tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eva Longoria

Eva Jacqueline Longoria Bastón (s. 15. maaliskuuta 1975 Corpus Christi, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli.
Ura.
Eva Longorian tunnetummat TV-roolit ovat olleet televisiosarjoissa "Tunteita ja tuoksuja" ja "Täydelliset naiset". Longoria toimii myös L’Oréalin ja Magnum-jäätelön mallina. Ensimmäisen merkittävän elokuvaroolin hän sai elokuvasta "The Sentinel – salaliitto" vuonna 2006.
Longoria oli Pussycat Dolls -ryhmän erikoisvieraana huhtikuussa 2006 ja esiintyi Jessica Simpsonin musiikkivideossa "A Public Affair" yhdessä Christina Milianin, Christina Applegaten, Ryan Seacrestin, Maria Menounosin ja Andy Dickin kanssa vuonna 2006.
Yksityiselämä.
Eva Longoria on yhdysvaltalais-meksikolaisesta perheestä ja nuorin neljästä tyttärestä; muut ovat Elisabeth, Emily ja Esmeralda. Hän on sisaruksista ainoa jolla on tummat silmät, tumma iho ja tummat hiukset. Tästä hän kärsi omien sanojensa mukaan nuoruudessaan. Hänet valittiin Miss Corpus Christi USA:ksi vuonna 1998.
Longoria oli naimisissa näyttelijä Tyler Christopherin kanssa vuosina 2002–2004. Tällöin Longoria esiintyi nimellä Eva Longoria Christopher. Longoria avioitui seuraavan aviomiehensä, koripalloilija Tony Parkerin kanssa 7. heinäkuuta 2007 maistraatissa Pariisissa. Avioliitto siunattiin kirkollisin menoin vuorokautta myöhemmin. Avioliiton myötä Longoria otti käyttöön jälleen yhdistelmäsukunimen Longoria Parker. Longoria haki avioeroa 17. marraskuuta 2010 löydettyään miehensä kännykästä satoja viestejä toiselta naiselta. Pari oli naimisissa kolme vuotta. Parin erottua Longoria ilmoitti ottavansa vanhan sukunimensä takaisin.
Longoria alkoi seurustella vuonna 2013, kihlautui joulukuussa 2015 ja avioitui toukokuussa 2016 Jose Antonio Bastónin kanssa. He saivat poikalapsen kesäkuussa 2018.
Sortavalan pyhän Nikolaoksen kirkko

Pyhän Nikolaoksen kirkko (myös Miikkulan kirkko) on ortodoksinen kirkko Sortavalan itäpuolella Riekkalansaaren Rantueen kylässä Luovutetussa Karjalassa. Ennen alueluovutuksia kirkko sijaitsi Sortavalan maalaiskunnassa ja kuului Sortavalan ortodoksisen seurakuntaan.
Pyhän Nikolaoksen kirkko rakennettiin vuonna 1891. Kirkko rakennettiin hirrestä ja lautavuorauksen se sai 1903. Kirkon rakentamisen rahoittivat E. ja H. Hallonblad. Kirkon sisustus saatiin Sortavalan entisestä pääkirkosta, joka purettiin vuonna 1877. Kirkkoa korjattiin vuonna 1926.
Talvisodan jälkeen kirkko jäi hyväkuntoisena Neuvostoliitolle. Sen esineistöä ei evakuoitu. Venäläiset hävittivät kirkon sisustuksen sodan jälkeen. Kun Karjala vallattiin takaisin jatkosodan alussa vuonna 1941, löydettiin kirkon ikonit läheisestä asuintalosta. Vuonna 1944 kirkko jäi Neuvostoliitolle. Venäläiset käyttivät kirkkoa tämän jälkeen muun muassa kirjastona. Nykyisin se kuuluu Valamon luostarille ja on taas kirkollisessa käytössä. 
Sortavalan ortodoksisen seurakunnan pääkirkot sijaitsivat Riekkalansaaressa aina 1300-luvulta vuoteen 1765 asti, jolloin pääkirkko rakennettiin Sortavalan kaupunkiin. Tämän jälkeen paikalla sijaitsi myös Pyhälle Nikolaokselle pyhitetty kirkko, joka purettiin nykyisen kirkon tieltä.
Iivinan tulva-alue

Iivinan tulva-alue () tai Ylä-Syvärin tekojärvi () on Syvärin juoksulle syntynyt tekojärvi Venäjän Leningradin alueella, Äänisestä noin 30 km alavirtaan. Tekojärvi syntyi kun Koskenalan kaupunkiin rakennettiin vesivoimalaitos 1951-1952. Tekojärven alle jäivät mm. Iivinän ("Iviny"), Knäsön (Шипы, "Šipy") ja Ahnuksen (Остречино, "Ostretšino") kylät.
Tulva-alueen keskimääräinen syvyys on vain 2,5 - 3 metriä, ja siksi järven pinta-ala vaihtelee huomattavasti. Tulva-alue sijaitsee 20 x 25 kilometrin alueella ja vesi peittää noin 230 km². Suurin syvyys on 18 m ja tilavuus 0,7 km3. Alue on hyvin kalaisa ja on suosittu urheilukalastajien keskuudessa, mutta tulva-alueelle pääsy on hankalaa. Nykyisin ainoa tie järvelle lähtee Koskenalasta itään entiseen Ahnuksen kylään, jossa on venevalkama. 
Tulva-alue on käytännössä samassa tasossa Äänisen kanssa, ja termillä "Ylä-Syvärin tekojärvi" onkin viitattu laajemmin tulva-alueen ja Äänisen vesialtaan muodostamaan kokonaisuuteen, jonka pinta-ala on 9930 km² ja tilavuus 260 km3.
Olympia (Washington)

Olympia on Luoteis-Yhdysvalloissa sijaitsevan Washingtonin osavaltion pääkaupunki. Sen pinta-ala on 48 neliökilometriä (vettä 4,7 km²) ja väkiluku 46 478 (2010). Vuoteen 2015 mennessä väestön arvioitiin lisääntyneen noin 50 000:een. Asukkaista 85 prosenttia on valkoisia, kuusi prosenttia aasialaisia ja neljä prosenttia latinoja. Olympia on perustettu vuonna 1850. 
Maantiede.
Olympia sijaitsee Deschutes-joen suulla Capitol-järven rannalla, Pugetinsalmen eteläpäässä, noin 50 km lounaaseen Tacomasta.
Kaupunkiin on iskenyt merkittävä maanjäristys vuosina 1949 ja 2001.
Alexander Halesilainen

Alexander Halesilainen (noin 1183 Hales, Gloucestershire, Englanti – 21. elokuuta 1245 Pariisi, Ranska) oli keskiaikainen filosofi ja skolastinen teologi. Alexander opiskeli Halesin luostarissa ja myöhemmin Pariisissa, missä hänestä tuli kuuluisa teologian opettaja. Hän liittyi fransiskaanien veljeskuntaan vuonna 1222.
Gabriel Fauré

Gabriel–Urbain Fauré (12. toukokuuta 1845 Pamiers – 4. marraskuuta 1924 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä.
Fauré opiskeli pianonsoittoa Camille Saint-Saënsin johdolla, joka tutustutti hänet Franz Lisztin ja Richard Wagnerin musiikkiin. Ensimmäisen sävellyksensä "Trois romances sans paroles" hän julkaisi pianolle vuonna 1863. Fauré nimitettiin pariisilaisen La Madeleine -kirkon urkuriksi ja Pariisin konservatorion sävellyksen professoriksi vuonna 1896. Hän seurasi konservatorion johdossa Théodore Dubois’ta vuonna 1905. Fauré työskenteli tehtävässä vuoteen 1920, jolloin hän joutui luopumaan tehtävästä heikentyneen terveydentilansa vuoksi. Hänen oppilaitaan olivat muiden muassa Maurice Ravel, George Enescu ja Nadia Boulanger.
Fauré sävelsi muun muassa oopperoita, orkesteriteoksia, pianokappaleita ja requiemin. Hänen sävellyksistään erityisen suosittuja ovat kamarimusiikkiteokset ja yksinlaulut. Häntä pidetään César Franckin tyylin jatkajana ja Claude Debussyn merkittävimpänä edeltäjänä.
Fauré alkoi kuuroutua vähitellen noin vuodesta 1910. Hän jatkoi sävellystyötään vielä tultuaan täysin kuuroksi. Fauré kuoli keuhkokuumeeseen vuonna 1924.
François Adrien Boieldieu

