tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jehovan todistajien julkaisutoiminta

Jehovan todistajat -järjestö julkaisee kirjallisuutta yli 1032 eri kielellä. Julkaisutoiminta on varsin laajaa, ja vuoteen 2014 mennessä on julkaistu yli 150 eri julkaisua. Monissa eri maissa ns. Betel-kotien yhteydessä (haaratoimistot) on kirjapainot, joissa työskentelee vapaaehtoistyöntekijöitä. Jehovan todistajien kirjoja julkaistaan kahdeksassa eri maassa, esimerkiksi Saksassa, Yhdysvalloissa, Japanissa.
Järjestön viralliset nettisivut, jossa kirjallisuutta on saatavilla osoitteessa Jw.org, on käännetty 1 084 kielelle, useammalle kielelle kuin mikään muu nettisivusto. (Vertailun vuoksi Applen sivut voi lukea 126 eri kielellä, Googlen hakusivut 149 kielellä, ja Wikipedia 290 eri kieltä.)
Jehovan todistajien kirjallisuudella on keskeinen rooli järjestön toiminnassa. Vuodesta 1979 alkaen julkaistussa kirjasessa "Raamatullisia keskustelunaiheita" luetellaan, että kirjallisuus helpottaa ns. Valtakunnan julistamista, eli saarnaamistyötä, ja se on järjestön mukaan paras väline Raamatun ymmärryksen saamiseksi. Jehovan todistajat levittävät kirjallisuuttaan ilmaiseksi. Em. liitteessä mainitaan, että "raamatullista kirjallisuutta ei levitetä ansaitsemismielessä", mutta samalla myös "korvausten saaminen ei ole epäraamatullista".
Jehovan todistajat uskovat, että heidän kirjallisuutensa on julkaistu Jeesuksen Kristuksen johdolla Pyhän Hengen välityksellä, joten järjestö kannustaa arvostamaan sitä suuresti. Järjestö kehottaa lukemaan Vartiotorni- ja Herätkää-lehtiä säännöllisesti ja muut järjestön uudet julkaisut heti niiden ilmestyttyä.
Jehovan todistajien julkaisema kirjallisuus voidaan jakaa kahteen ryhmään: järjestön sisäiseen käyttöön ja ulkopuolisille jaettavaan, yleensä käännytystyötä varten julkaistuun. Tunnettujen Vartiotorni- ja Herätkää-lehtien lisäksi julkaistaan kirjallisuutta kiinnostuneiden ihmisten kanssa Raamatun kotitutkistelua varten, sisäistä lehteä Kristityn elämä ja palvelus – Työkirja ja erilaisia ohjekirjoja.
Jehovan todistajien sisäiseen käyttöön tarkoitettuja julkaisuja.
Jehovan todistajien sisäiseen käyttöön tarkoitettua kirjallisuutta ei anneta ulkopuolisille. Myöskään vastuuasemissa oleville tarkoitettua kirjallisuutta ei anneta rivijäsenten luettavaksi (esimerkiksi "Kiinnittäkää huomiota itseenne ja koko laumaan" ja "Loistaen valaisijoina maailmassa").
Rudolf Spanner

Rudolf Spanner (17. huhtikuuta 1898 Koblenz-Metternich – 1960 Köln, Saksa) oli saksalainen professori ja SA:n jäsen, joka työskenteli muun muassa Danzigin lääketieteellisen akatemian anatomisessa instituutissa Toisen maailmansodan aikana. Hänen kerrotaan yleisesti tehneen saippuaa ihmisruumiista, erityisesti Stutthofin keskitysleirin juutalaisuhreista.
Spannerin saippua.
Spanneria kuulusteltiin sodanaikaisista toimistaan Saksassa 1947 ja 1948. Hän kertoi käyttäneensä ihmisrasvoista tehtyä saippuaa nivelsideruiskeisiin. Lisätutkimuksista häntä vastaan luovuttiin. Spanner joutui kuitenkin eroamaan Kölnin yliopiston virastaan brittien vaatimuksesta. Tämän jälkeen hän työskenteli lääkärinä Schleswig-Holsteinissa. Hän kuoli Kölnissä vuonna 1960.
Vuonna 2002 alkaneiden puolalaistutkimusten mukaan Spannerin alaisuudessa tuotettiin noin 10–100 kilogrammaa saippuaa, jossa oli ihmisruumiista peräisin olevia rasvoja. Professori Andrzej Stołyhwo Varsovan maatalouskorkeakoulusta havaitsi saippuassa olleen merkkejä myös kaoliinista, mikä viittaa sitä käytetyn hyödyntämistarkoituksessa, mikä hänen mukaansa rikkoo yleisiä eettisiä periaatteita vastaan.
Kirjallinen tuotanto.
Spalteholz—Spanner Handatlas der Anatomie des Menschen (toim. Rudolf Spanner), 16. p., Scheltema and Holkema, Amsterdam. 1959-61. oli anatomian klassikkoteoksia 1900-luvulla. Siitä oli vuonna 1961 otettu 16 painosta. 
Katso myös.
Tehtiinkö Stutthofin juutalaisista saippuaa?
Pjotr Potšintšuk

Pjotr Ivanovitš Potšintšuk (; 26. heinäkuuta 1954 – 1. joulukuuta 1991) oli Neuvostoliittoa edustanut yleisurheilija, joka kilpaili 20 kilometrin kävelyssä.
Hän voitti olympiahopeaa 20 kilometrin kävelyssä vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa. Potšintšuk kuoli juuri silloin, kun Neuvostoliitto oli hajoamaisillaan.
Christina Scherwin

Christina Scherwin (s. 11. heinäkuuta 1976) on tanskalainen yleisurheilija, jonka päälaji on keihäänheitto.
Scherwinin parhaat arvokisasijoitukset ovat vuoden 2005 MM-kilpailujen neljäs ja vuoden 2006 EM-kilpailujen viides sija. hän oli kolmas vuonna 2006.
Scherwin on voittanut maansa mestaruuden peräti kuusi kertaa, vuosina 2000, 2002, 2003, 2004, 2005 ja 2006. Lisäksi hän voitti mestaruuden vuonna 2003 myös kuulantyönnössä.
Hän pitää myös hallussaan Tanskan ennätystä keihäänheitossa tuloksella 64,83, jonka hän heitti IAAF:n yleisurheilufinaalissa Stuttgartissa 9. syyskuuta 2006.
Philander C. Knox

Philander Chase Knox (6. toukokuuta 1853 Brownsville, Pennsylvania – 12. lokakuuta 1921 Washington, D.C.) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. 
Knox toimi Yhdysvaltain oikeusministerinä vuosina 1901–1904 ja vuosina 1904–1909 hän edusti Pennsylvaniaa Yhdysvaltain senaatissa. Presidentti William Howard Taftin ulkoministerinä hän toimi vuosina 1909–1913. Hänet valittiin uudelleen Pennsylvanian senaattoriksi 1917 ja hän istui senaatissa kuolemaansa asti.
Charles Evans Hughes

Charles Evans Hughes (11. huhtikuuta 1862 – 27. elokuuta 1948) oli yhdysvaltalainen lakimies ja republikaanipuolueen poliitikko, joka toimi korkeimman oikeuden tuomarina vuosina 1910–1916, Yhdysvaltain ulkoministerinä vuosina 1921–1925 sekä korkeimman oikeuden puheenjohtajana vuosina 1930–1941.
Hughes toimi New Yorkin osavaltion kuvernöörinä vuosina 1907–1910, kunnes hänet nimitettiin Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomariksi. Hän erosi korkeimmasta oikeudesta voidakseen asettua presidenttiehdokkaaksi vuoden 1916 vaaleissa. Hän hävisi Woodrow Wilsonille. 
Hän toimi ulkoministerinä vuosina 1921–1925, ensin Warren G. Hardingin hallituksessa ja tämän kuoltua varapresidentistä presidentiksi nousseen Calvin Coolidgen alaisena. Hughes erosi vuonna 1925 ja toimi muun muassa Kansainvälisen tuomioistuimen tuomarina vuosina 1928–1930. Vuonna 1930 presidentti Herbert Hoover nimitti hänet korkeimman oikeuden puheenjohtajaksi. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1941.
T. &amp; J. Salvesen

