tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pillavuono

Pillavuono (kveeniksi "Pillavuono", , ) on kylä Porsangin kunnassa Finnmarkin läänissä Pohjois-Norjassa. Pillavuono sijaitsee Porsanginvuonoon kuuluvan samannimisen vuonon tai lahden pohjukassa Billefjordelva-joen rannalla. 
Vuoden 2019 väestötilaston mukaan Pillavuonon osa-alueella ("grunnkrets") asui 232 henkilöä. 
Pillavuonossa sijaitsee Porsangin kunnan sisin ympärivuotisesti jäätön satama. Kylässä on myös merisaamelaista kulttuuria edustava Mearrasiida-keskus, merisaamelainen päiväkoti ("Billefjord sjøsamiske barnehage"), vuosiluokkien 1.-10. koulu ("Billefjord skole)""," vuonna 1951 rakennettu kirkko sekä ruokakauppa"."
Kylän läpi kulkee E6-tie, jota pitkin Lemmijoelle on noin 35 kilometrin ajomatka.
Yhdystie 6110

Yhdystie 6110 on yhdystie, joka johtaa Jyväskylän Etelä-Keljosta Keljonkankaan kautta Säynätsaloon. Tie alkaa valtatien 9 risteyksestä ja kulkee Muurameen kuuluvan Kinkomaan kautta.
Juurettomat

Juurettomat ("Bless the Beasts and Children") on Stanley Kramerin tuottama ja ohjaama yhdysvaltalainen nuortenelokuva, tyylilajiltaan draamakomedia. Vuonna 1971 Berliinin elokuvajuhlilla maailmanensi-iltansa saaneen elokuvan on Glendon Swarthoutin romaanin pohjalta käsikirjoittanut Mac Benoff.
Barry De Vorzon ja Perry Botkin Jr. olivat Grammy-palkintoehdokkaina elokuvan musiikista ja parhaan laulun Oscar-palkintoehdokkaina sen tunnussävelmästä ”Bless the Beasts and Children”, joka soi elokuvassa Carpenters-yhtyeen esittämänä.
Juoni.
Joukko ongelmaperheiden teinipoikia on lähetetty cowboy-teemaiselle kesäleirille. Pojat kiinnostuvat lähistölle aidatuista huonokuntoisista biisoneista, jotka odottavat vain joutumista metsästysharrastajien tappamiksi.
Arvioita.
"Helsingin Sanomien" Pertti Avola luonnehti "Juurettomia" sen videojulkaisun esittelyssä 1985 tuottaja-ohjaaja Stanley Kramerille tyypilliseksi vapaamieliseksi elokuvaksi yhteiskunnallisista ongelmista, tällä kertaa kasvatuskysymyksistä, asekulttuurista ja eläinsuojelusta. Avolasta tarina on puutteistaan huolimatta raikas koko perheen elokuva, jonka opettavaisuus ei ole liian alleviivaavaa. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano rinnasti lämminhenkisen kasvutarinan näkökulmaltaan ja tunnelmaltaan Rob Reinerin 1980-luvun elokuvaan "Stand by Me – viimeinen kesä". Hän antoi "Juurettomille" kolme tähteä viidestä.
Johannes Vatjus

Johannes Vatjus (s. 1980) kruunattiin tangokuninkaaksi Seinäjoen tangomarkkinoilla 2019. Vuonna 2020 hän hakeutui Kansallisoopperan koelauluihin ja tätä nykyä hän työskenteli kauden 2020/2021 Kansallisoopperan lauluosastolla harjoittelijana. Harjoittelijana hän työskenteli Kansallisoopperan oopperalaulajien ja kansainvälisten vierailijoiden rinnalla ja opiskeli samalla oopperalaulajan ammattia. Vatjus on äänialaltaan tenori. Hän asuu Haapavedellä.
Kaudella 2021–2022 hän työskenteli kiinnitettynä Kansallisoopperan lauluosastolla. Keväästä 2022 hän jatkoi työskentelyä freelancer laulajana.
Roolit Suomen kansallisoopperassa:
Pirita Niemenmaa

Pirita Niemenmaa (s. 10. syyskuuta 1984 Kauhajoki) on suomalainen laulaja, joka kruunattiin tangokuningattareksi Seinäjoen Tangomarkkinoilla vuonna 2019. Hän on esiintynyt vuodesta 2004 lähtien ja on käynyt Ikaalisten artistivalmennuksen vuonna 2006. Hän on osallistunut aiemmin 2000-luvulla laulukilpailuihin seuraavasti: 2016 Vuoden lauluääni (2. sija), 2016 Mister ja Leidit (voitto), 2016 Kristiinankaupungin kuningatar, 2016 Kalajärven kuningatar, 2017 Tangomaraton (16 parhaan joukossa) ja 2018 Tulitähti (3. sija). Hän ilmoittaa esikuvikseen laulajana Pirkko Mannolan, Laila Kinnusen, Heidi Pakarisen ja Tarja Lunnaksen.
Hän työskenteli ennen tangomarkkinoiden voittoa ABC-huoltamoketjun asemalla Seinäjoella ja palasi työhönsä keväällä 2020 kun koronavirusepandemian vuoksi kaikki esiintymiset ja suunniteltu Suomen kiertue peruuntui.
Niemenmaa osallistui yhdessä silloisen kihlattunsa Mikan kanssa syksyllä 2022 alkaneeseen Temptation Island Suomi -tosi-tv-ohjelmaan.
TheFutureEmbrace

TheFutureEmbrace on amerikkalaisen muusikon Billy Corganin, vaihtoehtorock-yhtye The Smashing Pumpkinsin nokkamiehen debyyttisoololevy. Kesäkuussa 2005 julkaistun levyn elektronin soundi poikkesi merkittävästi useimmista Corganin aikaisemmista töistä.
Jonas Carlstedt

Jonas Johanson Carlstedt, ven. "Йонас Карлстедт", (30. elokuuta 1745 Helsinki – 21. helmikuuta 1809 Loviisa) oli suomalainen juristi, pormestari, sekä porvariedustaja ruotsin Norrköpingin valtiopäiväivillä, sekä Suomen Pietariin matkanneessa lähetyskunnassa.
Työura ja perhe.
Carlstedtin vanhemmat olivat Jonas Arvidsson Carlstedt (Uudenmaan ja Hämeen läänin lääninkamreeri) ja Kristina Danielsdotter Juslenius. Jonas Carlstedt valmistui juristiksi ja toimi Turun hovioikeuden auskultanttina, Turun hovioikeuden ylim. kanslistina, varanotaarina sekä varatuomarina. Uransa viimeisinä vuosina hän toimi Loviisan pormestarina sekä porvariedustajana Norrköpingin valtiopäivillä vuonna 1800. Hän tuli myös Uudenmaan ja Hämeen läänin porvareiden edustajaksi Pietariin lähteneessä Suomen lähetyskunnassa vuonna 1808, mistä keisari Aleksanteri I myönsi hänelle lähetyskunnan mitalin.
Ura Loviisan pormesatrina.
Jonas Carlstedt nimitettiin Loviisan pormestariksi 16. marraskuuta 1789 ja hän astui virkaan vuoden 1790 alussa. Carlstedt hoiti tehtävää (22. helmikuuta 1809) kuolemaansa saakka, aiheesta on kirjoittanut historioitsija Gabriel Nikander, "Lovisa stads historia. I, 1745-1808"", sekä", "Lovisa stads historia. II, 1808-1855""."
Carlstedt kuoli naimattomana. Sisaruksia hänellä oli kolme: Gustaf Jonasson Carlstedt, Anna Jonasdotter Carlstedt ja Helena Johansdotter Carlstedt.
American Progress

American Progress on preussilaissyntyisen John Gastin vuonna 1872 tekemä maalaus, joka kuvaa kutsumuskohtaloa ja Yhdysvaltain länteen laajentumista. Maalaus on nykyään Autry Museum of the American West -museossa, Los Angelesissa, Kaliforniassa.
Seinäjoen Energia

