tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Deloitte Football Money League

Deloitte Football Money League on asiantuntijapalveluyritys Deloitten raportti, jossa arvioidaan jalkapalloseurojen liikevaihtoa. Raportti on koottu vuosittain kaudesta 1996–1997 lähtien.
Raportti perustuu seurojen tilinpäätöstiedoissaan ilmoittamaan liikevaihtoon, joka on helpoiten saatavissa ja verrattavissa oleva tieto. Raportissa liikevaihto jaetaan kolmeen osa-alueeseen: lipputulot, televisiointioikeudet ja markkinointi (muun muassa kannattajatuotemyynti). Liikevaihtoon ei lasketa mukaan pelaajakauppoja, arvonlisäveroa ja muita myyntiveroja. Kulloisenkiin raporttiin pääsee mukaan liikevaihdoltaan 20 suurinta seuraa.
2006–2007.
Maailman liikevaihdoltaan 20 suurimman jalkapalloseuran kokonaisliikevaihto kaudella 2006–2007 oli 3,7 miljardia euroa. Kasvua edelliskauteen oli 11 prosenttia, joka oli suurin kasvu sitten kauden 2002–2003. Real Madridin liikevaihto kasvoi 20 prosenttia ja seura piti kärkipaikan kolmannen kerran peräkkäin. Suurinta (33 prosenttia) kasvu oli Manchester Unitedilla, joka syrjäytti Barcelonan toisella sijalla. Chelsea nousi neljännelle ja Arsenal uuden stadioninsa siivittämänä viidennelle sijalle. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun kärkiviisikossa oli kolme seuraa samasta maasta.
Mestarien liigan voitosta huolimatta Milan menetti yhden sijan ja oli kuudes, mutta toiseksi sijoittunut Liverpool nousi kaksi pykälää ylemmäs kahdeksanneksi. Juventus putosi sopupeliskandaalia seuranneen Serie B -vierailun myötä kolmannelta sijalta kahdenneksitoista. Häntäpäässä Celtic, Valencia, Marseille ja Werder Bremen korvasivat Manchester Cityn, Rangersin, West Ham Unitedin ja Benfican.
Kaikki 20 seuraa olivat Euroopasta. Kuusi seuroista oli Englannista, neljä Italiasta ja Saksasta, kolme Espanjasta, kaksi Ranskasta ja yksi Skotlannista. Alan Switzer Deloitten Sports Business Groupista nosti esille erityisesti saksalaisseurojen menestyksen, mihin hän arvioi vaikuttaneen kesällä 2006 Saksassa pelattujen maailmanmestaruuskilpailuiden ja niiden myötä kohentuneiden stadionolosuhteiden. Englanti menetti kaksi paikkaa, mutta Paul Rawnsley arvioi tulevina vuosina englantilaisseurojen määrän jälleen kasvavan uusien rahakkaiden televisiointioikeussopimuksien myötä.
Virginia Ruzici

Virginia Ruzici (s. 31. tammikuuta 1955 Câmpia Turzii) on romanialainen tennispelaaja. Hän voitti naisten kaksinpelin mestaruuden Ranskan avoimissa 1978 finaalivastustajanaan Mima Jaušovec.
Ruzici ylsi kaksinpelaajana jälleen loppuotteluun Ranskassa vuonna 1980, mutta hävisi Chris Evertille. Naisten nelinpelissä hän voitti vuonna 1978 Ranskan avointen mestaruuden pelitoverinaan Jaušovec. Kaksikko pääsi samana vuonna loppuotteluun myös Wimbledonissa. 
Vuosina 1978 ja 1979 Ruzici pääsi lisäksi Ranskan avointen sekanelinpelin finaaliin. Hän vetäytyi ammattilaisuraltaan vuonna 1987.
Mima Jaušovec

Mima Jaušovec (s. 20. heinäkuuta 1956) on slovenialainen tennispelaaja. Hän syntyi Mariborissa, silloisessa Jugoslavian sosialistisessa liittotasavallassa.
Jaušovec on vuoden 1977 Ranskan avointen naisten kaksinpelin mestari. Vuonna 1978 hän eteni jälleen loppuotteluun, mutta hävisi Virginia Ruzicille. Kolmannen finaalipaikkansa hän saavutti Ranskan avoimissa vuonna 1983, jolloin hänet voitti Chris Evert. 
Jaušovec ja Ruzici voittivat naisten nelinpelin mestaruuden Ranskan avoimissa 1978. He olivat finalisteja myös Wimbledonissa. 
Päätettyään ammattilaisuransa vuonna 1988 Jaušovec on valmentanut ja ollut epäonnistuneesti Slovenian liberaalin demokratian puolueen ehdokkaana Euroopan parlamenttiin (2004).
Sinitetra

Sinitetra ("Boehlkea fredcochui") on leijatetroihin kuuluva eteläamerikkalainen kala, jota pidetään myös akvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö.
Sinitetra voi kasvaa viisi senttiä pitkäksi. Se on metallinhohtoisen sinisävyinen, sininen väri on intensiivisimmillään pyrstöosassa ja vaaleimmillaan kalan rinnassa.
Alkuperä.
Sinitetroja tavataan luonnossa Marañon-joessa, Perun Leticiassa.
Käyttäytyminen.
Sinitetra on vilkas, mutta sopuisa parvikala, jota suositellaan pidettäväksi ainakin viiden yksilön parvissa.
Vesiolot ja ravinto.
Sinitetralle sopiva lämpötila-alue on 22–26 °C ja pH 5,5–7,5. Turpeen tai humusuutteen lisäämistä akvaarioveteen suositellaan. Kala syö kasvispitoista ruokaa.
Vintturihinaus

Vinttureita käytetään ilmailussa purjekoneiden hinaukseen. Liito- ja purjelentokoneita on yleisesti hinattu taivaalle kolmella eri tavalla. Liitokoneita vedettiin kumiköysistartilla, purjekoneita lentokone- ja vintturihinauksella. Lentokonehinaus on yleisin hinausmuoto, mutta vintturia käytetään myös melko paljon.
Vintturin periaate.
Vintturihinauksessa vedetään kiitotien päästä päähän joko vaijeri tai köysi. Toinen pää kiinnitetään purjelentokoneen hinauskytkimeen ja toinen pää on kiinni vintturin kelassa. Hinauksessa vinttaaja (vintturin käyttäjä) vetää langan takaisin vintturin kelalle jolloin langan päähän kiinnitetty purjelentokone nousee jyrkässä kulmassa ilmaan. Purjekoneen saavutettua lakipisteensä köysi laukeaa irti ja lanka vedetään kelalle jarruvarjon avustamana. Vinttauksessa saatu korkeus vaihtelee suuresti riippuen tuulesta, käytetystä konetyypistä, vintturista, vinttaajasta ja lentäjän taidoista sekä kiitotien pituudesta. Vintturit ovat Suomessa olleet yleisesti kerhojen itse rakentamia ja suunnittelemia, mutta myös kaupallisesti valmistettuja vinttureita käytetään.
Edut ja haitat.
Vintturin etuina ovat hinauksen halpuus ja luontoystävällisyys verrattuna lekohinaukseen sekä sen turvallisuus koska koko hinaus tapahtuu aina lentokentän päällä. Haittapuolena on vintturin rakentamisen vaatima suuri työmäärä sekä osaaminen. Lisäksi ainakin nykyisillä langoilla hinauslanka kuluu ja alkaa katkeilla usein ja aiheuttaa siten pakkotilanteita sekä ylimääräistä työtä. Yksittäinen vinttaus on huomattavasti nopeampi kuin yksittäinen lentokonehinaus, mutta langan vetäminen radan päästä päähän hidastuttaa toimintaa jos lentoja on lähdössä peräkkäin useita. Vintturi soveltuu hyvin hinausmuodoksi uusia lentäjiä koulutettaessa, mutta kilpailuissa lentokonehinaus on ainut järkevä vaihtoehto, koska kilpailulennoilla koneissa käytetään yleensä painolastina vettä, joka nostaa siipikuormitusta ja aiheuttaisi vintturihinauksessa langan katketessa turhaa riskiä ja lisäpaino heikentäisi koneen saamaa korkeutta hinauksessa.
Aristotelian Society

