tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hevosenkenkärata

Hevosenkenkärata () on erikoinen taivaankappaleen rata, joka on saanut nimensä siitä, että sopivasti valitussa koordinaatistossa sen muoto muistuttaa hevosenkenkää. Radan olemassaolon ennusti teoreettisesti Ernest William Brown vuonna 1911.
Teoriaa.
Hevosenkenkärata on periaatteessa normaali aurinkokeskinen ellipsirata, mutta jos sitä tarkastellaan koordinaatistossa, jota pyöritetään Aurinkoa kiertävän planeetan tahtiin, sen erikoinen hevosenkenkää muistuttava muoto tulee esiin. Hevosenkenkärata on erikoistapaus troijalaisradasta ja esiintyäkseen se vaatii radalla liikkuvan asteroidin lisäksi kahta suurempaa massakappaletta, joista toinen on keskustähti ja toinen sitä kiertävä planeetta. Tällainen systeemi muodostuu esimerkiksi Auringosta ja Maasta. Maasta katsoen hevosenkenkä ympäröi Maan rataa siten, että Maa jää aina kengän kärkien väliin.
Sitä milloin hevosenkenkärata tarkalleen ottaen voi esiintyä ei tunneta, mutta ainakaan tavallisten L4 ja L5 pisteitä kiertävien troijalaisasteroidien ratojen stabiilisuusehto ei näytä pätevän siihen. Hevosenkenkärata sijaitsee periaatteessa samassa kolmen kappaleen gravitaatiopotentiaalikuopassa kuin Lagrangen pisteet L4 ja L5, mutta esiintyy vain silloin, kun kuopan "syvyys" sallii asteroidin ohittaa Maasta katsottuna Auringon takana sijaitseva piste L3.
Hevosenkenkäradalla tapahtuvaan liikkeeseen liittyy kaksi toisistaan poikkeavaa aikaskaalaa. Koska hevosenkenkäradalla liikkuva asteroidi on lukittunut planeetan kanssa 1:1-resonanssiin sen kiertoaika keskustähden ympäri on käytännössä sama kuin planeetan kiertoaika. Toinen aikaskaala vastaa aikaa, joka kuluu yhden hevosenkengän kiertämiseen. Tämä vastaa Maan etäisyydellä tyypillisesti runsasta sataa vuotta.
Havainnot hevosenkenkäradasta.
Vuonna 1981, 70 vuotta radan teoreettisen ennustamisen jälkeen, Dermott ja Murray osoittivat, että Saturnuksen kuut Epimetheus ja Janus kiertävät toisiaan hevosenkenkäradoilla siten, että nämä kuut vaihtavat noin 50 v välein paikkoja (Tässä systeemissä "keskustähtenä" toimii siis planeetta Saturnus). Vuonna 1997 Wiegert, Innanen ja Mikkola osoittivat, että Aurinkoa kiertävä asteroidi 3753 Cruithne liikkuu Maan suhteen hevosenkenkäradalla. Vuonna 2002 sama osoitettiin asteroidille 2002 AA29. Armaghin observatorion tähtitieteilijät A. A. Christou ja D. J. Asher raportoivat 2010 uudesta löydöstä 2010 SO16, joka on Maa-Aurinko hevosenkenkärataa stabiilisti kiertävä asteroidi. Sen läpimitta on 200-400 metriä.
Kuru (tauti)

Kuru eli naurutauti on vain Papua-Uudessa-Guineassa tavattu aivosairaus, joka on nykytiedon mukaan parantumaton. Se on prionisairaus, joka löydettiin 1900-luvun puolivälissä. Tauti levisi massiivisesti fore-heimon keskuudessa, jolla oli tapana syödä osa kuolleiden jäsentensä ruumiista. Myöhemmin sairauden todettiin johtuvan juuri tästä perinteestä. Vuonna 2009 tehtiin kuitenkin havainto, että osa fore-heimon jäsenistä oli kehittynyt immuuniksi sairaudelle. Sairauden tavallisia oireita ovat vapina, kaatuilu ja tahattomat naurunpyrskähdykset. Taudin nimi tulee foren kielen vapinaa tarkoittavasta sanasta ”kuru”.
Kuru oli yleisimmillään 1950- ja 1960-luvuilla. Siihen kuoli vuosittain yli 200 ihmistä. Suurin osa kuolleista oli naisia ja lapsia. Miehet söivät pääsääntöisesti kuolleen lihan, naiset ja lapset söivät aivot. Vainajan syöminen oli osa hautajaisseremoniaa.
Taudin mekanismi liittyy läheisesti eläimillä esiintyvään hullun lehmän tautiin ja sen ihmisillä esiintyvään muotoon Creutzfeldt–Jakobin tautiin.
Tutkimukset.
Kurua alettiin tutkia 1950-luvulla, kun huomattiin, että sitä esiintyy syrjäisellä alueella vain yhden heimon alueella. Tutkijat havaitsivat, että kyseessä on aikaisemmin tieteelle kuvaamaton sairaus. Vuosien mittaan tutkimukset eivät edenneet, kunnes vuonna 1962 tutkijat Michael Alpers ja Daniel Carleton Gajdusek alkoivat tutkia sitä yhdessä. He kiinnittävät huomiota lampailla esiintyvään skrapiin. Eläimen aivotaudin ei kuitenkaan tiedetty siirtyneen ihmisten aivoihin.
Tutkijat yrittivät osoittaa, että myös kuru on tarttuva aivosairaus. Kuruun kuolleen tytön aivoista otettiin näyte, joka vietiin Yhdysvaltoihin tartuntakokeilua varten. Siellä aivokudosta ruiskutettiin kahden simpanssin aivoihin, ja kahden vuoden kuluttua simpanssit saivat oireita tartunnasta. Ihmisen rappeuttava aivosairaus oli ensimmäisen kerran osoitettu tarttuvaksi. Havainto julkaistiin helmikuussa 1966.
Tutkijat eivät kuitenkaan tienneet taudin leviämistapaa eivätkä sitä, miksi sitä esiintyi vain fore-heimolla. Väestölaskennasta kävi ilmi, että vuoden 1960 jälkeen syntyneet lapset olivat lakanneet sairastumasta tautiin. Kun tutkittiin muutoksia heimon elintavoissa, havaittiin, että ihmissyönti oli lakannut Australian siirtomaavallan käyttöön ottamien ihmissyönnin kieltävien lakien ja kristittyjen lähetyssaarnaajien työn tuloksena, ja tartuntatapa oli näin hävinnyt.
Vainajien syöminen liittyi heimon hautajaisseremoniaan. Vainajan ruumis poltettiin, ja se syötiin vainajan hengen vapauttamiseksi. Kun vain lähisukulaiset söivät vainajan lihaa, kuru ei levinnyt heimon ulkopuolelle.
Tutkijat halusivat vielä selvittää, mistä kuru oli saanut alkunsa. Antropologi Shirley Lindenbaumin avulla selvitettiin, että tauti on ilmeisesti peräisin 1900-luvun alusta. Simpanssikokeella havaittiin, että Creutzfeldt–Jakobin taudilla ja kurulla on yhtäläisyyksiä. Ilmeisesti yhden ihmisen aivoissa oli tapahtunut spontaani muutos, josta epidemia oli alkanut.
Daniel Carleton Gajdusek palkittiin tautia koskevista tutkimuksistaan lääketieteen Nobel-palkinnolla vuonna 1976.
Troijalainen asteroidi