François Adrien Boieldieu (16. joulukuuta 1775 – 8. lokakuuta 1834) oli ranskalainen säveltäjä.
Boieldieu syntyi Rouenissa. Hän aloitti musiikkiuransa kuoropoikana ja opiskeli myöhemmin Pariisin konservatoriossa. Saatuaan esitetyksi kaksi säveltämäänsä pientä koomista oopperaa hän sai paikan Pariisin konservatorion pianonsoiton opettajana. Hän työskenteli lyhyen aikaa Pietarissa, mutta palasi Ranskaan vuonna 1811. Vuonna 1817 hänet nimitettiin Etienne Mehulin seuraajaksi sävellyksen opettajan toimeen Pariisin konservatorioon, ja tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1829. Boieldieu tunnetaan lähinnä oopperasäveltäjänä, mutta hän sävelsi myös muun muassa harppukonserton.
Boieldieu on usein luettu ranskalaiseen säveltäjäkolmikkoon, jonka muut jäsenet olivat Adolphe Adam ja Daniel-François-Esprit Auber. Boieldieu ei pyrkinyt luomaan suurta tai omaperäistä taidetta; hänen ainoa päämääränsä oli yleisön miellyttäminen, missä hän onnistuikin. Tyylillisesti Boieldieu on lyyrinen säveltäjä ja kepeän ranskalaisen oopperan ruumiillistuma.
Sortavalan Kasanin Jumalanäidin ikonin kirkko

Kasanin Jumalanäidin ikonin kirkko oli ortodoksinen kirkko Sortavalassa Luovutetussa Karjalassa. Kirkko sijaitsi Hympölässä Karjalan hiippakunnan ja koko Suomen arkkipiispan piispankartanon yhteydessä ja se oli arkkipiispan kotikirkko. 
Kirkko oli rakennettu joko 1894 tai 1896. Kirkon pinta-ala oli 120 m². Kirkko ei kärsinyt vaurioita talvisodan ilmapommituksissa. Sodan jälkeen venäläiset tuhosivat kirkon sisustuksen. Kirkon ikoneista oli tehty varastohyllyjä ja hevosten ruokakaukaloita. Jatkosodan jälkeen venäläiset purkivat kirkon.
Prešov

Prešov (, tai "Eperies", , , romaniksi "Peryeshis") on kaupunki Slovakian itäosissa. Noin 90 000 asukkaan kaupunki on väkiluvultaan Slovakian kolmanneksi suurin kaupunki. Prešov sijaitsee 33 kilometriä Košicen kaupungista pohjoiseen. Kaupungissa toimii Prešovin yliopisto.
Maantiede.
Prešov sijaitsee Itä-Slovakiassa Košicen altaassa. Sitä ympäröivät Slanské vrchyn ja Šarišská vrchovinan kukkulajonot. Kaupungin halki virtaavat Torysa- ja Sekčovjoet. Vanhakaupunki on 255 metrin korkeudessa merenpinnasta.
Vuoden keskilämpötila Prešov on 8,6 astetta. Lämpimpin kuukausi on heinäkuu, jolloin lömpötila on keskimäärin 19,5 astetta, ja kylmin kuukausi tammikuu, jolloin lämpötila on keskimäärin –3,5 astetta. Keskimääräinen sadanta on 631 millimetriä vuodessa, ja lunta on talvisin 30–42 vuorokautta.
Historia.
Alueella oletetaan olleen asutusta jo paleoliittisella kaudella. Vanhimmat löydöt ovat työkalut ja mammutin luut 28 000 vuoden takaa. 
1000-luvun lopulla kaupungista tuli osa Unkarin kuningaskuntaa ja kaupunkiin asettui unkarilaisia sotilaita. Tarinan mukaan kaupungin on perustanut Unkarin kuningas Béla II ja nimennyt sen lähistöllä kasvaneiden mansikoiden mukaan.
Prešov mainitaan nimeltä ensimmäisen kerran vuodelta 1247 olevassa asiakirjassa. Siitä tuli 1374 kuninkaallinen vapaakaupunki. Se liittyi vuonna 1480 niin sanottuun Pentapolitanaan, johon kuului viisi nykyisin itäisessä Slovakiassa olevaa kaupunkia. Prešov oli 1500–1600-luvuilla Unkarin kuningaskunnan uskonpuhdistuksen keskus.
Prešov oli ensimmäisen maailmansodan jälkimainingeissa vallankumouskeskus. Kaupungintalon ikkunasta julistettiin 16. kesäkuuta 1919 lokakuun vallankumouksen hengessä Slovakian neuvostotasavallan perustamisen. Valtio jäi lyhytikäiseksi.
Kommunistisen Tšekkoslovakian aikakaudella vuoden 1948 jälkeen Prešovista tuli teollisuuden keskus. Kaupungin väkiluku kasvoi nopeasti 1950 vuoden 28 000 asukkaasta 52 000 asukkaaseen vuoteen 1970 mennessä ja saavutti nykyisen asukaslukunsa noin vuonna 1990, jonka jälkeen väkiluku on pysynyt lähes samana.
Väestö.
Prešov on Bratislavan ja Košicen jälkeen Slovakian kolmanneksi suurin kaupunki. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Prešovissa asui 91 782 asukasta. Vuonna 2016 asukasluvuksi arvioitiin 89 618.
Prešovin asukkaista 81,1 prosenttia ilmoitti vuoden 2011 väestönlaskennassa olevansa slovakkeja. Suurimmat vähemmistöt olivat romanit (1,7 prosenttia) ja ruteenit (1,6 prosenttia). Peräti 13,8 prosenttia asukkaista ei ilmoittanut kansallisuuttaan. Uskonnoltaan 55,3 prosenttia ilmoitti olevansa roomalaiskatolisia, 8,9 prosenttia kreikkalaiskatolisia, 4,0 prosenttia luterilaisia ja 1,5 prosenttia ortodokseja. 17,1 prosenttia ei ilmoittanut mitään uskontoa.
Urheilu.
Prešov tunnetaan erityisesti käsipallokaupunkina. HT Tatran Prešov on dominoinut Slovakian liigaa koko 2000-luvun.
Jääkiekkojoukkue HC MV Transport Prešov pelasi kaudella 2022/23 Extraligassa. Se on voittanut Slovakian mestaruuden vuonna 1932.
FC Tatran Prešov on Slovakian vanhin jalkapallojoukkue. Nykyään se pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Ystävyyskaupungit.
Prešovin ystävyyskaupunkeja ovat:
Žilina

