tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Giulia Bongiorno

Giulia Bongiorno (s. 1966 Palermo) on italialainen poliitikko ja asianajaja. Hän toimii julkishallinnosta vastaavana ministerinä Conten hallituksessa. Bongiorno edustaa nykyisin Pohjoisen liittoa.
Bongiorno on ollut senaattori vuodesta 2018. Italian edustajainhuoneen jäsen hän oli vuosina 2006−2013.
Giulia Bongiorno on toiminut asianajajana useissa paljon julkisuutta saaneissa rikosjutuissa. Hän on puolustanut muun muassa Italian entistä pääministeriä Giulio Andreottia.
111 Centoundici

111 Centoundici on italialaisen laulaja Tiziano Ferro toinen studioalbumi. Se julkaistiin 2003.
Henna Helander

Henna Helander (s. 3. tammikuuta 1971, Loimaa) on suomalainen arkkitehti ja Suomen Arkkitehtiliiton (SAFA) puheenjohtaja. Helander toimii johtavana asiantuntijana Helsingin kaupungin teknisessä toimessa. Helanderin merkittävimpiä suunnittelukohteita ovat WeeGee-talon käyttötarkoituksen muutos ja uus-loft -kerrostalo "Helsingin runko". 
Helander on opiskellut Lontoossa ja Tampereella arkkitehtuuria ja valmistunut Tampereen teknillisestä korkeakoulusta vuonna 2001. Helander on työskennellyt muun muassa Lontoossa, Portossa ja Saksassa. Saksassa hän työskenteli Günter Behnischin toimistossa. Suomessa Helander työskenteli vuosikymmenen Kari Järvisen ja Timo Airaksisen arkkitehtitoimistolla vuosikymmenen, kunnes perusti oman Arkkitehdit Helander Langenskiöldin Oy:n. Vuosina 2010-2013 Helander työskenteli Helsingin asuntotuotantotoimisto ATT:llä hankesuunnittelupäällikkönä. 
Helander on toiminut Suomen Arkkitehtiliiton puheenjohtajana vuoden 2018 alusta lähtien. Helander toimittaa Majakkahuoneesta-blogia.
Delphine Batho

Delphine Batho (s. 23. maaliskuuta 1973 Pariisi, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Hän on ollut Ranskan kansalliskokouksen jäsen, ministeri sekä toinen oikeusministeri. Ministerinä hänen toimialaansa kuuluivat energia- ja ympäristöasiat.
Lapsuus ja nuoruus.
Delphine Bathon vanhemmat ovat taideteollisen korkeakoulun professori ja valokuvaaja John Batho ja valokuvaaja Claude Batho. Delphine Batho menetti äitinsä kahdeksanvuotiaana.
Bartho aloitti yläkoulussa aktivismin humanitäärisiin asioihin liittyen. Hän jatkoi aktivismia lukiossa ja osallistui vuonna 1986 hän mielenilmauksiin, jotka koskivat ministeri Devaquet’n mukaan nimettyä lakiprojektia, jonka oli määrä tehdä isoja muutoksia lukiolakiin. Poliittiseen toimintaansa hän sai vaikutteita taiteilijoilta, esimerkiksi Daniel Balavoinelta ja Coluchelta.
Bathon käydessä Pariisin tunnetuinta lukiota Lycèe Henri-IV:tä hänen luokkatoverinsa oli Mazarine Pingeot, joka on presidentti François Mitterrandin avioliiton ulkopuolella syntynyt tytär. Lukiolaisena hän liittyi vuonna 1988 SOS Racisme ja Federation indépendant et démocratique lycéenne (FIDL) -järjestöihin. Hänet valittiin jälkimmäisen järjestön puheenjohtajaksi parin vuoden kuluttua.
Batho tuli julkisuuteen vuonna 1990, kun lukiolaiset ja yliopisto-opiskelijat osoittivat voimakkaasti mieltään Ranskan opetusministerin Lionel Jospinin suunnittelemia uudistuksia vastaan. Kahden kuukauden lakkoilun jälkeen opiskelijat ja lukiolaiset onnistuivat tavoitteissaan. Mielenosoitusten aikana Batho pääsi esiintymään televisiolähetyksissä, ja hänet alettiin tuntea laajemmin.
Poliittinen ura.
Toiminta ja vastuulliset tehtävät SOS Racisme -järjestössä ja Lukiolaisten liitossa pohjustivat Bathon liittymistä Ranskan sosialistiseen puolueeseen. Puolueessa hän oli erikoistunut kokonaisvaltaisesti turvallisuuteen liittyviin kysymyksiin. Vuonna 2007 hänet äänestettiin Ranskan kansalliskokouksen jäseneksi Ségolène Royalin paikalle tämän luovuttua edustajan tehtävistä.
Batho toimi presidentti François Hollanden tiedottajana tämän presidenttivaalikampanjan aikana vuonna 2012. Sittemmin hänet nimitettiin toiseksi oikeusministeriksi Jean-Marc Ayraultin ensimmäiseen hallitukseen. Tehtävä jäi lyhytaikaiseksi, sillä jo samana kesänä 2012 hänet nimitettiin ekologian, kestävän kasvun ja energian ministeriksi Jean-Marc Ayraultin toiseen hallitukseen.
Delphine Batho ajautui 2. heinäkuuta 2013 syvään ristiriitaan hallituksen budjettipolitiikasta. Ranskan presidentti vapautti hänet ministerin tehtävästä pääministerin aloitteesta. 
Batho valittiin kansalliskokoukseen uudelleen vuosina 2013 ja 2017. Valituksi tulemisen myötä hänestä tuli Groupe Nouvell Gauche -parlamenttiryhmän varapuheenjohtaja. Vuonna 2018 hän erosi sosialistien ryhmästä ja on nykyisin sitoutumaton kansalliskokouksen jäsen.
Barbara Lezzi

Barbara Lezzi (s. 1972 Lecce) on italialainen poliitikko. Hän toimii Etelä-Italiasta vastaavana ministerinä Conten hallituksessa. Lezzi edustaa Viiden tähden liikettä.
Lezzi on ollut senaattori vuodesta 2013.
Barbara Lezzi on opiskellut kaupallista alaa Leccessä.
Mervi Paulasto-Kröckel

Mervi Marketta Paulasto-Kröckel (o.s. Paulasto (–1999); s. 8. lokakuuta 1966 Vammala) on suomalainen tekniikan tohtori ja Aalto-yliopiston elektroniikan integroinnin ja luotettavuuden professori (12/ 2008–).
Paulasto tuli ylioppilaaksi Vammalan lukiosta. Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta (TKK) diplomi-insinööriksi (1990) ja tekniikan tohtoriksi (1994/1995) materiaalitieteen (puolijohdetekniikan) alalta. 
Paulasto-Kröckel on työurallaan työskennellyt TKK:n ohella jatko-opintovaiheen tutkijana Saksan Aachenin teknillisessä korkeakoulussa (RWTH Aachen, 1990–1994), postdoc-tutkijana Euroopan unionin Joint Research Centressä (1994–1996), teknologiajohtajana Motorolalla (1996–2004), Infineon Technologiesin tutkimus- ja kehitysjohtajana (2004–2008).
Paulasto-Kröckel on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen.
Juho Sinnemäki

