tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Taleides-maalari

Taleides-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 550–530 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että hän maalasi savenvalaja Taleideen signeeraamia vaaseja.
Taleides-maalari oli osa niin kutsuttua Pienet mestarit -ryhmää, joka tunnetaan omanlaisistaan kylikseistä. Hänen nimiinsä on laitettu noin 30 eri vaasia. Taleideen vaasien lisäksi hän maalasi myös ainakin Timagoraan ja mahdollisesti myös Amasiksen töitä.
Thanatos-maalari

Thanatos-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista valkopohjakeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa klassisella kaudella noin vuosina 440–425 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu erääseen hänen teokseensa, joka esittää Thanatosta ja Hypnosta kantamassa taistelussa kaatuneen ruumista.
Thanatos-maalarilta tunnetaan ennen kaikkea lekyyttejä, jotka maalattiin usein valkopohjaisiksi. Maalarin tyyli muistuttaa jossakin määrin Akhilleus-maalaria ja Sabouroff-maalaria.
Maalarin nimivaasi, lekyytti noin vuodelta 440 eaa., toistaa yleisen aiheen, jossa Hypnos ja Thanatos kantavat yleensä Troijassa kaatuneen Sarpedonin ruumista. Thanatos-maalarin versiossa nämä kantavat ateenalaisen sotilaan ruumista 400-luvun eaa. tyylisen hautarakennuksen portaille. Lekyytti on nykyisin British Museumissa.
Theseus-maalari

Theseus-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 510/505–490/485 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että hän maalasi usein Theseukseen liittyviä aiheita.
Theseus-maalari oli viimeisiä merkittäviä mustakuviomaalareita ja toimi aikana, jolloin useimmat olivat jo siirtyneet punakuviotekniikkaan. Hänen maalauksensa ovat varsin laadukkaita ajalle, jolloin mustakuviomaalaus muutoin taantui. Theseus-maalarin nimiin on laitettu noin 200 eri vaasia. Hän maalasi erityisesti skyfoksia ja lekyyttejä. Maalausten aiheina on muun muassa mytologiaa, juhlijoita ja urheilijoita.
Mikropalvelu

Mikropalvelu on ohjelmistoarkkitehtuuri, joka rakentaa sovellusohjelman erillisistä palveluista jakamalla sen pienempiin osiin.
Mikropalvelut on tarkoitettu käytettäväksi jatkuvan integraation ja jatkuvan toimituksen kehitysmallien yhteydessä.
Käyttötapauksia.
Digitaalinen pankki Monzo on kertonut käyttävänsä :aa mikropalvelua järjestelmässään: järjestelmä käyttää Apache Cassandraa tietokannan hallintajärjestelmänä, Kubernetesia klusterin hallintaan ja Go-ohjelmointikieltä. Jokainen mikropalvelu suoritetaan Docker-säiliöissä. Menetelmän etuna mainitaan asteittaiset muutokset ja iteratiivinen menettely, jotka voittavat suuret harvinaiset muutokset.
Kritiikkiä.
Mallia on sanottu käytettävän liiallisesti tilanteissa joihin se ei sovellu. Pahimmassa tapauksessa palvelu on erillisinä osina, mutta sen osat otettava yhtä aikaa käyttöön. Ongelmallisessa tilanteessa on palvelun käyttöönoton monimutkaisuus ilman etuja.
Timagoras (savenvalaja)

Timagoras () oli antiikin kreikkalainen savenvalaja, joka teki attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 540–530 eaa.
Timagoraan signeeraus tunnetaan kahdesta hydriasta, jotka ovat nykyisin Louvressa. Signeerauksissa savenvalajan nimi on kirjoitettu , minkä vuoksi häntä on ehdotettu myös naiseksi, mutta nykyisin on osoitettu, että tuollaista kirjoitusmuotoa esiintyi joskus myös maskuliininimille. Timagoraan vaaseja maalasi ainakin Taleides-maalari.
Amir Abbas Hoveida

Amir Abbas Hoveida (; 18. helmikuuta 1919 Teheran – 7. huhtikuuta 1979 Teheran) oli iranilainen poliitikko, joka toimi Iranin pääministerinä vuosina 1965–1977. Hän oli Iranin nykyhistorian pitkäaikaisin pääministeri.
Elämä.
Varhainen ura.
Hoveidan isä oli bahai-uskoa edustanut diplomaatti, äiti šiialainen. Hoveida kävi ranskalaista koulua Beirutissa ja opiskeli valtiotieteitä Brysselin vapaassa yliopistossa sekä Sorbonnen yliopistossa Pariisissa. Hän palasi Iraniin vuonna 1942 ja pääsi maan ulkoministeriön palvelukseen. Hän työskenteli diplomaattina Iranin lähetystöissä Pariisissa vuosina 1945–1947 ja Bonnissa 1947–1951, Yhdistyneissä kansakunnissa 1951–1957 sekä Ankarassa 1957. Hoveida kuului vuodesta 1958 Iranin kansallisen öljy-yhtiön (NIOC) johtokuntaan. Hän liittyi 1960-luvun alussa ystävänsä Hassan Ali Mansurin johtamaan Uusi Iran ("Irān-e Novin") -puolueeseen, joka pyrki toimeenpanemaan šaahi Mohammad Reza Pahlavin julistamaa kansallista uudistumista eli ”valkoista vallankumousta”. Hoveida oli Mansurin hallituksen valtiovarainministerinä vuosina 1964–1965.
Pääministerikausi.
Reza Pahlavi nimitti Hoveidan pääministeriksi salamurhatun Mansurin tilalle tammikuussa 1965. Hoveida oli tämän jälkeen yli vuosikymmenen ajan Iranin toiseksi mahtavin mies šaahin jälkeen, tosin šaahi käytti itse suurta osaa normaalisti pääministerille kuuluneesta vallasta. Öljyn hinnan nousu ja länsimaiden kanssa tehdyt edulliset kauppasopimukset toivat Iranille suuria vientituloja, joita Hoveidan hallitus käytti erilaisiin kehityshankkeisiin. Samalla myös korruptio rehotti ja hallituksen arvostelijoita vaiennettiin. Hoveidan johtama Uusi Iran sai murskavoiton vuoden 1971 parlamenttivaaleissa. Saman vuoden lokakuussa Persepoliissa järjestettiin mahtipontiset Persian valtakunnan perustamisen 2500-vuotisjuhlat. Vuonna 1975 šaahi määräsi Iranin siirtymään yksipuoluejärjestelmään, jolloin Uusi Iran lakkautettiin ja Hoveidasta tehtiin uuden Rastakhiz-puolueen pääsihteeri. Taloudellisten vaikeuksien ja poliittisten levottomuuksien kasvaessa šaahi erotti lopulta Hoveidan elokuussa 1977 ja nimitti uudeksi pääministeriksi Jamshid Amouzegarin.
Loppuelämä.
Pääministerikautensa jälkeen Hoveida sai vielä jatkaa vähäisemmässä tehtävässä hoviministerinä, mutta hän erosi syyskuussa 1978. Hänet vangittiin saman vuoden marraskuussa, kun šaahi ja tämän nimittämä uusi sotilashallinto yrittivät ehkäistä vallankumouksen puhkeamisen myötäilemällä opposition vaatimuksia ja tekemällä Hoveidasta syntipukin. Islamilaisen vallankumouksen puhjettua šaahi lähti maanpakoon, mutta Hoveida kieltäytyi pakenemasta ja antautui helmikuussa 1979 ajatollah Khomeinin johtamalle uudelle islamilaiselle hallinnolle. Islamilainen vallankumoustuomioistuin tuomitsi Hoveidan huhtikuussa 1979 järjestetyssä suljetussa oikeudenkäynnissä kuolemaan syytettynä 17 eri rikoksesta, mukaan lukien ”metsien tuhoaminen” ja ”turmeluksen levittäminen maailmaan”. Hänet teloitettiin ampumalla vain 15 minuuttia tuomion langettamisen jälkeen Qasrin vankilan pihalla Teheranissa.
Tleson (savenvalaja)