Aktiebolaget T. &amp; J. Salvesen oli norjalaisomistuksessa ollut osakeyhtiö, joka harjoitti sahaustoimintaa ja puutavaran vientiä Suomessa 1800-luvun ja 1900-luvun vaihteessa.
Etelä-Norjasta kotoisin ollut Salvesenin suku harjoitti 1800-luvun puolivälissä laivanvarustusta, kaivostoimintaa sekä valaanpyyntiä Britteinsaarilla. He kiinnostuivat Suomen puutavaramarkkinoista 1860-luvulla, ja vuonna 1871 Christian Salvesenin hallitsema brittiläinen yhtiö "The Finland Wood Co" osti Haapakosken sahan loviisalaiselta Alfred Björksténiltä. 
Sahaa vuodesta 1875 johtanut Christian Salvesenin sukulainen James Salvesen (1855–1926) perusti yhdessä veljensä Thomas Salvesenin kanssa toiminimi T. &amp; J. Salvesenin vuonna 1882 Helsinkiin. Toiminimi keskittyi aluksi hoitamaan The Finland Wood Co:n sahatavaran ja kaivos- sekä paperipuun viennin yhteydessä tarvittuja laivanselvityksiä, mutta se aloitti myös oman sahaustoiminnan ostettuaan 1889 Himangalta hollantilaisen Bratzes &amp; Co:n omistaman Rauman sahan. Salvesenin veljekset perustivat pian sahalaitoksen myös Saimaan etelärannalle Lauritsalaan, ja heillä oli 1900-luvun alussa omistuksessaan myös sahalaitos Ruokolahdella, Haapakosken saha Jyväskylän maalaiskunnan Vaajakoskella sekä 1903 hankittu Kiviojan saha (perustettu 1889) Ylivieskassa.
Vuonna 1903 toiminimi muutettiin Aktiebolaget T. &amp; J. Salvesen -nimiseksi osakeyhtiöksi, jonka osake-enemmistö oli James Salvesenin hallussa. Myös The Finland Wood Co -yhtiö siirtyi James Salvesenin haltuun 1911 Christian Salvesenin kuoltua Skotlannissa. Tämän jälkeen James Salvesen omisti Suomessa kuusi sahalaitosta ja noin 130 000 hehtaaria maata. Vuosittain laivattiin 170 000–200 000 kuutiometriä puutavaraa, ja Aktiebolaget T. &amp; J. Salvesen oli Suomen viidenneksi tai kuudenneksi suurin sahaustoiminnan harjoittaja.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Salvesenit luopuivat omistuksistaan Suomessa vuonna 1916. Saimaan alueella olleet sahat myytiin Kaukas Fabrik Ab:lle, Jyväskylän saha siirtyi Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnalle (SOK) ja Himangan sekä Ylivieskan sahat porilaiselle W. Rosenlew &amp; Co:lle. The Finland Wood Co:n omistamia metsiä oli jo 1913 myyty W. Gutzeit &amp; Co:lle.
Hans Köchler

Hans Köchler (s. 18. lokakuuta 1948 Schwaz, Tiroli, Itävalta) on itävaltalainen filosofi ja Innsbruckin yliopiston filosofian professori. Köchler on tutkinut pitkään kansainvälisen politiikan filosofisia perusteita. Kansainvälisessä politiikassa hän tuli laajemmin tunnetuksi viimeistään, kun Kofi Annan nimitti hänet tarkkailijaksi Lockerbien pommi-iskun oikeudenkäyntiin. Köchler on International Progress Organizationin puheenjohtaja.
Köchler oli opiskeluvuosinaan aktiivinen jäsen European Forum Alpbachissa ja perusti yhteyksiä eurooppalaisten älymystöjen ja filosofien kuten Manès Sperber, Hans-Georg Gadamer ja Rudi Supek Praxit koulusta, jonka hän kutsui luentosarjaan, jonka hän järjesti vuodesta 1969 alkaen. 1970-luvun alkupuolella, hänen täytyi liittyä Otto Moldenin tiimiin, European Forum Alpbachin ,Otto perusti tämän. 
Filosofina Köchler lukeutuu mannermaiseen filosofiaan, fenomenologiaan ja eksistentialismiin. Hän on saanut vaikutteita ennen kaikkea Edmund Husserlilta ja Martin Heideggerilta, ja Hans Kelsen puolestaan on vaikuttanut hänen oikeusajatteluunsa. Poliittisen filosofian ja oikeusfilosofian ohella hän on tutkinut hermeneutiikkaa ja filosofista antropologiaa.
Jurjen Hempel

Jurjen Hempel on alankomaalainen kapellimestari, jonka ohjelmistossa on paljon nykymusiikkia. Hän on vuodesta 2005 toiminut geneveläisen Ensemble Contrechamps -yhtyeen musiikillisena johtajana ja johtaa säännöllisesti Asko Ensemblea, London Sinfoniettaa, Netherlands Wind Ensemblea, Nieuw Ensemblea ja Schönberg Ensemblea. Hempel on vieraillut usein myös Suomessa johtaen muun muassa Helsingin kaupunginorkesteria, Radion sinfoniaorkesteria ja Tapiola Sinfoniettaa. Syksystä 2013 alkaen Hempel on Joensuun kaupunginorkesterin taiteellinen johtaja kolmivuotiskauden ajan. Syksyllä 2015 hänet valittiin jatkamaan kevääseen 2019 saakka.
Hempel opiskeli orkesterinjohtoa Utrechtin konservatoriossa opettajinaan David Porcelijn ja Kenneth Montgomery. Tanglewoodissa hän opiskeli kapellimestariluokalla Seiji Ozawan kutsumana opettajinaan Bernard Haitink ja Lorin Maazel. Ensimmäisessä kansainvälisessä Jean Sibelius -kapellimestarikilpailussa vuonna 1995 Hempel sijoittui jaetulle kolmannelle sijalle. Kilpailun seurauksena hän sai useilta suomalaiselta orkestereilta kutsun saapua johtamaan.
Vuonna 1989 Hempel debytoi Radio Philharmonic Orchestra Hollandin ja 1990 Netherland Radio Symphony Orchestran johtajana. Vuosina 1996–1997 Hempel toimi Rotterdamin filharmonikoissa Valeri Gergijevin apulaiskapellimestarina ja 1997 hän johti ensi kerran Amsterdamin Concertgebouw-orkesteria ja Haagin Residentie-orkesteria. Kun Hempel Gergijev-festivaalilla johti Richard Straussin "Salome"-oopperan, hänet kutsuttiin johtamaan sama teos myös Mariinski-teatteriin Pietariin. Hempel on ensimmäinen alankomaalainen kapellimestari, joka on johtanut Mariinskissa. Vuonna 2004 Hempel johti Brian Ferneyhoughin "Shadowtime"-oopperan Münchenin biennaalissa. Hän johtaa myös säännöllisesti BBC:n sinfoniaorkesteria ja BBC:n Skotlannin sinfoniaorkesteria. Vuonna 2013 hän aloitti Joensuun kaupunginorkesterin ylikapellimestarina.
Reynaldo Hahn

Reynaldo Hahn (9. elokuuta 1874 Caracas – 28. tammikuuta 1947 Pariisi) oli Venezuelassa syntynyt ranskalaistunut säveltäjä. Hän syntyi Caracasissa 12-lapsisen perheen kuopukseksi, mutta muutti jo 3-vuotiaana Pariisiin.
Hahn oli lahjakas lapsi ja pääsi 10-vuotiaana Pariisin konservatorioon, jossa hänelle antoivat opetustaan Jules Massenet, Charles Gounod ja Camille Saint-Saëns.
Hahn tunnetaan etenkin laulujen säveltäjänä. 1900-luvun alkaessa hänellä oli jo verrattain laaja tuotanto nuoresta iästään huolimatta. Sävellystyön lisäksi Hahn toimi kapellimestarina ja musiikkikriitikkona ennen kuolemaansa Pariisissa 72-vuotiaana.
Eklogiitti

