Ville Niinistö

Ville Matti Niinistö (s. 30. heinäkuuta 1976 Turku) on suomalainen vihreitä edustava poliitikko, joka on toiminut Varsinais-Suomen vaalipiirin kansanedustajana vuosina 2007–2019, Kataisen ja Stubbin hallitusten ympäristöministerinä vuosina 2011–2014 ja puolueensa puheenjohtajana vuosina 2011–2017. Hän jäi pois eduskunnasta vuoden 2019 vaaleissa ja tuli valituksi Euroopan parlamenttiin saman vuoden eurovaaleissa. Hänen kautensa Euroopan parlamentin jäsenenä alkoi 2. heinäkuuta 2019.
Niinistö on presidentti Sauli Niinistön veljenpoika. Hän oli Turun kaupunginvaltuustossa vuosina 2005–2012 ja uudestaan vuodesta 2017 alkaen.
Koulutus ja työura.
Niinistö valmistui ylioppilaaksi Kaarinan lukiosta vuonna 1995 ja valtiotieteiden maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 2003. Hänen pääaineensa oli poliittinen historia. Vuosina 1999–2000 Niinistö oli vaihto-opiskelijana Britanniassa University College Londonissa (School of Slavonic and East European Studies). Hänen pro gradu -tutkielmansa ”Tehtävänä suurvalta Venäjä” aiheena oli Venäjän ulkopolitiikan asiantuntijoiden ajattelutavat Venäjän asemasta maailmassa. Se hyväksyttiin arvosanalla eximia cum laude approbatur. Niinistö toimi Turun yliopiston ylioppilaskunnan korkeakoulupoliittisena sihteerinä vuosina 2001–2003.
Valmistuttuaan Niinistö oli päätoiminen jatko-opiskelija (2005–2006) ja tutkija (2004–2005, 2006–2007) Turun yliopiston poliittisen historian laitoksella.
Poliittinen ura.
Niinistö kuvaa itseään sosiaaliliberaaliksi vihreäksi. Jo ennen puheenjohtajakauttaan hän oli keskeinen henkilö vihreiden ohjelmatyössä vetäen muun muassa periaateohjelmatyöryhmää vuonna 2006 sekä elinkeinopoliittista ohjelmatyöryhmää vuonna 2010. Hän toimi myös vihreiden perustulomallin rakentaneen työryhmän puheenjohtajana.
Niinistö aloitti poliittisen uransa Kaarinan kaupunginvaltuustossa varajäsenenä vuonna 2000. Kaudella 2001–2004 hän toimi Kaarinan ympäristönsuojelulautakunnan puheenjohtajana. Niinistö oli vihreiden ehdokas vuoden 2004 eurovaaleissa saaden 7 326 ääntä eikä tullut valituksi.
Vuoden 2004 kuntavaaleissa Niinistö valittiin Turun kaupunginvaltuustoon 1 515 äänellä ja vuoden 2008 kuntavaaleissa 1 626 äänellä. Vuosina 2005–2007 hän toimi myös Turun kaupunginhallituksen jäsenenä. Hän ei asettunut ehdolle enää vuoden 2012 kuntavaaleissa. Niinistö teki paluun kunnallispolitiikkaan vuoden 2017 kuntavaaleissa. Hän keräsi vaaleissa 3 773 ääntä ja nousi takaisin Turun kaupunginvaltuustoon.
Niinistö toimi puolueensa varapuheenjohtajana vuosina 2005–2007 Tarja Cronbergin puheenjohtajakaudella. 
Kansanedustajaksi Niinistö valittiin vuoden 2007 vaaleissa, jolloin hän sai 5 182 ääntä. Hän toimi vihreiden eduskuntaryhmän puheenjohtajana vuosina 2009–2011. Kevään 2011 eduskuntavaaleissa hänet valittiin jatkokaudelle vaalipiirinsä ainoana vihreänä edustajana 5 362 äänellä.
Puolueen puheenjohtajana.
Vihreät hävisi eduskuntavaalit keväällä 2011, menetti viisi kansanedustajan paikkaa ja sai 7,3 prosenttia äänistä. Kesäkuun 2011 puoluekokouksessa Niinistö asettui ehdolle puheenjohtajaksi ja sai ennen puoluekokousta järjestetyssä neuvoa-antavassa jäsenäänestyksessä 55,5 prosenttia annetuista äänistä. Hänet valittiin vihreiden puheenjohtajaksi 11. kesäkuuta 2011. Vaalipuheessaan hän korosti ympäristön- ja luonnonsuojelun merkitystä. 
Niinistön puheenjohtajakauden ensimmäiset kolme vuotta vihreät oli hallituksessa (Kataisen ja Stubbin hallitukset) ja viimeiset kolme vuotta oppositiossa. Vihreät lähti Stubbin hallituksesta syyskuussa 2014 hallituksen annettua esityksen Fennovoiman ydinvoimalan periaatepäätöksestä venäläisen Rosatomin ydinvoimareaktorin rakentamiseksi. Niinistö kritisoi Financial Times -lehdessä, että päätöksessä oli "suomettumisen henkeä".
Vihreiden kannatus oli Niinistön puheenjohtajakauden alussa melko vakaata, mutta alkoi nousta voimakkaasti oppositiokauden aikana. Puolue menestyi eduskuntavaaleissa 2015 kasvattaen kannatustaan 8,5 prosenttiin ja saaden viisi kansanedustajan paikkaa lisää. Seuraavat kaksi vuotta Niinistö oli näkyvä oppositiopuolueen puheenjohtajana ja hänen johtamansa vihreiden arvioitiin kilpailevan SDP:n kanssa opposition "henkisestä johtajuudesta". Hän kritisoi voimakkaasti Sipilän hallitusta erityisesti koulutuksen ja ympäristönsuojelun leikkauksista sekä sen ihmisoikeuspolitiikasta.
