tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Xiph.org

Xiph.org-säätiö on voittoa tavoittelematon organisaatio, jonka tavoitteena on tarjota yleiseen jakeluun vapaita multimediatiedostoformaatteja ja -työkaluja. Säätiön pääpaino on Ogg-perheen tiedostoformaateissa ja koodekeissa, joista menestynein on ollut Ogg Vorbis, avoin ja patenttivapaa audioformaatti ja koodekki, joka on suunniteltu kilpailemaan patentoitujen MP3- ja AAC-formaattien kanssa. Tämänhetkisen kehitystyön painopisteenä on Ogg Theora, avoin ja patenttivapaa videoformaatti patentoitujen MPEG-4, Real Video ja Windows Media Video-formaattien kilpailijaksi.
Oman kehitystyön lisäksi Xiph.org-säätiö on ottanut hoiviinsa aiemmin olemassa olleita vapaita ohjelmistoprojekteja, joista useimmilla on erillinen, aktiivinen kehittäjäryhmänsä. Näitä ovat esimerkiksi puheäänen tallettamiseen tarkoitettu vapaa audiokoodekki Speex ja häviötön audiokoodekki FLAC.
Xiph.org-säätiön perustaja on Oggin keksijä Chris Montgomery.
Copterline

Copterline Oy oli suomalainen vuonna 1990 rekisteröity, helikopterilentotoimintaa harjoittanut yritys. Kesäkuuhun 2000 saakka yhtiö toimi nimellä "Copter Action Oy". 1990-luvun lopulla yhtiö osti alan vanhimman suomalaisyrityksen, vuonna 1960 perustetun Helikopteripalvelu Oy:n. Copterline asetettiin konkurssiin omasta hakemuksestaan 15. helmikuuta 2010. Copterline-nimellä reittilentoja jatkoi vuodesta 2011 lähtien Line-Support Oy ja operoijana sen virolainen tytäryhtiö Copterline OÜ.
Toiminta 2000–2008.
Yhtiö lensi reittiliikennettä Helsingistä Hernesaaren helikopterikentältä Tallinnaan kahdella Sikorsky S-76 -matkustajahelikopterilla, kunnes liikennöinti reitillä keskeytettiin vuonna 2005 yhtiön helikopterin tuhouduttua onnettomuudessa.
Elokuussa 2006 Copterline myi jäljelle jääneen Sikorsky S-76 -helikopterinsa. Copterlinen Tallinnan-lennot olivat keskeytyksissä kesäkuusta 2006 lähtien. Tämän ajan yhtiö hoiti ainoastaan charter-lentoja. Viralliseksi syyksi ilmoitettiin huoltokatko.
Tauko jatkui aina 9. huhtikuuta 2008 asti, jolloin yhtiö aloitti lennot uudelleen AgustaWestland AW139 -helikopterilla. Toinen AW139-kopteri saapui syksyllä 2008. Joulukuussa 2008 Copterline ilmoitti lopettavansa reittiliikenteen Tallinnaan toistaiseksi. Uudestaan aloitettu reittiliikenne lopetettiin vuonna 2008 kannattamattomana. Matka Tallinnaan kesti 18 minuuttia 12-paikkaisella helikopterilla. Reittiä lennettiin päivittäin. Vuonna 2004 yhtiö kuljetti yli 75 000 matkustajaa Helsingin ja Tallinnan välillä.
Yhtiöllä oli myös Eurocopter EC 135 -helikoptereita, joita se käytti lääkäri- ja pelastushelikopteritoiminnassa Varkaudessa ja Oulussa.
Helikopterionnettomuus 10. elokuuta 2005.
10. elokuuta 2005 Copterlinen Sikorsky S-76C+ -helikopteri (OH-HCI) putosi mereen Suomenlahdella Viron edustalla. Onnettomuudessa kuoli 14 ihmistä. Heistä suomalaisia oli kahdeksan (mukaan lukien kaksi lentäjää), virolaisia neljä ja yhdysvaltalaisia kaksi. Onnettomuuden seurauksena Copterline myi toisen Sikorsky-helikopterinsa.
Johto ja talous.
Yrityksen viimeinen toimitusjohtaja oli Kari Hokka. Hallituksen puheenjohtajana toimi Pekka Jaatinen.
Copterline OÜ.
Virolainen yhtiö Copterline OÜ aloitti helikopterilennot Helsingin ja Tallinnan välillä vuonna 2011 joksikin aikaa. Vuonna 2016 Copterline OÜ hakeutui konkurssiin.
Hermanni Pihlajamäki

Herman Matinpoika ”Hermanni” Pihlajamäki (11. marraskuuta 1903 Nurmo – 4. kesäkuuta 1982 Ähtäri) oli suomalainen painija ja olympiavoittaja.
Hermanni Pihlajamäen serkku oli olympiavoittaja Kustaa Pihlajamäki. Ammatiltaan molemmat olivat poliiseja. Myöhemmistä painijoista Juha Ahokas on sukua Hermanni Pihlajamäelle, joka oli Ahokkaan isoäidin veli.
Pihlajamäki edusti pitkään Nurmon Jymyä, mutta menestysvuosina hänen seuransa oli Vaasan Voima-Veikot.
Aamutähti

Aamutähti eli piikkinuija () on keskiaikainen ase, jota käyttivät sekä jalka- että ratsuväki. Aamutähti on kehittynyt nuijasta. Sitä alettiin käyttää laajalti 1300-luvun alussa. Aamutähti oli yleisimpiä sotanuijatyyppejä 1500-luvulla. Flaamilaisilla alueilla aseesta käytetään nimitystä "Goedendag" ().
Piikkinuijan eräs muunnelma on ketjukuulanuija, jossa piikkipallo on kiinnitetty ketjulla aseen varteen.
Iltatähti (albumi)

Iltatähti on Eero Avenin studioalbumi vuodelta 1995.
Brest (Valko-Venäjä)

Brest ( tai Бе́расьце, "Berastse", , ), aiemmin Brest-Litovsk ("Liettuan Brest"; , ), on noin 300 000 asukkaan kaupunki Valko-Venäjän länsiosassa lähellä Puolan rajaa Bug- ja Muhavetšjokien yhtymäkohdassa. Brest on Brestin alueen pääkaupunki. 
Brest on tärkeä rautatiekaupunki Berliinin–Moskovan radan varrella. Kaupungin rautatieaseman luona eurooppalainen kapeampi raideleveys muuttuu leveämmäksi venäläiseksi.
Historia.
Kaupunki on mainittu ensimmäisen kerran nimellä "Berestje" vuonna 1017 Novgorodin ensimmäisessä kronikassa, jolloin se oli osa Kiovan Rusia. Keskiajalla kaupungin valloittivat vuorotellen Puola, Liettua ja mongolit (1241). Kaupunki liitettiin Puola-Liettuaan vuonna 1569. Vuosina 1595–1596 siellä syntyi Brestin unioni, jonka kautta enemmistö Puola-Liettuan alaisuuteen kuuluneista ortodokseista siirtyi paavin alaisuuteen. Tämä synnytti myös Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon.
Vuonna 1795 kaupunki siirtyi Puolan kolmannen jaon jälkeen Venäjän keisarikuntaan. Brest oli Grodnon kuvernementtiin kuuluneen kihlakunnan keskus. Venäjän valta päättyi vuonna 1915. Maaliskuussa 1918 kaupungissa solmittuun Brest-Litovskin rauhansopimukseen päättyi ensimmäinen maailmansota Venäjän ja keskusvaltojen välillä. Vuonna 1919 kaupunki liitettiin jälleen Puolaan.
Molotov–Ribbentrop-sopimuksen mukaisesti Neuvostoliitto valtasi kaupungin toisen maailmansodan sytyttyä 1939. Saksa hyökkäsi Brestiin operaatio Barbarossan alussa 1941. Kaupunki pystyi vastustamaan hyökkäystä kuukauden. Brestin juutalaiset tuhottiin natsimiehityksen aikana. Brestin linnoituksen saksalaisia vastaan 1941 osoittaman vastarinnan kunniaksi kaupunki nimettiin Neuvostoliitossa sankarikaupungiksi.
Neuvostoliitto valtasi Brestin 1944, ja Jaltan konferenssin mukaan se liitettiin vuonna 1945 Valko-Venäjän neuvostotasavaltaan. Neuvostoliiton hajottua kaupunki on kuulunut Valko-Venäjään.
Korkeakouluja.
Brestissä on kaksi Valko-Venäjän valtiollista yliopistoa: Brestin valtiollinen A. S. Puškinin yliopisto ja Brestin teknillinen valtionyliopisto.
Gunnar Höckert

