tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sukupolvialus

Sukupolvialus ("generation ship") on kuvitteellinen avaruusalus, jonka miehistö korvautuu alkuperäisen miehistön jälkeläisillä aina vanhemman sukupolven kuollessa pois. Tällaisia aluksia voitaisiin käyttää pitkillä tähtienvälisillä matkoilla. Siksi sukupolvialusta sanotaan myös avaruusarkiksi tai tähtien­väliseksi arkiksi.
Asutettujen planeettojen voidaan ajatella myös olevan eräänlaisia sukupolvialuksia ("Avaruusalus Maa").
Sukupolvialus eli avaruusarkki.
Jotta geneettinen diversiteetti saataisiin säilymään satojen vuosien matkalla, pitäisi aluksessa olla arvioiden mukaan lähtöhetkellä vähintään 500 henkilöä. Mikäli kuitenkin käytettäisiin spermapankkia ja munasolupankkia, lukumäärä voisi olla paljon pienempi. Matka-aika olisi niin pitkä, että vähintään kymmenet tai tuhannet sukupolvet vaihtuisivat ennen kuin alus olisi perillä kohteessaan. Pitkästä matka-ajasta riippumatta tähtienvälisen arkin etu olisi se, ettei se vaatisi ainakaan teoriassa mullistavaa rakettitekniikkaa. On ajateltu, että tähtienvälinen arkki voitaisiin tehdä vaikkapa louhimalla se suureen asteroidiin. Toinen vaihtoehto olisi rakentaa arkki suureen sylinterimäiseen avaruusasemaan, jossa painovoima syntyisi aluksen pyörimisliikkeestä. Moottoriksi on joskus ajateltu ydinkäyttöistä ionirakettia.
Eräs suuri ongelma tähtienvälisessä avaruudessa matkatessa saattaisi olla voimanlähde. Esimerkiksi ydinvoima vaatii pitkän ajan kuluessa suuret määrät ydin- ja muuta polttoainetta. Myöskään nykyisin ei ole toteutettu arkin vaatimaa täysin suljettua elossapitojärjestelmää, jossa ilma, ravinteet ja vesi kierrätetään aluksen pienoisekosysteemissä. Aluksen osia täytyisi kyetä huoltamaan ja valmistamaan niitä kierrättämällä vanhoja materiaaleja ja osia. Moniin järjestelmiin pitäisi olla varajärjestelmät.
Myös psykologiset ongelmat voivat olla pitkällä matkalla vaikeita. Sukupolvien kuluessa jokin aluksen ryhmä saattaisi nousta kapinaan ja vaikkapa joku aluksen sisäinen itsemurhaterroristi sabotoida koko matkan. Ihmisten geenit saattaisivat rappeutua sukupolvien aikana. Voisi tulla riitaa uuden matkaajasukupolven ja Maan välillä. Miehistö voisi katkaista yhteyden vihaamaansa Maahan, eikä lähettäisi kohdetähdestään Maan tarvitsemia tietoja. Maan elämä voisi itsessään tuhoutua vaikkapa ydinsodassa, tai sivilisaatio romahtaa muusta syystä.
Myöskään ei tiedetä, mikä aluksen matkustajia odottaisi kohdetähden lähellä. Aluksen miehistön täytyisi jossain vaiheessa jättää alus ja ainakin osan jäädä tuntemattomalle planeetalle.
Nukkuja-alus

Nukkuja-alus ("sleeper ship") on kuvitteellinen avaruusalus, jonka miehistö viettää pitkän tähtienvälisen matkan kryonisessa horroksessa, tietokoneen hoitaessa aluksen ohjausta.
Kuuluisia esimerkkejä nukkuja-aluksista ovat "Jupiter"-alus, "Alien"-elokuvasarjan alukset sekä "Botany Bay" -alus "Star Trek" -televisiosarjan jaksossa "Space seed" (”"Varastossa"”).
Kurkijoki

Kurkijoki () on entinen Suomen kunta Laatokan Karjalassa Neuvostoliitolle 1940 luovutetulla alueella. Pinta-ala oli 536 km² ja asukasluku 10 032 (1939). Nykyisin Kurkijoen alue kuuluu Karjalan tasavallan Lahdenpohjan piiriin, jossa sen alue jakaantuu Kurkijoen ja Elisenvaaran kuntien kesken.
Talvisodan ja Jatkosodan johdosta Kurkijoen väestöä asutettiin muun muassa Varsinais-Suomessa sijaitseviin Loimaan kauppalaan sekä Oripään kuntaan. Nykyisin Loimaalla toimii Kurkijokimuseo, joka esittelee ja tallentaa Kurkijoen pitäjän historiaa ja vaiheita. Museota ylläpitää Kurkijoki-Säätiö, joka julkaisee "Kurkijokelainen" -lehteä. Lisäksi Loimaalla Hulmin kaupunginosassa sijaitsevat Kurkijoenpuisto, Kurkijoensilta sekä Kurkijoen evakkojen muistokivi.
Historia.
Kurkijoki mainitaan ensimmäisen kerran venäläisissä kronikoissa vuonna 1396. Se mainitaan myös tuohikirjeessä numero 248, joka on löytynyt Novgorodista vuosien 1396–1422 välille ajoitetusta kerroksesta. Kurkijokea on pidetty myös saagoissa mainittuna Karjalanpohjana, jossa muun muassa Skånen tarunomaisen kuninkaan Ivar Vidfamnen kerrotaan kuolleen 700-luvulla.
Kylät.
Alho, Aromäki, Elisenvaara, Haapavaara, Haavikko, Huutomäki, Hämeenlahti, Ihojärvi, Kannansaari, Korpisaari, Kuuppala, Lapinlahti, Lepousmäki, Levonpelto, Lopotti (Kauppakylä, Kirkonkylä), Luhovaara, Marianvaara, Metsikko-Jokiranta, Mikrilä, Oksentiinmäki, Otsanlahti, Pohjii (Pohjiinkylä), Rahola, Riekkala, Rummunsuo (Rungonsuo), Räihävaara, Saares, Savii (Saviinkylä), Savoja, Sillankorva, Sorjo, Soskua, Särkijärvi, Tervu, Titto, Uusikylä, Vätikkä.
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 19 koulupiiriin, joista 18 oli suomenkielisiä ja yksi oli ruotsinkielinen.
Elisenvaaran asemakylässä toimi Elisenvaaran yhteiskoulu, joka toisen maailmansodan jälkeen jatkoi toimintaansa Karinaisten Kyrön asemakylässä Varsinais-Suomessa.
Väestö.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Kurkijoen väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1940.
Kurkijoen kirkko.
Kurkijoella ehti olla kaikkiaan kolme luterilaista kirkkoa. Niistä viimeisin puurakenteinen valmistui vuonna 1880. Kirkko jäi talvisodan jälkeen ehjänä paikalleen, ja esineistöä pelastettiin huomattava määrä. Esimerkiksi kirkon kellot ovat käytössä sotien jälkeen rakennetussa Suomussalmen kirkossa. Kun alue vallattiin takaisin jatkosodan alussa, venäläisten huomattiin muuttaneen kirkon elokuvateatteriksi ja tanssipaikaksi. Kirkko kunnostettiin, ja keväällä 1944 arkkipiispa Ilmari Salomies vihki sen uudelleen. Kirkko jäi uusitussa asussaan neuvostoliittolaisille, jotka muuttivat sen viljavarastoksi.
Vuonna 1991 Neuvostoliiton murentuessa saivat entiset kurkijokelaiset luvan palata muisteluretkelle. He löysivät kirkkonsa tyhjillään, koska paikallisen sovhoosin mentyä konkurssiin ei viljavarastoa enää tarvittu. Kirkko oli eräs parhaiten väärässä käytössä säilyneistä puukirkoista ja lajissaan muutenkin harvinaisuus. Suomalaiset alkoivat kunnostaa kirkkoa, mutta tulipalo tuhosi sen. Kirkonmäellä ovat säilyneet suomalaisten pystyttämät muistomerkit, ja hiukan syrjemmällä alueella on kaatuneiden puna-armeijalaisten muistomerkki.
Ministerivaltiosihteeri