Aristotelian Society for the Systematic Study of Philosophy (yleisesti Aristotelian Society) on brittiläinen filosofinen yhdistys. Yhdistys ei keskity pelkästään Aristoteleen ajatteluun tai aristotelismiin, vaan se on omistautunut kaikenlaiselle systemaattiselle tutkimukselle filosofian alalla, erityisesti suhteessa filosofian historialliseen kehitykseen.
Aristotelian Society perustettiin 19. huhtikuuta 1880. Monet merkittävät filosofit ovat toimineet yhdistyksen puheenjohtajana. Ensimmäinen puheenjohtaja oli Shadworth Hodgson, joka toimi tehtävässä neljätoista vuotta, kunnes ehdotti Bernard Bosanquetia seuraajakseen. Nykyisin puheenjohtajien kaudet kestävät vuoden.
Yhdistyksen tiedejulkaisu on "Proceedings of the Aristotelian Society", jota on julkaistu vuodesta 1888, aluksi nimellä "Proceedings of the Aristotelian Society for the Systematic Study of Philosophy". Yhdistys järjestää konferenssin vuosittain aina heinäkuussa yhdessä "Mind" -tiedejulkaisua julkaisevan The Mind Associationin kanssa. Konferenssissa esitetyt artikkelit julkaistaan aina kesäkuisin ennen seuraavan vuoden kokousta nimellä "The Proceedings of the Aristotelian Society, Supplementary Volume".
Tetrat

Tetrat (Characidae) on tetrakalojen lahkoon (Characiformes) kuuluva eteläamerikkalaisten kalojen heimo. Monet sen lajit ovat pienikokoisia, värikkäitä ja sopeutuvat vaihteleviin vesioloihin. Niinpä ne ovat suosittuja akvaarion parvikaloja. 
Tetroja tunnetaan tuhatkunta lajia. Melkein kaikki ovat kotoisin Etelä- ja Keski-Amerikasta ja Pohjois-Amerikan eteläosista. Useimmat lajit elävät jokivedessä. 
Aiemmin tetrojen heimoon luettiin alaheimona Serrasalminae myös piraijat, jotka nyt on erotettu omaksi heimokseen Serrasalmidae.
Akvaariossa pidettyjä lajeja.
Alaheimo Salakkatetrat Aphyocharacinae
Alaheimo Lasitetrat Paragoniatinae
Alaheimo Pikkutetrat Tetragonopterinae
Mel Parnell

Melvin Lloyd "Mel" Parnell (13. kesäkuuta 1922 – 20. maaliskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen baseballsyöttäjä. Hän syntyi New Orleansissa, Louisianassa.
Parnell vietti koko peliuransa (1947–1956) Boston Red Soxissa. Hän osallistui All-Star-otteluihin vuosina 1949 ja 1951. 
MLB:n pelaajana vetäydyttyään Parnell jatkoi valmennus- ja selostustöissä. Hänen uraansa kunnioitettiin vuonna 1997 paikalla Boston Red Sox Hall of Famessa.
Styracosaurus

Styracosaurus ("piikkilisko") oli nelijalkainen kasvinsyöjädinosaurus, joka eli myöhäisellä liitukaudella noin 75–72 miljoonaa vuotta sitten. Sen fossiileja on löydetty Kanadasta ja Yhdysvaltojen pohjoisosista.
Fossiilit.
Paleontologi Charles M. Sternberg löysi "Styracosauruksen" ensimmäiset fossiilit vuonna 1913 Albertassa, Kanadassa, lähellä Red Deer -jokea. Kanadalainen paleontologi Lawrence Lambe nimesi lajin samana vuonna.
Kuvaus.
"Styracosaurus" kasvoi noin 5,5 metrin pituiseksi, sen korkeus oli noin 1,8 metriä, ja se painoi arviolta 2,7 tonnia. Sen kallo oli hieman yli kaksi metriä pitkä ja siinä oli noin 60 cm pitkä kuonosarvi, joka osoitti lievästi eteenpäin. Sarvi saattoi olla hyödyllinen myös parittelukäyttäytymisessä.
"Styracosauruksen" tunnusomainen piirre oli sen pitkäpiikkinen kauluri, jossa oli 4–6 piikkiä. Kauluripiikkejä esiintyi myös muilla ceratopsidae-heimon sukulaisilla, kuten "Einiosauruksella" ja "Achelousauruksella", joilla niitä oli kuitenkin vähemmän. Ulkonäöltään "Styracosaurus" muistutti muita samaan heimoon kuuluvia lajeja, kuten "Centrosaurusta" ja "Monocloniusta".
Nimi.
"Styracosaurus"-nimi tarkoittaa "piikkiliskoa" ja viittaa sen kuuteen pitkään kauluripiikkiin, joita pidettiin aiemmin sen erottuvimpana piirteenä.
Styracosauruksen sarvet.
"Styracosaurusta" pidetään muiden sarvikuonoliskojen tapaan laumaeläimenä. Laumassa eläminen tarjosi paremman suojan Tyrannosauridae-heimon teropodeilta, jotka olivat sen päävihollisia. Petoteropodin hyökätessä "Styracosaurus" käytti kuonosarveaan puolustautumiseen.
Kauluripiikit saattoivat tarjota jonkin verran lisäsuojaa, mutta niiden pääasiallinen tehtävä oli todennäköisesti koristautuminen. Urokset saattoivat käyttää piikkejään naaraiden houkuttelemiseen ja kilpailevien urosten uhkailuun. Kuonosarvia hyödynnettiin paitsi puolustautumisessa myös urosten välisissä taisteluissa, joissa ratkaistiin esimerkiksi lauman johtajuus. "Styracosauruksella" oli vahvat hartialihakset, joista oli hyötyä näissä yhteenotoissa. Kilpailuista aiheutui väistämättä vammoja, ja joistakin fossiileista on löydetty merkkejä parantuneista vammoista, mikä viittaa siihen, että yhteenotot olivat varsin yleisiä.
Ravinto.
"Styracosaurus" oli rauhallinen kasvissyöjä, jonka ruokavalioon kuuluivat muun muassa Cycadophytadit, palmujen lehdet, saniaiset ja muut esihistorialliset kasvit. Jotkut paleontologit uskovat, että se oli tarpeeksi voimakas kaatamaan angiospermipuita.
"Styracosauruksella" oli kova nokka ja vahvat poskihampaat, joiden avulla se pystyi hienontamaan kasvimateriaalia. Se saattoi "viipaloida" ravintonsa pienemmiksi paloiksi ennen nielemistä.
Lajit.
Paleontologi Charles M. Sternberg löysi ensimmäiset "Styracosauruksen" fossiilit Kanadan Albertasta alueelta, joka tunnetaan Dinosaur Provincial Parkina. "Styracosaurusta" tunnetaan nykyään kolme lajia:
Styracosaurus populaarikulttuurissa.
"Styracosaurus" on esiintynyt useissa dinosauruksiin liittyvissä videopeleissä ja elokuvissa, esimerkiksi Disneyn elokuvassa "Dinosaurus". Suku esiintyy myös Michael Crichtonin kirjoittamassa romaanissa "Dinosauruspuisto".
Neva Patterson