Žilina on kaupunki Slovakiassa, maan luoteisosassa, 200 km Bratislavasta. Kaupunki toimii Žilinan alueen hallintokeskuksena. Se sijaitsee Váhjoen laaksossa Kysuca- ja Rajčankajokien yhtymäkohdassa ja lähellä Puolan ja Tšekin rajoja. Laaksoa ympäröivät vuoret. Kaupungissa on noin 81 000 asukasta (2022), ja se on väkiluvultaan Slovakian neljänneksi suurin (Bratislavan, Košicen ja Prešovin jälkeen).
Heinäkuun keskilämpötila on 17,3 °C ja tammikuun −3,1 °C. Keskimääräinen vuotuinen sademäärä on 760-780 mm, sateisin kuukausi on keskimäärin heinäkuu. Lumipeitetä on 66-75 päivänä vuodessa.
Väestö.
Vuoden 2001 väestölaskennan mukaan asukkaista 96,9% oli slovakkeja ja 1,6% tšekkejä. Uskonnoltaan 74,9% ilmoitti olevansa roomalaiskatolisia ja 3,7% protestantteja. 16,7% ei ilmoittanut mitään uskontoa.
Historia.
Nykyisen Žilinan seudulla oli slaavien asuttama kylä 400-500 -luvulla. Paikkakunta mainitaan historiallisissa asiakirjoissa enimmäisen kerran vuonna 1208. Kaupunkina se mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1312. Vapaakaupungin oikeudet vuonna 1321. 
Pyhän Marian tori edustaa Žilinan historiallista ydintä. Historiallinen keskusta on restauroitu 1990-luvulla. Keskiaikaisen torin ympärillä on kauppakatuja, vanha raatihuone ja jesuiittojen kirkko ja luostari.
Koulutus, elinkeinoelämä ja liikenne.
Vuonna 1953 Prahassa rautatiekorkeakouluna alkunsa saanut Liikenneyliopisto siirtyi kaupunkiin vuonna 1960. Vuonna 1996 se nimettiin Žilinan yliopistoksi (UNIZA). Yliopistossa on seitsemän tiedkuntaa ja siellä opiskelee noin 8 000 opiskelijaa.
Kaupungin suurin yksityinen työnantaja on KIA Motors Slovakia, jolla on autotehdas kaupungissa. 
Žilinan rautatieasema on Slovakian keskeisimpiä rautatieasemia. Tältä risteyspaikkakunnalta pääkaupunki Bratislavaan johtaa maan päärata, itään Košice–Žilina -rata, ja pohjoiseen vievä rata luo yhteyden Tšekin tasavaltaan. Myös maantieyhteydet ovat hyvät, sillä eurooppatiet ja , sekä kansalliset valtatiet D1 ja D3 kulkevat kaupungin kautta.
Jackson

Jackson tarkoittaa seuraavia:
Henkilöitä.
Jackson on myös yleinen englanninkielinen sukunimi. Jackson-nimisiä henkilöitä:
Muusikkosuku.
Jackson on yhdysvaltalainen muusikkosuku, johon kuuluvat:
Chorzów

Chorzów () on 110 538 asukkaan (2014) kaupunki Sleesian voivodikunnassa Etelä-Puolassa, lähellä Katowiceä. 
Terästeollisuuden kukoistaessa Chorzów oli yksi tärkeimmistä kaupungeista Puolan merkittävimmällä talousalueella Sleesiassa. Kaupungissa oli kolme hiilikaivosta, kaksi rautakaivosta ja useita terästeollisuuden tuotantolaitoksia. Monet näistä on sittemmin suljettu taloudellisista ja ympäristönsuojelusyistä.
Chorzówin itäosissa on suuri virkistysaluekeskittymä, jossa on huvipuisto, planetaario, messuhalli ja Puolan suurin urheilukenttä nimeltään Stadion Śląski. Messuhallin katto petti tammikuussa 2006 lumen painon alla surmaten kymmeniä ihmisiä.
Varanasi

Varanasi (, ) (vuoteen 1956 Benares; tunnettu myös nimillä "Banaras", "Benaras", "Kashi" ja "Kasi") on kaupunki Uttar Pradeshin osavaltiossa Pohjois-Intiassa. Kaupungissa asui noin 1,2 miljoonaa ihmistä vuonna 2011.
Gangesjoen varrella sijaitseva Varanasi on yksi hindujen seitsemästä pyhästä kaupungista.
Varanasi on Intian ja koko maailman vanhimpia yhtäjaksoisesti asuttuja kaupunkeja. Se oli merkittävä kauppapaikka jo buddhalaisuuden perustaja Siddhartha Gautaman aikoihin 500-luvulla eaa. Sarnath, jossa Buddha Gautaman on kerrottu pitäneen ensimmäiset opetuksensa, sijaitsee noin viiden kilometrin päässä Varanasista koilliseen.
Muslimien valtakaudella kaupunki kärsi ja monia sen temppeleitä tuhottiin. Suurmoguli Akbar kehitti kaupunkia 1500-luvulla, mutta hänen seuraajiensa käsissä se kuihtui. Maratin valtakunta nosti kaupungin uuteen kukoistukseen. 1700-luvulla siitä tuli itsenäinen kuningaskunta, ja brittivallan aikana se oli alueen taloudellinen ja uskonnolinen keskus.
Ganges-joen ranta on keskeinen paikka Varanasissa, ja jokirannassa on kilometrikaupalla portaita joita pitkin pyhiinvaeltajat voivat laskeutua jokeen rituaaliseen kylpyyn. Yli miljoona pyhiinvaeltajaa käy kaupungissa vuosittain.
Varanasia palvelee Babatpurin lentoasema, josta on päivittäin lentoja Delhiin, Mumbaihin ja Katmanduun. Varanasista on hyvät linja-autoyhteydet eri puolille. Matka Allahabadiin kestää kolme tuntia, Lucknow’hun kahdeksan ja puoli tuntia. Delhiin ja Kalkuttaan pääsee pikajunalla.
Kaupunki on ollut uskonnollisen koulutuksen keskus kautta aikojen. Siellä sijaitsee maailman suurimpiin yliopistoihin kuuluva, vuonna 1916 perustettu hinduyliopisto Varanasin hinduyliopisto ().
Luettelo Suomen katolisista kirkoista

Tämä on luettelo Suomen nykyisistä katolisista kirkkorakennuksista. Ennen reformaatiota kaikki Suomen Ruotsille kuuluvien alueiden kirkot olivat katolisia, mutta muuttuivat reformaation myötä luterilaisiksi. Näistä kirkoista ne, jotka on rakennettu kivestä löytyvät artikkelista Luettelo Suomen keskiaikaisista kivikirkoista.
Marsipaani

Marsipaani on manteleista ja tomusokerista tehty makeismassa. 
Perusreseptiin tarvitaan yhtä paljon manteleita ja tomusokeria (mitattuna painossa). Mantelit kuoritaan ja jauhetaan, lisätään tomusokeria sekä tilkka vettä ja mahdollisesti karvasmanteliöljyä tai muita makuaineita. 1950-luvun lopun "Emännän tietokirjassa" mainitaan valmistusaineina lisäksi munanvalkuainen ja appelsiininkukkavesi.
Marsipaania on helppo sekä muotoilla että värjätä. Yleisiä kaupan olevia kuvioita ovat muun muassa marsipaanipossut ja -hedelmät. Marsipaania käytetään myös paljon suklaamakeisissa.
Mantelijauheen ja sokerin muodostamaa massaa tiedetään käytetyn jo vuoden 1000 paikkeilla Kaukoidässä. Reseptin arvellaan kulkeutuneen Eurooppaan arabien mukana, aluksi Espanjaan. Siitä tuli Euroopassa suosittu jälkiruoka, mutta sokerin kalleuden vuoksi muiden makeiden ruokien tavoin vain yläluokalle. Sokeri halpeni nopeasti 1800-luvulle tultaessa, ja marsipaanin kaupallinen valmistus Euroopassa alkoi Niedereggerin leipomossa Saksan Lyypekissä 1806. Kaupunki on yhä tunnettu marsipaaninvalmistuksestaan.
Karkeaa marsipaania kutsutaan myös mantelimassaksi.
Tallinnassa on marsipaaniin erikoistunut museo, jossa on yli 200 marsipaanirakennelmaa.
Middle of the Road

Middle of the Road on skotlantilainen pop-yhtye, joka saavutti suurta suosiota Euroopassa 1970-luvun alkupuolella. Yhtye perustettiin vuonna 1970 ja se tunnettiin sitä ennen nimillä Part Four ja Los Caracas. Heidän soololaulajansa oli Sally Carr (Sarah Cecilia Carr).
Britanniassa heillä oli vuonna 1971 kolme suurta hittiä, jotka kaikki ovat purukumipopin klassikkoja: "Chirpy Chirpy Cheep Cheep" (no. 1), "Tweedle Dee Tweedle Dum" (no. 2) ja "Soley Soley" (no. 5). Muualla Euroopassa heidän suosionsa jatkui myös seuraavina vuosina kappaleilla kuten "Sacramento", "Samson and Delilah", "Bottom's Up" ja "The Talk of All the USA".
Katowicen näyttelyhalli