Tleson () oli antiikin kreikkalainen savenvalaja ja mahdollisesti myös vaasimaalari, joka teki attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 555–535 eaa.
Tlesonin isä oli vaasimaalari Nearkhos. Tleson, samoin kuin hänen veljensä savenvalaja Ergoteles, oli osa niin kutsuttua Pienet mestarit -ryhmää. Hän teki vain ryhmälle ominaisia Pieni mestari -maljoja, joita on laitettu hänen nimiinsä noin 60 kappaletta. Monissa vaaseissa on vain hänen signeerauksensa savenvalajana. Tärkeimmästä Tlesonin vaaseja maalanneesta vaasimaalarista käytetään tutkimuksessa nimitystä Tleson-maalari, mutta on mahdollista, että kyseessä on Tleson itse. Tlesonin vaaseja maalasivat myös Oltos ja Kentauri-maalari.
Nimi Tleson esiintyy keramiikassa jälleen noin vuosina 510–500 eaa., mutta tämä saattaa olla joku saman suvun nuorempi edustaja.
Tleson-maalari

Tleson-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka teki attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 555–535 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että hän maalasi savenvalaja Tlesonin signeeraamia vaaseja.
Tleson-maalari oli osa niin kutsuttua Pienet mestarit -ryhmää, joka teki ja maalasi kyliksejä. Hän maalasi erityisesti pienikokoisia eläinhahmoja. Koska kaikki ne hänen maalaamansa vaasit, joissa on jonkun savenvalajan signeeraus, ovat Tlesonin signeeraamia, heitä on usein ehdotettu yhdeksi ja samaksi henkilöksi. Toisaalta Tlesonin vaaseja maalasivat myös muut vaasimaalarit.
Luettelo eri maiden tuottamasta vesivoimasta

Luettelo eri maiden tuottamasta vesivoimasta sisältää kultakin mantereelta sen suurimmat sähkön tuottajat. Taulukon alla on selostus käytetyistä lähteistä, jotka ilmoitetaan oikeassa sarakkeessa. Taulukossa on seuraavia asioita:
Lähteet taulukkoon.
Taulukko on kopioitu norjankielisestä artikkelista . Artikkelin lähteet olivat kopioitaessa vanhentuneita ja niiden linkit olivat katkenneet. Vanhentuneisiin lähteisiin vuosilta 2009 viitataan viitenumerolla 0 = . Näiden tiedot on korvattu uusilla tiedoilla, joiden lähteet ovat: 2 = IHA vuodelta 2018 , 3 = IHA vuodelta 2017 , 4 = IHA vuodelta 2018 , 5 = Euroopan unionin energiantuotantobarometri 2017/2018
Pikkutikkupesärotta

Pikkutikkupesärotta ("Leporillus apicalis") oli Muridae-heimoon, varsinaisten rottien ja hiirten (Murinae) alaheimoon ja tikkupesärottien ("Leporillus") sukuun kuulunut jyrsijälaji. Se luokitellaan hävinneeksi lajiksi, koska siitä ei ole havaintoja 50 vuoteen.
Pikkutikkupesärotan ruumiin pituus oli 17–20 senttimetriä ja hännän pituus 22–24 senttimetriä. Sen selkäpuolen turkki oli väriltään ruskeaan, keltaiseen ja harmaaseen vivahtava, vatsapuolen turkki valkea. Häntä oli karvainen ja valkea.
Pikkutikkupesärotta eli vielä 1800-luvulla laajalla alueella Australian eteläosassa. Se kuitenkin harvinaistui 1900-luvun alussa, eikä sitä ole pyydystetty kertaakaan vuoden 1933 jälkeen eikä nähty kertaakaan vuoden 1970 jälkeen. Pieniä viitteitä on kuitenkin siitä, että se olisi edelleen olemassa. Pikkutikkupesärotan harvinaistumisen ja oletetun häviämisen syynä olivat todennäköisesti Australiaan siirtolaisten tuomat uudet nisäkäspedot, joilta laji ei pystynyt suojautumaan.
Pikkutikkupesärotta eli suurissa, jopa metrin korkuisissa ja kolmen metrin levyisissä yhteispesissä, jonka ne rakensivat oksanpätkistä ja tikuista.
Ohjelmistoarkkitehtuuri

Ohjelmistoarkkitehtuuri kuvaa ohjelmiston tai ohjelmistojärjestelmän rakennetta. 
Järjestelmän koon kasvaessa suunnitteluongelma ylittää algoritmien ja tietorakenteiden määrittelyn ja suurissa järjestelmissä kokonaisuuden suunnittelu ja määrittely esiintyy uutena ongelmana.
Määritelmä.
Määritelmiä arkkitehtuurille on esitetty useita.
Arkkitehtuuri on joukko rakenteita, joita tarvitaan järjestelmän ymmärtämiseksi, johon liittyy ohjelmistoelementtejä, niiden välisiä suhteita sekä molempien ominaispiirteitä.
Arkkitehtuurin sanotaan olevan asiantuntijakehittäjillä oleva jaettu ymmärrys järjestelmästä.
Arkkitehtuuri voidaan jakaa hierarkisesti osiin, jotka kommunikoivat rajapintojen välityksellä. Osa voi olla luokka, komponentti tai alijärjestelmä.
Arkkitehtuuri on kaavio sekä järjestelmästä että projektista, joka kehittää sitä ja määrittelee tehtävät suunnittelu- ja toteutusryhmille.
Termistössä arkkitehtuuri vastaa useiden osapuolten () intresseistä ().
Standardit.
Arkkitehtuurien kuvaamisesta on julkaistu standardit IEEE 1471-2000, ISO/IEC 42010:2007 ja ISO/IEC/IEEE 42010:2011, joka korvaa aikaisemmat.
Arkkitehtuurityylejä.
Yleisiä rakennetyylejä ovat:
Acqui Terme

