tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pelastuspartio Bernard ja Bianca

Pelastuspartio Bernard ja Bianca () on vuonna 1977 ensi-iltansa saanut Disneyn piirroselokuva kahdesta hiirestä. Bernard ja Bianca seikkailevat myös elokuvassa "Bernard ja Bianca Australiassa" (1990).
Juoni.
Bernard on ammatiltaan talonmies, joka toimii New Yorkin hiirten kansainvälisessä pelastuspartiossa. Pian pelastuspartion kokoukseen saapuu viehättävä unkarilainen hiiri Bianca, joka valitsee Bernardin mukaansa pelastamaan Penny-tyttöä. Madame Meduusa omistaa herra Nupin kanssa panttilainaamon New Yorkin Brooklynissa. Yhtenä päivänä Nuppi soittaa Medusalle kertoen Pennyn lähettäneen apua pullopostina. Medusa kuitenkin luulee puhelun alussa Nupin saaneen timantin käsiinsä ja suuttuu uutiset kuultuaan. Tämän jälkeen hän lentää seuraavalla lennolla Pirunpoukamaan.
Hiirten matka Pirunpoukamaan alkaa albatrossi-linnun selässä, ja hetkessä he ovatkin jo perillä.
He pelastavat Pennyn vanhasta jokilaivasta. Medusa haluaisi saada Pennyn vain kaivokseen hakemaan timanttia, Paholaisen silmää, jonka jälkeen hän ja Nuppi voisivat palauttaa Pennyn takaisin New Yorkiin orpokotiin. Kuitenkin kun Medusa saa timantin käsiinsä, hän ei toteuta lupaustaan vaan ompelee Paholaisen silmän Pennyn teddykarhun sisään ja aikoo pitää timantin kokonaan itsellään jättäen Nupin ja Pennyn yksin Pirunpoukamaan.
Bernard ja Bianca saavat apua lähellä asuvilta hiiriltä Elli-Maijalta ja Hectorilta.
He estävät Meduusan ahneet aikeet ja Meduusa jää yksin roikkumaan uponneen jokilaivan savupiipusta hiirten ja Pennyn ajaessa suokelkalla pois Pirunpoukamasta. Medusan lemmikkikrokotiilit Brutus ja Nero kyllästyvät Meduusan pomotteluun ja aikoivat lopussa syödä Meduusan. Herra Nuppi pääsee pakoon jokilaivasta tyhjin käsin. Paholaisen silmä saadaan lopussa lahjoitettua kansallismuseoon ja Pennyn suuri toive toteutuu: hän saa äidin ja isän. Myös Bernard ja Bianca saivat toisensa.
Ääninäyttelijät.
Elokuva dubattiin suomeksi vuonna 1997 videojulkaisua varten. Dubbauksen toteutti Tuotantotalo Werne ja sen ohjasivat Pekka Lehtosaari ja Ulla Renko. Laulujen suomenkieliset sanoitukset oli tehnyt Hector jo vuonna 1978 LP-levyllä julkaistua satukuunnelmaa varten, ja niitä käytettiin uudelleen myös vuoden 1997 dubbauksessa.
Vastaanotto.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Esko Rautakorpi piti "Pelastuspartion" alkuperäisäänin ja suomenkielisin tekstein varustettua VHS-julkaisua uudemman Disney-tuotannon parhaimmistona, eläväisenä ja hauskana. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
IT-porukka

IT-porukka () on brittiläinen tilannekomedia. Sarjaa käsikirjoittaa Graham Linehan ja sen pääosissa ovat Chris O’Dowd, Richard Ayoade ja Katherine Parkinson.
Sarjaa tehtiin neljä tuotantokautta ja yksi lisäjakso. Ensimmäinen jakso esitettiin Channel 4:lla 3. helmikuuta 2006, toinen tuotantokausi alkoi 24. elokuuta 2007, kolmas alkoi 21. marraskuuta 2008 ja neljäs 25. kesäkuuta 2010. Lisäjakso esitettiin 27. syyskuuta 2013.
Suomessa Yle TV2 on esittänyt sarjaa nimellä "IT-porukka". Sarjan toinen kausi esitettiin Suomessa 24. marraskuuta 2009 alkaen.
Juoni.
Sarja kertoo kahdesta ATK-asiantuntijasta, jotka työskentelevät suuressa fiktiivisessä lontoolaisyrityksessä Reynholm Industries. Roy on laiska ja työtävälttelevä sarjakuvaintoilija. Roylla on yllään jokaisessa jaksossa uusi, tietokoneaiheinen t-paita. Usein paidassa on kuvana hahmo tai tapahtuma jostakin vanhasta tietokonepelistä, kuten "Space Invaders". Maurice Moss eli Moss on kaksikosta nörtimpi. Moss on vielä Roytakin huonompi luomaan sosiaalisia yhteyksiä muihin työntekijöihin.
Ensimmäisessä jaksossa he saavat kellaritoimistoonsa uuden työntekijän. Denholm Reynholm, yhtiön johtaja, määrää uuden työntekijänsä Jenin alakertaan ATK-osaston johtajaksi. Jenillä ei ole kuitenkaan juuri minkäänlaisia tietoja tietotekniikasta, ja lopulta hänestä tuleekin osaston relationship manager (suhdetoiminnan johtaja). Jenin pahoihin tapoihin kuuluu valehteleminen, jonka vuoksi hän ajautuukin usein hyvin kiusallisiin tilanteisiin.
Näiden kolmen päähenkilön lisäksi johtaja Denholm Reynholm esiintyy 1. tuotantokauden lähes jokaisessa jaksossa. Hänen suuria tavoitteitaan on muun muassa stressin poisto koko yhtiöstä. Hän on muutenkin aina valmis tekemään mitä vain, että yhtiö olisi uusimpien trendien tasalla. Yhtiön johtajana toimii 2. ja 3. tuotantokaudella Denholmin poika Douglas Reynholm, joka astuu virkaan isänsä itsemurhan jälkeen.
Richmond Avenal on gootti, joka työskentelee myös kellarissa. Avenal oli kunnollinen työntekijä ja eräs Reynholmin suosikeista, kunnes hän ihastui Cradle of Filthin tuotantoon. Tämän jälkeen hän työskentelee omassa pimeässä toimistossaan, joskaan hän ei edes itse tiedä, mitä hän tekee työkseen.
Bernard ja Bianca Australiassa

Bernard ja Bianca Australiassa () on vuonna 1990 valmistunut 29. Walt Disneyn piirroselokuva. Elokuva on jatkoa elokuvalle "Pelastuspartio Bernard ja Bianca" (1977). Elokuva on ensimmäinen Disneyn piirroselokuva, joka tehtiin käyttämällä CAPS-tekniikkaa.
Juoni.
Juuri kun Bernard on kosimassa Biancaa, heille ilmoitetaan, että salametsästäjä on napannut Toni-nimisen pojan Australiassa. Kaksikko lähtee heti paikalle. He lentävät sinne albatrossilinnulla nimeltä Vilpuri, joka kiitoradalle laskeutuessaan loukkaa selkänsä. Hänet viedään sairaalaan, mutta Bernard ja Bianca lähtevät Tonin jäljille apunaan paikallinen hiiri Jake. Bernard yrittää kosia Biancaa matkan aikana, mutta esteitä tulee. Sitä paitsi hänestä tuntuu, että Jake tulee liian lähelle Biancaa.
Samaan aikaan Tonin kaapannut metsästäjä nimeltään McLeach ja tämän apulaislisko Jonna vievat Tonin kaappaamiensa eläinten joukkoon ja koettavat keksiä, miten saisivat pojan paljastamaan kultaisen kotkan olinpaikan. Eläinystäviensä kanssa Toni yrittää pakoon mutta epäonnistuu. McLeach päästää pojan menemään sanoen, että joku jo tappoi linnun, sääli vain sen munia, eiväthän ne selviä ilman emoa. Toni lähtee suojelemaan munia tietämättä, että McLeach ja Jonna ovat valehdelleet ja seuraavat häntä nyt.
Bernard, Bianca ja Jake lähtevät varoittamaan Tonia, mutta liian myöhään, lintu ehdittiin jo kaapata. Samaan häkkiin joutuivat myös Toni, Jake ja Bianca, Bernard putosi kyydistä ja päätti pelastaa munat ennen kuin Jonna söisi ne. Parantunut Vilpuri saapui paikalle juuri sopivasti munia hautomaan -vastahakoisesti tietysti. Sillä aikaa Bernard lähti pelastamaan ystäviään ja loppujen lopuksi hän saa kuin saakin kosittua Biancaa.
Vastaanotto.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Olavi Similä piti Disney-tuotantoa melskeisenä mutta laadukkaana, hahmoja hieman liian söpöinä ja suomalaisäänitystä kohtuullisena. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Taneli Kuusisto