Ministerivaltiosihteeri (ruots. "ministerstatssekreterare") oli virkamies, joka esitteli Venäjän keisarille Suomen suuriruhtinaskuntaa koskevat asiat. Hän toimi siten linkkinä Suomen senaatin ja Venäjän hallinnon välillä. Ministerivaltiosihteerin viraston asemapaikkana oli Pietari ja monet viraston tehtävistä antoivat sille myös edustuston luonnetta. Viraston yhteydessä toimi myös Suomen passivirasto.
Lain mukaan ministerivaltiosihteerin tuli olla Suomen kansalainen, mutta sortovuosien aikana vuosina 1900–1905 ja 1913–1917 virkaan oli nimitettynä venäläinen henkilö. Ministerivaltiosihteerin virasto lakkautettiin vasta Suomen itsenäistymisen jälkeen, 28. kesäkuuta 1918.
Ministerivaltiosihteerin apuna toimi Suomen asiain komitea.
Luettelo ministerivaltiosihteereistä.
Nimike ministerivaltiosihteeri otettiin käyttöön 1834, tätä ennen puhuttiin valtiosihteeristä. Venäjän väliaikaisen hallituksen aikana nimettiin ministerivaltiosihteerin tehtävään lyhyeksi aikaa Suomen asiain komissaari, Fjodor Roditšev.
Ministerivaltiosihteerin apulaiset.
Helmikuun vallankumouksen jälkeen apulaisen virkaa ei enää täytetty, mutta sitä käytännössä hoiti valtiosihteerinviraston neuvotteleva virkamies, myöhempi kansliapäällikkö K. G. Idman.
Georg von Moller

Georg Alexander Johan Gustaf Wilhelm von Moller (19. heinäkuuta 1791 – 2. kesäkuuta 1867 Kuru) oli Suomeen asettunut Venäjän keisarillisen armeijan kenraalimajuri ja ritari, joka johti Hangon puolustusta Oolannin sodan aikana. Hän syntyi Kuurinmaalla baltiansaksalaiseen sukuun. Hänet tunnettiin Suomessa lempinimellä ”Kurun kenraali”.
Vuonna 1854 englantilais-ranskalainen laivasto purjehti Hangon lähivesillä ja uhkasi valloittaa Hangon linnoitukset, jotka olivat peräisin Ruotsin vallan ajoilta. Mollerin johtamat joukot puolustivat linnoituksia rohkeasti, ja vihollinen ajettiin pois. Linnoitukset kuitenkin räjäytettiin varotoimena, ettei vihollinen olisi saanut niitä haltuunsa. Moller aateloitiin taistelun seurauksena, ja hän sai sukunimeensä saksalaisen von-etuliitteen.
Moller asui Kurun Keihäslahdessa, josta syystä häntä nimitettiin ”Kurun kenraaliksi”. Hän lahjoitti Kurun kirkkoon siellä edelleen olevan jäljennöksen Leonardo Da Vincin tunnetusta taulusta "Pyhä ehtoollinen".
İzmir

İzmir (kreikkalaiselta nimeltään Smyrna, ) on Turkin kolmanneksi suurin kaupunki ja maan toiseksi suurin satama. 
Se on myös İzmirin maakunnan pääkaupunki. Asukkaita kaupungissa oli 2,9 miljoonaa vuonna 2022. 
Maantiede.
İzmir sijaitsee İzmirinlahden, Egeanmeren rannalla, Kızılçullu-joen suistossa. Liiketoiminta keskitttyy Konakin kaupunginosaan, Karantina ja Güzelyalı ovat suuria asuinalueita. Nykyisen keskustan eteläpuolella on Kadifekale eli vanha kaupunki. 
Historia.
Antiikki.
Kaupungin paikalla on ollut asutusta viimeistään 2000-luvulla eaa. Kreikkalaiset asuttivat paikan viimeistään noin 1050 eaa. Smyrnan ensimmäiset asukkaat olivat aiolialaisia siirtokuntalaisia, ja myöhemmin sen asuttivat joonialaiset. Kaupunki lakkasi olemasta tai ainakin taantui myöhemmällä arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa., mutta perustettiin uudelleen klassisen kauden lopulla 300-luvun eaa. loppupuolella. Antiikin Smyrna kukoisti erityisesti hellenistisellä ja roomalaisella kaudella, jolloin se oli merkittävä satama ja kauppakaupunki.
Myöhempi kreikkalaisaika.
Vanhalta ajalta 1920-luvulle saakka kaupungin asukkaista noin puolet oli kreikkalaisia. Osa kreikkalaisista turkkilaistui, mikä tarkoittaa sitä, että suurimmalla osalla väestöstä on edelleen kreikkalaisia esi-isiä. Izmirissä oli jo silloin (noin 1/4 väestöstä) turkkilaisia. Armenialaisväestö oli alle 1/4 väestöstä. Lisäksi kaupungissa asui pieni määrä juutalaisia, amerikkalaisia ja eurooppalaista alkuperää olevia ns. "levanttilaisia". "Egeanmeren helmenä" tunnettu kaupunki oli vuosisatoja kosmopoliittinen satamakaupunki ja kukoistava kauppapaikka.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Sèvresin rauhansopimuksen mukaan kaupunki ympäristöineen luovutettiin Kreikalle. Turkki ei kuitenkaan rauhansopimusta hyväksynyt, ja Kreikkakin hyökkäsi Smyrnasta syvemmälle Turkkiin. Syyskuussa 1922 Turkin armeija Mustafa Kemalin johdolla syyllistyi Smyrnassa kreikkalaisten ja armenialaisten vainoon. Turkin armeija sytytti 13. syyskuuta 1922 kaupungin kreikkalais- ja armenialaiskaupunginosat palamaan, mikä tunnetaan Smyrnan suurena palona. Arviolta 30 000 ihmistä sai surmansa. Satoja tuhansia jäi kodittomaksi ja lähti pakolaiseksi Kreikkaan. Arviot vainoissa ja tuhopoltossa surmansa saaneista vaihtelevat. Surmansa saattoi saada jopa 100 000 kaupunkilaista. Lausannen sopimuksen mukaan Kreikan ja Turkin välillä suoritettiin pakollinen väestönvaihto. Kun kreikkalaisten lisäksi myös tuhopoltosta selvinneet armenialaiset muuttivat pois kaupungista, siitä tuli etnisesti lähes puhtaasti turkkilainen.
Myöhempi historia.
Toisen maailmansodan jälkeen Izmir kasvoi nopeasti. NATO:n Kaakkois-Euroopan maajoukkojen päämaja sijoitettiin sinne.
Kaupunki kärsi tuhoja Egeanmeren maanjäristyksessä 30. lokakuuta 2020.
Urheilu.
Kaupungissa on kolme Turkin Superliigassa pelannutta jalkapallojoukkuetta: Göztepe SK, Altay SK ja Karşıyaka SK. İzmir Atatürk Stadionilla järjestetään sekä jalkapallo-otteluita että yleisurheilukilpailuja. Sinne mahtuu yli 50 000 katsojaa.
Karma (Kamelotin albumi)

Karma on power metal -yhtye Kamelotin viides studioalbumi. Se julkaistiin 9. heinäkuuta 2001 Noise Recordsin kautta, joka on osa Sanctuary Recordsia.
Kokoonpano.
Kamelot.
Muut muusikot
Jousikvartetti
Tuotanto
Itä-Karjalan kysymys

