tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Fellbach

Fellbach on kaupunki Rems-Murr-Kreisin piirikunnassa Baden-Württembergin osavaltiossa lounaisessa Saksassa. Se kuuluu Stuttgartin metropolialueeseen. Fellbach tunnetaan perinteikkäästä viininviljelystään, ja siellä järjestetään syksyisin Fellbacher Herbst -sadonkorjuujuhla. Kaupungissa oli kesäkuun 2022 lopussa 45 317 asukasta.
Maantiede.
Fellbach sijaitsee Baden-Württembergin keskiosassa noin kymmenen kilometriä Stuttgartin keskustasta koilliseen. Se on myös osa Neckarbeckenin luonnonmaantieteellistä aluetta. Neckar virtaa Fellbachin länsipuolitse.
Nykyinen Fellbach syntyi 1970-luvulla, kun siihen liitettiin Schmiden ja Oeffingen.
Historia.
Fellbach mainitaan asiakirjassa ensimmäisen kerran vuonna 1121 muodossa Velbach. Nimen alkuperästä ei ole varmuutta, sen takana saattaa olla pajupuuta tarkoittava sana Felbe. Todennäköisesti paikkakunta sai alkunsa vuosien 950 ja 1050 välisenä aikana, kun viininviljely levisi alueelle. Viininviljelystä tuli Fellbachin historian keskeinen tekijä.
Sydänkeskiaikana Fellbachia hallitsi Welfin mahtisuku. Keskiajan edetessä valtasuvut vaihtuivat ja lopulta paikkakunta päättyi Haus Württembergin haltuun. Kolmikymmenvuotinen sota koetteli Fellbachia, ja sodan loputtua siellä asui vain noin 550 ihmistä. Markkinaoikeudet Fellbach sai 1811 ja rautatieaseman 1861, jolloin Remsbahn otettiin käyttöön. Rautatie ja Württembergin kuningaskunnan pääkaupungin Stuttgartin läheisyys vauhdittivat Fellbachin teollista kehitystä. Vuonna 1931 paikkakunnalla asui yli 10 000 ihmistä. Kaupungiksi Fellbach kohotettiin 14. lokakuuta 1933. Toisen maailmansodan jälkeen Fellbach kuului Yhdysvaltain miehitysvyöhykkeeseen ja vuodesta 1952 uuteen Baden-Württembergin osavaltioon.
Schmidenistä on varhaisin maininta vuodelta 1125 ja Oeffingenista jo vuodelta 789 muodossa Villa Uffingen im Neckargau. Oeffingen kuului eri valtapiiriin kuin Fellbach, ja se jäi uskonpuhdistuksen jälkeen katolilaiseksi.
Fellbachin kaupunginmuseo, Fellbacher Stadtmuseum, avattiin 1977. Se sijaitsee vuonna 1680 valmistuneessa ristikkotalossa.
Talous ja liikenne.
Fellbachin talousmaantieteellinen sijainti on oivallinen. Ennen teollista aikaa paikkakunnan keskeinen elinkeino oli viininviljely, josta on ensimmäinen asiakirjamaininta vuodelta 1245. Hedelmällisen maaperän ansiosta maanviljely ja viinintuotanto ovat edelleen merkittäviä elinkeinoja, vaikka valtaosa työpaikoista on palvelualoilla.
Fellbachissa toimii 1976 avattu kulttuuri- ja kongressikeskus Kongresszentrum Schwabenlandhalle.
Fellbach on Stuttgartin paikallisjunaliikenteen piirissä. Kaupungin rautatieasema, Bahnhof Fellbach, sijaitsee rataosuudella Stuttgart-Bad Cannstatt–Nördlingen. Maantieliikenteen valtaväyliä ovat Bundesstraße 14 ja Bundesstraße 29.
Ystävyyskaupungit.
Fellbachilla on viisi ystävyyskaupunkia:
Néa Elvetían metroasema

Néa Elvetía ( eli Σταθμός Νέα Ελβετία, "Stathmós Néa Elvetía") on Thessalonikin metron asema Linjalla 1 (punainen). Se on linjan eteläinen pääteasema ja sijaitsee Néa Elvetían kaupunginosassa Thessalonikin varsinaisen kaupunkialueen eteläosassa.
Metroasema avattiin 30. marraskuuta 2024. Seuraava asema pohjoiseen on Voúlgari. Asema esiintyy jo vuoden 1988 Thessalonikin metrosuunnitelmassa.
Néa Krínin metroasema

Néa Kríni ( eli Σταθμός Νέα Κρήνη, "Stathmós Néa Kríni") on Thessalonikin metron rakenteilla oleva asema Linjalla 2 (sininen). Se sijaitsee Néa Krínin kaupunginosassa Kalamarián kaupungissa Thessalonikin metropolialueen eteläosassa.
Metroasema on tarkoitus avata helmikuussa 2026. Seuraava asema pohjoiseen on Aretsoú ja etelään Míkra.
Néos Sidirodromikós Stathmóksen metroasema

Néos Sidirodromikós Stathmós (, ”Uusi rautatieasema”) on Thessalonikin metron asema Linjalla 1 (punainen) ja Linjalla 2 (sininen). Se on alkuvaiheessa linjojen läntinen pääteasema ja sijaitsee Thessalonikin rautatieasemalla Thessalonikin keskustan länsiosassa.
Metroasema avattiin 30. marraskuuta 2024. Se on saanut nimensä läheisestä rautatieasemasta, jota kutsutaan edelleen perinteisesti ”Uudeksi rautatieasemaksi”. Seuraava asema kaakkoon on Dimokratías. Asema esiintyy jo vuoden 1988 Thessalonikin metrosuunnitelmassa tuolloin suunnitellun linjan pääteasemana.
Nomarchían metroasema

Nomarchía ( eli Σταθμός Νομαρχία, "Stathmós Nomarchía") on Thessalonikin metron rakenteilla oleva asema Linjalla 2 (sininen). Se sijaitsee Thessalonikin varsinaisen kaupunkialueen eteläosassa. Asema on saanut nimensä sen lähellä sijaitsevasta Thessalonikin alueyksikön (aiemman prefektuurin) hallintorakennuksesta.
Metroasema on tarkoitus avata helmikuussa 2026. Seuraava asema pohjoiseen on 25is Martíou ja etelään Kalamariá.
Pietari Toikka

Pietari (Pekka) Toikka (19. tammikuuta 1862 Hietamäki, Kaukaisi – 2. kesäkuuta 1930 Helsinki) oli Inkerin itsenäisyystaistelun merkittävin vaikuttaja, opettaja ja kirjailija. Hän toimi Kolppanan seminaarin ja Pietarin kirkkokoulun johtajana, sekä Helsingin normaalilyseon yliopettajana. Lisäksi hän toimi Inkerin Väliaikaisen Hoitokunnan puheenjohtajana koko sen toiminnan ajan.
Toikka suoritti vuonna 1885 filosofian kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa. Kolppanan opettajaseminaarin johtajana hän toimi vuosina 1885–1898. Hän kasvatti 14 vuosiluokkaa inkeriläisiä opettajia snellmanilaisten aatteiden kannattajiksi. Toikka oli sitten Pietarin suomalaisen yhteiskoulun johtajana ja sikäläisten suomalaisten koulujen tarkastajana 1898–1907. Pietarissa Toikka kuului pitkän aikaa Raittiusyhdistys Inkeriin ja oli useita vuosia sen sihteerinä ja Pietarissa hän hoiti useita vuosia sikäläisen suomalaisen seurakunnan taloudenhoitajan ja kirkkoneuvoston sihteerin tehtäviä. Suomeen Toikka muutti perheineen vuonna 1907. Hän toimi Helsingin suomalaisen normaalilyseon venäjänkielen yliopettajana vuosina 1903–1918 kunnes virka lakkautettiin, Inkerin väliaikaisen hoitokunnan puheenjohtajana vuosina 1919–1920, Suomalaisen evakuoimiskomitean varapuheenjohtajana ja Suomen asiainhoitajana Pietarissa vuosina 1921–1928, sekä Suomen ja Venäjän välisten arkistojen vaihtamista valvovan komitean johtajana Pietarissa vuosina 1921–1928. Helsingin Sanomain toimituksessa Toikka hoiti vuodesta 1918 etusijassa Suomenlahden eteläpuolella olevien sukulaiskansain ja Venäjän osastoa.
Hänelle myönnettiin hovineuvoksen arvonimi vuonna 1906. Toikka teki Inkerin kansanperinteestä väitöskirjaa, mutta se ei ehtinyt valmistunut ennen hänen kuolemaansa.
Panepistímion metroasema (Thessaloniki)

