tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Paska (kunta)

Paska on kunta Saksassa Thüringenin osavaltiossa. Paskassa on 107 asukasta (31.12.2012) ja pormestarina toimii Tino Riemschneider. Kunta sijaitsee Hohenwarten tekojärven välittömässä läheisyydessä.
Paskan historia ulottuu 1200-luvulle. 1500- ja 1600-luvuilla paikan nimi oli "Passeck". Arkeologisissa kaivauksissa paljastuneet hautalöydökset todistavat kelttien asumuksista Paskan ympäristössä.
Paska on malliltaan yhden aukion ympärille rakennettu kylä. Tyypilliset vanhat maalaistalot on rakennettu useimmiten ristikkotekniikalla. Kylä sijaitsee Sormitzgrundin luonnonsuojelualueen rajalla.
Kunnan läpi menee tie Linkenmühleen. Vuodesta 1995 alkaen lossi on vienyt autot Saale-joen yli. Kunnan lävitse kulki aiemmin Nürnbergin kauppareitti.
Autodrome de Montlhéry

Autodrome de Montlhéry on moottoriurheilurata, viralliselta nimeltään L’autodrome de Linas-Montlhéry. Se sijaitsee Ranskassa, Pariisin lähistöllä Montlhéryn ja Linas’n kylien välissä. Radalla ajettiin GP-sarjaa vuoteen 1949. Vuonna 1950 GP-sarjan korvasi Formula 1, eikä radalla enää ajettu Ranskan Grand Prix’ta.
Teollisuusjohtaja Alexandre Lamblin palkkasi René Jaminin suunnttelemaan 2,55 km pitkän soikean radan tonnin painoisille kilpa-autoille, jotka voisivat kulkea soikealla radalla 220 km/h. Rataa kutsuttiin nimellä "Autodrome Parisien". Vuonna 1925 soikioon lisättiin tieosuus.
Ensimmäisen kilpailun järjesti 26. heinäkuuta 1925 Automobile Club de France Grand Prix. Kilpailun voitti Robert Benois Delagella, mutta kisaa varjosti Antonio Ascarin kuolema. Vuonna 1925 radalla pidettiin myös Ranskan GP, ja uudelleen vuonna 1927 sekä vuosina 1931–1937. Kilpailut, kuten "Coupes du Salon", "Grand Prix de l’Age d’Or" ja "1000 km" järjestettiin radalla satunnaisesti.
Vuonna 1939 rata myytiin valtiolle, sillä sen huoltokustannukset olivat korkeat. Valtio myi sen vuonna 1946 edelleen Union technique de l’automobile et du cyclelle (UTAC). Vuonna 1951 Bill Aston ajoi radalla uuden 500–kuutioisten virtaviivaisten autojen nopeusennätyksen.
Radalle kuoli useita kuljettajia, muun muassa Benoît Nicolas Musy (1956) sekä Peter Lindner ja Franco Patria. Viimeksi mainittujen onnettomuudessa vuonna 1964 kuoli myös kolme ratahenkilöä.
Viimeisin kilpailu radalla järjestettiin vuonna 2001.
EISCAT

EISCAT eli European Incoherent Scatter Scientific Association on kansainvälinen tutkimuslaitoksen yhteenliittymä, joka tekee ISR-tutkajärjestelmällä mittauksia, joilla tutkitaan ionosfääriä ja plasmasfääriä. 
Järjestelmällä voi tutkia esimerkiksi asteroideja ja revontulia.
Laitteistot.
Ensimmäisen UHF-taajuseen tristaattisen järjestelmän asemat rakennettin 1970-luvun lopulla ja ne sijaitsivat Kiirunassa, Sodankylässä ja Tromssassa. Tutkajärjestelmän lähettimenä toimi Tromssan asema, jossa on suuritehoinen, megawattiluokan pulssimoduloitu tutkalähetin. Järjestelmän mittaukset alkoivat vuonna 1983 jatkuen aina siihen asti, kun käytetty UHF-taajuus siirtyi 3G-mobiiliverkkojen käyttöön. Sodankylän ja Kiirunan vastaanottimet muunnettin vielä VHF-taajuudelle. 
Lisäksi järjestelmään kuuluu Tromssassa sijaitseva ionosfäärin kuumennuskokeisiin käytettävä radiolähetin sekä jatkuvasti ionosfääriä tarkkaileva tutka-asema Huippuvuorilla. 
Kiirunan ja Sodankylän suuret 32m vastaanottimet purettiin vuosina 2024 ja 2025 . Tromssan ja Huippuvuorten asemat jatkavat toimintaansa edelleen EISCAT-3D:n valmistuessa.
2010-luvulla EISCAT käynnisti suunnitelmat mittausjärjestelmänsä uudistamiseksi EISCAT-3D hankkeena. Varsinainen tutkajärjestelmän toteutus käynnistettiin 2017. Uuden Eiscat 3D:n hinnaksi arvioitiin noin 75 miljoonaa euroa. Uudet vastaanottoasemat sisältävät 10 000 mi­ni­an­ten­nin ken­tät. EISCAT_3D asemat sijoittuvat Suomessa Kaaresuvantoon, Ruotsissa Abiskon lähelle Kaiseniemeen ja Norjassa Skibotniin, jonne tulee myös uuden järjestelmän lähetin. Järjestelmän osia on toteuttaneet myös suomalaisyritykset kuten DA-Group . EISCAT3D -järjestelmän etenemisestä voi seurata EISCAT AB:n www-sivuilta: https://eiscat.se sekä uutisoinnista eri suomalaisissa medioissa (Aiheesta muualla).
Organisaatio.
Tiedeorganisaatio on monikansallinen; sen jäsenmaita ovat Japani, Kiina, Norja, Ruotsi, Saksa, Suomi ja Yhdistynyt kuningaskunta. Suomen osallistumisen rahoittaja on Suomen Akatemia. Jäsenmaat toimivat organisaatiossa EISCAT Councilin kautta.
EISCAT-järjestön johtajina ovat toimineet prof. Tauno Turunen (1998-2002) sekä vuosina 2009-2012 tohtori Esa Turunen Sodankylän geofysiikan observatoriolta. EISCATin hallintoneuvoston puheenjohtajana toimi Oulun yliopiston professori Anita Aikio vuosina 2021-2022.
Vuonna 2024 perustettiin EISCAT AB yhtiö uudelle tutkajärjestelmälle. Yhtiön omistajia ovat Suomen, Ruotsin ja Norjan valtiot tiedeorganisaatioidensa kautta..
Fumihito

Fumihito, prinssi Akishino (, s. 30. lokakuuta 1965 Tokio) on Japanin keisari Akihiton ja keisarinna Michikon toinen poika. Hän on ensimmäisenä kruununperimysjärjestyksessä isoveljensä keisari Naruhiton jälkeen. Lapsena hänen keisarillinen kutsumanimensä oli prinssi Aya ().
Tausta.
Fumihito suoritti ensin tutkinnon valtiotieteellisessä tiedekunnassa vuonna 1988 ja lähti sitten opiskelemaan eläintiedettä ulkomaille. Hän väitteli filosofian tohtoriksi ornitologiasta lokakuussa 1996. Tätä ennen hän on myös toiminut tutkijana Oxfordin yliopiston luonnontieteellisessä museossa ja Brittiläisen museon vastaavalla osastolla. Lisäksi Fumihito on toiminut Yamashinan ornitologisen instituutin johdossa. Fumihito on julkaissut useita lintutieteellisiä artikkeleita.
Avioliitto ja lapset.
29. kesäkuuta 1990 Fumihito avioitui Kiko Kawashiman kanssa. Pari tapasi opiskellessaan Gakushūin-yliopistossa. Parilla on kolme lasta: Mako, Kako ja Hisahito.
Hovissa vastustettiin aluksi Fumihiton avioliittoa, koska hänen vanhempi veljensä Naruhito ei vielä tuolloin ollut naimisissa ja koska keisari Hirohiton kuolemasta oli kulunut vain seitsemän kuukautta.
Kruununprinssi.
Isoveljensä Naruhiton noustua keisariksi vuonna 2019 Fumihitosta tuli kruununprinssi. Koska nainen ei voi periä valtaistuinta nykyisen lain nojalla, Naruhiton ainoa lapsi, prinsessa Aiko, ei ole kruununperimysjärjestyksessä. Fumihiton jälkeen seuraavana järjestyksessä on hänen poikansa Hisahito. Japanissa on kuitenkin käyty keskustelua naispuolisen perillisen sallimisesta. Selkeä enemmistö japanilaisista suhtautuu hyväksyvästi potentiaaliseen naispuoliseen hallitsijaan.
Virallisesti Fumihito julistettiin kruununprinssiksi 8. marraskuuta 2020. Tähän liittyvä seremonia pidettiin kuitenkin jo 19. huhtikuuta, mutta ei julkisesti johtuen koronaviruspandemiasta. Fumihito oli haluton ottamaan vastaan kruununprinssille tarkoitetun perinteisen titteliä "suuri keisarillinen poika ()", joten hänen virallinen tittelinsä on "keisarillinen perillinen ()". Fumihito on sittemmin perustellut kantaansa sillä, että häntä ei ole kasvatettu kruununperilliseksi, joten perinteisemmän tittelin kantaminen tuntui vaikealta. 
Kunnianosoituksia.
Fumihito on myös seuraavien korkeakoulujen kunniatohtori:
Ruotsin avaruusfysiikan instituutti

