tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Benita Ferrero-Waldner

Benita Ferrero-Waldner (s. 5. syyskuuta 1948, Salzburg) on itävaltalainen poliitikko, joka toimi Barroson komissiossa Euroopan unionin komission ulkosuhteista ja Euroopan naapuruuspolitiikasta vastaavana komissaarina.
Hän opiskeli Salzburgin yliopistossa oikeustieteellisellä linjalla ja suoritti oikeustieteen tohtorin tutkinnon vuonna 1970. Ferrero-Waldner työskenteli vuoden 1984 alussa Itävallan suurlähetystössä Madridissa ja syyskuusta 1984 tammikuuhun 1986 asti hän oli Itävallan ulkoasiainministeriön kehitystyöosastolla. Vuosina 1987–1993 hän toimi Itävallan suurlähetystössä Pariisissa. Ferrero-Waldner oli helmikuusta 2000 lokakuuhun 2004 Itävallan ulkoasiainministerinä ja marraskuusta 2004 joulukuulle 2009 hän on oli Euroopan komission jäsen.
Codex Aboensis

Codex Aboensis eli Turun käsikirjoitus, aiemmin Codex Kalmarä (Ms. B172), on 1430-luvulla laadittu keskiaikainen lakikirja ja tunnetuin Suomessa käytössä ollut lakikäsikirjoitus, jossa yhdistyvät muun muassa pyhimyskalenteri ja osia esimerkiksi useista avioliittoa säätelevistä laeista sekä kuningas Maunu Eerikinpojan maanlaki ja kirkkokaari. "Codex Aboensis" on erityisen tunnettu runsaasta kuvituksestaan, ja kirja onkin runsaimmin kuvitettu Ruotsissa keskiajalla valmistettu käsikirjoitus. Kirjan tilasi valtionhoitaja Pentti Jönsinpoika Oxenstierna. Kirjaa säilytetään Ruotsin kansalliskirjastossa.
Ikä ja alkuperä.
"Codex Aboensiksen" alkuperä ja ikä ovat olleet keskustelun aiheena. Käsikirjoitusta pidettiin alun perin ruotsalaisena, mutta Kustaa Vilkuna esitti, että kirja on sen runsaan kuvituksen yksityiskohtien perusteella tehty Varsinais-Suomessa. Sittemmin paleografinen tutkimus on kuitenkin osoittanut, että kirjan on kirjoittanut Tukholmassa vuosina 1423–1436 toiminut kirjuri, jolta on säilynyt myös kirjeitä. Kirjan tilasi Pentti Jönsinpoika Oxenstierna, joka toimi Ruotsin valtionhoitajana ja sittemmin Upplannin laamannina. 1500-luvulla käsikirjoitus päätyi Suomeen, mistä se vuosisadan lopulla palasi Ruotsiin Bielke-suvun mukana. Vuonna 1827 kirja päätyi Kalmarin koulukirjastoon ja lopulta vuonna 1884 Kuninkaalliseen kirjastoon, missä se on yhä.
Kuvitus.
"Codex Aboensiksen" kuvituksesta valtaosa on musteella sekä punaisella ja vihreällä värillä piirrettyjä kasvoja sekä ihmis- ja eläinhahmoja, jotka koristavat kirjan marginaaleja. Osa kuvista liittyy suoraan käsiteltävään lakitekstiin, mutta osa kuvaa humoristisia hahmoja ja osassa esiintyy eläintarinoiden hahmoja, kuten hanhille saarnaava kettu. Joissakin kuvissa on nähtävissä jopa yhteiskuntakriittinen ote.
Fields of the Nephilim