Itä-Karjalan kysymys oli vuosina 1918–1922 Suomen ja Neuvosto-Venäjän välejä hiertänyt kiista Itä-Karjalan asemasta.
Suomen itsenäistyttyä moni sekä oikeistosta että vasemmistosta toivoi, että Itä-Karjala liitettäisiin Suomeen ja luotaisiin Suur-Suomi. Toivottiin, että itäkarjalaiset saisivat itse kansanäänestyksellä ratkaista, haluavatko pysyä osana Venäjää vai liittyä Suomeen. Järjestettiin vapaaehtoisten vapautusretkikuntia Itä-Karjalaan. Näitä retkiä kutsutaan yhteisellä nimellä heimosodat. 
Virallinen Suomi alkoi neuvotella rajoista Venäjän sisällissodan rauhoituttua Neuvosto-Venäjän kanssa vuonna 1920. Tarton rauhansopimuksessa vuonna 1920 määriteltiin Suomen rajat sekä karjalaisen väestön kansalliset oikeudet, joita Neuvosto-Venäjän tuli kunnioittaa.
Kaikki piirit eivät Suomessakaan Tarton rauhan rajaa hyväksyneet vaan pitivät sitä ”häpeärauhana”, ja toiveet Itä-Karjalan liittämisestä Suomeen elivät pitkään Tarton rauhan jälkeenkin. Heimosotien jälkeen ylioppilaat perustivat Akateemisen Karjala-Seuran, joka ajoi myös heimokansojen vapauttamisen asiaa. Itä-Karjalan kysymys ja karjalaisen väestön vainot hiersivät monta vuotta Suomen ja Neuvosto-Venäjän välejä.
Suomi halusi Tarton rauhaa solmittaessa Itä-Karjalalle autonomian. Neuvosto-Venäjä antoi sille heikon autonomian, mikä ei Suomelle riittänyt. Tarton rauhansopimuksessa Suomi lupasi luopua vaatimuksistaan Itä-Karjalan alueisiin, jos Neuvosto-Venäjä järjestää Itä-Karjalalle kansallisen hallinnon karjalaisten käsiin. Karjalan työkansan kommuunin asema ei kuitenkaan riittänyt Suomelle, ja suomalaiset katsoivat, ettei Neuvosto-Venäjä ollut järjestänyt Itä-Karjalaan sellaista kansallista itsehallintoa kuin rauhansopimuksessa oli sovittu. Asiaa puitiin Kansainliitossa 1920-luvun alussa ja se ratkesi neuvostovaltion eduksi.
Peter Bichsel

Peter Bichsel (24. maaliskuuta 1935 Luzern, Sveitsi – 15. maaliskuuta 2025) oli sveitsiläinen kirjailija. Hän kirjoitti pieniä tarinoita pienistä asioista helposti tunnistettavalla lakonisella tyylillään. Lyhyiden kertomustensa ohella hän julkaisi myös runsaasti kolumneja.
Bichsel syntyi Luzernissa, mutta asui vuodesta 1941 Oltenissa. Hän valmistui opettajaksi Solothurnissa ja työskenteli peruskoulun opettajana vuoteen 1968. Tämän jälkeen Bicshel kirjoitti päätoimisesti. 1970- ja 1980-luvuilla hän ei ollut erityisen tuottelias toimittajan ammattinsa vuoksi. Bichsel toimi myös opettajana ja luennoi yhdysvaltalaisissa yliopistoissa.
Bichselin tuotannosta erityisen suosittuja ovat hänen kirjoittamansa tarinat. Niistä ensimmäisiä on "Eigentlich möchte Frau Blum den Milchmann kennenlernen" (1964), jota seurasi "Kindergeschichten" (suom. "Lastentarinoita") vuonna 1969. Näissä lyhyissä kertomuksissa yksinkertaista juonta korostaa Bichselin tavaramerkki, äärimmilleen pelkistetty kieli. Bichsel onnistuu kirjoittamaan usein sisällöllisesti rikkaita, syvällisiä ja monitulkintaisia kertomuksia hyvin niukalla sanavarastolla ja yksinkertaisin lausein. Usein hän lähtee liikkeelle jostakin itsestään selvästä tosiasiasta: Maa on pyöreä tai pöytä on pöytä ("Ein Tisch ist ein Tisch"). Lasten tapaan hän myös vääntelee sanoja ja leikkii niillä.
Bichselin ensimmäinen merkittävä teos on 21 tarinaa sisältävä kokoelma "Eigentlich möchte Frau Blum den Milchmann kennenlernen". Laajassa proosateoksessaan "Die Jahrezeiten" hän kertoo kirjoittamisesta ja siitä kuinka keksitty todellisuus häviää. "Lastentarinoita" kuvaa kapinaa yhteiskunnan vakiintuneita käytäntöjä vastaan. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu esseitä ja kuunnelmia.
Teokset.
Suomennettu tuotanto.
Antologiassa "Matka jonnekin", toim. Hans Magnus Enzensberger, Helsinki: Tammi 1965. Sarja: Horisontti 5
Aerosoli

Aerosoli eli sumute on kaasun ja siinä leijuvien kiinteiden tai nestemäisten hiukkasten seos. Hiukkasten halkaisija vaihtelee 0,002 µm:stä yli sataan mikrometriin. Eloperäisestä aineesta peräisin olevia aerosoleja nimitetään bioaerosoleiksi. Esimerikiksi virukset ja bakteerit voivat levitä bioaerosoleina.
Ilmakehässä esiintyy luonnollisia aerosoleja, jotka syntyvät esimerkiksi tuli­vuoren­purkauksissa, metsäpaloissa tai tuulen nostaessa pölyä maasta. Ihmisen toiminta, kuten aineiden polttaminen tai maan kyntäminen lisäävät aerosolien määrää. Arvioidaan, että nykyisin 10–50 % koko ilmakehän aerosoleista on ihmisen toiminnan tuottamaa. Kaupungeissa ihmisperäisten aerosolien osuus on suurempi kuin maaseudulla. Merkittävimpiä päästölähteitä kaupungeissa ovat liikenteen ja energiantuotannon hiukkaspäästöt sekä katupöly.
Pilvet ovat näkyvää nesteaerosolia, jossa pisarakoko on muutamasta mikrometristä kymmeniin mikrometreihin. Pilvet ja muut nesteaerosolit heijastavat tehokkaasti auringonvaloa, minkä vuoksi nämä aerosolit jäähdyttävät ilmastoa. Tätä kutsutaan ilmaston hämärtymiseksi (). Sen sijaan palamisessa syntyvä noki absorboi valoa tehokkaasti, minkä vuoksi nokihiukkaset nopeuttavat ilmastonmuutosta.
Aerosoleja ja niiden käyttäytymistä tutkii aerosolitiede, joka jaetaan yleensä tutkimus­otteesta riippuen aerosolifysiikkaan ja aerosolikemiaan.
Nebukadressar II

Nebukadressar II (myös Nebukadnessar II; akkadiksi 𒀭𒀝𒆪𒁺𒌨𒊑𒋀 "dNabû-kudurri-uṣur"; ""; vallassa n. 605 eaa.–562 eaa.) oli Uus-Babylonian valtakunnan merkittävin hallitsija. Nebukadressar on tunnettu Juudan ja Jerusalemin valloituksistaan, joista sai alkunsa juutalaisten pakkosiirtolaisuus, niin sanottu Babylonin vankeus, sekä monumentaalisista rakennustöistään pääkaupungissaan Babylonissa.
Nebukadressar rakennutti Ištarin portin. Legendan mukaan hän rakennutti myös Babylonin riippuvat puutarhat (rinnepuutarhat), yhden maailman seitsemästä ihmeestä, jotta hänen vuoristomaasta kotoisin oleva vaimonsa Amyitis tuntisi olonsa kotoisammaksi. Riippuvia puutarhoja ei välttämättä ole koskaan ollut oikeasti olemassa. Nebukadressarin hallintopalatsi Etelälinna ja sen koillispuolella sijainnut puutarharakennelma, mahd. Riippuvat puutarhat, on löydetty arkeologisissa kaivauksissa. Puutarharakennelmasta, joka hyvin sopisi kuvaukseen Riippuvista puutarhoista, on löydetty holvikaarin koristeltuja muureja ja kaivoja puutarhan kasteluun.
Nebukadressar lisäsi viljelysmaata kaivauttamalla Eufrat-virrasta kastelukanavia tasangolle. Viljelijöiden ei tarvinnut pelätä kuivuutta. Nebukadressarin aikana Babylonia vaurastui taloudellisesti ja sen liike-elämä kukoisti. Babylonin eli Baabelin kaupunkiin rakennettiin Baal-jumalan temppeli 91 metriä korkeaksi ja perinteisen zikkurratun muotoiseksi. Temppelistä tuli sen ajan turistinähtävyys. Baalin eli Mardukin temppelin pohjakuva oli neliö, sivun pituus oli 90 m. Rakennusaineet otettiin luonnonympäristöstä: koska kiviä ei juurikaan ollut, valmistettiin savitiiliä ja muurauslaastiksi käytettiin asvalttipikeä. Polttamaton tiili ei kestä sadetta eikä tulvia, siksi seinän uloin kerros tehtiin poltetuista tiilistä. Ennen polttoa tiiliin painettiin kuninkaallinen leima.
Akkadinkielinen nimi, Nabû-kudurri-uṣur, tarkoittaa "Oi jumala Nabu, suojele esikoispoikaani". Nabu on Babylonian viisauden jumala ja Marduk-jumalan poika. Omissa teksteissään Nebukadressar kuvaa itseään Nabun rakastamaksi ja suosikiksi. Hänen nimensä on aiemmin väärin tulkittu tarkoittavan "Oi Nabu, suojele "kudurruani"", Tässä asiayhteydessä "kudurru" tarkoittaa kiveen kaiverrettua maanomistuskirjaa. Kuitenkin hallitsijan arvonimessä "kudurru" tarkoittaa lähinnä esikoispoikaa tai vanhinta poikaa.
Vanha testamentti kuvaa, että Jumala vei Nebukadressarilta vallan ja syöksi hänet eläinten keskuuteen seitsemäksi vuodeksi, kunnes hän oppisi, että Jumala antaa vallan kenelle haluaa. Tuon seitsemän vuoden kuluttua Nebukadressar parani ja hänelle annettiin takaisin hänen paikkansa Babylonin hallitsijana.
Lauhdevoimalaitos

