tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Veijo Teittinen

Veijo Juhani Teittinen (9. tammikuuta 1951 Kotka – 30. tammikuuta 1996) oli suomalainen Kotkassa varttunut kirjailija.
Teittinen sai pitkän vankeustuomion väkivaltarikoksesta. Hän käsitteli vankeuskokemuksiaan vuonna 1993 julkaistussa kirjassa "Vangin filosofia" ja sitä edeltäneessä Tampereen yliopiston sosiaalipolitiikan pro gradu-tutkielmassaan "Vangin näkökulma".
Jesse Heikkinen

Jesse Heikkinen on oululaislähtöinen kitaristi-laulaja sekä omakustannekirjailija. Hän on soittanut muun muassa Kauko Röyhkän ja Jukka Takalon yhtyeissä. Heikkisen sooloprojekti, Iterum Nata, julkaisi ensimmäisen levyn joulukuussa 2017. Hän on vaikuttanut myös muun muassa yhtyeissä Hexvessel, King Satan, The Aeon, Funksons sekä The Groke. Heikkinen julkaisi esikoisromaaninsa "Illuusion pysyvyys" vuonna 2016. Hän on muusikko Jarmo Heikkisen poika.
Heikkinen toimii laulaja-kitaristina progressiivista doom metallia soittavassa The Abbeyssa. Hän on myös yhtyeiden Henget ja Monachopsis Art säveltäjä-kitaristi.
Kristoffer Olsson

Mats Kristoffer Olsson (s. 30. kesäkuuta 1995 Norrköping, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa venäläisseura FK Krasnodaria. Hän on aiemmin edustanut englantilaisseura Arsenalia, jonka edustusjoukkueessa hän kuitenkin pelasi vain yhden Liigacupin ottelun, tanskalaista FC Midtjyllandia ja kotimaassaan AIK:ta. Hän kuuluu myös Ruotsin maajoukkueeseen.
Olsson pelasi useissa Ruotsin juniorimaajoukkueissa ja oli mukana alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017. Hän kuului joukkueeseen myös vuonna 2015, kun Ruotsi voitti ikäluokan Euroopan-mestaruuden, mutta ei saanut silloin peliaikaa. Ruotsin A-maajoukkueessa Olsson pelasi ensimmäisen kerran tammikuussa 2017 Norsunluurannikkoa vastaan. Vuoden 2020 EM-kilpailujen karsinnoissa hän kuului vakiokokoonpanoon, ja kesälle 2021 siirretyssä EM-lopputurnauksessakin hän on pelannut avauskokoonpanossa.
Cathbad

Cathbad tai Cathbadh on irlantilaisessa Ulsterin syklissä eli Ulaid-tarustossa esiintyvä druidi, joka vaikuttaa kuningas Conchobar mac Nessan valtaudella. Taruissa Cathbadin roolina on esittää ennustuksia, ja hän ilmestyy aika ajoin kertomaan hyviä tai pahoja näkyjä Ulsterin asukkaille. Cathbad on merkittävä hahmo, joka on ajoittain jopa kuningasta vaikutusvaltaisempi.
Cooleyn karjaryöstö ("Tain Bo Cuailnge") -tarussa Cathbad neuvoo nuoria sankareita selvännäkemisen taidossa ja opastaa heitä tunnistamaan hyvät ja pahat enteet sekä tietämään, mitkä päivät ovat otollisia joillekin toimille ja mitkä eivät. Erään kerran Cathbad ennustaa, että juuri tämä päivä on hyvä kenen tahansa tarttua aseisiin ja heidän elämänsä tulee silloin olemaan lyhyt mutta loistokas. Cú Chulainn kuulee ennustuksen ja vaatii itselleen kuninkaan aseita, vaikka on vasta nuori poika.
Toisen kerran Cathbad varoittaa ulsterilaisia runoilija Aithirnen tuhoisista satiireista. Yksi druidin tärkeimmistä profetioista koskee Deirdren syntymää. Tyttö syntyy Fedlimidille, kuningas Conchobarin tarunkertojalle. Cathbad on läsnä synnytyksessä, ja hän kertoo tarkkanäköisesti, että tytöstä tulee poikkeuksellisen kaunis, mutta että hän tulee myös aiheuttamaan tuhoa ja verenvuodatusta ulsterilaisten joukossa.
Jean-Étienne Championnet

Jean-Étienne Championnet (13. huhtikuuta 1762 Valence – 9. tammikuuta 1800 Antibes) oli ranskalainen kenraali, joka toimi komentajana Ranskan vallankumoussodissa.
Championnet syntyi aviottomana lapsena, jonka isää ei tunnettu. Hän liittyi nuorena Ranskan armeijaan ja osallistui vuosina 1781–1782 Gibraltarin piiritykseen. Vallankumouksen puhjettua vuonna 1789 hän liittyi Valencessa kansalliskaartiin krenatöörinä. Ensimmäisen vallankumoussodan puhjettua hänestä tuli syksyllä 1792 vapaaehtoispataljoonan everstiluutnantti. Vuonna 1793 hän soti Lazare Hochen alaisena Ranskan Reinin- ja Mosellen-armeijoiden mukana. Armeijakunnan komentajana Championnet muun muassa valtasi Wormsin ja sai helmikuussa 1794 ylennyksen prikaatikenraaliksi. Kesäkuussa 1794 hänet ylennettiin divisioonakenraaliksi ja hän osallistui tärkeisiin Fleurusin ja Aldenhovenin taisteluihin sekä valtasi Kölnin. Hän oli mukana Reinin yli suuntautuneilla sotaretkillä vuosina 1795 ja 1796. Tammi–helmikuussa 1797 Championnet oli jonkin aikaa Mosellen-armeijan tilapäisenä komentajana ja komensi sen jälkeen armeijan oikeaa siipeä sen hyökätessä jälleen Reinin yli. Vuoden 1798 aikana hän oli muun muassa divisioonankomentajana Mainzin-armeijassa sekä maihinnoususuunnitelmaa varten muodostetussa Englannin-armeijassa.
Marraskuussa 1798 Championnet siirtyi Italiaan komentamaan Rooman tasavallan miehitysjoukkoja. Napolin kuningaskunnan hyökkäys pakotti hänet perääntymään Roomasta tammikuussa 1799, mutta hän valtasi kaupungin nopeasti takaisin ja jatkoi vastahyökkäystä Capuaan. Vallattuaan Napolin vielä samassa kuussa hän perusti lyhytikäiseksi jääneen Partenopean tasavallan. Championnet nimettiin uuden Napolin-armeijan komentajaksi, mutta hän riitautui nopeasti ranskalaisten siviiliviranomaisten kanssa ja joutui eroamaan jo helmikuussa 1799. Maaliskuussa hänet pidätettiin epäiltynä direktoriohallituksen käskyjen laiminlyönnistä ja julkisten varojen väärinkäytöstä, mutta kyse lienee ollut lähinnä valtataistelusta. Ranskassa kesäkuussa 1799 tapahtunut niin sanottu prairialkuun 30. päivän vallankaappaus palautti Championnet’n suosioon ja hänet nimitettiin heinäkuussa Alppien armeijan komentajaksi kenraali Barthélemy Joubertin alaisuudessa. Joubertin kuitenkin kaaduttua hieman myöhemmin taistelussa Championnet määrättiin hänen tilalleen Italian-armeijan komentajaksi. Päästyään marraskuussa Genovaan hän otti komennon tilapäisenä komentajana toimineelta Jean Victor Moreaulta, mutta kärsi pian tappion Genolan taistelussa. Armeijassaan riehuneesta tautiepidemiasta sairastunut Championnet joutui eroamaan 30. marraskuuta 1799. Hän kuoli sairauteen tammikuussa 1800.
Championnet’n nimi on kaiverrettu Pariisin Riemukaareen.
Ville Lastikka