Troijalainen asteroidi on planeetan tai joskus sen kuun Lagrangen pisteissä L4 ja L5 radalla 60 astetta sen edellä tai jäljessä kiertävä asteroidi. Nimitys johtuu siitä, että ensimmäiset löydetyt troijalaisasteroidit (ensimmäinen havainto vuodelta 1906) Jupiterin kiertoradalta nimettiin Troijan sodan henkilöiden mukaan. 
Troijalainen rata.
Tyypillinen troijalainen liikkuu suppealla, lähes ellipsinmuotoisella radalla Lagrangen 4 tai 5 pisteen ympäri, samalla kun nämä pisteet planeetan kiertäessä keskustähteä säilyvät vakioetäisyydellä planeetasta. Troijalaisrata on esimerkki stabiilista 1:1 keskiliikeresonanssista, tilanteesta jossa kahden keskustähteä kiertävän kappaleen sideeriset kiertoajat ovat yhtä pitkät. 
Pääsääntöisesti tällainen tilanne ei ole mahdollinen vaan yleensä toinen (pienempi) kappaleista sinkoutuu pois.
Eniten troijalaisia tunnetaan Jupiterin kiertoradalla L4-pisteen luona 3 403 ja L5-pisteen luona 1 758. . (huhtikuussa 2012)
Troijalaisasteroideja tunnetaan Jupiterin lisäksi myös muilta planeetoilta: Neptunukselta 8 kpl ja Marsilta 3 kpl.
Kaksi Maan troijalaista on tunnistettu. Kummallakaan ei ole varsinaista nimeä:
Jupiterin troijalaisten ratojen keskietäisyydet ovat välillä 5,05–5,40 AU, kun Jupiterin keskietäisyys on 5,203 AU. Troijalaisvyöhyke ulottuu käytännössä noin 30–90 astetta Jupiterin eteen ja taakse.
Suurin tunnettu troijalainen on 370 × 195 km:n mittainen 624 Hektor. 
Saturnukselta ei tunneta planeetan kanssa samalla aurinkokeskisellä radalla liikkuvia troijalaisia, mutta kahdella sen kuulla on sen sijaan samalla Saturnusta kiertävällä radalla liikkuvia seuralaisia: Tethyksellä on troijalaiset Telesto ja Calypso sekä Dionella Helene ja Polydeuces.
Vastaavia ratoja.
Edellä mainitun tavallisten troijalaisten (small oscillations) lisäksi taivaanmekaniikassa tunnetaan myös kaksi muuta troijalaisrataa. Tadpole (ei kunnollista suomenkielistä nimeä), joka on huomattavan paljon L4 (tai L5) pisteestä planeetan edelle (tai jälkeen), ei koskaan kuitenkaan Lagrangen pisteeseen L1 saakka loittoneva muodoltaan hieman sammakontoukkaa muistuttava rata sekä hevosenkenkärata, jota pitkin liikkuva kappale pääsee edellisistä poiketen ohittamaan Lagrangen pisteen L1.
Voidaan osoittaa, että teoriassa maankaltainen eksoplaneetta voisi liikkua keskustähtensä ympäri riittävän massiivisen jättiläisplaneetan troijalaisena.
Paul Desmond

Paul Desmond (ristimänimeltään Paul Emil Breitenfeld, 25. marraskuuta 1924 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat – 30. toukokuuta 1977 Manhattan, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen jazzsaksofonisti ja -säveltäjä. Hän soitti vuosina 1959–1967 pianisti Dave Brubeckin kvartetissa. Desmond sävelsi yhden yhtyeen tunnetuimmista kappaleista, ”Take Fiven”. 
Dave Brubeckin kvartetin hajottua vuonna 1967 Desmond piti lyhyen tauon. Myöhemmällä urallaan hän soitti yhdessä muun muassa Gerry Mulliganin, Jim Hallin, Chet Bakerin ja Ed Bickertin kanssa. Desmond kuoli keuhkosyöpään vuonna 1977.
Tura

Tura on kaupunkityyppinen taajama ja laajan, Krasnojarskin aluepiiriin itäosissa ylänköalueella sijaitsevan Evenkian piirin hallinnollinen keskus Keski-Siperiassa Venäjällä. Turan asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 5 535, edellisessä laskennassa se oli ollut 5 836 (2002). Tura on 16 253 asukkaan Evenkian suurin asutuskeskus; sen lisäksi piirissä ei ole muita kaupunkimaisia taajamia.
Turan koordinaatit ovat ().
Sash!

Sash! on saksalainen kolmen DJ:n ja tuottajan muodostama yhtye, joka on julkaissut vuodesta 1995 alkaen elektronista musiikkia. Sashin johtohahmona toimii Sascha Lappessen, joka työskentelee yhdessä Ralf Kappmeierin ja Thomas "Alisson" Lüdken kanssa. Ennen Sashia yhtye oli toiminut jonkin aikaa nimellä Careca. Sashin levyjä on myyty maailmanlaajuisesti yli 22 miljoonaa kappaletta ja levyt ovat voittaneet 65 eri kulta- ja platinapalkintoa. Heidän tunnetuimpia kappaleitaan ovat muun muassa "Encore Une Fois", "Ecuador", "Mysterious Times" ja "".
Sashin levyillä vierailleista naisvokalisteista mainittavimpia ovat Tina Cousins, Sarah Brightman, La Trec sekä suomalainen Inka. Sashilta ilmestyi kokoelma-albumi helmikuussa 2007 ja vuoden 2008 lopuksi uusi comeback kokoelma-albumi "The Best Of" parhaista kappaleista varustettuna remix-versioilla eri kappaleista ja myös varustettuna uudella comeback-kappaleella "Raindrops (Encore Une Fois)".
Empiirinen kaava

Kemiassa empiirinen kaava ilmaisee eri alkuaineiden atomien suhteellisen määrän molekyylissä. Empiirinen kaava voidaan esittää esimerkiksi muodossa (H2O)x, joka kertoo, että kyseisessä molekyylissä on kaksi atomia vetyä jokaista happiatomia kohden. Empiirinen kaava ei kerro molekyylin rakenteesta eikä atomien lukumääristä molekyylissä (vertaa molekyylikaava). Empiirisestä kaavasta voidaan laskea alkuaineiden massaprosenttiset osuudet. Jos lisäksi tiedetään molekyylimassa, voidaan selvittää molekyylikaava.
Fysiikassa empiirinen kaava tarkoittaa matemaattista yhtälöä, joka ennustaa havaitun ilmiön oikein ja jonka fysikaalista alkuperää ei osata selittää. Esimerkiksi 1888 Johannes Rydbergin keksimä Rydbergin kaava ennusti oikein vedyn spektriviivojen aallonpituudet Lymanin sarjassa kahden kokonaisluvun avulla. Koska vetyatomin rakennetta ei tunnettu ei osattu selittää "miksi" kaava toimi ennen kuin Niels Bohr esitti atomimallinsa vuonna 1913.
Rakennekaava

Rakennekaava ilmaisee molekyylin atomien määrän sekä sen, kuinka atomit ovat sitoutuneet toisiinsa. 
Monilla yhdisteillä on sama molekyylikaava mutta erilainen rakenne. Toisin kuin kemiallinen kaava tai aineen kemiallinen nimi, rakennekaava esittää tarkasti aineen molekyylirakenteen. Kemiallista reaktiota tai synteesiä kuvataan useasti rakennekaavalla sen visuaalisuuden takia. Yksinkertaisuuden vuoksi rakennekaavaan merkitään usein vain hiiliatomit ja heteroatomit. Tällöin sitä kutsutaan viivakaavaksi.
Joitakin rakennekaavojen esitystapoja ovat
Liukoisuustulo

