tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rush Wars

Rush Wars on Supercellin kehittämä julkaisematon videopeli iOS:lle ja Androidille. Peli julkaistiin elokuussa 2019 testimarkkinoille, joita olivat Australia, Uusi-Seelanti, Kanada ja Suomi. Marraskuussa 2019 Supercell ilmoitti keskeyttävänsä "Rush Warsin" testivaiheen ja lopettavansa pelin kehityksen.
DNSSEC

DNSSEC () on DNS-nimipalvelun laajennos, jolla varmistetaan nimipalvelimelta saatavien tietojen alkuperä ja eheys.
Kehitys alkoi 1990-luvulla ratkaisemaan DNS:n haavoittuvuutta. DNS sellaisenaan ei voi varmistaa, että vastaus nimipalvelulle lähetetylle kyselylle tulee luotettavasta lähteestä, vaan vastaus voi olla hyökkääjän väärentämä (DNS spoofing). DNSSEC on digitaalinen allekirjoitus, jolla voidaan tarkistaa vastauksen olevan peräisin luotettavalta palvelimelta. DNSSEC käyttää digitaalista allekirjoitusta ja julkisen avaimen salausmenetelmää. DNS over TLS täydentää DNSSEC:in toimintaa salaamalla liikenteen, jolloin ulkopuolinen taho ei voi seurata kysyttäjä osoitteita.
DNS:n haavoittuvuuksia on dokumentoitu RFC-dokumentissa . Steven M. Bellovin kirjoitti DNS:n haavoittuvuuksista tunnetun julkaisun.
Hermann Hoffmann

Hermann Hoffmann (1856 Hildesheim – 21. syyskuuta 1926 Berliini) oli saksalainen kirjainmuotoilija. Hoffmann sai kirjanpainajan koulutuksen Gerstenbergin kirjapainossa. Hän toimi sen jälkeen latojana ja faktorina eri kaupungeissa. Hoffmann muutti 1890-luvun alussa Berliiniin, jossa toimi muun muassa sanomalehden toimittajana. Vuodesta 1895 lähtien Hoffmann työskenteli H. Berthold AG:n kirjainmuotoilijana.
Hoffmannin on suunnitellut seuraavat kirjasintyypit:
Juliet Mills

Juliet Maryon Mills (s. 21. marraskuuta 1941 Lontoo) on brittiläis-yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Mills aloitti näyttelemisen jo nuorena. Hän teki ensimmäisen teatteriroolinsa 16-vuotiaana Peter Shafferin näytelmässä "Five Finger Exercise", jota esitettiin Lontoon West Endissä. Pari vuotta myöhemmin, vuonna 1959, Mills teki ensiesiintymisensä Broadwaylla, kun "Five Finger Exercise" siirtyi sinne. Hän oli seuraavana vuonna ehdolla Tony-palkinnon saajaksi.
1970-luvun alussa Mills esitti Jack Lemmonin kanssa pääosaa Billy Wilderin elokuvassa "Avanti".
Televisiossa Mills on näytellyt muun muassa komediasarjassa "Nanny and the Professor" (1970–1971) ja saippuasarjassa "Passions" (1999–2008). Hän on myös vieraillut esimerkiksi sarjoissa "Columbo", "Dynastia", "Hawaii Five-O", "Lemmenlaiva", "Murhasta tuli totta" ja "Tohtori Ben Casey". Roolistaan minisarjassa "QB VII – Natsilääkäri" (1974) hän voitti Primetime Emmy -palkinnon.
Yksityiselämä.
Juliet Millsin isä oli näyttelijä John Mills ja äiti näytelmäkirjailija Mary Hayley Bell. Hän on näyttelijä Hayley Millsin isosisko. 
Mills on ollut naimisissa kolmesti. Kahdesta ensimmäisestä avioliitosta hänellä on kaksi lasta. Nykyisen puolisonsa, näyttelijä Maxwell Caulfieldin kanssa Mills avioitui vuonna 1980.
Hallen synagogaisku

Hallen synagogaisku oli äärioikeistolainen terrori-isku, joka tapahtui Saksan Hallessa sijaitsevan synagogan edustalla ja läheisessä ravintolassa sekä läheisessä Landsbergin kaupungissa 9. lokakuuta 2019. Tekijän tarkoituksena oli päästä synagogan sisälle, mutta tekijä ei onnistunut tässä. Iskussa kuoli kaksi ja kolme loukkaantui.
Tekijä oli 27-vuotias uusnatsi Stephan Balliet, joka haavoittui pidättämisensä yhteydessä poliisin kanssa käydyssä ampumavälikohtauksessa. Christchurchin moskeijaiskujen tapaan hän kuvasi iskun suorana lähetyksenä Twitch-palveluun ja oli jo viikkoa aikaisemmin julkaissut internetissä juutalaisvastaisen manifestin.
Uhrit.
Ensimmäinen uhri oli 40-vuotias nainen, joka käveli synagogan ohi. Toinen uhri oli ravintolassa ollut 20-vuotias mies.
Epäilty.
Iskun tekijä oli äärioikeistolainen 27-vuotias Stephan Balliet, joka asui äitinsä kanssa Heldbran kylässä. Hänen kerrotaan viettäneen paljon aikaa internetissä. Hän valmistui lukiosta ja opiskeli kemiaa ylemmällä asteella, mutta joutui keskeyttämään opinnot. Tämän jälkeen hän työskenteli lähetysteknikkona.
Oikeudenkäynti.
Oikeudenkäynnissä syytetty kielsi holokaustin, mikä on Saksassa rikos. Oikeudessa Balliet pyysi anteeksi vain ohikulkeneen naisen ampumista ja sanoi, ”ettei halunnut tappaa valkoisia”. Balliet tuomittiin kahdesta murhasta ja useasta murhan yrityksestä elinkautiseen vankeusrangaistukseen.
Alyssa Edwards

Justin Dwayne Lee Johnson , taiteilijanimeltään Alyssa Edwards on yhdysvaltalainen drag queen ja koreografi. Hän tuli suurelle yleisölle tutuksi tositelevisiosarjasta "Huippu- drag queen haussa", jonka viidennellä kaudella hän sijoittui kuudenneksi. Sen jälkeen hän on ollut ohjelman toisella All Stars-kaudella, sijoittuen tällä kertaa viidenneksi.
Ura.
Johnson on osa Edwardsin drag-perhettä, ja toimii "drag-äitinä" Huippu- drag queen haussa-ohjelmassakin esiintyneille Shangela Laquifa Wadleylle, Vivienne Pinaylle, Laganja Estranjalle, Gia Gunnille ja Plastique Tiaralle. Hän on esiintynyt drag-hahmonaan esimerkiksi elokuvassa "Hurricane Bianca" sekä Netflixin alkuperäissarjassa "Dancing Queen". Edwards on myös juontanut omaa nettisarjaansa, nimeltään "Alyssa's Secret". Vuonna 2019 hän julkaisi oman meikkipalettinsa yhteistyönä Anastasia Beverly Hillsin kanssa.
Jules Joseph Lefebvre