 
Ville Lastikka (s. 19. huhtikuuta 1996 Loppi) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän edustaa seuratasolla Tampereen Classicia. Hän kuului Suomen maajoukkueeseen miesten MM-kisoissa 2018, joissa Suomi voitti kultaa. hän edusti myös suomea 2020 ja 2022 kisoissa. hän voitti 2020 kisoissa turnauksen MVP palkinnon. Hän kuului poikien maailmanmestaruuden voittaneeseen joukkueeseen vuonna 2015. Lastikka on LFT:n (Lopen Floorball Team) kasvatti, jonka riveissä hän voitti C-junioreiden Suomen mestaruuden kaudella 2011–2012. 
Lastikka edusti kaudella 2016–2017 sveitsiläistä Wiler-Ersigeniä. Hän voitti Sveitsin mestaruuden ja oli pudotuspelien pistepörssin ykkönen. Kaudella 2017–2018 hän teki Hämeenlinnan Steelersin joukkueessa 26 Salibandyliigan runkosarjaottelussa 34 maalia ja keräsi 14 syöttöpistettä. Seuraavalla kaudella hän pelasi 22 runkosarjaottelua ja teki niissä 29 maalia sekä antoi kahdeksan maalisyöttöä. Kaudeksi 2019–2020 hän siirtyi tamperelaiseen Classiciin.
Lastikan puoliso on lentopallon maajoukkuepelaaja Emmi Riikilä.
Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 2018

14. uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Kiinan Hangzhoussa 11.–16. joulukuuta 2018. Kilpailujen järjestäjänä toimi kansainvälinen uimaliitto FINA. Kisojen menestynein maa oli 36 mitalia (17 kultaa, 15 hopeaa, neljä pronssia) saavuttanut Yhdysvallat.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
VRFK

VRFK oli Suomen puolustusvoimien niin kutsutun C-radion tyyppi, mitä käytettiin pataljoonan ja rykmentin radiona. Radiota kutsuttiin suomen puhekielessä myös "Raili":ksi. Kenttäradio koostui koneisto- ja paristolaatikoista. Kouvolan Miljöö- ja Radiomuseon sotilasradio-osasto on laatinut tietokannan Suomessa julkisesti olemassa olevista radioista. Niitä on yksityishenkilöillä ja museoissa. Radioita käytetään nykyään enää perinneradiotapahtumassa 4.6. ja 6.12. vuosittain.
VRFK:ia valmistettiin 567 kappaletta.
Vampyr

Vampyr on Dontnod Entertainmentin kehittämä ja Focus Home Interactiven julkaisema toimintaroolipeli. Peli julkaistiin PlayStation 4:lle, Windowsille ja Xbox Onelle 5. kesäkuuta 2018.
Pelaaminen.
Peli sijoittuu vuoden 1918 Lontooseen ja kertoo tarinan tohtori Jonathan Reidistä, joka on muuttunut vampyyriksi. 
Vastaanotto.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 7/10.
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 7/10.
Liikenne- ja viestintävirasto

Liikenne- ja viestintävirasto () on Suomen valtion virasto, joka aloitti toimintansa 1. tammikuuta 2019. Se muodostettiin yhdistämällä Liikenteen turvallisuusvirasto, Viestintävirasto ja osa Liikennevirastosta. Virasto käyttää itsestään myös nimeä Traficom.
Liikenne- ja viestintävirasto on liikenteen ja viestinnän lupa-, rekisteri- ja valvontaviranomainen. Organisaatiossa työskentelee yli 900 henkilöä 15 paikkakunnalla; päätoimipaikka on Helsingissä.
Route nationale 3

Route nationale 3 eli RN3 on valtatie Malissa. Se johtaa maan pääkaupungista Bamakosta Katin, Kolokanin ja Diéman kautta Nioroon. Etäisyys Katista Nioroon on 422 kilometriä.
RN 3 on osa Bamakon ja Dakarin yhdistävää pohjoista liikennekäytävää, joka jatkuu Diémasta RN1:nä Senegalin rajalle. Huonokuntoisen ja vaarallisen tien uudistaminen on aloitettu lokakuussa 2018 Katin ja Didiénin välisestä 154 kilometrin osuudesta. Yli 78 miljardia CFA-frangia maksavan projektin on määrä valmistua 30 kuukaudessa. Sen rahoitus tulee kokonaan Malin valtion budjetista.
Mark Warshawsky

Mark Warshavsky, myös Varshavsky (, ; 26. marraskuuta 1848 Odessa, Ukraina – 1907 Kiova, Ukraina) oli jiddišinkielinen kansanrunoilija ja säveltäjä.
Warshavsky syntyi Odessassa mutta muutti lapsena Žytomyriin, jossa hän opiskeli valtakunnallisessa rabbikoulussa ja sen jälkeen opiskeli lakia Odessan yliopistossa. Hän valmistui lopullisesti Kiovan yliopistosta vuonna 1875. Hän toimi lakimiehenä sen jälkeen mutta menestyi taloudellisesti huonosti. Hän toimi erään belgialaisen yrityksen lainopillisena neuvonantajana mutta sairastui ja joutui palaamaan takaisin Kiovaan, jossa hän kuoli pari vuotta myöhemmin.
Warshavskyn tiedetään kirjoittaneen laulunsa läheisille ystäville. Sholem Aleichem huomasi Warshawskyn lahjakuuden ja kustansi tämän ensimmäisen laulukokoelman. Warshawskyn tunnetuimmat sävellykset ovat ”Tayere malke”, ”Di mizinke oysgegebn”, ”Dem Milners Trern” ja ”Oyfn Pripetshik”.
Liian kaunis tyttö

Liian kaunis tyttö on Reijo Mäen vuonna 1993 julkaisema ensimmäinen Sakari Roivas-dekkari. 
Tausta.
Mäki on kirjoittanut kaikkiaan kolme jännitysromaania, joiden päähenkilö on Tukholmassa poliisina toimiva Porista kotoisin oleva Sakari Roivas. Mäki on kertonut, että hän alkoi kirjoittaa Roivas-romaaneja, koska Vares-dekkarit eivät menneet kaupaksi. Teoksissa on käytetty aineksina Mäen omia kesätyökokemuksia.
Kirjan juoni ja teemat.
Roivas on kuivilla oleva alkoholisti. Hän on eronnut. Taustasta kerrotaan isän autoremonttia tehdessä sattunut tapaturmainen kuolema, johon kiljulla lienee ollut osuutta, sekä Roivaksen kaverin invalidisoituminen varusmiespalveluksessa. 
Romaanin alussa tapahtuu romanien kolmoismurha. Sen taustana on verikostotraditio: viitataan Kallen ja Antin kuolemaan sekä Kankaanpään tapaukseen. Roivas osallistuu rikoksen selvittämiseen ja ampuu tekijän, mistä syystä hän joutuu virkavapaalle. Sen aikana hän sekaantuu lähiravintolansa pitäjän pojan murhan selvittämiseen. 
Mäki kuvaa kirjassa siirtolaisten kohtaloita Ruotsissa: Muun muassa suomalaisia ajautuu prostituutioon, hanttihommiin ja juopoiksi. Italialaiset pitävät yllä rakkautta Inter Milaniin ja ovat saaneet muitakin kansallisuuksia sen kannattajakerhoon. Nuori romaani harkitsee, pyörisikö edelleen jengissä ruotsalaisena vai lähtisikö Suomeen ammattikouluun ”tummille” suunnatulle linjalle. Roivas ei poliisina näe Ruotsin monikulttuuristumista rikkautena. Rikollisia on sekä pikkutekijöitä että pukumiehiä. Roivas katsoo uutisia ja arvioi zulujen joutuvan tappamaan ANC:n kannattajia keittiöveitsin ja nuijin, koska kehitysapu ei ole vielä löytänyt perille.
Vastaanotto.
Helsingin Sanomien Antti Majander kuvaa Mäen rakentavan kunnianhimoisen sosiaalisen dekkarin mallia, jossa oleellista on toiminnan odotus ja yhteisön runnovan mekanismin kuvaus.
Katajanokan terminaali

