tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vija Artmane

Alīda "Vija" Artmane (21. elokuuta 1929 – 11. lokakuuta 2008) oli latvialainen näyttelijä. Häntä pidetään maassaan teatterialan legendana, mutta hänellä oli myös merkittäviä elokuvarooleja. Hänet nimitettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijaksi vuonna 1969. 
Artmanen baltiansaksalainen isä Franz "Fritz" Artmann kuoli tapaturmaisesti 19-vuotiaana, neljä kuukautta ennen tyttärensä syntymää. Hänen äitinsä oli puolalainen ja tuli toimeen yksinhuoltajana tekemällä ajoittaisia maataloustöitä. Myös Vija Artmane itse harjoitti maataloutta toisen maailmansodan ajan; sodan jälkeen hän kaavaili itselleen juristin uraa.
Artmane oli vuosina 1949–1998 Riian Daile-teatterin johtava tähti. Hänellä oli useita klassisia rooleja muun muassa William Shakespearen näytelmissä "Hamlet" ja "Romeo ja Julia", mutta hän menestyi myös venäläisten ja latvialaisten teosten tulkitsijana. Hän teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1956 ja työskenteli Riian Uudessa Teatterissa vuosina 1998–2000. 
Artmane sai erilaisia tunnustuksia Latvian kulttuuriministeriöltä vielä 2000-luvun puolella. Hän oli leski ja kahden lapsen – pojan ja tyttären – äiti. Näyttelijämies Artur Dimitresin kuoltua vuonna 1986 Artmane kärsi henkisen romahduksen ja sai myöhemmin aivoverenkiertohäiriökohtauksen. 1990-luvulla hän muutti Riian ulkopuolelle, ja hän asui Murianissa lähellä pääkaupunkia. Hän julkaisi vuonna 2004 muistelmateoksen.
Loue (Tervola)

Loue on kylä Tervolan kunnassa. Se sijaitsee nelostien varrella, noin kolmentoista kilometrin päässä Tervolan kuntakeskuksesta pohjoiseen. Matkaa Rovaniemelle on kylästä noin 65 kilometriä. Kylän asutus rajoittuu Kemijoen, Louejoen, Vaajoen sekä vanhan ja nykyisen Nelostien varsille.
Sana "loue" tarkoittaa retkeilymajoitetta. Sanan toinen merkitys on joessa olevan kosken poukama. Louen kylän alueella virtaavat Louejoki sekä Vaajoki. Louella on aikoinaan sijainnut rautatieasema, jonka liikenne loppui lättähattuliikenteen loputtua.
Suurimmat työllistäjät kylässä ovat maatalous sekä Lapin Marmori. Ammattiopisto Lappian maatalous- ja käsityöalan toimipiste sijaitsee Louella. Louella järjestetään elokuun viimeisenä viikonloppuna Maaseudulta käsin -messut.
Louella on vuonna 1910 perustettu koulu, jossa on vuosiluokat 0–6. S-ryhmän Sale-kauppa, jossa sijaitsi asiamiesposti sekä Tervolan Apteekin lääkekaappi. S-ryhmä lopetti toimintansa 30.12.2023, ja tilalle tuli Louen Kehitys-järjestön oma lähikauppa. ABC-automaattiasema jatkaa kyläkaupan pihalla.
Oranssiperhokala

Oranssiperhokala ("Chaetodon declivis") on perhokaloihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö.
Oranssiperhokala kasvaa 12 cm korkeaksi. Sen vartalo on litteä, valko-harmaa-keltakuvioinen. Silmän läpi kulkee keltainen juova. Selkäevä ja takapuoli ovat joko kirkkaankeltaiset tai likaisen oranssinsävyiset – tummempaa värimuotoa tavataan vain Kiribatin saaren läheisyydessä.
Alkuperä.
Oranssiperhokala elää luonnossa Joulusaaren ympäristössä.
Käyttäytyminen.
Oranssiperhokala on arka ja tarvitsee akvaariossa paljon piilopaikkoja. Se kaipaa myös elävää kiveä, josta nyppii ruokaa itselleen. Samalla lailla se nyppii myös korallien polyyppejä ja merivuokkoja, ja siksi se ei sovi riutta-akvaarioon.
Vesiolot.
Oranssiperhokalaa pidetään suolavedessä meriakvaariossa.
Paun Grand Prix

Paun Grand Prix () on vuosittainen Ranskan Paussa Pyrénées-Atlantiquesin departementissa ajettava autourheilukilpailu, joka järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1933. Kilpailussa käytettävä rata sijaitsee kaupungin keskustan lähistön kaduilla ja se muistuttaa osittain Monacon katurataa.
Paussa järjestettiin ensimmäiset autourheilukilpailut Circuit du Sud-Ouestin katuradalla vuosina 1900 ja 1901, joista jälkimmäiseen usein viitataan ensimmäisenä kilpailuna, joka ajettiin Grand Prix -nimellä (vuoden 1906 Ranskan Grand Prix oli ensimmäinen kansainvälinen). Vuonna 1930 Paussa järjestettiin Ranskan Grand Prix.
1950-luvulla radalla ajettiin Formula 1:n MM-sarjaan ulkopuolisia sekä Formula 2 -osakilpailuja. Vuodesta 1964 Paun osakilpailu kuului Ranskan ja myöhemmin Euroopan F2 -sarjoihin. Vuonna 1985 Formula 3000 syrjäytti F2-sarjan, jonka tilalle tuli Formula 3 1999.
Carlisle Floyd

Carlisle Floyd (11. kesäkuuta 1926 Latta, Etelä-Carolina – 30. syyskuuta 2021 Tallahassee, Florida) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänen pääteoksenaan pidetään oopperaa "Susannah" (1955). Hänelle myönnettiin vuonna 2004 Yhdysvaltain National Medal of Arts. Floydia on pidetty yhdysvaltalaisen oopperan perustajana, sillä hänen tuotantonsa avasi oopperatalojen ohjelmistoon yhdysvaltalaisia sävellyksiä. Floydin teokset linkkittyivät usein Etelä-Yhdysvaltojen kulttuuriin, ja ne käsittelivät sisällissodan jälkeistä aikaa, 1930-luvun lamaa ja pikkukaupunkien elämää.
Frédéric Déhu

Frédéric Déhu (s. 24. lokakuuta 1972 Villeparisis, Seine-et-Marne, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa espanjalaista Levantea. 186 senttimetriä pitkän Déhun pelipaikka on puolustaja.
Déhu on edustanut ammattilaisuransa aikana myös Lensiä (1991–1999), Barcelonaa (1999–2000), PSG:tä (2000–2004) ja Marseillea (2004–2006). Nykyiseen seuraansa hän siirtyi vuonna 2006. Déhun uran parhaita saavutuksia ovat Ranskan mestaruus (Ligue 1:n voitto) vuodelta 1998 (Lens) sekä Ranskan cupin voitot vuosilta 1999 (Lens) ja 2004 (PSG).
Ranskan maajoukkueessa Déhu debytoi 19. elokuuta 1998 Wienissä pelatussa ottelussa Itävaltaa vastaan. Hän on pelannut viisi A-maaottelua.
Mons

Mons () on kaupunki Hainaut’n provinssissa Belgiassa ranskankielisessä Valloniassa. Se sijaitsee 55 kilometriä lounaaseen Brysselistä. Kaupungin pinta-ala on 146,56 km² ja väkiluku 92 008 asukasta (1. tammikuuta 2010). 
Mons on keskellä hiilialuetta, ja kaupungista tuli hiilikaivosten takia tärkeä raskaan teollisuuden keskus 1800-luvulta alkaen. Tekstiiliteollisuus nousi jo 1800-luvulla merkittäväksi teollisuuden haaraksi. Mons joutui raskaiden pommitusten kohteeksi toisessa maailmansodasta. Nykyisin kaivostoiminta on lopetettu ja kaupunki on tärkeä yliopisto- ja kauppakeskus. 
Nähtävyyksiä.
Mons on keskiaikainen kaupunki, ja kaupungissa on kuusi museota sekä goottilainen katedraali.
Mundaneum-museo sijaitsee Monsissa.
Tohelo suojelusenkeli