Juho Sinnemäki (11. heinäkuuta 1866 Lapua – 14. marraskuuta 1923 Lapua) oli suomalainen maanviljelijä ja kunnallismies, herastuomari ja aikansa keskeisiä herännäisvaikuttajia Lapuan Hellanmaasta.
Juho Sinnemäen isä oli talollinen Jaakko Matinpoika Sinnemäki (1820–1893), jota Olavi Kares on luonnehtinut koko Lapuan herännäisyyden merkittävimmäksi mieheksi 1880-luvulla ja 1890-luvun alussa. Juho Sinnemäki oli naimisissa herännäisjohtaja Juho Malkamäen tyttären Kreetan kanssa. Heidän seitsemästä eloon jääneestä lapsestaan vanhin poika oli pappi ja kirjailija Jussi Sinnemäki. 
Sinnemäen sopusuhtaisen uusklassisistisesta talosta tuli jo Jaakko-isännän aikana heränneiden vakinainen seurapaikka. Juhon aikana seurat kasvoivat entistä suuremmiksi. Seuravieraina olivat monesti Juho Malkamäki ja Wilhelmi Malmivaara. Vuonna 1901 Sinnemäessä pidettiin Herättäjäjuhlat, joka on jäänyt historiaan Juhani Ahon "Uuteen Kuvalehteen" kirjoittaman reportaasin ansiosta. Samassa yhteydessä Ahon puoliso Venny Soldan-Brofeldt valmisti ensimmäisen version "Seurat"-maalauksestaan.
Juho Sinnemäellä oli lukuisia seurakunnallisia ja kunnallisia luottamustehtäviä. Lautamiehenä hän oli yhtäjaksoisesti 1905–1923 ja sai tästä tunnustuksena herastuomarin arvon. Kun Lapualle perustettiin vuonna 1916 kunnanvaltuusto, Sinnemäestä tuli ensimmäisen valtuuston jäsen. Hänet valittiin myös kunnallislautakuntaan ja raittiuslautakuntaan. Jo vuosisadan alussa hän toimi muun muassa holhouslautakunnassa ja vaivaishoitolautakunnassa. Lapuan Säästöpankin hallitukseen hän kuului yli 20 vuotta sen perustamisesta 1901 lähtien.
Kirkkoneuvostoon Sinnemäki valittiin poikkeuksellisen nuorena, vain 31-vuotiaana 1897. Hän oli mukana myös Kustannusosakeyhtiö Herättäjässä sekä Karhunmäen kristillisen kansanopiston suunnittelutoimikunnassa ja sen johtokunnassa alusta saakka kuolemaansa asti 1914–1923.
Viljelijänä Sinnemäki oli uudistushenkinen. Hän peri 1893 puolet Sinnemäen kotitilasta isännöitäväkseen. Kolmen vuosikymmenen aikana hän laajensi viljelyksiä ja hoiti taloaan huolellisuudella, täsmällisyydellä ja otti osaa myös maatalouden uudistusrientoihin järjestötasolla..
Ratasin hallitus

Ratasin hallitus viittaa seuraaviin Viron hallituksiin:
Ensimmäinen opettaja

Ensimmäinen opettaja () on Andrei Mihalkov-Kontšalovskin ohjaama neuvostoliittolainen draamaelokuva vuodelta 1965. Se perustuu Tšingiz Aitmatovin romaaniin, jonka pohjalta käsikirjoituksen ovat laatineet yhdessä kirjailijan kanssa ohjaaja ja Boris Dobrodejev. Kontšalovski teki elokuvan lopputyönään yleisliittolaisen elokuvainstituutin elokuvakoululle Moskovassa.
Juoni.
Ihanteellinen tarina korostaa neuvostovallan siunauksellista vaikutusta syrjäkylien oloihin ja alistettujen naisten tasa-arvoistumiseen. Komsomolilainen nuorukainen Djuišen (Bolot Beišenalijev) saapuu kansalaissodan päätyttyä vuonna 1924 isänsä kotikonnuille Kukureun kylään Kirgisiassa. Hän on oppinut armeijassa lukemaan ja haluaa nyt jakaa oppiaan kylän lapsille. Kyläläisten ivasta välittämättä hän avaa kyläkoulun ja saa sinne oppilaita. Uskollisin ja lahjakkain heistä on 14-vuotias orpotyttö Altynai (Natalia Arinbasarova), jonka opettaja järjestää kouluun tasavallan pääkaupunkiin Taškentiin. Tytön sukulaiset kuitenkin naittavat hänet perinteen mukaan toiseksi vaimoksi väkivaltaiselle miehelle.
Vastaanotto.
Elokuvan kylpemiskohtaus herätti pahennusta seksittömään neuvostoelokuvaan tottuneissa.
Suomessa Kontšalovski sai elokuvista "Ensimmäinen opettaja", "Aateliskoti" ja "Vanja-eno" parhaan ulkomaisen ohjaajan Jussi-palkinnon vuonna 1973.
Elokuvan tv-esityksen alla 1977 "Helsingin Sanomien" Mauri Taviola kirjoitti. että se sisältää kiinnostavaa kirgisialaisen kylän elämänmenon kuvausta. Hän piti elokuvaa Kontšalovskin siihen mennessä vähiten tunnettuna mutta myös ehkä parhaana. Vuosikymmen myöhemmin saman lehden Mikael Fräntille elokuvan ajan ja paikan vaikutelma tuntui todelta ja henkilöhahmot rikkailta.
Elizabeth Crone

Elizabeth Ellen Crone (s. 1969) on yhdysvaltalainen kasvitieteilijä ja biologian tohtori (Ph.D.), joka työskentelee Tuftsin yliopiston populaatioekologian ja -dynamiikan professorina.
Crone opiskeli Virginian Williamsburgissa sijaitsevassa College of William &amp; Maryssa biologian alemman korkeakoulututkinnon (B.Sc., 1991), ja jatkoi opintojaan Duken yliopistossa. Hän valmistui sieltä filosofian tohtoriksi kasvitieteestä vuonna 1995. Postdoc-tutkijana Crone oli Washingtonin yliopistossa (1996–1997). 
Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen Crone on ollut vuodesta 2017.
Alexine Tinne

Alexandrine 'Alexine' Pieternella Françoise Tinne (17. lokakuuta 1835 Haag, Alankomaat – 1. elokuuta 1869 Fezzan Ottomaanien valtakunta), oli alankomaalainen tutkimusmatkailija. Hän yritti ensimmäisenä eurooppalaisena naisena Saharan ylitystä.
Elämäkertaa.
Alexine Tinne syntyi varakkaan yläluokkaisen perheen tyttäreksi ja sai hyvän kotiopetuksen. Kun hänen isänsä kuoli, hän oli perimänsä omaisuuden johdosta Alankomaiden rikkain nainen.
1800-luvun lopulla eurooppalaisia alkoi kiinnostaa Afrikka ja sen tutkimattomat sisäosat. Erityisesti Niilin lähteiden löytäminen kiehtoi mieliä. Alexine Tinne jätti Euroopan taakseen kesällä vuonna 1861 ja lähti Valkoisen Niilin varrelle. Mukanaan hänellä olivat hänen äitinsä ja tätinsä. Lyhyen Khartumissa oleskelun jälkeen he saapuivat ensimmäisinä eurooppalaisina naisina päämääräänsä Gondoroon, Valkoisen Niilin varrelle. Alexine sairastui, ja seurue palasi Khartumiin 20. marraskuuta vuonna 1862.
Oleskellessaan Khartumissa Tinne tapasi kaksi tutkimusmatkailijaa, Herman Steudnerin ja Theodor von Heuglinin. Yhdessä he ryhtyivät suunnittelemaan uutta matkaa Bahr-el-Ghazliin löytääkseen maan, jota kutsuttiin "Niam- Niamiksi". Lisäksi oli tarkoitus tutkia, onko perää väitteillä, että joko Keski-Afrikassa tai Itä-Kongossa on suuri järvi. Tinne lähti seurueineen matkaan 5. helmikuuta vuonna 1863.
Uudesta matkasta tuli erittäin raskas. Kaikki matkailijat sairastuivat kuumetauteihin. Steudner kuoli huhtikuussa, Tinnen äiti ja kaksi kamarineitoa heinäkuussa. Monia vaaroja ja rasituksia kokenut seurue palasi Khartumiin maaliskuussa vuonna 1864. Tinnen velipuoli John Tinne oli tullut Khartumiin tehtävänään taivutella sisarpuolensa palaamaan Eurooppaan, mutta turhaan, Alexine piti päänsä. Sen sijaan John Tinne palasi Eurooppaan mukanaan sisarpuolensa keräämä suuri etnografinen kokoelma. Matkan tieteellisiä tuloksia kuvattiin Heuglinin kirjassa "Die Tinnéschen Expedition in westlichen Nilgebiet". Saatiin kuvattua 24 uutta kasvilajia. Matkan jälkeen Tinne muutti neljäksi vuodeksi Kairoon ja matkaili Algeriassa ja Tunisiassa. Yritykset päästä tapaamaan tuaregeja vuonna 1868 epäonnistuivat.
Tinne lähti Tripolista uudelle matkalle tammikuussa vuonna 1869 kamelikaravaanin kanssa. Mukana matkalla oli saksalainen tutkimusmatkailija Gustav Nachtigal, ja tavoitteena oli päästä Tšadjärvelle ja edelleen Darfuriin. Sitä ennen piti ylittää Sahara. Matka eteni hitaasti Tinnen sairastelun ja hiekkamyrskyjen vuoksi.
Aikaisin aamulla ensimmäisenä päivänä elokuuta vuonna 1869 Tinnen karavaaniin hyökättiin. Tinnen mukana olleet alankomaalaiset matruusit surmattiin ja Tinne sai surmansa kahdesta miekaniskusta. Hänen ruumistaan ei koskaan löydetty. Murhasta tehtiin tutkimus ja motiiveiksi on esitetty ryöstöä ja tuaregiheimojen kilpailuja alueista ja vallasta.
Kokoelmat.
Tinnen kokoelmat sijoitettiin Liverpoolissa sijaitsevaan museoon. Pitkään uskottiin, että ne tuhoutuivat vuoden 1941 pommituksissa. Nyt niihin kuuluneita esineitä on löydetty ja ne on todettu erittäin arvokkaiksi todisteiksi Sudanin kulttuureista.
Annie Fischer