Ruotsin avaruusfysiikan instituutti, (Institutet för rymdfysik, IRF) on 110 henkilöä työllistävä valtiollinen tutkimuslaitos. Instituutin tehtävänä on tutkia ja tarjota opetusta avaruusfysiikan, avaruustekniikan ja ilmakehän tutkimuksen alueilla. Instituutin päämaja sijaitsee Kiirunassa, Ruotsissa. Lisäksi instituutilla on työntekijöitä Uumajassa, Uppsalassa ja Lundissa.
Mo-Do

Mo-Do oli italialainen eurodance-projekti. Sen loivat 1990-luvun puolivälissä DJ:t Claudio Zennaro, Mario Pinosa ja Sergio Portaluri. Sen vokalistina toimi Fabio Frittelli, jota pidettiin Mo-Don keulakuvana. Mo-Don tyylisuuntana oli koneilla tuotettu tanssimusiikki. Kansainvälinen läpimurto aikaansaatiin vuonna 1994 singlellä "Eins, Zwei, Polizei". Sen sanat on muokattu vanhasta saksankielisestä lastenlorusta: Mo-Do:n kappaleessa se on muodossa "Eins, zwei, Polizei, drei, vier, Grenadier, fünf, sechs, alte Gags, sieben, acht, gute Nacht". Levyä soitettiin useasti Saksan ja Itävallan klubeilla ja se oli myös kyseisissä maissa singlelistan ykkösenä. Nimen "Mo-Do" kerrotaan juontuvan Frittellin synnyinpaikkakunnan Monfalconen ja hänen syntymäpäivänsä sunnuntain () kahdesta ensimmäisestä kirjaimesta.
Fabio Frittelli kuoli 6. helmikuuta 2013.
Jääkala

Jääkala ("Chaenocephalus aceratus") on noin 70 senttimetrin pituinen hoikka ja pitkulainen kala, jota tavataan vain Etelämantereen lähivesillä. 
Kalan erikoispiirre on se, että sen veressä ei ole lainkaan punasoluja. Happi kulkeutuu lihaksille veriplasman mukana. Jääkalan keho ei jäädy vaikka se koskettaisi jäätä, sillä sen veressä on luontaista jäänestoainetta.
Elinympäristö ja ravinto.
Jääkala elää pohjan tuntumassa 5–770 metrin syvyydessä. Se saalistaa pääasiassa pienempiä kaloja sekä krilliäyriäisiä.
Bengt Sjöstedt

Bengt Olof Albert "Benkku" Sjöstedt (2. marraskuuta 1906 Tenhola – 16. heinäkuuta 1981) oli suomalainen aitajuoksija ja maailmanennätysmies. Sjöstedt edusti Suomea 110 metrin aitajuoksussa kaksissa olympiakisoissa, 1928 ja 1932. Sjöstedt edusti uransa aikana tammisaarelaista Ekenäs IF:ää sekä helsinkiläisiä KIF:ää ja HIFK:ta.
Sjöstedt sivusi 110 metrin aitojen maailmanennätystä 14,4 Helsingissä Eläintarhan kentällä 5. syyskuuta 1931 pidetyissä kilpailuissa.
Emu (täsmennyssivu)

Emu tai EMU tarkoittaa seuraavia asioita:
Higashi-Yamato

Higashi-Yamato () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tokion metropolissa. Se sijaitsee Taman alueella Tokion erillisalueiden länsipuolella ja rajautuu Tokion Higashi-Murayaman, Kodairan, Musashi-Murayaman ja Tachikawan kaupunkeihin sekä Saitaman prefektuurin Tokorozawan kaupunkiin. Higashi-Yamatossa on 85 857 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 13,42 neliökilometriä. 
Yamaton kylä perustettiin 1. marraskuuta 1919. Siitä tuli maaseutukaupunki 3. toukokuuta 1954 ja kaupunki 1. lokakuuta 1970, jolloin se nimettiin Higashi-Yamatoksi. Kaupunkia palvelevat Seibu-rautateiden Haijima-linja ja Taman monorail.
Helen Levitt

Helen Levitt (31. elokuuta 1913 – 29. maaliskuuta 2009) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja.
Levitt opiskeli Walker Evansin johdolla 1938–1939. Hänen ensimmäinen oma näyttelynsä pidettiin vuonna 1943 New Yorkin Museum of Modern Artissa. Hän toimi lyhyesti elokuvaohjaajana 1940-luvun lopulla. 
Levitt sai nopeasti töitä dokumenttivalokuvaajana. Hän sai vuosina 1959 ja 1960 kaksi Solomon R. Guggenheim Foundationin lahjoitusta. Hän oli aktiivinen valokuvaaja yli 70 vuoden ajan. Hän kuoli New Yorkissa 95 vuoden ikäisenä 29. maaliskuuta 2009.
Frances Reid

Frances Reid (9. joulukuuta 1914 Wichita Falls, Texas – 3. helmikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten roolistaan Alice Hortonina NBC:n "Päivien viemää" -saippuasarjassa.
Reid syntyi Texasissa, mutta varttui Berkeleyssä, Kaliforniassa. Ensimmäisen roolisuorituksensa hän teki vuonna 1938 elokuvassa "Man-Proof". Hän teki pieniä rooleja myös muissa sarjoissa ja elokuvissa sekä Broadwaylla, mutta yksikään niistä ei ole kansainvälisesti yhtä tunnettu kuin hänen "Päivien viemää" -roolinsa. Reid debytoi sarjassa jo marraskuussa 1965 ja teki viimeisen esiintymisensä joulukuussa 2007. Hän oli viimeisenä elossa sarjan alkuperäisestä näyttelijäkaartista ja häntä pidettiin sarjan ikonina.
Reid oli näyttelijä Philip Bourneufin kanssa naimisissa tämän kuolemaan eli vuoteen 1979 asti. Parilla ei ollut lapsia.
Reid kärsi dementiasta ja osteoporoosista.
Gianluca Freddi

Gianluca Freddi (s. 29. maaliskuuta 1987 Rooma) on italialainen jalkapalloilija, joka edusti vuonna 2017 päättyneellä pelaajaurallaan kasvattajaseuraansa AS Romaa, Grossetoa, Regginaa, Bresciaa, Novaraa, Lecceä ja Robur Sienaa. Hän pelasi Italian eri nuorisomaajoukkueissa yhteensä noin kaksikymmentä ottelua.
Clara Ingram Judson

