tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Urho Castrén

Urho Jonas Castrén (30. joulukuuta 1886 Jyväskylä – 8. maaliskuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, Korkeimman hallinto-oikeuden presidentti ja Suomen pääministeri. Hän loi elämänuransa oikeuslaitoksessa toimien lyhyen aikaa oikeuskanslerina ja yli neljännesvuosisadan korkeimman hallinto-oikeuden johdossa. Castrén vaikutti myös lainvalmisteluun toimissaan vuosien varrella lukuisien komiteoiden johdossa.
Castrén pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän klassisesta lyseosta vuonna 1904. Hän suoritti oikeustutkinnon vuonna 1907 ja molempien oikeuksien kandidaatin tutkinnon vuonna 1912. Varatuomarin arvon Castrén sai vuonna 1910. Lakimiehen uransa hän aloitti setänsä Jonas Castrénin asianajotoimistossa toimien apulaisena opintojensa jälkeen vuosina 1913–1914.
Kokoomuspuolueen jäsenyydestä huolimatta Urho Castrén ei ollut aktiivisesti politiikassa, mutta toimi kuitenkin oikeusministerinä Kallion toisessa hallituksessa vuonna 1926. Oikeuskanslerin tehtäviä Castrén hoiti lyhyen aikaa 1928–1929.
Syyskuussa 1944 Castrén kutsuttiin kokoamaan uusi hallitus edellisen pääministerin Antti Hackzellin yllättävän sairastumisen vuoksi. Hallituksen tehtävänä oli välirauhansopimuksen täytäntöönpano, muun muassa sopimuksen kieltämien järjestöjen lakkauttaminen. Hallitus hajosi nopeasti sosiaalidemokraattien sisäisiin erimielisyyksiin ja Valvontakomission arvosteluun, jolloin Castrén palasi hoitamaan virkaansa oikeuslaitoksessa.
Castrénille myönnettiin lakitieteen kunniatohtorin arvo Helsingin yliopistosta vuonna 1948 ja Tukholman korkeakoulusta vuonna 1957.
Urho Castrén kuului Castrénin sukuun. Hänen vanhempansa olivat oikeusneuvos- ja valtiopäivämies Johannes Castrén ja Amanda Ulrika Jussilainen, hänen setänsä oli puolestaan poliitikko ja asianajaja Jonas Castrén. Urho Castrénin veljenpoika taas oli Erik Castrén, josta tuli oikeustieteen professori ja diplomaatti. Urho Castrénin tytär oli teologi Inga-Brita Castrén.
Dekadenssi (taidesuuntaus)

Dekadenssi, myös dekadentit, (lat. "decadentia" &gt; ransk. "décadence" &gt; 'rappio', 'turmelus') oli erityisesti Ranskan kirjallisuudessa ja kuvataiteessa 1880-luvulla esiintynyt kirjallisuuden ja taiteen suuntaus, joka Charles Baudelairesta lähtien syntyi vastavaikutuksena naturalismin todellisuudenanalyysille ja kankealle ”parnassolaiselle” lyriikalle. Suuntauksen manifestina pidetään Baudelairen teosta "Les Fleurs du mal" (1857, "Pahan kukkia") Suuntaukseen liittyy symbolismi.
Dekadentit tahtoivat esittää sitä, mikä on yksilöllistä, poikkeuksellista, vaistomaista. He myös etsivät rajoja uudessa tilanteessa ja valitsivat boheemin ja sovinnaisesta moraalista riippumattoman elämäntavan. Dekadenssin muita edustajia ovat muun muassa Paul Verlaine, Oscar Wilde ja Maurice Maeterlinck.
Kuvataiteessa dekadenssi kuvasi epätavallisia, naturalismin vastaisia ja usein neuroottisia ilmiöitä. Sen huomattavimmiksi edustajiksi on katsottu Edvard Munch, Aubrey Beardsley ja James Ensor. Dekadenssi joudutti symbolismin syntyä.
Aristokles Messeneläinen

Aristokles Messeneläinen (, 100–200-lukujen vaihde) oli antiikin kreikkalainen peripateettiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Aleksanteri Afrodisiaslaisen sanotaan olleen hänen oppilaansa.
Aristokles kirjoitti lähinnä filosofian historiasta, erityisesti platonismista, stoalaisuudesta, pyrrhonismista, protagorismista ja epikurolaisuudesta. Hänen kirjoituksensa ovat kaikkein arvokkaimpia pyrrhonismin eli myöhemmän skeptikoiden koulukunnan vaiheiden historian kannalta.
Ravintola Messenius

Ravintola Messenius on vuonna 1937 perustettu perinteinen ruokaravintola Helsingin Taka-Töölössä Messeniuksenkadulla, jossa se on toiminut perustamisestaan saakka.
Messenius oli Suomen ensimmäinen ravintola, joka alkoi tarjota lankkupihviä. Annoiksen toi listalle espanjalainen kokki 1960-luvulla. Toinen tunnettu Messeniuksen ruokalaji on vorschmack. Messenius on muun muassa kirjailijoiden suosima paikka.
Eräs merkittävimpiä Messeniuksen kävijöitä oli Salman Rushdie. Käydessään Suomessa suojelupoliisin tiukan vartioinnin alaisena Rushdie sai päähänpiston, että haluaisi käydä täysin ennaltasuunnittelemattomalla kapakkakäynnillä. Suojelupoliisin väki oli aluksi kovin huolestunut, mutta kääntäjä Arto Häilä ehdotti Messeniusta. Tapauksen kunniaksi ravintolapöydän yllä on pronssilaatta, johon on kirjattu Salmanin juoneen siellä ensimmäisen tuoppinsa tiloissa, jota turvamiehet eivät olleet ennakolta "varmistaneet".
Batavian tasavalta

Batavian tasavalta () oli vuosina 1795–1806 Yhdistyneistä provinsseista (käsitti nykyiset Alankomaat ja Belgian) ranskalaisvalloituksen jälkeen Ranskan mallin mukaan luotu tasavalta. Se oli käytännössä Ranskan vasallivaltio. Batavian tasavalta julistettiin perustetuksi 19. tammikuuta 1795, päivä sen jälkeen kun maaherra ("stadhouder") Vilhelm V Oranialainen pakeni Englantiin. Uusi tasavalta sai nimensä bataaveilta, germaaniheimolta, joka oli elänyt Alankomaissa roomalaisaikoina ja joita pidettiin hollantilaisten esi-isinä.
Päinvastoin kuin Ranskassa, vallankumous tapahtui verrattain rauhallisesti. Maa oli ollut tasavalta kaksi vuosisataa ja aatelistoa oli niukasti, eikä giljotiinia tarvittu. Vanhan tasavalta oli ollut vanhahtava ja päätöksenteko hidasta ja joskus mahdotonta provinssien estettyä uudistukset. Batavian tasavalta muutti hallinnon keskitetymmäksi ja tehokkaammaksi. Monet sen uudistuksista jäivät voimaan.
Ainoina merkkeinä epävakaudesta olivat vallankaappaukset. Ensimmäinen tapahtui vuonna 1798, kun vallankumoukselliset komentaja kyllästyivät demokraattisten uudistusten hitauteen kansalliskokouksen sisäisten riitojen vuoksi. Toinen kaappaus tapahtui vuonna 1801, kun ranskalainen komentaja, Napoleonin tukemana, järjesti konservatiivisen kaappauksen, joka peruutti vuoden 1798 kaappauksen tulokset.
Edelleen vastakohtana Ranskan vallankumoukselle uusi tasavalta ei ajautunut terroriin tai diktatuuriin. Napoleon asetti vuonna 1805 Rutger Jan Schimmelpenninckin tasavallan presidentiksi ("raadspensionaris"). Vuonna 1806 hän kuitenkin pakotti Schimmelpenninckin eroamaan ja asetti veljensä Louis Bonaparten uuden Hollannin kuningaskunnan kuninkaaksi.
Hollannin kuningaskunta

