tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lilly Krogius

Louise Helene "Lilly" Krogius, o.s. "Ahlqvist", (16. elokuuta 1861 Hamina – 14. joulukuuta 1921 Helsinki) oli Marttaliiton perustajajäsen ja puheenjohtaja vuonna 1904. Krogius oli mukana perustamassa Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen naisjärjestö Svenska Kvinnoförbundetin Helsingin jaostoa ja toimi koko järjestön puheenjohtajana vuonna 1919.
Krogiuksen isä oli kauppaneuvos Carl Henrik Ahlqvist. Krogius oli naimisissa 1883–1921 kuvernööri Edvard Krogiuksen kanssa.
Affoltern im Emmental

Affoltern im Emmental on kunta Sveitsissä Bernin kantonissa. Kunnassa on runsaat tuhat asukasta.
Maantiede.
Affoltern im Emmental sijaitsee Keski-Sveitsin tasangolla, Mittellandissa, Emmejoen itäpuolella, Emmentalin alueella, Burgdorfista kymmenkunta kilometriä itään ja Bernistä kolmisenkymmentä kilometriä koilliseen.
Nähtävyyksiä.
Affolternissa on emmentaljuuston valmistusmenetelmää esittelevä juustola ():
Li Si

Li Si (noin 280 eaa. - 208 eaa.) oli kiinalainen valtiomies, joka sovelsi tehokasta mutta armotonta legalismia saadakseen keskenään sotivat pikkuvaltiot yhteisen Kiinan keskushallinnon alaisiksi. Li Sin johdolla legalismista tuli Qin-dynastian valtiofilosofia. Jotkut tutkijat ovat pitäneet hänen legalismiaan varhaisimpana tunnettuna totalitarismin muotona.
Li Si palveli Qin-dynastian ensimmäistä keisaria virkamiehenä ja ministerinä 40 vuoden ajan. Hän sai keisarikunnan luopumaan feodalismista ja siirtymään aluehallintajärjestelmään, jossa 36 aluetta hallitsivat keskusjohdon nimittämät aluejohtajat. Hänen neuvostaan keisari standardoi kolikot ja mittajärjestelmän ja aloitti Kiinan muurin rakentamisen. Hän osallistui myös uuden kirjoitusjärjestelmän määrittelyyn.
Ykkösen kausi 2019

Ykkösen kausi 2019 oli Suomen jalkapallon toiseksi korkeimman sarjatason Ykkösen 47. kausi. Ykkösessä pelattiin kaudella 2019 kymmenen joukkueen kolminkertainen sarja, jonka voittaja nousi suoraan Veikkausliigaan kaudelle 2020. Toiseksi sijoittunut joukkue karsi paikasta Veikkausliigaan kaksiosaisessa karsinnassa Veikkausliigan 11. sijoittuneen joukkueen kanssa. Ensimmäinen karsintapeli pelattiin Ykkösen joukkueen paikkakunnalla, ja toinen Veikkausliigan joukkueen paikkakunnalla. Kauden 2019 päätteeksi ainoastaan yksi joukkue putosi Kakkoseen.
Koska PS Kemi ei kyennyt ottamaan vastaan Ykkösen sarjapaikkaa pudottuaan vuoden 2018 Veikkausliigasta, sarjaan nostettiin perinteikäs MYPA Kouvolasta.
Sarjan voitti ja Veikkausliigaan nousi suoraan Haka. Myös toiseksi sijoittunut TPS nousi Veikkausliigaan voitettuaan kaksiosaisessa karsinnassa KPV:n.
Tilastot.
Maalipörssi.
23 maalia
18 maalia
15 maalia
13 maalia
11 maalia
Kahdeksan maalia
Seitsemän maalia
Kuusi maalia
Viisi maalia
Neljä maalia
Kuukauden pelaajat.
Paras pelaaja.
Jalkapallon Pelaajayhdistys valitsi vuoden 2019 Ykkösen parhaan pelaajan pelaajien oman äänestyksen perusteella: 
Vuoden paras pelaaja:
Salomo Ojala Haka
Vuoden maalivahti
Topi Valtonen Jaro
Vuoden puolustaja
Niklas Friberg Haka
Vuoden keskikenttäpelaaja
Anton Popovitš Haka
Vuoden hyökkääjä
Salomo Ojala Haka
Osavaltion poliisi (Yhdysvallat)

Osavaltion poliisi toimii itsenäisesti jokaisessa Yhdysvaltojen osavaltioissa, jossa sillä on oikeus suorittaa poliisin tehtäviä ja rikostutkintaa. Osavaltion poliisi toimii piirikunnan poliisin lisäksi alueellisena lainvalvojana esim. liikenteen valvonnassa moottori- ja moottoriliikenneteillä, osavaltion pääkaupungin turvallisuudessa ja kuvernöörin suojelutehtävissä. Se tukee myös paikallispoliisia teknologiassa ja tutkinnallisesti haastavissa rikostehtävissä. Riippuen sijainnista lainvalvojalle on eri nimiä, kuten State Police, State Patrol ja Highway Patrol.
Osavaltion poliisit ovat yleensä paljon pienempiä kuin suurkaupunkien poliisit. Esimerkiksi New Yorkin kaupungin poliisilla on yli 36 000 poliisia, kun taas New Yorkin osavaltiolla noin 5 000 poliisia. Kun kaupungit pienenevät, määrä kääntyy toiseen suuntaan. Pienen kaupungin poliisilla saattaa olla vain 10 vakituista poliisia, mutta osavaltiolla saattaa olla 2 000 poliisia.
Osavaltion poliisin asema.
Osavaltion poliisin lähtöpalkka on 62 403 USD (New York State), kun taas esim. NYPD:ssä aloittava poliisi saa 42 500 USD. Paikallispoliisilla ja osavaltion poliisilla on erilaiset virkapuvut. Osavaltion poliisin univormu on yleensä ruskea ja valtion teitä partioivilla poliiseilla on usein lierihattu ja tähden muotoinen virkamerkki. Tämä juontaa juurensa puolisotilaallisesta luonteesta. Osavaltion poliisi on lähempänä armeijan tehtäviä. Osavaltion poliisin arvosteikko rinnastetaan armeijan sotilasarvoihin.
Syvänmeren kalat

Syvänmeren kalat ovat kaloja, jotka elävät syvällä vedessä, tyypillisesti yli 600 metrin syvyydessä ja jopa yli 8 000 metrissä. Niiden rakenne ja elintavat ovat sopeutuneet kovaan paineeseen, kylmyyteen ja ennen kaikkea pimeyteen. Paine 200 metrin syvyydessä, josta syvänmeren katsotaan alkavan, on noin 21 kertaa suurempi kuin normaali ilmanpaine merenpinnan tasolla. Esimerkkejä kovaan paineeseen sopeutuneista rakenteista ovat joustava luusto, hyvin vesipitoiset kudokset ja pieni tai olematon uimarakko. 
Mesopelagisessa kerroksessa noin 200–1 000 metriä pinnan alapuolella on hämärää mutta ei täysin pimeää. Siellä eläville lajeille ovat tyypillisiä suuri suu, isot silmät ja pimeässä hohtavat elimet, joilla houkutellaan saalista tai parittelukumppaneita. Tämän ryhmän kaloihin kuuluvat sukasuut ja monet krottikalat.
Lähellä pohjaa elävillä lajeilla on puolestaan hyvin pienet silmät, suhteellisen pieni ja usein alaskääntynyt suu, eikä niillä ole valoelimiä. Heimoihin kuuluvat lestikalat (Macrouridae), peikkokrotit (Ogcocephalidae) ja partanilkat (Ophidiidae).
Mesopelagisessa kerroksessa elää suuri määrä kaloja, ja pintakerroksen kalasaaliiden pienentyessä niiden käyttöä ravinnoksi on harkittu. Syvyyksissä kalastaminen on teknisesti vaikeaa, trooliverkot täytyy kehittää nykyistä vahvemmiksi ja kalojen pilaantuminen ennen satamaa voi olla ongelma. Lisäksi monien lajien rasva ei ole ihmisravinnoksi sopivaa. On harkittu myös näiden uusien saaliskalojen käyttöä kalankasvattamossa tutumpien lajien rehuksi.
Syvänveden kaloilla on rooli ilmastonmuutoksen ja merten rehevöitymisen torjunnassa. Ne vievät ravinteita pintakerroksista syvyyksiin. Esimerkiksi lyhtykalat käyvät öisin syömässä pinnan lähellä ja palaavat sitten taas syvyyksiin.
Loviisan suomalainen seurakunta