Fields of the Nephilim on vuonna 1984 Stevenagessa perustettu englantilainen goottirockyhtye. Yhtye oli yksi 80- ja 90-lukujen tunnetuimpia goottirock-yhtyeitä maailmanlaajuisesti ja vaikutti voimakkaasti myöhemmän goottirockin ja goottimetallin kehitykseen. Yhtyeen omalaatuiseen tyyliin kuuluivat italowestern-elokuvien (mm. "Huuliharppukostaja") cowboy-henkinen vaatetus, raskas ja hidastempoinen, kitaravetoinen hard rockia ja psykedeelistä rockia yhdistelevä musiikki, Carl McCoyn muristu laulu ja mystiset, okkultistisesti värittyneet sanoitukset. Allmusic-sivusto kuvailee, että "kaikista 1980-luvun goottirockiin liitetyistä yhtyeistä Fields of the Nephilim oli uskottavin."
Yhteen alkuperäiseen kokoonpanoon kuului laulaja Carl McCoyn lisäksi saksofonisti Gary Wisker, basisti Tony Pettitt, kitaristi Paul Wright ja rumpali Nod Wright. Wisker lähti pian yhtyeestä ja tilalle toiseksi kitaristiksi tuli Peter Yates. Julkaistuaan ep:n yhtye kiinnitettiin Beggars Banquet -levymerkille, jonka tallissa oli sellaisia johtavia goottirockyhtyeitä kuin Bauhaus ja The Cult. Allmusic-sivuston Ned Raggett kirjoittaa, että "tänä aikana yhtyeen soundin selvä lähde oli The Sisters of Mercy, vaikka yhtye on monesti yrittänyt kieltää sen." Fields of the Nephilim julkaisi 3 albumia: "Dawnrazor", "The Nephilim" ja "Elizium". Kaikki albumit ja niiltä perättäin julkaistut singlet "Preacher Man", "Moonchild" ja "Psychonaut" saavuttivat listasijoituksia Isossa-Britanniassa. Yhtye hajosi vuonna 1991, kolmen täyspitkän albumin julkaisun jälkeen, McCoyn lähtiessä yhtyeestä ja muiden jäsenten jatkaessa Rubicon-nimellä. McCoy perusti puolestaan uuden Nefilim-nimisen yhtyeen, jonka ainoa pitkäsoitto "Zoon" ilmestyi vuonna 1996. Albumin tyyli oli enemmän death metalia ja industrial metalia, ja kirjoittaja Gavin Baddeley kuvailee kirjassaan Goth Chic, että albumin kuiva ja yksinkertainen tyyli oli pettymys Fields of the Nephilimin rikkaaseen äänimaisemaan mieltyneille ihailijoille. 
Yhtyeen hiljaiselo päättyi vasta vuonna 2002 ilmestyneeseen "Fallen"-albumiin, jonka levy-yhtiö julkaisi Fields of the Nephilim -nimikkeen alla huolimatta siitä, että levyn kappaleet olivat selkeästi koeotoksia ja studiodemoja, joita ei oltu tarkoitettu julkaistavaksi. Yhtye ilmoitti levyn ilmestyessä nettisivuillaan sanoutuvansa täysin irti koko tuotoksesta. Vuonna 2005 Fields of the Nephilim, joka silloin koostui McCoysta ja nimettömänä pidetyistä muista muusikoista, julkaisi neljännen virallisen pitkäsoittonsa "Mourning Sun". Vanhaan tuotantoon verrattuna albumin musiikki oli enemmän kallellaan goottimetalliin. Nykyisin yhtyeen julkistettuja jäseniä ovat John ‘Capachino’ Carter, Lee Newell, Tom Edwards ja Gav King.
Lavastettu kuolema

Lavastettu kuolema on pila tai huijaus, jossa henkilö lavastaa oman kuolemansa tai teeskentelee muille olevansa kuollut. Jossain tapauksissa kuolemansa lavastaneet henkilöt hankkivat kyseenalaisin keinoin uuden henkilöllisyyden. Muita yleisiä keinoja välttää kiinnijäämistä ovat salanimien käyttö ja ulkonäön huomattava muuttaminen. Joissain tapauksissa henkilön läheiset tietävät ja jopa auttavat huijauksessa. Syitä kuoleman lavastamiselle voivat olla taloudelliset vaikeudet, omien rikoksien seuraamukset ja huoli omasta turvallisuudesta. 
Suomen rikoslaissa ei ole käsitelty huijauksena pidettävää kuoleman lavastamista rikoksena. Vaikkei kuoleman lavastus lähtökohtaisesti ole rikos, voi siihen liittyä rikoksia, kuten veropetos.
Joidenkin kuuluisien henkilöiden kuolemia on salaliittoteorioissa väitetty lavastetuiksi.
Iron