Seinäjoen Energia Oy on vuonna 1927 perustettu energiayhtiö. Kotipaikkaansa Seinäjoella pitävästä yhtiöstä Seinäjoen kaupunki omistaa 100 prosenttia. Seinäjoen Energia-konserni muodostuu Seinäjoen Energia Oy:stä ja Seiverkot Oy:stä.
Seinäjoen Energialla on kaksi omaa vesivoimalaitosta Seinäjoella, Kalajärven voimalaitos ja Kyrkösjärven voimalaitos.
Damrong Wongthong

Damrong Wongthong (, 20. maaliskuuta 1965 Thaimaa) on thaimaalainen laulaja. Hän on laulaja elokuvissa "Num Racahphak", "Proad Pitcharana", "Phoo Ying Khon Sud Thai".
Rugby kesäolympialaisissa 2020 – miesten turnaus

Miesten rugbyturnaus Tokion olympialaisissa 2020 käytiin Ajinomoto-stadionilla, Tokiossa. Ottelut pelattiin 26.–28. heinäkuuta. Turnaukseen osallistui 12 joukkuetta. Hallitsevana mestarina turnaukseen lähti Fidži.
Fidži voitti loppuottelussa hallitsevan maailmanmestarin Uuden-Seelannin 27–12 uusien näin viiden vuoden takaisen olympiakullan. Pronssiottelussa Argentiina kukisti Ison-Britannian 17–12.
Karsinnat.
Olympiaturnaukseen osallistui 12 joukkuetta. Näistä yksi paikka oli varattu isäntämaa Japanille. Neljä paikkaa valittiin World Rugby Sevens Series 2018–19 perusteella. Kuudelle maanosalle (Aasia, Afrikka, Etelä-Amerikka, Eurooppa, Oseania ja Pohjois-Amerikka) oli varattu yksi paikka, joka ratkaistiin omassa karsintaturnauksessa. Viimeinen paikka ratkaistiin erillisessä karsintaturnauksessa, johon osallistui kaksi maata jokaisesta kuudesta maanosasta.
Alkulohkot.
Lohko A.
&lt;section begin=LohkoAsarjataulukko /&gt;
&lt;section end=LohkoAsarjataulukko /&gt;
Lohko B.
&lt;section begin=LohkoBsarjataulukko /&gt;
&lt;section end=LohkoBsarjataulukko /&gt;
Lohko C.
&lt;section begin=LohkoCsarjataulukko /&gt;
&lt;section end=LohkoCsarjataulukko /&gt;
Lohkokolmosten vertailu.
Lohkovaiheen päätyttyä lohkossaan kolmanneksi sijoittuneet joukkueet asetettiin keskinäiseen vertailuun, josta kaksi parasta joukkuetta selvisi puolivälieriin.
Pudotuspelit.
Mitaliottelut.
&lt;section begin=pudotuspelit_turnauspuu /&gt;
&lt;section end=pudotuspelit_turnauspuu /&gt;
Sijat 5.-8..
&lt;section begin=sijat5_8_turnauspuu /&gt;
&lt;section end=sijat5_8_turnauspuu /&gt;
Sijat 9.-12..
&lt;section begin=sijat9_12_turnauspuu /&gt;
&lt;section end=sijat9_12_turnauspuu /&gt;
Rugby kesäolympialaisissa 2020 – naisten turnaus

Naisten rugbyturnaus Tokion olympialaisissa 2020 käytiin Ajinomoto-stadionilla, Tokiossa. Ottelut pelattiin 29.–31. heinäkuuta. Turnaukseen osallistui 12 joukkuetta. Hallitsevana mestarina turnaukseen lähti Australia.
Turnauksen voitti Uusi-Seelanti, joka ei hävinnyt turnauksessa otteluakaan. Se voitti loppuottelussa Ranskan. Pronssia saavutti Fidži.
Karsinnat.
Olympiaturnaukseen osallistui 12 joukkuetta. Näistä yksi paikka oli varattu isäntämaa Japanille. Neljä paikkaa valittiin World Rugby Sevens Series 2018–19 perusteella. Kuudelle maanosalle (Aasia, Afrikka, Etelä-Amerikka, Eurooppa, Oseania ja Pohjois-Amerikka) oli varattu yksi paikka, joka ratkaistaan omassa karsintaturnauksessa. Viimeinen paikka ratkaistiin erillisessä karsintaturnauksessa, johon osallistui kaksi maata jokaisesta kuudesta maanosasta. Koska Pohjois-Amerikasta pääsi World Rugby Sevens Seriesin kautta kaksi joukkuetta, siirrettiin Pohjois-Amerikan karsintaturnauksen paikka erilliseen karsintaturnaukseen.
Alkulohkot.
Lohkokolmosten vertailu.
Lohkovaiheen päätyttyä lohkossaan kolmanneksi sijoittuneet joukkueet asetettiin keskinäiseen vertailuun, josta kaksi parasta joukkuetta selvisi puolivälieriin.
Fredrik Lebell

Fredrik Mikaelsson Lebell (myös Le Bell), ven. "Фредрик Ле Белл," (16. syyskuuta 1752 Ulvila – 7. toukokuuta 1819 Pori) oli suomalainen Ulvilan kirkon Kirkkoherra ja lääninrovasti. Hän toimi papiston edustajana Suomen Pietariin matkanneessa lähetyskunnassa vuonna 1808.
Elämäkerta.
Koulutus ja työura.
Fredrik Lebellin vanhemmat olivat Ulvilan kirkkoherra Mikael Lebell (1714–1786) ja hänen toinen puolisonsa Maria Elisabet Eneskjöld (1724–1757). Hän kävi Porin triviaalikoulua ja tuli ylioppilaaksi Turussa 1768. Lebell opiskeli Turun akatemiassa ja vuodesta 1768 Uppsalan yliopistossa. Hän valmistui filosofian maisteriksi 1772, ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1772. Lebellistä tuli Uppsalan yliopiston teologian kunniatohtori vuonna 1800.
Lebell toimi valtaneuvos kreivi Adam Horn af Kanckasin (1717–1778) koti- ja hovisaarnaajana 1772, ylimääräisenä saarnaajana tykistössä vuodesta 1773 ja ylimääräisenä hovisaarnaajana vuodesta 1778. Hänestä tuli Ulvilan vt. kirkkoherra 1779 ja vakinainen kirkkoherra 1786. Lebell sai teologian professorin arvonimen 1792, ja hänestä tuli lääninrovasti 1812.
Fredrik Lebellin ensimmäinen puoliso oli vuodesta 1781 Eva Albertina von Willebrand ja tämän kuoltua vuonna 1813 Charlotta Lovisin. Hänen poikansa toisesta avioliitosta oli siuntiolainen tilanomistaja ja Tuorsniemen lasitehtaan omistanut Fredrik Adolf Le Bell (1817–1892).
Fredrik Lebell kuoli 7. toukokuuta 1819 Porissa, hänen hautapaikka sijaitsee Porissa, mahdollisesti Porin vanhimalla hautausmaalla.
Kunnianosoitukset ja arvonimet.
Arvonimet
Johan Linderth

Johan Henrik Linderth, ven. "Йохан Хенрик Линдерт", (10. tammikuuta 1780 Porvoo – 27. joulukuuta 1835 Porvoo) oli Porvoolainen kauppias, laivanrakentaja, sokeritehtailija, Suomen lähetyskunnan jäsen sekä valtiopäivämies.
Historia.
Perhe ja työura.
Linderthin vanhemmat olivat: räätäli Johan Linderth (1750-) ja Hedda Weckström (1746-1818). Linderth meni naimisiin vuonna 1812 aviopuolisonsa Johanna Sophia Linderth os. Bergholm (1782–1851) kanssa.
Linderth perusti Porvoon kaupunkiin sokeritehtaan vuonna 1822, vaikka kaupungissa jo toimi yksi sokeritehdas ennestään. Sokeritehtailijana Linderth ehti toimia 13 vuotta, sillä Linderth kuoli jo vuonna 1835.
Linderth myös osallistui porvariedustajana Suomen Pietariin matkanneeseen lähetyskuntaan vuonna 1808. Lähetyskunnan matkan aikana Linderth olisi halunnut esittää Venäjän keisarille kauppaan taloudellisia esityksiä koko lähetyskunnan puolesta. Muut lähetyskunnan jäsenet kuitenkin estivät tämän ja sanoivat Linderthin edustavan ainoastaan itseään kauppaan liittyvissä mielipiteissään. Lähetyskunnan matkalta palattuaan Linderth osallistui kotikaupungissaan Suomen ensimmäisille Valtiopäiville edustaen kauppias-säätyä.
Hautapaikka.
Johan Linderth kuoli Porvoossa 27. joulukuuta 1835, hänen hautapaikka sijaitsee Porvoon seurakunnan hautausmaalla Näsinmäen siunauskappelin läheisyydessä.
Petter Silfverskiöld