Jules Joseph Lefebvre (14. maaliskuuta 1836 Tournain-en-Brie – 24. helmikuuta 1911 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari, opettaja ja teoreetikko. Tyylisuunnaltaan hän edusti akateemista taidetta.
Elämänvaiheita.
Lefebvren isä oli leipuri, ja pojan piti olla jo varhain mukana ansaitsemassa rahaa perheelle. Isä kuitenkin kannusti taiteellisesti lahjakasta poikaansa pyrkimään taiteilijaksi. Hän kannusti poikaansa hakemaan kotikaupungin taideopiskelijoille myöntämää avustusta, jonka turvin opiskelu olisi mahdollista. Avustus oli 1000 frangia vuodessa viiden vuoden ajan. 16-vuotias Lefebvre sai avustuksen ja saattoi sen turvin muuttaa Pariisiin. 
Lefebvre aloitti taideopintonsa vuonna 1852, ja hänen opettajanaan oli Léon Cogniet. Arvostetun Prix de Romen hän voitti kolmannella yrityksellä vuonna 1861. Palkinnon turvin Lefebvre saattoi muuttaa Roomaan, missä opiskeli antiikin Rooman ja renessanssin kulttuuria. Hänen maalauksensa tuona aikana olivat lähinnä naisia esittäviä alastontutkielmia. Seuraelämä vaikuttaa olleen Rooman-vuosina vilkasta, ja Lefebvre ystävystyi monen nuoren taiteilijan, kuten Léon Bonnat’n, Albert Giraud’n ja Tony Robert-Fleuryn kanssa. Roomaan hän vastaan otti suruviestejä: hänen vanhempansa ja yksi sisaristaan kuolivat. Tämä laukaisi Lefebvressä masennuksen. 
Palattuaan Pariisiin Lefebvre päätti omistautua työlleen ja tulla kuuluisaksi taidemaalariksi. Hän piti näyttelyn Pariisissa vuonna 1868. Näyttely herätti myönteistä huomiota, kuten myös vuosien 1869 ja 1870 näyttelyt. Vuoden 1870 näyttelyssä huomiota herätti hänen maalauksensa "La Vérite" (Totuus), jossa poseerasi alastomana tunnettu näyttelijätär Sophie Croizette. 
Opetustyön Lefebvre aloitti Pariisin Académie Julianissa vuonna 1870. Hän oli oppilaidensa keskuudessa arvostettu ja pidetty. Académie Julian hyväksyi 
oppilaikseen myös naisia, mikä oli ajan oloissa edistyksellistä. Ranskan valtiollinen akatemia otti naisia oppilaikseen vasta vuonna 1897. Oppilailleen hän painotti erityisesti hyvän piirustustaidon merkitystä. Hänellä oli myös paljon suhteita taidemaailmaan ja taidekeräilijöihin, ja hän jakoi mielellään neuvoja siitä, miten aloittelija voi saada itselleen aseman taidemaailmassa.
1870-luvun lopulla Lefebvre alkoi saada tunnustusta. Hän pääsi Académie des Beaux-Artsin hallintoneuvostoon, hänet palkittiin mitaleilla ja hänen työnsä palkittiin vuoden 1889 maailmannäyttelyssä. Hänet nimitettiin myös kunnialegioonan jäseneksi. 
Uransa varrella Lefebvre maalasi 72 muotokuvaa, joista ei tiedetä kovinkaan paljon, sillä ne ovat yksityiskokoelmissa. Hän maalasi joitakin suurikokoisia töitä mytologisista hahmoista, mutta maineeseen hän pääsi alastontutkielmillaan. Kriitikot ylistivät niitä ja tunnustivat myös niiden eroottisuuden. Toisin kuin Manet’n työt, ne eivät herättäneet pahennusta, sillä ne eivät kuvailleet todellisuutta.
Etyylimetyylieetteri

Etyylimetyylieetteri eli metoksietaani on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön, helposti syttyvä kaasu, jolla on lääkkeenomainen muistuttava makeahko haju. Sen kemiallinen kaava on C3H8O ja rakennekaava CH3OCH2CH3. Se on etanolin metyylieetteri-johdannainen.
Juhani Reinilä

Eero Juhani Reinilä (4. joulukuuta 1904 Oulu – 19. toukokuuta 2002 Oulu) oli sosiaalineuvos, rovasti ja päätoimittaja sekä Oulun Diakonissalaitoksen johtaja lähes 30 vuotta. 
Henkilöhistoria.
Juhani Reinilän vanhemmat olivat eläinlääkäri Lennart Ernest Reinilä ja Tyyne Maria Heikel ja puoliso vuodesta 1935 sairaanhoitaja Eeva Ruut Paulamäki. Reinilä tuli ylioppilaaksi 1929 ja suoritti teologian erotutkinnon 1934. Valmistuttuaan hän oli Oulussa J. A. Mannermaan apulainen, sitten Kittilän yhteiskoulun uskonnonopettaja 1938–1940 ja myös Kittilän vt. kirkkoherra sekä Kemin kaupunkiseurakunnan kappalainen ja Kemin yleisen sairaalan pastori 1940–1945. Oulun Diakonissakodin, myöhemmin Diakonissalaitoksen järjestyksessä toinen päätoiminen johtaja enonsa Albert Heikinheimon jälkeen Reinilä oli vuodesta 1945 aina vuoden 1973 loppuun asti eli 28 vuotta. "Rauhan Tervehdyksen" päätoimittajana hän työskenteli 1948–1962 ja "Palvelun Poluilta" -lehden 1954–1958. Rovastin arvon Reinilä sai 1956 ja sosiaalineuvoksen 1971. Sotiin Reinilä osallistui sotilaspappina, sotilasarvoltaan hän oli majuri.
Vammelvuo

Vammelvuo on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Andrei Durnovtsev

Andrei Jegorovitš Durnovtsev (; 14. tammikuuta 1923 – 24. lokakuuta 1976) oli Neuvostoliiton ilmavoimien lentäjä. Hän lensi vuonna 1961 Tupolev Tu-95 -lentokonetta, jonka kyydissä oli Tsar-bomba-vetypommi. Kone starttasi matkaansa Kuolan niemimaalta Olenjan lentotukikohdasta. Lempinimen "Iso Iivana" (engl. "Big Ivan") omannut pommi räjäytettiin noin neljän kilometrin korkeudessa Novaja Zemljan saaristossa. Durnovtsev oli sotilasarvoltaan everstiluutnantti ja hänet palkittiin Neuvostoliiton sankarina.
Koíli

Koíli () on kylä ja kyläyhdyskunta ("koinótita") Páfoksen alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011). 
Koílin kylä sijaitsee Kyproksen lounaisosassa noin 11,5 kilometriä pohjoiskoilliseen Páfoksen kaupungista ja noin kolme kilometriä luoteeseen Tsádasta. Se on rakennettu 560 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylän nimi tarkoittaa suomeksi ”Painaumaa” tai ”Laaksoa”. Sitä on selitetty paitsi alueen maantieteellä myös sillä, että seudun alkuperäiset asuttajat olisivat tulleet Peloponnesoksen Kyllenestä, jonka nimi olisi muuntunut nykyiseen muotoon. Koílin läheltä virtaa Mavrokólympos-joki. Seudun pääelinkeino on maanviljelys.
Kylän tärkeimmät kirkot on omistettu Neitsyt Maria ("Panagía") "Khryseleoúsalle", Pyhälle Dometiokselle ("Ágios Dométios") ja Pyhälle Mamakselle ("Ágios Mámas"). Lähellä on kaksi raunioitunutta luostaria, Pyhän Georgioksen (Pyhä Yrjö, "Ágios Geórgios") luostari ja Johannes Kastajan ("Tímios Pródromos") luostari.
Club Athletico Paranaense

Club Athletico Paranaense (tunnetaan myös nimellä Athletico-PR- tai Athletico ja jonka kirjainlyhenne on CAP) on jalkapalloseura Brasilian Curitibasta. Se perustettiin 26. maaliskuuta 1924, kun International Foot-Ball Club ja América Futebol Clube yhdistyivät. 
Seuran värit ovat musta ja punainen, joka on antanut sille lempinimen ”puna-musta”. Seura pelaa ottelunsa Joaquim Américo Guimarãesa-areenalla (tunnetaan paremmin nimellä Arena da Baixada).
Turun Palloseuran SM-liigakausi 2009–2010