Loviisan suomalainen seurakunta on entinen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka sijaitsi Helsingin hiippakunnassa. Loviisan seurakunta toimi Loviisan kaupungin alueella ja siihen kuului 2 894 suomenkielistä kirkon jäsentä (elokuu 2018) siltä alueelta joka ennen vuoden 2010 kuntaliitoksia oli Loviisan kaupunki; ruotsinkieliset kuuluivat Porvoon hiippakunnan alaiseen Lovisa svenska församlingiin. Seurakunnat kuuluivat Loviisanseudun seurakuntayhtymään.
Historia.
Loviisan kaupunki perustettiin 1745 nimellä Degerby Pernajan pitäjän alueelle. Pian sen jälkeen vuonna 1750 myös seurakunta erotettiin Pernajan seurakunnasta. Kuningas Aadolf Fredrikin vieraillessa kaupungissa 1752, se muutti nimensä Loviisaksi kuningatar Loviisa Ulrikan mukaan.
Vuonna 1855 suuri osa kaupungista, mukaan lukien kirkko, paloi. Nykyinen punatiilinen uusgoottilainen Loviisan kirkko vihittiin käyttöön 1865.
Loviisan suomalainen seurakunta perustettiin 1958, kun Loviisan seurakunta jaettiin kielellisin perustein; ruotsinkieliset liitettiin ruotsinkieliseen seurakuntaan. Seurakunnat käyttävät samoja kiinteistöjä; Loviisan kirkko on esimerkiksi molempien kotikirkko.
Loviisan suomalainen seurakunta yhdistyi muihin alueen seurakuntiin vuoden 2019 alussa. Suomenkieliset seurakunnat muodostivat Agricolan suomalaisen seurakunnan ja ruotsinkieliset vastaavasti Agricola svenska församlingin.
Yhdysvaltain vankeinhoitolaitos

Yhdysvaltain vankeinhoitolaitoksen () vankiloissa on 181 193 vankia. Sen vastuulla on liittovaltion vankilat, joissa työskentelee 36 144 työntekijää. Vangeista 84 % (152 860) on sijoitettuna vankeinhoitolaitoksen vankiloihin ja 11 % yksityisomisteisissa vankiloissa. Loput viisi prosenttia on sijoitettuna muualle kuin vankiloihin. Tällä hetkellä omien vankiloiden määrä on 192. 
Historia.
Kongressi hyväksyi vuonna 1891 kolmen vankilan lain, jolloin perustettiin liittovaltion vankilajärjestelmä. Ensimmäiset vankilat olivat: USP Leavenworth, USP Atlanta ja USP McNeil Island.
Vuonna 1930 vankeinhoitolaitoksella oli 14 vankilaa, joissa oli 13 000 vankia. Seuraavalla vuosikymmenellä vankiloiden määrä nousi 24 ja vankeja oli 24 360. Vuosien 1940-80 luvulla vankien määrä pysyi suhteellisen hallituna liittovaltion vankiloissa ja vankiloiden määrä nousi 44 kappaleeseen.
Lakimuutokset ja rikosjärjestelmä muuttuivat 1980-luvulla, ja vankien määrä lähti jyrkkään nousuun. 1990-luvun loppuun mennessä vankien määrä saavutti 136 000 rajan. 2000-luvun alussa vankien määrä oli 181 000.
Vankien demografinen rakenne.
Ikä.
Suurin osa vangeista 36–40-vuotiaita.
Rakennustoimisto Arvonen

Rakennustoimisto Arvonen Oy oli vuosina 1934–1969 toiminut, Veli Arvosen Turkuun perustama rakennusyritys, joka toimi valtakunnallisesti. Vuonna 1969 konkurssiin mennyt yritys urakoi muun muassa Helsingin Kaupunginteatterin (Timo Penttilä, 1967), Helsingin yliopiston Viikin alueen rakennuksia, HYKSin Meilahden klinikan, Kotkan keskussairaalan, Yleisradion Kesäkadun toimitalon (1968), Rovaniemen Polar-hotellin (Aarne Ehojoki, 1960) ja Turun Pansion telakan. Arvosen eteläisin rakennuskohde oli Hangon kaupungintalo (1951) ja pohjoisin Kemijärven kirkko (1950), molemmat Bertel Liljequistin suunnittelemia.
Arvonen Oy:n mukana menivät konkurssiin myös sen tytäryhtiöt Turun Sähköloiste Oy ja Paraisilla toiminut tiilitehdas Keramia Oy. Konkurssi aiheutui viime kädessä vuoden 1968 devalvaation myötä kohonneista kustannuksista yrityksen valuuttalainoissa.
Lähteet.
Adam Nagy (jääkiekkoilija)

Adam Nagy (s. 29. elokuuta 1993 Levice, Slovakia) on slovakialainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa kotimaassaan Extraliga-joukkue HK Nitrassa.
Ura.
Seuraura.
Nagy on HK Levicen kasvatti. Hän siirtyi 15-vuotiaana HK Dukla Trenčínin B-nuoriin kaudeksi 2008–2009. Severstal Tšerepovets varasi Nagyn 56. pelaajana . Hän debytoi Slovakian Extraligassa kaudella 2012–2013. Nagy pelasi alkukauden pääasiassa Slovakian alle 20-vuotiaiden maajoukkueen kehitysohjelma HK Orange 20:ssa, jossa hän pelasi 14 ottelua. Kevätkaudella Nagy nousi Dukla Trenčínin miesten joukkueeseen, jossa hän nousi kevään mittaan joukkueen pääasialliseksi vastuunkantajaksi Matej Kristínin ohi ja pelasi 13 runkosarja- ja neljä playoff-ottelua.
Kaudella 2013–2014 Nagy toimi Dukla Trenčínin pääasiallisena kakkosmaalivahtina Ján Lašákille ja hän pelasi 24 runkosarjaottelua. Kaudella 2014–2015 Nagy jäi joukkueen selkeäksi kakkosmaalivahdiksi Branislav Konrádille ja hän pelasi kahdeksan runkosarjaottelua torjuen yhden nollapelin. Kauden 2015–2016 Nagy aloitti HC Banská Bystricassa, jossa hän pelasi yhdessä ottelussa, mutta Nagy siirtyi kesken kauden kuitenkin ŠHK 37 Piešťanyn riveihin. Hän jakoi loppukaudella varsin tasaisesti joukkueen torjuntavastuun Patrik Rybárin kanssa. Piešťany onnistui säilyttämään sarjapaikkansa, mutta seura myi kuitenkin Extraliga-lisenssinsä kaudeksi 2016–2017 HK 32 Liptovský Mikulášille. Nagy jatkoi HK 32:ssa, jossa hän nousi kauden mittaan joukkueen pääasialliseksi ykkösmaalivahdiksi Karol Križanin ohi.
Nagy siirtyi kaudeksi 2017–2018 Extraligan nousijajoukkue HC 07 Detvaan. Hän jakoi joukkueen torjuntavastuun varsin tasaisesti kanadalaisten Matt Larosen ja Matt Hackettin kanssa.
Kaudeksi 2018–2019 Nagy siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Heinolan Peliittoihin. Hän jakoi varsin tasaisesti joukkueen torjuntavastuun Sami Sunin kanssa. Nagy puki kauden aikana myös Peliittojen yhteistyöseuran, Pelicansin paidan neljään SM-liigaotteluun, mutta hän ei saanut siellä kuitenkaan peliaikaa. Tammikuussa 2020 Nagy palasi kotimaahansa ja siirtyi loppukauden 2019–2020 kattavalla sopimuksella HK Nitraan oltuaan alkukauden ilman sopimusta.
Maajoukkueura.
Nagy pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2013. Hänet valittiin Venäjää vastaan pelatun avausottelun päätteeksi Slovakian ottelun parhaaksi pelaajaksi. Nagy pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2010.
Nicolas Luckner