Iron on Ensiferumin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 15. huhtikuuta 2004. Se oli yhtyeen viimeinen albumi, jolla soitti Jari Mäenpää, joka oli levyn julkaisuhetkellä jo eronnut yhtyeestä.
Blue Sea Film Festival

Blue Sea Film Festival eli Sinisen meren elokuvajuhlat on Raumalla vuosittain järjestettävä elokuvafestivaali. Rauman elokuvakerho järjesti festivaalin ensimmäisen kerran elokuussa 1994.
Festivaaliin kuuluu Itämeren maiden asukkaille suunnattu Baltic Herring -lyhytelokuvakilpailu, jossa on kolme sarjaa: avoin sarja, opiskelijasarja ja ammattilaissarja. Festivaalin yhteydessä myönnetään myös Kampela-tunnustuspalkinto elokuvakulttuurin hyväksi tehdystä työstä.
Peter Mandelson

Peter Benjamin Mandelson, Baron Mandelson (s. 21. lokakuuta 1953 Lontoo) on brittiläinen poliitikko, joka on ollut Tony Blairin hallituksessa, josta hän erosi kahdesti, Euroopan unionin komission kauppapolitiikasta vastaavana komissaarina marraskuusta 2004 sekä yritystoiminnasta ja säätelystä vastaavana ministerinä Gordon Brownin hallituksessa lokakuusta 2008. 
Mandelson opiskeli Oxfordin yliopistossa filosofiaa sekä valtio- ja taloustieteitä. Hän toimi ensimmäisessä Euroopan yhteisöjen nuorisofoorumissa Ison-Britannian valtuuskunnan johtajana Strasbourgissa 1979. Mandelson siirtyi työväenpuolueen kampanja- ja viestintäjohtajaksi 1985 oltuaan maansa ammattiliittojen keskusjärjestön talousasiantuntijana ja television ajankohtaisohjelmien tuottajana. Hän oli Tony Blairin kampanjapäällikkö vuoden 1997 parlamenttivaaleissa.
Hänestä tuli kansanedustaja vuonna 1992, kun hänet valittiin Hartlepoolin vaalipiiristä. Kansanedustajana Mandelson toimi vuoteen 2004 asti, jonka jälkeen hän on toiminut Euroopan komission jäsenenä.
Mandelsonista tuli kauppa- ja teollisuusministeri vuonna 1998 ja seuraavana vuonna hänestä tuli Ison-Britannian Pohjois-Irlannin asioiden ministeri. Mandelsonin johdolla käytiin vuosina 1999–2001 neuvotteluja, joiden seurauksena Pohjois-Irlantiin perustettiin protestanttien ja katolisten yhteishallitus ja IRA ilmoitti aseidensa poistamisesta. Myös Pohjois-Irlannin poliisivoimat uudistui täydellisesti.
Mandelson joutui eroamaan ensimmäisestä ministerinasemastaan, kun paljastui että hän oli ostanut 1996 asunnon Notting Hillistä Työväenpuolueen miljonäärikansanedustaja Geoffrey Robinsonin antamalla 373 000 punnan korottomalla lainalla.
Tammikuussa 2001 väitettiin että Mandelson oli soittanut sisäministeri Mike O'Brienille intialaisen liikemiehen Srichand Hindujan puolesta, joka haki kansalaisuutta, ja jonka perhe oli pääsponsorina Millennium Domen "Faith Zonessa". Hinduja oli myös Intian hallituksen tutkinnassa Bofors-skandaaliin liittyen. Mandelson erosi 24. tammikuuta 2001, mutta väitti ettei ollut tehnyt mitään väärää.
Euroopan komissaarina toimiessaan Mandelson vietti uudenvuoden 2004 Paul Allenin vieraana hänen huvijahdillaan, vaikka Microsoft oli tuolloin EU:n väärinkäytössyytösten vuoksi tutkittavana.
Pääministeri Gordon Brown ilmoitti 3. lokakuuta 2008 Mandelsonin palaavan hallitukseen taistelemaan maailmanlaajuista finanssikriisiä vastaan.
Pian tämän jälkeen "The Sunday Times" esitti tietoja Mandelsonin lomanvietosta Oleg Deripaskan huvijahdilla Korfulla. Kauppakomissaarina toimiessaan Mandelson oli laskenut kahdesti alumiinitullia, joka koitui Deripaskan eduksi.
Samassa yhteydessä Mandelson sai elinikäisen aatelisarvon "Baron Mandelson, of Foy in the County of Herefordshire and of Hartlepool in the County of Durham" ja paikan ylähuoneessa.
Krista Kosonen