Keväällä 2017 vihreät lisäsi kannatustaan merkittävästi kuntavaaleissa saaden 12,5 prosentin kannatuksen. Niinistön luopuessa puolueen puheenjohtajan tehtävästä kesäkuussa 2017 puolueen gallupkannatus oli 15 prosenttia.
Useiden pitkän linjan vihreiden mielestä Niinistön puheenjohtajuuden aikana puolue siirtyi "jonkin verran" vasemmalle. Niinistö itse kuvaili jäähyväispuheessaan linjaansa sanomalla, että "hyvinvointivaltion arvoja on suojeltava kuin merikotkaa".
Niinistö ilmoitti lokakuussa 2018 hänen seuraajansa Touko Aallon ilmoittaessa luopuvansa tehtävästään, ettei pyri vihreiden väliaikaiseksi puheenjohtajaksi eikä asetu ehdolle eduskuntavaaleissa 2019. Hän ilmoitti harkitsevansa eurovaaliehdokkuutta.
Ympäristöministerinä.
Niinistö valittiin Kataisen hallituksen ympäristöministeriksi yksimielisesti vihreän eduskuntaryhmän ja Vihreän liiton puoluevaltuuskunnan yhteiskokouksessa 20. kesäkuuta 2011. Hän jatkoi tehtävässä myös Stubbin hallituksessa. Niinistön kausi ympäristöministerinä päättyi syyskuussa 2014 vihreiden siirryttyä kesken hallituskauden oppositioon. Niinistön kaudella ympäristöministerinä tehtiin lakiesitykset Etelä-Konneveden ja Salon Teijon kansallispuistoista sekä ilmastolaista, jossa Suomi sitoutui vähentämään ilmastopäästöjä vähintään 80 prosenttia vuoteen 2050 mennessä. Samoin lisättiin metsien suojelua ja valmisteltiin laajaa soidensuojeluohjelmaa. Soidensuojeluohjelman toteuttaminen jäi kesken kun vihreät lähti hallituksesta. Niinistön seuraajan päätös jäädyttää lakisääteisen suojeluohjelman valmistelu herätti laajaa julkista keskustelua. Niinistö kritisoi voimakkaasti keskeytyspäätöstä.
Euroopan parlamentin jäsenenä 2019–.
Vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa Niinistö valittiin ensimmäiselle kaudelleen 111 714 äänellä. Hän sai vaaleissa toiseksi eniten ääniä kaikista ehdokkaista. Europarlamentissa Niinistö valittiin vihreiden europarlamenttiryhmän koordinaattoriksi eli ryhmävastaavaksi teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnassa. Lisäksi hän on jäsen ympäristövaliokunnassa ja varajäsen talousvaliokunnassa. Niinistö on korostanut päätehtävänsä parlamentin jäsenenä olevan nostaa Euroopan unionin ilmastonsuojelun tasoa ja edistää talouden viherryttämistä.
Vuoden 2024 Eurovaaleissa hänet valittiin Euroopan parlamenttiin toiselle kaudelle.
Näkemyksiä.
Ville Niinistö on sanonut olevansa feministi. Hänen mukaansa yhteiskunnassa pitää tunnistaa epätasa-arvoa ylläpitävät rakenteet ja muuttaa niitä, koska se vapauttaa jokaisen ihmisen olemaan omanlaisensa. Miehet tarvitsevat tilaa pehmeiden arvojen valinnoille ja naiset oikeuksia työelämässä. Niinistön mielestä pelkkä puhe tasa-arvosta ei riitä, jos miehet valitsevat pörssiyhtiöiden hallituksiin vain miehiä ja isät eivät uskalla arvottaa lapsiaan työn edelle.
Vuonna 2022 Niinistö kannatti turkistarhauksen kieltämistä Suomessa viiden vuoden siirtymäajalla.
Yksityiselämä.
Ville Niinistön isä on kasvatustieteen professori Kari Niinistö ja setä presidentti Sauli Niinistö.
Niinistö oli vuosina 2004–2012 naimisissa ruotsalaisen parlamentaarikon ja vihreiden sisarpuolue Miljöpartiet de Grönan puheenjohtajana toimineen Maria Wetterstrandin kanssa. Heillä on kaksi lasta. 
Lokakuun 2019 lopussa Niinistö kertoi seurustelevansa Hennariikka Anderssonin kanssa. He menivät kihloihin 2021 elokuussa ja avioituivat syyskuussa 2022, jolloin vaimo otti sukunimekseen myös Niinistö. He saivat poikalapsen syyskuussa 2023. Andersson on kiinalaisen Huawein Suomen yhteiskuntasuhde- ja viestintäjohtaja. Perhe muutti vuonna 2025 Espooseen.
Maaliskuussa 2013 Niinistö sai 18 päiväsakkoa ylinopeudesta ajettuaan autolla 139 km/h nopeutta 100 km/h nopeusrajoitusalueella. Mediassa käsiteltiin samalla tapausta, jossa Niinistö oli säilyttänyt vaimonsa Ruotsiin rekisteröityä autoa talven ajan eduskunnan pysäköintihallissa. Elokuun lopulla 2013 tulli määräsi Niinistölle 4 844,43 euron autoveron, koska hän oli käyttänyt autoa Suomessa.