tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Amerikanlatvialaiset

Amerikanlatvialaiset ovat Yhdysvalloissa asuvia latvialaisia tai heidän jälkeläisiään. Yhdysvalloissa heitä on arviolta yhteensä 87 564. He puhuvat äidinkielenään englantia ja latviaa.
Jotkin historiatiedot viittaavat siihen, että latvialaisia olisi ollut ruotsalaisten ja suomalaisten siirtokunnissa vuonna 1640 Delawaressa ja Pennsylvaniassa. Heitä tuli joka tapauksessa 1600-luvun lopulla Tobagon saarelta Yhdysvaltoihin. Latvialaisia oli paljon myös Kalifornian kultaryntäyksen toiveikkaissa seikkailijoissa. Parin historiikin mukaan yksi ensimmäisiä Yhdysvaltojen sisällissodassa kaatuneita olisi ollut latvialainen Mārtiņš Būčiņš.
Tilastojen mukaan latvialaisia tuli Yhdysvaltoihin 4 309 ennen vuotta 1900, 8 544 vuosina 1901–1910, 2 776 vuosina 1911–1914, 730 vuosina 1915–1919, 3 399 vuosina 1921–1930 ja 519 vuodesta 1930 vuoteen 1936. Ensimmäinen varsinainen latvialaisaalto Yhdysvaltoihin alkoi vuonna 1888, kun joukko nuoria miehiä saapui Bostoniin välttääkseen joutumista Venäjän armeijaan. Nuoria naimattomia miehiä ja naisia asettui myös muihin idän suurkaupunkeihin, kuten New Yorkiin, Philadelphiaan, Clevelandiin ja Chicagoon sekä länsirannikolle Seattleen, Portlandiin ja San Franciscoon. Vain harvat latvialaiset asettuivat maaseudulle. Tässä aallossa muodostui Pennsylvanian Bucksin piirikuntaan latvialainen baptistiyhteisö, jossa ei suurimmillaankaan ollut kuin satakunta jäsentä.
Vuoden 1905 epäonnistunut Venäjän vallankumous toi Yhdysvaltoihin lisää latvialaisia, mukana monia kapinallisjohtajia. Heistä moni palasi kotimaahansa bolsevikkivallankumouksen 1917 jälkeen. Toisen maailmansodan vuosina latvialaisia pakeni maastaan suurin joukoin Länsi-Eurooppaan mutta myös Yhdysvaltoihin maan hallituksen tukemana, erään arvion mukaan noin 40 000 vuosina 1949–1951.
Neuvostoliiton romahdettua lähes 11 000 latvialaista haki Yhdysvalloista pysyvää asuinpaikkaa vuosina 1991–2009, mutta toisaalta viitisensataa amerikanlatvialaista päätti vuosittain palata vanhaan kotimaahansa.
Reinhold Messner

Reinhold Andreas Messner (s. 17. syyskuuta 1944 Brixen, Etelä-Tiroli, Italia) on italiansaksalainen vuorikiipeilijä ja vihreä poliitikko. Messner kiipesi vuonna 1978 ensimmäisenä Mount Everestille ilman lisähappea. Hänestä tuli vuonna 1986 ensimmäinen kaikki neljätoista yli 8 000 metrin korkuista vuorta valloittanut henkilö.
Messner istui Euroopan parlamentissa Italiasta vuosina 1999–2004. Parlamenttiuransa jälkeen hän on perustanut vuoristoaiheisia museoita sekä Messner Mountain Foundation -säätiön.
Lähdekutoja

Lähdekutoja ("Ploceus heuglini") on afrikkalainen kutojalintu. Laji on nimetty Theodor von Heuglinin kunniaksi. Kutojien suvun kuvaili Georges Cuvier 1818 ja siihen kuuluu noin 60 lajia.
Esiintyminen.
Lähdekutoja elää päiväntasaajan tuntumassa Keski- ja Länsi-Afrikassa. Lajin elinalueen laajuus on 1,4 miljoonaa neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen.
Paul Gross

Paul Michael Gross (s. 30. huhtikuuta 1959 Calgary) on kanadalainen näyttelijä. Hän esitti sarjassa Chicagon ratsupoliisi kohteliasta ja lähes ylimaallisia kykyjä omaavaa kanadalaista ratsupoliisia nimeltä Benton Fraser kaikilla neljällä tuontantokaudella 1994–1998.
Grossin isän nimi oli Bob Gross ja heidän perheensä muutteli paljon paikasta toiseen. Paul Gross on asunut ainakin Yhdysvalloissa, Kanadassa, Englannissa ja Saksassa. 14-vuotiaana Gross esiintyi muutamissa televisiomainoksissa, ja hän opiskeli näyttelemistä Albertan yliopistossa, Edmontonissa. 
Paul Gross laulaa ja soittaa kitaraa. Hän toi esiin näitä ominaisuuksiaan myös Chicagon ratsupoliisi -sarjassa. Gross on osallistunut muutamia kertoja Chicagon ratsupoliisi -sarjan käsikirjoitusten tekoon.
Grossilla on kaksi lasta, Jack Gross ja Hannah Gross ja hänen vaimonsa on nimeltään Martha Burns.
Grossin viimeisin isompi projekti on rooli elokuvassa "Men with Brooms" (2002), jossa näytteli myös toinen kanadalainen, Leslie Nielsen.
Gross Voittanut kanadalaisen "Gemini" -palkinnon viisi kertaa ja ollut ehdolla yhteensä kymmenesti.
Armas Ståhlberg

Kaarlo Armas Ståhlberg (15. huhtikuuta 1892 Helsinki – 14. huhtikuuta 1918 Joutseno) oli suomalainen filosofian kandidaatti ja Suomen sisällissodassa valkoisten puolella kaatunut jääkärimajuri.
Suku.
Armas Ståhlbergin isä oli tunnettu valokuvaaja ja suomalaisen elokuvan uranuurtaja Karl Emil Ståhlberg (presidentti K. J. Ståhlbergin serkku). Hänen sisarensa Ragni Ståhlberg puolestaan avioitui toisen jääkärin, myöhemmän suojeluskuntajärjestön johtaja Lauri Malmbergin kanssa.
Jääkäriaika.
Ståhlberg liittyi Saksassa Jääkäripataljoona 27:ään Lockstedtin leirille 11. maaliskuussa 1915. Ståhlberg palasi toukokuussa 1916 Suomeen osallistuakseen jääkärivärväykseen, joskin aikaansaannokset toimessa olivat vähäiset. Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniassa hän toimi ylijoukkueenjohtajana, Saksalaisen luutnantti Dietrichin ohjauksessa.
Aa-joen taisteluiden aikaan oberzugführerinä toiminut Ståhlberg sai aikaan vakavan kriisin jääkäreiden keskuudessa kun hän ampui 24. tammikuuta 1917 kieltäytyneen lapualaisen jääkärin Matti Sven Heikinpoika Saarikosken (1890–1917). Vaikka sotaoikeus vapautti Ståhlbergin, ja esimerkiksi hauptzugführer Erik Jernström katsoi hänen menetelleen ainoalla oikealla tavalla, monet jääkäritoverit pitivät Ståhlbergiä murhaajana.
Ståhlberg oli luomassa suomenkielistä komentosanastoa Saksan armeijaan Suomalaista pataljoonaa varten. Komentosanat otettiin käyttöön myös Suomen armeijan tulevaan palveluohjesääntöön, jonka senkin panivat jääkärit alkuun Saksassa.
Sisällissota.
Suomen perustettavassa armeijassa Ståhlberg sai vastuullisen tehtävän jääkärirykmentti III:sta, jonka sijoituspaikka oli Savonlinna. Hän toimi rykmentin päällikkö Eversti von Colerin adjutanttina: Myöhemmin hän sai Karjalan 3. rykmentin komentoonsa. 
Ståhlberg saapui Imatralle 19. maaliskuuta valmistelemaan hyökkäyssuunnitelmia Joutsenoa varten ja osallistui Joutsenon rintaman taisteluihin. 13. huhtikuuta hän saapui Karsturantaan selvittämään rintamatilannetta, jossa hän koki kohtalonsa vihollisen selustassa tehdyllä tiedusteluretkellä. Hän nousi vihollisen tulesta välittämättä kivelle tähystämään vihollisen asemia ja sai kuolettavan osuman sydämeen vihollisen luodista. Jääkärimajuri Ståhlberg oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Helsingissä. Hänet on haudattu perhehautaan Helsingin uudelle hautausmaalle..
Ria Visser