Liukoisuustulo kuvaa niukkaliukoisen ioniyhdisteen pitoisuutta sen kylläisessä liuoksessa. Se on riippuvainen aineen lämpötilasta, liuottimesta ja liuotettavasta aineesta. 
Kun liukoinen kiinteä suola on kosketuksessa kylläisen liuoksensa kanssa, vallitsee liuoksessa olevien ionien ja liukenemattoman suolan välillä dynaaminen tasapaino. Tämä tarkoittaa, että samanaikaisesti liuoksessa olevat ionit sitoutuvat yhteen muodostaen kiinteää suolaa, mutta samalla suolaa liukenee hajoten ioneiksi. Dynaamisessa tasapainotilassa eri suuntiin, lähtöaineista tuotteisiin ja tuotteista lähtöaineisiin, kulkevat reaktiot tapahtuvat samalla nopeudella, jolloin reaktiossa olevien lähtöaineiden ja tuotteiden konsentraatiot eivät muutu pitkänkään ajan kuluessa.
Jos ioniyhdisteen eli suolan kemiallinen kaava voidaan esittää muodossa MpXq, missä "p" ja "q" ovat kokonaislukuja, se hajoaa liuetessaan Mq+- ja Xp- -ioneiksi. Sen liukoisuustulo on tällöin 
Ks = [Mq+]p [Xp-]q
missä [Mq+] ja [Xp-] ovat ionien Mq+ ja Xp- konsentraatiot kylläisessä liuoksessa. Toisin sanoen liukoisuustulo on liukenemisreaktion tasapainovakio.
Liukoisuustulo riippuu vahvasti myös liuoksessa ennestään olevien ionien konsentraatiosta. Tämän vuoksi liukoisuustulo on käyttökelpoinen mitta vain niukkaliukoisille yhdisteille ja niillekin vain, jos liuoksessa ei ole muiden aineiden ioneja.
Million Dollar Baby

Million Dollar Baby on Clint Eastwoodin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 2004. Elokuvan käsikirjoituksen on laatinut Paul Haggis F.X. Toolen (nyrkkeilymanageri Jerry Boydin nimimerkki) novellien pohjalta. Toolen alkuperäisnovelli oli nimeltään "Rope Burns". Se on sittemmin julkaistu uudelleen elokuvan nimellä ja suomennettu nimellä "Miljoonan taalan tyttö: tarinoita kehästä".
"Million Dollar Babyn" pääosissa nähdään Clint Eastwood, Hilary Swank ja Morgan Freeman. Elokuva kertoo aliarvostetun nyrkkeilyvalmentajan tarinan, joka yrittää sovittaa tekemänsä virheet johdattamalla naisnyrkkeilijän ammattilaiskehiin.
"Million Dollar Baby" oli vuoden 2005 Oscar-gaalan suurin voittaja, vaikka "Lentäjä" saikin viisi palkintoa "Million Dollar Babyn" neljää vastaan. "Million Dollar Babyn" Oscarit tulivat kuitenkin kaikista tärkeimmistä kategorioista. Elokuva palkittiin vuoden parhaana, Hilary Swank voitti parhaan naisnäyttelijän, Morgan Freeman parhaan miessivuosan ja Clint Eastwood parhaan ohjaajan tittelin.
Vuonna 2006 elokuva sai César-palkinnon parhaana ulkomaalaisena elokuvana Ranskassa. Vuonna 2017 "The New York Timesin" elokuvakriitikot arvioivat sen kuluvan vuosisadan kolmanneksi parhaaksi elokuvaksi.
Palkintoja.
Oscarit.
Ehdokkuudet:
Hilary Swank

Hilary Ann Swank (s. 30. heinäkuuta 1974 Lincoln, Nebraska) on yhdys­valtalainen Oscar-palkittu näyttelijä. Hänet tunnetaan rooleistaan elo­kuvissa "Boys Don’t Cry" ja "Million Dollar Baby", joista hän sai parhaan nais­pää­osan Oscar-palkinnot.
Ura.
Swankin ura Hollywoodissa alkoi roolilla elo­kuvassa "Buffy, vampyyrin­tappaja" vuonna 1992. Ensimmäisen isomman roolinsa hän sai Karate Kid -sarjan neljännessä osassa "Karate Kid saa seuraajan".
Swankilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Yksityiselämä.
Swank meni naimisiin näyttelijä Chad Lowen kanssa vuonna 1997. Tammi­kuussa 2006 he ilmoittivat asumus­erostaan ja kertoivat touko­kuussa eroavansa lopullisesti. Swank avioitui yrittäjä Philip Schneiderin kanssa vuonna 2018.
Sillihapero

Sillihapero ("Russula xerampelina") on hyvä, ruoaksi kelpaava hapero. Sen lakki on 5–12 senttimetriä leveä, kupera ja limainen. Väriltään se on hyvin vaihteleva. Osalla sienistä lakki on tummanpunainen tai violettiin vivahtava. Jalka on 4–10 senttimetriä pitkä ja valkoinen, hieman punahäiveinen. Joskus se voi myös olla aivan punainen. Malto on aluksi valkeaa, mutta vahingoittuneista kohdista ruskettuva. Sienen haju muistuttaa sillin tai keitetyn ravun hajua. Maku on mieto ja sieni on hyvä ruokasieni. Sientä tavataan yleisenä kangasmetsissä, kuusikoissa ja sekametsissä. Kasvuaika on heinäkuusta lokakuuhun.
Sillihaperon taksonomia on vielä tutkimuksen alainen; kyseessä on lajiryhmä tai ryhmälaji. Tällä ei kuitenkaan ole merkitystä sienen käytön kannalta.
Viinihapero

Viinihapero ("Russula vinosa" syn. "Russula obscura") on männyn
ja kuusen juurisienenä esiintyvä haperolaji. Sen lakki on 4–15 senttimetriä leveä ja purppuranpunainen tai tumman viininpunainen. Keskeltä väri on tummempi.
Jalka on 4–10 senttimetriä pitkä ja valkoinen. Malto on valkeaa ja kiinteää, mutta murtumakohdista ensin punertava ja sitten harmaantuva. Se on yleinen koko Suomessa kangasmetsissä ja tunturikoivikoissa. Viinihapero on kuusen ja männyn juurisieni. Tuntureilla se voi olla myös koivun juurisieni. Kasvuaika on heinäkuusta syyskuun. Suomessa laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Viinihaperon haju on heikko, ja maku mieto. Se on kauppasieni ja hyvä ruokasieni. Viinihapero ei tarvitse esikäsittelyä.
Viinihaperoa muistuttavia lajeja ovat muun muassa lehtoviinihapero ("Russula pubescens"), sillihapero ("Russula xerampelina") ja kuusihapero ("Russula queletii").
Stuart Sutcliffe

Stuart ”Stu” Sutcliffe (23. kesäkuuta 1940 Edinburgh, Skotlanti – 10. huhtikuuta 1962 Hampuri, Länsi-Saksa) oli brittiläinen taiteilija ja muusikko. Hän toimi The Beatlesin alkuperäisenä basistina.
Sutcliffe oli John Lennonin ystävä ja taideopiskelutoveri Liverpoolissa ennen liittymistään The Quarrymen -yhtyeeseen. Sutcliffe keksi Lennonin kanssa yhtyeen uuden nimen aluksi muodossa Beetles () Buddy Hollyn The Crickets -yhtyettä () mukaillen, sittemmin nimi muunnettiin sanaleikiksi beatmusiikista.
Sutcliffe vaikutti välillisesti The Beatlesin ulkoiseen olemukseen. Hän omaksui tyttöystävänsä valokuvaaja Astrid Kirchherrin kautta uuden hiustyylin, jonka muut yhtyeen jäsenet omaksuivat vähitellen ja josta tuli varhaiskauden tunnusomainen piirre. Yhtyeen Hampurin-ajan ja sen jälkeiset esiintymisasut olivat myös Kirchherrin ja Sutcliffen kehittämiä ennen Brian Epsteinin yhtyeelle tuomaa tyyliä.
Sutcliffe ei kehittynyt muusikkona muun yhtyeen mukana ja hän jätti The Beatlesin vuonna 1961 mentyään kihloihin Kirchherrin kanssa. Hän jäi Saksaan ja keskittyi taideopintoihin. Sutcliffe kuoli kuitenkin aivoverenvuotoon 21-vuotiaana vuonna 1962. Hän on mukana Beatlesin "Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band" -albumin kansikuvassa.
Aiheesta muualla.
Stuart Sutcliffe Beatlesbible-sivustolla
Franz Müntefering

