tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rockefeller

Rockefeller on yhdysvaltalainen suku, jonka juuret ovat John D. Rockefellerin (1839–1937) ja hänen veljensä William Rockefellerin (1841–1922) tekemässä, omaisuuksia tuottaneessa öljybisneksessä 1800-luvun lopussa Standard Oil -yhtiöllä. Suku on yksi Yhdysvaltain rikkaimmista: talouslehti Forbes arvioi vuonna 2016 suvun varallisuudeksi noin 11 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Nelson A. Rockefeller nousi Yhdysvaltain varapresidentiksi asti.
Suku on perustanut muun muassa Rockefeller Centerin New Yorkiin ja Rockefeller-säätiön auttamaan sairaita. Lisäksi suku on perustanut Rockefeller-yliopiston New Yorkin Manhattanille ja Chicagon yliopiston. 
Sijoittaminen.
Suvun sijoitusyhtiöitä on muun muassa Venrock.
KOI8-R

KOI8-R (, код обмена информацией, 8 битов, "informaationvaihtokoodi, 8-bittinen") on 8-bittinen merkistö, joka on suunniteltu venäjän kieltä varten. Se kattaa myös bulgarian kielen. Ukrainaa varten on oma KOI8-U, jossa on lisäksi ukrainan kielen vaatimat kirjaimet. KOI8-R oli julkaisematon "de facto" standardi, mutta perustui standardeihin GOST 19768-74 (eli vanha koi8), ISO 6937/8 (ei rekisteröity) ja sen muunnelmat INIS-cyrillic ja ISO 5427. Venäläiset Unix-käyttäjät julkaisivat sen vuonna 1993 internet-standardina .
KOI8-R on edelleen paljon käytetympi kuin ISO 8859-5, joka ei ikinä levinnyt laajaan käyttöön. Toinen yleinen koodaus kyrillisillä kirjaimilla kirjoitettavia kieliä varten on Windows-1251. Molemmat korvautuvat ehkä tulevaisuudessa Unicodella.
KOI8-R:ssä kirjainten järjestys on niitä lähinnä vastaavien latinalaisten kirjainten mukaan, eikä aakkosjärjestyksessä. Tällä saavutetaan se, että jos ylin bitti häviää, teksti säilyy lähes ymmärrettävänä. Esimerkiksi merkkijonosta "Русский Текст" tulee "rUSSKIJ tEKST".
Amerikan löytäminen

Amerikan löytämisellä tarkoitetaan vanhasta maailmasta tehtyjä löytöretkiä Amerikkaan. Pysyvät yhteydet Amerikan ja muun maailman välille syntyivät vasta genovalaisen Kristoffer Kolumbuksen ensimmäisen löytöretken seurauksena vuonna 1492. Sitä ennen Amerikassa olivat käyneet todistettavasti viikingit 1000-luvun alussa. Muut löytöteoriat ovat spekulatiivisia.
Historia.
Kaikkein ensimmäiset ihmiset Amerikassa olivat intiaanit, joiden esi-isät saapuivat lännestä Beringin maasiltaa pitkin viimeistään noin 14 000 vuotta sitten. Sen jälkeen he ja vanhan maailman ihmiset kuitenkin kadottivat yhteyden toisiinsa pitkäksi aikaa.
Viikinki Leif Erikinpoika kävi Amerikan koillisrannikolla todistetusti 1000-luvun vaihteessa, sillä Newfoundlandista on löydetty pienen viikinkiasutuksen jäänteitä. Viikinkien rakentama asutus L’Anse aux Meadowsissa on ajoitettu radiohiiltä hyödyntävän ajoitustekniikan avulla vuodelle 1021.
Amerikan olemassaolosta ei kuitenkaan tiedetty muualla edelleenkään mitään, ennen kuin Espanjasta lähtenyt Kristoffer Kolumbus purjehti Karibian saarille vuonna 1492. Ensimmäinen eurooppalainen Amerikan mantereella viikinkien jälkeen oli John Cabot vuonna 1496. Amerigo Vespucci oli vuonna 1501 ensimmäinen löytöretkeilijä, joka tiesi käyneensä uudella mantereella eikä Aasiassa. Amerikka onkin saanut nimensä Amerigo Vespuccin mukaan.
Pohjois-Amerikassa on tehty huomattavan paljon arkeologista tutkimusta, mutta mitään esineitä tai muita jälkiä Kolumbusta edeltävän ajan käynneistä ei viikinkiasutusta lukuun ottamatta ole löydetty. Vierasesineet olisi kuitenkin melko helppo erottaa intiaanien tekemistä. Niitä ei myöskään olisi syytä salailla, sillä ne toisivat löytäjilleen paljon mainetta. Arkeologien mukaan on silti mahdollista, että Amerikassa on voitu käydä niin pienellä joukolla ja lyhyen aikaa, ettei jälkiä olisi jäänyt.
Sellaisia väitettyjä Amerikan löytäjiä, joiden käynnistä ei ole todisteita:
Malampa

Malampa on Vanuatun maakunta. Se sijaitsee saariryhmän keskiosassa Port Vilan pohjoispuolella. Malampan hallinnollisena keskuksena toimii Lakatoro. Maakunnan pinta-ala on 2 779 neliökilometriä ja vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan siellä asui 40 928 asukasta.
Maakunnan suurimmat saaret ovat Malekula, Ambrym ja Paama, joiden alkukirjaimista maakunta on saanut nimensä. Näiden saarten lisäksi maakuntaan kuuluu useita pienempiä saaria.
KOI8-U

KOI8-U on 8-bittinen merkistö, joka on suunniteltu ukrainan kieltä varten. Se on kehitetty KOI8-R:stä, josta on korvattu kahdeksan graafista merkkiä ukrainan kirjaimilla Ґ, Є, І, Ї ja niiden pienillä vastineilla. KOI8-U julkaistiin Internet-standardina vuonna 1998.
Guayanan avaruuskeskus

Guayanan avaruuskeskus (, "CSG") sijaitsee Ranskan Guayanassa. Guayanan avaruuskeskus on ESAn kantorakettien laukaisupaikka. Keskus sijaitsee Kouroun kaupungin lähellä noin 500 kilometriä päiväntasaajalta pohjoiseen, leveysasteella 5° 3′. Sen sijainnin vuoksi sieltä laukaistut raketit pystyvät hyödyntämään maapallon pyörimisliikettä, joka lisää raketin nopeutta 460 km/h, ja satelliitit saadaan ohjattua vähäisillä kurssimuutoksilla geostationaariselle kiertoradalle.
Avaruuskeskuksen rooli Ranska Guayanan taloudelle on merkittävä. Vuonna 2020 avaruuskeskus työllisti 4620 henkilöä, eli 9,3 % kaikesta departementin palkkatyössä olevasta työvoimasta.
Avaruuskeskuksesta laukaistaan Arianespace-yhtiön myymillä Ariane-kantoraketeilla ESA:n avaruusalusten lisäksi muiden maiden kaupallisia tietoliikennesatelliitteja.
Historia.
Guayanan avaruuskeskus valittiin Ranskan kantorakettien laukaisupaikaksi vuonna 1964. Ranskan avaruusjärjestö, (CNES, "Centre National d’Etudes Spatiales") rakensi sinne avaruuskeskuksen jonka rakentaminen aloitettiin vuonna 1965. CNES laukaisi 1960-luvulla sieltä ranskalaisia kantoraketteja, jotka kuljettivat avaruuteen pieniä CNES:n tiedesatelliitteja. Vuonna 1966 European Launcher Development Organisation (ELDO) aloitti siellä toiminnan. Vuonna 1971 ELDO teki sieltä Europa II -kantoraketin laukaisun, joka kuitenkin räjähti kaksi ja puoli minuuttia laukaisun jälkeen.
ESA perustettiin vuonna 1975, jolloin Ranska tarjosi Guayanan avaruuskeskusta sen käyttöön. ESA maksaa avaruuskeskuksen vuotuisista käyttökuluista kaksi kolmannesta ja CNES loput.
Vuonna 2011 aloitettiin Sojuz-2-laukaisut uudelta nykyaikaiselta alustalta. Vuonna 2012 alkoivat Vega-rakettien laukaisut.
Kennedy (suku)