Adriana "Ria" Johanna Visser (s. 20. heinäkuuta 1961 Oud-Beijerland) on alankomaalainen pikaluistelija ja olympiamitalisti.
Visser saavutti hopeaa 1 500 metrin matkalla vuoden 1980 talviolympialaisissa Lake Placidissa. Vuoden 1984 talviolympialaisissa Sarajevossa Visser sijoittui 13:nneksi 1 500 metrillä, 25:nneksi 3 000 metrillä ja 30:nneksi 500 metrillä. Yleisluistelun MM-kilpailuissa hän sijoittui parhaimmillaan kuudenneksi vuonna 1979 sekä yhdeksänneksi vuosina 1983 ja 1986. EM-kilpailuissa hän oli neljäs vuonna 1985 ja kymmenes vuonna 1986. Juniorien MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia vuosina 1979 ja 1980.
Urheilu-uransa jälkeen Visser on toiminut tv-kommentaattorina.
Savannitasku

Savannitasku ("Oenanthe heuglinii") on afrikkalainen hyönteissyöjälintu, joka on nimetty Theodor von Heuglinin kunniaksi. Sitä pidettiin aiemmin nokiotsataskun ("Oenanthe bottae") alalajina.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 13-14 cm. Aikuisen höyhenpuku on yläpuolelta tumman harmaanruskea, alapuolelta oranssinruskea, pää on tummanruskea tai mustahko ja silmän yläpuolella on valkoinen leveähkö juova. Pyrstö on mustavalkoinen.
Esiintyminen.
Savannitasku elää Sahelin alueella Saharan eteläpuolisessa Afrikassa mantereen poikki ulottuvalla alueella, etelässä Kamerunin-Kenian tasolle. Lajin kanta on elinvoimainen. Osa linnuista on paikkalintuja, osa muuttajia.
Elinympäristö.
Avoimet kallioiset savannit ja muut lyhytkortiset kuivat avomaat.
Ravinto.
Savannitasku on hyönteissyöjä.
Gerard Kemkers

Gerard Kemkers (s. 8. maaliskuuta 1967 Groningen) on entinen alankomaalainen pikaluistelija. Hän voitti olympiapronssia vuoden 1988 talviolympialaisissa Calgaryssä.
Kemkers lopetti uransa vuonna 1990. Tämän jälkeen hän on toiminut muun muassa Carl Verheijenin, Jochem Uytdehaagen, Ireen Wüstin ja Sven Kramerin valmentajana.
Émile Oustalet

Jean-Frédéric Émile Oustalet (24. elokuuta 1844 Montbéliard – 23. lokakuuta 1905 Saint Cast) oli ranskalainen eläintieteilijä.
Oustalet työskenteli Pariisin luonnontieteellisessä museossa Muséum National d'Histoire Naturellessa, seuraten virassa Jules Verreauxia apulaisluonnontieteilijänä vuodesta 1873 alkaen. Vuonna 1900 hän seurasi virassa Alphonse Milne-Edwardsia mammalogian (nisäkästutkimuksen) professorina.
Hän kirjoitti yhdessä Armand Davidin kanssa teoksen "Les Oiseaux de la Chine" (1877). Hän kirjoitti kirjan Kambodžan linnuista "Les Oiseaux du Cambodge" (1899). Hän oli Pariisissa järjestetyn Kolmannen kansainvälisen lintutieteellisen kongressin puheenjohtaja 1900.
Oustalet nimesi malesiansinisiepon 1881 ja patagoniantinamin ("Tinamotis ingoufi") 1890.
Alison Arngrim

Alison Margaret Arngrim (s. 18. tammikuuta 1962) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja stand up -koomikko. Hänet muistetaan parhaiten Nellie Olesonin roolista televisiosarjassa "Pieni talo preerialla", jossa hän esiintyi vakituisesti vuosina 1974–1981.
Arngrim syntyi New Yorkissa ääninäyttelijä Norma MacMillanin tyttäreksi. Myös hänen veljensä Stefan on näyttelijä.
Arngrim meni 6. marraskuuta 1993 naimisiin Robert Paul Schoonoverin kanssa. Hän oli aiemmin ollut vuodesta 1989 naimisissa Donald Mark Spencerin kanssa.
M/T Stena Natalita

M/T Stena Natalita () on norjalaisen P/R Stena Ugland Shuttle Tanker III DA:n omistama öljytankkeri. Alus on rakennettu vuonna 2001 Tsuneishi Shipbuildingin telakalla Kagawassa, Japanissa. Kuollutta painoa "Stena Natalitalla" on 108 073 tonnia ja jääluokitus on 1A1. "Stena Natalitan" painolastikapasiteetti on 43,97 m³. Alus on rekisteröity Bahaman lipun alle, ja sen kotisatama on Nassau. Nykyisin aluksella liikennöi Stena Bulk.
Käyttöhistoria.
14. syyskuuta 2000 laivan köli laskettiin. 27. joulukuuta 2000 alus laskettiin vesille.
25. toukokuuta 2001 vastavalmistunut alus luovutettiin Stena Ugland Shuttle Tank III:n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Caymansaarten lipun alle. Huhtikuussa 2005 laiva rekisteröitiin Bahaman lipun alle. Kotisatamaksi tuli Nassau.
Nykyisin "Stena Natalitaa" isännöi norjalainen Teekay Marine Services.
Martin Lel

Martin Lel (s. 29. lokakuuta 1978 Kapsabet, Nandin piirikunta, Kenia) on kenialainen kestävyysjuoksija.
Lel juoksi 2002 toiseksi Venetsian maratonilla ajalla 2.10.02. Seuraavana vuonna hän oli kolmas Bostonin maratonilla ja voitti Lissabonin puolimaratonin ajalla 1.00.10, MM-kultaa Vilamouran puolimaratonin MM-kisoissa sekä New Yorkin maratonin. Vuonna 2005 hän voitti Lontoon maratonin ajalla 2.07.26. Seuraavana vuonna hän oli Lontoon maratonilla toinen ajalla 2.06.41. Lel voitti vuonna 2007 sekä Lontoon että New Yorkin maratonit. Vuonna 2008 Lel voitti Lontoon maratonin jo kolmannen kerran. Voittoaika 2.05.15 oli Lontoon maratonin uusi reittiennätys. Pekingin olympialaisissa Lel sijoittui maratonilla viidenneksi.
Meissen