Gunnar Mikael Höckert (12. helmikuuta 1910 Helsinki – 11. helmikuuta 1940 Johannes) oli suomalainen kestävyysjuoksija, joka voitti 5 000 metrin olympiakultaa vuonna 1936. 
Henkilötiedot.
Höckertin vanhemmat olivat konsulina ja pankkiirina työskennellyt Mikael Höckert ja Walborg Emilia Lindegrén. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Nya svenska läröverketistä vuonna 1932, jonka jälkeen Höckert opiskeli ruotsalaisessa kauppakorkeakoulussa ja valmistui ekonomiksi 1936. Hän työskenteli Oy Electrolux Ab:ssä 1934–1935, Mercantile Oy:ssä 1935–1936 ja viimeiseksi Oy Kapselo Ab:ssä prokuristina.
Urheilu-ura.
Höckert edusti helsinkiläistä Idrottsklubben-32-seuraa, jossa häntä valmensi Runar Hällsten. Hänen juoksu-uransa huippuhetket jäivät vuoteen 1936. 5 000 metrin juoksun finaali Berliinin olympialaisissa 1936 alkoi hyvällä vauhdilla. Yhdysvaltalainen Donald Lash aloitti vauhdinpitäjänä, mutta kolme suomalaista ohitti hänet 2 000 metrin kohdalla. Pian sen jälkeen kisa muodostui edellisten olympiakisojen voittajan ja maailmanennätyksen haltijan Lauri Lehtisen ja Höckertin väliseksi kamppailuksi. Viimeisellä kierroksella Höckert jätti Lehtisen taakseen ja voitti maailman sen vuoden parhaalla ajalla ja olympiaennätyksellä 14.22,2. Kolmas suomalainen Ilmari Salminen oli saamassa pronssia ja tuomassa Suomeen kolmoisvoiton, mutta kaatui 750 metriä ennen maalia ja jäi kuudenneksi. Höckert juoksi Tukholmassa myöhemmin samana vuonna 16. syyskuuta maailmanennätyksen 3 000 metrillä (8.14,8). Viikkoa myöhemmin samalla radalla hän juoksi ennätyksen 2 mailin matkalla (8.57,4) ja vielä viikkoa myöhemmin sivusi ranskalaisen Jules Ladoumèguen 2 000 metrin maailmanennätystä 5.21,8 Malmössä. Myöhemmin Höckertin uraa vaikeutti nivelreuma eikä hän enää saavuttanut vuoden 1936 tasoaan. Paavo Nurmi piti häntä silti 1930-luvun lahjakkaimpana suomalaisjuoksijana. 
Sota-aika.
Varusmiespalveluksensa vuosina 1932–1933 suorittanut Höckert osallistui talvisotaan vapaaehtoisena, koska häntä ei sairautensa vuoksi kutsuttu sotaa edeltäviin ylimääräisiin kertausharjoituksiin. Höckert toimi JR10:ssä joukkueenjohtajana, osallistuen Summan torjuntataisteluihin Marjapellonmäellä. Reservin vänrikki Höckert sai surmansa Karjalankannaksella Karhulan kylän Kinnassaaren lähellä, kun kranaatti osui pikakivääripesäkkeeseen, vain päivää ennen kuin olisi täyttänyt 30 vuotta. Kilpakumppani Lehtinen lahjoitti oman, vuonna 1932 voittamansa olympiakultamitalin talvisodassa haavoittuneelle Matti Mäkiselle kunnioittaakseen Höckertin muistoa.
The Boys (suomalainen yhtye)

The Boys on suomalainen rockyhtye, joka oli toiminnassa vuosina 1964-2023. Yhtyeen laulusolistina ja keulahahmona toimi Jussi Raittinen. Yhtyeen alkuaikoina toisena laulusolistina toimi Jussin veli Eero Raittinen, joka lähti yhtyeestä vuonna 1968. Eero palasi yhtyeeseen myöhemmin takaisin, mutta lähti yhtyeestä soolouralle jälleen vuonna 2000.
Historiaa.
Raittisen veljekset aloittivat levytysuransa vuonna 1960 kokoonpanossa Eero ja Jussi sekä Harry Aaltosen yhtye, jonka jatkona levytti yhtye nimeltä Eero ja Jussi rock-yhtyeineen. Keväällä 1962 Raittiset olivat perustamassa The Esquires -rautalankayhtyettä, mutta liittyivät syksyllä The Sounds -yhtyeeseen. Keväällä 1964 syntyi Eero ja Jussi &amp; The Boys. Kahden ensimmäisen albumin jälkeen miehistö vaihtui moneen kertaan: vuoteen 1974 mennessä ”suomalaisen popmusiikin korkeakoulussa” oli soittanut jo 26 varsinaista jäsentä. 1970-luvulla Eeron ollessa soolouralla, Jussi saavutti menestystä Jussi &amp; The Boys -ryhmällään, joka muun muassa voitti Syksyn Sävelen vuonna 1974 kappaleellaan ”Metsämökin tonttu”.
Teófilo Stevenson

Teófilo Stevenson Lawrence (29. maaliskuuta 1952 Puerto Padre – 11. kesäkuuta 2012) oli kuubalainen nyrkkeilijä. Häntä pidetään László Pappin ja Félix Savónin ohella yhtenä olympiahistorian parhaista nyrkkeilijöistä. Stevenson ei koskaan suostunut ryhtymään ammattilaiseksi.
Stevenson voitti olympialaisissa kolme perättäistä kultamitalia: Münchenissä 1972, Montréalissa 1976 ja Moskovassa 1980. Hänestä tuli László Pappin jälkeen toinen nyrkkeilijä, joka onnistui voittamaan olympianyrkkeilyssä kolme olympiakultaa. Vuoden 2000 olympialaisissa myös Stevensonin maanmies Félix Savón otti kolmannen ykkössijansa.
Stevenson voitti urallaan kolme maailmanmestaruutta: Havannassa 1974, Belgradissa 1978 ja 34-vuotiaana Renossa 1986. Münchenin MM-kilpailuissa 1982 hän hävisi heti avauskierroksella italialaiselle Francesco Damianille. 
Stevenson voitti uransa aikana 301 ottelua 321:stä.
Ura.
Münchenissä 1972 Stevenson voitti puolalaisen Ludwik Denderysin kehätuomarin keskeytyksellä ensimmäisessä erässä, yhdysvaltalaisen Duane Bobickin kehätuomarin keskeytyksellä kolmannessa erässä ja länsisaksalaisen Peter Hussingin kehätuomarin keskeytyksellä toisessa erässä. Loppuottelussa hän sai luovutusvoiton romanialaisesta Ion Alexesta. 
Montréalissa 1976 Stevenson voitti senegalilaisen Mamadou Dramen tyrmäyksellä toisessa erässä, suomalaisen Pekka Ruokolan kehätuomarin keskeytyksellä ensimmäisessä erässä, yhdysvaltalaisen Johnny Taten tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä ajassa 1.29 sekä loppuottelussa romanialaisen Mircea Simonin luovutuksella kolmannessa erässä. 
Stevenson oli lähellä ammattilaissopimusta Montréalin kisojen jälkeen. Yhdysvaltalaiset nyrkkeilypromoottorit tarjosivat kuubalaiselle viisi miljoonaa dollaria raskaansarjan mestaruusottelusta Muhammad Alia vastaan. Stevenson kuitenkin kieltäytyi tarjouksesta. 
Moskovassa 1980 hän voitti kaksi ensimmäistä vastustajaansa tyrmäyksellä: nigerialaisen Solomon Atagan ensimmäisessä ja puolalaisen Grzegorz Skrzeczin kolmannessa erässä. Välierissä hän sai pistevoiton 5–0 unkarilaisesta István Lévaista. Loppuottelussa hän voitti neuvostoliittolaisen Pjotr Zajevin tuomariäänin 4–1. 
Los Angelesin olympialaisissa Stevensonilla olisi ollut mahdollisuudet vielä neljänteen kultaansa, mutta Kuuba boikotoi kisoja kostoksi Yhdysvaltojen boikotista Moskovan kisoissa.
Urheilijauran jälkeen.
Stevenson nimettiin myöhemmin Kuuban amatöörinyrkkeilyohjelman valmentajaksi, ja Fidel Castro lahjoitti hänelle kartanon hienoston asuinalueelta.
Vuonna 1999 Stevenson joutui vaikeuksiin Miamin kansainvälisellä lentokentällä. Ennen nousemistaan United Airlinesin charterkoneeseen, joka kuljetti Kuuban nyrkkeilyjoukkuetta, Stevensonin väitetään puskeneen lipuntarkastajaa aiheuttaen tälle hampaan murtumisen. Stevenson pidätettiin, mutta päästettiin pian vapaaksi. Hänen kannattajansa ovat varmoja, että häntä oli provosoitu tekoon.
Stevenson kuoli 60-vuotiaana 11. kesäkuuta 2012 sydänsairauteen. Saman vuoden tammikuussa hän oli joutunut sairaalahoitoon veritulpan vuoksi.
Infuusio

