tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
The Latebirds

The Latebirds on suomalainen rock-yhtye, joka perustettiin Helsingissä 2000-luvun vaihteessa. Yhtyeen musiikkia on kuvailtu melodiseksi indie rockiksi. The Latebirdsiä on verrattu yhtyeisiin ja artisteihin kuten Wilco, Neil Young, The Jayhawks ja The Posies. The Latebirdsin ensimmäinen virallinen julkaisu "Fortune Cookies" (2003) sai runsaasti huomiota suomalaisissa musiikkimedioissa, koska se julkaistiin samana päivänä kuin yhtyeen laulusolistin (Markus Nordenstreng) oma sooloalbumi "Latebird". 
Sittemmin The Latebirds on äänittänyt kaksi albumia Yhdysvalloissa. Yhtyeen levyillä ovat vierailleet muiden muassa Wayne Kramer (MC5), Benmont Tench (Tom Petty), Ken Stringfellow (The Posies), Marc Ribot (Tom Waits) ja J. Karjalainen.
The Latebirds on kiertänyt runsaasti ulkomailla. Yhtye on esiintynyt viidesti Yhdysvaltain suurimmilla musiikkimessuilla (South By Southwest). Lisäksi The Latebirds on vieraillut Kanadan kansainvälisillä filmijuhlilla (2004) sekä Berliinin PopKomm-messuilla (2004). Vuonna 2005 The Latebirds kiersi Suomessa The Posies ja Patti Smith Group -yhtyeiden kanssa. Vuotta myöhemmin bändi teki kiertueen Wilco-yhtyeen kanssa Yhdysvalloissa. Tämän kiertueen yhteydessä The Latebirds esiintyi ensimmäisenä suomalaisena yhtyeenä Nashvillen legendaarisessa Ryman Auditorium / Grand Ole Opry -konserttisalissa, jossa uransa ovat aloittaneet muun muassa Johnny Cash ja Hank Williams. 
The Latebirdsin kolmas albumi "The Last Of The Good Ol' Days" taltioitiin Kaliforniassa maineikkaan Grammy-palkitun äänittäjä/tuottajan kanssa; Jim Scott tunnetaan erityisesti tuottaja Rick Rubinin äänittäjänä ja miksaajana. The Latebirds levytti myös uusia kappaleita yhdessä rumpali Levon Helmin (The Band, Bob Dylan) kanssa tämän kotistudiossa Woodstockissa. Näissä sessioissa vieraili Kris Kristofferson jonka kappaleen "In The News" The Latebirds levytti kantrilegendan kanssa. "The Last Of The Good Ol' Days" julkaistiin Skandinaviassa syyskuussa 2010.
Tosan provinssi

Tosan provinssi () oli provinssi Japanissa, Shikokun saaren eteläosassa, nykyisen Kōchin prefektuurin alueella. Provinssia reunustivat Iyon ja Awan provinssit.
Sengoku-kaudella Tosan aluetta hallitsi Chōsokabe-klaani. Chōsokabet taistelivat Sekigaharan taistelussa Toyotomien puolella, ja näiden hävittyä silloisen Tosan daimion Chōsokabe Morichikan maat annettiin Tokugawa Ieyasun puolella taistelleelle Yamanouchi Kazutoyolle. Yamanouchi-klaani perusti alueelle myöhemmin Tosan hanin.
Annankatu 6 (Pori)

Kulttuuritalo Annankatu 6 eli Annis on Porissa sijaitseva sosiaalinen kulttuurikeskus. Se syntyi vuonna 1980 Porin teatterinuorten vallattua käyttöönsä kaupungin keskustassa sijainneen tyhjän teollisuuskiinteistön. 
Toiminta.
"Annis" -nimellä yleisesti tunnetussa kulttuurikeskuksessa toimii nykyään useita teatteriryhmiä, Porin teatterinuorten lisäksi muun muassa Vihreä Teatteri sekä Porin ylioppilasteatteri. Annankatu 6 on lisäksi ollut säännöllisesti yksi Lainsuojattomat-teatterifestivaalin näyttämöistä. Myös valtakunnalliseksi laajentunut lapsille suunnattu leikkiteatteri-metodi on saanut alkunsa Annikselta vuonna 1995. Tunnetuimpia Annankatu 6:lla vaikuttaneista teatteriharrastajista ovat muun muassa näyttelijät Mari Rantasila ja Joonas Nordman sekä ohjaaja Noora Männistö . Heistä Rantasila ja Männistö olivat myös valtaamassa rakennusta.
Teatteriryhmien lisäksi Anniksella vaikuttaa useita muiden alojen kulttuuritoimijoita ja talossa järjestetään muun muassa erilaisia konsertteja. Anniksella ovat harjoitelleet useat porilaisyhtyeet, kuten Dingo, Disco Ensemble sekä Magyar Posse. Annankatu 6 on tunnettu myös lukuisista graffiteistaan. Vuonna 2001 valmistui Noora Männistön ohjaama Anniksesta kertova dokumenttielokuva ”Rajattoman ajan talo”, joka on esitetty muun muassa TV2:n Dokumenttiprojekti-ohjelmapaikalla.
Historia.
Annankatu 6:n ensimmäinen osa valmistui vuonna 1873, kun paikalle rakennettiin olutpanimo kellareineen. Panimossa valmistettiin oluen lisäksi myös virvoitusjuomia sekä kivennäisvettä aina vuoteen 1935 saakka. Rakennusta laajennettiin vuonna 1915 ja myöhemmin vielä 1938, jolloin se saavutti nykyisen muotonsa siipirakennuksineen. Olutpanimon ja virvoitusjuomatehtaan jälkeen Annankatu 6:ssa toimi kirjansitomo vuoteen 1958 je sen jälkeen tekstiilitehdas 1970-luvun jälkipuoliskolle saakka.
Vuonna 1980 tapahtuneen valtauksen jälkeen Porin kaupunki rahoitti talon remontointia vuonna 1982. Entiseen teollisuuskiinteistöön rakennettiin harjoittelu- ja esiintymistiloja nuorisoteatteriryhmille ja yhtyeille. Taloon muutti teatterinuorten lisäksi myös Porin elävän musiikin yhdistys PELMU. Vuonna 1989 Anniksen toimintaa uhkasi samassa korttelissa toimineen Porin Puhelin Oy:n uudisrakennussuunnitelma, joka kuitenkin onnistuttiin estämään. Suuri peruskorjaus rakennukseen valmistui 1990-luvun lopussa.
Janice

Janice on etunimi, joka voi tarkoittaa seuraavia:
Havaijinhanhi

Havaijinhanhi eli nene ("Branta sandvicensis", ) on Havaijin kansallislintu ja kanadanhanhelle sukua oleva hanhilaji. Lajia tavataan vain kolmella Havaijin saarella, ja se luokitellaan silmälläpidettäväksi. Onnistuneiden suojelutoimien avulla lajin kanta on kasvanut on 1900-luvun puolivälin 30 yksilöstä yli 2 000 yksilöön.
Koko ja ulkonäkö.
Havaijinhanhien koko vaihtelee 56–71 senttimetrin välillä. Linnulla on musta pää ja kermanväriset posket. Vaaleanharmaassa niskassa on mustia raitoja ja kapea tumma rengas niskan alaosassa. Höyhenpuvun väri vaihtelee harmaan ja ruskean välillä ja siinä on poikittaisia raitoja. Nokka, jalat ja räpylät ovat mustat. Silmät ovat tummanruskeat. Koiras on tyypillisesti naarasta isokokoisempi – täysikasvuinen koiras painaa noin 2,1 kg ja naaras noin 1,8 kg – mutta ne ovat muutoin samannäköiset.
Levinneisyys.
Laji on harvinainen ja maailman kuuden uhanalaisimman vesilinnun joukossa. Sitä esiintyy vain kolmella Havaijin saariryhmän saarella, Havaijilla, etenkin Hawaii Volcanoesin kansallispuistossa, sekä Kauailla ja Mauilla. Sen häviämiseen muilta Havaijin saarilta ovat vaikuttaneet metsästys, munankerääminen ja saarille tuodut vieraat petonisäkkäät. Alimmillaan kannan arveltiin olleen 1900-luvun puolivälissä vain noin 30 yksilöä. Suojeluponnistusten ansiosta lajin kannan arvioitiin olleen vuonna 1997 jo 885 yksilöä ja vuonna 2011 yli 2 000 yksilöä. Nykyään merkittävin kantaa rajoittava tekijä on suotuisten elinympäristöjen puute. Toinen merkittävä uhka ovat edelleen vieraat petonisäkkäät. Muita uhkia ovat taudit, sisäsiittoisuus ja auto-onnettomuudet. Laji on rauhoitettu, ja havaijinhanhen tappamisesta voi saada jopa 50 000 Yhdysvaltain dollarin sakot tai vuoden vankeutta.
Elinympäristö.
Lintu elää ja pesii harvakasvustoisellakin rantaviivalla, pensaikoissa, ruohikoissa, ja metsissä, joissa on kuivahkoa maata, vulkaanista tuhkaa, hiilimurskaa ja laavakiveä.
Lisääntyminen.
Naaraat munivat tyypillisesti kolme munaa. Pesä on maassa.
Ravinto.
Havaijinhanhet syövät lehtiä, siemeniä, marjoja, ruohojen kukintoja, yrttejä ja pensaiden kasvustoja.
Linnanrakentajantie