Meissen () on kaupunki Saksin osavaltiossa, itäisessä Saksassa. Se kuuluu Dresdenin hallintopiiriin ja toimii Meissenin piirikunnan keskuskaupunkina. Vuoden 2016 lopussa kaupungin asukasluku oli 27 984. Sen pinta-ala on 30,9 neliökilometriä. 
Maantieto.
Meissen sijaitsee Elbejoen varrella, noin 25 kilometriä luoteeseen Dresdenistä ja noin 100 kilometriä itään Leipzigista. Sen naapuruskuntia ja -kaupunkeja ovat Coswig, Diera-Zehren, Käbschütztal, Klipphausen, Niederau, Triebischtal ja Weinböhla.
Historia.
Meissenin alue alkoi kehittyä ja kasvaa kuningas Henrik I Linnustajan perustettua vuonna 929 alueelle Misnian linnan. Meissenin hiippakunta perustettiin vuonna 968 ja Meissenista tuli siten piispankaupunki. Viralliset kaupunginoikeudet sille myönnettiin vuonna 1205.
Kaupungin tuomiokirkon rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1250. 1400-luvulla Meisseniin rakennettiin Arnold von Westfalenin suunnittelema Albrechtsburgin linna. Vuonna 1710 kaupunkiin avattiin yksi Euroopan ensimmäisistä posliinitehtaista. Tehdas on edelleen toiminnassa, ja posliinista on muodostunut kaupungin tunnetuin symboli.
Matías Almeyda

Matías Jesús Almeyda (s. 21. joulukuuta 1973 Azul, Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Kesäkuusta 2025 lähtien hän on toiminut Sevillan päävalmentajana.
Almeyda lopetti jalkapallon pelaamisen vuonna 2005 mutta ilmoittikin keväällä 2007 jatkavansa uraansa ja allekirjoittaneensa sopimuksen Lynin kanssa. Aikaisemmin hän oli pelannut muun muassa Italiassa ja Espanjassa. Viimeksi hän pelasi kotimaansa River Platessa vuosina 2009–2011.
Argentiinan maajoukkueessa Almeyda pelasi 40 ottelua ja niissä yhden maalin vuosina 1996–2003. Vuoden 2002 MM-kilpailuissa hän pelasi yhdessä ottelussa 63 minuuttia.
Saavutukset.
Maajoukkue
Seurajoukkueet
Henkilökohtaiset
Sellakka

Sellakka (vanh. myös šellakka &lt; ’lakka ohuina levyinä’) on orgaaninen polymeeri ja hartsi, jota saadaan Kaakkois-Aasian ja Intian itäisten osien metsissä elävästä "Kerria lacca" -hyönteisnaaraan munakoteloidensa suojaksi erittämästä hauraasta aineesta. Suomeksi lajista on käytetty ainakin nimiä "lakkakirva" ja "lakkakilpikirva". Tieteellisen nimen synonyymeja on useita. Sellakka on väriltään joko kellertävää tai punaista. Punainen sellakka sisältää hyönteisen munat tai toukat ja kellertävä sellakka on kerätty sen jälkeen kun hyönteiset ovat poistuneet. Sellakkaa voidaan myös puhdistaa valmistuksen yhteydessä. Punaista sellakkaa käytetään väriaineena.
Historia ja taloudellinen merkitys.
Sellakka väriaineena on tunnettu Intiassa jo pitkään, ja Eurooppaan se on tullut siirtomaakaupan myötä. Sellakka on ollut Intialle taloudellisesti merkittävä tuote ennen muoveja. Sitä tuotettiin jopa 50 000 tonnia vuosittain. Nykyään sellakkaa tuotetaan noin 5 000 tonnia, mutta se on yhä merkittävä taloudellinen tulolähde arviolta noin 3 miljoonalle ihmiselle. Sellakkaa käytetään pääasiassa tuotantomaissa, joita ovat Intian lisäksi muun muassa Kiina ja Thaimaa.
Kasvatus.
Sellakkaa viljellään siirtämällä nesteeseen sekoitettuja hyönteisen munia isäntäkasveille, esimerkiksi "Ficus"-suvun puiden oksille sivelemällä oksia tällä nesteellä. Sellakan tuotannossa käytetään useita lähisukuisia hyönteislajeja ja eri isäntäkasveja, mikä vaikuttaa lopputuotteen laatuun. Kirvat peittävät eritteellään koko oksan. Kyseessä on ilmeisimmin kirvojen erite, vaikka kirjallisuudessa on hieman ristiriitaista tietoa siitä, onko kyseessä kasvisperäiseksi katsottava puun maitiaisneste tai puun puolustuskeinona erittämä aine vai eläinperäinen kirvojen läpi tullut erite. Sato korjataan katkomalla oksat, joista sellakka erotetaan lämmön avulla.
Ominaisuudet ja käyttö.
Sellakka on hygroskooppinen materiaali, jonka kosteus seuraa ilman kosteutta. Sulamispiste on 100–120 °C. Ominaisuuksiltaan sellakka vastaa kestomuoveja. Tämän orgaanisen muovin kemiallinen kestävyys on kuitenkin huono verrattuna synteettisiin muoveihin. 
Sellakalla oli paljon käyttöä 1800-luvun puolivälistä synteettisten muovien kehittämisen saakka 1930-luvulle. Sellakasta tehtiin pieniä esineitä. Tunnetuin käyttökohde on ollut gramofonilevy. Tekniikassa sellakkaa käytettiin alkoholeihin liuotettuna liimana ja lakkana, esimerkiksi mica-kiillelevyjen liimaamiseen sähkökäämeihin eristemateriaaliksi. Sellakkaa käytetään yhä huonekalujen lakkaukseen, varsinkin kestävää kehitystä tukevassa toiminnassa ja antiikkihuonekalujen käsittelyssä. 
Sellakka on syötävää ja sitä käytetään elintarvikkeiden lisäaineena (E904) antamaan pintakiiltoa makeisiin ja lääketabletteihin. Sitä käytetään myös omenoiden ja sitrushedelmien pinnalla. Kosmetiikassakin käytetään sellakkaa, mutta sen tiedetään myös aiheuttavan allergisia reaktioita iholla.
Samuel Matete

Samuel Matete (s. 27. heinäkuuta 1968 Chingola, Sambia) on sambialainen entinen pikajuoksija, 400 metrin aitajuoksun maailmanmestari ja olympiahopeamitalisti.
Hänestä tuli ensimmäinen sambialainen yleisurheilun maailmanmestari ja MM-mitalisti, kun hän voitti 400 metrin aitajuoksun maailmanmestaruuden Tokion MM-kisoissa 1991 ennen Jamaikan Winthrop Grahamia ja Britannian Kriss Akabusia. Matete oli juossut jo aikaisemmin samana vuonna Zürichissä ennätyksensä 47,10, joka oli myös Afrikan ennätys. Kaksi vuotta myöhemmin Stuttgartin maailmanmestaruuskilpailuissa Matete sijoittui hopealle heti hallitsevan olympiavoittajan ja ME-miehen Kevin Youngin jälkeen. Hopealle Matete sijoittui vielä Göteborgin MM-kisoissa vuonna 1995.
Atlantan olympialaisissa 1996 Matete juoksi hopealle häviten voittajalle Yhdysvaltain Derrick Adkinsille 0,24 sekuntia. Matete voitti yleisurheilun maailmancupissa 400 metrin aidat yhteensä kolme kertaa vuosina 1992, 1994 ja 1998. Vuonna 1998 hän voitti myös Afrikan mestaruuden.
Inland Empire (elokuva)