Kennedy-suku (joskus myös ”Kennedyn klaani”) on yksi Yhdysvaltojen merkittävimmistä suvuista. Klaanin katsotaan lähteneen Joseph P. Kennedystä ja hänen vaimostaan Rose Kennedystä. Sukuun on kuulunut useita merkittäviä poliitikkoja, joista huomattavin on ollut presidentti John F. Kennedy. 
Useita suvun jäseniä on murhattu tai saanut surmansa onnettomuuksissa, mikä on antanut joillekuille aihetta puhua ”Kennedyn kirouksesta”.
Kolmas ja neljäs sukupolvi.
Jean Ann Kennedy ja Stephen Edward Smith saivat neljä lasta:
Edward Moore Kennedy ja Virginia Joan Bennet saivat kolme lasta:
Länsimäki

Länsimäki () on kaupunginosa Vantaan kaakkoisosassa Hakunilan suuralueella. Se rajoittuu pohjoisessa Porvoonväylään, lännessä Rajakylään, idässä Länsisalmeen ja etelässä Helsingin Mellunmäkeen. Länsimäen pinta-ala on 3,1 neliökilometriä ja sen asukasluku on noin 5 600. Kaupungin tarkoituksena on edistää alueen täydennysrakentamista, ja vuosien 2020–2030 välillä kaupunginosan ennustetaan saavan 1 400 uutta asukasta.
Länsimäessä on pääosin kerrostaloja ja paljon vuokra-asuntoja. Kerrostalot ovat kuitenkin pääasiassa matalahkoja ja alue melko väljästi rakennettua. Yhden hengen talouksia Länsimäessä on Hakunilan suuralueella eniten ja keskitulot kaikkein pienimmät. Vuonna 2017 kaupunginosassa oli noin 360 työpaikkaa. Työttömyysaste on yksi Vantaan korkeimmista. Vuoden 2021 lopussa 48 prosenttia alueen asukkaista puhui äidinkielenään muuta kuin suomea, ruotsia tai saamea, mikä oli Vantaan kaupunginosista suurin osuus.
Kaupunkikuva.
Länsimäki jakautuu lähes täysin rakentamattomaan itäosaan, jossa on metsää ja peltoa, sekä länsiosaan, joka on tiivistä metroasemaan tukeutuvaa lähiöaluetta. 
Peltoalueet sijaitsevat laajassa murroslaaksossa, jonka länsipuolella sijaitsevan melko korkean kallioselänteen takana on tasaista hiekkakenttää. Murroslaakson edustalla sijaitsee Westerkullan kartano, joka on muodostunut 1600-luvulla ja jonka rakennushistoriallisesti arvokas päärakennus on peräisin vuodelta 1827. Vuonna 1915 päärakennus ja vuonna 1875 rakennettu lisärakennus yhdistettiin toisiinsa galleriahuoneen avulla.
Toinen kulttuurihistoriallisesti arvokas kohde Länsimäessä ovat Myllymäen varustukset, jotka ovat osa Helsingin ympärille vuosina 1915–1917 rakennettua hajautettua linnoitusjärjestelmää. Nämä kallioon louhitut juoksuhaudat sijaitsevat puistoalueella. Linnoituslaitteet ovat muinaismuistolain suojelemia.
Palvelut.
Länsimäessä on yhtenäiskoulu ja useita päiväkoteja, kirjasto sekä Länsimäen sosiaali- ja terveysasema. Pienessä ostoskeskuksessa on muun muassa kauppa ja posti. Alueella on useita ravintoloita.
Liikenneyhteydet.
Metro on monen länsimäkeläisen pääasiallisin kulkuväline. Metroasemalta kulkevat Länsimäkeen bussilinjat 570, 572/K ja 587. Näistä 570 liikennöi tiheimmin: arkisin ja lauantaisin 10 minuutin ja sunnuntaisin 15 minuutin välein.
Vantaan pikaraitiotie on suunniteltu uusi yhteys, joka kulkisi Länsimäen halki likipitäen nykyisen runkolinjan 570 reittiä.
Moikipää

Moikipää () on kalastajakylä ja taajama Korsnäsin kunnan pohjoisosassa Pohjanmaan maakunnassa. Se mainitaan ensi kerran "Moikepä"-nimisenä vuonna 1491. Asukkaita on noin 550 ja osa heistä saa elantonsa kalastuksesta. Moikipäällä on myös turkistarhausta. Kylässä on pankki, huoltoasema ja ruotsinkielinen koulu. Kylän edustalla olevassa saaristossa (Molpehällorna) oli Ilmatieteen laitoksen sääasema vuosina 1973–1992. Kylässä pidetään myös Söu Rock -festarit.
Vuonna 2006 Moikipää valittiin Pohjanmaan vuoden kyläksi.
Moikipään nimestä.
Kylän nimi perustuu niemen nimeen. Nimen jälkiosa "pää" on merkitykseltään 'kärki, niemi'. Alkuosan merkitys on epävarmempi. Olav Ahlbäck on johtanut sen suomen kielen verbistä "moikua", joka tarkoittaa 'pitää (varsinkin suuren kellon) kumeaa ääntä' tai sanasta "moike", 'moikuva ääni'. Myös henkilönnimiä, kuten "Moikko" tai "Moikka", on pidetty mahdollisina selityksinä.
Angelinputous

Angelinputous () on maailman korkein vesiputous. Se sijaitsee Canaiman kansallispuistossa Venezuelan Bolívarin osavaltiossa. Putouksen korkeus on 979 metriä. Paikallisten Pemón-intiaanien putoukselle antama nimi on Kerepakupai-merú, jonka merkitys on ’syvimmän kohdan vesiputous’. Angelin putoukset on yksi Venezuelan tärkeimpiä turistinähtävyyksiä.
Putous on nimetty yhdysvaltalaisen lentäjän Jimmie Angelin mukaan, joka virallisesti löysi putoukset 16. marraskuuta 1933. Putoukset ensimmäisenä löysi kuitenkin Ernesto de Santa Cruz, joka näki ne 1900-luvun alussa. Putouksien virallinen korkeus mitattiin National Geographic Societyn tutkimusmatkalla vuonna 1949.
Elämän Sana Suomi