Krista Erika Kosonen (s. 28. toukokuuta 1983 Espoo) on suomalainen näyttelijä.
Hän on näytellyt muiden muassa elokuvissa "Jadesoturi" (2006), "Suden vuosi" (2007), "Prinsessa" (2010), "Syvälle salattu" (2011), "Kätilö" (2015), "Miami" (2017) ja "Tove" (2020). Televisiossa hän on esiintynyt muun muassa ohjelmissa "Suojelijat", "Uutishuone", "Putous" ja "Kingi".
Kosonen on tehnyt myös kansainvälistä uraa: hän on näytellyt Denis Villeneuven elokuvassa "Blade Runner 2049" sekä sarjoissa "Beforeigners" ja "The Swarm".
Kosonen on palkittu kahdesti Jussi-palkinnolla elokuvista "Kätilö" ja "Miami".
Ura.
Kosonen suoritti ylioppilastutkinnon ilmaisutaitopainotteisessa Kallion lukiossa, minkä jälkeen hän opiskeli vuoden Lahden kansanopistossa näyttelijäntyötä. Tämän jälkeen hän aloitti opiskelut Teatterikorkeakoulussa, josta valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2009.
Kosonen on esiintynyt teatterin puolella Ryhmäteatterin näytelmissä "Helsingin taivaan alla" ja "Hyvin päättyy kaikki". Hänen tunnetuin teatteriroolinsa on nimirooli Andri Žoldakin Turun kaupunginteatteriin ohjaamassa "Anna Kareninassa" (2010), joka sai ylistäviä arvosteluita. Hän sai roolistaan Turun teatterikerhon säätiön tunnustuspalkinnon.
Palkinnot.
Kosonen on voittanut parhaan naisnäyttelijän Kultaisen Venlan vuonna 2011 ja 2014.
Kosonen palkittiin parhaan naispääosan Jussilla elokuvasta "Kätilö" vuoden 2016 Jussi-gaalassa. Kosonen palkittiin parhaan naispääosan Jussilla myös elokuvasta "Miami" (2017).
Yksityiselämä.
Krista Kosonen oli vuosia avoliitossa näyttelijä Sampsa Nuotion kanssa, pari erosi alkuvuodesta 2012.
Vuonna 2014 Kosonen kihlautui elokuvaohjaaja Antti J. Jokisen kanssa ja heille syntyi tytär vuonna 2015. He menivät naimisiin toukokuussa 2018. Kosonen ja Jokinen saivat juhannuksena 2022 toisen lapsen, joka on poika.
Stávros Dímas

Stávros Dímas (, s. 30. huhtikuuta 1941 Ateena) on kreikkalainen poliitikko, joka toimii tällä hetkellä Euroopan komission ympäristöasioista vastaavana komissaarina.
Dímas opiskeli oikeus- ja taloustieteitä Ateenan yliopistossa ja suoritti oikeustieteen maisterin tutkinnon New Yorkin yliopistossa. Vuosina 1977–2004 hän oli Kreikan parlamentin jäsen Uusi demokratia -puolueen edustajana. Vuosina 1980–1981 Dímas oli kauppaministeri, 1989–1990 maatalousministeri ja 1990–1991 teollisuus-, energia- ja teknologiaministeri.
Dímas oli työllisyydestä ja sosiaaliasioista vastaava jäsen Euroopan komissiossa vuonna 2004. Saman vuoden marraskuusta lähtien hän on ollut ympäristöasioista vastaavana jäsenenä.
Dímas oli ehdokkaana Kreikan presidentinvaalissa 2014.
Kai Puolamäki