Lauhdevoimalaitos on voimalaitos, jossa tuotetaan sähköenergiaa höyrystä, mutta ei tuoteta lämpöä kulutukseen. Sekä sähköä että lämpöä tuottavat lämpövoimalaitokset ovat tyypillisesti vastapainevoimalaitoksia. Myös ydinvoimalaitokset ovat lauhdevoimalaitoksia, mutta yleensä ne erotetaan poltettavalla polttoaineella toimivista voimaloista, sekä geotermisistä höyryä tuottavista laitoksista. Lauhdevoimalan potentiaali on siinä, että sen tuotantoa voidaan ajoittaa tarkasti sähkön kulutuskysynnän mukaan. Suomen sähkönkulutuksesta noin 5 prosenttia katettiin vuonna 2015 lauhdevoimalla. Vastaavasti vuonna 1999 Suomen sähköntuotannosta tuotettiin lauhdevoimalla 9 %.
Laitokset tehdään yleensä suuriksi, sillä silloin oheiskomponentit, joita tarvitaan jokaisessa lauhdevoimalaitoksessa, tulevat edullisemmiksi suhteessa tuotettuun sähköenergian määrään.
Polttoaineet.
Suuritehoisten laitosten polttoaineena voidaan käyttää monenlaista polttoainetta: kivihiiltä, maakaasua, turvetta, kuitupuuta, korjuujätettä, kotitalousjätettä ja niin edelleen.
Toimintaperiaate.
Paineistettu vesi höyrystetään ja vesihöyry tulistetaan kuumentamalla kylläistä vesihöyryä. Vesihöyryllä pyöritetään höyryturbiinia, joka pyörittää sähkötehoa (wattisekunti, joule) tuottavaa sähkögeneraattoria. Lauhdevoimalan merkittävä ominaispiirre on vesihöyryn paisuttaminen (paine laskee) jopa noin 0,02 baariin. Näin matalassa paineessa höyry tiivistyy vedeksi vasta alle 20 °C:een lämpötilassa. Höyry lauhdutetaan esimerkiksi lauhduttimessa luonnonvesistöstä otettavalla vedellä. Lämpöisemmillä tuotantoalueilla käytetään lauhdutustorneja, joilla höyry lauhdutetaan ilmaan. Lauhdevoimalaitoksen nimi tulee tästä lauhduttimesta.
Sähköntuotannon ja samalla koko laitoksen hyötysuhteeksi saadaan noin 40 prosenttia johtuen lauhdehäviöistä. Sähkön tuotannon maksimoimiseksi voidaan käyttää muun muassa välitulistusta ja syöttöveden esilämmitystä höyryturbiinilta otetulla väliottohöyryllä. Välitulistuksessa turbiinista ohjataan höyryä takaisin kattilaan – lauhduttamatta sitä välillä, josta se johdetaan takaisin turbiiniin.
Babylonin riippuvat puutarhat

Babylonin riippuvat puutarhat (tunnetaan myös nimellä Semiramiin riippuvat puutarhat) on yksi antiikin maailman seitsemästä ihmeestä. Ne rakensi oletetusti Uus-Babylonian kuningas Nebukadressar II vuoden 600 eaa. paikkeilla. 
Tarinan mukaan Nebukadressar II rakennutti puutarhat, jotta hänen vuoristoisesta Meediasta kotoisin oleva vaimonsa Amyitis tuntisi olonsa kotoisammaksi. Antiikin lähteistä kuitenkin vain Josephus mainitsee Nebukadressarin puutarhojen rakentajaksi, mutta lähteiden tiedot ovat monilta osin ristiriitaisia.
Riippuvista puutarhoista ei ole jäänyt arkeologisia todisteita, ja historiantutkijat epäilevät niiden olemassaoloa. On mahdollista, että ne sijaitsivat Ninivessä, josta on löytynyt akveduktien jäänteitä. Brittiläinen tutkija Stephanie Dalley on esittänyt, että puutarhat rakennutti Assyrian kuningas Sanherib.
Suomen tiedetoimittajien liitto

Suomen tiedetoimittajain liitto on vuonna 1985 perustettu tieteestä tiedottavien valtakunnallinen etujärjestö. Liitto on jäsen Euroopan tiedetoimittajien liitossa (European Union of Science Journalists’ Associations, EUSJA) ja Tiedetoimittajien maailmanliitossa (World Federation of Science Journalists, WFSJ) sekä yhteisöjäsen European Association of Science Editors (EASE) -järjestössä. Liitto julkaisee neljä kertaa vuodessa ilmestyvää Tiedetoimittaja-lehteä.
Vuonna 2013 Suomessa järjestettiin Helsingin yliopistolla tiedetoimittajien maailmankonferenssi.
Palkinnot.
Liitto jakaa vuosittain tunnustuksia erityisistä ansioista tiedejournalismissa tai muussa tiedeviestinnässä. Vuoden tiedetoimittaja -tunnustuksen lisäksi vuosittain myönnetään kaksi kappaletta Vuoden tiedeviestintäpalkintoja. Huomionosoitus on myönnetty seuraavasti:
Assur

Assur on muinainen kaupunki Tigris-joen varrella nykyisen Salah al-Dinin maakunnan alueella Irakissa. Se oli aluksi babylonialainen siirtokunta. Noin vuonna 1900 eaa. Assur itsenäistyi kaupunkivaltioksi, josta myöhemmin kehittyi Assyria. 
Arkeologiset kaivaukset.
Saksalaiset arkeologit löysivät Assurin ja suorittivat siellä kaivauksia Walter Andraen johdolla vuosina 1903–13. Heidän tärkeimpiä löytöjään olivat kivet ja poltetut saviesineet, joissa oli runsaasti piirtokirjoituksia. Vuonna 1978 Assurissa aloitettiin uudelleen laajamittaiset arkeologiset kaivaukset, joissa on saatu esiin muun muassa Tigriin rannalla sijainnut tiililaituri, palatsiraunioita sekä muuri- ja porttirakennelmia. Alueelle on perustettu museo. Assur kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Ištar