Elämän Sana Suomi () on tunnustuskuntiin sitoutumaton kristillinen herätysliike Elämän Sanalla on paikallisseurakunnat Turussa, Jämsässä ja Hämeenlinnassa.
Liikkeen juuret ovat ruotsalaisessa Livets Ord -seurakunnassa, joka edustaa karismaattista uskonliikettä. Suomessa Elämän Sana -seurakunnat ovat kuitenkin ottaneet etäisyyttä menestysteologian voimakkaimpiin korostuksiin.
Historia.
Liikkeen perustaminen Ruotsissa.
Seurakunnan juuret ovat toisen maailmansodan jälkeisessä helluntaiherätyksessä sekä tähän pohjautuvissa parantamisliikkeissä. Ruotsin evankelis-luterilaisen kirkon pastori Ulf Ekman kävi raamattukoulun Yhdysvalloissa ja perusti Livets Ord -seurakunnan Uppsalaan vuonna 1983.
Ekman oli liikkeen johtaja vuoteen 2000 asti. Livets Ordilla on Euroopan suurin raamattukoulu Uppsalassa.
Toiminnan saapuminen Suomeen.
Uskon sana -liike sai syntynsä vuonna 1979, kun ryhmä uskovia kutsui Word of Faith -liikkeeseen kuuluvan yhdysvaltalaisen pastorin Jim Kasemanin puhumaan Suomeen. Tapahtuman pohjalta Uskon sana -liike rekisteröityi Suomessa syksyllä 1981. Tapahtumaketju nähdään perustana myös muiden Uskon Sana -yhteisöjen syntymiselle sekä Elämän Sana ry:n perustamiselle. Suomalaiset Uskon Sana -liikkeen henkilöt tulivat Suomen Vapaakirkon piiristä. Vuonna 1984 Uskon Sana ry:llä oli toimintaa Helsingissä, Jyväskylässä, Kuopiossa ja Riihimäellä.
Liike rekisteröitiin vuonna 1986. Turun Elämän Sana -seurakunta perustettiin vuonna 1990. Seurakunta on itsenäinen, mutta yhdensuuntainen Uppsalan Livets Ord -seurakunnan kanssa. Elämän Sana rekisteröityi uskonnolliseksi yhdyskunnaksi vuonna 2018.
Toiminta.
Elämän Sana -seurakunta korostaa juutalaiskansan merkitystä pelastushistoriassa, ja tekee lähetystyötä Israelissa. Se järjestää parantumiskokouksia ja tekee myös ohjelmatuotantoa TV7:lle ja Radio Dei:lle. Elämän Sana on osa ns. uskonliikettä, jonka taustalla vaikuttaa yhdysvaltalaisperäinen menestysteologia. 2000-luvulla Elämän Sana -liike on kuitenkin pitänyt matalaa profiilia menestysteologisista kytköksistään ja pyrkinyt luomaan yhteiskristillistä imagoa.
Elämän Sana pyrkii auttamaan ihmisiä uskomaan Raamatun kertomuksia. Usko, rukous ja vastaukset rukouksiin ovat myös liikkeen teemoja. 
Elämän Sanalla on raamattukouluja myös Venäjällä, Ukrainassa, Armeniassa, Azerbaidžanissa, Tadžikistanissa, Afganistanissa, Israelissa ja Intiassa. Liikkeen tunnetuin edustaja on ruotsalainen laulaja Carola Häggkvist.
Turku.
Turun Elämän Sana on perustettu vuonna 1990 ja seurakunnan pastorina toimii Sami Hartikainen. Seurakunta tekee yhteistyötä Operaatio Ruokakassi ry:n kanssa, jakaen viikoittain ruokakasseja vähävaraisille. Alkuvuodesta 2019 Turussa on käynnistetty uudestaan "Nuoret tulessa" -toimintaa. Seurakunnan raamattukoulu aloitti toimintansa uudestaan syksyllä 2019.
MG-34

MG-34 ( eli konekivääri mallia 1934) on saksalainen toisen maailmansodan aikainen konekivääri. MG-34 tunnetaan maailman ensimmäisenä yleiskonekiväärinä, joka soveltui niin ilmatorjuntaan, jalkaväen tulitukiaseeksi kuin ajoneuvojen aseistukseksi. 
MG-34 suunniteltiin 1930-luvun alussa Rheinmetall-yhtiön insinööri Louis Stangen johdolla, ja se suunniteltiin alusta saakka vastaamaan Saksan armeijan tarpeita yleiskonekiväärinä. Ase hyväksyttiin käyttöön vuonna 1934 ja sen sarjatuotanto aloitettiin 1935. MG-34 toimi Wehrmachtin päätoimisena tulitukiaseena toisessa maailmansodassa aina vuoteen 1942, jolloin se vähitellen korvattiin nopeampaan sarjatuleen kykenevällä ja luotettavammalla MG-42:lla. Lisäksi MG-34:n valmistaminen oli kallista suhteessa MG-42:een ja sen tarkasti sovitetut osat kestivät taistelukenttien olosuhteita paljon MG-42:ta huonommin. MG-34 toimi kuitenkin sodan loppuun asti ajoneuvojen konekivääriaseistuksena. 
MG-34 sai sodan aikana useita rooleja. Jalkaväen tulitukiaseena sitä käytettiin haaratuella, joka mahdollisti nopean liikkumisen. Haaratuki voidaan kiinnittää joko piipun vaipan etuosaan tai piipun vaipan juureen, rungon eteen. Tarvittaessa nopeaa liikuteltavuutta käytettiin usein "Gurttrommelia", pientä rumpulipasta, joka sisälsi yhden 50 patruunan vyön, jolloin vältettiin vyön sotkeutuminen ja aseen jumittuminen. Tuliasemassa MG-34 voitiin kiinnittää kiikaritähtäimellä varustettuun "Lafette 34" -kolmijalkaan. Ilmatorjunta-aseena palvellessaan se voitiin kiinnittää tarkoitukseen suunniteltuun kolmijalkaan ja varustaa erityisellä ilmatorjuntatähtäimellä. 
MG-34:ssä on piipun pikavaihto-ominaisuus, ja ohjeiden mukaisesti vaihdetun piipun elinikä on 5 000–6 000 laukausta.
Paavo Riekkinen

Paavo Johannes Riekkinen (s. 14. kesäkuuta 1936) on suomalainen aivotutkija ja Kuopion yliopiston neurologian ja neurotieteiden laitoksen emeritusprofessori.
Hänet tunnetaan kansainvälisesti erityisesti Alzheimerin tautia koskevista tutkimuksistaan. Hänellä ja vaimollaan on poika Paavo Riekkinen, joka myös toimi Kuopion yliopiston aivotutkijana. 
Rikostuomiot.
Riekkinen tuomittiin joulukuussa 1999 kahden vuoden vankeusrangaistukseen yliopiston tutkimusrahojen kavaltamisesta. Tuomio koostui törkeästä kavalluksesta, veropetoksesta ja törkeästä petoksesta). Vuonna 2008 hänet tuomittiin edellisvuoden joulukuussa vaimoonsa kohdistuneista pahoinpitelyistä neljän kuukauden ehdolliseen vankeuteen ja 30 päiväsakkoon. Riekkinen oli pahoinpidellyt puolisoaan aiheuttaen hengenvaarallisia vammoja. Riekkinen oli kuristanut, vahingoittanut teräaseella, lyönyt vasaralla sekä retuutanut puolisoaan hiuksista. Pahoinpitelyt tulivat ilmi vasta viikkojen päästä, kun puoliso kaatui ulkoillessaan ja lääkärikäynnin yhteydessä pahoinpitelyjäljet tulivat ilmi.
Urpo Rinne

Urpo Kalervo Rinne (21. elokuuta 1935 Parkano – 25. helmikuuta 2024 Ikaalinen) oli suomalainen neurologi. Hän toimi Turun yliopiston neurologian professorina vuosina 1969–2000.
Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Ikaalisten yhteiskoulusta vuonna 1954 Rinne alkoi opiskella lääketiedettä ja väitteli tohtoriksi vuonna 1960. Vuonna 1969 hänet nimitettiin Turun yliopiston neurologian professoriksi ja yliopistollisen keskussairaalan neurologisen osaston johtajaksi. Eläkkeelle hän jäi vuonna 2000. Vuonna 1987 Rinne sai ruotsalainen Per Algot Månberg -palkinnon Parkinsonin tautia käsittelevästä tutkimustyöstään, ja samana vuonna hänestä tuli myös Suomen Parkinson -liiton puheenjohtaja.
Rinne kavalsi Parkinsonin tautiin sairastuneiden potilaiden sairauden tutkimukseen ja hoitoon myönnettyjä tutkimusvaroja ja siirsi niitä sveitsiläisille pankkitileilleen noin 60 miljoonaa markkaa ja suomalaisille pankkitileilleen noin 10 miljoonaa markkaa. Rinteen kavallus paljastui, kun Kuopion yliopiston patologian professori Kari Syrjänen sai yliopistolta vakavan varoituksen tekijänoikeuksien loukkaamisesta ja jäi kiinni veronkierrosta. Kun Syrjänen erotettiin professorin virasta, hän ilmiantoi professorikolleegansa Paavo Riekkisen tutkimusrahojen kavalluksesta. Riekkisen jutun tutkimusten yhteydessä alettiin tutkia myös Paavo Riekkisen samannimisen pojan toimia, ja hänen kauttaan paljastuivat Urpo Rinteen kavallukset.
Turun käräjäoikeus tuomitsi Rinteen 21. joulukuuta 2001 neljän vuoden vankeusrangaistukseen tutkimusrahojen kavaltamisesta. Rinne syyllistyi oikeuden mukaan 16 törkeään petokseen, erittäin raskauttavien asianhaarojen vallitessa hyötymistarkoituksessa tehtyihin virkarikoksiin, törkeään virka-aseman väärinkäyttöön sekä törkeään veropetokseen. Sekä Rinne että syyttäjä tyytyivät tuomioon eikä asiaa käsitelty Turun hovioikeudessa. Vuotta myöhemmin Rinteen pojat neurologian professori Juha Rinne (TYKS) ja neurologian ylilääkäri Jaakko Rinne (KYS) tuomittiin tuhansien eurojen sakkoihin perintö- ja lahjaveropetoksista. Maksettavaa kertyi Juha Rinteelle 5 810 euroa ja Jaakko Rinteelle 1 470 euroa.
Rinne vältti syytteet Parkinson-potilaiden väärästä hoidosta, koska syyteoikeus ehti osassa tapauksista vanhentua ja muille tapauksille ei löydetty näyttöä törkeästä virka-aseman väärinkäyttämisestä. Terveydenhuollon oikeusturvakeskus totesi, että Rinne oli toiminut epäasianmukaisesti ja epäeettisesti, mutta hoitovirheitä ei löydetty. Parkinsonin taudin luonne tekee vaikeaksi näytön saamisen vammantuottamisesta, koska tauti etenee joka tapauksessa ja hoidolla voidaan vain helpottaa oireita.
Castrén