Panepistímio ( eli Σταθμός Πανεπιστήμιο, "Stathmós Panepistímio"; ”Yliopisto”) on Thessalonikin metron asema Linjalla 1 (punainen) ja Linjalla 2 (sininen). Se sijaitsee Thessalonikin keskustan kaakkoispuolella lähellä Thessalonikin Aristoteles-yliopiston pääkampusaluetta, mistä se on saanut nimensä.
Metroasema avattiin 30. marraskuuta 2024. Seuraava asema luoteeseen on Sintriváni/Ékthesi ja etelään Papáfi. Asema esiintyy jo vuoden 1988 Thessalonikin metrosuunnitelmassa.
Panepistímion metroasema

Panepistímion metroasema (, ”Yliopiston asema”) tai vain Panepistímio (, ”Yliopisto”) voi viitata seuraaviin:
Papáfin metroasema

Papáfi ( eli Σταθμός Παπάφη, "Stathmós Papáfi") on Thessalonikin metron asema Linjalla 1 (punainen) ja Linjalla 2 (sininen). Se sijaitsee samannimisellä Ioánnis Papáfisin mukaan nimetyllä kadulla Thessalonikin kaupungin kaakkoisosassa.
Metroasema avattiin 30. marraskuuta 2024. Seuraava asema pohjoiseen on Panepistímio ja etelään Efkleídi. Asema esiintyy jo vuoden 1988 Thessalonikin metrosuunnitelmassa.
Ethel Smyth

Ethel Mary Smyth (22. huhtikuuta 1858 Lontoo – 9. toukokuuta 1944 Woking, Surrey) oli brittiläinen säveltäjä ja feministi. Hän oli tyyliltään monipuolinen, joten sävellykset vaihtelevat perinteisistä kokeileviin.
Smyth lähti vuonna 1877 Saksaan ja opiskeli Leipzigin konservatoriossa. Hän sai lisäksi yksityisopetusta Heinrich von Herzogenbergiltä ja Johannes Brahmsilta. Muita merkittäviä säveltäjiä, jotka Smyth tapasi, olivat muiden muassa Antonín Dvořák, Pjotr Tšaikovski, Edvard Grieg ja Clara Schumann. Hän sai ensimmäisen kerran merkittävää huomiota säveltämällään D-duurimessulla (1893).
Smythin keskeistä tuotantoa edustavat hänen oopperansa. Niistä toinen, "Der Wald", kantaesitettiin Berliinissä vuonna 1902. Se esitettiin lisäksi Metropolitan-oopperassa ensimmäisenä siellä tuotettuna naisen säveltämänä oopperana. Tunnettu on myös ooppera "The Wreckers" (1906). Kuuden oopperan ohella Smythin tuotannossa on runsaasti orkesterille laadittuja teoksia. Smyth sävelsi naisten äänioikeutta ajaneiden kunniaksi teoksen "The March of the Women". Hän joutui jopa vangituksi aktivisminsa johdosta. Smythin D-duurimessun innoittamana George Bernard Shaw totesi luopuneensa vanhasta uskomuksesta, että nainen ei voisi tehdä "miehen työtä" taiteissa ja muilla elämänaloilla. Smyth kirjoitti moniosaisen omaelämäkertateoksen "Impressions That Remained" (1919–1940).
Sintriváni/Ékthesin metroasema

Sintriváni/Ékthesi ( eli Σταθμός Σιντριβάνι/Έκθεση, "Stathmós Sintriváni/Ékthesi") on Thessalonikin metron asema Linjalla 1 (punainen) ja Linjalla 2 (sininen). Se sijaitsee Thessalonikin keskustan itäosassa. Aseman nimen alkuosa viittaa läheiseen Plateía Sintrivaníou -aukioon ja sen suihkulähteeseen ("sintriváni"), ja loppuosa läheiseen Thessalonikin messukeskukseen.
Metroasema valmistui Thessalonikin metron ensimmäisenä asemana vuonna 2018. Asema avattiin liikenteelle koko metron myötä 30. marraskuuta 2024. Seuraava asema luoteeseen on Agía Sofía ja kaakkoon Panepistímio. Asema esiintyy jo vuoden 1988 Thessalonikin metrosuunnitelmassa.
Venizéloun metroasema

Venizélou ( eli Σταθμός Βενιζέλου, "Stathmós Venizélou") on Thessalonikin metron asema Linjalla 1 (punainen) ja Linjalla 2 (sininen). Se sijaitsee Thessalonikin ydinkeskustassa ja voidaan nähdä metron eräänlaisena keskusasemana. Asema on saanut nimensä siitä, että se sijaitsee Elefthérios Venizéloksen mukaan nimetyllä Eleftheríou Venizélou -kadulla.
Metroasema avattiin 30. marraskuuta 2024. Seuraava asema luoteeseen on Dimokratías ja kaakkoon Agía Sofía. Asema esiintyy jo vuoden 1988 Thessalonikin metrosuunnitelmassa nimellä "Alkazár" (Αλκαζάρ).
Voúlgarin metroasema

Voúlgari ( eli Σταθμός Βούλγαρη, "Stathmós Voúlgari") on Thessalonikin metron asema Linjalla 1 (punainen). Se sijaitsee lähellä samannimistä katua Thessalonikin varsinaisen kaupunkialueen eteläosassa.
Metroasema avattiin 30. marraskuuta 2024. Seuraava asema pohjoiseen on 25is Martíou ja etelään Néa Elvetía. Asema esiintyy myös vuoden 1988 Thessalonikin metrosuunnitelmassa.
Kuppilat kuntoon, Hans Välimäki!

Kuppilat kuntoon, Hans Välimäki! on suomalainen tositelevisiosarja. Ohjelman pääosassa on kokki Hans Välimäki. Ohjelman formaatti perustuu Gordon Ramsayn "Kurjat kuppilat" -sarjaan.
Aiemmin Suomessa tehtiin neljä tuotantokautta Jyrki Sukulan luotsaamaa "Kuppilat kuntoon, Jyrki Sukula!" -ohjelmaa, ennen kuin Hans Välimäki aloitti ohjelman vetäjänä.
Toukokuussa 2021 tiedotettiin ohjelman saavan jatkoa toiselle tuotantokaudelle syksyllä 2021. Toinen tuotantokausi alkoi 20. syyskuuta 2021. Keväällä 2024 ohjelmaa alkoivat vetämään Ville Haapasalo ja Pipsa Hurmerinta, jolloin ohjelma muuttui "Kuppilat kuntoon, Ville Haapasalo ja Pipsa Hurmerinta!" -nimiseksi.
Jaksot.
Ensimmäinen tuotantokausi.
5. tuotantokausi koko "Kuppilat kuntoon" -sarjassa.
Toinen tuotantokausi.
6. tuotantokausi koko "Kuppilat kuntoon" -sarjassa.
Lähteet
Tarnobrzegin piirikunta