Petter ”Per” Cristian "Kristian" Silfverskiöld tai Silfverschiöld, (, (25. joulukuuta 1756 – 7. tammikuuta 1811 Espoo) oli Suomessa syntynyt ruotsinsuomalainen aatelinen, sotaneuvos ja luutnantti. Silfverskiöld valittiin Uudenmaan ja Hämeen läänin edustajaksi vuoden 1808 Suomen lähetyskuntaan sekä vuoden 1809 Porvoon valtiopäiville.
Silfverskiöld-suku on aateloitu Ruotsin ritarihuoneella vuonna 1686.
Petter Silfverskiöld omisti Gumbölen kartanon, Nupurbölen eli Nupurin kartanon ja Glimsin kestikievarin Espoossa.
Perhetausta.
Petter Silfverskiöldin isä oli vapaaherra Nils Gustaf Silfverskiöld (1725–1764) ja äiti vapaaherratar Christina Charlotta Giertta (1732–1804). Hän oli naimisissa Anna Maria Kuhlhielmin (1785–1833) kanssa.
Cameronin piirikunta (Texas)

Cameronin piirikunta () on Yhdysvaltojen Texasin osavaltion eteläisin piirikunta. Sen väkiluku oli 423 908 vuonna 2018 ja sen pinta-ala on 3 305 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus on Brownsville on myös sen suurin kaupunki.
Piirikunta perustettiin vuonna 1848 ja se on saanut nimensä kapteeni Ewen Cameronilta, joka taisteli Texasin vallankumouksessa.
Asukkaat.
Piirikunnan asukkaista 89,7 prosenttia on latinalaisamerikkalaisia, 8,86 prosenttia valkoisia ja 0,736 prosenttia aasialaisia. 83,4 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 31,8 vuotta.
Vielleicht geschieht ein Wunder

Vielleicht geschieht ein Wunder on Carmela Corren esittämä kappale, joka edusti Itävaltaa vuoden 1963 Eurovision laulukilpailussa Ison-Britannian Lontoossa. 
Kappale sijoittui Euroviisuissa seitsemänneksi 16 pisteellä.
À force de prier

À force de prier on Nana Mouskourin esittämä kappale, joka edusti Luxemburgia vuoden 1963 Eurovision laulukilpailussa Ison-Britannian Lontoossa. 
Kappale sijoittui Euroviisuissa kahdeksanneksi 13 pisteellä.
Jay &amp; The Miracles

Jay &amp; The Miracles on suomalainen rockyhtye, joka teki 1990-luvun taitteessa kolme albumia, "Small Songs" (AMT 1989), "Sun" (AMT 1990) ja "Stereo" (AMT 1992). Yhtyeen keulahahmo oli kitaristi Jay Havanna, oikealta nimeltään Pekka Hakala, joka sittemmin soitti Suurlähettiläät-yhtyeessä ja on tehnyt musiikin muutamaan elokuvaan. Kahdeksanjäsenisessä yhtyeessä musisoivat muiden muassa kitaristi Puka Oinonen ja basisti Tauno Railo.
Yhtyeen toinen albumi sai "Helsingin Sanomien" Markku Fagerlundilta kolme tähteä viidestä. Fagerlundin mukaan esikoisalbumilta tutut ”pienimuotoiset ja sympaattiset sävellykset ovat saaneet hieman lisää tuotantoa niskaansa, mutta muuten tunnelma on yhtä välitön, avoin ja ilmava”.
Volga (Etelä-Dakota)

Volga on kaupunki Brookingsin piirikunnassa, Etelä-Dakotan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 1 768. Kaupunki on perustettu vuonna 1903.
Asukkaat.
Kunnan asukkaista 97,3 prosenttia on valkoisia ja 0,658 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 3,74 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 99,3 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kunnan väestön keski-ikä on 30,1 vuotta.
Wahlsten

Wahlsten tai Wahlstén on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Halsuan kotiseutumuseo

Halsuan kotiseutumuseo on Halsualla Meriläisen kylässä sijaitseva kotiseutumuseo. Sen rakentuminen sai alkunsa Antti Kujalan harrastuksesta. Vuonna 1986 hän osti ns. Kraatarin tuvan. Vuonna 1987 Halsuan kunta osti naapuritilasta määräalan museoalueen rakentamista varten. Alueelle laadittiin suunnitelma, jonka mukaan alueelle voisi sijoittaa muitakin rakennuksia.
Kujala keräsi lähialueilta esineistöä ja aineistoa silloisen kotiseutu- ja kulttuurilautakunnan avustuksella. 
Halsuan kunta osti Antinmuseon” osaksi Halsuan kotiseutumuseota vuonna 1993.Museoalueella on nykyään 22 rakennusta. Halsuan kotiseutumuseo on avoinna kesäisin.
Kuhmalahden kotiseutumuseo

Kuhmalahden kotiseutumuseo sijaitsee Kangasalan kaupungissa, Kuhmalahden kirkonkylässä noin 45 kilometriä Tampereelta itään.
Kulmalahden kotiseutumuseo on perustettu vuonna 1973. Museon pysyvä näyttely kertoo mm. paikallisesta musiikkiperinteestä sekä elämästä maaseudulla 1800–1900-luvun vaihteessa. Museopihalta löytyy vuonna 1906 rakennettu makasiini, joka on siirretty nykyiselle paikalleen vuosina 1980–1981. Makasiinissa on nähtävillä esimerkiksi vanhan Osuuskaupan näyttely sekä soittimia. Kaksikerroksinen pakari eli leivintupa on rakennettu vuonna 1933. Alakerrassa on iso pirtti ja yläkerrassa on kaksi kamaria, jotka ovat toimineet aikoinaan palkollisten asuntona. Rakennukseen kuuluu myös neljä aittaa, joissa on esillä muun muassa vanhoja työkaluja.
Kuhmalahden kotiseutumuseo on avoinna heinäkuussa keskiviikkona 16–18, perjantaina 16–18 ja sunnuntaina 12–16. Muulloin museo on avoinna sovittaessa.
Aarresaaren kotiseutumuseo

Aarresaaren kotiseutumuseo on vuonna 1952 avattu kotiseutumuseo, joka sijaitsee Jämsässä Keski-Suomessa. Kotiseutumuseota ylläpitää vuonna 1949 perustettu Jämsänkosken Kotiseutuyhdistys. Museoalue muotoutui 1950–1970-luvuilla, kun sinne siirrettiin rakennuksia silloisen Jämsänkosken alueelta.
Aarresaaren kotiseutumuseossa on Koskenpään Kalliokoskelta siirretty siipiratasmylly, kaksikerroksinen jyväaitta 1700-luvulta, Kerkkolan rusthollin päärakennus 1840-luvulta, työväestön asumistavasta kertovat Aakun ja Timon mökit, kaksi eräaittaa, savusauna, riihi, kirkkovenetalas ja raamisaha. Kotiseutumuseon kokoelmat on osittain sijoitettu museorakennuksiin.
Aarresaaren kotiseutumuseo on maakunnallisesti merkittävä rakennettu ympäristö.
Gillesgården