Castrén (myös Castrenius) on suomalainen suku, jonka jäsenet ovat vaikuttaneet tieteessä ja politiikassa. Ensimmäisenä suvussa Castrenius-nimeä käytti Pälkäneen kirkkoherra Olaus ("Olof") "Castrenius" (1666 – 1737). Hänen isänsä oli ollut ratsutilallinen Sääksmäen Linnaisissa, joten nimi Castrenius lienee tullut latinan 'linnaa' tarkoittavasta sanasta "castrum". Suvun kaikki nykyiset haarat polveutuvat hänen vanhimmasta pojastaan, Kajaanin pormestari ja kruununvouti Matthias Castreenista. Suku asettui isonvihan jälkeen Pohjois-Pohjanmaalle, missä se tunnettiin pitkään virkamies- ja pappissukuna. 1900-luvun alussa suvusta tuli poikkeuksellisen paljon nuorsuomalaisia poliitikkoja.
Castrénien sukupuu.
Dan Simmons

Dan Simmons (s. 4. huhtikuuta 1948 Peoria, Illinois) on yhdysvaltalainen kauhu-, fantasia- ja tieteiskirjailija, jonka tunnetuin teos on Hugo-palkinnon ja Tähtivaeltajan voittanut "Hyperion" (1989) ja sen seuraaja "Hyperionin tuho". Samaan sarjaan kuuluvat myös teokset "Endymion" ja "Endymionin nousu". Simmons sekoittaa scifiä, fantasiaa ja kauhua jopa samassa teoksessa.
Simmons suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon englannin kielestä Wabash Collegessa 1970 ja seuraavana vuonna Master in Education -tutkinnon Washingtonin yliopistossa Missourin osavaltion St. Louisissa.
Kirjailijan ura.
Jo lapsena Simmons halusi kirjailijaksi. Kymmenvuotiaana hän kirjoitti ensimmäisen tieteisnovellinsa ja sitä seurasi myöhemmin jatko-osa "Ihmemaa Ozille". Simmons kuitenkin valmistui opettajaksi ja toimi ammatissa päätoimisena melkein 20 vuotta, kirjoittaen harrastuksekseen ennen kuin kirjailijan ura urkeni .
1981 Simmons oli jo valmis hylkäämään ammattikirjailijan haaveensa kun hän tapasi Denverissä pidetyssä kirjoittajaseminaarissa arvostetun tieteiskirjailijan Harlan Ellisonin. Tämän rohkaisusta Simmons lähetti novellinsa "The River Styx Runs Upstream" kirjoitusilpailuun. Novelli voitti ja julkaistiin seuraavana vuonna "The Twilight Zone Magazine"-lehdessä 
Ensimmäinen romaani.
Simmons oli jo lyhyessä ajassa saavuttanut mainetta novelleillaan kun hänelle sattui vahinko. Novelli jonka hän aloitti kesällä 1982 ei pysynyt kirjailijan hallinnassa vaan siitä kasvoi kirjailijan kesälomalla kirja. Se julkaistiin kuitenkin vasta kolme vuotta myöhemmin 1985 nimellä "Kalin laulu". Seuraavana vuonna romaani voitti parhaan romaanin World Fantasy -palkinnon Like julkaisi kirjan suomeksi vuonna 2001 .
Yhdysvaltain federalistinen puolue

Yhdysvaltain federalistinen puolue () oli Yhdysvalloissa 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa toiminut puolue. Puolue kannatti vahvaa keskushallintoa.
Federalistinen puolue hallitsi Yhdysvaltain politiikkaa vuosien 1789 ja 1801 välillä, ja esimerkiksi presidentti John Adams kuului puolueeseen. 1800-luvun alussa puolue kuitenkin menetti valta-asemansa ja se oli vuoteen 1817 mennessä käytännössä hävinnyt Yhdysvaltain puoluekentältä.
Whig-puolue (Yhdysvallat)

Yhdysvaltain Whig-puolue toimi vuosina 1834–1856. Se jatkoi federalistisen puolueen perinnettä. Whig-puolueen perustajat vastustivat presidentti Andrew Jacksonin politiikkaa, jota he pitivät liian itsevaltaisena, ja he antoivat presidentille pilkkanimen ”Kuningas Andrew”. Kaikkein yhtenäisimmin whigit äänestivät kongressissa intiaanipolitiikkaa koskevissa kysymyksissä. He vastustivat Jacksonin ja tämän seuraajan Martin Van Burenin linjaa, johon kuuluivat muun muassa pakkosiirrot. Whig-puolueen politiikkaan kuului myös korkeiden tullien, korkeimman oikeuden auktoriteetin, kansallisen pankkijärjestelmän ja liittovaltion rahoittamien kehityshankkeiden puolustaminen. 
Meksikoa vastaan käydyn sodan aikana Whig-puolue arvosteli presidentti James K. Polkia valtuuksiensa ylittämisestä, kun eteläiseen Teksasiin ja Meksikoon oli lähetetty sotilaita provosoimaan Meksikoa. 
Orjuuskysymys ja erityisesti vuoden 1850 kompromissi aiheuttivat puolueen hajaantumisen. Pohjoisvaltioissa sen kannattajat perustivat nykyisinkin toimivan republikaanisen puolueen. Myös Know Nothing -puolue sai kannattajia entisistä whigeistä, ja sisällissodan jälkeen heitä liittyi Etelävaltioiden demokraatteihin. Konservatiivisia whigejä oli liittynyt demokraatteihin jo ennen sotaa.
Yhdysvaltain nykyisessä poliittisessa keskustelussa viitataan joskus whigeihin esimerkkinä puolueesta, joka menetti kannattajansa ja olemassaolon syynsä. Tällöin pohditaan yleensä sitä, voisiko vastaavaa tapahtua nykyaikana. Kyseistä rinnastusta käytti jo filosofi Nicholas Butler 1930-luvulla.
ISO 8859-4

ISO 8859-4 on ISO 8859 -standardiin kuuluva kahdeksanbittinen merkistö. Se tunnetaan myös nimellä Latin-4 tai pohjoiseurooppalainen.
Se suunniteltiin alun perin grönlannin, latvian, liettuan, saamen ja viron kirjoittamiseen. ISO 8859-10 ja Unicode ovat lähes korvanneet sen.
ISO 8859-5