Taneli Kuusisto (19. kesäkuuta 1905 Helsinki – 30. maaliskuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, pianisti, urkuri, ja kuoronjohtaja.
Ura.
Kuusisto syntyi Helsingissä, tuli ylioppilaaksi Savonlinnan lyseosta vuonna 1923, opiskeli Helsingin yliopistossa ja suoritti vuonna 1928 filosofian kandidaatin tutkinnon ja sai vuonna 1936 filosofian maisterin arvon. Helsingin konservatoriossa häntä opettivat vuosina 1923–1935 Ilmari Hannikainen, Erkki Melartin ja Elis Mårtenson. Hän suoritti sävellys-, piano ja urkudiplomin vuosina 1935–36 ja opiskeli sävellystä myös Pariisissa, Leipzigissa ja Stuttgartissa.
Kuusiston varhaiset pianokappaleet ja yksinlaulut syntyivät Aleksandr Skrjabinin vaikutuksen alaisina (mm. "Kuusi lyijykynäpiirrosta" op. 1). Pianolle sävelletty C-duuri-sonatiini (1933) heijasteli uusbarokkisia vaikutteita. Suurimuotoisiin teoksiin kuuluva sinfoninen balladi "Laatokka" (1944) heijastelee sotavuosien kansallista ilmapiiriä. "Toccata" orkesterille (1953) viittaa aikakauden Béla Bartók -vaikutteisiin. Hänen kamarimusiikkiteoksistaan mainittakoon Viulusonaatti (1936), Trio huilulle, viululle ja alttoviululle (1953). Hänen tunnetuin sävellyksensä on Uuno Kailaan runoon vuonna 1939 sävelletty kuorolaulu Suomalainen rukous (Siunaa ja varjele meitä), joka päätyi vuoden 1982 uudistettuun virsikirjaan virreksi 584. Hän sävelsi myös elokuvamusiikkia, mm. F.E. Sillanpään romaaniin perustuvaan elokuvaan Ihmisiä suviyössä. Hänen tuotantoonsa kuuluu suuri määrä kuoro- ja 1932 (mm. laulusarjat "Keväästä kesään", "Saunakamari)," urkuteoksia, kantaatteja (mm. "Saimaan helmi" Lappeenrannan kaupungin 300-vuotisjuhlaan 1949).
Kuusisto toimi vuosina 1936–1939 Suomalaisen Oopperan kuoronjohtajana. Hän toimi Töölön seurakunnan urkurina vuodet 1943–1963. Vuodet 1948–1955 hän opetti Sibelius-Akatemian kirkkomusiikkiosastolla liturgista urkujensoittoa ja urkumusiikin historiaa. Kirkkomusiikkiosaston johtajana hän oli 1955–1957, Sibelius-Akatemian vararehtorina 1956–1959 ja rehtorina 1959–1971. Opetustyö jätti säveltämisen taka-alalle, mutta musiikkikirjoittajan ura jatkui tuotteliaana; hän kirjoitti muun muassa arvosteluja "Uuteen Suomeen" (1952–1956). Nils-Eric Ringbomin väitöskirja "Über die Deutbarkeit der Tonkunst" (1955) sai alkunsa Kuusiston ja Ringbomin keskusteluista. Vuonna 1965 Kuusisto julkaisi kirjoituskokoelman "Musiikkimme eilispäivää".
Kuusisto palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1950. Vuonna 1959 hän sai professorin arvonimen. Teologian kunniatohtoriksi hänet vihittiin Helsingissä vuonna 1967.
Kuusisto oli omalta merkittävältä osaltaan luomassa Viipurin Lauluveikkojen pääkaupunkilaista henkeä. Kuusisto toimi kuoron laulunjohtajana 1945–1951, ja hänet kutsuttiin kuoron kunniajäseneksi vuonna 1992.
Kuusisto kuoli Helsingissä vuonna 1988.
Vuonna 2009 mieskuoro Laulu-Miehet julkaisi 95-vuotisjuhlakonsertissaan Taneli ja Ilkka Kuusiston mieskuoromusiikkia sisältävän tallenteen "Kuusisto".
Taneli Kuusiston puoliso oli laulajatar, hammaslääkäri Taimi Helmi Kyllikki o.s. Waltonen (1901–2000). Taneli Kuusisto oli professori Irmeli Niemen, Tuulikki Närhinsalon ja Ilkka Kuusiston isä sekä Pekka ja Jaakko Kuusiston isoisä.
Astrid Lindgrenin muistopalkinto

Astrid Lindgrenin muistopalkinto eli Alma-palkinto ("Litteraturpriset till Astrid Lindgrens minne", "The Astrid Lindgren Memorial Award") on maailman suurin lasten- ja nuortenkirjallisuuden palkinto, jonka perusti Ruotsin hallitus vuonna 2002.
Kielestä ja kansalaisuudesta riippumaton palkinto jaetaan vuosittain yhdelle tai useammalle henkilölle. Palkinnon perusteissa korostetaan korkeatasoista taiteellista laatua sekä Astrid Lindgrenin humanistista näkökulmaa. Palkintosumma on 5 miljoonaa Ruotsin kruunua.
Ilkka Kuusisto

Ilkka Taneli Kuusisto (26. huhtikuuta 1933 Helsinki – 20. helmikuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä. Hän valmistui kanttori-urkuriksi 1954 ja musiikinopettajaksi 1958 Sibelius-Akatemiasta. Sävellystä hänelle opettivat muun muassa Aarre Merikanto ja Nils-Eric Fougstedt. Vuonna 1992 Kuusistolle myönnettiin professorin arvonimi.
Ura.
Kuusisto toimi Yleisradion apulaismusiikkipäällikkönä 1960–1963, Meilahden seurakunnan kanttori-urkurina 1963–1972 ja Suomen Kansallisoopperan pääjohtajana 1984–1992. Lisäksi hän toimi Suomen Kansallisoopperan kuoronjohtajana 1963–1965, Helsingin kaupunginteatterin kapellimestarina 1965–1968 ja 1971–1975, Musiikki-Fazerin taiteellisena johtajana 1982–1984, Klemetti-opiston rehtorina 1969–1971, Radion sinfoniakuoron johtajana 1968–1977 ja Sibelius-Akatemian lehtorina 1975–1984.
Vuonna 1969 tehtiin Ylelle tv-ohjelma, jossa jazzpianistilegenda Bill Evans trionsa kanssa soittaa Kuusiston olohuoneessa kolme kappaletta. Haastattelijana ohjelmassa toimii Erkki Toivanen.
Kuusisto sävelsi muun muassa oopperoita, kuten "Muumiooppera" (1974), "Pierrot ja yön salaisuudet" (1991) ja "Miehen kylkiluu" (1977). Hänen säveltäjäntyölleen oli ominaista musiikillisten raja-aitojen ylittäminen.
Mieskuoro Laulu-Miehet julkaisi 95-vuotisjuhlakonsertissaan vuonna 2009 Taneli ja Ilkka Kuusiston mieskuoromusiikkia sisältävän tallenteen "Kuusisto".
Muistelmissaan "Sävelten siivilä" Ilkka Kuusisto tiivisti säveltämistään seuraavasti:"Olen eklektikko, joka tekee käyttömusiikkia – siis sellaista musiikkia, jota voi käyttää."Ilkka Kuusisto oli säveltäjä Taneli Kuusiston poika. Hän oli kahden tyttären sekä Jaakko ja Pekka Kuusiston isä. Hänen sisariaan ovat edesmennyt professori Irmeli Niemi ja intendentti, musiikkitoimittaja Tuulikki Närhinsalo.
Kuusisto on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Shannon Elizabeth