Neva Patterson (10. helmikuuta 1920 – 14. joulukuuta 2010) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Nevada-nimisessä kaupungissa Iowan osavaltiossa.
Patterson esiintyi näyttämöuransa aikana muun muassa alkuperäisnäytelmässä "Kesäleski" (1952). Hänellä oli 1970-luvun alussa osa televisiosarjassa "Nichols". Hänellä oli useita muitakin televisiorooleja sekä vakituisena esiintyjänä että vierailijana. 
Kaiken lisäksi Patterson esiintyi usein elokuvissa; huomattavimpien joukossa ovat "Tehtävä viidakossa" (1962) ja "Paripeli" (1984). 
Patterson oli naimisissa nelinkertaisen Emmy-ehdokkaan, käsikirjoittaja James Leen kanssa, kunnes tämä kuoli 2. heinäkuuta 2002.
Manhattan Community District 1

Manhattan Community District 1 on New Yorkin Manhattanin saaren eteläisin hallinnollinen osa-alue (Community District). Siihen kuuluu Manhattanin pääsaaren eteläkärki sekä kolme pienempää saarta: Ellis Island, Liberty Island ja Governors island. Pääsaaren puolella hallinnollinen keskus, Wall Street sekä Tribecan alue kuuluvat tähän alueeseen.
Vuonna 2000 alueella asui 34 420 henkeä. Sen väkiluku oli kasvanut kymmenessä vuodessa 35 %. Asukkaista 66,9 % oli "white nonhispanic" eli valkoihoisia mutta ei espanjankielisiä. Ulkomailla syntyneitä oli 24 %, heistä 53,9 % oli aasialaisia. 
Manhattanin eteläosan suurin ulkoilualue, Battery park, sijaitsee tässä kaupunginosassa. Siellä on Castle Clinton, kävelyteitä, näköalapaikkoja jokivarressa sekä leikkipuisto ja lähisaarten lauttojen terminaalit.
Mariel Hemingway

Mariel Hadley Hemingway (s. 22. marraskuuta 1961) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on Ernest Hemingwayn lapsenlapsi ja Margaux Hemingwayn sisar. 
Hemingway on esiintynyt muiden muassa elokuvissa "Raiskattu" (1976), "Star 80" (1983), "Ojasta allikkoon" (1991) ja "Parfyymi" (2001). Hemingway oli vuonna 1980 ehdolla parhaan naissivuosan Oscarin ja Youth in Film -palkinnon voittajaksi roolistaan elokuvassa "Manhattan" (1979). Hän on lisäksi ollut kerran ehdolla Baftan, kahdesti Golden Globen ja kahdesti Razzien saajaksi. 
Hemingway oli naimisissa 1984–2008 ja hänellä on kaksi tytärtä.
Sinikelta-ara

Sinikelta-ara eli ararauna ("Ara ararauna") on arojen sukuun kuuluva papukaijalintu. Se on yksi suurimmista papukaijalajeista. Ararauna oli aikanaan lajin virallinen nimi, nykyään sinikelta-ara on lajin virallinen nimi.
Koko ja ulkonäkö.
Sinikelta-ara on maailman suurimpia lentäviä papukaijoja. Sen keskimääräinen pituus on 80–90 cm (yleensä noin 86 cm) ja siipien kärkiväli yli 100 cm. Sinikelta-aran vatsa, siipien ja pyrstön alapuoli ovat keltaiset, selkä, pyrstön takaosa, siivet ja niska siniset, kaula musta, päälaki vihreä, silmien alue valkoinen ja silmän ympärillä on mustia juovia.
Esiintyminen.
Sinikelta-araa tavataan Panaman itäosista Bolivian pohjoisosiin ja Kaakkois-Brasiliaan. Laji on hävinnyt Trinidad ja Tobagosta, jossa sitä aikanaan tavattiin. Carl von Linné kuvaili lajin holotyypin Pernambucosta saadusta näytteestä.
Elinympäristö.
Sinikelta-ara elää vesialueita reunustavissa metsissä ja soisilla alueilla 500 metrin korkeuteen saakka.
Lisääntyminen.
Sinikelta-arat pesivät tavallisimmin katkenneiden palmujen koloissa ja munivat tavallisesti kaksi valkeaa munaa. Pesintä tunnetaan vankeudesta: vain naaras hautoo noin 25 päivää ja poikanen jättää pesän 13 viikon ikäisenä. Nuori lintu käy läpi sulkasadon ja puolivuotiaana sen erottaa aikuisesta arasta oikeastaan vain tummista silmistä.
Ravinto.
Sinikelta-ara syö erilaisia lehtiä, siemeniä, hedelmiä ja pähkinöitä. Manun kansallispuistossa Perussa sen on todettu syövän ainakin kahtakymmentä eri kasvia, joista monet sisältävät ihmiselle, mutta eivät ilmeisesti sille myrkyllisiä tai pahanmakuisia yhdisteitä. Lemmikkilintuna sille voi syöttää papukaijan siemenseosta, viherravintoa, hedelmiä ja pähkinöitä. Sinikelta-arat ja muut arat kerääntyvät usein syömään mineraalipitoista maata, mikä saattaa auttaa ravintokasvien vaarallisten yhdisteiden neutraloimisessa, mutta myös mineraalivarojen täydentämien on olennainen osa savirinteillä käyntejä.
Uhat.
Sinikelta-aran olemassaoloa uhkaavat elinympäristöjen tuhoutuminen ja runsas pyynti lemmikkikauppaa varten.
Apollo Applications Program

Apollo Applications Program (AAP) oli NASAn ohjelma, jossa pyrittiin hyödyntämään Apollo-ohjelmassa kehitettyä laitteistoa tieteen tekemiseen pyrkivien miehitettyjen lentojen tekemisiseen. Sen perusti NASAn päämaja 1968.
Lukuisista suunnitelmista merkittävin toteunut oli Skylab-avaruusasema.
Wet workshop

Wet workshop on eräs avaruusaseman rakentamisen tapa, jossa käytetty kantoraketin rakettivaiheen ajoainesäiliö muutettaisiin avaruudessa avaruusasemaksi. 
Ideana on nestemäistä ajoainetta käyttävän raketin ajoainetankin käyttäminen laukaisun jälkeen avaruudessa. Ajoainetankki on suuri ilmatiivis rakenne ja oltuaan hapella, alkoholilla tai vedyllä täytetty ennen laukaisua, se on käytön lopussa puhdas. Rakentamalla polttoaine- tai hapetintankkiin tai molempiin tilat avaruuslentäjille saataisiin käyttämättömäksi jäävä kiertoradalle ammuttu rakettivaihe uudelleen käyttöön. Aseman rakennuslennot voitaisiin tehdä pienemmällä kantoraketilla kuin aseman perusrakenteen nosto vaatisi. Tällä tavalla ei ole rakennettu yhtään avaruusasemaa, sillä rakettivaiheen muokkaaminen ihmisasumiseen kelpaavaksi osoittautui jo Apollon kehityksen aikana liian kalliiksi ja vaikeaksi.
Skylab - Dry Workshop.
Wet Workshopia helpompi tapa luoda ajaoainetankista avaruusasema on dry workshop, jossa ison kantoraketin ylimmän rakettivaiheen ajoainetankki on maassa muutettu avaruusasemaksi, jota käytettiin NASAn Apollo Applications Programissa Skylab-avaruusaseman rakentamiseen. NASA toteutti Skylab-avaruusasemassa "Dry workshop" -rakennustavan. Siinä kantorakettina oli Saturn V:stä muokattu Saturn INT-21-raketti, jonka kolmannesta vaiheesta S-IVB oli tehty avaruusasema. Skylab vietiin kiertoradalle , missä se pysyi saakka.
Pirjo Ståhlberg