Katajanokan terminaali on yksi Helsingin Sataman matkustajaterminaaleista, ja se sijaitsee Eteläsatamassa Helsingin Katajanokalla. Viking Line liikennöi terminaalista säännöllisesti Tukholmaan ja Tallinnaan.
Raitiovaunulinjan 5 päätepysäkki on terminaalin luona.
Historia ja rakennus.
Terminaalirakennus oli alun perin tullimakasiini, satamarakennus K8. Se valmistui vuonna 1937 Helsingin kaupunginarkkitehdin Gunnar Taucherin suunnittelemana. Rakennus muutettiin sataman matkustajaterminaaliksi vuonna 1977, kun autolautta "Finnjet" aloitti liikennöinnin Helsingin ja Travemünden välillä. Muutostyöt suunnitteli satamalaitoksen arkkitehti Kari Unelius. Terminaalia on sittemmin laajennettu useasti, viimeksi vuonna 2008 rannan puolelle valmistuneella lasiseinäisellä laajennusosalla, jonka suunnitteli arkkitehti Ari Bungers.
Rakennus on suojeltu. Vastapäätä terminaalin sisäänkäyntiä on vuonna 1855 Helsingin edustalla uponneen venäläisen linjalaiva Hesekielin ("Iezekiil") ankkuri, jonka sukeltajat löysivät Suomenlinnan luota vuonna 1977.
Suunnitelmat.
Kun vastarannalla sijaitseva Olympiaterminaali lakkautetaan, Katajanokalla tulee olla tilaa Viking Linen lisäksi myös Silja Linelle. Myös aluspaikkoja järjestellään uudelleen. Autoliikenne Katajanokalla kuitenkin vähenee, sillä Tukholman-laivat kulkevat vain kerran vuorokaudessa ja tavaraliikenne Helsingin ja Tukholman välillä on vähäisempää kuin Tallinnan-laivoilla.
Hansaterminaali

 Hansaterminaali on yksi Helsingin Sataman matkustajaterminaaleista, joka sijaitsee Helsingin Vuosaaren sataman alueella. Hansaterminaalista kulkee matkustajaliikenne Travemündeen ja Muugaan. Terminaali sijaitsee B-portin yhteydessä. Aikaisemmin Hansaterminaali sijaitsi Sörnäisten satamassa.
Bussit 90 ja 90A kulkevat satamaan Vuosaaren metroasemalta.
Lennart Cajander

Lennart Edvard Cajander (22. kesäkuuta 1866 Sulkava – 23. syyskuuta 1911 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka työskenteli kustannusyhtiö Weilin+Göösin toimitusjohtajana 1898–1911. Lisäksi hän toimi Lappeenrannan pormestarina 1897–1898.
Cajanderin vanhemmat olivat Sulkavan kirkkoherra Gustaf Adolf Cajander ja Kunigunda Charlotta Ottelin. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin lyseosta ja opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Vuonna 1897 Cajander valittiin Lappeenrannan pormestarin virkaan, josta hän siirtyi jo vuoden kuluttua Weilin+Göösin toimitusjohtajaksi Helsinkiin. Cajander kuului myös Helsingin kaupunginvaltuustoon ja toimi pitkään Graafisen Teollisuuden Työnantajaliiton puheenjohtajana sekä Suomen Yleisen Työnantajaliiton ensimmäisenä puheenjohtajana sen perustamisesta 1907 lähtien.
Cajander teki itsemurhan syyskuussa 1911 ampumalla itsensä Helsingissä Huopalahdentien varrella sijainneessa metsikössä niin sanotun Tilkan mäen kohdalla.
Järvisampi

Järvisampi ("Acipenser fulvescens") on sampien heimoon kuuluva kala, jota pidetään joskus akvaariossa.
Ulkonäkö ja koko.
Järvisammella on leuassaan neljä suurta viiksisäiettä. Selässä on kahdessa rivissä luukilpiä. Evät ovat pyöreäreunaiset. Järvisampi on yleensä noin metrin mittainen, mutta kolme kertaa suurempiakin yksilöitä on tavattu. Kalan paino on suurimmillaan 120 kiloa. Vuonna 1952 pyydystettiin 152 vuoden ikäinen järvisampi.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Lajin elinaluetta ovat Pohjois-Amerikassa ovat Hudsoninlahti ja Mississippi-joki. Järvisampi elää murto- ja makeassavedessä. Lajin uhanalaisuusluokitus on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan erittäin uhanalainen.
Ravinto.
Järvisampi on lähes kaikkiruokainen.
Salibandyn alle 19-vuotiaiden miesten maailmanmestaruuskilpailut

Salibandyn alle 19-vuotiaiden poikien maailmanmestaruuskilpailut on kansainvälisen salibandyliiton järjestämä turnaus, jossa pelataan maailmanmestaruudesta. Kisat pelataan kahden vuoden välein.
U19-poikien kisat pelataan toukokuussa joka toinen vuosi. Kisat pidetään samana vuonna naisten kisojen kanssa.
Ensimmäiset nuorten MM-kisat pidettiin vuonna 2001 Saksassa. Mestaruuden tuolloin voitti Ruotsi, Sveitsi sijoittui hopealle ja Suomi pronssille.
Ruotsi on mestaruuksien puolesta menestynein joukkue kuudella maailmanmestaruudellaan. Suomi on kuitenkin ainoa joukkue, joka ei ole kertaakaan jäänyt ilman mitalia. Ruotsi nimittäin jäi neljänneksi vuosina 2015 ja 2025.
Josh Nicholls (kanadalainen jääkiekkoilija)

Josh Nicholls (17. huhtikuuta 1992 Richmond, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Ison-Britannian pääsarjassa EIHL-joukkue Sheffield Steelersissä. Nicholls on pelipaikaltaan oikea laita- tai keskushyökkääjä. NHL-seura Toronto Maple Leafs varasi hänet 7. kierroksen toisena pelaajana. Hän voitti hopeaa World U-17 Hockey Challenge-kilpailusta vuonna 2009.
Alexandre Mallet

Alexandre Mallet (s. 22. toukokuuta 1992 Amqui, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Mallet on oikealta laukova keskushyökkääjä.
Ura.
Mallet pelasi vuosina 2007–2009 QMAA-liigassa tehoin 26+23=49, josta hän siirtyi QMJHL-joukkue Rouyn-Noranda Huskiesiin. Kolmen QMJHL-kauden jälkeen Mallet siirtyi AHL:ään.
Kahden AHL- ja neljän ECHL-kauden jälkeen Mallet siirtyi Extraligaan, HC Dynamo Pardubiceen, jossa keräsi 7 tehopistettä debyyttikaudellaan. HC Kometa Brnossa hän keräsi tehot 21+19=40 kausien 2016–2019 aikana. Kaudeksi 2019–20 Mallet siirtyi HC Vítkovicen riveihin.
Antti Kivelä (kauppatieteiden maisteri)

Antti Kivelä (s. 1958) on suomalainen kauppatieteiden maisteri ja Sitran Uudistumiskyky-teeman johtaja. Kivelä tuli Sitraan vuonna 2008 johtamaan Kuntaohjelmaa. Aikaisemmin hän toimi Samlinkissä johtajana ja konsernin johtoryhmän jäsenenä. Lisäksi hän on toiminut muun muassa kehitysjohtajana Finansium Oy:ssä ja Jämsän kaupungissa. Kivelä on ollut jäsenenä yritysten hallituksissa sekä useissa työryhmissä, ohjausryhmissä, neuvottelukunnissa ja komiteoissa.
Kivelälle myönnettiin itsenäisyyspäivänä 2018 Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan I luokan ritarimerkki. 
Antti Kivelän isä on emeritus alivaltiosihteeri Juhani Kivelä ja isoisä oli kansanedustaja ja Mannerheim-ristin ritari Eero Kivelä.
Hennu Kjisik