Eklogiitti on harvinainen metamorfinen kivilaji, joka sisältää rakeista punaista granaattia ja vaaleanvihreää augiittia. Eklogiitti muodostuu suuremmissa paineissa kuin mikä on ominaista maankuorelle.
Geologisen tutkimuslaitoksen (GTK) julkaisema "Retkeilijän kiviopas" suosittelee timanteista kiinnostuneille luonnonharrastajille kimberliittisten kivilajien (ja siis eklogiitin) tunnistamisen harjoittelua. Näissä saattaa olla Suomessakin timantteja pieninä oktaedreinä ja näistä syöpyneinä pyöreämpinä rakeina. Kaavin ja Kuopion alueen 
kimberliiteissä on enimmillään noin 0,01 g timantteja tonnissa kiveä. Timanttien tunnistaminen löydöksestä on kuitenkin hyvin hankalaa ja vaatii käytännössä laboratoriomäärityksen.
Dick Van Patten

Richard Vincent ”Dick” Van Patten (9. joulukuuta 1928 Kew Gardens, New York – 23. kesäkuuta 2015 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli näyttelijä Joyce Van Pattenin vanhempi veli, ja hänen velipuolensa Tim Van Patten on televisio-ohjaaja. Van Patten oli vuodesta 1954 naimisissa Patricia Poolen kanssa; parilla oli kolme poikaa.
Van Patten esiintyi jo lapsena Broadway-teatterissa. Hän siirtyi sittemmin televisioon (muun muassa "Eight Is Enough", 1977–1981) ja elokuviin, joista yksi oli Mel Brooksin "Avaruusboltsit". Hänet nähtiin niin ikään ”Weird Al” Yankovicin musiikkivideoilla.
Van Pattenilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Hellbilly Deluxe

Hellbilly Deluxe on Rob Zombien (White Zombie) ensimmäinen sooloalbumi, joka julkaistiin 25. elokuuta 1998. Albumin nimi tulee Dwight Yoakamin albumista "Hillbilly Deluxe". Kappaleen "Dragula" remix oli vuoden 1999 elokuvan "The Matrix"in soundtrackilla.
Albumi uudelleenjulkaistiin vuonna 2005, sisältäen DVD:n, jossa on musiikkivideo albumin jokaiselle kappaleelle (myös "täyteraidoille" kuten Perversion 99 ja The Beginning of the End) ja uusi kansitaide.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Rob Zombie ja Scott Humphrey.
Listasijoitukset.
Albumi - Billboard (Pohjois-Amerikka)
Singlet - Billboard (Pohjois-Amerikka)
Irna Phillips

Irna Phillips (1. heinäkuuta 1901 Chicago, Illinois – 22. joulukuuta 1973 Chicago, Illinois) oli yhdysvaltalainen radio- ja televisiokäsikirjoittaja jota pidetään saippuaoopperoiden keksijänä ja kehittäjänä, ja häntä nimitettiin saippuan kuningattereksi ("Queen of Soaps").
Ura.
Phillips työskenteli opettajana ennen kun 1930-luvulla aloitti radiossa käsikirjoittajana. Hänen WGN-radioasemalle käsikirjottamansa "Painted Dreams" (1930), oli ensimmäinen hänen luomansa saippuasarja, ja sitä alettiin lähettää kaikkialla Yhdysvalloissa vuonna 1932. Hän kehitti sarjan saaman menestyksen myötä useita muita sarjoja, ja oli tuottelias kirjoittaja joka kirjoitti viittä eri saippuasarjaa vuonna 1943, ja hänen laskettiin siihen asti kirjoittaneen vuosittain noin kaksi miljoonaa sanaa. Hän kehitti sarjoista sellaisia että ne vetosivat yhdysvaltalaisiin kotiäiteihin, ja muokkasi tarinat sellaisiksi että ne myös edistivät sponsoreiden tuotteiden myyntiä. Hän myös kehitti jaksojen loppuun kohdan joka jätti sen roikkumaan niin että jatko selvisi vain kuuntelemalla seuraavan jakson. Phillips siirtyi television puolelle 1950-luvun alussa kun televisiosta tuli yksi tärkeimmistä Yhdysvaltain viestintä- ja viihdevälineistä. Eräs Phillipsin kehittämistä sarjoista oli "Guiding Light" joka alkoi vuonna 1937 radiossa, ja jatkui televisiossa vuoteen 2009 asti. Se on pisimpään Yhdysvalloissa tehty sarja, joka jatkui yli 72 vuotta.
Hänet tunnetaan muun muassa käsikirjoittamistaan televisiosarjoista: 
Lähde: 
Yksityiselämä.
Phillips ei mennyt naimisiin, mutta adoptoi kaksi lasta, Thomasin vuonna 1943 ja Katherinen vuonna 1944. Hänen tyttärensä alkoi myös television käsikirjoittajaksi.
R. K. Salon Lakkitehdas

R. K. Salon Lakkitehdas on suomalainen perheyritys, jonka tehtaanmyymälä sijaitsee Liedossa.
Historia.
Yrityksellä oli pitkään hattukauppa Vammalan Sastamalassa. Lakkitehdas ilmoitti 2025 kesäkuussa 60-luvulta asti Sastamalassa toimineen tehtaanmyymälänsä muutosta Lietoon, lähelle Turkua.
Tehtaan tuotantoa.
Salon Lakkitehtaan päähineet ovat suomalaista suunnittelua. Mallisto kattaa naisten, miesten ja lasten lakkeja, hattuja ja pipoja. Design from Finland -merkin saaneet Salon valmistujaislakit kattavat kaikki ylioppilastutkinnot, toisen asteen ammattitutkintoalat ja ammattikorkeakoulututkinnot sekä ylemmät AMK-tutkinnot.
Tehtaan historia.
Tehtaan perusti Reino K. Salo (1926–2000) Kaustisella vuonna 1952, ja se toimi ensimmäiset vuotensa Kyrölässä. Kimmokkeen lakkitehtaan perustamiseen ja teollisen valmistuksen aloittamiseen Reino sai veljeltään Toivolta, joka oli valmistanut karvalakin harrastuspohjalta. Reino oli kirjoittanut metsästys- ja hyvän elämän oppaan, joiden tuotoista hän sai alkupääomaa tehtaan perustamiseen. Salon Lakkitehtaan päätuote oli pitkään karvalakit. Vientiä oli Keski-Eurooppaa ja Neuvostoliittoa myöten.
1980-luvulla tehdyn yritysoston myötä kangaslakkien rooli kasvoi yrityksen tuotannossa ja myös ylioppilas- ja valmistujaislakit tulivat Salon tuotantoon. Ylioppilaslakkeja myytiin aluksi etenkin Ruotsiin. Ruotsissa haluttiin nostaa ammattitutkintojen arvostusta ja valmistujaislakkien kysyntä kasvoi. Reino Salon jälkeen yrityksen vetovastuu siirtyi 1980-luvulla hänen pojilleen. Salon suvulla lähes 70 vuotta ollut yritys vaihtoi omistajaa vuoden 2019 lopulla. Tehtaan johtajaksi tuli Ville Nuutinen. Yritys jatkaa edelleen suomalaisena perheyrityksenä.
Winifred Holtby

Winifred Holtby (23. kesäkuuta 1898 – 29. syyskuuta 1935) oli brittiläinen kirjailija. Häneltä ilmestyi useita romaaneja, joista tunnetuin, "South Riding" vasta postuumisti vuonna 1936. Se kertoo Yorkshiren maaseudun asukkaiden ponnisteluista laman kourissa. Romaanilla on yhteyksiä tositapahtumiin,vaikka paikkojen ja henkilöiden nimiä on muutettu. Niinpä Holtbyn äiti, aktiivinen kunnallispoliitikko, yritti estää sen julkaisemisen.
Holtby ja Vera Brittain olivat läheisiä ystäviä opiskeluvuosistaan Somerville Collegessa alkaen. Holtby asui jonkun aikaa Brittainin ja tämän aviomiehen kanssa. Holtby menehtyi munuaissairauden seurauksena vain 37 vuoden ikäisenä.
Holtby voitti "South Riding" -romaanillaan James Tait Blackin muistopalkinnon 1936. Hänen omalle muistolleen omistettua kirjallisuuspalkinto jaettiin vuosina 1967–2002.
BBC teki South Ridingin pohjalta televisiosarjan vuonna 2011.
I’m Eighteen