Tohelo suojelusenkeli on Arto Paasilinnan vuonna 2004 kirjoittama humoristinen kirja, jonka on julkaissut WSOY. Teos on julkaistu myös Esa Saarion lukemana äänikirjana.
Kirja kertoo uskonnonopettaja Sulo Auvisesta, joka kuoltuaan päätyy Aaro "Aaretti" Korhosen suojelusenkeliksi. Suojelusenkelin työ ei ole helpoimmasta päästä Sulolle, jolle sattuu vahinkoja, tarkoituksen ollessa kuitenkin hyvä. Kirjan tapahtumapaikkoina ovat muun muassa Helsinki sekä Kerimäen suuri puukirkko, jossa kirjan mukaan sijaitsee taivas, koska kirkko on kokoonsa nähden vähäisessä käytössä.
Lukas Foss

Lukas Foss, alkuperäinen nimi Lukas Fuchs (15. elokuuta 1922 – 1. helmikuuta 2009) oli saksalais-yhdysvaltalainen nykysäveltäjä. Hän syntyi Berliinissä mutta asui vuodesta 1937 Yhdysvalloissa. 
Foss sai opetusta muiden muassa Lazare Lévyltä, Sergei Koussevitzkyltä ja Paul Hindemithiltä. Hänet nimitettiin vuonna 1953 Kalifornian yliopiston (Los Angeles) musiikinprofessoriksi. Vuodesta 1991 hän oli professori Bostonin yliopistossa. Hänen tunnettuihin oppilaisiinsa lukeutui edesmennyt säveltäjä Claire Polin. 
Fossin varhaiset teokset ovat tyyliltään uusklassistisia, mutta tuoreemmassa tuotannossaan hän hyödynsi useita tyylejä. Hän sävelsi muun muassa konserttoja ja elegian Anne Frankille. Hän oli vuodesta 1962 American Academy of Arts and Lettersin jäsen. 
Lukas Foss kuuluu yhdessä Arthur Bergerin, Irving Finen, Alexei Haieffin, Harold Shaperon ja Claudio Spiesin kanssa niin kutsuttuun Bostonin koulukuntaan.
Sint-Niklaas

Sint-Niklaas on kaupunki Itä-Flanderissa hollanninkielisessä Belgiassa. Kaupungin pinta-ala on 83,80 neliökilometriä ja väkiluku vuoden 2017 alussa 76 028.
Kaupungin historia alkaa vuodesta 1217, jolloin se irrotettiin Waasmunsterista omaksi seurakunnakseen. Johannan lahjoituksesta uudelle seurakunnalle saatiin oma kirkko, joka omistettiin pyhälle Nikolaukselle. Kaupunki sai koko nimensä kirkon mukaan.
Kaupunki oli aikaisemmin merkittävä tekstiiliteollisuuskeskus. Siitä todistaa 1800-luvulla rakennettu kaupungintalo, joka edustaa uusgotiikkaa. Kaupungintalo sijaitsee kauppatorin laidalla. Grote Markt on 3,19 hehtaarin laajuinen, ja se on Belgian suuri kauppatori.
Andrew Imbrie

Andrew Walsh Imbrie (6. huhtikuuta 1921 – 5. joulukuuta 2007) oli yhdysvaltalainen nykytaidemusiikin säveltäjä. Hän opiskeli vuonna 1937 lyhyesti Pariisissa Nadia Boulangerin johdolla, sitten Princetonin yliopistossa ja Kalifornian yliopistossa. 
Imbrie opetti sävellystä sekä musiikin teoriaa ja analyysiä Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä vuosina 1949–1991. Hän oli vierailevana professorina muun muassa Chicagon yliopistossa, Brandeisin yliopistossa, Northwestern Universityssä, New Yorkin yliopistossa, Alabaman yliopistossa ja Harvardin yliopistossa. Hänen maineikkaimpia oppilaitaan oli Neil Rolnick.
Imbrien pitkäaikainen musiikillinen vaikuttaja oli säveltäjä Roger Sessions. Hänen tuotantoonsa kuuluvat lukuisten orkesteri-, kamari-, vokaali- ja soitinsävellysten lisäksi oopperat "Three Against Christmas" (1970) ja "Angle of Repose" (1976). Hän oli "American Academy of Arts and Lettersin" jäsen vuodesta 1969 kuolemaansa 86-vuotiaana.
Tulitokko

Tulitokko ("Lythrypnus dalli") on tokkoihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö.
Tulitokko kasvaa noin viisi senttiä pitkäksi. Sen pää on tummanpunainen ja väri muuttuu vaiheittain keltaisemmaksi pyrstöä kohti. Lisäksi siinä on kapeita violetteja pystyjuovia jotka harvenevat pyrstöä kohti. Evät ovat läpikuultavat.
Alkuperä.
Tulitokko elää luonnossa meressä Meksikon ja Kalifornian lähivesillä, kallioisilla alueilla 0–76 metrin syvyydessä.
Käyttäytyminen.
Tulitokko on vilkas kala joka puikkelehtii kivenkoloissa. Se on parhaimmillaan pienenä parvena. Se puolustaa reviiriään, ja tyypillisesti nöpöttää rintaeviensä varassa kalliopinnalla lähellä suojaisaa koloa, johon se voi vetäytyä vaaran uhatessa. Se voi hakea turvapaikkaa myös merisiilin piikkien välistä.
Vesiolot ja ravinto.
Tulitokko syö monenlaista akvaarioruokaa, ja sitä tulisi ruokkia kahdesti päivässä. 
Luonnossa se elää 15–18 °C:n lämpötilassa, mutta pärjää akvaarion trooppisissa vesissä.
Hirnuva maailmanloppu

Hirnuva maailmanloppu on Arto Paasilinnan vuonna 1999 kirjoittama humoristinen kirja, jonka on julkaissut WSOY.
Kirja kertoo Huru-Aaroni nimisestä suomenhevosesta, joka rääkättynä suivaantuu ja oppii puhumaan. Huru-Aaronin isäntä kauhistuneena myy hevosen Ossi Huikkolalle, joka on yksi Suomen pätevimpiä hevosjalostajia. Piirieläinlääkäri Tarmo Saamakorpi ryhtyy juopottelun ja uhkapelin ohessa kouluttamaan varsoista puhujia. Kirjoitetaanpa myös oma hevosten sanakirja. 
Kirja on kirjoitettu Arto Paasilinnan ylistyksenä suomenhevosille ja hevosmiehille.
Old Bushmills

Old Bushmills (tai "Bushmills") on irlantilainen viskimerkki. Viralliselta nimeltään "The Old Bushmills Distillery" on maailman vanhin luvan saanut viskitislaamo. Sen nykyinen omistaja on Diageo.
Bushmillsin tislaamo sijaitsee Bushmillsin kylässä, Antrimin kreivikunnassa, Ulsterin provinssissa Pohjois-Irlannissa.
Historia.
Nimensä merkki sai alueella olevasta Bush-joesta, jonka sivupurosta tislaamo ottaa vetensä. Vaikka virallisia todisteita ei ole, Bushmills-viskiä uskotaan valmistetun jo satoja vuotta ennen tislaamon laillistumista.
Englannin, Irlannin ja Skotlannin kuningas Jaakko I myönsi Ulsterin provinssin kuvernöörille Sir Thomas Phillipsille luvan tislata 'uisce beathaa' (gaelin kielellä "elämän vesi") Rowten alueella Antrimin kreivikunnassa 20. huhtikuuta 1608. Seuraavaksi vanhin merkintä löytyy vuodelta 1612, jolloin Lontoon pormestarin Sir William Cockaynen sanotaan myyneen maitaan kattaakseen maahantuomastaan Bushmillsista aiheutuneet kulut.
Old Bushmills -tislaamo kirjattiin yhtiörekisteriin vuonna 1784.
Tuotteet.
Bushmills-viskit valmistetaan perinteikkäästi taiten ja huolellisesti, ja niitä kypsytetään vaihtelevissa astioissa, joiden tarkoitus on maustaa viskiä. Esimerkiksi amerikantammesta tehdyistä tynnyreistä viskiin jää vaniljamainen aromi, kun taas Olororo-sherryllä rikastetut tynnyrit antavat siihen hedelmäisen ja pähkinäisen lisän. Tislaamon kypsytysiältään nuorinta tuotetta Bushmills Originalia kypsytetään sitäkin yli kuuden vuoden ajan.
Ned Rorem