Annie Fischer (5. heinäkuuta 1914 Budapest, Unkari – 10. huhtikuuta 1995 Budapest, Unkari) oli unkarilainen klassinen pianisti. Hän antoi ensikonserttinsa jo kymmenvuotiaana ja opiskeli Franz Lisztin musiikkiakatemiassa Ernő Dohnányin johdolla. Hänet palkittiin kansainvälisessä Liszt-pianokilpailussa vuonna 1933, mutta toinen maailmansota keskeytti uran. Fischer pakeni Ruotsiin. Sodan jälkeen hän palasi Unkariin ja konsertoi enimmäkseen Keski-Euroopassa. Mozart ja Beethoven olivat hänen ohjelmistonsa runkona, mutta hän soitti myös myöhäisromantiikan teoksia ja joitakin uudempia kappaleita, kuten Béla Bartókin 3. pianokonserttoa. Fischerin kuoleman jälkeen EMI julkaisi hänen tekemänsä kokonaislevytyksen Beethovenin pianosonaateista, jota oli valmisteltu parikymmentä vuotta.
Natalie Darwitz

Natalie Rose Darwitz (s. 13. lokakuuta 1983 Saint Paul, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija. Hän toimi Yhdysvaltain naisten jääkiekkomaajoukkueen kapteenina vuosina 2007–2010. Darwitz voitti naisten jääkiekon maailmanmestaruuden vuosina 2005, 2008 sekä 2009. Talviolympialaisista hän saavutti naisten jääkiekon hopeaa 2002, pronssia 2006 ja hopeaa 2010.
Vuonna 2018 Darwitz valittiin United States Hockey Hall of Fameen.
Vuonna 2024 hänet valittiin Hockey Hall of Fameen.
Elena Georgescu

Elena Georgescu, o.s. Nedelcu (s. 10. huhtikuuta 1964 Bukarest) on romanialainen soutaja. Hän voitti kahdeksikossa kolme olympiakultaa, neljä maailmanmestaruutta ja yhden Euroopan-mestaruuden. Hän edusti CS Dinamo Bukarestia.
Georgescu voitti kahdeksikossa olympiakultaa Atlantassa 1996, Sydneyssä 2000 ja Ateenassa 2004, hopeaa Barcelonassa 1992 ja pronssia Pekingissä 2008.
Georgescu voitti kahdeksikon maailmanmestaruuden 1990, 1997, 1998 ja 1999, saavutti MM-hopeaa 2003 ja 2007 sekä pronssia 1991. Hän voitti kahdeksikon Euroopan-mestaruuden 2007.
Lorraine Downes

Lorraine Elizabeth Downes (s. 12. kesäkuuta 1964 Auckland, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen tanssija. Hänet kruunattiin Miss Universumiksi 1983. Vuonna 2006 Downes voitti "Dancing with the Stars"-ohjelman uusiseelantilaisen version Aaron Gilmoren parina. Hän sai voitostaan 112 000 dollaria ja lahjoitti ne lasten syöpäsäätiölle.
Hilkka Kenttämaa

Hilkka Inkeri Kenttämaa (s. 1954) on suomalainen kemisti ja filosofian tohtori, joka on työskennellyt yhdysvaltalaisen Purduen yliopiston orgaanisen ja analyyttisen kemian professorina vuodesta 1999. Tätä ennen hän oli Purduen yliopisto apulaisprofessorina (tenure track) kymmenen vuotta. Kenttämaan johtamassa laboratoriossa on keskitytty erityisesti orgaanisten ja bio-orgaanisten yhdisteiden massaspektrometriaan. 
Kenttämaa opiskeli kemiaa Helsingin yliopistossa, hän valmistui tästä yliopistosta luonnontieteen kandidaatiksi (1977), filosofian kandidaatiksi (1978), lisensiaatiksi (1981) ja filosofian tohtoriksi (1986). 
Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen Kenttämaa on ollut vuodesta 2004.
Monacon Grand Prix 2019

Monacon Grand Prix 2019 (virallisesti Formula 1 Grand Prix de Monaco 2019) oli Formula 1 -kauden kuudes osakilpailu, joka ajettiin 26. toukokuuta Monacon katuradalla Monacossa.
Vapaat harjoitukset.
Ferrarin moottoreita käyttävät Haas ja Alfa Romeo Racing saivat kisaviikonloppua varten päivitetyn voimayksikön, jonka Ferrari testasi jo Espanjassa. Kevin Magnussen oli kahdeksas, Kimi Räikkönen yhdeksäs ja Romain Grosjean kymmenes ensimmäisissä vapaissa harjoituksissa, mutta Haasin kuljettajilla Magnussenilla ja Grosjeanilla esiintyi harjoitusten aikana radio- ja telemetriaongelmia, minkä seurauksena FIA ilmoitti heille viasta heiluttamalla mustaa lippua radalla. McLarenin kuljettajista Carlos Sainzin osalta harjoitukset menivät pieleen, kun hänen autonsa voimayksikössä esiintyi teknisiä ongelmia. Hamilton oli ensimmäisten ja toisten harjoitusten nopein. Toisissa vapaissa harjoituksissa Red Bullin Max Verstappenin auton jäähdytin hajosi radan pikkukivistä ja romusta.
Kolmansissa vapaissa harjoituksissa Ferrarin Sebastian Vettel kolaroi ensimmäisessä mutkassa ja aiheutti radalle virtuaalisen turva-auton mukaiset nopeusrajoitukset, minkä seurauksena tallikaveri Charles Leclerc oli lähellä saada lähtöruuturangaistuksen ylinopeudesta. Leclerc oli kolmansien harjoitusten nopein.
Aika-ajot.
Aika-ajoissa suurin yllättävä tilanne koettiin ensimmäisen osion aikana, kun Ferrari teki virhearvion Leclercin kohdalla eikä ajattanut tätä loppuvaiheessa muiden kuljettajien parantaessa omia aikojaan (Leclerc putosi 16:nneksi). Alfa Romeo Racingin Antonio Giovinazzi sai Renault´n Nico Hülkenbergin estelystä lähtöruuturangaistuksen. Toisen osion aikana Red Bullin Pierre Gasly esteli nopealla kierroksella ollutta Grosjeania, minkä seurauksena tuomaristo langetti hänelle lähtöruuturangaistuksen. Paalupaikalle ajoi Mercedeksen Lewis Hamilton.
Kilpailu.
Kilpailun lähdössä Hamilton säilytti johtoasemansa. Ensimmäisten kierrosten aikana tapahtui, kun Räikkönen ja Racing Pointin kuljettaja Lance Stroll osuivat Grand Hotellin neulansilmämutkassa, minkä seurauksena Räikkönen putosi sijalle 17. Leclerc sen sijaan teki nousua häntäpäässä ohittamalla ensin McLarenin Lando Norrisin ja muutamaa kierrosta myöhemmin Grosjeanin. Sen sijaan Hülkenbergin ohittaminen päättyi rengasrikkoon, turva-auton radalle tulemiseen ja myöhemmin Leclercin keskeytykseen auton hajonneen lattialevyn vuoksi. Hamilton ja Verstappen kävivät keskenään tiukkaa taistelua kärkisijasta, mutta Hamilton onnistui ajamaan ensimmäisenä ruutulipulle, kun taas Verstappen sai 5 sekunnin aikarangaistuksen ja jäi tuloksissa neljänneksi lähdettyään varikolta vaarallisesti ja osuttuaan samalla Valtteri Bottakseen.
Merja Kytö