Pirjo Aulikki Ståhlberg (o.s. Vihonen, s. 20. lokakuuta 1947 Liperi) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Ståhlberg voitti 1 500 metrin juoksussa ja 3 000 metrin juoksussa yhteensä neljä Suomen mestaruutta. Maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1974 hän saavutti joukkuekilpailussa pronssia. Ståhlberg edusti liperiläistä Leppälahden Uskallusta, Joensuun Katajaa ja Turun Urheiluliittoa. Hänen valmentajiaan ovat olleet Aarne Halonen ja Pauli Pakarinen. Hänen aviopuolisonsa on kuulantyöntäjä Reijo Ståhlberg. Ammatiltaan Ståhlberg on ollut liikunnanohjaaja ja -opettaja.
Isosukastapakulo

Isosukastapakulo ("Merulaxis stresemanni") on äärimmäisen uhanalainen Brasiliassa elävä varpuslintu. Laji on nimetty Erwin Stresemannin kunniaksi.
Isosukastapakulo on kooltaan noin 20 cm. Lajin selkä ja pyrstö ovat väriltään mustat. Lajin rinta ja pää on kiiltävän tummansininen. Lajilla on nokan tyvessä sininen tupsu. Isosukastapakulon alaperä on tumman ruskeanpunainen. Laji muistuttaa ulkonäöltään sukastapakuloa ("Merulaxis ater"). Myös lajin äänet ovat hyvin samankaltaisia vihellyksiä kuin sukastapakulolla. .
Lajin elintavoista ei tiedetä paljoakaan. Isosukastapakulot muistuttavat sukastapakuloa myös siinä, että ne elävät samanlaisissa metsissä. Isosukastapakulokannan kooksi arvioidaan 50–250 yksilöä. Lajin suurin uhka on metsien kaataminen kaakaoviljelmien tieltä.
National Air and Space Museum

National Air and Space Museum (NASM, ) on yksi yhdysvaltalaisen Smithsonian-instituutin museoista ja niistä suosituimpia. Museossa säilytetään maailman suurinta lentokoneiden ja avaruusalusten kokoelmaa.
Museon päärakennus sijaitsee Yhdysvaltain pääkaupungissa Washingtonissa. Museon toinen osa - Steven F. Udvar-Hazy Center‎ - sijaitsee lähellä Washington-Dullesin kansainvälistä lentoasemaa Virginiassa. Museo on kattavinen kokoelmineen myös tärkeä historian, tieteen, lento- ja avaruuslentojen sekä planeettatieteiden kuten geologian ja geofysiikan tutkimuskeskus. 
Vuonna 2019 museossa kävi noin 4,5 miljoonaa vierailijaa. Kokoelmiin kuuluu yli 68 000 nimikettä. Lähes kaikki esilläolevat lentokoneet ja avaruusalukset ovat aitoja käytettyjä tai näiden käyttämättä jääneitä varakappaleita.
Korpraalikunta

Korpraalikunta () oli ennen vuotta 1915 keisarillisessa Saksassa sotilasyksikkö, joka koostui kahdesta ryhmästä. Ryhmään kuului 1 jefreitteri ryhmänjohtajana ja 8 miestä. Joukkueeseen () kuului neljä korpraalikuntaa. Korpraalikuntaa johti aliupseeri, jonka varhaisempi nimitys Saksassa oli vuoteen 1856 asti korpraali ().
Englanninkielinen vastine termille oli "corporal's guard", ”korpraalikaarti”.
Tuhma

Tuhma oli vuosina 2003–2007 neljä kertaa vuodessa ilmestynyt suomalainen metallimusiikkiin keskittynyt lehti. Lehden päätoimittaja oli Tuija ”Tuisku” Hirvonen, ja sitä kustansi Eepinen Oy.
"Tuhma" oli ilmaisjakelulehti, jota tehtiin vapaaehtoisvoimin ja rahoitettiin ilmoitustuloilla. Lehden toukokuun numero painottui kesän festivaalien esittelyyn, ja muulloin sisältö koostui yhtyehaastatteluista, levyarvioista, konserttiraporteista ja kolumneista, joita julkaistiin myös lehden verkkosivustolla. Lehteä jaettiin levykaupoissa, baareissa, kirjastoissa ja festivaaleilla. Tavallisen numeron painos oli 25 000 kappaletta ja festivaalinumeron 40 000 kappaletta. Lehden ISSN-tunnus on 1795-8172.
Eeppinen Oy harjoitti myös levy-yhtiötoimintaa Tuhma Records -levymerkillä. Tuhma Recordsin kautta ilmestyi Defuse-yhtyeen esikoisalbumi vuonna 2006. Muuhun oheistoimintaan kuuluivat nimellä Tuhma-klubi järjestetyt konserttitapahtumat Helsingin Semifinalissa.
Karhukirjeitä Karvoselle

Karhukirjeitä Karvoselle on Jukka Parkkisen kirjoittama satukuunnelma ja lastenkirja. Parkkinen on kirjoittanut tarinalle useita jatko-osia. "Karhukirjeitä Karvoselle" -kuunnelma esitettiin Yleisradiossa vuonna 2001. Radiokuunnelmat ohjasi Outi Valle. "Karhukirjeitä Karvoselle" -kirja ilmestyi vuonna 2002 WSOY:n kustantamana. Kirjasarjan on kuvittanut Pia Westerholm.
Sarjan päähenkilö on karhunpoikanen Otso, joka kirjoittaa ahkerasti kirjeitä ystävälleen Karvoselle. Otson isä on tiekarhu ja äiti verokarhu. Vanhempien ollessa työmatkoilla Otso pääsee Karhumäessä asuvan Amalia-tätinsä hoiviin.
Raivoisa ajojahti

Raivoisa ajojahti ("Southern Comfort") on Walter Hillin ohjaama draama- ja sotaelokuva vuodelta 1981. Sen pääosia näyttelevät Keith Carradine, Fred Ward ja Powers Boothe.
Juoni.
"Raivoisa ajojahti" kertoo joukosta Louisianan kansalliskaartilaisista joilla on meneillään viikonloppuharjoitukset. Ryhmä on hiukan myöhässä aikataulustaan ja rämeessä rämpiessään he löytävät paikallisten salametsästäjien majapaikan. Paikalla on myös vanhoja kanootteja, joukko päättää lainata kaanotteja päästäkseen harjoituksista pois aikaisemmin. Joella soutaessaan he huomaavat paikalliset rannalla ja yrittävät kertoa heille että heillä on kanootit vain väliaikaisessa lainassa. Kaartilaisilla on aseissa vain paukkupanoksia ja yksi ryhmän jäsenistä päättää pelotella paikallisia asukkaita ja rupeaa ammuskelemaan. Paikalliset pelästyvät ja alkavat ampua takaisin oikeilla aseilla. Tulitaistelussa ryhmän johtaja Poole ammutaan. Joukon rippeet pakenevat metsään jossa löytävät paikallisen yksikätisen metsästäjän ottaen tämän kiinni ja yksi ryhmän jäsenistä räjäyttää tämän majan kostoksi. Kaartilaisten perässä ovat kuitenkin vihaiset cajun-heimolaiset omine aseineen.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 "Raivoisa ajojahti" saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Liu Yadong