Tarnobrzegin piirikunta () on yksi Ala-Karpatian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 52 965. Piirikunta on jaettu neljään maalaiskuntaan, jotka ovat Baranów Sandomierski, Gorzyce, Grębów sekä Nowa Dęba ja niissä on kylien lisäksi kaksi kaupunkia; Baranów Sandomierski ja Nowa Dęba. Hallintokeskus Tarnobrzeg muodostaa oman kaupunkipiirikuntansa.
Tarnobrzegin piirikunnan pinta-alasta arviolta 34,3 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Tarnobrzegin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 6,3 prosenttia.
Vuoden 2019 lopussa Tarnobrzegin piirikunnassa arvioitiin olevan 52 965 asukasta, joista 50,9 prosenttia naispuolisia ja 49,1 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 54 292 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 42 952 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 16,6 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 62,3 prosenttia ja eläkeikäisten 21 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,9 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 462 lasta.
Keltanen

Keltanen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Sumuinen puutarha

Sumuinen puutarha on Maaritin vuonna 2019 julkaisema albumi. Levyn musiikkityyli on pop rockia, soft rockia, jazzia ja balladia.
Kaisa Karjalainen

Kaisa Karjalainen (s. 3. joulukuuta 1993) on suomalainen muusikko ja laulaja-lauluntekijä. Hän laulaa ja soittaa kosketinsoittimia Maustetytöt-yhtyeessä. Aiemmin hän on ollut jäsenenä Kaneli- ja Ehkä-yhtyeissä. Kanelissa hän oli solisti ja basisti ja Ehkässä pääosin solisti.
Karjalainen vietti lapsuutensa ja osan nuoruuttaan Vaalan Kankarissa Soutuojalla. Hän aloitti haitarinsoiton opiskelun kansalaisopistossa alakoulun loppupuolella. Ensimmäisen yhtyeensä Kanelin hän perusti siskojensa Annan ja Maijan kanssa vuonna 2008. Soittimina yhtyeessä olivat kitara, basso, rummut ja huuliharppu. 
Karjalainen opiskeli Oulussa Madetojan musiikkilukiossa. Oulusta hän muutti Helsinkiin vuonna 2013, kun 22-Pistepirkon Asko Keränen halusi tuottaa Kanelin esikoislevyn. Yhtye hajosi pian vuonna 2016 ilmestyneen esikoislevynsä "Hazy Days" julkaisun jälkeen. Karjalaisella oli myös Janne Aslak Räsäsen kanssa Ehkä-yhtye, jossa hän lauloi ja soitti kosketinsoittimia, melodikaa ja nokkahuilua.
Karjalainen perusti sisarensa Anna Karjalaisen kanssa yhtyeen Maustetytöt syksyllä 2017. Yhtyeen ensimmäinen single ”Tein kai lottorivini väärin” julkaistiin helmikuussa 2019. Kappale on myynyt kultaa ja on yhtyeen kuunnelluin kappale Spotifyssa. Yhtye on julkaissut kolme studioalbumia, joista ensimmäiset kaksi ovat myyneet kultaa.
Diskografia.
Maustetytöt.
Studioalbumit.
EP:t
Ocean City (New Jersey)

Ocean City on kaupunki Yhdysvaltojen New Jerseyn osavaltiossa Cape Mayn piirikunnassa. Kaupunki on saarella Atlantin valtameren rannikolla ja se tunnetaan matkailukohteena. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 11 701.
Maantiede.
Ocean City sijaitsee New Jerseyn osavaltion kaakkoisosassa Cape Mayn piirikunnassa saarella Great Egg Harbor-lahden ja Atlantin valtameren välissä. Great Egg Harborin ylittävät sillat yhdistävät Ocean Cityn Somers Pointin ja Longportin kaupunkeihin. Atlantic City sijaitsee Ocean Citystä noin 19 kilometriä koilliseen.
Historia.
Nykyisen Ocean Cityn alue tunnettiin alkujaan nimellä Peck’s Beach. Nykyinen kaupunki sai alkunsa vuonna 1879, kun metodistipapit Ezra B. Lake, James B. Lake, S. Wesley Lake ja William H. Burrell perustivat paikalle uskonnollisen yhteisön, jonka uusien jäsenien tuli hyväksyä uskonnolliset säännöt. Alkuperäisten sääntöjen vaikutusta on esimerkiksi se, että Ocean Cityssä ei saa edelleenkään myydä alkoholijuomia. Ocean Cityä alettiin kehittää kristillisenä matkailukohteena. Sen iskulause "America’s Greatest Family Resort" eli vapaasti kääntäen Amerikan paras perhelomakohde otettiin käyttöön jonkin aikaa kaupungin perustamisen jälkeen. 
1900-luvun alkussa monet rikkaat philadelphialaiset rakennuttivat kaupunkiinhulppeita viktoriaanisia taloja. Vuonna 1901 kaupungin rannalla tapahtui tunnetuksi tullut merionnettomuus nelimastoisen parkin "Sindian" purjehdittua karille. Laivan hylky on edelleen kaupungin edustalla ja osa laivasta oli merenpinnan yläpuolella aina 1980-luvulle saakka. Vuonna 1912 Ocean Citystä lähti puolestaan Yhdysvaltojen ensimmäinen lentopostikuorma. Postin vei kaksitasoinen lentokone Ocean Citystä Stone Harboriin. 4 kilometriä pitkä rantatie valmistui vuonna 1928. Ocean Cityn tunnettuja asukkaita olivat esimerkiksi Preston Foster, Grace Kelly ja Gay Talese. Evankelista Billy Graham teki radio-ohjelmaansa Ocean Citystä 1950-luvulla.
Hurrikaani Sandy aiheutti huomattavia vahinkoja Ocean Cityssä vuonna 2012.
Talous.
Ocean Cityn talouden kulmakiven muodostaa matkailu. Kaupungissa rakennetaan myös veneitä.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Ocean Cityssä aikavälillä 2014–2018 olivat 70 871 USD ja henkilöä kohden 48 933 USD. 8 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö.
Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 11 701 ja vuoden 2019 arvion mukaan 10 971. Kaupungin asukkaista 90,6 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 85,4 %), 3,2 % afroamerikkalaisia, 7,3 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 1,8 % aasialaisia. 8,6 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä, kuin englantia ja 6,4 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Costa Rican ravitsemuksen ja terveyden tutkimus- ja koulutuslaitos

Costa Rican ravitsemuksen ja terveyden tutkimus- ja koulutuslaitos (, lyhennys INCIENSA) on vuonna 1969 alkunsa saanut lääketieteellinen tutkimus- ja koulutuslaitos. Se toimii pääkaupunki San Josén metropolialueen itäisessä osassa, Cartagon maakunnan Tres Ríosissa. INCIENSA on Costa Rican terveysministeriön alainen tutkimuslaitos. Se edustaa kotimaataan esimerkiksi kansainvälisessä kansanterveyslaitosten järjestössä (IANPHI).
INCIENSA toimii maassaan eräänä asiantuntijatahona covid-19-pandemiaan liittyvissä asioissa.
Udayanraje Bhosale