Merja-Maija Kytö (s. 4. marraskuuta 1953 Pori) on taustaltaan suomalainen kielitieteilijä ja filosofian tohtori, joka on tehnyt pitkän työuran Uppsalan yliopiston englannin kielen professorina. Hän on tutkinut esimerkiksi englannin kielihistoriaa ja toimittanut ja kirjoittanut yhdessä työtoveriensa kanssa useita arvostettuja englannin kielihistorian teoksia. 
Ruotsin kuninkaallisen kirjallisuus-, historia- ja antikviteettiakatemian jäsen Kytö on ollut vuodesta 2006. Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen hän on ollut vuodesta 2016. Hänen saamiin tunnustuksiin kuuluvat myös Torgny Segerstedt -mitali (2012), kultainen Gustaf Adolf -mitali (2019), Rettig-palkinto (Kungl. Vitterhetsakademien; rahallinen arvo 250 000 SEK; 2019).
Leena Löfstedt

Maija Leena Löfstedt (o.s. Kekomäki; s. 17. heinäkuuta 1937 Helsinki) on suomalainen kielitieteilijä ja filosofian tohtori, joka on toiminut muun muassa Jyväskylän yliopiston romaanisen filologian professorina. 
Kekomäki tuli ylioppilaaksi Tyttönormaalilyseosta (1956). Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, ja valmistui sieltä filosofian kandidaatiksi (1960), lisensiaatiksi (1961) ja nimellä Löfstedt tohtoriksi (1969). Löfstedtin ranskankielinen väitöskirja (1966) oli otsikoitu "Les expressions du commandement et de la défense en latin et leur survie dans les langues romanes". Osana opintojaan hän teki opintomatkoja Ranskaan, Saksaan ja Belgiaan. Hän oli Helsingin yliopiston romaanisen filologian dosentti vuosina 1980–2002.
Löfstedt työskenteli muun muassa Helsingin yliopiston romaanisen filologian apulaisprofessorina (1976–1978), Jyväskylän yliopiston romaanisen filologian professorina (1978–1981) ja Helsingin yliopiston romaanisen filologian apulaisprofessorin viransijaisena (1987, 1989 ja 1992–1993). Hän on työskennellyt myös Kalifornian yliopiston Los Angelesin kampuksella (UCLA).
Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen Löfstedt on ollut vuodesta 1995, ja New Yorkin tiedeakatemian jäsen vuodesta 1995.
Löfstedt oli vuodesta 1961 naimisissa professori Bengt Löfstedtin (1931–2004) kanssa.
Teoksia.
Löfstedt on suomentanut muun muassa joitain Albert Camus'n teoksia, esimerkiksi esseekokoelman (1962). Hänen laajempaa tuotantoaan edustavat myös:
Hélène Conway-Mouret

Hélène Conway-Mouret (s. 13. syyskuuta 1969 Annaba, Algeria) on ranskalainen poliitikko. Hän on toiminut senaattorina Ranskan senaatissa ja toisena ulkoministerinä.
Hänet valittiin Ranskan senaatin jäseneksi vuonna 2011 edustamaan ulkomailla asuvia ranskalaisia. Senaatissa hän on edustanut Ranskan sosialistista puoluetta.
Elämäkerta.
Hélène Conway-Mouret on syntynyt Bônen kaupungissa, joka on nykyiseltä nimeltään Annaba. Tuolloin Algeria oli vielä virallisesti osa Ranskaa.. Conway-Mouret on asunut 25 vuotta Irlannissa, jossa hän on toiminut mm. Dublinin teknisen instituutin kielten osaston johtajana.
Lumière-Lyon-III-yliopistossa hän suoritti nykyajan kirjallisuutta käsittelevän loppututkinnon ja Dublinin Trinity Collegessakasvatustieteen tutkinnon vuonna 1984. Niiden jälkeen hän suoritti filosofian maisteritutkinnon ja samalla myös johtamistaidon diplomin Ulsterin yliopistossa Pohjois-Irlannissa.
Poliittinen toiminta.
Hélène Conway-Mouret on Ranskan sosialistisen puolueen aktivisti, joka valittiin Ranskan senaatin jäseneksi ensimmäisen kerran vuonna 2011. Hän on senaattorina edustanut Ranskan valtioalueen ulkopuolella asuvia ranskalaisia. 
Vuonna 2012 hänestä tuli ministeri Jean-Marc Ayraultin toisessa hallituksessa ja hän toimi sen apulaisulkoministerinä, jonka tehtäviin kuuluivat ulkomailla oleviin ranskalaisiin liittyvät asiat.
Tehtävässä hän seurasi Yamina Benguiguita ja kun ministerin tehtävät hänen osaltaan päättyivät 2014, hänen tilalleen tuli Fleur Pellerin.
Ministerin tehtävien jälkeen hän jatkoi toimintaansa senaatissa, jossa hän edelleenkin edustaa valtioalueen ulkopuolella asuvia ranskalaisia.
Hänellä on ollut lukuisia yhteiskunnallisia tehtäviä eri järjestöissä ja instituuteissa. Hän on mm. sosialistipuolueen Fondation Jean-Jaures -ajatushautomon kansainvälisten asioiden osaston johtajan.
Sylvia Pinel

Sylvia Pinell (s. 28. syyskuuta 1977 L’Union, Haute-Garonne, Ranska) on ranskalainen poliitikko, Ranskan kansalliskokouksen jäsen, Ministeri sekä Alueellinen poliitikko.
Elämäkerta.
Perhe ja lapsuus.
Sylvia Pinelin äiti toimii apulaiskaupunhinjohtajana Farbasin kaupungissa Haute-Garonnen departementissa, Hän toimii myös kiinteässä yhteistyössä senaattori Pierre Tajan kanssa, joka on Farbasin varsinainen kaupunginjohtaja ja Radikaalin vasemmistopuolueen (Parti redical de gaushe) jäsen. Hänen isänä Michel Pinel, joka kuoli 2011 oli lihakarjan kasvattaja ja Gargasin kaupunginvaltuutettu 
Sylvia Pinel suoritti luokionsa Montaubanissa ja suoritti Toulouse-I-Capitol yliopistossa DES-tutkinnon oikeudenkäytön ja välimiesmenettelyn alalla Limogen yliopistossa hän suoritti DEA-tutkinnon alanaan kansallinen ja eurooppalainen yksityisoikeus.
Paikallispoliitikko.
Heti valmistumisensa jälkeen Sylvia Pinel Ryhtyi avustajaksi (2002-2004/ Tarn-et-Garonnen alueneuvoston puheenjohtajalle ja tule hänen toimistonsa kansliapäälliköksi vuosien 2004-2007 ajaksi. Tuolloin alueneuvoston puheenjohtajana toimi Radikaalipuolueen Jean-Michel Baylet, jota Sylviä seurasi puolueen puheenjohtajana 2016-2017. Hän toimi nuoren aloittelijan oppaana varsinaisen poliittiseen toimintaan
Nicole Bricq

