehtiin myös tositelevisiosarja "Tying the Knot". Pariskunnalla on kolme poikaa..
Vapaa-ajallaan Hart keräilee taidetta sekä Shirley Templeen ja Audrey Hepburniin liittyviä esineitä. Hän on myös innokas lumilautailija.
André Brink

André Philippus Brink (29. toukokuuta 1935 Vrede, Etelä-Afrikka – 6. helmikuuta 2015) oli eteläafrikkalainen kirjailija. Hän työskenteli englannin kielen ja kirjallisuuden professorina Kapkaupungin yliopistossa.
Brinkin teoksissa aina 1990-luvulle asti oli selvä poliittinen, rotujen tasa-arvoa puolustava sanoma. Hän alkoi kirjoittamaan 1960-luvulla, jolloin Brink oli ”60-lukulaisten” ("Die Sestigers") apartheidia vastustaneiden kirjailijoiden johtohahmo Ingrid Jonkerin ja Breyten Breytenbachin ohella. Vuonna 1973 Etelä-Afrikan hallitus kielsi Brinkin romaanin "Katson pimeään". Tämän jälkeen Brink alkoi kirjoittaa afrikaansin lisäksi englanniksi ja sai teoksiaan julki myös ulkomailla.
Apartheidin päättymisen jälkeen Brink käsitteli teoksissaan muun muassa eristäytymistä muusta maailmasta ("Pirunlaakso", 1998) ja Afrikan historiaa 1900-luvun alkupuolella ("Hiljaisuuden tuolla puolen", 2002). Brink sai useita kirjallisuuspalkintoja, muun muassa Prix Médicis -palkinnon 1980 teoksesta "Valkoinen, kuiva kausi" (1979). Lisäksi hän oli kolmesti ehdolla Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Elämä ja ura.
Brink valmistui Potchefstroomin yliopistosta englannin ja afrikaansin kielten maisteriksi vuonna 1959 ja teki valmistumisensa jälkeen tutkimustyötä Sorbonnen yliopistossa Ranskassa. Palattuaan Etelä-Afrikkaan Brink sai vuonna 1961 dosentuurin ja sittemmin professuurin Rhodesin yliopistosta Grahamstownista, ja hän opetti siellä yli kolmekymmentä vuotta. Vuosina 1991–2000 hän hoiti englannin kielen ja kirjallisuuden professuuria Kapkaupungin yliopistossa.
Kirjasta "Valkoinen, kuiva kausi" tehtiin vuonna 1989 elokuva, jossa pääosassa on Marlon Brando.
André Brink kuoli 79-vuotiaana 6. helmikuuta 2015 paluumatkalla Belgiasta, jossa hänelle oli myönnetty Leuvenin katolisen yliopiston kunniatohtorin arvo.
Sepalus

Sepalus on vetoketjullinen tai napillinen housujen avaamiseen ja sulkemiseen käytettävä vaatteen osa. Sepalus sijaitsee nivusten kohdalla. Sen tarkoitus on helpottaa ja nopeuttaa miehillä virtsaamista ja molemmilla sukupuolilla housujen pukemista ja riisumista. Auki jäänyt tai avautunut sepalus muiden läsnä ollessa koetaan tyypillisesti nolona.
Synnynnäinen lonkkaluksaatio

Synnynnäinen lonkkaluksaatio eli synnynnäinen lonkkanivelen sijoiltaanmeno on vastasyntyneellä ilmenevä lonkkanivelen kehityshäiriö. Lonkkaluksaatiossa reisiluun pää sijaitsee lonkkamaljakon ulkopuolella. 
Synnynnäisen lonkkaluksaation toteaminen.
Synnynnäinen lonkkaluksaatio todetaan synnytyssairaalassa tehtävän vastasyntyneen kliinisen tutkimuksen yhteydessä tai myöhemmin tehtävissä neuvolatarkastuksissa. Synnynnäinen lonkkaluksaatio todetaan noin yhdellä tuhannesta vastasyntyneestä. Vika on huomattavasti yleisempi tytöillä kuin pojilla, noin neljä viidesosaa potilaista on tyttöjä. Myös esikoisilla on myöhemmin syntyneitä sisaruksia suurempi riski lonkkaluksaatioon. Tämä johtuu siitä, että ensisynnyttäjällä on usein ahtaampi lantio kuin jo aiemmin synnyttäneillä äideillä. Ahdas lantio lisää syntyvän lapsen lonkkien virheasentojen mahdollisuutta.
Synnynnäisen lonkkaluksaation hoito.
Synnynnäistä lonkkaluksaatiota hoidetaan lasta- tai valjashoidolla. Lastahoidossa lapselle asetetaan lonkkalasta (ns. von Rosenin lasta), jonka avulla lonkka muotoutuu oikeaan asentoon. Lastan sisällä on metallirunko, joka on päällystetty solumuovilla. Valjashoidossa lapselle asetetaan Pavlikin valjaat, joiden avulla lonkkaluksaatiota sairastavan lapsen jalat pysyvät sammakkoasennossa. 
Lasta- tai valjashoidon pituus on kuudesta viikosta jopa kolmeen kuukauteen riippuen lonkkavian laadusta.
The Shins