Liu Yadong (s. 14. lokakuuta 1977) on kiinalainen pistooliampuja.
Liu voitti henkilökohtaisen maailmanmestaruuden 25 m isopistoolilla Zagrebissa 2006 ja oli myös mukana voittamassa joukkuemestaruuden 25 m vakiopistoolissa. 25 m vakiopistoolissa Liu on saavuttanut myös pronssia MM-kilpailuissa Lahdessa 2002.
Zhang Penghui

Zhang Penghui (s. 9. tammikuuta 1978 Nanjing) on kiinalainen pistooliampuja ja maailmanmestari.
Zhang Penghui saavutti henkilökohtaisen ja joukkuemaailmanmestaruuden 25 m olympiapistoolilla Zagrebissa 2006. Kyseinen Kiinan joukkue saavutti samalla uuden joukkuemaailmanennätyksen 1743. Zhang on myös voittanut joukkuehopeaa MM-kilpailuissa kahdesti Lahdessa 2002 ja Barcelonassa 1998.
Olympialaisissa Pekingissä 2008 Zhang hylättiin 25 metrin olympiapistoolissa, koska hän rikkoi kolmesti 45 asteen sääntöä.
Young@Heart

Young@Heart on yhdysvaltalainen vanhusten kuoro, joka on perustettu vuonna 1982 Northamptonissa, Massachusettsissa Walter Salvo Housen vanhusten asuntolassa. Tämän hetkinen kuoro muodostuu yli 70-vuotiaista jäsenistä. Kuoro tunnetaan erityisesti esittämistään kevyen musiikin, popin ja rokin klassikoista: ohjelmistoon on kuulunut muun muassa Radioheadin, Frank Sinatran, Jimi Hendrixin, Bob Dylanin ja Talking Headsin tunnetuksi tekemiä lauluja. Kuoro on kotimaansa lisäksi esiintynyt useita kertoja Euroopassa, Australiassa ja Kanadassa. Young@Heartin kuoronjohtajana on vuodesta 1982 toiminut Bob Cilman.
Stephen Walker ohjasi kuorosta kertovan dokumentin "Young at Heart" vuonna 2007. 
Suomalainen televisiosarja "K-70" perustui samantyyppiselle idealle kuin Young@Heart.
Liu Zhongsheng

Liu Zhongsheng (s. 25. lokakuuta 1973) on kiinalainen pistooliampuja.
Liu saavutti MM-kilpailuissa Zagrebissa 2006 25 m olympiapistoolissa henkilökohtaisen hopean ja joukkuemestaruuden, uudella maailmanennätyksellä 1743.
Liu oli olympialaisissa Pekingissä 2008 10. 25 m olympiapistoolilla tuloksella 572. Hän sai ensimmäisellä osiolla kahden pisteen rangaistuksen rikkoessaan 45 asteen sääntöä. Liu jäi lopulta seitsemän pisteen päähän finaalipaikasta.
Maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailujen 2008 joukkueet

Edinburghin maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailuihin 2008 ilmoittautui alustavasti 78 IAAF:n jäsenvaltiota. Lopulta 70 joukkuetta osallistui kilpailuihin.
Australia.
Australian joukkue julkistettiin 12. maaliskuuta 2008.
Miehet.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa yhdeksänneksi.
Naiset.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kolmanneksi.
Nuoret miehet.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kymmenenneksi.
Nuoret naiset.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa seitsemänneksi.
Espanja.
Espanjan joukkue julkistettiin 18. maaliskuuta 2008.
Miehet.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kahdeksanneksi.
Naiset.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa yhdeksänneksi.
Nuoret miehet.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kahdenneksitoista.
Etiopia.
Etiopian joukkue julkistettiin 14. maaliskuuta.
Miehet.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa toiseksi.
Naiset.
Joukkue voitti joukkuekilpailun.
Nuoret miehet.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa toiseksi.
Nuoret naiset.
Joukkue voitti joukkuekilpailun.
Japani.
Japanin joukkue julkistettiin 22. maaliskuuta.
Miehet.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kolmanneksitoista.
Naiset.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kymmenenneksi.
Nuoret miehet.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa neljänneksi.
Nuoret naiset.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kolmanneksi.
Kenia.
Kenian joukkue julkistettiin alustavasti 1. maaliskuuta ja lopullinen joukkue 17. maaliskuuta 2008. Viimeinen joukkue julkistettiin 27. maaliskuuta.
Miehet.
Joukkue voitti joukkuekilpailun.
Naiset.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa toiseksi.
Nuoret miehet.
Joukkue voitti joukkuekilpailun.
Nuoret naiset.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa toiseksi.
Qatar.
Qatarin joukkue julkistettiin 27. maaliskuuta.
Miehet.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kolmanneksi.
Saksa.
Saksan joukkue julkistettiin 11. maaliskuuta.
Uganda.
Ugandan joukkue julkistettiin 19. maaliskuuta.
Miehet.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kuudenneksi.
Nuoret miehet.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kolmanneksi.
Yhdistynyt kuningaskunta.
Yhdistyneen kuningaskunnan joukkue julkistettiin 18. maaliskuuta.
Miehet.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa yhdenneksitoista.
Naiset.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kuudenneksi.
Nuoret miehet.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa yhdeksänneksi.
Nuoret naiset.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa neljänneksi.
Yhdysvallat.
Yhdysvaltain joukkue julkistettiin 21. maaliskuuta.
Miehet.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa seitsemänneksi.
Naiset.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa neljänneksi.
Nuoret miehet.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kuudenneksi.
Nuoret naiset.
Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kuudenneksi.
Liu Guohui

Liu Guohui (s. 8. lokakuuta 1975 Huhehaote) on kiinalainen pistooliampuja.
Liu saavutti MM-kilpailuissa Zagrebissa 2006 henkilökohtaisen ja joukkuemestaruuden 25 m vakiopistoolissa, sekä joukkuemestaruuden 25 m olympiapistoolissa, uudella maailmanennätyksellä 1743. Liu saavutti Lahdessa 2002 MM-kilpailuissa kaksi joukkue mitalia, 25 m olympiapistoolissa ja 25 m vakiopistoolissa.
Tan Zongliang

Tan Zongliang (谭宗亮, s. 29. lokakuuta 1971 Weifang) on kiinalainen pistooliampuja ja maailmanmestari.
Tan Zongliang on voittanut kahdesti henkilökohtaisen maailmanmestaruuden 50 m pistoolilla Zagrebissa 2006 ja Lahdessa 2002. Lisäksi hän on voittanut useita joukkuemitaleita 10 m ilmapistoolissa ja 50 m pistoolissa.
Ateenan olympialaisissa Tan sijoittui 10 metrin ilmapistoolissa yhdeksänneksi ja 50 metrin pistoolikilpailussa kymmenenneksi. Neljä vuotta myöhemmin Pekingissä Tan jäi jälleen 10 metrin ilmapistoolikilpailussa karsintoihin sijoittuen yhdenneksitoista. Pistoolissa kuitenkin Tan nousi pronssille voittaen uransa ensimmäisen olympiamitalin. Kun toiseksi sijoittunut pohjoiskorealainen Kim Jong-su tuli hylätyksi dopingin takia, Tan nousi hopealle .
John Parrott