Hollannin kuningaskunta (, ) oli lyhytaikainen Napoleonin luoma valtio Euroopassa vuosina 1806–1810. Se käsitti nykyisen Alankomaiden ja Belgian alueet. Sen hallitsijana oli Napoleonin kolmas veli Louis Bonaparte (hollanniksi "Lodewijk").
Louis Bonaparte järjesti maahan yhtenäisen valuutan ja lain Ranskan mallin mukaan. Hän ei kuitenkaan selviytynyt tehtävästään Napoleonin vaatimusten mukaan: salakuljetus oli laajaa, eikä Britannian vastainen saarto pitänyt. Maan armeija ei myöskään ollut riittävän puolustuskykyinen. Vuonna 1809 britit nousivat maihin Walcherenissa Zeelandissa ja käyttivät myös ensimmäistä kertaa Congreve-raketteja.
Eteläisimmät maakunnat, Brabant ja Zeeland, liitettiin vuonna 1810 Ranskaan, mitä seurasi samana vuonna koko maan annektoiminen Ranskaan.
Britit valloittivat vuonna 1811 Alankomaiden Itä-Intian ja nimittivät sir Thomas Rafflesin sen kuvernööriksi, kunnes palauttivat alueet Yhdistyneelle Alankomaiden kuningaskunnalle vuonna 1816. Jo vuonna 1806 oli alankomaalainen siirtokunta Kapmaassa joutunut brittien valloittamaksi, joiden vallan alaisuuteen se myös jäi.
Ranskalaiset vetäytyivät Hollannin alueen pohjoisosista vuonna 1813 ja eteläosista vuonna 1814.
Dendrologia

Dendrologia (kreikan sanoista "dendron" ’puu’ ja "logos" ’oppi’) eli puulajitiede tarkoittaa puuvartisten kasvien tutkimista. Dendrologiassa määritellään, kuvataan ja luokitellaan puuvartisia kasveja sekä tutkitaan niiden biologisia ominaisuuksia. 
Puuvartisia kasveja ovat esimerkiksi puut, pensaat, varvut ja liaanit. Ne eivät muodosta taksonomisesti yhtenäistä ryhmää, eivätkä siten välttämättä ole toisilleen läheistä sukua. Monissa kasvisuvuissa on sekä puu- että ruohovartisia lajeja, ja moniin kuuluu vain muutama puuvartinen laji.
High End

High End on nimitys äänentoistolaitteistolle ja -harrastukselle, jossa on tavoitteena luonnollinen äänentoisto ilman minkäänlaisia kompromisseja rakenteiden, materiaalien tai hinnan suhteen.
Normaalista Hifi-harrastajasta High-Endisti poikkeaa lähinnä siinä, että jälkimmäinen on valmis maksamaan hyvinkin suuria summia äänentoistolaitteistosta. Esimerkiksi kaiutinkaapelit voivat maksaa tuhansia euroja, kaiuttimet, vahvistimet ja levysoittimet jopa kymmeniäkin tuhansia. 
Lisätietoa.
Hifin ja High Endin ero ei ole kuitenkaan aivan tarkasti määriteltävissä ja molempia käytetäänkin esimerkiksi mainonnassa varsin vapaasti.
Englannin kielessä sanaa high end voidaan käyttää kuvaamaan mitä tahansa kalleinta ja parasta mahdollista palvelua tai tuotetta.
Immuniteetti

Immuniteetti eli elimistön vastustuskyky tarkoittaa kaikkia kehon puolustus- ja suojajärjestelmiä infektioita vastaan. Immuniteetti torjuu ympäristöstä kehoon tunkeutuvat bakteerit, virukset, alkueläimet ja madot.
Epäspesifinen ja spesifinen immuniteetti.
Epäspesifinen immuniteetti on koetusta vihollisesta riippumaton ja toimii aina samalla tavalla. Siihen kuuluu suoja sekä aineita että puhtaasti fysikaalisesti vaikuttavia seikkoja kohtaan. Spesifinen immuniteetti on mikrobikohtainen, ja se kohdistuu tunnistettuun tunkeutujaan.
Luonnollinen ja hankittu immuniteetti.
Luonnollinen eli luontainen immuniteetti on pohjimmiltaan synnynnäinen ja perinnöllisesti säädelty. Sen perusta kehittyy sikiöaikana ja heti syntymän jälkeen. Luonnollinen immuniteetti voi käynnistyä jo minuuteissa infektion alkamisesta. Se on koetusta vihollisesta riippumaton ja toimii aina samalla tavalla.
Hankittu immuniteetti syntyy elämän aikana, kun yksilö kohtaa luonnollisesti tai rokotteissa vieraita mikrobeja ja aineita. Se suuntautuu vain viholliseksi tunnettua rakennetta vastaan, ja sen käynnistyminen vie useita päivä kohteen näyttäytymisestä elimistössä.
Toiminta.
Luontaiseen epäspesifiseen immuniteettiin kuuluvat ihon ja limakalvojen kiinteä solurakenne, niiden aineet, ominaisuudet, toiminta ja luontainen mikrobisto, sekä verenkierron liukoiset aineet. Hankittuun spesifiseen soluvälitteiseen immuniteettiin kuuluvat T-imusolut, luonnolliset tappajasolut, jyvässolut ja syöjäsolut, sekä humoraaliseen eli liukoiseen immuniteettiin veressä kiertävät vasta-aineet eli immunoglobuliinit, limakalvojen pintanesteissä olevat vasta-aineet, sekä sytokiini- ja komplementtijärjestelmät.
Immuniteetti perustuu kehon omien ja vieraiden rakenteiden erotteluun. Immuunijärjestelmä oppii tunnistamaan yksilön omien kudosten rakenteet jo elämän alkuvaiheessa, eikä reagoi niihin. Kun kehoon tulee tunkeutuja, immuunijärjestelmä tunnistaa sen elimistölle vieraaksi ja torjuu sen. Samalla se yleensä jättää järjestelmään muistijäljen, jonka avulla järjestelmä torjuu saman tunkeutujan vastaisuudessa.
Joskus immuniteetti hyökkää elimistön omia valkuaisaineita, sokerirakenteita tai soluja vastaan. Tällöin aiheutuu niin sanottu autoimmuunitauti. Kun immuunireaktio kohdistuu oikein, mutta on liian voimakas, syntyy atopiasairaus, kuten ruoka-aineallergia, heinänuha tai astma.
Kun immuunijärjestelmä käy tunkeutujan tai oman elimistön kimppuun, syntyy tulehdusreaktio, joka voi aiheuttaa kehoon vaurioita.
Immuniteetin kehittymisessä on hyödyksi se, että lapsi saa varhaislapsuudessaan kosketuksen ympäristön tavallisimpiin mikrobeihin esimerkiksi liikkumalla runsaasti luonnossa. Sen sijaan liiallinen puhtaus voi estää immuniteetin kehittymisen (niin sanottu hygieniahypoteesi).
Merkitys.
Ilman immuniteettia eliö saattaa kuolla infektiotauteihin. Lisäksi immuniteetin perinnöllinen, pysyvä ja vakava puutostila voi lyhentää eliön elinaikaa. Vastustuskykyä heikentävät esimerkiksi antibioottihoidot, syöpälääkkeinä käytetyt solunsalpaajat, monoklonaaliset vasta-ainevalmisteet ja kortisonihoito, sekä synnynnäinen tai hankittu vasta-ainevajaus, HIV-infektio tai pernan poisto.
Seisova aalto