I’m Eighteen on shock rock -yhtye Alice Cooperin kappale. Se ilmestyi singlenä vuonna 1970 ja vuonna 1971 albumilla "Love It to Death" ja oli yhtyeen läpimurtohitti. Anthrax ja Creed ovat myös levyttäneet kappaleen. Johnny Rotten esitti kappaleen Sex Pistolsin koe-esiintymisessä.
Orson (sarjakuva)

Orson () on yhdysvaltalaisen Jim Davisin luoma sarjakuva, jota ilmestyi sanomalehdissä vuosina 1986-1989. Davis on tunnettu myös toisesta sarjakuvastaan "Karvinen". 
Piirrossarja.
Orsonin farmi (Orson's Farm) on esiintynyt Karvisen piirrossarjassa alusta asti ja se pyöri ohjelmassa vielä sarjakuvankin jälkeen. Suomessa 1990-luvulla Orsonia ei vielä ollut Karvisen 15-minuuttisissa jaksoissa. Vasta 2010-luvulla sarja tuli puolituntisena liittäen Karvista ja Orsonia. Sarjan puolituntisia jaksoja alkoi MTV3 Juniorissa 31. elokuuta 2010, Subissa alkoi kesällä 2011 ja MTV3ssa syksyllä 2011. 
Yleensä näissä jaksoissa piilee opetus. Joissakin Orson taas opettaa jotakin. Esimerkiksi kerran hän opetti Pololle ja katsojille piirretyn tärkeimmät asiat.
Orsonin lyhykäiset (Orson's Farm Quickie) ovat jaksojen lisänä puolen minuutin pätkiä. Suurin osa näistä lyhykäisistä on keksitty tv-sarjaa varten. Vain muutama on otettu suoraan sunnuntaisarjoista.
No More Mr. Nice Guy

No More Mr. Nice Guy on shock rock - ja glam rock -yhtye Alice Cooperin hittikappale. Se ilmestyi vuonna 1973 albumilla Billion Dollar Babies.
Megadethin versio.
Megadeth on tehnyt kappaleesta cover-version elokuvan Shocker soundtrackille vuonna 1989. Single on Megadethin ensimmäinen ja ainoa virallinen julkaisu, jonka yhtye äänitti kolmimiehisenä. Kokoonpanoon kuului tuolloin Dave Mustaine, David Ellefson, sekä Nick Menza.
Ivica Osim

Ivica Osim (6. toukokuuta 1941 Sarajevo, Jugoslavia – 1. toukokuuta 2022) oli bosnialainen jalkapallovalmentaja ja pelaaja. 
Ura pelaajana.
Osim aloitti peliuransa sarajevolaisessa FK Željezničarissa 1959. Osim oli yksi aikansa parhaista bosnialaispelaajista. Hän pelasi Jugoslaviassa vuoteen 1970 saakka kunnes siirtyi ranskalaisseura RC Strasbourgiin. Osim pelasi uransa loppuvuodet Ranskassa edustaen myös CS Sedania ja Valenciennesiä.
Jugoslavian maajoukkueessa Osim pelasi 16 ottelua ja oli mukana EM-kisoissa 1968 kun Jugoslavia eteni aina finaaliin saakka häviten kuitenkin Italialle.
Ura valmentajana.
Pelaajauransa jälkeen Osim palasi Jugoslaviaan ja FK Željezničarin joukkueeseen päävalmentajaksi 1978. Osim luotsasi sarajevolaisseuraa vuoteen 1986 saakka. Tuona aikana FK Željezničar oli parhaimmillaan Jugoslavian liigassa kolmas 1984 ja Cupin finaalissa 1981. Osim toimi myös Jugoslavian olympiamaajoukkueen apuvalmentajana ja oli voittamassa olympiapronssia 1984.
1986 Osim siirtyi Jugoslavian maajoukkueen päävalmentajaksi. Hänen johdollaan Jugoslavia selvisi MM-kisoissa 1990 aina puolivälieriin saakka. EM-kisoihin Osim ei koskaan päässyt, koska 1988 Jugoslavia karsiutui ja 1992 se ei saanut osallistua Jugoslavian hajoamissotien vuoksi.
Jugoslavian maajoukkuevalmennuksen ohella Osim toimi myös FK Partizanin päävalmentajana 1991–1992 luotsaten belgradilaiset Jugoslavian Cupin voittoon 1992. Menestyksen jälkeen Osim lähti ulkomaille siirtyen Panathinaikoksen päävalmentajaksi. Kahden kauden aikana Osim luotsasi Panathinaikoksen Kreikan Cupin voittoon 1993 ja 1994 sekä liigassa hopealle 1993.
Kreikasta Osim siirtyi 1994 itävaltalaisseura SK Sturm Grazin päävalmentajaksi. Osim nosti Sturm Grazin Itävallan jalkapalloilun eliittiin. Osimin johdolla Sturm Graz voitti seurahistorian ensimmäiset mestaruudet Itävallan Bundesliigassa 1998 ja 1999. Lisäksi Sturm Graz voitti Itävallan Cupin kolmesti ja esiintyi Mestarien liigassa 1998–2000. Osim jätti itävaltaisseuran kauden 2001–2002 jälkeen, kun joukkue oli sijoittunut toiseksi niin liigassa kuin cupissakin.
Vuonna 2003 Osim siirtyi Japaniin JEF United Ichihara Chiban päävalmentajaksi. Osimin johdolla JEF United oli J. Leaguen kakkoseksi heti ensimmäisellä kaudellaan. 2005 Osim johdatti JEF Unitedin J. League Cupin voittoon. MM-kisojen 2006 jälkeen 65-vuotias Osim korvasi brasiliaisen Zicon Japanin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi.
Marraskuussa 2007 Osim sai aivoverenkierronhäiriön katsoessaan televisiota kotonaan Chibassa. Osim oli kolme viikkoa koomassa ja häntä hoidettiin sairaalassa Tokiossa ja myöhemmin kotikaupungissaan Chibassa. Lehtitietojen mukaan Osim kysyi herättyään ensimmäisenä kesken jääneen ottelun lopputulosta. 7. joulukuuta 2007 Japanin jalkapalloliitto nimesi Takeshi Okadan Osimin seuraajaksi Japanin maajoukkueen päävalmentajaksi. 
Huhtikuussa 2011 FIFA nimesi Osimin johtamaan väliaikaisesti Bosnia ja Hertsegovinan jalkapalloliittoa sen jouduttua sivuun virallisesta maaottelutoiminnasta. Osim toimi tehtävässää joulukuuhun 2012 saakka.
Fylliitti

Fylliitti tai kovasinkivi tai savikiilleliuske on savikivestä muodostunut metamorfinen kivi. Fylliitti koostuu lähinnä kiillemineraaleista ja kvartsista. Sen väri on usein tumma tai musta. Fylliitti on hienorakeinen ja sen metamorfoosiaste on suhteellisen alhainen.
Fylliittia käytetään hiomakivien valmistukseen, rakennusten ja muistomerkkien verhoilumateriaalina sekä käytävälaattoina. Fylliitti kestää säiden vaihteluja, eikä se ole liukasta tai lasimaisen kovaa.
Jan Janssen

Johannes Adrianus "Jan" Janssen (s. 19. toukokuuta 1940) on alankomaalainen maantiepyöräilijä, josta tuli vuonna 1968 maansa ensimmäinen Ranskan ympäriajon voittaja. Toinen merkittävä saavutus uralla oli Espanjan ympäriajon voitto vuonna 1967.
Janssen voitti maantiepyöräilyn MM-kilpailuissa kultaa vuonna 1964 sekä hopeaa vuonna 1967.
Elektroskooppi