The Shins on vuonna 1997 perustettu yhdysvaltalainen indie rock -yhtye, joka yhdistelee rock-musiikkiinsa aineksia alternative countrysta folkiin. Eric Johnson on äskettäin liittynyt yhtyeeseen ja on myös Fruit Bats -yhtyeen jäsen. The Shins on perustettu Albuquerquessa New Mexicossa, mutta sen jäsenet vuonna 2002 muuttaneet Portlandiin Oregoniin.
The Shinsin tunnetuimpia kappaleita ovat "New Slang" ja "Caring is Creepy", jotka esitettiin muun muassa elokuvassa Garden State. Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa "Oh Inverted World" vuonna 2001. Toinen albumi,"Chutes Too Narrow", julkaistiin vuonna 2003 sekä kolmas ja viimeisin, "Wincing the Night Away", vuonna 2007.
Uusin albumi nousi Yhdysvaltojen ja Kanadan albumilistan toiselle sijalle. Myös yhdysvaltalaisen Billboard-listan toisen sijan yhtye saavutti 118 000 myydyllä albumillaan, mikä on historiallinen saavutus niin yhtyeelle kuin sen Sub Pop -levy-yhtiöllekin.
Coby Miller

Coby Miller (s. 19. lokakuuta 1976 Ackermann, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen pikajuoksija.
Miller kilpaili Sydneyn olympialaisissa 2000, joissa sijoittui 200 metrin juoksussa seitsemänneksi ajalla 20,35. Kauden lopussa hän oli GP-finaalissa 100 metrin juoksun neljäs ajalla 10,52. Kaksi vuotta myöhemmin Miller juoksi GP-finaalissa 100 metrillä kuudenneksi ajalla 10,21. Hän karsiutui Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 200 metrin välierissä, mutta oli myöhemmin samana vuonna Ateenan olympialaisissa mukana Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti 4 x 100 metrin viestijuoksussa olympiahopeaa.
Miller voitti universiadeissa kultaa 200 metrillä ajalla 20,32 s Palma de Mallorcalla 1999.
Jyväskylä Summer Jazz

Jyväskylä Summer Jazz oli Jyväskylässä järjestettävä jazziin ja maailmanmusiikkiin keskittyvä musiikkifestivaali. Se järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1996.
Alkuaikoinaan festivaali keskittyi latinomusiikkiin, mutta ohjelmisto vuosien myötä kehittyi yleisemmin maailmanmusiikin suuntaan. Myös kaupungin omat muusikot kuten Jyväskylä Big Band, Joona Toivanen ja Olavi Louhivuori ovat olleet festivaaleilla vahvasti esillä. Konsertteja pidettiin niin kirkoissa kuin klubeilla, kuten Popparissa ja Lutakossa.
Jyväskylä Summer Jazzin järjestämisestä vastasi alkuaikoina jyväskyläläinen Jyzz ry.
Batman (vuoden 2004 animaatiosarja) (1. tuotantokausi)

Batmanin (2004) 1. tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 11. syyskuuta 2004 jaksolla "The Bat in the Belfry", joka tunnetaan Suomessa nimellä Uhka taivaalta. 1. kausi käsittää kolmetoista jaksoa. Yhdysvalloissa ensimmäisen kauden esitys päättyi 7. toukokuuta 2005.
Suomessa 1. tuotantokausi käynnistyi 2. syyskuuta 2006 ja päättyi 14. lokakuuta 2006. Kauden kuusi ensimmäistä jaksoa on julkaistiin Suomessa DVD:lle dubattuna samana vuonna ja kaikki jaksot sisältävä boksi vuotta myöhemmin. DVD:llä jaksojen nimet olivat yhtä lukuun ottamatta erit kuin televisioesityksissä.
Sasol