Clara Ingram Judson (4. toukokuuta 1879 – 24. toukokuuta 1960) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten lastenkirjallisuuden teoksistaan, joita hän julkaisi yhteensä kymmeniä. 
Judson voitti kaikkien aikojen toisen Laura Ingalls Wilder -mitalin vuonna 1960. Hän kuoli saman vuoden toukokuun 24. päivänä Evanstonissa, Illinois’ssa. Hänen kuolemansa jälkeen alettiin jakaa Clara Ingram Judson -palkintoa.
Arctic Sunrise

Arctic Sunrise on norjalaisella AS Vaagen Verft –telakalla vuonna 1975 hylkeenpyyntialukseksi rakennettu laiva, jonka nykyään omistaa Greenpeace. Greenpeace otti aluksen käyttöönsä vuonna 1996.
Arctic Sunrise oli ensimmäinen alus, joka purjehti Etelänapamantereella sijaitsevan James Rossin saaren ympäri. Saaren Etelämantereeseen liittänyt 200 metriä paksu jääkieleke romahti irti vuonna 1997 ja avasi väylän saaren ympäri.
Alus pystyy murtamaan jäätä ja sillä on kolmisenkymmentä hyttipaikkaa. Huippunopeus on 13 solmua. Sen pituus on 49,62 m, leveys 11,5 m ja syväys 5,3 m. Aluksen kotisatama on Amsterdam, Alankomaat.
Arctic Sunrisea on sen jäänkestävyyden ansiosta käytetty paljon napa-alueilla, ja se on osallistunut mm. valaanpyynnin estämiseen Eteläisellä jäämerellä sekä dokumentoinut ilmaston lämpenemisen vaikutuksia Grönlannissa. Se on myös vieraillut Amazonilla ja Karibianmerellä. Suomessa alus on käynyt kolmasti, loppusyksystä 2006, alkukeväästä 2007 ja alkukeväästä 2015.
Syyskuussa 2013 Venäjän turvallisuusjoukot ottivat aluksen haltuunsa, kun alusta oli käytetty Venäjän öljynporauksen vastustamiseen arktisilla alueilla.
Casimirin ilmiö

Casimirin ilmiö eli Casimir–Polder voima on voima, joka syntyy kahden hyvin lähellä toisiaan olevan kappaleen välille. Voima johtuu siitä, että kappaleiden väliin syntyvien virtuaalihiukkasten aallonpituus on rajallinen. Koska kappaleiden etäisyys on rajallinen, ei kappaleiden välille voi syntyä sellaisia hiukkasia, joiden aallonpituus on etäisyyttä pitempi. Siitä seurauksena on kappaleita ulkoapäin yhteen työntävä paine. Muualle kuin kappaleiden välille voi syntyä eri aallonpituisia hiukkasia.
Ilmiön ennusti hollantilainen fyysikko Hendrik B. G. Casimir, jonka mukaan ilmiö on nimetty. Ensi kertaa ilmiön olemassaolo todistettiin vuonna 1958. Voima todistetaan perinteisesti tyhjiössä lähekkäin olevilla varauksettomilla metallilevyillä, jotka lähestyvät toisiaan itsekseen. 
Voiman suuruus on verrannollinen levyjen pinta-alaan ja kääntäen verrannollinen levyjen välisen etäisyyden neljänteen potenssiin.
Casimirin ilmiö on keskeinen nukleonimalleissa ja nanotekniikassa.
Ursula Andress

Ursula Andress (s. 19. maaliskuuta 1936) on sveitsiläinen näyttelijä. Hän oli 1960-luvulla seksisymboli. Hän esiintyi Bond-tyttö Honey Ryderin roolissa elo­kuvassa "Salainen agentti 007 ja tohtori No" (1962).
Ura.
Andress näytteli James Bond -elo­kuvassa "Tohtori No" (1962). Hän poseerasi alasti "Playboyssa" vuonna 1965.
Syömishäiriöliitto

Syömishäiriöliitto eli SYLI ry on suomalainen syömishäiriöistä kärsiville ja heidän omaisilleen tukea tarjoava liitto. Sen keskustoimisto sijaitsee Turussa.
Syömishäiriöliitto on SOSTEn jäsenjärjestö. 
Syömishäiriöliitto perustettiin 17. huhtikuuta 2004 Suomen syömishäiriöperheiden tuki ry:n seuraajaksi.
Melanie

Melanie on naisen etunimi. Se on muunnos nimestä Melania (kreik. ’musta’).
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Melanie on huhtikuuhun 2025 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 550–580 naisella. Suurin osa heistä on syntynyt 1980- tai 1990-luvulla.
Nimipäivä.
Helsingin yliopiston elokuussa 2023 tekemän päätöksen mukaisesti Melanie-nimi lisättiin suomenruotsalaiseen nimipäiväkalenteriin vuonna 2025.. Nimipäivä on 5. toukokuuta.
Hino (Tokio)

Hino () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tokion metropolissa. Se sijaitsee Taman alueella Tokion erillisalueiden länsipuolella Tama- ja Asajokien yhtymäkohdassa ja rajautuu Akishiman, Fuchūn, Hachiōjin, Kunitachin, Tachikawan ja Taman kaupunkeihin. Hinossa on 184 285 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 27,55 neliökilometriä. 
Edo-kaudella Hino kukoisti Kōfuun vievän Kōshū-kaidō-tien varren postiasemana ("shukuba"). Nykymuotoinen Hinon kaupunki perustettiin 3. marraskuuta 1963. Kaupunki tunnetaan Shinsengumi-joukoissa vaikuttaneiden Hijikata Toshizōn ja Inoue Genzaburōn kotipaikkana. Sen eteläosassa kohoavat Taman kukkulat. Kaupungissa sijaitsee lisäksi Taman eläintarha. 
Hinoa palvelevat JR Higashi-Nihonin Chūō-päälinja ja kaupungin läpi kulkeva Chūō-moottoritie.
Hendrik B. G. Casimir

Hendrik Brugt Gerhard Casimir (15. heinäkuuta 1909 – 4. toukokuuta 2000) oli alankomaalainen fyysikko, joka tunnetaan parhaite Casimirin ilmiön keksimisestä ja suprajohteisiin liittyvistä tutkimusistaan.
Elämäkerta.
Casimir syntyi vuonna 1909 Haagissa Alankomaissa. Hän opiskeli Leidenin yliopistossa Paul Ehrenfestin alaisuudessa. Casimir valmistui vuonna 1931. Valmistumisensa jälkeen hän toimi Wolfgang Paulin avustajana Zürichissä. Vuonna 1938 hänestä tuli fysiikan tohtori Leidenin yliopistoon.
Olli Valtonen

Olli Valtonen (s. 16. helmikuuta 1950 Helsinki) on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappi, joka edustaa karismaattista liikettä. Hän toimi HelsinkiMission toiminnanjohtajana alkuvuoteen 2018 saakka. Aiemmin hän on toiminut Kansan Raamattuseurassa Sana-lehden päätoimittajana vuosina 1980–1983 sekä erikoistoimittajana Uudessa Suomessa, Iltalehdessä ja perustamassaan Askel-lehdessä. Hän myös juonsi "Sielun peili" -ohjelmaa Yle TV1:llä. Hän oli myös perustamassa Tuomasmessua vuonna 1988 ja toimii edelleen messun ympärille muodostuneissa Tuomasyhteisössä ja Cityseurakunnassa.
Eduskuntavaaleissa 2007 Valtonen pyrki eduskuntaan Helsingistä Kokoomuksen listalta sitoutumattomana ehdokkaana. Hän keräsi 3826 ääntä mutta ei tullut valituksi. Kunnallisvaaleissa 2008 hänet valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon 2192 äänellä. Hän ei asettunut ehdolle enää vuoden 2012 kunnallisvaaleissa.
Olli Valtonen on vaimonsa Leilan kanssa tehnyt persoonallisuusenneagrammia tunnetuksi Suomessa.
Valtosen kirjan "Tänään Kalevi Lehtinen" ensipainos oli suurin siihenastinen Suomessa otettu painos.
Viherneitokala