John Parrott (s. 11. toukokuuta 1964) on englantilainen uransa lopettanut snooker-ammattilainen. Hänen kotipaikkansa on Liverpool. Parrott on voittanut maailmanmestaruuden kerran, vuonna 1991, voittaen kuusinkertaisen MM-finalistin Jimmy Whiten finaalissa lukemin 18-11. Kaksi vuotta aikaisemmin Parrott oli kokenut finaalissa murskatappion erin 18-3 kuusinkertaista maailmanmestaria ja 1980-luvun hallitsijaa Steve Davisia vastaan. Vuonna 1991 Parrott voitti myös "UK Championship"-turnauksen. Hän on näin ollen yksi viidestä pelaajasta, jotka ovat pystyneet voittamaan kaksi arvostetuinta ranking-turnausta vuoden sisään. Parrottin paras ammattilaisten ranking-sijoitus on ollut 2 (kolmena vuonna peräkkäin), ja hän on tehnyt urallaan 221 yli 100 pisteen ylittävää lyöntisarjaa ammattilaisturnaustasolla . Parrott on onnistunut myös "maksimibreikin" 147 teossa turnaustasolla vuonna 1992 . Keväällä 2010 Parrott ilmoitti lopettavansa uransa karsiuduttuaan maailmanmestaruuskisoista .
Ura.
Ennen ammattilaisuraansa Parrott oli menestyksekäs juniori- ja amatööripelaaja. Hän voitti
John Parrott aloitti ammattilaisuransa vuonna 1983 ja jo ensimmäisellä kaudellaan ylsi "Lada Classic" -turnauksen semifinaaliin, jossa Steve Davis kuitenkin pysäytti hänet. Turnauksessa hän voitti mm. Alex Higginsin ensimmäisellä kierroksella. Parrott voitti maailmanmestaruuden vuonna 1991. Parrott nousi nopeasti 16 parhaan joukkoon ammattilaisten ranking-listalla ja pysyi sillä 16 peräkkäistä vuotta.
Ensimmäisen ranking-turnausvoittonsa Parrott saavutti vuoden 1989 "European Open"-turnauksessa ja uusi voittonsa seuraavana vuonna. Urallaan Parrott on voittanut yhteensä yhdeksän ranking-turnausta ja hän on yksi viidestä pelaajasta, jotka ovat saavuttaneet vuoden sisään sekä MM-tittelin sekä "UK Championship"-turnauksen voiton. Vuonna 1992 "Matchroom League" -turnauksessa Parrott kykeni suorittamaan maksimibreikin ja urallaan hän teki 221 yli 100 pisteen lyöntisarjaa.
Sheffieldin vakiokasvo.
Vuosina 1984-2004 Parrott oli maailmanmestaruusturnauksen viimeisessä vaiheessa (32 parasta pelaajaa) mukana päästen 16 parhaan joukkoon joka kerta vuosina 1984-1995. Vuonna 2005 hän kärsi tappion jo karsintakierroksella, joten tällöin hän ei pelannut viimeisessä vaiheessa. Vuoden 1991 jälkeen Parrott ei ole saavuttanut semifinaalipaikkaa, mutta on seitsemän kertaa päässyt neljännesfinaaliin saakka. Parrott on myös ainut pelaaja, joka on maailmanmestaruusturnauksen viimeisessä vaiheessa voittanut puhtaasti 10–0. Tämä tapahtui vuonna 1992 Eddie Charltonia vastaan.
Asiantuntija.
Parrott toimii usein yhdessä Steve Davisin kanssa "BBC"-televisioyhtiön kommentaattorina snooker-tapahtumissa. Hän on myös usein ollut snooker-aiheisissa ohjelmissa antamassa pelillisiä neuvoja ja vinkkejä.
Daniele Barbaro

Daniele Matteo Alvise Barbaro (8. helmikuuta 1514 – 1570) oli venetsialainen aatelinen, joka tuli tunnetuksi Vitruviuksen kääntäjänä. Hän opiskeli Padovan yliopistossa filosofiaa, matematiikkaa ja optiikkaa sekä oli Englannissa Elisabet I:n hovissa suurlähettiläänä. Hän oli lisäksi katolisen kirkon kardinaali ja uudistaja.
Daniele Barbaro syntyi Venetsiassa Barbaron aatelissukuun. Hänen veljensä Marcantonio oli myös diplomaatti ja he rakensivat yhdessä Villa Barbaro -huvilan. Veljekset olivat arkkitehti Andrea Palladion ja taiteilija Paolo Veronesen suojelijoita. Veronese maalasi Daniele Barbarosta enemmän kuin yhden muotokuvan.
Daniele Barbaro yhdisti uransa diplomaattina ja katolisen kirkon kardinaalina. Tämä olisi saattanut laittaa hänet vaikeaan asemaan protestanttisessa Englannissa, mistä johtuen on epäilty, että Barbaro oli ensimmäinen "in pectore" -kardinaali. Vuodet 1550–1570 Barbaro toimi Aquileian hiippakunnan patriarkkana. Hänen statuksensa ansiosta sekä diplomaattina että kirkonmiehenä hän oli Venetsian edustaja Trenton kirkolliskokouksessa.
Barbaro tunnettiin kuitenkin erityisesti kirjallisista töistään. Hän julkaisi mm. uudet painokset isosetänsä Ermolao Barbaron kommentaarista Aristoteleen teokseen "Retoriikka" ja tämän teoksesta "Compendium scientiae naturalis". Hän käänsi italiaksi ja myöhemmin latinaksi Vitruviuksen teoksen "Arkkitehtuurista" ("De architectura"). Barbaron merkittävin oma teos lienee "La pratica della perspettiva", jossa hän käsittelee maalaustaiteen tiedettä.
Colli Euganei

Colli Euganei on kukkula-alue Veneton alueella muutamia kilometrejä Padovasta etelään Italiassa.
Colli Euganei on tuliperäistä alkuperää. Ensimmäiset purkaukset basalttista magmaa tapahtuivat eoseenikaudella, jolloin alue nousi merenpinnan yläpuolelle. Myöhemmin oligoseenikaudella tahmeammat purkaukset, joissa tuli pinnalle ryoliittiä ja trakyyttiä, muodostivat vulkaanisia kartioita. Colli Euganei säilyi pienenä saaristona aina kvartäärikaudella asti, jolloin koko Pon laakson alue kohosi meren yläpuolelle.
Alueella on edelleen geotermistä toimintaa, joka ilmentyy kuumina lähteinä. Näitä lähteitä on etenkin Abano Termen ja Montegrotto Termen kylpyläkaupungeissa.
Colli Euganei on nykyään suojeltu luonnonpuistona.
Pohjoisten kansojen instituutti