Seisova aalto on fysiikan aalto-opissa ilmiö, jossa heijastuvat aallot vahvistavat toisiaan eli interferoivat. Seisovassa aaltoliikkeessä on ns. solmuja ja kupuja. Solmut ovat kohtia, joissa aallon amplitudi on koko ajan nolla; kuvut sijaitsevat solmujen puolivälissä.
Akustiikka.
Akustiikassa seisovia aaltoja kutsutaan myös huonemoodeiksi. Ilmiö syntyy kun huoneen mitta on puolet ääniaallon pituudesta tai sen monikerta. Aalto vahvistaa itseään kimmotessaan seinästä. Huonemoodit ovat hyvin paikallisia: Niiden olemassaolon voi todeta soittamalla pistetaajuuksia stereoista ja kävelemällä huoneessa, joissain kohtaa ääni vaimentuu ja toisessa korostuu. Ero voimakkuudessa voi olla merkittävä jo metrin murto-osien siirtymisellä.
Moodit ovat varsinkin lähes kuutionmallisten betoniseinäisten huoneiden ongelma äänentoistossa, sillä mitä lähempänä huoneen mitat ovat toisiaan, sitä epätasaisemmin moodien aiheuttamat piikit taajuusvasteessa sijoittuvat. Kevytseinäisissä huoneissa matalat taajuudet 
kulkevat helposti rakenteiden läpi, eivätkä siksi jää voimakkaasti soimaan. 
Paikallisuutensa vuoksi huonemoodien vaikutusta äänentoistoon voi vähentää äänilähteiden sekä kuuntelupaikan sijoituksella: Nyrkkisääntönä seinien, ja erityisesti nurkkien, lähistöllä moodit ovat voimakkaimmillaan kun taas huoneen keskellä on vaimentumia.
BBC on määrittänyt, millainen on pienin huone, jossa voidaan käsitellä, tuottaa tai tallentaa ääntä huonemoodit huomioiden:
Huoneen mittasuhteet tulisi olla 1,294:1,176:1. 
Laskukaavoja.
Seisovan aallon taajuuden ja monikerran laskeminen onnistuu kaavalla formula_1, jossa formula_2 on seisovan aallon taajuus, formula_3 = äänen nopeus, n = aallon solmukohtien määrä ja D = huoneen sivun mitta. Esimerkiksi huone, jonka vastakkaisten pintojen välillä olisi neljä metriä, näyttäisi kaava seuraavalta: formula_4. Kerrannaistaajuudet ratkaistaan muuttamalla n arvoa. 
Seisova aalto ei aina kaksinkertaista ääniaallon liike-energiaa. Aaltojen kokonaisenergia lasketaan kaavalla formula_5, jossa formula_6, kun aallot ovat täydellisessä myötävaiheessa. 
Elektroniikka ja radiotekniikka.
Elektroniikassa seisova aalto syntyy helposti siirtolinjassa, kun signaalin aallot johtimen impedanssisovittamattomista päistä heijastuessaan menevät samaan vaiheeseen. Vähän alle valonnopeuden oleva signaali muodostaa korkeilla radiotaajuuksilla ja tiedonsiirrossa helposti tällaisen tilanteen jo metrien etäisyyksillä ja allekin. 
Jos syöttöjohtoa, tavallisesti koaksiaalikaapelia, ei ole päätetty sen ominaisimpedanssia vastaavaan puhtaaseen resistanssiin, syntyy seisova aalto. Syöttöjohtoon lähetetty teho ei siirry kohteeseensa vaan osa siitä heijastuu takaisin lähtöpistettä kohti. Näin syöttöjohtoon syntyy paikallaan olevia virta- ja jännitevaihteluita. Seisovan aallon suhde on Umax / U min, myös SAS, V.S.W.R ja SWR nimityksiä käytetään.
Radiotekniikassa seisova aalto syntyy helposti johtimessa tai heijastavien seinämien välille, kun aaltoja mahtuu välille jokin tasamäärä. Ilmiötä käytetään hyväksikin resonoivissa ontelorakenteissa.
Celebrimbor

Celebrimbor on kuvitteellinen hahmo J. R. R. Tolkienin "Taru sormusten herrasta" -kirjan maailmassa. 
Toisella Ajalla Celebrimbor oli Eregionin sepistä taitavin ja takoi haltioille kolme mahtisormusta, jotka antoivat kantajilleen eri voimia tai ominaisuuksia. 
Celebrimbor ”Hopeakäsi” on haltia Finwën suvusta. Hän on Curufinin poika ja Fëanorin pojanpoika. Isänsä Curufinin karkottamisen jälkeen hän jäi Nargothrondiin asumaan. Hän sai surmansa Sauronin kädestä, jolloin Fëanorin suku sammui.
Esiintymiset muualla.
Celebrimbor esiintyy "" -pelissä. Siinä Celebrimbor on vankina Mordorissa. Hän varastaa Sauronin sormuksen ja alkaa kerätä omaa örkkiarmeijaansa sormuksen avulla, mutta lopulta sormus pettää hänet. Lisäksi peliä varten julkaistu ladattava lisäosa Bright Lord kertoo, kuinka Celebrimbor joutui vangiksi Mordoriin.
Eregion

Eregion, “Paatsamien maa”, on J. R. R. Tolkienin "Taru sormusten herrasta" -kirjatrilogian maailmaan pohjautuvissa teoksissa paikka, jota ihmiset kutsuivat nimellä Paatsamala. 
Eregionin historia.
Kyseessä oli "noldor"in valtakunta Glanduinin ja Bruinenin jokien välissä. Galadriel ja Celeborn perustivat sen Toisella Ajalla. Valtakunta kukoisti kiinteässä kanssakäymisessä Sauronin tuhoaman Khazad-dûmin kanssa.
Kun Celeborn ja Galadriel perustivat Lothlórienin, he jättivät Eregionin Celebrimborin, Fëanorin pojanpojan hallittavaksi. Hän takoi valeasuisen Sauronin opastuksella Kolme Sormusta. Mutta kun he tajusivat Sauron yrittäen hallita niitä sekä kääpiöiden ja ihmisten mahtisormuksia omalla Valtasormuksellaan ja kieltäytyivät käyttämästä niitä, Sauron hyökkäsi Eregioniin. Eregion tuhoutui sodassa ja Celebrimbor sai surmansa, mutta Kolme Sormusta saatiin pidettyä poissa Sauronin käsistä.
Círdan

Círdan (sindaria, ), syntymänimeltään Nowë, on J. R. R. Tolkienin "Taru sormusten herrasta" -kirjojen maailmaan pohjautuvissa teoksissa haltia, Falasin satamien valtias. Hän pakeni Satamien tuhouduttua Nirnaeth Arnoediadin jälkeen Gil-galadin kanssa Balarin Saarelle. Toisella ja Kolmannella Ajalla hän oli Harmaitten Satamien vartija Lhûnin lahden pohjukassa. Círdan hallitsi Lindonin haltiavaltakuntaa noldorin viimeisen korkean kuninkaan, Gil-Galadin, kuoleman jälkeen. Gandalfin tullessa hän antoi tälle Naryan, Tulen Sormuksen.
Cirdan oli "sindar"ia vaikka laivanrakentajat yleensä olivat "teleri"ä. Círdan kuvaillaan erilaisena kuin muut haltiat. Hänellä on harmaat hiukset ja tuuhea parta. Tämä johtunee hänen korkeasta iästään, sillä hän oli Kolmannen Ajan lopussa melkein 11 000-vuotias.
Círdan elokuvissa.
Elokuvissa Círdanilla oli erittäin pieni rooli. "" prologissa nähdään kuinka hän, Gil-galad ja Galadriel saavat omat mahtisormuksensa. "n" lopussa hänet nähdään Harmaissa Satamissa.
Círdan eroaa elokuvassa kirjaversiosta siten, että hänellä ei ollut partaa. Círdania näytteli elokuvissa Michael Elsworth.
Refleksikotelo