Viherneitokala ("Chromis viridis") on koralliahveniin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö.
Viherneitokala kasvaa noin 8 cm pitkäksi. Sen vartalomuoto muistuttaa särkikaloja, väri on metallisen mintunvihreä.
Alkuperä.
Viherneitokala elää luonnossa Indopasifisella merialueella, Itä-Afrikasta Oseanian saaristoon.
Käyttäytyminen.
Viherneitokaloja pitää pitää vähintään seitsemän yksilön parvessa.
Ne eivät kiusaa pienempiään, mutta viihtyvät parhaiten jos samassa altaassa ei ole niitä isompia kaloja kilpailemassa ruoasta. Viherneitokalat kutevat hiekkapohjalle ja koiras jää vartioimaan kutua. Kutuvalmiin koiraan väri voi muuttua lähes keltaiseksi.
Ravinto.
Viherneitokala syö sekaruokaa: lihaa ja levää. Akvaariossa sitä pitäisi ruokkia useita kertoja päivässä.
Ricardo Quaresma

Ricardo Andrade Quaresma Bernardo (s. 26. syyskuuta 1983 Lissabon) on portugalilainen jalkapalloilija, joka edustaa turkkilaista Beşiktaşia. Quaresman pelipaikka on oikea laitalinkki. Etniseltä taustaltaan hän on romani.
Seurajoukkueura.
Quaresma aloitti ammattilaisuransa vuonna 2001 lissabonilaisen Sportingin riveissä. Vuonna 2003 espanjalainen suurseura Barcelona osti hänet kuuden miljoonan euron siirtosummalla. Quaresma ei kuitenkaan onnistunut tekemään läpimurtoa katalonialaisseurassa ja jo seuraavana vuonna hän palasi takaisin kotimaahansa, Porton riveihin. Vuonna 2008 Quaresma siirtyi italialaiseen Interiin. Sieltä hänet lainattiin englantilaiseen Chelseaan kevätkaudeksi 2009.
Quaresma siirtyi turkkilaiseen Beşiktaşiin 7,3 miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2010. Tammikuussa 2013 hän siirtyi vapaalla siirrolla Yhdistyneiden arabiemiirikuntien sarjassa pelaavaan Al-Ahliin. Vuotta myöhemmin hän palasi ilmaissiirrolla Portoon. Kesällä 2015 hän siirtyi toistamiseen Beşiktaşiin, siirtosummana oli 1,2 miljoonaa euroa.
Maajoukkueura.
Portugalin A-maajoukkueessa Quaresma teki ensiesiintymisensä 10. kesäkuuta 2003 ystävyysottelussa Boliviaa vastaan. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuosien 2008, 2012 ja 2016 EM-kilpailuissa. Vuoden 2008 turnauksessa Quaresma pelasi kaksi ottelua, mutta vuoden 2012 kisoissa ei päässyt kentälle. Hän pelasi kaikissa seitsemässä ottelussa Portugalin voittaessa Euroopan-mestaruuden 2016. Hän teki voittomaalin neljännesvälieräottelussa Kroatiaa vastaan.
Pelityyli.
Quaresma on hyvin samantyylinen pelaaja kuin samaan aikaan Sportingissa pinnalle noussut maanmiehensä Cristiano Ronaldo. Quaresman vahvimpia ominaisuuksia ovat juoksunopeus ja tekniikka. Hänet tunnetaan erityisesti kierteisistä ulkosyrjäpotkuistaan eli tempuista nimeltä "trivela".
Saavutukset.
Sporting CP:
Porto:
Internazionale:
Chelsea:
Beşiktaş:
Al-Ahli:
Portugali:
EasyJet Switzerland

easyJet Switzerland (IATA: DS, ICAO: EZS, kutsukoodi: Topswiss) on sveitsiläinen halpalentoyhtiö, joka operoi kohteisiin Genevestä ja Basel-Mulhousen lentoasemalta.
Historia.
Lentoyhtiö perustettiin 18. toukokuuta 1988 ja se aloitti toimintansa 23. maaliskuuta 1989 nimellä TEA Basle. Maaliskuussa 1998 easyJet osti yhtiöstä 40 %, ja toiminta aloitettiin easyJetin alaisuudessa 1. huhtikuuta 1999. Nykyisin easyJet Switzerlandin omistus jakautuu yksityisten (51 %) ja easyJetin (49 %) kesken.
Laivasto.
Heinäkuussa 2015:
Picassokala

Picassokala ("Rhinecanthus aculeatus") on säppikaloihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö.
Picassokala kasvaa noin 30 cm pitkäksi. Sen vartalo on levymäinen, kyljessä huomiota herättäviä kuvioita, joiden vertailusta Pablo Picasson taiteeseen kala on saanut nimensä. Tämän kalan havaijinkielinen nimi on humuhumu-nukunuku-a-pua`a. Kiilasäppikalalla, joka on Havaijin kansalliskala, on sama havaijinkielinen nimi.
Alkuperä.
Picassokala elää luonnossa Indopasifisella merialueella.
Käyttäytyminen.
Picassokala on lihansyöjä, jonka sanotaan puraisevan mitä vain. Siksi sitä ei voi akvaariossa pitää pienempien kalojen tai selkärangattomien seurassa. Myös akvaarion sisustus on tehtävä järeäksi. Sillä on erikoinen tapa nukkua kyljellään. Se pystyy uimaan sekä eteen- että taaksepäin liikuttamalla selkä- ja vatsaeviään aaltomaisesti. Jos kala nostetaan pois vedestä, se röhkii kuin sika.
Vesiolot ja ravinto.
Picassokala syö lihapitoista ravintoa: matoja, simpukoita, äyriäisiä, kaloja, koralleja ja jopa merisiilejä ”puhaltamalla” ne ensin nurin niin, että pehmeä vatsapuoli on ylöspäin. Picassokala syö myös levää.
Sopiva suolapitoisuutta kuvaava meriveden ominaispaino on picassokalalle 1,025.
Anamneesi (lääketiede)

Anamneesi tai esitiedot tarkoittaa terveydenhuollossa potilaan tai hänen saattajansa antamia terveystietoja, jotka kerätään haastattelemalla ja lukemalla potilaan aiempia sairauskertomuksia tai muita terveystietoja.
Erityisesti kliininen haastattelu on potilaan tutkimisen ensimmäinen ja usein informatiivisin vaihe, joten siihen kannattaa käyttää riittävästi aikaa. Esitietojen keräämistä seuraa usein aistein ja yksinkertaisin apuvälinein tehty potilaan tutkiminen, jonka jälkeen tehdään tarpeen mukaan erilaisia jatkotutkimuksia (esim. kuvantaminen ja verinäytemittaukset) oikean hoidon ja diagnoosin valitsemiseksi. 
Tekniikka.
Aiemmin kerättyihin tietoihin perehdytään ennen haastattelua, mutta vähintään tärkeimmät tiedot joudutaan usein tarkistamaan virheiden varalta. Kun potilaan terveystiedot ovat runsaat, hänestä on saatettu tehdä yhteenvetotekstejä, joiden avulla potilaan historiasta saadaan parempi käsitys nopeammin. Myös erilaiset rakenteiset ja visuaaliset esitykset potilastietojärjestelmissä voivat nopeuttaa vaihetta.
Esitieto- ja seulontalomakkeet (ml. digitaaliset) ovat toinen tapa edistää anamneesin tekoa. Tällöin tietyt asiat tulevat varmasti aina läpikäydyksi ja tapaamisaikaa säästyy, kun potilas pohtii vastaukset etukäteen. 
Haastattelu on sosiaalista vuorovaikutusta. Ensinnäkin potilaalle tulee antaa riittävästi tilaa kokemustensa kuvaamiseksi – eli toisin sanoen "Kuuntele potilasta, hän kertoo sinulle diagnoosin". Yleensä aloitetaan mahdollisimman avoimilla kysymyksillä ja lopuksi esitetään kyllä-ei-kysymykset. Haastattelutapaa tulee säädellä potilaan mukaan; esitietojen kerääminen on erilaista esimerkiksi lapsilta, nuorilta ja ikäihmisiltä. Esimerkiksi ikääntymisen tuomiin haasteisiin kuuluvat esitietojen runsaus, kommunikaatio-ongelmat (aistien ja tiedonkäsittelyn heikentyminen), aliraportointi (häpeä, pelko, kieltäminen) ja yliraportointi (pitkäaikaisoireet).
Haastattelun sisältö alkaa rakentua tulosyyn perusteella. Yleisesti ottaen on tehokkainta noudattaa ns. Bayesilaista päättelyä, eli kussakin vaiheessa haastattelua ammattilainen punnitsee vaihtoehtoisia syitä ja hoitoja terveysongelmalle ja kerää vain niitä tietoja, jotka eniten auttavat nostamaan oikean vaihtoehdon esiin ja sulkemaan väärät vaihtoehdot pois. Usein on kuitenkin hyödyllistä kerätä systemaattisesti tietyn tautiryhmän, erikoisalan tai elinjärjestelmän mukainen anamneesi (esim. infektioanamneesi). Lääketieteelliseen tietämykseen kuuluu myös, että jokaiselle terveysongelmalle on oma ohjeellinen anamneesi, eli millainen anamneesi kerätään epäiltäessä kyseistä tilaa (esim. sepsisanamneesi) – näin aina tiedetään, miten tietty tila on mahdollista vahvistaa tai sulkea pois myös esitietojen osalta.
Sisältö.
Anamneesiin voidaan kerätä muun muassa seuraavia tietoja
Richard von Krafft-Ebing