Acqui Terme on kaupunki Alessandrian maakunnassa Piemonten alueella Iuoteisessa Italiassa.
Maantiede.
Acqui Terme sijaitsee Monferraton historiallisella viininviljelyalueella Piemonten eteläosassa noin 35 kilometriä Välimeren rannalta pohjoiseen. Kaupungin eteläpuolitse virtaa Bormida-joki. Etäisyys Torinosta on noin 75 kilometriä kaakkoon ja Milanosta noin 100 kilometriä lounaaseen.
Historia.
Nykyisen Acqui Termen alueella on asuttu jo kivikaudella. Pronssikaudella seutua asutti liguuri-kansaan kuulunut statiellien heimo, jonka keskuskaupunki oli Carystum. Alue roomalaistettiin toisella vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua, ja Carystumin tilalle perustettiin Aquae Statiellae -niminen kaupunki. Vuoden 109 eaa. jälkeen alkoi pitkä talouden ja kulttuurielämän kukoistuskausi. Langobardit valloittivat alueen 500-luvulla jaa. Frankkien valtakunnan aikana katolinen kirkko sai poliittista ja taloudellista valtaa, jolle keisari Otto II antoi virallisen tunnustuksen vuonna 978. Seuraavina vuosisatoina kaupungin valtasuhteet olivat jokseenkin monimutkaisia ja 1300-luvulla aluetta koettelivat sodat ja kulkutaudit. 1400-luvulla Acqui Terme alkoi jälleen elpyä; 1500- ja 1600-luvuilla kehitystä hidastivat jälleen sodat ja 1630-luvun ruttoepidemia.
1700-luvulla Acqui Terme oli osa Sardinian kuningaskuntaa. Kaupunkia kehitettiin pikkuhiljaa ja 1800-luvulla kehitys vauhdittui edelleen, väkiluku kasvoi ja vanhaa kaupunginmuuria purettiin. Rautatieverkkoon Acqui Terme liitettiin 1858. Kylpylät ovat olleet kaupungille tärkeitä kautta vuosisatojen, mutta erityisesti 1900-luvun alkupuolisko oli kylpylöiden loiston aikaa. Myös teollisuus ja viinintuotanto saivat jalansijaa. Kaupungin väkiluku kasvoi 1960-luvulla yli 20 000:n, sittemmin taantui ja 2000-luvulla jälleen kasvoi hieman.
Acqui Termen kirkkoja on muun muassa marraskuussa 1067 vihitty Cattedrale di Santa Maria Assunta. Nykyasussaan katedraali edustaa romaanista ja barokkityyliä.
Talous ja liikenne.
Matkailu on Acqui Termen tärkeä elinkeino. Alueen kukkuloilla on viinitarhoja, viljanviljelyä ja muuta maataloutta. Paikallisia viinejä on muun muassa Dolcetto d'Acqui. Acqui Termessä harjoitetaan myös metalliteollisuutta, kemianteollisuutta ja elintarviketeollisuutta.
Acqui Termen rautatieasema, Stazione di Acqui Terme, on rataosuuksien Asti–Genova ja Alessandria–San Giuseppe di Cairo risteyksessä. Luoteis-Italiaa etelä–pohjoissuuntaisesti halkova moottoritie A26 kulkee Acqui Termen itäpuolitse.
Talino Manu

Mahomet Emmanuel Yalim, taiteilijanimeltään Talino Manu (1966 – 3. syyskuuta 2009) oli tšadilainen laulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Hän ehti julkaista kaksi albumia ja saada kansainvälistä arvostusta ennen kuin kuoli liikenneonnettomuudessa Kélon ja Bongorin välisellä tieosuudella. 
Manu oli kotoisin Moïssalasta. Hän tuli tunnetuksi soukoustyylisellä albumillaan "Persévérer" (2003), jota seurasi "Il faut Oser" (2005). Hänen laulujensa sanat olivat arabiaksi, ranskaksi ja sarakielillä. Manu työskenteli Ranskassa ja saavutti erityistä suosiota Kongon tasavallassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa sekä Kamerunissa. Hänet nimitettiin postuumisti Tšadin kansallisen ritarikunnan ritariksi. Vuonna 2011 N'Djamenaan avattiin Manun mukaan nimetty kulttuuritila, joka liitti yhteen baletin, teatterin ja orkesterin.
Henri Hietala

Henri Hietala (s. 7. tammikuuta 2001 Hamina) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Tutossa.
Ura.
Hietala on Haminan Kiekkoympyrät -80:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Kotkan Titaaneihin, josta Hietala siirtyi edelleen C-juniori-ikäisenä Saimaan Palloon. Hän oli kaudella 2016–2017 C-nuorten SM-sarjassa joukkueensa tehokkain puolustaja Reko Ristolan kanssa tehoilla 2+9=11. Kaudeksi 2017–2018 Hietala siirtyi Pelicansiin, jossa suurin osa hänen kaudestaan eteni seuran B2-nuorissa.
Kaudeksi 2018–2019 Hietala palasi Saimaan Palloon ja hän siirtyi seuran B-nuoriin. Kaudella 2019–2020 Hietala debytoi SM-liigassa, jossa hän pelasi neljä runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hietala teki liigadebyyttinsä 4. maaliskuuta 2020 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Hänet merkittiin SaiPan kolmospuolustajapariin Jimi Jalosen viereen. Hietala sai ottelussa jääaikaa 3.30 minuuttia. Kauden 2020–2021 hän pelasi kokonaan SaiPan U20-joukkueessa.
Myös kauden 2021–2022 Hietala aloitti SaiPan U20-joukkueessa, mutta hän nousi kauden edetessä myös SM-liigajoukkueen vahvuuteen. Hietala avasi maalitilinsä liigassa heti kahdella osumalla kauden yhdeksännessä ottelussaan 28. tammikuuta 2022 vieraissa Porin Ässiä vastaan. Markku Tähtinen valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Loppukaudella Hietala vakiinnutti paikkansa SM-liigassa, jossa hän pelasi kaikkiaan 25 runkosarjaottelua tehopistein 3+3=6. Helmikuussa 2022 Hietala teki SaiPan kanssa kaksivuotisen SM-liigasopimuksen. Kaudella 2022–2023 hän pelasi SM-liigassa 25 runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2. Hietala pelasi miesten pelejä myös lainalla Mestis-joukkue Imatran Ketterässä kahdeksan runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen.
Huhtikuussa 2024 Hietala liittyi koejaksosopimuksella Vaasan Sportiin. Elokuussa seura vahvisti, että hänen koejaksonsa ei johtanut jatkosopimukseen. Neljä päivää myöhemmin Hietalan uutisoitiin siirtyvän kaudeksi 2024–2025 Mestis-joukkue Tutoon. Hänen kautensa jäi kuitenkin vain 25 runkosarjaottelun mittaiseksi.
Yksityiselämä.
Hietalan pikkuveli Niklas Hotti pelaa hyökkääjänä Vaasan Sportin U18-joukkuessa. Henri Hietalan isoisä Pertti pelasi koripalloa ja oli SM-sarjan paras korintekijä kaudella 1967–1968.
Niklas Virtanen

Niklas Virtanen (s. 23. syyskuuta 1999 Laitila) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Pelicansia. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Ura.
Virtanen on Laitilan Jyskeen kasvatti. Hän juniorina sittemmin Rauman Lukkoon. Virtanen voitti kauden 2014–2015 päätteeksi C-nuorten SM-pronssia. Kaudella 2016–2017 hän oli 20 osumallaan seuran B-nuorten paras maalintekijä. 
Kaudeksi 2019–2020 Virtanen siirtyi Pelicansin A-nuoriin. Hän debytoi samalla kaudella myös SM-liigassa, jossa Virtanen pelasi neljä runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Hän teki liigadebyyttinsä 4. maaliskuuta 2020 vieraissa Vaasan Sportia vastaan. Virtanen merkittiin Pelicansin kakkosketjun oikeaan laitaan Artturi Toivolan ja Samuel Salosen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 17.32 minuuttia. Virtanen keräsi myös yhden kahden minuutin jäähyn kiinnipitämisestä. Hän teki liigauransa avausmaalin neljännessä ottelussaan, runkosarjan toiseksi viimeisellä kierroksella 12. maaliskuuta 2020 SaiPaa vastaan. Ilkka "Ili" Varmavuo valitsi Virtasen ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi.
Virtanen siirtyi kaudeksi 2020–2021 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Heinolan Peliittoihin. Hän pelasi siellä tulokaskaudellaan 17 runkosarjaottelua tehopistein 4+5=9 ja kaksi playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Heinäkuussa 2021 Virtanen teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Peliittojen lisäksi myös kaksi ottelua lainalla Suomi-sarjajoukkue HC Giantsissa. Toukokuussa 2022 Virtanen teki Peliittojen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudeksi 2022–2023 hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Helmikuussa 2023 Virtanen nimettiin Peliittojen kapteeniksi, kun Juuso Arola lainattiin loppukaudeksi Saimaan Palloon.
Kesällä 2023 Virtanen liittyi Pelicansin SM-liigajoukkueen vahvuuteen. Syyskuun lopulla hän teki seuran kanssa loppukauden 2023–2024 kattavan jatkosopimuksen. Virtanen jäi varsin pieneen rooliin ja hän teki SM-liigassa varsinaisen tulokaskautensa aikana 26 runkosarjaottelussa tehot 2+1=3. 21. joulukuuta 2023 vierasottelussa Oulun Kärppiä vastaan Virtanen taklasi Joel Olkkosta osuen häntä olkapäällä päähän. Olkkonen loukkaantui tilanteessa ja Virtaselle tuomittiin 5+20 minuutin ottelurangaistus. Hänet määrättiin kolmen ottelun mittaiseen pelikieltoon. Pudotuspeleissä Virtanen pelasi yhden ottelun ilman tehopisteitä. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Virtanen pelasi myös viisi Mestarien liigan ottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi kauden aikana myös yhden ottelun lainalla Mestis-joukkue Kiekko-Vantaassa. Heinäkuussa 2024 Virtanen teki Pelicansin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Alkukaudella 2024–2025 Virtanen pelasi Pelicansissa vain viisi runkosarja- ja kuusi Mestarien liigan ottelua, kunnes hänen kautensa todettiin loukkaantumisen vuoksi päättyneeksi jo lokakuussa 2024.
Juho Holmstén-Heiniö

