Psalmi 1

Psalmi 1 on Psalmien kirjan 1. psalmi, joka alkaa nykyisessä kirkkoraamatussa sanoilla "Hyvä on sen osa". Se on osa juutalaisuuden pyhien kirjoitusten kokoelman Tanakin kolmatta osaa Ketuvimia ja kristinuskon Raamatun Vanhaa testamenttia.
Sisältö.
Vuoden 1992 suomennos.
&lt;poem&gt;
1 Hyvä on sen osa, joka ei vaella jumalattomien tavoin, ei astu syntisten teille, ei istu pilkkaajien parissa
2 vaan löytää ilonsa Herran laista, tutkii sitä päivin ja öin.
3 Hän on kuin puu, vetten äärelle istutettu: se antaa hedelmän ajallaan, eivätkä sen lehdet lakastu. Hän menestyy kaikissa toimissaan.
4 Niin ei käy jumalattomien. He ovat kuin akanat, joita tuuli ajaa.
5 Väärintekijät saavat kerran tuomionsa, syntisillä ei ole sijaa vanhurskaiden joukossa.
6 Herra ohjaa omiensa tietä, mutta jumalattomien tie päätyy tuhoon.&lt;/poem&gt;
Asema Psalmien kirjassa.
Psalmien kirja jakautuu viiteen kirjaan, joista psalmi 1 aloittaa ensimmäisen, psalmiin 41 päättyvän kokonaisuuden. Jako on kirjaa nuorempi ja saattaa olla lähtöisin pyrkimyksestä jakaa psalmit Tooran tavoin viideksi kirjaksi.
Juutalaisuus.
Psalmi kuuluu muun Psalmien kirjan ohella Tanakin kolmanteen osaan Ketuvimia. Se luokitellaan kuuluvaksi viisauspsalmeihin, joissa kuvataan viisauden tie ja sen vastakohta. Onnellinen valitsee elämän Tooran kanssa opiskellen sitä niin päiviensä aktiivisina kuin myös levon hetkinä. Rabbi Rašin mukaan laista puhuttaessa sana "hänen" viittaa ensi sijassa Jahveen, mutta ihmisen kiinnittyessä Tooraan sitä oppimalla siitä tulee myös hänen lakinsa.
Psalmi ei sulje pois iloisuutta, mutta enemmän on kyse ihmisestä, joka on rauhallinen ja rento, tyytyväinen niihin arvoihin, jotka tuovat hänen elämäänsä vakautta ja hyvinvointia. Onnellisuus on siis enemmän yleismielentila kuin innostunutta iloisuutta. Viisauden tien valinneelle onnellisuus on olemuksellista. Rabbi Isidore Epsteinin mukaan psalmin onnellisuus ei ole ekstaattista, vaan se kuvaa elämää "inspiraatiossa ja omistautumisessa, kutsuna palvella ja toimia - vanhurskauden tekemistä." 
Martin Buberin mukaan psalmissa esiintyy usein viisauskirjallisuudessa kuvattu paradigma. Hänen mukaansa siinä on kyse paljon aktiivisemmasta asiasta kuin Epsteinin epämääräisestä karakterisoinnista "vanhurskauden tekemisenä". Hänen mukaansa psalmissa onnellisella ihmisellä on "tie", suunta, jota kulkeminen tuo hänelle hyötyä ("kaikki mitä hän tekee, menestyy"), toisin kuin jumalattomilla. Onnellisuus on palkinto vanhurskauden saavuttamisesta. Psalmin onnellinen ihminen pitää itsensä erossa pahasta ja mietiskelee jumalallista lakia eli Buberin sanoin elää ohjattua elämää. Hänen onnellisuutensa ei ole laulu ja tanssi, ei ekstaasi ja jännitys, vaan tyytyväisyys ja mielihyvä.
Psalmien Midrašissa on pohdittu, onko psalmin onnellinen ihminen typologia vai konkreettinen henkilö. Hänet on anakronistisesti identifioitu kuningas Daavidiksi mutta myös muiksi Raamatun henkilöiksi. Pidetään myös mahdollisena, ettei kyse ole tietystä yksilöstä, vaan ihmistyypistä. Viisauskirjallisuus on enemmän kiinnostunut moraalifilosofiasta kuin historiasta ja psalmin onnellisen ihmisen voi katsoa vastaavan yleistä viisauskirjallisuuden tyyppikuvausta.
Talmudin mukaan Psalmit 1 ja 2 kuuluivat alkuaan yhteen.