Richard Fridolin Joseph Freiherr Krafft von Festenberg auf Frohnberg, genannt von Ebing (14. elokuuta 1840 Mannheim, Badenin suurherttuakunta, Saksan liitto – 22. joulukuuta 1902 Graz, Itävalta-Unkari) oli itävaltalais-saksalainen psykiatri ja seksologi. Hänet tunnetaan ennen kaikkea tutkimuksista, joissa hän tarkasteli seksuaalisia kohdehäiriöitä.
Krafft-Ebing syntyi Mannheimissa, Saksassa vuonna 1840. Hän opiskeli Saksassa sekä Sveitsissä. Krafft-Ebingistä tuli psykiatrian professori Strasbourgissa 32-vuotiaana. 
Krafft-Ebing julkaisi vuonna 1886 kuuluisan teoksensa "Psychopathia Sexualis". Hän otti käyttöön sekä termin sadismi että masokismi, jotka yleensä yhdistyvät sadomasokismiksi. Homoseksuaaleja haastateltuaan Krafft-Ebing tuli siihen tulokseen, ettei heidän seksuaalinen suuntautumisensa ollut perversio eikä mielisairaus. 
Krafft-Ebingin elinaikana hänen tunnetuimmasta teoksestaan "Psychopathia Sexualis" julkaistiin 12 painosta. Hän kirjoitti seksuaalisuuden lisäksi muun muassa masennuksesta.
Krafft-Ebing oli aatelisarvoltaan vapaaherra. Hän kuoli Grazissa, Itävallassa 62-vuotiaana.
Anamneesi (teologia)

Anamneesi tarkoittaa kristillisessä teologiassa pelastustapahtuman nykyistymistä jumalanpalveluksessa. 
Katolisessa opissa anamneesi on myös muuttumista seuraava osa messussa. Ortodoksisessa jumalanpalveluksessa anamneesi on anaforan kolmas osa.
Roksolaanit

Roksolaanit olivat sarmaatteihin lukeutuva kansa, jonka uskotaan olevan läheisimmin sukua alaaneille. Varhaisimmissa lähteissä heidän mainitaan asuvan Donin ja Dneprin välisellä alueella. Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. he muuttivat kohti Tonavaa Bărăganin tasangolle nykyisen Romanian alueelle. 
Ajanlaskun alun tienoilla vaikuttanut kreikkalainen historioitsija Strabon sanoo heidän asuvan vaunuissa, olleen siis nomadeja.
Noin vuonna 100 eaa. he hyökkäsivät skyyttalaisen sotapäällikkö Palakuksen tukena Krimille kuninkaansa Tasiuksen johdolla, mutta hyökkäyksen torjui Pontoksen kuningas Mithridates VI:n kenraali Diofantos.
Ensimmäisen vuosisadan jaa. puolivälissä roksolaanit hyökkäilivät Tonavan yli Rooman alueelle. Vuosina 68–69 Rooman kolmas legioona tuhosi 9 000 eräälle tällaiselle ryöstöretkelle osallistunutta runsaalla tavaramäärällä kuormitettua roksolaaniratsumiestä. Tacituksen mukaan "ruhtinaiden ja merkittävimpien henkilöiden" käyttämä haarniska oli niin painava, että "vihollisrynnäkössä kaatuneen sotilaan oli vaikeaa päästä taas jaloilleen". Kaksin käsin käytettävästä pitkästä "kontos"-peitsestä, sarmaattien pääasiallisesta lähitaisteluaseesta, ei juurikaan ollut hyötyä näissä oloissa. Roksolaanit saivat hyvityksen 92, kun he tuhosivat yhdessä daakialaisten kanssa Rooman XXI legioonan.
Keisari Trajanuksen Daakian valloituksen aikana roksolaanit asettuivat aluksi daakialaisten puolelle, missä he muodostivat valtaosan ratsuväestä, mutta heidät lyötiin ensimmäisellä sotaretkellä vuosina 101–102. Daakian valtakunnan täydelliseen tuhoon johtaneen Trajanuksen toisen sotaretken aikana 105–106 roksolaanit ilmeisesti pysyttelivät puolueettomina. Daakian provinssin liittäminen Rooman valtakuntaan toi Rooman vallan aivan roksolaanien naapuriin. Keisari Hadrianus vahvistutti ja rakennutti Tonavan varrella useita linnoituksia roksolaanien uhan torjumiseksi.
Myös myöhempi keisari Marcus Aurelius taisteli roksolaaneja vastaan Tonavan rantamilla. Vuonna 260 roksolaanit hyökkäsivät roomalaiseen Pannonian provinssiin. Pian tämän jälkeen roksolaaneja alettiin ottaa Rooman armeijan palvelukseen.
Muiden sarmaattiheimojen tapaan roksolaanit jäivät hunnien jalkoihin ja katosivat historiasta.
Kiilakylki