Refleksikotelo on äänentoistossa käytetty kaiuttimien rakenne, jossa kaiuttimen kotelon yhteyteen on asetettu Helmholtzin resonaattori. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että suljettuun koteloon on lisätty putki, joka viritykseltään jatkaa kaiuttimien bassotoistoa. Refleksikotelon toimintaperiaatteessa ei ole mitään yhteistä suljetun kotelon kanssa.
Refleksiperiaate yksinkertaistettuna on seuraava. Johdettaessa kaiutinelementtiin positiivinen sähkövirta elementti liikkuu ulospäin. Refleksitoiminto tukee tätä samassa vaiheessa, jolloin myös refleksiaukon kautta ulospäin pyrkii ilmaa. Tämä vastustaa elementin liikettä, kun koteloon syntyy alipaine samaan aikaan ulos liikkuvan elementin liikettä vastaan. Elementtiin ajettava negatiivinen sähkövirta taas liikuttaa elementtiä koteloon päin ja kotelo pyrkii vastustamaan elementin liikettä lisäämällä kotelossa sisällä olevaa ilmanpainetta. Elementin liikepoikkeama pysyy viritystaajuuden kohdalla ja yläpuolella aina pienenä ollen pienimmillään juuri resonanssitaajuudella.
Myös impedanssikäyrän minimi on tarkasti viritystaajuudella eikä alimmilla taajuuksilla kuten suljetussa kotelossa. Refleksikotelon impedanssikäyrä on kaksihuippuinen ja suljetussa kotelossa yksihuippuinen.
Refleksikotelon etu moniin muihin koteloratkaisuihin verrattuna on sen suurempi herkkyys – ilmanpaine-erot kotelon sisällä ovat suuret. Resonassitoiminto ohjaa tarkasti bassokartion liikettä. Bassotoiston kannalta haittapuolia ovat refleksiputken viritystaajuuden alapuolella nopeasti laskeva bassotoisto sekä ryhmäviive. Viive aiheutuu, koska ääni ei muodostu itse elementistä, vaan putken resonoinnista. Tätä ongelmaa voi vähentää asentamalla putken lähelle elementtiä, varsinkin suurissa koteloissa. Ryhmäviiveen ohjeellinen maksimiarvo on yleensä noin 20 millisekuntia. Harvinaisempi, lähinnä subwoofereiden, ongelma on refleksiputken läpi kulkevan ilmavirran aiheuttamat suhisevat häiriöäänet.
Suurin osa kaupallisista kaiuttimista on toteutettu refleksikotelolla.
Suljettu kaiutinkotelo

Suljettu kotelo on äänentoistossa käytetty kaiutinkotelon rakenne, joka on nimensä mukaisesti suljettu. 
Suljetussa kotelossa oleva ilma toimii jousena ja kontrolloi elementin liikettä, minkä vuoksi kotelon tulee olla täysin tiivis. Sen etuina on helppo toteutus ja tarkempi bassotoisto kuin refleksikotelolla ja verraten pieni koko. Haittapuolina ovat pienempi herkkyys sekä bassotoiston huono ulottuvuus ja suurempi särö.
Suljettu kotelo toimii ilmajousiperiaatteella. Kaiutinelementin pyrkiessä ulospäin positiivisella virralla ilmajousi muodostaa koteloon alipaineen, joka vastustaa elementin liikettä. Negatiivisella virralla elementti pyrkii liikkumaan kotelon sisään ja taas suureneva ilmanpaine vastustaa liikettä.
Elementin takasäteily vaimenee kokonaan kotelon sisälle. Tämän vuoksi kaiuttimen vaste muuttuu tasaisesti laskevaksi.
Suljettu kotelo on helppo suunnitella, sillä muutamien kymmenien prosenttien vaihtelu tilavuudessa ei yleensä juuri vaikuta lopputulokseen.
Suljetun kotelon sisäiset paineen vaihtelut eivät ole suuria, refleksikotelo taas on aina mitoitettava
tukevammaksi.
Suljettu kotelo on lineaarinen matalimmille taajuuksille asti, mutta äänen herkkyys kärsii tällöin. Suljetun kotelon transienttien toisto on erinomainen. Subwooferia suunniteltaessa refleksikotelo on usein parempi ratkaisu. Suuren elementin käyttö parantaa suljetun kotelon toimintaedellytyksiä.
Jakosuodin

Jakosuodin (oikeammin jakosuodatin) -nimitystä käytetään sähköisestä suodatinkokonaisuudesta, joka jakaa sähköisen signaalin spektrin osiin, eli jakaa taajuuskaistan esimerkiksi eri kaiutinelementtien toistettavaksi.
Passiivinen jakosuodin muodostuu reaktiivisista komponenteista, keloista ja kondensaattoreista, sekä resistiivisistä vastuksista. Aktiivinen jakosuodin koostuu vahvistinkomponentista ja siihen liitetyistä vastuksista ja kondensaattoreista. Digitaalinen jakosuodin taas koostuu signaalinkäsittelyprosessorista (DSP), sen ohjelmasta ja mahdollisista analogi/digitaali/analogi-muuntimista. 
Jakosuotimet koostuvat elektronisista suodattimista, joita ovat mm: 
Jakosuotimen tärkeimmät muuttujat ovat jakojyrkkyys ja -taajuus. Ensimmäinen kertoo kuinka jyrkästi taajuuksia suodatetaan. Tätä ilmaistaan yleensä yksiköllä dB/oct eli desibeliä/oktaavi tai dB/dek eli desibeliä/dekadi. Monesti puhutaan ensimmäisen, toisen, kolmannen jne. asteen jakosuotimista: 1. asteen suodin sisältää yhden reaktiivisen komponentin (kelan / kondensaattorin), 2. asteen kaksi jne. Jakotaajuus taas ilmaisee taajuuden, jolla toisto siirtyy elementiltä toiselle, eli taajuuden, jolla ao. elementtien saamat signaalit ovat yhtä suuria.
Jakosuotimia käytetään esimerkiksi kaiuttimissa. Esimerkiksi kolmitiekaiuttimen jakosuotimeen tarvitaan tavallisesti alipäästösuodin bassoelementille, kaistanpäästösuodin keskiäänielementille sekä ylipäästösuodin diskanttielementille. Lisäksi voidaan tarvita vaimennin tai kokopäästösuotimia, jotta eri elementtien herkkyys- ja vaiheominaisuudet saadaan sovitettua saumattomasti yhteen. Suunnittelussa on otettava huomioon komponenttien kuumeneminen ja tehonkesto.
Aktiivinen jakosuodin sisältää signaalia vahvistavia komponentteja, lähinnä transistoreja tai niitä sisältäviä mikropiirejä (operaatiovahvistimia, OPA), jotka tarvitsevat sähkövirtaa toimiakseen. Passiivinen suodin ei tarvitse sähkönsyöttöä, mutta sillä voi vain vaimentaa signaaleja. Aktiivisessa suotimessa taajuuksien erottelu tapahtuu ennen signaalin vientiä päätevahvistimelle. 
Aktiivisen jakosuodattimen ominaisuuksia
Tiivistettynä siis jakosuodin jakaa eri taajuusalueet eri elementeille sopivaksi ja näin voidaan välttyä elementtien ylikuormittumiselta.
Bassotaajuinen signaali kohtuuvoimakkuudella voisi melko pian rikkoa pienen diskantin.
Pippuri