Franz Müntefering (s. 16. tammikuuta 1940 Arnsberg, Saksa) on saksalainen poliitikko, joka toimi Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) puheenjohtajana vuosina 2004–2005 ja 2008–2009. Hän oli 22. marraskuuta 2005 – 21. marraskuuta 2007 Angela Merkelin johtaman suuren koalitiohallituksen työ- ja sosiaaliministerinä ja varakanslerina. Müntefering toimi Saksan liittopäivien jäsenenä ensin vuosina 1975–1992 ja uudelleen vuosina 1998–2013. Hän ei asettunut enää ehdolle vuoden 2013 vaaleissa, mutta hänen vaimonsa Michelle Müntefering valittiin liittopäiville.
Müntefering syntyi Neheimissä (nykyään osa Arnsbergin kaupunkia) ja hän liittyi SPD:n jäseneksi vuonna 1966. Vuodesta 1992 vuoteen 1995 hän toimi Nordrhein-Westfalenin osavaltion työ-, terveys- ja sosiaaliministerinä, minkä jälkeen hän oli vuodesta 1996 vuoteen 1998 Nordrhein-Westfalenin maapäivien jäsenenä. Vuosina 1995–1998 Müntefering toimi myös SPD:n liittosihteerinä (Bundesgeschäftsführer). Oltuaan vuosina 1998–1999 lyhyen aikaa Gerhard Schröderin ensimmäisen hallituksen liikenne- ja rakennusministerinä hänestä tuli vuonna 1999 SPD:n pääsihteeri (Generalsekretär). Müntefering toimi tehtävässä vuoteen 2002 asti. Vuonna 2002 hänestä tuli SPD:n liittopäiväryhmän puheenjohtaja.
Müntefering valittiin SPD:n puheenjohtajaksi Gerhard Schröderin jälkeen maaliskuussa 2004. Hän sai 95,1 prosenttia puoluekokouksessa annetuista äänistä. Müntefering jatkoi puolueen puheenjohtajana marraskuuhun 2005 asti, jolloin hän ilmoitti jättävänsä tehtävän, kun hänen ehdokkaansa SPD:n pääsihteeriksi, Kajo Wasserhövel, hävisi puoluehallituksen äänestyksessä puolueen vasemmistosiipeen kuuluvalle Andrea Nahlesille. Uudeksi pääsihteeriksi valittiin lopulta Hubertus Heil, kun Nahles vetäytyi ehdokkuudestaan. Münteferingin seuraajaksi puolueen puheenjohtajana valittiin marraskuun 2005 puoluekokouksessa Brandenburgin osavaltion pääministeri Matthias Platzeck. Müntefering ilmoitti marraskuussa 2007 jättävänsä hallituksen puhtaasti perhesyistä. Myöhemmin hän kertoi vaimonsa Ankepetra Rettichin sairastavan syöpää. Rettich menehtyi sairauden heikentämänä seuraavan vuoden heinäkuussa.
Müntefering nousi uudelleen väliaikaisesti puolueen johtoon syyskuussa 2008, kun ulkoministeri Frank-Walter Steinmeierista tuli puolueen kansleriehdokas ja Kurt Beck erosi puolueen kehnojen kannatuslukujen vuoksi.
Urheilulehti

Urheilulehti on suomalainen urheiluaiheinen viikkolehti. Se on maailman toiseksi vanhin yhä ilmestyvä urheilulehti italialaisen "La Gazzetta dello Sportin" jälkeen.
Historia.
"Suomen Urheilulehden" perustivat Helsingin yliopiston voimistelulaitoksen opettaja Ivar Wilskman (ensimmäinen päätoimittaja), Albin Järvinen, Volmari Kanninen, Väinö Kahilainen, Ernst Lampén, A.H. Petander ja Janne Sjögren. Perustettavassa lehdessä päätettiin käsitellä voimistelua, miekkailua, metsästystä, kynologiaa (koiraurheilua), purjehdusta, soutua, hiihtoa, luistelua, pyöräilyä, hevosurheilua ja matkailua. 
Lehden ensimmäinen numero ilmestyi maaliskuussa 1898. Ensimmäisessä numerossa päätoimittaja Wilskman kirjoitti: ”Suomen urheilijat ovat jo kauan tunteneet Suomen Urheilulehden tapaisen aikakauslehden puutetta, lehden, joka tasapuolisesti käsittelisi kaikkia urheilun aloja eli siis urheilua yleensä.” 
Lehden kutsumanimi on "Urheilulehti". 
Urheilulehden tekijäkuntaan on yli sadan vuoden aikana kuulunut useita tunnettuja yhteiskunnallisia vaikuttajia ja urheilutoimittajia. Myös Suomen tasavallan pitkäaikainen presidentti Urho Kekkonen kirjoitti aktiivisesti lehteen 1920- ja 1930-luvulla, kunnes hän riitautui lehden silloisen toimituksen kanssa. Lehden päätoimittajina ovat toimineet Ivar Wilksmanin lisäksi muun muassa Lauri Pihkala, Harri Eljanko, Martti Jukola, Arto Teronen , Jukka Rönkä, ja vuosina 2017–2019 Tapio Sadeoja.. Vuodesta 2019 lähtien päätoimittajana on toiminut Johanna Lahti
"Urheilulehteä" kustantaa Sanoma Media Finland Oy, joka osti Urheilulehden kesällä 2017. Lehti ilmestyy torstaisin 52 kertaa vuodessa. Toukokuussa 2017 Sanoma Media Finland osti Urheilulehden A-lehdiltä ja yhdisti sen omaan Urheilusanomat-lehteensä muodostaen uuden urheilumedian.
Levikki ja lukijamäärä.
"Urheilulehden" levikki oli vielä vuonna 1997 vain 10 471 kappaletta. Alimmillaan se oli käynyt jopa 6 000 kappaleessa. A-lehtien ostettua lehden myös levikki nousi. Vuonna 2010 levikki ylsi 36 000 kappaleeseen mutta laski viittä vuotta myöhemmin alle 25 000.
Lehden keskimääräisen numeron lukijamäärä vuonna 2018 oli 115 000.
Nortonin menetelmä

Nortonin menetelmää käytetään tasa- tai vaihtosähkössä virtapiirin yksittäisen vastuksen tai impedanssin virran selvittämiseen. Menetelmä on kolmivaiheinen ja muistuttaa Theveninin laskentamenetelmää.
Nortonin teoreema.
Nortonin teoreeman mukaan mikä tahansa kaksinapainen resistansseista ja jännite- ja virtalähteistä koostuva piirielementti on sähköisesti ekvivalentti ideaaliselle virtalähteelle, jonka rinnalle on kytketty vastus. Teoreema pätee myös yksitaajuisille lineaarisille vaihtovirtajärjestelmille. Nortonin sijaiskytkentä on prototyyppipiiri, jota käytetään esittämään virtageneraattoria tai paristoa. Piiri koostuu ideaalisesta virtageneraattorista, jonka rinnalle on kytketty ideaalinen vastus.
Bell Labsin insinööri Edward Lawry Norton (1898–1983) julkaisi teoreeman vuonna 1926.
Laskuesimerkki.
Määritetään kuvan virtapiirin impedanssin formula_1 virta Nortonin laskentamenetelmällä.
Oikosulkuvirta formula_3 voidaan laskea usealla eri laskentamenetelmällä, mutta seuraavassa esimerkissä käytetään silmukkamenetelmää.
formula_5
formula_6
formula_7
Tasavirralla laskettaessa pätee.
formula_11
Vaihtovirralla laskettaessa pätee.
formula_12
Cairns