Hennu Kjisik (s. 25. maaliskuuta 1948 Tukholma, Ruotsi) on suomalainen arkkitehti ja tekniikan tohtori, joka tunnetaan erityisesti sairaalarakennusten suunnittelijana. Hänellä ja arkkitehti Trevor Harrisillä on yhteinen arkkitehtuuritoimisto Harris-Kjisik, ja heidät molemmat palkittiin vuonna 2018 arkkitehtuurin valtionpalkinnolla. Vuodesta 2010 Kjisik on toiminut Oulun yliopiston arkkitehtiosaston yhdyskuntasuunnittelun professorina.
Kjisik syntyi Tukholmassa 1948, mutta muutti muusikkovanhempiensa mukana pian Turkuun. Hän kirjoitti vuonna 1966 ylioppilaaksi Turun ruotsinkielisestä klassillisesta lyseosta. Hän opiskeli arkkitehtuuria Britannian Liverpoolissa ja Hullissa ja suoritti tekniikan tohtorin tutkinnon Aalto-yliopistossa vuonna 2009 aiheenaan sairaalarakentaminen.
Valmistuttuaan arkkitehdiksi 1976 Kjisik keräsi kokemusta erityisesti sairaaloiden ja koulujen parissa eri arkkitehtitoimistoissa Britanniassa ja Suomessa, muun muassa Helge Railon toimistossa. 1980-luvun alkupuolella Kjisik lähti englantilaisvaimonsa ja pienten lastensa kanssa kolmeksi vuodeksi Senegaliin Unescon asiantuntijatehtäviin. Suomessa hän tutustui brittiarkkitehti Trevor Harrisiin, jonka kanssa vuonna 1985 perustettu yhteinen toimisto on palkittu yli 40 arkkitehtuuri- ja kaupunkisuunnittelukilpailussa. Heidän töitään on julkaistu alan lehdissä muun muassa Venetsian arkkitehtuuribiennaalissa vuosina 2004 ja 2006.
Kjisik on johtanut Teknillisen korkeakoulun "City in Crisis" -nimistä studiota, joka on keskittynyt kaupungistumisen ongelmiin Senegalissa, Beninissä ja Kambodžassa. Hän on toiminut vierailevana luennoijana ja kriitikkona arkkitehtuuri- ja muotoiluoppilaitoksissa kaikissa maanosissa. Useissa Maailmanpankin, Suomen ulkoministeriön ja kansainvälisten järjestöjen hankkeissa Kjisikiä on käytetty asiantuntijana. Hänellä on ollut ammatillisia tehtäviä lähes kolmessakymmenessä maassa.
Tunnustukset.
Kjisik ja Harris saivat vuonna 2016 Suomen arkkitehtiliiton jakaman Otto-Iivari Meurman -palkinnon. Palkintoperusteluissa heidän kerrottiin tehneen pitkäjänteistä työtä kaupunkisuunnittelun hyväksi. Vuonna 2018 Kjisikille ja Harrisille myönnettiin arkkitehtuurin valtionpalkinto.
Podofyllotoksiini

Podofyllotoksiini (C22H22O8) on lignaaneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä eräiden virusinfektioiden kuten kondylooman hoidossa.
Ominaisuudet ja käyttö.
Podofyllotoksiini on väritön kiteinen aine. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen. Podofyllotoksiini on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen kiertokyky kloroformiliuoksessa on -132,7. Luonnossa podofyllotoksiinia esiintyy useissa jalkalehtien ("Podophyllum") sukuun kuuluvissa kasvilajeissa kuten amerikanjalkalehdessä ("Podophyllum peltatum") ja himalajanjalkalehdessä ("Podophyllum hexandrum"). Tämän lisäksi yhdistettä on eristetty muun muassa eräistä verbena-, huulikukkais- ja sypressikasvilajeista. Podofyllotoksiini estää tubuliinin järjestäytymisen mikrotubuluksiksi ja lisäksi se estää topoisomeraasi II:n toimintaa. Näin solujen jakaantuminen estyy. Podofyllotoksiinia käytetään kondylooman hoitoon voiteena tai liuoksena. Podofyllotoksiinia käytetään syöpälääkkeinä käytettävien etoposidin ja teniposidin valmistukseen.
Biosynteesi.
Kasvit muodostavat podofyllotoksiinia lähtien koniferyylialkoholista. Ensimmäisessä vaiheessa se hapetetaan radikaaliksi, joka dimerisoituu pinoresinoliksi. Pinoresinoli pelkistetään larisiresinoliksi ja sekoisolarisiresinoliksi. Sekoisolarisiresinolin dioliryhmä hapetetaan laktoniksi, jolloin muodostuu matairesinolia, josta metyloitumisien, hydroksyloitumisen ja renkaansulkeutumisen myötä muodostuu podofyllotoksiinia.
Route nationale 1

Route nationale 1 eli RN1 on valtatie Malissa. Se johtaa Diémasta Kayesin kautta Senegalin rajalle Diboliin. Tien pituus on noin 365 kilometriä.
RN1 ja Bamakosta Diémaan johtava RN3 muodostavat Malin puoleisen osan Bamakon ja Dakarin välisestä pohjoisesta liikennekäytävästä. Sen kautta kulkee suuri osa Malin ulkomaankaupasta. Tien huonon kunnon ja vaarallisuuden takia osa liikenteestä on siirtynyt vuonna 2012 valmistuneelle eteläiselle liikennekäytävälle.
Kjisik (yritys)

Kjisik on Turussa 1890-luvulta asti toiminut kangaskauppa. Se oli alun perin venäjänjuutalaisen Kjisikin suvun omistuksessa vuoteen 2012, jolloin uusiksi omistajiksi tulivat kiinalaiset Juan Zhu ja Sheng Chen. Heidän yhtiönsä nimi on Kii-Tex Oy, mutta liike toimii yhä Kjisik-nimellä ja myy sisustustekstiilikokonaisuuksia yksityisille ja yrityksille.
Historiaa.
Vuonna 1879 Viipurissa syntynyt Josef Kjisik muutti yhdeksänvuotiaana pikkusiskonsa ja leskeksi jääneen äitinsä kanssa Turkuun ja alkoi 1890-luvulla myydä Aurajoen vanhassa kalarannassa Turun Verkatehtaalta ostamiaan kankaiden jäännöspaloja myyntikärrystään. Perhettä elättäessään hän ei ehtinyt käydä kouluja, vaan vuonna 1903 hän vuokrasi kangaskaupalleen tilat Kauppiaskatu 3:sta. Parin vuoden kuluttua hän muutti liikkeensä Venäjän kirkkokadulle, nykyiselle Yliopistonkadulle niin sanottuun Kaumin taloon, jossa kankaiden ja valmisvaatteiden myynnissä hänen apunaan toimi vaimo ja kolme myyjätärtä. 1910-luvulla Kjisik keskittyi kangaskauppaan uudessa Eerikinkadun myymälässä, jonka tilat hän myös omisti. Hän nimesi liikkeensä Turun Suurimmaksi Kangaskaupaksi. Vielä vuoteen 1918 asti Josef Kjisikin piti anoa puolen vuoden välein lupa uusien kankaiden myyntiin, sillä Venäjän vallan aikana juutalaiset saivat harjoittaa vain käytetyn tavaran kauppaa.
Sotavuosiksi kankaiden tuonti ja myynti pysähtyivät lähes kokonaan, mutta sotien jälkeen toiminta elpyi ja kankaiden välitys ulottui koko Suomeen. Turun Suurin Kangaskauppa muutti nimensä muotoon Oy Kjisik Ab. Ensimmäinen erä ruotsalaista Boråsin lakanakangasta sai aikaan korttelin mittaisen jonon.
Vuonna 1956 Josef Kjisk kuoli, ja yrityksen johtoon astui hänen poikansa Fredrik. 1960-luvulla puutalo Eerikinkadun ja Brahenkadun kulmasta purettiin, mutta Kjisik sai tilat samalle paikalle rakennetusta kerrostalosta, jossa se yhä toimii. Valmisvaatteiden vallankumous toi haasteita vaatekankaiden kaupalle. Kjisik siirtyi kokonaisten pakkojen myynnistä metritavaran myyntiin. Vuonna 1978 johtoon astui Josefin pojanpoika Leo Kjisik. Siitä asti yritys on keskittynyt sisustustekstiileihin ja niistä tehtäviin kokonaisuuksiin, joita Kjisik myy muun muassa Suomessa rakennettaviin risteilyaluksiin.
Thạch Kim Tuấn