ISO 8859-5 on ISO 8859 -standardiin kuuluva kahdeksanbittinen merkistö. Se suunniteltiin tukemaan kyrillisillä kirjaimilla kirjoitettuja kieliä, kuten bulgariaa, valkovenäjää, venäjää ja ukrainaa. Siitä puuttuu kuitenkin ukrainan Ґ-kirjain, joka ei ollut käytössä ennen vuotta 1991.
ISO 8859-5 ei ikinä levinnyt laajaan käyttöön. KOI8-R ja KOI8-U ja Windows-1251 ovat paljon yleisempiä. Nämä pyritään korvaamaan Unicode-merkistöllä.
Tähtiniemen silta

Tähtiniemen silta on Heinolassa sijaitseva liittorakenteinen vinoköysisilta, joka valmistui Heinolan ohitustien ohella marraskuussa 1993. Sen kautta kulkee valtatien 4 liikenne nelikaistaisena moottoritienä. Silta ylittää Ruotsalaisen Tähtiniemen kohdalta. Vaakasuunnassa kaareva silta on Heinolan vaikuttava maamerkki.
Mitat.
Tähtiniemen silta on kokonaispinta-alaltaan (20 929 m²) Suomen suurin ja kokonaispituudeltaan toiseksi pisin Raippaluodon sillan jälkeen. Sen kokonaispituus on 924 metriä ja hyötyleveys 22 metriä, pohjoispäässä liki 30 metriä. H-kirjaimen muotoinen pyloni ulottuu 105 metrin korkeuteen järven pinnasta. 12-aukkoisen sillan pisin jänne on 165 metriä, toiseksi pisin on 127 metriä.
Rakenne.
Suunnittelukilpailuvaiheessa sillan pyloni oli terästä, mutta se toteutettiin teräsbetonisena. Pyloni on paikallavalua ja tehty kiipeävällä muottikalustolla. Sillan kannen tukena on kaksi sillan pituussuuntaista teräksista hitsattua palkkia, joiden korkeus on noin 3,3 metriä, lisäksi niiden välissä on sekundäärinen kannatin. Pääpalkkien väli on 14 metriä. Silta kannen teräsrunkoon kuuluu vielä poikittainen teräspalkisto. Kannen teräsrakenne työnnettiin paikoilleen perinteisesti maatukien takaa vaiheittain siirtäen. Sillan kansilaatta on valettu 45 osassa. Koska pääpalkit ovat korkeita, vinoköysiä on vain kuusi kummallakin siltakannen reunalla, paksuimmat köydet ovat halkaisijaltaan noin 200 millimetriä. Vinoköydet on sijoitettu harppumaisesti eli samansuuntaisesti.
Tekijät.
Tähtiniemen silta perustuu Tielaitoksen vuonna 1988 järjestämään rakennusinsinööritaitokilpailuun. Kilpailu oli kutsukilpailu neljälle toimistolle, ehdotuksia tuli kaikkiaan 10. Kilpailun voitti oululainen suunnittelutoimisto SuunnitteluKortes ehdotuksellaan "Heinolan Tähti". Toimisto saksalaisine kumppaneineen myös suunnitteli sillan. Suunnittelusta vastasivat insinööri Algot Kettunen, tekniikan lisensiaatti Esko Järvenpää ja insinööri Pentti Pohjola. Vinoköysiosuuden ja pylonin pääsuunnittelija on diplomi-insinööri Wilhelm Zellner saksalaisesta insinööritoimisto Leonhart, Andrä und Partner GmbH:sta. Suunnittelukilpailuvaiheessa oli konsulttina myös diplomi-insinööri, arkkitehti Jussi Tervaoja. Sillan teräsrakenteet toimitti ja asensi ylivieskalainen PPTH Teräs. Muutoin sillan urakoi YIT-Yhtymä, joka suunnitteli itse sillan vedenalaiset paalutetut peruslaatat. Tähtiniemen sillan rakentaminen maksoi yhteensä 165 miljoonaa markkaa.
Harmaavalas

Harmaavalas ("Eschrichtius robustus") on valaiden lahkoon kuuluva laji. Harmaavalaiden heimoon Eschrichtiidae kuuluu vain yksi suku "Eschrichtius" ja siihen yksi valaslaji, harmaavalas. Harmaavalaat vaeltavat vuosittain pitkiä matkoja päästäkseen lisääntymisalueilleen. Kaksi harmaavalsta on ollut SeaWorld San diegossa 1900 luvun loppupuolella.
Koko ja ulkonäkö.
Täysikasvuisena uros on noin 15 metriä pitkä ja naaras 13 metriä. Harmaavalas painaa noin 20–37 tonnia ja voi elää jopa 77-vuotiaaksi. Lajille tyypillinen harmaa-valkoinen laikukas väri johtuu loiseläinten jättämistä arvista.
Harmaavalaan täplikäs ulkonäkö johtuu sadoista valaan päähän ja selkään tarttuneista valasrokoista. Kyseessä ovat pienet ja kovakuoriset merieliöt. Muita ilmeistä ärsytystä aiheuttavia loisia ovat runsaslukuiset valastäit, jotka nekin ovat äyriäisiä. Ne elävät ja lisääntyvät valaan paksun ihon poimuissa.
Levinneisyys.
Tyynellä valtamerellä elää kaksi populaatiota. Pienempi vaeltaa Ohotanmeren ja eteläisen Korean välillä ja suurempi Alaskan edustalta Kalifornian niemimaan rannikolle Baja Californiaan. Pohjois-Atlantin populaatio pyydettiin sukupuuttoon noin 300 vuotta sitten.
Ravinto.
Valaat jakautuvat ravinnonhankinnan ja rakenteensa mukaan kahteen alalahkoon, hetulavalaat ja hammasvalaat. Harmaavalas kuuluu hetulavalaiden alalahkoon. Hetulavalailla on hampaiden paikalla hetulat eli sarveisaineesta rakentuneet levyt, joista riippuvien ripsien avulla ne siivilöivät vedestä ravinnokseen pieneliöitä.
Toisin kuin monet muut valaat, harmaavalas etsii ravintonsa merenpohjasta. Se imaisee syötävää pohjalta sen sijaan, että haalisi sitä suuhunsa uidessaan. Valas pyörähtää kyljelleen ja kyntää kuonollaan mutaa ja hiekkaa. Pohjan kerrostumat pöllähtävät veteen, ja valas imaisee ne suunnattoman vesimäärän mukana suuhunsa. Pohjasta noustessaan harmaavalas purskauttaa veden suustaan kielellään, jolloin syötävä aines jää hetuloihin. Se syö äyriäisiä, nilviäisiä, matoja ja pikkukaloja.
Toimet pohjassa ovat sen verran rajuja, että valaalle jää usein muistoksi päähänsä arpia. Harmaavalas aterioi kesällä miltei kaiken aikaa, sillä sen on koottava rasvavarastoja talven pitkää paastokautta varten.
Mare Imbrium

Mare Imbrium eli Sateiden meri on yksi Kuun meristä ("mare"). Se on laavan täyttämä törmäysallas. Imbriumin iäksi on määritelty 3,85 miljardia vuotta ja altaan synty on samalla Kuun geologian imbrisen kauden alku. Sen läpimitta on noin 1200 kilometriä. 
Mare Imbrium on Giovanni Battista Ricciolin nimeämä.. Imbrium on Kuun toiseksi suurin meri Oceanus Procellarumin jälkeen ja se erottuu helposti paljaalla silmällä. Se muodostaakin "Kuun kasvojen" toisen "silmän". Alue on noin kolme kertaa Suomen pinta-alan kokoinen. 
Meren luoteislaidalla on Sinus Iridum eli Sateenkaartenlahti. Koillislaidalla suuri tummapohjainen kraatteri Plato. Idässä meri rajoittuu Montes Alpes -vuoriin eli Alppeihin. Alueen kaakkoiskulmassa on kolmen suurehkon kraatterin muodostama selvästi erottuva ketju, jossa ovat kraatterit Kuun karttapohjoisesta etelään Cassini, Aristillus ja Archimedes. Archimedeen eteläpuolella on Palus Putradensis ja edelleen Montes Apenninus. Lounaassa Imbrium vaihtuu Oceanus Procellarumin alueeseen.
Neuvostoliiton laskeutuneista kuuluotaimista Luna 17 ja sen kuukulkija Lunokhod laskeutuivat Imbriumissa sijaitsevaan vanhaan kraateriin. Lunokhod oli kuvayhteydellä kauko-ohjattava. Kulkijalla suoritettiin spektrografisia määrityksiä alkuaineiden pitoisuuksista, lujuusmittauksia sekä aurinkovuon mittauksia. Ajon suunnittelua varten ja itse ajoa varten asennetuilta kameroilta saatiin luonnollisesti kuvamateriaalia.
Giovanni Riccioli