Elektroskooppi on yksinkertainen laite, jolla voi havainnollistaa sähkövarausta. Siitä on aikojen kuluessa esitetty monenlaisia toteutuksia, joiden periaate on kuitenkin sama.
Yksinkertainen elektroskooppi koostuu lasipullosta, jonka eristemateriaalista valmistetun kansiosan läpi viedään sähköjohde, joka haarautuu alaosaltaan kahdeksi ohueksi liuskaksi. Kansiosan läpi viedyn johteen yläosa päättyy yleensä metallipalloon, jolla estetään varauksen nopea purkautuminen ympäröivään ilmaan.
Sähköfysiikan Coulombin lain mukaan samanmerkkinen nettovaraus kahdessa kappaleessa saa kappaleet hylkimään toisiaan. Keskenään erimerkkiset nettovaraukset taas aiheuttavat kappaleiden välille vetovoiman. Vietäessä sähköisesti positiivisesti varautunut kappale lähelle metallitangon yläpäätä se vetää tangon negatiivisesti varautuneita elektroneja puoleensa, jolloin tangon yläpäähän kertyy negatiivinen nettovaraus. Negatiivisesti varautuneen kappaleen tapauksessa tilanne on päinvastainen ja elektroneja pakenee tangon alapäähän.
Kun hankaussähköllä varattu lasitanko tai muu esine viedään kosketuksiin kyseisen metallipallon kanssa, järjestyy tangon elektroninen varaus siten, että toiseen päähän kulkeutuu negatiivinen ja toiseen päähän positiivinen nettovaraus. Koska tangon alempi pää haarautuu kahdeksi liuskaksi, saa niiden keskenään samanmerkkinen varaus liuskat hylkimään toisiaan. Varauksen purkautumisen kesto riippuu muun muassa ilman kosteudesta, lasin eristävyydestä ja tangon ylemmän pään pallon sileydestä. Yleensä pienikin varaus pitää ohuet liuskat vaakasuorassa asennossa useista minuuteista aina tunteihin saakka.
Ferdinand Kübler

Ferdinand ”Ferdi” Kübler (24. heinäkuuta 1919 – 29. joulukuuta 2016 Zürich) oli sveitsiläinen maantiepyöräilijä. Hän aloitti pyöräilyn ammattitasolla vuonna 1940 ja voitti vuonna 1950 Ranskan ympäriajon. 
Kübler voitti Sveitsin ympäriajon vuosina 1942, 1948 ja 1951. Hän voitti maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailuissa hopeaa 1949, pronssia 1950 ja viimein kultaa 1951. 
Kübler osallistui Italian ympäriajoon vuosina 1950, 1951 ja 1952, sijoittuen kahdesti kolmanneksi ja kerran neljänneksi. Hän vetäytyi vuonna 1957.
Ariël Jacobs

Ariël Jacobs (s. 25. heinäkuuta 1953) on belgialainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Ura.
Jacobsin pelaajaura jäi vaatimattomaksi ja hän edusti Belgian alasarjoissa pelanneita joukkueita.
Valmennusuransa hän aloitti pelaajana edustamansa K. Diegem Sportin peräsimessä 1984 pelaajavalmentajana. Hän valmensi seuraa kolme vuotta, kunnes siirtyi Belgian jalkapalloliiton palvelukseen.
Joulukuussa 1999 hän palasi seuratasolle valmentajaksi RWD Molenbeekin peräsimessä. Kahden vuoden jälkeen hän siirtyi RAA Louviéroisen päävalmentajaksi ja johdatti seuran Belgian cupin mestariksi kaudella 2002/03. Louiviéroise-pestinsä jälkeen hän toimi lyhyen aikaa KSC Lokerenin ja Excelsior Mouscronin valmentajana, kunnes siirtyi kesällä 2007 RSC Anderlechtin apuvalmentajaksi.
Marraskuussa 2007 Jacobs korvasi erotetun Franky Vercauterenin RSC Anderlechtin päävalmentajaksi seuran ollessa neljäntenä Belgian liigassa. Jacobsin johdolla RSC on jäänyt kakkoseksi Belgian liigassa kahdesti perättäin. Kaudella 2008/09 se hävisi mestaruuden Standard Liègelle vasta mestaruusfinaalissa 2–1. Seuraavalla kaudella Jacobs kuitenkin otti omansa ja palautti RSC:n mestaruuskantaan kolmen vuoden tauon jälkeen. Mestaruus ratkesi RSC:n voitettua Club Brüggen pudotuspelisarjan kuudennella kierroksella 2–1. Kaudella 2010–2011 Anderlecht joutui tyytymään liigassa kolmanteen sijaan, mutta kaudella 2011–2012 Jacobs palautti joukkueensa jälleen mestaruuskantaan. Mestaruudesta huolimatta Jacobs jätti Anderlechtin kauden jälkeen.
Kesäkuussa 2012 Jacobs allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen Tanskan Superliigassa toiseksi sijoittuneen FC Kööpenhaminan kanssa. Jacobs palautti FCK:n Tanskan liigamestariksi yhden kauden tauon jälkeen keväällä 2013. Belgialaisen toinen kausi alkoi heikommin ja hän sai potkut elokuun lopulla 2013, kun FCK ei ollut voittanut yhtään viidestä ensimmäisestä liigaottelusta.
Lokakuun puolivälissä 2013 Jacobsista tuli Ranskan liigan häntäpäähän juuttuneen Valenciennes'n päävalmentaja. Hän ei onnistunut nostamaan seuraa pois putoamisviivan alapuolelta, vaan joukkue putosi kauden jälkeen Ligue 2:een. Hän erosi talousvaikeuksissa painivan seuran palveluksesta heinäkuussa 2014.
Rock the Rebel / Metal the Devil

Rock the Rebel / Metal the Devil on tanskalaisen Volbeat-yhtyeen vuonna 2007 julkaisema albumi. Levyltä radiosoittoon pääsivät kappaleet ”Sad Man’s Tongue” ja ”Radio Girl”. Singleinä levyltä julkaistiin kappaleet ”The Garden’s Tale”, ”Sad Man’s Tongue” ja ”Radio Girl”.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 14.
Pohjantähti-Elokuva

Pohjantähti-Elokuva Oy on vuonna 1993 perustettu tuotantoyhtiö, joka on keskittynyt mainos-, dokumentti- ja yrityselokuviin. Pohjantähti-Elokuvan toimitusjohtaja ja tuottaja on Pauliina Teirikari. Yhtiön perustaja Pepe Teirikari on toiminut mainos- ja lyhytelokuvien tuottajana yli 40 vuotta, ja toimii yrityksessä hallituksen puheenjohtajana.
Pohjantähti-Elokuva on saavuttanut kansainvälistä menestystä useilla mainos- ja lyhytelokuvafestivaaleilla, muun muassa Mobius Awards, New York Festivals ja WorldFest Houston. 
Pohjantähti-Elokuvan merkittävimpiä asiakkaita ovat olleet DNA Finland, Fazer leipomot, Finnair, Hartwall, HKScan, Helsingin seudun liikenne, Lidl, Lumene, LU Suomi, Lännen Tehtaat, MTV3, Silja Line, TeliaSonera ja Tikkurila Oy.
Jean-Pierre Vidal

Jean-Pierre Vidal (s. 27. helmikuuta, 1977) on ranskalainen alppihiihtäjä ja olympiavoittaja. Hän on erikoistunut pujotteluun.
Vidal voitti yllätyksellisesti olympiakultaa pujottelusta Salt Lake Cityssä 2002, jossa Sébastien Amiezin kakkossijalla ranskalaiset ottivat sensaatiomaisen kaksoisvoiton. Hän voitti MM-kisoista 2005 pronssia joukkuekilpailusta. 
Hän on voittanut kaksi maailmancupin osakilpailua: 22. joulukuuta 2001 Kranjska Gorassa, ja 22. tammikuuta 2006 Kitzbühelissä. Molemmat voitot ovat pujottelusta.
Vidal on voittanut myös viisi kertaa maansa mestaruuden. kolme pujottelusta ja kaksi syöksystä.
8 päivää ensi-iltaan