Katowicen näyttelyhalli ("Katowicka Hala Targowa") on Puolassa Chorzówissa sijaitsevan Katowicen kansainvälisen näyttelykeskuksen suurimpia näyttelytiloja. Sen katto sortui tammikuussa 2006 ja aiheutti kymmeniä kuolonuhreja.
Näyttelyhallin katto sortui kyyhkysnäyttelyn aikana kello 17.15 paikallista aikaa 28. tammikuuta 2006. Hallissa oli onnettomuuden hetkellä noin 700 henkilöä. Puolentoista tunnin kuluttua pelastustoimien aikana tapahtui toinen sortuma. Sortumissa sai surmansa ainakin 65 henkilöä ja yli 170 loukkaantui.
Syitä sortumiselle oli suuri lumimäärä katolla ja monihaaraisten pylväiden virheellinen suunnittelu.
Katastrofin seurauksena Puolan rakennuslakia muutettiin. Suurille rakennuksille on tehtävä tekninen tutkimus kahdesti vuodessa (ennen talvea ja sen jälkeen) varmistaakseen, että ne ovat turvallisia.
Mailapeli

Mailapeli on urheilulaji tai peli, jonka pelaamisessa käytetään jonkinlaista mailaa.
Mailapelejä ovat muun muassa:
Jean-Pierre Rampal

Jean-Pierre Rampal (7. tammikuuta 1922 Marseille – 20. toukokuuta 2000 Pariisi) oli ranskalainen huilisti, jota on pidetty 1900-luvun parhaimpiin lukeutuvana. Hän oli ensimmäinen huilisti, joka nousi solistina maailmanmaineeseen. Kamarimuusikkona hän teki yhteistyötä muun muassa Isaac Sternin ja Mstislav Rostropovitšin kanssa. Francis Poulenc sävelsi teoksia nimenomaan hänen esitettäväkseen. Rampal lienee tunnetuin barokkimusiikin esittäjänä.
Jean-Pierre Rampalin isä oli huilunsoiton professori. Poika aloitti huilunsoiton 12-vuotiaana. Äitinsä toivomuksesta hän alkoi opiskella lääketiedettä. Sodan aikana saksalaiset miehitysjoukot yrittivät lähettää hänet pakkotyöhön Saksaan, mutta hän onnistui piileskelemään Pariisissa, jossa hän samalla opiskeli konservatoriossa.
Rampalista tuli vuonna 1945 Pariisin oopperan huilisti ja vuosina 1958–1964 hän toimi sen soolohuilistina. Hän alkoi 1940-luvun lopulla tehdä konserttimatkoja soolohuilistina. Vuonna 1948 hän perusti suureen menestykseen sittemmin nousseen yhtyeen nimeltä "Ensemble Baroque de Paris". Vuonna 1958 hän teki ensimmäisen konserttimatkansa Amerikkaan yhdessä Robert Veyron-Lacroixin kanssa. Suomessa hän vieraili ensimmäisen kerran Helsingissä vuonna 1966 ja viimeisen kerran Naantalin Musiikkijuhlilla vuonna 1988. Parhaimmillaan Rampal piti sata konserttia vuodessa.
Rampal on maailman eniten äänilevyjä levyttäneiden ja myyneiden taiteilijoiden joukossa. Pierre Boulezin kanssa hän levytti vuonna 1975 Claude Bollingin sarjan huilulle ja jazz-pianolle, ja se pysyi Billboardin myydyimpien levyjen listalla kymmenen vuotta.
Jean-Pierre Rampal avioitui vuonna 1947 harpisti Françoise Bacqueryrissen kanssa.
Pariisissa on vuodesta 1980 alkaen järjestetty kansainvälisiä alle 30-vuotiaille muusikoille tarkoitettuja "Concours de flûte Jean-Pierre Rampal" -huilistikilpailuja.
Erin Brockovich (elokuva)

Erin Brockovich on tositapahtumiin perustuva elokuva Erin Brockovichin taistelusta energiayhtiö Pacific Gas &amp; Electric Companyä vastaan. Elokuvan on ohjannut Steven Soderbergh ja nimiroolia näyttelee Julia Roberts. Oikealla Erin Brockovichilla on cameorooli Julia-nimisenä tarjoilijana.
Julia Roberts voitti roolistaan elokuvassa parhaan naispääosan Oscar-palkinnon. Elokuva oli ehdolla myös neljässä muussa Oscar-kategoriassa. Roberts voitti lisäksi muun muassa BAFTA-palkinnon ja Golden Globen. American Film Institute valitsi elokuvan vuonna 2006 listalleen sadasta kaikkien aikojen innostavimmasta yhdysvaltalaiselokuvasta.
Juoni.
Erin Brockovich (Julia Roberts) on työtön kolmen lapsen yksinhuoltajaäiti. Loukkaannuttuaan kerran auto-onnettomuudessa Erin nostaa lääkäriä (David Brisbin) vastaan henkilökohtaisen kanteen, mutta häviää sen. Sen seurauksena Erin pyytää asianajajaansa Edward L. Masrya (Albert Finney) etsimään hänelle töitä korvaukseksi häviöstään. Ed antaa Erinille töitä arkistovirkailijana omasta toimistostaan. Töissä Erin törmää siviilikanteeseen, johon sisältyy lääketieteellisiä asiakirjoja ja josta selviää, että PG&amp;E (Pacific Gas and Electric Company) on tarjoutunut useasti ostamaan Donna Jensenin (Marg Helgenberger) talon Hinkleystä, Kaliforniasta.
Erin alkaa tutkia tapauksen yksityiskohtia, sillä hän on vakuuttunut siitä, että tapaukseen liittyvät faktat eivät täsmää. Erin taivuttelee Edin antamaan hänelle luvan tutkia asiaa lisää. Tutkimusten jälkeen Erinille paljastuu, että PG&amp;E on järjestelmällisesti peitellyt sitä, että sen laitoksilta peräisin oleva teollinen myrkky, kromin eräs myrkyllinen yhdiste, on vuotanut Hinkleyn kaupungin vedenjakeluun ja uhkaa koko kaupungin asukkaiden terveyttä. Erin saa tietää, että PG&amp;E on vastuussa Hinkleyn asukkailla diagnosoiduista, laajalla levinneistä sairauksista. Hän alkaa taistella tuodakseen yhtiön oikeuden eteen.
Erin tapaa eräässä baarissa salaperäisen miehen, joka väittää, että PG&amp;E käski hänen kerran tuhota erinäisiä asiakirjoja. Mies kuitenkin kieltäytyi, sillä hän oli huomannut 
sairaudet, jotka vaivasivat laitoksen aitaamattomien jätealtaiden luona työskenteleviä ihmisiä. Erin löytää vuonna 1966 tehdyn asiakirjan, jonka mukaan San Franciscossa sijaitsevan PG&amp;E:n pääkonttorin pääjohtaja tiesi Hinkleyn alueen veden olleen saastunut. Pääkonttori ei kuitenkaan tehnyt asialle mitään, vaan neuvoi Hinkleyn asemaa pitämään asian salassa naapurustolta. Tuomari (George Rocky Sullivan) tutkii Erinin löytämät todisteet ilman valamiehistöä ja määrää PG&amp;E:n maksamaan 333 miljoonan dollarin korvaukset, jotka jaetaan kaikkien tapauksen 648 kantajan kesken.
Palkintoja.
Oscarit.
Ehdokkaana:
BAFTAt.
Ehdokkaana:
Golden Globet.
Ehdokkaana:
Tony Adams