Ned Rorem (23. lokakuuta 1923 Richmond, Indiana – 18. marraskuuta 2022) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Arvostettujen laulujensa lisäksi hän sävelsi kolme sinfoniaa, täysmittaiset oopperat "Miss Julie" ja "Our Town", konserttoja, jousikvartettoja sekä muita teoksia. 
Rorem opiskeli Chicagossa, American Conservatoryssä ja Northwestern-yliopistossa. Hän pääsi myöhemmin Philadelphian Curtis-instituuttiin ja New Yorkin Juilliard Schooliin. Hän asui vuodet 1949–1957 Marokossa ja Pariisissa. 
Rorem julkaisi useita kirjoja, kuten päiväkirjansa, jossa hän avoimesti kertoi homoseksuaalisista rakkaussuhteistaan. Hän oli vuodesta 1979 Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäsen.
Jack Levine

Jack Levine (3. tammikuuta 1915 Boston – 8. marraskuuta 2010) oli yhdysvaltalainen ekspressionistinen taidemaalari, joka tunnettiin parhaiten Yhdysvaltain nykyelämää satirisoivista töistään. Levinen työt edustavat yhteiskunnallista realismia.
Levine opiskeli Harvardin yliopistossa. Hän sai vaikutteita Hyman Bloomilta, Chaim Soutinelta, Georges Rouaultilta, Oskar Kokoschkalta ja El Grecolta.
Levine oli "American Academy of Arts and Lettersin" jäsen vuodesta 1956.
Levine kuoli marraskuussa 2010 95-vuotiaana.
De La Soul

De La Soul on yhdysvaltalainen, New Yorkin Long Islandilla perustettu, Grammy-palkittu hip hop -yhtye, joka perustettiin vuonna 1987. 
Yhtyeen jäseniin kuuluvat Kelvin Mercer (Posdnuos, Mercenary, Plug Wonder Why, Plug One), David Jude Jolicoeur (Trugoy the Dove, Dave, Plug Two) sekä Vincent Mason (P.A. Pasemaster Mase, Maseo, Plug Three). 
Yhtye on innoittanut monia nykypäivän hip hop -yhtyeitä, esimerkiksi The Black Eyed Peasia ja se edelleen toimii aktiivisesti. 
Erityisesti yhtyeen debyyttialbumia "3 Feet High and Rising" arvostetaan korkealle hip hop-albumeiden joukossa ja eräs sen singleistä, "Me Myself &amp; I" oli erittäin suosittu. Vuonna 2010 albumi valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
3 Feet High and Rising, De La Soul Is Dead, Buhloone Mindstate, Stakes Is High, sekä ilmestyivät suoratoistopalveluihin 3. maaliskuuta 2023.
Jonathan de Guzmán

Jonathan de Guzmán (s. 12. syyskuuta 1987 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalaissyntyinen alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Eintracht Frankfurtia. Hän on Alankomaiden ja Saksan lisäksi pelannut Espanjan, Englannin ja Italian sarjoissa. Jamaikalais-filippiiniläiset juuret omaava, 175 senttimetriä pitkä de Guzmán on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
De Guzmán jätti synnyinmaansa Kanadan ollessaan vain 12-vuotias ja liittyi Feyenoordin juniorijoukkueeseen. Sääntöjen mukaan alle 18-vuotias pelaaja ei voi pelata edustusjoukkueessa, joten hän teki debyyttinsä ykkösjoukkueessa vuonna 2005 Heerenveeniä vastaan pelatussa ottelussa. Pian ensiesiintymisensä jälkeen hän nousi yhdeksi joukkueen avainpelaajista. De Guzmánin ammattilaisuran ensimmäinen maali syntyi 30. syyskuuta 2005 Willem II:n verkkoon ottelun yhdeksännellä minuutilla. Hän kuului seuransa suurimpiin tulevaisuuden lupauksiin. Pelinumerolla 33 pelanneen de Guzmánin sopimus Feyenoordin kanssa päättyi vuonna 2010. 
Sopimuksen päätyttyä Feyenoordissa de Guzmán siirtyi Mallorcaan. Pelattuaan Mallorcassa kauden 2010–2011 hän siirtyi Villarrealiin. 
Maajoukkueura.
De Guzmán on pelannut Alankomaiden A-maajoukkueessa 14 ottelua vuosina 2013–2015. Maaleja hän ei ole näissä otteluissa tehnyt. MM-kilpailuissa 2014 hän pelasi kaksi ensimmäistä alkulohko-ottelua ja Alankomaiden voittoon päättyneen pronssiottelun. Pekingin olympialaisissa 2008 hän pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki neljä ottelua.
Muuta.
Myös de Guzmánin isoveli Julián on tullut tunnetuksi ammattilaisjalkapalloilijana.
Vaasan rautatieasema

Vaasan rautatieasema () on rautatieasema Vaasan kaupungissa rataosalla . Asema on rakennettu vuonna 1882 ja sitä on laajennettu 1908, ja uusi pihakatos sekä linja-autolaiturit ovat valmistuneet 2008. Rautatieasema ja sen ympäristö muodostaa valtakunnallisesti merkittävän kulttuurihistoriallisen kokonaisuuden.
Historia.
Vaasan II luokan asema rakennettiin vuosina 1881–1883. Virallisesti se ja rata vihittiin käyttöön 29. syyskuuta 1883 eli vuosi sen jälkeen kun asemarakennus oli valmistunut. Asemalla oli I, II ja III luokan odotussalit. Vaasan asema on ainoa kaupunkiasema, jossa on säilynyt asemaan kiinteästi liittyvä puinen laiturikatos. Arkkitehtia ei tiedetä, piirustukset ovat hukkaantuneet lisärakennusta suunniteltaessa.
Asemaa laajennettiin vuonna 1908 Bruno Granholmin piirustusten mukaan. Laajennuksen yhteydessä katon saumaukset poistettiin. Muita muutoksia ulkoasussa on muun muassa kadun puoleisen, pääjulkisivun keskellä olevan katoksen muuttaminen umpikuistiksi ilmeisesti vuonna 1908 muutos- ja lisätöitä tehdessä. Myös joitakin yksityiskohtia on kadonnut.
Kesällä 2008 valmistui matkakeskuksen laajennus, ja se avattiin vuonna 2008. Asema sai puisen laiturikatoksen eteen uuden ja suuremman laiturikatoksen.
Richard Dunne

Richard Dunne (s. 21. syyskuuta 1979 Dublin, Irlanti) on irlantilainen jalkapalloilija, joka edusti Englannin Valioliigassa muun muassa Manchester Cityä ja Aston Villaa. Dunne oli pelipaikaltaan puolustaja.
Dunne aloitti uransa 16-vuotiaana Evertonissa vuonna 1996. Syksyllä 2000 hän siirtyi Manchester Cityyn kolmen miljoonan siirtosummalla. Dunne hankittiin korvaamaan yhdessä Laurent Charvet'n kanssa Richard Edghilliä. Hänestä tuli nopeasti vakiokokoonpanon pelaaja ja hänet valittiin useasti Manchester Cityn kauden parhaaksi pelaajaksi. Kesällä 2006 Dunnesta tuli Cityn kapteeni Sylvain Distinin siirtyessä pois seurasta. Vuonna 2009 Dunne siirtyi Aston Villan riveihin kuudella miljoonalla punnalla.
Irlannin maajoukkuetta Dunne edusti 80 kertaa ja teki kahdeksan maalia. Hänet valittiin Irlannin joukkueeseen vuoden 2002 MM-kisoihin ja vuoden 2012 EM-kisoihin.
Dunne on tehnyt eniten omia maaleja Englannin Valioliigassa (10).
Alan Hutton