Giovanni Battista Riccioli (17. huhtikuuta 1598 Ferrara, Italia – 25. kesäkuuta 1671 Bologna, Italia) oli italialainen jesuiitta ja tähtitieteilijä.
Hän omisti uransa Kuun tutkimiselle yhdessä Francesco Maria Grimaldin kanssa ja hänen tärkeimpiin kirjallisiin tuotoksiinsa lukeutuu muun muassa laaja tähtitieteen esitys "Almagestum novum" vuodelta 1651. Merkittävä osa Kuun nimistöstä on tämän parivaljakon perua. Hänen havaintokohteisiinsa lukeutui myös Saturnus, ja hän ensimmäisenä huomasi Mizarin olevan kaksoistähti.
Ricciolin muuta kirjallista tuotantoa olivat muun muassa: "Geographiae et hydrographiae reformatae libri" (1661), "Astronomia reformata" (1665), "Chronologia reformata" (1669) ja "Tabula latitudinum et longitudinum" (julkaistu 1689). Hän myös vastusti kopernikaanista maailmankuvaa, mutta nimesi siltikin yhden Kuun kraatterin Kopernikuksen mukaan.
Jedem das Seine

Jedem das Seine on vanha saksalainen sananlasku, joka tarkoittaa kirjaimellisesti ”jokaiselle omansa”, mutta se voidaan kääntää ”jokaiselle ansionsa mukaan” tai ”jokaiselle se minkä hän ansaitsee”. Sananlasku on saanut alkunsa roomalaisesta oikeuskäytännöstä. Cicero esitti sen teoksessa "De legibus" muodossa ”Justitia suum cuique distribuit” (”Oikeus antaa kaikille sen mitä he ansaitsevat”). ”Suum cuique” oli myös Preussin kuninkaan Fredrik Suuren motto, ja Saksan armeijan sotilaspoliisi (Feldjäger) käyttää sitä edelleen.
Sananlasku on saanut pahan maineen, koska se oli kirjoitettuna natsiaikana Buchenwaldin keskitysleirin rautaportissa. 
Nuoremman polven saksalaiset eivät enää tunne natsien lauseelle antamaa makaaberia sivumerkitystä. 
Useat yritykset ovat 1990- ja 2000-luvulla joutuneet kritiikin kohteeksi käytettyään fraasia mainoskampanjoissaan. Näistä tunnetuimpia ovat Burger King, Merkur Bank, Rewe, Esso ja Tchibo sekä Nokia. Nokian matkapuhelinyksikkö käytti sitä vuonna 1998 Saksassa mainoskampanjassaan, joka mainosti vaihtokuorisia Nokia 5110 matkapuhelimia.
Huomattavasti tunnetumpi natsien iskulause oli Auschwitzin portissa lukenut Arbeit macht frei.
RCA-liitin

RCA-liitäntä (tunnetaan myös nimellä phono, cinch tai CINCH/AV-liitäntä) on audio- ja videolaitteissa käytetty liitäntätapa. Liitintä voidaan käyttää paitsi kuvan ja äänen analogiseen siirtoon, myös sähkön, digitaalisen äänen ja kuvan siirtoon. Esimerkiksi suositussa Commodore 64 -kotitietokoneessa RCA-liitintä käytettiin RF-liittimenä.
Liitin on saanut nimensä Radio Corporation of America -yhtiöltä.
Liittimien värikoodaus.
Liittimien värit ovat vakiintuneet käyttötarkoituksen mukaan. Nykyisin värit määritellään amerikkalaisessa standardissa, jota noudatetaan Suomessakin aika hyvin.
Stereoääntä kuljetettaessa oikean kanavan liitin on punainen ja vasemman kanavan liitin on valkoinen (aikaisemmin usein musta). 
Kuvaa siirrettäessä (komposiittivideoliitäntä) liitin on keltainen. Digitaalista ääntä kuljetettaessa (S/PDIF-signaali) liitin on väriltään oranssi. Komponenttivideota käytettäessä liittimet ovat vihreä, punainen ja sininen.
Antisthenes

Antisthenes (, n. 444–365 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi ja kyynisen koulukunnan perustaja. Hän oli Sokrateen oppilas.
Elämä.
Antisthenes oli kotoisin Ateenasta. Hänen äitinsä oli kotoisin Traakiasta.
Hän opiskeli nuoruudessaan retoriikkaa Gorgiaan alaisuudessa, ja mahdollisesti myös Hippiaan ja Prodikoksen oppilaana. Sanotaan, että hän eli alussa vauraissa olosuhteissa, mutta joutui sittemmin köyhyyteen. Joka tapauksessa hän löysi tiensä Sokrateen vaikutuspiiriin, ja hänestä tuli tälle hyvin omistautunut seuraaja.
Hänen kerrotaan olleen niin innokas kuulemaan Sokrateen ajatuksia, että hän käveli päivittäin Pireuksesta Ateenaan, ja taivutteli myös ystävänsä mukaansa. Hän innostui sokraattisesta hyve-ajatuksesta, ja perusti oman koulunsa Kynosargekseen. Hänen elämänsä ja opetustensa yksinkertaisuus houkutteli sinne myös muuta köyhempää kansaa. Hän pukeutui viittaan ja kantoi mukanaan sauvaa ja lompakkoa, ja tästä asusta tuli hänen seuraajiensa "univormu".
Filosofia.
Diogenes Laertioksen mukaan hänen teoksensa muodostivat kymmenen kirjaa, mutta niistä on säilynyt ainoastaan katkelmia. Hänen mieluisin tyylinsä oli dialogi, missä voidaan nähdä hänen aiemman retorisen koulutuksensa vaikutusta.
Aristoteles sanoo Antistheneen kuitenkin olleen kouluttamaton ja yksinkertainen, ja Platon kuvaa hänen ponnistelleen turhaan dialektiikan ongelmien kanssa. Nämä kuvaukset ovat todennäköisesti ainakin jossain määrin värittyneet Platonin Akatemian ja kyynikoiden koulukuntien välisen kilpailun takia.
Antistheneen kirjoitukset tarjoavat merkittävän näkökulman sokraattiseen filosofiaan. Hänen filosofiaansa voi verrata kyreneläisiin ja igarialaisiin oppeihin.
Hipparkhia