 
Nicole Bricq (o.s. Vayssière, 10. kesäkuuta 1947 La Rochefoucauld, Charente – 6. elokuuta 2017 Poitiers) oli ranskalainen poliitikko, ministeri, senaattori ja Ranskan kansalliskokouksen edustaja.
Elämäkerta.
Nicole Bricq suoritti opintonsa Bordeaux’n Montesquieu-yliopistossa. Hän opiskeli yksityisoikeutta ja valmistui maisteriksi vuonna 1970. 
Bricq aloitti aluepolitiikassa, toimien vuosina 1986–1989 Île-de-Francen alueneuvostossa. Hänet oli jo vuonna 1980 nimetty Sosialistisen puolueen (PS) Pariisin aluejärjestön pääsihteeriksi. Puolueen vasemmistosiipeä edustanut Bricq toimi aluehallinnossa kulttuurivaliokunnan puheenjohtajana.
Vuosina 1988–1990 Bricq työskenteli neuvonantajana tuolloisen puolustusministerin Jean-Pierre Chevènement’n kabinetissa. Heidän välinsä kuitenkin rikkoutuivat Bricqin vastustaessa Persianlahden sotaa, joskin he olivat olleet erimielisiä myös esimerkiksi Eurooppa-politiikasta. Bricq alkoi toimia Dominique Strauss-Kahnin vetämässä Socialisme et démocratie -liikkeessä. Vuosina 1992–1993 Bricq toimi neuvonantajana ympäristöministeri Ségolène Royalen kabinetissa.
Kansan tahdosta.
Bricq valittiin vuoden 1997 vaaleissa edstajaksi Kansalliskokoukseen. Hänen lisäkseen ehdokkaina olivat Union pour un Mouvement Populairea edustava, uudelleenvalintaa tavoitellut Meaux’n pormestari Jean-François Copé ja äärioikeistolainen Kansallista liittoumaa edustava Marie-Christine Arnautu. Vuonna 2001 Bricq valittiin Meaux'n kaupunginvaltuustoon opposition edustajana.
Vuonna 2002 Bricq hävisi Kansalliskokouksen vaaleissa aiemmalle kilpailijalleen Jean-François Copélle, saaden vaalin toisella kierroksella noin 41% annetuista äänistä.
Ministerinä.
Kun François Hollande valittiin Ranskan tasavallan presidentiksi vuonna 2012, Bricq kutsuttiin ympäristöministeriksi Jean-Marc Ayraultin ensimmäiseen hallitukseen. Pesti jäi vain kuukauden pituiseksi, koska isot öljyteollisuusyhtiöt halusivat eroon liian voimakastahtoisena pidetystä Bricqistä.
Bricq nimitettiin uuteen tehtävään hallituksen ulkomaankauppaministeriksi, mutta hallituskin oli jo ehtinyt vaihtua - nyt kyseessä oli Jean-Marc Ayraultin toinen hallitus. Ulkomaankauppaministerinä Bricq oli vaikuttanut lähes kaksi vuotta tehtävän päättyessä 3. maaliskuuta 2014.
Bricq toimi senaattorina kahdesti vuosina 2004–2012 ja 2013–2017. 
Bricq kuoli tapaturmaisesti vuonna 2017 kaaduttuaan portaissa kotonaan.
Pirkko Oittinen

Pirkko Tuulikki Oittinen (s. 7. lokakuuta 1946, Helsinki) on suomalainen tekniikan tohtori ja Teknillisen korkeakoulun ja sitä seuranneen Aalto-yliopiston graafisen tekniikan emeritaprofessori.
Oittinen tuli ylioppilaaksi Munkkiniemen yhteiskoulusta 1965. Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulustasta (TKK) diplomi-insinööriksi (1970) ja tekniikan tohtoriksi 1976. Hän on ollut Teknillisen korkeakoulun graafisen tekniikan dosentti (1978–1982).
Työurallaan Oittinen on työskennellyt TKK:n graafisen tekniikan tuntiassistenttina, vanhempana assistenttina ja laboratorioinsinöörinä eri jaksoja (1969–1974). Tohtoriksi valmistuttuaan hän oli Oy Keskuslaboratorion tutkija ja erikoistutkija (1977–1982). Teknillisen korkeakoulun graafisen tekniikan apulaisprofessorina hän toimi vuosina 1982–1992 ja varsinaisena professorina vuodesta 1992; vuodesta 2014 lähtien hän on ollut Aalto-yliopiston emeritaprofessori.. Hän toimi sivutoimenaan Åbo Akademin graafisen tekniikan erikoisopettajana (1986–1990) ja Finnpap Paper Schoolin vastaavana opettajana (1985–).
Oittisen tieteellinen tuotanto pitää sisällään useita oppikirjoja ja hän on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen.
Hélène Lipietz

Hélène Lipietz (s. 7. toukokuuta 1959 Pariisi, Ranska) on ranskalainen poliitikko, joka on edustanut Ranskan senaatissa vihreitä. Hän on ollut myös Île-de-Francen alueparlamentin jäsen. Siviiliammatiltaan Lipietz on asianajaja ja antikvariaatin pitäjä.
Elämäkerta.
Hélène Lipietzin isä Georges Lipietz (1922–2003) oli Ranskaan muuttunut Puolan juutalainen, joka joutui saksalaisten pidättämäksi toisen maailmansodan aikana. Hänen äitinsä on Colette Geunité. Lipietzin sisarukset ovat vanhempi veli Alain (1947), joka on ekonomisti ja aktiivinen Ranskan vihreissä sekä sisar Catherine (1950). Hélene Lipietz suoritti alemman teoreettisen oikeuden tutkinnon Pariisi-Nanterren yliopistossa, jossa hän myös kohtasi tulevan aviomiehensä ja kolmen lapsensa isän. Vuonna 1994 Lipietzistä tuli asianajaja, ja hän on myöhemmin myös toiminut oikeussalissa.
Kun Lipietzin isä Georges kuoli 2003, Hélène jatkoi yhdessä äitinsä ja sisarustensa kanssa isänsä aloittamaa oikeusprosessia Ranskan valtiota ja valtion rautateitä (SNCF) vastaan Toulousen kaupungin hallinto-oikeudessa. Kanteen mukaan sekä valtio että rautatieyhtiö olivat syyllistyneet ihmisoikeusrikoksiin kuljettaessaan toisen maailmansodan aikana vankeja keskitysleireille yhteistyössä saksalaisten kanssa.
Poliittinen ura.
Vuosina 2004-2010 Hélène Lipietz oli jäsen Île-de-Francen alueneuvostossa. Hän oli talouskomitean varapuheenjohtaja ja kaupunkipoliittisen komission sihteeri. Vuonna 2012 Jean-Marc Ayraultin hallituksen muodostamisen yhteydessä Nicole Bricq valittiin hallitukseen ja varasijalla ollut Lipietz nousi senaattoriksi. Senaatissa Lipietz toimi yleisen äänioikeuden, yleisen hallinnon säätelyn, perustuslain ja lainsäädännön komissioissa.
Hélène Lipietzin ura senaattorina päättyi Manuel Vallsin muodostettua uuden hallituksen. Nicole Bricq palasi takaisin senaattoriksi ja Lipietz keskittyi politiikan sijasta ravintoloitsijan ja antikvariaatin pitäjän töihin Avallonissa. Bricqin kuolema kuitenkin muutti tilanteen hetkeksi ja Lipietz palasi senaattoriksi elo- ja syyskuun ajaksi vuonna 2017.
Anja Aho