Infuusio eli tiputus tarkoittaa nesteen antamista verisuoneen (tavallisesti laskimoon). Tiputus on menetelmä, jolla toteutetaan suonensisäinen eli parenteraalinen (’suolen ohittava’) nestehoito. Arkikielessä infuusiota kutsutaan nimellä tippa. Nesteinfuusiolla voidaan esimerkiksi korjata hypovolemiaa. Lääkkeitä voidaan myös annostella pitkän ajan kuluessa sekoittamalla infuusioliuokseen. Esimerkiksi metanolimyrkytyksessä hoitona käytetään infuusiona annettavaa etanolia.
Toteutus.
Tiputus tapahtuu kanyylin kautta. Kanyyli asetetaan pinnalliseen laskimoon tai, mikäli on annettava väkevää infuusionestettä tai suuria määriä, keskuslaskimoon tai keuhkovaltimoon. Kanyyleita voidaan tarvita useita. Joissain tilanteissa voi tulla kyseeseen kanylointi luuydintilaan.
Infuusionesteet.
Korvausnesteitä käytetään nesteiden menetyksestä kärsiville potilaille. Niitä ovat keittosuola- ja Ringer-liuokset. Plasmankorvikkeina käytetään kolloidiliuoksia kuten hydroksietyylitärkkelysliuosta.
Todd Martin

Todd Christopher Martin (s. 8. heinäkuuta 1970 Hinsdale, Illinois) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän voitti ammattilaisurallaan kahdeksan ATP-turnausta kaksinpelissä ja viisi nelinpelissä ja keräsi palkintorahoja yhteensä 8 232 355 Yhdysvaltain dollaria. Martin lopetti uransa vuonna 2004. 
Martin pelasi tennistä Illinoisissa sijaitsevan Northwestern-yliopiston tennisjoukkueessa kaksi vuotta ennen siirtymistään ammattilaiseksi vuonna 1990. Hän voitti ensimmäisen huipputason kaksinpeliturnauksensa vuonna 1993 Coral Springsissä Floridassa. 
Vuonna 1994 Martin selviytyi Australian avointen loppuotteluun, jonka hän hävisi maanmiehelleen Pete Samprasille suoraan kolmessa erässä. Myöhemmin samana vuonna hän selviytyi semifinaaleihin sekä Wimbledonissa että Yhdysvaltain avoimissa ja voitti Queen’s Clubin ja Memphisin kaksinpeliturnaukset.
Martin oli vuonna 1995 osa Yhdysvaltain Davis Cupin voittanutta joukkuetta. Hän selviytyi samana vuonna myös Grand Slam Cupin loppuotteluun, jonka hävisi Goran Ivaniševićille suoraan kolmessa erässä. 
Hän pelasi toistamiseen Wimbledonin semifinaalissa vuonna 1996. Hän oli sivussa suurimman osan vuodesta 1997 loukkaantumisen vuoksi, mutta palasi vahvasti seuraavana vuonna voittaen kaksinpelinturnaukset Barcelonassa ja Tukholmassa.
Martin pelasi vuonna 1999 Yhdysvaltain avointen loppuottelussa, jossa hän kohtasi maanmiehensä Andre Agassin. Agassi voitti Martinin tasaisessa viisi erää kestäneessä kamppailussa. Martin voitti samana vuonna Sydneyn kaksinpeliturnauksen ja kohosi maailmanlistalla korkeimmillaan sijalle neljä, mikä jäi hänen uransa parhaaksi saavutukseksi.
Peliuransa ohella Martin toimi ATP:n pelaajaneuvoston puheenjohtajana vuosina 1995–1997 ja 1998–1999. Vuonna 2014 hänet valittiin International Tennis Hall of Famen puheenjohtajaksi.
Michael Widenius

Ulf Michael Widenius (s. 3. maaliskuuta 1962 Helsinki) on toinen MySQL-tietokantaohjelman alkuperäisistä kehittäjistä sekä yksi MySQL AB:n perustajista. Hänestä käytetään yleisesti lempinimeä "Monty".
Widenius tuli ylioppilaaksi Nya svenska samskolanista ja opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa, mutta ei valmistunut. Hän aloitti työuransa vuonna 1981 Tapio Laakso Oy:ssä. Vuonna 1985 hän perusti TCX DataKonsult AB:n yhdessä Allan Larssonin kanssa. MySQL:n kehittämisen Widenius aloitti 1995 yhdessä David Axmarkin kanssa. Ohjelman ensimmäinen versio julkaistiin 1996. Hän myi ohjelman miljardilla dollarilla Sunille.
Widenius on osakkaana tietoturvayritys WOTissa.
Widenius asuu Kauniaisissa ja on toista kertaa avioliitossa. Hänellä on kolme lasta: tyttäret My ja Maria sekä poika Max. Wideniuksen alulle panemat tietokantaprojektit MySQL ja MariaDB on nimetty lasten mukaan.
David Axmark

David Axmark (s. 28. huhtikuuta 1962) on ruotsalainen tietokanta-asiantuntija. 
Hän on suomalaisen Michael Wideniuksen ohella toinen MySQL-tietokantaohjelman alkuperäisistä kirjoittajista ja julkaisijoista. Yhdessä Wideniuksen kanssa hän perusti tietokantaohjelmaa kehittävän yrityksen MySQL AB:n vuonna 1995. Yritys myytiin SUNille vuonna 2007, ja Axmarkista tuli miljonääri.
Ingemar Stenmark

Ingemar Stenmark (s. 18. maaliskuuta 1956 Joesjö) on ruotsalainen, 1970- ja 1980-luvuilla menestynyt alppihiihtäjä. Häntä pidetään yhtenä kautta aikain parhaista alppihiihtäjistä ja ruotsalaisurheilijoista.
Stenmark oli pujottelussa ja suurpujottelussa suorastaan ylivoimainen vuosina 1974–1982. Hän voitti suurpujottelussa 27 kilpailua 28:sta vuosina 1977–1980 ja pujottelussa 46 kilpailua 52:sta vuosina 1975–1981. Stenmark on voittanut enemmän osakilpailuja alppihiihdon maailmancupissa kuin kukaan toinen mieslaskija, vaikka hän kilpaili silloin, kun mukana oli huomattavasti vähemmän osakilpailuja kuin nykyään. Hän voitti yhteensä 86 kilpailua vuosina 1974–1989. Hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun kolmesti, vuosina 1976–1978. Stenmark kilpaili hyvin harvoin syöksylaskussa, mutta kokeili sitä huonoin tuloksin sen jälkeen, kun maailmancupin pistelaskusääntöjä oli muutettu Stenmarkin ylivoimaisuuden vuoksi kaudelle 1978–1979 niin, että kokonaiskilpailua ei voinut voittaa osallistumatta syöksylaskuun.
Arvokisoista Stenmark otti seitsemän mitalia, joista viisi on kultaisia. Vuoden 1976 olympialaisissa Stenmark oli pronssilla suurpujottelussa. Vuonna 1978 hän voitti maailmanmestaruuden sekä pujottelussa että suurpujottelussa ja uusi kaksoismestaruutensa Lake Placidin olympialaisissa vuonna 1980. Schladmingin maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1982 hän voitti kultaa pujottelussa ja saavutti hopeaa suurpujottelussa. Sarajevon olympialaisiin 1984 hän ei saanut osallistua, koska hän oli virallisesti puoliammattilainen. Vuoteen 1988 mennessä amatöörisääntöjä oli lievennetty, ja Stenmark sijoittui Calgaryn olympialaisten pujottelussa viidenneksi.
Stenmark käytti Elan-suksia.
Stenmark on taustaltaan saamelainen.
Lillehammer