Shannon Elizabeth Fadal (s. 7. syyskuuta 1973 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän tuli tunnetuksi vuonna 1999 "American Pie" -elokuvan myötä.
Hänen vanhempansa ovat Gerald Edward Fadal ja Patricia Dianne Abbott. Hän kasvoi Wacossa, Texasissa. Lukiossa Elizabeth oli kiinnostunut tenniksestä ja ajatteli jopa alkavansa ammattilaiseksi. Hän myös työskenteli mallina ennen elokuvauraansa. Vuoden 1999 elokuussa hän poseerasi alasti "Playboylle".
Elizabethilla oli suhde Joseph D. Reitmanin kanssa kymmenen vuoden ajan, joka sisälsi kolme vuotta avioliittoa. Pari kuitenkin erosi maaliskuussa 2005.
Pokerinpelaajana.
Shannon Elizabeth pelaa aktiivisesti pokeria. Tammikuussa 2006 hän voitti Caesar's Palacen New Year's Eve -pokeriturnauksen ja sijoittui neljänneksi National Heads-Up Poker Championship -kaksinpeliturnauksessa. Vuoden 2006 World Series of Pokerissa (WSOP) hän saavutti kolme rahasijaa. Elizabeth edustaa Full Tilt Poker -nettipokerihuonetta. Elokuussa 2007 hänen pokeriuransa turnausansiot ylittivät 135 000 dollaria.
Harri Wessman

Harri Kristian Wessman (s. 29. maaliskuuta 1949 Helsinki) on suomalainen säveltäjä ja musiikkikriitikko. Hän opiskeli vuosina 1967–1973 Helsingin yliopistossa ja vuosina 1973–1978 Sibelius-Akatemiassa. Jo sitä ennen hän oli saanut sävellyksessä yksityisopetusta Joonas Kokkoselta.
Wessman on säveltänyt muun muassa soolopianolle, kamarimusiikkiyhtyeelle, sinfoniaorkesterille, jousiorkesterille ja kuorolle.
Harri Wessman näytteli pianistia elokuvassa Huomenna. Hän myös sävelsi, sovitti ja sanoitti elokuvaan kappaleen Utsom un.
Wessmanille myönnettiin valtion taiteilijaeläke 2013.
La clemenza di Tito

La clemenza di Tito, KV 621 () on Wolfgang Amadeus Mozartin säveltämä kaksinäytöksinen ooppera, joka jäi hänen viimeisekseen.
Oopperan synty.
Mozart sävelsi "Tituksen" tilaustyönä — Salierin kieltäydyttyä tilauksesta kiireisiinsä vedoten — keisari Leopold II:n kruunajaisiin Böömin kuninkaaksi Prahassa 1791. Kiireen takia hän viimeisteli sitä vielä vaunuissa matkalla Wienistä Prahaan. Osan oopperan secco-resitatiivijaksoista sävelsi Mozartin oppilas Franz Xaver Süssmayr.
Sulasol

Sulasol ry eli Suomen Laulajain ja Soittajain Liitto on vuonna 1922 perustettu suomalainen harrastemusiikkijärjestö. Järjestöön kuuluu noin 300 kuoroa ja orkesteria, joiden kautta Sulasolilla on noin 9 000 henkilöjäsentä. Sulasolin piirissä toimii kuusi musiikinalakohtaista erikoisliittoa: Suomen Mieskuoroliitto, Suomen Naiskuoroliitto, Nuorten Kuoroliitto, Rytmisen kuoromusiikin liitto, Sekakuoroliitto ja Soitinmusiikkiliitto. Lisäksi Sulasolin piirissä toimii 17 itsenäistä alueellista piirijärjestöä.
Sulasolin keskeisenä tavoitteena on musiikin harrastamisen mahdollisuuksien edistäminen ja musiikinharrastajien edunvalvonta. Järjestö koordinoi koulutustoimintaa, järjestää musiikkijuhlia sekä julkaisee neljä kertaa vuodessa ilmestyvää jäsenlehteä, jonka levikki on noin 10 800 kappaletta. Lisäksi Sulasol on Suomen aktiivisin kuoromusiikin kustantaja ja välittäjä.
Sulasolin puheenjohtaja on Tomi-Pekka Niukkanen, taiteellinen johtaja Paavo Hyökki ja toiminnanjohtaja Aino Herranen.
Sulasol on järjestänyt valtakunnallisia laulu- ja soittojuhlia vuodesta 1934 alkaen. Nykyisin juhlat järjestetään viiden vuoden välein. Edelliset laulu- ja soittojuhlat järjestettiin Kuopiossa 7.–10. kesäkuuta 2012, Hämeenlinnassa 12.–14. toukokuuta 2017 ja Jyväskylässä 9.–12. kesäkuuta 2022.
Astrid Lindgren -palkinto

Astrid Lindgren -palkinto () on ruotsalainen kirjallisuuspalkinto, jonka perusti kustannusyhtiö Rabén &amp; Sjögren 14. marraskuuta 1967 Astrid Lindgrenin 60-vuotissyntymäpäivän kunniaksi. Palkinto jaetaan vuosittain lasten- ja nuortenkirjallisuuden parissa ansioituneelle kirjailijalle. Vuodesta 2017 palkinnon arvo on ollut 100 000 kruunua.
Palkitut.
Lähde
Konvektiopilvi

Konvektiopilvi on pilvi, joka syntyy konvektion vaikutuksesta eli paikallisten nostevoimien kiihdyttäessä ilmaa suppeilla alueilla. Konvektiopilviin kuuluvat kumpupilvi ja kuuropilvi.
Nostevoimat syntyvät lämpötilaeroista, joita aiheuttavat ilmakerroksen alaosan lämpeneminen, yläosan jäähtyminen, ehdollisesti epävakaan kerroksen pakotettu nousuliike tai kyllästystilan saavuttaminen.
Vesikontiaiset

Vesikontiaiset eli vesimaamyyrät (Desmanini) on kontiaisten eli maamyyrien heimoon kuuluva tribus. Sitä on aiemmin pidetty myös alaheimona (Desmaninae) tai omana heimonaan (Desmanidae). Siihen kuuluu kaksi lajia, jotka ovat kookkaimpia nykyisin elävistä kontiaisista. Molemmat lajit elävät vedessä ja kaivavat tunnelinsa jokien törmille.
Vesikontiaiset ovat sopeutuneet vesielämään. Niiden kuono on litteä ja raajoissa on räpylät. Lisäksi lajeilla on pitkä häntä ja vettä hylkivä turkki.
Tribukseen kuuluvat seuraavat suvut ja lajit:
Lajeista pyreneidenvesikontiainen elää nimensä mukaisesti Pyreneiden niemimaalla ja venäjänvesikontiainen lähinnä Venäjän Euroopan puoleisissa osissa sekä Ukrainassa ja Kazakstanissa Donin, Volgan ja Uraljoen varsilla. Venäjänvesikontiaista on lisäksi istutettu turkiseläimeksi Euroopan Dneprille.
Suvasvesi