Nicolas (Nikolaus) Luckner (12. tammikuuta 1722 Cham, Ylä-Pfalz – 4. tammikuuta 1794 Pariisi, Ranska) oli saksalaissyntyinen Ranskan marsalkka, joka toimi komentajana Ranskan vallankumoussotien alkuvaiheessa. Hänet teloitettiin niin sanottuna terrorin aikana.
Elämä.
Luckner opiskeli Passaun jesuiittakollegiossa ja aloitti sotilasuransa 15-vuotiaana Baijerin armeijassa. Hän soti vuonna 1739 turkkilaisia vastaan Unkarissa ja sai vuonna 1743 ylennyksen husaarirykmentin luutnantiksi. Vuonna 1745 koko rykmentti annettiin Alankomaiden armeijan käyttöön. Seitsenvuotisen sodan aikana vuonna 1757 Luckner värväytyi Hannoverin armeijaan. Hän kunnostautui husaarijoukkojen everstinä muun muassa vuoden 1757 Rossbachin taistelussa. Hän sai vuonna 1761 kenraaliluutnantin arvon. Sodan päätyttyä vuonna 1763 Luckner siirtyi Ranskan palvelukseen. Hän omisti perintömaata Holsteinissa ja sai Tanskan aatelissa vuonna 1778 paronin ja vuonna 1784 kreivin arvon.
Luckner esiintyi Ranskan vallankumouksen kannattajana ja vannoi kesällä 1791 kuninkaan pakorityksen jälkeen uskollisuuttaan kansalliskokoukselle. Hänet nimitettiin joulukuussa 1791 Reinin-armeijan komentajaksi ja ylennettiin samalla Ranskan marsalkaksi. Sodan puhjettua Luckner siirrettiin toukokuussa 1792 pohjoisen armeijan komentajaksi. Hän käynnisti hyökkäyksen Itävallan Alankomaihin ja valtasi Meninin sekä Courtrain mutta joutui pian perääntymään takaisin kohti Lilleä. Luckner jakoi tämän jälkeen Reinin puolustuksen kenraali La Fayetten kanssa, ja hän tuki kesällä 1792 myös La Fayetten poliittisia manööverejä Ranskan perustuslaillisen monarkian puolustamiseksi. Kun La Fayette pakeni yllättäen maasta elokuun 1792 alussa, myös Lucknerin ylle lankesi epäilyksen varjo, mutta hänet määrättiin siitä huolimatta muodostamaan uutta reserviarmeijaa Chalôns-sur-Marneen. Jo muutaman kuukauden kuluttua tyytymätön kansalliskonventti korvasi hänet eversti Choderlos de Laclos’lla. Luckner saapui Pariisiin ja puolusti toimintaansa kansalliskonventin kuulemisessa. Sen jälkeen hän vetäytyi palveluksesta ja asettui Metziin.
Terrorin aikana Luckner vangittiin ja vallankumoustribunaali tuomitsi hänet kuolemaan. Hänet teloitettiin 4. tammikuuta 1794.
Muuta.
Claude Joseph Rouget de Lisle sepitti Ranskan kansallislaulun "Marseljeesin" huhtikuussa 1792 alkuaan Lucknerin komentaman Reinin armeijan sotilaiden kannustuslauluksi ja omisti sen Lucknerille. Lucknerin nimi on kaiverrettu Pariisin Riemukaareen.
Alfred Radcliffe-Brown

Alfred Radcliffe-Brown (17. tammikuuta 1881 – 24. lokakuuta 1955) oli brittiläinen sosiaaliantropologi. Hän kehitti systemaattisen järjestelmän, jolla kuvasi esiteollisen ajan yhteisöjen sosiaalisia suhteita. Hän oli enemmän teoreetikko kuin havaintojen käsittelijä, ja pyrki saamaan antropologian osaksi luonnontieteitä ja soveltamaan luonnontieteellisiä menetelmiä.
Radcliffe-Brown teki joitakin kenttätutkimuksia Andamaanien saarilla 1906–1908 ja Australiassa aboriginaalien parissa 1910–1912. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän pysyi eteläisellä pallonpuoliskolla ja toimi Tongan opetustoimen johtajana ja opetti sydneyläisessä oppikoulussa. Vuonna 1921 Radcliffe-Brownista tuli professori Kapkaupungin yliopistoon, ja seuraavana vuonna hän julkaisi teoksen "The Andaman Islanders". Vuonna 1926 hän siirtyi Sydneyhyn ja laman uhatessa vuonna 1931 Chicagoon. Vuonna 1937 hän sai uuden viran Oxfordin yliopistosta, josta jäi eläkkeelle vuonna 1946.
Tavor

Tavor voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Kuume (albumi)

Kuume on suomalaisen Pariisin Kevät -yhtyeen kuudes studioalbumi. Se julkaistiin CD-levynä sekä digitaalisesti ladattavana 3. helmikuuta 2017. Albumi nousi neljännellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan ensimmäiseksi. Albumi ylitti myynnillään kultalevyyn oikeuttavan rajan joulukuussa 2018.
Albumin singleistä ”Hei mä soitan sulle ihan kohta” ja ”Pilvissä” on tehty musiikkivideot, jotka on ohjannut Hannu Aukia.
Pristin

Pristin (, aiemmin nimellä Pledis Girlz) oli eteläkorealainen tyttöbändi, joka teki debyyttinsä vuonna 2017. Yhtyeen lopettamisesta ilmoitettiin toukokuussa 2019.
Jäsenet.
Yhtyeen jäsenet:
Virkistysuimala Sateenkaari

Virkistysuimala Sateenkaari on Lapuan kaupungin ydinkeskustassa sijaitseva uimahalli.
Vuonna 1973 rakennettu ja vuonna 1995 peruskorjattu uimahalli sijaitsee keskeisellä paikalla Lapuan keskustassa Lapuan urheilutalon ja jäähallin yhteydessä. Uimahalli on kunnoltaan varsin heikkokuntoinen.
Vuonna 2023 Lapuan kaupunginvaltuusto päätti äänin 32–3, että Lapualle rakennetaan uusi uimahalli. Rakennusprojektille asetettiin 10 miljoonan euron hintakatto. Uusi uimahalli rakennetaan Lapuan lukion vanhan tiilirakennuksen paikalle. Uimahallin on määrä valmistua ”parhaassa tapauksessa” vuonna 2027.
Yusuf Nehme

Yusuf Nehme (myös Estfan Nehme, Joseph Nehme tai Stephen Nehme; ; 8. maaliskuuta 1889 Lehfed, Jabal Lubnan, Libanon – 30. elokuuta 1938 Kfifane, Batrun, Ash Shamal, Libanon) O.L.M., autuas, oli libanonilainen maroniitti ja munkki. Hän syntyi 8. maaliskuuta 1889 seitsemän lapsen perheeseen. Hänet kastoi 15. maaliskuuta 1889 isä Gerges Fadel Lehfedissä. Hän opiskeli libanonilaisten maroniittien koulussa, jossa hän oppi lukemaan ja kirjoittamaan. Kaksi vuotta isänsä kuoleman 1903 jälkeen astui libanonilaisten maroniittien novisiaattiin, antoi luostarivalan ja otti nimen Estefan 23. elokuuta 1907. Hän kuoli 30. elokuuta 1938 ja hänet haudattiin Kfifan luostariin, jossa hänen ruumistaan säilytetään.
Nehme vietti 31 vuotta luostarielämää: 12 vuotta Mayfoukissa, kymmenen vuotta Jbeilissä, kolme vuotta Houbissa, noin seitsemän kuukautta Kfifanessa sekä jonkin aikaa Kettarassa ja Annayassa. Yusuf eli seuraavien neljän paavin hallintokausien aikana: Leo XIII (1878–1903), pyhä Pius X (1903–1914), Benedictus XV (1914–1922) ja Pius XI (1922–1939). Paavi Benedictus XVI julisti hänet kunnia-arvoiseksi 17. joulukuuta 2007 ja autuaaksi 27. kesäkuuta 2010. Hänen kerrotaan parantaneen sisar Cyprian Nehmen eli veljensä siskon osteosarkoomasta eli luusyövästä.
Glimepiridi