Inland Empire on David Lynchin ohjaama elokuva, jonka pääosissa nähdään Laura Dern, Justin Theroux ja Jeremy Irons. Elokuva on kuvattu edullisesti, keskitasoisella digivideokameralla ilman valmista käsikirjoitusta. Elokuva sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla 6. syyskuuta 2006. Ilmestyessään "Inland Empire" sai ristiriitaisen vastaanoton kriitikoilta: Laura Dernin roolisuoritusta ylistettiin, mutta elokuvan haastava, surrealistinen rakenne oli monien mielestä tarkoituksetonta tekotaiteellisuutta. "Helsingin Sanomien" arviossa "Inland Empiren" kuvailtiin tietoisesti olevan elokuvana ”voimakkaasti elokuvateatterikokemusta vastaan” niin sisällöltään kuin visuaalisestikin.
Juoni.
Elokuvan päähenkilö, Los Angelesissa asuva näyttelijä Nikki Grace (Laura Dern) on hakenut roolia uudesta elokuvatuotannosta nimeltä "On High in Blue Tomorrows". Hänen luokseen saapuu nainen (Grace Zabriskie), joka väittää olevansa Nikin naapuri, ja kyselee tältä elokuvasta. Nainen myös ennustaa, että Nikkin onnistuu saada hakemansa rooli, ja näin myös tapahtuu. Kun elokuvan harjoitukset käynnistyvät, Nikki ja hänen vastanäyttelijänsä Devon Berk (Justin Theroux) saavat kuulla elokuvan ohjaajalta (Jeremy Irons), että elokuva on todellisuudessa uusintaversio kesken jääneestä saksalaisesta elokuvaprojektista nimeltä "47"; kyseinen elokuva ei koskaan valmistunut, sillä sen molemmat päätähdet murhattiin, ja elokuvaprojektia alettiin pitää kirottuna. Kuvausten edetessä Nikki huomaa vähitellen, että hänen on vaikea erottaa elokuvaa ja todellisuutta enää toisistaan.
Hot Shots 2 – kaikkien jatko-osien äiti

Hot Shots 2 – kaikkien jatko-osien äiti ("Hot Shots! Part Deux") on jatko-osa vuonna 1991 ilmestyneelle komediaelokuvalle "Hot Shots! – kaikkien elokuvien äiti". Elokuvan ohjasi Jim Abrahams ja sen pääosissa olivat Charlie Sheen, Lloyd Bridges ja Valeria Golino. Cameorooleissa nähdään muun muassa Bob Vila, Gregory Sierra ja Martin Sheen.
Luettelo parodian kohteista.
Mukaan lukien myös mainokset ja piirretyt, joiden kohtaukset ovat pilailun kohteena, sekä erilaiset kulttuurien ja uskontojen tavat, kuten munkkien selibaatti.
Muuta.
Elokuva parodioi myös Yhdysvaltain historiaa, kun kansainväliseen tapaamiseen liittyvällä illallisella entinen presidentti George H. W. Bush oksentaa Japanin pääministerin päälle. Pilailun kohteeksi joutui myös presidentti Jimmy Carterin määräämä Iranin panttivankikriisin pelastusoperaatio, jossa vankeja pelastamaan lähetetyt sotilaat joutuivat itse panttivangeiksi ja heidän pelastamisekseen oli suunniteltava uusi pelastusoperaatio.
Vastaanotto.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano ihastelee, miten kymmeniä elokuvia, etenkin "Ramboa" parodioiva elokuva ”rätisee lähes trailerivauhdilla”, mutta sanoo vauhdin uupuvan ennen maaliviivaa. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Kay Pollak

Kay Gunnar Leopold Pollak (s. 21. toukokuuta 1938 Göteborg) on ruotsalainen elokuvaohjaaja. Hänen varhaiseen tuotantoonsa lukeutuu "Elvis! Elvis!" (1976) ja monia palkintoja saanut "Lasten saari" (1980). Pollak piti lähes 20 vuoden tauon elokuvien teosta ja toimi kirjailijana ja elämäntapavalmentajana, kunnes teki paluun ohjaajana vuoden 2004 elokuvalla "Niin kuin taivaassa". Se oli kansainvälinen menestys ja sai Oscar-ehdokkuuden. Syksyllä 2015 sai ensi-iltansa sen itsenäinen jatko-osa "Myös maan päällä".
Aftonbladetin kriitikko ottaa Pollakin elokuvan "Såsom i himmelen" vertauskohdaksi esitellessään Kjell Westön romaanin "Tritonus" ja sanoo, että Westö on onnistunut välttämään halvan idyllin siinä missä Pollak epäonnistui viedessään tarinan uupuneen kapellimestarin kuoronjohtajaksi Norrlantiin.
Kansainvälinen yksikkö

Kansainvälinen yksikkö, ky, IU tai UI ( ja ), on biologisten ja farmakologisten aineiden tehon määrityksessä käytettävä mittayksikkö.
1 IU:ta vastaavat grammamäärät muutamalle aineelle:
IU-lyhennettä ei tule sotkea entsyymiyksikköön, joka myös tunnetaan ”Kansainvälisenä entsyymiaktiviisuusyksikkönä” (englanniksi ”International unit of enzyme activity”) ja jonka lyhenne on U.
Justin Theroux

Justin Paul Theroux (s. 10. elokuuta 1971 Washington, DC) on yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Theroux on tunnettu erityisesti rooleistaan David Lynchin elokuvissa "Mulholland Drive" (2001) ja "Inland Empire" (2006). Theroux on myös vieraillut televisiosarjoissa "Alias", "Ally McBeal", "Sinkkuelämää" ja "Mullan alla". Lisäksi Theroux on esiintynyt Musen kappaleen ”Hysteria” musiikkivideolla.
Vuonna 2006 Theroux ohjasi ensimmäisen elokuvansa "Dedication", jonka ensi-ilta oli vuoden 2007 Sundancen elokuvajuhlilla. Vuodesta 2014 hän on näytellyt pääosaa televisiosarjassa "The Leftovers".
Theroux meni naimisiin näyttelijä Jennifer Anistonin kanssa vuonna 2015. Helmikuussa 2018 he ilmoittivat eronneensa. Vuosina 1997–2011 Theroux seurusteli stylisti Heidi Bivensin kanssa. Theroux’n serkku on brittiläinen dokumentaristi Louis Theroux.
Pluckley

Pluckley on noin asukkaan kylä ja kunta ("civil parish") Kentin kreivikuntaan kuuluvassa Ashfordin kaupunkipiirissä Kaakkois-Englannissa.
Pluckley on tullut tunnetuksi siihen liittyvistä kummitustarinoista. Kylässä ja sen lähiseudulla kerrotaan 12–16 eri kummituksesta. Guinness World Records nimesi sen vuonna 1989 ”Englannin kummitelluimmaksi kyläksi”.
1990-luvun alussa Pluckleyssa kuvattiin televisiosarja "Oi ihana toukokuu".
Rait Karm