Thạch Kim Tuấn (s. 15. tammikuuta 1994 Hàm Tân, Bình Thuận) on vietnamilainen painonnoston maailmanmestari. Hän on kilpaillut 56 kg:n painoluokassa vuodesta 2010.
Thạch voitti 56 kg:n maailmanmestaruuden Anaheimissa 2017 yhteistuloksella 279 kg. Hän voitti lisäksi kultaa molemmissa nostomuodoissa: tempauksessa tuloksella 126 kg ja työnnössä tuloksella 153 kg. Almatyssa 2014 hän sai yhteistuloksessa MM-hopeaa tasatuloksella 296 kg kilpailun voittaneen pohjoiskorealaisen Om Yun-choln kanssa. Tempauksen Thạch voitti nostettuaan 135 kg, työnnössä hän sai hopeaa tuloksella 161 kg. Wroclawissa 2013 hän sai pronssia tempauksessa (126 kg), työnnössä (157 kg) ja yhteistuloksessa (283 kg). Houstonissa 2015 hän sai yhteistuloksen MM-pronssia tuloksella 287 kg oltuaan molemmissa nostomuodoissa neljäs. Pariisissa 2011 hän oli tempauksessa neljäs, mutta jäi työnnössä ilman tulosta.
Thạch saavutti Aasian kisoissa hopeaa Incheonissa 2014 yhteistuloksella 294 kg ja Jakartassa 2018 yhteistuloksella 280 kg. Aasian-mestaruuskilpailuissa hän sai hopeaa 2013 yhteistuloksella 281 kg.
Thạch jäi Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 työnnössä ilman tulosta. Tempauksessa hän oli neljäs.
Thạch voitti nuorten olympialaisissa 2010 kultaa 56 kg:n sarjassa yhteistuloksella 256 kg. Hän voitti nuorten maailmanmestaruuden 2014 ja sai MM-pronssia 2011. Nuoremmassa ikäluokassa hän sai 50 kg:n sarjassa MM-hopeaa 2009. Aasian juniorimestaruuden hän voitti eri ikäluokissa 2011 ja 2012.
Salibandyn alle 19-vuotiaiden naisten maailmanmestaruuskilpailut

Salibandyn alle 19-vuotiaiden tyttöjen maailmanmestaruuskilpailut ovat kansainvälisen salibandyliiton järjestämä turnaus, jossa pelataan maailmanmestaruudesta kahden vuoden välein. Kisat järjestetään toukokuussa samoina vuosina jolloin miesten kisat järjestetään.
Menestynein maa U19 MM-kisoissa on ylivoimaisesti Ruotsi, joka on voittanut maailmanmestaruuden seitsemän kertaa. Ruotsi on myös Suomen ohella ainoa joukkue, joka on onnistunut voittamaan joka vuosi jonkin mitalin. Ensimmäiset kisat järjestettiin 2004 Tampereella.
Billebeino

Billebeino (Billebeino Clothing and Accessories Oy) on suomalainen vaatemerkki, joka perustettiin vuonna 2014. Billebeino on nimetty perustajansa, entisen NHL-jääkiekkoilija Ville Leinon mukaan. Leino on Billebeinon vaatemallistojen pääsuunnittelija ja yrityksen hallituksen jäsen. Billebeinon toimitusjohtajana ja toisena hallituksen jäsenenä toimii Leinon ystävä ja yrityksen toinen perustaja, Juhani Putkonen.
Mallistot.
Billebeinon vaatteet ja asusteet on suunniteltu sopimaan kaikille käyttäjän sukupuolesta riippumatta.
Yhteistyömallistot.
Billebeinon yhteistyömallistot on suunniteltu yksinoikeudella myytäväksi ulkopuoliselle yhteistyökumppaneille, ja ne ovat myynnissä myös Billebeinon verkkokaupassa.
Billebeino on tehnyt yhteisiä mallistoja Hartwall Original Long Drink -lonkerobrändin kanssa. Se on julkaissut myös Mustanaamio-sarjakuvahahmon yhteistyömalliston.
Tuotanto ja myynti.
Billebeinon tuotteiden valmistus tapahtuu muun muassa Virossa, Portugalissa ja Kiinassa. Yhtiö kertoo panostavansa vahvasti kierrätysmateriaaleihin.
Suuri osa tuotteista myydään yhtiön omassa verkkokaupassa. Kesäkuussa 2018 Billebeinolla oli oman verkkokaupan lisäksi noin 25 kotimaista jälleenmyyjää.
Historia.
Ville Leino perusti Billebeinon vuonna 2014 tehdessään vielä aktiivista ammattilaisuraa jääkiekon parissa. Jääkiekkouran päätyttyä vuonna 2017 Leino alkoi keskittyä täysipäiväisesti Billebeinon vaatemallistojen suunnitteluun.
BilleBeino Clothing and Accessories Oy hakeutui yrityssaneeraukseen huhtikuussa 2025.
Artikaiini

Artikaiini on yleisesti hammaslääketieteessä käytettävä amidityyppinen paikallispuudutusaine. Artikaiini estää palautuvasti vegetatiivisten hermosäikeiden, tuntohermosäikeiden ja motoristen hermosäikeiden ärtyvyyttä. Artikaiinin vaikutusmekanismina pidetään hermosäikeiden membraaneissa sijaitsevien jänniteriippuvaisten Na+-kanavien salpausta. Paikallispuudutteissa apuaineena käytettävä adrenaliini aiheuttaa paikallisen vasokonstriktion ja verenkierron vähenemisen, jolloin artikaiinin imeytyminen hidastuu. Tuloksena on suurempi paikallispuudutteen pitoisuus vaikutuskohdassa ja pitempi vaikutus, jolloin myös systeemisten haittavaikutusten esiintyminen vähenee. Lisäksi verenvuototaipumus vähenee kirurgisten toimenpiteiden yhteydessä.
Kudoksiin annostelun jälkeen puutuminen tapahtuu noin 1–3 minuutissa infiltraatiopuudutuksen yhteydessä ja hieman hitaammin johtopuudutuksen yhteydessä (enintään 9 minuutin kuluttua injektiosta). Pulpaalipuudutuksessa artikaiinin vaikutus kestää vähintään noin 45 minuuttia ja pehmytkudospuudutuksessa 120–240 minuuttia.
Artikaiinin kemiallinen kaava on C13H20N2O3S, moolimassa 284,37 g/mol ja CAS-numero 23964-58-1.
Trần Lê Quốc Toàn

Trần Lê Quốc Toàn (s. 5. huhtikuuta 1989 Đà Nẵng) on vietnamilainen painonnoston MM-mitalisti.
Trần saavutti 56 kg:n sarjassa MM-hopeaa Anaheimissa 2017 yhteistuloksella 270 kg. Hän hävisi kilpailun voittaneelle maanmiehelleen Thạch Kim Tuấnille yhdeksän kilon erolla. Tempauksessa Trần sai hopeaa tuloksella 119 kg ja työnnössä pronssia tuloksella 151 kg. Hän sijoittui MM-kilpailujen 56 kg:n sarjassa yhteistuloksessa neljänneksi 2011 ja 2013 sekä viidenneksi 2014. Lisäksi hän sai MM-pronssia tempauksessa 2011 tuloksella 125 kg.
Trần sijoittui 2012 Lontoon olympialaisissa 56 kg:n sarjassa neljänneksi yhteistuloksella 284 kg. Rio de Janeirossa 2016 hän oli viides tuloksella 275 kg. Aasian-mestaruuskilpailuissa hän sai hopeaa 2012 ja 2015 sekä pronssia 2013 ja 2017.
Heikki Siikonen