Cairns on kaupunki Australian koillisosassa, Queenslandin osavaltiossa. Cairnsilla tarkoitetaan kaupungin lisäksi myös ympäröivää paikallishallintoaluetta. Kaupungissa oli 144 733 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa.
Maantiede.
Cairns sijaitsee Korallimeren rannalla, Cape Yorkin niemimaan juuressa, Barron- ja Mulgrave-jokien suistoalueella. Sinne on matkaa 1 700 kilometriä Queenslandin osavaltion pääkaupungista ja suurimmasta kaupungista Brisbanesta ja 2 500 kilometriä maan pääkaupungista Canberrasta, ja saman verran suurkaupunki Sydneystä.
Cairns on suhteellisen tiiviisti rakennettu johtuen siitä, että kaupunki sijaitsee tasangolla korkeiden vuorten ja meren ympäröimänä. Tosin valtaosa asutuksesta, niin kuin muuallakin Australiassa, on omakotialueita.
Ilmasto.
Vuoden lämpimintä aikaa on joulukuusta helmikuuhun, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on yli 31 °C. Viileintä on heinäkuussa, ja silloinkin keskimääräinen alin on 17 astetta. Sadetta saadaan ympäri vuoden, eniten helmikuussa keskimäärin 448 mm, vähiten elokuussa, keskimäärin 29 mm.
Sadekauden ja trooppisten hirmumyrskyjen, syklonien aikana tulvat ovat ongelma keskustassa ja lähellä rantaa olevilla alavilla asuinalueilla. Barron-joki on tulvinut huomattavasti 2000-luvulla vuosina 2000, 2008, 2011, 2014 ja 2014.
Historia.
Cairns perustettiin vuonna 1870 tulliasemaksi. Lähiuseudun kultalöydöt saivat sen kasvamaan 1800-luvun lopulla. Nimensä kaupunki on saanut William Wellington Cairns -nimisen Queenslandin osavaltion kuvernöörin mukaan.
Talous.
Alueen pääelinkeinot ovat matkailu ja maatalous (sokeriruo'on ja banaanien viljely). Vilkkaan kansainvälisen lentokenttänsä, vehreän trooppisen luontonsa sekä ennen kaikkea Ison valliriutan ansiosta Cairns on suosittu lomakohde erityisesti japanilaisten ja muiden aasialaisten keskuudessa. Myös länsimaiset matkailijat viihtyvät alueella erityisesti talviaikaan, jolloin lämpötila pysyttelee alle 30 asteessa eikä sada niin kuin kesällä sadekauden aikaan, jolloin on hyvin kuumaa ja kosteaa.
Kaupungin keskusta edullisine hostelleineen on nuorten reppumatkailijoiden suosiossa. Matkailukohteita ovat muun muassa sademetsäretket, köysirata Kurandan vuoristokylään, sukellusretket valliriutoille sekä sademetsäretket ympäristön kyliin.
LCD Soundsystem

LCD Soundsystem on newyorkilainen rock-yhtye, jota ohjaa DFA Recordsin perustaja James Murphy.
LCD Soundsystemin soittaman musiikin genre on dancen, punkin ja diskon sekoitus. Murphy soittaa levyllä kaikki soittimet itse, mutta livekokoonpanoon kuuluu lisäksi kosketinsoittaja, rumpali, kitaristi ja basisti.
LCD Soundsystem perustettiin vuonna 2002 Brooklynissä. Sen tuotannon julkaisu alkoi vuosina 2002–2004 singlejulkaisuina, joita olivat muun muassa Losing My Edge, Yeah ja Movement. Kuudestatoista kappaleesta koostuva albumi, "LCD Soundsystem", julkaistiin vuonna 2005, ja se ylsi Suomen virallisen listan 40. sijalle. Yhtye sai ensimmäisestä albumistaan kaksi Grammy-mainintaa: albumi itse oli ehdolla parhaaksi elektronisen/dancemusiikin albumiksi; single ”Daft Punk Is Playing at My House” parhaaksi danceäänitteeksi.
Lokakuussa 2006 yhtye julkaisi ""-nimisen äänitteen, joka sävellettiin Nikelle osana yrityksen "Nike+ Original Run" -sarjaa.
LCD Soundsystemin toinen studioalbumi "Sound of Silver" julkaistiin vuonna 2007. Albumi oli ehdolla 50. Grammy-gaalassa parhaan elektronisen/dancemusiikin albumiksi.
Vuonna 2010 yhtye julkaisi kolmannen studioalbuminsa, jonka nimi on "This Is Happening". Albumi ylsi 41. sijalle Suomen virallisella listalla.
Helmikuussa 2011 yhtye ilmoitti nettisivuillaan lopettavansa toimintansa. LCD Soundsystemin viimeinen konsertti järjestettiin 2. huhtikuuta 2011 Madison Square Gardenilla. Konsertti taltioitiin sekä dokumentissa "Shut Up and Play the Hits" että livealbumissa "The Long Goodbye".
LCD Soundsystem aloitti toimintansa jälleen vuonna 2015. Yhtyeen ensimmäinen uusi kappale viiteen vuoteen, jouluteemainen single nimeltä ”Christmas Will Break Your Heart”, julkaistiin jouluaattona 2015.
Singlejulkaisusta seuranneet huhut yhtyeen uudelleensyntymisestä saivat varmistuksen tammikuussa 2016, kun Murphy kertoi LCD Soundsystemin aikeista julkaista uusi albumi ja mennä kiertueelle. Yhtyeen neljäs albumi "American Dream" julkaistiin vuoden 2017 syyskuussa. Albumi oli ehdolla parhaan vaihtoehtomusiikkialbumin saajaksi vuoden 2018 Grammy-gaalassa. LCD Soundsystemin ensimmäinen Grammy-palkinto annettiin samaisessa tilaisuudessa "Tonite"-singlelle, joka palkittiin parhaana danceäänitteenä.
LCD Soundsystem on esiintynyt Suomessa 2010 Flow Festivalilla.
Yhtyeen jäsenet.
LCD Soundsystem koostuu seuraavista jäsenistä:
Muita yhtyeen kanssa soittaneita:
Humidori