Udayanraje Bhosale (s. 24. helmikuuta 1966 Satara) on intialainen poliitikko, joka valittiin vuonna 2020 Rajya Sabhaan edustamaan Maharashtran osavaltiota. Aikaisemmin hän toimi kolme peräkkäistä kautta Lok Sabhassa vuosina 2009–2019 Nationalist Congress Partyn (NCP) jäsenenä. Hänen kolmas kautensa päättyi eroon syyskuun 14. päivä 2019. Tuntien kuluttua erostaan hän ilmoitti vaihtaneensa puoluetta ja liittyneensä Intian kansanpuolueeseen (BJP).
Bhosale on 1600-luvulla eläneen soturikuningas Shivajin jälkeläinen. Hän kuului Intian kansanpuolueeseen jo 1990-luvun puolivälissä. BJP:n ja Shiv Senan muodostettua Maharashtran osavaltiohallituksen yhdessä hänestä tehtiin ministeri. Hänen kautensa osavaltioministerinä jäi lyhyeksi, koska hänet pidätettiin samana vuonna NCP:tä edustaneen Sharad Baban Leven murhasta epäiltynä. Leve kuoli kahdelta aamuyöllä 10. syyskuuta 1999 miekkahyökkäyksessä, jossa haavoittui kuusi muuta puolueen jäsentä. Vuonna 2001 hänet julistettiin syyttömäksi kaksi vuotta kestäneen oikeustaistelun jälkeen. Vuonna 2017 hän toimi NCP:n parlamentaarikkona ja joutui jälleen rikosepäilyn kohteeksi. Liikemies Rajkumar Jain syytti häntä murhasta ja kiristyksestä. Bhosalen antauduttua poliisille hänen kannattajansa alkoivat mellakoimaan ja sulkivat teitä, kauppoja ja kouluja. NCP:n Maharashtran lainsäätäjä Jitendra Awhad piti pidätystä salaliittona. Hakeutuessaan Rajya Sabhan jäseneksi vuonna 2020 Bhosale paljasti lomakkeella, että häntä on epäilty yli 30 rikostapauksessa, mutta häntä ei ole koskaan tuomittu.
Shivajin jälkeläisenä Bhosale on kritisoinut muun muassa Shiv Senaa () ja kehottanut puoluetta vaihtamaan nimensä Thackeray Senaksi. Hänen mukaansa kukaan poliittinen johtaja ei ole tarpeeksi suuri tullakseen vertailtavaksi Shivajin kanssa. Hän arvosteli kuinka Shiv Senan perustajan Bal Thackerayn kuva on Shivajin kuvan yläpuolella Shiv Senan puoluetoimistolla. Hän kritisoi myös BJP:n Jai Bhagwan Goyalia, joka vertaili pääministeri Narendra Modia Shivajiin kirjassaan "Aaj ke Shivaji: Narendra Modi".
Edison (New Jersey)

Edison on kunta ("township") New Jerseyn osavaltiossa Middlesexin piirikunnassa. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 99 967.
Maantiede.
Edison sijaitsee New Jerseyn osavaltion koillisosassa Middlesexin piirikunnassa. Kaupungin vieressä virtaa Raritanjoki. Edisonista lounaaseen sijaitsee New Brunswickin kaupunki.
Historia.
Alueen varhaiset siirtolaiset saapuivat nykyisen kaupungin alueelle sen hedelmällisen viljelymaan ja purjehduskelpoisen Raritanjoen houkuttelemina 1600-luvulla. Aina 1900-luvun ensimmäiselle puoliskolle saakka alueella oli useita erillisiä pieniä kyliä, joita erottivat suuret maatilat. Nykyisen Edisonin aikaisempi nimi oli Raritan. Raritan muodostettiin vuonna 1870 osista Piscatawaytä ja Woodbridgeä vuonna 1870. Tuolloinen Raritan käsitti myös nykyisin erilliset Highland Parkin ja Metuchenin. Keksijä Thomas Edison asui Menlo Parkissa vuosien 1876 ja 1884 välillä. Raritan sai hänen mukaansa uuden nimen Edison vuonna 1951. Ensimmäisen maailmansodan aikana Raritan Arsenal ja Camp Kilmer. Kaupungin asukasluku kasvoi etenkin toisen maailmansodan jälkeen.
Talous.
Paikallisen teollisuuden tuotteita ovat esimerkiksi elektroniikka, atuonosat ja teollisuuskoneet. Raritan Center on Edisonissa sijaitseva yrityspuisto. Alueella on useiden eri yhtiöiden toimistoja, varastoja ja logistiikkakeskuksia.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Edisonissa aikavälillä 2014–2018 olivat 98 687 USD ja henkilöä kohden 42 869 USD. 5,3 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö.
Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 99 967 ja vuoden 2019 arvion mukaan 99 758. Kaupungin asukkaista 36,8 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 31,6 %), 7,7 % afroamerikkalaisia, 10,4 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 48,3 % aasialaisia. 57,3 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä, kuin englantia ja 46,5 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla. 
Kaupungissa on huomattava määrä intialaisia ja kiinalaisia asukkaita. Oak Tree Road-tien seutu tunnetaan lempinimellä Little India. Intialainen yhteisö on kasvanut 1960-luvulta lähtien.
Higashine

Higashine () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Yamagatan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Yamagatan allaslaakson itäreunalla. Idässä kaupungin alue nousee Ōuvuorille ja rajautuu Miyagin prefektuuriin. Higashinessa on 47 760 asukasta (lokakuussa 2020) ja sen pinta-ala on 206,94 neliökilometriä.
Nykyisen Higashinen kaupungin alue kehittyi Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla osin Tokugawa-hallinnon, osin Yamagatan ja Nagatoron daimiokuntien vallassa. Alavia alueita raivattiin maatalouden käyttöön etenkin Meiji-kaudelta lähtien. Merkittäviä viljelystuotteita ovat riisi, virginiantupakka ja hedelmät, kuten kirsikat, omenat ja päärynät. Nykyisen alueensa Higashine saavutti vuonna 1954, kun Higashinen maaseutukaupunkiin liitettiin viisi kyläkuntaa, ja kaupunkioikeudet Higashinelle myönnettiin vuonna 1958. Sittemmin kaupunkiin on sijoittunut myös teollisuutta. Kaupungin läpi kulkevalle Yamagata Shinkansen -rautatieyhteydelle avattiin Sakuranbo-Higashinen rautatieasema vuonna 1999.
Higashinen nähtävyyksiin kuuluu esimerkiksi suuri idänselkovapuu ("Higashine no ōkeyaki"), jonka arvioidaan olevan yli 1 500 vuoden ikäinen. Kaupungin vuoristoiset itäosat kuuluvat prefektuurin luonnonpuistoon. Higashinea palvelee JR Higashi-Nihonin Ōu-päälinja. Kaupungissa toimii myös Yamagatan lentoasema, jolta on säännöllisiä lentoyhteyksiä Tokioon, Osakaan, Nagoyaan ja Sapporoon.
Akkitham Achuthan Namboothiri

Akkitham Achuthan Namboothiri (; 18. maaliskuuta 1926 Kumaranellur – 15. lokakuuta 2020 Thrissur) oli intialainen runoilija. Hän kirjoitti malajalamin kielellä ja tuli yleisesti tunnetuksi myös pelkällä nimellä Akkitham.
Akkitham työskenteli vuodesta 1946 lehdistä, sittemmin myös radioasemilla. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1985. Hän julkaisi malajalamiksi kymmeniä teoksia, joista merkittävimpiin lukeutuu "Irupatham Nootandinte Ithihasam". Akkitham sai urallaan lukuisia palkintoja ja tunnustuksia. Näihin kuuluivat Padma Shri (2017) ja Jnanpith-palkinto (2019), joista jälkimmäisen Akkitham sai kuudentena malajalaminkielisenä kirjoittajana. Vaikka hän julkaisi myös proosaa, runous muodostaa enemmistön hänen tuotannostaan.
Akkitham oli naimisissa Sreedevi Antharjanamin kanssa, kunnes tämä kuoli 2019. Hän itse kuoli lokakuussa 2020 yksityissairaalassa, jossa oli saanut hoitoa iän mukanaan tuomiin terveysongelmiin. Häntä jäivät kaipaamaan tytär ja poika. Akkithamin veli on kuvataiteilija Akkitham Narayanan.
Sven Raita