Kai Rainer Puolamäki (s. 12. joulukuuta 1972 Kotka) on suomalainen fyysikko, joka toimii nykyään informaatiotekniikan tutkijana. Julkisuudessa hän on parhaiten tunnettu sananvapauden puolustajana ja tekijänoikeuksien laajentamisen ja niiden väärinkäytön vastustajana. Hän oli EFFIn hallituksen jäsen vuosina 2002–2005, ja on ollut useiden EFFIn kannanottojen kirjoittaja.
Puolamäki väitteli filosofian tohtoriksi teoreettisesta fysiikasta vuonna 2001 aiheena "Breaking of R-parity and supersymmetry in supersymmetric models". Hänen aikaisemmat julkaisunsa fysiikan alalla käsittelivät muun muassa Higgsin bosonia.
Vuoden 2003 jälkeen hänen julkaisunsa ovat käsitelleet informaatiotekniikkaa. Hän toimi vuosina 2001–2009 opettavana tutkijana Teknillisen korkeakoulun Informaatiotekniikan laboratoriossa. Vuodesta 2012 lähtien Puolamäki on toiminut Työterveyslaitoksen tutkijana.
Hän on aktiivinen ja pitkäaikainen kirjoittaja sfnet-uutisryhmissä. Hän myös pitää yllä finet-ryhmähierarkian epävirallista ryhmälistaa.
Puolamäki kirjoittaa blogia EFFIn sivuilla. 
Puolamäki on kehittänyt suomeksi termin "tekijänoikeuskaappaus" ja luonut "Tekijänoikeuskaappausten valvontakeskuksen" seuraamaan ja luetteloimaan tapauksia, joissa oikeuksia omistamattomat valheellisesti väittävät näitä omistavansa tai oikeudenomistajat perusteettomasti yrittävät rajoittaa materiaalinsa laillista käyttöä.
Tampere-Härmälän lentoasema

Tampere-Härmälän lentoasema oli Tampereella sijainnut kansainvälinen lentoasema. Se perustettiin Valtion lentokonetehtaan etsiessä uutta sijoituspaikkaa. Lentokentän rakennustyöt aloitettiin vuonna 1932, ja valmistuessaan vuonna 1936 se oli Suomen ainoa lentoasema sisämaassa. Terminaalirakennuksen suunnitteli Tampereen kaupunginarkkitehti Bertel Strömmer, ja rakennuksessa olivat lentoaseman toimisto, matkustajien odotustila, baari ja sääasema.
Finnairin edeltäjä Aero Oy liikennöi Härmälästä Helsinkiin, Vaasaan, Ouluun ja Kemiin. Jatkosodassa lentokenttä oli Lentorykmentti 2:n käytössä. Talvisodan jälkeen vuonna 1941 Härmälään rakennettiin ensimmäinen matkustajaterminaali. Kentällä oli sotilaallinen luonne, koska Valtion lentokonetehdas valmisti myös sotilaslentokoneita.
Reitti Helsinki–Tampere oli Aeron ensimmäinen säännöllinen kotimaan lentoreitti. 1950-luvulla Veljekset Karhumäki aloitti lennot Tukholmaan. Kenttä asfaltoitiin vasta vuonna 1958.
Suihkukoneiden aikakaudella Tampereen lentoasema tarvitsi pidemmän kiitotien, mutta Härmälän kaupunginosan kasvaessa ei vanhaa kiitotietä voinut enää pidentää. Matkustajaliikenne siirtyi uudelle Tampere-Pirkkalan lentoasemalle vuonna 1979, johon mennessä Härmälän kautta oli kulkenut 1,5 miljoonaa matkustajaa. Härmälässä oli vielä yleisilmailua vuoteen 1982 asti. Viimeinen laskuvarjohyppylento Härmälässä lennettiin kesäkuun lopussa 1983.
Vanhasta Härmälän kentästä on jäljellä vielä terminaalirakennus, lentokonehalli osana messu- ja urheilukeskusta sekä osa kiitotiestä, joka toimii Pirkkahallin pysäköintialueena. Terminaalirakennuksessa on nykyään Tampereen laskuvarjokerhon kerho- ja koulutustilat buffetteineen. Tampereen kaupunki myi terminaalirakennuksen sen pitkäaikaisena vuokraajana olleelle laskuvarjokerholle vuonna 2014.
Suomen Taideyhdistys