Humidori on tiivis laatikko, kaappi tai suurimmillaan huone, jossa säilytetään sikareja sopivan lämpötilan ja kosteustason vallitessa. Suhteellinen kosteus sikareille on sopivimmillaan 65–72 %. Liian kuiva ilma luonnollisesti kuivattaa sikarit, jolloin ne ovat hauraita ja palavat liian suurella lämpötilalla, josta seuraa kitkerä maku. Liian kostea ilma aiheuttaa sikarihomeen riskin. Sopiva säilytyslämpötila on noin 18–22 °C. Liian lämmin säilytyslämpötila nostaa eri tuholaisten riskiä. Tuholaisista pääsee eroon pakastamalla sikarit, mutta sulatus tulee tehdä hitaasti.
Humidoriin kuuluu säilytysosan lisäksi kostutin ja tavallisesti kosteusmittari eli hygrometri. Kosteuttajana käytetään Oasis-sientä, joka pitää ilman kosteuden sopivana. Kosteuden sääntelyyn voidaan käyttää myös humidorikäyttöön tarkoitettuja kosteutta tasaavia (akryylipolymeeri) kiteitä, joita on saatavana eri kosteustasojen ylläpitämiseen (65 %, 70 %). Kosteuttajana voidaan käyttää myös märkää ruokasuolaa, mikä kuitenkin saa aikaan hiukan korkeahkon 75 % kosteustason.
Humidorin sisus on yleensä vuorattu käsittelemättömällä setrillä tai kirsikkapuulla. Käsittelyt voivat aiheuttaa makuvirheitä.
Käyttökuntoon saattaminen.
Kaupasta ostettu tai itse tehty humidori ei ole heti käyttövalmis. Analoginen hygrometri on kalibroitava suolalla. Ilmatiiviisti suljettuun pussiin (esimerkiksi MiniGrip) laitetaan astiassa tavallista suolaa. Suolaa kostutetaan siten, että osa suolasta on märkää, osa kuivaa. Kahdeksan tunnin kuluttua suhteellisen kosteuden pussin sisällä pitäisi olla melko tarkasti 75 %. Jos hygrometri näyttää eri lukua, sitä pitää säätää. Kun säätö on tehty, hygrometri on valmis käyttöön.
Seuraavaksi humidorin kostuttimeen on imeytettävä kostutusainetta, jollaisena voidaan käyttää propyleeniglykolia (PG); sitä saa apteekeista ja sikariliikkeistä. PG-vesiseos saa aikaan 70% suhteellisen kosteuden. Ensitäytöllä laitetaan noin 50/50 -seos ja jatkossa kostutusaineeksi käy joko akkuvesi tai apteekin tislattu vesi. Joillakin akkuvesillä voi ongelmana olla kostuttimen kovettuminen, jolloin kostutinsienen teho laskee. Kostuttimena käytettyyn Oasis-sieneen nestettä voi imeyttää niin kauan kuin sieni sitä imee. Ylimääräiset nesteet voi pyyhkiä kostuttimesta pois. Kun kostuttimen kääntää ylösalaisin, sienestä ei saisi tippua vesipisaroita. Kostutin asetetaan humidorin sisälle. Humidorin annetaan olla tunti. Uuden humidorin seiniä voi kostuttaa tislatulla vedellä tai lisätä snapsilasillisen vettä, jotta kosteustason tuleminen sopivaksi ei kestäisi kovin kauan. Väliseinät voi ottaa humidorista pois. Väliseiniä voi sivellä tislatulla vedellä kostutetulla tekstiilillä.
Näiden vaiheiden jälkeen humidori suljetaan ja annetaan olla 3 vuorokautta, jonka jälkeen se on valmis sikareiden säilytykseen.
Sikarileikkuri

Sikarileikkuri on sikarin katkaisuun tarkoitettu laite. Sikarileikkureita on saksimaisia, giljotiinimallisia sekä niin kutsuttuja sikariporia (engl. "cigar punch"). Sikarileikkurilla avataan sikarin suljettu imupää (hattu) suuremmaksi ilmavirtauksen mahdollistamiseksi. Leikkurilla voidaan myös katkaista esimerkiksi sammuneen sikarin palanut pää. On olemassa myös joitain sikareita, joiden jalka (tulipää) täytyy leikata auki, esimerkiksi VegaFina Barrel Aged Salomon. Nämä täysin suljetut sikarit ovat melko harvinaisia. On huomioitavaa myös, että sikarileikkurin tai poran täytyy olla hyvin terävä, joten on suositeltavaa käyttää vain laadukkaita välineitä. Tylsä leikkuri tai pora repii sikarin pintalehteä (wrapperia) ja suutuntuma kärsii, ja pahimmillaan sikari voi hajota niin, että sitä ei pysty polttamaan kun käärintä alkaa purkautua. Sikarileikkureita voi myös teroittaa, mutta laadukas terä tylsyy harvoin, jos ollenkaan, kun sitä käytetään oikein.
Sikarin leikkaaminen on sikarin hyvän palamisen kannalta suoritettava tarkasti. Yleensä sikarista leikataan hatusta kaksi kolmasosaa sikarin halkaisijasta, mutta jos sikari on torpedomallinen (pitkä, suippo hattu), on hyvä leikata noin 4–7 millimetriä sekä viistoon, jolloin pitkä ja viisto leikkaus kokoaa aromit paremmin polttajan suuhun. Jos sikari ei mallista riippumatta vedä riittävän sujuvasti, sitä voidaan leikata lisää tai porata isommalla poralla. Jos veto ei tästä huolimatta parane, sikariin voi työntää varovasti jonkinlaisen piikin, esimerkiksi rautalangan tai sukkapuikon, jolloin veto paranee.
Kalanteri

Kalanteri on paperikonelinjan osa, jossa muokataan paperin paksuutta, karheutta tai kiiltoa. Se onnistuu nippikuormitusta, lämpötilaa ja kosteutta säätelemällä.
Konekalanteri.
Konekalanteri on kovanippinen kalanteri, jossa molemmat telat ovat teräksiset. Konekalanterissa vyöhykeohjattu tela on yleensä alapuolella ja termotela yläpuolella. Konekalanteria käytetään paksuuden () säätämiseen. Konekalanteria käytetään yleensä ennen päällystyskonetta tasaamaan paksuusprofiilia, jotta päällystemäärä pysyisi kohtuullisena. Konekalanteroinnissa paperirataa puristetaan siten että paksuimmat kohdat "litistyvät kasaan". Tässä kalanterointitapahtumassa radan "kuopat" eivät kalanteroidu.
Soft-kalanteri.
Soft-kalanteri on pehmeänippinen kalanteri, jossa vyöhykeohjattu tela on niin sanottu pehmeäpintainen, jota se ei käsin kosketeltaessa kuitenkaan ole. Pehmeänippinen kalanteri on käytössä sanomalehtikoneissa, joissa paperi kalanteroidaan loppukäyttöä varten. Pehmeänippisellä kalanterilla kalanteroidessa tela myötäilee paremmin paperin pinnanmuotoa ja siten pinta kalanteroituu kauttaaltaan paremmin. Tässä sovelluksessa ei päätavoitteena ole saada tasapaksuista paperirataa, vaan poistaa karheutta. Soft-kalanteri tasoitteleekin vain suurimman karheuden.
Multinippikalanteri.
Multinippikalanteria käytetään ensisijaisesti päällystettyjen paperilajien kiillottamista varten, mutta myös SC-lajin paksuusprofiilin säätöön.
Multinippikalanterista käytetään yleisesti nimitystä "superkalanteri". Nykyisillä koneentoimittajilla on kuitenkin omat tuotenimet kyseiselle laitteelle, joten superkalanteri -nimityksen käyttö on vähentynyt.
Superkalanteri on kone, jossa ei ole välitelojen kevennyksiä tai telapakkaa ei ole asetettu 45 asteen kulmaan. Ainoastaan välitelojen akseli- ja laakeripesien massat ovat kevennetyt. Toinen oleellinen ero nykyiseen multinippikalanteriin on kuormitus ylätelalta.
Nykyisten multinippikalantereiden välitelojen massat ovat kevennetyt. Silloin nippikuormat ovat tasaiset, jolloin alimmat nipit eivät purista paperirataa superkalanterin tavoin voimakkaammin.
Riitta Myller