Alan Hutton (s. 30. marraskuuta 1984 Glasgow, Skotlanti) on skotlantilainen jalkapalloilija, joka edusti vuoteen 2019 saakka Englannin Valioliigassa ja lopuksi Englannin mestaruussarjassa pelannutta Aston Villaa. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Oikea pakki Hutton teki Rangers-debyyttinsä 22. joulukuuta 2002 ottelussa Partick Thistlea vastaan. Se oli hänen ainoa ottelunsa sillä kaudella. Kaudella 2003–2004 hän sai peliaikaa jo 11 ottelun verran ja teki myös ensimmäisen maalinsa 23. maaliskuuta 2004 ottelussa Dunfermline Athleticia vastaan. Seuraavana kautena hän oli joukkueen mukana voittamassa sekä liiga- ja liigacupmestaruutta. Otteluita Huttonille kertyi kauden aikana 12. Kaudella 2005–2006 Hutton pelasi 23 ottelussa ja sai arvokasta kokemusta eurokentiltä, kun hän pelasi mestarien liigaa.
30. tammikuuta 2008 Hutton siirtyi Rangersista Englannin Valioliigaan Tottenham Hotspuriin. Siirtokorvaus oli arviolta 9 miljoonaa puntaa. Hutton oli Tottenhamiin Sevillasta siirtyneen manageri Juande Ramosin kolmas hankinta tammikuun 2008 siirtoikkunassa. Hutton tuli taistelemaan peliajasta toisen oikean laitapuolustajan Pascal Chimbondan kanssa kevätkaudella 2008. Keväällä 2010 hän kävi lainalla Sunderlandissa, josta palasi kaudeksi 2010–2011 takaisin Tottenhamiin. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi Aston Villaan.
Skotlannin maajoukkuetta Hutton on edustanut 50 kertaa.
Jon Inge Høiland

Jon Inge Høiland (s. 20. syyskuuta 1977 Fåberg, Norja) on norjalainen ammattilaisuransa lopettanut jalkapalloilija.
Høiland on edustanut peliuransa aikana myös kasvattajaseuraansa Fåbergiä, Bryneä (1995–1996), Kongsvingeriä (1997–1998), IFK Göteborgia (1999–2002), Malmö FF:ää (2003–2007), 1. FC Kaiserslauternia (lainalla 2006) ja Stabækia (2007–2010).
Norjan maajoukkueessa Høiland on pelannut 25 ottelua.
Phil Jagielka

Philip "Phil" Nikodem Jagielka (s. 17. elokuuta 1982 Manchester, Englanti) on englantilainen uransa päättänyt jalkapalloilija. Hän edusti 23 vuotta kestäneellä ammattilaisurallaan Sheffield Unitedia, Evertonia, Derby Countya ja Stoke Cityä. Jagielka oli monipuolinen pelaaja, jota käytettiin yleensä puolustuksessa tai keskikentällä. Sheffield Unitedin aikoina manageri Neil Warnock pani hänet myös maalivahdiksi.
Jagielka kuului Englannin kokoonpanoon EM-kilpailuissa 2012 ja MM-kilpailuissa 2014. Hän pelasi Englannin maajoukkueessa vuosina 2008–2016 yhteensä 40 maaottelua ja teki niissä kolme maalia.
Seurajoukkueura.
Vuodesta 1999 vuoteen 2007 Sheffield Unitedia edustanut Jagielka debytoi joukkueessa 5. toukokuuta 2000 ottelussa Swindon Townia vastaan. 254 liigaottelua Unitedissa pelannut englantilainen siirtyi kesällä 2007 Evertoniin. Hän pelasi Evertonissa 12 vuoden aikana 322 valioliigaottelua ja teki 14 maalia. Kesällä 2019 hän palasi Valioliigaan nousseeseen Sheffield Unitediin. Elokuussa 2021 hän siirtyi Derby Countyyn ja tammikuussa 2022 Stoke Cityyn. Jagielka lopetti uransa marraskuussa 2023.
Maajoukkueura.
Jagielkalla on myös kokemusta Englannin nuorten maajoukkueen ja Englannin B-maajoukkueen peleistä. Englannin A-maajoukkueessa Jagielka teki debyyttinsä Trinidadia ja Tobagoa vastaan 1. kesäkuuta vuonna 2008. Toisen ottelunsa hän pelasi Espanjaa vastaan alkutalvesta 2009. Hänet kutsuttiin maaliskuussa 2009 vielä ystävyysotteluun Slovakiaa ja MM-karsintaotteluun Ukrainaa vastaan.
Jagielka oli mukana EM-kilpailuissa 2012 mutta ei saanut peliaikaa. MM-kilpailuissa 2014 hän pelasi kaksi Englannin kolmesta alkulohko-ottelusta alusta loppuun. Kaikkiaan hän pelasi 40 maaottelua ja teki niissä kolme maalia: ensimmäisen elokuussa 2012 ystävyysottelussa Italiaa vastaan, toisen toukokuussa 2014 ystävyysottelussa Perua vastaan ja kolmannen lokakuussa 2014 EM-karsintaottelussa San Marinoa vastaan.
Muuta.
Jagielkalla on puolalaisia sukujuuria.
Phil Jagielkan isoveli Stephen Jagielka pelasi jalkapalloa muun muassa Shrewsbury Townin joukkueessa.
Virginianmansikka

Virginianmansikka ("Fragaria virginiana") on Pohjois-Amerikasta lähtöisin oleva mansikkalaji. Monet alkuperäiskansat ovat syöneet sen marjoja ja keittäneet sen lehdistä yrttiteetä.
Viljelykasvina käytettävä puutarhamansikka on virginianmansikan ja chilenmansikan risteytys.
Stargate Continuum

Stargate Continuum on 29. heinäkuuta 2008 julkaistu, kanadalais-yhdysvaltalaisen scifisarja Tähtiportin maailmaan sijoittuva elokuva.
Elokuvan kuvaukset alkoivat 23. maaliskuuta 2007. Kuvaukset tehtiin The Bridge Studiosissa Vancouverissa sekä Yhdysvaltain merivoimien avustuksella pohjoisella napa-alueella, noin 200 merimailia Prudhoe Baysta pohjoiseen. Matkaan käytetty Los Angeles -luokan sukellusvene "USS Alexandria" nähdään myös elokuvassa.
Stargate Continuumin budjetti oli 7 miljoonaa dollaria. Elokuva on kerännyt tuloja Yhdysvalloissa 8 miljoonan dollarin edestä.
DVD-julkaisut.
Suomessa elokuva julkaistiin DVD:llä 17. joulukuuta 2008.
Aldershot

Aldershot on noin asukkaan kaupunki Hampshiren kreivikunnassa Englannissa, 55 kilometriä Lontoosta lounaaseen. Kaupunki on suoraan Rushmoorin kaupunkipiirin alaisuudessa eikä sillä ole kunnallista itsehallintoa ("unparished area").
Historiallisesti Aldershot on ollut merkittävä sotilaskaupunki ja sitä kutsutaankin lempinimellä ”Home of the British Army”. Sen laitamilla on sotahistoriallinen museo.
Vuonna 1972 Irlannin tasavaltalaisarmeija IRA räjäytti kaupungin varuskunta-alueella autopommin ja kuusi siellä työskentelevää siviiliä kuoli.
Gillingham

Gillingham on noin asukkaan kaupunki Kentin kreivikunnassa Kaakkois-Englannissa. Se muodostaa Chathamin ja Rochesterin kanssa asukkaan yhtenäisen kaupunkialueen ja Medwayn yhtenäishallintopiirin. Gillingham on suoraan yhtenäishallintopiirin alaisuudessa eikä sillä ole kunnallista itsehallintoa ("unparished area").
Gillingham on jalkapalloseura Gillingham FC:n kotikaupunki. Siellä on myös Britannian kuninkaallisten pioneerijoukkojen varuskunta ja museo.
Gone Again