Sven Raita (22. maaliskuuta 1914 Turku – 27. marraskuuta 1984 Naantali) oli suomalainen valokuvaaja. Raita teki elämäntyönsä Porissa ilmestyvän "Satakunnan Kansan" palveluksessa, jonka valokuvaajana hän työskenteli lähes 50 vuoden ajan. 
Raita aloitti uransa 1930-luvulla turkulaisen "Uuden Auran" valokuvaajana, mutta siirtyi pian "Satakunnan Kansan" valokuvaajaksi Poriin. 1950-luvulta lähtien hänellä oli myös oma valokuvaamo. Raita lahjoitti mittavan kuva-arkistonsa Satakunnan Museolle ja nykyään ne ovat digitoituna nähtävissä Finna-verkkopalvelussa.
Sven Raidan poika on liikemies Jali Raita.
Aleksandr Ilinski

Aleksandr Aleksandrovitš Ilinski (; 24. tammikuuta 1859 Tsarskoje Selo – 23. helmikuuta 1920) oli venäläinen säveltäjä ja musiikkipedagogi.
Ilinski valmistui vuonna 1885 Pietarin konservatoriosta. Lisäksi hän suoritti opintoja Berliinissä sävellyksessä Woldemar Bargielin ja pianonsoitossa Theodor Kullakin johdolla. Vuonna 1885 Ilinski liittyi Moskovan filharmonisen seuran musiikki- ja teatterikoulun henkilökuntaan, ja professori hänestä tuli yksitoista vuotta myöhemmin. Moskovan konservatorion henkilökuntaan Ilinski liittyi vuonna 1905 musiikin teorian, musiikkihistorian ja sävellyksen professorina.
Ilinski sävelsi myöhäisromanttista musiikkia, johon vaikuttivat vahvasti Aleksandr Borodin, Modest Musorgski ja Nikolai Rimski-Korsakov. Suurimmat menestyksensä säveltäjänä hän saavutti vuoden 1900 jälkeen. Hänen keskeinen teoksensa on ooppera "Bahtšisaraiski fontan", joka perustuu Aleksandr Puškiniin ja kantaesitettiin Moskovassa vuonna 1911. Ilinskin muuhun tuotantoon kuuluu kuoro- ja orkesteriteoksia. Hän kirjoitti lukuisia musiikin alan oppikirjoja. Ilinskin sävellykset eivät säilyttäneet hänen kuoltuaan suosiota, jota ne olivat nauttineet säveltäjän eläessä.
Óscar Esplá

Óscar Esplá y Triay (5. elokuuta 1886 Alicante – 6. tammikuuta 1976 Madrid) oli espanjalainen säveltäjä.
Esplá aloitti jo lapsena musiikillisen koulutuksen, mutta isänsä toiveiden mukaisesti opiskeli sittemmin filosofiaa ja insinööritaitoa Barcelonan yliopistossa. Hän päätti omistautua kokonaisvaltaisesti musiikille saatuaan ensipalkinnon Wienissä vuonna 1911 järjestetyssä kansainvälisessä sävellyskilpailussa. Esplá oli tähän mennessä ollut lähes täysin itseoppinut säveltäjänä. Hän muutti Meiningeniin opiskelemaan sävellystä ja orkesterinjohtoa Max Regerin johdolla. Vuosi myöhemmin hän siirtyi Pariisissa Camille Saint-Saënsin johdolla suorittamiensa kontrapunkti- ja sävellysopintojen pariin. Esplá loi kansainvälisen uran, mutta jäi jossain määrin aikalaisensa Manuel de Fallan varjoon.
Esplá sai vuonna 1930 professorin aseman Madridin konservatoriossa. Vuonna 1931 hän sävelsi republikaanisen hymnin, joka toimi Espanjan toisen tasavallan kansallislaulun pohjana. Hän pakeni vuonna 1936 Belgiaan Espanjan sisällissodan välittömän uhan johdosta. Vuonna 1951 Esplá palasi Espanjaan. Alicantessa on nimetty keskeinen puistonkatu Esplán mukaan. Häneltä on nimensä saanut myös kaupungissa toimiva konservatorio, jota Esplá itse johti vuodesta 1958. Hän oli Ranskan instituutin ulkomaalaisjäsen ja johti ISCM:n Espanjan-jaosta. Vuonna 1956 Alicanten kaupunki alkoi myöntää kansainvälistä Óscar Esplá -sävellyspalkintoa. Vuonna 1986 julkaistiin Esplán musiikkiaiheisten kirjoitusten kokoelma "Escritos de Óscar Esplá".
Esplá sävelsi oopperoita, baletteja, kuoroteoksia ja monia soittimellisia teoksia, jotka vaihtelevat pianokappaleista sinfoniaorkesterille laadittuihin teoksiin.
Tapio Rauma

Tapio Eerik Rauma (10. heinäkuuta 1948 Kaustinen – 3. syyskuuta 2019) oli suomalainen muusikko, joka tunnettiin parhaiten Kasevan kitaristina ja perustajajäsenenä. 
Rauman ura musiikin parissa alkoi vuosina 1966–1967 The Five Secrets -yhtyeessä, joka esiintyi television Ohimennen-ohjelmassa ja oli parhaimmillaan Suosikin listalla toisena. Vuonna 1967 Rauma oli voittamassa kitarayhtyeiden Suomen mestaruutta Brian Kottaraisen Lepakkomiehet -yhtyeen riveissä. Samana vuonna hän keikkaili Eino Grönin kesäshow'n mukana. Vuosina 1968–1973 Rauma soitti muun muassa Paula Koivuniemen, Unto Satorannan, Matti Hyvösen, Robinin ja Kristina Hautalan taustayhteissä. 
Vuonna 1974 perustetussa Kasevassa Rauma oli mukana heti yhtyeen ensimmäisestä albumista "Silloin kun" lähtien. Esimerkiksi "Pena"-kappaleen intro on Rauman säveltämä. Hänen äänensä kuuluu myös yhtyeen korkeissa laulustemmoissa. Rauma soitti Kasevassa aina sen vuonna 1982 tapahtuneeseen hajoamiseen asti ja uudelleen vuosina 2002–2007. Vuosina 1986–1996 Rauma soitti Jan Rohde &amp; The New Adventurers -yhtyeessä.
Rauma oli ammatiltaan parkettimies. Hän asui tyttärensä ja vaimonsa kanssa Salossa.
Canon EOS 800D

Canon EOS 800D on Canonin helmikuussa 2017 julkistama digitaalinen järjestelmäkamera. Kamerassa on 24 megapikselin APS-C-kokoinen CMOS-kenno. Sillä voi kuvata parhaimmillaan kuusi kuvaa sekunnissa ja videoida FullHD-laadulla 60 kuvaa sekunnissa. Kamerassa on kolmen tuuman kosketusnäyttö ja tuki Bluetoothille, NFC:lle ja Wi-Fi:lle. Kamera painaa akun kanssa 532 grammaa.
Pohjois-Amerikassa kamera tunnetaan nimellä Canon EOS Rebel T7i ja Japanissa nimellä Canon EOS Kiss X9i.
Ahmed Adghirni

Ahmed Adghirni (; 5. toukokuuta 1947 – 19. lokakuuta 2020) oli marokkolainen poliitikko, asianajaja, kirjailija ja ihmisoikeusaktivisti. Hän oli berberien heimosta.
Villa Gesell