Ištar (sumeriksi "Inanna") oli Mesopotamian tärkein jumalatar läpi Mesopotamian historian. Ištarin symboleina olivat kahdeksansakarainen tähti ja leijona. Hänen tärkein temppelinsä, E-ana (taivaan talo), sijaitsi Urukin kaupungissa, missä hänet liitettiin Anun (taivaan jumala) tyttäreksi. Muissa traditioissa hänet mainitaan Nannan (kuun jumala) ja Enlilin tyttäreksi. Hänen veljensä oli auringon jumala Šamaš ja hänen siskonsa manalan jumalatar Ereškigal. 
Ištarin nimen alkuperäinen muoto on ollut Eštar, ja hän oli rakkauden seksuaalisuuden jumalatar, jolla oli kuitenkin myös sotaisia tehtäviä. Eräs myytti kertoo, kuinka Ištar laskeutui alas manalaan, jota hänen sisarensa Ereškigal hallitsi. Kun Ištar oli poissa maan päältä, lakkasi kaikki kasvu ja uudelleensyntyminen. Vaikka Ištaria juhlittiin "neitsyenä", hänellä oli lukuisia rakastajia, muun muassa Tammuz eli Dumuzi. Ištar oli myös aamutähden eli Venuksen jumalatar. Ištarin palvontaan liittyi juhlamenoja, joissa naiset uhrasivat temppelissä hänelle neitsyytensä. 
Missään vaiheessa Ištaria ei liitetty pysyvästi kenenkään jumalan puolisoksi tai äidiksi. Hänellä oli paljon rakastajia, joista tunnetuimpana voidaan mainita paimenjumala Dumuzi. Dumuzin ja Inannan ympärille kirjoitettiin paljon sumerinkielisiä kertomuksia, joissa kuvataan heidän välistä suhdettaan. 
Ištarin persoona.
Ištarin luonnetta on nykyään luonnehdittu myös paradoksaalisuuden ja vastakkainasettelun ilmentymäksi. Ištar on rikkonut Mesopotamian yhteiskunnan tabuja olemalla samaan aikaan hyvä–paha, aseksuaalinen-seksuaalinen, sodan ja rakkauden jumalatar.
Temppeliprostituutio

Temppeliprostituutio kuului itämaiseen uskonnolliseen perinteeseen, joka levisi myös kreikkalaiseen maailmaan. 
Antiikin lähteissä (Herodotos ja Thukydides) on mainintoja temppeliprostituutiosta. Babylonissa jokaisen naisen täytyi kerran elämänsä aikana mennä Ištarin temppeliin ja harrastaa siellä seksiä vieraan miehen kanssa. Tätä pidettiin vieraanvaraisuuteen verrattavana palveluksena ja siitä oli määrätty symbolinen maksu.
Eduard Uspenski

Eduard Nikolajevitš Uspenski (, 22. joulukuuta 1937 Jegorjevsk, Neuvostoliitto – 14. elokuuta 2018 Moskova, Venäjä) oli venäläinen lastenkirjailija. Hänen tunnetuimmat hahmonsa ovat Fedja-setä (Дядя Фёдор) eläinystävineen, krokotiili Gena (Крокодил Гена) ja Muksis (Чебурашка, "Tšeburaška"). Uspenskin lastenkirjoja on julkaistu yli 20 maassa. Ne ovat erityisen suosittuja Suomessa.
Elämänvaiheet.
Uspenski syntyi Moskovan lähistöllä Jegorjevskissa. Jo nuorena hän oli innostunut humorististen kertomusten kirjoittaja, ja kirjailijan ammatti vei lopulta voiton jo valmistumiseen asti edenneistä lentokoneinsinöörin opinnoista. Hän toimi myös Moskovan television lastenelokuvaosastolla piirroselokuvien tuottajana. Uspenskin tuotanto sisältää lastenkirjojen ohella runokokoelmia ja näytelmiä. Hän on myös sovittanut muiden tekstejä näytelmiksi ja elokuviksi: tästä esimerkkinä Hannu Mäkelän hahmo Herra Huu, jonka seikkailuista Uspenski laati venäjänkielisen mukaelman. Neuvostoaikana Uspenski ei saanut julkaista uusia kirjoja yli kymmeneen vuoteen: hänen teoksiaan moitittiin ideologian puutteesta. Viimeisinä vuosinaan hän asui maaseudulla vaimonsa Jelenan ja kaksoistyttäriensä Iran ja Svetan kanssa.
Fedja-sarja.
Fedja-sedästä Uspenski on kirjoittanut useita kirjoja. Niistä ensimmäinen ja ehdottomasti suosituin, "Fedja-setä, kissa ja koira" (Дядя Фёдор, пёс и кот), ilmestyi venäjäksi vuonna 1974. Se käännettiin nopeasti suomeksi, ja käännöksen teki Martti Anhava. Suomessa on sittemmin myös nähty kirjasta useita näyttämösovituksia. Fedja-setä on aikuismainen kuusivuotias poika, jonka äiti ei halua päästää puhuvaa Matroskin-nimistä kissaa asumaan taloon. Siksi hän karkaa vanhempiensa luota asumaan maalle Prostokvašino-nimiseen kylään. Kylän nimi Простоквашино tulee venäjän sanasta Простокваша ’viili, kokkeli, kokkelipiimä’. Tovereina Fedja-sedällä ovat Matroskinin lisäksi muun muassa puhuva koira Musti, postiljooni Petškin, Mirri-niminen lehmä sekä keitolla ja perunoilla kulkeva traktori Tr-tr Mitja. Uspenski on jatkanut Fedja-sedästä kirjoittamista muissa teoksissa, mutta ne eivät ole osoittautuneet yhtä menestyksekkäiksi.
F-teoria

F-teoria on matemaattinen malli, jonka iranilaissyntyinen Harvardin yliopiston tutkija Cumrun Vafa on ensimmäisenä esittänyt. Malli soveltuu säieteorioiden perustaksi, nimenomaan kymmenulotteisena sovitettuna kaksoistoroidaalipinnalle, jolloin jäljelle jää kymmenulotteinen versio. 
Teoria sopii myös elliptisten supersäikeiden mallintamiseen. 
F-teorian F-kirjain tulee englannin kielen sanasta "father" vastineena M-teorian mahdollisesti "mother"-sanaa tarkoittavalle M-kirjaimelle.
Elohopeamyrkytys

Elohopeamyrkytys on elohopean tai sen yhdisteiden aiheuttama myrkytys. Epäorgaanisen elohopean aiheuttaman myrkytyksen oireita ovat metallin maku suussa, voimakkaat oksennukset ja vatsakivut sekä pitkäaikaisissa myrkytyksissä ientulehdus ja verinen ripuli.
Orgaaniset elohopeayhdisteet ja etenkin niistä luonnossa muodostuva metyylielohopea kasautuvat elimistöön ja voivat aiheuttaa aivosolujen tuhoutumista, vapinaa, halvauksia, silmien näkökentän supistumista, kuuroutta ja sikiövaurioita. Tuhoisimmat metyylielohopean aiheuttamat myrkytykset ovat olleet Japanissa (ns. Minamata-sairaus 1960-luvulla). Suomessa myyntiin tarkoitetun tuoreen kalan elohopeapitoisuus ei saa olla yli 1 mg / kg. Myös dimetyylielohopea on hengenvaarallista, koska se läpäisee useimmat suojakäsineet ja ihon hetkessä ja aiheuttaa tappavan myrkytyksen.
Metallinen elohopea eli nesteenä alkuainemuodossa oleva elohopea on ihmiselle melko vaaratonta, sillä se kulkeutuu ruuansulatuskanavan läpi miltei sellaisenaan. Rikkoutuneen elohopealämpömittarin osien joutuessa nieluun vaaran aiheuttavat lasinsirpaleet, ei elohopea. Kuitenkin metallinenkin elohopea on vaarallista, jos sitä pääsee suoraan verenkiertoon. Intialaisessa "Rasa shastra -"sairaanhoidossa (tarkoittaa "elohopeatiedettä") käytetään metallista elohopeaa yhdistettynä yrtteihin (lyijyn ja arsenikin ohella).
Gammaglobuliini

Gammaglobuliinit ovat veriplasman proteiineja, jotka erottuvat plasmaproteiinielektroforeesissa muista proteiineista. Niihin sisältyvät useimmat vasta-aineet (immunoglobuliinit). Puhdistettuina niitä käytetään ruiskeina eräiden tartuntatautien torjuntaan, kuten esim A-hepatiitti. Niiden puutostiloista kärsivät henkilöt sairastuvat helposti erilaisiin tulehdustauteihin.
GP2-kausi 2005

