tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sastamalan mopoautoturma

Sastamalan mopoautoturma oli 18. helmikuuta 2017 valtatiellä 12 Sastamalassa, lähellä Nokian rajaa tapahtunut tahallaan ajettu liikenneonnettomuus. Tila-autoa ajanut 34-vuotias mies ajoi tahallaan päin vastaantulevaa mopoautoa, jolloin mopoautoa kuljettanut 17-vuotias poika sekä matkustajana ollut samanikäinen tyttö menehtyivät välittömästi.
Tila-auton kuljettaja oli alkoholin ja lääkkeiden vaikutuksen alaisena. Tapahtumaa edelsi perheriita, jonka jälkeen mies lähti ajamaan päihtyneenä tila-autolla Nokialta Sastamalan suuntaan yrittäen törmätä useisiin vastaantuleviin ajoneuvoihin. Ennen kohtalokasta kolaria vaarallisesta ajosta oli tehty useita ilmoituksia hätäkeskukseen. Mies kertoi yrittäneensä itsemurhaa ja luulleensa mopoautoa isommaksi ajoneuvoksi. Hänellä oli taustalla aiempia rattijuopumuksia, pahoinpitelyjä, huumausainerikoksia ja petoksia.
Tuomio.
Tila-autoa kuljettanut vuonna 1982 syntynyt mieshenkilö tuomittiin 26. lokakuuta 2017 12 vuoden vankeuteen kahdesta taposta, törkeästä rattijuopumuksesta ja törkeästä liikenneturvallisuuden vaarantamisesta. Mielentilatutkimuksessa syytetty todettiin syyntakeiseksi. Oikeus katsoi, että vaikka tekohetkellä oli pimeää, kuljettajan oli täytynyt havaita, ettei vastaantuleva auto ollut kuorma-auto tai rekka. Lisäksi oikeus on arvioinut, että hänen on täytynyt tekohetkellä pitää vähintäänkin todennäköisenä sitä, että kun hän ajaa vastaantulevaa ajoneuvoa päin, siinä olevat henkilöt kuolevat. Ennen rikosta mies oli ajanut työkseen kuorma-autoa useita vuosia. Syyttäjän näkemyksen mukaan kuljettaja oli valinnut kohteekseen mopoauton, jotta voisi epäonnistua itsemurhayrityksessään. Poliisi teki tapahtumasta rekonstruktion, jonka mukaan mopoauton ja kuorma-auton ajovalot erottuvat hyvin selvästi pimeälläkin.
Jälkipuinti.
Tragedian jälkimainingeissa on keskusteltu mopoautojen korvaamisesta henkilöautoilla, joihin on asennettu nopeusrajoitin. Normaalin auton on osoitettu olevan kolaritilanteissa huomattavasti mopoautoa turvallisempi. Poliisin esitutkintamateriaaleista on selvinnyt, että mopoauto tuhoutui täysin, ja tila-auto sai vain ison lommon keulaan. Mopoautossa olleilla nuorilla ei ollut mitään mahdollisuutta selvitä hengissä, kun taas tila-auton kuljettaja sai vain lieviä vammoja.
Indian Pacific

Indian Pacific on australialainen Great Southern Rail -yhtiön liikennöimä matkustajajuna. Juna kulkee Perthistä Adelaiden kautta Sydneyyn, nimensä mukaisesti Intian valtamereltä Tyynellemerelle. 
Nullarborin tasangolla juna kulkee maailman pisintä suoraa rataosuutta pitkin. 478 km osuudella ei ole yhtään mutkaa, joskin mäkiä.
Historia.
Rautatieyhteys Australian itä- ja länsirannikoiden välillä valmistui 1917, kun Trans-Australian rata valmistui. Matkustajat joutuivat kuitenkin vaihtamaan junaa useaan otteeseen, koska eri osavaltioissa oli käytössä eri raideleveydet.
Vaihdoton junayhteys Perthin ja Sydneyn välillä tuli mahdolliseksi 1969, jolloin raideleveys oli saatu yhtenäistettyä. Indian Pacific aloitti liikennöinnin 23. helmikuuta 1970, aluksi kahdesti viikossa. 1970-luvun lopussa vuoroja oli toisinaan neljä viikossa, ja ne korvasivat vanhat Trans-Australianin vuorot. Vuodesta 2015 juna on kulkenut kerran viikossa.
Liikennöinti.
Indian Pacific liikennöi kerran viikossa, ja matka välipysähdyksineen kestää noin kolme vuorokautta. Lähdöt Perthistä ovat sunnuntaina aamupäivällä, ja juna on perillä Sydneyssä keskiviikkona aamupäivällä. Samana iltapäivänä juna lähtee paluumatkalle ja saapuu Perthiin lauantaina iltapäivällä.
Indian Pacific kuljettaa autoja Perthin ja Adelaiden välillä.
Ribeira Grande de Santiago

Ribeira Grande de Santiago on Kap Verden kunta, joka sijaitsee saarivaltion pääsaaren Santiagon etelärannalla. Kunnan asukasluku on 8 460 ja sen pinta-ala on 137 neliökilometriä. Ribeira Grande de Santiagon hallinnollinen keskus on Cidade Velha.
Cidade Velha on Kap Verden vanhin asutuskeskus. Se on rakennettu Ribeira Grande -joen suulle vuonna 1462. Hallinnollisesti Cidade Velha on kuulunut Praiaan 1700-luvulta lähiten, mutta vuonna 2005 Praian kunnasta erotettiin nykyinen Ribeira Grande de Santiago.
Trevor Doyle

Trevor Doyle (s. 1. tammikuuta 1974 Ottawa, Ontario, Kanada) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja, joka pelasi Pohjois-Amerikassa AHL- ja IHL-liigoissa sekä Euroopassa Saksassa, Suomessa ja Englannissa. Doyle tunnettiin urallaan kovaotteisena pelaajana.
Doyle on Florida Panthersin 7. kierroksen varaus vuodelta mutta useiden muiden myöhäisten kierrosten varausten tavoin ei koskaan pelannut otteluakaan NHL:ssa. Kaudella 1991–1992 Doyle aloitti OHL-liigan Kingstonissa, jossa pelasi kolme kautta. Kolmen kauden aikana Doyle teki kolme maalia ja antoi 21 maaliin johtanutta syöttöä. Jäähyllä Doyle istui peräti 415 minuuttia. CHL-uran jälkeen Doyle teki sopimuksen IHL-liigan Cincinnatiin ja siirtyi sieltä seuraavaksi vuodeksi AHL-joukkue Carolina Monarchsiin jossa pelasi kaksi kautta. Jälkimmäisellä kaudella Doyle teki yhden kauden piste-ennätyksensä 3+10 ja merkkauti itselleen myös ennätykselliset 288 jäähyminuuttia. Kauden aikana Doyle oli mukana 26 tappelussa.
Kauden 1997–1998 aluksi Doyle oli mukana Florida Panthersin harjoitusleirillä, mutta ei onnistunut raivaamaan tietään NHL-joukkueen kokoonpanoon vaan pelasi kauden IHL:n Fort Wayne Kometsissa.
Kauden 1998–1999 Doyle aloitti Calgary Flamesin farmijoukkue Saint John Flamesissa, mutta siirtyi kahden pelatun ottelun jälkeen IHL-liigan Michigan K-Wingsin riveihin. Siellä Doyle pelasi 4 ottelua, kunnes liittyi joulukuussa SM-liigajoukkue HIFK:n riveihin. Tärkeä syy Doylen hankkimiseen oli EHL-ottelu Frankfurt Lionsia vastaan. Joukkueiden ensimmäinen kohtaaminen Helsingissä aiemmin syksyllä meni todella fyysiseksi ja toiseen osaotteluun HIFK halusi rosteriinsa "poliisin". Doylen läsnäolo rauhoitti kummasti Frankfurtin kanadalaispelaajien tappeluhaluja. HIFK:n riveissä Doyle esiintyi EHL-matsin lisäksi kolmessa liigaottelussa, joissa ei kirjauttanut aikakirjoihin tehopisteitä, mutta sen sijaan 31 jäähyminuuttia, sisältäen tappelun paikallisvastustaja Jokereiden Jani Ritaa vastaan. Helsingistä Doylen matka jatkui Saksaan DEL-liigan Berlin Capitalsin riveihin. Saksassa Doyle pelasi 17 ottelua tehoin 1+5 eikä tapellut kertaakaan.
Kauden 1999–2000 aluksi osallistui Vancouver Canucksin harjoitusleirille, mutta pelasi kauden AHL:ssa farmijoukkue Syracuse Crunchin riveissä. AHL-kauden saldoksi jäi kahdeksan tehopistettä ja 21 tappelua 77 ottelussa. Seuraavalle kaudelle palkanmaksaja löytyi Britannian pääsarjasta. Doyle pelasi Ayr Scottish Eaglesin riveissä 42 ottelua joissa teki tehot 3+7 ja istui 207 jäähyminuuttia. Hanskat lensivät kädestä kahdeksan kertaa. Kausi jäi käytännössä Doylen uran viimeiseksi. Seuraavalla kaudella hän kävi pelaamassa yhden ottelun British National Leaguen Dundee Starsissa ja kaudella 2002–2003 vielä kaksi ottelua Quebecin puoliammattilaissarja QSPHL:n Lavalissa.
Jérôme Lalande