Gone Again on amerikkalaisen laulaja-lauluntekijä Patti Smithin kuudes albumi. "Gone Again" on Smithin toinen soolojulkaisu, ja se julkaistiin 18. kesäkuuta 1996. Albumin teko oli osa Patti Smithin surutyötä kun hänen aviomiehensä, MC5-yhtyeen kitaristi Fred ”Sonic” Smith kuoli. Albumin on tuottanut Lenny Kaye yhdessä Malcom Burnin kanssa. Levyn tunnetuin kappale on ”Summer Cannibals”. 
Historia.
"Gone Again" sisältää tribuutteja ja viittauksia niin Patti Smithin edesmenneeseen aviomieheen kuin Kurt Cobainiinkin, ja levyä hallitsee tunne menetyksestä. Kappale ”About a Boy” kertoo Kurt Cobainista ja viittaa Nirvana-yhtyeen lauluun ”About a Girl”. 
Levyn tunnetuin kappale ”Summer Cannibals” julkaistiin singlenä, ja siitä tehtiin valokuvaaja Robert Frankin ohjaama musiikkivideo. Kappaleen oli sanoittanut Patti Smith ja säveltänyt Fred ”Sonic” Smith. Patti Smith kertoo kappaleen synnystä: "”Fred kertoi minulle tarinan nuoruudestaan MC5-yhtyeessä. Hän oli herännyt varhain eräänä aamuna Georgian osavaltiossa , tuntien sisällään ristiriitaisia tunteita. Hän rakasti musiikin soittamista ja oli todellinen muusikko, mutta tien päällä olemisen stressi ja ylenpalttisuus alkoivat käydä raskaiksi. Jo kahdenkymmenen vanhana hän tunsi ikään kuin musiikkibisnes olisi syönyt hänet elävältä. Hänen kertomuksensa pohjalta kirjoitin sanat siihen kappaleeseen, jota hän oli miettinyt." ” 
Tämän lisäksi "Gone Again" sisältää Jeff Buckleyn viimeisen studioesiintymisen, joka julkaistiin alle vuotta ennen hänen kuolemaansa. Albumilla vierailee myös Television-yhtyeen kitaristi Tom Verlaine, sekä Velvet Underground -yhtyeen John Cale.
Max von Sydow

Max von Sydow (s. Carl Adolf von Sydow 10. huhtikuuta 1929 Lund – 8. maaliskuuta 2020) oli ruotsalainen näyttelijä. Hän näytteli urallaan muun muassa ruotsalaisissa, yhdysvaltalaisissa, espanjalaisissa ja italialaisissa elokuvissa. Parhaiten von Sydow tunnetaan rooleistaan useissa Ingmar Bergmanin ohjaamissa elokuvissa.
Elämä.
Von Sydowin vanhemmat olivat Lundin yliopiston professori Carl Wilhelm von Sydow ja paronitar Greta Rappe. Max von Sydow pääsi ylioppilaaksi vuonna 1947 ja opiskeli Dramatenin näyttelijäkoulussa vuosina 1948–1951. Hänen oppilastovereitaan olivat muun muassa Ingrid Thulin, Allan Edwall ja Margaretha Krook. Myöhemmin von Sydow oli kiinnitettynä Dramateniin 13 vuoden ajan vuodesta 1960 lähtien.
Elokuvadebyyttinsä von Sydow teki vuonna 1949 Alf Sjöbergin elokuvassa "Hän oli vain äiti". Hän työskenteli 1955–1960 Malmön kaupunginteatterissa, missä ohjaajana toimi Ingmar Bergman. Von Sydowin myöhemmän maineen pohjusti pääsy Bergmanin ympärilleen keräämään kiinteään työryhmään, jonka muita näyttelijäjäseniä olivat muun muassa Gunnar Björnstrand, Erland Josephson, Ingrid Thulin, Harriet Andersson ja Bibi Andersson. Von Sydow näytteli kaikkiaan yhdessätoista Bergmanin valkokangaselokuvassa ja kahdessa televisioelokuvassa vuosina 1956–1970.
Kansainvälisen uran käynnisti nimirooli George Stevensin Jeesus-elämäkerrassa "Mies Nasaretista" vuodelta 1965. Myöhemmin von Sydow työskenteli muun muassa John Hustonin, Sydney Pollackin, John Boormanin, Woody Allenin, Bertrand Tavernierin, Lars von Trierin, Steven Spielbergin, Wim Wendersin, Ridley Scottin ja Martin Scorsesen ohjauksessa. Hän piti uransa kohokohtana pääroolia Bille Augustin ohjaamassa elokuvassa "Pelle Valloittaja" vuodelta 1987, josta hän oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi.
Von Sydow näytteli Lor San Tekkaa vuonna 2015 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa "".
Von Sydow oli naimisissa kahdesti. Eroon päättyneestä avioliitosta Christina Olinin kanssa (vuosina 1951–1996) hänellä on kaksi lasta. Liiton Cathrine Breletin kanssa hän solmi vuonna 1997.
Elokuvia.
Ingmar Bergmanin ohjaamat elokuvat.
Lisäksi von Sydow näytteli Bergmanin televisioelokuvissa "Herr Sleeman kommer" (1957) ja "Rabies" (1958).
Tero Niva

Tero Henrikki Niva (29. toukokuuta 1962 Salo – 24. tammikuuta 2003 Espoo) oli suomalainen näyttelijä ja insinööri.
Niva oli amatöörinäyttelijä, joka on näytellyt kahdessa merkittävässä suomalaisessa elokuvassa. Näistä ensimmäinen oli yksi kolmesta pääosasta Mikko Niskasen nuorisokuvauksessa "Ajolähtö" (1982). Tässä elokuvassa Niva näytteli Latea, itsensä juurettomaksi tuntevaa nuorta miestä, joka lopulta päätyy itsemurhaan. Tämän jälkeen Niva näytteli Vanhalan roolin Rauni Mollbergin Väinö Linna -filmatisoinnissa "Tuntematon sotilas" (1985).
Niva aloitti näyttelijänuransa jo lukioiässä, ja hän joutui tekemään vaikean valinnan teatteriopintojen ja teknillisen opiston välillä. Hän valitsi jälkimmäisen ja valmistui Helsingin teknillisestä opistosta elektroniikkainsinööriksi. Varsinaisen elämänuransa hän teki UNIX-spesialistina.
Niva kuoli kurkkusyöpään 40-vuotiaana.
Tero Niva oli myös radioamatööri vuodesta 1983 tunnuksella OH6XL.
Pekka Ketonen

Rauno Pekka Juhani Ketonen (s. 9. kesäkuuta 1961 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.
Ketonen opiskeli Teatterikorkeakoulussa 1980-luvun alussa ja näytteli sen jälkeen Kotkassa (1983–1986), Joensuussa (1986–1987) ja Hämeenlinnassa (1987–1991). Vuosina 1991–2002 hän työskenteli jälleen Kotkan kaupunginteatterissa, opetti Kotkan lyseossa ja Kymenlaakson ammattikorkeakoulussa sekä ohjasi Kotkan nuorisoteatterissa. 2010-luvun taitteessa Ketonen työskenteli Ahvenanmaalla muun muassa työväenopiston opettajana.
Ketosen tunnetuin elokuvarooli on upseeri Jorma Kariluodon rooli Rauni Mollbergin "Tuntemattomassa sotilaassa" (1985). Tämän lisäksi hänellä on ollut pieni rooli muun muassa Heikki Partasen elokuvassa "Ramses ja unet" (1982), sekä niin ikään Rauni Mollbergin ohjaamassa elokuvassa "Ystävät, toverit" (1990).
Kōbō Abe