Rait Karm (s. 1972 Tallinna, Viron SNT) on virolainen pianisti.
Karm aloitti pianonsoiton opinnot Tallinnan keskusmusiikkikoulussa Ell Saviaukin ja professori Ivari Iljan johdolla. Vuodesta 1991 hän opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa professori Liisa Pohjolan, Vitali Berzonin ja S. Novikovin ohjauksessa. Hän on ollut stipendiaattina Islannissa ja osallistunut muun muassa L. Simonin, D. Krausin, K.-H. Kemmerlingin, H. Leygrafin, H. Höllin, D. Roberdssonin sekä D. Baskirovin mestarikursseille. Hän valmistui musiikin maisteriksi vuonna 2000. Vuosina 2001–2003 Karm opiskeli liediä ja kamarimusiikkia professori Irwin Gagen luokalla Zürichin musiikkikorkeakoulussa Sveitsissä. 
Rait Karm on voittanut palkintoja nuorten pianistien kilpailussa Tšekkoslovakiassa ja Virossa. Pianistin työnsä ohessa hän on työskennellyt pianonsoiton opettajana, tuottajana ja sovittajana. Karm on konsertoinut Suomen lisäksi Virossa, Saksassa, Sveitsissä, Itävallassa, Italiassa, Unkarissa sekä Tšekissä. 
Rait Karm kuuluu ohjelmatoimisto Music Novan perustajajäseniin ja toimii nykyään sen taiteellisena johtajana. Vuonna 2006 ilmestyi hänen ensimmäinen CD-levynsä "Masterpieces for Cello", jolla hän soittaa yhdessä sellisti Jussi Makkosen kanssa.
Narcissu

Narcissu () on ilmainen, vuonna 2005 ilmestynyt visual novel stage-nana-nimiseltä doujin-ryhmältä. Teos kertoo kuolemansairaiksi todetun nuoren miehen ja naisen tarinan.
Alkuperäisen version pelistä kirjoitti Tomo Kataoka, ja myöhemmin fanit ovat kääntäneet sen englanniksi, kiinaksi ja koreaksi. Narcissun käännökset eroavat useista muista vastaavien pelien fanikäännöksistä siten, että tämän kääntäjät olivat saaneet tekijänoikeuksien haltijalta luvan teoksen kääntämiseen. Sekä alkuperäinen versio että myös sen englanninkielinen käännös on julkaistu internetissä, ja molemmat ovat ladattavissa ilmaiseksi.
Pelin jatko-osa "Narcissu -side 2nd-" julkaistiin 15. toukokuuta 2007, ja sen englanninkielinen käännös valmistui vuonna 2010. Sarjan kolmas osa, "Narcissu 3rd - Die Dritte Welt", julkaistiin 27. huhtikuuta 2009. Viimeinen osa Narcissu-sarjaan, "Narcissu - if there was a tomorrow -" julkaistiin 24. kesäkuuta PlayStation Portable:lle Kadokawa Shotenin kehittämänä. Se on kolmesta aiemmasta Narcissu-pelistä luotu kokoelma.
Armas Kohonen

Armas Kalervo Kohonen () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat johtaja, kouluneuvos Aapo Kohonen ja Selma Johanna Faasch.
Opinnot.
Kohonen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta vuonna 1911 ja liittyi Eteläsuomalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla ja lääketieteellisessä tiedekunnassa vuosina 1911–1915 sekä suoritti lääketieteen alkututkinnon vuonna 1914. 
Jääkärikausi.
Kohonen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 20. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamalta paluunsa jälkeen hän sai opiskelulomaa, jonka hän käytti opiskelemalla Berliinin yliopistossa lääketiedettä 22. toukokuuta – 16. elokuuta 1917 välisen ajan.
Suomen sisällissota.
Takaisin Suomeen Kohonen lähti 28. joulukuuta 1917 gruppenführer Oiva Willamon komennuskunnan mukana. Suomessa häntä odottivat erikoistehtävät Pohjois-Suomessa. Suomeen he saapuivat helmikuun alussa vuonna 1918 Merenkurkun yli hiihtämällä ja Vaasaan päästyään hänet komennettiin opettajaksi Vöyrin sotakouluun. Itse sisällissodan tapahtumiin hän osallistui Vöyrin koulun 6. komppanian päällikkönä ja johdatti komppaniansa taisteluihin Kurussa, Muroleessa, Sorilassa ja Takahuhdin-Messukylän akselilla. Hänen kohtalokseen tuli kaatua Messukylän taistelussa 23. maaliskuuta 1918. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Helsingin pohjoisessa seurakunnassa. Hänet haudattiin Seinäjoen sankarihautaan.
Pirates of the Caribbean (elokuvasarja)

Pirates of the Caribbean on yhdysvaltalainen seikkailuelokuvasarja, jonka ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 2003. Sarjan kolme ensimmäistä elokuvaa on ohjannut Gore Verbinski, käsikirjoittanut Ted Elliott ja Terry Rossio sekä tuottanut Jerry Bruckheimer. 
Sarjan kolmessa ensimmäisessä osassa pääosissa nähdään Johnny Depp (Jack Sparrow), Orlando Bloom (Will Turner) ja Keira Knightley (Elizabeth Swann). Muita sarjan tärkeitä näyttelijöitä ovat Geoffrey Rush, Jack Davenport, Bill Nighy, Jonathan Pryce, Tom Hollander, Naomie Harris, Lee Arenberg, Mackenzie Crook ja Kevin McNally.
Pirates of the Caribbean -sarjan ensimmäinen elokuva, ", tehtiin Walt Disney -teemapuiston laitteen pohjalta, ja se julkaistiin 9. heinäkuuta 2003. Se on sarjan kolmanneksi eniten tuottanut elokuva.
Ensimmäisen elokuvan yllättävän menestyksen johdosta Walt Disney Pictures teki elokuvalle jatko-osan, ", joka ilmestyi 7. heinäkuuta 2006. Elokuva rikkoi ensi-iltanaan katsojaennätyksen, tuotti lopulta yhteensä 1 066 miljoonaa dollaria ja on sarjan eniten tuottanut elokuva.
Sarjan kolmas osa, ", sai ensi-iltansa maailmanlaajuisesti 25. toukokuuta 2007. Tässä elokuvassa nähtiin paljon kahden ensimmäisen elokuvan hahmoja, mutta myös uusia hahmoja ja näyttelijöitä.
Kolme ensimmäistä elokuvaa ovat yhteensä tuottaneet jo 2,79 miljardia dollaria ja ovat viidenneksi eniten tuottanut elokuvasarja.
Elokuvasarjan neljäs osa, ", sai ensi-iltansa kesällä 2011 ja on sarjan toiseksi eniten tuottanut elokuva. Johnny Depp ja Geoffrey Rush ovat mukana elokuvassa, mutta päänäyttelijöistä Keira Knightley ja Orlando Bloom eivät uusi roolejaan. Penélope Cruz esittää elokuvassa Mustaparran tytärtä ja Jack Sparrow’n entistä rakastettua Angelica Teachia. Neljännen osan ohjasi Rob Marshall, joka korvasi näin Gore Verbinskin. 
Elokuvasarjan viides osa, "", sai ensi-iltansa toukokuussa 2017. Uusia näyttelijöitä elokuvassa ovat Javier Bardem, Brenton Thwaites ja Kaya Scodelario.
Metyylipropyyliketoni

Metyylipropyyliketoni on orgaaninen yhdiste (ketoni) ja se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C5H10O ja rakennekaava CH3(CH2)2COCH3. Metyylipropyyliketonista käytetään myös nimityksiä "2-pentanoni", "etyyliasetoni" ja "MPK". 
Metyylipropyyliketonin moolimassa on 86,13 g/mol, sulamispiste −78 °C, kiehumispiste 102 °C, tiheys 0,8 g/cm3, leimahduspiste 7 °C (c.c.), itsesyttymislämpötila 505 °C ja CAS-numero 107-87-9. Metyylipropyyliketoni liukenee kohtalaisesti veteen eli 20 °C:een lämpötilassa 4 g/100 ml.
Metyylipropyyliketoni on helposti syttyvää ja sen höyry on ilmaa raskaampaa. Aineen suhteellinen höyry-ilma -seoksen tiheys 20 °C:ssa (ilma = 1) on 1,03. Aine reagoi kiivaasti voimakkaiden hapettimien sekä vahvojen emästen, amiinien ja isosyanaattien kanssa.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Lyhytaikainen altistuminen aineelle ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Aineen suurille pitoisuuksille altistuminen voi aiheuttaa tajunnantason laskua. Pidempiaikainen tai toistuva altistuminen ihokosketukselle voi aiheuttaa ihotulehduksen.
Johannes Pärmi