Joseph Jérôme Lefrançois de Lalande (11. heinäkuuta 1732 – 4. huhtikuuta 1807) oli ranskalainen tähtitieteilijä.
Lalande opiskeli samalla sekä laki- että tähtitiedettä mutta valitsi lopulta tähtitieteen elämäntehtäväkseen. Hän oli vuodesta 1761 Collège de Francen professori ja sittemmin École Militairen observatorion pysyvä johtaja. Toimeenpanemillaan järjestelmällisillä tähtien asemien havainnoilla hän hankki aineiston tähtiluetteloon "Catalogue of 47,390 stars" (1847), jonka Francis Baily julkaisi ja joka on tehty Lalanden teoksessa "Histoire céleste française" (1801) julkaistujen tulosten perustalla. Suuremman merkityksen hän kuitenkin on kenties saavuttanut teoksellaan "Traité d’astronomie" (1764), joka on ensimmäinen täydellinen tähtitieteen oppikirja. Lalande perusti 1802 Ranskan tiedeakatemian tähtitieteellisistä teoksista myöntämän nimeään kantavan kunniapalkinnon Prix Lalande.
Maximilian Hell

Maximilian Hell (Unkari: "Hell Miksa") (15. toukokuuta 1720 – 14. huhtikuuta 1792) oli unkarilainen tähtitieteilijä ja vihitty jesuiittapappi Unkarin kuningaskunnasta.
Tähtitieteen lisäksi Hell tunnetaan alaviitteenä kielihistorian, erityisesti suomalais-ugrilaisten kielten historian tutkimukseen. Vuonna 1768 Tanskan ja Norjan kuningas Kristian VII kutsui Hellin, Wienin hoviobservatorion johtajan, Norjan pohjoisimpaan kärkeen Vardøhusiin rakentamaansa tähtitorniin. Matkatoverikseen Hell otti unkarilaisen János Sajnovicsin, koska tämäkin oli koulutukseltaan tähtitieteilijä ja koska Hell toivoi Pohjois-Norjasta todisteet siitä, että Euroopassa levinnyt käsitys unkarin, suomen ja saamen kielten sukulaisuudesta piti paikkansa. Saamen ja unkarin vertailun suoritti Sajnovics, mutta itse idean lisäksi myös työn suorittamisessa Hellillä oli osansa, minkä Sajnovics myönsi avoimesti, vieläpä julkaisunsa lopussa antoi kaiken ansion Hellille.
Kuparimarkka 1949

Suomalainen kuparimarkka vuodelta 1949 on harvinainen markan kolikko vuodelta 1949. Sitä lyötiin ilmeisesti noin 250 tai 260 kappaletta, ja se on markkina-arvoltaan noin 14 000 euroa.
Se on arvokkaimpia markka-aikaisia kolikoita. 
Silloinen rahapajan johtaja Peippo Uolevi Helle oli itsekin keräilijä ja muiden keräilijöiden manipuloitavissa. Normaalisti markat lyötiin tuolloin raudasta. Helle teki itse kuparimarkan aihiot. Kuparimarkan lyöminen oli kuitenkin jonkinlainen virkavirhe. Asia johti poliisikuulusteluihin, mutta Helle ei saanut asiasta mitään tuomiota. Rahapajan johtaja menetti kuitenkin virkansa ilmeisesti juuri tämän jupakan seurauksena.
Hannu Koskivuori -mitali

Hannu Koskivuori -mitali on Suomen Hiihtoliiton vuosittain henkilölle, yhteisölle tai järjestölle jakama tunnustus. Palkinnon saajasta päättää hiihtoliiton puheenjohtajisto. Palkinnon myöntämiskriteerinä on pitkäaikainen työ suomalaisen hiihtourheilun hyväksi. Mitalin toisella puolella on Hannu Koskivuoren figuuri ja toisella puolella teksti ”Latua avaten”. Mitalin on suunnitellut Yrjö Lohko ja niitä on painettu 50 kappaletta. Mitali jaetaan marraskuussa.
Lähde
Nojatuolikenraali

Nojatuolikenraali tai kolpakkostrategi on halventava käsite henkilöstä, joka pitää itseään asiantuntijana sotilaallisissa asioissa, vaikka hänellä on vähän tai ei ollenkaan mitään todellisia kokemuksia armeijasta. Käsitteen laajemmalla määritelmällä se tarkoittaa henkilöä, jolla ei ole kouriintuntuvaa kokemusta jostain asiasta (esimerkiksi nojatuolimatkailija), vain epäsuoraa tai teoreettista tietoa.
Tavanomainen käyttö.
Sanan yleisin käyttö viittaa ”henkilöön, jolla ei ole sotilaallista kokemusta, mutta joka pitää itseään asiantuntijana tai strategina.” Termiä käytetään myös kuvaamaan ”sotilaskomentajaa, joka ei osallistu aktiivisesti sodankäyntiin tai joka johtaa joukkoja mukavasta tai turvallisesta paikasta”. Nojatuolikenraalin merisotilaallinen vastine on nojatuoliamiraali, jota käytetään kuvaamaan henkilöä, joka pitää itseään asiantuntijana merisotaa koskevissa asioissa, vaikka hänellä ei olisi pitkäaikaista kokemusta palveluksesta merellä.
Carl von Clausewitz viittasi epäsuorasti nojatuolikenraaleihin:
Mirja Tarnanen

Mirja Tarnanen (s. 1967) on suomalainen dosentti, filosofian tohtori ja Jyväskylän yliopiston Opettajankoulutuslaitoksen kielikasvatuksen professori.
Tarnasen tutkimuskohteita ovat heikkojen kirjoittajien kirjoittamisen taito, suomi toisena kielenä ja äidinkielenä -teksteissä sekä opettajat kirjoittamisen arvioijina ja palautteen antajina.
Milena Blahoutová