Gillesgården on maatalous- ja kotiseutumuseo, joka sijaitsee Skarpkullassa Kuninkaantien varreessa. Museon näyttelyt kertovat pääasiassa maataloudesta ja sen kehityksestä entisen Pohjan kunnan alueella, nykyisessä Raaseporissa.
Museorakennukset ja kokoelmat.
Museokokonaisuus muodostuu seitsemästä rakennuksesta. Kokoelmiin kuuluu yhteensä yli 3 200 esinettä.
Asuinrakennus on Fiskars-yhtiöihin kuuluneen Skarpkulla Storgård Östergård -tilan entinen päärakennus, jonka Pohjan Kotiseutuyhdistys osti vuonna 1964. Rakennus on ajoitettu 1700-luvun loppupuolelle. Talossa on muun muassa talonpoikaisesineitä 1800- ja 1900-luvuilta.
Fiskars lahjoitti aittarakennuksen Länsi-Uudenmaan kansanopistolle vuonna 1926. Alun perin rakennus on pohjois-Pohjasta, Lönnhammarista. Kansanopiston siirtyessä Karjaalle rakennus museoesineineen lahjoitettiin Pohjan Kotiseutuyhdistykselle. Aitassa on piian kesähuone.
Kaksikerroksinen vilja-aitta siirrettiin Brödtorpista vuonna 1988. Alakerran näyttelyssä on muun muassa auroja ja äkeitä ja yläkerrassa metsästys-ja kalastusvälineitä.
Moratalo-tyyppinen Muonamiehentalo siirrettiin museolle Nygårdista vuonna 1983. Talossa on esillä vanhoja käyttöesineitä.
Vuonna 1987 rakennettuun halliin on sijoitettu Dalkarbyn tilan ajoneuvoja, vaunuja ja kärryjä. Hallissa on myös esillä moponäyttely sekä moottorisahakokoelma. Samassa tilassa toimii museon kahvila. 1975 rakennetussa maataloushallissa on paikallisessa maataloudessa käytettyjä välineitä.
Forngården

Forngårdenin talomuseo on vuonna 1958 avattu ulkoilmamuseo Snappertunan kirkonkylässä, Raaseporissa, ja se kertoo saaristolaistilan elämästä 1800-luvun puolessavälissä. Talomuseo on osa Länsi-Uudenmaan maakuntamuseota.
Museon päärakennuksen vanhimmat osat peräisin 1700-luvulta. Kokonaisuuteen kuuluu myös luhti, kaksi aittaa, nuottavaja, lato, paja ja ulkokäymälä. Kaikki rakennukset on siirretty paikalle muualta. Viimeisin siirretty rakennus on sepän paja, joka avattiin vuonna 1998.
”Lemmenpolku” yhdistää museon lähistöllä sijaitsevaan Raaseporin linnaan.
Lavian kotiseutumuseo

Lavian kotiseutumuseo on kotiseutumuseo, joka esittelee lavialaista elämää ja esinekulttuuria. Pääosassa on agraaritalouden aika ja esillä on siihen liittyvää maa- ja kotitaloustavaraa. Lisäksi museossa esitellään kalastusta ja metsästystä sekä kirkollista elämää. 
Kotiseutumuseo sijaitsee vuonna 1853 valmistuneessa lainajyvästömakasiinissa Lavian kirkon vieressä. Se on osa Lavian kirkonkylän raittia, joka on osa valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä. 
Näytteillä on lisäksi paikallisen harrastajan Antti Kampin lahjoittama kivi- ja mineraalikokoelma. Lavian kotiseutumuseossa esitellään myös esihistoriaa. 
Historia.
Museotoiminta Laviassa alkoi vuonna 1949, jolloin perustettiin Lavian Museo- ja kotiseutuyhdistys. Kotiseutumuseolle löydettiin sopivat tilat vuonna 1954, jolloin kunta osoitti museoyhdistyksen käyttöön lainajyvästömakasiinin. Varsinaisesti museotoiminta ja kokoelmien kerääminen aloitettiin vuonna 1957, jolloin kunnanvaltuusto nimesi kunnallisen museotoimikunnan ja sen puheenjohtajaksi kunnanvaltuutettu Eljas Virtasen. 
Vuoden 2015 kuntaliitoksen myötä Lavian kotiseutumuseo siirtyi Porin kaupungille ja osaksi Satakunnan museota.
Lappajärven museo

Lappajärven museo on Lappajärvi-seuran ylläpitämä paikallismuseo Lappajärvellä. Seura kunnosti hankkimansa vanhan käräjätalon museota varten vuonna 1997. 
Museossa oli alun alkaen suunnitelmana esitellä vaihtuvia näyttelyitä sekä sijoittaa kahteen yläkerran huoneeseen pysyvät näyttelyt, jotka ovat Lappajärven sotaveteraanien perintö sekä Lappajärven seurakunnan vanha historiahuone. Vaihtuvat näyttelyt ovat lappajärveläiseen elämän menoon liittyviä ja yleensä esillä kaksi kesää.
Vehmaan museot

 
Vehmaan museot on Vehmaalla Lahdingon kylässä sijaitseva kolmen museon kokonaisuus. Museot keskittyvät Huolilan kantatilaan ja sen ympäristöön. 
Kantatilan päärakennuksessa toimii Vehmaan kotiseutumuseo, jossa esitellään vaihtuvia näyttelyitä. Pihalla olevassa kivinavetassa toimii Kivityömuseo, jossa esitellään vehmaalaista kivityötä 1900-luvun alussa. Lisäksi tien pohjoispuolella on Ruotusotamiehen torppa, 1700-luvulta peräisin oleva sotilastorppa, joka on säilyttänyt vanhakantaisen ulkomuodon. Kaikkia kolmea museota ylläpitää Vehmaan kotiseutuyhdistys.
Aimara (kala)

Aimara ("Hoplias aimara") on rosvotetrojen heimoon kuuluva makeanveden kalalaji, jota pidetään monesti akvaariossa. Ranskalainen Achille Valenciennes kuvasi lajin ensimmäisenä vuonna 1847.
Levinneisyys.
Aimara on levinnyt Etelä-Amerikassa muun muassa Argentiinaan ja Brasiliaan.
Kevin Stitt

John Kevin Stitt (s. 28. joulukuuta 1972 Milton, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko ja liikemies. Hän on Oklahoman 28. ja nykyinen kuvernööri. Stitt on Gateway Mortgage Group perustaja ja toimitusjohtaja. Vuonna 2018 hän oli republikaanien ehdokas Oklahoman kuvernöörinvaaleissa, joissa hän voitti demokraattien Drew Edmondsonin. Stitt kasvoi Normanin kaupungissa, Oklahomassa ja on valmistunut Oklahoman osavaltionyliopistolta. Stittillä ja hänen vaimollaan on kuusi lasta. Hän on Cherokee Nation -reservaatin kansalainen ja Yhdysvaltain historian ensimmäinen intiaanikuvernööri.
Gretchen Whitmer