Johannes Pärmi () oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hän oli Saksassa ensimmäisen maailmansodan aikana sotilaskoulutuksensa saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan ryhmänjohtajana Valkoisessa armeijassa.
Perhe.
Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Jaakko Pärmi ja Kaisa Lahti. Hänen vanhempi veljensä oli jääkärieverstiluutnantti Nikke Pärmi.
Jääkärikausi.
Pärmi matkusti Saksaan yhdessä vanhemman veljensä Nikke Pärmin kanssa ja liittyivät vapaaehtoisina sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:ään. Johannes sijoitettiin pataljoonan 4. komppaniaan 11. helmikuuta 1916, kun taasen hänen veljensä sijoitettiin 3. komppaniaan. Pärmi osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Johannes siirrettiin pataljoonan rintamakomennuksen jälkeen samaan komppaniaan veljensä kanssa 1. kesäkuuta 1917 alkaen.
Suomen sisällissota.
Pärmi astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan ryhmänjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella, jossa hän kaatui 5. huhtikuuta 1918 Tammelan kaupunginosassa käydyssä taistelussa vatsaansa saamastaan vihollisen luodista. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Alahärmässä. Hänet haudattiin Alahärmän sankarihautausmaalle.
Villiam Roos

Villiam Johannes Roos () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa. Hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana Valkoisessa armeijassa.
Perhe, koulutus ja urheilutoiminta.
Roosin vanhempansa olivat asiamies Juhan Ludvig Roos ja Olga Vilhelmina Lindström. Hän kävi viisi luokkaa Vaasan suomalaista reaalilyseota. Villiam Roos oli nuoruudessaan aktiivi yleisurheilija ja urheilun järjestömies. Hän toimi SVUL:n Vaasan piirin sihteerinä 1913 ja puheenjohtajana 1915. Hän oli aikansa parhaita suomalaisia seiväshyppääjiä ja Vaasan Vasaman voimistelunjohtaja. Seivästä hän hyppäsi 320 elokuun lopussa 1915. Saman vuoden SM-kisoissa tuloksella olisi taisteltu pronssimitalista.
Jääkärikausi.
Roos työskenteli konttoristina Vaasassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 8. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui pataljoonan rintamakomennuksen jälkeen vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi). 
Suomen sisällissota.
Roos astui Suomen armeijan palvelukseen luutnantiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, jossa hän kaatui 28. maaliskuuta 1918 niskaan kohdistuneeseen vihollisen laukaukseen. Roos oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Vaasassa. Hänet on haudattu Turun valkoisten sankarihautaan.
M/T Stena Contest

M/T Stena Contest () on bermudalaisen Contest Ltd:n omistama öljytankkeri. Alus on rakennettu vuonna 2005 Uljanik Shipyardin telakalla Pulassa, Kroatiassa. Kuollutta painoa "Stena Contestilla" on 47 171 tonnia. Alus on rekisteröity Bermudan lipun alle, ja sen kotisatama on Hamilton. "Stena Contestin" painolastikapasiteetti on 21,288 m³. Nykyisin aluksella operoi Stena Bulk.
"Stena Contestin" sisaralus on M/T "Stena Concept".
Käyttöhistoria.
28. elokuuta 2004 laivan köli laskettiin. 1. joulukuuta 2004 alus laskettiin vesille. 23. maaliskuuta 2005 vastavalmistunut alus luovutettiin Contest Ltd:n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Bermudan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Hamilton. Aluksen isännöinti luovutettiin yhdysvaltalaiselle Northern Marine Management USA LCC:lle, jonka jälkeen Stena Bulk aloitti liikennöinnin "Stena Contestilla".
Evert Loo

Evert Arvid Evertsson Loo () oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Erik Evert Loo ja Ulrika Sofia Klo. Hän kävi kansakoulun ja Närpiön kansanopiston vuosina 1913 – 1914. 
Jääkärikausi.
Loo työskenteli maanviljelijänä kotitilallaan ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 1. toukokuuta 1916, josta hänet siirrettiin 13. joulukuuta 1916 pataljoonan haupitsipatteriin. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. 
Suomen sisällissota.
Loo astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan Jääkäritykistön 2. patteriin ja otti osaa taisteluihin Länkipohjassa, Pitkäjärvellä, Orivedellä, Kangasalla ja Lempäälässä sekä Tampereella, missä hän kaatui Hatanpään taistelussa 27. maaliskuuta 1918. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Mustasaaressa, minne hänet haudattiin Mustasaaren sankarihautaan.
Usenix

USENIX () on arvostettu yhdysvaltalainen tietotekniikkayhdistys, jonka tavoitteena on edistää tietokonejärjestelmien kehitystä. Se perustettiin vuonna 1975, alun perin nimellä "Unix Users Group" lähinnä Unix-käyttäjäryhmäksi.
Yhdistyksen verkkosivujen mukaan Usenix tukee alan tutkimusta ja erilaisia innovaatioita sekä tarjoaa hyvän, neutraalin keskustelufoorumin teknisten asioiden käsittelyyn. Yhdistyksen toimintaan kuuluvat erilaiset työpajat ja konferenssit, joista tärkeimpinä vuotuinen tekninen konferenssi (Usenix Annual Technical Conference), tietoturvakonferenssi (Usenix Security Symposium), käyttöjärjestelmien suunnitteluun ja toteutukseen keskittyvä konferenssi (Usenix Symposium on Operating Systems Design and Implementation, OSDI) sekä tiedosto- ja tallennusvälineteknologian konferenssi (Usenix Conference on File and Storage Technologies, FAST). Yhdistys myös jakaa vuotuisia palkintoja, esimerkiksi merkittävästä elämäntyöstä tietotekniikka-alalla (Usenix Lifetime Achievement Award, myös nimellä "Flame Award" eli "Liekkipalkinto"). Lisäksi yhdistyksellä on muun muassa tietokonejärjestelmien ylläpitäjille tarkoitettu oma eturyhmä Sage.
Usenix julkaisee ;login: -lehteä, joka ilmestyy neljästi vuodessa. Lehden edeltäjä oli UNIX News -uutiskirje. Vuodesta 2021 lehti ilmestyy ainoastaan sähköisesti Internetissä. Toukokuussa 2025 ilmoitettiin, että vuotuinen tekninen konferenssi (ATC) päättyy ja järjestetään viimeisen kerran vuonna 2025.
Bendlerblock