Milena Vecková (o.s. Blahoutová, 30. tammikuuta 1933 – 1. toukokuuta 2018 Saksa) oli Tšekkoslovakiaa edustanut koripalloilija ja käsipalloilija.
Seuratasolla Sparta Prahaa edustanut Blahoutová edusti Tšekkoslovakian naisten maajoukkuetta yli 200 ottelussa vuosina 1952–1964 saavuttaen kolme himmeämpää MM- ja seitsemän himmeämpää EM-mitalia mestaruuksien mentyä pääasiassa Neuvostoliitolle. Hän oli myös käsipallossa 50 maaottelun pelaaja joka voitti MM-pronssia vuonna 1962. Vuonna 2005 Vecková nimettiin Tšekin koripallon Hall of Fameen. Vecková asui myöhemmin Saksassa missä kuoli 85-vuotiaana 1. toukokuuta 2018.
Wolfgang Schöne

Wolfgang Schöne (s. 9. helmikuuta 1940 Bad Gandersheim) on saksalainen oopperalaulaja, äänialaltaan bassobaritoni. Hän opiskeli konservatorioissa Hannoverissa sekä Hampurissa ja sai diplominsa vuonna 1969. Hänen ensisijainen opettajansa oli Naan Pöld. Hän aloitti uransa voitettuaan kansainväliset kilpailut Rio de Janeirossa, Bordeauxissa, Berliinissä, Hertogenboschissa ja Stuttgartissa.
Maineensa levittyä Saksan ulkopuolelle Schöne pääsi usein esiintymään eri puolille Eurooppaa, Yhdysvaltoihin, Meksikoon, Etelä-Amerikkaan ja Japaniin. Hän liittyi vuonna 1973 Stuttgartin oopperaan, minkä lisäksi hän on usein vieraillut Wienin valtionoopperassa ja Hampurin oopperassa. Hän esiintyi myös Salzburgin festivaalilla. Vuonna 1978 hän sai "Kammersänger"-arvonimen. Vuonna 1979 Schöne esiintyi ensimmäistä kertaa Israelin filharmonikkojen kanssa Johann Sebastian Bachin H-mollimessun (BWV 232) esityksessä, jonka johti Helmuth Rilling.
Schönen ooppera- ja konserttiohjelmisto ulottuu Claudio Monteverdin teoksista Krzysztof Pendereckin ja Hans Werner Henzen kaltaisten nykysäveltäjien tuotantoon.
Tuhat kurkea

Tuhat kurkea (jap. 千羽鶴, "Senbazuru") on japanilaisen Yasunari Kawabatan romaani vuodelta 1952. Teos julkaistiin suomeksi Tammen Keltaisessa kirjastossa vuonna 1965 Eeva-Liisa Mannerin kääntämänä.
Juoni.
Tuhat kurkea on japanilaisen teeseremoniaperinteen ympärille punoutuva tarina alle 30-vuotiaasta Kikuji-nimisestä miehestä, jonka elämää varjostaa neljätoista vuotta aiemmin tapahtunut isän kuolema. Kirjan teemoja ovat rakkaus, kuolema, syyllisyys ja katkeruus. Ihmisen kuolevaisuutta ja elämän jatkuvuutta pohditaan rinnastamalla ne teeseremoniaan. Teoksessa kerrotaan Kikujin suhteista neljään hyvin erilaiseen naiseen, joista toisia hän inhoaa ja toisia rakastaa. Erään satunnaisen teeseremonian jälkeen Kikuji ajautuu outoihin, unenomaisiin tapahtumiin, jotka vyöryvät hänen päälleen kohtalonomaisella vääjäämättömyydellä.
Ouélessébougou

Ouélessébougou on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee 80 kilometriä Bamakosta etelään. Kunnassa on 50 000 ja kylässä 9 600 asukasta (vuonna 2009).
Ouélessébougoun kunta rajoittuu idässä Katin piirin Sanankoro Djitoumoun, pohjoisessa Bougoulan ja Dialakoroban, lännessä Faraban ja Tiakadougou-Dialakoron ja etelässä Sikasson alueen Bougounin piirin Ourounin ja Keleyan kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan etupäässä tasankoa.
Kuntaan kuuluu 44 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita ja mandinkoja. Lisäksi on fulbeja, moseja, dogoneja ja senufoja. Uskontoja ovat islam ja kristinusko.
Ouélessébougoun kautta kulkee Bamakon ja Sikasson välinen maantie RN7. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra ja maapähkinä. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.
Kunnassa toimii 16 julkista alakoulua, kuusi yläkoulua, 16 kyläkoulua, neljä yksityistä koulua ja kolme koraanikoulua. Terveyspalvelut käsittävät neljä kunnallista terveyskeskusta, poliklinikan sekä malarian tutkimus- ja koulutuskeskuksen.
Arkansas-luokka (monitori)

Arkansas-luokka oli Yhdysvaltain laivaston neljän 1900-luvun alussa valmistetun monitorin muodostama alusluokka, joka oli samalla viimeinen Yhdysvaltain laivastolle valmistettu monitoriluokka.
Alukset.
Alusten hankinta vahvistettiin 4. toukokuuta 1898 annetulla lailla.
Sanankoroba

Sanankoroba on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee 35 kilometriä Bamakosta etelään. Kunnassa on 37 400 ja kylässä 10 200 asukasta (vuonna 2009).
Sanankoroban kunnan pinta-ala on 615,51 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Katin piirin Kalabancoron, idässä Mountougoulan ja Bougoulan, etelässä Dialakoroban ja lännessä Mandén kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja kukkulajonot. Länsirajalla virtaa Nigerjoki. Seutu kuuluu sudanilais-sahelilaiseen vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on metsäsavannia.
Kuntaan kuulu 26 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita. Lisäksi on fulbeja, mandinkoja, boboja, somonoja ja maureja.
Sanankoroban kautta kulkee Bamakon ja Sikasson välinen maantie RN7. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit, kaupankäynti ja liikenne.
Agnaldo

Agnaldo Pinto de Moraes Júnior (s. 11. maaliskuuta 1994 São Gonçalo) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi vuonna 2023 päättyneellä urallaan kotimaansa lisäksi Norjassa, Suomessa ja Albaniassa.
Agnaldo siirtyi vuonna 2013 norjalaisseura Moldeen. Hän pelasi pääsarja Eliteserienissä 44 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Hän voitti Norjan liigamestaruuden vuonna 2014 sekä Norjan Cupin vuosina 2013 ja 2014 mutta ei pelannut kumpanakaan vuonna cupin loppuottelussa. Kausina 2018–2019 hän pelasi Suomessa Rovaniemen Palloseurassa. Hän pelasi 40 veikkausliigaottelua ja teki niissä kolme maalia. Kausina 2020–2023 hän pelasi Albaniassa.
Filip Ivanovski

Filip Ivanovski (, s. 1. toukokuuta 1985 Skopje, Jugoslavian SLT) on pohjoismakedonialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Ivanovski pelaa Veikkausliigassa Kokkolan Pallo-Veikoissa.
Ivanovski on pelannut pääsarjatasolla Makedoniassa, Puolassa, Kyproksella, Kazakstanissa, Serbiassa ja Suomessa. Hän on nelinkertainen Makedonian mestari. Kansallisen cup-mestaruuden Ivanovski on voittanut kertaalleen Makedoniassa, Puolassa ja Kazakstanissa.
Tilastot sarjoittain.
Ottelut/maalit. Päivitetty 22. elokuuta 2019.
Mountougoula