Sasol (afrikaansiksi: Suid-Afrikaanse Steenkool-, OLie- en Gasmaatskappy", englanniksi South African Synthetic Oil Limited") on eteläafrikkalainen yritys, jonka toimialaan kuuluu öljyteollisuus. Yritys tuottaa pääasiassa bensiiniä ja dieselöljyä, mutta myös kemikaaleja käyttäen Fischer-Tropsch-menetelmää. Sasolilla on tehtaat Sasolburgissa ja Secundassa.
Sasol on toimimut mm. Formula 1 -talli Jordanin pääsponsorina vuosina 1992–1993.
M/S Forte

M/S Forte () on ahvenanmaalaisen Rederi Ab Lillgaardin omistama ro-ro-alus. Alus on rakennettu vuonna 1989 Bodewess Sheepswerven B.V. -nimisellä telakalla, Alankomaissa. Kuollutta painoa aluksella on 4 001 tonnia ja jääluokitus on 1A eli se pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. "Forte" on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Rotterdam. Aluksella on alankomaalainen miehistö.
Forten sisaralus on M/S Largo.
Käyttöhistoria.
Vuonna 1989 vastavalmistunut alus luovutettiin Kustvaartbedrijft Moermanin omistukseen, joka rekisteröi sen Alankomaiden lipun alle. Kotisatamaksi tuli Rotterdam. Samana vuonna Bror Husell vuokrasi aluksen ja se aloitti Transfennican liikenteessä Suomen ja Englannin välillä. Vuonna 1994 B&amp;N Nordsjöfrakt osti Forten, joka myöhemmin siirtyi Finnlines Cargo Servicen liikenteeseen. 6.- 9. syyskuuta 2001 välisen ajan alus oli telakalla Puolassa, johtuen karilleajon aiheuttamasta vauriosta. Vuonna 2004 Arctic Marine osti Forten. Kotisatama säilyi Rotterdamina.
Nykyisen omistajan, Rederi Ab Lillgaardin haltuun alus päätyi maaliskuussa 2005. 
Maanantaiaamulla 3. joulukuuta 2007 Forte törmäsi Merenkurkussa sijaitsevaan Nordvalenin majakkaan. Törmäyksen jälkeen Ruotsin rannikkovartiosto lähetti paikalle Uumajasta veneen. Sekä majakka että alus kärsivät vaurioita. Loukkaantumisilta ja öljyvuodoilta onnettomuudessa vältyttiin. Forte oli matkalla Kemiin.
Sonic Assassins

Sonic Assassins on Hawkwind-yhtyeen jäsenten, laulaja Robert Calvertin ja kitaristi Dave Brockin, sivuprojekti vuodelta 1977. 
Synty.
Devonissa tuolloin asuneet Calvert ja Brock ystävystyivät paikallisen Ark-yhtyeen jäsenten kanssa (yhtye oli jo aiemmin lämmitellyt Hawkwindia) ja ehdottivat yhteisen yhtyeen perustamista. Calvertin ja Brockin lisäksi yhtyeeseen tulivat Arkista basisti Harvey Bainbridge, rumpali Martin Griffin sekä kosketinsoittaja Paul Hayles. Nimi tuli Michael Moorcockilta, joka kutsui Hawkwindia nimellä Sonic Assassins. 
Keikka ja nauhoitus.
Sonic Assassins soitti vain yhden keikan, Barnstaplessa Queens-hallissa 23. joulukuuta 1977. Keikka nauhoitettiin ja siihen tehtiin myöhemmin dubbauksia. Tarkoituksena oli julkaista livealbumi, mutta tähän päivään mennessä vain viisi kappaletta on julkaistu:
Legendaariseksi muodostunut "Over The Top" syntyi puhtaasti improvisaation avulla. Harjoituksista poissaollut Calvert ei ollut tietoinen muuttuneesta kappalejärjestyksestä, ja yhtyeen aloittaessa soiton Calvert oletti ensin tulevan "Master Of The Universe" -kappaleen. Jammailun kuitenkin jatkuessa Calvert improvisoi taidokkaasti uusia ja vanhoja lyriikoitaan.
Jatko.
Hawkwindin jatkaessa toimintaa keväällä 1978 Sonic Assassins pistettiin telakalle. Yhteiset soittohommat kuitenkin jatkuivat myöhemmin: Hawkwindin kosketinsoittajan Simon Housen erottua kesken kevään 1978 Yhdysvaltain kiertuetta Paul Hayles soitti koskettimia kiertueen loppuajan ja yhtyeen hajottua kiertueen jälkeen Griffin ja Bainbridge liittyivät Calvertin ja Brockin Hawklords-projektiin.
Mustakotka