Turun Palloseuran SM-liigakausi 2009–2010 oli TPS:n järjestyksessään 63. pääsarjakausi. Palloseura sijoittui Liigan runkosarjassa kuudenneksi ja tuli pudotuspelien jälkeen koko Liigan mestariksi voittaen Hämeenlinnan Pallokerhon finaaleissa otteluvoitoin 4–1. TPS:n valmentajana toimi Kai Suikkanen.
Runkosarja.
Turun Palloseura teki runkosarjassa 169 maalia ja päästi myös 169 maalia. Pisteitä se keräsi yhteensä 89, kolme enemmän kuin seitsemänneksi tullut Tappara mutta kaksi vähemmän kuin viides Hämeenlinnan Pallokerho. TPS:n paras pistemies Ilari Filppula keräsi 58 otteluun tehot 12+37=49 ja sijoittui koko Liigan pistepörssissä yhdeksänneksi. Myös Palloseuran Ville Vahalahti ylsi pistepörssin kärkikymmenikköön. Maalivahdeista TPS:n Atte Engren sijoittui Liigan torjuntaprosenttitilastossa neljänneksi tuloksella 92,09 %.
Pudotuspelit.
Jääkiekon SM-liigan pudotuspeleissä 2010 Turun Palloseura kohtasi puolivälierässä runkosarjassa kolmanneksi tulleen Rauman Lukon ja voitti sarjan puhtaasti 4–0. Välierissä TPS kaatoi runkosarjan ykkösen JYPin 4–2 ja finaalisarjassa Hämeenlinnan Pallokerho kaatui 4–1. Palloseuran Ilari Filppula sijoittui pudotuspelien pistepörssin kolmanneksi saldollaan 2+12=14. Lee Sweatt voitti pudotuspelien puolustajien pistepörssin tehoilla 7+6=13.
Kuukala

Kuukala ("Monodactylus argenteus") on kuukalojen heimoon kuuluva kalalaji. Se on levinneisyydeltään indopasifinen, Punaiseltamereltä Samoalle ja Australiaan ulottuvalla alueella.
Kuukala on yleensä noin 12 senttimetrin pituinen ja korkeintaan 27-senttinen. Se on parvikala, joka elää rannikon lähellä meri- ja murtovedessä, ja tavataan esimerkiksi Mekongjoen alajuoksullakin. Kuukaloja on pidetty akvaariossa.
Seepraseisojatetra

Seepraseisojatetra ("Abramites hypselonotus") on seisojatetrojen heimoon kuuluva kalalaji. Se elää Etelä-Amerikassa Orinoco-joessa, Amazon-joessa, Paraguayssa ja Parana-joen alajuoksulla. Seepraseisojatetra voi kasvaa enintään 14 senttimetrin mittaan. Sen ravintoa on muun muassa toukat, hyönteiset ja äyriäiset.
Jim Peebles

Phillip James Edwin Peebles (s. 25. huhtikuuta 1935) on kanadalais-yhdysvaltalainen astrofyysikko ja teoreettinen kosmologi, joka on työskennellyt Princetonin yliopistossa. Hänelle myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 2019 teoreettisesta työstä kosmologian alalla.
Kosminen taustasäteily mikroaaltoalueella havaittiin vuonna 1964, mutta Peebles yhteistyökumppaneineen oli ennustanut sen olemassaolon teorian pohjalta jo aikaisemmin. Peebles on tutkinut myös pimeää ainetta ja kosmisia rakenteita.
Rajasthanin piirikunnat

Rajasthanin osavaltio Intiassa on jaettu 33 piirikuntaan:
Minami-Satsuma

Minami-Satsuma (, ’Etelä-Satsuma’) on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Kagoshiman prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin lounaisosassa Satsuman niemimaan lounaiskärjessä Itä-Kiinan meren rannikolla. Kaupungin luoteisosiin ulottuu Fukiagehama, yksi Japanin pisimmistä hiekkarannoista. Kaupunkiin kuuluvat myös Itä-Kiinan meressä sijaitsevat Ujisaaret ja Kusagakisaaret. Minami-Satsumassa on 33 942 asukasta (syyskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 283,59 neliökilometriä.
Hallinnollisena yksikkönä Minami-Satsuman kaupunki on suhteellisen uusi: se perustettiin vuonna 2005 liittämällä yhteen Kasedan kaupunki sekä Kasasan, Ōuran, Bōnotsun ja Kinpōn maaseutukaupungit. Kaupungin keskusta sijaitsee Kasedassa, joka on vanha linnanaluskaupunki. Se kehittyi vuodesta 1539 lähtien Satsuman daimiokunnan ydinalueena, kunnes pääkaupunki siirtyi Kagoshimaan. Bōnotsu oli vuorostaan keskiajalla tärkeä satamapaikkakunta. 
Minami-Satsuman merkittävimpiä elinkeinoja ovat maanviljely, joka tuottaa esimerkiksi riisiä, kasviksia ja sitrushedelmiä, karjankasvatus ja kalastus. Kaupungissa on kalatuotteiden, shōchūn ja soban valmistusta. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Bōnotsun historiallinen satama ja Noman niemimaan eteläpuolinen rikkonainen rannikkoalue.
PBAN

Polybutadieeni­akryyli­nitriili (PBAN) on kiinteänä ajoaineena käytetty kopolymeeriyhdiste. PBANia on käytetty muun muassa Titan-kantorakettien UA120-boostereissa ja avaruussukkulan SRB-boostereissa. Molemmat olivat kooltaan valtavat, mikä teki PBAN-pohjaisista seoksista edelleen vuonna 2019 valmistetuimman kiinteän rakettipolttoaineseoksen.
Akryylinitriiliryhmät (CH3CHCN) muodostavat PBAN-polymeerien välisiä verkkosidoksia, joiden syntymisen lisäämiseksi PBAN-kappaleet kovetetaan korkeassa lämpötilassa ja paineessa. PBANin kovettamisessa käytetään epoksipohjaista kovetetta.
Sabine Meyer

Sabine Meyer (s. 30. maaliskuuta 1959 Crailsheim) on saksalainen klarinetisti.
Meyer sai varhaisimman musiikkikasvatuksensa isältään, klarinetisti Karl Meyeriltä, ja jatkoi opintojaan Otto Hermannin johdolla Stuttgartissa sekä Hans Deinzerin johdolla Hannoverissa. Hän teki ammattimaisen debyyttinsä 16-vuotiaana. Hän liittyi joksikin aikaa Baijerin radion sinfoniaorkesteriin, kunnes Herbert von Karajan nimitti hänet vuonna 1982 Berliinin filharmonikkojen sooloklarinetistiksi. Hän kuitenkin toimi orkesterissa vain vuoden, koska hänen kysyntänsä muiden orkesterien ja kamarikokoonpanojen solistina kasvoi. 
Meyer on esiintynyt säännöllisesti Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja Japanissa. Hän on matkustanut esiintymisten merkeissä myös Brasiliaan, Afrikkaan, Israeliin ja Australiaan. Hänen kanssaan yhteistyötä ovat tehneet kamarimusiikin alalla muiden muassa Barbara Hendricks, Gidon Kremer, Tabea Zimmermann, Heinrich Schiff, Oleg Maisenberg ja Lars Vogt. Hän on soittanut Alban Berg -kvartetin sekä muiden jousikvartettien seurassa ja tehnyt vuosina 2001–2002 kiertueen Tokion jousikvartetin kanssa. Vuonna 1983 hän perusti veljensä Wolfgang Meyerin ja miehensä Reiner Wehlen kanssa Trio di Claronen, vuonna 1988 Bläserensemble Sabine Meyerin. Trio di Claronen toiminnan yhteydessä Meyer on levyttänyt jazzklarinetistien Eddie Danielsin ja Michael Riesslerin kanssa. Meyer on saanut levytyksillään lukuisia ECHO-palkintoja. Hänen levyttämiensä teosten joukossa on klarinetin vakiohjelmistoon kuuluvia konsertto-, soolo- ja kamariteoksia, mutta hän on työskennellyt myös nykysäveltäjien kanssa uusien teosten parissa. Hänen palkittu "Modern Works for Wind Ensemble" -albuminsa pitää sisällään tulkintoja Edison Denisovin, Toshio Hosokawan, Niccolò Castiglionin, Michael Obstin ja Aleksandr Raskatovin teoksista. Hän on kantaesittänyt lisäksi Harald Genzmerin, Marc-André Dalbavien ja Manfred Trojahnin teoksia. 
Vuodesta 1993 vuoteen 2022 Meyer oli professorina Lyypekin musiikkiakatemiassa. Hän asuu miehensä ja kahden lapsensa kanssa Lyypekissä, jossa myös kasvattaa hevosia.
Céline Moinet