Suvasvesi on Vuoksen vesistöön kuuluva järvi entisessä Itä-Suomen läänissä Pohjois-Savon maakunnassa Kuopion ja Leppävirran alueella. Järvi on osa Iso-Kallaa. Suvasvesi koostuu kahdesta avoselästä: Kukkarinselästä pohjoisessa ja Haapaselästä etelässä. Näitä kahta selkää erottaa saariryhmä. Suvasvedellä on kokonaisuudessaan 688 saarta. Suvasveden alue on pinta-alaltaan 234 neliökilometriä. Kukkarinselkä on epätavallisen syvä Suomen mittakaavassa, sillä se on syvimmässä kohdassaan 89,6 metriä syvä. Suvasvesi on Päijänteen (95,3 m) ja Inarijärven (91,8 m) jälkeen Suomen kolmanneksi syvin järvi. Suvasvesi on myös Kallaveden reitin kauneudestaan kuulun itäisen laskuhaaran eli Heinäveden reitin alkupää. Se rajoittaa koillisesta Suomen suurinta saarta Soisaloa.
Vuonna 2001 Kukkarinselältä löydettiin meteoriittitörmäyksessä syntyviä pirstekartioita, mikä teki siitä Suomen kuudennen tunnetun törmäyskraatterin. Kraatteri, joka myös yleisimmin tunnetaan nimellä Suvasvesi North, sijaitsee keskellä Kukkarinselkää ja on noin 3,5 kilometriä halkaisijaltaan. Kraatterin ikä tunnetaan nykyisinkin huonosti: se on arviolta 240–780 miljoonaa vuotta. Haapaselkä muistuttaa pohjoista osaa ja sen on myös oletettu olevan törmäyskraatteri. Se tunnetaan myös nimellä Suvasvesi South -kraatteri. Se on samankokoinen kuin Kukkarinselän kraatteri, mutta sen ikää ei ole vielä määritetty. Se saattaa liittyä Suvasveden pohjoiseen kraatteriin, mikä tekisi Suvasveden rakenteesta erittäin harvinaisen kaksoistörmäyskraatterin.
Suvasvesi ja erityisesti sen Einesalon saari on tunnettu kirjailija Martti Merenmaan työskentelypaikkana ja esiintyy hänen tuotannossaan.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Haukiveden–Kallaveden alueen (04.2) Kallaveden alaosan alueella (04.27), jonka Suvasveden alueeseen (04.273) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 81,7 metriä mpy.
Boksitogorsk

Boksitogorsk () on kaupunki ja kunnallispiirin hallintokeskus Venäjän Leningradin alueen itäosissa Boksitogorskin piirissä. Kaupunki sijaitsee 206 kilometriä Pietarista itään pienen Pjardomljajoen () varrella, joka Laatokkaan laskevan Säsjoen sivujoki. Asukkaita kaupungissa oli 16 593 (vuonna 2010, asukkaita koko kunnallispiirissä 53 469).
1500-luvulla seudulla sijaitsi Pjardomin pogosta. Nykyinen kaupunki on saanut alkunsa bauksiittiesiintymien yhteyteen vuonna 1929 syntyneestä Boksityn taajamasta. Vuonna 1935 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen nimellä Boksitorgorsk. Vuonna 1950 siitä tuli kaupunki ja vuonna 1952 samannimisen piirin keskus.
Lähellä sijaitsevien bauksiittiesiintymien mineraali jalostetaan Rusal-konserniin kuuluvassa alumiinitehtaassa kaupungin lounaisosissa. Kaupungissa on myös kemian tehdas, betonirakennetehdas ja elintarviketeollisuutta. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo.
Boksitogorskiin johtaa sivuraide pohjoisesta Pietarin ja Vologdan välisen rautatien Bolšoi Dvorin asemalta, mutta sitä käytetään lähinnä tavaraliikenteeseen. Noin 11 kilometriä kaupungista pohjoiseen kulkee Uuden Laatokan ja Vologdan välinen maantie (A-114), jonne on kaksi erillistä tieyhteyttä Boksitogorskista.
Taivalkosken rautatieasema

Taivalkosken rautatieasema () on Suomen rataverkon entinen liikennepaikka Taivalkosken kunnassa Koillismaalla. Liikennepaikan etäisyys Helsingin rautatieasemalta on 814,7 kilometriä mitattuna Pieksämäen ja Kontiomäen rautatieaseman kautta. Liikennepaikka oli rataosan Kontiomäki–Taivalkoski pohjoinen pääteasema.
Historia.
Liikennepaikka avattiin yleiselle liikenteelle 1. joulukuuta 1961, kun Iijoen ylittävä rautatiesilta ja sen myötä rataosuus Taivalvaarasta Taivalkosken kirkonkylälle otettiin käyttöön.
Ensimmäisen kerran liikennepaikka lakkautettiin 15. heinäkuuta 1982 yhtä aikaa henkilöliikenteen lakkauttamisen kanssa, mutta se avattiin uudelleen tavaraliikenteelle 17. marraskuuta 1982. Liikennepaikka lakkautettiin toistamiseen 9. tammikuuta 2005.
Käytännössä liikennepaikka on ollut vailla kaupallista liikennettä 4. elokuuta 2004 alkaen, kun Pesiökylän ja Taivalkosken välinen rataosuus suljettiin liikenteeltä liikennöintikelvottomana kunnossapidon puutteen vuoksi.
Ämmänsaaren rautatieasema

Ämmänsaaren rautatieasema () on lakkautettu Suomen rataverkon liikennepaikka Suomussalmella kunnan keskustaajamassa, ja se oli rataosuuden pääteliikennepaikka. Liikennepaikan etäisyys Helsingin rautatieasemalta on 750,5 kilometriä. Rautatieasema on asuttu.
Ämmänsaaren liikennepaikalla liikennöitiin ainoastaan tavaraliikennettä. Liikennepaikka oli miehittämätön, ja liikenteenohjaus tapahtui Oulun rautatieasemalla sijaitsevasta liikenteenohjauskeskuksesta käsin. Sähköisiä turvalaitteita ei ole.
Historia.
Kun Taivalkosken–Kontiomäen rata rakennettiin, rakennettiin myös lyhyt sivurata Pesiökylästä Ämmänsaareen. Rautatien päätekohta ja Ämmänsaaren rautatieasema sijaitsevat Emäjoen pohjoisrannalla, Valkeaisjärven etelärannalla.
Liikennepaikka avattiin kaupalliselle liikenteelle 1. joulukuuta 1955. Henkilöliikenne lakkautettiin 22. toukokuuta 1966.
Liikenne Ämmänsaareen loppui 2. lokakuuta 2023, kun Pesiökylä–Ämmänsaari-rataosa suljettiin uuden puuterminaalin valmistuttua Pesiökylään. Viimeinen radalla liikkunut yksikkö oli Meeri-radantarkastusvaunu 29. syyskuuta 2023.
Päästäismaamyyrät

Päästäismaamyyrät (Uropsilinae) on yksi kontiaisten eli maamyyrien heimon kolmesta alaheimosta. Siihen kuuluu vain yksi suku "Uropsilus" ja siihen neljä kaakkoisaasialaista vuoristometsien lajia. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus alaheimon uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on "kiinanpäästäiskontiaiset".
Päästäismaamyyrät eivät muistuta ulkonäöltään kovinkaan paljon muita kontiaisia, vaan enemmänkin päästäisiä. Niillä on pitkä kuono sekä pitkä ja ohut häntä. Päästäismaamyyrät ovat ainoat heimonsa lajeista, jolla on näkyvät ulkokorvat. Niiden raajat eivät sovellu kaivamiseen.
Kööpenhaminan eläintarha

Kööpenhaminan eläintarha on Tanskassa, Kööpenhaminassa sijaitseva eläintarha, jonka on suunnitellut Niels Kjærbølling. Eläintarha avattiin vuonna 1859, joten se on yksi maailman vanhimmista eläintarhoista.
Nykyään siellä asuu esimerkiksi kirahveja, norsuja, sarvikuonoja, merileijonia ja paljon erilaisia kilpikonnia. Kaikkiaan eläintarhassa elää noin 3000 eläintä noin 264 lajista.
Yhdysvaltain 101. maahanlaskudivisioona

101. maahanlaskudivisioona (, Screaming Eagles) on Yhdysvaltain asevoimien maahanlaskudivisioona. Se oli toisen maailmansodan aikana kuuluisa Normandian maihinnoususta ja Ardennien taistelusta. Divisioona on sijoitettu Kentuckyyn Fort Campbellin tukikohtaan.
Historia.
101. maahanlaskudivisioona niitti toisessa maailmansodassa mainetta osallistumalla Normandian maihinnousuun 6. kesäkuuta 1944. Divisioona pudotettiin Viervillen ympärille. Divisioona levisi pitkin Normandiaa. Se eteni Ranskasta Belgiaan, Alankomaihin ja lopulta Etelä-Saksaan.
Ardennien taistelun aikana 101. divisioona oli yksi harvoista joukoista, joita voitiin käyttää saksalaisten etenemisen pysäyttämiseen, ja se siirrettiin 19. joulukuuta 1944 aamulla tärkeään tiestön solmukohtaan Bastognen kaupunkiin, jossa divisioona piti puolensa koko taistelun ajan. Sitä huollettiin ilmasta, kunnes panssarijoukot avasivat jälleen tien kaupunkiin 26. päivä.
Saksan antautuessa 8. toukokuuta 1945 divisioonan miehiä oli muun muassa Berchtesgadenissa Baijerin Alpeilla. Divisioona osallistui Itävallan miehitykseen sodan jälkeen. Yhtymän siirtämistä Tyynellemerelle suunniteltiin, mutta Japani antautui 15. elokuuta 1945 ennen suunnitelman toteuttamista.
Balboa (tanssi)