Kiilakylki ("Trigonostigma heteromorpha") on pieni Kaakkois-Aasiasta kotoisin oleva, rasboroihin kuuluva särkikalalaji. Se on suosittu akvaarioharrastuksen parvikala.
Alkuperä.
Luonnonvaraisia kiilakylkiä tavataan Thaimaassa, Malakan niemimaalla, Singaporessa ja Sumatralla. Laji viihtyy vesistöissä joissa on paljon kasvillisuutta. Näin ollen akvaariokin tulisi sisustaa sen mukaisesti.
Ulkonäkö ja sukupuolierot.
Kiilakylki on noin 4,5 sentin pituinen. Sen tunnistaa helposti kyljessään olevasta mustasta kiilakuviosta. Sukupuolet erottaa siitä että naaraan kiilakuvion etureunan alaosa on pyöristynyt, koiraan taas terävä. Naaras on myös selvästi pulskempi kuin koiras.
Kiilakylki akvaariokalana.
Kiilakylki on yksi suosituimmista akvaariokaloista, sillä se on melko halpa, helppohoitoinen ja pienen kokonsa takia vähän tilaa vaativa. Siitä on kehitetty myös sinimusta muunnos.
Ravinto.
Kiilakylkiä ruokitaan hiutaleilla ja pelleteillä, mieluusti myös elävillä tai pakastetuilla hyönteisillä, sillä ne ovat luonnonvaraisten kiilakylkien pääravintoa.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Kiilakylki on hyvin sävyisä kala joka sopii hyvin myös aloittelijalle. Se liikkuu luonnossa jopa satojenkin yksilöiden parvissa, joten akvaarioon tulisi hankkia vähintään 6–10 kalaa, sillä kiilakylki on ehdoton parvikala. Tällaiselle 6–10 kpl:n pikkuparvelle riittää jo 60-litrainen allas, mutta näyttävämmän kokoisen parven saa mahtumaan vasta yli 100-litraiseen akvaarioon. Kutupaikaksi sopii noin 15 litran akvaario, joka täytetään vedellä 15–20 cm:n korkeuteen. Veden tulee olla pehmeää, hapahkoa ja puhdasta sekä 25–28 asteen lämpöistä. Pohjalla voi olla puhdasta soraa tai kuturitilä ja jaavansammalta. Lisäksi olisi hyvä olla myös jokunen leveä kasvinlehti, esim. melalehtiä, jotka kiinnitetään pohjaan. Veden ilmastus ei ole tarpeen, ennen kuin poikaset lähtevät uimaan. Kutuakvaarioon pannaan vain yksi kutupari. Kutuaikana kiilakyljet kiinnittävät munansa (joita voi olla jopa 300 kappaletta) vesikasvien lehdille ja varsille. Kutupari on poistettava heti kudun jälkeen ja akvaario peitetään mädin hautumisen ajaksi. Poikaset kuoriutuvat vuorokauden kuluttua. Ne syövät aluksi planktonia ennen kuin siirtyvät hyönteisravintoon.
Vesiolot.
Kiilakylki viihtyy pehmeässä ja happamassa vedessä, jonka ph:n tulisi olla alle 7. Lämpötilaltaan vesi saisi olla 25–28 astetta, kiilakylki onkin lämpimän veden kala. Viihtyy parhaiten humuspitoisessa vedessä, mutta se ei ole niin välttämätön, kuin esimerkiksi kiilakyljen kääpiömäisellä sukulaisella kääpiörasboralla. Kärsii äkillisistä veden laadun muutoksista. Viljelylaitoksissa kasvatetut yksilöt sopeutuvat paremmin, kuin suoraan luonnosta pyydetyt.
Positiivinen ja negatiivinen ateismi

Positiivinen ateismi eli vahva ateismi on tietoteoreettinen käsitys, jonka mukaan on vahvoja todisteita jumalien olemassaoloa vastaan eikä mitään todisteita puolesta. Negatiivinen ateismi eli heikko ateismi on käsitys, jonka mukaan ei ole mitään yleisiä tai erityisiä perusteita tai todisteita jumalien olemassaolon puolesta, jolloin jumalia ei tule olettaa olevan olemassa.
Ateismin määritelmä.
Ateismista on kaksi määritelmää. Perinteisesti ateismi on ulkoista todellisuutta koskeva eli ontologinen väite, joka koskee jumalan olemassaoloa. Ateismi on siis väitelause ”jumalaa ei ole olemassa.” Ateismi ja sen vastakohta teismi ovat tällöin ainoat mahdolliset kannat: jumala on olemassa tai jumalaa ei ole olemassa. Toisessa määritelmässä ateismi on jonkin yksilön tietoa koskeva käsitys. Koska inhimillinen tieto on eriasteista, voidaan periaatteessa erottaa positiiviset ateistit, jotka kieltävät jumalan olemassaolon, ja negatiiviset ateistit, joilta puuttuu usko jumalan olemassaoloon.
Filosofi Michael Scriven on muotoillut taulukossa olevan tunnetun ateismin tietoteoreettiseen määritelmän, jossa käsitys tiedosta jumalien olemassaolosta määritellään asteikkona. Filosofi Michael Martin on muotoillut tietoteoreettisen jaottelun positiiviseen ateismiin ja negatiivisen ateismiin. 
Negatiivisten ateistien mukaan jumalan olemassaolon puolesta ei ole esitetty mitään todisteita. Positiivisten ateistien mukaan jumalan olemassaoloa voidaan pitää todistettavasti epätotena.
Tunnettu teos ateismin perusteista on filosofi Michael Martinin kirja "" (1990). Teoksessa Martin käy läpi perinteisiä perusteluja jumalan olemassaolosta. Ensiksi Martin pyrkii osoittamaan, että usko jumalaan on vailla perusteita. Martinin mukaan kaikki esitetyt perinteiset jumalatodistukset ovat kestämättömiä. Martinin mukaan negatiivinen ateismi on perusteltua. Toiseksi Martin pyrkii osoittamaan, että on perustellumpaa olla uskomatta jumalaan kuin uskoa. 
Ateismin puolustajien mukaan edes positiivinen ateismi ei vaadi täydellistä tietoa jumalan olemassaolosta. Heidän mukaansa ateismissa väitetään vain, että perustelut sille, ettei jumalaa ole olemassa, ovat vahvemmat kuin perustelut sille, että jumala on olemassa. Heidän mukaansa positiivisessa ateismissa esitetään, että todisteet jumalan olemassaoloa vastaan ovat riittävät sille, että on oikeutettua olla uskomatta jumalaan.
Blessed Are the Sick

Blessed Are the Sick on amerikkalaisen Morbid Angel -yhtyeen toinen täyspitkä albumi. Se julkaistiin vuonna 1991 Earache Recordsin kautta. Levyltä on yksi video kappaleesta "Blessed Are the Sick". Kansikuva on Jean Delvillen maalaus Les Trésors de Satan.
Jiří Pauer

Jiří Pauer (22. helmikuuta 1919 – 21. joulukuuta 2007) oli tšekkiläinen säveltäjä ja kulttuurivaikuttaja, joka toimi Tšekin filharmonisen orkesterin johtajana 1958–1980, Tšekkoslovakian kansallisteatterin oopperan johdossa 1953–1955 ja 1965–1967 sekä eläkeiässä vielä kymmenisen vuotta koko kansallisteatterin johtajana.
Pauer opiskeli aluksi luokanopettajaksi ja toimi ammatissa samalla kun opiskeli musiikkia Otakar Šínin ja Alois Hában johdolla Prahan konservatoriossa 1943–1946. Lisäksi hän sai opetusta Pavel Bořkovecilta. Hän ihaili Bohuslav Martinůa ja Benjamin Britteniä ja oli kirjeenvaihdossa Dmitri Šostakovitšin kanssa.
Pauer toimi monessa tehtävässä kulttuurihallinnossa. Heti toisen maailmansodan jälkeen hän perusti Prahaan musiikkiopiston ja työskenteli siinä neljä vuotta. Alois Hában vaikutuksesta Jiří Pauer oli jäsenenä uuteen musiikkin keskittyvän Přítomnost-yhdistyksen hallituksessa. Myöhemmin hänestä tuli vasta perustetun Tšekkoslovakian säveltäjäyhdistyksen keulahahmo pitkäksi aikaa. 1950-luvulla hänellä oli tehtäviä maan kulttuuriministeriössä ja yleisradioyhtiössä. Tämän ohella hän myös opetti sävellystä Prahan esittävän taiteen akatemiassa (AMU) vuosina 1965–1990. 
Pauer sävelsi oopperoita, sinfonioita, konserttoja sekä kamarimusiikkiteoksia.
Zdenko Mikula

Zdenko Mikula (27. marraskuuta 1916 Vyhne – 31. lokakuuta 2012 Bratislava) oli slovakialainen säveltäjä. Hän opiskeli Bratislavan konservatoriossa. 
Mikulan tuotantoon kuuluu ooppera "Žena". Lisäksi hän kirjoitti muun muassa laulu- ja kamarimusiikkia sekä kansanmusiikkisovituksia.
Houkutusten kiihottava maku

Houkutusten kiihottava maku on Ultra Bra -yhtyeen ensimmäinen julkaisu. Levynteko oli palkinto Suomen Demokraattisen Nuorisoliiton poliittisten laulujen kilpailun voitosta. Levy julkaistiin CD-EP-muodossa. EP:stä on otettu kaksi painosta, joista ensimmäisen levy on väriltään vihreä ja toisen oranssi. Levityksestä vastasi Megamania.
Kaikki EP:n kappaleet on sisällytetty vuonna 2001 julkaistulle "Sinä päivänä kun synnyin" -kokoelmalevylle.
Viertotie