Hipparkhia (, s. noin 340/330 eaa.) oli kreikkalainen kyynikoiden koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän hylkäsi perinteiset naisten roolit lähes kaikilla tavoilla, ja se oli erityisen radikaalia hänen aikanaan ja hänen sosiaalisessa tilanteessaan. Hänen aikansa Kreikassa naisten asema oli muutoin hyvin rajoitettu.
Elämä.
Hipparkhia oli kotoisin Maroneiasta Traakiasta. Todennäköisesti hänen veljensä Metrokles tutustutti hänet filosofiaan. Metrokles oli oppilaana Aristoteleen peripateettisessa koulussa, ja hänestä tuli myöhemmin kyynikko Krateen seuraaja.
Hipparkhia tuli tunnetuksi avioliitostaan Krateen kanssa. Kerrotaan, että he harjoittivat aviollisia velvollisuuksiaan julkisesti, ja heidät tunnettiinkin kyynikoille tyypillisen "anaideian" eli häpeämättömyyden kannattajina. Heidän avioliitostaan tuli yksi suosituimpia esimerkkejä tästä hyveestä. Ideana oli se, että kaikki teot, jotka ovat tarpeeksi hyveellisiä tehtäväksi yksityisyydessä, ovat myös tarpeeksi hyveellisiä tehtäväksi julkisuudessa.
Joidenkin tietojen mukaan Hipparkhialla ja Krateella oli ainakin poika nimeltä Pasikles. Heidän kerrotaan kasvattaneen lapsiaan kyynisten arvojen mukaan.
Hipparkhiasta tiedetään lähinnä ainoastaan anekdootteja. Diogenes Laertioksen mukaan hän kirjoitti kirjeitä, vitsejä, tragedioita, sekä filosofisia esityksiä Platonin tyylillä, jotka ovat kaikki kadonneet vuosisatojen aikana. Diogenes myös mainitsee, että tästä "naisfilosofista" kerrottiin paljon tarinoita.
Hipparkhia tunnetaan myös väittelyistään Theodoros Jumalattoman kanssa. Theodoros oli kyseenalaistanut hänen oikeutensa osallistua miesten pitoihin, ja sanoi, että tämä on hylännyt sukkulat ja kangaspuut. Hipparkhia vastasi, että hän on käyttänyt ajan hyödyllisemmin sivistäessään itseään.
Krates Thebalainen

Krates Thebalainen (, ; 200-luku eaa.) oli kreikkalainen kyynikoiden koulukuntaan kuulunut filosofi.
Elämä.
Krateen syntymän tai kuoleman tarkkaa ajankohtaa ei tiedetä. Kerrotaan, että hän menetti laajan omaisuutensa makedonialaisten hyökkäyksessä. Todennäköisempi tarina puolestaan kertoo, että hän luopui omaisuudestaan periaatteidensa mukaan niin, että hän antoi luottamalleen pankkiirille ohjeen antaa omaisuutensa pojilleen, jos he osoittautuvat typeryksiksi, mutta köyhille, jos hänen poikansa osoittautuvat filosofeiksi.
Krates oli Diogenes Sinopelaisen oppilas, ja Zenon Kitionilaisen opettaja. Hän omisti koko elämänsä hyveen saavuttamiseen askeettisen itsehillinnän julistamiseen. Hänellä oli tapana tulla asuntoihin tätä tarkoitusta varten kutsumatta, ja siksi hän sai lempinimen "Ovien avaaja".
Krates meni naimisiin Hipparkhian kanssa. Hipparkhia oli varakkaan traakialaisen perheen tytär ja Metrokleen sisar. Tämä avioliitto oli ristiriidassa Krateen arkipäiväisen elämäntavan kanssa. Hipparkhias oli viehättynyt Krateen luonteesta eikä pelännyt hänen köyhyyttään eikä rumuuttaan ja vaati päästä tämän vaimoksi uhmatakseen isäänsä.
Filosofia.
Krateen merkitys on lähinnä siinä, että hänen filosofiansa muodostaa sillan kyynisyyden ja stoalaisuuden välille, koska stoalaisuuden perustaja Zenon Kitionilainen oli hänen oppilaansa.
Krates ei kirjoittanut paljoakaan. Diogenes Laertioksen mukaan hän kirjoitti joitakin kirjeitä filosofisista asioista, mutta hänen nimellään kulkevat kirjoitukset ovat väärennettyjä ja myöhempien retorikkojen työtä. Laertios laittoi hänen nimiinsä myös lyhyen runon ja muutaman filosofisen tragedian. Plutarkhoksen teos "Krateen elämä" on kadonnut. 
Niin kutsuttuihin Kyynikkojen kirjeisiin lukeutuu 36 Krateen nimiin laitettua kirjettä, mutta ne ovat epäperäisiä.
Menippos Gadaralainen

Menippos (, ; 200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kyynikoiden koulukuntaan kuulunut filosofi ja satiirikko. Hän oli kotoisin Gadarasta Syyriasta. Diogenes Laertioksen mukaan hän oli alun perin orja, joka sai paljon rahaa toimimalla rahanlainaajana, mutta menetti ne ja teki epätoivoissaan itsemurhan.
Menippoksen teokset olivat sekoitus proosaa ja runoutta. Ne ovat kaikki kadonneet. Hän kirjoitti vakavista asioista pilailun hengessä. Erityisesti Menippos hyökkäsi epikurolaisia ja stoalaisia vastaan.
Menippoksen teokset vaikuttivat suuresti myöhempään kirjallisuuteen. Hänen mukaansa proosaa ja runoutta yhdistänyttä tyylisuuntaa kutsuttiinkin antiikin aikana menippolaiseksi satiiriksi. Lukianos ihaili häntä suuresti ja mainitsee hänet usein, ja yksi hänen nimiinsä laitetuista dialogeista on nimeltään "Menippos". Dialogin alkuperä on kuitenkin epäilyksenalainen, ja sen alaotsikko "Kuolleiden oraakkeli" muistuttaa hyvin paljon Menippoksen teosta "Kuolleiden manaaminen". Siksi on arveltu, että dialogi saattaa todellisuudessa olla Menippoksen itsensä, tai ainakin imitoitu Menippokselta, oli sen tekijä sitten Lukianos tai joku muu.
Metrokles

Metrokles (, s. noin 300 eaa.) oli kreikkalainen kyynikoiden koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän opiskeli Aristoteleen peripateettisessa koulussa, ja lopulta hänestä tuli Krates Thebalaisen seuraaja. Krates nai Metrokleen sisaren Hipparkhian.
Diogenes Laertios kertoo, kuinka Metrokles kääntyi kyynikoksi. Erään tarinan mukaan hän olisi pieraissut kerran harjoitellessaan puheen pitämistä, ja tämän masentamana hän sulkeutui kotiinsa ja aikoi tehdä itsemurhan näännyttämällä itsensä nälkään. Krates vieraili hänen luonaan ja selitti, että hänen tekonsa oli täysin luonnon mukaista ja siksi siinä ei ollut mitään hävettävää. Tämän jälkeen Krates pieraisi itsekin näyttääkseen kuinka luonnollista se on. Hän oli etukäteen syönyt linssejä tätä tarkoitusta varten. Näin Metrokles pääsi irti häpeästään.
Tarina osoittaa, kuinka kyynikot halusivat hylätä sosiaaliset konventiot elääkseen luonnonmukaista elämää. Myös linsseillä oli kaasunmuodostuksen lisäksi symbolinen merkitys, sillä kyynikot ylistivät niitä usein vaatimattomana mutta tehokkaana ruokana. Näin saatettiin hylätä yleiset mieltymykset, jossa ruoka valittiin maun ja hienouden perusteella. Tarina on myös osoitus kyynikoiden tavasta käyttää huumoria moraalisten opetusten välittämisessä: Metrokles ei taipunut Krateen järkiperäisten argumenttien edessä, mutta pääsi synkkyydestään kun Krates teki saman epäkohteliaan mutta luonnollisen ja yleisesti hauskana pidetyn teon.
Onesikritos