Linnanrakentajantie () on katu ja liikenneväylä Helsingin Herttoniemessä. Se johtaa Itäväylän eritasoliittymästä Laajasalon sillalle Yliskylään ja on ainoa Laajasaloon johtava autoliikenteen väylä. Sen suorana jatkeena Laajasalossa on Laajasalontie. Laajasalontie on aikoinaan rakennettu Yliskylän kohdalla moottoritiemäisesti eritasoliittymin, kuten on myös esimerkiksi Vuotie Vuosaaressa.
Suunnilleen puolivälissään Linnanrakentajantie tekee jyrkän mutkan, jonka kohdalla siitä erkanee Roihuvuoreen ja Tammisaloon johtava Abraham Wetterin tie.
Linnanrakentajantien varrelta on myös portti Herttoniemen kartanon puistoon. Tien nimi johtuu kartanon aikoinaan omistaneesta Augustin Ehrensvärdistä, joka johti Suomenlinnan rakennustöitä. Hänen mukaansa on nimetty myös Eirassa sijaitseva Ehrensvärdintie. Linnanrakentajantie sai nykyisen nimensä vuonna 1954, aikaisemmin se oli Degeröntie.
Agneta Pleijel

Agneta Christina Pleijel (s. 26. helmikuuta 1940 Tukholma) on ruotsalainen kirjailija, ohjaaja, professori, koulutukseltaan filosofian lisensiaatti. Hän on kirjoittanut runoja, näytelmiä ja proosaa. 
Plejel on työskennellyt toimittajana Aftonbladetin kulttuuritoimituksessa ja toimittajana Ord &amp; Bild -lehdessä, professorina Dramatiska Institutetissa. Hän oli Ruotsin Pen-klubin puheenjohtaja 1988–1990. Plejel oli Samfundet De Nion jäsen 1988–2015.
Teokset.
Suomennetut teokset.
Liisa Helistön suomentamia runoja julkaisussa: "Taite: runouslehti" 2004; nro 2
Samfundet De Nio

Samfundet De Nio on ruotsalainen yhdeksänjäseninen kirjallinen akatemia, joka perustettiin 14. helmikuuta 1913 Tukholmassa Lotten von Kræmerin testamentin perusteella. Seuran tarkoitus on edistää kaunokirjallisuutta, rauhaa ja naiskysymyksiä. Seuran yhdeksän jäsentä valitaan eliniäksi, mutta he voivat erota, toisin kuin Ruotsin akatemian jäsenet. Tuoleista neljä on naisille, neljä miehille. Seuraa johtaa puheenjohtaja, joka on vuodesta 2019 ollut Anna Williams. Puheenjohtajaksi, tuolille numero yksi, valitaan joka toinen kerta nainen, joka toinen kerta mies.
Jäsenet.
Lähde
Seuran julkaisut ja palkinnot.
Seura julkaisi vuosina 1916–1925 sekä 1930 vuosikirjaa "Vår Tid", ja vuosina 1938–1983 "Svensk litteraturtidskrift" -lehteä. Vuodesta 2003 on ilmestynyt kirjallinen kalenteri Samfundet De Nios Litterära Kalender. 
Seura jakaa kirjallisuuspalkintoja: 
Lähde
Lucille Ricksen

Lucille Ricksen (oik. Lucille Ericksen, s. 22. elokuuta 1910, Chicago, Illinois – k. 13. maaliskuuta 1925, Los Angeles) oli yhdysvaltalainen mykkäfilmikauden elokuvanäyttelijä.
Ricksen aloitti uransa lapsimallina. Hän lähti vuonna 1920 Hollywoodiin Samuel Goldwynin kehotuksesta, ja 11-vuotiaalle tytölle annettiin rooli "The Adventures of Edgar Pomeroy" -komediasarjassa. Hän esiintyi myös muun muassa elokuvissa "Human Wreckage" (1923), "The Rendezvous" (1923), "Laukkaava kala" (1924), "Elämän ja rakkauden puolesta" (1925), "The Painted Lady" sekä "The Denial" (1925).
Ricksen pääsi esiintymään muiden muassa Conrad Nagelin, James Kirkwoodin, Jack Pickfordin, Louise Fazendan, Laura La Planten, Anna Q. Nilssonin, Blanche Sweetin, Bessie Loven, Cullen Landisin ja Patsy Ruth Millerin rinnalla. Monesti hänen esittämänsä hahmot olivat huomattavasti häntä itseään vanhempia. Hän oli yksi vuoden 1924 WAMPAS Baby Starseista.
Ricksenin kuoltua 14-vuotiaana viralliseksi kuolinsyyksi merkittiin tuberkuloosi, mutta muitakin vaihtoehtoja on esitetty..
Richard Adolf Zsigmondy

Richard Adolf Zsigmondy (1. huhtikuuta 1865 Wien – 23. syyskuuta 1929 Göttingen) oli itävaltalais-saksalainen kemisti, joka sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1925 kolloidisten liuosten heterogeenisen luonteen osoittamisesta.
Zsigmondyn akateeminen ura alkoi Wienin yliopistossa, missä hän opiskeli lääketiedettä. Pian hän kuitenkin siirtyi Wienin teknilliseen yliopistoon ja myöhemmin Münchenin yliopistoon opiskelemaan kemiaa. Münchenissä hän aloitti tutkimustyönsä von Millerin johdolla. 1893 hän palasi Itävaltaan Graziin avustavaksi professoriksi. Grazissa hän saattoi päätökseen hänen huomattavimman työnsä kolloidien kemian parissa.
Viimeiset työvuotensa Zsigmondy toimi kemian professorina Göttingenissä, missä hän kuoli 1929.
Kuun kraatteri Zsigmondy on nimetty hänen mukaansa.
Jyri Schreck

Jyri Matti Schreck (16. joulukuuta 1927 Tampere – 19. tammikuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen runoilija, kustannustoimittaja, kriitikko, dramaturgi ja ohjaaja. Hänen isänsä oli KOP:n pankinjohtaja ja Suomi-Filmin toimitusjohtaja Matti Schreck (1897–1946) ja äitinsä laulajatar Aino Schreck o.s. Huttunen (1902–1974). 
Jyri Schreck julkaisi elämänsä aikana seitsemän runoteosta ja hänen kustantajansa Otava julkaisi kahdeksannen kootun teoksen postuumisti 1982. 
Schreck opiskeli myös dramaturgiaa ja toimi ohjaajana ja näyttelijänä Ylioppilasteatterissa, Suomen Kansallisteatterissa sekä Helsingin kaupunginteatterissa.
Andreas Vesalius