Balboa on swing-tanssi joka syntyi 1920-luvulla. Toisin kuin muita swing-tansseja, Balboa tanssitaan tanssiotteessa tiiviissä vartalokontaktissa, jossa vartalot koskettavat toisiaan reidestä rintaan asti. 
Balboan perusta on sen verran yksinkertainen, että sitä voidaan tanssia myös hyvin nopeatempoiseen musiikkiin. Sitä voidaan kuitenkin tanssia myös hitaaseen musiikkiin, jolloin jää luonnollisesti enemmän aikaa tarkalle jalkatyölle ja erilaisille muunnelmille.
Tyypit.
Balboa syntyi, kun tanssipaikat alkoivat olla ylikansoitettuja, ja parista irtautumiseen ei enää ollut kunnolla tilaa. Balboa on hyvin sisäänpäin kääntynyt tanssi, suuri osa liikkeestä tapahtuu polvien alapuolella. 
Balboasta on kaksi hyvin erilaista muotoa:
Perusaskel.
Balboan perusaskel koostuu periaatteessa kahdesta two-step -askelesta peräkkäin, jotka otetaan "shufflaamalla" jalkoja. Kenkien tulee tästä syystä olla riittävän liukkaat jotta tanssiminen yleensä onnistuu – viejä voi käyttää esimerkiksi nahkapohjaisia tanssikenkiä seuraajan usein käyttäessä korkokenkiä.
Historia.
Balboa syntyi eteläisessä Kaliforniassa 20-luvulla ja sen suosio kasvoi jatkuvasti toiseen maailmansotaan asti. Balboa sai nimensä Newport Beachissa, Kaliforniassa sijaitsevan Balboa Peninsulan mukaan, jossa se keksittiin. Sen uskotaan saaneen alkunsa Balboa Pavilionissa Newport Beachissa.
Los Angelesissa on aina ollut pieni, aktiivinen Balboa-yhteisö. Nykypäivänä Balboa leviää maailmanlaajuisesti.
Doverinsalmi

 
Doverinsalmi tai Calais’nsalmi (, ) on Englannin kanaalin kapein kohta. Lyhin etäisyys Englannin ja Ranskan rannikoiden välillä on noin 33 kilometriä Doverista Cap Gris-Nez’hen. Doverinsalmi on maailman vilkkaimpia laivareittejä. Sen kautta kulkee päivittäin 400 laivaa. Salmen poikki kulkenut vilkas autolauttaliikenne taas on vähentynyt salmen alittavan Kanaalitunnelin käyttöönoton jälkeen 1994.
Doverinsalmen geologia.
Doverinsalmen kohdalla oli kvartäärikauden aikana vielä liitukivestä muodostunut kannas joka yhdisti Englannin Manner-Eurooppaan. Jääkauden aikana 425 000 vuotta sitten jäätikön edustalla Pohjanmeren eteläosan paikalla oli suuri järvi johon jäätiköiden sulamisvedet laskivat. Järven täyttyessä vedet murtautuivat lopulta kannaksen läpi. Eroosio kulutti jäljelle jäänyttä kannasta kohdista joihin syntyi putouksia. Niiden alapuolelle syntyi kilometrien pituisia noin sata metriä leveitä kuoppia joita Kanaalitunnelia rakennettaessa piti kiertää.
Doverinsalmen laivaliikenne.
Doverinsalmessa on pakollinen ilmoittautuminen. Salmeen saapuvien yli 300 bruttotonnin alusten on ilmoittauduttava joko Dover MRCC:lle ("South West Lane") tai CROSS Gris Nezille ("North East Lane") ennen palvelualueelle saapumista. Palvelualue kattaa 65 kilometrin pituisen Doverin salmessa. Idässä se rajoittuu North Forelandin majakasta Ranskan ja Belgian väliselle rajalle. Lännessä se kulkee Royal Sovereign majakan ja Bassurellen hiekkasärkän valopoijun linjalla. Laivaliikenne salmessa on erotettu niin, että itään kulkevat laivat käyttävät kanaalin Ranskan puolta ja länteen kulkevat Britannian puolta.
H. Robert Horvitz

Howard Robert Horvitz (s. 8. toukokuuta 1947) on yhdysvaltalainen biologi, joka löysi kaksi ensimmäistä solukuolemaan liittyvää geeniä. Massachusettsin teknillisessä korkeakoulussa (MIT) työskennellessään hänen tutkimustensa perusteella selvisi, että yhdellä sukkulamadon solukuolemageenillä on identtinen vastineensa ihmisessä. 
Horvitz on saanut Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 2002 yhdessä Sydney Brennerin ja John E. Sulstonin kanssa.
Eurooppatie E6

E6 on eurooppatie, joka kulkee Ruotsin Trelleborgista Norjan Kirkkoniemeen. Tien pituus on 3 120 kilometriä, josta 2 630 kilometriä Norjassa. Se on selvästi Norjan pisin tieosuus.
Lähes koko Ruotsin-puoleinen osuus on moottoritietä, ja moottoritie on rakenteilla koko matkalle Malmöstä Osloon asti. Oslosta moottoritietä on Oslon lentoasemalle asti, mutta sen pohjoispuolella ei juuri lainkaan.
Reitti.
Trelleborg – Malmö – Helsingborg – Halmstad – Kungsbacka – Göteborg – Uddevalla – Strömstad – Halden – Sarpsborg – Fredrikstad – Moss – Oslo – Hamar – Lillehammer – Dombås – Oppdal – Støren – Trondheim – Stjørdal – Steinkjer – Grong – Mosjøen – Mo i Rana – Rognan – Fauske – Straumen – Ulvsvåg – Bognes – "autolautta" – Skarberget – Narvik – Bjerkvik – Setermoen – Andselv – Storsteinnes – Nordkjosbotn – Yykeänperä (Skibotn) – Nordreisa – Talvik – Alattio – Skaidi – Korpivuono – Lemmijoki – Kaarasjoki – Teno – Vuonnabahta – Kirkkoniemi.
Reittikuvaus.
Tie alkaa Trelleborgista Ruotsin eteläkärjestä, ja yhtyy Malmössä Tanskan poikki kulkevaan E20-tiehen. Helsingborgissa tie kulkee jonkin matkaa yhdessä E4-tien kanssa, joka kulkee Tukholman kautta Pohjanlahden länsirannikolle ja sitä pitkin Tornioon.
Göteborgissa E6 alittaa Götajoen tunnelissa ja siellä myös E20 kääntyy kohti Tukholmaa. Tie ylittää Norjan ja Ruotsin rajan Svinesundissa vuonna 2005 valmistunutta siltaa pitkin. Tie risteää Oslon tuntumassa E18-tien kanssa, joka kulkee Norjan etelärannikolta Tukholmaan.
Oslosta tie kulkee pitkän matkan sisämaassa Lillehammerin kautta aina Trondheimiin asti, jossa eroavat E39-tie Norjan länsirannikkoa pitkin Bergeniin ja pian sen jälkeen E14-tie Ruotsin Sundsvalliin. Trondheimistä tie kulkee meren ja Ruotsin rajan välisellä kapeahkolla alueella pohjoiseen. Mo i Ranassa eroaa E12-tie Ruotsin Uumajaan.
Mo i Ranan ja Narvikin välillä on E6:n ainoa lauttaosuus, Bognes–Skarberget. Norjan läpi pituussuunnassa ajettaessa lauttaa on mahdoton välttää.
Narvikissa tie kulkee kappaleen matkaa E10-tien kanssa, joka tulee Ruotsin Luulajasta ja jatkuu Lofooteille Ån kylään. Omasvuonossa taas on yhteinen osuus E8-tien kanssa, joka kulkee Tromssasta Turkuun.
Tie kulkee rannikkoa myötäillen Alattioon ja Porsankiin, josta se taas kääntyy sisämaahan Kaarasjoelle; tästä se kulkee Tenojoen rantaa pitkin, Suomen rajaa myötäillen Tana bruhun. Tenon ja Uuniemen kunnissa tie kulkee yhdessä E75-tien kanssa, joka kulkee Sitiasta Helsingin kautta Vuoreijaan. Uuniemeltä tie kulkee Varanginvuonon karuissa maisemissa Kirkkoniemeen asti, jonne se lopulta päättyy. Kirkkoniemestä lähtee E105-tie Murmanskin kautta Ukrainan Jaltalle.
Baari (liike)