Tony Adams (s. 10. lokakuuta 1966) on englantilainen jalkapalloilija ja myöhempi jalkapallovalmentaja. Keväällä 2017 hän toimi hetken Granadan päävalmentajana. 
Ura pelaajana.
Koko pelaajauransa ajan, 22 vuotta, Adams pelasi lontoolaisseura Arsenalissa. Hän liittyi Arsenaliin vuonna 1980 ja pelasi ensimmäisen ottelunsa 17-vuotiaana Sunderlandia vastaan. Pian Adams vakiinnutti paikkansa joukkueen keskuspuolustajana, ja vuoden 1988 alussa, 21-vuotiaana, hänestä tehtiin seuran nuorin kapteeni. Adams kantoi kapteenin nauhaa käsivarressaan 14 vuoden ajan. Vuonna 1987 Adams voitti seuransa riveissä Liigacupin ja vuonna 1989 sekä 1991 1. divisioonan mestaruuden. Vuonna 1993 Adamsin johtama Arsenal voitti sekä Liigacupin että FA Cupin. 1994 juhlittiin Cup-voittajien Cupin voittoa. 1996 Arsenalin valmentajaksi tuli ranskalainen Arsène Wenger. Seura juhlikin 1998 ja 2002 Valioliigan ja FA Cupin tuplavoittoa. Adamsin viimeiseksi otteluksi jäikin 2002 FA Cupin finaali Chelseaa vastaan. Hän pelasi kaikkiaan 669 ottelua Arsenalin paidassa ja on David O'Learyn jälkeen seuran historian toiseksi eniten otteluita pelannut pelaaja.
Englannin maajoukkueessa Adams esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1987 Espanjaa vastaan. Hän pelasi joukkueessa myös 1988 EM-kisoissa. 1990 MM-kisojen ryhmästä hän monien yllätykseksi jäi pois, eikä päässyt loukkaantumisen takia myöskään 1992 EM-kisoihin. Kaikkiaan Adams pelasi 66 maaottelua ja teki niissä viisi maalia.
Adams tunnettiin myös railakkaasta alkoholinkäytöstään, ja juorulehdet uutisoivat usein hänen osallisuudestaan tappeluihin yökerhoissa. Vuonna 1990 hän sai kolmen kuukauden vankeustuomion rattijuopumuksesta. 1990-luvun loppupuolella hän myönsi alkoholiongelmansa. Myöhemmin Adams perusti "Sporting Chance Clinic" -nimisen alkoholisteille tarkoitetun vieroituslaitoksen, jossa on sittemmin vieraillut muitakin alkoholismista toipuvia jalkapalloilijoita.
Ura valmentajana.
Uransa jälkeen Adams opiskeli liikuntatieteitä ja vuonna 2003 aloitti Wycomben valmentajana, mutta erosi tehtävästään seuraavana vuonna. Sittemmin hän on toiminut Alankomaissa Feyenoord Rotterdamin ja FC Utrechtin valmennusryhmässä.
Kesäkuussa 2006 Adams siirtyi Harry Redknappin apulaisvalmentajaksi Portsmouth FC:n organisaatioon. Hän oli luotsaamassa Pompeyn yhdessä Redknappin kanssa historialliselle yhdeksännelle sijalle Englannin Valioliigassa kaudella 2007/08. Sama kausi päättyi jättipottiin myös FA Cupissa Pompeyn kaadettua finaalissa Cardiff Cityn.
Lokakuussa 2008 Adams nousi Portsmouthin päävalmentajaksi, kun Redknapp siirtyi Tottenhamiin. Helmikuussa 2009 Adams erotettiin Porsmouthin managerin paikalta, kun Portsmouth oli erotushetkellä vain pisteen pudotusviivan yläpuolella, sijalla 16. 
Toukokuussa 2010 Adams palasi valmennustehtäviin allekirjoitettuaan kolmivuotisen sopimuksen azerbaidžanilaisen Qəbələn kanssa. Debyyttikaudellaan Adams luotsasi seuran maan pääsarjassa seitsemänneksi. Hän erosi tehtävistään marraskuussa 2011 perhesyiden vuoksi.
Huhtikuussa 2017 Adamsista tuli yllättäen Espanjan liigassa putoamiskamppailuun vajonneen Granadan päävalmentaja.
Pollock

Pollock on vuonna 2000 julkaistu elämäkertaelokuva, joka kertoo taiteilija Jackson Pollockin tarinan. Elokuvan on ohjannut Ed Harris, joka myös näyttelee pääosaa. Pollockin vaimoa esittää Marcia Gay Harden. Elokuva pohjautuu kirjaan "Jackson Pollock: An American Saga".
Elokuva on Harrisin pitkäaikainen unelma. Saatuaan isältään Pollockin elämäkerran hän alkoi miettiä projektia, joka lopulta vei melkein 10 vuotta toteuttaa. Pollock on Harrisin debyyttiohjaus.
Marcia Gay Harden voitti roolistaan Oscar-palkinnon parhaasta naissivuosasta. Ed Harris oli myös ehdolla parhaasta miespääosasta.
Ademir

Ademir Marques de Menezes (8. marraskuuta 1922 Recife – 11. toukokuuta 1996 Rio de Janeiro) oli brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Parhaiten Ademir muistetaan edesottamuksistaan 1950 MM-kotikisoissa, missä hän voitti maalikuninkuuden yhdeksällä (joidenkin lähteiden mukaan seitsemällä) maalillaan. Kisoissa ei järjestetty loppuottelua vaan sarjamuotoinen kilpailu, jossa Brasilian joukkue jäi Uruguayn jälkeen hopealle.
Copa América -turnauksessa Ademir pelasi vuosina 1945, 1946, 1949 ja 1953, ja teki 12 maalia 18 ottelussa. Vuonna 1949 hän teki loppuottelussa Paraguayta vastaan hattutempun. Kaikkiaan hän pelasi maajoukkueessa 39 ottelua ja teki 32 maalia vuosina 1945-1953.
Seurajoukkueuransa Ademir aloitti Recifessä ja siirtyi myöhemmin Vasco da Gamaan, missä pelasi vuosina 1942-1945 ja 1948-1956 käväisten välissä Fluminensessa. Vasco da Gamassa hän pelasi 429 ottelua ja teki 301 maalia, voitti 5 Rio de Janeiron osavaltion mestaruutta (1945, 1949, 1950, 1952, 1956). Lisäksi vuonna 1946 hän voitti mestaruuden Fluminensen riveissä. 
Peliuransa jälkeen Ademir toimi kommentaattorina, valmentajana ja liikemiehenä.
Pablo Aimar

Pablo César Aimar (s. 3. marraskuuta 1979 Rio Cuarto, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Aimarin lempinimi on "El Payaso" ().
Aimar aloitti uransa River Platessa kaudella 1997–1998 ja osoitti nopeasti olevansa eräs Argentiinan lahjakkaimmista nuorista pelaajista. Vuonna 2001 Aimar siirtyi Valenciaan 24 miljoonalla eurolla. Jo samana vuonna Valencia voitti Espanjan-mestaruuden ja eteni Mestarien liigan loppuotteluun. Vuonna 2004 hän voitti Valencian riveissä UEFA Cupin. Hän on kärsinyt huomattavasti loukkaantumisista. Kesällä 2006 Aimar siirtyi Real Zaragozaan. Hän siirtyi heinäkuussa 2008 portugalilaisseura Benficaan, jossa hän pelasi viisi vuotta.
Aimar on yksi useista argentiinalaisista jalkapalloilijoista, joista on ennustettu uutta Maradonaa. Aimarin epätasaisuuden ja suuren loukkaantumisherkkyyden vuoksi hän ei lunastanut odotuksia.
Aimar pelasi Argentiinan joukkueessa vuosien 2002 ja 2006 MM-kilpailuissa. Hän pelasi kaikkiaan 52 maaottelua ja teki niissä kahdeksan maalia vuosina 1999–2009.
Olli-Pekka Moisio

Olli-Pekka Moisio (s. 20. lokakuuta 1972 ) on suomalainen filosofi, yhteiskuntatieteiden tohtori, dosentti Tampereen yliopistossa. Hän on opiskellut ja työskentelee yliopistonlehtorina yhteiskuntatieteiden ja filosofian laitoksella Jyväskylän yliopistossa.
Hän valmistui Jyväskylän yliopistossa Yhteiskuntatieteiden ja filosofian laitokselta vuonna 2001 ensin yhteiskuntatieteiden maisteriksi ja samana vuonna yhteiskuntatieteiden lisensiaatiksi aiheena "Toivon kritiikki: Max Horkheimerin täysin toisen kaipuu kriittisen teorian motivoivana elementtinä". Hän väitteli vuonna 2009 aiheena "Essays on Radical Educational Philosophy".
Moisio on julkaissut ahkerasti Karl Marxista, kriittisestä teoriasta, kriittisestä pedagogiikasta sekä moraalifilosofiasta. Hänen tutkimuksensa on keskittynyt erityisesti Frankfurtin koulukunnan perustajahahmon Max Horkheimerin kriittisen teorian ja juutalaisen ajattelun välisen suhteen tarkasteluun.
Moisio on päätoimittajana Sense Publishers -kustantamon kansainvälisessä kriittistä teoriaa ja pedagogiikkaa käsittelevässä kirjasarjassa "Perspectives of Critical Theory and Education" sekä Jyväskylän yliopiston Yhteiskuntatieteiden ja filosofian laitoksen SoPhi-kirjasarjassa.
Teokset.
Käännöstöitä
Venla-palkinto