Céline Moinet (s. 1984 Lille) on ranskalainen oboisti.
Moinet valmistui Pariisin konservatoriosta, jossa opiskeli David Walterin ja Maurice Bourguen johdolla. Hän pääsi 23-vuotiaana Staatskapelle Dresdenin soolo-oboistiksi. Sittemmin hän on esiintynyt muiden muassa sellaisten kapellimestarien kuin Christian Thielemannin, Zubin Mehtan, Claudio Abbadon, Andris Nelsonsin, Christoph Eschenbachin ja Fabio Luisin kanssa. Hän on vieraillut säännöllisesti muiden muassa Wienin filharmonikoissa ja Lontoon sinfoniaorkesterissa.
Moinet on levyttänyt eksklusiivisella sopimuksella Harmonia Mundille. Vuonna 2013 hän pääsi Carl Maria von Weber -musiikkiyliopiston professoriksi. Hän on pitänyt mestarikursseja Ranskassa, Saksassa ja Japanissa.
All Over the Place

All Over the Place on yhdysvaltalaisen popyhtye The Banglesin 23. toukokuuta 1984 julkaisema debyyttialbumi. Sen tuotti David Kahne.
Theudigisel

Theudigisel tai Teudigisel oli visigoottien kuningas vuosina 548–549. Hän oli alun perin kenraali, joka löi frankit Zaragozassa vuonna 541. Hänet valittiin kuninkaaksi sen jälkeen, kun hänen edeltäjänsä Theudis oli surmattu. Theudigisel hallitsi vain noin vuoden verran, kunnes hänet murhattiin juhlissa Sevillassa.
Goncourt-akatemia

Goncourt-akatemia () on ranskalainen kirjallisuusseura, jonka on perustanut ranskalainen kirjailija ja kustantaja Edmond de Goncourt (1822–1896) ranskalaisen kirjallisuuden edistämiseksi ja Ranskan akatemian vastavoimaksi.
Akatemia myöntää Goncourt-palkinnon vuoden parhaan ja omaperäisimmän proosateoksen kirjoittajalle. Lisäksi akatemia jakaa muitakin palkintoja, kuten palkinnon Goncourt des Lycéens.
Edmond de Goncourt

Edmond Louis Antoine Huot de Goncourt (26. toukokuuta 1822 Nancy – 16. heinäkuuta 1896 Draveil) oli ranskalainen kirjailija. Hän kirjoitti teoksensa yhdessä veljensä Jules de Goncourtin kanssa, ja heitä on siten pidettävä yhtenä kirjailijahahmona. Veljekset olivat naturalismin ja impressionismin uranuurtajia ja Gustave Flaubertin ohella naturalismin johtohahmoja. 
Edmond de Goncourt perusti jälkisäädöksellä Goncourt-akatemian ("Académie Goncourt"), joka myöntää vuosittain Goncourt-kirjallisuuspalkinnon.
Suomennetut teokset.
Näytteitä tuotannosta on antologiassa "Ranskan kirjallisuuden kultainen kirja" (WSOY 1934).
Koti Puhtaaksi

Koti Puhtaaksi Oy on vuonna 2011 perustettu siivousyritys. Yritys tuottaa kotisiivouspalveluita Uudellamaalla, Pirkanmaalla, Turussa, Oulussa ja Jyväskylässä.
Koti Puhtaaksi on palkittu Suomen parhaana työpaikkana , Pirkanmaan vuoden työnantajana ja vuoden kotityöpalveluyrityksenä.
Vuonna 2018 Stella Kotipalvelut osti Sahera Koti Puhtaaksi Oy:n, mutta yrityskaupat peruttiin. Yritys valittiin Pirkanmaan vuoden työnantajaksi ja palkittiin Suomen 6. parhaana työpaikkana.
Koti Puhtaaksi Oy myytiin Freska Group Oy:lle vuonna 2022.
Yritys julkaisi vuonna 2023 asiakassovelluksen, joka ilmoittaa kotitalousvähennystiedot verottajalle automaattisesti asiakkaan puolesta ja myöhemmin mobiilisovelluksen.
Kiki ja Luonnonlapset

Kiki ja Luonnonlapset on helsinkiläinen folk-poppia, jazzia ja progressiivista rockia soittava yhtye, joka on perustettu vuonna 2002. Musiikki on suomen- ja ruotsinkielistä.
Yhtyeen perustivat vuonna 2002 Sir Elwoodin Hiljaiset Värit -yhtyeen basisti-viulisti Riku Järvinen (1967-2004) yhdessä Kiki Raution kanssa. Ensimmäisessä kokoonpanossa soittivat myös kitaristit Jarmo Julkunen ja Vesa Jaakola sekä rumpali Tuomo Lassila. Riku Järvisen tapaturmaisen kuoleman jälkeen yhtyeen basistina toimi Hannu Rantanen. Nykyisessä kokoonpanossa soittavat Raution ja Lassilan lisäksi basisti Timo Tuppurainen ja pianisti Antti Utriainen. Yhtye julkaisi ensimmäisen levynsä 2017 postuumisti Riku Järvisen kuoleman jälkeen. Vuonna 2004 tehdystä demosta hiottiin EP: Sä liu’ut hiljaa pois.
Riku Järvinen

Riku Järvinen (15. marraskuuta 1967 Helsinki – 13. kesäkuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen basisti-viulisti.
Järvinen soitti yhtyeissä Sir Elwoodin Hiljaiset Värit ja Kiki ja Luonnonlapset. Hän kuoli sairaalassa 13.6.2004 sen jälkeen, kun hän oli pudonnut kaiteen yli Helsingin Gloriassa sattuneessa onnettomuudessa. Hän ehti juuri ennen kuolemaansa tehdä demon omasta musiikistaan perustamansa Kiki ja Luonnonlapset -yhtyeen kanssa. Yhtyeen EP, "Sä liu’ut hiljaa pois" julkaistiin postuumisti Järvisen kuoleman jälkeen vuonna 2016. Sir Elwoodin Hiljaiset Värit -yhtyeessä Järvinen soitti vuodesta 1989 kuolemaansa saakka.
Bikanerin piirikunta

Bikanerin piirikunta on yksi Intian Rajasthanin osavaltion 33 piirikunnasta. Se sijaitsee Tharin autiomaassa ja jakautuu kahdeksaan tehsilinä tunnettuun hallinnolliseen yksikköön, jotka ovat Bikaner, Kolayat, Nokha, Sridungargarh, Loonkaransar, Khajuwala, Poongal ja Chhatargarh. 
Piirikunnassa on vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 2 363 937 asukasta.
Johann Weyer

