Ellen G. White

Ellen Gould White (o.s. Harmon; 26. marraskuuta 1827 Gorham, Maine – 16. heinäkuuta 1915 St. Helena, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kristillinen kirjailija ja uskonnollinen johtaja, jonka profeetallisena pidetty toiminta vaikutti seitsemännen päivän adventismin syntyyn ja kasvuun. 
Elämä ja toiminta.
Ellenin vanhemmat olivat Robert ja Eunice Harmon. Kahdeksanlapsinen perhe asui pienellä maatilalla Gorhamin lähellä ja muutti myöhemmin Portlandiin. Yhdeksänvuotiaana Ellen vammautui vakavasti luokkatoverin heittämästä kivestä. Hänen kasvonsa ruhjoutuivat, eikä hän koskaan täysin tervehtynyt. Hän opiskeli lyhyen aikaa Westbrook Seminary and Female Collegessa Portlandissa, Mainessa. Vuonna 1840 White osallistui metodistien kokoukseen Buxtonissa ja koki uskonnollisen herätyksen. 26. kesäkuuta 1842 hänet kastettiin upottamalla ja otettiin metodistikirkon jäseneksi. Vähän myöhemmin Harmon ja hänen perheensä erotettiin kirkosta, koska he uskoivat adventisti William Millerin sanomaa, joka ennusti Kristuksen palaavan vuonna 1843. Millerin ennustuksen ilmeisen epäonnistumisen jälkeen Harmon uskoi yhä adventistien oppiin. Joulukuussa 1844 Harmon väitti kokeneensa ensimmäisen niistä näyistä, joita hän myöhemmin väitti nähneensä noin 2 000. Vuonna 1846 hän meni naimisiin adventistisaarnaaja James S. Whiten kanssa. He matkustivat yhdessä läpi Uuden-Englannin ja siirtyivät vähitellen kauemmas levittämään adventistien uskoa. Vuoteen 1860 mennessä adventistiliike oli vakiintunut ja sen päämaja oli Battle Creekissä, Michiganissa. He perustivat kustannusyhtiön ja valitsivat kirkkonsa viralliseksi nimeksi seitsemännen päivän adventistit vuonna 1863. 
Ellen Whiten näyt olivat liikkeen ohjaava voima, ja hänelle visioissa tulleet raamatuntulkinnat hyväksyttiin liikkeessä. Hän puolusti seitsemännen päivän (lauantai) sapattia. Hänen näkemyksensä terveysasioista, erityisesti kahvin, teen, lihan ja lääkkeiden käytön vastustaminen, sisällytettiin liikkeen käytäntöön. Hän auttoi perustamaan Battle Creekiin vuonna 1866 Western Health Reform Institute -instituutin, josta tuli Battle Creek Sanitarium -parantola. Kirkko on sittemmin vuosien varrella perustanut monia sairaaloita. Vuonna 1874 hän oli mukana perustamassa Battle Creek College -koulua (nykyään Andrews University). Hänen vaikutuksestaan adventistiliike oli ennen Yhdysvaltain sisällissotaa vastustanut orjuutta, ja 1860- ja 70-luvuilla White oli merkittävä raittiuden puolestapuhuja. Miehensä kuoltua vuonna 1881 White asui neljä vuotta Healdsburgissa, Kaliforniassa. Hän matkusti ja luennoi Euroopassa 1885–1888 ja oli adventistien lähetyssaarnaajana Australiassa 1891–1900. Palattuaan Yhdysvaltoihin White johti liikettä, ja vuonna 1903 kirkon päämaja ja sanomalehti siirtyivät Marylandin Takoma Parkiin. Samasta vuodesta lähtien White asui pääasiassa St. Helenassa, Kaliforniassa. Hänen "Testimonies for the Church" -teostaan ilmestyi yhdeksän nidettä. Hänen ja hänen miehensä vaikutuksesta adventistiliike kasvoi lähes 140 000:een jäseneen vuoteen 1915 mennessä.
White sai yhdeksänvuotiaana vakavan iskun päähänsä. Neurologian professori Gregory Holmes on väittänyt, että Whitelle kehittyi iskun seurauksena ohimolohkoepilepsia, joka selittäisi näyt. Näkemystä on myös kritisoitu, lisäksi Whiten kokemat näyt olivat varsin pitkäkestoisia, mikä on ohimolohkoepilepsiassa epätavallista.