Andreas Vesalius (31. joulukuuta 1514 Bryssel – 15. lokakuuta 1564 Zákynthos) oli lääkäri ja tieteellisen anatomian uranuurtaja. Hän kirjoitti yhden anatomian historian vaikuttavimmista teoksista, "De humani corporis fabrica libri septem" ("Ihmisruumiin toiminnasta", 1537). Vesaliusta pidetään nykyaikaisen anatomian isänä.
Vesaliuksen teos perustuu kokonaan hänen omiin havaintoihinsa ihmisen anatomiasta. Se sisältää yli 300 havainnollista kuvaa, jotka piirsi Tizianin oppilas Jan Stephen van Calgar. Teos kumosi useita Galenoksen väitteitä, ja Vesalius joutui sen vuoksi vanhoillisten lääkärien vihamielisyyden kohteeksi. Niinpä hän vetäytyi tiedemiesuralta lääkärinuralle, muun muassa keisari Kaarle V:n ja kuningas Filip II:n henkilääkäriksi.
Vesaliukselle suututtiin siitä, että hän väitti Galenoksen erehtyneen. Ruumiinavauksia tehdessään hän oli huomannut ihmisanatomian olevan ristiriidassa Galenoksen teoksien kanssa. Apinan ruumiin avattuaan Vesalius huomasi, että apinan ruumiissa oli Galenoksen kuvaamia muodostumia, joita ihmisen ruumiissa ei todellisuudessa ole. Hän päätteli, ettei Galenos ollut koskaan avannut ihmisruumista vaan apinan olettaen, ettei apinan anatomia paljon poikkea ihmisen anatomiasta.
Firenzen Akatemia

Firenzen Akatemia tai Firenzen platoninen akatemia () oli renessanssiaikana Firenzessä toiminut akatemia, jonka opiskeli filosofiaa ja klassisia tieteitä sekä keskusteli niistä. Akatemian perusti Cosimo de' Medici vuonna 1462. 
Akatemia kokoontui Marsilio Ficinon johdolla, ja muita tunnetuimpia jäseniä olivat Politian (tai Poliziano alias Angelo Ambrogini), Cristofero Landino, Giovanni Pico della Mirandola, Filippo Brunelleschi ja Gentile de’ Becchi.
Firenzen akatemia oli filosofialtaan uusplatoninen. Akatemian uudenaikainen ja kristinoppiin liitetty platonismi vaikutti syvästi Italian renessanssiajan ajatteluun. Akatemian kilpailijaksi asetetaan usein Padovan yliopisto, joka oli puolestaan aristoteelinen.
Ugrijuhla

Ugrijuhla on suomalais-ugrilainen kansanperinnettä ja modernia ilmaisua yhdistävä monipuolinen pienoisfestivaali Imatralla. Toukokuussa pidettävän tapahtuman ohjelmisto on poikkitaiteellinen: tanssia, musiikkia, teatteria, ruokakulttuuria.
Ensimmäinen Ugrijuhla järjestettiin vuonna 2000. Tapahtuman järjestäjinä toimivat Humanistisen ammattikorkeakoulun Joutsenon koulutusyksikkö ja Etelänkarjalaisten Nuorisoseurojen Liitto.
Esiintyjinä ovat olleet muun muassa tanssiryhmä Ekton Korka, Olga Aleksandrova, Komin tasavallan folkloreteatteri, Santtu Karhu &amp; Talvisovat, Myllärit, Rosynka, Liisa Matveinen ja Tellu Turkka, Sanna Kurki-Suonio ja Magnus Stinnerbom, Ari Numminen, Burlakat, Rymäkkä sekä Suden aika -kvartetti. 
Ugrijuhla 2009.
Ugrijuhla 2009 järjestettiin 16.–21. toukokuuta. Teemana oli udmurtialainen kulttuuri. Esiintyjinä olivat muun muassa Ekton Korka, Rymäkkä, Sattuma sekä Suden aika -kvartetti.
Ugrijuhla 2008.
Vuoden 2008 Ugrijuhla järjestettiin 22.-24. toukokuuta. Ulkomaiset vieraat tulivat Marista ja Karjalasta.
Alexandre-Gabriel Decamps

Alexandre-Gabriel Decamps (3. maaliskuuta 1803, Pariisi, Ranska – 22. elokuuta 1860, Fontainebleau) oli ranskalainen taidemaalari, taidegraafikko ja litograafikko. Hänen tunnetuimmat työnsä ovat orientaali-, genre- ja historiamaalauksia.
Hän syntyi ja eli Pariisissa. Nuoruudessaan hän matkusti itään ja toteutti orientaalisia maalauksia suurella uskollisuudella luonnolle, jotka aiheuttivat vanhoillisten kriitikkojen keskuudessa hämmennystä. Pian kuitenkin hänet tunnustettiin ja hänet nostettiin muitten aikansa koulukunnan keulakuvien joukkoon. 1816-1818 hän opiskeli Etienne Bouhotin johdolla, jonka jälkeen hän siirtyi opiskelemaan Alexandre-Denis Abel de Pujolin studioon, lopettaen siellä 1820. Vaikuttajaninaan hän piti Raphaelia, Tiziania, Giovanni da Bolognaa, Poussinia, Rembrandtia, Géricaultia ja Léopold Robertia.
Hänen tyylinsä oli hyvin tyypillistä ajan ranskalaiselle koulukunnalle, jossa esiintyivät usein dramaattiset muotojen, valoisuusasteitten ja värien kontrastit. Aiheet hänen töissään vaihtelevat usein algerialaisen ja ranskalaisen tavallisten ihmisten kuvaamisen välillä. Hän oli myös ensimmäisiä, jotka kuvasivat itämaista elämää todenmukaisin ja rahvaanomaisin aihein. Hevoset ja erityisesti koirat ja apinat kiinnostivat häntä aiheina.
Taivas lyö tulta

Taivas lyö tulta on suomalaisen power metal -yhtye Teräsbetonin vuoden 2005 helmikuussa julkaistu ensisingle. Singlen kummankin kappaleen on kirjoittanut yhtyeen kitaristi Viljo Rantanen, joka teki Taivas lyö tulta -kappaleesta ensimmäisen demon vuoden 2003 syksyllä. Singlen a-puoli auttoi esikoisalbumia "Metallitotuus" myymään kultaa samana vuonna. Kappale julkaistiin yhtyeen internet-sivuston kautta vuoden 2004 aikana, ja se sai soittoa Radio Cityllä 2004 syksyn aikana.
Single myi kultaa julkaisvuotenaan. B-puolen ”Pyhä maa” -kappaletta ei julkaistu yhtyeen ensialbumilla, mutta se esiintyi toisen albumin "Vaadimme metallia" erikoispainoksen bonusraitana.
Kappale oli myös Suomen jääkiekkomaajoukkueen maalilauluna.
Rauma Basket

Rauma Basket on raumalainen koripalloseura. Seuran miehet ja naiset pelaavat läntistä III-divisioonaa. 
Historia.
Rauma Basket on vuonna 1993 Feran koripallojaoston pohjalta perustettu koripallo-organisaatio.
Rauma Basketin pyörätuolikoripallojoukkue on voittanut Suomen mestaruuksia. Vuonna 1997 pyörätuolikoripallojoukkue saavutti kolmannen Suomen mestaruutensa.
Rauma Basketin miesten joukkue on parhaimmillaan pelannut II-divisioonassa. Kauden 2008–2009 jälkeen seura kärsi pelaajapulasta, jonka takia sarjapaikka luovutettiin Korihaille, joka perusti oman kakkosjoukkueen..
Aikaisemmin Rauman naiskoripallo oli keskittynyt Kaaron Roiman alaisuutteen. Vuonna 2018 seurojen koripallojaostot yhdistyvät, jolloin myös tyttö- ja naiskoripallo siirtyi Rauma Basket:iin. 
Junioritoiminta.
Rauma Basketin juonioritoiminta on kehittynyt suuresti ja kaudella 2019-2020 seuran U17-pojat ylsivät valtakunnalliseen 1. divisioonaan. Kaudella 2020-2021 poikien U19-joukkue pelasi SM karsinnoissa, mutta paikka jäi saavuttamatta. Aikaisemmin kaudella 2015 - 2016 Rauma Basketin U19-juniorien joukkue voitti läntisen I-divisioonan. Kaudella 2016 - 2017 he päätyivät samassa sarjassa kolmannelle sijalle.
Kaudella 2020-2021 seuran U19-tytöt eivät ilmoittautuneet sarjaan. He tekevät yhteistyötä seuran naisten kanssa.
Tukkimiehen kirjanpito