Venla oli suomalainen vuosina 1982–2010 jaettu televisioalan palkinto. Vuodesta 2011 Venla-palkinto ja Kultainen TV -palkinto yhdistettiin Kultainen Venla -palkinnoksi.
Draama- ja viihdetuomaristo jakoivat palkintoja yhdessätoista sarjassa. Yleisö valitsi Yleisö-Venlan saajan. Näiden lisäksi sekä draama- että viihdetuomaristolla oli molemmilla halutessaan oikeus myöntää yksi Erikois-Venla. Venloja jaettiin siis joka vuosi yhteensä 12, 13 tai 14 kappaletta, useimmiten 13. Vuosina 1992–1998, jolloin kilpailu oli vain viihdetoimitusten välinen (TV1 Taideohjelmien linja/Viihdeohjelmat, TV2 Viihdeohjelmat, MTV-Viihde Oy ja FST Fiktionen), Venloja jaettiin tavallisesti 2–4 kappaletta, yleensä parhaalle musiikkiviihteelle, dramatisoidulle viihdeohjelmalle, puheviihteelle ja muulle viihteelle. Myös Erikoisvenla saatettiin jakaa ansioituneelle viihdekonkarille. Nelonen tuli mukaan vuonna 1999.
2000-luvulla kilpailuun osallistuvat koko kotimaisella ohjelmistollaan viisi suurinta kanavaa eli Yle TV1, Yle TV2, MTV3, Nelonen ja Yle Fem. Yleisö-Venlaa tavoitteli jokaiselta kanavalta kaksi kanavan itsensä asettamaa ehdokasta, eli yhteensä yleisöäänestyksen ehdokkaita oli kymmenen.
Palkinnot jaettiin tammikuussa pidettävässä Venla-gaalassa, jonka järjesti vuorovuosin jokainen kilpailussa mukana olevista kanavista.
Ensimmäinen Venla jaettiin Yle TV2:n ohjelmalle "Thilia Thalia Thallallaa", koska se kilpaili sarjassa ”muut ohjelmat”, jonka palkinto jaettiin ensimmäiseksi.
Jari Eskola

Jari Eskola (s. 1959) on suomalainen yhteiskunta- ja kasvatustieteilijä. Hän on toiminut urallaan usean yliopiston palveluksessa hoitaen eri virkoja assistentuureista professuureihin sekä sosiaalipsykologiassa että kasvatustieteissä.
Eskola on ollut Tampereen yliopiston kasvatustieteen lehtori. Ennen sitä hän toimi Kuopion yliopistossa sosiaalipsykologian yliassistenttina ja määräaikaisena professorina. Eskola teki myös pitkän päivätyön Lapin yliopistossa kasvatustieteiden tiedekunnassa. Hän on Lapin yliopiston yhteiskuntatieteiden tiedekunnan dosentti. Toinen dosentuuri hänellä on Turun yliopiston kasvatustieteiden tiedekunnassa. Eskola oli Kasvatus-lehden päätoimittaja vuosina 2004-2006.
Eskola opiskeli Tampereen yliopistossa yhteiskunta- ja kasvatustieteellisiä aineita, ja väitteli niiden tutkimusmenetelmistä Kuopion yliopistossa 1998. Hänen erikoisalaansa ovat muiden teemojen ohella yhteiskunta- ja kasvatustieteiden tutkimusmenetelmät. Esimerkki tältä tutkimusalueelta on menetelmäoppikirja "Johdatus laadulliseen tutkimukseen".
Gordon Banks

Gordon Banks (30. joulukuuta 1937 Sheffield, Englanti – 12. helmikuuta 2019) oli englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti.
Banks tunnetaan erityisesti saavutuksistaan Englannin maajoukkueessa, jossa hän pelasi maailmanmestaruuteen päättyneissä vuoden 1966 kotikisoissa.
Seurajoukkueessa Banks aloitti ammattilaisuransa vuonna 1955 3. divisioonaan Chesterfieldissä ja siirtyi 1959 Leicesteriin 7 000 punnalla. Banks nousi pian joukkueen ykkösvahdiksi Dave McLarenin loukkaannuttua ja esitettyään hänen korvaajanaan hyviä otteita. Vuonna 1961 joukkue pelasi FA Cupin finaalissa Tottenhamia vastaan, mutta hävisi 2–0.
Ensimmäisen maaottelunsa Banks pelasi vuonna 1963 Skotlantia vastaan. Samana vuonna Leicester pelasi jälleen FA Cupin finaalissa, tällä kertaa Manchester Unitedia vastaan, mutta hävisi 3–1. Vuotta myöhemmin Leicester kuitenkin voitti Liigacupin kaataen loppuottelussa Stoken maalein 4–3. Vuotta myöhemmin joukkue oli Liigacupissa vielä toinen.
Vuonna 1965 Banks valittiin Englannin maajoukkueen ykkösmaalivahdiksi. 1966 MM-kisoissa alkulohkossa Banks ei päästänyt selkänsä taakse maaliakaan. Ensimmäinen takaisku tuli vasta välierässä Portugalia vastaan. Banks olikin Englannin ehdottomia runkopelaajia MM-voittoon päättyneessä turnauksessa.
Vuonna 1967 Banks siirtyi Stokeen, kun hänen paikkansa Leicesterissa otti nuori paikallinen lupaus Peter Shilton. Banks pelasi maajoukkueessa 1968 EM-kisoissa, joissa Englanti sijoittui neljän parhaan joukkoon. 1970 Meksikon MM-kisoista Banks muistetaan luultavasti parhaiten alkusarjan ottelusta Brasiliaa vastaan, jossa hän kurotti kätensä Pelén tarkan puskun tielle. Englanti lopulta hävisi ottelun 0–1 Jairzinhon maalilla. Joukkue raivasi silti tiensä puolivälieriin, missä vastaan asettui Saksan liittotasavalta, Banks kärsi kuitenkin vatsakivuista eikä voinut pelata. Tämä tapahtuma sai liikkeelle useita salaliittoteorioita. Englanti hävisi ottelun maalein 3–2.
Vuonna 1972 Banks joutui auto-onnettomuuteen ja menetti toisesta silmästään näön, eikä enää kyennyt pelaamaan huippumaalivahtina. Tästä huolimatta hän siirtyi vielä 1977 Yhdysvaltoihin Fort Lauderdale Strikersiin, jossa samaan aikaan pelasi myös George Best.
Banks pelasi vuosina 1963–1972 yhteensä 73 maaottelua Englannin paidassa. Pääsarjaotteluita Englannissa hänelle kertyi 316.
Springfield (Illinois)

Springfield on Keskilännessä sijaitsevan Illinoisin osavaltion pääkaupunki. Kaupungin asukasluku vuonna 2013 oli 117 006 ja pinta-ala 175 km², josta vettä on 16 km². Springfield perustettiin vuonna 1819 ja siitä tuli Illinoisin pääkaupunki 1837.
Asukkaat.
Kaupungin asukkaista 72 prosenttia on valkoisia, 19,8 prosenttia mustia ja 2,65 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 6,27 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 97,9 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 38,6 vuotta.
Bebeto