Johann Weyer (myös kirjoitusasussa Jan Wier, Johannes Wier) (1515 Grave, Brabantin herttuakunta, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 1588 Tecklenburg, Ala-Reinin-Westfalenin piiri, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta) oli alankomaalais-saksalainen lääkäri, okkultisti ja demonologi. Hän oli ensimmäisiä noitavainojen vastustajia. Weyerin mukaan noidat olivat mieleltään sairaita vaarattomia vanhoja naisia, eikä heitä tullut kiduttaa tai rangaista. 
Weyer oli varhainen mielenterveydestä kiinnostunut lääkäri, ja vaikutti teoksillaan psykiatrian tieteenalan syntyyn. 
Elämä.
Weyer syntyi kauppiaan poikana Brabantin herttuakunnassa nykypäivän Alankomaissa. Hän aloitti teini-ikäisenä opinnot okkultisti Heinrich Cornelius Agrippan ohjauksessa ja sitten opiskeli lääketiedettä Pariisin ja Orléansin yliopistoissa. Vuonna 1550 hänet nimitettiin Jülich-Kleven herttuan Vilhelmin henkilääkäriksi. Hän kuoli Tecklenburgissa nykypäivän Saksassa 73-vuotiaana vuonna 1588. Hänet haudattiin paikallisen kirkon pihalle, mutta hänen hautapaikkansa sijainti ei enää ole tiedossa.
Teoria noidista.
Weyerin mukaan suurin osa noitatunnustuksista oli ikääntyneiden ja mielenterveydeltään epävakaiden naisten melankolisia harhaluuloja. Hänen päätelmänsä julkaistiin vuonna 1563 teoksessa "De praestigiis daemonum" ('Demonien petoksista') ja uudelleen vuonna 1577 tiivistettynä versiona "De lamiis" ('Noidista'). Hän käytti lääketieteellisiä, oikeudellisia ja teologisia perusteluja osoittaakseen, että paholainen sai ikääntyneet, mielisairaat ja kuvitelmiin taipuvaiset uskomaan tehneensä paholaisen kanssa sopimuksen ja saaneensa tältä ihmeellisiä voimia. 
Weyerin mukaan noidat olivat onnettomia ja vaarattomia paholaisen valheiden uhreja, eikä heitä pitäisi kiduttaa eikä rangaista. Hänen mukaansa kiduttamalla saatiin vääriä tunnustuksia. Weyer ei kiistänyt demonien kanssa tehtyjen sopimusten todellisuutta vaan väitti, että ne olivat pätemättömiä noitien osalta, aivan kuten lapsen ja aikuisen väliset sopimuksetkin. Toisaalta Weyerin mukaan magian harjoittajien ("magi infames") ja paholaisen väliset sopimukset olivat päteviä, koska nämä pyrkivät tietoisesti saamaan paholaiselta menestystä.
Weyer julkaisi teoksen "De praestigiis daemonum" liiteosana okkultistisen teoksen "Pseudomonarchia Daemonum" ('Demonien näennäismonarkia') tai "Liber officiorum spirituum" ('Kirja henkien viroista'). Se sisältää luettelon demoniruhtinaista ja -kuninkaista sekä selvityksen niiden loitsimiseen parhaiten soveltuvista kellonajoista ja rituaaleista.
Vastaanotto.
Weyer ei uskonut katolisen kirkon riitteihin paholaisen torjumiseksi vaan suositteli helpotuksen hakemista rukouksesta ja kristillisen vakaumuksen vahvistamisesta. Tämä viittaisi Weyerin kannattaneen protestantismia ja uskonpuhdistusta. Katolinen kirkko asetti Weyerin teoksen viipymättä kiellettyjen kirjojen luetteloon. 
Sigmund Freudin mukaan Weyerin kirja kuului kymmenen kaikkien aikojen tärkeimmän julkaistun kirjan joukkoon.
Agila I

Agila I oli visigoottien kuningas vuosina 549–554. Hänet valittiin kuninkaaksi vuonna 549, edeltäjänsä Theudigiselin surman jälkeen. Córdoba nousi kapinaan Agilaa vastaan vuonna 550, ja Agila menetti valtion kassavarat, suuren osan armeijastaan sekä poikansa yrittäessään nujertaa vastustajansa. Ahdinkoon joutunut Agila joutui vetäytymään Méridaan. Seuraavana vuonna myös Atanagild nousi Sevillassa kapinaan. Agila marssi Sevillaan, mutta paikalle saapuneet Bysantin joukot estivät häntä valloittamasta kaupunkia. Lopulta visigootit surmasivat Agilan Méridassa.
Patricia McPherson

Patricia McPherson (s. 27. marraskuuta 1954 Oak Harbor, Washington) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan 1980-luvun televisiosarjasta "Ritari Ässä". Hän esitti KITT-auton teknistä asiantuntijaa Bonnie Barstowia sarjan ensimmäisellä, kolmannella ja neljännellä tuotantokaudella.
McPhersonilla on ollut rooleja myös sarjoissa "Dynastia", "Ihmemies MacGyver", "Matlock", "Murhasta tuli totta", "Star Trek – uusi sukupolvi" ja "Warehouse 13".
Sikhanyiso Dlamini

Sikhanyiso Dlamini (s. 1. syyskuuta 1987) on swazimaalainen prinsessa ja poliitikko. Hän on kuningas Mswati III:n vanhin tytär, ja vuodesta 2018 alkaen maansa viestintäministeri. Hän on suorittanut opintonsa ulkomaisissa yliopistoissa Englannissa, Yhdysvalloissa ja Australiassa. Dlamini opiskeli Biola-yliopistossa näyttelemistä ja Sydneyn yliopistossa tietoliikennetekniikkaa. 
Dlamini on aiheuttanut kotimaassaan kohua useaan otteeseen. Vuonna 2004 hän järjesti juhlat ennen ruokotansseja, koska juhlissa juotiin alkoholia ja soitettiin kovaäänistä musiikkia. Prinsessa sai ruumiillisen rangaistuksen hovin virkamiehiltä rikkeidensä vuoksi. Kymmenen vuotta myöhemmin Swazimaan monarkiaa vastustanut Twitter-käyttäjä "SwaziLeaks" julkaisi kuvia juhlivasta aatelistosta, kuvissa esiintyi myös prinsessa Dlamini. Prinsessa sai osakseen myös julkisuutta väittelemällä Twitterissä, maassaan laittoman, "People's United Democratic Movement" -oppositioryhmittymän kanssa, minkä jälkeen hänen Twitter-tilinsä suljettiin. 
Dlamini on mukana teleoperaattori MTN:n hallituksessa.
Alexander Wolter Ramsay

Alexander "Wolter" Ramsay (11. syyskuuta 1825 Viipuri – 7. elokuuta 1891 Lahti) oli suomalainen teollisuusjohtaja, joka omisti ruukkeja ja oli yksi Tornator-yhtiön perustajista.
Wolter Ramsay kuului aateliseen Ramsayn sukuun. Hänen vanhempansa olivat senaattori Carl August Ramsay ja Beata Fredrika Charlotta af Petersen. Hänen veljensä oli ruukinpatruuna ja muistelmakirjailija Anders Gustaf Ramsay. Ramsay kävi Helsingin yksityislyseota vuosina 1834–1837 ja suoritti Haminan kadettikoulun vuosina 1839–1841. Hän oli oppilaana Nikolain ratsuväkijunkkariopistossa Pietarissa vuosina 1841–1842, mutta luopui sotilasurasta ja kirjoitti ylioppilaaksi Helsingissä vuonna 1843. Ramsay opiskeli Helsingin yliopistossa, mutta ei suorittanut tutkintoa. Hän kävi myös Falunin vuorikoulua Ruotsissa vuosina 1849–1850.
Ramsay omisti vuosina 1855–1867 isältään perimänsä Taalintehtaan ruukin ja siihen liittyneen ruukinkartanon Dragsfjärdissä. Perintömaihin kuuluivat myös Söderlångvikin ja Tolvnäsin ratsutilat. Ramsay uudisti Taalintehdasta, mutta pääasiassa Venäjän vientiin suuntautuneen ruukin toiminta muuttui vuoden 1865 rahauudistuksen seurauksena kannattamattomaksi, kun vientitulot Venäjältä saatiin paperiruplina mutta menot ja velat Suomessa oli maksettava hopeamarkkoina, joiden kurssi oli paperiruplaa korkeampi. Ramsay haki ruukin konkurssiin heinäkuussa 1866, mutta hän sai jatkaa sen johtajana ruukin ollessa ensin konkurssihallinnon ja vuodesta 1870 Jakob Süntzin omistuksessa. Riitauduttuaan Süntzin kanssa Ramsay siirtyi vuonna 1874 yksityisen Hanko–Hyvinkää-rautatien kamreeriksi. Vuonna 1882 Ramsay osti 45 000 markalla Kellokosken ruukin Tuusulassa ja omisti sen kuolemaansa asti. Vuonna 1887 hän perusti Lahteen Ab Tornator -lankarullatehtaan ja tuli sen ensimmäiseksi toimitusjohtajaksi.
Ramsay edusti sukuaan vuosien 1863–1864 säätyvaltiopäivien aatelissäädyssä. Hän kuoli 65-vuotiaana ollessaan matkalla Lahden rautatieaseman lähellä.
Ramsayn puoliso oli vuodesta 1851 ruotsalainen Emmy Beata Katarina Tham. Heidän lapsiaan olivat vuorineuvos Wolter Ramsay, pankinjohtaja ja ministeri August Ramsay ja geologian professori Wilhelm Ramsay. Kenraali ja senaattori Waldemar Schauman sekä toimitusjohtaja Reguel Wolff olivat Ramsayn vävyjä, sukututkija Jully Ramsay oli hänen miniänsä.
Soumaïla Cissé