Lillehammer on kunta ja kaupunki Norjassa Innlandetin läänissä.
Vuoden 2023 alussa kaupungissa oli 28 560 asukasta. Kunnassa on Lillehammerin lisäksi neljä muuta taajamaa: Vingnes, Vingrom, Fåberg ja Jørstadmoen.
Yksi kaupungin nähtävyyksistä on Maihaugen, Norjan suurin ulkoilmamuseo, johon kuuluu 185 rakennusta, mukaan lukien Garmokirken, sauvakirkko 1100-luvulta.
Maantiede.
Lillehammer sijaitsee Gudbrandsdalenin eteläosassa, paikassa jossa Lågen-joki laskee Norjan suurimpaan järveen Mjøsaan.
Muuhun Norjaan verrattuna Lillehammerin ilmastoa voidaan kuvata sisämaan ilmastoksi. Talvet ovat suhteellisen kylmiä ja kesät lämpimiä. Tammi- ja helmikuu ovat kylmimpiä, kesä- ja heinäkuu lämpimimpiä. Eniten sataa elokuussa, vähiten helmi- ja huhtikuussa.
Historia.
Kaupungin alueella on ollut asutusta rautakaudelta lähtien. Paikan sijainti on määritelty kirkolliskokouksessa jo vuonna 1390, kaupungissa on ollut eloisa tori 1800-luvulta lähtien ja paikka on saanut kauppalan oikeudet 7. elokuuta 1827, jolloin Lillehammerissa asui noin 50 vakituista asukasta. 
Vuonna 1994 Lillehammerissa järjestettiin talviolympialaiset. Aku Ankka -taiteilija Don Rosa on tehnyt Lillehammerin olympialaisista tarinan. Tarinan nimi on "Ankkalinnasta Lillehammeriin". 
Kulttuuri.
Pohjoismaiden suurin kirjallisuusfestivaali Norsk Litteraturfestival järjestetään Lillehammerissa vuosittain loppukeväästä. Se tunnetaan myös Sigrid Undset -päivinä kaupungissa asuneen kirjailijan mukaan.
Media.
Sanomalehti "Gudbrandsdølen Dagningen" ilmestyy kuudesti viikossa.
Vaakuna.
Lillehammerin vaakuna esittää birkebein-sotilasta ja viittaa tarinaan, jonka mukaan birkebeinit kuljettaessaan Haakon Haakoninpoikaa turvaan poikkesivat Lillehammerissa tieltä ja ylittivät vuoriston vaikeassa talvimyrskyssä. Tapahtumaa muistetaan vuosittain birkebeinerrennet-hiihtokilpailulla.
No More Tears

No More Tears on Ozzy Osbournen syyskuussa 1991 julkaisema kuudes studioalbumi. 
Albumi oli Ozzyn ensimmäinen sen jälkeen kun hän oli päässyt irti alkoholista ja huumeista. Osbourne kertoikin albumin olleen hänen ensimmäisenä, minkä hän on tehnyt selvin päin. Albumilta singlenä julkaistiin megahitiksi noussut Osbournen vaimolleen Sharon Osbournelle kirjoittama rakkauslaulu "Mama, I'm Coming Home". Musiikillisesti albumi vei Osbournen musiikkia pehmeämpään suuntaan. Albumille kappaleita Ozzyn kanssa kirjoitti myös Motörheadin Lemmy Kilmister. Albumi on Ozzyn viimeinen albumi rumpali Randy Castillon ja pitkäaikaisen basisti-säveltäjä Bob Daisleyn kanssa. Albumi on myynyt Yhdysvalloissa nelinkertaista platinaa.
Albumista ilmestyi 17. syyskuuta 2021 digitaalinen erikoispainos juhlistamaan sen 30-vuotisjuhlavuotta. Erikoispainos sisältää albumin kappaleiden lisäksi 12 harvinaista bonuskappaletta.
Vastaanotto.
"No More Tears" sai ilmestyessään myönteisiä arvioita, ja sitä pidetään yleisesti yhtenä Osbournen parhaimmista albumeista. Loudwiren listalla 90-luvun parhaimmista hard rock- ja metallialbumeista albumi on sijalla 22. Ultimate Classic Rock pitää sitä Osbournen kolmanneksi parhaimpana albumina, jota parempia ovat hänen kaksi ensimmäistä albumiaan. Albumi on myös sivuston listalla sadasta parhaimmasta 90-luvun rockalbumista. Myös Classic Rock pitää albumia Osbournen kolmanneksi parhaimpana.
"No More Tearsia" on kehuttu myös myöhemmissä arvioissa. KaaosZinen Jani Lahti kehui albumia sen raikkaista melodioista ja viimeistellystä ja massiivisesta yleissoundista, "joka nivoo sopivasti yhteen 80- ja 1990-lukujen hard rockia." Hänen mielestään albumi "tasapainoilee pop- ja heavy-musiikin parhaiden puolien välimaastossa, ja se on samalla sekä hieman 'glam' että hyvin miehekäs – tai vähintään ryhdikkäästi jyräävienkin riffien masinoima kokonaisuus." Hän päätti arvionsa sanoen "Albumin voisi todeta olleen Ozzylle myös uusi raikas startti uuteen vuosikymmeneen synkähkön ja traagisenkin 1980-luvun jälkeen.
Osbourne itse pitää "No More Tearsia" suosikkialbuminaan: "Minulla on paljon hienoja muistoja albumin teosta. Paiskimme kovasti töitä levyn eteen John Purdellin ja Duane Baronin kanssa, joista tuli samalla ylimääräiset kaksi bändin jäsentä. Ennen kuin menimme studioon keskustelimme mitä aioimme tehdä – kaikki oli ennalta suunniteltu. On todella hienoa löytää tuottaja, joka on enemmän osa yhtyettä kuin vain sanelee, että ’Ei, toimikaa tällä tavoin.'” Hän kehui albumin tuottajien Duane Baronin ja John Purdellin työtä: ”Me kuitenkin teemme biisit ja kun sävellät ja sanoitat niitä, sitä on aina olemassa tietty mentaalinen kuva siitä, miltä haluat niiden kuulostavan. Joskus yllätyt positiivisesti, mutta toisinaan saat pettyä, mutta John ja Duane tekivät tavattoman hyvää työtä levyn kanssa. Se oli todella, todella hyvin tehty. Jokaista biisiä työstettiin pitkään ja näimme vaivaa saadaksemme kaikki menemään oikein. Olihan siellä kaikenlaista pelleilyäkin ja meillä oli hauskaa sitä tehdessämme. Zakkin [Wylde] soitto on vaikuttavaa.”
Kappaleet.
Vuonna 2002 julkaistun version bonuskappaleet:
Vuonna 2021 julkaistun version bonuskappaleet:
Sappeenvuori

Sappeenvuori on Pälkäneen korkein paikka. Se sijaitsee Sappeen kylässä pitäjän koillisosassa Laipanmaan reunalla. Huipun korkeus merenpinnasta oli vielä vuonna 1988 195 metriä merenpinnan yläpuolella ja 111 metriä Pälkäneveden pinnan yläpuolella, mutta hiihtokeskuksen rakennustöiden yhteydessä huippua korotettiin noin 30 metriä. Sappeenvuorella toimii Sappeen hiihtokeskus. Ennen hiihtokeskuksen rakentamista vuoren huipulla oli kolmiomittaustorni. Ensimmäisen tornin rakensivat venäläiset 1900-luvun alussa. Kolmiomittaustornissa oli television linkkipeili vuosina 1959 ja 1960. Paikan SOTA-tunnus on OH/JS-069.
Focke-Wulf Fw 61