Anja Aho (o.s. "Virtanen", 13. kesäkuuta 1931 Merimasku – 20. joulukuuta 1992 Salo) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Ura.
Anja Aho opiskeli taidemaalariksi Turun piirustuskoulussa, hän aloitti opintonsa vuonna 1947. Aho olisi halunnut aloittaa piirustuskoulussa jo kahta vuotta aikaisemmin, mutta joutui liian nuorena odottamaan iän karttumista. Hän oli tehnyt ensimmäiset puuveistoksensa jo 14-vuotiaana. Kuvanveisto ei tuolloin vielä kuulunut piirustuskoulun opetusohjelmaan. Aho opiskeli vuosina 1950–1952 Wäinö Aaltosen yksityisoppilaana ja hiukan myöhemmin vuosina 1954–1956 Tanskan kuninkaallisessa taideakatemiassa. Aho ei pitänyt yksityisnäyttelyitä, mutta osallistui yhteisnäyttelyihin.
Vuonna 1957 Aho osallistui ja voitti Rakennus Oy:n ja sen omistajan, teollisuusneuvos Uno Pikarlan järjestämän kutsukilpailun kolmea lasta kuvaavalla veistoksella "Lapset". Pikarla lahjoitti pronssiin valetun veistoksen Turun kaupungille. Veistos paljastettiin vuonna 1959 Yliopistonkadun varrella olevan kerrostaloyhtiön eteen. Veistos on ensimmäinen naistaiteilijan tekemä julkinen veistos Turussa. Aho urallaan myöhemminkin lapsiveistoksia, jotka siihen aikaan olivat merkkimiespatsaiden joukossa harvinainen aihe.
Vuonna 1959 Aho meni naimisiin ja muutti Saloon. Myöhemmin hän käytti lapsiveistostensa mallina vuonna 1967 syntynyttä poikaansa Veikkoa. Salossa Aho opetti kuvataidetta kansalaisopistossa ja teki muun muassa tilausmuotokuvia. Hän teetti tilaustöistä usein itselleenkin valoksen, koska hänen oli vaikea luopua töistään. Ahon veistoksista ei kovinkaan montaa ole valettu pronssiin. Terveyssyistä Aho siirtyi melkein pelkästään puuveistoksiin 1970-luvun lopulla; lapset pysyivät edelleen veistosten aiheena. Ahon puoliso lahjoitti Salon taidemuseolle kokoelman vaimonsa tekemiä veistoksia vuonna 2016.
Anja Aho oli Salon taiteilijaseuran perustajajäseniä, yhdistys on perustettu vuonna 1968.
Yamina Benguigui

Yamina Benguigui, o.s. "Belaïdi", (s. 9. huhtikuuta 1955 Lille, Nord, Ranska) on ranskalainen elokuvaohjaaja ja poliitikko.
Kirjoituksissaan ja muissa töissään Benguigui, olivatpa ne sitten faktaa tai fiktiota, haluaa myötävaikuttaa yhteiseen muistiimme ja palauttaa kahden eri kulttuurin yhteisen identiteetin, jossa ei ole sijaa kaunalle ja joka rakentaa kaikille parempaa elämää.
Benguigui toimi 16. toukokuuta 2012 – 31. maaliskuuta 2014 Jean-Marc Ayraultin ensimmäisessa ja toisessa hallituksessa ulkoministeri Laurent Fabiusin apulaisministerinä tehtävänään ulkomailla asuvien ranskalaisten asiat sekä frankofoniaa koskevat kysymykset. Tässä tehtävässä hän seurasi Édouard Courtialia.
Vuodesta 2008 lähtien Benguigui on ollut jäsen Pariisin kaupunginvaltuustossa, joka on samalla myös alueparlamentti. Hän toimi myös apulaiskaupunginjohtajana vuosina 2008-2012, kun sosialisti Bertrand Delanoë oli Pariisin kaupunginjohtajana.
Vuodesta 2015 lähtien hän on ollut varapuheenjohtajana Jean-Louis Borloon johtamassa säätiössä Énergies pour l'Afrique.
Ericka Bareigts

Paule Ericka Bareigts, o.s. "Couderc", (s. 16. huhtikuuta 1967 Saint-Denis de la Réunion, Réunion, Ranskan merentakainen hallintoalue) on ranskalainen poliitikko, ministeri, Ranskan kansalliskokouksen jäsen ja myös alue- ja paikallispoliitikko.
Elämäkerta.
Perhe ja lapsuus.
Ericka Bareigtsin isänpuoleiset esi-isät olivat tulleet siirtolaisina Korsikasta, ja hänen äitinsä oli puolestaan alkuperältään madagaskarilainen. Isä oli kansakoulun opettaja ja kotoisin hyvin vaatimattomasta viljelijäperheestä. Kun Ericka oli syntyisin Reunionin Saint-Denisistä, niin hän kasvoi Madagaskarilla Sakayn enklaavissa, jonka Reunionilta siirtolaiset olivat perustaneet.
Hänen omassa perheessään on kaksi tytärtä ja hänen aviomiehensä toimii vanhainkodin johtajana.
Opinnot.
Bareigts opiskeli Réunionin yliopistossa kaksivuotisen lakitieteen tutkinnon vuonna 1980. Tämän jälkeen hän jatkoi opintojaan Pariisissa Paris 1 Panthéon-Sorbonnen yliopistossa ja suoritti maisterin tutkinnon liikejuridiikassa. Tämän jälkeen hän lähti Lontooseen, jossa hän paransi englannin kielen taitoaan mutta palasi Reunionille, jossa hän suoritti vuonna 1992 uudelleen maisterin tutkinnon.
Roberta Bondar

Roberta Bondar (s. 4. joulukuuta 1945) on kanadalainen astronautti ja lääketieteilijä. Hän tutkii aivojen verenkiertoa alhaisen ilmanpaineen vallitessa. Hän osallistui 22.–30. tammikuuta 1992 toteutettuun Discoveryn lentoon STS-42.
Ratasin II hallitus

Ratasin II hallitus oli Jüri Ratasin johtama Viron hallitus, joka toimi 29. huhtikuuta 2019 – 12. tammikuuta 2021. Hallituksen muodostivat keskustavasemmistolainen keskustapuolue, oikeistopopulistinen Viron konservatiivinen kansanpuolue (EKRE) ja konservatiivinen Isänmaa.
Ulkomaankauppa- ja IT-ministeri Marti Kuusikin väkivaltaskandaali.
Viron konservatiivisen kansanpuolueen ulkomaankauppa- ja it-ministeri Marti Kuusikia syytettiin muutama päivä ennen hallituksen virkaanastumista väkivaltaisuudesta. Kuusikin väitettiin aiheuttaneen vaimonsa käden murtamisen. Kuusikin lähipiiristä on sanottu Kuusikia väkivaltaiseksi. Hallituksen virkaanastumispäivänä 29. huhtikuuta 2019 Viron presidentti Kersti Kaljulaid protestoi Kuusikin valitsemista vastaan poistumalla aitiostaan Kuusikin valan vannomisen ajaksi. Kaljulaid palasi aitioonsa, kun ulkoministeri Urmas Reinsalu saapui vannomaan valansa. Poliisi aloittaa rikostutkinnan Kuusikin toimista. Kuusik erosi ministerin tehtävästä melkein saman tien virkaanastumisensa jälkeen 30. huhtikuuta 2019. Kuusik kiistää väitteet. Uusi ulkomaankauppa- ja IT-ministeri Kert Kingo vannoi valansa 16. toukokuuta 2019.
Astianpesu

Astianpesu eli tiskaaminen tai tiskaus on kotityö, johon kuuluu astioiden pesu. Astioiden tiskaaminen käsin on vähentynyt huomattavasti astianpesukoneiden myötä.
Olga Szabó-Orbán

Olga Szabó-Orbán (9. lokakuuta 1938 Cluj-Napoca – 5. tammikuuta 2022) oli romanialainen miekkailija ja olympiamitalisti. Hänen aselajinsa oli floretti. Hän saavutti yksilökilpailussa Melbournessa 1956 hopeaa. Meksikossa 1968 ja Münchenissä 1972 hän saavutti olympiapronssia joukkuekilpailussa. Orbán kilpaili myös Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964 sijoittuen kummallakin kerralla viidenneksi yksilökilpailussa.
Ecaterina Stahl-Iencic

Ecaterina Stahl-Iencic (31. heinäkuuta 1946 – 26. marraskuuta 2009) oli romanialainen miekkailija ja olympiamitalisti. Hänen aselajinsa oli floretti. Stahl-Iencic kilpaili viisissä olympialaisissa vuosien 1964–1980 välissä. Hän saavutti Meksikossa 1968 ja Münchenissä 1972 pronssia joukkuekilpailussa. Yksilökilpailussa hän sijoittui parhaimmillaan neljänneksi Moskovassa 1980.
Tier