Riitta Mailis Mirjami Myller (s. 12. heinäkuuta 1956 Joensuu) on suomalainen SDP:tä edustava poliitikko. Hän on ollut kansanedustaja vuosina 1987–1995 ja uudelleen vuosina 2011−2019. Vuosina 1995–2009 hän oli Euroopan parlamentin jäsen.
Ura.
Myller kävi koulunsa Joensuussa ja opiskeli sosiologiaa Tampereen yliopistossa, josta valmistui yhteiskuntatieteen maisteriksi vuonna 1990. Hän työskenteli Yleisradion freelance-toimittajana Joensuussa vuosina 1983–1987. Myller kiinnostui jo varhain politiikasta ja hänet valittiin Joensuun kaupunginvaltuustoon vuonna 1980. Hän oli kaupunginvaltuutettu vuoteen 1985 saakka. Vuosina 2009–2012 Myller oli Joensuun kaupunginvaltuuston puheenjohtaja.
Eduskuntaan Myller valittiin vuonna 1987 Pohjois-Karjalan vaalipiiristä ja hän toimi kansanedustajana vuoteen 1995 saakka, jolloin aloitti europarlamentaarikkona. Hänet valittiin eduskuntaan jälleen vuoden 2011 vaaleissa, joissa hän oli vaalipiirinsä ääniharava 7700 äänellä. Kesäkuusta 2014 hän on ollut puheenjohtaja suuressa valiokunnassa, jonka jäsen hän on ollut 1987–1990 ja uudelleen vuodesta 2011. Hän on myös perustuslakivaliokunnan jäsen. Myller jätti eduskunnan vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Europarlamentaarikko.
Kansainvälisestä yhteistyöstä kiinnostunut Myller suhtautui myönteisesti Suomen jäsenyyteen Euroopan unionissa, ja kun liittymispäätös oli vuonna 1994 tehty, valitsi SDP hänet yhdeksi neljästä Euroopan parlamentin suomalaisesta sosialidemokraattiedustajasta. Hän edusti Euroopan sosialidemokraattista puoluetta eli sosialistiryhmää. Myller aloitti työnsä europarlamentissa Suomen liittyessä unioniin vuoden 1995 alusta ja hänet valittiin edustajaksi myös vuoden 1996 ja vuoden 1999 eurovaaleissa. Hän sai lisävastuuta ryhmässään kun hänestä tuli vuonna 1997 sosialistiryhmän varapuheenjohtaja. Hän toimi tehtävässä seitsemän vuotta vuoden 2004 eurovaaleihin saakka. Myller sai vaaleissa Suomen kahdeksanneksi suurimman äänimäärän ja tuli valituksi kolmannelle kaudelleen yli 55 000 äänen turvin.
Europarlamentissa Myller oli vuosina 1995–1999 varsinainen jäsen aluepoliittisessa valiokunnassa ja vuonna 1999–2009 ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnassa ("ENVI"). Hän oli mukana myös Euroopan parlamentin Lähi-idän ja Välimeren alueiden suhteita hoitavissa valtuuskunnissa. Myller oli aktiivinen myös aluepoliittisissa asioissa ja ainoa Itä-Suomen edustaja EU:n hallinnossa. Myller työskenteli europarlamentaarikkona vuoteen 2009 saakka. Hänen lisäkseen Paavo Väyrynen toimi samassa tehtävässä alusta alkaen, kunnes palasi Suomen politiikkaan ministeriksi vuonna 2007.
Näätämöjoki

Näätämöjoki (, ) on Näätämöjoen vesistön laskujoki ja se alkaa Suomen Iijärvestä laskien jälkeen Norjan puolella Pohjoisen jäämeren Näätämövuonoon. Suomen puolella on jokea noin 50 kilometriä. Tällä matkalla vesi laskeutuu Iijärven tasosta (193 metristä) noin 130 metriä alemmas. Joki levenee muutamin kohdin järviksi, joista suurimpia ovat Kaarttilompolo, Vuodasluobal ja Opukasjärvi.
Näätämöjoessa esiintyy luonnonvaraisena muun muassa merilohta, järvitaimenta, meritaimenta, harjusta ja haukea. Lohta uhkaavat kuitenkin muun muassa ylikalastus, kidusloinen Gyrodactylus salaris sekä haitallisena vieraslajina kyttyrälohi.
HZPC Kantaperuna

HZPC Kantaperuna Oy (aik. Pohjoisen Kantaperuna Oy) on suomalainen siemenperunayhtiö, jonka pääkonttori on Tyrnävällä Pohjois-Pohjanmaalla. Kantaperuna on alallaan markkinajohtaja ja edustaa Suomen viljellyimpiä perunalajikkeita. HZPC Kantaperuna Oy on osa maailmanlaajuista HZPC-konsernia.
HZPC Kantaperuna myy sopimustuottajiensa viljelemää sertifioitua eli virallisesti tarkastettua siemenperunaa tuotantopanoksiksi ruokaperunaviljelijöille ja ruokaperunateollisuuteen. Yritysryhmän kokonaistuotannosta viedään ulkomaille noin 30 %. Tärkeimpiä vientimaita ovat Ruotsi, Saksa ja Puola. 
Kantaperunansta kehitettyjä lajikkeita ovat muun muassa Suomen suosituin perunalajike Annabelle, ravintoloiden suosikki peruna Asterix sekä varhaisperuna Hankkijan TimoBOR.
Suurin osa HZPC Kantaperunan myymästä siemenperunasta tuotetaan Euroopan unionin pohjoisimmalla high grade -alueella, eli kasvintuhoojista vapaalla siementuotantoalueella. High grade -alue käsittää Tyrnävän ja Limingan kunnat Oulun läheisyydessä.
HZPC Kantaperunan perunat tuleva pääasiassa sopimusviljelijöiltä Pyhäjoki-Tyrnävä -alueelta. Perunaa toimitettiin noin 15 000 000 kg 17 pakkaamoon. Hajautettu malli toimii toimitusten reaaliaikaisen tietokoneseurannan vuoksi. Keväällä kuukauden aikana lähtee siemenperunaa noin 1 000 toimitusta.
Perälaatikko

Perälaatikko (en. Headbox) on paperikoneen märänpään eli alkuosan ensimmäinen osa, jonka tehtävänä on sekoittaa massaa ja syöttää se sopivan turbulenssin saattelemana tasaiseksi rainaksi paperikoneen viiraosalle.
Perälaatikkotyypit.
Perälaatikoita on periaatteessa kahta eri perustyyppiä eli "reikätelaperälaatikko" ja "hydrauliperälaatikko". Niiden ero on massan sekoitus- ja turbulenssin luomistavassa. Reikätelaperälaatikko toimii siten, että massa virtaa laatikkoon, jossa reiällinen sihdin mallinen tela pyörii kovalla nopeudella sekoittaen massaa ja erottaen kuitukimppuja. Hydrauliperälaatikossa ei sen sijaan ole erillisiä turbulenssielimiä, vaan turbulenssi muodostetaan suppenevan virtauskanavan avulla. Reikätelaperälaatikoita käytetään nykyisin vain vanhoissa hidaskäyntisissä koneissa hienopaperin tai kartongin valmistuksessa.
Perälaatikon toiminta.
Perälaatikkoon syötetään oikeaan suhteeseen laimennettua paperimassaa perän pumpun ja neliömassaventtilin kautta, jolla säädetään paperin lopullinen oikea neliömassa. Kun massa pääsee perälaatikkoon, sitä sekoitetaan voimakkaasti, jotta syntyneet kuitukimput saadaan erotettua toisistaan ja massasta saadaan mahdollisimman tasaista. Tämän jälkeen perälaatikko tuottaa mahdollisimman tasaisen, oikeassa suihkusuhteessa (yleensä negatiivinen koneen nopeuteen nähden) olevan suihkun massaa viiralle kahden, "spindeleillä" säädettävän "huuliaukon" (rainan poikkipinnan tasaisuuden säätö) välistä poikkipinnaltaan ja virtaukseltaan mahdollisimman tasaisen massavirtauksen ja luo viiraosan alkuun turbulenssia, jotta raina syntyisi mahdollisimman tasaiseksi ja kuidut suuntautuisivat rainan kulkusuunnan suuntaisesti.
Rölli ja metsänhenki