Focke-Wulf Fw 61 oli ensimmäinen varsinainen helikopteri, joka teki vain 28 sekuntia kestäneen ensilentonsa 26. kesäkuuta 1936 koelentäjä Ewald Rohlfsin ohjaamana. Sen suunnittelivat Henrich Focke ja Gerd Achgelis. Focke-Achgelis rakensi konetta kaksi kappaletta: Fw 61 V1 D-EBVU ja V2 D-EKRA.
Helikopterin runkona käytettiin Focke-Wulf Stieglitz-harjoituslentokoneen runkoa, johon asennettiin kaksi rinnakkaista roottoria.
Fw 61 toimi perustana kaksiroottorisen Focke-Achgelis Fa 266:n ja siitä tehdyn sotilasversion Focke-Achgelis Fa 223 Drachen suunnittelulle.
Helmikuussa 1938 Fw 61:ä esitteli maailman ensimmäinen naishelikopterilentäjä Hanna Reitsch lentämällä Berliinin olympialaisia varten rakennetun Deutschlandhalle-urheilustadionin sisällä Berliinissä. Sillä saavutettiin myöhemmin useita helikopterilennon maailmanennätyksiä korkeudessa, nopeudessa ja kestossa kulminoituen 3 427 metrin korkeuteen ja 230 kilometrin pituiseen suoraviivaiseen matkalentoon kesäkuussa 1938.
Live &amp; Loud

Live &amp; Loud on Ozzy Osbournen vuonna 1993 julkaistu livealbumi, joka on nauhoitettu No More Tours -kiertueella 1991–1992. Kiertueelta julkaistiin myös samanniminen videojulkaisu. Myös yhden cd:n promoversio on julkaistu. Tavanomaisen cd-pakkauksen lisäksi albumia sai myös digipak-julkaisuna, jossa kansi oli vahvistinkaapin suojuksen mallinen ja se sisälsi myös tatuointeja. Albumi myi platinaa Yhdysvalloissa. 
No More Tours-kiertueen oli tarkoitus jäädä Osbournen viimeiseksi kiertueeksi, ja viimeisellä keikalla Costa Mesassa marraskuussa 1992 Ozzy esiintyi yhdessä alkuperäisen Black Sabbathin kanssa. Albumilta löytyvä "Black Sabbath"-kappale on tuolta keikalta. Osbourne kuitenkin jatkoi uraansa lyhyen tauon jälkeen. 
Albumin "I Don't Want To Change The World" -kappaleella Osbourne voitti vuonna 1994 Grammy-palkinnon parhaasta heavy metal -esityksestä. Albumia ei ole julkaistu uudelleen Osbournen vuoden 2002 remasterointi-sarjassa.
Kappaleet.
CD 1:
CD 2:
The Ozzman Cometh

The Ozzman Cometh on vuonna 1997 julkaistu Ozzy Osbournen kokoelmalevy. Albumi sisältää myös neljä Black Sabbathin BBC:lle vuonna 1970 nauhoittamaa kappaletta, jotka eroavat alkuperäisversioista muun muassa lyriikoiltaan, sekä yhden uuden kappaleen ”Back on Earth”. Kokoelmasta julkaistiin vuonna 2002 yhden cd:n versio, josta puuttuvat kakkoslevyn kappaleet.
Kokoelman soittajakrediitit ovat herättäneet huomiota fanien keskuudessa. Basistit Bob Daisley, Rudy Sarzo ja Phil Soussan mainitaan nimillä ”Bob Daisy”, ”Trudy Sarzo” ja ”Bill Susan”. Kosketinsoittaja Don Airey on jätetty kokonaan pois krediiteistä vaikka hän joillakin levyn kappaleista esiintyy. Kokoelman vuoden 2002 painoksessa kappaleissa 3–6 on uudelleen äänitetyt rummut ja basso. Lisäksi kappale ”Shot in the Dark” on korvattu ”Miracle Man” -kappaleella.
Ilmari Salminen

Ilmari Salminen (21. syyskuuta 1902 Elimäki – 5. tammikuuta 1986 Kouvola) oli suomalainen kestävyysjuoksija ja olympiavoittaja.
Salminen alkoi harjoitella kestävyysjuoksua tosissaan vasta 27-vuotiaana ja teki kansainvälisen läpimurtonsa yli 30-vuotiaana vuonna 1934, jolloin hän voitti 10 000 metrin juoksun ja sai pronssia 5 000 metrillä ensimmäisissä EM-kisoissa Torinossa. Salminen oli yrittänyt aiemmin tuloksetta Amsterdamin 1928 ja Los Angelesin 1932 olympiakisoihin.
Berliinin olympiakisojen 1936 ensimmäisenä kilpailupäivänä Salminen voitti kultaa 10 000 metrillä ajalla 30.15,4. Arvo Askola sijoittui toiseksi vain 0,2 sekuntia hävinneenä. Volmari Iso-Hollo oli kolmas tuloksella 30.20,2. Tämä oli Suomen viides ja toistaiseksi viimeinen yleisurheilun kolmoisvoitto olympiakisoissa. Samoissa kisoissa Salminen sijoittui kuudenneksi 5 000 metrillä kaaduttuaan 750 metriä maalista.
Vuonna 1937 Salminen rikkoi 10 000 metrin maailmanennätyksen juoksemalla 30.05,6. Hän juoksi uuden ennätyksen myös kuudella maililla. Salminen päätti kansainvälisen uransa Euroopan mestaruuteen 10 000 metrillä vuonna 1938 mutta voitti vielä kaksi Suomen-mestaruutta pari viikkoa vaille 40-vuotiaana vuonna 1942. Aiemmilta vuosilta hänellä oli neljä Suomen-mestaruutta: 5 000 metrillä vuonna 1932 sekä 10 000 metrillä vuosina 1934, 1935 ja 1937.
Salmisen veljet Manne (s. 1908) ja Eino (s. 1913) Salminen voittivat Suomen-mestaruuden 4 × 800 metrin viestijuoksussa vuosina 1938 ja 1939.
Vuonna 1988 Kouvolaan pystytettiin Pauli Koskisen suunnittelema Ilmari Salmisen juoksijapatsas.
Live at Budokan (Ozzy Osbournen albumi)

Live at Budokan on Ozzy Osbournen livealbumi, joka on nauhoitettu Tokion Budokanissa 15. helmikuuta 2002. Konsertista on julkaistu myös samanniminen DVD, jolla on mukana extramateriaalia.
Kappaleet DVD:llä.
DVD sisältää kappaleen "Suicide Solution", joka on jätetty pois CD-julkaisusta.
Bonusmateriaali
The Essential Ozzy Osbourne

The Essential on talvella 2003 julkaistu Ozzy Osbournen tuplakokoelmalevy. Järjestyksessään kokoelmalevy on Osbournen kolmas. Se kuuluu Sony BMG:n "The Essential" -sarjaan.
Kappaleet.
CD 1:
CD 2:
Telluuri