Juho Henrik Holmstén-Heiniö (o.s. Holmstén, myöhemmin Heiniö; 30. kesäkuuta 1857 Pori – 7. marraskuuta 1932 Tampere) oli tamperelainen kelloseppämestari ja sähköteknikko. Hänen kokoelmiensa pohjalta on perustettu Tampereen teknillinen museo vuonna 1949.
Juho Holmstén aloitti 13-vuotiaana opiskelun kellosepän toimialalla J.G. Stenvallilla valmistuen kisälliksi 1875. Jo seuraavana vuonna oli hänen töitään Suomen yleisessä teollisuusnäyttelyssä ja hän sai palkinnon valmistamastaan kellonsoittimen painamiskoneesta. Vuonna 1878 hän osallistui Pariisin maailmannäyttelyyn, jossa hänen rakentamansa kalenterikello palkittiin ja hänet merkittiin kello- ja kultaseppien sekä hienomekaanikkojen akatemian jäseneksi. Holmstén palkittiin myös Moskovan maailmannäyttelyssä 1882 ja Antwerpenin maailmannäyttelyssä 1888 ja lukuisissa muissa näyttelyissä tämän jälkeen. Moskovan näyttelyssä ollut Holmsténin kronometrikello ostettiin Venäjän valtiolle. Holmstén julistettiin mestariksi 1879 Porissa mestarinäytteenään regulaattori-tarkkuuskello.
Holmstén tutki kello- ja sähkötekniikkaa Ruotsissa, Saksassa, Ranskassa, Sveitsissä, Belgiassa, Englannissa ja Amerikassa, suorittaen viimeksimainitussa maassa sähkötekniikan tutkinnon Limbachin teknikumissa. Vuonna 1911 Holmstén-Heiniö valmisti Bohmeyer-mallisen sähkökellon. Holmstén julkaisi useita kellosepänalaa koskevia oppikirjoja kuten 1883 Teollisuuslehdessä painatettu Kelloseppien oppikirja sekä oppikirjat niklauksesta, kultauksesta, hopeoinnista, kuparoinnista, jne. Vuonna 1916 Holmstén-Heiniö sai Suomen Teollisuusvaltuuskunnan kunniamerkin ja kutsuttiin vuonna 1925 Suomen kelloseppäliiton kunniajäseneksi.
Tampereen Käsityö- ja Tehdasyhdistyksen puheenjohtaja hän oli 1883–1887, ja vuodesta 1888 yhdistyksen sihteeri kuolemaansa asti. Vuonna 1908 Holmstén-Heiniö valittiin Suomen Teollisuusvaltuuskunnan keskuskomiteaan. Vuonna 1912 Holmstén-Heiniö teki Tampereen Käsityö- ja Tehdasyhdistykselle kirjastolahjoituksen ja järjesti yhdistyksen huoneistoon käsityömuseon. Vuodesta 1882 Juho Holmstén-Heiniö piti Tampereella nimeään kantavaa kellosepän- ja sähköteknillistä liikettä. 
Juho Heiniön puoliso oli Flora Fatima Heiniö (o.s. Jägerroos) Floran kuolemaan 1927 asti.
Tomi Purmola

Tomi Purmola (s. 1. tammikuuta 2000 Vantaa) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Mestis-joukkue Kooveeta. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura.
Purmola on Kiekko-Vantaan kasvatti. Hän toimi kaudella 2015–2016 seuran C-nuorten varakapteenina. Purmola oli C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueensa paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 2+9=11. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin Kiekko-Vantaan B2-nuorissa, joiden paras maalintekijä Purmola oli 25 osumallaan. Kaudella 2016–2017 hän toimi Kiekko-Vantaan B-nuorten varakapteenina. Purmola oli B-nuorten SM-sarjassa kahdeksalla osumallaan joukkueen paras maalintekijä.
Kaudeksi 2018–2019 Purmola siirtyi Pelicansin junioreihin. Kaudella 2019–2020 hän debytoi seuran SM-liigajoukkueessa, jossa Purmola pelasi kolme runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän teki liigadebyyttinsä 4. maaliskuuta 2020 vieraissa Vaasan Sportia vastaan. Purmola merkittiin heti Pelicansin ykkösketjun vasempaan laitaan Roope Elimäen ja Miro-Pekka Saarelaisen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 19.48 minuuttia. Kauden 2020–2021 Purmola pelasi kokonaan Pelicansin U20-joukkueessa, jonka varakapteeniksi hän nousi. Purmola oli tehoilla 22+20=42 joukkueen paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Hän jakoi koko U20 SM-sarjan alku- ja runkosarjan yhteenlasketun maalipörssin neljännen sijan JYPin Joakim Kemellin kanssa. Purmola voitti myös Pelicansin sisäisen tehotilaston lukemalla +27.
Kaudeksi 2021–2022 Purmola siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Heinolan Peliittoihin. Hän pelasi alkukaudella yhdeksän runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen ja kaksi Suomen Cupin ottelua tehopistein 1+2=3, kunnes marraskuussa 2021 Purmola palasi loppukauden kattavalla sopimuksella jatkamaan Mestis-pelejään kasvattajaseuraansa Kiekko-Vantaaseen. Hän teki siellä loppukaudella 26 runkosarjaottelussa tehot 1+5=6 ja kolmessa playoff-ottelussa tehot 1+1=2. Huhtikuussa 2022 Purmola teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2022–2023 hän oli tehoilla 19+25=44 Kiekko-Vantaan paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Emil Oksasen jälkeen.
Purmola siirtyi kaudeksi 2023–2024 vuoden mittaisella sopimuksella jatkamaan Mestis-pelejään Kooveehen. Hän oli tehoilla 12+18=30 joukkueen toiseksi paras pistemies kesken kauden Saksaan siirtyneen Janne Seppäsen jälkeen.
Muuta.
Purmolan pikkuveljet Eetu ja Aatu ovat pelanneet myös jääkiekkoa. Heistä Aatu pelaa hyökkääjänä Kiekko-Vantaan U18-joukkueessa.
Afgedamde Maas