Mustakotka ("Aquila verreauxii") on Afrikan vuoristoalueiden suurikokoinen petolintu. Se on nimetty ranskalaisen luonnontieteilijä Jules Verreauxin kunniaksi.
Ulkonäkö ja koko.
Mustakotka muistuttaa ruumiinrakenteeltaan maakotkaa, mutta on isompi ja tummempi. Se voi kasvaa liki metrin pituiseksi, 80–96 cm. Siipien kärkiväli on 225–245 cm ja painoa 3,6–5,7 kg. Naaras on koirasta kookkaampi. Aikuinen lintu on lähes kokonaan musta, yläselkä ja yläperä ovat valkoiset ja käsisiivellä on valkoinen laikku. Päälaki ja niska ovat kotkamaisen kellertävät.
Levinneisyys.
Mustakotkaa tavataan Saharan eteläpuolisen Afrikan vuorilla Itä- ja Etelä-Afrikassa, erillispopulaationa Ennedin tasangolla Tšadissa, sekä harvinaisena Punaisenmeren vastarannalla Arabian niemimaan puolella. Lajin esiintymisalueen pinta-ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on 10 000–100 000 yksilöä. Laji on enimmäkseen paikkalintu.
Elinympäristö.
Mustakotka elää vuoristoisilla seuduilla ja kuivilla savanneilla kaukana ihmisasutuksesta.
Lisääntyminen.
Pesä on yleensä vuoren tai kallion rinteessä ulkoneman alla, harvoin puussa. Se on laakea, matala, oksista ja risuista rakennettu, ja pesämalja on matala. Molemmat puolisot rakentavat pesää, tosin naaras aktiivisemmin. Naaras munii tavallisesti kaksi, joskus yhden tai kolme munaa. Munintaväli on kolme päivää. Haudonta-aika on 43–46 päivää. Naaras hautoo enimmäkseen öisin, koiras noin puoli päivää. Poikaset kuoriutuvat eriaikaisesti ja ovat lentokykyisiä 12–14 viikon ikäisinä. Lentokykyiseksi selviää lähes aina vain yksi poikanen toisten joutuessa jossain vaiheessa sen syömäksi. Poikanen pysyy emojen seurassa vielä puolisen vuotta.
Ravinto.
Tamaanit ovat mustakotkien pääravintoa. Niiden puutteessa kotka voi napata jonkun muun suunnilleen samankokoisen jyrsijän, matelijan tai linnun, esimerkiksi helmikanan.
M/S Largo

M/S Largo () on ahvenanmaalaisen Rederi Ab Lillgaardin omistama ro-ro-alus. Alus on rakennettu vuonna 1990 Bodewess Sheepswerven B.V. -telakalla Alankomaissa. Kuollutta painoa aluksella on 4 001 tonnia ja sen jääluokitus on 1A eli se pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. "Largo" on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Rotterdam. Aluksella on alankomaalainen miehistö.
Largon sisaralus on M/S Forte.
Käyttöhistoria.
Vuonna 1990 vastavalmistunut alus luovutettiin Kustvaartbedrijft Moermanin omistukseen, joka rekisteröi sen Alankomaiden lipun alle. Kotisatamaksi tuli Rotterdam. Samana vuonna Bror Husell vuokrasi aluksen ja se aloitti Transfennican liikenteessä Suomen ja Englannin välillä. Vuonna 1994 B&amp;N Nordsjöfrakt osti Largon, joka myöhemmin siirtyi Finnlines Cargo Servicen liikenteeseen. 6.- 9. syyskuuta 2001 välisen ajan alus oli telakalla Puolassa, johtuen karilleajon aiheuttamasta vauriosta. Vuonna 2004 Artic Marine osti Forten. Kotisatama säilyi Rotterdamina.
Nykyisen omistajan, Rederi Ab Lillgaardin haltuun alus päätyi maaliskuussa 2005.
Heteronormatiivisuus

Heteronormatiivisuus tai hetero-oletus tarkoittaa Opetushallituksen ja Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen mukaan binääristä eli kaksijakoista sukupuolikäsitystä, jossa uskotaan sukupuolia olevan vain kaksi, mies ja nainen. Se näkyy esimerkiksi uskomuksena, että lapsella täytyy aina olla isä ja äiti. 
Miesten heteroseksuaalisuuden ja naisten heteroseksuaalisuuden ajatellaan johtuvan biologiasta. Muunlaisten seksuaalisuuksien olemassaolo kielletään, tai niitä pidetään heteroseksuaalisuutta huonompina.
Queer-tutkimuksena tunnettu tutkimusala pyrkii tutkimaan sitä, kuinka heteronormatiivisuus jäsentää erilaisia yhteiskunnallisia, kulttuurisia ja historiallisia ilmiöitä, kuinka sukupuoli ja seksuaalisuus ovat kietoutuneet yhteen yhteiskunnassa.
Mulesing