GP2-kausi 2005 oli GP2-historian ensimmäinen kausi. Kausi alkoi 23. huhtikuuta San Marinosta ja päättyi 30. syyskuuta Bahrainiin.
Sarjan ensimmäisen mestaruuden voitti Nico Rosberg 15 pisteen erolla Heikki Kovalaiseen.
Kausi 2005 oli GP2:n ensimmäinen kausi kun International Formula 3000 päättyi. F3000-sarjan vuoden 2004 kuljettajien mestarin Vitantonio Liuzzin tallia Arden Internationalia voidaan pitää mestaruutta puolustavana tallina. GP2-sarjassa oli kaudella 2005 kaksi aiemmin F1:ssä ajanutta kuljettajaa: Gianmaria Bruni Colonin ja Giorgio Pantano Super Novan tiimissä.
Tallit ja kuljettajat.
Kaudella 2005 kaikki tallit käyttivät tasapuolisuuden vuoksi Dallara GP2/05 runkoa ja Renault'n moottoria.
Kilpailukalenteri.
Kaudella ajettiin 23 kilpailua 12 eri radalla. Yhtenätoista kisaviikonloppuna oli yksi kisa lauantaina ja toinen kisa sunnuntaina, poikkeuksena Monaco jolloin ajettiin vain yksi kisa. Bahrainissa kilpailut ajettiin torstaina ja perjantaina paikallisen viikonlopun aikana.
Mestaruuspisteet.
Pisteet jaettiin lauantain pitkän kilpailun 8 parhaan joukkoon sijoittuneille kuljettajille ja 6 parhaalle sprinttikisassa. Lauantain pitkään kilpailuun paalupaikalle ajanut kuljettaja palkittiin 2 pisteellä. Nopeimman kierroksen ajanut kuljettaja sai 2 ylimääräistä pistettä. Sprinttikisaan paalupaikan ottanut kuljettaja ei saanut ylimääräisiä pisteitä.
Televisiointi.
Suomessa GP2 lähetykset esitti kaudella 2005 aika-ajot ja kilpailut suorana MTV3+. Lähetykset selosti Timo Pulkkinen.
Isoaivot

Isoaivot on aivojen suurin ja kaikkein etummaisena oleva osa. Ne myös peittävät aivojen muut osat alleen. Isoaivot on jakautunut kahteen uurteen rajaamaan osaan, vasempaan ja oikeaan puoliskoon. Puoliskoja yhdistää aivokurkiainen. Molemmat puoliskot sisältävät kaksi aivo-selkäydinnesteen täyttämää aivokammiota. Aivo-selkäydinneste suojaa aivoja äkkinäisiltä liikkeiltä. Isoaivojen pinnalla on noin 3 mm paksu, voimakkaasti poimuttunut aivokuori. Aivokuoressa tapahtuvat aistihavainnot, älyllinen toiminta, puheen säätely sekä liikkeiden tahdonalainen säätely.
Legenda

Legenda (latinan sanasta "legenda" ’luettava’) on eri yhteyksissä käytettävä ja eri asioita tarkoittava ilmaisu. Legendoista koostuva kirja on "legendaario". Legendan tunnusmerkki on tarinaan sisältyvä ihme. Alun perin legenda on tarkoittanut pyhimyselämäkertaa, mutta sanaa on sittemmin käytetty kuvaamaan epäuskottavaa, epäilyttävää tai kaunisteltua tarinaa, jossa myyttisiä aineksia yhdistellään historiallisiin tosiasioihin.
Uskonnollinen käsite.
Legendan alkuperäinen merkitys on pyhimyksen elämää käsittelevä liturginen lukukappale, myöhemmin pyhimyksestä kertova taru, jossa keskeisessä osassa ovat kyseisen henkilön tekemät ihmeteot eli miraakkelit. Alkujaan legendat oli siis tarkoitettu kirkossa luettaviksi, mutta uskon­puhdistuksessa ne torjuttiin pyhäinpalvonnan mukana. Myöhemmin ne on jälleen nostettu arvoon taideteoksina.
Pyhimysten mukaan legendat jaotellaan tyyppeihin:
Legendarunot ovat suomalaisen kansanperinteen muinaisrunoja. Suomessa tunnettuja legendarunoja ovat muun muassa Jeesuksen elämästä ja Neitsyt Mariasta kertova sikermä "Luojan virsi", inkeriläinen "Silta ja kirkko" ja Piispa Henrikiä käsittelevä "Piispa Henrikin surmavirsi". Kaksi edellistä ovat saaneet aiheensa kristillisen kulttuurin myötä tulleista legendoista ja apokryfisistä tarinoista, kun taas viimeinen on ilmeisesti pääosin kotoperäinen. Eino Leinon teos "Helkavirret" edustaa uudempia legendarunoja.
Nykykäytössä.
Legenda-sanaa on ruvettu käyttämään kaunistelluista tai ihannoivista kertomuksista, myöhemmin myös merkityksessä "perätön juttu, pötypuhe" (muun muassa ”urbaani legenda”). Toisaalta varsinkin urheilukielessä on tavallaan palattu alkuperäiseen merkitykseen: ”legendalla” tarkoitetaan jostakin maineikkaasta suorituksesta tai henkilöstä kertovaa tarinaa, joka on tosi (tai ainakin totena pidetty) mutta sisältönsä takia ”tarunomainen”. Sitten sanaa on ryhdytty käyttämään myös ihmisestä, josta kerrotaan sellaisia, etenkin ilmaisuissa ”elävä legenda” ja ”legenda jo eläessään” esimerkkinä Elvis.
Zeuksen kuvapatsas Olympiassa

Zeuksen kuvapatsas Olympiassa oli antiikin aikainen kreikkalaisen kuvanveistäjän Feidiaan veistämä, ylijumala Zeusta esittänyt patsas Zeuksen temppelissä Kreikan Olympiassa. Se pystytettiin noin 430 eaa. Patsas oli tehty norsunluusta ja kullasta, ja se oli noin 13 metriä korkea. Se on yksi maailman seitsemästä ihmeestä.
Patsaan kuvaama Zeus piteli oikeassa kädessään siivekästä voittoa esittävää hahmoa ja vasemmassa kädessään valtikkaa, jonka päässä istui kotka. Päässään Zeuksella oli oliiviseppele. Zeus istui valtaistuimella, joka oli tehty eebenpuusta ja norsunluusta ja johon oli kaiverrettu mytologisia hahmoja ja kohtauksia. Patsas istui metrin korkuisella marmorijalustalla. Patsaan runko oli puuta, jonka päälle norsunluu kiinnitettiin.
Patsas siirrettiin Konstantinopoliin 300-luvun lopulla, missä se tuhoutui vuonna 462 tulipalossa.
Herbert Marcuse