Afgedamde Maas on Maasin entinen suuhaara Pohjois-Brabantin ja Gelderlandin provinssien välisellä rajalla Hollannissa. Se oli Maasin pääuoman osa vuosina 1273–1904, jolloin sen nimi oli Andelsche Maas. Nykyinen nimi tarkoittaa padottua Maasia. Ennen patoamista joki virtasi samaan uomaan kuin Waal, mikä aiheutti huomattavaa haittaa tulvien aikana. Pyhän Elisabetin tulva vuonna 1421 muutti suuren osan Dordrechtin ja Werkendamin välisestä alueesta jokien, purojen, soiden, salmien ja kaislikoiden verkostoksi. Tämä alue sijaitsee Afgedamde Maasista noin 15 kilometriä länteen Merweden alajuoksun suuntaan, ja siellä on nykyään Biesboschin kansallispuisto.
Afgedamde Maas padottiin vuonna 1904. Sitä ennen oli rakennettu Maasin uusi suuhaara Bergse Maas, joka laskee Amerin kautta Hollands Diepiin Dordrechtin saaren eteläpuolella.
Niko-Petteri Nuutinen

Niko-Petteri Nuutinen (s. 7. heinäkuuta 1999 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Pelicansia. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Nuutinen pelannee lähinnä seuran A-nuorissa, joiden varakapteenina hän toimii. Nuutinen laukoo oikealta.
Ura.
Nuutinen on Jokereiden kasvatti. Hän siirtyi 16-vuotiaana Pelicansiin kaudeksi 2015–2016. Kaudella 2019–2020 Nuutinen nousi seuran A-nuorten varakapteeniksi. Hän debytoi kauden aikana myös miesten peleissä. Tammikuussa 2020 Pelicans lainasi Nuutisen yhden ottelun ajaksi Suomi-sarjajoukkue HC Giantsiin. Hän sai Pelicansissa tililleen ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen SM-liigaottelunsa 4. maaliskuuta 2020 vieraissa Vaasan Sportia vastaan. Nuutinen merkittiin otteluun vain kolmella ketjulla lähteneen Pelicansin ylimääräiseksi hyökkääjäksi nelosketjuun. Hän jäi ottelussa lopulta ilman peliaikaa.
Immuunipuutostauti

Immuunipuutostauti tarkoittaa sairautta, joka johtuu immuunipuolustusjärjestelmän liian heikosta toiminnasta. Esimerkiksi autoimmuunisairautena pidetty Crohnin tauti on paljastunut virusten tai bakteerien aiheuttamaksi tulehdustaudiksi, joka johtuu immuunipuolustuksen liiasta passiivisuudesta.
Lee Mi-ja

Lee Mi-ja (, s. 6. syyskuuta 1963) on eteläkorealainen kilpauransa päättänyt koripalloilija ja olympiamitalisti.
Lee saavutti Etelä-Korean naisten maajoukkueessa olympiahopeaa Los Angelesissa 1984. Hän kuului maajoukkueen kokoonpanoon myös Neuvostoliiton MM-kilpailuissa 1986. Vuonna 1986 Lee saavutti Aasian kisoissa hopeaa.
Tietoresurssit

Tietoresurssit ovat aineettomia organisatoorisia resursseja, jotka luokitellaan henkilöstöresursseihin, rakenneresursseihin ja suhderesursseihin.
"Henkilöstöresursseilla" tarkoitetaan sisäisiä sidosryhmiä, kuten esimiestä ja työntekijää, ja heidän ominaisuuksiaan, eli tietoa, kykyjä, taitoja, kokemuksia ja innovatiivisuutta. Niistä on tulossa kriittisiä resursseja organisoinnille, etenkin koska ne edistävät kykyä reagoida ja sopeutua muuttuvaan ympäristöön. 
"Rakenneresurssit" koostuvat kaikista niistä asioista, jotka jäävät organisaatioon, kun työntekijät ovat poistuneet rakennuksesta ja ovat jollain tavalla organisaation omistuksessa tai hallinnassa. Rakenneresursseihin sisältyy henkinen omaisuus ja infrastruktuuriresurssit. Immateriaalioikeudet ovat yrityksen omistuksessa ja lain suojaamia, ja niihin sisältyy patentteja, tavaramerkkejä ja tekijänoikeuksia. Infrastruktuuriset resurssit koostuvat organisaation ominaispiirteistä, kuten menetelmistä ja menettelytavoista, ja yksilöille tarjottavista organisointikonteksteista strategisten tavoitteiden saavuttamiseksi. Siksi rakenteellisiin resursseihin kuuluvat muun muassa kulttuuri, prosessit, rutiinit sekä tieto- ja verkottumisjärjestelmät. 
"Suhderesursseihin" kuuluvat organisaation tuotemerkki ja imago markkinoilla sekä suhteet ulkoisiin sidosryhmiin (kuten hallitus, asiakkaat), yhteistyökumppanit ja jälleenmyyjät, toimittajat, asukkaat jne.). Organisaatiot eivät aina omista joitakin näistä resursseista, vaan ne ovat merkittäviä ja hallintaa vaativia suhteita. 
Tietoresurssien luokittelua näihin kolmeen osaan kutsutaan henkiseksi pääomaksi ja se on kehys tietoresurssien ja niihin liittyvien elementtien ymmärtämiseen. Tästä seuraa, että tietoresurssien ja henkisen pääoman käsitteet käsittävät kaikenlaiset aineettomat organisaation lähteet, jotka voivat olla joko muodollisesti omistettuja, käytettyjä tai epävirallisesti käyttöön otettuja ja mobilisoituja.
Seong Jeong-a

Seong Jeong-a (, s. 25. joulukuuta 1965) on eteläkorealainen kilpauransa päättänyt koripalloilija ja olympiamitalisti.
Seong saavutti Etelä-Korean naisten maajoukkueessa olympiahopeaa Los Angelesissa 1984. Hän kuului maajoukkueen kokoonpanoon myös Soulin kesäolympialaisissa 1988, Neuvostoliiton MM-kilpailuissa 1986 ja Malesian MM-kilpailuissa 1990. Aasian kisoista Seong voitti kultaa vuonna 1990 ja hopeaa vuosina 1982 ja 1986.
Ela Bhatt

Ela Ramesh Bhatt (7. syyskuuta 1933 – 2. marraskuuta 2022) oli intialainen kansalaisaktivisti, joka oli Self Employed Women's Association (SEWA) -ammattiyhdistysliikkeen perustaja ja pääsihteerinä vuosina 1972–1996. Gujarat Vidyapith -yliopiston kansleri vuodesta 2015 alkaen.
Elämä.
Bhattin ammattiyhdistystoiminta alkoi vuonna 1955, jolloin hän osallistui Intian tekstiilityöläisten ammattiyhdistyksen toimintaan. Vuonna 1968 hänet valittiin johtamaan järjestön naisosastoa. Tekstiilityöläisten ammattiyhdistys innoitti häntä perustamaan SEWA:n parantamaan naisten asemaa kotimaansa työmarkkinoilla. Hänen johdollaan SEWA aloitti vuonna 1974 lainojen myöntämisen köyhille naisille, jotta nämä voisivat perustaa yrityksiä. Hän osallistui samanlaisella periaatteella toimivan Women’s World Banking -järjestön perustamiseen 1979. SEWA:n toiminnan ansiosta useat naiset ovat vapautuneet miespuolisten sukulaistensa sekä aviomiestensä taloudellisesti hallinnasta. Järjestäytyneinä naispuoliset työntekijät ovat myös pystyneet vaatimaan parempaa palkkaa tekemästään työstä. Intian presidentti nimitti hänet Rajya Sabhan jäseneksi 12. toukokuuta 1986. Hän toimi tehtävässä 26. syyskuuta 1988 asti. Bhatt kuului Nelson Mandelan perustamaan Global Elders -neuvostoon sen perustamisesta alkaen vuonna 2007. Vuoden 2016 marraskuusta alkaen hän on ollut Global Eldersin emeritusjäsen. Hän toimi gandhilaisen Gujarat Vidyapith -yliopiston kanslerina vuodesta 2015, mutta jäi pois tehtävästä hieman ennen kuolemaansa 2022.
Palkinnot ja tunnustukset.
Bhatt on saanut yhteiskunnallisen toimintansa seurauksena lukuisia palkintoja ja tunnustuksia. Vuonna 1977 hänelle myönnettiin Ramon Magsaysayn rauhanpalkinto, kotimaaltaan hän sai Padma Shrin (1985) ja Padma Bhushanin (1986). Hän sai Right Livelihood -palkinnon vuonna 1984 ansioistaan naisten järjestäytymisessä heidän asemansa parantamiseksi. Intian köyhien naisten aseman parantaminen toi hänelle myös Niwanon rauhanpalkinnon (2010). Vuonna 2011 hänelle myönnettiin Indira Gandhin rauhanpalkinto ansioista naisten voimaannuttamiseksi. Samana vuonna hän sai myös Harvardin yliopiston Radcliffe instituutin mitalin. Yhdysvaltain ulkoministeri Hillary Clinton antoi hänelle Global Fairness Initiative Award -palkinnon vuonna 2010. Kaksi vuotta myöhemmin Clinton luonnehti häntä yhdeksi useista sankarittaristaan.
Mounira Mitchala