Gretchen Esther Whitmer (s. 23. elokuuta 1971 Lansing, Michigan) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko ja syyttäjä. Hän on toiminut Michiganin 49. kuvernöörinä 1. tammikuuta 2019 lähtien. Whitmer voitti vuoden 2018 kuvernöörinvaalit vastaehdokkaanaan republikaanisen puolueen Bill Schuette. Ennen kuvernööriksi äänestämistä Whitmer oli toiminut osavaltion edustajainhuoneessa ja senaatissa. Hän on myös ollut Inghamin piirikunnan syyttäjä.
Tausta ja yksityiselämä.
Whitmer syntyi Lansingissa vuonna 1971. Hänellä on kaksi nuorempaa sisarusta. Äiti, Sherry, toimi osavaltion oikeusministerin avustajana ja isä, Richard, oli Michiganin Blue Cross Blue Shield -vakuutusyhtiön hallituksessa. Gretchenin ollessa 10-vuotias hänen vanhempansa erosivat ja lapset muuttivat äidin mukana Grand Rapidsiin.
Whitmer kävi lukionsa Forest Hills Central High School -lukiossa, josta hän valmistumisesn jälkeen aloitti Michiganin osavaltionyliopistossa, jossa hän opiskeli viestintää. Whitmer valmistui vuonna 1993 ja harkitsi urheilutoimittajan uraa. Hän kuitenkin palasi samaan yliopistoon ja luki itsensä juristiksi valmistuen vuonna 1998. Tämän jälkeen hän alkoi työskennellä lakimiehenä.
Whitmer on naimissa Marc Malloryn kanssa. He tapasivat Malloryn toimiessa hammaslääkärinä ja Whitmerin ollessa tämän potilas, ja he menivät naimisiin vuonna 2011. Pari asuu Lansingissa kahden koiransa kanssa. Whitmerilla on kaksi tytärtä ja kolme ottopoikaa.
Poliittinen ura.
Whitmer valittiin ensimmäistä kertaa Michiganin edustajainhuoneeseen vuoden 2000 vaaleissa. Hän toimi edustajainhuoneessa viisi vuotta. Vuonna 2006 Michiganin senaatin edustaja Virg Bernero valittiin Lansingin kaupungin pormestariksi, minkä vuoksi hänen paikkansa senaatissa jäi tyhjäksi ja se täytettiin erikoisvaaleilla. Whitmer voitti nämä vaalit ja nousi siten osavaltion senaattiin. Vuonna 2011 hänestä tuli ensimmäinen nainen, joka toimi Michiganin senaatin enemmistön ryhmäpuheenjohtajana.
Vuonna 2016 Whitmer valittiin Inghamin piirikunnan syyttäjäksi. Syyttäjän paikka jäi tyhjäksi, kun virassa toiminut Stuart Dunnings III jäi kiinni väitetysti sadoista yhteydenotoista prostituoitujen kanssa.
Kuvernöörinä.
Demokraatit nimittivät Whitmerin kuvernööriehdokkaakseen elokuussa 2018. Hänen vastaehdokkaansa oli republikaanien Bill Schuette, jonka tämä voitti saatuaan 53,3 % annetuista äänistä. Whitmer vannoi virkavalansa 1. tammikuuta 2019.
Lokakuussa 2020 kolmetoista aseistettuun ryhmään kuuluvaa aktivistia otettiin kiinni, koska heitä epäiltiin aikomuksesta siepata Whitmer kesäasunnollaan.
Kuvernöörikautensa aikana Whitmer on allekirjoittanut yli 900 lakia, joita sekä republikaanit ja demokraatit ovat olleet kirjoittamassa ja tukemassa yhteistuumin.
Phil Scott

Philip Brian ”Phil” Scott (s. 4. elokuuta 1958 Barre, Vermont, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän on toiminut tammikuusta 2017 alkaen Vermontin 82. kuvernöörinä. Scott oli osavaltion varakuvernööri vuosina 2011–2017.
Scottia pidetään maltillisena republikaanina. Hän on kuvaillut itseään finanssipoliittiseksi konservatiiviksi. Hän kannattaa aborttioikeutta ja seksuaalivähemmistöjen oikeuksia. Scott vastustaa Donald Trumpin poliittisia näkemyksiä ja kannatti hänen erottamista virastaan kummallakin kerralla.
Vuonna 2021 Scott oli Yhdysvaltain suosituin kuvernööri.
Kultasilmä

Kultasilmä ("Hiodon alosoides") on kuusilmien heimoon kuuluva kalalaji. Constantine Samuel Rafinesque kuvasi lajin ensimmäisenä vuonna 1819. Sitä tavataan Pohjois-Amerikassa.
Hopeaevähai

Hopeaevähai ("Carcharhinus albimarginatus") on härkähaihin eli ihmishaihin (Carcharhinidae) kuuluva hailaji.
Kuvaus.
Hopeaevähai on yleensä tummanharmaa tai harmaa-ruskea. Hopeaevä-nimi tulee valkoisista täplistä, joita on kalan kaikissa evissä. Se on keskimäärin 1,8–2,7 metriä pitkä, mutta voi olla lähes 3,5 metriä, ja se painaa lähes 162 kilogrammaa. Hopeaevähailla on pyöristynyt kuono ja suuret, pyöreät silmät.
Ravinto.
Hopeaevähain ravintoon kuuluu pohjakaloja, kuten raitamakrilleja, kotkarauskuja, huulikaloja ja tonnikaloja sekä muita pieniä haita. Se syö myös mustekaloja ja kalmareita.
Elinalue.
Hopeaevähain levinneisyysalue on Indo-Tyynenmeren alueet, Punainenmeri ja Itä-Afrikka, mukaan lukien Madagaskar, Seychellit, Mauritius ja Chagosin saaristo, Tuamotu ja Pohjois-Australia.
Elimympäristö.
Hopeaevähai elää yleisesti rannikolla, mantereen lähistöllä ja laguuneilla. Se elelee yleensä riutoilla. Se elää yleensä 600–800 metrin syvyydessä. Nuoret yksilöt asuvat matalikoilla lähellä rantaa, jotta niiden joutuminen ravinnoksi olisi mahdollisimman pieni.
Lisääntyminen.
Hopeaevä naaras voi saada 1–11 poikasta (yleensä 5 tai 6). Raskausaika on noin vuosi, poikaset syntyvät kesällä. Poikasen pituus syntymän jälkeen on noin 55–80 cm.
Vaara ihmiselle.
Hopeaevähain kanssa pitää olla varovainen, koska se on potentiaalisesti vaarallinen ihmisille. Lajia pidetään mahdollisesti vaarallisena sen suuren koon takia. Hopeaevähai on vastannut yhdestä hyökkäyksestä ihmisen kimppuun. Se pyrkii säilyttämään etäisyyden sukeltajiin ja uimareihin.
Viherarripi

Viherarripi ("Arripis georgianus") on arripien heimoon kuuluva kalalaji. Achille Valenciennes kuvasi lajin ensimmäisen kerran vuonna 1831.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Viherarripia tavataan Intian valtamerellä. Laji elää meri- ja murtovedessä.
Isokuonohai

Isokuonohai ("Carcharhinus altimus") on härkähaihin eli ihmishaihin (Carcharhinidae) kuuluva hailaji.
Kuvaus.
Isokuonohailla on nimensä mukaan iso ja pitkä kuono, jossa näkyvät sieraimet. Ne ovat väritykseltään harmaita. Suurin mahdollinen pituus noin 300 senttimetriä. Urosten pituus on yleensä noin 216 senttimetri, kun taas naaran koko on 226-282 senttimetriä. Syntymäkoko 70-90 senttimetriä. Niiden paino voi olla 167 kilogrammaa.
Ravinto.
Isokuonohai syö ravinnokseen luukaloja, mutta myös makrillejä, pohjakaloja, simpukoita ja rauskuja.
Elinalue.
Isokuonohai levinneisyys alue on Länsi-Atlantti: Florida, Venezuela. Itä-Atlantti: Senegal, Välimeren alueet. Länsi-Intian valtameri: Punainenmeri, Mosambik, Etelä-Afrikka, Madagaskar ja Intia. Länsi-Tyynenmeren alue: Kiina, Taiwan ja Australia. Keski-Tyynenmeren alue: Havaiji. Tyynenmeren itäosa: Kalifornianlahti, Etelä-Meksiko, Kolumbia ja Ecuador.
Elinympäristö.
Isokuonohai löytyy mannerjalustojen reunojen ja saarien läheisyydestä. Ne elävät usein 430 metrin syvyydessä. Aikuiset uivat usein yli 90 metrin syvyydessä, kun taas poikaset elävät usein matalikoilla.
Lisääntyminen.
Isokuonohai naaras synnyttää joka toinen vuosi 1-13 (keskimäärin 9) poikasta. Välimeren alueella poikaset syntyvät elo-syyskuussa, mutta Madagaskarissa nuoret syntyvät syys-lokakuussa. Poikasen pituus syntymän jälkeen on noin 60-75.
Vaara ihmiselle.
Isokuonohait eivät ole vaarallisia ihmisille, koska ne elävät usein syvissä vesissä.
Siniarripi

Siniarripi ("Arripis xylabion") on arripien heimoon kuuluva kalalaji. Chris D. Paulin kuvasi lajin ensimmäisen kerran vuonna 1993.
Ulkonäkö ja koko.
Siniarripi on nimensä mukaisesti vaaleansininen. Se voi kasvaa lähes metrin mittaiseksi.
Ralph Northam

Ralph Shearer Northam (s. 13. syyskuuta 1959 Nassawadox, Virginia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen lääkäri ja demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Virginian 73. kuvernöörinä vuosina 2018–2022. Tätä ennen Northam oli toiminut osavaltion varakuvernöörinä vuosina 2014–2018.
Kuvernöörikautensa aikana Northam joutui poliittisen skandaalin keskelle, kun helmikuun alussa 2019 paljastui, että hänen opiskelijamatrikkelissaan vuodelta 1984 on kuva, jossa hän esiintyy mustaksi meikattuna vierellään Ku Klux Klan -asuinen henkilö.
Cheminova