Telluuri () on alkuaine, jonka kemiallinen merkki Te, järjestysluku 52 ja CAS-numero 13494-80-9. Se näyttää tinalta ja muistuttaa kemiallisilta ominaisuuksiltaan seleeniä ja rikkiä. Sitä käytetään pääasiassa metalliseoksissa ja puolijohteissa. Luonnossa telluuri on suhteellisen harvinainen ja esiintyy sulfidimalmeina muun muassa seleenin ja kuparin kanssa. Tunnetaan myös mineraaleja, joissa telluuri esiintyy yhdessä kullan ja hopean kanssa.
Ominaisuudet.
Kiteisenä telluuri on hopeanvalkoista ja paljaassa muodossaan metallinhohtoista. Se on haurasta ja helposti murenevaa. Kemialliselta aktiivisuudeltaan telluuri on seleenin kaltainen. Se reagoi ainoastaan väkevien happoliuosten kanssa. Telluurin kanssa työskenteleville saattaa aiheutua pahanhajuinen hengitys.
Historia.
Telluurin löysi vuonna 1782 itävaltalainen Franz-Joseph Müller von Reichenstein Transilvaniassa. Vuonna 1798 Martin Heinrich Klaproth, joka oli aikaisemmin eristänyt sitä, nimesi sen latinan sanan "Tellus" ("Maa") mukaan.
Telluurin käyttö lisääntyi 1960-luvulla termoelektrisissä sovellutuksissa ja terästeollisuudessa, josta tuli sen pääasiallinen käyttökohde.
Esiintyminen.
Telluuria löytyy joskus puhtaana, mutta useimmin se esiintyy kullan telluridina (kalaveriitti) ja muiden metallien joukossa. Sen pääasiallinen lähde on raakakuparin elektrolyyttisessä puhdistuksessa anodiliejuun kertyvä telluuri. Telluuria esiintyy myös seuraavissa mineraaleissa: altaiitti, braggiitti, hessiitti, joseiitti-A, joseiitti-B, kawazuliitti, kitkaiitti, telluriitti ja tetradymiitti.
Isotoopit.
Telluurista tunnetaan 39 isotooppia, atomipainoltaan 105–143 u. Niistä 31 on keinotekoisesti tuotettuja radioisotooppeja, joiden puoliintumisajat ovat enintään 19,17 päivää (121Te-isotooppi) mutta useimmiten vain muutamia minuutteja tai sekunteja. Luonnossa esiintyvä telluuri koostuu kahdeksasta isotoopista, joista kuusi on stabiilia ja kaksi lievästi radioaktiivisia erittäin pitkällä puoliintumisajalla.
Käyttö.
Telluuria käytetään enimmäkseen seoksissa muiden metallien kanssa. Telluuria lisätään lyijyyn parantamaan sen vahvuutta, kestävyyttä, ja vähentämään sen syöpymisalttiutta rikkihapolle. Kupariin seostetaan telluuria lastuamisominaisuuksien parantamiseksi; rakenteeseen erkautuvat telluurioksidierkaumat katkaisevat työstölastut ja voitelevat terää. Tellurovismutiittia (Bi2Te3) käytetään termoelektrisissä laitteissa.
Telluuria käytetään myös nalleissa, ja sille on mahdollisesti käyttöä kadmiumtelluridina (CdTe) aurinkopaneeleissa. Osa aurinkokennojen parhaista hyötysuhteista on saavutettu tätä materiaalia käyttämällä, mutta tälle sovellukselle ei ole vielä löytynyt tarpeeksi kysyntää. Kun osa CdTe:n kadmiumista korvataan sinkillä, muodostuu kadmiumsinkkitelluridia (CdZnTe), jota käytetään elektronisissa röntgensäteiden ilmaisimissa.
Telluurin, kadmiumin ja elohopean muodostama metalliseos, elohopeakadmiumtelluridi (HgCdTe), on infrapunavalolle herkkä puolijohdemateriaali.
Saif Saaeed Shaheen

Saif Saaeed Shaheen (s. 15. lokakuuta 1982) on kenialaissyntyinen kalenjin-heimoon kuuluva juoksija, jonka päälajina on estejuoksu. Hän edustaa nykyisin Qataria.
12. elokuuta vuonna 2003 hän muutti nimensä Stephen Cheronosta Saif Saaeed Shaheeniksi ja loikkasi Keniasta Qatarin kansalaiseksi. Tietojen mukaan Qatarin valtio maksaa Shaheenille 1 000 Yhdysvaltain dollaria joka kuukausi hänen elämänsä loppuun saakka, ja miljoona dollaria jokaisesta arvokisavoitosta. 
Shaheenin loikkaus aiheutti suuria tunteita Keniassa, ja maan presidentti, kikuju Mwai Kibaki piti jopa puheen asian tiimoilta ennen Pariisin MM-kisoja, jossa hän paheksui asiaa jyrkästi ja kehotti kansalaisia vastustamaan kiusausta vaihtaa kansalaisuutta rahan takia. Myös muutama muu kenialainen, muun muassa Albert Chepkurui (nyk. "Ahmad Hassan Abdullah"), on päätynyt vastaavanlaiseen ratkaisuun ja loikannut joko Qatariin tai Bahrainiin.
Shaheen joutui Kenian liiton vastustuksen takia jäämään pois 2004 Ateenan olympialaisista. Hän voitti maailmanmestaruudet sekä 2003 Pariisissa ja 2005 Helsingissä. Molemmilla kerroilla hopealle jäi 2004 Ateenasta olympiakultaa voittanut Ezekiel Kemboi. 2006 Moskovan MM-hallikisoissa hän oli 3 000 metrillä hopealla Kenenisa Bekelen takana voitettuaan sitä ennen ensimmäisessä hallijuoksussaan samalla matkalla Aasian mestaruuden. Osakan MM-kisoista 2007 hän joutui jäämään pois polvivamman vuoksi.
Saif Saaeed Shaheen juoksi 3 000 metrin esteiden maailmanennätyksen 7.53,63 syyskuussa 2004. Ennätyksen rikkoi Lamecha Girma kesäkuussa 2023.
Shaheenin veljiä ovat estejuoksun maailmanmestari Christopher Koskei ja estejuoksun nuorten MM-mitalisti Abraham Cherono.
Piikajärven lentokenttä

Piikajärven lentokenttä Kokemäellä on Piikajärven Ilmailuyhdistyksen ylläpitämä maakunnallinen harrastusilmailukeskus. Se sijaitsee noin 10 kilometrin päässä Kokemäen keskustasta lounaaseen. Piikajärvellä toimivat Porin, Rauman, Kokemäen ja Vakka-Suomen ilmailukerhot sekä porilainen Länsilentäjät.
Piikajärvelle lentäen saapuvien tulee ottaa huomioon vilkas purje- ja moottorilentotoiminta, usein ilmassa on myös riippuliitimiä. Purjelennossa lentoonlähtötapana käytetään lentokonehinausta. Piikajärven lentokenttä on valvomaton lentopaikka, jossa ei ole lennonjohtopalvelua.
Historia.
Piikajärven lentokentän historia sai alkunsa vuonna 1932, joilloin Suomen ilmapuolustusliitto laati lentokenttäohjelman Suomen sotilasilmailua tarpeisiin. Suunnitelman mukaan maahan tarvittiin parikymmentä myös siviili-ilmailuun soveltuvaa kentää suurimpien kaupunkien tuntumaan sekä yli 30 pienempää kenttää eri puolille maata. Satakunnan lentokenttää kaavailtiin Poriin ja pienempiä kenttiä muun muassa Vammalaan ja Loimaalle. Vuonna 1934 Kauhavan Lentosotakoulun päällikkö eversti Viljo Rekola suunnitteli Satakunnan toista lentokenttää Harjavaltaan, mutta päätyi lopulta paikallisen ilmailuharrastajan Leo Suomisen suosituksesta Kokemäen ja Köyliön rajalla sijaitsevan Koomankankaan tasaiseen maastoon. Alueen hiekkakangas oli metsäpalon ansiosta myös puuton. 
Kentän rakennustyöt aloitettiin kuitenkin vasta jatkosodan käynnistyttyä vuonna 1941. Suomen liittolaisen natsi-Saksan ilmavoimat Luftwaffe oli käyttänyt Porin lentokenttää tukikohtanaan sodan alusta saakka ja marraskuussa 1941 myös Tie- ja vesirakennushallituksen hallussa ollut Piikajärven alue päätettiin luovuttaa saksalaisille. Lopullinen sopimus asiasta tehtiin heinäkuussa 1942, mutta natsit hääräsivät alueella todennäköisesti jo aikaisemmin. Lentokenttäalueen laidalle läheisen Palojärven tuntumaan valmistuivat muun muassa miehistön majoitustilat sekä keittiö- ja ruokalarakennus. Saksalaisten oli tarkoitus varastoida Piikajärvelle lentopommeja, mutta ei tiedossa mihin vaiheeseen suunnitelmat toteutuivat. Alueella toimi myös raamisaha, jolla sahattiin ratapölkkyjä alueelle pain kilometrin päässä kulkevalta Rauman radalta vedettäväksi aiottua kapearaiteista rautatietä varten. Piikajärven lentokenttä siirtyi Suomen ilmavoimien haltuun jo vuoden kuluttua 1943, jonka jälkeen saksalaisten rakennukset purettiin tai siirrettiin pois. Maastossa on edelleen jäljellä perustuksia, maakellarin jäänteitä sekä kaivo. Sodan päätyttyä kenttä oli Puolustusvoimien omistuksessa 1950-luvun loppuun saakka, jolloin se luovutettiin paikallisille ilmailuharrastajille. Metsittyneen kentän kunnostamisen jälkeen purjelentotoiminta käynnistyi vuonna 1959.
Bruce McLaren