Kōbō Abe (), oikea nimi Kimifusa Abe (; 7. maaliskuuta 1924 Tokio – 22. tammikuuta 1993 Tokio) oli japanilainen kirjailija, valokuvaaja ja keksijä. Abe oli kansainvälisesti tunnettu kirjailija, jota on verrattu muun muassa Franz Kafkaan. Aben tuotantoon kuuluu romaaneja, novelleja ja näytelmiä. Häneltä on suomennettu kaksi romaania.
Raymond Abrashkin

Raymond Abrashkin (9. maaliskuuta 1911 – 25. elokuuta 1960) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja ja kirjailija. Nuorten tieteiskirjailijana hän loi suositun "Danny Dunn" -sarjan yhdessä Jay Williamsin kanssa. 
Abrashkinin vanhemmat olivat Ukrainassa syntynyt Harry Abrashkin ja englantilainen Bertha Kornfeld. Raymond Abrashkin syntyi New Yorkissa. Vuoden 1935 tienoilla hän meni naimisiin Evelyn Kurinskin kanssa.
Peter Ackroyd

Peter Ackroyd (s. 5. lokakuuta 1949 Lontoo) on brittiläinen kirjailija, toimittaja ja kirjallisuusarvostelija.
Ackroyd valmistui Cambridgen yliopiston Clare Collegesta ja opiskeli Yalen yliopistossa. Palattuaan Yhdysvalloista hän työskenteli Lontoossa "The Spectator" -lehden kirjallisuustoimittajana 1973–1977, vastaavana toimittajana ja elokuvakriitikkona 1978–1982. Ackroyd on tehnyt myös radio-ohjelmia ja toiminut "The Times" -lehden kirjallisuuskriitikkona.
Ackroydin alkutuotanto on runoutta. Hänen esikoiskokoelmansa "London Lickpenny" ilmestyi 1973 ja toinen kokoelma "Country Life" 1978. Romaani "Chatterton" (1987) kertoo runoilija Thomas Chattertonista (1752–1770) ja tämän vuonna 1856 maalatusta muotokuvasta. Romaani oli ehdolla Booker-palkinnon saajaksi. Ackroyd on kirjoittanut myös kiitettyjä elämäkertoja ja lasten tietokirjoja, Voyages Through Time -sarjan.
Ackroyd on ollut Royal Society of Literaturen jäsen vuodesta 1984 lähtien.
Kari Kihlström

Kari Emil Waldemar Kihlström (20. elokuuta 1946 Jyväskylä – 21. lokakuuta 2024) oli suomalainen näyttelijä, joka näytteli pääasiassa teatterissa, muun muassa Tampereen Työväen Teatterissa, Vaasan kaupunginteatterissa, Turun kaupunginteatterissa, Lahden kaupunginteatterissa ja Jyväskylän kaupunginteatterissa.
Kihlström tuli tunnetuksi sivuosista elokuvissa "Talvisota" (1989) ja "Porttikielto taivaaseen" (1990). Tämän lisäksi hän näytteli muun muassa televisiosarjoissa "Tuntemattomalle jumalalle" (1993) ja "Nuijasota" (1993), jossa hän esitti Klaus Flemingiä.
Kari Kihlström oli naimisissa ohjaaja ja dramaturgi Kristiina Revon kanssa. Kristiina Revon isä eli Kihlströmin appi oli Yleisradion johtajana aikanaan toiminut Eino S. Repo. Heidän poikansa on näyttelijä Emil Kihlström.
Kihlströmin serkku on näyttelijä ja ohjaaja Hannu Kahakorpi.
Appositio

Appositio (, "verrata", "asettaa vastakkain"), lisämäärite, on nimitys tyypillisesti nominilausekkeelle, joka on lauseessa toisen samana lauseenjäsenenä toimivan ja samaa tarkoittavan lausekkeen välittömässä yhteydessä. Nämä lausekkeet yhdessä muodostavat appositiorakenteen, jossa kaksi samanarvoista ja samaa tarkoittavaa lauseketta eivät toimi toistensa määritteinä. Appositio voidaan erottaa myös pilkulla, jolloin se seuraa määrittelemäänsä sanaa, eikä se verbin puuttumisen vuoksi muodosta uutta lausetta. Virke sinänsä on yleensä täydellinen ilman appositiotakin.
Esimerkkejä.
Seuraavissa esimerkeissä appositiot on merkitty kursiivilla:
C-duuriasteikko

C-duuriasteikko on C:stä alkava sävelasteikko, johon kuuluvat sävelet C, D, E, F, G, A, H ja C. Sen rinnakkaisasteikko on a-molli ja muunnosmolli on c-molli. C-duurin subdominanttisävellaji on F-duuri ja dominanttisävellaji on G-duuri.
C-duuri on yksi yleisimpiä sävelasteikoita. Se mielletään useimmiten helpoksi soittaa, koska sävelasteikossa ei ole korotettuja tai alennettuja säveliä, ja se on monien instrumenttien perussävellaji. Esimerkiksi pianon valkeat koskettimet vastaavat C-duuriasteikkoa.
Haydn teki C-duurissa 19 sinfoniaa, toiseksi eniten D-duurin jälkeen. Mozart ja Haydn tekivät useita messuja C-duurissa. Jotkin säveltäjät, kuten Berlioz, eivät pitäneet C-duurista ollenkaan, ja Debussy sanoi, ettei hän usko "C-duurin ylivaltaan". Sibeliuksen kolmas ja seitsemäs sinfonia ovat C-duurissa, ja Sibelius teki tässä sävellajissa useita muitakin teoksia.
Eşref Apak

Eşref Apak (s. 3. tammikuuta 1982 Kalecik, Turkki) on turkkilainen moukarinheittäjä.
Apak kilpaili 1999 Bydgoszczin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa, joissa hän sijoittui moukarinheitossa viidenneksi. Seuraavana vuonna hän voitti Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa kultaa heitettyään 69,97. Vuonna 2001 hän oli Grosseton alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa kolmas ja Välimeren kisoissa kuudes. Hän sai hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Bydgoszczissa 2003.
Ateenan olympialaisissa 2004 Apak voitti olympiapronssia tuloksella 79,51. Seuraavana vuonna hän heitti Euroopan talviheittocupissa viidenneksi, voitti Välimeren kilpailut ja sijoittui Universiadeissa toiseksi, mutta karsiutui Helsingin MM-kisoissa. Vuonna 2006 Apak oli Euroopan talviheittocupissa neljäs ja karsiutui Göteborgin EM-kisoissa. Vuonna 2007 hän sijoittui kolmanneksi Euroopan talviheittocupissa ja 11:nneksi Osakan MM-kisoissa. Seuraavana vuonna hän oli viides Euroopan talviheittocupissa, mutta karsiutui Pekingin olympialaisissa. Hän sijoittui Välimeren kisoissa 2009 neljänneksi. Hän karsiutui loppukilpailusta MM-kilpailuissa Berliinissä 2009 ja Daegussa 2011 sekä olympialaisissa Lontoossa 2012.
Kesäkuussa 2013 Apak antoi positiivisen dopingnäytteen ja sai kahden vuoden kilpailukiellon ajalle 26.6.2013–25.6.2015.
Apak karsiutui loppukilpailusta Rio de Janeiron olympialaisissa 2016, MM-kilpailuissa Pekingissä 2015 ja Lontoossa 2017 sekä EM-kilpailuissa Amsterdamissa 2016 ja Berliinissä 2018. Hän voitti 2021 Euroopan talviheittocupin ja sijoittui yhdeksänneksi Tokion olympialaisissa.
Maillot vert