Glimepiridi (C24H34SN4O5) on sulfonyyliureajohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä tyypin 2 diabeteksen hoitoon.
Ominaisuudet ja käyttö.
Glimepiridi sitoutuu haiman β-solujen K+/ATP-kanaviin. Sitoutumisen seurauksena kanavat salpautuvat, minkä vuoksi insuliinin eritys haiman β-soluista lisääntyy. Tämä laskee verensokeria. Glimepiridi kuuluu niin kutsuttuihin toisen tai kolmannen sukupolven sulfonyyliureoihin. Sitä voidaan käyttää yhdessä muiden diabeteslääkkeiden kuten metformiinin, pioglitatsonin tai rosiglitatsonin kanssa.
Glimepiridi voi varsinkin hoidon alkuvaiheessa aiheuttaa haittavaikutuksena hypoglykemiaa eli verensokeritason laskemista liian alhaiseksi.
Dekadenssi

Dekadenssi (&lt; ranskan sanasta "décadence", ’rappio’, ’turmelus’) tarkoittaa kulttuurin rappeutumista ja turmelusta.
Dekadentin ”rappiotaiteilijan” kuva tuli tunnetuksi 1800-luvulla, jolloin se liitettiin esimerkiksi oopiumin käyttöön. Nykyajan populaarikulttuurissa dekadentti taiteilijahahmo on edelleen yleinen, esimerkkinä rocklaulaja Jim Morrison.
Lappträsk svenska församling

Lappträsk svenska församling oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Porvoon hiippakunnan ruotsinkielinen seurakunta. Siihen kuului 790 kirkon jäsentä (elokuussa 2018) itäuusmaalaisesta Lapinjärven kunnasta; suomenkieliset lapinjärveläiset kuuluivat Helsingin hiippakunnan alaiseen Lapinjärven suomalaiseen seurakuntaan. Seurakunnat kuuluivat Loviisanseudun seurakuntayhtymään. 
Seurakunnan kotikirkko oli Lapinjärven kirkko.
Seurakunta lakkautettiin vuoden 2019 alussa, jolloin sen jäsenet liitettiin Agricola svenska församlingiin.
Seurakunnan viimeinen kirkkoherra oli Stina Lindgård. Kirkkoherra oli yhteinen Liljendalin seurakunnan kanssa.
Papisto.
Seuraavat henkilöt toimivat Lapinjärven ruotsalaisen seurakunnan kirkkoherroina:
Paukkuserpentiini

Paukkuserpentiinit ovat erityisesti juhlissa käytettyjä pienimuotoisia F1-luokkaan kuuluvia ilotulitteita. Ne luovat pamahtavan äänen kun niiden päässä olevasta narusta vedetään. Pamaus johtuu pienestä määrästä räjähdettä. Niistä myös lentää (yleensä eri värisiä) paperinauhoja eli serpentiinejä. Räjähteenä paukkuserpentiineissä käytetään Armstrongin seosta. Käytetty määrä räjähdettä on yleensä 0,002 g tai 0,016 g. Joissain malleissa räjähdepanos on korvattu paineilmalla. Paperinarut eivät ole syttyviä. Suomessa myytäviä pakkauskokoja ovat mm. 6, 7 ja 15 kappaleen paketit.
Paukkuserpentiinejä myydään ympäri vuoden, mutta yleisimmin vapun aikaan. Suomessa paukkuserpentiinien luovutusikäraja on 18 vuotta.
Lovisa svenska församling

Lovisa svenska församling on entinen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Porvoon hiippakunnan seurakunta. Siihen kuului 2 406 ruotsinkielistä kirkon jäsentä (08/2018) itäuusmaalaisen Loviisan kaupungin keskustasta eli siltä alueelta, joka ennen vuoden 2010 kuntaliitoksia oli Loviisan kaupunki. Suomenkieliset kuuluivat Helsingin hiippakunnan alaiseen Loviisan suomalaiseen seurakuntaan. Seurakunnat kuuluivat Loviisanseudun seurakuntayhtymään.
Historia.
Loviisan kaupunki perustettiin 1745 nimellä Degerby Pernajan pitäjän alueelle. Pian sen jälkeen (1750) myös seurakunta erotettiin Pernajan seurakunnasta. Kuningas Aadolf Fredrikin vieraillessa kaupungissa 1752 se muutti nimensä Loviisaksi kuningatar Loviisa Ulrikan mukaan.
Vuonna 1855 suuri osa kaupungista, mukaan lukien kirkko, paloi. Nykyinen punatiilinen uusgoottilainen Loviisan kirkko vihittiin käyttöön 1865.
Lovisa svenska församling perustettiin 1958, kun Loviisan seurakunta jaettiin kielellisin perustein ja perustettiin myös Loviisan suomalainen seurakunta. Seurakunnat käyttävät samoja kiinteistöjä, ja Loviisan kirkko on esimerkiksi molempien kotikirkko.
Vuonna 2019 Lovisa svenska församling yhdistettiin alueen muihin ruotsinkielisiin seurakuntiin. Ruotsinkieliset muodostivat Agricola svenska församlingin ja suomenkieliset vastaavasti Agricolan suomalaisen seurakunnan.
Aiheesta muualla.
Seurakunnan kotisivut arkistossa
Ruotsinpyhtään seurakunta

Ruotsinpyhtään seurakunta on entinen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se sijaitsi Loviisan kaupungin alueella itäisellä Uudellamaalla. Seurakunta oli kaksikielinen ja se kuului Helsingin hiippakuntaan. Ruotsinpyhtään seurakunnassa oli 1 839 jäsentä, joista 21,3 prosenttia ruotsinkielistä (elokuu 2018).
Historia.
Ruotsinpyhtään alue oli alkujaan osa Pyhtään pitäjää. Turun rauhassa vuonna 1743 Venäjän ja Ruotsin raja vedettiin Kymijoen läntisimpään haaraan Ahvenkoskelle. Pyhtään itäinen puoli ja Pyhtään kirkko siirtyivät Venäjän haltuun ja Ruotsille jäänyttä länsiosaa alettiin kutsua Ruotsinpyhtääksi. Vuonna 1817 pitäjän ruotsinkielinen nimi muuttui virallisesti Strömforsiksi.
Aluksi seurakunta piti jumalapalveluksiaan pitäjän isommissa taloissa, mutta vuonna 1771 vihittiin Ruotsinpyhtään kirkko käyttöön. Ruotsinpyhtää liitettiin Loviisaan vuoden 2010 alussa yhdessä Liljendalin ja Pernajan kanssa. Kunnan koillisosassa sijainneet Haaviston ja Vastilan kylät siirtyivät Pyhtääseen.
Ruotsinpyhtään seurakunta yhdistettiin muihin alueen seurakuntiin vuonna 2019. Suomenkieliset seurakunnat muodostivat Agricolan suomalaisen seurakunnan ja ruotsinkielisten seurakunta on Agricola svenska församling.
Agricola svenska församling