Herbert Marcuse (19. heinäkuuta 1898 Berliini – 29. heinäkuuta 1979 Starnberg) oli saksalais-amerikkalainen sosiologi ja filosofi, joka teki työtä Frankfurtin koulukunnan ja kriittisen teorian piirissä.
Elämä.
Marcuse opiskeli germanistiikkaa ja kirjallisuushistoriaa pääaineinaan, filosofiaa ja kansantaloustiedettä sivuaineinaan, aluksi kaksi vuotta Berliinissä, sitten kaksi vuotta Freiburg im Breisgaussa. Hän väitteli kirjallisuuden alalta tohtoriksi 1922.
Vuonna 1928 hänestä tuli Martin Heideggerin assistentti. Vuonna 1932 Marcuse siirtyi Frankfurt am Mainin Yhteiskuntatutkimuksen instituuttiin ("Institut für Sozialforschung"). Tuolloin hän tutustuu ensi kertaa Karl Marxin taloudellis-filosofisiin käsikirjoituksiin. Marxin nuoruudentuotanto teki suuren vaikutuksen Marcusen ajatteluun. Vuonna 1932 Marcuse arvostelikin jo artikkelissaan kapitalismia ihmisolennon lopullisena kriisinä. Kapitalististen olosuhteiden vallitessa ihmisen olemus ja olemassaolo (eksistenssi) eroavat toisistaan, ihminen vieraantuu eikä voi kehittyä vapaasti.
Vuonna 1933 Marcuse siirtyi Sveitsiin ennen lopullista muuttamistaan Yhdysvaltoihin seuraavana vuonna. Yhdysvalloissa Marcuse toimi eri yliopistoissa, muun muassa San Diegossa Kaliforniassa. Samana vuonna 1965 hän otti myös vastaan ylimääräisen professuurin Berliinin Freie Universität -yliopistossa.
Marcusen pääteokset ilmestyivät hänen Yhdysvalloissa viettämänään aikana. Teoksessaan "Eros and Civilization" (1955) hän pyrki yhdistämään Karl Marxin ja Sigmund Freudin ajattelun. Marcusen "Yksiulotteinen ihminen" puolestaan sai kaikupohjaa 1960-luvun lopun opiskelijaliikkeestä. Marcuse puhui usein opiskelijoiden mielenosoituksissa ja siten häntä – vastoin omaa näkemystään – alettiin pitää ”uusvasemmiston isänä”. Marcusen tärkeimpiä oppilaita on Jürgen Habermas.
Historioitsija Harold Marcuse on Herbert Marcusen pojanpoika.
Odert W. Renell

Odert Wilhelm Renell (vuodesta 1906 lähtien Vilho Tapio; ) oli suomalainen rakennusmestari. Hänen isänsä oli valtion ensimmäisen luokan rakennusmestari ja maanmittari Karl Henrik Renell. Odert Renell suomalaisti nimensä vuonna 1906.
Renell opiskeli Helsingissä teollisuuskoulussa vuosina 1896–1898 ja 1900. Tunnetuin Renellin suunnittelema rakennus on Kälviän kirkko, joka valmistui 1905. Lehtiartikkelin mukaan kirkon rakentamiseksi oli saatu ehdotukset kolmelta rakennusmestarilta: Renelliltä, Kurikalta ja Jäväjältä. Renellin suunnitelma valittiin uuden kirkon rakentamisen pohjaksi. Siihen tehtiin kuitenkin muutoksia Kurikan ja Jäväjän suunnitelmaehdotuksista, joten kirkkoa voidaan pitää kolmen rakennusmestarin yhteissuunnitelmana. Kirkko on muun muassa korkeampi kuin mitä Renell oli alun perin ajatellut.
Renell kävi useaan otteeseen Yhdysvalloissa. Ensimmäinen oleskelu oli noin vuoden mittainen, hän lähti matkaan heti Kälviän kirkon valmistumisen jälkeen. Matkan jälkeen Vilho Tapio suunnitteli ja rakennutti itselleen ja perheelleen kodin Kälviälle. Tapio asui huomattavan osan työurastaan Yhdysvalloissa ja palasi viimeiseltä Amerikanmatkaltaan vain kuukausia ennen kuolemaansa vuonna 1951. Yhdysvalloissa Vilho Tapio suunnitteli sekä yksityistaloja että julkisia rakennuksia, Suomessa pääasiassa asuintaloja.
Kälviän kirkosta.
Kirkon suunnittelusta on kirjattu kirkonkokouksen pöytäkirjaan seuraavaa:
Kansainvälinen lentoasema

Kansainvälinen lentoasema on lentoasema, jolta tapahtuu valtioiden välisiä, rajan ylittäviä lentoja. Kotimaan liikenteestä poiketen kansainvälisillä lentoasemilla tapahtuu myös tullitarkastuksia, passintarkastusta ja muuta rajavalvontaa. Jotta lentoasema saa kansainvälisen statuksen, sen on täytettävä määräykset muun muassa kiitoteiden pituudesta ja lennonjohdosta. Kansainväliset lentoasemat muodostavat maailmanlaajuisen verkoston ja niiden yhteydessä on yleensä kattava syöttö- ja kotimaanliikenteen palvelu.
Mangoneli

Mangoneli oli keskiaikainen piirityskoneena käytetty katapultti, jolla ampumalla pyrittiin murtamaan linnan muuri. Mangoneli ei ollut kovin tarkka, mutta ammuksen kantomatka oli jopa 400 metriä, mikä oli merkittävästi pidempi kuin hieman tuliaseita aikaisemmin kehitetyllä trebuchetilla. Mangonelin ammuksen lentorata oli matalampi kuin trebuchetilla.
Käyttö taistelussa.
Mangonelit sinkosivat raskaita ammuksia varren päässä sijaitsevassa kupissa. Ammukset saattoivat olla kiviä tai palavaa nestettä sisältäviä säiliöitä. Epätavallisempia ammuksia olivat mädäntyneet eläimen tai ihmisen raadot, joita käytettiin laskemaan puolustajan taistelutahtoa ja levittämään sairauksia. Tämä taktiikka saattoi olla kohtalokasta muutenkin huonosta huollosta ja hygieniasta kärsiville piiritetyille.
Pienemmässä mittakaavassa mangoneleita on ehkä käytetty vihollisia vastaan taistelukentälläkin, kuten Aleksanteri Suuri käytti katapultteja.
Kömpelyydestään huolimatta mangoneli oli keskiajalla tärkein piirityksessä käytettävä katapultti. Mangoneli oli tekniikaltaan yksinkertaisempi kuin vastapainokatapultti, koska mangoneli toimi ihmisten vetovoimalla, joten sitä voi myös kutsua vetovoimalla toimivaksi trebuchetiksi.
Daniel Gildenlöw

Daniel Gildenlöw (s. 5. kesäkuuta 1973) on ruotsalainen kitaristi, laulaja, sanoittaja ja säveltäjä. Hän on viisihenkisen Pain of Salvation -yhtyeen keulahahmo.
Gildenlöw alkoi pyöriä progepiireissä jo 11 vuoden iässä ja keräsi kokoon "Reality"-nimisen yhtyeen, joka soitti satunnaisia cover-kappaleita muun muassa yhdysvaltalaiselta KISS:ltä. Vuonna 1991 Gildenlöw vaihtoi yhtyeen nimeksi Pain of Salvation. Yhtye on julkaissut kahdeksan studioalbumia ja yhden DVD:n. Lisäksi Gildenlöw on vieraillut muidenkin yhtyeiden äänitteillä ja keikkaillut mm. The Flower Kings ja Transatlantic -yhtyeiden kanssa.
Daniel Gildenlöw on ollut myös mukana Hammer of the Gods -tribuuttibändissä, joka soitti Led Zeppelin -covereita. Bändissä vaikutti mm. Mike Portnoy Dream Theaterista. Kokoonpano julkaisi yhden albumin ja DVD:n.
Gildenlöw on käyttänyt muun muassa Parker Fly Classic, Ibanez Jem 777, Fernandes JPG 855 ja Fender Stratocaster -kitaroita. Nykyisin hänellä on sopimus Mayones-kitaravalmistajan kanssa.
Kakkonen (jalkapallo)