Mountougoula on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee 30 kilometriä Bamakosta koilliseen. Kunnassa on 16 200 ja kylässä 2 300 asukasta (vuonna 2009).
Mountougoulan kunnan pinta-ala on 367,86 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Katin piirin Baguinéda-Campin, kaakossa Tiélén, etelässä Bougoulan ja lännessä Sanankoroban ja Kalabancoron kuntiin. Kunnan läpi virtaa Nigerin sivujoki Koba.
Kuntaan kuuluu 16 kylää. Asukkaista 80 % on bambaroita. Lisäksi on muun muassa fulbeja, dogoneja, boboja ja mandinkoja. Vallitseva uskonto on islam, mutta kunnassa on myös kristittyjä ja animisteja.
Mountougoulasta on yhteys kunnan läpi kulkevalle RN6-maantielle. Seudun pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, puuvilla, maapähkinä, kenaf, lehmänpapu, maapapu, juurekset, vihannekset ja hedelmät. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa, kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Mountougoulassa ja neljässä muussa kylässä pidetään viikoittaiset markkinat. Kunnassa on kaksi hiekkakivilouhosta.
Susanna Fellman

Susanna Fellman (s. ) on suomalainen talous- ja sosiaalihistorioitsija, joka työskentelee Göteborgin yliopiston liike-elämän historian professorina. 
Hän on Fellmaneja, joka suku tunnetaan suomalaisena pappis-, sivistys- ja porvarisukuna. Hänen isänsä on professori Johan Fellman.
Susanna Fellman kirjoitti ylioppilaaksi Gymnasiet Grankulla samskolasta. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa (valt.maist. 1989) ja väitteli talous- ja sosiaalihistoriasta vuonna 2000. Hänen ruotsinkielinen väitöskirjansa "Uppkomsten av en direktörsprofession : industriledarnas utbildning och karriär i Finland 1900-1975" käsitteli yritysjohtajajuutta ammattina ja urana suomalaisen aineiston pohjalta. Hän valmistui valtiotieteen tohtoriksi 2001. Hän sai Svenska Litteratursällskapet i Finlandin väitöskirjapalkinnon helmikuussa 2002; hänet nimitettiin Helsingin yliopiston talous- ja sosiaalihistorian dosentiksi samana vuonna. 
Fellman toimi vuosina 2001–2007 Helsingin yliopistossa tutkijana tai apulaisprofessorina ja oli yliopiston virkaatekevä professori vuosina 2008–2010. Vuosina 2010–2011 samassa yliopistossa vanhempana akatemiatutkijana. Vuodesta 2011 hän on toiminut Göteborgin yliopiston liike-elämän historian professorina. Vuosina 2018–2019 hän on vieraileva professori Helsingin yliopiston humanistisen tiedekunnan humanististen tieteiden ohjelmassa.
Hänen tutkimusaihepiirejään ovat liike-elämän historia, johtamisen ja liike-elämän eliitin historia, kartellien ja kilpailupolitiikan historiallinen tarkastelu, liiketalousintressien ja hyvinvointiyhteiskunnan kehitys sekä liike-elämän historian menetelmälliset kysymykset. 
Fellman on ollut vuodesta 2012 jäsen Ruotsin kuninkaallisiin akatemioihin kuuluvassa Kungliga Vetenskaps och Vitterhetssamhället i Göteborgissa. Suomen Tiedeseuran jäsen hän on ollut vuodesta 2014.
Moon Ribas

Moon Ribas (s. 24. toukokuuta 1985) on espanjalainen avantgarde-taiteilija, tanssija ja Cyborg foundationin perustaja. Hän on tunnettu aisteja laajentavista implanteistaan. Moon Ribas on muun muassa asentanut vasempaan olkapäähänsä värinäimplantteja joilla hän aistii reaaliajassa maanjäristyksiä. Ribasilla on ollut myös lähiympäristön liikettä havaitsevia implantteja. Ribasin on tehnyt tanssi- ja musiikkiesityksiä implanteistaan tulevien aistiärsykkeiden ympärille. Ribas opiskeli kokeellista tanssia ja valmistui koreografiksi Dartington College of Arts -akatemiasta. 
Vuonna 2010, Moon Ribas and Neil Harbisson perustivat Cyborg Foundation, jonka tavoitteena on kannustaa ihmisiä laajentamaan aistejaan keinotekoisesti ja puolustaa kyborgien oikeuksia. Säätiö voitti 2010 Cre@tic Award -palkinnon ja 2012 siitä tehty lyhytfilmi palkittiin Sundancen elokuvafestivaaleilla.
Kiran Mazumdar-Shaw

Kiran Mazumdar-Shaw (o.s. "Mazumdar"; s. ; Pune, Maharashtra, Intia) on intialainen yrittäjä ja yritysjohtaja. Hän työskentee vuonna 1978 perustamansa Biocon-lääketeollisuusyhtiön toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana.
Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi Mazumdar-Shaw’n varallisuudeksi 3,6 miljardia dollaria. Forbesin vuoden 2017 maailman vaikutusvaltaisimpien naisten listalla Mazumdar-Shaw pääsi sijalle 71.
Mazumdar-Shaw on intialaisen United Breweries -panimon panimomestarin tytär. Alkujaan hän aikoi jatkaa isänsä jalanjäljillä. Hän opiskeli ensin Bangaloren yliopistossa (B.Sc., 1973) ja jatkoi Australian Melbournen yliopistoon (M.Sc., pääaineenaan oluenpaneminen). 
Naisena hän ei kuitenkaan saanut alan töitä palattuaan Intiaan. Muutaman vuoden kuluttua hän tapasi irlantilaisen Biocon Biochemicalsin omistajan Leslie Auchinclossin, joka Mazumdar-Shaw’n tavattuaan sopi tämän kanssa vuonna 1978 Biocon India -yhteisyrityksen perustamisesta valmistamaan alkoholijuomien, paperin ja muiden tuotteiden valmistuksessa tarvittavia entsyymejä. Jo vuoden sisään yritys tuotti entsyymejä myös Euroopan ja Yhdysvaltain markkinoille. Vuonna 1989 Auchincloss myi osuutensa yhteisyrityksestä Unileverille, joka myi osuutensa edelleen Imperial Chemical Industries -yhtiölle (1997) ja myöhemmin Mazumdar-Shaw’n puolisolle, tekstiilialan johtajalle John Shaw’lle, joka kaupan jälkeen liittyi Bioconin johtajistoon.
Seija Paasonen

Seija Paasonen (s. 16. marraskuuta 1959 Ristiina) on suomalainen luonnontieteilijä ja tietokirjailija. Hän aloitti työnsä Ilmatieteen laitoksella opintojensa loppuvaiheessa; sivutoimenaan hän työskenteli Yleisradion meteorologina vuodesta 1983. Vuonna 1995 Paasonen siirtyi Yleisradion vakituiseksi säätieteilijäksi - hänet oli pyydetty mukaan perustamaan säätoimitusta. Hänen toimenkuvanaan on ollut säätoimituksen esihenkilö eli päämeteorologi. Hän jäi Yleltä eläkkeelle helmikuun lopussa 2024, mutta oli jättänyt lähetykset taakseen jo vuonna 2022, keskittyen esihenkilötyöhön.
Televisiometeorologin uransa ohella Paasonen on kirjoittanut ilmastoon ja säähän liittyviä teoksia.
Keväällä 2018 julkaistiin Paasosen kirja "Taiteilijoiden taivaat". Siinä Paasonen analysoi meteorologin näkökulmasta 1 863 maalausta jotka edustavat eri kulttuureja, tyylisuuntia ja aikakausia. Eräs hänen suosikkimaalauksistaan on Eero Järnefeltin "Syysmaisema Pielisjärveltä", joka sisältää moninaisia säätieteellisiä tapahtumia. Luku 1863 on niin ikään Järnefeltin synnyinvuosi.
Lapsuutensa Paasonen vietti Ristiinassa sijaitsevalla maatilalla; hän oli viisilapsisen katraan toiseksi vanhin.
Pauline von Bonsdorff