Bendlerblock on rakennuskompleksi Berliinissä. Se sijaitsee Stauffenbergstraßen varrella, Tiergartenin puistosta etelään. Bendlerblock pystytettiin vuosina 1911–1914 Saksan valtakunnan laivaston toimistoa varten. Weimarin tasavallan aikana se toimi Reichswehrin päämajana. Nykyisin rakennus on Saksan puolustusministeriön käytössä.
Bendlerblockin ohi kulkeva katu oli nimetty Bendlerstraßeksi vuodesta 1837 alkaen. Se kantoi nimeään Berliinin päämuurarin ja kaupunginvaltuuston jäsenen Johann Christoph Bendlerin (1789–1873) muistoksi. Se muutettiin Stauffenbergstraßeksi 20. heinäkuuta 1955, päivänä jolloin Bundeswehr perustettiin.
Samana päivänä 11 vuotta aiemmin heinäkuun 20. päivän salaliiton jäsen Claus von Stauffenberg yritti pommiattentaattia Adolf Hitleriä vastaan. Salaliittolaiset pitivät päämajaansa Bendlerblockissa. Vallankaappausyritys epäonnistui ja useita salaliittoon osallistuneita upseereita teloitettiin rakennuksen pihalla heinäkuun 20. ja 21. välisenä yönä. Toisen maailmansodan lopulla Berliinin taistelun aikana rakennus toimi Berliinin puolustusalueen komentajan kenraali Helmuth Weidlingin päämajana, kunnes hän antautui puna-armeijalle aamulla 2. toukokuuta 1945.
Suurin osa Bendlerblockista toimii nykyään Saksan liittotasavallan puolustusministeriön lisätoimistona. Pihalla on muistomerkki, joka on omistettu kansallissosialistista puoluetta vastaan taistelleille saksalaisille. Rakennuksen itäsiipi, jossa muun muassa Stauffenbergin työhuone sijaitsi, muodostaa yhdessä eräiden muiden berliiniläisten kohteiden kanssa saksalaisen vastarinnan museon ("Gedenkstätte Deutscher Widerstand").
H/S Jaanika

H/S Jaanika () on "Olimpiya"-alusluokan kantosiipialus. Se on rakennettu vuonna 1994 More Industrialin telakalla Feodosijassa, Ukrainassa. Matkustajia Jaanika ottaa kerrallaan 192.
Jaanikan kantosiivet on valmistettu titaanista ja runko lentokonealumiinista. Laivassa on BRIIS-järjestelmä, joka huolehtii noususta ja vakaasta kulusta.
Käyttöhistoria.
Vuonna 1995 alus luovutettiin Inreko Shipin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Viron lipun alle. Kotisatamaksi tuli Tallinna. Luovutuksen jälkeen Jaanika aloitti liikennöinnin Tallinnan ja Helsingin välillä. Vuonna 2000 Hansa Liisingu osti aluksen. 23. toukokuuta 2005 Linda Line osti aluksen. H/S Laura (IMO 9086227) oli Jaanikan sisaralus. 
Helmikuussa 2008 alus siirtyi tuntemattoman omistajan omistukseen.HHLweb.org sivujen mukaan Laura romutettiin marraskuussa 2014 (Mindelo, Kapverde) ja Jaanika romutettiin huhtikuussa 2019 Sotšissa.
Paul Whiteman

Paul Whiteman (28. maaliskuuta 1890 Denver, Colorado – 29. joulukuuta 1967 Doylestown, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko ja orkesterinjohtaja.
Elämä ja ura.
Whiteman syntyi Denverissä Coloradon osavaltiossa. Hän muutti vuonna 1920 yhtyeineen New Yorkiin, jossa kokoonpano aloitti levytysuran Victorille. Yhtye sai toukokuussa 1928 uuden levytyssopimuksen Columbialta, mutta se palasi Victorille syyskuussa 1931.
Whiteman tilasi George Gershwinilta "Sinisen rapsodian" (1924). Hän meni vuonna 1931 naimisiin näyttelijä Margaret Livingstonin kanssa. 
Whitemanin yhtyeeseen kuului sen historian aikana lukuisia tulevia eturivin jazzmuusikoita, kuten Bix Beiderbecke, Frankie Trumbauer, Joe Venuti ja Eddie Lang. Whiteman kuoli Doylestownissa, Pennsylvaniassa 77 vuoden ikäisenä.
Whitemanin kappaletta "Jeepers Creepers" käytettiin vuonna 2001 saman nimisessä kauhuelokuvassa "Jeepers Creepers". Samaisesta kappaleesta on tehty covereita, suomeksi nimellä ”Kissa vieköön”, jonka ovat levyttäneet ainakin Bruno Laakko ja Lepakot sekä M. A. Numminen.
James DePreist

James DePreist (21. marraskuuta 1936 Philadelphia, Pennsylvania – 8. helmikuuta 2013 Scottsdale, Arizona) oli yhdysvaltalainen kapellimestari. Hänelle myönnettiin vuonna 2005 National Medal of Arts.
DePreist toimi muun muassa Oregonin sinfoniaorkesterin (1980–2003), Monte-Carlon filharmonisen orkesterin (1994–1998) ja Tokion metropolisinfoniaorkesterin (2005–2008) ylikapellimestarina. Hän johti vierailijana myös Helsingin kaupunginorkesteria.
DePreist oli kontra-altto Marian Andersonin sisarenpoika. Hän sairasti 1960-luvulla polion.
DePreist loi toissijaisen uran runoilijana: häneltä julkaistiin kokoelmat "This Precipice Garden" ja "The Distant Siren".
Viimeiseen pisaraan

Viimeiseen pisaraan ("Enough") on vuonna 2002 julkaistu draamatrilleri, jonka ohjasi Michael Apted ja pääosassa on Jennifer Lopez.
Juonesta.
Elokuva kertoo tarjoilijattaresta nimeltä Slim. Eräänä päivänä, kiusallisen välikohtauksen vuoksi hän tapaa komean Mitchin. Lopulta pari menee naimisiin ja saa lapsen. Avioelämä on ihanaa niin kauan kunnes Slim saa miehen kiinni siitä, että tämä on pettänyt häntä. Slim antaa anteeksi, mutta vieraissa käynnit jatkuvat ja Mitch käy väkivaltaiseksi Slimiä kohtaan ja alkaa hakkaaman tätä. Slim kestää tätä vähän aikaa, mutta lopulta pakenee lapsensa kanssa kotoa, Mitch perässään... Myöhemmin Slim saa opetusta itsepuolustuksen ammattilaiselta ja opettelee itsepuolustusta. Elokuvan loppu huipentuu välikohtaukseen Mitchin ja Slimin välillä ja Mitch saa maksaa kaikesta tekemästään omalla hengellään.
Riz Ortolani

Riziero ”Riz” Ortolani (25. maaliskuuta 1926 Pesaro – 23. tammikuuta 2014 Rooma) oli italialainen elokuvamusiikin säveltäjä. 
Pesarossa syntynyt Ortolani toimi oman jazzyhtyeensä johtajana Italiassa 1950-luvulla. Vuonna 1962 hän nousi maineeseen musiikillaan elokuvaan "Mondo cane – kova maailma". Laulu "More" toi Ortolanille Grammy-palkinnon ja Oscar-ehdokkuuden.
Ortolanin myöhempiin töihin lukeutuvat "La danza macabra" (1964) ja "Kannibaalien polttouhrit" (1980). Hän sävelsi myös Gualtiero Jacopettin myöhemmät mondo-dokumentit "Hyvästi Afrikka" (1966) ja "Hyvästi ihminen" (1971).
Ortolani kuoli Roomassa 23. tammikuuta 2014 keuhkoputkentulehduksen seurauksena.
Nicholas Butler