Agricola svenska församling on 1. tammikuuta 2019 toimintansa aloittanut Porvoon hiippakuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ruotsinkielinen seurakunta Itä-Uudellamaalla. Siihen kuuluvat Loviisan kaupungin ja Lapinjärven kunnan alueella asuvat ruotsinkieliset kirkon jäsenet. Seurakunnan jäsenmäärä tulee olemaan noin 6 200 henkeä. Samaan aikaan aloittaa toimintansa myös uusi suomenkielinen Agricolan suomalainen seurakunta.
Kun uudet seurakunnat aloittavat toimintansa, alueella olevat seitsemän seurakuntaa – Lapinjärven suomalainen ja ruotsalainen, Liljendalin, Loviisan suomalainen ja ruotsalainen, Pernajan ja Ruotsinpyhtään seurakunnat – lakkautetaan. Uudet seurakunnat ovat ottaneet nimensä poikkeuksellisesti kuntien nimien sijaan Suomen uskonpuhdistajasta Mikael Agricolasta, joka syntyi seurakuntien alueella Pernajassa. Suomenkielinen seurakunta kuuluu Helsingin hiippakuntaan. Seurakunnat muodostavat Loviisanseudun seurakuntayhtymän.
Agricola svenska församlingin ensimmäinen kirkkoherra on Stina Lindgård.
Seurakuntaa ei tule sekoittaa entiseen Helsingissä toimineeseen Agricolan seurakuntaan, joka liitettiin Helsingin tuomiokirkkoseurakuntaan vuoden 1999 alussa.
Papisto.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Agricolan ruotsalaisen seurakunnan kirkkoherroina:
Geneven koulukunta

Geneven koulukunta on Geneven yliopistossa 1940-luvulta lähtien vaikuttanut fenomenologisesti suuntautunut kirjallisuudentutkimuksen koulukunta. Suuntauksesta käytetään myös nimitystä "tietoisuuden tutkimus" ('critics of consciousness'). Suuntauksen tunnetuimpia edustajia olivat belgialainen Georges Poulet, ranskalainen Jean-Pierre Richard sekä sveitsiläiset Jean Starobinski ja Jean Rousset. Koulukunnan metodeja hyödynsi myös yhdysvaltalainen J. Hillis Miller uransa alkuvaiheessa, varsinkin teoksessa "The Disappearance of God: Five 19th Century Writers" (1963), mutta hän siirtyi sen jälkeen dekonstruktion pariin. 
Koulukunnan edustajat lukevat sanataideteosta kirjailijan tietoisuuden ainutkertaisena, ensisijaisesti subjektiivisena aikaansaannoksena. Suuntauksen piirissä vastustetaan siksi formalismin ja uuskritiikin tapaisia objektivoivia lähestymistapoja. Koulukunnan lähtökohdat palautuvat paljolti 1800-luvun romantiikan ekspressiiviseen kritiikkiin, jossa kirjallista teosta pidettiin kirjailijapersoonallisuuden ilmentymänä. Kirjailijan tietoisuuden tutkimus ei kuitenkaan ole kirjailijan elämäkerran tutkimusta vaan teos- tai tuotantokeskeistä tarkastelua, jonka edellytyksenä on mahdollisimman suuri eläytyminen ja sitä kautta pääsy samalle aaltopituudelle tekijän tietoisuuden kanssa.
Burgdorf (Sveitsi)

Burgdorf on kaupunki Sveitsissä Bernin kantonissa. Kaupungissa on runsaat 16 000 asukasta.
Maantiede.
Burgdorf sijaitsee Keski-Sveitsin tasangolla, Mittellandissa, Emmejoen varrella Emmentalin alueella Bernistä parikymmentä kilometriä koilliseen.
Liikenne.
Burgdorf on rautateiden risteysasema. Sieltä lähtee rautatie neljään suuntaan:.
Nähtävyyksiä.
Burgdorf on tunnettu linnastaan (Schloss Burgdorf).
Anton Monti

Anton Monti (s. 1964 Helsinki) on suomalainen tietokirjailija. Hän on kirjoittanut kirjoja Italian ja Suomen poliittisesta radikalismista, ääriliikkeistä sekä terrorismista. Monti asui Roomassa vuodet 1969–1988. Hän on naimisissa Helsingin kaupungin apulaispormestari Anni Sinnemäen kanssa.
Italiassa asuessaan Monti kuului vasemmistolaiseen ja vallankumoukselliseen "Autonomia Operaia" -järjestöön vuoteen 1988 asti. Suomessa hän osallistui vuosituhannen vaihteessa useisiin anarkistien mielenosoituksiin, kuten Kuokkavierasjuhliin ja EuroMayDay-vapputapahtumiin, sekä oli mukana "Vapaa liikkuvuus" ja "No Borders" -liikkeiden toiminnassa. Ennen tietokirjailijan uraa, Anton Monti toimi Italian valtion palveluksessa viennin edistämiseen liittyen sekä autoalalla.
Italialaisen sanomalehden Corriere della Seran poliisilähteiden mukaan Monti piilotteli 2000-luvun alussa murhasta epäiltyjä Punaiset prikaatit -terroristijärjestön jäseniä Helsingissä. Artikkeli noteerattiin Suomessa ulkoministeriön lehdistökatsauksessa. 
Tammikuussa 2023 Monti herätti huomiota Twitterissä julkaisemillaan kirjoituksilla, joissa hän esitti, että Suomen pitäisi vallata takaisin Venäjälle menettämänsä alueet reaktiona Venäjän hyökkäyssotaan Ukrainassa, sekä kuvaili virolaisia etuoikeutetuiksi neuvostokansalaisiksi ja loisiksi. Montin kommentteja virolaisista kritisoi esimerkiksi Viron entinen presidentti Toomas Hendrik Iives, ja Monti poisti Twitter-tilinsä pari päivää myöhemmin. Toukokuussa 2024 Montia vastaan nostettiin syyte kiihottamisesta kansanryhmää vastaan kirjoituksiin liittyen, mutta Helsingin käräjäoikeus hylkäsi syytteen tammikuussa 2025.
Arsène Darmesteter

Arsène Darmesteter (1846–1888) oli ranskalainen kielentutkija. Hän oli Sorbonnen yliopistossa muinaisranskan professori.
Darmesteterin veli oli kirjailija James Darmesteter.
Kummun asukin tarina

Kummun asukin tarina (isl. "Kumlbúa þáttr") on keskiaikainen islantilainen lyhytsaaga, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Tarina on 1200-luvulta ja se kertoo Reykjanesissä eläneestä Þorsteinn-nimisestä miehestä, joka vie eräästä hautakummusta miekan. Hän näkee myöhemmin pahaa unta, jossa kummun asukki vaatii miekkaa takaisin itselleen ja lausuu runon. Þorsteinn ei kuitenkaan suostu luopumaan miekasta vaan vastaa kummun asukille omalla runollaan. Unen jälkeen Þorsteinn ei enää seuraavana päivänä pysty löytämään hautaa. 
Käsikirjoitukset.
"Kummun asukin tarina" on ollut osa Vatnshyrna-käsikirjoitusta, joka tuhoutui Kööpenhaminan palossa vuonna 1728. Tätä ennen Árni Magnússon ja hänen kirjurinsa Ásgeir Jónsson olivat kuitenkin ehtineet tehdä Vatnshyrnasta kopioita. Näin myös "Kummun asukin tarina" on säilynyt Vatnshyrnan kopioissa. Osa tarinasta on säilynyt myös Pseudo-Vatnshyrnana tunnetussa käsikirjoituksessa AM 564 a 4to. 
Tarinan konteksti.
"Kummun asukin tarinan" tapahtumat sijoittuvat sen mukaan Länsi-Islantiin Reykjanesin niemelle, nykynäkemyksen mukaan Reykhólariin Breiðafjörður-vuonon alueelle. Tarinan päähenkilön, Þorsteinn Þorvarðssonin, kerrotaan olevan apotti Þorfinnrin lanko. Kyseinen apotti Þorfinnr (k. 1216) mainitaan "Landnámabókin" Hauksbók- ja Melabók-versioissa. Sen perusteella tarinan tapahtumat on voitu ajoittaa 1100-luvun loppuun tai 1200-luvun alkuun. Þorfinnr oli sukua Sturlungeille eli yhdelle 1200-luvun islantilaisista mahtisuvuista, johon kuuluivat esimerkiksi Snorri Sturluson ja Sturla Þórðarson. &lt;br&gt;
&lt;br&gt;
"Kummun asukin tarina" kuvaa näin ollen sitä samaa aikakautta, josta myös aikalaissaagat kertoivat. Käsikirjoituksissa se esiintyy kuitenkin yhdessä islantilaissaagojen ja -tarinoiden kanssa. Nykytutkimuksessa "Kummun asukin tarinaa" käsitellään yleensä islantilaissaagojen yhteydessä. Myös islantilaissaagoihin luetun "Vuoren asukin tarinan" tavoin "Kummun asukin tarina" eroaa monesta muusta islantilaisesta kertovasta "þáttr"-tarinasta siinä, ettei se ole ollut osa sellaisia kuningassaagojen kokoelmia kuin Flateyjarbók ja "Morkinskinna".
Tarinan tulkintoja.
"Kummun asukin tarina" on Vatnshyrna- ja Pseudo-Vatnshyrna-käsikirjoitusten editoijien antama nimi kyseiselle lyhyelle kertomukselle. Vatnshyrnan kopion AM 564 c 4to marginaalissa "Kummun asukin tarinaa" ja toista käsikirjoituksen tarinaa, "Draumr Þorsteins Siðu-Hallssonar" (”Þorsteinn Siða-Hallrinpojan uni”), kutsutaan ”kahdeksi uninäyksi” (isl. "tvaer drauma vitranir"). Niissä kummassakin kohdataan unessa tuonpuoleinen olento ja lausutaan samassa yhteydessä runoja. &lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Stephen A. Mitchell on määritellyt "Kummun asukin tarinan" paikalliseksi legendaksi, jonka sanoma poikkeaa pyhimyslegendoista ja sankarilegendoista. Kahdessa ensin mainitussa pyhimykset ja sankarit hallitsivat tuonpuoleiset olennot, mutta "Kummun asukin tarinassa" sanomana oli, että keskiajan islantilaisen elinpiirin ulkopuolella oli voimia, joita elävät eivät ymmärtäneet ja joiden kanssa näiden ei tullut ryhtyä tekemisiin.
James Darmesteter