Pauline Sofie von Bonsdorff (s. 10. huhtikuuta 1961 Helsinki) on suomenruotsalainen tutkija ja Jyväskylän yliopiston taidekasvatuksen professori. 
Pauline von Bonsdorffin isä oli valtio-opin professori Göran von Bonsdorff ja äiti arkkitehti Birgitta Donner. Von Bonsdorff kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1980 (Lönnbeckska gymnasiet). Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, josta valmistui filosofian maisteriksi (1988), lisensiaatiksi (1992) ja tohtoriksi (1998). Hän on ollut Helsingin yliopiston estetiikan dosentti vuodesta 1999 lähtien.
Von Bonsdorff työskenteli kahteen otteeseen Helsingin yliopiston estetiikan ja yleisen kirjallisuustieteen virkaatekevänä assistenttina (ajanjaksolla 1985–93), oli virkaatekevä suomenruotsalaisen kirjallisuuden lehtori (1988–89) ja Emil Aaltosen säätiön Essu-projektin tutkija (1989–90). Hän toimi Helsingin yliopiston estetiikan assistenttina 1994–2002, josta jaksosta oli virkavapaana 1999–2001 työskennellessään virkaatekevänä estetiikan professorina. Von Bonsdorff on ollut Jyväskylän yliopiston taidekasvatuksen professori vuodesta 2002 lähtien.
Hän on tarkastellut tutkimustöissään muun muassa estetiikkaa, taiteen teoriaa, fenomenologiaa, ympäristöestetiikkaa ja arkkitehtuurin teoriaa.
Von Bonsdorff on toiminut useissa luottamustehtävissä. Vuosina 1987–1990 hän toimi Helsingin yliopiston ruotsinkielisen Nylands Nationin kuraattorina ja vuosina 1989–1995 Valtion arkkitehtuurikomission sihteerinä. Hän on toiminut useiden suomalaisten tai kansainvälisten yhdistysten tai säätiöiden hallituksen jäsenenä. Von Bonsdorff on esimerkiksi Niilo Helanderin Säätiön hallituksen jäsen. 
Von Bonsdorff on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 2007.
Yksityiselämä.
Hän on ollut kahdesti avioliitossa. Vuodesta 2001 lähtien hän on ollut naimisissa Asko Mäkelän kanssa.
Rain Kooli

Rain Kooli (s. 26. kesäkuuta 1971 Harku, Viro) on suomenvirolainen toimittaja ja juontaja.
Rain Kooli on Ylen Viron-toimittaja, "Turun Sanomien" kolumnisti ja freelance-journalisti.
Urallaan hän on työskennellyt "Kymen Sanomien", "Kouvolan Sanomien" ja "Anjalankosken Sanomien" toimittajana, "Eesti Päevaleht" -lehdessä sekä Viron yleisradioyhtiön ERR:n (Eesti Rahvusringhääling) toimittajana ja juontajana.
Rain Kooli on ollut myös Ylen Radio Itä-Uusimaan reportteri sekä Radio Kukun Suomen kirjeenvaihtaja.
TV1:ssä Kooli on muun muassa juontanut ohjelman "Ystävät, toverit, naapurit".
Rain Kooli sai arvostetun Suomen Leijonan ritarikunnan ritarimerkin pitkästä ja ansioituneesta lehtimiestyöstä Suomen hyväksi toukokuussa 2024. Kunniamerkki luovutettiin Viron Suomen suurlähetystössä juhlallisessa tilaisuudessa suulähtettiläs Vesa Varasan toimesta.
Anna Hellerstedt

Anna Hellerstedt (s. 1975 tai 1976) on ruotsalainen yritysjohtaja ja konsultti joka on asunut Suomessa vuodesta 2006 lähtien. Hellerstedt aloitti toimitusjohtajan tehtävät sanomalehtiä julkaisevassa KSF Mediassa 2. toukokuuta 2018. Hellerstedt siirtyi KSF Mediaan lemmikkituoteyhtiö Mustin ja Mirrin palvelutuotejohtajan tehtävistä. 
Taustaltaan Hellerstedt on siviili-insinööri Linköpingin yliopistosta. Aikaisemmin Hellerstedt on johtanut Ruotsin vienninedistämisorganisaatio Business Swedenin Suomen-konttoria sekä työskennellyt konsulttiyhtiö McKinseyllä. Hellerstedtin puoliso on MTV Median toimitusjohtaja Jarkko Nordlund.
Tiélé

Tiélé on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee 80 kilometriä Bamakosta koilliseen. Kunnassa on 18 500 ja kylässä 3 400 asukasta (vuonna 2009).
Tiélén kunta rajoittuu lounaassa Katin piirin Sanankoro Djitoumoun, lännessä Bougoulan, luoteessa Mountougoulan, pohjoisessa Baguinéda-Campin, koillisessa N’Gouraban, idässä Dioïlan piirin Dioumanin ja kaakossa Sikasson alueen Bougounin piirin Méridiélan ja Dogon kuntiin. Kuntaan kuuluu 13 kylää.
Litiumjodidi

Litiumjodidi (LiI) on litium- ja jodidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa elektrolyyttinä paristoissa ja orgaanisen kemian synteeseissä katalyyttinä ja reagenssina.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa litiumjodidi on valkoista kiteistä ainetta. Aineen väri on usein kellertävä, johtuen siitä, että se hitaasti hajoaa muodostaen jodia. Yhdisteen alkeiskoppi on kuutiollinen. Kidevedettömän litiumjodidin lisäksi tunnetaan kidevedelliset mono-, di- ja trihydraatit (LiI·H2O, LiI·2H2O ja LiI·3H2O). Kidevesi poistuu näiden rakenteesta kuumennettaessa alennetussa paineessa. Litiumjodidi liukenee erittäin hyvin veteen. Veden lisäksi se liukenee myös eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten metanoliin, etanoliin ja asetoniin.
Valmistus ja käyttö.
Kidevedetöntä litiumjodidia voidaan valmistaa kuumentamalla litiumin ja jodin seosta tai litiumhydridin ja jodin välisellä reaktiolla dietyylieetterin toimiessa liuottimena. Kidevedellistä litiumjodidia valmistetaan tyypillisimmin neutraroimalla litiumhydroksidia tai -karbonaattia vetyjodidilla.
LiOH + HI → LiI + H2O
Litiumjodidia käytetään litiumioneja johtavana elektrolyyttinä paristoissa, joilta vaaditaan pitkää kestoaikaa. Tämän vuoksi se on elektrolyyttimateriaalina esimerkiksi sydämentahdistimissa käytettävissä litium-jodiparistoissa. Orgaanisen kemian synteeseissä litiumjodidia käytetään aldoliadditioiden ja aldolikondensaatioiden katalyyttinä, epoksidirenkaita avaavana reagenssina, estereiden dekarboksylointiin ja jodidi-ionien lähteenä. Yhdistettä käytetään myös valokuvausreagenssina.
USS Canonicus (1863)