Kakkonen (ruots. "Tvåan") on miesten jalkapallon neljänneksi korkein sarjataso Suomessa. Se on samalla matalin Suomen Palloliiton järjestämä sarja. Sitä alemmat sarjat ovat Palloliiton piirien järjestämiä. Sarja tunnettiin ennen nimellä II divisioona, mutta kaudeksi 1994 se muuttui Kakkoseksi. Kakkosen maaliennätys on 40 maalia, minkä saavutti kaudella 2014 Atlantiksen Sakari Tukiainen.
Historia.
Ennen 1970-lukua Suomen jalkapallon kolmanneksi korkein sarjataso oli nimeltään Maakuntasarja.
Vuosina 1970–1972 nimitystä II divisioona käytettiin toiseksi korkeimmasta sarjatasosta eli entisestä Suomensarjasta, jota pelattiin useammassa alueellisessa lohkossa. Kolmanneksi korkein sarjataso II divisioonasta tuli vuonna 1973, kun Palloliitto uusi sarjajärjestelmäänsä. SM-sarjan ja II divisioonan väliin perustettiin maanlaajuinen I divisioona (nykyinen Ykkönen), johon pääsivät kaudella 1972 SM-sarjasta pudonneet joukkueet sekä II divisioonan lohkojen sijoille 2–4 sijoittuneet. II divisioonan lohkovoittajat nousivat suoraan SM-sarjaan.
Vuonna 1974 II divisioonassa tehtiin suomalaista jalkapallohistoriaa, kun sarja-avaus TP-47:n ja Sportin välillä pelattiin Ruotsin Haaparannalla. 
Vuonna 1994 II divisioonan nimi vaihtui Kakkoseksi.
Kaudeksi 2024 Ykkönen muutti nimensä Ykkösliigaksi ja entisen Ykkösen sekä Kakkosen väliin perustettiin uusi kolmanneksi korkein sarjataso, 12. joukkueen valtakunnallinen Ykkönen. Täten Kakkosesta tuli neljänneksi korkein sarjataso.
Lohkovoittajat.
1970–1972 II divisioona, 2. korkein sarjataso
1973–1993 II divisioona, 3. korkein sarjataso
1994–2023 Kakkonen, 3. korkein sarjataso
2024 alkaen Kakkonen, 4. korkein sarjataso
Ekenäs IF

Ekenäs Idrottsförening (Ekenäs IF, EIF) on tammisaarelainen urheilun yleisseura. Seuran lajivalikoimaan kuuluvat jalkapallo, käsipallo ja frisbeegolf. EIF:n yleisurheilujaosto perusti Karis IK:n kanssa uuden IF Raseborg -nimisen seuran, jonka alaisuuteen seuran yleisurheilutoiminta on siirtynyt. EIF on perustettu vuonna 1905, ja se on Länsi-Uudenmaan vanhimpia urheiluseuroja. 
Jalkapallo.
EIF pelasi ensimmäiset jalkapallo-ottelunsa 1907, yhteensä neljästä ottelusta kaksi pelattiin Tammisaaressa ja kaksi Helsingissä (jolloin vastustajat olivat Unitas ja HJK). 1907 EIF liittyi SPL:oon. Jalkapallojaosto seuraan perustettiin 6. tammikuuta 1908. Sarjajalkapalloilussa EIF oli mukana alusta alkaen, 1930 se pelasi B-sarjassa ja 1933 EIF käväisi A-sarjassa yhden kauden ajan. 1970-luvun sarjauudistuksen jälkeen EIF on pelannut enimmäkseen Kakkosessa, viimeksi kausilla 2012–2014. Kaudeksi 2015 EIF nousi jalkapallon Ykköseen Jari Rantasen valmentamana ja kaudeksi 2024 se nousi Veikkausliigaan.
Seuran kakkosjoukkue pelasi kauden 2018 Suomen Palloliiton Uudenmaan piirin kolmannen divisioonan lohkossa 1.
Käsipallo.
Käsipallon miesten edustusjoukkue pelasi SM-sarjassa kaudella 2005–2006.
FC Espoo

FC Espoo on kilpailulliseen juniorijalkapalloon keskittynyt espoolainen urheiluseura, jonka yhteistyöseuroina toimivat Käpylä United ja EBK. Seura perustettiin vuonna 1989. 
Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Kolmosessa ja vastaavasti naisten edustusjoukkue Naisten Kakkosessa. 
FC Espoon miehet ja naiset nousivat Ykköseen kauden 2009 päätteeksi. Miesten joukkue on pelannut Ykkösessä vuosina 2010–2011 ja Kakkosessa 1993, 2002–2009, 2012, 2014 ja 2016–2020. Seura edusti Suomea UEFA Regions Cupissa kaudella 2008–2009.
Kirkkojärvi

Kirkkojärvi () on pääosin 1980-luvulla rakennettu kerrostaloalue Espoon keskuksen lähituntumassa rajoittuen etelässä rantarataan, lännessä virastokeskukseen ja idässä laajenevaan Tuomarilan alueeseen. Alueen pohjoispuolella on keväisin voimakkaasti tulviva jäänne koko alueen aikanaan peittäneestä Kirkkojärvestä, josta asuinalue on saanut nimensäkin. Järvi kuivattiin 1950-luvulla Tarvontien rakennustöiden yhteydessä.
Kirkkojärven ja Turunväylän väliselle alueelle on suunniteltu isoa puistoaluetta.
Kirkkojärvellä on kolme päiväkotia. Kaivomestarin kiinteistössä toimivat Kuninkaantien lukio ja Keski-Espoon uimahalli. Kirkkojärven liiketalossa toimii muun muassa ravintola ja autokoulu.
Alakouluna toiminut Kirkkojärven koulu valmistui vuonna 1983 ja purettiin kesällä 2007. Tontille rakennettiin uusi ja aiempaa isompi koulu 1.–9. luokkalaisille. Uusi koulu valmistui kesällä 2010.
Keski-Espoon urheilukeskus on alueen itälaidalla, jossa on nurmikenttä, tekonurmikenttä ja hiekkakenttä. Urheilukeskuksen välittömässä läheisyydessä on myös rullalautailualue.
Ukonputket

Ukonputket ("Heracleum") on sarjakukkaiskasvien (Apiaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Suvussa on kaikkiaan 90 lajia.
Ukonputket ovat suurikasvuisia, kaksi- tai monivuotisia kasveja. Niiden varsi on pysty, jäykkäkarvainen tai kalju, joskus punaläikkäinen. Lehdet ovat kolmiomaiset, muutamaan kertaan parilehdykkäiset. Kukinnot ovat sarjoja ja kukat valkoiset tai vihreänkeltaiset.
Lajeja on 90, joista tunnetuimpia Suomessa ovat vierasperäiset kaukasianjättiputki ("Heracleum mantegazzianum") ja persianjättiputki ("Heracleum persicum"). Muita ukonputkien sukuun kuuluvia kasveja Suomessa ovat etelänukonputki ("Heracleum sphondylium") ja idänukonputki ("Heracleum sibiricum" tai "Heracleum sphondylium" subsp. "sibiricum"). Lähialueilla, Venäjän Karjalassa, leviää armenianjättiputki ("Heracleum sosnowskyi"), joka on tuotu sinne alkujaan rehukasviksi. Ukonputkilajien tunnistaminen onnistuu vasta, kun kasvit ovat muutaman vuoden ikäisiä.
Kaukasianjättiputki ja persianjättiputki on tuotu Suomeen alun perin koristekasveiksi. Näitä kahta on erittäin vaikea erottaa toisistaan, ja niitä kutsutaan usein jättiputkiksi, sillä ne kuuluvat lähisukuisten lajien muodostamaan jättiputkiryhmään ("H. persicum" -ryhmä). Jättiputket ovat uhka luonnonvaraiselle kasvistolle, sillä ne leviävät erittäin nopeasti muodostaen helposti isoja kasvustoja. Yksi kasvi voi tuottaa jopa 100 000 siementä.
Junakohtaus

Junakohtaus on rautatieliikenteessä tilanne, jossa yksiraiteisella radalla kaksi (tai useampia) vastakkaisiin suuntiin kulkevaa junaa kohtaa toisensa jollakin rautatien liikennepaikalla. Tällöin toinen (tai jotkin) junista ohjataan sivuraiteelle odottamaan, kunnes pääraidetta käyttävä juna on saapunut asemalle tai sivuuttanut sen. Tämän jälkeen sivuraiteilla odottava juna voi jatkaa matkaansa eteenpäin sitä raidetta, jolta kohdattava juna saapui.
Junien kohtaamisia kaksi- tai useampiraiteisella radalla ei pidetä junakohtauksina, koska junat käyttävät eri raidetta.
Esimerkki junakohtauksesta.
Yleisesti Euroopassa käytössä olevien säännösten mukaan kohtaavat junat eivät saa saapua liikennepaikalle samanaikaisesti. Tällä saadaan riittävä turvamarginaali, mikäli jarrutus syystä tai toisesta menee pitkäksi. Oheisista kaavioista opastimet on selkeyden vuoksi poistettu. Vihreä nuoli kuvaa junalle asetettua kulkutietä, jolle opastimet näyttävät ajon sallivaa opastetta.