Heikki Lauri Siikonen (5. tammikuuta 1890 Kangasala – 3. joulukuuta 1973 Hyvinkää) oli talousneuvos ja rakennusmestari, jonka toimisto suunnitteli runsaasti rakennuksia ja laati tyyppipiirustuksia ja joka toimi opettajana sekä julkaisi useita rakennusalan tietokirjoja.
Henkilöhistoria.
Heikki Lauri Siikosen vanhemmat olivat maanviljelijä, kirvesmies Heikki Siikonen ja Hanna Uotila ja puoliso vuodesta 1922 Annikki Nokkala (k. 1926). Siikonen kävi teollisuuskoulun 1911, toimi rakennuspiirtäjänä 1909–1918 ja Uudenmaan läänin maanviljelysseuran rakennustoimiston johtajana 1918–1925 sekä 1927–1928. Oma suunnittelutoimisto hänellä oli vuodesta 1928 Hyvinkäällä, missä hän oli myös rakennusopin opettaja vuodesta 1931. Siikosella oli useita alansa ja yhteiskunnallisia luottamustoimia. Hän muun muassa laati tiettävästi Suomen ensimmäiset työväentalojen tyyppipiirustukset, joiden mukaisesti rakennettiin useita työväentaloja. Siikonen suunnitteli myös 1920-luvulla rakennetun Ahjon liikerakennuksen. Siikosen suunnittelema osa kuitenkin purettiin vuonna 1991.
François Hanriot

François Hanriot (3. joulukuuta 1759 Nanterre – 28. heinäkuuta 1794 Pariisi) oli ranskalainen vallankumouksellinen, joka toimi vuosina 1793–1794 Pariisin kansalliskaartin komentajana. Hän oli vuoripuolueen jyrkkä tukija, joka syrjäytettiin ja teloitettiin yhdessä Maximilien de Robespierren kanssa.
Hanriot oli lähtöisin palvelijaperheestä ja hankki nuoruudessaan vaatimattoman elantonsa sekalaisissa ammateissa. Vallankumouksen puhjettua hänestä sukeutui radikaali poliittinen puhuja Pariisin sanskulottien keskuudessa ja hän osallistui heinäkuun 1791 Marskentän mielenosoitukseen. Hanriot kunnostautui kumouksellisten kansanjoukkojen 10. elokuuta 1792 suorittamassa Tuileries’n palatsin valtauksessa, jonka seurauksena Ranska julistettiin tasavallaksi. Hänet valittiin sen jälkeen komentamaan Pariisin kansalliskaartin sanskulottiosastoa ja hän sai kaartissa kapteenin arvon. Hän osallistui niin sanottuihin syyskuun murhiin.
Hanriot’lla oli avainrooli vuoden 1793 vallankaappauksessa, jolla girondistit erotettiin kansalliskonventista eli parlamentista. Kansannousun puhkeamispäivänä 31. toukokuuta Pariisin kommuuni nimitti Hanriot’n Pariisin kansalliskaartin tilapäiseksi komentajaksi. Tapahtumat huipentuivat kaksi päivää myöhemmin, 2. kesäkuuta, jolloin Hanriot piiritti kansalliskonventin istuntopaikan 80 000 miehen ja 160 tykin voimin, kieltäen ketään poistumasta ennen kuin 29 johtavaa girondistiedustajaa oli pidätetty. Suurin osa pidätetyistä pääsi pakoon, mutta joka tapauksessa heidät oli puhdistettu konventista. Hanriot valittiin pian Pariisin kansalliskaartin vakinaiseksi komentajaksi.
Hanriot tuki uskollisesti Robespierren hallintoa terrorin aikana, joten hänet määrättiin vangittavaksi Robespierren lähimpien kannattajien joukossa Thermidorin vallankaappauksen yhteydessä heinäkuussa 1794. Hän ilmeisesti yritti itsemurhaa hyppäämällä Pariisin kaupungintalon ikkunasta tai toisen tiedon mukaan joutui heitetyksi ulos, mutta jäi täpärästi henkiin pudottuaan alla olevaan lantakasaan, josta hänet hieman myöhemmin löydettiin puolikuolleena. Seuraavana päivänä hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin giljotiinilla samassa yhteydessä Robespierren kanssa.
Väinö Anttila

Väinö Fredrik Anttila (22. syyskuuta 1892 Viipuri – 4. helmikuuta 1952) oli suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja teatterinjohtaja. Anttila teki uransa pääosin työväen näyttämöillä. Lisäksi hän näytteli Viipurin Kaupunginteatterin riveissä 1940-luvulla.
Ura.
Väinö Anttilan vanhemmat olivat vaakamestari Johan Fredrik Anttila ja Maria Charlotta Takala. Uransa varhaisvaiheessa hän työskenteli Talikkalan työväen näyttämöllä. Teatteriura katkesi sisällissotaan: Anttila soti punaisten komppanianpäällikkönä, ja sodan jälkeen hän kärsi vankeusrangaistuksen. Kesällä 1921 hänet palkattiin Työväen Näyttämöiden liiton sihteeriksi, osin punaisen taustansa takia, osin jatkamaan liiton viipurilaista perintöä.
Anttilan ura jatkui Kuopion Työväen Teatterin johtajana 1923. Pesti Kuopiossa jäi lyhyeksi, kuten myös seuraavat: Voikkaan Työväen Näyttämö 1923–1925, Rovaniemen Työväen Näyttämö 1925–1926, Nokian Työväen Näyttämö 1926–1929, Lappeenrannan Teatteri 1929–1931 ja Salon Näyttämö 1931–1933. Vuosina 1934–1938 Anttilalla oli hieman pidempi rupeama, kun hän toimi turkulaisen harrastajateatteri Tarmon johtajana. Vuosina 1939–1941 hän johti Lahden Työväen Näyttämöä. Toisen maailmansodan jälkeen Anttila johti Vuoksenlaakson Teatteria 1946–1949 ja sen seuraajaa eli Imatran Teatteria vuodesta 1949.
Anttila työskenteli Viipurin Kaupunginteatterin kiinnitettynä näyttelijänä 1941–1946. Hän näytteli muun muassa Jussin roolin kansannäytelmässä "Pohjalaisia" ja Riston roolin "Työmiehen vaimossa". Agapetuksen komediassa "Syntipukki" Anttila teki Miettisen roolin. Hän näytteli myös näytelmissä "Paljon melua tyhjästä", "Noita palaa elämään" ja "Ruma Elsa".
Anttila ohjasi lavalle muun muassa näytelmät "Seitsemän veljestä", "Lemmin poika", "Elinan surma" ja "Anu ja Mikko".
Muuta.
Väinö Anttila avioitui näyttelijä Toini Ahosen kanssa 1924.
Toini Anttila

Toini Esteri Kyllikki Anttila (o.s. Ahonen, 19. syyskuuta 1897 Tampere – 29. heinäkuuta 1969) oli suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hän työskenteli muun muassa Tampereen Työväen Teatterissa ja Viipurin Kaupunginteatterissa.
Ura.
Toini Anttilan vanhemmat olivat huonekalutehtailija Arvi Ahonen ja Hilma Selenius. Hänen ensimmäinen näyttelijäkiinnityksensä oli Tampereen Työväen Teatteriin vuosina 1915–1919. Ura jatkui hänen aikakaudelleen tyypillisesti melko tiuhaan vaihtuvin kiinnityksin: Oulun Työväen Teatteri 1921–1922, Voikkaan Työväen Näyttämö 1922–1925, Rovaniemen Työväen Näyttämö 1925–1926, Lappeenrannan Teatteri 1929–1931, Salon Näyttämö 1931–1933, Lahden Työväen Näyttämö 1939–1941 ja Viipurin Kaupunginteatteri 1941–1946. Vuodesta 1946 vuoteen 1961 Anttila työskenteli Imatran Teatterin ohjaajana ja järjestäjänä.
Anttilan näyttämötehtäviä olivat muun muassa Kaisa kansannäytelmässä "Pohjalaisia", Pohjolan tytär näytelmässä "Lemmin poika" ja Karin Timelius näytelmässä "Neljä naista". Hän näytteli myös muun muassa Elinan roolin balladissa "Elinan surma" ja Viivin roolin komediassa "Ruma Elsa".
Anttila ohjasi lavalle muun muassa näytelmät "Anne Frankin päiväkirja", "Neljä naista", "Opri ja Oleksi" ja "Tukkijoella".
Muuta.
Toini Ahonen avioitui teatterinjohtaja Väinö Anttilan kanssa 1924. Liitto päättyi puolison kuolemaan 1952. Pariskunta teki taiteellisen uransa pääosin samoissa teattereissa.
China Petrochemical Corporation