USS Canonicus oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1863 vesillelaskettu Canonicus-luokan monitori.
Valmistus.
Harrison Loring Bostonista Massachusettsista laski aluksen vesille 1. elokuuta 1863. Alus otettiin palvelukseen 16. huhtikuuta 1864 Bostonissa päällikkönään E. G. Parrott.
Palvelus.
Alus lähti 22. huhtikuuta Bostonista ja se saapui 3. toukokuuta Newport Newsiin Virginiaan, missä alus liitettiin James-joen laivueeseen. Aluksen raskaat tykit tulittivat konfederaation pesäkkeisiin asentamia tykistöpattereita pitkin James-joen rantoja 21. kesäkuuta, 16. elokuuta ja 5.-6. joulukuuta.
Alus liitettiin Pohjois-Atlantin sulkulaivastoon ja se saapui 15. joulukuuta Beaufortiin North Carolinaan. Alus osallistui hyökkäyksiin Fort Fisheriin, joista ensimmäinen tehtiin 24.-25. joulukuuta. Alukseen osui neljästi, mutta miehistö ei kärsinyt tappioita ja aluksen vauriot jäivät vähäisiksi. Aluksen tykkituli sitä vastoin lopetti kahden linnakkeen tykin tulitoiminnan. Toisessa linnakkeeseen tehdyssä hyökkäyksessä 13. tammikuuta 1865 alus koki konfederaation tykistön tehon, kun alukseen osui 36 kertaa. Aluksen lippu ammuttiin kahdesti pois ja kummallakin kerralla nostettiin uusi lippu. Yksikään aluksen miehistönjäsen ei tälläkään kertaa saanut surmansa, mutta kolme haavoittui. Aluksen tulitus tuhosi kaksi linnakkeen tykeistä.
Helmikuussa 1865 alus liittyi Charlestonin edustalla Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen. Sisällissodan loppukuukausina alus osallistui muutaman saarronmurtajan valtaamiseen South Carolinan rannikolla. Lisäksi alus matkasi Havannaan Kuubaan etsiessään "CSS Stonewallia".
Alus saapui 25. kesäkuuta 1869 Philadelphian laivastontelakalle, jossa se viisi päivää myöhemmin poistettiin palveluksesta. Alus nimettiin 15. kesäkuuta 1869 "USS Scyllaksi", mutta vanha nimi palautettiin 10. elokuuta.
Alus palautettiin palvelukseen 22. tammikuuta 1872. Palveluksessa ollessaan alus partioi Atlantin ja Meksikonlahden rannikolla. Alus poistettiin lopullisesti palveluksesta 1877 Pensacolassa ja se myytiin 19. helmikuuta 1908.
USS Mahopac (1864)

USS Mahopac oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1864 vesillelaskettu Canonicus-luokan monitori.
Valmistus.
Z. &amp; F. Secor New Yorkista laski aluksen vesille 17. toukokuuta 1864. Koeajojen jälkeen alus otettiin palvelukseen 20. elokuuta New Yorkissa päällikkönään William A. Parker.
Palvelus.
Alus osallistui Charlestoniin tehtyyn hyökkäykseen 9. syyskuuta. Syksyn alus partioi James-joella ja se oli Wilmingtonin alueella liittyen Fort Fisherin tulitukseen 24.-25. joulukuuta ja 13.-15. tammikuuta 1865. Jälkimmäisessä hyökkäyksessä, joka edelsi Wilmingtonin kukistumista, alukseen osui kahdeksan kranaattia ilman merkittäviä vaurioita.
Operaatiosta vapauduttuaan alus siirtyi Charlestoniin, missä se oli yhteysaluksena. Alus palasi 8. maaliskuuta Chesapeakenlahdelle. Huhtikuussa "Mahopac" ja sen sisaralukset tukivat kenraali Grantin joukkoja valtaamaan Richmondin. Alus poistettiin palveluksesta kesäkuussa, minkä jälkeen se makasi ankkurissa Washingtonin laivastontelakalla.
Alus palautettiin palvelukseen 15. tammikuuta 1866, minkä jälkeen se partioi Yhdysvaltain itärannikolla. Alus nimettiin 15. kesäkuuta 1869 "USS Castoriksi", mutta vanha nimi palautettiin 10. elokuuta. Alus sijoitettiin 11. maaliskuuta 1872 Hampton Roadsiin reserviin, mistä se palasi palvelukseen 21. marraskuuta 1873.
Alus purjehti Key Westiin Floridaan laivaston koululaivaksi, missä se oli seuraavat kaksi vuotta. Alus siirtyi 1876 Port Royaliin ja edelleen Norfolkiin heinäkuussa 1877. Alus oli muiden monitorien kanssa Brandon Landingissa aina maaliskuuhun 1880, jolloin se lähti vuoteen 1888 asti City Pointiin. Alus oli reservissä Richmondissa 1889-1895, ja sen jälkeen League Islandilla. Alus poistettiin alusluettelosta 14. tammikuuta 1902 ja se myytiin 25. maaliskuuta.
Hehkulamppupilvi

Hehkulamppupilvi on arkkitehti Taina Väisäsen suunnittelema uniikkivalaisin vuodelta 2017. Se sijaitsee Helsingissä Tekniikan museossa. Se suunniteltiin ja ripustettiin museon näyttelysaliin vuonna 2017, kun uusi näyttely valmistui. Hehkulamppujen keskellä on ledlamppuja.
Elin Holmberg

Elin Constance Holmberg (o.s. "Lindfors"; 2. toukokuuta 1861 Sipoo – 17. lokakuuta 1925 Helsinki) oli helsinkiläinen kaupunginvaltuutettu ja naisasianainen.
Holmberg toimi Helsingin kaupunginvaltuutettuna vuodet 1919–1921. Leskirouva Elin Holmberg valittiin valtuustoon ensimmäisissä yleiseen ja yhtäläiseen äänioikeuteen perustuvissa kunnallisissa vaaleissa Helsingissä 27.–28. joulukuuta 1918, jolloin naisilla oli ensimmäistä kertaa mahdollisuus asettua ehdokkaaksi. Hänet valittiin ruotsalaisen ryhmän eli käytännössä Ruotsalaisen kansanpuolueen listalta Helsingin kaupunginvaltuustoon. 
Holmberg keskittyi kunnallisessa toiminnassaan ennen kaikkea hätäaputöihin. Tammikuussa 1916 toimintansa aloittanut Helsingin kaupungin hätäapukomitea pyrki järjestämään töitä työttömille, sekä miehille että naisille. Töitä järjestettiin esimerkiksi Kaupunkilähetyksen, Helsingin työväenjärjestöjen työttömyyskomitean ja niin sanotun Naisjärjestöjen hätäapukomitean kautta, joille kaupunki myönsi rahoitusta hätäaputöiden järjestämiseksi työttömille. Naisjärjestöjen hätäapukomitean taas kuului Ruotsalaisen naisliiton Helsingin osastot, Martta-yhdistyksen Helsingin osasto, Suomen Naisyhdistys, Nuorsuomalainen naisklubi, Suomalaisen naisliiton Helsingin osasto, Helsingin suomalaisen seuran naisjärjestö ja Naisasialiitto Unioni. Elin Holmberg toimi vuonna 1916 Naisjärjestöjen hätäapukomitean puheenjohtajana. Vuonna 1918 Holmberg nimitettiin Helsingin kaupungin hätäapukomitean jäseneksi. Holmberg toimi hätäapukomitean jäsenenä myös vuosina 1919–1922. Hän kuului myös valtuuston edustajana Tyttöjen ammattikoulun johtokuntaan vuonna 1920. 
Elin Holmberg toimi myös kaksi vuosikymmentä Suomen Naisyhdistyksen hallituksessa, ja osallistui yhdistyksen edustajana lukuisiin pohjoismaisiin ja kansainvälisiin naiskonferensseihin. Hän kuului myös muihin yhdistyksiin kuten Sotilaskotiyhdistykseen (Soldathemmet) ja Suomen Käsityön Ystäviin. Hufvudstadsbladetin mukaan Elin Holmbergin koti toimi Helsingissä sisällissodan aikaan valkoisten toiminnan keskuksena, ja hän osoitti tällä toiminnallaan ”suurta henkilökohtaista rohkeutta”. Holmbergin kotiin tehtiin lehden mukaan kolme kotitarkastusta, ja eräällä kerralla punaiset tähtäsivät häntä aseella otsaan. Hän oli myös jonkin aikaa vangittuna punaisen palvelijan ilmiannon johdosta.
Holmberg oli naimisissa Helsingin kaupunginkamreeri Robert Theodor Holmbergin (5. marraskuuta 1853, Saltvik–14. huhtikuuta 1906) kanssa. Hänen sisarensa oli naisyhdistyksissä aktiivisesti toiminut vapaaherratar Hilma Gripenberg. Holmbergit on haudattu Helsingissä Hietaniemen hautausmaalle.
Passaic-luokka