Bruce Leslie McLaren (30. elokuuta 1937 Auckland, Uusi-Seelanti – 2. kesäkuuta 1970 Chichester, Englanti, Iso-Britannia) oli uusiseelantilainen kilpa-autoilija ja McLaren-tallin perustaja. Hän menestyi muun muassa Formula 1 -sarjassa ja urheiluautoilla. McLaren voitti Le Mansin 24 tunnin ajon vuonna 1966 Chris Amonin kanssa. McLaren on Denny Hulmen ohella muistetuin uusiseelantilainen F1-kuski. Hulme sai ainoana uusiseelantilaisena Formula 1 -maailmanmestaruuden, kun taas McLaren perusti toiseksi menestyneimmän Formula 1 -tallin, McLarenin. McLaren osallistui 50 eri MM-sarjan ulkopuoliseen kilpailuun, joista voitti kolme.
Moottoriurheilu-ura.
Bruce McLaren pääsi Uuden-Seelannin autourheilupiireiltä saamansa stipendin avulla ajamaan Eurooppaan Formula 2 -kisoja vuonna 1958 näytettyään kykynsä Formula 2 -luokassa kotimaassaan. Hän pääsi jopa pistesijoille ajettuaan viidenneksi Saksan GP:ssä samana vuonna. McLaren ei kuitenkaan saanut pisteitä, sillä hän ajoi kilpailun Formula 2 -luokan autolla.
Vuoden kuluttua Cooper-talli otti McLarenin F2-kilpatallinsa kuljettajaksi ja vuoden lopulla hän pääsi ajamaan tallin F1-autoa ja kiitti luottamuksesta. McLaren voitti kauden 1959 Yhdysvaltain päätösosakilpailun 22-vuotiaana. Näin hänestä tuli kaikkien aikojen nuorin GP-voittaja ja piti ennätystä hallussaan 44 vuotta ennen kuin espanjalainen Fernando Alonso voitti vuoden 2003 Unkarin osakilpailun. 
Kaudella 1960 McLaren voitti yhden osakilpailun ja pokkasi kauden päätteeksi MM-hopeaa tallikaverinsa Jack Brabhamin voitettua toisen perättäisen maailmanmestaruutensa. Seuraavilla kausilla Cooper ei enää ollut yhtä ylivoimainen auto kuin 1950-luvun lopulla, mutta silti McLaren onnistui voittamaan kauden 1962 Monacon GP-kilpailun. Tämän jälkeen McLaren pyysi Charlie Cooperilta autoa, jotta hän olisi voinut osallistua talvella ajettavaan TasMan-sarjaan, mutta Cooper kieltäytyi. McLaren perusti oman tallin ja voitti TasMan-sarjan näytöstyyliin. McLarenin ei tarvinnut odottaa tallinsa ensimmäistä voittoa kauan, sillä jo syksyllä 1968 McLaren voitti omaa nimeä kantavalla autollaan Belgian osakilpailun. Voitto jäi Bruce McLarenin viimeiseksi. Päätettyään jo lopettaa kilpa-autoilijan uransa ja keskittyä kasvavalle liiketoiminnalleen, McLaren kuoli 32-vuotiaana testatessaan tallinsa Can-Am-autoa Goodwoodin radalla kesäkuussa 1970.
Skoonen sota

Skoonen sota käytiin vuosina 1675–1679 Tanskan ja Ruotsin välillä. Sota oli osa Ranskan–Hollannin sotaa, jossa Tanska oli Alankomaiden ja Ruotsi Ranskan puolella. Skoonen sota päättyi kun pääsotatoimet Länsi-Euroopassa saatiin päätökseen, ja Ranska painosti Tanskaa miehittämällä Oldenburgin.
Tapahtumat.
Tanska julisti sodan syyskuussa 1675, ruotsalaisten kärsittyä tappion Brandenburgin armeijalle Fehrbellinin taistelussa kesäkuussa 1675. Sodan julistuksen jälkeen tanskalaiset ja Brandenburgin joukot valtasivat aluksi Ruotsille kuuluvat Wismarin ja Bremer-Verdenin ja myöhemmin myös Pommerin. Itämerellä käytiin useita meritaisteluita, joiden jälkeen tanskalais-hollantilainen laivasto saavutti meriherruuden. Tanskalaisten hyvä menestys merellä jatkui koko sodan ajan.
Kesäkuussa 1676 tanskalais-norjalainen armeija marssi Norjasta Ruotsiin. Samoihin aikoihin toinen tanskalainen sotajoukko nousi maihin Helsingborgin luona. Tanskalaisten tavoitteena oli valloittaa takaisin Skåne, Halland, Blekinge ja Bohuslän. Ruotsalaiset joukot vetäytyivät kuningas Kaarle XI:sta johdolla Smålandiin. Tanskalaiset miehittivät koko Skånen Malmötä lukuun ottamatta. Ruotsalaiset voittivat vain viivytystaisteluita. Huolimatta tappioista Kaarle XI hyökkäsi lokakuussa 15 000 miehen armeijan voimalla. Ruotsalaiset saavuttivat joulukuussa 1676 Lundin taistelussa ratkaisevan voiton, jonka jälkeen Ruotsin joukot pääsivät tunkeutumaan takaisin Skåneen. Taistelut jatkuivat Skånessa ruotsalaisten ottaessa yliotteen. Syyskuussa 1678 Ruotsin joukot valloittivat takaisin Kristianstadin kaupungin. 
Rauha solmittiin Lundissa syyskuussa 1679. Rauhaan ei kuulunut alueluovutuksia, joten Ruotsin suurvalta oli onnistunut puolustamaan aluettaan.
Etelä-Ruotsin väestö, joka oli aiemmin kuulunut Tanskaan, ei ollut tottunut Ruotsin hallintoon. Niinpä kansa tuki sodassa tanskalaisia, ja jotkut ryhtyivät kapinallisiksi Snapphane-sisseiksi. Sodan jälkeen tämä kostautui, sillä alue ruotsalaistettiin perinpohjaisesti ja tanskan kieli ja kulttuuri pyrittiin tukahduttamaan.
Roskilden rauha

Roskilden rauha solmittiin Pohjan sodan aikana Ruotsin ja Tanska-Norjan välillä käydyn sodan päätteeksi 26. helmikuuta 1658. Siinä Tanska luovutti Ruotsille Skånen, Blekingen, Hallandin ja Bohuslänin maakunnat, Bornholmin ja Venin saaret sekä Trondheimin läänin. Roskilden rauhan jälkeen Ruotsin suurvalta oli alueellisesti laajimmillaan.
Rauhansopimus.
Ranskan ja Englannin välityksellä aikaansaadut rauhanehdot olivat pitkälti Ruotsin sanelemat ja Tanskalle kovat, vaikka Ruotsin kuningas Kaarle X Kustaa tinkikin enimmäisvaatimuksistaan. Tanskan oli luovutettava kaikki Etelä-Ruotsia ympäröineet vanhat maakuntansa sekä lisäksi Norjan kahteen osaan halkaissut Trondheimin lääni ja Bornholm. Osapuolet sopivat myös siitä, ettei vieraita laivastoja päästettäisi Tanskan salmien kautta Itämerelle.
Seuraukset.
Rauhan solmimisen jälkeen Kaarle X Kustaa päätti yrittää tuhota Tanskan valtakunnan. Vuoden 1659 hyökkäys Kööpenhaminaan kuitenkin epäonnistui ja lisäksi Tanska sai apuvoimia Hollannilta, Itävallalta ja Brandenburgilta. Uudessa Kööpenhaminan rauhassa Ruotsi säilytti pääosan voitoistaan, mutta joutui luopumaan Bornholmista ja Trondheimin läänistä.
Helmikuun 1658 Roskilden rauhansopimuksen jälkeen Ruotsi käynnisti Skånessa etnisen puhdistuksen. Snapphaneiksi kutsutut kapinalliset kävivät sissisotaa ruotsalaisia miehitysjoukkoja vastaan, joiden otteet olivat raakoja. Vangittuja kapinallisia kidutettiin, silvottiin ja kiinnitettiin teilipyörään varoitukseksi muille. 1661 alkaen Ruotsi alkoi ruotsalaistaa aluetta väkivalloin: tanskalaiset papit ja virkamiehet korvattiin ruotsalaisilla ja tanskankieliset kirjat kiellettiin.
Mega Man 3