Cheminova A/S on tanskalainen kasvinsuojeluaineita valmistava yritys. Sillä on tytäryhtiöitä 16 maassa, liikevaihtoa runsaat 500 miljoonaa euroa vuodessa ja henkilöstöä noin 1 500, joista noin puolet Tanskassa. Cheminovan omisti aiemmin Aarhusin yliopiston 40-prosenttisesti omistama holdingyhtiö Auriga, kunnes yritys myytiin vuonna 2015 yhdysvaltalaiselle FMC:lle. 
Cheminovan tuotteita ovat muun muassa glyfosaatti (kauppanimet Envision ja Glyfonova), tribenuroni-metyyli (kauppanimi Nuance WG) sekä kloqintosetti-meksyyliä ja 1,2-bentsisotiatsolin-3-onia sisältävä valmiste Foxtrot.
Ympäristötuhoja.
Cheminova on tullut surullisenkuuluisaksi aiheuttamistaan ympäristöongelmista erityisesti kotimaassaan Tanskassa sekä Brasiliassa. Kööpenhaminan lähellä Ballerupissa 1940- ja 1950-luvulla toiminut Cheminova aiheutti alueella suuria ympäristövahinkoja hautaamalla jätetynnyreitä maan alle. Ne alkoivat vuotaa 1980-luvun alussa ja saastuttivat fenolilla alueen pohjavedet vuosikymmeniksi. Tehtaan siirryttyä Jyllannin rannikolle yhtiö alkoi haudata myrkkyä Limvuonoon, ja 25 000 myrkkytynnyrin paljastuminen 1981 oli Pohjoismaiden siihen asti pahin ympäristökatastrofi. Sekä Cheminovaa että sen uutta omistajaa FMC:tä on vuosia syytetty muualla maailmassa kiellettyjen torjunta-aineiden myynnistä Brasiliaan.
Historiaa.
Cheminovan perusti vuonna 1938 insinööri Gunnar Andreasen. Vuonna 1943 hän lahjoitti kaikki yrityksen osakkeet Aarhusin yliopiston tutkimusrahastolle, mutta jatkoi yhtiön johdossa 1960-luvun alkuun asti. Yritys valmisti aluksi korroosionestokemikaaleja Mørkhøjssä Kööpenhaminan pohjoispuolella. Toisen maailmansodan aikana tämä tuotanto oli pysähdyksissä ja yritys valmisti sen sijaan erilaisia sota-ajan korviketuotteita muun muassa sokerille ja kumille sekä maalien ja lakkojen ohenteita. Sodan jälkeen Cheminova rakennutti uuden tehtaan Måløviin Ballerupin kuntaan Kööpenhaminan lähelle ja alkoi valmistaa hyönteismyrkkyjä. Ympäristöongelmien vuoksi Cheminova joutui vuonna 1953 muuttamaan Harboøre Tangeen Länsi-Jyllantiin, jossa se yhä toimii.
William Smith (kielitieteilijä)

William Smith (20. toukokuuta 1813 Enfield, Middlesex – 7. lokakuuta 1893 Lontoo) oli brittiläinen leksikografi ja klassisten kielten opettaja.
Smith opiskeli aluksi lakia University College London yliopistossa ja pääsi jäseneksi Gray's Inn -seuraan 1830. Hän saavutti oppiarvot Doctor of Civil Law (DCL) ja Doctor of Laws (LL.D.). Hän kuitenkin päätti lopettaa lain harjoittamisen ja keskittyä kirjoittamaan klassisista aiheista.
Smith opetti University College School yksityiskoulussa. Hän kirjoitti useita oppikirjoja ja tunnettiin etenkin sanakirjoistaan "Dictionary of Greek and Roman Antiquities" (1842) ja "Bible Dictionary" (1860–1865).
Hänet aateloitiin vuonna 1892, vuotta ennen kuolemaansa.
Liekkikala

Liekkikala ("Cepola macrophthalma") on liekkikalojen heimoon kuuluva kalalaji. Carl von Linné kuvasi lajin ensimmäisenä vuonna 1758. Liekkikala voi kasvaa pisimmillään 80 senttimetriä pitkäksi.
Liekkikalaa tavataan Atlantin itäosassa Brittein saarilta Senegalin edustalle, ja lisäksi Välimerellä. Se elää 15-400 metrin syvyydessä, hiekka- ja mutapohjien päällä mutta ui joskus keskikerroksessa.
Liekkikalaa kalastetaan Välimeressä ruokakalaksi trooleilla ja kalaverkoilla. Länsi-Afrikan rannikolla se joutuu trooleihin sivusaaliina. Atlantilla suurimmat liekkikalan kalastajat ovat Espanja ja Portugali.
Harmaariuttahai

Harmaariuttahai ("Carcharhinus amblyrhynchos") on härkähaihin eli ihmishaihin (Carcharhinidae) kuuluva hailaji.
Kuvaus.
Harmaariuttahai on tummanharmaa selkäpinnalta ja valkoinen vatsan puolelta. Niiden suurin mahdollinen pituus on 233-255 senttimetriä. Uroksen pituus on noin 130-145 senttimetriä, kun taas naaran koko on noin 122-137 senttimetriä. Syntymäkoko on 45-60 senttimetriä. Niiden paino on noin 33 kilogrammaa ja ne voivat elää noin 25 vuotta. Niillä on pitkä ja laajasti pyöristynyt kuono ja suuret silmät.
Ravinto.
Harmaariuttahain ravintoon kuuluvat riuttakalat, kalmarit ja mustekalat, sekä katkaravut ja hummerit. Näiden lisäksi myös luukalat, losserokalat, välskärikalat ja perhokalat. Se saalistaa yöllä, jolloin se on aktiivisin.
Elinalue.
Harmaariuttahain levinneisyysalue on Länsi-Tyynenmeren alue ja Keski-Tyynenmeren alue, johon kuuluu Madagaskar ja Mauritiuksen ja Seychellien alue Tuamoton saaristo, Etelä-Kiina ja Pohjois-Australia.
Elinympäristö.
Harmaariuttahai elelee matalissa, trooppisia ja vesissä korallinriuttojen läheisyydessa ja laguunien lähellä. Sen uintisyvyys vaihtelee 0-164 metrin välillä.
Lisääntyminen.
Naaraspuolinen harmaariuttahai voi saada 1-6 poikasta. Raskausaika on noin yksi vuosi. Poikasen koko syntymän jälkeen on noin 50–60 senttimetriä.
Vaarat.
Harmaariuttahaita on kalastettu kaupallisesti lähinnä niiden evien osalta, joita käytetään ruokana, samoin kuin niiden lihaa.
Vaara ihmiselle.
Harmaariuttahaita pidetään yhtenä aggressiivisimmista haista, mutta ne käyttäytyvät tyypillisesti aggressiivisesti ihmisiä kohtaan vain, jos ne tuntevat itsensä uhatuksi. Laji on hyökännyt ihmisten kimppuun kahdeksan kertaa. Näistä vain yksi oli kohtalokas.
Ville Vehviläinen

Ville Vehviläinen (s. 20. joulukuuta 1983 Lahti) on suomalainen rumpali, joka soittaa Waltari-yhtyeessä. Hän on soittanut myös Nowenissa ja Falchionissa.
Vehviläinen on opiskellut trumpetin soittoa Lahden konservatoriossa. Nykyään hän asuu Hollolassa.
Ruotokala

Ruotokala ("Albula vulpes") tai naiskala on ruotokalojen heimoon kuuluva kalalaji. Carl von Linné kuvasi lajin ensimmäisen kerran vuonna 1758.
Urheilukalastajat tavoittelevat ruotokalaa Floridassa, Kuubassa ja koko Karibianmeren alueella. Sen pyydystäminen ruokakalaksi on vähentynyt viime vuosikymmeninä, mutta monia ruotokaloja joutuu edelleen verkkoihin sivusaaliina. Suurin uhka lajille on kuitenkin elinympäristöjen tuhoutuminen.
Itävallansärki