Dott on toukokuussa 2018 perustettu saksalainen startup-yritys, joka vuokraa sähköpotkulautoja ja sähköpyöriä. Sillä on toimintaa yhteensä 21 Euroopan kaupungissa ja 11 maassa, mukaan lukien kaikissa Pohjoismaissa. Yritys nousi uutisiin myös Suomessa sen laajennettua toimintaansa Helsinkiin maaliskuussa 2019.
Yrityksen perustivat saksalaiset Lawrence Leushner, Julian Blessin ja Matthias Laug. Yritys aloitti sähköpotkulautojen vuokraamisen syksyllä 2018, ensimmäisenä kaupunkinaan Wien. Yhtiöllä on yhteensä yli 5 000 potkulautaa, joista noin 500 on Helsingissä. Se on myynyt potkulaudoilla yli miljoona matkaa. Sähköpyörien vuokrauksen yritys aloitti 2022.
Yrityksen potkulautoja ja pyöriä voi käyttää missä tahansa niille määritetyllä alueella. Laudan ja pyörän voi ottaa käyttöönsä mobiilisovelluksella, johon on syöttänyt maksutietonsa. Tierin potkulaudat kulkevat korkeimmillaan 25 kilometrin tuntivauhtia, joten tieliikennelainsäädännön mukaan ne vertautuvat polkupyöriin.
Ileana Gyulai-Drîmbă-Jenei

Ileana Gyulai-Drîmbă-Jenei (12. kesäkuuta 1946 Cluj-Napoca – 25. elokuuta 2021) oli romanialainen miekkailija ja olympiamitalisti. Hänen aselajinsa oli floretti. Gyulai kilpaili neljissä olympialaisissa vuosina 1964–1976. Hän saavutti kaksi olympiapronssia joukkuekilpailuissa Meksikossa 1968 ja Münchenissä 1972.
Gyulai-Drîmbă-Jenei oli naimisissa romanialaisen jalkapallovalmentajan Emerich Jenein kanssa.
Reka Zsofia Lazăr-Szabo

Reka Zsofia Lazăr-Szabo (s. 11. maaliskuuta 1967 Brașov) on romanialainen miekkailija ja olympiamitalisti. Hänen aselajinsa oli floretti. Lazăr-Szabo osallistui neljiin olympialaisiin vuosina 1988–2000. Hän saavutti olympiahopeaa Atlantassa 1996 ja olympiapronssia Barcelonassa 1992 joukkuekilpailussa.
Rökin kivi

Rökin kivi on 800-luvulta peräisin oleva riimukivi Ruotsin Itä-Götanmaalla. Se sijaitsee lähellä Vätternin järveä. Kiveen on kaiverrettu pisin tunnettu riimuteksti. Siiniä on yli 700 riimumerkkiä. Riimukiveä on ollut vaikea tulkita, ja se on maailman tunnetuin viikinkien pystyttämä riimukivi.
Riimukiven taustaa.
Noin vuosina 536–660 oltiin koettu niin sanottu pieni jääkausi, johon liittyi tavallista alhaisempia lämpötiloja. Pieni jääkausi johti sadon epäonnistumiseen, nälkään ja massasukupuuttoon. Vähintään puolet Skandinavian väestöstä menehtyi. Tiedot tapahtumista ovat voineet siirtyä sukupolvilta toisille kertomuksien välityksellä.
Arkeologian professori Bo Gräslundin mukaan ennen kuin Rökin riimukivi pystytettiin, tapahtui erittäin pahaenteiseltä vaikuttaneita asioita. Voimakas aurinkomyrsky värjäsi taivaan punaiseksi. Vilja kärsi erittäin kylmästä kesästä. Myöhemmin näkyi auringonpimennys heti auringonnousun jälkeen.
Kiven on pystyttänyt Varin surmatun poikansa Vämodin muistoksi, ja riimut on kaivertanut Sibbi. 
Tulkintoja.
Rökin kiven 725 riimusta koostuva teksti on kirjoitettu ruotsalais-norjalaisella 16 riimun riimuaakkostolla, ja se sisältää loitsuja, runoja sekä viittauksia myytteihin. Kiveen on uurrettu myös yhdeksän riviä vanhemmilla futhark-riimuilla. Keskellä olevan erillisen säkeistön uskotaan käsittelevän goottien kuningasta Teoderik Suurta.
Myöhemmin on tulkittu, että kivi ei liitykään ihmisten välisiin taisteluihin eli sotaan, vaan taisteluun, jossa ovat osallisena valo ja pimeys, lämpö ja kylmyys sekä elämä ja kuolema.
Aarne von Boehm

Aarne Tuomas von Boehm [fon bö:m] (s. 6. kesäkuuta 1947) on arkkitehti, joka on suunnitellut useita oppilaitoksia ja kouluja, kuten Ylöjärvelle vuonna 2012 valmistuneen Koulutuskeskus Valon. Hänen isänsä Tuomas von Boehm oli taiteilija ja äitinsä Kirsti von Boehm lastenkirjailija. Hänellä on kolme veljeä, Eero von Boehm, Juhani von Boehm ja Timo von Boehm.
Ura.
Aarne von Boehm valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1972. Hän työskentelee toimitusjohtajana yrityksessä Arkkitehdit von Boehm – Renell Oy (vuoteen 2016 arkkitehtitoimisto Aarne von Boehm).
Karstu

Karstu on kylä Lohjan kaupungin pohjoisosassa, entisen Lohjan kunnan alueella Lohjanjärven pohjoisrannalla.
Karstun koulu lakkautettiin 2018. Karstun kylätalona on Karjalohjalta vuonna 1909 siirretty hirsirakennus, joka kunnostettiin seurantaloksi 1980-luvun alussa.
Karstu–Karkali-seura on kyläyhdistys, jonka toiminta-alueeseen kuuluvat Karstun lisäksi Talpela, Kaijola, Outamo, Varola, Skraatila, Torhola, Karkali ja Suurniemi sekä osa Paloniemen kylästä. 
Karstu valittiin vuonna 1989 Vuoden uusmaalaiseksi kyläksi.
Kylä on vuosikymmeniä tunnettu elokuisista Karstun elojuhlistaan, jossa on usein esiintynyt Eero Raittinen ystävineen.
Kylä sijaitsi aikoinaan hyvin lähellä Sammatin ja Nummi-Pusulan rajaa.
Emma Santamäki

Emma Santamäki (s. 16. maaliskuuta 1997) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan toppari. Hän edustaa nykyisin Naisten Liigassa pelaavaa Turun Palloseuraa. Santamäki pelasi Naisten Liigassa ensimmäisen kautensa 2013. Hän käyttää pelinumeroa 24. Santamäki toimii seuransa varakapteenina.
Øvre Richter Frich

Øvre Richter Frich (24. maaliskuuta 1872 Byneset – 13. toukokuuta 1945 Östertälje) oli norjalainen kirjailija ja lehtimies. Hän oli maailmansotien välisen ajan tunnetuimpia norjalaisia rikoskirjailijoita. Hänen merkittävä esikuvansa oli Friedrich Nietzsche. Kirjoissaan Frich ihannoi maskuliinisuutta ja fyysistä voimaa – ominaisuuksia, jotka korostuvat hänen luomassaan Jonas Fjeld -sankarihahmossa.
Ura.
Frich varttui pappisperheessä ja oli nuorukaisena urheilullisesti suuntautunut. Hän harrasti muun muassa painia ja nyrkkeilyä. Frich opiskeli lakia ja lääketiedettä lyhyen aikaa. Vuonna 1895 hän matkasi Kristianiaan ja aloitti toimittajana sikäläisessä "Ørebladet"-lehdessä. Toimittajan ura jatkui "Aftenpostenissa" vuosina 1900–1910 ja sen jälkeen päätoimittajana sanomalehdissä "Verdens Gang" 1910–1911 ja "Bergens Aftenblad" 1913–1914.
Frichin esikoisteos on 1911 ilmestynyt jännitysromaani "De knyttede næver", joka aloitti Jonas Fjeld -kirjasarjan. Kaikkiaan Frichin tuotanto käsittää noin 70 romaania. Hänen kirjojaan on myyty parisen miljoonaa kappaletta ja niitä on käännetty yhdeksälle kielelle.
Jonas Fjeld -kirjoja Frich kirjoitti kaikkiaan 21. Jonas Fjeld on klassinen sankarihahmo, joka matkaa ympäri maailmaa taistelussaan konnia vastaan. Menestyksensä ansiosta Frich saattoi matkustaa paljon ja hän ammensi matkakokemuksistaan kirjoitustyössään. Hän myös asui pitkiä aikoja ulkomailla, muun muassa Pariisissa. Tuottelias Frich poltti kynttilänsä molemmista päistä, ja vietti elämänsä viimeiset viisitoista vuotta Ruotsissa terveydellisten ongelmien ja hiipuvan luomisvoiman piinaamana.
Toisen maailmansodan jälkeen Frichia syytettiin juutalaisten kategorisoinnista kommunistivakoilijoiksi, mutta hänen teoksissaan on myös mukavia juutalaisia. Mustaihoisia Frich kuvasi villeiksi, mikä tosin oli lähinnä aikakauteen liittyvä stereotypia.
Emily Skaja