8 päivää ensi-iltaan on 25. tammikuuta 2008 ensi-iltansa saanut suomalainen elokuva, jonka on ohjannut Perttu Leppä. Sen pääosissa ovat Laura Birn, Mikko Leppilampi, Iina Kuustonen ja Elina Knihtilä.
Elokuvan mainosmusiikkina käytettiin Anna Abreun kappaletta ”End of Love”.
Juoni.
Teatteriin on tulossa ensi-iltaan vuoden päänäytelmä "Romeo ja Julia". Noora, joka näyttelee Juliaa, loukkaantuu teatterin juhlissa, kun ensi-iltaan on vain kahdeksan päivää. Kuiskaajana toimiva Vilma, joka kärsii menneisyyden kokemusten tuomasta lavakammosta, saa tilaisuuden elämänsä rooliin. 
Vilman ja Laurin, Romeon komean näyttelijän, välille kehkeytyy suhde, jonka juoniva Noora yrittää kaikin tavoin estää päästäkseen takaisin Julian rooliin. Vilmalla on ongelmia viimeisen kohtauksen kanssa, sillä hän ei ole päässyt yli poikaystävänsä kuolemasta.
Debora

Debora () oli Vanhan testamentin naisprofeetta ja Israelin kuningaskuntaa edeltäneen ajan neljäs Tuomari. Hän oli ainoa naistuomari. Deboran tarina kerrotaan kahdesti Tuomarien kirjassa: 4. ja 5. luvuissa. Ensimmäinen todistus on proosallinen ja se kertoo israelilaisten sotajoukkojen voitosta kanaanilaisista. Israelilaisia johti kenraali Barak, joka ei kuitenkaan pystynyt ennustuksen mukaan ottamaan henkilökohtaisesti voittoa kanaanilaisten kenraalista Siserasta. Kanaanilaisen telttojentekijän Heberin vaimo Jeal tappoi Siseran telttavaarnalla.
Tuomarien kirjan viidennessä luvussa on sama tarina runomuodossa. Tätä lukua usein kutsutaan nimellä Deboran laulu ja se on saatettu kirjoittaa jo 700-luvulla eaa. Se on täten vanhimpia Raamatun lukuja ja varhaisimpia säilyneitä esimerkkejä hepreankielisestä runoudesta. Debora on myös ensimmäisiä kuvauksia naisen osallistumisesta taisteluun. Deboran laulu saattoi sisältyä kadonneeseen Herran sotien kirjaan, joka mainitaan Neljännessä Mooseksen kirjassa.
Vain vähän tiedetään Deboran yksityiselämästä. Hän oli naimisissa Lapidoth-nimisen miehen kanssa. Debora oli runoilija ja hänellä oli tapana istua palmupuun alla Raman ja Betelin välisellä alueella. Israelissa oli rauha 40 vuoden ajan sen jälkeen, kun Debora ja Barak olivat voittaneet Siseran ja kanaanilaisten armeijan.
Willard Libby

Willard Frank Libby (17. joulukuuta 1908 Gran Valley, Colorado – 8. syyskuuta 1980 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen fysikaalinen kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1960 radiohiiliajoituksen keksineen ryhmän johtamisesta.
Libby sai filosofian tohtorin arvonimen Kalifornian yliopistosta vuonna 1933. Siellä hän myös toimi lehtorina ja myöhemmin avustavana professorina. Vuonna 1930 Libby rakensi tarkkoja geigermittareita, jotka pystyivät havaitsemaan heikon luonnollisen ja keinotekoisen radioaktiivisuuden.
Myöhemmin Libby työskenteli Princetonin yliopistossa. Toisen maailmansodan jälkeen Libby osallistui Manhattan-projektiin yhdessä Harold Clayton Ureyn kanssa. Libby oli vastuussa uraanin isotoopin U-235:n väkevöinnistä.
Vuonna 1945 hänestä tuli professori Chicagon yliopistoon. Vuonna 1954 hänet nimitettiin Yhdysvaltain atomienergiakomission jäseneksi. 1959 Libbystä tuli professori Kalifornian yliopistoon Los Angelesiin. Siellä hän toimi aina eläkkeelle siirtymiseensä vuoteen 1976 asti. Libby toimi Kalifornian yliopiston geofysiikan ja planetaarisen fysiikan instituutin johtajana. Vuonna 1966 hän meni naimisiin Leona Woods Marshallin kanssa.
Libby myös selvitti, että vedyn tritiumisotooppia voitaisiin käyttää veden ja viinin päiväämiseen.
1950-luvulla Libby arvioi, että ilmakehässä suoritettavissa ydinkokeissa vapautuvan radioaktiivisen hiilen määrä on niin pieni, ettei sillä ole merkitystä verrattuna kosmisen säteilyn altistukselle. Linus Pauling käytti Libbyn omaa dataa ja laski, millaisia terveysvaikutuksia tuohon aikaan suunnitellut ydinkokeet aiheuttaisivat. Tämä johti tiedemiesten vetoomukseen yhdinkokeiden kieltämiseksi ja lopulta Paulingin rauhan Nobeliin.
Adolf Molnár

Adolf Molnár (10. maaliskuuta 1905 Wien – 20. kesäkuuta 1988) oli Itävallasta kotoisin ollut kirjailija ja toimittaja, joka muutti vähän ennen toista maailmansotaa Suomeen.
Wienissä syntynyt Molnár ehti toimia merimiehenä, toimittajana, kirjailijana ja maankiertäjänä, ennen kuin hän joutui vasemmistolaisten sympatioidensa johdosta pakenemaan Adolf Hitlerin hallintoa 1930-luvun lopulla, asettuen lopulta 1939 Helsinkiin. 
Talvisodan aikana Molnár pestautui vapaaehtoisena Lapualla koulutettuun ulkomaalaispataljoonaan, mutta vasta jatkosodan aikana 1941 hän joutui rintamapalvelukseen. Molnár palveli Suomen armeijassa vapaaehtoisena Er.P 1:ssä Hangon rintamalla.
Molnár kirjoitti vaiheistaan omaelämäkerrassaan "Suuri ilveily" (saks. "Unstet und flüchtig"). Markus Viljanen ohjasi 1987 samannimisen tv-dokumentin Molnarin elämäkerran perusteella.
Ronald Bonimair laati vuonna 2008 Adolf Molnárista yliopistollisen diplomityön "Exil in Finnland: Adolf Molnar und sein autobiographischer Roman "Unstet und flüchtig!"".
Barak

Barak () oli Vanhassa testamentissa mainittu kenraali. Hän oli Abinoamin poika ja naisprofeetta Deboran armeijan johtaja. Barak ja Debora kukistivat kanaanilaiskenraali Siseran joukot, jotka olivat sortaneet israelilaisia kahdenkymmenen vuoden ajan.
Taistelusta, jossa Deboran ja Barakin voittivat kanaanilaiset, kerrotaan Tuomarien kirjan neljännessä ja viidennessä luvussa. Näistä ensimmäinen on proosallinen ja jälkimmäinen ns. Deboran laulu runollinen. Debora antoi Barakille Herran käskyn kerätä kymmenentuhannen miehen joukon ja lähteä Taborinvuorelle. Barak saisi voittaa Siseran joukot Kisoninpurolla. Barak halusi kuitenkin Deboran tulevan mukaan, minkä seurauksena Barak ei saisi kuitenkaan kunniaa voitosta, vaan Siseran tappaisi nainen. Sisera pakeni kesken taistelun ja piiloutui keniläisen Haberin telttaan, jonne Haberin vaimo Jael tappoi Siseran telttavaarnalla.
Uuden testamentin Heprealaiskirjeessä Barakia muistetaan yhtenä niistä, jotka kukistivat uskon voimalla valtakuntia.
Oskar Becker