Onesikritos (, 300-luku eaa.) oli yksi Aleksanteri Suuren hoviin kuuluneista kirjoittajista. Hän kirjoitti Aleksanterin elämäkerran. Hän oli kyynikko Diogeneen oppilas, ja myös hänet lasketaan kyynisen koulukunnan filosofien joukkoon.
Onesikritos oli kotoisin Aiginasta tai Astypalaiasta. Hänestä tuli Diogeneen oppilas, ja sai filosofian opiskelijana sellaisen maineen, että Aleksanteri valitsi hänet pitämään kokouksen intialaisten gymnosofistien kanssa. Kun laivasto koottiin Hydaspesissä, Onesikritos nimitettiin luotsiksi. Itse hän kutsui itseään turhamaisesti komentajaksi. Tässä tehtävässä hän avusti Nearkhosta matkalla Indus-joen suulta Persianlahdelle.
Hän kirjoitti Aleksanterista hajanaisen elämäkerran, joka sisälsi historiallisten yksityiskohtien lisäksi kuvauksia valloitetuista ja vierailluista maista, erityisesti Intiasta. Kuninkaan kuoleman jälkeen Onesikritos näyttää viimeistelleen teoksen Traakian kuninkaan Lysimakhoksen hovissa. Teoksen historiallista arvoa on pidetty pienenä, koska se on avoimesti ylistävä ja aikalaiset, jopa Aleksanteri itse, pitivät sitä epäluotettavana. Erityisesti Strabon syyttää Onesikritosta liioittelusta ja halusta kertoa ihmeellisiä asioita.
Onesikritoksen nimissä kulkenut "Periplus" oli kuvaus Intian rannikosta, ja oli todennäköisesti alun perin osa Aleksanterin elämäkertaa. Siihen oli lisätty kuvauksia Nearkhoksen ja muiden rannikkomatkoista. Plinius vanhempi hyödynsi teosta laajalti.
Kleanthes Assoslainen

Kleanthes (, ; n. 301–232/252 eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi.
Elämä.
Kleanthes oli alun perin nyrkkeilijä, ja kotoisin Troaksen Assoksesta. Hänen kerrotaan tulleen Ateenaan hallussaan ainoastaan neljä drakhmaa.
Hän kuunteli aluksi kyynikko Krateen luentoja, ja myöhemmin stoalaisen Zenonin luentoja. Hän rahoitti itsensä työskentelemällä öisin vedenkantajana puutarhurille. Hänet tunnettiin kärsivällisenä, tai ehkä mieluummin hitaana, ja siksi hän sai lempinimen "Aasi". Hänen moraaliset ominaisuutensa herättivät kuitenkin laajaa kunnioitusta, ja niinpä hänestä tuli stoalaisen koulun johtaja Zenonin kuoltua vuonna 263 eaa. Hän jatkoi kuitenkin edelleen myös ruumiillista työtään.
Hänen oppilaisiina kuuluivat muun muassa hänen seuraajansa Khrysippos, sekä Makedonian kuningas Antigonos I, jolta hän sai minaa. Diogenes Laertios kertoo hänen kuolleen nälkään. Hänellä oli ollut paha ientulehdus, ja siksi hän oli joutunut olemaan jonkun aikaa syömättä. Kun lääkärit antoivat hänelle jälleen luvan syödä, hän sanoi olevansa jo puolimatkassa kuolemaan, joten hän jatkoi syömättä, kunnes kuoli.
Filosofia.
Kleanthes oli filosofiassaan viimeiseen asti uskollinen Zenonille, eikä hän tuottanut juurikaan mitään omaleimaista. Hän kirjoitti noin viisikymmentä teosta, joista on säilynyt katkelmia. Merkittävin niistä on runomuotoinen "Hymni Zeukselle". Se on ainoa varhaisen stoalaisuuden ajalta säilynyt lähes kokonainen teksti. Kleanthes esitti auringon Jumalan asuinpaikaksi, älykkääksi varjelijaksi, ja toisaalta stoalaisen materialismin mukaisesti elvyttäväksi tuleksi tai eetteriksi.
Kleantheen mukaan tuli opettaa hyvettä, joka on sama kuin elämä luonnon mukaan. Nautinto ei kuitenkaan ole luonnon mukaista. Hänen omaperäisin ajatuksensa koski ihmisen sielun olemassaoloa. Hän oli sitä mieltä, että sen elinvoima kuoleman jälkeen riippuu sen elinvoimasta tässä elämässä.
Kleantheen katkelmia löydetään paitsi Diogenes Laertiokselta myös Ciceron ja Senecan töistä.
Panaitios

Panaitios Rhodoslainen (, n. 185/180–110/108 eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Oppilaansa Poseidonioksen ohella hän teki suuren työn stoalaisen filosofian levittämisessä Rooman valtakuntaan.
Elämä.
Panaitios oli opiskellut Pergamonissa Krates Malloslaisen alaisuudessa, ja myöhemmin Ateenassa. Siellä hän osallistui Diogenes Babylonialaisen, Kritolaoksen ja Karneadeen luennoille.
Tämän jälkeen hän muutti Roomaan, jossa hänestä tuli Laeliuksen ja Scipio nuoremman ystävä. Hän asui vieraana viimeksi mainitun asunnossa, ja osallistui hänen kanssaan matkoille Egyptiin ja Aasiaan vuosina 143 tai 141 eaa.
Palattuaan Roomaan hän teki suuren työn stoalaisten ajatusten ja kreikkalaisen filosofian esittelemisessä roomalaisille. Hänen oppilainaan oli joukko merkittäviä roomalaisia, kuten auguuri Q. Mucius Scaevola ja Q. Aelius Tubero.
Scipion murhan vuonna 129 eaa. jälkeen hän asui vuorotellen Ateenassa ja Roomassa, mutta enimmäkseen Ateenassa. Siellä hän seurasi Antipatros Tarsoslaista stoalaisen koulun johdossa. Ateenalaiset tarjosivat hänelle kaupungin kansalaisoikeuksia, mutta hän kieltäytyi niistä. Hänen merkittävin oppilaansa filosofiassa oli Poseidonios.
Filosofia.
Opetuksissaan Panaitios painotti erityisesti etiikkaa, kuten muutkin stoalaiset. Hänen merkittävimmät kirjoituksensa olivat myös tästä aiheesta. Niistä on säilynyt ainoastaan merkityksettömiä katkelmia. Teokset olivat:
Sega Game Gear

Sega Game Gear oli Segan 1990-luvun alussa lanseeraama kannettava pelikonsoli, josta oli tarkoitus tulla Nintendon Game Boyn haastaja. 
Game Gear oli värillinen käsikonsoli samaan tapaan kuin Atari Lynx. Tämän uskottiin antavan sille etulyöntiaseman Game Boyhin verrattuna – Game Boy muuttui värilliseksi vasta vuonna 1998. Lisäksi Game Geariin oli saatavilla "Master Gear" -niminen lisälaite, jonka avulla Game Gearilla saattoi pelata kaikkia Sega Master Systemin pelejä.
Game Gear ei kuitenkaan onnistunut valtaamaan markkinoita Game Boylta, sillä se kulutti värillisen ja taustavalollisen näyttönsä vuoksi huomattavasti enemmän paristoja, eikä Sega onnistunut saamaan sille riittävän laajaa pelivalikoimaa. Sega lopettikin Game Gearin tukemisen vuonna 1997, joskin Majesco uudelleenjulkaisi Game Gearin ja valikoiman pelejä vuonna 2000.
Loppuvuodesta 2006 Playpal julkaisi uuden, pienemmän version Game Gearista, joka sisältää 20 Game Gearin ja Sega Master Systemin peliä.
Vastaanotto.
Mikrobitti kehui arvostelussaan Game Gearin grafiikkaa ja "Castle of Illusion Starring Mickey Mouse" -peliä. Moitteita arvostelija antoi konsolin persoonattomasta ulkonäöstä, häiritsevästi sijoitetusta ja liian kirkkaasta virtavalosta, nappituntumasta, näytön katselukulman kapeudesta, keskinkertaisista äänistä ja pelivalikoiman yleisestä keskinkertaisuudesta.
Neo Geo Pocket

Neo Geo Pocket oli SNK:n kehittämä käsikonsoli, joka julkaistiin vuonna . Konsolin oli tarkoitus haastaa Nintendon Game Boy -konsoli. 
Kuten useimmat Game Boyn haastajat, myös Neo-Geo epäonnistui pitkälti vähäisen pelitarjonnan vuoksi, sekä siksi, että Game Boylla oli aivan liian paljon kannatusta käsikonsolimarkkinoilla. Silti Neo-Geo oli paljon lupaavampi lähtökohdiltaan, sillä se oli teknisesti ylivertainen.
Vuonna 1999 SNK julkaisi päivitetyn version alkuperäisestä Pocketista, nimellä Neo Geo Pocket Color.