Baari on juomia ja virvokkeita tarjoava ravintola tai ravintolan osa, jossa istutaan korkean myyntipöydän (baaritiskin) ääressä. Tavallisesti baarissa myydään ja tarjoillaan juomia heti nautittavaksi. Baarit eroavat alkoholimyymälöistä, joissa juomia myydään muualla nautittavaksi. Usein baari on osa ruokaravintolaa tai hotellien aulan yhteydessä. Baareissa työskentelee baarimestareita ja tarjoilijoita. 
Alkoholilaki uudistui keväällä 2018, jolloin aiemmin käytössä ollut lupien jaottelu kolmeen eri luokkaan poistui. Aiemmin Suomessa alkoholitarjoilu jaoteltiin kolmeen luokkaan (suluissa puhekielen ilmaisut): 
Suomessa sanaa ”baari” on käytetty myös pienestä kahvilasta tai ruokalasta, jollaisia ovat olleet esimerkiksi Matkahuollon ja huoltamoiden kahvilat sekä Valion jäätelöbaarit. Perinteisesti baareissa saattoi olla keskiolut-lupa ja varsinaisissa ravintoloissa A-lupa. Vastaava tarjonta ulkomaisissa ravintoloissa on ollut kahviloissa. Nykyisin sanalla saatetaan tarkoittaa myös yökerhoa tai pubia.
Savuttomat baarit.
Tupakoinnin torjunnassa on kiinnitetty huomiota siihen, että Suomessa tupakointi on edelleen sallittua ravintoloiden sisätiloissa olevissa tupakointitiloissa. Maailman terveysjärjestön tupakoinnin torjuntaa koskevan puitesopimuksen toimintaohjeissa sopimuksen jäsenmaita kehotetaan luomaan lainsäädännön keinoin täysin savuttomia ympäristöjä, joissa ei ole erillisiä tupakointitiloja. Tupakointikieltoa on vaadittu laajennettavaksi ravintoloiden terasseille ja sisäänkäyntien lähelle. Ravintoloitsijalla on mahdollisuus itse kieltää terassilla tupakoiminen. Savuttomuus voi olla ravintolalle kilpailuvaltti.
Melu.
Baareissa soiva kovaääninen musiikki lisää ja vauhdittaa alkoholin juontia, mihin lienee yhtenä syynä taustamelun haitallinen vaikutus sosiaaliseen vuorovaikutukseen.
Useissa baareissa on vaarallisen korkea melutaso. Melun rajana pidetään 85 desibelin keskiarvoa. Kuulovaurio voi syntyä jo 15 minuutin oleskelusta 100 desibelin äänenvoimakkuudessa ilman korvien suojausta. Näin korkea melutaso on useissa karaokeravintoloissa.
Maailman shakkiliitto

Maailman shakkiliitto (lyh. FIDE &lt; ) on shakin kansainvälinen kattojärjestö.
FIDE perustettiin Pariisissa 20. heinäkuuta 1924. Sen latinankielinen motto on "Gens una sumus", joka tavallisesti suomennetaan ”Olemme yhtä perhettä” tai ”Olemme yhtä kansaa”. FIDEn presidenttinä on vuodesta 2018 ollut venäläinen Arkadi Dvorkovitš.
Historia.
FIDEllä ei ollut alkuaikoinaan juurikaan vaikutusvaltaa. Tämä johtui suurimmaksi osaksi siitä, että Neuvostoliitto kieltäytyi liittymästä FIDEn jäseneksi, koska se katsoi shakin ja politiikan olevan vahvasti kytköksissä toisiinsa. Suuri muutos tapahtui, kun shakin maailmanmestari Aleksandr Alehin kuoli vuonna 1946. FIDE organisoi tällöin turnauksen, jonka piti selvittää kuka olisi seuraava shakin maailmanmestari. Neuvostoliitto liittyi tällöin FIDEn jäseneksi osallistuakseen tähän turnaukseen. Turnaus järjestettiin vuonna 1948, ja sen voitti Mihail Botvinnik.
Vuoden 1948 shakin maailmanmestaruusturnauksesta lähtien vuoteen 1993 asti FIDE oli ainoa keskusjärjestö, joka järjesti mestaruuskisoja.
Toiminta.
FIDEn tärkeimpiä tehtäviä on organisoida shakin maailmanmestaruus ja shakkiolympialaiset. FIDE laskee myös pelaajien Elo-luvut, määrittelee shakin sääntöjä, julkaisee parhaita shakkipulmia ("FIDE Albums") ja myöntää ansioituneille pelaajille eriarvoisia titteleitä (FIDE-mestari, kansainvälinen mestari, suurmestari).
Suurimmissa shakkiturnauksissa käytetään lähes poikkeuksetta FIDEn sääntöjä. FIDE järjestää kilpailuja miehille ja naisille sekä junioreille.
FIDEn presidentit.
Lähde:
Yökerho

Yökerho on viihderavintola, jonka liiketoiminta tapahtuu ilta- ja yöaikaan.
Yökerhojen toimintakonsepti on yhdistää alkoholin anniskelu tanssimiseen ja tarjota asiakkaille ajoittain myös elävää musiikkia sekä viihde-esityksiä. Yökerhot profiloituvat tiloissa soivien musiikkityylien lisäksi myös sijaintinsa sekä asettamiensa ikärajojen ja pääsymaksujen kautta.
Monissa kielissä yökerhot ovat nimeltään "disco" tai "discothèques" (; ). Japanin kielessä "disco" viittaa vanhempaan, pienempään, ei niin suosittuun paikkaan, kun taas "club" viittaa viimeisimpään, suurempaan, suositumpaan paikkaan. Klubi-termiä ( tai "nightclub") on käytetty 1990-luvun puolivälistä brittienglannissa ja sen jälkeen myös muualla Euroopassa.
Jakob Böhme