Nicolas Murray Butler (2. huhtikuuta 1862 – 7. joulukuuta 1947) oli yhdysvaltalainen rauhanaktivisti, filosofi, diplomaatti, professori, Columbian yliopiston rehtori, Carnegie-säätiön presidentti sekä Nobelin rauhanpalkinnon saaja vuonna 1931.
Elämäkerta.
Nicholas Butler syntyi New Jerseyn osavaltiossa, ja hänen vanhempansa olivat tehtailija Henry Butler ja Mary Murray Butler. Hän opiskeli Columbian yliopistossa, jossa hän sai BA-tutkinnon vuonna 1881 ja maisterin arvon 1883. Jo seuraavana vuonna hän väitteli tohtoriksi. Tämä Butlerin häikäisevästi alkanut akateeminen ura sai Theodore Rooseveltin kutsumaan häntä liikanimellä "Nicolas Miraculous". Vuonna 1885 Butler opiskeli Pariisissa ja Berliinissä ja tapasi tällöin myös Rooseveltin ja William Howard Taftin. Saman vuoden loppupuolella Butler liittyi Columbian yliopiston filosofisen osaston henkilökuntaan. Vuodesta 1902 lähtien, 42 vuotta, Butler toimi Columbian yliopiston varsinaisena kanslerina. 
Butler oli aktiivinen myös politiikassa. Hän oli vuonna 1912 ehdolla Yhdysvaltain varapresidentiksi William Howard Taftin parina alkuperäisen ehdokkaan James S. Shermanin kuoltua juuri ennen vaaleja, muttei tullut valituksi. Vuoden 1920 vaaleissa Butler tavoitteli itse republikaanisen puolueen ehdokkuutta, muttei tullut valituksi.
Puistopunatasku

Puistopunatasku ("Cossypha heuglini") on afrikkalainen punataskujen sukuun kuuluva varpuslintu. Laji on nimetty Theodor von Heuglinin kunniaksi. Barbosa du Bocage antoi lajille nimen "Cossypha subrufescens" 1869. "Cossypha"-suvun nimesi Vigors 1825.
Koko ja ulkonäkö.
Höyhenpuku on ruosteenruskea alapuolelta kurkusta pyrstöön ja siniharmaa selästä ja siivistä. Pää on musta ja silmien yläpuolella on leveät, niskaan asti ulottuvat valkoiset juovat. Muistuttaa pensaspunataskua ("Cossypha semirufa").
Esiintyminen.
Puistopunatasku elää lähes koko Saharan eteläpuolisessa Afrikassa aina Etelä-Afrikan koillisosiin saakka. Sen elinalueen laajuus on noin 6,1 miljoonaa neliökilometriä ja kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö.
Trooppiset ja subtrooppiset kuivat metsät, ylängöt ja savanni.
Ahasverus Fritsch

Ahasverus Fritsch (16. joulukuuta 1629 Mücheln – 24. elokuuta 1701 Rudolstadt, Thüringen) oli saksalainen lainoppinut ja virsirunoilija. Lainopillisten ja hengellisten kirjoitusten lisäksi hänet tunnettiin myös pienimuotoisten sävellysten tekijänä sekä yliopiston kanslerina Rudolfstadtissa.
Elämänvaiheet.
Hänen isänsä oli pormestari Andreas Fritsch ja hänen äitinsä Esther Fritsch (os. Hesse). Perheessä oli kahdeksan lasta. Lapsuutensa hän eli kolmekymmenvuotisen sodan melskeissä. Ahasveruksen ollessa vain kahden vuoden vanha perhe joutui pakenemaan Voigtlandiin kotikaupungin palon seurauksena. Lapsuudessaan hän joutui monesti rosvojen ja ryövärien sekä sotilaiden takia piileskelemään luolissa, kellareissa ja metsissä. Monesti hänet ryöstettiinkin päällysvaatteitaan myöten. 
Ollessaan neljäntoista hänen isänsä kuoli, mutta äiti piti huolta lapsistaan ja lähetti Ahasveruksenkin Hallessa sijaitsevaan lukioon, jossa poika ahersi kuusi vuotta kunnes kesällä 1650 pääsi Jenan yliopistoon lukemaan lakia J. Georg Adam Struven oppilaaksi. Köyhyys haittasi opintoja, mutta kaikesta huolimatta hän suoritti ensimmäisen yliopistotutkintonsa neljän vuoden opintojen jälkeen 1654. Hänen toimi opettajana aatelisperheessä, ja työnsä avulla hän itsekin pääsi opintiellä eteenpäin ja suoritti 32-vuotiaana lainopillisen yliopistotutkinnon Jenan yliopistossa. 
Vuonna 1657 hänestä tuli nuoren kreivi Albert Anton von Schwarzburg-Rudolstadin yksityisopettaja. Aatelisperhe piti hänestä kovasti ja näin Ahasverus nousi arvostettuun asemaan.Hän oli kirjeenvaihdossa aikansa kuuluisimpien valtionmiesten ja teologien kanssa. Rudolstadissa hän tutustui kreivitär Ludämilie Elisabeth von Schwarzburg-Rudolstadtiin ja avusti tätä lukemalla ja arvostelemalla hänen virsitekstejään, sekä julkaisi Ludämilien serkun Emilien kanssa Ludämilien virret viisitoista vuotta tämän kuolemansa jälkeen kirjassa ”"Die Stimme der Freundin, das ist: Geistliche Lieder"".
Vuonna 1663 hän avioitui Dorothea Marian kanssa ja he saivat neljä poikaa ja viisi tytärtä. Kaksi lapsista kuoli ennen isäänsä. Fritsch oli arvostettu valtiomies ja toimitti kaksi virsikokoelmaa ja kirjoitti myös niin juridisista kuin muunlaisistakin aiheista. Myöhemmin hänestä tuli yliopiston kansleri ja Rudolstadtin konsistorin puheenjohtaja. 
Johann Sebastian Bachin kantaatin BWV 123 virttä "“"Liebster Immanuel, Herzog der Frommen"”" pidetään Fritschin kirjoittamana virtenä.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virsi 378 "Kaitse, Jeesus, paimen hyvä" on merkitty Sigmund von Birkenin kirjoittamaksi, mutta on myös arveltu, että sen olisikin kirjoittanut hänen aikalaisensa Ahasverus Fritsch.
Cyril Collard

Cyril Collard (19. joulukuuta 1957 – 5. maaliskuuta 1993) oli ranskalainen kirjailija, elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä. Elokuvien lisäksi Collard ohjasi myös musiikkivideoita. Collard on tunnettu erityisesti biseksuaalisuutta käsittelevistä töistään. Hän oli itse biseksuaali ja maansa varhaisimpia avoimesti HIV-positiivisia kuuluisuuksia. Collard menehtyi AIDS-komplikaatioihin vain 35-vuotiaana.
Collard'n omaan elämään perustuva, erityisesti hänen biseksuaalisuuttaan, ihmissuhteitaan ja HIV-tartuntaansa käsittelevä elokuva "Villit yöt" (1992) oli menestys ja voitti neljä César-palkintoa. Collard ohjasi ja käsikirjoitti elokuvan sekä esiintyi sen pääosassa. Lisäksi hän sävelsi ja esitti elokuvan musiikkia.
Latvasta laho

Latvasta laho () on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka ohjasi Harold Ramis. Elokuvan pääosaa näytteli Chevy Chase ja muissa keskeisissä rooleissa esiintyivät Rodney Dangerfield ja Bill Murray.
"Latvasta laholle" tehtiin vuonna 1988 jatko-osa "Caddyshack II".
Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi "Latvasta lahon" kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Loïc Leferme

Loïc Leferme (28. elokuuta 1970 – 11. huhtikuuta 2007) oli ranskalainen vapaasukeltaja ja maailmanennätysmies. Lokakuussa 2004 Leferme teki vapaasukelluksen maailmanennätyksen sukellettuaan 171 metrin syvyyteen ilman hengityslaitteita. Leferme sai surmansa 36-vuotiaana huhtikuussa 2007 harjoitussukelluksella Villefranche-sur-Merissä Nizzan lähistöllä.