Pippuri eli ryytipippuri ("Piper nigrum") on Intian rannikolta peräisin oleva köynnöskasvi, jonka mausteena käytettäviä marjoja myös kutsutaan pippuriksi. Aluksi marjat ovat vihreitä, mutta kypsyttyään ne muuttuvat punertaviksi. Kasvin marjoista saadaan kolmea erilaista maustetta riippuen valmistustavasta.
Mustapippuria saadaan, kun tertut poimitaan raakoina eli vihreinä ja kuivataan auringossa, jolloin ne muuttuvat tummanruskeiksi ja pinnalta ryppyisiksi.
Viherpippuria saadaan siten, että raaka vihreä hedelmä pakastekuivataan tai säilötään etikkaliemeen.
Valkopippuri valmistetaan niin, että marjan annetaan kasvaa täysin kypsäksi (punaiseksi). Poimimisen jälkeen kypsistä marjoista liotetaan punainen kuoriosa pois.
Pippuri on maailman yksi käytetyimmistä mausteista. Valkopippuri ja mustapippuri tunnettiin jo keskiajalla.
Historiaa.
Vanhimmat maininnat pippurin käytöstä Euroopassa ovat jo Kreikasta vuonna 300 eaa., jolloin Aleksanteri Suuren henkilääkäri Theofrastos kirjoitti niistä. Keskiajalla Platina mainitsi, että pippuria on alun perin kasvanut vain Arabiassa ja Etiopiassa mutta nykyisin myös Italiassa. Hän kuvaili pippuria lämpimäksi ja kuivaksi raaka-aineeksi, joka lämmittää vatsaa sekä maksaa, on vahingollinen sapelle, kehittää ja vapauttaa suolikaasua sekä edistää virtsan siirtymistä.
Keskiajalla pippuri oli tärkein tuontimauste, ja sitä käytettiin jopa maksuvälineenä. Vuonna 1180 perustettiin Lontooseen erityinen pippurikilta, ja samantapainen seura perustettiin myös Saksaan (Pfeffersacke) ja Ranskaan (poivres). Ennen Vasco da Gaman tutkimusretkeä (1498) lähes kaikki Eurooppaan tuleva pippuri kulki Venetsian kautta; venetsialaiset kauppiaat ostivat sitä Välimeren itärannikon satamakaupungeista, jonne sitä tuotiin Itä-Aasiasta monien välikäsien kautta.
Pippurin käytöstä keskiajalla liikkuu erilaisia käsityksiä. Yleisen näkemyksen mukaan pippuria käytettiin runsaasti, jotta saataisiin peitettyä pilaantuneen raaka-aineen (liha tai kala) paha maku. Toisaalta pippuri oli keskiajalla niin kallista, että sillä, jolla sitä oli mahdollisuus käyttää runsaasti, oli varmasti mahdollisuus hankkia tuoreita raaka-aineita. Paljon todennäköisempää on, että niin keskiaikana kuin nykyäänkin joillakin ihmisillä on tarve kerskailla sillä, miten mausteisesta (tai tulisesta) ruuasta he pitävät. Lisäksi tuliseen ruokaan tottunut ihminen osoitti melko suoraan olevansa hyvin varakas. Mausteiden liioitteleva käyttäminen siis saattoi olla vain pöyhkeilyä. Tosin toiset tutkijat epäilevät, että mausteiden yletön käyttö on pelkkä legenda.
Pippurin kirpeä maku johtuu kasvin sisältämästä alkaloidista nimeltään piperiini.
Kolgujev

Kolgujev () on saari Kaninin niemimaan koillispuolella Barentsinmeressä Koillis-Euroopan rannikolla. Se kuuluu Nenetsian autonomiseen piirikuntaan, joka on samalla osa Venäjän Arkangelin aluetta. Jokseenkin pyöreän saaren läpimitta on noin 80 km ja pinta-ala on noin 5 200 km² (toisen lähteen mukaan 4968 km²). Saari sijaitsee runsaan 70 kilometrin etäisyydellä mantereesta.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Kolgujevin maalaiskunnassa asui yhteensä 424 asukasta. Saaren väestö koostuu yhtäältä poronhoitoa harjoittavista nenetseistä (alkuperäisväestöä) ja toisaalta petrokemian tuotannon parissa toimivasta väestöstä, joista suuri osa tulee muualta. Ainoa asutuskeskus on saaren etelärannalla sijaitseva Bugrinon taajama, johon avattiin lentokenttä pienkoneille vuonna 2002.
Lukoilin tytäryhtiö Arcticneft poraa saarelta öljyä. Saaren koillisrannan läheisyydessä on pieni Kolgujevin öljyterminaali, jota kautta seudulta porattua öljyä viedään esimerkiksi Murmanskin satamaan.
Vaigatš

Vaigatš (, nenetsiksi Хэбиди’’ тен) on saari Karanmeren ja Barentsinmeren välissä Koillis-Euroopan rannikolla. Se kuuluu hallinnollisesti Venäjän Luoteisen federaatiopiirin Nenetsian autonomiseen piirikuntaan.
Saaren pinta-ala on 3 383 km² ja se on noin 100 km pitkä ja 30–40 km leveä. Saaressa on monia lahtia; pääosin maasto on tasaista. Maaperä koostuu devonisesta kalkista ja saviliuskeesta. Korkein kohta yltää 157 metriin (joidenkin lähteiden mukaan 170 metriin) Vaigatš on jatkoa Uralvuoristolle. Ilmasto on kylmä: helmikuun keskilämpötila on noin −20 ja kesäkuun +5 celsiusastetta. Saari on pääasiassa tundraa ja siellä on lyhyitä 20–40 kilometrin mittaisia jokia, lukuisia soita ja pikkujärviä. Eläimistöstä mainittakoon kettu, jääkarhu, mursu ja hylkeet. Kesäisin on myös runsaasti lintuja.
Karanportti erottaa sen pohjoispuolella olevasta Novaja Zemljan saaresta.
Saaren pohjoiskärjessä toimii vuonna 1950 perustettu polaaritutkimus- ja säähavaintoasema Vaigatš. Etelärannalla sijaitsee Varnekin kylä. Saarella ei juuri ole vakituista asutusta, kesäisin nenetsit, komit ja venäläiset käyvät saarella kalastamassa ja metsästämässä turkiseläimiä.
Vuonna 2007 saarelle päätettiin perustaa 243 000 hehtaarin laajuinen luonnonpuistotasoinen luonnonsuojelualue.
Ian Curtis

Ian Kevin Curtis (15. heinäkuuta 1956 Manchester – 18. toukokuuta 1980 Macclesfield) oli brittiläinen laulaja ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan urastaan yhtyeessä Joy Division, jota hän oli perustamassa vuonna 1977 Manchesterissä. Curtisin suurimpia vaikutteita olivat muusikot Jim Morrison (The Doors), David Bowie ja Iggy Pop sekä kirjailijat William Burroughs, J. G. Ballard ja Joseph Conrad. Hän teki itsemurhan vuonna 1980. Kuoleman jälkeen Curtisista on tullut lähes myyttinen hahmo rockpiireissä.
Ura.
Vuonna 1976 Ian Curtis liittyi tuolloin vielä Warsaw-nimellä liikkuneeseen yhtyeeseen laulajaksi. Ensimmäinen yhtyeen julkaisu oli EP "An Ideal For Living". Uusi nimi Joy Division oli englanninkielinen käännös toisen maailmansodan aikaisten saksalaisten kenttäbordellien kutsumanimestä. Julkaisun myötä Joy Division sai myös ensimmäisen televisioesiintymisensä Tony Wilsonin (josta tuli myöhemmin erityisesti Curtisin ystävä) luotsaamalla kanavalla. Tästä alkoi suosion raju nousu, joka huipentui ensimmäiseen kokopitkään albumiin "Unknown Pleasures", joka myös jäi ainoaksi Curtisin eläessä julkaistuksi albumiksi. Ainoastaan singlenä julkaistu ”Love Will Tear Us Apart” nousi suureksi hitiksi.
Yhtyettä alkoi kuitenkin pian vaivata Ian Curtisin pahentuva epilepsia, joka sai hänet muun muassa menettämään tajuntansa kesken konsertin. Curtis myös masentui pahasti, ja hänen yksityiselämäänsä varjostivat kolmiodraama ja isyyden tuoma vastuu, jota hän ei katsonut pystyvänsä täyttämään kiertue-elämän puitteissa. Curtis purki synkkiä ajatuksiaan laulujen sanoituksiin, joista kuuluisin on ”Love Will Tear Us Apart”. 
Kuolema.
Curtis kärsi epilepsiasta ja masennuksesta, ja hän teki itsemurhan keväällä 1980 juuri ennen Joy Divisionin Yhdysvaltojen konserttikiertuetta. Kuoleman jälkeen julkaistu yhtyeen toinen albumi, "Closer", oli jopa ensimmäistä levyä synkempi ja apaattisempi, mutta myös kriitikoiden ylistämä teos.
Curtisin hirttäytymisen jälkeen muut Joy Divisionin jäsenet – Peter Hook, Bernard Sumner ja Stephen Morris – perustivat uuden yhtyeen, New Orderin. Yhtyeeseen otettiin neljänneksi jäseneksi Gillian Gilbert.
Curtisin hautakivessä lukee yhden Joy Division -kappaleen nimi ”Love Will Tear Us Apart”. Heinäkuun 2008 alussa Macclesfieldin hautausmaalla ollut hautakivi varastettiin. Ianin vaimo Deborah Curtis on kirjoittanut miehensä elämästä kirjan "Touching from a Distance". Sen pohjalta valmistui vuonna 2007 Anton Corbijnin ohjaama elokuva "Control", jossa häntä näyttelee Sam Riley.
Jean-Marie Le Pen