Jakob Böhme (1575 – 17. marraskuuta 1624 Görlitz, Saksa) oli saksalainen mystikko, teosofi ja luonnontieteilijä.
Böhme oli luterilainen suutari, joka asui ja työskenteli synnyinkaupungissaan Görlitzissä Itä-Saksassa. Hänellä oli nuoruudessaan mystisiä näkyjä ja kokemuksia, jotka huipentuivat vuonna 1600 näkyyn. Näky tuli hänen kertomansa mukaan valokeilassa, joka paljasti maailman hengellisen rakenteen ja hyvän ja pahan välisen suhteen. Kymmenen vuotta myöhemmin tullut toinen näky kirvoitti Böhmen kirjoittamaan ja julkaisemaan useita esseitä, joissa näkyy Paracelsuksen ja muiden uusplatonistien ja alkemistien vaikutus. Böhme pysyi kuitenkin lujasti kiinni kristillisessä perinteessä.
Böhmen teokset levisivät Saksassa, Englannissa ja jopa Ruotsissa ja Suomessa asti. Lars Ulstadius, Peter Schaefer, Jakob ja Erik Ericksson, Jaakko Kärmäki ja Jaakko Wallenberg olivat hänen suomalaisia kannattajiaan. Englannissa etenkin kveekareissa oli Böhmen kannattajia.
Jacob Böhme oli Pohjanmaan mystikoiden oppi-isä.
Böhme oli itseoppinut filosofi ja teosofi, ammatiltaan suutari. Hän syntyi Görlitzin seuduilla Sleesiassa ja kuoli Görlitzissä. Kiertäessään nuoruudessaan suutarinsällinä Saksan maata Böhme tutustui uskonnollisiin haaveellisiin lahkoihin ja tutki sitten yhä edelleen Raamattua ja mystillisiä kirjoja. Toisinaan hänellä oli näkyjä, joissa hän luuli käsittävänsä todellisuuden sisimpiä perusteita. Hänen hartaasti uskonnolliset mietiskelynsä, jotka erityisesti kohdistuivat pahan olemassaoloon ja olemukseen, veivät hänet siihen ajatukseen, että itse Jumalassakin täytyy olla sisällinen vastakohta eli jotakin hämärää, joka yhä kirkastetaan valkeudeksi. Kaikki hyvä ja tullakseen todelliseksi ja näkyviin kaikki valo tarvitsee vastakohdan, jota vasten se taittuu. Sen vuoksi Böhme erottaa eri puolia jumaluudessa. Hän panee kaiken ensimmäiseksi lähtökohdaksi ”ilmestymättömän jumaluuden”, joka ei vielä ole mitään määrättyä olemukseltansa, ei valoa eikä pimeyttä, ei hyvää eikä pahaa, vaan ainoastaan ”suuri mysteeri”, ”ikuinen tyhjyys”, kaiken alkuperustus eli ”epäperustus” ("Urgrund" eli "Ungrund"). Itse jumaluudessa tapahtuu sisällinen kehitys, jonka kautta Jumala kirkastuu ja tulee tajuttavaksi itselleen. Samanluontoisilla rohkeilla haaveiluilla Böhme koettaa selittää maailman luomista ja kehitystä, pahan alkulähdettä, syntiinlankeemusta ja niin edelleen.
Böhme esitti aatteitaan ensiksi teoksessa "Aurora oder die Morgenröte im Aufgang" (1612). Sen johdosta häntä kiellettiin kirjoittamasta, mutta muutamien vuosien kuluttua hänen sisällinen kutsumuksensa kasvoi niin voimalliseksi, että hän ryhtyi siihen uudelleen, jonka jälkeen hän elämänsä viime vuosina sepitti useita teoksia. Böhme sai uskonnollisten haaveilijoiden joukossa paljon innokkaita oppilaita, jotka käyttivät hänen teoksiaan hartauskirjoina. Suomeksikin käännettyinä niitä levisi 1700-luvulla Pohjanmaan mystikkojen kesken. Böhmen teosten leviämisestä Suomeen on tietoa julkaisuissa "Suomi" 1855; Matthias Akiander, "Historiska upplysningar om religiösa rörelserna i Finland i äldre och senare tider" I, II, IV, Kejserliga Alexanders-Universitetet (1860); "Kirkollisia Sanomia" 1901–1902.
Organisation internationale de la francophonie

Organisation internationale de la francophonie eli OIF on ranskankielisten eli frankofonisten maiden yhteistyöjärjestö, jonka tavoitteena on ajaa ranskan kielen ja kulttuurin asemaa maailmalla sekä syventää kulttuurillista, poliittista ja taloudellista yhteistyötä jäsenvaltioiden välillä.
Järjestöllä on tarkkailijan asema Yhdistyneissä kansakunnissa ja lähettää sinne oman suurlähettiläänsä.
Historia.
Järjestö perustettiin vuonna 1970 alun perin nimellä Kulttuurillinen ja teknillinen yhteistyövirasto () Niameyssa. Järjestö vaihtoi nimeään ensin vuonna 1998 ja toisen kerran vuonna 2005, jolloin OIF sai nykyisen nimensä.
Tätä ennen ranskankieliset maat olivat pyrkineet tekemään yhteistyötä, mutta ACCT oli ensimmäinen ylikansallinen järjestö, joka perustettiin virallisesti tätä tarkoitusta varten.
OIF:n tavoitteet edistää ranskan kieltä ja jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä kirjattiin järjestön perustamiskirjaan Hanoin huippukokouksessa vuonna 1997.
Maaliskuussa 2025 uutisoitiin, että Sahelin liiton maat Burkina Faso, Niger ja Mali eroavat organisaatiosta. 
Jäsenvaltiot.
Monet maat ovat entisiä Ranskan siirtomaita, mutta mukana on myös muuten itsensä ”ranskalaiseksi” identifioivia maita. Vuonna 2012 Qatar pyrki järjestön jäseneksi, mitä Ranska puolsi. Osa muista jäsenvaltioista kuitenkin katsoi, ettei Qatar pyri jäseneksi vilpittömästi, vaan ainoastaan lähestyäkseen jäsenmaiden muslimeita ja vaikuttaakseen näihin mm. uskonnollisten koulujen kautta.
Organisation internationale de la francophonien jäsenet aakkosjärjestyksessä:
Tarkkailijavaltiot.
Yhteensä 14 valtiota tarkkailee Organisation Internationale de la Francophonieta:
Toiminta ja organisaatio.
OIF julkaisee YK:n kanssa yhteisen julkilausuman joka toinen vuosi. Julkilausuman tarkoitus on kiinnittää huomiota tarpeeseen syventää yhteistyötä näiden kahden kansainvälisen järjestön välillä. Lisäksi järjestöt haluavat antaa vakuutuksen monikielisyyden ja OIF:n tekemän turvallisuustyön puolesta.
Järjestön toimintaa johtaa pääsihteeri, jonka jäsenmaat valitsevat neljäksi vuodeksi kerrallaan (uudelleenvalinta on mahdollinen). Vuonna 2019 virassa aloitti ruandalainen Louise Mushikiwabo, joka valittiin jatkokaudelle vuonna 2022.
McLaren Automotive

McLaren Automotive (aiemmin McLaren Cars) on brittiläinen yritys, jonka Ron Dennis perusti vuonna 1990 kehittämään ja valmistamaan Formula 1 -kilpa-autoihin perustuvia katuautoja. McLaren Automotive on fuusioituma aiemmista yhtiöistä McLaren Cars ja McLaren Composites (komposiittirakenteiden suunnittelua ja tuotantoa). Yhtiö toimii läheisessä yhteistyössä kuuluisan Team McLaren -F1-kilpatallin kanssa ja on osa laajempaa McLaren Group -yritysryhmää. Yhtiön tunnetuin tuote on 1990-luvun superauto McLaren F1.
Vanhoja malleja.
McLaren F1.
Yrityksen ensimmäinen tuote oli McLaren F1 -urheiluauto, tai ns. superauto, joka vuonna 1992 tuotannon alkuvaiheessa maksoi noin 640 000 silloista Englannin puntaa (noin 1 150 000 Yhdysvaltain dollaria). F1 oli kolmen istuttava Coupé, jossa kuljettaja istui keskellä ja matkustajat kuljettajan molemmin puolin. Autossa oli BMW:n suunnittelema ja valmistama 6064 kuutiosenttimetrin V12-moottori, joka tuotti 627 hevosvoimaa (461 kW).
Hieman karsittu ja kevyempi, sekä entistä tehokkaampi F1 LM -malli esiteltiin vuonna 1995, jota seurasi luksusmalli GT vuonna 1997. Kilparatamalli GTR:ää valmistettiin vuodesta 1995 vuoteen 1997. LM- ja GT-mallit eivät tiettävästi olleet yleisesti myynnissä.
Mercedes-Benz SLR McLaren.
Vuonna 1999 McLaren Cars ja DaimlerChrysler tekivät sopimuksen Mercedes-Benz SLR McLaren -urheiluauton kehittämisestä ja valmistamisesta. DaimlerChrysler myös toimittaa moottorit Mercedes-Benz -nimellä Team McLaren F1-tiimille.
Johanna Lehtinen