Mounira Mitchala (s. 19. syyskuuta 1979 N'Djamena) on tšadilainen laulaja-lauluntekijä. Hänen laulukielensä on arabia.
Mitchalan isä, Tšadin yliopiston rehtorinakin toiminut kielitieteilijä Khalil Alio joutui Hissène Habrén hallinnon aikana lähtemään perheineen maanpakoon ensin Saksaan ja sitten Nigeriaan vuoteen 1992 saakka. Mitchala oli jo ennen paluuta Tšadiin saanut isältään perehdytystä tšadilaisiin tyyleihin sekä yhdysvaltalaiseen bluesiin ja jazziin. Vuonna 1999 Mitchala pääsi opiskelemaan oikeustiedettä. Vuonna 2000 hän esiintyi H'Sao-yhtyeen jäsenen Calebin kanssa. Mitchala jatkoi opintojaan samalla kun konsertoi säännöllisesti N'Djamenassa. Hän pääsi laulamaan Tšadin kautta kulkeneiden kansainvälisten artistien, kuten Ismaël Lôn, Tiken Jah Fakolyn ja Oumou Sangaren taustalla.
Vuonna 2004 Mitchala sai työpaikan oikeusistuimesta N'Djamenasta ja jatkoi tämän työn lomassa musiikillista toimintaansa. Vuonna 2005 hän tapasi DJ Frédéric Gallianon, joka valitsi hänet Tšadin edustajaksi "African Divas" -projektiinsa. Musiques Métisses -festivaalin johtaja Christian Mousset kutsui Mitchalan Ranskaan, jossa tämä levytti ensialbuminsa ("Talou Léna", 2007). Joulukuussa 2007 Salif Keïta ja RFI:n tuomaristo nimesivät Mitchalan RFI:n tulokaspalkinnon saajaksi Conakryssa. Tämän jälkeen laulaja teki kiertueen Länsi-Afrikassa ja Euroopassa. Keväällä 2011 hän palasi studioon äänittämään "Chili Houritki" -albumia, joka ilmestyi maaliskuussa 2012. Samana vuonna hänelle myönnettiin Abidjanissa Kora-palkinto. Vuonna 2014 Mitchala sai Etelä-Afrikassa African Francophone Awardin (AFASA).
Mitchalan sisko on runoilija, kuvataiteilija Salma Khalil.
Collette

Collette on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Cirebon

Cirebon on satamakaupunki Indonesiassa Jaavan saaren pohjoisrannikolla. Se sijaitsee noin 200 kilometriä itään Jakartasta Länsi-Jaavan provinssissa lähellä Keski-Jaavan provinssirajaa. Cirebonin pinta-ala on 37,4 neliökilometriä ja väkiluku oli vuoden 2015 väestönlaskennan mukaan 307 319. Varsinaista kaupunkia ympäröi tiheä metropolialue. Sen ja kaupungin yhteispinta-ala on 1 022 neliökilometriä ja yhteinen asukasluku vuoden 2015 väestönlaskennan mukaan 2 432 185.
Sijainti entisen Cirebonin sulttaanikunnan paikalla Länsi- ja Keski-Jaavan rajalla on vaikuttanut alueen kulttuuriin, koska sinne on kerääntynyt vaikutteita sundalaisesta, jaavalaisesta, arabialaisesta ja kiinalaisesta kulttuurista.
Xhevhir

Chants Polyphoniques d'Albanie on Ensemble Tiranan 1999 julkaistu albumi.
Julia Liikala

Julia Liikala (s. 20. maaliskuuta 2001 Peräseinäjoki) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti Naisten Liigassa Hämeenlinnan Pallokerhoa kausilla 2016–2021 pelaten liigassa 109 runkosarjaottelua, joissa hän teki 36 maalia ja sai 58 syöttöpistettä. Liigan pudotuspeleissä hän teki 13 ottelussa kaksi ja syötti viisi maalia. Hän on edustanut HIFK:ta kaudesta 2021–2022 lähtien. Hän voitti Suomen-mestaruuden 2023 ja 2024 sekä sai SM-hopeaa 2022. Hän on tehnyt HIFK:ssa kolmen kauden aikana 83 runkosarjaottelussa 67 maalia ja antanut 92 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän on pelannut 32 ottelua, joissa hän on viimeistellyt 20 maalia ja saanut 20 syöttöpistettä.
Liikala on pelannut Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa 46 maaottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia sekä saanut 13 syöttöpistettä. Hän on osallistunut kolmiin ikäluokan MM-kilpailuihin ja saavutti MM-pronssia 2019. Hänet valittiin Suomen naisten maajoukkueeseen vuoden 2020 MM-kilpailuihin, jotka kuitenkin peruttiin koronavirusepidemian vuoksi. Hän kuului Suomen pronssijoukkueisiin MM-kilpailuissa 2021, Pekingin olympialaisissa 2022, MM-kilpailuissa 2024 ja MM-kilpailuissa 2025. Hän pelasi MM-kilpailuissa myös 2022 ja 2023. Hän on kauden 2023–2024 loppuun mennessä pelannut naisten maajoukkueessa 120 ottelua, joissa hän on tehnyt 16 ja syöttänyt 28 maalia. MM-kilpailuissa hän on vuoden 2025 kisat mukaan lukien pelannut 35 ottelua, joissa hän on tehnyt kolme ja syöttänyt yhdeksän maalia. Olympialaisissa hän on pelannut seitsemän ottelua ilman tehopisteitä.
Sanni Rantala