Jean-Marie Le Pen (20. kesäkuuta 1928 La Trinité-sur-Mer, Ranska – 7. tammikuuta 2025) oli ranskalainen poliitikko. Hän oli Kansallinen rintama -puolueen entinen puheenjohtaja, sen kunniapuheenjohtaja ja europarlamentaarikko.
Elämä.
Le Pen syntyi La Trinité-sur-Merin kylässä Bretagnessa. Vuonna 1954 hän liittyi Ranskan muukalaislegioonaan ja soti Indokiinan ja Algerian sodissa.
Le Pen nousi nuorimpana edustajana Ranskan kansalliskokoukseen vuonna 1956 pienyrittäjäpuolueen ehdokkaana. Hän oli ehdolla Ranskan presidentiksi vuosina 1974, 1988, 1995, 2002 ja 2007. Vuonna 2002 hän pääsi toiselle kierrokselle ja sai enemmän ääniä kuin silloinen pääministeri Lionel Jospin. Toisella kierroksella Le Pen sai 16,86 % äänistä ja hävisi istuvalle presidentille Jacques Chiracille.
Le Pen kannatti kuolemantuomiota, yleistä asevelvollisuutta ja maahanmuuton rajoittamista.
Vuonna 1987 Le Pen kutsui natsien kaasukammioita ”pieneksi yksityiskohdaksi toisessa maailmansodassa”, mistä hänet tuomittiin sakkoihin. Hän puolusti kantaansa vuonna 1997 sanomalla, että "toisen maailmansodan paksuissakin historiankirjoissa kaasukammioista kerrotaan vain 10–15 rivillä". Hän sai myös tästä tuomion, minkä jälkeen hän ilmoitti, ettei enää puhu asiasta. Vuonna 2008 Le Pen sai kolmen kuukauden ehdollisen tuomion ja sakot väitettyään, ettei Ranskan natsimiehitys ollut erityisen epäinhimillinen.
Vuonna 2011 Le Penin tytär Marine valittiin Kansallisen rintaman puheenjohtajaksi. Vuoden 2015 elokuussa Jean-Marie Le Pen erotettiin lopullisesti puolueesta. Eroa vaati etenkin tytär Marine Le Pen, ja päätöksen teki puoluehallitus. Aikaisemmin eroa oli yritetty saada läpi oikeusteitse.
Le Pen perusti 5. syyskuuta 2015 uuden puolueen nimeltään Rassemblement Bleu Blanc Rouge (sini-valko-punainen liitto), joka viittaa Ranskan trikolorilipun väreihin. 
Huhtikuussa 2016 Le Pen tuomittiin 30 000 euron sakkoihin hänen toistettuaan vuonna 2015 aiemmat vuoden 1987 puheet natsien kaasukammioista. Sakkojen lisäksi oikeus määräsi Le Penin maksamaan kolmelle hyväntekeväisyysjärjestölle vahingonkorvauksia.
Vuoden 2022 Ranskan presidentinvaaleissa Le Pen ilmoitti kannattavansa presidentiksi äärioikeistolaista Éric Zemmouria.
Huhtikuussa 2024 Jean Marie Le Pen asetettiin ”oikeudelliseen suojaan” perheensä pyynnöstä. 
Le Pen kuoli 7. tammikuuta 2025. Hän oli kuollessaan 96-vuotias.
Äänenpaine

Äänenpaine (myös "äänipaine"; tunnus p) on akustiikan suure, jolla mitataan äänen voimakkuutta. Äänenpaine on ääniaallon aiheuttama hetkellinen paineen vaihtelu staattisen paineen suhteen. Äänenpaineen yksikkö on pascal (tunnus Pa). Äänenpaine on tavallisesti hyvin pieni verrattuna väliaineen staattiseen paineeseen.
Äänenpainetaso.
Äänenpainetaso (äänen painetaso, äänipainetaso; tunnus "LP"; SPL, engl. "sound pressure level") on äänenpaineen tehollisarvon formula_1ja vertailupaineen tehollisarvon formula_2 suhde logaritmisella asteikolla esitettynä. Äänenpainetason yksikkö on desibeli (tunnus dB).
Äänenpainetaso desibeleinä on määritelty paineen formula_3 ja tehon vertailuarvon formula_4 suhteen kymmenkantaisen logaritmin avulla seuraavasti:
formula_5
Ilmaäänen vertailupaine on tavallisesti 20 μPa, joka vastaa likimain kuulokynnystä eli hiljaisinta kuultavissa olevaa ääntä 1 000 hertsin taajuudella. Äänenpainetasossa 20 dB:n nousu tarkoittaa paineen kymmenkertaistumista. Siten esimerkiksi 60 dB:n nousu merkitsee paineen tuhatkertaistumista.
Pistemäisen lähteen synnyttämä äänenpaine on vapaassa eli heijastuksettomassa kentässä kääntäen verrannollinen mittauspisteen ja äänilähteen etäisyyteen. Etäisyyden kaksinkertaistuessa äänenpaine pienenee 6 dB. Äänenpaine on aina lähteen, ympäristön ja paikan ominaisuus. Jos äänilähteen aiheuttamaa äänen voimakkuutta kuvataan ilmoittamalla äänenpaine, tulisi siksi myös samalla ilmoittaa miten äänenpaine on mitattu. Jos äänenpaine on esimerkiksi mitattu yhden metrin etäisyydellä lähteestä, käytetään usein merkintää 98 dB/1 m. Monesti on helpompaa vertailla äänilähteen äänitehoa, joka riippuu vain äänilähteen ympäristöstä ja itse lähteestä.
Ihmisen kuuloaistimuksen tyyliin taajuuspainotettu äänenpainetaso on äänitaso
Melu ja ihmisen kuulo.
Suuri äänenpaine saattaa vaurioittaa kuuloa. Yleinen turvallisuusraja on 85 dB, jolloin pitää käyttää kuulosuojaimia, mutta kuulovaurion kehittyminen riippuu äänenpaineesta ja altistuksen kestosta. Jo selvästi alle 85 desibelin äänenpaine saattaa altistuksen pitkittyessä alkaa tuntua epämiellyttävältä. Tykinlaukaus (180 dB) aiheuttaa lähes aina välittömän kuulovaurion ja tärykalvon repeytymisen.
Ihmisen kuuloaisti on herkimmillään 1–2 kHz:n taajuudella. Alle 20 hertsin taajuuksia ei yleensä havaita äänenä vaan tuntoaistimuksena. Kuuloaistin herkkyys pienenee nopeasti taajuuden pienentyessä alle 50 hertsin. Samoin taajuuden kasvaessa yli 16–18 kilohertsin herkkyys pienenee nopeasti. Tästä syystä on kehitetty taajuuspainotussuotimia, jotka pyrkivät jäljittelemään kuuloaistin toimintaa ja kuvaamaan äänekkyysaistimusta. Taajuuspainotussuotimet on määritelty IEC 61672 -standardissa. Yleisimmin käytetään C-painotusta, joka kuvaa melutasoa ilman bassopuolen kuulokynnyksen korjausta, sekä A-painotusta, joka kuvaa ihmisen keskimääräisesti kuuleman taajuusvasteen. Muistisääntönä voidaan pitää, että äänenpaineen kasvaessa 10 dB äänekkyys kaksinkertaistuu. Tarkkaan ottaen äänekkyysaistimus riippuu ainakin taajuudesta, äänenpaineesta ja äänen spektristä.
Vakavaraisuus