Soumaïla Cissé (20. joulukuuta 1949 Niafunké – 25. joulukuuta 2020) oli malilainen poliitikko.
Montpellierin yliopistosta valmistunut Cissé on ammatiltaan ATK-insinööri. Hän työskenteli ranskalaisissa suuryrityksissä ja palasi vuonna 1984 Maliin puuvillayhtiö CMDT:n palvelukseen.
Adéma-PASJ -puolueeseen kuulunut Cissé nimitettiin vuonna 1992 presidentti Alpha Oumar Konarén pääsihteeriksi. Vuodesta 1993 lähtien hän toimi valtionvarain- ja kauppaministerinä ja vuodesta 2000 kalusto- ja ympäristöministerinä. Hän erosi vuonna 2002 keskittyäkseen presidentinvaalikampanjaan.
Cissé oli Adéma-PASJ:n presidenttiehdokas vuonna 2002. Hän hävisi presidentinvaalien toisen kierroksen Amadou Toumani Tourélle. Vaalien jälkeen itsensä petetyksi kokenut Cissé erosi Adéma-PASJ:sta ja perusti kannattajineen uuden puolueen Union pour la république et la démocratien (URD) vuonna 2003.
Vuosina 2004–2011 Cissé toimi Länsi-Afrikan talous- ja rahaliiton UEMOA:n hallituksen puheenjohtajana. Hän osallistui URD:n ehdokkaana vuoden 2013 presidentinvaaleihin, jotka hän hävisi Ibrahim Boubacar Keïtalle. Vuonna 2018 Cissé hävisi jälleen Keïtalle syyttäen vaalien tulosta väärennetyksi.
Aseistetut miehet kaappasivat Cissén hänen ollessaan kampanjamatkalla Niafunkéssa ennen kevään 2020 kansalliskokousvaaleja. Hänet vapautettiin saman vuoden lokakuussa. Kaappaajien uskotaan kuuluvan Islamilaisen Maghrebin al-Qaidaan.
Cissé kuoli koronaviruksen aiheuttamiin komplikaatioihin 71-vuotiaana.
Aiheesta muualla.
[[Luokka:Malin ministerit]
[[Luokka:Insinöörit]]
[[Luokka:Vuonna 1949 syntyneet]]
[[Luokka:Vuonna 2020 kuolleet]]
DNF (paketinhallintajärjestelmä)

DNF ("Dandified YUM") on RPM-pohjaisiin Linux-jakeluihin tarkoitettu pakettienhallintaohjelmisto. DNF oli mukana koekäytettävässä muodossa Fedora versiossa 18 ja on ollut sen oletuksena versiosta 22 lähtien.
DNF tukee pakettien riippuvuuksien hallintaa sekä pakettivarastosta lataamista.
Vähäsalo

Vähäsalo on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Padasjoen Kellosalmella.
Maantietoa.
Saari on 2,7 kilometriä pitkä, 1,8 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 2,3 neliökilometriä . Se sijaitsee Tehinselän länsiosassa Varpusenlinnan selän länsiosassa. Sen erottaa mantereesta Kellosalmi, joka on 150–450 metriä leveä. Viereisestä Virmailansaaresta tulee tie, joka ylittää Vähän Kellosalmen pengertietä ja lyhyttä siltaa pitkin. Vähäsalo on kolmion muotoinen saari, mutta sen keskellä on kaksi vastakkaisilta rannoilla sisäosiin työntyvää lyhyttä lahtea Iso-Vankonen ja Vähä-Vankonen. Niitä yhdistää toisiinsa alava laakso, jonka pohjoispuolelle jää Isoniemi. Vähäsalon rannoilla on pieniä saaria. Niitä on Iso-Vankosen viereisellä lahdella, Vähässä Kellosalmessa ja Kellosalmessa viisi. Luoteessa sijaitsevalla Harmoistenlahdella on vielä Jänsissaaren saariryhmä, Kokonsaari, Iso Salinsaari, Vähä Salinsaari ja Lokinluoto. Vähäsalon korkein kohta sijaitsee keskellä saarta, missä on 67 metrin korkeuteen kohoava kallioinen mäki. Isoniemessä on toinen kalliomäki, joka on 47 metriä korkea, ja itärannassa on lähes yhtä korkea Haukkakallio, jonka jyrkänne putoaa Vähään Kellosalmeen rantaan. Saarella ei ole vakituista asutusta, mutta vapaa-ajan asuntoja on lähes 100. Saaren tiet haarautuvat sillalta näille asunnoille.
Historiaa.
Vuoden 1911 taloudellisessa kartassa saaren nimi kirjoitettiin erikseen ”Vähä Salo”. Saaren pohjoisosan laaksossa ja kaakkoispään niemessä on kartan mukaan pieniä peltopalstoja. Toisessa, vuonna 1947 julkaistussa, taloudellisessa kartassa näkyy samoissa paikoissa peltoja ja lisäksi saaren kaakkoispäässä saaren maatila. Virmailansaaressa tulee maatilan vastaiselle rannalle tie, johon maatila on ollut yhteydessä esimerkiksi veneellä. Maatila on tuolloin saaren ainoa kiinteästi asuttu tila.
Vähäsalon metsämaita hakattiin sotien aikana ja tämän työn suorittivat sotavangit Vapon toimesta. Puita kuljettamaan piti palkata väkeä muualtakin ja puut kasattiin saaren rannoille tukinuittoa varten kahteen ”laaniin”. Tukinuitto oli yleistä vielä koko 1950-luvun. Puita käytettiin erilaisen puutavaran ja polttopuiden valmistukseen.
Vuoden 1965 peruskartassa on pohjoisosan laakson peltomaat metsitetty. Vain saaren kaakkoispäässä on kartassa enää peltopalstoja. Siellä on myös maatila ja kaksi vapaa-ajan asuntoa. Seuraavassa vuoden 1985 peruskartassa on saareen rakennettu tie, joka ylittää Vähän Kellosalmen nykyisestä kohdastaan. Saaren rannat on monesta kohdasta eroteltu tonteiksi, jonne on rakennettu runsaasti vapaa-ajan asuntoja.
We Are Many

We Are Many on vuonna 2014 valmistunut brittiläinen dokumenttifilmi 15. helmikuuta 2003 järjestetystä Irakin sodan vastaisesta protestista, joka oli suurin mielenosoitus Ison-Britannian historiassa ja ensimmäinen maailmanlaajuisesti järjestetty mielenosoitus. Lontoossa arvioitiin kaduilla olleen tuolloin 1,5–2 miljoonaa mielenosoittajaa. Muualla maailmassa noin 30 miljoonaa ihmistä osoitti sotaa vastaan samaan aikaan mieltä. Elokuvan nimi perustuu Percy Bysshe Shelleyn The Masque of Anarchy-runon viimeiseen lauseeseen: ”Meitä on monia – heitä on vähän.” Elokuvan tekeminen aloitettiin huhtikuussa 2006 ja ensi-ilta oli Sheffieldin kansainvälisillä dokumenttifestivaaleilla ("Sheffield International Documentary Festival") 8. kesäkuuta 2014.
Elokuvassa esiintyy monia julkisuuden henkilöitä, aktivisteja tai kuuluisuuksia kuten Danny Glover, Noam Chomsky, Ron Kovic, Susan Sarandon, Harry Belafonte, Jesse Jackson.
Vähä-Hunkeri