Itävallansärki ("Rutilus meidingeri") on karppikalojen lahkoon kuuluva eurooppalainen makean veden kalalaji. Siitä on käytetty myös nimeä helmisärki.
Ulkonäkö ja koko.
Itävallansärjen ruumis on pitkänomainen ja lähes liereä. Sen harmaat suomut ovat huomattavan pienet. Selkäevä ja pyrstö ovat harmaat. Vatsa- ja rintaevät ovat punertavia. Kala kasvaa melko suureksi, 40–50-senttiseksi, suurimmillaan jopa 70 senttimetrin mittaiseksi. Kutuaikana koiraan päässä ja selkäpuolella on kellertäviä ryynimäisiä kyhmyjä, joihin lajin saksalainen nimi "Perlfisch" (ja suomalainen helmisärki) viittaa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Itävallansärki tunnetaan vain muutamasta Keski-Euroopan järvestä, nykyisin varmasti vain Itävallan Salzkammergutin Attersee-, Mondsee- ja Wolfgangsee-järvistä. Se on 1980-luvun jälkeen hävinnyt yhdestä Saksan ja yhdestä Itävallan järvestä. Todennäköisesti sitä esiintyy myös joissain Slovakian ja Unkarin järvissä. Se elää viileässä ympäristössä, sopivin veden lämpötila on 5–20 °C. Itävallansärki on luokiteltu silmälläpidettäväksi lajiksi.
Virginian kuvernööri

Virginian kuvernööri () on Virginian päämies. Kuvernöörillä on toimeenpanovalta osavaltiossa.
Vuosina 1776-1788 Virginialla oli kuvernööri, vaikkei osavaltio ollutkaan ratifioinut Yhdysvaltain perustuslakia. Virginia liittyi unioniin 25. kesäkuuta 1788 Yhdysvaltain kymmenentenä osavaltiona. 
Osavaltion nykyinen kuvernööri on republikaanisen puolueen Glenn Youngkin, joka astui virkaan tammikuussa 2022. Tuoreimmat kuvernöörinvaalit järjestettiin 2. marraskuuta 2021.
Ruskohai

Ruskohai ("Carcharhinus plumbeus") on härkähaihin eli ihmishaihin (Carcharhinidae) kuuluva hailaji. Giovanni Domenico Nardo kuvasi lajin ensimmäisen kerran vuonna 1827.
Kuvaus.
Ruskohai on tunnistettavissa sen ison selkäevän avulla. Se on keskimäärin 239 senttimetriä pitkä ja painaa noin 117 kilogrammaa. Ne voivat elää noin 34 vuotta. Niillä pyöristynyt kuono, joka on lyhyempi kuin suun leveys. Ne ovat sinertävänharmaita, ja niillä vaaleampi vatsa.
Ravinto.
Ruskohain ruokavalio koostuu tyypillisesti pienistä luukaloista, kuten rummuttajista, napsijoista, mojaroista, sekä äyriäisistä, kuten ravuista ja katkarapuista.
Elinalue.
Ruskohain levinneisyys alue on Länsi-Atlantti: Etelä-Massachusetts, Argentiina, Meksikonlahti, Bahamat, Kuuba ja etelä- ja länsi-Karibia. Itä-Atlanti: Portugali, Kongon demokraattinen tasavalta ja Välimeri. Indo-Tyynenmeren alue: Punainenmeri, Persianlahti ja Itä-Afrikka ja Havaijinsaaret. Tyynenmeren itäosa: Revillagigedo ja Galapagossinsaaret.
Elinympäristö.
Ruskohai asuu rannikkovesillä ja se ui 20-65 metrin syvyydessä, mutta joskus se ui jopa 1 800 metrin syvyydessä . Se käy harvoin pinnalle. Suurimman osan elämästään se ui meren pohjassa. Se voi esiintyä myös lahdissa, joissa ja laguuneissa.
Lisääntyminen.
Naaraspuolinen ruskohai synnyttää 1-14 poikasta. Poikanen on noin 56-75 senttimetriä syntymähetkellä. Sen raskausaika 12 kuukautta.
Sibeliuksenpuisto (Hämeenlinna)

Sibeliuksenpuisto on Hämeenlinnan keskustassa Koilliskulman kaupunginosassa sijaitseva puisto. Se muodostaa Lukiokadun, Linnankadun, Birger Jaarlin kadun ja Sibeliuksenkadun rajaaman korttelin eteläisen puoliskon ja rajautuu täten kolmelta sivultaan katualueisiin. Puisto on nimetty hämeenlinnalaissyntyisen säveltäjän Jean Sibeliuksen mukaan, joka on myös asunut puiston itälaidalla sijainneessa talossa sekä opiskellut puiston länsilaidalla olevassa Hämeenlinnan lyseossa. Sibeliuksenpuiston keskellä sijaitsee Kain Tapperin veistämä nuorta Sibeliusta esittävä pronssipatsas, joka pystytettiin puistoon vuonna 1964. Puisto on osa Hämeenlinnan kansallista kaupunkipuistoa.
Sibeliuksenpuisto oli merkitty jo Hämeenlinnan ensimmäiseen asemakaavaan 1777 osana kaupungista linnalle johtanutta muotopuutarhaa ja on eräs kaupungin vanhimmista puistoista. Alkunsa puisto sai kuvernööri Rehbinderin taimitarhasta, josta syntyi 1800-luvun alussa lähellä sijainneen kuvernöörin residenssin puutarha. 1860-luvulta 1960-luvulle saakka puisto tunnettiin Tähtipuistona. Nimi juontui puistossa aikanaan sijainneesta ravintolapaviljongista, jonka katolla oli tähtikoriste. Vuonna 1921 puiston keskelle sijoitettiin Hämeenlinnan valtauksessa 1918 kuolleiden saksalaisten sotilaiden hautamuistomerkki. Sibeliuksen patsaan nykyisellä paikalla sijainnut muistomerkki siirrettiin patsaan tieltä vuonna 1962 hautoineen vanhalle hautausmaalle.
Vuonna 2014 puistossa toteutettiin perusparannus, jossa se palautettiin lähemmäksi alkuperäistä ulkoasuaan. Samana vuonna Sibeliuksen syntymän 150-vuotisjuhlavuoden 2015 kunniaksi puiston penkkeihin asennettiin laitteita, jotka alkavat penkille istuttaessa soittaa Sibeliuksen Puusarjan sävellyksiä. Puistossa on lisäksi puistoshakkilauta sekä Hattulasta siirretty uhrikivi.
Atlantinnokkahai

Atlantinnokkahai ("Rhizoprionodon terraenovae") on tiikerihaiden eli ihmishaiden (Carcharhinidae) heimoon kuuluva hailaji.
Kuvaus.
Atlantinnokkahai on yleensä harmaan värinen ja sen vatsa on vaaleampi. Se kasvaa yleensä 110 senttimetrin pituiseksi. Uros yleensä kasvaa 65–80 senttimetrin pituiseksi, kun taas naaras kasvaa yleensä 85–90 senttimetrin pituiseksi. Sen paino on yleensä seitsemän kilogrammaa. Ne elävät yleensä kymmenen vuotta. Sen kuono on noin neljä prosenttia hain kokonaispituudesta.
Ravinto.
Atlantinnokkahai syö ravinnokseen pääasiassa pieniä luukaloja, matoja, katkarapuja, rapuja ja nilviäisiä. Sen ravinnoksi kuuluvat myös ankeriaat, hopeakylkikalat ja huulikalat.
Elinalue.
Atlantinnokkahain levinneisyysalue on suurimmaksi osaksi Yhdysvaltojen itärannikkoa. Ne elävät yleisimmin New Brunswickin, Kanadan, Meksikonlahden ja Brasilian rannikoilla.
Elinympäristö.
Atlantinnokkahai asuu tavallisesti sekä lämpimässä että trooppisessa vedessä. Niitä löytyy 280 metrin syvyydessä, mutta jäävät yleisin alle 10 metrin syvyyteen. Niitä löytyy usein satamista ja laguuneista. Ne eivät siedä makeaa vettä.
Lisääntyminen.
Atlantinokkahai synnyttää 1–7 poikasta. Poikasen koko syntymän jälkeen on noin 29–37 senttimetriä. Raskausaika on 10–11 kuukautta Meksikonlahdella.
Stalden