Pohjoisten kansojen instituutti () oli Leningradissa sijainnut tutkimuslaitos, jonka tavoitteena oli Neuvostoliiton pohjoisvähemmistöjä koskevien aiheiden tutkiminen. Yksi tutkimuslaitoksen avainhahmoista oli Vladimir Bogoraz, joka oli tunnettu tšuktšien parissa tehdystä tutkimuksestaan.
Tutkimuslaitos perustettiin vuonna 1930, sillä neljä vuotta aikaisemmin oli syntynyt mahdollisuus opiskella pohjoisten vähemmistöjen kieliä Leningradin valtiollisen yliopiston Itämäisten opintojen instituutissa. Vuoden 1929 loppuun mennessä laitoksen opettajat olivat alkaneet toimia yhdessä yhdistetyn pohjoiskansojen aakkoston luomiseksi () Neuvostoliiton pohjoispuolella asuvia kielivähemmistöjä varten. Tässä versiossa aakkostossa oli 32 latinalaista kirjainta, joista muutamalla oli tarkkeita. Käytännöllisistä syistä aakkostosta haluttiin kärsiä pois tarkkeelliset grafeemit, joten vuosi myöhemmin uusi versio valmistui. 13. joulukuuta 1930 instituutin Tieteellisten tutkimusten seuran presidiumi esitti yhdistetyn pohjoiskansojen aakkoston Neuvostoliiton Uuden aakkoston keskuskomitean tieteelliselle osastolle (ven. Всесоюзного центрального комитета нового алфавита). Sama elin käsitteli ehdotettua aakkostoa uudestaan 18. joulukuuta ja hyväksyi sen 23. helmikuuta 1931. Valistusasiain kansankomissariaatin tieteellinen osasto hyväksyi ehdotuksen samana vuonna toukokuussa.
Aakkostossa oli 39 kirjainta: 29 konsonanttia ja 10 vokaalia. Peruskirjainten lisäksi olivat myös tarkkeelliset kirjaimet, jotka osoittivat liudennusta, pituutta ja aspiraatiota. Heti aakkoston hyväksymisen jälkeen laajamittainen ja järjestelmällinen julkaisukampanja käynnistettiin. Instituutissa noin 300 asiantuntijaa työskentelivät vuodesta 1939 vuoteen 1949.
"Lopulliset periaatteet oikeinkirjoitusten muodustamiseen" pohjoisille kansoille tehtiin ensimmäisessä pan-venäläisessä konferenssissa "Pohjoisten kansojen kielten ja kirjoittamisen kehitys". Leningradin INS:ssa pidetetyn konferenssin osallistujat edustivat Narkomprosa, Komitet Severaa (Presidium VCIK), VSNTL:n CK Novogo Alfavita SSSR, ja kustantamo Učpedgiz. Itse konferenssin työhön osallistuivat kansallisten pohjoisten piirien, paikallisten pohjoisten lautakuntien, SK VLKSM:in, Neuvostoliiton Tiedeakademian, Leningradin historiallis-kielitieteellisen laitoksen, ja Herzenin pedagogisen instituutin pohjoisten kansojen osaston edustajat. Alustava työ tehtiin INS:ssä.
Konferenssi päätti tehdä oikeinkirjoituksia kaikkiaan 16:lle kielelle, ja hankkia niille kirjoja vallankumouksen 15-vuotispäivän kunniaksi:
Kaljuuna

Kaljuuna, myös galleoni on karakista ja karavelista kehitetty, kookas, monikantinen, puusta tehty purjelaiva. Kaljuunan esittelivät maailmalle espanjalaiset 1400- ja 1500-lukujen taitteessa. Oman aikansa laivatyypeistä kaljuuna soveltui hyvin valtameripurjehduksiin ja sitä käyttivätkin useat Euroopan maat 1500-luvulta aina 1700-luvun lopulle saakka. Kaljuunoita käytettiin linja-, kauppa- ja sotalaivoina sekä tutkimusmatkoilla. Sotalaivat oli yleensä aseistettu kanuunoin. Kaljuuna oli aiempia laivatyyppejä yleisesti ottaen pitempi, matalampi ja kapeampi. Kapeus ja mataluus vähensivät veden- ja ilmanvastusta edessä. Kaljuunat myös kyntivät aaltoja edeltäjiään tasaisemmin.
Kaljuuna kulki yksinomaan purjein, joita siinä oli 3–5 purjemastossa. Tyypillisesti fokkamastossa ja isomastossa oli raakapurjeet, kun taas mesaani- ja bonaventuramesaanimastoissa – jos sellainen oli takiloitu alukseen – latinalaispurjeet. Laivan profiilin kannalta oleellinen ero oli myös karakkien massiivinen keulakastelli, joka kaljuunoissa oli suhteellisen pieni, muun muassa sen aiheuttaman tuulen pyörteilyn vuoksi. Laidat levenivät alaspäin, koska muuten raskaat tykit olisivat tehneet aluksesta kiikkerän. Kaljuunojen peräkansi oli usein koristeellinen kaiverruksineen ja kultauksineen.
John Singleton Mosby

John Singleton Mosby (6. joulukuuta 1833 Powhatanin piirikunta, Virginia, Yhdysvallat – 30. toukokuuta 1916) tunnetaan myös nimellä "Harmaa Aave", oli etelävaltioiden sissijohtaja Yhdysvaltain sisällissodassa. Hänet muistetaan salamannopeista iskuistaan sekä kyvystään kadota ja harhauttaa Unionin takaa-ajajat.
Mosby meni vuonna 1849 Virginian yliopistoon. Hän ampui kolmantena opiskeluvuonna kaksintaistelussa George R. Turpinia niskaan ja oli päätyä hirteen. Sisällissodan alussa hän liittyi etelävaltioiden armeijaan ja palveli kenraali William "Grumble" Jonesin komentamissa kiväärimiehissä. Hän otti Virginian vapaaehtoisjoukoissa osaa ensimmäiseen Bull Runin taisteluun. Hänestä tuli yliluutnantti Jeb Stuartin ratsuväkitiedustelijoihin, ja hän suunnitteli Stuartin ratsastuksen McClellanin armeijan ympäri Virginian niemimaan taistelujen aikana 1862. Hän jäi Unionin vangiksi ja oli kymmenen päivää Old Capitolin vankilassa. Hän vakoili etelävaltioiden laskuun ja vankienvaihdon jälkeen vei tietonsa henkilökohtaisesti Robert E. Leelle. Tammikuussa 1863 Lee ja Stuart antoivat Mosbyn komentoon 43. Virginian ratsuväkipataljoonan partisaanijoukot. He saivat erityiset sissijoukkoja koskevat säännöt konfederaation hallinnolta, toteuttivat Greenbackin ryöstöretken ja hyökkäsivät Philip Sheridanin kärryvankkurien kimppuun.
Mosby tuli kuuluisaksi ryöstöretkestään kauas Fairfaxin piirikuntaan Unionin linjojen taakse maaliskuussa 1863. Hän vangitsi miehineen kolme korkea-arvoista upseeria, mukaan lukien prikaatinkenraali Edwin H. Stoughtonin, jonka tarinan mukaan herätti läimäyttämällä tätä takamuksille. Vangitsemisen jälkeen Grant käski Sheridania hirttämään Mosbyn kiinnisaadut miehet. George Armstrong Custer hirtätti kuusi Mosbyn miestä Front Royalissa Virginiassa. Tästä kostoksi Mosby antoi teloittaa seitsemän Unionin vankia 6. marraskuuta 1864 Rectortownissa Virginiassa. Vangeista kaksi onnistui karkaamaan. Kahta ammuttiin päähän, mutta nämä jäivät henkiin, ja lisäksi kolme vankia hirtettiin. 11. marraskuuta Mosby kirjoitti Sheridanille ja sopi vankien kohtelemisesta sotavankeina, eikä kenraali Grantin ja eversti Mosbyn päästyä sovintoon teloituksia pantu enempää toimeen.
Useita viikkoja sen jälkeen kun kenraali Lee oli antautunut, Mosby hajotti joukkonsa eikä suostunut antautumaan virallisesti.
Sodan jälkeen hän oli aktiivinen republikaani ja presidenttiehdokas Grantin kampanjapäällikkö. Virginiassa tämä herätti suuttumusta, ja Mosbyn koti poltettiin ja hänet yritettiin myös salamurhata kerran. Hän työskenteli Yhdysvaltojen konsulina Hongkongissa vuodesta 1878 vuoteen 1885, lakimiehenä, rautateillä ja sisäministeriön palveluksessa. Hän kuoli vuonna 1916.
Ariarathes V