Villa Gesell (Rio de la Platan alueen espanjaksi [viʒaˈxesel]), jota kutsutaan arkisesti pelkällä nimellä Gesell, on samannimisen kunnan pääkaupunki. Se sijaitsee Buenos Airesin maakunnan itälaidalla, Argentiinan keskiosassa, Argentiinanmeren rannikolla. Villa Gesellin kunnassa oli vuoden 2022 väestölaskennan mukaan 38 614 asukasta. . Villa Gesellin tärkeimmät elinkeinot liittyvät matkailupalveluihin. Kesäkauden lisäksi kaupunki ja sen pitkä hiekkaranta täyttyvät kotimaisista matkailijoista ja loma-asukkaista myös pääsiäisenä ja pitkinä viikonloppuina.
Historia.
Kaupungin historia alkoi vuonna 1931, kun Carlos Gesell hankki Atlantin rannikolta hiekkadyynien peittämää joutomaata, jossa laidunsi vain karannutta karjaa. Hän alkoi metsittää hiekkadyynejä pääasiassa männyillä ja akaasioilla. Hän nimesi paikkakunnan vähän aiemmin kuolleen isänsä Silvio Gesellin mukaan. Hänen tarkoituksenaan ei ollut koskaan luoda matkailukaupunkia, vaan ainostaan kasvattaa puuta perheyritys Casa Gesellin tarpeisiin eli lastenhuonekalujen valmistamiseen.
William Eggleston

William Eggleston (s. 27. heinäkuuta 1939 Memphis, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen taidevalokuvaaja. Hänet tunnetaan pioneerina, joka toi värivalokuvauksen taidemaailmaan. Egglestonin kuvien aiheita ovat arkipäiväiset esineet, tapahtumat ja näkymät.
Elämä ja ura.
Eggleston syntyi varakkaaseen perheeseen. Hän kuvasi ensin mustavalkoisia kuvia, joissa näkyivät Henri Cartier-Bressonin, Robert Frankin ja Walker Evansin vaikutus. 1960-luvun puolivälissä Eggleston alkoi ottaa värikuvia Yhdysvaltojen etelästä. Hänen vuoden 1976 näyttelynsä New Yorkin Modernin taiteen museossa oli sekä Egglestonin henkilökohtainen läpimurto että ensimmäinen kerta kun värivalokuvia esitettiin laajasti merkittävässä taidenäyttelyssä. 
Osa 1970-luvun kriitikoista piti Egglestonin tilannekuvia banaaleina, mutta kritiikki on hälventynyt vuosien varrella. Egglestonia pidetään nykyisin yhtenä keskeisistä taidevalokuvauksen kehittäjistä. Hän on vuosien varrella ottanut tuhansia kuvia ja julkaissut lukuisia valokuvakirjoja. Eggleston on kuvannut myös useita albuminkansia, esimerkiksi Big Starille ja Primal Screamille. Egglestonin kuvia on esimerkiksi New Yorkin Museum of Modern Artin ja San Franciscon Museum of Modern Artin kokoelmissa.
Tommaso Gherardi del Testa

Tommaso (Thomaso) Gherardi del Testa (1818 Terricciola – 1881 Pistoia, Italia) oli italialainen runoilija. Hän toimi asianajajana Firenzessä, kun vallankumous puhkesi 1848. Isänmaallisena hän osallistui itsekin taisteluihin. Hän joutui itävaltalaisten vangiksi mutta vapautui 1849 ja palasi Firenzeen. Hän on kirjoittanut kertomuksia, muun muassa "La povera e la ricca" (1858), joissa hän nousee Alessandro Manzonin rinnalle, ja hänestä tuli aikansa Italian luetuimpia kirjailijoita. Hänen varsinainen maineensa perustuu kuitenkin noin neljäänkymmeneen huvinäytelmään, jotka kuvaavat toscanalaista arkielämää. Niiden dialogi on soljuvaa, mutta syvempää omaperäisyyttä puuttuu. "Teatro comico" ilmestyi 1856–1858.
Solomon Golomb

Solomon Wolf Golomb (30. toukokuuta 1932 Baltimore, Maryland – 1. toukokuuta 2016 La Cañada Flintridge, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen matemaatikko, jonka tutkimuskohteita olivat kryptografia, kombinatoriikka, lukuteoria ja matemaattinen peliteoria.
Solomon Golombin isä oli rabbi ja kielitieteen professori. Solomon opiskeli Johns Hopkinsin yliopistossa ja suoritti vuonna 1951 alemman tutkinnon. Hän suoritti omien sanojensa mukaan ”kaksi kertaa niin paljon kursseja kuin muut”. Hän jatkoi opintoja vuoden Hopkinsissa ja sen jälkeen Harvardissa. Harvardin aikanaan hän teki kesätöitä Baltimoren lähellä Glenn Martin -yhtiössä. Harvardin tieteellisen koulutuksen ja Glenn Martinin sovelletun työn yhdistelmä oli ensiarvoisen tärkeä hänen tulevalle uralleen. Kesätyöstä syntyivät hänen ensimmäiset siirtorekistereitä koskevat tuloksensa, jotka julkaistiin vuonna 1955 Glenn Martinin teknisenä raporttina.
Vuoden 1955–1956 Golomb vietti Fulbright-stipendiaattina Oslon yliopistossa tutkien alkulukupareja. Sinä aikana hän myös tapasi tulevan vaimonsa, tanskalaisen opiskelijan nimeltä Bo. Golomb valmistui tohtoriksi Harvardista vuonna 1957. Hänen väitöskirjansa "Problems in the Distribution of the Prime Numbers" käsitteli analyyttistä lukuteoriaa. Palattuaan Yhdysvaltoihin Golomb työskenteli Caltechin Jet Propulsion Laboratoryssä digitaalisen tiedonsiirron ja informaatioteorian parissa. Vuonna 1963 hän siirtyi professoriksi Etelä-Kalifornian yliopistoon, jossa hän sitten pysyi yli puoli vuosisataa.
Golombin tunnetuin työ liittyy siirtorekistereihin, joita käytetään muun muassa tutkassa, kryptografiassa ja tietoliikenteessä. Hänen mukaansa on nimetty Golomb-koodit, Golombin vakio ja Golombin viivaimet. Golomb oli myös hyvin aktiivinen viihdematematiikassa ja tutki muun muassa polyominoja, joista sai myöhemmin innoituksensa tietokonepeli Tetris (”tetromino tennis”). Golomb kirjoitti yli 200 tutkimusartikkelia ja seitsemän kirjaa. Hän itse sai yhden patentin, mutta yli kymmenessätuhannessa patentissa viitataan hänen töihinsä. Golomb sai lukuisia palkintoja ja tunnustuksia, muun muassa jäsenyyden kolmessa tiedeakatemiassa (Yhdysvaltain kansallinen tiedeakatemia, National Academy of Engineering ja American Academy of Arts and Sciences), kaksi IEEE:n palkintoa ja Franklin-mitalin.
Isojenantilliensirkku

Isojenantilliensirkku ("Melopyrrha violacea") on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Karibianmeren saarilta.
Koko ja ulkonäkö.
Isojenantilliensirkku voi kasvaa 14–18 cm pitkäksi ja ruumiinrakenteeltaan se on tukevahko. Sukupuolet eroavat hieman toisistaan ulkonäöltään. Isojenantilliensirkkukoiras on väriltään musta lukuun ottamatta ruskehtavan oransseja silmäkulmajuovia, kurkkua ja alaperää. Naaras on väritykseltään hieman harmahtavampi. Linnun nokka on kookas, kartionmuotoinen ja väriltään musta.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Isojenantilliensirkkua tavataan muun muassa Jamaikalta, Hispaniolan saarelta, Bahamalta, Caymansaarilta ja Turks- ja Caicossaarilta. Lajin elinympäristöä ovat monentyyppisten metsien tiheiköt ja pensaikot erityisesti vuoristoisilla alueilla. Isojenantilliensirkut syövät hedelmiä, siemeniä ja kukkien nuppuja. Linnun pesimäkausi on huhtikuulta kesäkuulle ja se tekee pesänsä kuolleen puun koloon.
Kaksiraitakirjoahven