Tukkimiehen kirjanpito on lukumäärän merkitsemistapa. Se on käytännöllinen muunnos unaarisesta lukujärjestelmästä, jossa kuitenkin käytetään nollien sijaan ykkösiä ja sellaista ryhmittelyä, jonka ihminen hahmottaa paremmin. Jokaista laskettua asiaa tai esinettä merkitään yhdellä pystyviivalla, joita piirretään (tai vaikkapa kaiverretaan) peräkkäin. Joka viides viiva piirretään neljän edellisen yli ristiin, jolloin merkinnät jakautuvat viiden ryhmiin. Koska jokainen vinoviivan sitoma ryhmä merkitsee aina viittä laskettua asiaa, on isotkin kokonaismäärät helppo laskea.
Sitä käytetään usein tavaroiden laskemiseen.
Nina Roos

Nina Kristina Roos (s. 24. joulukuuta 1956 Porvoo) on suomalainen taidemaalari, joka on saanut vaikutteita käsitetaiteesta ja on kiinnostunut katsojan ja teoksen suhteesta.
Roos on opiskellut Helsingin yliopistossa, Grundskolan för konstnärlig utbildningissa Tukholmassa sekä Kuvataideakatemiassa 1983–1988 Helsingissä.
Roosin maalauksia ei voi sijoittaa mihinkään yhtenäiseen tyylisuuntaan, koska hänellä ei varsinaisesti ole pysyvää tyyliä tai "käsialaa". Vaikka Roos maalaa teoksiaan yleensä sarjoissa, hänen tuotannolleen on ollut ominaista teosten ilmaisukeinojen voimakkaat muutokset. Roosin tekniikassakaan ei ole sellaista ohjelmallista ulottuvuutta kuin modernistisilla taiteilijoilla monesti on. Roos on itse kuvannut suhdettaan teostensa tyyliin seuraavasti:
Roosin aiemmin abstraktiin ilmaisuun on myöhemmin ilmaantunut ihmishahmoja. Hänellä oli yksityisnäyttely Kiasmassa 2001.
Vuonna 2007 Roos palkittiin työstään Pro Finlandia -mitalilla .
Kaarle Laurila

Kaarle Sanfrid Laurila (1. kesäkuuta 1876 Kalajoki – 15. syyskuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen estetiikan tutkija, Helsingin yliopiston taidefilosofian professori ja "Valvoja"-lehden päätoimittaja.
Elämä.
Kaarle Laurilan vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Laurila ja emäntä Anna Kreeta Untinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta lyseosta 1895 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1897, lisensiaatiksi 1903 ja tohtoriksi 1907.
Laurilan toimi saksan ja ranskan kielen opettajana tai lehtorina Sortavalan lyseossa 1900–1901 ja 1902–1904, Joensuun lyseossa 1901–1902, Turun suomalaisessa reaalilyseossa 1904–1908 ja Helsingin suomalaisessa lyseossa 1908–1929. Laurila oli saksan kielen ja kirjallisuuden opettajana Helsingin suomalaisessa jatko-opistossa 1910–1914 ja 1916–1917.
Helsingin yliopistossa hän toimi taidefilosofian dosenttina 1910–1929 ja taidefilosofian henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina 1929–1945. Hän oli myös Eteläpohjalaisen osakunnan inspehtori 1932–1935.
Laurila oli Kansanvalistusseuran toimikunnan jäsen 1914–1947 ja esimies 1938–1947. Hän toimi myös Alfred Kordelinin säätiön hallituksen jäsenenä ja varapuheenjohtajana 1937–1945, Suomen Kansallisteatterin johtokunnan jäsenenä 1913–1917.
Laurila oli Sveitsissä Genevessä 1924 perustetun kommunisminvastaisen järjestön Entente internationale anticommunisten perustajajäsen ja Suomen suojelusliiton pääasiamies 1923–1928.
Laurila oli naimisissa vuodesta 1910 lähtien oopperalaulaja Tellervo Killisen kanssa.
Constantinus Africanus

Constantinus Africanus (n. 1020 Karthago – 1087 Monte Cassino) oli lääkäri, joka tunnetaan antiikin kreikkalaisten lääketieteellisten kirjoitusten latinannoksista arabian kielestä.
Elämä.
Constantinus oli kotoisin Karthagosta, joka oli tuohon aikaan arabien hallinnassa. Itse hän oli kristitty. Hän toimi Salernon yliopistossa, Euroopan ensimmäisessä lääketieteellisessä koulussa. Myöhemmin hän siirtyi Monte Cassinon luostariin. Constantinus osasi monia kieliä, kuten kreikkaa, latinaa, arabiaa ja useita itämaisia kieliä. Hän oli hankkinut kielitaitonsa matkoillaan Syyriassa, Intiassa, Etiopiassa, Egyptissä ja Persiassa. 
Teokset.
Käännökset.
Kielitaito mahdollisti sen, että Constantinus saattoi kääntää antiikin kreikankielisiä lääketieteellisiä kirjoituksia arabiankielisten käsikirjoitusten välityksellä latinan kielelle. Näin hän oli esittelemässä antiikin lääketiedettä, kuten Hippokratesta ja Galenosta, takaisin eurooppalaiselle yleisölle. Constantinus käänsi myös arabialaisia kirjoituksia.
Constantinus käänsi arabiasta latinaan yhteensä 37 teosta. Constantinuksen merkittävimpiä käännöksiä oli "Kitab" ("Lääkintätaidon täydellinen kirja") vuonna 1087. Se sisälsi 128 käsikirjoituksen kootut tiedot. Siitä tuli pian lääketieteen opiskelijoiden käyttämä perusteos.
"Theorica Pantegni".
Constantinuksen töihin kuuluu persialaisen lääkärin Haly Abbasin arabiankielisen ”Kuninkaallisen kirjan” latinankielinen käännös "Theorica Pantegni" "." Constantinuksen käännös oli Euroopan ensimmäinen lääketieteen oppi- ja käsikirja. Se sisälsi kaiken sen, mikä tuolloin tiedettiin ihmisen elimistön rakenteesta, toiminnasta, sairauksista ja niiden parantamisesta. Kirja oli käytössä Euroopan ensimmäisissä lääkärikouluissa ja yliopistoissa aina 1300-luvulle saakka. Eräs "Theorica Pantegnin" kopio noin vuosilta 1150–1175 on Suomen vanhin kirja. Se päätyi Suomeen keisari Nikolai I:n henkilääkärin kirjakokoelman mukana vuonna 1832.
Dick Dale

Dick Dale (oik. Richard Anthony Monsour) (4. toukokuuta 1937 Quincy, Massachusetts – 16. maaliskuuta 2019 Loma Linda, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen surfmusiikin kuninkaaksi mainittu sähkökitaristi.
Dalen isä oli libanonilainen ja äiti puolalainen. Hän ryhtyi soittamaan eri soittimia jo lapsena. Dale sai muusikkoisältään itämaisia vaikutteita, jotka näkyvät hänen myöhemmässä musiikissaan. 
Dale saavutti vuodesta 1961 alkaen alussa menestystä singleillä kuten ”Let’s Go Trippin’”, ”Surf Beat” ja ”Misirlou”. Näistä viimeksi mainittu on edelleen erittäin tunnettu levytys. Se on coverversio vuonna 1927 äänitetystä kreikkalaisesta laulusta, ja sitä on käytetty esimerkiksi vuoden 1994 elokuvassa "Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta".
Dale sai kiitosta yhtyeensä jykevästä soundista, jonka katsotaan kestäneen aikaa paremmin kuin muiden 1960-luvun surf-yhtyeiden kevyemmän soundin. Dale oli vasenkätinen. Hän ei kuitenkaan kääntänyt kielien järjestystä, vaan jätti ohuimmat kielet ylimmiksi. Dalen tunnetaan myös reverb-kaikuefektin ja kitaravahvistimien käytön pioneerina. Hän käytti ensimmäisenä sadan watin Fender-vahvistinta. Dale käytti myös poikkeuksellisen paksuja kieliä kitarassaan (ohuin kieli on paksuudeltaan .016).
Dalen uran huippuhetket sijoittuivat surfmusiikin kulta-aikaan 1960-luvulle, mutta hän jatkoi keikkailua ja levyttämistä vuosikymmenten läpi.
Dale oli intohimoinen surffaaja. Hän sanoi kehittäneensä soundiaan siltä pohjalta, millaisia ääniä hän kuulee surffatessaan. Dale kiinnostui ympäristöasioista koettuaan surffailuvesiensä pilaantumisen ja toimi aktivistina. Hän ryhtyi kasvissyöjäksi selvittyään syövästä.
Nicolas Vitiello