Mulesing on kirurginen toimenpide, jossa lampaan peräpäästä peräaukon ympäriltä poistetaan ihoa. Syntyvä arpikudos vähentää huomattavasti loiskärpästen munimista ja kärpäsentoukkien aiheuttamaa kivuliasta myiaasi-sairautta. Menetelmä on yleisessä käytössä Australiassa erityisesti merinolampaiden kasvatuksessa. 
Menetelmä on saanut nimensä J. W. H. Mules -nimisestä lampurista, joka 1930-luvulla huomasi, että keritsimien aiheuttamiin lampaiden ihon arpeutumakohtiin eivät kärpäset pystyneet munimaan yhtä helposti kuin terveeseen ihoon. 
Operaatio tehdään karitsoille, määräysten mukaan alle vuoden iässä, useimmiten huomattavasti nuorempana. Toimenpiteessä poistetaan peräaukkoa (ja vulvaa) ympäröivä löysä iho. Samalla häntää typistetään. Operaation yhteydessä tai sen jälkeen ei vaadita puudutusta tai antiseptiikkaa, joskin niitä joskus käytetään. Operaation jälkeen karitsat lasketaan laitumelle. Vaikka suuri kappale ihoa poistetaan, muita kudoksia ei vahingoiteta eikä verta juuri vuoda. Haava paranee yleensä alle kuukaudessa.
Menetelmää on kritisoitu vahvasti eläinsuojelullisista syistä. Menetelmän puolustajien mielestä kärpästen toukkien aiheuttamat haavatulehdukset aiheuttavat huomattavia vahinkoja ja ovat tuskallisempia kuin itse mulesing. Vastustajien mielestä hygieenisillä keinoilla ja oikeilla kasvatusmenetelmillä vahingot voidaan estää. Australian villantuottajat kaavailivat menetelmästä luopumista vuoden 2010 loppuun mennessä, mutta suunnitelma on peruttu. Uudessa-Seelannissa menetelmästä ollaan luopumassa.
Hannu Marttila

Hannu Marttila (s. 4. huhtikuuta 1946 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja kirjallisuuskriitikko. Hän työskenteli "Helsingin Sanomien" kulttuuritoimittajana kunnes jäi eläkkeelle vuoden 2010 alussa.
Marttila opiskeli musiikkia Sibelius-Akatemiassa ja kotimaista kirjallisuutta Helsingin yliopistossa. Opinnot keskeytyivät kun hän pääsi "Uuden Suomen" kirjallisuusarvostelijaksi ja uutistoimittajaksi vuonna 1968. Vuonna 1975 hän siirtyi "Iltaset"-lehden ja "Viikko-Sanomien" kautta (molemmat lehdet lopetettiin 1975) "Ilta-Sanomien" kulttuuritoimittajaksi 1976–1985. Lehden kulttuurisivu seurasi tuolloin poleemisesti taidepolitiikkaa. 
Vuonna 1985 Marttila siirtyi "Helsingin Sanomiin" Pekka Tarkan tultua kulttuuritoimituksen esimieheksi. Hän toimi lehdessä yleiskulttuuritoimittajana ja kirjallisuuskriitikkona, muun muassa kirjallisuussivuista vastaavana toimittajana vuosina 2003–2004. Kulttuuritoimituksen ulkopuolella Marttila on työskennellyt muun muassa rikos- ja ulkomaantoimittajana sekä toimitusten tietotekniikan kouluttajana.
Syksyllä 2006 Marttila alkoi kirjoittaa HS.fi-sivustolle kirjallisuusblogia. Eläkkeelle jäätyään Marttila on toiminut muun muassa Finlandia-palkinnon valintalautakunnan puheenjohtajana 2011.
Marttilan isä oli Otavan kustannus- ja mainostoimittaja ja sittemmin kuvatoimituksen päällikkö Viljo Marttila (1904–1973).
Batman (vuoden 2004 animaatiosarja) (2. tuotantokausi)

Batmanin (2004) 2. tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 14. toukokuuta 2005 jaksolla "The Cat, the Bat, and the Very Ugly", joka tunnetaan Suomessa nimellä Rikoskumppanit. 2. kausi käsittää kolmetoista jaksoa. Yhdysvalloissa toisen kauden esitys päättyi 10. syyskuuta 2005.
Suomessa 2. kausi käynnistyi 15. lokakuuta 2006 ja päättyi 26. marraskuuta 2006.