Viertotie () on kivi- tai sepelipäällysteisen (valta)tien vanha nimitys.
Viertoteitä tehtiin vilkkaan liikenteen tai raskaiden kuormien vuoksi. Kantava aluskerros oli kiviä tai karkeaa soraa ja 0,3–0,5 metriä paksu. Päällyste tehtiin pienistä luonnonkivistä tai sepelistä ja tiivistettiin raskaalla jyrällä.
Nimistössä.
Helsinkiin johtaneet suuret valtatiet ovat olleet nimiltään "Läntinen viertotie" (nyk. Mannerheimintie) ja "Itäinen viertotie" (nyk. Hämeentie), ruotsinkielisiltä nimiltään "Västra Chaussén" ja "Östra Chaussén". Ne kivettiin 1860-luvulla. Helsingissä on edelleen Etelä-Haagassa katu nimeltä Vanha viertotie.
15 (luku)

15 (viisitoista) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 14 ja seuraa luku 16.
Irma Grese

Irmgard Ilse Ida Grese (7. lokakuuta 1923 Wrechen, Weimarin tasavalta – 13. joulukuuta 1945 Hameln, Saksan miehitysvyöhyke) toimi keskitysleirivartijana Ravensbrückissä, Auschwitzissa ja Bergen-Belsenissä toisen maailmansodan aikana, vuosina 1942–1945. 
Grese tunnettiin poikkeuksellisen julmasta ja perverssistä käytöksestään, minkä takia hän on jäänyt historiaan natsi-Saksan pahamaineisimpiin kuuluvana naispuolisena sotarikollisena. Kerrotaan, että Grese ei ollut juurikaan kiinnostunut miehistä, mutta hän pakotti vankileirillä naispuoliset vangit tekemään toisilleen sadomasokistisia rituaaleja, joita hän itse katsoi vierestä.
Grese teloitettiin hirttämällä Hamelnissa yhdessä Bergen-Belsenin komendantin Josef Kramerin kanssa. Hänen pyövelinään toimi Albert Pierrepoint. Hänen viimeinen sanansa oli "Schnell!" (”Vauhtia!”) Grese oli kuollessaan 22-vuotias ja koko 1900-luvun nuorin Ison-Britannian lakien mukaan teloitettu nainen.
Tausta.
Grese syntyi Mecklenburgin osavaltiossa lähellä Pasewalkia. Hän oli perheen viidestä lapsesta kolmas, ja hänellä oli kaksi sisarta ja kaksi veljeä. Isä Alfred Grese oli maitomies ja Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen jäsen vuodesta 1937. Äiti Berta Grese ajautui itsemurhaan vuonna 1936 saatuaan tietää, että hänen miehensä oli pettänyt häntä paikallisen pubinomistajan tyttären kanssa. Historioitsija Peter Vronskyn arvelujen mukaan Alfred Grese meni uusiin naimisiin vuonna 1939.
Gresen sisko, Helene Grese, kertoi siskonsa oikeudenkäynnissä, että Irma ei koskaan koulussa uskaltanut liittyä tyttöjen välisiin tappeluihin vaan sen sijaan pakeni. Grese keskeytti koulun vuonna 1938 ollessaan 14-vuotias. Päätökseen vaikutti luultavasti tytön sopimattomuus kouluun, kiusaaminen ja Gresen fanaattinen kiinnostus Saksan tyttöliittoon, jota hänen isänsä ei kuitenkaan hyväksynyt. Grese työskenteli muiden töiden ohella kaksi vuotta apulaissairaanhoitajana SS:n parantolassa ja etsi sairaanhoitajan harjoittelupaikkaa siinä kuitenkaan onnistumatta.
Corleone

Corleone (sisiliaksi Cunigghiuni) on noin 11 000 asukkaan kaupunki Sisiliassa Palermon metropolikaupungissa. 
Historia.
Kaupunki on peräisin jo arabien valtakaudelta ennen 1000-lukua. Kaupungin nimi tunnetaan muodossa Qurliyūn arabiankielisissä 900-luvun lähteissä. Kaupungin tunnetuin nähtävyys on Chiesa Madre -kirkko, jonka rakentaminen aloitettiin 1300-luvulla. Corleonessa on myös 1000- ja 1100-lukujen välillä rakennettu vartiotorni.
Corleone on 1960-luvulta lähtien tullut tunnetuksi mafian vuoksi. Eräät corleonalaiset mafiaperheet nousivat 1980-luvun alun ns. toisessa mafiasodassa palermolaisten perheiden tilalle mafian vaikutusvaltaisimmiksi perheiksi. Tunnettuja corleonelaisia mafiosoja ovat muiden muassa Salvatore Riina ja Bernardo Provenzano. Mafiamaineen vuoksi on ehdotettu, että kaupunki ottaisi takaisin vuosisatoja sitten käytetyn nimen ”Cuor di Leone” (Leijonan sydän).
Fiktiossa.
Corleone esiintyy "Kummisetä"-elokuvissa ja -romaaneissa mafiaperheen nimenä ja alkuperäkaupunkina. Elokuvassa mafiaperheen päämies Vito Corleone saa sekaannuksen vuoksi nimensä kotikylänsä mukaan. Mario Puzon "Kummisetä"-romaanin mukaan kyse on tietoisesta kotiseutumuiston vaalimisesta: ”Uudessa kotimaassaan hän muutti nimensä Corleoneksi säilyttääkseen edes jonkin siteen kotikyläänsä. Tämä oli yksi niistä harvoista tunteellisista eleistä, joita hän milloinkaan harrasti.”
Ooststellingwerf

Ooststellingwerf on kunta Friisinmaan provinssissa, Alankomaissa. Pinta-alaa kunnalla on 226,08 neliökilometriä, josta vettä on 1,7 km². Asukkaita kunnassa on 26 355 (1.2.2008).
Kunta on yksi niistä Friisinmaan kunnista, joissa ei puhuta friisiä; sen sijaan siellä puhutaan stellingwerfsia.
Asutuskeskukset.
Asukasluvut 1. tammikuuta 2008:
Vermillionin piirikunta

Vermillionin piirikunta on piirikunta Indianan osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Vuonna 2000 sen väkiluku oli 16 788. Piirikunnan hallinnollinen keskus on Newport. Se kuuluu Terre Hauten metropolialueeseen.
Historia.
Vermillionin piirikunta perustettiin 1. helmikuuta 1824. Se sai nimensä läheisestä Vermilion River -joesta. Piirikunnan nimeen lisättiin toinen l-kirjain, jotta se erottuisi naapuripiirikunnasta, Illinoisin osavaltiossa sijaitsevasta Vermilionin piirikunnasta.
Maantiede.
Piirikunnan pinta-ala on 673 km², josta maata on 665 km² ja vesistöjä 8 km².
Väestö.
Vuonna 2000 Vermillionin piirikunnassa oli 16 788 asukasta, 6 762 taloutta ja 4 713 perhettä. Väestötiheys oli 25/km². Piirikunnan 7 405 asumisyksikön keskimääräinen tiheys oli 11/km². Asukkaista 98,39 prosenttia oli valkoihoisia, 0,26 prosenttia mustia tai afroamerikkalaisia, 0,24 prosenttia alkuperäiskansoja, 0,12 prosenttia aasialaisperäisiä, 0,02 prosenttia Tyynenmeren saarilta ja 0,16 prosenttia muita rotuja sekä 0,80 prosenttia näistä kahteen tai useampaan ryhmään kuuluvia. Lisäksi 0,64 prosenttia oli mihin hyvänsä rotuun kuuluvia espanjalais- tai latinalaissyntyisiä.
Piirikunnan 6 762 taloudesta 30,80 prosentilla oli kotona asuvia alle 18-vuotiaita lapsia. 57,30 prosenttia oli yhdessä asuvia aviopareja, 9,00 prosentilla perheenpää oli ilman aviomiestä asuva nainen ja 30,30 prosenttia oli perheettömiä. Kaikista talouksista 26,60 prosenttia oli yksin asujia ja 12,90 prosenttia yksin asuvia 65 vuotta täyttäneitä. Talouksien keskimääräinen asukasluku oli 2,44 ja perheiden 2,94.
Piirikunnan väestöstä alle 18-vuotiaita oli 23,80 prosenttia, 18–24-vuotiaita 8,10 prosenttia, 25–44-vuotiaita 27,50 prosenttia, 45–64-vuotiaita 24,90 prosenttia ja yli 65-vuotiaita 15,80 prosenttia. Keski-ikä oli 39 vuotta. Jokaista 100 naista kohti oli 95,00 miestä. Jokaista sataa yli 18-vuotiasta naista kohti oli 92,00 miestä.
Piirikunnan talouksien mediaanitulo oli 34 837 dollaria ja perheiden 41 809 dollaria. Miesten mediaanitulo oli 32 279 dollaria ja naisten 22 647 dollaria. Tulot henkilöä kohden olivat 18 579 dollaria. Noin 6,30 prosenttia perheistä ja 9,50 prosenttia koko väestöstä, 10,40 prosenttia alle 18-vuotiaista ja 12,60 prosenttia yli 65-vuotiaista eli köyhyysrajan alapuolella.
Pirkan Hölkkä