Passaic-luokka oli Yhdysvaltain laivaston kymmenen monitorin muodostama alusluokka.
Suunnittelu.
Luokan suunnitteli John Ericsson ottaen huomioon aiemmin suunnittelemastaan "USS Monitorista" saadut kokemukset. Alukset olivat edeltäjäänsä suurempia ja niiden ohjaushytti oli siirretty keulasta tykkitornin katolle, mikä mahdollisti paremman näkyvyyden ja helpotti yhteydenpitoa kapteenin, ruorimiehen ja miehistön välillä. Aluksen rungon muotoa oli parannettu. Lisäksi luokan aluksissa oli 5,5 metrin savuhormi ja parannettu ilmastointi.
Apulaislaivastoministeri Gustavus Fox vaati uusien monitorien aseistuksen muuttamista raskaammaksi, koska "USS Monitorin" 11 tuuman tykit olivat osoittautuneet tehottomiksi "CSS Virginian" kanssa käydyssä taistelussa. Asiaan vaikutti myös linnakkeiden uusista 15 tuuman Rodman tykeistä saadut kokemukset. Vaatimus vähintään yhdestä 15 tuuman tykistä pakotti Dahlgrenin suunnittelemaan ja valmistamaan 15 tuuman tykin aluksille. Tykkitornin sisähalkaisija oli 6,4 metriä.
Suuri määrä palokaasuja vapautui tykin laukaisussa torniin, mikä pakotti savulaatikon rakentamista tornin sisään. Muutoksen seurauksena tykkimiehistö ei nähnyt maaliaan ja heidän piti tähdätä joko 8 tai 11 tuuman tykeillä. "USS Lehighillä" 11 tuuman tykki korvattiin 8 tuuman Parrot tykillä.
Leena Ukkonen

Leena Ukkonen (s. 1980) on Tampereen teknillisen opiston elektroniikan ja tietotekniikan laitoksen professori, joka on toiminut virassa vuodesta 2013 lähtien. Hän voitti Suomen liike- ja virkanaisten liiton Vuoden nainen -palkinnon vuonna 2014. 
Ura.
Ukkonen oli jo nuorena kiinnostunut matematiikasta ja luonnontieteistä. Lukion jälkeen hän hakeutui opiskelemaan Tampereen teknilliseen yliopistoon, valmistuen diplomi-insinööriksi. 26-vuotiaana Ukkonen väitteli tekniikan tohtoriksi TTY:stä. Hän sai jo tutkijana toimiessaan merkittäviä kansainvälisiä tunnustuksia alalla.
Ukkosen tiedeura käynnistyi vuonna 2004 kun hän lähti Yhdysvaltoihin MIT-yliopistoon tutkijavaihtoon väitöskirjatutkijana.
Vuonna 2013 Ukkonen sai vakituisen professuurin TTY:n elektroniikan ja tietotekniikan laitoksella. Ukkosen tutkimusryhmän tutkimuskohteena ovat radiotaajuiset tunnistustekniikat ja niiden hyödyntäminen. Ukkonen on maininnut tutkimusryhmänsä lopullisen tavoitteen olevan palauttaa halvaantuneen henkilön liikuntakyky.
Tunnustukset.
2010 Young Research Scientist's Award - Nuoren tutkijan palkinto, Foundation for Technology Promotion.
2014 Vuoden nainen, Suomen liike- ja virkanaisten liitto.
Europiumanomalia

Europiumanomalia on se ilmiö, kun europiumin (Eu) keskittyminen mineraalissa on rikasta tai vähentynyttä suhteessa johonkin vakiolukuun, yleensä kondriittiin tai keskiselännebasalttiin. Geokemiassa europiumanomalia on positiivinen, jos europiumin keskittyminen on rikasta verrattuna muihin harvinaisiin maametalleihin, ja negatiivinen, jos europiumin keskittyminen on vähäistä muihin harvinaisiin maametalleihin verrattuna.
Jevhenija Tymošenko

Jevhenija Oleksandrivna Tymošenko (, s. 20. helmikuuta 1980) on ukrainalainen yrittäjä, hyväntekijä ja aktivisti ja Ukrainan entisen pääministerin Julija Tymošenkon tytär.
Tymošenko oli naimisissa englantilaisen muusikon Sean Carrin kanssa vuodesta 2005 vuoteen 2012. Joulukuussa 2014 hän meni naimisiin Artur Tšetšotkinin kanssa.
Selina Anttinen

Anna Selina Anttinen (s. 23. heinäkuuta 1977) on suomalainen arkkitehti. Hän on arkkitehtitoimisto Anttinen Oiva Arkkitehtien toinen perustajajäsen. Anttinen perusti toimiston vuonna 2008 yhdessä arkkitehti Vesa Oivan kanssa. He olivat ennen oman toimistonsa perustamista työskennelleet Jyrki Tasan arkkitehtitoimistossa.
Anttinen on valmistunut arkkitehdiksi vuonna 2007 Teknillisestä korkeakoulusta (nyk. Aalto-yliopisto). Anttisen tunnetuin työ on yhdessä Oivan kanssa suunniteltu Helsingin yliopiston pääkirjasto Kaisa-talo, jonka suunnittelukilpailun he voittivat vuonna 2008.
Brené Brown

Brené Brown (s. 18. marraskuuta 1965) on yhdysvaltalainen Houstonin yliopiston sosiaalityön tutkimusprofessori, sosiaalityöntekijä ja tietokirjailija. 
Brown on tutkinut ihmisten haavoittuvuutta, rohkeutta, omanarvontuntoa ja häpeää. Hän on esiintynyt useasti luennoitsijana myös yliopistomaailman ulkopuolella ja antanut haastatteluja tiedotusvälineiden edustajille sekä popularisoinut tutkimustyötä myös oman tuotantonsa välityksellä. Hän vieraili toista kertaa Suomessa syyskuussa 2024 Nordic Business Forumin pääpuhujana. Tietokirjailijana hän on kirjoittanut useita suosituksi tulleita ja "The New York Timesin" myydyimpien tietokirjojen listan kärkeen nousseita bestsellereitä. Professorin Brown on tunnettu myös haavoittuvuutta koskevasta yleisöluennostaan (Ted Talk: The Power of vunerability).
Brown suoritti alemman korkeakoulututkinnon Teksasin yliopistossa Austinissa (B.Sc., 1995). Hän opiskeli edelleen Houstonin yliopistossa, josta valmistui maisteriksi ja sittemmin tohtoriksi (M.Sc., 1996; Ph.D., 2002; alana sosiaalityö).
Brown työskenteli vuosina 1996–1999 Houstonissa Neighborhood Centers Inc.:n palveluksessa suunnitellen, kehittäen ja arvioiden paikallisen yliopiston kandidaatti- ja maisteritason sosiaalityöntekijäopiskelijoiden harjoitteluohjelmia. Hän kuului Houstonin yliopiston henkilökuntaan vuosina 1998–2002 (adjunct faculty), jona aikana hän oli hoiti apulaisprofessuuria vuoden ajan (2000–2001). Tämän jälkeen hän toimi sosiaalityön apulaisprofessorina vuosina 2002–2004. Hän on ollut sosiaalityön professori vuodesta 2004.
Brownin puoliso on Steve Alley.
Suomennetut teokset.
Brownin teokset ovat kuuluneet Yhdysvalloissa myydyimpien tietokirjojen joukkoon. Kirjoja on käännetty laajalti, useita myös suomennettu. Kirjat käsittelevät muun muassa itsemyötätuntoa, ihmisen haavoittuvuutta ja takaiskuista tokenemista.
USS Dictator