Nicolas Vitiello (oik. Nicolas Crapanzano) (s. 6. helmikuuta 1982, Ollioules, Var, Ranska) on ranskalainen, etniseltä alkuperältään italialainen näyttelijä, joka käyttää taiteilijana äitinsä tyttönimeä ja levyttäessään musiikkia myös nimimerkkiä Nicola O.
Nicolas Vitiello osallistui toisen tuotantokauden "Popstar"-kilpailuun Ranskan M6-kanavalla vuonna 2003. Hän voitti kilpailun yhdessä Erican, Cyrilin ja Monian kanssa, ja he muodostivat musiikkiyhtymän "What for". Ryhmä matkusti New Yorkiin, jossa se levytti kaksi singleä ja albumin. Ryhmästä ei kuitenkaan tullut kovin pitkäikäistä, vaan se hajosi vuoden 2003 lopulla.
Vuonna 2004 ilmestyneen singlen "Chercher le garçon" B-puolella on Vitiellon oma sanoitus "Tout n'est pas perdu".
Radio Zet

Radio Zet on suosittu kaupallinen puolalainen radioasema. Vuonna 1990 nimellä Radio Gazeta käynnistynyt radioasema oli Varsovan ensimmäinen kaupallinen radioasema. Radioaseman nimi vaihdettiin melko pian Radio ZETiksi. 
Radioasema kuului Eurozet-yritykseen, joka vuonna 2024 siirtyi yrityskaupalla Varsovan pörssissä noteeratun mediayhtiö Agora SA:n omistukseen. Saman mediayrityksen omistamia muita brändejä ovat esimerkiksi vaikutusvaltainen Gazeta Wyborcza -sanomalehti ja puolalainen elokuvateatteriketju Helios SA.
Kansallisen mediakyselyn (Krajowy Instytut Mediów, 2024) mukaan Radio Zet oli 10,6 prosentin kuulijaosuudella Puolan toiseksi suosituin valtakunnallinen radioasema. Sitä suositumpi oli ainoastaan RMF FM (17,6 % osuus vuonna 2024).
Ylämyllyn Yllätys

Ylämyllyn Yllätys on vuonna 1945 perustettu suomalainen jalkapalloseura. joka sijaitsee Ylämyllyllä, Liperissä, Pohjois-Karjalassa. Seura tarjoaa jalkapalloharrastusta lapsille, nuorille ja aikuisille, ja sen toiminta kattaa sekä kilpa- että harrastejalkapallon.
Toiminta.
Seura tarjoaa monipuolista toimintaa eri ikäryhmille:
Seuran arvoihin kuuluvat yhteisöllisyys, vastuullisuus ja positiivinen asenne.
Yllätyksen naisjalkapalloilijat pelasivat kaudella 2025 Kakkosessa.
Seuran kotikenttä on Paloaukean tekonurmi. 
Kaudella 2025 Yllätyksen miesten edustusjoukkue pelaa Itä-Suomen Kolmosta.
Ylämyllyn Yllätyksellä on noin 500 juniori pelaajaa.
Rupert Friend

Rupert Friend (s. 1. lokakuuta 1981 Oxfordshire, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hänllä on ollut roolit muun muassa elokuvissa "" ja "Chéri". 
Friend seurusteli aiemmin näyttelijä Keira Knightleyn kanssa. He tapasivat elokuvan "Ylpeys ja ennakkoluulo" kuvauksissa. Pari erosi joulukuussa 2010 seurusteltuaan viisi vuotta. Friend on ollut naimisissa Aimee Mullinsin kanssa toukokuusta 2016 asti.
Tutjunniemi

Tutjunniemi eli Tutju on kylä Liperin kunnan kaakkoiskulmalla. Se on vesistöjen ympäröimänä. Kylä sijaitsee Liperin ja Rääkkylän välisen maantien eli seututien 482 molemmin puolin ja siihen kuuluu paljon saaria. Liperin kirkonkylään on matkaa noin 18 kilometriä, Joensuuhun maanteitse 40–50 kilometriä. 
Asukkaita Tutjunniemessä on noin 180. Loma-asuntoja on yli 200.
Kylän vilkkain paikka on Saariston ranta, joka on Pyhäselän sisävesisatama ja kesämökkiläisten veneranta. Saariston kesäkauppa palvelee toukokuusta syksyyn asti. Rannassa järjestetään kylä- ja kesämökkiläisjuhlia laituritansseineen.
Kylässä toimii Tutjunniemen kyläyhdistys ja martat. Metsästysseura Tutjunniemen Erässä on noin 90 jäsentä. Seuralla on Leader-rahoituksella rakennettu metsästysmaja.
Sodanajan lento-onnettomuus.
Tutjunniemen Rauvanlahteen putosi 1944 Ylämyllyltä Kannakselle pommituslennolle lähtenyt Suomen ilmavoimien Junkers Ju 88 -pommikone. Kone syöksyi matalaan veteen, kun se joutui johtokoneen potkurivirtaukseen. Turmassa menehtyi neljä henkeä. Koneessa oli lastina lentopommeja sekä kevyempää aseistusta, kuten konekivääreitä ammuksineen. Poliisi, puolustusvoimat ja Pohjois-Karjalan pelastuslaitos suorittivat pommikoneen nostotyötä syys-marraskuussa 2008.
Kosmogonia

Kosmogonialla (: , ”kosmos”, ”kaikkeus”; , ”syntyä”, ”tulla”) tarkoitetaan yleisesti mitä tahansa käsitystä, joka käsittelee maailmankaikkeuden alkuperää tai syntyä. Tähtitieteessä kosmogonia on aurinkokunnan syntyä tutkiva osa-alue.
Kosmogonia on perinteisesti erotettu kosmologiasta, jonka alaan kuuluu kaikkeus kokonaisuudessaan koko sen olemassaolon ajalta, ja joka ei tämän filosofisen jaottelun mukaan tutki kaikkeuden alkuperää. Kuitenkin esimerkiksi kaikkeuden luojaan perustuvaa jumalatodistusta kutsutaan kosmologiseksi todistukseksi, vaikka se käsittelee enemmän kosmogonisia kuin kosmologisia ajatuksia. Fysiikassa ja tähtitieteessä kosmologia on tiede, joka tutkii kaikkeuden rakennetta ja kehitystä.
Jorma Tenovuo