Oscar Becker (5. syyskuuta 1889 Leipzig, Saksa – 13. marraskuuta 1964 Bonn, Länsi-Saksa) oli saksalainen filosofi, loogikko, matemaatikko ja matematiikan historioitsija. Becker opiskeli matematiikkaa Leipzigin yliopistossa. Hänen väitöskirjansa (1914) ohjasivat Otto Hölder ja Karl Rohn. 
Becker palveli armeijassa ensimmäisessä maailmansodassa, ja palasi opiskelemaan filosofiaa Edmund Husserlin oppilaana. Hänen habilitaatioväitöksensä (1923) käsitteli geometrian fenomenologisia perusteita ja näiden fysikaalisia sovellutuksia. Becker toimi Husserlin apulaisena ja toimitti "Jahrbuch für Philosophie und phänomenologische Forschung" -vuosikirjaa.
Beckerin pääteos on "Mathematische Existenz", joka ilmestyi vuosikirjassa vuonna 1927. Becker hyödynsi sekä Husserlin fenomenologiaa että Martin Heideggerin hermeneutiikkaa. Hänen ajatuksiaan kritisoivat sekä uuskantilaiset että valtavirran rationalistiset loogikot. Beckerin teosten vaikutus myöhempään keskusteluun matematiikan perustasta on jäänyt pieneksi.
Beckerin oppilaita ovat olleet mm. Jürgen Habermas ja Hans Sluga.
Artūras Katulis

Artūras Katulis (s. 5. elokuuta 1981) on liettualainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana.
Katulis aloitti ammattilaisuransa vuonna 1997, milloin hän teki kolmen vuoden sopimuksen SC Energijan joukkueessa. Hän keräsi Energija tehot 5 + 4. Sen jälkeen hän on pelannut Jantar Severskissa, H’K Njoman Hrodnassa, Neftjanik Leninogorskissa, Kristall Saratovissa ja tanskalaisessa Sønderjyskessä. Kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi SaiPaan ja oli SM-liigan ensimmäinen liettualaispelaaja.
SaiPasta Katulis siirtyi Venäjälle, Vysšaja Ligan Dizel Penzaan. Seuraavan kauden hän pelasi saman sarjan Neftjanik Almetjevskissa. Kauden 2010–2011 Katulis pelasi latvialaisessa Liepājas Metalurgsissa, joka pelasi Valko-Venäjän Ekstraliigaa. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi ukrainalaiseen Berkut Kiovaan.
Katulis lukeutuu myös Liettuan maajoukkueen vakionimiin. Hän on edustanut Liettuaa monissa 2-divisioonan arvokisoissa.
Hänen vahvuutensa ovat hyvät syöttötaidot ja rauhallinen kiekonkäsittely.
Rainer Schönfelder

Rainer Schönfelder (s. 13. kesäkuuta 1977 Wolfsberg, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä, joka laski lähinnä tekniikkalajeja.
Ura.
Schönfelder voitti junioreiden maailmanmestaruuskilpailuissa 1996 suurpujottelun kultaa ja sijoittui hopealle pujottelussa heti Benjamin Raichin jälkeen. MM-kilpailujen jälkeen hän pääsi osallistumaan suurpujottelun maailmancupin osakilpailuun Norjan Kvitfjellissä. Kilpailun lopputuloksissa Schönfelderin sijoitus oli peräti kahdestoista, jolla irtosi 22 maailmancupin pistettä. Kaksi seuraavaa kautta Schönfelder kilpaili Euroopan Cupissa sekä FIS-kisoissa, kunnes teki paluun maailmancupiin kaudella 1998/1999. Tammikuussa 1999 Schönfelder laski sensaatiomaisesti neljänneksi maailmancupin pujotteluosakilpailussa Slovenian Kranjska Gorassa.
Helmikuussa 2000 Schönfelder voitti Saksan Todtnaussa lasketun pujottelukilpailun, ennen norjalaisia Kjetil Andre Aamodtia ja Ole Kristian Furusethia. Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut Itävallan St. Antonissa keväällä 2001, olivat Schönfelderin ensimmäiset aikuisten arvokilpailut. Hän osallistui kahteen lajiin: Pujotteluun, jossa sijoitus oli kuudes sekä alppiyhdistettyyn, jossa hän jäi täpärästi mitalien ulkopuolelle ollen neljäs.
Salt Lake Cityn olympialaisissa Schönfelder osallistui pujotteluun, jossa keskeytti sekä alppiyhdistettyyn, jossa jäi toista kertaa peräkkäin neljänneksi arvokilpailuissa. Maailmancup kaudella 2002/2003 hän voitti kaksi pujottelukilpailua ja sijoittui hienosti pujottelucupissa kolmanneksi. Sveitsin St. Moritzissa helmikuussa 2003 järjestetyt maailmanmestaruuskilpailut eivät sujuneet kuitenkaan yhtä hyvin, kuin maailmancupin kilpailut. Pujottelussa tuli keskeytys ja alppiyhdistetyssäkin sijoitus oli vasta kymmenes.
Kaudella 2003/2004 Schönfelder kävi kovaa kamppailua Kalle Palanderia vastaan pujottelucupin voitosta. Schönfelder voitti lopulta cupin vaikka oli saavuttanut vain yhden osakilpailuvoiton, Palanderin neljää vastaan. Maaliskuussa 2004 Schönfelderistä otetusta doping-näytteestä löytyi urheilussa kiellettyä piristettä, etilefriiniä. Schönfelder itse epäili, että hän oli saanut kyseistä piristettä flunssalääkkeestä. Hän selvisi tapauksesta kuitenkin Itävallan hiihtoliiton antamalla varoituksella.
Schönfelder nappasi uransa ensimmäiset aikuisten arvokisamitalinsa Bormion MM-kilpailuista 2005. Hän sijoittui pujottelussa hopealle Benjamin Raichin jälkeen sekä hän oli mukana Itävallan joukkueessa, joka sijoittui hopealle ensimmäistä kertaa arvokilpailuissa järjestettävässä joukkuekilpailussa. Mitaliputki sai jatkoa Torinon olympialaisissa vuotta myöhemmin: Alppiyhdistetystä irtosi pronssimitali ja pujottelussa hän oli täydentämässä Itävaltalaisten kolmoisvoittoa, niin ikään pronssilla. Maailmancupissa hän on voittanut viisi osakilpailua, ollut yhdeksän kertaa toinen ja kahdeksan kertaa kolmas (kauden 2007–2008 jälkeen).
Schönfelder on saavuttanut kotimaassaan Itävallassa jonkin verran menestystä myös poplaulajana. Hänen kappaleensa "Schifoan" (vuonna 2001) ja "Popmusic" (2003) nousivat Itävallan singlelistalle.
Jernej Damjan

Jernej Damjan (s. 28. toukokuuta 1983 Ljubljana, Slovenian ST) on slovenialainen mäkihyppääjä ja MM-mitalisti.
Damjan on saavuttanut urallaan neljä joukkuekilpailun MM-mitalia: hopeaa lentomäestä Oberstdorfissa 2018 sekä pronssia normaalimäestä Oberstdorfissa 2005, suurmäestä Oslossa 2011 ja lentomäestä Vikersundissa 2012. Henkilökohtaisissa kilpailuissa Damjanin paras sijoitus on kuudes tila Oberstdorfin 2005 normaalimäestä. Samojen kisojen suurmäessä hän oli kolmastoista.
Damjan sijoittui Torinon olympialaisissa 2006 normaalimäessä 28:nneksi ja suurmäessä sijalle 35. Oberstdorfin lentomäen MM-kilpailuissa 2008 hän oli kahdestoista. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän oli suurmäessä 13:s. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli normaalimäessä yhdeksäs ja suurmäessä 17:s. Oberstdorfin MM-lentomäessä 2018 hän sijoittui 15:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli suurmäessä 16:s. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui normaalimäessä 11:nneksi.
Maailmancupissa Damjan on saavuttanut kaksi osakilpailuvoittoa: Sapporossa tammikuussa 2014 ja Rukalla marraskuussa 2017. Lisäksi hän on sijoittunut toiseksi Willingenissä helmikuussa 2008 ja Sapporossa tammikuussa 2014 sekä kolmanneksi Willingenin suurmäessä ja Planican lentomäessä kaudella 2006–2007, Willingenissä helmikuussa 2014 ja Engelbergissä joulukuussa 2014.
Damjan on sijoittunut maailmancupin kokonaiskilpailussa neljä kertaa viidentoista parhaan joukkoon. Parhaimmillaan hän on ollut kolmastoista kaudella 2013–2014.
Damjan on voittanut maansa mestaruuden vuosina 2002 ja 2004. Häntä on valmentanut Ari-Pekka Nikkola.
Jason Patric

