Outi Heiskanen

Outi Marjatta Heiskanen (o.s. Kanervo; 26. syyskuuta 1937 Mikkeli – 30. syyskuuta 2022 Vehmaa) oli suomalainen taidegraafikko, taiteilijanimeltään "Heis".
Yksityiselämä.
Heiskanen oli naimisissa kuvaamataidonopettaja Toivo ”Topi” Heiskasen (1934–2018) kanssa ja heillä on kaksi tytärtä, Metti ja Karoliina. Hänen lapsenlapsiaan ovat Metin lapset laulaja Siiri ja muusikko Reino Nordin.
Heiskanen asui pitkään Helsingissä Taiteilijakoti Lallukassa, mutta kun rakennusta ryhdyttiin remontoimaan vuonna 2015, hän muutti lapsuusmaisemiinsa Vehmaalle. Heiskanen sairasti dementiaa, ja hän asui hoitokodissa Vehmaalla. Heiskasen elämää käsittelee Georg Grotenfeltin dokumenttielokuva "Heiskuja" (2021).
Koulutus.
Heiskanen opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa ja Suomen Taideakatemian koulussa ja valmistui kuvataideopettajaksi vuonna 1959. Hän oli Pentti Kaskipuron oppilaana.
Heiskanen työskenteli kuvataideopettajana eri kaupungeissa vuosina 1959–1974 ja vapaana taidegraafikkona vuodesta 1973 lähtien.
Taiteellinen toiminta.
Graafikkona.
Heiskanen tunnetaan pienikokoisista ihmisiä ja taruolentoja kuvaavista metalligrafiikan töistä. Heiskasen töissä on usein mystinen satumaailman tunnelma. Hän yhdisti samaan työhön usein akvatintaa ja etsausta tai kuivaneulaa ja käytti harvoja värejä. Heiskanen kehitti kombinaatiotekniikkaa, jolloin uniikki kuva kootaan kahden tai useamman erillisen laatan kuvia yhdistelemällä. Tätä menetelmää hyödyntäen hän teki yhteistyövedoksia vedostajana toimineen Janne Laineen kanssa.
Näyttelyihinsä hän kokosi töistään kollaaseja, installaatioita ja veistoksia, nukkeja sekä muuta materiaalia. Hän tuotti metalligrafiikan ohella myös filmejä, valokuvia ja performansseja.
Muu taide.
Heiskanen oli sekä Bellinin akatemian että Record Singers -taiteilijaryhmän kantavia voimia. Kummankin ryhmän muita keskeisiä jäseniä ovat olleet Pekka Nevalainen, Hannu Väisänen ja Mirja Airas. Ryhmien tempaukset olivat niin sitoutuneita toisiinsa, ettei niiden välillä ole selvää rajaa. Bellinin akatemia oli projekteista pitkäikäisempi. Se ylläpiti muun muassa omaa kirjastoaan ja pyöritti autonomisen Riepukulkusäätiön kautta omakustannejulkaisutoimintaa. Ryhmät ovat tehneet filmejä ja järjestäneet useita monitaiteisia tapahtumia, kuten happeningejä ja performansseja. Heiskaselle oli ominaista vaikutteiden lainaaminen eri taidemuodoista ja kuvitteellisten mytologioiden luominen. Vilkkaimmillaan Bellinin akatemian toiminta oli 1970- ja 1980-luvulla, jolloin Heiskanen piti esityksiä yhdessä Airaksen, Väisäsen ja Nevalaisen kanssa. Esitykset olivat intiimejä tapahtumia, joissa lähestyttiin luonnon ja ihmisenä olemisen peruskysymyksiä leikillisen vakavasti.
Taiteelliset ansiot.
Heiskanen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1984.
Heiskanen oli Helsingin Juhlaviikkojen Vuoden taiteilija 1986, Kuvataideakatemian grafiikan linjan professori 1992–1995 ja Kuvataideakatemian rehtori 1994–1995. Hänestä tuli Helsingin yliopiston kunniatohtori vuonna 1997 ja akateemikko vuonna 2004. Heiskaselle myönnettiin Suomen Leijonan komentajamerkki 6. joulukuuta 2011.
Julkisissa tiloissa Heiskasen teoksia on esillä muun muassa Ulkoministeriössä (Helsinki 1989), Uudenkaupungin lastentarhassa (1989) ja Sammon lukiossa (Tampere 2005).
Heiskasen retrospektiivinen, yli 300 teoksen näyttely Ateneumin taidemuseossa pidettiin 8. lokakuuta 2021 – 9. tammikuuta 2022. Samassa yhteydessä julkaistiin Tuula Karjalaisen kirjoittama elämäkertateos "Outi Heiskanen: Taiteilija kuin shamaani."