Suomen Taideyhdistys – Finska Konstföreningen ry on vuonna 1846 perustettu järjestö, joka alkuaikoinaan otti tehtäväkseen luoda perustan Suomen taide-elämälle. Yhdistyksen tavoitteeksi asetettiin kotimaisen taiteen edistäminen ja taiteenymmärryksen lisääminen. Lahjakkaita suomalaisia taiteilijoita oli lähtenyt opiskelemaan ulkomaille ja jäänyt myös työskentelemään muihin maihin.
Yhdistys sai alkutaipaleellaan suojelijakseen keisari Nikolai I:n pojanpojan, suuriruhtinas Aleksanterin (myöhemmin Venäjän keisari Aleksanteri III), joka oli tuolloin yksivuotias. Yhdistyksen perustamisen vuosipäiväksi tuli Aleksanterin syntymäpäivän mukaan 10. maaliskuuta 1846.
Taideyhdistys ryhtyi jakamaan palkintoja ja myöntämään stipendejä suomalaisille taiteilijoille. Dukaattipalkintoja on jaettu nuorille, vasta uraansa aloitteleville taiteilijoille vuodesta 1858 alkaen. Lisäksi myönnetään muita palkintoja. 
Yhdistys ryhtyi myös kartuttamaan taidekokoelmaansa. Se järjesti ensimmäisen taidenäyttelyn keväällä 1847 Helsingissä niin sanotussa Heidenstrauchin talossa Kauppatorin varrella (rakennuksessa toimii nykyisin Ruotsin Helsingin-suurlähetystö). Esillä oli lähes sata maalausta, joista noin puolet oli kotimaista tekoa.
Taiteilijoiden kouluttamiseksi yhdistys alkoi ylläpitää perustamisensa alusta asti piirustuskouluja. Niistä ensimmäinen perustettiin Helsinkiin vuonna 1848. Turun piirustuskoulu, joka oli perustettu vuonna 1846 siirtyi Suomen taideyhdistyksen haltuun 1852. Viipurin Taiteenystäväin piirustuskoulu perustettiin vuonna 1891. Ennen toista maailmansotaa Suomessa oli kolme piirustuskoulua, jotka sijaitsivat Helsingissä, Turussa ja Viipurissa. 
Koulutoiminta säätiöitiin vuonna 1939. Nykyään Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulu tunnetaan nimellä Kuvataideakatemia. 
Yhdistyksen museo- ja koulurakennus, taiteiden talo Ateneum, valmistui vuonna 1887. Vuonna 1990 Ateneumin taidemuseon kokoelmat siirtyivät kokonaan valtiolle.
Yhdistyksen myöntämät palkinnot ja apurahat.
Tunnustuspalkinto.
Suomen taideyhdistys myöntää merkittävästä elämäntyöstä vuosittain yhden tunnustuspalkinnon.
Ylläsjärvi