Kaksiraitakirjoahven ("Caquetaia myersi") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva makeissa vesissä elävä kalalaji. Sen tieteellinen lajinimi "myersi" on nimetty iktyologi George S. Myersin mukaan.
Kaksiraitakirjoahven voi kasvaa korkeintaan 19 senttimetrin mittaiseksi. Lajia tavataan Amazon-joen altaalta Kolumbiasta ja Ecuadorista. Laji elää noin 200–400 metrin syvyydessä 22–30 asteen lämpöisissä vesissä. Sopiva pH-arvo sille on 6,5–7,5. Kaksiraitakirjoahven on nuorena kaikkiruokainen, ja täysikasvuisena se käyttää ravinnokseen muita kaloja. Laji munii yhden kudun aikana noin 1 000 mätimunaa, joita sekä naaras että koiras vartioivat munien kuoriutumiseen asti. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut kaksiraitakirjoahvenen elinvoimaiseksi lajiksi.
Aurinko Jaffa

Aurinko Jaffa oli alkujaan Mallasjuoman, myöhemmin Hartwallin valmistama virvoitusjuomatuotesarja. 
Tuotesarja sai alkunsa, kun 1970-luvun puolivälissä Mallasjuoman tuotevalikoimaan tuli Aurinko-mehu, johon liitettiin myös sana Jaffa. Brändin menestyessä siihen liittyivät vähitellen kaikki Palma-virvoitusjuomasarjan maut. Esimerkiksi sitruunanmakuista Aurinko Palma -nimistä virvoitusjuomaa mainostettiin tuoteuutuutena vuonna 1981.
Aurinko Jaffa -tuotesarjan juomien valmistus siirtyi Hartwallille vuonna 1988 sen ostettua Mallasjuoman. Brändin suosio hiipui 1990-luvun alkupuoliskolla, jonka seurauksena tuotesarjan valmistus lopetettiin 1990-luvun loppupuoliskolla.
Suurin osa Aurinko Jaffa-tuotesarjan juomista oli sokerilla makeutettuja. Kuitenkin 1990-luvulla tuotesarjaan tuli myös keinotekoisesti makeutettuja juomia. Näiden tuotteiden etiketteihin ei kuitenkaan oltu merkitty kevytvirvoitusjuomien light-merkintää.
Muuta.
Clifters levytti vuonna 1992 Aurinko Jaffan televisiomainokseen kappaleen "Aurinkoon". Kappale julkaistiin vinyylisinglenä.
Epinephelus lebretonianus

Epinephelus lebretonianus on meriahventen (Epinephelidae) heimoonkuuluva kalalaji. Se tunnetaan toistaiseksi vain yhdestä Hombronin ja Jacquinotin 1853 "L’Astrolabe"- ja "La Zélée"-aluksilla tekemillään tutkimusretkillä keräämästään holotyypistä, minkä vuoksi sitä kutsutaan monilla kielillä ”mysteerimeriahveneksi” (; ; ). Se on todennäköisesti kerätty indopasifiselta merialueelta useimpien muiden Hombronin ja Jacquinotin tuolloin keräämien tyyppien tapaan. Kyseinen yksilö oli 24,8 senttimetriä pitkä. Sillä oli kylkiviivallaan 73 suomua. Selkäevässä oli 11 piikkiruotoa ja 17 pehmeää ruotoa, peräevässä kolme piikkiruotoa ja kahdeksan pehmeää ruotoa ja rintaevässä 20 pehmeää ruotoa.
Hjorthin talo

Hjorthin talo (käytössä myös kirjoitusasu "Hjortin talo") on seitsenkerroksinen asuin- ja liikerakennus, joka sijaitsee Tampereen keskustassa Hämeenkadun ja Hämeenpuiston kulmauksessa. Funkistyylisen talon on suunnitellut arkkitehti Georg Henriksson, ja se on valmistunut vuonna 1937. Tampereen murteessa talosta on käytetty nimiä ”Juurtin talo” ja ”Hojoortin talo”.
Hjorthin talon vanhin osa valmistui Hämeenkatu 31:een jo vuonna 1934. Kyseessä oli kaupunginarkkitehti Bertel Strömmerin suunnittelema kaksikerroksinen liikerakennus. Georg Henriksson suunnitteli nykyisen rakennuksen tämän liiketalon jatkeeksi. Strömmerin suunnittelema osa purettiin vuonna 2008, ja sen paikalle rakennettiin uusi seitsenkerroksinen asuin- ja liikerakennus (As.oy Tampereen Westend).
Hjorthin talon nimi viittaa kauppias Karl Hjorthiin. Talon on rakennuttanut hänen poikansa Ilmari Hjorth, joka johti perheyritys K. Hjorth Oy:tä vuosina 1919–1968. Rakennuksen liikesiivessä sijaitsi pitkään Hjorthin ase- ja urheiluvälinekauppa.
Hjorthin talo on suojeltu asemakaavalla vuonna 2004.
Ranskan cup (kyokushin)

Ranskan cup on Pariisissa vuosittain Kyokushinin Ranskan mestaruudesta käytävä karateturnaus. Se järjestettiin ensimmäistä kertaa 1978. Historian menestynein ottelija on ollut Djema Belkhodja, joka on 12-kertainen mestari.
Reservijoukkue

Reservijoukkue on urheilujoukkue, joka sisältää pelaajia, jotka ovat seuran jäseniä, mutta eivät pelaa yleensä otteluita edustusjoukkueessa. Reservijoukkueet usein sisältävät vaihtopelaajia edustusjoukkueesta, nuoria pelaajia, jotka tarvitsevat peliaikaa harjoitellakseen taitoja, ja edustusjoukkueen jäseniä, jotka parantuvat jostain vammasta. Joissain maissa reservijoukkueet pelaavat kokonaan erillisissä sarjoissa edustusjoukkueista, mutta jotkut maat sallivat reservi- ja farmijoukkueiden pelata samassa sarjajärjestelmässä kuin edustusjoukkueet, tosin lähes aina eri divisioonissa. Reservijoukkueet erotetaan edustusjoukkueista tarkenteella, kuten II, 2 tai B.
Portugalin kansallinen terveysinstituutti

Portugalin kansallinen terveysinstituutti (, lyhennys INSA, lyhyempi nimi "Instituto Ricardo Jorge"; ) on kansanterveys- ja elintarviketurvallisuustyötä tekevä, Portugalin terveysministeriön alaisuudessa toimiva valtiollinen keskuslaboratorio ja tutkimuslaitos. Se on nimetty portugalilaisen lääkärin ja humanistin Ricardo Jorgen (1858–1939) mukaan. INSA edustaa kotimaataan esimerkiksi kansainvälisessä kansanterveyslaitosten järjestössä (IANPHI).
Tutkimuslaitoksen päätoimipiste sijaitsee Lissabonissa. Laitoksella on yksi tai kaksi sivutoimipistettä Portossa (Centro de Saúde Pública Doutor Gonçalves Ferreira, Medical Center of Genetics Jacinto Magalhães) ja yksi Águas de Mourassa (Centro de Estudos de Vectores e Doenças Infecciosas Doutor Francisco Cambournac). Laitoksessa työskentelee yli 600 ihmistä.
Covid-19-pandemian aikana Portugalin kansallinen terveysinstituutti on toiminut maansa referenssilaboratoriona, ja varmensi ensimmäiset tautitapaukset helmikuussa 2020. INSA kuuluu myös COVID-19-taudin hoitoa etsivään kansainväliseen kliiniseen tutkimusverkostioon.
Keltakikla