Maillot vert (Vihreä paita) on ranskaa ja tarkoittaa Ranskan ympäriajon pistekilpailua johtavan ja sen voittajan ylle etappien jälkeen ja lopussa puettavaa paitaa. Kun Keltainen paita on tunnustuksena yleiskilpailun voitosta ja sen saa vähiten aikaa ympäriajoon kuluttanut kilpailija, niin vihreä paita on parhaiten joka etapilla ympäriajon aikana ja matkalle sijoitettujen kiripisteiden kohdalla sijoittuneen kilpailijan tunnus. Näitä matkan varrelle sijoitettuja kiripisteitä on yleensä tasamaaetapeilla ja siksi yleensä vihreän paidan voittajat ovat olleet erinomaisia kirimiehiä ja näin siitä on tullut eräänlainen sprinttereiden tunnus. Nämä sprintterit yleensä ovat pääjoukon mukana lähes koko kilpailun ajan, mutta lähtevät juuri ennen maalia loppukiriin pyrkien voittamaan etapin aivan viimeisten metrien aikana.
Historia.
Vuoden 1904 Ranskan ympäriajon skandaalien jälkeen vuoden 1905 kilpailussa otettiin käyttöön pisteytysjärjestelmä joka korvasi pelkästään aikaa mitanneen kokonaiskilpailun. Uudessa pisteytysjärjestelmässä pyöräilijät saivat pisteitä etapin sijoituksen mukaan, niin että huonommin sijoittunut sai enemmän pisteitä ja kilpailun lopussa vähiten pisteitä kerännyt voitti koko kilpailun. Vuoden 1913 kilpailussa palattiin yksinkertaiseen aikaa mittaavaan kokonaiskilpailuun.
Ranskan ympäriajon 50-vuotisjuhlan kunniaksi maillot vert tuli kilpailuihin mukaan vuonna 1953 täydentämään Maillot jaunea eli keltaista paitaa, joka on kokonaiskilpailun johtajan ja koko kilpailun voittajan tunnus. Vihreä väri valittiin tunnukseksi, koska alussa paidan sponsorina toimi ruohonleikkureita valmistava yritys. Tästä huolimatta vuoden 1968 kilpailuissa paidan tunnus oli punainen väri, joka miellytti enemmän tuolloista sponsoria. Maillot vert on myös yleisempi tunnus maantienpyöräilyn pistekilpailun johtajalle sekä Ranskassa että myös muualla.
Maillot vertin olemassaolon ensimmäisinä vuosina kilpailijat saivat rankaisupisteitä, jos eivät sijoittuneet tarpeeksi kärkeen kilpailun etapeilla. Näin vähiten rankaisupisteitä kerännyt kilpailija oli pistekilpailun voittaja. Kuitenkin vuodesta 1959 lähtien järjestelmään tuli muutos ja eniten etappien aikana pisteitä kerännyt on kokonaispistekilpailun voittaja. Luonnollisesti hyvästä etappisijoituksesta kertyy suurempi pistemäärä kuin huonosta sijoituksesta.
Paidan sponsoreina ovat toimineet muun muassa Ranskan kansallinen hevospeliyhtiö PMU, sekä autonvalmistaja Skoda. Paidan valmistajina ovat toimineet esimerkiksi ranskalainen "Le Coq Sportif", italialainen "Castelli" ja yhdysvaltalainen Nike.
Rengasevätokko

Rengasevätokko ("Signigobius biocellatus") on tokkoihin kuuluva kala. Se on sukunsa ainut laji.
Koko ja ulkonäkö.
Rengasevätokko kasvaa noin seitsemän senttiä pitkäksi. Sen yleisväri on harmaanruskean kirjava, selkäevässä on kaksi silmäkuviota.
Alkuperä.
Rengasevätokko elää luonnossa Tyynenmeren länsiosissa.
Käyttäytyminen.
Rengasevätokko kaivelee ruokaa pohjahiekan seasta. Se elää yleensä pareittain.
Ravinto.
Rengasevätokkoa on vaikea opettaa syömään korvikeruokaa: se haluaa pyydystää itse ruokansa pohjahiekan seasta. Niinpä altaassa on hyvä olla elävää kiveä, jossa erilaiset madot ja pienet katkaravut voivat lisääntyä. Tarjottavan valmisruoan on oltava lihapitoista: mielellään eläviä matoja, massiäyriäisiä, "Artemia"-äyriäisiä ja muuta pakasteruokaa.
Päämajan reserviupseerikoulu

Päämajan reserviupseerikoulu myöhemmin Sotavänrikkikoulu oli Mannerheimin 14. maaliskuuta 1918 antaman käskyn mukaan perustettu koulu reserviupseerien kouluttamista varten. 
Koulu toimi 20. maaliskuuta – 28. huhtikuuta 1918 välisenä aikana. Koulu käynnistyi Seinäjoen yhteiskoululla, josta siirtyi Pääamajan mukana Kotiniemen kasvatuslaitokseen lähellä Vippulaa ja edelleen Mikkeliin VPK:n taloon. Ensimmäiset vänrikit valmistuivat Mikkelissä 26. huhtikuuta 1918. Tässä yhteydessä koulun nimi muutettiin Sotavänrikkikouluksi. Päämajan Reserviupseerikoulun johtajana toimi eversti Karl Emil Berg ja komppanianpäällikkönä jääkärikapteeni A. K. A. Lang sekä opettajana muun muassa jääkärivaravääpeli Juhani Toro.
Vaikka koulutuksen tavoitteena oli tuottaa reserviupseereita valkoiseen armeijaan, Mannerheim ylensi kurssilaiset koulun päättymispäivänä 26. huhtikuuta aktiivi-vänrikeiksi. Oppilaita Päämajan Reserviupseerikoulussa oli 118, jotka suorittivat sen hyväksytysti. Koulun seuraava kurssi aloitettiin Sotavänrikkikoulun nimellä Mikkelissä 10. Toukokuuta 1918, mutta siirrettiin kurssin kuluessa Helsinkiin. Koulun päälliköksi nimitettiin jääkärimajuri Nils Gadolin. Kurssin päätyttyä koulu lakkautettiin.
Myöhemmin kurssin suorittaneet teettivät erityisen kurssimerkin, josta tunnetaan kaksi erilaista versiota.
Dmitri Karpov

Dmitri Vasiljevitš Karpov (; s. 23. heinäkuuta 1981, Karaganda, Neuvostoliitto) on kazakstanilainen moniottelija, kolminkertainen arvokisamitalisti.
Karpov sijoittui 2000 Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa kymmenottelussa neljänneksi tuloksella 7366. Seuraavana vuonna hän voitti lajissa Itä-Aasian mestaruuden. Vuonna 2002 hän oli Aasian kisoissa kymmenottelussa toinen ja Aasian mestaruuskilpailuissa pituushypyssä kahdeksas tuloksella 770. Seuraavana vuonna hän voitti Kazakstanin sisäratojen mestaruuden seitsenottelussa ja ulkoratojen mestaruuden 200 metrin juoksussa. Pariisin MM-kisoissa hän voitti kymmenottelussa MM-pronssia tuloksella 8374. Vuonna 2004 Karpov sijoittui neljänneksi Budapestin sisäratojen MM-kisoissa seitsenottelussa tuloksella 6155 ja voitti myöhemmin samana vuonna olympiapronssia Ateenan olympialaisissa tuloksella 8725. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän keskeytti.
Vuoden 2007 MM-kilpailuissa Osakassa Karpov otteli 8586 pisteellä pronssille. Myös sisäratojen MM-kilpailuissa 2008 Valenciassa hän sai pronssia. Pekingin olympialaisissa 2008 hän keskeytti. Berliinin MM-kisoissa 2009 ja Daegun MM-kisoissa 2011 hän sijoittui 21:nneksi.
Muuta.
Karpov on naimisissa kazakstanilaisen seitsenottelijan Irina Karpovan kanssa.
Aaron Egbele

Aaron Egbele (s. 29. tammikuuta 1979 Benin) on nigerialainen pikajuoksija.
Egbele kilpaili Pariisin MM-kisoissa 2003, mutta karsiutui 100 metrin juoksun alkuerissä ajalla 10,43 sekä 200 metrin juoksun alkuerissä ajalla 21,24. Seuraavana vuonna hän karsiutui Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrin juoksun välierissä ajalla 6,78. Myöhemmin samana vuonna Ateenan olympialaisissa hän oli Nigerian joukkueessa voittamassa 4 × 100 metrin viestijuoksussa olympiapronssia.
Saul Weigopwa