Vakavaraisuus ("soliditeetti") tarkoittaa yrityksen rahoitusrakenteen terveyttä siten, ettei vieraan pääoman osuus ole hallitseva. Vakavaraisuudessa on kyse yrityksen mahdollisuuksista selviytyä taloudellisista velvoitteistaan pitkällä aikavälillä. Vakavaraisuuteen kuuluu yrityksen tappiosietokyky ja mahdollisuus lisävelanottoon.
Vakavaraisuutta voidaan mitata alla esitetyillä tavoilla.
Staattinen vakavaraisuus.
"Staattisia" vakavaraisuuden mittareita ovat omavaraisuusaste ja nettovelkaantumisaste. Kumpikin mittaa yrityksen pääomarakennetta eli velan määrää suhteessa muuhun pääomaan. Staattiset mittarit lasketaan tietyn hetken taseesta.
Omavaraisuusaste tarkoittaa oman pääoman osuutta koko pääomasta. Se mittaa sitä, mikä osa yrityksen omaisuudesta on rahoitettu omalla pääomalla. Omavaraisuusaste on Suomessa tavallisimmin käytetty vakavaraisuuden tunnusluku.
Nettovelkaantumisaste ("gearing") tarkoittaa "korollisen nettovelan" suhdetta omaan pääomaan. Nettovelkaantumisaste mittaa velkaisuutta.
Dynaaminen vakavaraisuus.
Suhteellinen velkaantuneisuus on "dynaaminen" vakavaraisuuden mittari. Se tarkoittaa velan määrää suhteessa liikevaihtoon. Arvioinnin kohteena on yrityksen tuottojen riittävyys luottojen hoitoon.
Suhteellinen velkaantuneisuus sopii mittariksi myös yrityksille, joilla omaa pääomaa ei ole tai sitä on hyvin vähän. Tälloin staattiset mittarit eivät anna järkeviä arvoja.
Takaisinmaksukyky.
Takaisinmaksukyky tarkoittaa yrityksen kykyä selviytyä vieraan pääoman maksuvelvoitteista tulorahoituksen avulla. Jos yritys selviytyy helposti vieraan pääoman maksuvelvoitteista, sen maksukyvyttömyysriski ja konkurssiuhka ovat pieniä niin kauan kuin tulorahoitus pysyy hyvänä. Riski ja uhka kasvavat olennaisesti, jos tulorahoituksessa on paljon vaihtelua.
Tulorahoituksen riittävyyttä voi arvioida myös käyttämällä kassavirtaa. Positiivinen kassavirta ei kuitenkaan ole takuu siitä, ettei yritys olisi lähellä maksukyvyttömyyttä.
Tšeljabinskin alue

Tšeljabinskin alue () on Venäjän federaation alue Uralvuorten itäpuolella Länsi-Siperiassa Aasiassa.
Maantiede.
Tšeljabinskin alue rajoittuu pohjoisessa Sverdlovskin alueeseen, idässä Kurganin alueeseen ja Kazakstaniin, etelässä Orenburgin alueeseen ja lännessä Baškiriaan.
Alueen koillisosa kuuluu Länsi-Siperian alankoon. Länttä kohti mentäessä maasto kohoaa Uralvuoristoksi. Suurimmat joet ovat Ural, joka virtaa alueen länsiosan kautta sekä Miass ja Vagai. Järvistä mainittakoon Uvildy ja Turgojak.
Suojelualueista tärkeimpiä ovat "Ilmenskin luonnonpuisto", "Etelä-Uralin luonnonpuisto", "Taganain kansallispuisto" ja "Zjuratkulin kansallispuisto".
Historia.
Tšeljabinskin alue muodostettiin 1934 samana vuonna lakkautetun Uralin alueen kaakkoisosasta.
Väestö.
Tšeljabinskin alueen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 3 476 217. Kaupunkilaisia väestöstä on 82,0 %.
Asukasluvun kehitys.
Oheinen taulukko kuvaa Tšeljabinskin alueen väkiluvun kehitystä vuosien 1959–2010 väestönlaskentojen pohjalta.
Suurimmat kaupungit.
Alueen yli 50 000 asukkaan kaupunkeja olivat (2010): Tšeljabinsk (1 130 132 as.), Magnitogorsk (407 775 as.), Zlatoust (174 962 as.), Miass (151 751 as.), Kopeisk (137 601 as.), Ozjorsk (82 164 as.) ja Troitsk (78 372 as.).
Kooltaan 30 000–50 000 asukkaan kaupunkeja on yhteensä yhdeksän: Snežinsk (48 810 as.), Satka (Сатка, 45 178 as.), Kyštym (38 942 as.), Korkino (Коркино, 38 597 as.), Južnouralsk (37 877 as.), Trjohgornyi (Трёхгорный, 33 670 as.), Aša (31 881 as.), Verhni Ufalei (Верхний Уфалей, 30 481 as.) ja Jemanželinsk (30 216 as.).
Etninen jakauma.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan alueen suurimmat etniset ryhmät olivat venäläiset 83,8 %, tataarit 5,4 %, baškiirit 4,8 %, ukrainalaiset 1,5 % ja kazakit 1,0 %. Lisäksi oli monia muita kansallisuuksia alle 1 % väestöosuuksilla. Prosenttiosuudet on laskettu etnisen taustansa kertoneesta väestöstä.
Uskonto.
Vuonna 2012 julkaistun Venäjän uskontoja ja väestön uskonnollista vakaumusta myös alueellisesti kartoittaneen Arena-kyselytutkimuksen mukaan Tšeljabinskin alueen väestöstä oli:
Talous.
Alueen talous perustuu kaivos- ja metalliteollisuuteen. Kaivosteollisuus tuottaa rautaa, värimetalleja, magnesiittia, kivihiiltä ja rakennuskiveä. Maataloudessa keskitytään karjanhoitoon sekä viljan, vihannesten ja hedelmien viljelyyn.
Alueen liikenteellisenä keskuksena on Tšeljabinsk. Sieltä on rautatieyhteys pohjoiseen Jekaterinburgiin, länteen Ufaan, itään Omskiin, etelään Kazakstaniin ja kaakkoon Orenburgiin.
Hallinto.
Tšeljabinskin alue on yksi Venäjän federaation subjekteista ja sen pääkaupunki on Tšeljabinsk. Alue on jaettu hallinnollisesti 24 piiriin ja 27 kaupunkialueeseen. Paikallishallinnosta vastaavat kuvernööri, hallitus ja alueduuma.
Tšeljabinskin alueen suljetut kaupungit.
Tšeljabinskin alueen suljetut kaupungit olivat taajamia, asutuskeskuksia tai kaupunkeja, joihin ulkomaalaisilla tai maan kansalaisilla ei ollut vapaata pääsyä ilman anottua lupaa.
Elu Thingol

Elu Thingol, "Harmaatakki", ”Harmaaviitta” (quenyaksi Singollo) on J. R. R. Tolkienin "Taru sormusten herrasta" -kirjan maailmaan pohjautuvissa teoksissa haltiakuningas, joka Beleriandissa tunnettiin nimellä Elwë (sindariksi Elu), ja joka veljensä Olwën kanssa johti "teleri"n joukot Cuiviéneniltä ja josta tuli myöhemmin Doriathin kuningas. Thingolin vaimo oli maia Melian, jonka kanssa hän sai tyttären, Lúthienin, jonka sanotaan olevan kaunein kaikista Keski-Maan olennoista.
Gil-galad

Gil-galad eli “Loistava Tähti”, Ereinion Fingonin poika, on J. R. R. Tolkienin luoman fantasiamaailman henkilö. Runon mukaan Gil-Galad oli haltiakuningas.
Turgonin kuoleman jälkeen Gil-galadista tuli viimeinen "Noldor"in Korkea Kuningas Keski-Maassa ja hän jäi Lindoniin Ensiajan jälkeen. Hän johti Elendilin kanssa Haltiain ja Ihmisten Viimeistä Liittoa ja sai hänen rinnallaan surmansa taistelussa Sauronin kanssa, kun tämä nosti Gil-galadin kaulasta ilmaan ja sytytti taikavoimillaan hänet liekkeihin. Gil-galad kantoi Vilyaa, Ilman Sormusta, yhtä Haltiain Kolmesta Sormuksesta ja antoi tämän Elrondille hetkeä ennen kuolemaansa. Gil-galad käytti aseenaan Aeglos -nimistä kuolettavaa keihästä, jota örkit kammosivat.
Monomeeri