Johanna Maria Lehtinen (o.s. Risku, s. 21. helmikuuta 1979 Parkano) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kestävyysjuoksija, jonka päälajit olivat estejuoksu ja 1 500 metrin juoksu.
Johanna Lehtinen voitti Suomen mestaruuden 1 500 metrillä seitsemän kertaa (2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2012 ja 2013), 10 000 metrillä kerran (2012), 3 000 metrin estejuoksussa kaksi kertaa (2000 ja 2001) ja puolimaratonilla kerran vuonna 2006. Maastojuoksun Suomen mestaruuksia Lehtisellä on neljä.
Lehtinen pitää hallussaan sekä sisä- että ulkoratojen 2 000 metrin estejuoksun Suomen ennätyksiä. Ennen kesää 2006 Lehtisen hallussa ollut 3 000 metrin esteiden SE oli 9.55,44. Heinäkuun alussa Ateenassa Lehtinen paransi Suomen ennätystään, tällä kertaa noin viisi sekuntia ajan ollessa 9.40,28. Tuo aika oli myös uusi Pohjoismaiden ennätys, edellinen ennätys oli Ruotsin Ida Nilssonin 9.43,25. Lehtisen uraa varjosti Tukholman DN-Gaalassa sattunut polvivamma, joka katkaisi kesän 2006 ja piti Lehtisen poissa kilparadoilta vuosikausia. Suomen ennätyksenä Lehtisen aika pysyi vuoteen 2013, jolloin Sandra Eriksson rikkoi sen.
Lehtinen kilpaili 1 500 metrillä Helsingin MM-kilpailuissa 2005. Göteborgin EM-kilpailuihin 2006 Lehtinen valittiin mutta hän joutui jäämään pois viime hetkillä loukkaantumisen takia. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän oli mukana 5 000 metrillä mutta keskeytti. Naisten 1 500 metrin alkuerässään Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Lehtinen sijoittui seitsemänneksi ajalla 4.14,83 jääden finaalipaikasta 2,5 sekuntia. Lehtinen oli mukana myös Zürichin EM-kilpailuissa vuonna 2014 ja sijoittui tuolloin estejuoksussa sijalle 11.
Lehtinen edusti seuratasolla Joensuun Katajaa. Johannaa valmensi useiden vuosien ajan hänen aviopuolisonsa entinen juoksija Tuomo Lehtinen. Hän päätti uransa Zürichin EM-kilpailujen jälkeen ja aloitti juristin työt Joensuussa. Asianajajan nimikkeen hän sai itselleen maaliskuussa 2016.
John Gardner (yhdysvaltalainen kirjailija)

John Champlin Gardner, Jr. (21. heinäkuuta 1933 Batavia, New York – 14. syyskuuta 1982) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja opettaja. Hän kuoli moottoripyöräonnettomuudessa vuonna 1982.
Gardnerin isä oli maanviljelijä ja hänen äitinsä englantilainen opettaja paikallisessa koulussa. Lapsena Gardner kävi tavallista koulua ja työskenteli isänsä maatilalla, missä hän vahingossa tappoi veljensä onnettomuudessa.
Gardner sai tunnistusta kolmannesta romaanista, "Grendel" (1971). Se on "Beowulfin" uudelleenkerronta, jossa tapahtumat kuvataan hirviön näkökulmatsa. Hänen romaanejansa ovat myös "The Sunlight Dialogues" (1972), "Lokakuun valo" (1976), joka sai National Book Critics Circlen palkinnon, "Freddy’s Book" (1980) ja "Mickelsson’s Ghosts". Gardner kirjoitti myös runoja ja kritiikkejä sekä julkaisi teoksen "On Moral Fiction" (1978), jossa hän avasi näkemyksiään kirjoittamisesta. Siinä hän muun muassa kritisoi monien moderneja kirjailijoiden pessimististä tyyliä.
Teemu Vesterinen

Teemu Vesterinen (s. 19. syyskuuta 1977) on suomalainen stand up -koomikko, joka aloitti uransa vuonna 2001 Jyväskylässä. Hän on kotoisin Saarijärveltä ja muutti takaisin kotipaikkakunnalleen vuonna 2017 asuttuaan yli kymmenen vuotta Helsingissä. Hän on esiintynyt myös ruotsiksi ja englanniksi Suomessa, Ruotsissa ja Kanadassa. Hän on esittänyt stand upia televisiossa muun muassa Yle TV2:n "Club Act!one"- ja "Komiikkatehdas"-ohjelmissa sekä Nelosen "Stand up!" -ohjelmassa.
Opinnot.
Vesterinen opiskeli vuoden Jyväskylän kristillisessä opistossa viestinnän linjalla, armeijan jälkeen niinikään vuoden Kuopion Ammattikorkeakoulussa kaupan ja hallinnon koulutusohjelmassa ja myöhemmin kolme vuotta Jyväskylän yliopistossa pääaineenaan suomen kieli, mutta lopetti sen stand up -uransa vuoksi.
Aikuisopiskelijana hän opiskelee TRE-stressinpurkumenetelmän ohjaajaksi. 
Radio ja tv.
Hän teki vuonna 2007 The Voice -kanavalla ohjelmaa nimeltä "Kivelän ja Vesterisen ohjelma radiossa." Saman kanavan "Heräämö"-ohjelman juontajana ja käsikirjoittajana hän toimi lokakuusta 2011 lokakuuhun 2012 saakka. Vuosina 2003–2008 hän kirjoitti kolumneja sanomalehti Keskisuomalaiseen ja toimi "Uutisvuoto"-ohjelman taustatoimittaja/käsikirjoittajana kolme tuotantokautta vuosina 2010–2011. Keväällä 2013 hän kirjoitti vitsejä YleLeaks-ohjelmaan.
Vesterinen oli perustamassa ja käsikirjoittamassa ja esiintyjänä "Noin viikon uutiset" -ohjelmaa 2014–2016, jolloin ohjelma voitti ensimmäisen Kultainen Venla -palkintonsa.
Näytteleminen.
Näyttelemisestä hänellä on hieman kokemusta muutamissa elokuvissa ja tv-sarjoissa tehdyistä sivurooleista. Varsinaisesti näyttelijänä hän debytoi kesällä 2018 Teatteri Eurooppa 4:n kesäteatterinäytelmässä, jonka toinen käsikirjoittaja hän on. Toinen käsikirjoittaja on Kalle Pylvänäinen. 
Tuottajana.
Vesterinen on perustanut Jyväskylään Seisomapaikka-klubin, joka toimii stand up -komiikan estradina edelleen. Hän järjestää myös Saarijärvellä Liikelataamolla Seisomapaikka-klubin nimen alla stand up -iltoja säännöllisesti. 
Hän on ollut perustamassa useita komiikkaklubeja ja toiminut myös Tomaatteja tomaatteja -festivaalin tuottajana muutaman kauden. 
Yksityiselämä.
Vuodesta 2018 lähtien Vesterinen on asunut Kuopiossa.
Veli-Matti Puumala

Veli-Matti Puumala (s. 18. heinäkuuta 1965 Kaustinen) on suomalainen säveltäjä. Hän opiskeli Paavo Heinisen johdolla Sibelius-Akatemiassa ja myöhemmin Franco Donatonin johdolla Accademia Musicale Chigianassa, Italian Sienassa.
Puumala on vuodesta 2005 hoitanut sävellyksen professuuria Sibelius-Akatemiassa. Hänen teoksiaan ovat muiden muassa kontrabassokonsertto "Taon", "Chain"-tetralogia ja ooppera "Anna Liisa". Puumala sai vuonna 2005 Teosto-palkinnon pianokonsertostaan "Seeds of Time" sekä Erik Bergman -palkinnon vuonna 2011. Puumala on toiminut vuodesta 2016 Kaustisen kamarimusiikkiviikon taiteellisena johtajana.
Franco Donatoni

 
Franco Donatoni (9. kesäkuuta 1927 Verona – 17. elokuuta 2000 Milano) oli italialainen säveltäjä. Hän opiskeli viulunsoittoa ja sävellystä Milanossa, Bolognassa ja Roomassa. 
Donatoni sävelsi muun muassa orkesteri- ja kamarimusiikkia. Hänen oppilaisiinsa kuuluvat mm. suomalaissäveltäjät Esa-Pekka Salonen ja Veli-Matti Puumala.