James Darmesteter (28. maaliskuuta 1849 Chateau Salins, Alsace, Ranska – 19. lokakuuta 1894 Maisons-Laffitte) oli ranskalainen kirjailija ja muinaistutkija. Hänen vanhempansa olivat juutalaisia. Sukunimi on peräisin heidän entisestä kotikaupungistaan Darmstadtista. 
Darmesteter opiskeli Pariisissa, missä hän ollessaan Michel Bréalin ja Abel Bergaignen oppilaana kiinnostui itämaiden tutkimuksesta, jolle hän omistautui joksikin aikaa kokonaan. Vuonna 1875 hän julkaisi tutkimuksen Zend Avestan mytologiasta, ja vuonna 1877 hän alkoi opettaa Zendiä École pratique des hautes étudesissa. Hän julkaisi "Etudes iraniennes" 1883, ja kymmenen vuoden kuluttua hän julkaisi Zend Avestan koko käännöksen sekä historiallisia ja kielitieteellisiä kommentaareja siihen (3 osaa, 1892–1893) julkaisussa "Annales du musée Guimet". Hän toimitti Zend Avestan myös Max Müllerin sarjaan "Sacred Books of the East". Darmesteter arvioi tekstit paljon uudemmiksi kuin yleensä uskottiin, varhaisimman niistä ensimmäiselle vuosisadalle eaa. ja useimmat kolmannelle vuosisadalle jaa.
Darmesteter sai vuonna 1885 nimityksen professoriksi College de Franceen, ja vuonna 1886 hän matkusti itään keräämään afganistanilaisia kansanlauluja, joiden käännöksen sekä laajan esseen afgaanin kielestä ja Afganistanin kirjallisuudesta hän julkaisi palattuaan. Hänen vaikutelmansa brittien vallasta Intiassa käyvät ilmi teoksesta "Lettres sur l’Inde" (1888). Englanti kiinnosti häntä syvästi, ja hänen kiintymyksensä lahjakkaaseen englantilaiseen kirjailijaan Agnes Mary Frances Robinsoniin, jonka kanssa hän pian avioitui, saivat hänet kääntämään vuonna 1888 Robinsonin runoja ranskaksi. Hänen englantilaisia aiheita käsittelevien esseidensä kokoelma ilmestyi kaksi vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Hän julkaisi lisäksi teokset "Le Mahdi depuis les origines de l’Islam jusqu’à nos jours" (1885), "Les Origines de la poésie persane" (1888), "Prophètes d’Israël" (1892) sekä muita itään liittyviä teoksia, ja vuodesta 1883 alkaen hän laati Société Asiatiquen vuosiraportit. Hän oli juuri alkamassa kirjoitustyön Revue de Parisiin, kun hän sai sairauskohtauksen 19. lokakuuta 1894.
Darmesteterin vanhempi veli oli kielitieteilijä Arsène Darmesteter (1846–1888).
Asklepioksen temppeli (Akragas)

Asklepioksen temppeli, roomalaisittain Asclepiuksen temppeli, oli antiikin aikainen Asklepiokselle omistettu kreikkalainen temppeli Akragaan kaupungissa Sisiliassa Italiassa. Temppelin rauniot sijaitsevat nykyisen Agrigenton eteläpuolella, etelään Valle dei Templi (”Temppelien laakso”) -nimellä tunnetusta arkeologisesta alueesta.
Asklepioksen temppeli oli rakennettu klassisella kaudella noin vuonna 400–390 eaa. Päin vastoin kuin useimpien Akragaan temppelien, kyseisen temppelin tunnistus on suhteellisen varma, sillä sen mainitsevat sekä Cicero että Polybios. Polybios mainitsee sen roomalaisten piirityksen vuonna 262 eaa. yhteydessä.
Temppeli sijaitsi kaupungin ulkopuolella nykyisellä San Gregorion tasangolla lähellä Akragas- ja Hypsas-jokien yhtymäkohtaa. Polybioksen mukaan sen etäisyys kaupungista oli 8,5 stadioninmittaa eli noin 1,5 kilometriä, mikä vastaa löydettyjen raunioiden sijaintia. Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Se oli rakennettu korkealle jalustalle ja sen koko oli noin 10,7 × 21,7 metriä. Sisällä temppelissä oli naos eli cella sekä pronaos, jonka etupuolella oli kaksi pylvästä, ja vale-opisthodomos, jossa oli kaksi puolipylvästä. Ciceron mukaan temppelissä oli Myronin veistämä Apollonia esittänyt kulttipatsas, jonka Verres yritti varastaa itselleen.
Asklepioksen temppeli

Asklepioksen temppeli/pyhäkkö (roomalaisittain "Aesculapiuksen/Asclepiuksen temppeli/pyhäkkö") tai Asklepieion (; ) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin Asklepiokselle omistettuihin pyhäkköihin:
Concordian temppeli