Jorma Tenovuo (s. 26. maaliskuuta 1949 Turku) on Turun yliopiston kariesopin emeritusprofessori. Tenovuo valmistui hammaslääketieteen lisensiaatiksi 1974 Turun yliopistosta, väitteli hammaslääketieteen tohtoriksi 1976, sai dosentuurin 1978 ja erikoishammaslääkärin oikeudet 1984. 
Tenovuo toimi vierailevana tutkijana Yhdysvalloissa (University of Alabama, Birmingham) 1980–81, 1982 ja 1984. Turun yliopiston kariesopin professorina hän toimi vuodet 1988–2013. Hän on toiminut myös mm. Suomen Hammaslääkäriseura Apollonian puheenjohtajana 1995–96, Turun yliopistollisen keskussairaalan (TYKS) suusairauksien klinikan ylihammaslääkärinä 2005–09 ja lääketieteellisen tiedekunnan tutkimusvaradekaanina 2001–06. 
Tenovuo on toiminut Caries Research-julkaisun päätoimittajana 1992–99 sekä European Journal of Oral Sciences-julkaisun toimittajana 2002 alkaen. Hän on julkaissut yli 300 tieteellistä artikkelia erityisesti suun mikrobiologian, immunologian ja sylkitutkimuksen alueilta.
Huomionosoituksia.
Tutkimusansioistaan Tenovuolle on myönnetty useita kansainvälisiä palkintoja, mm. International Association for Dental Research (IADR) Oral Science Award (1984), E.W. Borrow Memorial Award (1998), Acta Odontologica Scandinavica-palkinto (1998), Bensow-palkinto (2000), Yngve Ericsson-palkinto (2006) sekä kotimaassa 1984 hammaslääketieteen Pohjola-palkinto. 
Muuta.
Tenovuo on aktiivinen lintuharrastaja ja lintukuvaaja. Hänen kuviaan ja artikkeleitaan on julkaistu kymmenissä lintulehdissä ja irjoissa eri puolilla maailmaa, mm. Birding World, Birdwatch, Suomen Luonto, Dutch Birding ja Linnut.
Tenovuo muutti eläkkeelle siirryttyään Utöhön.
Max Kolu

Max Kolu (s. 14. heinäkuuta 1983 Turku) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä.
Kolu siirtyi muutaman Turun Palloseuran A-junioreissa pelatun kauden jälkeen Pohjois-Amerikkaan pelaamaan yliopistosarja NCAA:han Clarkson Universityn joukkueeseen. Neljän Yhdysvalloissa vietetyn vuoden aikana Kolu myös suoritti korkeakoulututkinnon. 
Max Kolu aloitti kauden 2007–2008 TPS:n nelosketjussa. Kun joukkuetta vaivasivat loukkaantumiset, hän nousi kolmosketjun laitahyökkääjäksi. Kolu teki kaudella 2007−2008 58 ottelussa 3+6 pistettä. Kaudella 2008–2009 Kolun jääaika aluksi pieneni valmentajan vaihdon jälkeen, mutta Kolu kamppaili tiensä takaisin pelaavaan kokoonpanoon. Kolu olikin kokoonpanossa TPS:n jokaisessa 66 ottelussa. Pisteitä Kolu teki 7+6=13. Kaudella 2009−2010 Kolu saavutti uransa ensimmäisen aikuisten SM-mitalin, kultaa. Kolu teki yhteensä 5 pistettä 65 ottelussa. Heikosti TPS:ltä sujuneen kauden 2010–2011 jälkeen Kolu ilmoitti lopettavansa uransa.
Camille Flammarion

Nicolas Camille Flammarion (26. helmikuuta 1842 – 3. kesäkuuta 1925) oli ranskalainen tähtitieteilijä ja kirjailija. Hän kirjoitti yli 50 teosta, joihin kuului tähtitiedettä popularisoineita teoksia sekä varhaista tieteiskirjallisuutta. Hän toimitti myös julkaisua "L'Astronomie". Flammarionilla oli oma observatorio Juvisy-sur-Orgessa. Hän oli Société Astronomique de Francen perustaja ja ensimmäinen puheenjohtaja.
Flammarion oli ensimmäinen, joka esitti nimiä Triton ja Amalthea Neptunuksen ja Jupiterin kuille, vaikkakin nimet otettiin virallisesti käyttöön vasta vuosikymmeniä myöhemmin.
Flammarion oli vuonna 1858 oppilaana Pariisin tähtitieteellisessä observatoriossa. Hän teki 1868 useita ilmapallonousuja tutkiakseen kosteussuhteita ja ilmavirtoja ylemmissä ilmakerroksissa. Kuuluisuutensa Flammarion saavutti viehättävästi kirjoitetuilla yleistajuisilla, luonnontieteitä, etupäässä tähtitiedettä käsittelevillä kirjoillaan, joissa mielikuvituksella on kuitenkin usein yhtä suuri sija kuin tähtitieteellisillä totuuksilla. Flammarionin kirjoissa näkyy taipumusta mystisismiin, ja muutamissa niistä on havaittavissa selvä spiritualistinen katsantotapa. Flammarion rakensi 1887 itselleen observatorion Juvisyyn lähelle Pariisia. Hänen teoksiaan ovat muun muassa "La pluralité des mondes habités" (1862), "Astronomie populaire" (1880), "Uranie" (1889) sekä teos, johon hän on koonnut havaintoja Marsin pinnan muodosta.
Corot

Corot tai CoRoT voi tarkoittaa seuraavia:
G-voima

G-voima (käytetään tunnuksia G ja g) on nimestään huolimatta kiihtyvyyden, eikä voiman yksikkö. Yksi G tarkoittaa Maan painovoiman tuottamaa putoamiskiihtyvyyttä maanpinnan läheisyydessä. Koska maan massa ei ole jakautunut tasaisesti eikä maapallo ole täysin pyöreä, ei myöskään putoamiskiihtyvyys ole kaikkialla sama. Tästä syystä putoamiskiihtyvyytenä käytetään standardoitua normaaliputoamiskiihtyvyyttä 1 G = 9,80665 m/s2. Helsingissä meren pinnan tasolla mitattu vapaan putoamisen kiihtyvyys on g = 9,8190 m/s2. G-voimia käytetään yleensä silloin, jos halutaan verrata tapahtumaa normaalisti koettaviin tilanteisiin. G-voimaa käytetäänkin erityisesti ihmiseen kohdistuvasta kiihtyvyydestä puhuttaessa. 
Avaruussukkulan astronautit kokevat alle 4 G:n kiihtyvyyden nousussa ja laskussa. Hävittäjälentäjät altistuvat 6 G kiihtyvyydelle. Eräissä vuoristoradoissa kiihtyvyys nousee 6,5 G:hen saakka. 
Kun G-voima on tarpeeksi suuri tai kestää tarpeeksi kauan, se aiheuttaa aivojen verenkierron heikkenemisen. Ensin menetetään perifeerinen näkö, sitten värinäkö. Sitten seuraa blackout eli tilapäinen sokeus. Äärimmäisessä tapauksessa suuri G-voima aiheuttaa tajunnan menetyksen. 
Suuret G-voimat eli voimakkaat kiihtyvyydet aiheuttavat toisinaan hävittäjälentäjille ammattitauteja.
Jacobus Veneticus

Jacobus Veneticus eli Jacob Venetsialainen ("Giacomo da Venezia", "Jacobus Veneticus Grecus", "Jacobus Clericus de Venetia", "Jacobus de Venetiis") oli merkittävä Aristoteleen teosten kääntäjä 1100-luvulla. Häntä on kutsuttu Aristoteleen teosten ensimmäiseksi systemaattiseksi kääntäjäksi sitten Boethiuksen. Tiedetään, että Veneticus oli viettänyt aikaa Konstantinopolissa. Muuten hänestä ei tiedetä paljoakaan. 
Jacob Venetsialainen käänsi kreikasta kaikki Organonin kuusi kirjaa ("Ensimmäinen analytiikka,Toinen analytiikka," "Topiikka," "Kategoriat", "Tulkinnasta", "Sofistiset kumoamiset)." Muita hänen käännöksiään olivat "Fysiikka, Metafysiikka, De Anima" (Sielusta), kokoelmasta "Pieniä tutkielmia" ("Parva naturalia" suuri osan, kuten "De Memoria" "et reminiscentia (Muistista ja mieleen palauttamisesta)" sekä osia "Nikomakhoksen etiikasta (Ethica Nicomachea)." Vain Boethiuksen muutamat Aristoteleen käännökset 500-luvulta olivat edeltäneet Jakob Venetsialaisen työtä. Uudet käännökset saivat laajan levikin koko Euroopassa, mutta etenkin Englannissa ja Ranskassa, sillä satoja kopioita on säilynyt nykypäiviin asti. Koko käännöstyön tiedetään tapahtuneen vuosien 1127 ja 1145/1150 välissä Mont Saint-Michelin luostarissa Bretagnessa.
Vuonna 2008 ranskalainen historioitsija Sylvain Gouguenheim julkaisi teoksen "Aristote au Mont Saint-Michel," jossa hän osoitti Jacobus Veneticuksen kääntäneen Aristoteleen teokset latinaksi jo ennen niiden kääntämistä latinaksi arabian kautta. Kirja herätti yleistä suuttumusta, koska vallinneen käsityksen mukaan juuri islamilainen maailma oli pelastanut Aristoteleen teokset hävitykseltä. Gouguenheimin kirja rikkoi tämän tabun, jolloin häntä syytettiin jopa ristiretkestä islamia vastaan.
Tomasi Kulimoetoke II

