Lembitu

Lembitu (? – 21. syyskuuta 1217) oli eräs tunnetuimpia virolaisten johtajia taistelussa Kalparitariston valloitusta vastaan 1200-luvun alussa. Hän oli eräs Sakalan vanhimmista eli päälliköistä. Lembitu on tunnettu Matinpäivän taistelusta, jossa hän johti virolaisia saksalaisia vastaan, kaatuen itse. Lembitu ei ollut ainoa virolainen sotapäällikkö, mutta luultavasti heistä vaikutusvaltaisin. Hänestä tuli myöhemmin virolaisten kansallissankari. 
Elämäkerta.
Varhaiset vaiheet.
Lembitu mainitaan ensimmäisen kerran Henrikin Liivinmaan kronikassa vuonna 1211, jolloin hän johti sakalalaisia yhdessä Sakalan toisen vanhimman Memen kanssa. Lembitusta ja Memestä käytettyä nimitystä "seniores de Sackala" eli Sakalan vanhimmat käytettiin tähdentämään sitä, ettei kyseessä ollut koko Sakalan maakunnan hallitsijat. Lembitu oli luultavasti kihlakunnan vanhin Sakalan pohjoisosissa nykyisen Suure-Jaanin alueella. Henrikin kronikka mainitsee Lembitun kylän tai kartanon ("villa Lembiti") Navestijoen varrella. Lembitun linnaa kutsuttiin nimellä "Leole". Kronikan mukaan saksalaiset ja liiviläiset hyökkäsivät Sakalaan ja tuhosivat Lembitun kylän. Kylässä mainitaan olleen maja, joka toimi kokoontumispaikkana. Kylästä he ottivat kiinni nautoja, hevosia ja muuta karjaa, sekä lapsia ja tyttöjä. Kaiken kaikkiaan tuolloinen sotaretki Sakalaan ei tuottanut sanottavaa menestystä. Sotaretken jälkeen Lembitun vaikutusvalta alkoi ilmeisesti kasvaa ja ulottua kihlakunnan ulkopuolellekin. Vuonna 1212 Lembitun johtamat joukot surmasivat Sakalaa kastamaan lähetetun Salomon nimisen papin. Sen jälkeen virolaisille kantautui tieto, että venäläiset hyökkäävät Viroon. Lembitu kokosi sakalalaiset ja ugandilaiset joukkonsa ja hyökkäsi Pihkovan kaupunkiin. Pihkovan hyökkäyksen todenperäisyys on joskus kyseenalaistettu, sillä sitä ei mainita venäläisissä aikalaislähteissä. Se mainitaan kuitenkin esimerkiksi Henrikin Liivinmaan kronikassa. Seuraava Lembitun ja saksalaisten välinen yhteenotto tapahtui vuonna 1215. Tuolloin ristiretkeläiset kokoontuivat Lembitun linnan lähistölle. Hyökkääjät onnistuttiin lyömään virolaisten vastahyökkäyksellä, mutta saksalaiset kokosivat joukkonsa ja alkoivat piirittää linnaa. Piirittäjät alkoivat polttaa linnan puuvarustuksia ja lopulta virolaiset antautuivat. Saksalaiset vaativat näitä kääntymään kristinuskoon. Näin tapahtuikin ja kaikki antautuneet, Lembitu mukaan lukien, kastettiin. Tämän jälkeen Lembitu vietiin sotajoukkojen mukana Liivinmaalle, jossa hänet vapautettiin kun hän oli antanut saksalaisille panttivankeja.
Kuolema.
Vuonna 1216 Pihkovan ruhtinas hyökkäsi saksalaisvallan kasvusta huolestuneena Ugandiin, joka puolestaan pyysi apua saksalaisilta. Tällöin Viron läntiset maakunnat liittoutuivat venäläisten kanssa ja virolais-venäläinen joukko piiritti ja valloitti Ugandin keskuksen Otepään. Saksalaisten kostohyökkäys alkoi vuonna 1217 ja kohdistui Sakalaan. Lembitun onnistui koota joukkoja hyökkäystä vastaan kuudesta maakunnasta. Sotilaita oli yhteensä noin 6 000. Tämän lisäksi virolaisille oli luvattu vahvistuksia Novgorodista. Virolaiset kokoontuivat Sakalaan ja kuultuaan tästä saksalaiset päättivät hyökätä heitä vastaan piispa Albertin, Volkwinin ja Kaupon johtamina. Taistelu käytiin Matteuksen päivänä eli 27. syyskuuta 1217 Palajoella lähellä Viljandia. Taistelu päättyi virolaisten tappioon. Lembitun surmasi Veko-niminen lättiläinen soturi. Lättiläiset irrottivat Lembitun pään ja veivät sen Liivinmaalle.
Populaarikulttuurissa.
Suomalainen K. N. Rauhala julkaisi vuonna 1931 "Lembitu"-näytelmän, joka kuului vuonna 1933 Viron molempien päänäyttämöiden, Tallinnan Estonia-teatterin ja Tarton Vanemuine-teatterin ohjelmistoon.