Sanni Rantala (s. 8. heinäkuuta 2002 Riihimäki) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on edustanut Ruotsin SDHL-liigassa pelaavaa Frölundaa kaudesta 2024–2025 alkaen.
Rantala edusti kausilla 2017–2020 Team Kuortanetta, jossa hän pelasi yhteensä 83 liigan runkosarjaottelua, joissa hän teki 14 maalia ja sai 34 syöttöpistettä. Liigan pudotuspeleissä hän teki Kuortaneelle 20 ottelussa yhden maalin ja sai 11 syöttöpistettä. Hän saavutti SM-pronssia 2018. Kaudella 2021–2022 hän voitti Kiekko-Espoossa Suomen-mestaruuden, ja hänet nimettiin All Stars -kentälliseen. Hän pelasi 21 runkosarjaottelua, joissa teki seitsemän ja syötti 18 maalia. Pudotuspelien 11 ottelussa hän teki kaksi ja alusti yhdeksän maalia. KalPassa hän on pelannut kahden kauden aikana 60 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 20 maalia ja antanut 53 maalisyöttöä. Pudotuspelien 16 ottelussa hänen tehopisteensä ovat 4+11. Hän saavutti SM-pronssia 2023 ja 2024 ja hänet nimettiin kummallakin kaudella All Stars -kentälliseen. Hän voitti puolustajien pistepörssin kaudella 2023–2024.
Rantala on Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa osallistunut kolmiin ikäluokan MM-kilpailuihin ja saavutti MM-pronssia 2019. Vuoden 2020 MM-kilpailuissa hänet valittiin tähdistökentälliseen. Rantala valittiin Suomen naisten maajoukkueeseen vuoden 2020 MM-kilpailuihin, jotka kuitenkin peruttiin koronavirusepidemian vuoksi. Hän teki Pekingin olympialaisissa 2022 Suomen pronssijoukkueessa yhden maalin ja syötti toisen. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2022 ja 2023 yhteensä 14 ottelua, joissa antoi yhdeksän maalisyöttöä. MM-kilpailuissa 2024 hän pelasi Suomen pronssijoukkueessa seitsemän ottelua ilman tehopisteitä. Hän on kauden 2023–2024 loppuun mennessä pelannut 96 maaottelua, joissa hän on viimeistellyt kuusi ja alustanut 36 maalia. Hän saavutti MM-pronssia myös vuonna 2025.
Matilda Nilsson

Matilda Nilsson (s. 2. maaliskuuta 1997 Kirkkonummi) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut Naisten Liigassa KJT:tä ja KalPaa kaudesta 2013–2014 alkaen. Hän on 22.2.2022 mennessä pelannut liigassa 236 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 205 maalia ja saanut 162 syöttöpistettä. Liigan pudotuspeleissä hän on 55 ottelussa tehnyt 30 maalia ja saanut 28 syöttöpistettä. Hän saavuttanut yhden SM-hopean ja yhden pronssin. Hän voitti naisten liigan maali- ja pistepörssin kaudella 2018–2019 sekä syöttötilaston kaudella 2019–2020. Liigan All Stars -joukkueeseen hänet on valittu kausilla 2014–2015, 2019–2020 ja 2020–2021.
Nilsson on pelannut Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa 12 maaottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia sekä saanut neljä syöttöpistettä. Hän on osallistunut kerran ikäluokan MM-kilpailuihin. Hän on 22. helmikuuta 2022 mennessä pelannut Suomen naisten maajoukkueessa 37 ottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia sekä saanut kymmenen syöttöpistettä. Hänet valittiin vuoden 2020 MM-kilpailuihin, jotka kuitenkin peruttiin koronavirusepidemian vuoksi. Hänet valittiin myös MM-kilpailuihin 2021, joissa hän pelasi kaksi ottelua Suomen pronssijoukkueessa ilman tehopisteitä.
Kanadalaispelaaja Hayley Wickenheiser asui Nilssonin perheen kotona pelatessaan Kirkkonummella vuonna 2003.
Sievä Kauppinen

Sievä Maria Kauppinen (os. Nordling, 29. marraskuuta 1906 Pori – 29. lokakuuta 2008) oli suomalainen taidemaalari ja graafikko. Kauppinen tunnetaan etenkin puupiirroksistaan, joita hän teki maalausten rinnalla. Pääasiassa taiteilija kuvasi porilaista kaupunkimiljöötä.
Elämä.
Siviä Kauppisen vanhemmat olivat Konrad ja Laura Nordling. Kauppisen sukuun kuului myös piirilääkäri Hjalmar Nordling eli H.J Nortamo. Kauppinen asui lähes koko ikänsä Porin viidennessä kaupunginosassa. Kotitalo sijaitsi ensimmäiset 12 vuotta Itsenäisyydenkadulla. Myöhemmin Kauppinen muutti Ruhtinaankadun ja Vähälinnankadun kulmaukseen, missä hän asui rakennuksen purkamiseen saakka 1981. 
Sievä Kauppinen kertoi 100-vuotishaastattelussaan harrastaneensa maalaamista ja piirtämistä jo lapsena ja taiteilijaurallaan hän pääsi alkuun osallistumalla Piirustuksen ABC -kirjekussille. Kauppinen alkoi panostaa enemmän taiteen tekemiseen 1940-1950-luvuilla. Itse hän on nimennyt uransa kulta-ajaksi 1960-luvun, jolloin hän innostui porttiaiheista. Taiteilijan porttiaiheisia teoksia kuuluu muun muassa Porin taidemuseon hallinnoimaan Porin kaupungin taidekokoelmaan, Rauman taidemuseon, Emil Cedercreutzin museon, Harjavallan kaupungin ja Valtion taidekokoelmaan. 
Kauppisen mukaan hän on voinut tehdä itselleen mieluista taidetta, koska sitä ei ole tarvinnut tehdä elääkseen. Hän toimi kuvataiteen opettajana muun muassa Malminpään ja Riihikedon kouluissa ja Porin piirustuskoulussa. 
Sievä Kauppisen teoksia esiteltiin ensimmäisen kerran Porissa 1953 ja yksityisnäyttelyitä hän piti 1960-luvun alusta lähtien. Hänen teoksiaan on ollut esillä Suomen Kuvataidejärjestöjen liiton sekä muiden valtakunnallisten järjestöjen näyttelyissä. Taiteilijan maalauksia ja grafiikkaa on esitelty myös Euroopassa järjestetyissä kansainvälisissä näyttelyissä, mm. Bremenissä ja Riiassa.
Sievä Kauppinen kuului Porin Taiteilijaseuraan, Porin Työväen Kuvataiteen Ystäviin ja Porin Saskiat ry:hyn. Pori-Seura palkitsi hänet Pro Pori -mitalilla 1979. Kauppinen valittiin Vuoden Saskiaksi 1992, jolloin Porin Saskiat -yhdistys inventoi hänen tuotantonsa yhteistyössä Porin taidemuseon kanssa ja järjesti juhlanäyttelyn Vuonna 2022 Kauppisen töitä oli esillä Poriginal galleriassa.
Sievä Kauppinen kuoli 101-vuotiaana lokakuussa 2008. Hänet on haudattu Käppärän hautausmaalle.
Ine

Ine tai Ini (k. noin 728 Rooma) oli Wessexin kuningas 688–726. Anglosaksien kronikan mukaan hän nousi valtaistuimelle Cædwallan luovuttua kruunusta vuonna 688. Ine oli Wessexin vahvimpia hallitsijoita ennen Alfred Suurta, ja hän julkaisi lait, jotka ovat varhaisen Englannin yhteiskuntaolojen merkittävä lähde.
Inen sukutaustasta on lähteissä ristiriitaisia tietoja. Anglosaksien kronikan käsikirjoituskopio A:n mukaan Ine oli Cenredin poika ja polveutui kuningas Ceawlinin oletetusta pojasta Cuthwinesta. William Malmesburylaisen mukaan Ine olisi kuitenkin polveutunut Cynegilsin veljestä Cuthbaldista.
Vuodelle 687 päivätyn sopimuksen mukaan Ine lahjoitti maata Berkshirestä apotti Heanille. Devonin valtaus toteutui luultavasti Inen valtakaudella, ja Exeterin luostari perustettiin vuonna 690. Anglosaksien kronikka kertoo, että Kentin miehet pääsivät sopimukseen Inen kanssa ja antoivat hänelle 30 000 korvaukseksi Cædwallan veljen Mulin surmasta. Samana vuonna Ine saattoi voimaan uudet lait, jotka olivat määräyksiltään huomattavasti tarkempia kuin aiemmat. Säädöksiin kuului muun muassa vuosittainen kirkollisvero kaikille vapaille miehille. Vero määräytyi kunkin maaomaisuuden mukaan ja maksettiin Martinpäivänä, yleensä viljana.
Shelbornen piispanistuin perustettiin vuonna 705, ja ensimmäiseksi piispaksi nimitettiin Malmesburyn luostarin apotti Aldhelm. Hiippakuntaan kuuluivat uudet valloitetut alueet Dorset, Somerset ja Devon. Länsisaksien ensimmäiset synodit pidettiin Aldhelmin kutsusta.
Ine liittoutui vuonna 710 Sussexin kuninkaan Nunnan kanssa Cornwallin brittejä vastaan. Anglosaksien kronikan mukaan Ine tappoi vuonna 721 Cynewulfin. Sussexissa oli ryhdytty valmistelemaan Inen syrjäyttämistä, ja Ine taisteli sussexilaisia vastaan vuonna 722 ja 725, jolloin hän surmasi Ealdberhtin. Beda Venerabiliksen mukaan Ine hallitsi 38 vuotta ja luopui sitten kruunusta ja lähti pyhiinvaellusmatkalle Roomaan. William Malmesburylaisen mukaan Inen vaimo Æthelburh kannusti miestään pyhiinvaellukselle ja seurasi häntä Roomaan vuonna 726.
Varastoallas