Tomasi Kulimoetoke II (26. heinäkuuta 1918 – 7. toukokuuta 2007) oli Wallis ja Futunaan kuuluvan Uvean (Wallis) perinteisen kuningaskunnan 50. kuningas.
Kulimoetoke II:sta tuli kuningas 12. maaliskuuta 1959. Hän menehtyi 88 vuoden iässä kärsittyään pidempään heikosta terveydestä. Häntä seurasi kuninkaana Kapiliele Faupala.
Mazda MX-5

Mazda MX-5 on Mazdan valmistama kaksipaikkainen takavetoinen avoauto. Auto tunnetaan Japanissa nimellä tai , ja Pohjois-Amerikassa nimellä Mazda MX-5 Miata.
Yleistä.
MX-5 on rakennettu tavoitteena tehdä brittiläisen perinteen mukainen kaksipaikkainen roadster. Tämä tarkoittaa pientä ja kevyttä koria, eteen sijoitettua moottoria sekä takavetoa. Auton esikuvina voidaan pitää esimerkiksi Triumph Heraldin tai MGB Roadsterin tyylisiä autoja. Varsinaisia kilpailijoita MX-5:llä ei alkujaan ollut, vaan on sanottu, että se tuli vuonna 1989 paikkaamaan markkinoilla ollutta aukkoa.
Alusta alkaen tavoitteena on myös ollut pitää auton myyntihinta kohtuullisena. Tässä on myös onnistuttu: Vuoden 2000 toukokuussa Guinnessin ennätysten kirja palkitsi MX-5:n historian kaikkien aikojen eniten myytynä kaksipaikkaisena urheiluavoautona. Tuolloin autoa oli valmistettu yhteensä 531 890 kpl. Mallin valmistus aloitettiin huhtikuussa 1989. Toukokuuhun 2006 mennessä autoa oli sen 16 valmistusvuoden aikana myyty maailmanlaajuisesti yhteensä noin 769.454 kappaletta. Tammikuussa 2007 Mazda ilmoitti, että kokonaistuotantomäärässä rikottiin 800.000 kappaleen raja.
Vaikka mallisarja on vanha, on varsinaisia uudistuksia ennen vuotta 2005 nähty vain vuonna 1998. MX-5:n kolmas sukupolvi esiteltiin yleisölle Geneven autonäyttelyssä helmikuussa 2005 ja neljäs sukupolvi vuonna 2014.
Vuoden 2002 Euro NCAP -kolaritestistä MX-5 sai tulokseksi neljä tähteä viidestä. Uusin sukupolvi ansaitsi vuonna 2015 täydet viisi tähteä.
Vuonna 2016 MX-5 voitti World Car of the Year 2016 -palkinnon. Se sai myös parhaan muotoilun palkinnon.
Ephraïm Inoni

Ephraïm Inoni (s. 16. elokuuta 1947) on kamerunilainen poliitikko, jonka presidentti Paul Biya nimitti pääministerin virkaan 8. joulukuuta 2004. Vuonna 2009 häntä seurasi Philémon Yang.
Inoni on etniseltä taustaltaan bakweri. Ennen pääministerikauttaan hän oli toiminut muun muassa Kamerunin talousministerinä.
Inoni oli vuonna 2004 mukana ostamassa Yhdysvalloista Albatross-merkkistä konetta presidentin käyttöön. Kone joutui tekemään pakkolaskun kyyditessään presidentin perhettä, ja se osoittautui uudelleen maalatuksi vanhaksi koneeksi. Asiaa tutkittiin vuosia, ja Inoni pidätettiin yhdessä muutamien muiden entisten ministerien kanssa vuonna 2012. Inoni tuomittiin 20 vuodeksi vankilaan osallisuudestaan Albatrossi-jutussa. Vuonna 2019 hän loukkaantui vakavasti vankilamellakoissa.
Cajon

Cajon (äännetään "kahon", ) on perulainen laatikkorumpu. Se on valmistettu useimmiten vanerista. Cajonissa on yleensä kuusi sivua (pohja, kansi ja neljä seinää), joista etuosan sivu on muita sivuja ohuempaa vaneria ja vastakkaisessa sivussa on aukko. Cajonia soitetaan istumalla sen päällä ja lyömällä käsin etukantta. Sointia voidaan muuntaa siirtämällä toisen jalan kantapää vaimentamaan kantta vasten. Soitin on tavallaan iso kaikukoppa. 
Historia.
Todennäköisimmin soitin kehitettiin Perun rannikkoalueella 1800-luvun alussa. Suosionsa huipulla soitin oli 1850-luvulla, ja 1800-luvun lopulla muusikot kokeilivat eri rakennetyylejä soittimien soinnin muuntelemiseksi. Alkuperäinen perulainen cajon oli hyvin yksinkertainen ja rakennettiin esimerkiksi rahtilaatikoista. Nykysoittimiin on lisätty muun muassa kieliä etukantta vasten luomaan värisevän soinnin. Cajoneita rakennetaan nykyisin myös erikokoisia ja -muotoisia, esimerkiksi sylicajoneita.
Cajonia käytetään eniten latinalaisessa Amerikassa muun muassa Perun ja Kuuban eri musiikkityyleissä, mutta soitin on levinnyt myös muihin maihin. Espanjaan soittimen toi Paco de Lucia ja esitteli flamenco-musiikkiin 1970-luvulla. Ensimmäisiä soittajia Espanjassa olivat brasilialaissyntyinen Rubem Dantas, joka soitti juuri Paco de Lucian yhtyeissä. Aluksi soitin ei saanut tukea konservatiiviselta flamenco-yhteisöltä, mutta 80-luvulla se oli jo hyväksytty osaksi flamenco-kulttuuria.
Peru on julistanut cajonin osaksi maan kulttuuriperintöä.
Janina

Janina on naisen etunimi. Nimen alkuperä on Johannes-nimen lyhentymä Jan. Tämän naispuolinen vastine on Jana, jonka diminutiivimuoto Janina on. Janinan nimipäivä on 15. marraskuuta. Nimi on ollut kalenterissa vuodesta 1995. Suomessa nimi Janina on marraskuuhun 2025 mennessä annettu noin 4 350 henkilölle, joista melkein puolet on 1990-luvulla syntyneitä.
Nimen vastineita.
Janina-nimen vieraskielisiä vastineita ovat esimerkiksi Janine ja Janet. Suomessa sen harvinaisempia muunnoksia ovat Janiina (marraskuuhun 2025 mennessä 150 henkilöllä), Janniina (312 henkilöllä) ja Jannina (noin 150).
Aristides Pereira