Concordian temppeli () on antiikin aikainen kreikkalainen temppeli Agrigentossa Sisiliassa Italiassa. Se on antiikin Akragaan kaupungin parhaiten säilynyt temppeli, ja sen rauniot sijaitsevat Valle dei Templi (”Temppelien laakso”) -nimellä tunnetulla arkeologisella alueella nykyisen Agrigenton eteläpuolella.
Historia.
Temppeli on rakennettu klassisen kauden alkupuolella noin vuonna 450–430 eaa. Siitä käytetty nimi on peräisin Tommaso Fazellolta, joka löysi 1500-luvulla sen läheltä roomalaisaikaisen, latinankielisen piirtokirjoituksen, jossa luki:
Fazello tulkitsi sen viittaavan temppelin rakentamiseen ja sen omistamiseen Concordia (Harmonia) -jumalattarelle. Kirjoitus on kuitenkin peräisin ensimmäiseltä vuosisadalta jaa. ja näin huomattavasti temppeliä myöhäisempi, eikä liity mitenkään kreikkalaisaikaiseen temppeliin. Fazellon antama nimi on kuitenkin säilynyt, koska jumaluutta, jolle temppeli oli omistettu, ei tiedetä varmuudella. Siksi temppeli tunnetaan tutkimuksessa myös nimellä "Temppeli F". Temppelin on arveltu olleen todellisuudessa omistettu Dioskuureille eli Kastorille ja Polydeukeelle nykyisin Dioskuurien temppelinä tunnetun rakennuksen sijaan.
Temppelirakennus on säilynyt nykyaikaan poikkeuksellisen hyvin, koska se muutettiin 500-luvulla kirkoksi. Tämän ansiosta se on yksi parhaiten säilyneitä kreikkalaisia temppeleitä Ateenan Hefaistoksen temppelin ja Paestumin temppeleiden ohella. Kirkko oli omistettu apostoleille Pietari ja Paavali. (Toisen tiedon mukaan kuitenkin ainakin myöhemmin Pyhälle Gregoriokselle.)
Rakennus.
Temppeli sijaitsee muiden Akragaan tunnetuimpien temppeleiden tavoin kaupungin eteläosan harjanteella. Temppelirakennus edustaa doorilaista tyyliä, ja sen peristyylissä on 6 × 13 pylvästä. Temppelin korkeus on noin 13,5 metriä ja pylväiden korkeus noin 6,8 metriä. Pylväät koostuvat neljästä pylväsrummusta, joissa on 20 pystyuraa. Temppelin stylobaatin koko noin 16,9 × 39,4 metriä. Koko pylväikkö, päätykolmiot sekä entablementti aina korniisiin saakka ovat edelleen pystyssä.
Sisällä temppelissä on ollut naos eli cella, jonka koko on noin 9,7 × 27,4 metriä, sekä pronaos ja opisthodomos, joiden kummankin edustalla on ollut kaksi pylvästä ("distylos in antis"). Sisärakenteita on kuitenkin muutettu kirkoksi muuttamisen yhteydessä: naoksen ja opisthodomoksen välinen takaseinä on poistettu, ja sivuseiniin on tehty kaaria.
Rakennuksen ympäristössä on roomalaisaikaisia ja kristillisiä katakombeja ja muita hautausmaita.
Lauluja elämästä

Lauluja elämästä on Veikko Lavin musiikkialbumi vuodelta 1979. Sen tunnetuimpia kappaleita ovat singlen A- ja B-puolina julkaistut ”Onnen pipanoita” ja ”Depressio tango” sekä albumin B-puolen aloittava ”Takarivin Taavi”.
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Lavi itse, ja sovitukset on tehnyt Kalevi Nyqvist. Albumin on tuottanut Harri Saksala. Albumilla soittavia muusikoita ei ole lueteltu levykannessa. Kannen kuvan on ottanut Ari Hietala ja takakannen esittelytekstin on kirjoittanut Peter von Bagh.
Kappale ”Syntisen virsi” oli ollut valmiina jo kymmenen vuotta ennen levytystä, ja se oli herättänyt kohua Lavin esittäessä sen julkisesti Mikkelissä heinäkuussa 1969 järjestetyssä itäsuomalaisen kulttuurin seminaarissa. Laulu kertoo vakavasti sairastuneesta sotaveteraanista, joka tilittää elämäänsä ja syntejään Jumalan edessä. Lavi itse kertoi esityksen jälkeen käsittäneensä lopun elämänsä suunnan: hän tekisi tosielämästä kertovia lauluja. ”Ensimmäinen tukki” -runo oli alun perin ilmestynyt Karhula-lehdessä vuonna 1963. 
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Kalle Heikkinen kuvasi albumin arvostelussa Lavia harvinaiseksi iskelmien tekijäksi, joka kykenee välittämään lauluissaan aitoja tunteita ja koskettavia tarinoita tavallisista ihmisistä: ”Lavin levyt ovat mainio oppitunti siitä, miten tunteita voidaan kuvata muutenkin kuin teennäisin rakkaudenvaloin.” ”Takarivin Taavi” voitti tuoreeltaan Jaakko Jahnukaisen juontaman television Levyraadin.
Demeterin temppeli (Akragas)

Demeterin temppeli, roomalaisittain Cereen temppeli, oli antiikin aikainen Demeterille omistettu kreikkalainen temppeli Akragaan kaupungissa Sisiliassa Italiassa. Temppelin rauniot ovat nykyisin osa Agrigenton kaupungin San Biagion kirkkoa, ja sijaitsevat lähellä Valle dei Templi (”Temppelien laakso”) -nimellä tunnettua arkeologista aluetta nykyisen kaupungin kaakkoispuolella.
Temppeli oli rakennettu klassisen kauden alussa noin vuonna 480–460 eaa. Temppeli sijaitsi Akragaan kaupunkialueen itälaidalla Athenen kukkulan eli kaupungin korkeamman akropoliin alarinteessä. Se edusti doorilaista tyyliä ja sen koko oli noin 13,3 × 30,2 metriä. Sisiliaa keskiajalla hallinneet normannit muuttivat temppelin ydinosan, naoksen eli cellan, San Biagion kirkoksi. Temppelin muut osat, kuten sitä ympäröinyt peristyyli eli pylväikkö, eivät ole säilyneet nykyaikaan.
Lähellä hieman etelämpänä, juuri kaupunginmuurien ulkopuolella, sijaitsi toinen Demeterille omistettu pyhäkkö, joka oli esihelleenistä alkuperää. Se koostui kahdesta luonnonluolasta, joissa virtasi vesi. Paikalta on löydetty suuri määrä Demeterille ja Korelle osoitettuja terrakotasta tehtyjä votiivilahjoja.
Dioskuurien temppeli (Akragas)

”Dioskuurien temppeli” on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä 
antiikin Akragaan kaupungin arkeologisella alueella eli Valle dei Templi (”Temppelien laakso”) -nimellä tunnetulla alueella nykyisen Agrigenton kaupungin eteläpuolella Sisiliassa Italiassa.
Historia.
Temppeli rakennettiin klassisella kaudella 400-luvulla eaa., ja se tuhoutui jo vuonna 406 eaa. karthagolaisten vallattua kaupungin. Temppeliä kutsutaan perinteisestä Dioskuureille eli Kastorille ja Polydeukeelle, roomalaisittain Castorille ja Polluxille, omistetuksi temppeliksi, mutta todellisuudessa kohdetta ei tiedetä. Akragaan todelliseksi Dioskuurien temppeliksi on ehdotettu myös Concordian temppelinä tunnettua rakennusta.
Rakennus.
Temppelin rauniot sijaitsevat Valle dei Templin alueen länsiosassa, länteen Olympoksen Zeuksen temppelin jäänteistä. Luoteispuolella sijaitsevat Hefaistoksen temppelin rauniot.
Arkkitehtuuriltaan temppeli edusti doorilaista tyyliä. Se oli rakennettu kolmiportaiselle jalustalle, ja sen stylobaatin koko oli noin 15,9 × 34,1 metriä. Temppelissä oli 6 × 13 pylvästä eli yhteensä 34 pylvästä.
Temppelirakennuksesta on säilynyt vain sen perustukset. Rakennusta rekonstruoitiin vuosina 1836 ja 1856, mutta lopputulos on nykytutkimuksen valossa täysin virheellinen, sillä se yhdistelee osia eri rakennuksista ja eri aikakausilta. Rekonstruktio koostuu neljästä pylväästä ja osasta entablementtia, jotka on pystytetty rakennuksen perustusten luoteiskulmaan.
Temppelin ympäristössä on lukuisten muiden pyhäköiden jäänteitä, mukaan lukien ktoonisille jumalille omistetun pyhäkön raunioita. Niihin kuuluu muun muassa suorakulmaisia ja pyöreitä alttareita sekä erilaisia pyhäkkörakennuksia.
Sukaskeräkärsäkäs