USS Dictator oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1863 vesillelaskettu yksitorninen ironclad monitori.
Valmistus.
John Ericssonin kanssa tekemänsä sopimuksen mukaan Delamater Iron Works New Yorkista laski aluksen vesille 26. joulukuuta 1863. Alus otettiin palvelukseen 11. marraskuuta 1864 päällikkönään J. Rodgers.
Palvelus.
Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen ja siten alus partioi Yhdysvaltain itärannikolla 15. joulukuuta alkaen. Alus poistettiin palveluksesta 5. syyskuuta 1865 League Islandin laivastontelakalla, missä se oli reservissä vuoteen 1869.
Alus palautettiin palvelukseen 20. heinäkuuta 1869, jonka jälkeen se palveli Pohjois-Atlantin laivastossa. Alus poistettiin uudelleen palveluksesta 28. kesäkuuta 1871, jolloin se sijoitettiin New Yorkin laivastontelakan reserviin. Alus palautettiin palvelukseen 12. tammikuuta 1874, jolloin se aloitti palveluksen Pohjois-Atlantin asemalla. Alus poistettiin palveluksesta 1. kesäkuuta 1877 League Islandilla, missä se oli myyntiinsä saakka 27. syyskuuta 1883.
USS Puritan (1864)

USS Puritanin piti olla Yhdysvaltain laivaston vuonna 1864 vesille laskettu monitori, mutta alus ei koskaan valmistunut.
Valmistus.
Alun perin John Ericssonin suunnittelema kaksitorninen ironclad monitori, mutta laivaston vaatimuksista se muutettiin yksitorniseksi. Laivasto ja Ericsson allekirjoittivat 28. heinäkuuta 1892 hankintasopimuksen, jonka toteuttamisen Ericsson tilasi aluksen rungon Continental Iron Worksiltä Greenpointista New Yorkista. Aluksen propulsiojärjestelmä tilattiin Allaire Worksiltä New Yorkista. Alus laskettiin vesille 2. heinäkuuta, mutta valmistusviiveiden ja tykkien toimituksessa esiintyneiden ongelmien vuoksi alus ei valmistunut ja työt keskeytettiin 1865.
Sisällissodan jälkeisinä vuosina alus samoin kuin joukko muitakin monitoreita kärsivät heikon taistelukyvyn tuomasta maineesta. Laivastoministeri George Robeson päätti kunnostaa "Puritanin" ja neljä Miantonomoh-luokan monitoria. Tarkoitukseen varattuja varoja ei saanut käyttää uusien alusten hankintaan. Asiasta tuli skandaali, kun selvisi Robesonin käyttäneen vanhoja aluksia uusien osamaksuina.
"Puritan" luovutettiin John Roachille Chesteriin Pennsylvaniaan, jossa valmistettiin luvatta uusi "USS Puritan". Aluksen nimeä ei vaihdettu, jotta näyttäisi korjaukselta eikä uudisrakennukselta.
Luetaan yhdessä

Luetaan yhdessä – Vi läser tillsammans on valtakunnallinen verkosto, joka tukee Suomeen muuttaneiden, erityisesti naisten, kielen oppimista ja kotoutumista. Verkosto tarjoaa vapaaehtoistyönä lukutaidon ja suomen tai ruotsin kielen opetusta maahanmuuttajille eri puolilla Suomea. 
Monet Suomeen muuttaneista henkilöistä pääsevät kunnan tarjoaman kotoutumiskoulutuksen kautta kielenopetukseen, mutta eivät kaikki. Tämän ulkopuolelle jäävät helposti esimerkiksi iäkkäämmät maahanmuuttajat ja kotiäidit. Osa maahanmuuttajista on myös luku- ja kirjoitustaidottomia.
Suomen kielen taitamattomuus sekä luku- ja kirjoitustaidottomuus jättävät ihmisen yhteiskunnan ulkopuolelle ja lisäävät tämän syrjäytymisriskiä.
Jotta kotoutuminen Suomeen olisi helpompaa, "Luetaan yhdessä" -ryhmissä opetetaan erityisesti arjessa tarvittavaa kieltä. Tunneilla painotetaan myös sosiaalisuutta ja suomalaisen yhteiskunnan ja kulttuurin tuntemusta, mikä edistää opiskelijoiden ja heidän perheensä hyvinvointia. Vapaaehtoisille ja opiskelijoille toiminta tarjoaa mukavaa yhdessäoloa sekä kulttuurien välistä vuorovaikutusta.
Verkostoon kuului vuonna 2018 yli 100 ryhmää ympäri Suomea. Vapaaehtoisia opettajia on yli 600 ja opiskelijoita noin 3000. Ryhmät kokoontuvat kerran viikossa kahden tunnin ajan. 
Luetaan yhdessä -toiminta on alkanut vuonna 2004. Verkostoa hallinnoi Suomen Akateemisten Naisten Liitto ja toimintaa rahoittaa STEA sekä Koneen säätiö.
Prabhas Patan

Prabhas Patan (Somnath, historiallisesti "Dev Patan") on temppelikeskittymä Gujaratin osavaltiossa Intiassa. Paikka sijaitsee Saurashtran alueella seitsemän kilometrin päässä Veravalin kaupungista. Rabhas Patanissa on monia hindutemppeleitä. Paikka on myös Indus-kulttuurin ja sen jälkeisten aikojen arkeologinen löytöpaikka.
Aikajako.
Prabhasin arkeologisten löytöjen karkea aikajako.
N’Gouraba

N’Gouraba on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee 85 kilometriä Bamakosta koilliseen. Kunnassa on 17 700 ja kylässä 1 800 asukasta (vuonna 2009).
N’Gouraban kunta rajoittuu lounaassa Katin piirin Tiélén ja luoteessa Baguinéda-Campin sekä idässä Dioïlan piirin Dioumanin kuntiin. Kunnan alueella virtaa Fayajoki. Seutu kuuluu sudanilais-sahelilaiseen vyöhykkeeseen.
Kuntaan kuuluu 14 kylää. Niistä suurin on 3 200 asukkaan Nioko. Asukkaista valtaosa on bambaroita. Lisäksi on muun muassa fulbeja, dogoneja, boboja, miniankoja, soninkeja ja mandinkoja. Vallitseva uskonto on islam, mutta kunnassa on myös kristittyjä ja animisteja.
N’Gourabasta on yhteys RN6-maantielle. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, maissi, durra, maapähkinä ja pavut. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.
Alain Grandbois

Alain Grandbois (25. toukokuuta 1900 – 18. maaliskuuta 1975) oli kanadalainen runoilija. Hän oli kotoisin Québecistä, mutta matkusteli maailmalla vuosina 1918–1939, mikä vaikutti hänen tuotantoonsa. Hänen tyylinsä oli merkityksellinen useille 1950-luvun nuorille runoilijoille. Hänen runoteoksiaan ovat "Né à Québec: Louis Jolliet" (1933), "Les voyages de Marco Polo" (1941), "Avant le chaos" (1945) ja "Visages du monde" (1971).
Québecin kirjallisuusakatemia jakaa vuosittain Alain Grandbois -palkinnon.