China Petrochemical Corporation tai Sinopec Group () on kiinalainen maailman suurin öljynjalostuksen, maakaasun ja petrokemian teollisuuden konglomeraatti. China Petrochemical Corporation on liikevaihdoltaan maailman kolmanneksi suurin yritys.
Ambrose Cowley

William Ambrose Cowley oli brittiläinen kaapparilaivan kippari, joka toimi 1600-luvun loppupuolella Espanjan kauppareittien varrella Amerikan rannikolla. Hän julkaisi vuonna 1678 Galapagossaarten kartan, jossa saaret oli nimetty englantilaisten kuninkaallisten ja aatelisten mukaan.
Cowley kirjoitti matkoistaan myös noin 40-sivuisen käsikirjoituksen, joka on säilynyt Lambethin linnassa. Omien kirjoitustensa mukaan hän lähti laivalle navigaattoriksi, ja vasta merillä kuuli että reitti muuttuu ja lähdetään kaappaamaan espanjalaisia laivoja.
Luettelo kiinalaisista yrityksistä

Luettelo kiinalaisista yrityksistä.
Kiinan 500 suurimmasta yrityksestä (jotka tuottavat yli 80 % bruttokansantuotteesta) vuonna 2007 349 yritystä on valtion omistuksessa tai valtion hallinnoimia. Yksityisomisteisia yrityksiä oli 89.
Suurimmat yritykset.
Luettelo perustuu Fortune Global 500:een, jossa yritykset on järjestetty liikevaihdon mukaan joka ilmoitettu ennen 31. maaliskuuta 2017.
Marylandin provinssi

Marylandin provinssi () oli Englannin ja myöhemmin Britannian siirtokunta Pohjois-Amerikassa vuodesta 1632 vuoteen 1776, jolloin se ja kaksitoista muuta brittiläistä siirtokuntaa julistautuivat itsenäisiksi, perustaen Amerikan yhdysvallat. Marylandista tuli tämän jälkeen osavaltio.
Perustaminen.
Marylandin siirtokunnan perustivat lordi Baltimoren johdolla Englannin kirkkojärjestykseen tyytymättömät katoliset, jotka olivat lähteneet meren yli Uuteen maailmaan. Marylandin provinssi nimettiin Englannin kuningatar Henrietta Marian mukaan ja sen suurin kaupunki lordi Baltimoren mukaan.
Kolmastoista yö

Kolmastoista yö on Reijo Mäen vuonna 2001 julkaisema kolmastoista Vares-dekkari. 
Kirjan yhtenä aiheena on laiton kansainvälinen asekauppa. Lisäksi sivutaan Venäjän/Neuvostoliiton tapaa asettaa eri maihin valehenkilöllisyydellä niin sanottuja uinuvia agentteja, jotka voidaan ottaa käyttöön tarpeen tullen. Myös räjähteitä on pitkään kätketty Turun saaristoon, tässä tapauksessa Kakskertaan.
Vareksen nuoruudesta kirjassa kerrotaan hänen muistikuvansa Niinisalon juhannusjuhlista, joilla oli ollut katsomassa Baddingiä. Kerrotaan myös, että Vares on vaihtanut suosikkijoukkueensa Ässistä TPS:ksi viimeistään silloin, kun se voitti Euroopan mestaruuden. Tapauksen yhteydessä oli juotu maljoja Vareksen Pomarfin-kengästä.
Vastaanotto.
Helsingin Sanomien Suvi Ahola kertoi arviossaan, että Kolmastoista yö on hänen ensimmäinen Vares-dekkarinsa. Häntä häiritsi, että Vares ei 41 ensimmäisellä sivulla ole vielä kuin juonut ja nainut ja että tarinan pahikseksi on asenteellisesti valittu lesbo.
Mäki vastasi Aholalle, että hän on kirjoittanut tätä ennen jo 18 dekkaria ja että näissä yhdessäkään lesbolla ei ole ollut pahan tytön roolia. Hän toisti myös, että koska Ahola ei ole Vareksia lukenut, muistuttaa tilanne sitä, jos Tony ”Viikinki” Halme yhtäkkiä päättäisi arvostella Jorma Uotisen tanssiteoksen. 
Kolmastoista yö myi ilmestymisvuonnaan 16 200 kappaletta.
Oxdog

Oxdog on suomalais-ruotsalainen vuonna 2011 perustettu salibandyn erikoismerkki, joka tuottaa salibandymailoja, maalivahdinvarusteita ja muita salibandyssa tarvittavia varusteita. Yritys Oxdog-brändin takana on Evosport AB, jonka pääkonttori on Piitimessä, Ruotsissa.
Mailat.
Oxdogin nykyisiä mailamalleja ovat:
Lavat.
Oxdogin nykyisiä lapoja ovat:
Maalivahdin varusteet.
Oxdogin nykyisiä maalivahdinvarustemalleja ovat Tour ja Gate.
Oxdogin maalivahdinvarustemallistoon kuuluu aina kaksi erilaista paitaa: toinen ilman toppausta ja toinen kevyillä toppauksilla. Paita, jossa ei ole toppauksia on väritykseltään tummempi. Muita mallistoon kuuluvia varusteita ovat maalivahdinhousut, lyhyet polvisuojat, pitkät polvisuojat, silikonihanskat, juniori- sekä aikuiskoon kypärä ja rintapanssari. Oxdog tekee myös lasten maalivahdinvarusteita.
Tycho (muusikko)

Scott Hansen (s. 1977 Sacramento, Kalifornia, Yhdysvallat), joka tunnetaan taiteilijanimeltään Tycho, on yhdysvaltalainen muusikko, säveltäjä, lauluntekijä ja tuottaja. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimeltä ISO50 hänen valokuvauksellisista töistään. 
Tycho on allekirjoittanut levytyssopimuksen Ghostly Internationalin kanssa, mutta on julkaissut musiikkia myös Merck Recordsilla ja Gammaphone Recordsilla. Hänen neljäs studioalbuminsa "Epoch" oli ehdokkaana vuoden 2017 Grammy-palkinnolle kategoriassa "Best Dance/Electronic Album".
Helsinki Forum