José Roberto Gama de Oliveira (s. 16. helmikuuta 1964 Salvador, Brasilia) eli Bebeto on brasilialainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Bebeto aloitti seurajoukkueuransa vuonna 1983 kotikaupunkinsa joukkueessa Vitóriassa. Myöhemmin hän pelasi kotimaassaan Flamengossa, Vasco da Gamassa ja Botafogossa. Espanjassa hän pelasi Deportivo de La Coruñassa ja Sevillassa, Meksikossa Toros Nezassa, Japanissa Kashima Antlersissa ja Saudi-Arabiassa al-Ittihadissa.
Brasilian maajoukkueessa Bebeto debytoi vuonna 1985. MM-kisoissa hän esiintyi kolmesti: 1990, 1994 (mestaruus) ja 1998 (hopeaa). Sekä 1994 että 1998 hän teki turnauksessa kolme maalia. Hän voitti urallaan myös olympiapronssia Brasilian maajoukkueen mukana Atlantan olympialaisissa vuonna 1996.
Peliuransa Bebeto lopetti vuonna 2002. Maajoukkueessa hän pelasi kaikkiaan 75 ottelua ja teki 39 maalia. Hänet valittiin Etelä-Amerikan parhaaksi pelaajaksi vuonna 1989.
Vuonna 2010 hänet valittiin Rion osavaltion parlamenttiin.
Kleinin pullo

Kleinin pullo on topologinen avaruus, ajateltu pinta, jolla ei ole reunaa, jossa pinta loppuisi äkisti, kuten esimerkiksi juomalasissa on. Samoin sillä ei ole ”sisäpuolta” ja ”ulkopuolta”, kuten olisi esimerkiksi tavallisella suljetulla pullolla.
Kleinin pullo on läheistä sukua Möbiuksen nauhalle, mutta ei mahdu kolmiulotteiseen avaruuteen. Teoreettisesti se voidaan kuitenkin ajatella rakennettavaksi liimaamalla kahden Möbiuksen nauhan reunat vastakkain.
Kappaleen esitti ensimmäisenä vuonna 1882 saksalainen matemaatikko Felix Klein. Nimi oli alun perin ”Kleinsche Fläche”, Kleinin pinta, mutta se tulkittiin väärin Kleinin pulloksi, ”Kleinsche Flasche”. Väärä tulkinta kuitenkin säilyi ja korvasi alkuperäisen nimen myös saksassa.
Käkikello

Käkikello on heilurikello, joka antaa tasatunneittain käen kukuntaa muistuttavan merkkiäänen. Käki voi myös kukkua kerran puolelta ja kellonajan verran tasalta. Käkikellon etuseinässä voi olla ovi, josta tulee esiin puusta veistetty käki. Käkikellon keksimisen ajankohdasta ei ole täyttä yksimielisyyttä, mutta sen toimintaperiaatteet kuvailtiin 1600-luvun mittaan Saksassa. Schwarzwaldissa kellosepät rakensivat toimivia käkikelloja ainakin 1730–40-luvuilta lähtien. 
Käkikellon kukuntaääni voidaan saada aikaan mekaanisesti tai elektronisesti.
Auraus

Tien aurauksella tarkoitetaan tien kunnossapitotyötä, jossa tielle satanut lumi siirretään pois ajotieltä autojen kulkua haittaamasta. Teiden talvihoidossa liukkaudelle, lumen syvyydelle ja tasaisuudelle on asetettu laatuvaatimukset tien hoitoluokan mukaan.
Lumen poistoauraukset tehdään ajoneuvon eteen kiinnitettävillä auroilla. Aurat ovat vinossa asennossa. Sen ansiosta ajettaessa lumi siirtyy auralla tien pinnalta penkalle. Aurauksen linjaa helpottavat tien laidalla pystyssä olevat aurausmerkit. Nämä ovat usein noin metrin pituisista havupuista tehtyjä merkkejä tai oransseja muovikeppejä. Lumen auraus voidaan viimeistellä tiekarhun aurauksella. Myös lumilinkoja käytetään. Moottoritiet ja muut useampikaistaiset tiet aurataan usein tien leveydestä riippuen kahdella tai kolmella aura-autolla, jotta ajorata saataisiin kerralla puhtaaksi.
Auraustyössä yritetään koko ajan ottaa huomioon myös muut tienkäyttäjät, mutta siitäkin huolimatta aura-autojen liikkeitä kannattaa varoa ainakin risteyksissä. Lumen pöllyämisen takia auran ohittaminen on useimmiten vaikeaa, mutta yleensä kuljettaja voi antaa muille ohitusmahdollisuuden hidastamalla tai pysäyttämällä sopivassa kohdassa.
Aurauksella voidaan myös tasoittaa epätasainen tai urittunut tien pinta. Tien tasoitusauraus tehdään tiekarhulla. Tiekarhun aura tasoittaa tien pinnan epätasaisuudet, joita ovat kuopat ja ajourat.
Symmetrinen funktio

Funktio formula_1 on "symmetrinen", jos formula_2 kaikille formula_3. Täten parametrien järjestys ei vaikuta funktion arvoon.
Antisymmetrinen funktio.
Funktio formula_4 on antisymmetrinen, jos formula_5.
Vaasan vaalipiiri

Vaasan vaalipiiri (vaaleihin 1995 asti Vaasan läänin vaalipiiri) on yksi eduskuntavaalien kolmestatoista vaalipiiristä. Aikaisemmin eduskuntavaalipiireissä käytiin myös tasavallan presidentin valitsijamiesvaalit ennen suoraan kansanvaaliin siirtymistä 1994. Nykyään presidentinvaaleissa vaalipiirejä käytetään vain vaalien tekniseen toimittamiseen. Vaalipiiristä valittiin vuoden 2015 vaaleissa 16 kansanedustajaa, mikä on 8,0 % kaikista kansanedustajista. Nimestään huolimatta vaalipiiri kattaa kolme lounaisinta Pohjanmaan maakuntaa eli Etelä-Pohjanmaan maakunnan, Keski-Pohjanmaan maakunnan ja Vaasan lisäksi koko rannikon Pohjanmaan maakunnan alueet.
Vaalipiiriin kuuluvat Alajärvi, Alavus, Evijärvi, Halsua, Ilmajoki, Isojoki, Isokyrö, Kannus, Karijoki, Kaskinen, Kauhajoki, Kauhava, Kaustinen, Kokkola, Korsnäs, Kristiinankaupunki, Kruunupyy, Kuortane, Kurikka, Laihia, Lappajärvi, Lapua, Lestijärvi, Luoto, Maalahti, Mustasaari, Närpiö, Pedersören kunta, Perho, Pietarsaari, Seinäjoki, Soini, Teuva, Toholampi, Uusikaarlepyy, Vaasa, Veteli, Vimpeli, Vöyri ja Ähtäri.
Vaalipiirin entisiä kuntia ovat Alahärmä, Alaveteli, Bergö, Björköby, Himanka (liitettiin Oulun vaalipiirissä sijaitsevaan Kalajokeen), Jalasjärvi, Jepua, Jurva, Kaarlela, Koivulahti, Kortesjärvi, Kälviä, Lapväärtti, Lehtimäki, Lohtaja, Maksamaa, Munsala, Nurmo, Oravainen, Peräseinäjoki, Petolahti, Pirttikylä, Purmo, Raippaluoto, Siipyy, Sulva, Teerijärvi, Tiukka, Töysä, Ullava, Uudenkaarlepyyn maalaiskunta, Vähäkyrö, Vöyri-Maksamaa, Ylihärmä, Ylimarkku, Ylistaro, Ähtävä ja Öja.
Historia.
Vaasan läänin vaalipiiri muodostettiin 1960, kun Vaasan läänin itäinen vaalipiiri siirtyi suurelta osaltaan uuden Keski-Suomen läänin vaalipiiriin. Lisäksi kokonaisuuteen yhdistettiin Vaasan läänin eteläinen vaalipiiri ja Vaasan läänin pohjoinen vaalipiiri. Vuonna 1969 Virrat siirrettiin Hämeen läänin pohjoiseen vaalipiiriin ja vuonna 2010 kuntaliitoksessa lakanneen Himangan alue Oulun vaalipiiriin.
Puoluekannatus.
Vaalipiirin valtapuolueet ovat olleet Keskusta ja RKP. RKP nousi vaalipiirin suurimmaksi puolueeksi ohi Keskustan eduskuntavaaleissa 2019. RKP:lle Vaasa on Suomen paras vaalipiiri, ja Keskustan suosio on laajaa suomenkielisellä Pohjanmaalla. SDP on toiseksi suurin puolue Pohjanmaan rannikolla RKP:n jälkeen, näissä kunnissa Keskustan ja Kokoomuksen kannatus on heikko. Kristillisdemokraattien kannatus on suurinta Pietarsaaren seudulla, ja se on Luodon suurin puolue. Kokoomukselle suosiollisinta on Seinäjoen seutu, etenkin Lapua.
Vaasan vaalipiiri oli ainoa eduskuntavaaleissa 2019, jossa Liike Nytillä ei ollut ehdokkaita. 
2000-luvun presidentinvaaleissa Vaasan vaalipiirin voittaja on ollut puoluetaustastaan riippumatta porvarillista puolta edustanut ehdokas.
Kyösti Toivonen