Monomeeri (kreik. "mono" "yksi" ja "meros" "osa") on pieni molekyyli, joka voi sitoutua kemiallisesti toisiin monomeereihin muodostaen polymeerin.
Polymeerit voidaan nimetä niiden monomeerien lukumäärän mukaan numeerisia etuliitteitä käyttäen. Mikä tahansa monomeeriyksiköiden lukumäärä voidaan osoittaa sopivalla etuliitteellä: esimerkiksi "dekameeri" on 10-yksikköinen monomeeriketju (oligomeeri tai polymeeri).
Tavallisia teollisesti käytettyjä monomeerejä ovat kaksoissidoksen sisältävät hiilivedyt, kuten eteeni ja styreeni, joista voidaan valmistaa polyeteeniä ja polystyreeniä. Hiilivetyjen lisäksi monomeereinä voidaan käyttää erilaisia muita yhdisteitä, kuten dioleja ja dikarboksyylihappoja, joita yhdistämällä voidaan valmistaa polyestereitä.
Aminohapot ovat luonnollisia monomeerejä ja polymerisoituvat muodostaen proteiineja. Glukoosimonomeerit voivat myös polymerisoitua, muodostaen tärkkelystä, amylopektiinejä ja glykogeenia. Tämä polymerisaatioreaktio tunnetaan dehydrauksena tai kondensaatioreaktiona, jossa vetyatomi ja hydroksyyliryhmä (-OH) muodostavat vettä ja happimolekyylisidoksia jokaisen monomeerin väliin.
Magnetomotorinen voima

Magnetomotorinen voima (mmv) on suure, joka synnyttää sähköä johtavaan kelaan magneettivuon. Se määritellään kelan johdinkierrosten lukumäärän ja sähkövirran tulona.
Magnetomotorisesta voimasta käytetään tunnusta formula_1 tai formula_2 ja se voidaan merkitä
formula_3,
missä "N" on käämin johdinkierrosluku ja "I" käämiin johdettu virta.
Magnetomotorisen voiman mittayksikkö on johdinkierros kertaa ampeeri, eli ampeerikierros:
formula_4.
Albert Lortzing

Albert Lortzing (23. lokakuuta 1801 – 21. tammikuuta 1851) oli saksalainen säveltäjä. Hän syntyi Berliinissä ja hänen molemmat vanhempansa olivat näyttelijöitä.
Lortzing sävelsi ensimmäisen oopperansa jo vuonna 1824. Nykyään hänet muistetaan parhaiten oopperoidensa "Tsaarin ja kirvesmiehen" (1837) ja "Der Wildschützin" (1842) ansiosta.
Machinae Supremacy

Machinae Supremacy on vuonna 2000 perustettu luulajalainen yhtye, jonka musiikkityyli on melodisen metallimusiikin ja videopelimusiikin yhdistelmä. Tyyliä on kuvailtu myös ”SID-metalliksi”, sillä yhtye käyttää SidStation-syntetisaattoria, jossa on Commodore 64:n kuuluisa SID-äänipiiri.
Historia.
Ennen virallista levytyssopimusta Machinae Supremacy julkaisi kappaleitaan verkkosivustollaan vapaasti ladattavina, ja saavutti suurta suosiota etenkin peliyhteisössä. Yhtyeen esikoisalbumi "Deus Ex Machinae" julkaistiin 1. toukokuuta 2004 englantilaisen Music by Design Recordsin kautta. Samana vuonna julkaistiin yhtyeen tekemä 28 kappaletta sisältänyt soundtrack "Jets’n’Guns"-peliin. Yhtyeen kappaleita oli mukana myös "In the Groove" -pelissä ja sen jatko-osassa.
Machinae Supremacyn toinen albumi, "Redeemer" oli alun perin tarkoitus julkaista elo–syyskuussa 2005, mutta julkaisu viivästyi, sillä Music by Design joutui lopettamaan toimintansa. Useat levy-yhtiöt kiinnostuivat albumista, mutta tarjotut sopimukset eivät tyydyttäneet yhtyettä, joten se päätyi julkaisemaan albumin omakustanteena (niin sanottu "Underground Edition") oman verkkokauppansa kautta 18. maaliskuuta 2006. Toukokuussa 2006 suomalainen Spinefarm Records otti yhteyttä Machinae Supremacyyn, ja yhtiön edustajien nähtyä yhtyeen live-esiintymisen Tukholmassa osapuolet tekivät neljä albumia kattavan levytyssopimuksen. Spinefarm julkaisi "Redeemerin" 8. marraskuuta 2006.
Heinäkuussa 2007 Machinae Supremacy esiintyi Tukholmassa Kungliga Filharmonikerna -orkesterin kanssa "Play!"-videopelisinfoniassa. Esiintyminen oli menestys, ja yhtye pyydettiin vierailemaan saman vuoden lokakuussa Oslossa järjestettyyn konserttiin, jossa se esiintyi Kringkastingsorkestretin kanssa.
Machinae Supremacyn kolmas studioalbumi "Overworld" ilmestyi 12. helmikuuta 2008.
Elokuun 2. päivänä vuonna 2009 Machinae Supremacyn jäsenet ilmoittivat kotisivuillaan rumpali Tomas "Tom" Nilsénin jättävän bändin henkilökohtaisiin syihin vedoten. Lopulta samana vuonna, 27. lokakuuta, yhtyeen sivulla julkaistiin tieto uudesta rumpalista, Niklas Karvosesta. 
Yhtye julkaisi uuden levynsä "A View from the End of the World" 3. marraskuuta 2010. Suomen virallisella listalla se oli sijalla 12 viikolla 45.
Basisti Johan Hedlundin lähdöstä yhtye kertoi kotisivuillaan heinäkuussa 2011.
Machinae Supremacy on esiintynyt Suomessa useita kertoja, viimeksi 25. lokakuuta 2023 Oulun 45 Specialissa.
Alfred Molina

Alfred Molina (s. 24. toukokuuta 1953 Lontoo) on brittiläinen näyttelijä, joka on esiintynyt niin elokuvissa, televisiosarjoissa kuin näytelmissäkin. 
Molina syntyi Lontoossa espanjalaiselle isälle ja italialaiselle äidille. Hän opiskeli näyttelijäksi Guildhall School of Music and Dramassa.
Molinan ensimmäinen elokuvarooli oli seikkailuelokuvassa "Kadonneen aarteen metsästäjät" (1981), jonka avauskohtauksessa hänen roolihahmonsa Satipo varastaa Indiana Jonesilta kultaisen patsaan. Alfred Molinan tunnetuin roolihahmo on paha tohtori Mustekala elokuvissa "Spider-Man 2 – Hämähäkkimies 2 ja ". Hän näytteli vuonna 2006 elokuvassa "Da Vinci -koodi" piispa Aringarosaa. Hän on myös näytellyt Horvathia elokuvassa "Noidan oppipoika". Vuonna 2014 Molina näytteli HBO:n televisioelokuvassa "The Normal Heart", josta hän sai Emmy-ehdokkuuden parhaasta miessivuosasta minisarjassa tai televisioelokuvassa. Yhdysvaltalaisessa sairaaladraamassa "Monday Mornings" hän näytteli ylilääkäri Harding Hootenia.
Molina oli naimisissa näyttelijä Jill Gascoinen kanssa vuosina 1986–2020 Gascoinen kuolemaan saakka. Gascoine sairasti alzheimeria ja asui vuodesta 2014 hoitokodissa. Molina on ollut naimisissa Jennifer Leen kanssa vuodesta 2021.