Pirkan Hölkkä on syksyisin Valkeakoskelta Tampereelle juostava tai käveltävä kaikille avoin tapahtuma. Hölkän järjestävät Tampereen Taivaltajat ja Valkeakosken Retkeilijät. Lähtö tapahtuu joka vuosi lokakuun ensimmäisenä sunnuntaina yhteislähtönä klo 10.00 Valkeakosken Tehtaan kentältä. Maali on Tampereen aikuiskoulutuskeskuksen pihassa Nirvan kaupunginosassa. Matkan pituus on 33 kilometriä. Reitti on vaihtelevasti katuosuutta, pururatoja, metsäteitä ja -polkuja. Asfaltin osuus reitillä on vain noin viisi kilometriä. Järjestäjien tavoitteena on ollut sisällyttää reitille mahdollisimman paljon metsäpolkuja ja pikkuteitä, jotta syksyinen luonto tulisi lähelle hölkkään osallistujia.
Vuoden 2017 Pirkan Hölkkä oli sen historian 48. Hölkkä on juostu joka vuosi vuodesta 1970, joten Pirkan Hölkkä on Suomen vanhimpia kaikelle kansalle suunnattuja juoksutapahtumia. Keskimääräinen osanottajamäärä on hieman yli 1 700. Vuonna 2017 maaliviivan ylitti 1 295 kuntoilijaa.
Pirkan Hölkässä on seitsemän sarjaa: naiset (N), miehet (M), ikämiehet (M40), veteraanit (M50), kävelijät ja sauvakävelijät, naiset (N45) ja superveteraanit (M60). Vuoden 2007 Hölkässä oli mukana 18 hölkkääjää, jotka ovat osallistuneet kaikkiin Hölkän historian hölkkiin. Kilpasarjojen voittajille luovutetaan pokaalit. Lisäksi on muita pienempiä palkintoja. 
Pirkan Hölkkä on osa Pirkan Kierrosta. Pirkan Kierroksen muut osatapahtumat ovat Pirkan Hiihto (90 km), Pirkan Pyöräily (220 km, 134 km) ja Pirkan Soutu (33 km, 17,5 km).
Julia Bell (kirjailija)

Julia Bell (s. 1971 Bristol, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen kirjailija. Hän varttui Walesissa ja opiskeli englannin kieltä Birminghamin yliopistossa.
Työt.
Bell on opettajana ("Senior Lecturer") Birkbeck Collegessa jossa hän opettaa luovaa kirjoittamista. Hän on kirjoittanut kolme romaania ja oppaan luovaan kirjoittamiseen.
Hänen esikoisromaaninsa oli vuonna 2002 julkaistu bulimiaa käsittelevä nuortenkirja "Ahmatti" (), joka ilmestyi seuraavana vuonna suomeksi Sirpa Kähkösen käännöksenä Otavalta. Teos on käännetty myös muun muassa ranskaksi ja thaiksi.
"Ahmatin" jälkeen Bellin seuraava romaani oli ihmiskauppaa ja seksiorjuutta käsittelevä "Dirty Work" (2007). Romaani kertoo lapsista joita käytetään hyväksi seksityöläisinä.
Paikkoi ja pleisei

Paikkoi ja pleisei on suomalaisen Freud Marx Engels &amp; Jung -yhtyeen yhdeksäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2002.
"Nurkkapöytä" -kappaleessa vierailivat näyttelijät Jussi Lampi, Tapio Liinoja ja Puntti Valtonen.
Huulirihmakala

Huulirihmakala ("Trichogaster labiosa" vanh. "C. labiosus" ja " Trichogaster labiosus") on gurameihin kuuluva aasialainen kala. Se on helppohoitoinen ja komean värinen akvaariokala.
Alkuperä.
Huulirihmakalaa tavataan luonnonvaraisena Myanmarin alueelta jokivedestä.
Ulkonäkö.
Huulirihmakala kasvaa noin 10 cm:n pituiseksi. Koiras on sinertävien ja punertavien raitojen kirjavoima, naaras himmeämpi. Koiraan rinta tummuu kutuaikana. Kalasta on jalostettu myös oranssinsävyinen muoto, jota kutsutaan appelsiinirihmakalaksi.
Ravinto.
Huulirihmakalaa voidaan ruokkia akvaariossa hiutaleilla ja pelleteillä. Myös elävää tai pakastettua hyönteisravintoa olisi hyvä tarjota, sillä se syö luonnossa pääasiassa pinnalla kelluvia hyönteisiä sekä vesihyönteisten toukkia.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Huulirihmakala on reviirikala ja varsinkin koiraat voivat olla aggressiivisia lajitovereilleen, mutta eivät muille kaloille. Huulirihmakala viihtyy yksin mutta jos tilaa riittää, sopiva yhdistelmä on koiras ja kaksi naarasta. Kahdelle tai useammalle yksilölle pitää varata tilaa ainakin 150 litraa, mutta yhtä yksilöä voi jo pitää 100-litraisessa akvaariossa.
Kutuaikana koiras rakentaa pinnalle vesikasvien lomaan vaahtopesän johon munat lasketaan. Koiras vahtii pesää poikasten kuoriutumiseen asti ja käy jopa puolisonsa kimppuun armotta jos tämä tulee lähelle. Siksi kudetusta varten tarvitaan erityinen viljelyakvaario. Vastakuoriutuneet poikaset syövät planktonia ja akvaariossa niitä voi ruokkia likoeläimillä.
Pallivahan koulu

Pallivahan koulu on Turussa sijaitseva alakoulu, jossa on luokat ensimmäisestä luokasta kuudenteen luokkaan. Se sijaitsee Pallivahassa, lähellä Kaerlaa ja Runosmäkeä, Paltankadulla. Koulun rehtorina toimii Tiia Taskinen. Kärsämäen koulu yhdistettiin Pallivahan koulun kanssa hallinnollisesti vuoden 2007 syyslukukauden alussa.
Koulu toimi aluksi Kärsämäen koulun lisärakennuksena. Koska Kärsämäen koulun tontti oli liian ahdas suunnitteilla olleelle uudisrakennukselle, ehdotettiin koulurakennuksen rakentamista Pallivahan mäelle. Koulun rakentaminen aloitettiin vuonna 1958, ja se valmistui syyskuussa 1959. Sen ovat suunnitelleet kaupunginarkkitehti Abel Sandelin ja piirtäjä-suunnittelija Raija Lundsten. 
Koulussa oli syyslukukauden 2007 alkaessa 239 oppilasta (joista Kärsämäessä 44) ja 13 opettajaa (joista Kärsämäessä 2).
Koulurakennuksessa toimi ennen hammaslääkäri, mutta kun Runosmäkeen rakennettiin sosiaali- ja terveyskeskus, poistui hammaslääkäri koulun yhteydestä.