Stalden on kunta Sveitsissä Valais’n kantonissa. Siellä on runsaat 1 000 vakinaista asukasta. Stalden on yksi Vispin hallinnollisen alueen () 19 kunnasta. 
Sijainti.
Stalden sijaitsee Valais’n saksankielisessä osassa Vispertalissa paikassa, jossa Saaser Vispa- ja Matter Vispa -joet yhdistyvät Vispajoeksi sekä Saastal- ja Mattertal-laaksot yhdistyvät Vispertaliksi. Kunnan asutus on keskittynyt jokien syvään laaksoon 700–900 metriin korkeuteen. 
Liikenneyhteydet.
Maantie Vispistä Mattertaliin ja Saastaliin kulkee Staldenin kautta. Staldeniin on säännöllinen linja-autoyhteys: postiauto Brigistä ja Vispistä kulkee puolen tunnin välein. Matterhorn Gotthard Bahnin rautatieyhteys Vispistä Zermattiin kulkee Stalden-Saasin rautatieaseman kautta.
M.T.N

M.T.N on vuonna 2014 Jyväskylässä perustettu rap-duo. Sen muodostavat artistit Samu Red (oik. Miikka Martikainen) ja N€O (oik. Pavel Titov). M.T.N:n julkaisijana ja jakelijana on toiminut 2019 vuodesta alkaen BrandLoud Entertainment.
Historia.
Miikka Martikainen ja Pavel Titov tutustuivat toisiinsa varusmiespalvelusta suorittaessaan Jyväskylän Tikkakoskella vuonna 2012. Yhteisen musiikkiuransa he aloittivat syksyllä 2013 ja perustivat duon M.T.N heti alkuvuodesta 2014. Ensimmäiset vuodet M.T.N julkaisi musiikkiaan englanniksi ja venäjäksi. Vuonna 2017 kappaleiden esityskieli vaihtui suomeksi ja tuotantoa alettiin samalla julkaista muun muassa Spotify -suoratoistopalvelussa. Tammikuussa 2019 yhtye solmi julkaisusopimuksen BrandLoud Entertainmentin kanssa. Tammikuussa 2022 yhtye ilmoitti päättäneensä sopimuksen BrandLoud Entertainmentin kanssa, eikä ole julkaissut tämän jälkeen yhtyeenä uutta musiikkia.
Henkilöbiografia.
Miikka Martikainen syntyi vuonna 1992 Jyväskylän Kuokkalassa. Hän on kertonut kiinnostuneensa musiikista suuresti jo lapsuusiässä, jolloin aloitti myös instrumenttiopinnot, pääsoittimenaan kitara. Martikainen on vaikuttanut useiden eri genrejen, muun muassa hip hop, punk, rock ja folk yhtyeiden parissa niin sanoittajan, sovittajan, soittajan, sekä artistin roolissa ennen Titovin kanssa rap-duon perustamista. M.T.N:n lisäksi Martikainen on tehnyt myös MC-nimensä alla sooloartistina rap-musiikkia. Musiikkiuran hiivuttua Martikainen on siirtynyt vaikuttamaan lyhytviedopalvelu TikTokissa, sekä muissa sosiaalisen median alustoissa.
Pavel Titov syntyi vuonna 1993 Venäjän Petroskoissa. Vuonna 2002 hän muutti Suomen Juvalle perheensä mukana asumaan. Titov on lapsesta asti harrastanut telinevoimistelua ja vuonna 2009 hän muutti lajin perässä Jyväskylään, jolloin aloitti myös opinnot Voionmaan urheilulukiossa. Nykyään hän toimii telinevoimistelijana kansainvälisessä sarjassa, hänen seuransa on Jyväskylän Voimistelijat, eli JYVO. Musiikista hän kiinnostui omien sanojensa mukaan nuorena ja urheilun ohessa on tehnyt venäjänkielistä rap-musiikkia teini-iästä alkaen. M.T.N:n lisäksi Titov tekee myös MC-nimensä alla sooloartistina rap-musiikkia. Hän on koulutukseltaan logistiikka-insinööri.
Svenska tekniska vetenskapsakademien i Finland

Svenska tekniska vetenskapsakademien i Finland (lyhennys "STV") on vuonna 1921 perustettu Suomessa toimiva ruotsinkielinen teknistieteellinen tiedeakatemia. Se on organisaatiomuodoltaan rekisteröity yhdistys, ja yhdistyksen kotipaikka on Helsingissä. Tiedeakatemian hallitukseen kuuluu puheenjohtaja ("preses") ja yhdeksän muuta kolmen vuoden toimikaudeksi valittavaa tiedeakatemian jäsentä. Vuosittain valitaan lisäksi kolme hallituksen toimintaan osallistuvaa varajäsentä. Vuonna 2021 puheenjohtajana toimi tekniikan tohtori Leni von Bonsdorff ja varapuheenjohtajana Nils-Olof Nylund.
Tiedeakatemian varsinaiseksi jäseneksi voidaan kutsua Suomessa toimiva henkilö tai ulkomailla toimiva Suomen kansalainen, joka tunnetaan huomattavasta panoksestaan teknisten tieteiden alalla, näitä tukevilla aloilla tai teknisten tieteiden sovellusten parissa, ja jonka odotetaan toimivan STV:n tavoitteiden hyväksi. Lisäksi yhdistyksellä on kunniajäseniä ja ulkomaisia jäseniä. Vuoden 2019 alussa tiedeakatemialla oli 185 varsinaista jäsentä ja kymmenkunta kunniajäsentä, sekä ulkomaisia jäseniä. 
STV ja suomenkielinen Teknillisten tieteiden akatemia (TTA) toimivat yhdissä elinkeinoelämän kanssa muun muassa Tekniikan Akatemia -säätiön (TAF) välityksellä. STV ja TTA kuuluvat Suomen Tiedeakatemiat -katto-organisaatioon yhdessä Suomalaisen Tiedeakatemian ja Suomen Tiedeseuran kanssa. Suomen Tiedeakatemiat edustavaa Suomea tieteen kansainvälisissä kattojärjestöissä.
STV:n, TTA:n ja TAF:n toimisto sijaitsee Espoossa Otaniemessä, Otakaari 24:ssa (Dipoli).
Savuhai

Savuhai ("Carcharhinus amboinensis") on härkähaiden heimoon (Carcharhinidae) kuuluva hailaji.
Kuvaus.
Savuhai on suurikokoinen hai, jolla on paksu pää, lyhyt, leveä ja tylppä kuono, pienet silmät. Suurimmillaan se voi 280 senttimetriä pitkä. Uros kasvaa yleensä 195 senttimetrin pituiseksi, naaras 198-223 senttimetrin.
Ravinto.
Savuhai syö luukaloja, pieniä haita ja rauskuja, kalmareita, katkarapuja, mustekaloja ja hummereita.
Elinalue.
Savuhaita esiintyy Kakkois-Atlantilla Afrikan rannikolla sekä Indoposifisella merialueella Afrikasta Australiaan. Se elää riutoilla 0-150 metrin syvyydessä.
Lisääntyminen.
Naaras voi saada 3–13 poikasta, jotka ovat syntyessään 43-53 cm:n pituisia.
Siimaripsimonni

Siimaripsimonni ("Synodontis alberti") on ripsimonnien heimoon kuuluva kala, jota pidetään myös akvaarioissa.
Ulkonäkö ja koko.
Siimaripsimonnin näkyvimmät tuntomerkit ovat kaksi pitkää, usein eteenpäin suuntautuvaa viiksikarvaa, suuret silmät ja melkein pystysuora selkäevä. Se käyttää kulmikkaita alaleuan hampaitaan levän jyystämiseen alustasta. Pohjaväri on oliivinvihreä tai ruskea, ja sitä peittävät tummemman ruskeat pilkut. Evissä on tummia pilkkuja rykelminä. Tyypillinen pituus on 14 cm.
Elinympäristö.
Siimaripsimonnit elävät Afrikan keskiosissa. Niitä tavataan koko Kongojoen valuma-alueella paitsi ei Sambian puolella.