Aristides Maria Pereira (17. marraskuuta 1923 Boa Vista – 22. syyskuuta 2011 Coimbra, Portugali) oli Kap Verden ensimmäinen presidentti vuosina 1975–1991.
Pereira kävi lyseon Kap Verdellä ja valmistui sen jälkeen radiosähköttäjäksi. Hän työskenteli lennätinkonttorin päällikkönä Bissaussa ja osallistui vuonna 1956 Guinean ja Kap Verden afrikkalaisen itsenäisyyspuolueen PAIGC:n perustamiseen. Vuonna 1960 Pereira siirtyi Guinean Conakryyn, jossa hän toimi PAIGC:n varapuheenjohtajana ja yhtenä Guinea-Bissaun itsenäisyystaistelun johtajista. Amílcar Cabralin murhan jälkeen vuonna 1973 Pereira valittiin PAIGC:n pääsihteeriksi. Vuonna 1975 hänestä tuli myös Kap Verden ensimmäinen presidentti. Vuodesta 1981 lähtien Pereira toimi PAIGC:sta eronneen Kap Verden afrikkalaisen itsenäisyyspuolueen PAICV:n pääsihteerinä.
Pereiran ansiona pidetään Kap Verden veretöntä siirtymistä PAICV:n yksinvallasta demokraattiseen monipuoluejärjestelmään. Vuonna 1991 hänen tilalleen presidentiksi valittiin António Monteiro. Vaalitappion jälkeen Pereira omaksui vanhemman valtiomiehen roolin ja kirjoitti muistelmiaan Kap Verden poliittisesta historiasta.
Janette

Janette on naisen etunimi. Janeten nimipäivä on 15. marraskuuta vuodesta 1995. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi oli Suomessa annettu noin 2940 naiselle 
Ulkomailla vastaava nimi on myös Janet.
Mikk Murdvee

Mikk Murdvee (s. 20. maaliskuuta 1980 Tallinna) on Helsingissä asuva kapellimestari ja viulisti.
Murdvee opiskeli Tallinna Muusikakeskkoolissa (TMKK) vuosina 1986–1988 viulunsoittoa äitinsä Niina Murdveen ja Harald Aasan luokalla. 1998–1999 hän opiskeli Viron musiikkiakatemiassa. Vuodesta 1999 hän on asunut Helsingissä ja opiskellut Sibelius-Akatemiassa viulunsoittoa Mari Tampere-Bezrodnyin luokalla (viuludiplomi v. 2005), orkesterinjohtoa kapellimestariluokalla (kapellimestaridiplomi v. 2007) sekä kuoronjohtoa Matti Hyökin luokalla.
Kapellimestariluokalla hänen opettajinaan ovat toimineet muiden muassa Leif Segerstam, Jorma Panula, Atso Almila, Hannu Lintu ja Markus Lehtinen.
Hän on johtanut useita orkestereita Suomessa ja Virossa, mainittakoon Viron Valtion Sinfoniaorkesteri, Sibelius-Akatemian Sinfoniaorkesteri, Oulu Sinfonia, Pori Sinfonietta, Seinäjoen kaupunginorkesteri, Vaasan kaupunginorkesteri, Sinfonietta SOI, Heinola Sinfonietta, Tallinnan Kamariorkesteri, Uusinta kamariyhtye, Zagros ym. Hän on vieraillut myös Lontoossa johtamassa SouthBank Sinfoniaa.
Oopperaa ja balettia hän on johtanut Estonia-teatterissa, Porin Oopperassa, Keravan Oopperassa sekä toiminut Tampere Oopperassa Eri Klasin, Andris Nelsonsin ja Giancarlo Andrettan assistenttina.
Kesäkuussa 2010 hän johti Ilkka Kuusiston uutuusoopperan "Taipaleenjoki" kantaesityksen Ilmajoen Musiikkijuhlilla.
Viulistina hän on aktiivinen kamarimuusikko (soittaa mm. Elokuu Ensemblessa) ja solisti, hän on toiminut usean orkesterin (Seinäjoen kaupunginorkesteri, Lappeenrannan kaupunginorkesteri, Sibelius-Akatemian Sinfoniaorkesteri, Erasmus Chamber Orchestra) konserttimestarina. Murdvee on menestynyt useissa viulu- ja kamarimusiikkikilpailussa. Hän on tilannut ja kantaesittänyt useita teoksia suomalaisilta ja virolaisilta säveltäjiltä.
Syksystä 2007 hän toimii Ylioppilaskunnan Soittajien kapellimestarina.
Murdvee oli vuodesta 2005 vuoteen 2015 naimisissa pianisti Anna-Mari Peltosen kanssa.
Jenna

Jenna on naisen etunimi. Jenna-nimi on muunnelma Johanna-nimestä, joka taas on Johanneksen sisarnimi. Suomessa nimi Jenna yleistyi 1980- ja 1990-luvuilla, ja heinäkuuhun 2025 mennessä nimi Jenna on annettu noin 11 800 henkilölle. 
Jennan nimipäivä on 21. heinäkuuta. Nimi on ollut suomenkielisessä kalenterissa vuodesta 1995, ja vuodesta 2015 lähtien se on samalla päivällä myös suomen­ruotsalaisessa kalenterissa.
Laurie Baker

Laurence Wilfred "Laurie" Baker (2. maaliskuuta 1917 Birmingham, Englanti – 1. huhtikuuta 2007 Thiruvananthapuram, Intia) oli palkittu englantilainen arkkitehti, joka sai mainetta pyrkiessään edistämään edullisten asuntojen rakentamista. Hän muutti Intiaan 1945 osaksi lähetyssaarnaajana ja asui ja työskenteli siitä pitäen Intiassa yli 50 vuotta. Hän sai Intian kansalaisuuden 1989 ja asui Thiruvananthapuramissa (Trivandrum), Keralassa. Vuonna 1990 Intian valtio myönsi hänelle Intian neljänneksi korkeimman siviilipalkinnon Padma Shrin hänen ansiokkaista palveluksistaan arkkitehtuurin alalla. Baker kuoli 1. huhtikuuta 2007 kotonaan Thiruvananthapuramissa 90-vuotiaana.
Joanna

Joanna on naisen etunimi. Nimi on alkujaan englantilainen muunnos Johannasta, mutta on nykyisin käytössä Suomessakin.
Suomessa Joannan nimipäivä on 21. heinäkuuta kuten Johannankin. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi on annettu 3778 naiselle ja alle kymmenelle miehelle.
Nimi Joanna esiintyy myös Suomeen hankitun perinnepurjealuksen nimessä Joanna Saturna.
Shannon Leto

Shannon Christopher Leto (s. 9. maaliskuuta 1970 Bossier City, Louisiana) on yhdysvaltalaisen vaihtoehtorock-yhtyeen 30 Seconds to Marsin rumpali sekä näyttelijä. Hän on myös yhtyeen laulaja Jared Leton vanhempi veli. 
Shannon aloitti rumpujen soittamisen kahdeksanvuotiaana ja on itseoppinut rumpali, mutta osaa soittaa myös pianoa ja kitaraa. Esikuvikseen rumpujen soitossa hän mainitsee muun muassa Led Zeppelinin John "Bonzo" Bonhamin, The Policen Stewart Copelandin ja The Whon Keith Moonin.
Shannon on näytellyt pikkurooleja "Niin sanottu elämäni" -sarjassa, sekä elokuvassa "Prefontaine – kiitävät sekunnit".
Esko Salervo

Esko Salervo (s. 1. kesäkuuta 1955 Helsinki) on suomalainen elokuva- ja televisiokäsikirjoittaja, dramaturgi, näytelmäkirjailija ja biologi. 
Henkilöhistoria.
Salervo on filosofian kandidaatti ja teatteritaiteen lisensiaatti, joka on työskennellyt muun muassa Kemin kaupunginteatterin johtaja-dramaturgina 1988–1990, Ryhmäteatterissa sekä Oulun kaupunginteatterissa ja Turun kaupunginteatterissa. Hän oli Suomen Näytelmäkirjailijaliiton puheenjohtaja 1996–1998. Hän on työskennellyt myös Yleisradion Radioteatterissa. 
Kirjallinen tuotanto.
Salervon ensimmäisiin näytelmäkäsikirjoituksiin kuuluvat "Kylmät jäähyväiset" (1981) Juha-Pekka Hotisen kanssa sekä "Hämärän rajamailla" (1984). Hän on käsikirjoittanut muun muassa Kari Paljakan ("Sadetanssi", "Enkelipeli") ja Åke Lindmanin ("Harjunpää ja kiusantekijät", "Tali-Ihantala 1944") ohjaamia elokuvia. Hän oli myös yksi "Kotikatu"-televisiosarjan alkuperäisistä käsikirjoittajista.