Vähä-Hunkeri on Päijänteen saari Pirkanmaalla Kuhmoisissa.
Maantietoa.
Saari on 330 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 3,1 hehtaaria .
Se sijaitsee Tehinselän länsiosassa aivan Kuhmoisten kirkonkylän edustalla olevassa saaristoisessa lahdessa Huhtsaarien suojissa. Sen luoteispuolella sijaitsee Iso-Hunkeri. Saariparin välissä on 100 metriä matkaa sekä pieni luoto kivikkoineen. Mantereelle Päivättömanmaahan on matkaa alle 700 metriä. Saariparin ympärillä on joukko pikkusaaria, joita ovat esimerkiksi Laivasaari, Pikku-Hunkerit ja Someronluoto. Saaren keskellä oleva mäenhuippu kohoaa 17 metrin korkeuteen Päijänteestä. Maasto on kallioista metsämaata ja saaren kaakkoisosassa sijaitsee kaksi vapaa-ajan asuntoa.
Jäänpaksuus.
Vähä-Hunkerissa mitataan Päijänteen jään paksuutta.
Historiaa.
Vuoden 1965 peruskartassa saarien karttanimi on ”Hunkarisaaret”. Vähä-Hunkerin eteläosaan on merkitty kaksi rakennusta. Vuoden 1985 kartassa saaren nimi on muutettu nykyiseksi.
Man’yōgana

Man’yōgana on japanin kielessä ennen vanhaan käytetty kana-tavukirjoitusmerkistö, jossa kiinalaisia kirjoitusmerkkejä käytettiin kirjoittamaan japanin kielen tavuja foneettisesti.
Man’yōgana kehitettiin ensimmäisellä vuosituhannella. Kirjoitustaito oli tullut Kiinasta Japaniin 400-luvulla, ja aluksi Japanissa käytettiin kiinan kieltä kaikessa kirjallisessa kommunikaatiossa. Kun japanilaiset halusivat kirjoittaa omaa kieltään, he ottivat käyttöön kiinalaiset kirjoitusmerkit eli kanjit. Kiinan ja japanin kielten erilaisuuden vuoksi ne eivät kuitenkaan riittäneet esimerkiksi japanin kielen partikkelien ja taivutuspäätteiden merkitsemiseen. Japanilaiset alkoivatkin käyttää tiettyjä kanji-merkkejä foneettisesti ilmaisemaan samalla tavoin ääntyviä japanin kielen tavuja. Näitä merkkejä kutsutaan man’yōgana-merkeiksi.
Näin syntynyt sekamuotoinen kirjoitus osoittautui epäkäytännölliseksi, sillä lukija ei aina tiennyt, ilmaisiko merkki kanjin tapaan merkitystä vai man’yōgana-merkin tapaan äännettä. Sen vuoksi man’yōgana-merkeistä kehitettiin Heian-kaudella (794–1183) erillinen, puhtaasti foneettinen kana-tavukirjoitus. Sen jälkeen tämän tavukirjoituksen merkkejä yksinkertaistamalla kehitettiin erilliset hiragana- ja katakana-merkistöt.
Andrew Mangiapane

Andrew Mangiapane (s. 4. huhtikuuta 1996) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Edmonton Oilersia. Calgary Flames varasi hänet kuudennella kierroksella vuoden 2015 varaustilaisuudessa. Mangiapane on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä ja kätisyydeltään left. 58 NHL-runkosarjaottelussa vuosina 2017–2019 hän on tehnyt kahdeksan maalia ja viisi syöttöä eli 13 tehopistettä. Viidessä pelaamassaan pudotuspeliottelussa hän on tehnyt yhden maalin. Lokakuussa 2020 Mangiapane teki rajoitettuna vapaana agenttina Flamesin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 4,85 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Elokuussa 2022 Mangiapane teki Flamesin kanssa kolmevuotisen ja yhteensä 17,4 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Kesäkuussa 2024 Flames kauppasi Mangiapanen Washington Capitalsiin vaihdossa toisen kierroksen varausvuoroon vuoden 2025 varaustilaisuudessa. 
Heinäkuussa 2025 Mangiapane teki vapaana pelaajana Edmonton Oilersin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 7,2 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Stanisław Wojciechowski

Stanisław Wojciechowski (15. maaliskuuta 1869 – 9. huhtikuuta 1953) oli Puolan toinen presidentti. Hänet valittiin surmatun Gabriel Narutowiczin seuraajaksi. Hän joutui luopumaan presidentin tehtävästä marsalkka Piłsudskin johtaman vallankaappauksen seurauksena.
Wojciechowski opiskeli matematiikkaa Varsovan yliopistossa. Hän toimi Puolan sosialistisessa liikkeessä, jonka vuoksi tsaarin hallinnon venäläinen poliisi vangitsi hänet vuonna 1891 ja uudelleen seuraavana vuonna. Vapauduttuaan hän siirtyi ulkomaille; ensin Zürichiin ja sen jälkeen Pariisiin ja Lontooseen. Ulkomailta käsin Wojciechowski vieraili salaa kotimaassaan Venäjän hallitseman Puolan alueella. Tällöin hän tutustui toiseen puolalaisaktivistiin Józef Piłsudskiin. Hän opiskeli tähän aikaan osuustoimintaa ja toimitti puolalaista sosialistista aikakauslehteä. Palattuaan laillisesti Puolaan vuonna 1906 hän aloitti Puolan osuustoiminnallisen liikkeen kehittämisen.
Vuonna 1914 käynnistyneessä maailmansodassa Wojciechowski piti keisarillista Saksaa Puolan päävihollisena. Venäläisten peräännyttyä Puolasta vuonna 1915 Wojciechowski siirtyi Moskovaan. Vuonna 1917 hänet valittiin Puolalaisen puolueiden yhteistyöjärjestön puheenjohtajaksi. Lokakuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917 hän irtautui Puolan sosialistisesta liikkeestä ja palasi Varsovaan ja toimi tammikuusta 1919 heinäkuuhun 1920 Puolan toisen tasavallan sisäministerinä Ignacy Paderewskin ja Leopold Skulskin hallituksissa. Vuodesta 1921 lähtien hän oli politiikassa Puolan talonpoikaispuolue Piastin jäsen. Hän oli ehdokkaana presidenttiä valittaessa vuoden 1922 lopulla. Vaalit voittanut Narutowicz murhattiin pian valintansa jälkeen, ja uusissa presidentinvaaleissa Wojciechowski valittiin heti ensimmäisellä sejmin äänestyskierroksella Puolan presidentiksi. Hänen presidenttikautensa aikaan Puolassa oli sisäistä epävakautta ja taloudellisia ongelmia. Presidenttinä hän tuki luotua parlamentaarista järjestelmää.
Presidenttinä ollessaan Wojciechowski joutui poliittiseen ristiriitaan entisen ystävänsä, marsalkaksi kohonneen Puolan kansallissankarin Piłsudskin kanssa, sillä hän kannatti parlamentaarista demokratiaa, kun taas Piłsudski autoritaarisempaa hallitusmuotoa. Tilanne kärjistyi toukokuussa 1926 Wojciechowskin poliittisen kannattajan Wincenty Witosin noustua pääministeriksi. Sen seurauksena marsalkka Piłsudski johti sotilasvallankaappausta, joka syrjäytti niin Wojciechowskin kuin Witosinkin.
Presidenttikautensa jälkeen Wojciechowski siirtyi politiikasta yksityiselämään. Hän toimi Varsovan kauppakorkeakoulun ja maatalouskorkeakoulun dosenttina. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset pidättivät hänen lakimieheksi opiskelleen poikansa, joka kuoli Auschwitzin keskitysleirissä.
Nishinoomote