Varastoallas on yleensä rakentamalla muodostettu veden säilytysallas sen tulevaa käyttötarvetta varten. Pienet varastoaltaat voidaan rakentaa kaivamalla maahan kuoppa. Toinen tapa on hyödyntää maaston luonnollisia muotoja ja sitten rakentaa yhdelle sivulle pato. Allas voidaan rakentaa myös ympäröimällä tasaisen maan alue sitä kiertävällä maapadolla .
Pienet varastoaltaat.
Pieniä varastoaltaita voidaan käyttää pienten vesimäärien säilytyspaikkoina. Maatalouden, teollisuuden ja kaatopaikkojen lietealtaat ovat yleinen esimerkki. Altaassa voidaan säilyttää lietelantaa , jätevesiä, hulevesiä tai raakavesiä, kunnes ne pumpataan eteenpäin jatkokäsiteltäväksi. Varastoaltaassa voidaan säilyttää luonnonvettä, jonka joukossa oleva kiintoaines halutaan laskeutuvan altaan pohjalle ennen sen päästämistä eteenpäin vesitöihin tai sen ottamista jatkokäsittelyyn laitoksiin. Tällaisia altaita kutsutaan selkeytysaltaiksi.
Suuret varastoaltaat.
Suuriin varastoaltaisiin kerätään vettä suurta kulutusta varten. Jokeen rakennetun vesivoimalan vedensaanti turvataan patoamalla joen vettä jokilaaksoon suureen patoaltaaseen. Patoaltaan vedenkorkeus vaihtelee sähköntuotannon vaihteluiden mukaan. Kaupunkien vesihuolto tarvitsee paljon vettä, joka kerätään aluksi suuriin altaisiin selkeytymään ennen kuin vesi johdetaan vesilaitokseen talousveden tekemistä varten. Tällainen on Vaasan kaupungin tekojärvi Pilvilampi, joka tehtiin tätä tarkoitusta varten. Uudenkaupungin rannikolla padottiin muutenkin saarien saartama lahti Uudenkaupungin makeavesialtaaksi, josta johdetaan vettä Uuteenkaupungin lisäksi myös Kustaviin, Taivassaloon ja Vehmaalle. Suurina varastoaltaina on käytetty luonnollisia järviä, patoamalla suurennettuja järviä tai patoamalla muodostettuja tekojärviä. Suomen Lapissa on Kemijokiyhtiöllä kaksi Lokan- ja Porttipahdan varastoallasta, jolla yhtiö säätelee Kemijoessa voimalaitoksiensa läpi virtaavaa vettä.
Suurimmat varastoaltaat.
Suurimmat varastoaltaat ovat monikäyttöisiä, sillä niiden vettä käytetään yleensä vesivoiman tuotantoon, maanviljelmien kasteluun, asutuskeskuksien vesinhuolton ja tulvavahinkojen torjuntaan. Esimerkiksi Venäjällä sijaitseva vuonna 1941 muodostunut Rybinskin tekojärvi (pinta-ala 4 580 km² ja 25,4 km³) on Saimaan kokoinen järvimäinen säännöstelyallas, jonka padon luona sijaitseva vesivoimalaitos tuottaa sähköenergiaa 1,1 TWh vuodessa. Itä-Venäjällä sijaitsee vuonna 1958 rakennettu Bratskin tekojärvi, jonka pinta-ala on 5 470 km² ja tilavuus 169 km³, ja jonka Bratskin voimalan vuosituotanto on 22,6 TWh. Kiinan suurin vesivarasto on Jangtsejoella vuonna 2008 valmistuneen Kolmen rotkon padon säännöstelyallas (1 084 km² ja 39,3 km³). Sen voimala tuottaa sähköenergiaa vuodessa 84,7 TWh. Maailman suurin varastoallas on Ghanassa sijaitseva Voltajärvi (8 502 km² ja 148 km³). Se muodostui vuonna 1966, kun Voltajoki padottiin Akosombon voimalaa varten.
Vapaa tyyli / Finvasion

Vapaatyyli / Finvasion on rap-yhtye Fintelligensin debyyttisingle, joka julkaistiin omakustanteena sadan kappaleen painoksena. Singlen budjetti oli 3000 markkaa. Single äänitettiin Harjun nuorisotalolla ja vinyylit painettiin Tšekissä. Pienen budjetin vuoksi tekstit levyihin tehtiin Stockmannilta ostetulla leimasinkoneella. Yhtye leimasi levyihin vahingossa väärää tietoa.
Mika Salminen

Mika Olavi Salminen (s. 1965 Helsinki) on suomalainen mikrobiologi. Hän työskentelee Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) pääjohtajana ja tutkimusprofessorina. Joulukuun 2023 loppuun hän toimi hyvinvointivaikuttajat-osaston johtajana, sekä syyskuun 2022 alkuun saakka hän työskenteli laitoksen terveysturvallisuusosaston johtajana. Aiemmassa tehtävässään häntä on haastateltu suomalaisissa tiedotusvälineissä tartuntatautien ja terveysturvallisuuden asiantuntijana erityisesti koronaviruspandemiaan liittyen.
Koulutus.
Salminen valmistui filosofian maisteriksi mikrobiologian alalta Helsingin yliopistosta vuonna 1990 ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1994. Hän on ollut virologian dosentti Helsingin yliopistossa vuodesta 1998. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa "Identification of genetic subtypes of HIV-1" (1994) käsitteli ykköstyypin HI-viruksen (HIV-1) esiintymismuotojen geneettistä tunnistamista. Vuosina 2003–2004 Salminen suoritti johtamisen JET-tutkinnon Haaga-Helia ammattikorkeakoulussa ja vuosina 2003–2005 infektioepidemiologian varttuneen asiantuntijan koulutusohjelman.
Ura.
Salmisen asiantuntemus liittyy tartuntatautien seurantaan ja torjuntaan, kansainväliseen terveysturvallisuuteen, infektiouhkiin varautumiseen, mikrobiologiaan ja kansanterveyspolitiikkaan.
Salmisen päätehtävät ovat THL:n terveysturvallisuusosaston johtajuus, THL:n johtoryhmän jäsenyys, puolustusvoimien ja THL:n biouhkien osaamiskeskuksen johtajuus sekä Euroopan tautienehkäisy- ja -valvontakeskuksen (ECDC) tieteellisen neuvoston jäsenyys.