Jason Patric, syntymänimeltään Jason Patric Miller, (s. 17. kesäkuuta 1966 Queens, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Patric on Oscar- ja Pulitzer-palkitun näytelmäkirjailija Jason Millerin ja Linda Gleasonin (näyttelijä Jackie Gleasonin tytär) poika. Koulussa näyttelemistä harrastanut Patric pääsi 19-vuotiaana mukaan televisiosarjaan "Huumevartijat" (1985). Televisiota seurasivat roolit vampyyrielokuvassa "The Lost Boys" (1987) ja Afganistanin sotaan sijoittuvassa sotaelokuvassa "Sodan peto" (1988). Patric on näytellyt pääosaa myös elokuvissa "Rush" (1991), "Geronimo" (1993), "Speed 2 – vaara iskee vesillä" (1997) ja "Narc" (2002). Elokuvassa "Alamo" (2004) hän esitti Jim Bowieta. Patric näyttelee televisiosarja Wayward Pinesin (2016) toisella kaudella.
Andrei Rubljov

Andrei Rubljov (, n. 1360/1370 – 1427 tai 29. tammikuuta 1430 Moskova), oli ikoni- ja freskotaiteen Moskovan koulukunnan perustaja, ikonimaalari ja munkki. 
Rubljovin tyylin lähtökohtina pidetään Novgorodin koulukuntaa, jolle oli ominaista loistelias värien käyttö, vivahteikas viivakieli, inhimillinen lämpö yhtaikaa ylhäisen arvokkuuden kanssa. Hänen kuuluisin työnsä on "Pyhän Kolminaisuuden" ikoni noin vuodelta 1410-1420 Moskovassa.
Ortodoksinen kirkko kanonisoi Andrei Rubljovin pyhäksi vuonna 1988.
Elämänvaiheita.
Tiedot Andrei Rubljovin elämästä ovat niukkoja. Hän syntyi Moskovan ruhtinaskunnassa noin vuonna 1370 ja kouluttautui ja antoi aikuisiässä luostarivalan nähtävästi Troitse-Sergijevin luostarissa, joidenkin tutkimusten mukaan Andronikin Vapahtajan luostarissa Moskovassa. Rubljov oli luostarissa ilmeisesti Sergei Radonežilaisen oppipoikana.
Andrei Rubljovin tuotanto muotoutui Moskovan ruhtinaskunnan taiteellisten perinteiden pohjalta. Hän tunsi hyvin myös bysanttilaista ja eteläslaavilaista taidekulttuuria. Ensimmäinen viittaus Rubljoviin on vasta vuodelta 1405, jolloin hän maalasi Teofanes (Feofan) Kreikkalaisen ja Prohor Gorodetsilaisen johdolla ikoneja ja freskoja Moskovan Kremlin Neitsyt Marian Ilmestyskirkkoon. 
Konstantinopolilainen Teofanes Kreikkalainen (n. 1330/40—1405) oli kuuluisin novgorodilaisen koulukunnan edustaja ja Donin Jumalanäidin maalaaja. Ainoa varmasti hänelle attribuoitu työ ovat Novgorodin Ylösnousemuksen eli Uspenskin katedraalin freskot vuodelta 1378. Hänen oppilaastaan Andrei Rubljovista tuli koko myöhemmälle ikonitaiteelle suuntaa antanut maalari. Rubljovin perinteessä yhdistyvät askeettisuus ja bysanttilaisen taideperinnön harmonisuus. Maalausten hahmot ovat tyypillisesti levollisia ja tyyniä.
Toinen maininta Rubljovista on vuodelta 1408, jolloin hän maalasi Daniel Mustan (Tšernyj) kanssa freskoja Vladimirin Uspenskin katedraaliin. Rubljov kehitti 1410-luvun alussa oman yksilöllisen maalaustyylinsä, minkä vuoksi hänen oppiinsa pyrittiin. Arvion mukaan vuonna 1422 Rubljov maalasi mestariteoksensa "Pyhä Kolminaisuus," joka tunnetaan myös nimellä "Kolmen enkelin ikoni". Rubljov ja Tšernyj johtivat 1420-luvulla Troitse-Sergijevin eli Pyhän Kolminaisuuden luostarin kirkossa tehtyä maalaustyötä, joka ei kuitenkaan ole säilynyt. 
Andrei Rubljov kuoli 29. tammikuuta 1430 mahdollisesti Moskovassa Andronikin Vapahtajan luostarissa.
Friedrich Christoph Oetinger

Friedrich Christoph Oetinger (2. toukokuuta 1702 Göppingen, Saksa – 10. helmikuuta 1782 Murrhardt, Saksa) oli saksalainen pietisti ja teosofi. Hän julkaisi noin sata kirjaa, joissa selvitti teosofisia näkemyksiään. 
Oetinger opiskeli filosofiaa ja teologiaa Tübingenin yliopistossa vuosina 1722–1728, ja sai vaikutteita Jakob Böhmen teoksista. Hän matkusteli paljon ja tutustui moniin mystikoihin ja separatisteihin, oppineisiin kristittyihin ja juutalaisiin, sekä teologeihin että lääkäreihin. Myöhemmin Oetinger hankki pappisvihkimyksen ja toimi pappina useilla paikkakunnilla vuodesta 1738, muun muassa Walddorfissa vuodesta 1746. Samalla hän tutki alkemiaa ja teki useita kokeita.
Oetinger käänsi Emanuel Swedenborgin teoksia ja lisäsi niihin omia selityksiään. Vuonna 1765 tai 1766 hän astui korkea-arvoiseen prelaatin virkaan Murrhardtissa, jossa hän myös kuoli.
Teoksia.
Postuumeja julkaisuja:
Kootut teokset:
Lassi Mattila

Lassi Mattila (s. 20. joulukuuta 1987 Lempäälä) on uransa lopettanut suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti pelaajaurallaan Lempäälän Kisaa ja Tampereen Ilvestä. 
Mattila pelasi ensimmäisellä SM-liigakaudellaan 2006–2007 Tampereen Ilveksessä 35 ottelua saaden kolme syöttöpistettä. Hän pelasi suurimman osan kaudesta 2007–2008 Mestistä Lempäälän Kisan riveissä, LeKin ja Ilveksen yhteistyösopimuksen puitteissa. LeKissä Mattila sai 30 ottelussa kokoon tehopisteet 10+14=24, Ilveksessä 17 ottelussa 1+1=2. Kaudella 2008–2009 hän pelasi 40 ottelua LeKissä tehopistein 11+14=25 ja kolme ottelua Ilveksessä ilman tehopisteitä. Kaudesta 2009–2010 lähtien hän on edusti vain LeKiä. Mattila lopetti pelaajauransa kauteen 2013–2014.
Peliuran jälkeen Mattila on toiminut erotuomarina. Kaudella 2022–2023 hän tuomitsee päätuomarina Mestiksessä.
Scott Cohen

Scott Cohen (s. 19. joulukuuta 1961 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura.
Elokuvadebyyttinsä Cohen teki 1990 Adrian Lynen Jaakobin painajainen -elokuvassa. Selviydyttyään ensimmäisestä elokuvaesiintymisestään Cohen on jatkanut nousuaan elokuvatähdeksi ja on saanut paljon suosiota monista rooleistaan.
Cohenin tunnetuin ja pidetyin rooli lienee "Susi" TV-minisarjassa The 10th kingdom, sillä sen esittäminen poiki liki sata hänelle pyhitettyä epävirallista fanisivustoa alle viikossa.
Elämä.
Scott E. Cohen on syntynyt Bronxissa, New Yorkissa. Jazzmuusikon (Jack Cohen) poikana Cohenin alkuperäiset urasuunnitelmat keskittyivät musiikkiin, ja hän onkin edelleen taitava ja lahjakas pianonsoittaja.
Yksityiselämä.
Naimisissa Anastasia Trainan kanssa vuodesta 1989. Heillä on yksi poika (s.1995).