Helsinki Forum oli Niilo Kaupin ja Jari Ehrnroothin vuonna 1997 perustama kulttuuriyhdistys, joka pyrki tuomaan Suomeen eurooppalaista älyllistä kulttuuria.
Helsinki Forum järjesti useita merkittäviä keskustelutilaisuuksia. Yhdistyksen avustajana toimi Hilkka Hytönen. Vuonna 2000 Helsinki Forum kutsui eturivin eurooppalaisia ajattelijoita ja kirjailijoita, mm. filosofi Simon Critchleyn ja kirjailija Slavenka Drakulićin, Helsinkiin Tieteiden talolla järjestettyyn tilaisuuteen "Whose Europe?" Tilaisuutta tukivat rahallisesti opetusministeriö, ulkoministeriö, sekä Hollannin ja Tanskan suurlähetystöt. Sen pohjalta Ehrnrooth ja Kauppi toimittivat teoksen "Europe in Flames" (Helsinki University Press, 2001) .
Vuonna 2001 Ylioppilastalolla Helsinki Forum järjesti toisen, suomenkielisen tilaisuuden otsikolla "Kenen maailma? Taistelu moraalista ja totuudesta". Seuraavana vuonna Kauppi ja Hytönen järjestivät Sanomatalon tiloissa laajan keskustelutilaisuuden islamista, "The Dialogue of the World: Islam in Focus", johon osallistuivat mm. islam-tutkija Jaakko Hämeen-Anttila, ja jota sponsoroivat opetusministeriö, Suomen kulttuurirahasto, Helsingin yliopisto ja Antti Wihuri -säätiö. 
Vahvistamaan toimintaansa kriittisen eurooppalaisen keskustelun puolustajana Helsinki Forum perusti "Critical European Prize" -palkinnon, joka myönnettiin vuonna 2001 tšekkiläiselle kirjailijalle ja "Lettre Internationalen" kustantajalle Antonin Liehmille (s. 1924) ja vuonna 2002 suomalaiselle filosofille Georg Henrik von Wrightille (1916–2003). 
Vuonna 2001 Helsinki Forumille ja sen taustavoimille Ehrnroothille ja Kaupille myönnettiin Yle TV1:n Vuoden Valopilkku -palkinto ”itsenäisestä ja omapäisestä ajattelusta ja oleellisten yhteiskunnallisten kysymysten taitavasta esittämisestä totutusta poikkeavalla tavalla”. 
Yhdistys lakkautettiin vuonna 2005.
Daniela

Daniela on monessa maassa esiintyvä naisen etunimi, Daniel-nimen naispuolinen vastine. Englannin­kielisissä maissa se esiintyy myös muodossa "Daniella". Nimen ranskankielisiä vastineita ovat "Danielle" ja "Danièle".
Suomessa nimi Daniela on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 2 870 henkilölle, joista melkein puolet on syntynyt 1980- ja 1990-luvuilla. Danielan nimipäivä on sekä suomen- että ruotsinkielisen kalenterin mukaan 11. joulukuuta, joka on myös Danielin nimipäivä. Suomenkieliseen kalenteriin nimi lisättiin vuonna 2020.
Dirt Rally 2.0

Dirt Rally 2.0 on Codemastersin kehittämä simulaatiopeli. Peli on julkaistu Microsoft Windows-, PlayStation 4- ja Xbox One -alustoille 26. helmikuuta 2019.
Pelaaminen.
Peli on jatkoa "Dirt Rallylle" ja jatkaa vaativalla linjalla. Kilpapaikat ovat käsin mallinnettu. Pelattavia sijainteja ovat Argentiina, Australia, Espanja, Kreikka, Monaco, Puola, Ruotsi, Skotlanti, Suomi, Uusi-Seelanti, Wales ja Yhdysvallat. Pelissä on uutena tien pinnan vaurioituminen, joka aiheuttaa syvempiä uria myöhemmin lähtöjärjestyksessä olevalle.
Vastaanotto.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8,5/10.
Mikael Ehn

Mikael Kristian Ehn (s. 29. marraskuuta 1980 Vaasa) on suomalainen ilmakehätieteilijä, joka toimii apulaisprofessorina Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan Fysiikan osaston Ilmakehätieteen osastolla (tenure track 12/2016 – 11/2021). Hän johtaa ilmakehän fysikaaliseen kemiaan keskittynyttä tutkimusryhmää.
Vuonna 2018 Ehn nousi arvostetulle maailman viitatuimpien tutkijoiden "2018 Highly Cited Researchers" -listalle geotieteiden aihepiiristä. Maailmanlaajuisesti tällä alansa viitatuimpien (siteeratuin 1 %) listalla on kaikki aihealueet mukaan luettuna runsas 4 000 tutkijaa 21 tieteenalalta ja noin 2 000 tieteenrajat ylittävää tutkijaa. Tutkijoista noin 40 työskentelee Suomessa tai on ulkomailla tutkimustyötään tekeviä suomalaisia.
Lazarus Salii

Lazarus Eitaro Salii (17. marraskuuta 1936 Angaur – 20. elokuuta 1988 Koror) oli palaulainen poliitikko. Hän toimi Palaun järjestyksessään toisena presidenttinä vuosina 1985–1988. Saliin epäillään tehneen itsemurhan elokuussa 1988, jolloin hänet löydettiin kuolleena.
Manra

Manra on Kiribatin Phoenixsaariin kuuluva asumaton atolli. Sen pinta-ala on 4,4 km².
Lähteet.
Luettelo itsehallintoalueiden johtajista

Tämä on luettelo itsehallintoalueiden johtajista. Itsehallintoalue on alue, jolla ei ole täyttä poliittista itsenäisyyttä tai itsemääräämisoikeutta itsenäisenä valtiona, mutta se on edelleen poliittisesti ulkopuolella emämaan määräysvallasta. Tämä jälkimmäinen edellytys erottaa itsehallintoalueen itsenäisestä alueesta tai hallinnollisesta jaoksesta, joka on erottamaton osa emämaata. Suurin osa maailman itsehallintoalueista on 1800-luvun ja 1900-luvun siirtomaa-imperiumien perillisiä. Tämä luettelo jakaa asutetut itsehallintoalueet karkeasti puoliksi: ne, jotka ovat Kansainyhteisön alaisuudessa, entisiä Britannian imperiumin jäseniä ja joilla kaikilla on valtionpäämies kuningas Charles III; ja muut. Asuttamattomien itsehallintoalueiden johtajat eivät kuulu luetteloon.
Nykyiset itsehallintoalueiden johtajat.
Seitsemällä suvereenilla valtiolla on yksi tai useampia itsehallintoalueita: Yhdysvallat, Ranska, Yhdistynyt kuningaskunta, Australia, Uusi-Seelanti, Alankomaat ja Norja.
Vilnan johdinautoliikenne

Vilnan johdinautoliikenne on toinen Liettuan kahdesta johdinautojärjestelmästä. Se toimii maan pääkaupungissa Vilnassa, ja sitä liikennöi kunnallinen liikennöitsijä Vilniaus viešasis transportas. Arkisin liikennöidään 185 johdinautolla ja viikonloppuisin 106:lla. 
Historia.
Vilnan johdinautolautakunta perustettiin lokakuussa 1956. Tämän jälkeen rakennettiin 7,8 kilometrin pituinen johdinautoverkko, jolla oli yksi varikko ja 25 johdinautoa. Ensimmäiset "MTB-82D"-johdinautot alkoivat liikennöidä marraskuussa 1956. Ne ajoivat linjaa Antakalnis-Rautatieasema. 
Johdinautojen lukumäärä kaksinkertaistui vuonna 1981 ja ylitti vanhan varikon suorituskyvyn, mikä kannusti uuden varikon rakentamiseen. Toinen varikko avautui 28. joulukuuta 1985 Viršuliškėsin alueelle, ja sen huoltokyky riitti 150:lle johdinautolle. 
Lautakunnasta tuli uudelleenjärjestelyn seurauksena UAB "Vilniaus Autobusai" vuonna 1993, ja uuden yhtiön omistaja oli Vilnan kaupunki. Kaupungin varoilla ostettiin uusia Škodan johdinautoja vuosina 1996-1999. 
Vuosina 2004-20026 ostettiin 45 uutta puolalaista Solaris Trollino 15AC -johdinautoa. 
Yhtiössä oli uusi uudelleenjärjestely 4. marraskuuta 2011, ja siitä tuli UAB "Vilniaus Viešasis Transportas" 
Vuonna 2012 valmistettiin ja ostettiin uusia liettualaisia MAZ-ETON Amber 203T Vilnis 12AC -johdinautoja. 
Vuosina 2018-2019 hankittiin 41 Solaris Trollino 12 -johdinautoa. 
Johdinautot.
Nykyinen kalusto.
Alla olevassa taulukossa on Vilnan johdinautoliikenteessä (linjaliikenteessä) tällä hetkellä käytettävät johdinautot.