 
Mega Man 3 on Capcomin vuonna julkaisema toiminta- ja tasohyppelypeli Nintendo Entertainment Systemille. Pelissä Mega Man päätyy jälleen kohtaamaan robottimestarit, jotka ovat yllättäen kääntyneet isäntiään vastaan samalla kun tri Light ja tapansa parantanut tri Wily alkavat rakentaa suurta lainvalvontarobottia nimeltään "Gamma".
"Mega Man 3" esitteli kaksi tunnettua hahmoa: "Proto Manin" ja robottikoira "Rushin". Edeltäjänsä "Mega Man 2":n tapaan peli tunnetaan erinomaisesta soundtrackistä. Kyseistä peliä pidetään myös sarjan ensimmäisenä todella juonellisena osana, vaikka peli ei sisällä jatko-osiensa tapaan alkuanimaatiota tai -selostusta. Pelin pelattavuutta on hiukan hiottu, minkä ansiosta kahdessa aiemmassa pelissä ollut ohjausbugi on korjattu. Tämä on myös ensimmäinen peli, jossa Mega Man "liukuu".
Juoni.
Dr. Light ja Dr. Wily liittoutuvat ja alkavat rakentaa Gamma-nimistä jättirobottia. Wilyn rakentamat kahdeksan robottia alkavat kuitenkin mellakoida ja Mega Manin täytyy estää robottien tuhot. Matkan aikana Mega Man kohtaa salaperäisen robotin Break Manin ja joutuu välillä taistelemaan tätä vastaan. Voitettuaan kaikki robottimestarit Mega Man joutuu kohtaamaan kahdeksan Doc-robottia, joiden hyökkäykset ovat samanlaisia kuin "Mega Man 2":n roboteilla. Myöhemmin Light ilmoittaa, että Wily nappasi Gamman mukaansa ja paljastui huijariksi. Mega Man onnistuu päihittämään Wilyn mutta kyseessä olikin robotti. Myöhemmin Mega Man tuhoaa Gamman, mutta katon osa tippuu Wilyn päälle ja samalla murskaa Mega Manin tajuttomaksi. Salaperäinen robotti Break Man pelastaa Mega Manin mutta ei ehdi pelastaa Wilya. Samaan aikaan labrassa Light ihmettelee, kuinka Mega Man selvisi hengissä, ja kuulee vihellyksen, jonka Light tunnistaa Proto Maniksi, Lightin ensimmäiseksi luomukseksi.
Vastaanotto.
Mikrobitti antoi arvostelussaan pelille 89 pistettä sadasta.
Jussi Raittinen

Paavo Juhani ”Jussi” Raittinen (15. syyskuuta 1943 Helsinki – 13. helmikuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen muusikko. Hän esiintyi sooloartistina ja oli The Boys -yhtyeen alkuperäisjäsen. Lisäksi hän sävelsi, sanoitti ja sovitti musiikkia.
Raittinen esiintyi viimeisen kerran Helsingin Vuotalossa 17. marraskuuta 2023, ja tuolloin hän ilmoitti jäävänsä eläkkeelle.
Elämä ja ura.
Jussi Raittisen pikkuveli Eero Raittinen on myös muusikko ja The Boys -yhtyeen alkuperäisjäsen. Heidän vanhempansa olivat Suomen Pankin johtokunnan jäsen Paavo Raittinen ja Rakel Jotuni, joka oli kirjailija Maria Jotunin veljentytär.
Raittinen ryhtyi ammattimuusikoksi käytyään armeijan vuonna 1966. Hän vaikutti 1960-luvulla rautalankamusiikkia soittaneissa yhtyeissä The Esquires ja The Sounds.
Vuonna 1974 Raittinen voitti Syksyn sävelen kappaleella ”Metsämökin tonttu”. Hän esiintyi myös useissa musiikkiohjelmissa, muun muassa juontajana 1990-luvulla Yle TV2:lla esitetyssä visailuohjelmassa "Triangeli".
Opetusministeriö myönsi Raittiselle vuonna 2004 valtion taiteilijaeläkkeen tunnustukseksi hänen ansiokkaasta toiminnastaan luovana ja esittävänä taiteilijana. Marraskuussa 2006 tasavallan presidentti myönsi hänelle Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin.
Stadin Slangi ry valitsi Raittisen vuoden 2014 Stadin Kundiksi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 2014. Vuonna 2021 hänet palkittiin elämäntyöpalkinnolla valtakunnallisilla lastenmusiikkipäivillä. 
Raittisen urasta on ilmestynyt kaksi teosta. Vuonna 2003 ilmestyi "Muistan vielä vuonna -56" ja vuonna 2014 "Vanha rokkistara".
Yksityiselämä.
Raittinen oli naimisissa Carita Raittisen kanssa, jonka tapasi jo vuonna 1966. Heillä oli kaksi poikaa: vuonna 1973 syntynyt Pekka sekä vuonna 1975 syntynyt Jukka, joka kuoli sydänleikkauksen jälkeen vuonna 2013. Vuonna 2020 Raittiselle tehtiin sepelvaltimon ohitusleikkaus ja asetettiin sydämentahdistin.
Raittinen kuoli 80-vuotiaana Helsingissä 13. helmikuuta 2024 pitkän sairastelun uuvuttamana. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon Helsinkiin.
Jussi Raittisen muistokonsertti järjestettiin Helsingin Tavastia-klubilla 28.10.2024.
Diskografia.
Sisältää albumit, jotka on julkaistu yksin Jussi Raittisen nimissä.
Muut levyt, joissa Raittinen on vaikuttanut laulajana:
Atlantin taistelu

Atlantin taistelulla tarkoitetaan toisen maailmansodan pisintä yhtäjaksoista vuosina 1939–1945 käytyä taistelua Atlantin valtameren herruudesta. Taistelu oli aktiivisimmallaan kesästä 1940 vuoden 1943 loppuun.
Taistelussa Saksan laivaston sukellusveneet ja raskaat pinta-alukset yrittivät tuhota liittoutuneiden huoltokuljetuksia Britteinsaarille. Saattueiden, jotka saapuivat pääasiassa Pohjois-Amerikasta ja Etelä-Atlantilta Isoon-Britanniaan ja Venäjälle, suojana olivat pääosin Kuninkaallisen laivaston ja Kanadan laivaston alukset sekä kummankin maan ilmavoimien yksiköt. Yhdysvallat osallistui 13. syyskuuta 1941 alkaen saattueiden suojaamiseen laivastollaan ja ilmavoimillaan. Saksan laivaston apuna olivat Italian laivaston sukellusveneet maan liityttyä sotaan 10. kesäkuuta 1940.
Saksan laivaston suurten sotalaivojen syöksyt Atlantille loppuivat 27. toukokuuta 1941 kun taistelulaiva Bismarck upotettiin. 
Sen jälkeen Atlantin taistelu jäi pääasiassa U-veneiden ja rajallisemmin Luftwaffen huoleksi.
Pygmalion

Pygmalion on kreikkalaisen mytologian kuvanveistäjä, joka tunnetaan parhaiten roomalaisen Ovidiuksen teoksesta "Muodonmuutoksia". Tarina kertoo Pygmalionista, joka rakastuu norsunluusta veistämäänsä kuvankauniiseen naispatsaaseen. Pygmalion pyytää Venukselta tämän vuotuisissa juhlissa ”luomansa kaltaista vaimoa”, jolloin jumalatar herättää veistäjän riemuksi patsaan henkiin.
Agalmatofiliasta eli patsaisiin tai nukkeihin kohdistuvasta seksuaalisesta fetisismistä käytetään myös Pygmalionin taruun viittaavaa nimitystä ”pygmalionismi”.