Nishinoomote () on Japanin kaupunki Tanegashiman saarella Kagoshiman prefektuurissa. Se sijaitsee noin 40 kilometriä Kyūshūn eteläkärjestä kaakkoon ja käsittää Tanegashiman pohjoisen puoliskon. Kaupunkiin kuuluu myös Tanegashiman länsipuolella sijaitseva pienempi Mageshiman saari. Nishinoomotessa on 15 220 asukasta (syyskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 205,66 neliökilometriä.
Nishinoomote kehittyi Kamakura-kaudelta lähtien saarta hallinneen Tanegashima-klaanin keskuspaikkana. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa sille myönnettiin vuonna 1958. Merkittävimpiin elinkeinoihin kuuluu maatalous, joka tuottaa etenkin bataatteja, sokeriruokoa ja muita vihanneksia, mutta kaupungissa harjoitetaan myös tärkkelyksen ja sokerin valmistusta, maidon tuotantoa ja kalastusta.
Kaupungin nähtävyyksiin lukeutuvat muun muassa historiallisia aseita esittelevä museo ja erilaiset luontokohteet, kuten Yokinohaman hiekkaranta.
Serie D

Serie D on Italian jalkapallon neljänneksi korkein sarjataso. Sitä hallinnoi "Lega Nazionale Dilettanti".
Nykyisessä sarjajärjestelmässä Serie D:ssä on jaettu yhdeksään alueelliseen lohkoon, joissa on 18–20 joukkuetta.
Eccellenza

Eccellenza on Italian jalkapallon viidenneksi korkein sarjataso. Sitä hallinnoi "Lega Nazionale Dilettanti".
Nykyisessä sarjajärjestelmässä Eccellenza on jaettu 28 alueelliseen lohkoon.
Satsuma-Sendai

Satsuma-Sendai () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Kagoshiman prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin luoteisosassa Itä-Kiinan meren rannikolla. Kaupungin läpi mereen virtaa merkittävä Sendaijoki. Satsuma-Sendaihin kuuluvat myös sen länsipuolella Itä-Kiinan meressä sijaitsevat Koshikijimasaaret. Sisämaan luonnonnähtävyys on vuorostaan vuorten ympäröivä Imutalampi. Kaupungissa on 93 054 asukasta (syyskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 682,92 neliökilometriä.
Hallinnollisena yksikkönä Satsuma-Sendai on suhteellisen uusi: se perustettiin vuonna 2004 liittämällä yhteen Sendain kaupunki ja kahdeksan muuta kuntaa, Hiwakin, Irikin, Tōgōn ja Kedōinin maaseutukaupungit sekä Saton, Kamikoshikin, Shimokoshikin ja Kashiman kyläkunnat. Kaupungin keskusta sijaitsee Sendaissa, joka kehittyi jo varhain jokisatamana sekä Satsuman provinssin pääkaupunkina ja provinssitemppelin sijaintipaikkana. Satsuma-Sendaissa on elintarvike-, paperi- ja keramiikkateollisuutta. Itä-Kiinan meren rannikolla toimii kaksi Kyūshū denrokun voimalaitosta, Sendain ydinvoimalaitos ja Sendain lämpövoimalaitos. Kaupunkiin kuuluvilla maaseutualueilla viljellään riisiä, kasviksia ja hedelmiä sekä harjoitetaan karjataloutta, saarilla myös kalastusta.
Satsuma-Sendaita palvelevat suurnopeusjunayhteys Kyūshū Shinkansen, JR Kyūshūn Kagoshima-päälinja ja Hisatsu orenji -rautatie. Viereisestä Ichiki-Kushikinon kaupungista on nopea lauttayhteys Koshikijimasaarille.
Water Sign

Water Sign on Chris Rean viides studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1983.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Chris Rea.
Eduard Brunner

Eduard Brunner (14. heinäkuuta 1939 Basel – 27. huhtikuuta 2017 München) oli sveitsiläis-saksalainen klarinetisti.
Brunner opiskeli Pariisissa Louis Cahuzacin johdolla, kunnes tämä kuoli moottoripyöräonnettomuudessa. Hän toimi ensiklarinetistina Rafael Kubelikin johtamassa Baijerin radion sinfoniaorkesterissa ja professorina Saarin musiikkiyliopistossa. Hän tilasi klarinetille uutta ohjelmistoa, kuten konsertot Edison Denisovilta, Jean Françaixilta, Ernest Blochilta ja Cristóbal Halffterilta. Hänen ohjelmistoonsa kuului myös muiden muassa Louis Spohrin ja Carl Maria von Weberin standarditeoksia. 
Brunner teki yli 250 levytystä eri levymerkeille, kuten ECM:lle. Hän teki kamarimuusikkona yhteistyötä Alfred Brendelin, Végh-kvartetin ja Juri Bašmetin kanssa. Hän teki vuonna 2007 Musiques Suisses -levymerkille sveitsiläisen nykyklarinettimusiikin levyn, joka sisälsi hänen haastattelunsa. Hän levytti vielä tämän jälkeen Harald Genzmerin kamarimusiikkia.
Kadri Gopalnath

Kadri Gopalnath (6. joulukuuta 1949 Mittakere – 11. lokakuuta 2019 Mangalore) oli intialainen saksofonisti. Hän oli yksi saksofonilla soitettavan karnaattisen musiikin edelläkävijöistä maassaan. Hän oli vuonna 1994 ensimmäinen karnaattinen muusikko, joka kutsuttiin Proms-festivaalien konserttiin Lontoon Royal Albert Halliin. Hän sai vuonna 2004 Padma Shri -palkinnon.
Gopalnath piti ensimmäisen konserttinsa vuonna 1978. Hän tutustui myöhemmin muusikko T. V. Gopalakrishnaniin, joka edisti hänen uraansa. Myöhemmin Gopalnath esiintyi eri puolilla maailmaa: Euroopassa, Yhdysvalloissa, Kanadassa, Australiassa, Sri Lankassa ja läntisessä Aasiassa. Hänellä oli kunniatohtorin arvot Mangaloren ja Bangaloren yliopistoista.
Gopalnath oli naimisissa, ja hänellä oli kaksi poikaa ja yksi tytär. Hänet otettiin 10. lokakuuta 2019 selkäkivun takia sairaalaan, jossa hän kuoli sydänpysähdyksen jälkeen varhain seuraavana päivänä.
Maurice Bourgue

Maurice Bourgue (6. marraskuuta 1939 Avignon, Ranska – 6. lokakuuta 2023 Avignon, Ranska) oli ranskalainen oboisti.
Bourgue opiskeli Pariisin konservatoriossa oboensoittoa Étienne Baudon ja kamarimusiikkia Fernand Oubradousin johdolla. Hän sai ensipalkinnon oboensoitossa vuonna 1958 ja kamarimusiikissa vuonna 1959. Tulevina vuosina hän voitti useita suuria kansainvälisiä kilpailuja. Vuonna 1967 Charles Munch palkkasi Orchestre de Parisiin Bourguen, joka toimi sen soolo-oboistina vuoteen 1979. 
Bourgue esiintyi solistina sellaisten kapellimestarien kuin Claudio Abbadon, Daniel Barenboimin, Riccardo Chaillyn ja John Eliot Gardinerin kanssa. Hän toimi myös itsekin kapellimestarina Ranskassa ja muualla. Vuodesta 1972 lähtien hän omisti suuren osan ajastaan kamarimusiikille itsensä mukaan nimetyn oktetin toiminnan muodossa. 
Bourgue levytti monia palkittuja albumeita. Hän toimi Sándor Végh -kamarimusiikki-instituutin musiikillisena johtajana ja opetti myös konservatorioissa Pariisissa ja Genevessä. Mestarikursseja hän piti Budapestissa, Lontoossa, Lausannessa, Moskovassa, Oslossa, Jerusalemissa ja Kyotossa. Hän oli naimisissa Colette Klingin kanssa.