Keltakikla ("Cichla orinocensis") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva makeissa vesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Keltakikla voi kasvaa korkeintaan 61,7 senttimetrin mittaiseksi ja painaa korkeintaan 6,2 kilogrammaa. Lajilla on kylkiviivalla noin 80 suomua. Kylkiviivan seudulla on kolme tummaa täplää, joilla on hopeainen reunus. Keltakikla voidaan sekoittaa sukulaiseensa "Cichla nigromaculataan". Lajit voidaan kuitenkin erottaa toisistaan selän alueella olevista mustista täplistä, joita ei keltakiklalla ole.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Keltakiklaa tavataan Brasiliasta, Kolumbiasta ja Venezuelasta. Lajia on myös tuotu Singaporeen. Sen elinympäristöä ovat hitaasti virtaavat joet ja laguunit. Keltakikla käyttää ravinnokseen muita kaloja, useimmiten tetroja. Laji elää noin 27–29 asteen lämpöisissä vesissä. Sopiva pH-arvo sille on 5,5–6,5.
Mustaeväkikla

Mustaeväkikla ("Cichla nigromaculata") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva makeissa vesissä elävä kalalaji.
Mustaeväkikla voi kasvaa korkeintaan 26,3 senttimetrin mittaiseksi. Se voidaan sekoittaa sukulaiseensa keltakiklaan ("Cichla orinocensis"). Lajit voidaan kuitenkin erottaa toisistaan selän alueella olevista mustista täplistä, joita ei keltakiklalla ole. Lajia tavataan Rio Negro-, Orinoco- ja Casiquiare-joista Brasiliasta ja Venezuelasta. Sillä on kylkiviivalla 75–85 suomua.
Orthochromis polyacanthus

Orthochromis polyacanthus on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva makeissa vesissä elävä kalalaji.
"Orthochromis polyacanthus" voi kasvaa korkeintaan 11,8 senttimetrin mittaiseksi. Selkäevässä on 18–19 piikkiruotoa ja yhdeksän pehmeää ruotoa, peräevässä kolme piikkiruotoa ja seitsemän pehmeää ruotoa.
"Orthochromis polyacanthus" -lajia tavataan ainoastaan Kongon demokraattisesta tasavallasta. Laji elää noin 25–26 asteen lämpöisissä vesissä. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut sen elinvoimaiseksi lajiksi.
Tilanne-etiikka

Tilanne-etiikka on etiikan teoria, jossa teon oikeus tai vääryys arvioidaan tilanteen ja vallitsevien olosuhteiden mukaan. Sen mukaan kaikki tilanteet ovat ainutlaatuisia ja arvioitava erikseen. Tilanne-etiikassa yleisesti hyväksyttyjä normeja ei kumota kokonaan, mutta niitä voidaan soveltaa tilanteen vaatimalla tavalla.
Sinisarvikala

Sinisarvikala ("Naso unicornis") on välskärikalojen (Acanthuridae) heimoon ja Nasinae-alaheimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Sinisarvikala on tavallisesti noin 50 senttimetrin mittainen ja voi korkeintaan saavuttaa noin 70 senttimetrin pituuden. Ruumiin väritys vaihtelee vaaleasta oliivinvärisestä kellertävänvihreään. Huulten reunat ovat sinertävät. Pyrstöevä on väriltään kellertävän harmaa ja voimakkaasti haarautunut molempien lohkojen ollessa erittäin pitkät. Nuorilla yksilöillä pyrstön takareuna on vielä vain hieman kovera. Selkäevä on jatkuva ja loveton. Sen takareuna on sininen ja siinä on kuusi piikkiruotoa ja 27–30 nivelruotoa. Myös peräevän takareuna on sininen ja se koostuu kahdesta piikkiruodosta ja 27–30 nivelruodosta. Rintaevissä taas on yksi piikkiruoto ja kolme nivelruotoa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Punameriahventa tavataan alueella Punaiseltamereltä Etelä-Afrikkaan Natalin rannikolle ja Havajille sekä Tuamotulta ja Marquesassaarilta pohjoiseen Japaniin ja etelään Rapan ja Lord Howen saarille. Se elää tavallisesti rannikkovesissä koralliriutoilla tai kivisten pohjien yläpuolella. Koiras saavuttaa sukukypsyyden keskimäärin 4,5-vuotiaana ja 28,6-senttisenä, naaras keskimäärin 7,5-vuotiaana ja 37,8-senttisenä. Havaijilla sille on määritelty 35,6 senttimetrin pyyntimitta. Sinisarvikalan ravintoa ovat muun muassa sargassolevät. Se voi elää ainakin 58 vuoden ikäiseksi.
Ivarsson

Ivarsson on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Loco-motion

Loco-motion on suomalainen television viihdeohjelma. Sen käsikirjoitti ja ohjasi vuonna 1966 VEK-kolmikko, Jukka Virtanen, Aarre Elo ja Matti Kuusla. Ohjelman tuotti . Ohjelma oli suunniteltu vuosittaista kansainvälistä television viihdeohjelmien kilpailua, Montreux’n Kultaista Ruusua varten. Edellisenä vuonna VEK oli voittanut Kultaisen Ruusun ohjelmallaan Lumilinna. Loco-motion ei sijoittunut palkinnoille. Loco-motion on musiikillinen ja visuaalinen kertomus tehtaan kuumeisesta työpäivästä. Ohjelman musiikki on Jaakko Salon. 
Loco-motion on kuvattu Tampereella Lokomon tehtaalla ja Näsijärven jäällä. Ohjelman kesto on 28 minuuttia. Sen ensiesitys oli Yle TV1:ssä 24.3.1966. 
Ohjelmasta kirjoitettua.
Jukka Kajava, Helsingin Sanomat 25.3.1966: ”Television järjestämässä ennakkokatselutilaisuudessa yleisö ulvoi naurusta VEKin Loco-motionille… Kyllä meidän televisiomme Montreux-ohjelma on korkealuokkainen show ja omaksi edukseen poikkeava tehdasmiljööseen sijoitettuna… Loco-motion ei ole pelkkä tyylikäs abstraktio, vaan konkreettinen, silti tyylikäs ihmisen jokapäiväistä elinympäristöä lähenevä ohjelma.”
Pikkjärv (Kõnnu)

Pikkjärv (myös "Kõnnu järv, Kõnnu Pikkjärv") on Virossa Itä-Virumaalla Alutagusen kunnan Ongassaaren kylässä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järvi on 440 metriä pitkä, 80 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,9 hehtaaria. Se sijaitsee vieressä kulkevan harjujakson () kaakkoisrinteessä ja se on lounais-koillis-suuntainen. Sijaintinsa vuoksi järveä ja sen viereistä Ümmargune järveä voidaan epäillä suppajärviksi. Harjunpuoleiset rannat kohoavat 30–40 metriä järvenpintaa ylemmäksi. Muut rannat ovat matalampia. Järven rantoja kiertää kapea suovyöhyke ja järvellä on mutapohja. Järven koillisrantaan tulee pohjoisesta tie, mutta järvi on kuitenkin autio.
Luontoarvoja.
Järveen tulee Ümmargune järvestä oja ja järven pohjassa ja rannoilla on lisäksi lähteitä, jotka tuovat siihen lisää vettä viereisestä harjusta. Veden näkösyvyys on hyvä . Järvessä elää ainakin ahven, hauki, ruutana ja särki.
Järvet sijaitsevat Kõnnun ja Jõugan alueella, joka on sisällytetytty Alutagusen kansanpuistoon (). Alueella tavataan esimerkiksi mustahaikaraa, helmipöllöä ja metsänemää.
Vesistösuhteita.
Pikkjärv kuuluu Alajõen valuma-alueeseen, sillä se on Alajõen lähdejärvi. Järveen tulee kaksi ojaa, joista lounaispäähän laskeva on Ümmargune järven laskuoja. Ojalla on pudotusta 0,3 metriä. Pikkjärven laskuoja alkaa kaakkoisrannan puolivälistä. Se virtaa suoraan etelään, missä sitä on ruopattu tai kaivettu suoraksi ojaksi. Ojan nimi on Ongassaare oja, vaikka sitä kutsutaan alajuoksulla Alajõeksi. Alajõgi laskee Peipsijärven pohjoisrantaan. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.