Sukaskeräkärsäkäs "(Sciaphilus asperatus)" on kärsäkkäiden heimoon kuuluva eurooppalainen kovakuoriaislaji.
Koko ja ulkonäkö.
Aikuinen sukaskeräkärsäkäs on pieni, 4,2–5,5 millimetrin pituinen, musta, ruskeajalkainen kovakuoriainen. Sen päätä, etuselkää ja peitinsiipiä peittävät pienet ja pyöreät kellanruskeat suomut. Lajin kärsä on lyhyt ja leveä.
Levinneisyys.
Sukaskeräkärsäkäs on eurooppalainen laji, jota tavataan Välimereltä Skandinaviaan saakka. Lajia tavataan myös Pohjois-Amerikassa ihmisen mukana kulkeutuneena vieraslajina. Suomessa sukaskeräkärsäkästä tavataan yleisenä maan etelä- ja keskiosissa. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Elinympäristö ja elintavat.
Sukaskeräkärsäkästä tavataan monenlaisista elinympäristöistä, mutta se suosii erityisesti kosteita ja varjoisia lehtimetsiä. Aikuiset kuoriaiset ovat lähinnä yöaktiivisia, mutta päivisinkin niitä voi löytää puiden ja pensaiden oksilta. Laji käyttää ravinnokseen useita ruohovartisia kasveja ja saattaa esiintyä mansikan ja vatukoiden tuholaisena. Toukat käyttävät ravinnokseen ravintokasvinsa juuria.
Hefaistoksen temppeli (Akragas)

Hefaistoksen temppeli oli antiikin aikainen Hefaistokselle omistettu kreikkalainen temppeli Akragaan kaupungissa Sisiliassa Italiassa. Temppelin rauniot sijaitsevat Valle dei Templi (”Temppelien laakso”) -nimellä tunnetulla arkeologisella alueella nykyisen Agrigenton eteläpuolella.
Hefaistoksen temppeliksi kutsuttu temppeli rakennettiin klassisella kaudella noin vuonna 430 eaa. Paikalla oli kuitenkin ollut varhaisempi, arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. rakennettu temppeli.
Temppeli sijaitsi Akragaan kaupunkialueen lounaiskulmassa itään niin kutsutusta Dioskuurien temppelistä. Temppeli edusti doorilaista tyyliä, ja siinä oli tavanmukaiset 6 × 13 pylvästä eli yhteensä 34 pylvästä. Temppelin stylobaatin koko oli noin 20,8 × 43 metriä. Temppelistä on säilynyt lähinnä sen perustukset sekä osa naoksesta ja kahdesta pylväästä.
Sassenage

Sassenage on kunta itäisessä Ranskassa Isèren departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee aivan Grenoblen länsipuolella Isèrejoen varrella.
Kunnan nähtävyyksiä on 1600-luvulla rakennettu linna "Château de Sassenage". Sen rakennutti paikalliseen Sassenagen sukuun kuulunut Charles Louis Alphonse de Sassenage. Toinen linna, "Château des Blondes", toimii nykyään kaupungintalona. Kunta sijaitsee Vercorsin massiivin juurella, ja yksi sen luonnonnähtävyyksistä on veden kallioon muovaama luola "Cuves de Sassenage". Legendan mukaan luolassa asuu keijukainen nimeltä Mélusine.
Heran temppeli (Akragas)

Hera Lakinian temppeli tai roomalaisittain Juno Lacinian temppeli on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Akragaan kaupungissa Sisiliassa Italiassa. Temppelin rauniot sijaitsevat Valle dei Templi (”Temppelien laakso”) -nimellä tunnetulla arkeologisella alueella nykyisen Agrigenton eteläpuolella.
Historia.
Temppeli on rakennettu klassisen kauden alkupuolella noin vuonna 460–440 eaa. Rakennuksessa on merkkejä siitä, että se olisi palanut, todennäköisesti karthagolaisten vallattua kaupungin vuonna 406 eaa. Temppeli ilmeisesti kunnostettiin tuon jälkeen, ja sitä on kunnostettu vielä myöhemminkin roomalaisella kaudella.
Temppeliä kutsutaan vakiintuneesti Heran tai Junon temppeliksi. Nimi perustuu väärään tulkintaan eräästä Pliniuksen tekemästä maininnasta. Todellisuudessa jumalaa tai jumalatarta, jolle pyhäkkö oli omistettu, ei tunneta. Tämän vuoksi tutkimuksessa temppelistä on käytetty myös nimeä "Temppeli D". Temppelin rauniot kunnostettiin jo varhain, vuonna 1787.
Rakennus.
Temppeli sijaitsee muiden Akragaan tunnetuimpien temppeleiden tavoin kaupungin eteläosan harjanteella, kaupungin alueen kaakoiskulmassa itään Concordian temppelinä tunnetusta rakennuksesta. Se on rakennettu noin 120 metrin korkeudelle merenpinnasta, ja sitä varten on tehty suurikokoinen tasanne. Temppelirakennus edustaa doorilaista tyyliä, ja sen peristyylissä on 6 × 13 pylvästä. Pylväiden korkeus noin 6,3 metriä ja halkaisija niiden alaosassa noin 1,7 metriä. Pylväät koostuvat neljästä pylväsrummusta, joissa on 20 pystyuraa. Pylväistä 30 on edelleen pystyssä, ja niistä 16 on tallella myös kapiteeli eli pylväänpää. Temppelin stylobaatin koko on noin 16,9 × 38,1 metriä.
Sisällä temppelissä on ollut naos eli cella, jonka koko on noin 9,5 × 28,0 metriä, sekä pronaos ja opisthodomos, joiden kummankin edustalla on ollut kaksi pylvästä ("distylos in antis"). Roomalaisella kaudella temppelin itäpäähän rakennettiin ramppi.
Temppelin alttari sijaitsi tavan mukaisesti ulkona sen itäpuolella. Sen perustukset ovat säilyneet.
Kantanen

Kantanen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Herakleen temppeli (Akragas)

Herakleen temppeli, roomalaisittain Herculeen temppeli, oli antiikin aikainen Herakleelle omistettu kreikkalainen temppeli Akragaan kaupungissa Sisiliassa Italiassa. Temppelin rauniot sijaitsevat Valle dei Templi (”Temppelien laakso”) -nimellä tunnetulla arkeologisella alueella nykyisen Agrigenton eteläpuolella.
Historia.
Herakleen temppeli oli rakennettu arkaaisen kauden lopulla noin vuonna 510 eaa., jonkin verran aiemmin kuin läheinen Olympoksen Zeuksen temppeli. Näin se on Akragaan suurista temppeleistä varhaisin. Temppelin ajoitus perustuu sen arkkitehtuurin joihinkin yksityiskohtiin. Temppeliä on kunnostettu tai paranneltu klassisella kaudella 400-luvun eaa. alkupuolella.
Temppelin tunnistus Herakleelle omistetuksi perustuu lähinnä yhteen Ciceron tekemään mainintaan. Tutkimuksessa temppeli on tunnettu myös nimellä "Temppeli A". Temppeliä kunnostettiin vuonna 1924.
Rakennus.
Herakleen temppeli sijaitsi lähellä Kultaiseksi portiksi nykyisin kutsuttua Akragaan kaupunginmuurin pääporttia. Sen länsipuolella sijaitsi Olympoksen Zeuksen temppeli ja hieman kauempana itäpuolella niin kutsuttu Concordian temppeli. Herakleen temppeli edusti doorilaista tyyliä. Siinä oli 6 × 15 pylvästä eli yhteensä 38 pylvästä, ja sen stylobaatin koko on noin 25,3 × 67 metriä. Sisällä temppelissä oli naos eli cella, jonka koko oli noin 13,9 × 47,7 metriä, ja itäpäässä pronaos ja länsipäässä opisthodomos, joiden kummankin etupuolella oli kaksi pylvästä ("distylos in antis"). Naoksen oven kummallakin puolella oli portaat ylempiin osiin.
Temppelin arkaaisuus näkyy muun muassa siinä, että se on melko pitkä suhteessa sen leveyteen, sekä sen pylväiden ja kapiteelien eli pylväänpäiden muodossa. Yhdeksän temppelin pylväistä on nykyisin kunnostettu, näistä osa kokonaisina.
Temppelin alttari oli tavan mukaisesti ulkona sen itäpuolella. Sen perustukset on löydetty.