Rölli ja metsänhenki on Olli Saarelan ohjaama elokuva, joka sai ensi-iltansa 21. joulukuuta 2001. Elokuvan pääosissa näyttelevät Allu Tuppurainen ja Maria Järvenhelmi. Elokuva kuvattiin kesällä 2001, ja se palkittiin vuonna 2002 kolmella Jussi-palkinnolla.
Röllimaasta on valmistettu vuonna 2007 Puolangalla pienoismalli, jossa kuvataan "Rölli ja metsänhenki" -elokuvan maisemia. Pienoismalli sijaitsee Paljakka-talossa ja sen on valmistanut Vaihtoehtona työ -projekti. Elokuvasta on myös julkaistu tietokonepeli ja soundtrack.
Tarina.
Elokuva kertoo Rölli-peikosta ja hänen ystävistään, jotka lähtevät etsimään uutta maata ja päätyvät lopulta menninkäisten kylään. Siellä he hätyyttelevät menninkäiset pois, mutta Rölli ystävystyy Milli Menninkäisen kanssa. Yhdessä he käyvät taisteluun pahuutta vastaan mystisen Vaakamestarin avustuksella.
Röllin ja Millin täytyy tehdä röllien ja menninkäisten huonoille väleille jotain, mutta tästä skismasta kehkeytyykin sota ja yksi hahmoista kuolee. Miten Rölli saa kaiken ennalleen ja ystävänsä takaisin? 
Taustaa.
Allu Tuppurainen oli luonut Röllin vuonna 1983, ja ensimmäinen elokuva oli vuonna 1991 ilmestynyt "Rölli – hirmuisia kertomuksia". Tuppurainen sekä elokuvan ohjaaja Olli Soinio ja tuottaja Marko Röhr alkoivat pian suunnittella toista elokuvaa, mutta käsikirjoitukset jäivät toteutumatta. Röhr palasi aiheeseen yhtiötyökumppaninsa Ilkka Matilan kanssa. Elokuvan lähtökohtana oli Tuppuraisen vuonna 1998 kirjoittama käsikirjoitus ”Rölli ja metsänhenki”.
Röhr ja Matila valitsivat ohjaaja-käsikirjoittajaksi Olli Saarelan, jonka elokuvan "Rukajärven tie" he olivat tuottaneet. Käsikirjoitusversioita tehtiin kaikkiaan 12, ja käsikirjoittamiseen osallistuivat myös kirjailija Kirsti Manninen ja tuottaja Matila. Alun perin kuvaukset haluttiin aloittaa vuosina 1999 ja 2000, mutta käsikirjoitustyöt olivat molempina vuosina vielä kesken, lisäksi jälkimmäisena ohjaaja Saarela oli kiinni elokuvassa "Bad Luck Love". Lopulta kuvaukset alkoivat kesäkuun alussa 2001 Hailuodossa.
Puolangalle kuvaukset siirtyivät juhannuksen jälkeen. Puolangalle oli rakennettu pari miljoonaa maksanut Röllikylä, joka jäi kuvausten jälkeen osaksi Paljakka-Ukkohallan vapaa-ajankeskusta. Kuvaukset kestivät elokuulle asti, ja sitten alkoivat elokuvan jälkikäsittely. Elokuvaa esitettiin ensimmäisen kerran 9.–10. joulukuuta, mutta sen varsinainen ensi-ilta oli 21. joulukuuta.
Elokuvasta on myös tehty eri teatterinäytelmiä, joiden nimet ovat olleet joko "Rölli ja metsänhenki" tai "Rölli".
Eukleides Megaralainen

Eukleides Megaralainen (, 450–380 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi. Hän oli kotoisin Megarasta.
Eukleides oli Sokrateen oppilas ja tämän lähimpiä ystäviä. Hän oli kiinnostunut erityisesti logiikasta ja etiikasta. Hän perusti megaralaisen koulukunnan, joka harrasti erityisesti logiikkaa. Hänen teoksiaan ei ole säilynyt, mutta viitteitä niiden sisällöstä löytyy muista antiikin teksteistä.
Eira

Eira on pieni kaupunginosa eteläisessä Helsingissä. Sitä rajoittavat Merikatu ja Telakkakatu lännessä, Tehtaankatu pohjoisessa, Laivurinkatu idässä sekä Sirpalesalmi etelässä. 0,19 km² kokoisella alueella on noin 1 100 asukasta. Eiran naapurialueita ovat kaupunginosat Ullanlinna ja Punavuori sekä Länsisataman osa-alue Hernesaari. Helsingin piirijaossa se lasketaan osaksi "Ullanlinnan peruspiiriä", joka puolestaan kuuluu Eteläiseen suurpiiriin. Eira on tunnettu huvilakaupunginosana.
Muista lähistöllä olevista kaupunginosista, kuten Punavuoresta ja Ullanlinnasta Eira (yhtä alueen luoteiskulmassa sijaitsevaa korttelia lukuun ottamatta) eroaa selvästi siinä, että siellä kadut ovat kapeita ja yleensä kaartuvia, eivätkä rakennukset yleensä ole kadun varressa vaan keskellä tonttia.
Kaupunginosassa on lukuisia suurlähetystöjä. Eiran ohi kulkevat raitiolinjat 1, 3 ja 6 sekä bussilinjat 20 ja 30.
Historia.
1800-luvun lopulla Eira oli vielä rakentamatonta aluetta. Sitä pidettiin liian syrjäisenä kaupunkiasutukseen, minkä vuoksi sinne suunniteltiin teollisuusaluetta. Tästä suunnitelmasta on muistona Tehtaankadun nimi. Suunnitelma kuitenkin hylättiin, ja Eirasta alettiin aluksi suunnitella huvilakaupunginosaa. Vuonna 1907 Eiralle vahvistettiin arkkitehtien Bertel Jungin, Armas Lindgrenin ja Lars Sonckin uusi asemakaava, joka mahdollisti huvilakaupunkisuunnitelmaa tiiviimmän rakentamisen. Suurin osa Eiran rakennuksista on jugendtyylisiä, enimmäkseen kolmikerroksisia kerrostaloja, jotka rakennettiin muutaman vuoden kuluessa asemakaavan vahvistamisen jälkeen. Eirasta tuli Helsingin ensimmäinen maastoon mukautuva kaupunginosa ilman ruutuasemakaavaa. Tiiviydestä ja rakennusten epäsäännönmukaisista muodoista ja korkeuksista huolimatta alueesta tuli arvostettu ja selkeästi ruotsinkielinen.
Eira sai nimensä viereiseen Ullanlinnan kaupunginosaan vuonna 1897 rakennetulta Eiran sairaalalta, joka taas oli saanut nimensä Tukholmassa vuosina 1816–1955 toimineelta samannimiseltä sairaalalta. Tämä sairaala taas oli saanut nimensä pohjoismaisen muinaistaruston lääkintätaidon jumalattarelta, Eiriltä.
Eiran länsirajalla sijaitseva Speranskintie on nimetty venäläisen valtiomiehen Mihail Speranskin mukaan; Speranski vaikutti merkittävästi Suomen asemaan Venäjän keisarikunnan osana ja toimi Suomen sodan jälkeen Suomen ensimmäisenä valtiosihteerinä. Alkujaan Speranskintie oli nykyisen Merikadun länsipään nimenä.
Bokak

Bokak tai Taongi on atolli Tyynellä valtamerellä. Se kuuluu Marshallinsaarille. 
Bokakin atolli koostuu yhdestätoista saaresta, ja sen maapinta-ala on 3,2 neliökilometriä. Laguunin pinta-ala on 78 neliökilometriä.
Bokak on pohjoisin ja syrjäisin Marshallinsaarten atolleista. Se on matala ja harvinainen puoliaavikkoinen atolli. Bokakin Marshallinsaarten Bikar ovat maailman ainoat puoliaavikkoisen ilmaston atollit.
Bokakilla elää runsaasti merilintuja, ja siellä on havaittu merkittäviä nokitiira-, punajalkasuula- ja kuningasfregattilintupopulaatioita. Bokakilla on vain yhdeksän kukkivaa kasvilajia, mutta kaikki lajit ovat alkuperäisiä eikä vuoden 1989 tietojen mukaan saarelta ole löytynyt vieraslajeja. Bokakilla on "Scaevola sericea"- ja "Sida fallax" -lajien muodostamia pensaikkoja. Liemikilpikonnan tiedetään pesivän saarten rannoilla.
Espanjalainen Alonso de Salazar löysi atollin vuonna 1526. Atolli on asumaton.