Angolan sisällissota

Angolan sisällissota oli Angolan itsenäisyysliikkeiden välinen sota, joka alkoi Angolan itsenäisyyssodan päätyttyä. Neilikkavallankumouksen seurauksena Portugalin ote siirtomaastaan heikkeni, ja vuonna 1961 alkanut sissisota Portugalin ja itsenäisyysliikkeiden välillä muuttui vuonna 1974 itsenäisyysliikkeiden väliseksi sisällissodaksi, johon myös ulkovallat puuttuivat. Sisällissota päättyi vuonna 2002. Arvioiden mukaan 500 000 henkeä sai sodan aikana surmansa. Kolmen ryhmittymän, MPLA:n, FNLA:n ja UNITA:n, välinen sota, jonka on arvioitu olleen pahin kylmän sodan ajan konflikti kehitysmaissa, oli samalla pisin konflikti Afrikan historiassa.
Angolan itsenäistyessä marraskuussa 1975 Neuvostoliiton ja Kuuban tukema MPLA piti hallussaan muun muassa maan pääkaupunkia Luandaa. Länteen tukeutunut FNLA oli vallassa maan pohjoisosan eräillä seuduilla ja sitä lähellä ollut Etelä-Afrikan tukema UNITA maan eteläosassa. FNLA:n riveissä taisteli muun muassa brittiläisiä palkkasotureita. Tammikuun alussa 1976 MPLA ilmoitti vallanneensa FNLA:n päämajan ja kuukautta myöhemmin helmikuun alussa FNLA:n viimeisenkin tukikohdan Angolan pohjoisosassa. Kun Ranska oli 17. helmikuuta 1976 tunnustanut MPLA:n muodostaman hallituksen Angolan lailliseksi hallitukseksi, monet muutkin Euroopan maat, muiden muassa kaikki Pohjoismaat, seurasivat esimerkkiä.
Etelä-Afrikka jatkoi UNITA-liikkeen tukemista niin taloudellisesti kuin sotilaallisestikin ja pyrki näin horjuttamaan Angolan hallitusta, joka tuki Etelä-Afrikan miehittämän Namibian vapautusliikettä (SWAPO). Angolan hallitus puolestaan pyysi tuekseen kuubalaisia sotilaita, minkä vuoksi Yhdysvallat puolestaan tuki entistä avoimemmin hallitusta vastustanutta FNLA:ta, joka operoi Zairesta käsin, ja UNITA:a. Angola muodostui 1980-luvulla keskeiseksi kylmän sodan taistelunäyttämöksi. Joulukuussa 1988 Angola, Etelä-Afrikka ja Kuuba allekirjoittivat New Yorkissa sopimuksen eteläafrikkalaisten ja kuubalaisten joukkojen vetämisestä pois Angolasta. Samassa yhteydessä hyväksyttiin Namibian itsenäistymistä koskenut suunnitelma. Kuubalaisia sotilaita oli Angolassa tällöin noin 50 000.
Sisällissota taukosi hetkeksi syksyllä 1992 kansainvälisen poliittisen tilanteen muututtua. Tuolloin Neuvostoliitto hajosi ja Yhdysvallat sekä Neuvostoliiton seuraajavaltio Venäjä lopettivat aseiden viennin Angolaan. MPLA luopui marxismi-leninismistä ja julistautui sosialidemokraattiseksi. Syyskuussa 1992 maassa järjestettiin ensimmäiset parlamentti- ja presidentinvaalit. Vaalit olivat kansainvälisten tarkkailijoiden mukaan rehelliset. Taistelut puhkesivat kuitenkin uudelleen jo ennen kuin virallisia vaalituloksia oli ehditty julistaa, ja vuodenvaihteen 1992−1993 taisteluja kuvattiin pahemmiksi kuin koskaan aiemmin sodan aikana. Syyskuussa 1993 Yhdistyneet Kansakunnat julisti Angolan hallitusta vastustaneen UNITA-ryhmittymän aseidenvientikieltoon ja öljysaartoon.
UNITA-liikkeen johtaja Jonas Savimbi sai surmansa 22. helmikuuta 2002, ja hänen kuolemansa myötä poistui pahin este rauhaan pääsyn tieltä. Savimbin seuraajaksi tuli Antonio Dembo, minkä jälkeen Angolan hallitus ja UNITA sopivat 16. maaliskuuta 2002 väkivaltaisuuksien lopettamisesta. Osapuolten välinen rauhansopimus allekirjoitettiin 4. huhtikuuta 2002. Yli 25 vuotta kestäneen sisällissodan aikana oli varovaisenkin arvion mukaan saanut surmansa yli miljoona ihmistä.