Ariarathes V Filopator (kuoli 131/130 eaa.) oli Kappadokian kuningas noin 163 eaa.–131/130 eaa. Hänen vanhempansa olivat kuningas Ariarathes IV ja Antiokhis, joka oli Antiokhos III:n ja :n tytär. 
Ariarathes V nousi Kappadokian valtaistuimelle isänsä kuollessa noin vuonna 163 eaa. Hallituskautensa aikana Ariarathes asetti Sofenen valtaistuimelle oman nukkehallitsijansa Mithrobuzaneen. Commagenen kuningas Ptolemaios yritti vallata Kappadokialle kuuluneen Melitenen mutta hänet lyötiin takaisin. Seleukidikuningas Demetrios I Soter ehdotti avioliittoa Ariaratheen ja oman siskonsa Laodice V:n välille, mutta Ariarathes ei suostunut. Demetrios kannatti vuonna 158 eaa. syttyneessä sisällissodassa Ariaratheen veljeä Orofernes II:a. Noin vuonna 156 eaa. Ariaratheen sisko Stratonike IV meni naimisiin Pergamonin kuninkaan Attalos II:n kanssa. Attaloksen avustuksella Ariarathes pääsi palaamaan Kappadokiaan. Vuonna 152 eaa. Ariarathes yhdessä Attaloksen, Rooman ja Ptolemaios VI:n kanssa kannattivat Aleksanteri I Balaksen yritystä kaapata vallan Demetrios I:ltä. Vuonna 133 Pergamonin kuningas Attalos III kuoli ja testamenttasi kuningaskuntansa Rooman valtakunnalle. Attalos II:n poika Aristonikos nousi kapinaan. Ariarathes V taisteli Aristonikosta vastaan, mutta kaatui taistelussa.
William J. Hardee

William Joseph Hardee (12. lokakuuta 1815 – 6. marraskuuta 1873) oli Yhdysvaltain armeijan ammattisotilas ja etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa.
Lapsuus ja nuoruus.
Hän oli syntynyt Camden Countyssä Georgiassa. Hän valmistui West Pointista 1838 ja sai komennuksen vänrikiksi 2. rakuunarykmenttiin. Hän taisteli seminolesodissa Floridassa ja Meksikon-Amerikan sodassa. Hän oli Meksikossa Zachary Taylorin alainen, haavoittui kerran ja ylennettiin kahdesti. Sodan jälkeen hän palveli Teksasin rangereiden komentajana, taktiikkaopettajana ja kadettikomendanttina West Pointissa, ja majurina 2. ratsuväkirykmentissä ja 1. ratsuväkirykmentin everstiluutnanttina ennen sisällissotaa. Hän julkaisi nimellä "Hardeen taktiikat" tunnetun, sisällissodassa laajasti käytetyn ohjekirjan.
Sisällissota.
Sisällissodan alkaessa hän erosi Unionin armeijasta ja liittyi etelävaltioiden armeijaan majurina maaliskuussa 1861. Kesäkuussa hänet ylennettiin prikaatinkenraaliksi ja lokakuussa kenraalimajuriksi. Lokakuussa 1862 hänestä tuli yksi konfederaation ensimmäisistä kenraaliluutnanteista. Hänen miehensä tunsivat hänet lempinimellä "Old Reliable". Hän palveli Arkansasissa, jossa hänen piti koota prikaati Arkansasin rykmenteistä, ja sai siirron Albert Sidney Johnstonin armeijaan Shilohin taisteluun. 6. huhtikuuta 1862 hän haavoittui käteen, jonka jälkeen siirtyi miehineen Braxton Braggin Tennesseen armeijaan.
Braggin armeijakunnan komentaja.
Hän komensi Perryvillessä Braggin armeijan vasenta sivustaa syyskuussa 1862 ja sai uransa suurimman voiton Stones Riverissä yllätyshyökkäyksellä joka miltei aiheutti Unionin kenraalimajurin William S. Rosecransin tappion. Tullahoma-sotaretken jälkeen hän siirtyi lyhyesti komentamaan Mississippin ja Itä-Louisianan joukkoja Joseph E. Johnstonin alaisuuteen. Hän nai Mary Foreman Lewisin Alabamasta tammikuussa 1864.
Braggin erottaminen ja loppusota.
Hän siirtyi takaisin Braggin armeijaan, piiritti Unionin armeijaa Chattanoogassa, kunnes Unionin kenraalimajuri George H. Thomas hyökkäsi konfederaation vahvoihin asemiin Missionary Ridgellä marraskuussa 1863. Tämän jälkeen Hardee siirtyi Braggia vastustavaan upseerioppositioon ja taivutteli presidentti Jefferson Davisia vapauttamaan vanhan ystävänsä Braggin tehtävistään. Sodan lopussa Hardee komensi Etelä-Carolinan, Georgian ja Floridan joukkoja, vastusti Shermanin marssia merelle ja evakuoi Savannahin.
Hän otti osaa Bentonvillen taisteluun maaliskuussa 1865, missä hänen ainoa poikansa ensimmäisestä avioliitosta Elizabeth Dummettin kanssa kaatui. Hän antautui Shermanille Johnstonin kanssa huhtikuussa.
Viimeiset vaiheet.
Sodan jälkeen hän työskenteli farmarina Alabamassa, sekatavarakaupassa ja vakuutusbisneksessä. Hän kuoli Wythevillessä Virginiassa sairauteen ja on haudattu Live Oakin hautausmaahan.
Luettelo Kari Peitsamon kappaleista

Tämä on luettelo Kari Peitsamon levyttämistä kappaleista aakkosjärjestyksessä. Mukana on Peitsamon soololevyillä julkaistujen kappaleiden lisäksi hänen yhtyeidensä Kari Peitsamo ja Ankkuli, Kari Peitsamo Revival, Kari Peitsamon Skootteri, Kari Peitsamo &amp; Hirttämättömät, Kari Peitsamo &amp; Straight Perverts, Kari Peitsamo Road Hogs, Shöcking Blü ja Devil's Milk kappaleet sekä ne kappaleet Peitsamon yhteislevyiltä Aku Ankkulin, Freud, Marx, Engels &amp; Jungin ja Risto-yhtyeen kanssa, joilla Peitsamo on mukana esittäjänä. Listassa on 1010 kappaletta. Jos Peitsamo on levyttänyt kappaleen useampaan kertaan (mukaan lukien live- ja demoversiot), se on mainittu vain kerran. "Puinen koira" ja "Hoochie Coochie Man" esiintyvät listassa kahdesti, koska Peitsamo on tehnyt molemmilla nimillä kaksi eri kappaletta.
Listan lopussa on Peitsamon sanoituksia ja sävellyksiä muille artisteille, joita on yhteensä 18. Peitsamo on itse levyttänyt näistä kaksi kappaletta myöhemmin omille levyilleen, joten ne löytyvät molemmista listoista. Listassa on mukana myös ne Peitsamon ja muiden artistien yhteislevyjen kappaleet, joilla Peitsamo ei ole mukana esittäjänä. 
Peitsamon sanoituksia ja sävellyksiä muille artisteille.
Tähän on listattu muiden yhtyeiden levyttämät kappaleet, joita Peitsamo ei ole levyttänyt itse aiemmin. Listassa on myös Peitsamon yhteisalbumeiden kappaleet, joilla Peitsamo ei itse esiinny, mutta jotka hän on säveltänyt tai sanoittanut.
Simon Ings

Simon David Ings (s. heinäkuu 1965 Horndean) on englantilainen kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja. Simon Ings asuu Lontoossa.
Ingsin novelleja, esseitä ja artikkeleita on ilmestynyt useissa lehdissä sekä internetissä. Ings teki läpimurron jo esikoisromaanillaan "Kuuma pää" (1992), ja häntä mainostettiin kyberpunkin uudistajana ja uutena William Gibsonina. Aihetta jatkoi romaani "Kuumalinja" (1995). "Kuuma pää" voitti Suomessa vuoden parhaalle tieteisromaanille myönnettävän Tähtivaeltaja-palkinnon vuonna 1994. Palkintolautakunta totesi, että teos ei pyri miellyttämään lukijaa, vaan luomaan näyn rujosta tulevaisuudesta, jossa kaikki on epävarmaa.