Saul Weigopwa (s. 14. kesäkuuta 1984 Song, Nigeria) on nigerialainen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu.
Weigopwa kilpaili vuonna 2001 Debrecenin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa, joissa karsiutui 200 metrin juoksun välierissä ajalla 22,02. Seuraavana vuonna hän karsiutui Kingstonin nuorten MM-kisoissa 400 metrin alkuerissä ajalla 47,86. Ateenan olympialaisissa 2004 hän karsiutui 400 metrin henkilökohtaisessa kilpailussa välierissä ajalla 45,67, mutta oli mukana Nigerian joukkueessa voittamassa olympiapronssia 4 x 400 metrin viestijuoksussa. Melbournen Kansainyhteisön kisoissa 2006 Weigopwa karsiutui 400 metrin välierissä. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui 400 metrin välierissä ajalla 45,02 ja Berliinin MM-kisoissa 2009 alkuerissä ajalla 46,42.
Harold Shapero

Harold Samuel Shapero (29. huhtikuuta 1920 – 17. toukokuuta 2013) oli yhdysvaltalainen säveltäjä.
Shapero syntyi Massachusettsissa. Hän soitti lapsesta saakka pianoa ja perusti ystävänsä kanssa jazzyhtyeen. Hän opiskeli Nicolas Slonimskyn ja Ernst Krenekin, sitten Harvardin yliopistossa Walter Pistonin ja Paul Hindemithin johdolla. Hän oli 1940-luvulla Tanglewoodin ensimmäisiä opiskelijoita. Hänelle myönnettiin vuonna 1941 "Prix de Rome" teoksesta "Nine-Minute Overture". Sodan vuoksi hän ei kuitenkaan päässyt Italiaan. 
Harvardista valmistuttuaan Shapero opiskeli Nadia Boulangerin johdolla. Hän tutustui myös Igor Stravinskiin. Hän meni vuonna 1945 naimisiin taidemaalari Esther Gellerin kanssa. Leonard Bernstein johti vuonna 1948 hänen "Symphony for Classical Orchestransa" kantaesityksen Bostonin sinfoniaorkesterin soittamana. Shapero sai Yhdysvalloissa välittömästi mainetta, mutta myös kritiikkiä; mm. Aaron Copland syytti häntä "New York Timesin" artikkelissa omaperäisyyden puutteesta. 
Shapero opetti Brandeisin yliopistossa 37 vuotta. Hän sai vuonna 1953 Hannah-tyttären, ja 1961 hänelle myönnettiin Fulbright-stipendi. Hän vetäytyi Brandeisin yliopistosta vuonna 1988 mutta jatkoi vielä 2000-luvullakin säveltämistä sekä akustisille että elektronisille soittimille. Hän kuului Arthur Bergerin, Lukas Fossin, Irving Finen, Alexeï Haieffin ja Claudio Spiesin kanssa niin kutsuttuun Bostonin koulukuntaan.
Utin linnoitus

Utin linnoitus on linnoitus Utissa Kymenlaaksossa. Se oli osa Venäjän keisarikunnan 1700-luvulla rakentamaa Kaakkois-Suomen linnoitusjärjestelmää.
Taustaa.
Utti liitettiin Venäjään Turun rauhassa 1743, ja alue sijaitsi merkittävien kulkureittien risteyksessä. kesäkuussa 1789 Ruotsin joukot ylittivät rajan suuntana Lappeenranta. Ruotsille voitokas Utin taistelu siirsi painopistettä Haminan suuntaan, mikä herätti Venäjän ymmärtämään alueen sotilaallisen merkityksen.
Rakentaminen.
Linnoitustöitä johtanut kenraali Aleksandr Suvorov laski rakennuskustannusten olevan 3 995 ruplaa ja 75 kopeekkaa. Rakennustyöt aloitettiin kesällä 1791 ja päättyivät seuraavan vuoden syyskuussa. Päivittäin rakennustöihin osallistui 600 – 1133 sotilasta. Myös suomalaisia talonpoikia määrättiin linnoitustöihin. Linnoituksen varustukseen kuului 14 tykkiä ja kaksi haupitsia sekä noin 400 sotilaan pataljoona. Linnakkeeseen rakennettiin jokaiselle komppanialle oma kasarmirakennus sekä vartiotupa, huoltorakennuksia, ruutikellari, muonamakasiini, talli ja kaivo.
Jatkokehitys.
Linnoitus jäi tarpeettomaksi Suomen sodan 1808-1809 jälkeen. Vielä 1795 kenraalimajuri Jaan Peter van Suchtelenin suunnitelmissa oli laajentaa linnoitus alkuperäistä suuremmaksi siten, että alkuperäinen linnoitus olisi jäänyt epäsymmetristen bastionien ja kaponieerien sisälle. Alueella on lukuisia 1800- ja 1900-lukujen sotilastoimintaan liittyviä rakennelmia ja kaivantoja.
Linnoitusalueen nykypäivä.
Linnoituksen tutkimus- ja restaurointityöt aloitettiin inventoinnilla vuonna 1966 Tapani Ahveniston johdolla. Puolustusvoimat on korjannut päälinnoituksen muureja 1960-luvulta lähtien. Museoviraston kunnostustyöt aloitettiin 1983 ja ne kestivät vuoden. Seuraavat kunnostustyöt aloitettiin 1992 ja ne valmistuivat lopullisesti syksyllä 1996.
Linnoituksen lähellä sijaitsee Utin jääkärirykmentti sekä Utin lentoasema, joka oli Suomen ilmavoimien ensimmäinen maalentoasema.
Julkisuudessa.
Utin leirikentällä on kuvattu Rykmentin murheenkryyni elokuva.
Elizabeth Bradford Holbrook

Elizabeth Bradford Holbrook CM, O.Ont (7. marraskuuta 1913 Hamilton, Ontario, Kanada – 23. helmikuuta 2009) oli Kanadan tunnetuimpia kuvanveistäjiä.
Holbrook opiskeli vuosina 1937–1938 Emanuel Hahnin johdolla sekä lisäksi "Ontario College of Artissa", Lontoon Royal College of Artissa ja Cranbrook Academy of Artissa. Hän sai vuonna 1948 opetusta Carl Millesiltä.
Holbrook sai kotimaassaan useita korkeita palkintoja töistään. Hänestä tehtiin vuonna 1995 Kanadan ja vuonna 1997 Ontarion ritarikunnan jäsen. 
Hänen tunnetuimpia töitään ovat Winston Churchillin rintakuva ja George Bernard Shaw'n patsas Ontarion Niagara-on-the-Lakessa.
Tekken 4

Tekken 4 on Namcon kehittämä ja julkaisema "Tekken"-pelisarjaan kuuluva tappelupeli. Peli julkaistiin kolikkopelinä vuonna 2001 ja seuraavana vuonna PlayStation 2:lle. 
"Tekken 4" sisältää kuusi uutta hahmoa: Christie Monteiro, Steve Fox, Graig Marduk, Combot, Violet ja Miharu Hirano. Myös "Tekken 3":ssa esiintymätön Kazuya Mishima palaa tähän osaan. Yhteensä hahmoja on 24.
Juoni.
Heihachi Mishima on aloittanut neljännen The King of Iron Fist -turnauksen, jonka voittajalle hän lupaa luovuttaa oman suuryhtiönsä, Mishima Zaibatsun. Turnauksen perimmäinen syy on kuitenkin saattaa ansaan Heihachin aiemmin kuolleeksi uskottu poika Kazuya. Tietoisena isänsä juonesta Kazuya osallistuu turnaukseen joka tapauksessa. Myöhemmin Kazuya häviää Heihachille, mutta mies päästää poikansa kuitenkin katsomaan Jiniä. Kazuya jää Devilin valtaan ja herättää Jinin ja tämä saa raivokohtauksen, joka vie heidät taistelun keskelle. Jin voitti Kazuyan, mutta Heihachi ei ollut häviöstään niinkään varma. Myöhemmin kuitenkin Heihachikin hävisi.