Emily Skaja on yhdysvaltalainen runoilija. Hän voitti vuonna 2018 "Academy of American Poets"-palkinnon. Graywolf Press julkaisi Skajan debyyttirunokokoelman "Bruten" vuonna 2019. Tällä hetkellä Skaja asuu Memphisissä.
Hyundai i30

Hyundai i30 on Hyundain vuodesta 2007 lähtien valmistama alemman keskiluokan automalli, joka korvasi Euroopan markkinoilla Hyundai Elantran. Mallin valmistus Euroopan ulkopuolisille markkina-alueille kuitenkin jatkui.
Hyundai i30 FD (2007–2012).
Ensimmäisen sukupolven i30 esiteltiin hatchback-korisena Geneven autonäyttelyssä keväällä 2007. Malli kehitettiin Hyundain eurooppalaisessa suunnittelukeskuksessa Rüsselsheimissa, ja se jakaa pohjalevynsä sekä suurimman osan tekniikastaan sisarmallinsa Kia cee’din kanssa. Hieman myöhemmin markkinoille tuli myös farmarimalli i30cW, jota myytiin Yhdysvalloissa ja Kanadassa nimellä Hyundai Elantra Touring.
Vuoden 2008 Euro NCAP -kolaritestistä i30 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Kesällä 2010 malli sai uudenmalliset puskurit ja aiempaa suuremman etusäleikön. 
Hyundai i30 GD (2011–2017).
Toisen sukupolven i30 esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 2011. Se oli edeltäjänsä tavoin kehitetty Rüsselsheimissa. Yhdysvalloissa ja Kanadassa mallia myytiin nimellä Hyundai Elantra GT. 
Vuoden 2012 Euro NCAP -kolaritestistä i30 sai tulokseksi täydet viisi tähteä. 
Farmarimallin ensiesittely oli Geneven autonäyttelyssä keväällä 2012. Samana syksynä esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä kokonaan uutena korimallina myös kolmiovinen hatchback. Se erottui viisiovisesta erilaisella keulailmeellään. 
Geneven autonäyttelyssä keväällä 2015 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut i30, joka sai muun muassa uudenmallisen etusäleikön. Aiempi kuusivaihteinen automaattivaihteisto korvattiin seitsemänvaihteisella kaksoiskytkinvaihteistolla. 
Hyundai i30 PD (2016–).
Kolmannen sukupolven i30 esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2016 viisiovisena hatchbackina. Farmarimallin ensiesittely oli Geneven autonäyttelyssä seuraavana keväänä. Täysin uusi korimalli on Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 2017 esitelty viisiovinen fastback, joka on normaalia viisiovista hatchbackia 11,5 senttimetriä pidempi ja kolme senttimetriä matalampi.
Vuoden 2017 Euro NCAP -kolaritestistä i30 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 2017 esiteltiin urheilullinen i30 N, jossa on turboahdettu 2,0-litrainen (247/271 hv) bensiinimoottori. Voimansiirtona on kuusivaihteinen manuaalivaihteisto. Fastback-korinen i30 N esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä seuraavana syksynä.
Sunaree Rachasima

Sunaree Rachasima (, s. 6. maaliskuuta 1968 Thaimaa) on thaimaalainen laulaja. Hän on laulaja elokuvissa ”Sud Thai Thee Krung Thep”, ”Krab Thao Ya Moe”, ”Klab Bai Tham Miea Doo Khon”, ”Motorcy Nung San”, ”Mue Tue Mai Fai Song Naa”, ”Jam Sieang Lieang Phoe”
Karen Hoff

 
Karen Hoff (29. toukokuuta 1921 Vorup, Randers, Keski-Jyllanti, Tanska – 29. helmikuuta 2000) oli tanskalainen ratameloja. Kesäolympialaisissa 1948 Hoff saavutti naisten 500 metrin kajakkiyksikön kultaa. Ratamelonnan maailmanmestaruuskilpailuista hän voitti kultaa 1948 500 metrin kajakkikaksikosta Bodil Svendsenin parina sekä hopeaa 500 metrin kajakkiyksiköstä 1950.
Helen Aitchison

Frances Helen Aitchison (myöh. Leisk; 6. joulukuuta 1881 Sunderland, Tyne ja Wear, Englanti – 26. toukokuuta 1947 Aylesbury, Buckinghamshire, Englanti) oli brittiläinen tennispelaaja. Kesäolympialaisissa 1912 hän pelasi tenniksen sekasisänelinpeliturnauksessa Herbert Barrettin parina, ja he sijoittuivat hopealle.
Vuonna 1914 hän meni naimisiin John Leiskin kanssa, ja pelasi vuodesta 1922 alkaen hänen sukunimellään.
Emma Kiviniemi

Emma Kiviniemi (s. 19. kesäkuuta 1997 Lapua) on suomalainen pesäpalloilija. Hän on kauden 2018 loppuun mennessä pelannut Superpesiksessä 70 runko- ja loppusarjaottelua sekä pudotuspelejä. Hän saavutti Lapuan Virkiän joukkueessa SM-hopeaa vuonna 2016 ja SM-pronssia vuonna 2017. Kiviniemi valittiin ensimmäiseen Itä-Länsi-otteluunsa vuonna 2024. Hän on Virkiän oma kasvatti.
Lisa Chesson

Lisa Chesson (s. 18. elokuuta 1986 Plainfield, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelaa nykyisin NWHL-joukkue Buffalo Beautsin riveissä. Talviolympialaisissa 2010 Chesson saavutti naisten jääkiekon hopeaa Yhdysvaltain joukkueessa.
Neea Mikkola

Neea Mikkola (s. 21. toukokuuta 1998 Oulu) on suomalainen pesäpalloilija. 
Ura.
Hän on kauden 2018 loppuun mennessä pelannut naisten Superpesiksessä 124 runko- ja loppusarjaottelua sekä pudotuspelejä. Hän on Oulun Lipon kasvatti ja on Superpesiksessä edustanut Kempeleen Kiriä kausina 2014–2016 ja kaudella 2019 sekä Lapuan Virkiää kausina 2017–2018. Hän saavutti SM-pronssia vuonna 2017.
Amelia (nimi)

Amelia on naisen etunimi. Se on Amalia-nimen muunnelma, mutta on toisinaan käsitetty myös eri alkuperää olevan Emilia-nimen muunnelmaksi. Nimi tuli suosituksi Englannissa varsinkin sen jälkeen, kun kuninkaat Yrjö II ja Yrjö III antoivat sen tyttärilleen.
Suomessa nimi Amelia on yleistynyt vasta viime vuosikymmeninä. Toukokuuhun 2025 mennessä se oli annettu noin 3070 henkilölle, joista suurin osa on syntynyt 2010- ja 2020-luvuilla. Amelian nimipäivä on vuodesta 2020 lähtien suomenruotsalaisen ja vuodesta 2025 lähtien myös suomenkielisen kalenterin mukaan 19. toukokuuta.