Kyösti Tapio Toivonen (s. 25. syyskuuta 1937 Jääski) on suomalainen Messilän kartanon entinen omistaja, kansanedustaja ja europarlamentaarikko Hollolasta. Hänet valittiin europarlamentaarikoksi 1995 eduskunnan päätöksellä vuosiksi 1995–1996, ja hän on toistaiseksi ainut Päijät-Hämeestä valittu europarlamentaarikko. Toivonen on toiminut Hollolan kunnanvaltuustossa vuosina 1989–1995 sekä kunnanhallituksessa vuosina 1989–1991.
Ennen Euroopan parlamenttiin siirtymistä Toivonen toimi Kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1991–1995.
Seura

Seura on Otavamedian julkaisema 49 kertaa vuodessa ilmestyvä suomalainen aikakauslehti. Lehden päätoimittaja on Erkki Meriluoto.
Historiaa.
"Seuran" ensimmäinen lehti ilmestyi 6. joulukuuta 1934; julkaisijana oli alusta alkaen Yhtyneet Kuvalehdet. Tuolloin lehden päätoimittajaksi valittiin Ensio Rislakki. "Seurasta" tuli siihen aikaan ”Suomen kotien viikkolukemisto”, tarkoituksena oli tehdä koteihin sopiva lehti. Alkujaan "Seura" oli Minna Craucherin perustama Kustannusosakeyhtiö "Päivän" 1926–1928 julkaisema suurelle yleisölle suunnattu kirjallisuus- ja ajanvietelehti, jonka päätoimittajina olivat muun muassa Lauri Viljanen ja Mika Waltari. Avustajina toimivat muun muassa Pentti Haanpää ja Olavi Paavolainen. 
"Seura" on menettänyt 2000-luvulla levikkiään muille julkisuuden henkilöihin keskittyville lehdille. Levikinkehitys (255 000:stä 165 000:een vuosina 2001–2010) on ollut samanlaista kuin toisella perhelehdellä "Avulla". Myös lukijamäärien kehitys on ollut hyvin tasaväkistä jo vuosikymmeniä. Vuonna 1970 "Avulla" oli 1,45 miljoonaa lukijaa, "Seuralla" 1,21 miljoonaa; vuonna 1993 "Seura" oli suurempi 1,24 miljoonalla lukijalla "Avun" 1,14 miljoonaa vastaan. 
Vuosina 1974–1978 "Seuraa" julkaistiin nimellä "Suur-Seura". "Seura" uudistettiin syyskuussa 2004 silloisen päätoimittajansa Jari Lindholmin johdolla. Lindholm irtisanoutui 14. huhtikuuta 2006 ja siirtyi toimittajaksi "Suomen Kuvalehteen". Uudeksi päätoimittajaksi valittiin Pekka Numminen, joka irtisanoutui vuonna 2008. Hänen jälkeensä päätoimittajaksi tuli Saija Hakoniemi, maaliskuussa 2015 Tarja Hurme ja kesäkuussa 2018 Erkki Meriluoto..
Lehden toimittajiin kuuluu mm. Milla Ollikainen.
Paasikivi-seura

Paasikivi-seura (ruots. Paasikivi-samfundet, engl. Paasikivi Society) on suomalainen ”yöpakkasten” jälkeen perustettu yhteiskunnallinen ulkopoliittinen seura, jonka tarkoituksena oli vakiinnuttaa Paasikiven–Kekkosen linja Suomen ulkopolitiikassa sisäpoliittisesti erityisesti sitä epäilevien yhteiskunnallisten vaikuttajien piirissä. Seura on nimetty Suomen presidenttinä toimineen J. K. Paasikiven mukaan. Seura aloitti toimintansa epävirallisena keskustelukerhona (”Victorian piiri”) syksyllä 1956, virallisesti seuran toiminta käynnistyi marraskuussa 1958 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran talossa Helsingissä pidetyssä kokouksessa. Seuran toiminnan keskeinen alkuunpanija oli Helsingin yliopiston yleisen valtio-opin professori Jan-Magnus Jansson. Seura julkaisi 1960-luvulla Ulkopolitiikka-lehteä.
Toiminta.
Toimintansa alkuvuosina Paasikivi-seura asettui näkyvästi tukemaan presidentti Urho Kekkosen ulkopoliittista linjaa ja ilmoitti hyväksyvänsä jäsenikseen vain henkilöitä, jotka se katsoi Paasikiven–Kekkosen linjan kannattajiksi. Tästä syystä seura joutui Kekkosen poliittisten vastustajien − poliittisen oikeiston ja SDP:n ns. asevelisiiven − arvostelun kohteeksi. Vuoden 1962 presidentinvaalien jälkeen seura omaksui aiempaa pidättyvämmän asenteen sisäpolitiikkaa kohtaan ja keskittyi ulkopoliittiseen valistustoimintaan. Vuoden 1978 presidentinvaaleissa, joissa presidentti Kekkosen takana olivat kaikki suurimmat puolueet, Paasikivi-seura järjesti Kekkosen kannattajapuolueille kullekin omat kampanjatilaisuudet, joissa presidentti Kekkonen esiintyi puhujana.
Paasikivi-seura oli aloitteentekijänä "Ulkopolitiikka-lehden" synnyttämisessä vuonna 1961 ja Ulkopoliittisen instituutin perustamisessa vuonna 1964.
Paasikivi-seuran perustajajäseniä olivat Jan-Magnus Janssonin ohella muun muassa Kustaa Vilkuna, Wolf H. Halsti, Reino Kuuskoski, Reino Oittinen, Päiviö Hetemäki, Yrjö Blomstedt, Matti Klinge, Paavo Kastari, Göran von Bonsdorff, Jaakko Iloniemi, Matti Kurjensaari, V. J. Sukselainen ja K.-A. Fagerholm. 
Seuran kunniajäseniksi on kutsuttu tasavallan presidentit Urho Kekkonen, Mauno Koivisto ja Martti Ahtisaari sekä seuran aiemmat puheenjohtajat Jaakko Iloniemi, Harri Holkeri, Mikko Viitasalo, Martti Häikiö ja Matti Vanhanen. 
Seurassa noudatetaan Chatham House -sääntöä.
Ulla Puolanne

Ulla Kaija Puolanne (o.s. Raivo, 28. kesäkuuta 1931 Lahti – 26. syyskuuta 2015 Lahti) oli suomalainen kokoomuslainen poliitikko ja ekonomi. 
Puolanne oli II valtiovarainministeri Harri Holkerin hallituksessa 1987–1991. Ministerinä hänen alaansa kuuluivat muun muassa veroasiat. Tässä tehtävässä Puolanne esitteli niin sanotun vuosisadan verouudistuksen. Hän oli kansanedustajana Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä 1975–1991. Presidentin valitsijamiehenä Puolanne oli vuosien 1978, 1982 ja 1988 vaaleissa.
Lahden kaupunginhallitus myönsi Puolanteelle 1. marraskuuta 1995 Lahti-mitalin numero 32.
Etelä-Häme

Etelä-Häme on Kanta-Hämeestä ja Päijät-Hämeestä koostuva alue historiallisen Hämeen maakunnan eteläosassa.
Hallinnollisesti Etelä-Hämeen alue on muodostanut kokonaisuuden muun muassa työ- ja elinkeinokeskusten ja ympäristökeskusten aluejaossa.