Ylläsjärvi on noin 300 asukkaan kylä Kolarin ja Kittilän kunnissa Yllästunturin eteläpuolella. Ylläsjärvi sijaitsee samannimisen järven ympärillä ja järvestä laskee Ylläsjoki Muonionjokeen Suomen ja Ruotsin rajalla Kolarissa. Ylläsjärven takana on myös Ylläslompolo-niminen järvi, jonka rannalla on lintutorni. Kylästä on puolen tunnin ajomatka Kittilän kuntakeskukseen ja lentokentälle sekä Kolarin kuntakeskukseen ja rautatieasemalle. 
Ylläsjärvi tunnetaan porttina tuntureille ja Pallas-Yllästunturin kansallispuistoon ja se on osa Ylläksen matkailukeskusta. Kylässä sijaitsee hiihtokeskus Sport Resort Ylläs, jossa on Suomen pisimmät rinteet. Kylän ympärillä kulkee 330 km maastohiihtolatuja, joista 38 km on valaistuja ja noin 100 km talvikävely- ja talvipyöräilyreittejä. Kylästä pääsee 410 km:n mittaiselle Ylläksen ylläpitämälle moottorikelkkareitistölle. Kesällä kylää kiertää maastopyöräily- ja vaellusreittejä. Ylläsjärvessä on kaksi saarta, joista isommassa on tulipaikka. Ylläsjärveä ja Ylläslompoloa yhdistää Ruonanojan melontareitti, jonka varrella on kota tulipaikkoineen.
Nykyisin kyläläisten pääelinkeino on matkailu. Kylässä harjoitetaan myös pienissä määrin porotaloutta.
Ylläsjärvellä on runsaasti majoitus-, ravintola- ja ohjelmapalveluita tarjoavia yrityksiä. Eelin kauppa on K-Market -ketjun ruokakauppa, jossa on myös postipalvelut. Kylään on rakennettu uusi hirsikoulu ja päiväkoti.
Kylässä toimii Ylläsjärven Kyläyhdistys ry, Ylläsjärven Metsästäjät ry, vapaalaskuseura Läskit &amp; Nahkat ry sekä Ylläs Slalom ry. Kylään rakennettiin kesällä 2020 valokuituverkko.
Uruzganin maakunta

Uruzganin maakunta on Afganistanin maakunta. Sen päähallintopaikka on Tarin Kowt. Maakunnan väkiluku vuonna 2012 oli 332 414 ja pinta-ala on 22 696 km².
ISAF.
Maakunta on talibanien vahvaa aluetta, minkä vuoksi siellä käydään taisteluita ISAFin ja talebanien kesken. Maakunnan ISAF-joukot koostuvat yhdysvaltalaisista, australialaisista ja hollantilaisista joukoista. Koordinaatiokeskuksena toimivat Provincial reconstruction team on ollut hollantilaisten johdossa elokuusta 2006 alkaen.
Elina Luukanen

Marja Elina Luukanen (s. 7. maaliskuuta 1941 Helsinki) on suomalainen taidegraafikko. 
Henkilöhistoria.
Luukasen vanhemmat olivat Ignatius-sukuun kuulunut diplomi-insinööri Reino Ignatius (1913–2001) ja taidegraafikko Lea Ignatius, omaa sukuaan Jännes (1913–1990). Luukasen puoliso on Niilo Luukanen. Pariskunnalla on kaksi lasta, Jaakko (s. 1964) ja Arttu (s. 1972). Luukanen on asunut vuodesta 2001 Helsingissä. Hän opiskeli aluksi arkkitehtuuria Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuuriosastolla 1961–1964, mutta valmistui sitten humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1970. Äitinsä avustajana toimiessaan Luukanen kiinnostui taidegrafiikasta ja opiskeli Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella 1965–1968, mutta suoritti varsinaiset grafiikan opinnot Taideteollisessa korkeakoulussa 1970–1972 Pentti Kaskipuron yksityisoppilaana. Luukanen itse toimi opettajana Taideteollisessa korkeakoulussa 1979–1980.
Taiteellinen tuotanto.
Luukanen aloitti uransa mustavalkografiikalla erottuakseen värigrafiikkaa tekevästä äidistään. Ensimmäisen kerran hän asetti teoksiaan näytteille Helsingissä vuonna 1971, ensimmäisen yksityisnäyttelynsä hän piti 1973. Luukasen teoksia on useiden merkittävien kotimaisten ja ulkomaisten museoiden kokoelmissa.
William Regal

Darren Kenneth Matthews (s. 10. toukokuuta 1968 Codsall, Englanti) on englantilainen showpainija, joka tunnetaan paremmin paininimellä William Regal. Hän toimii toimitusjohtajana NXT-brändissä World Wrestling Entertainmentissa (WWE). Hän teki debyyttinsä karnevaaleissa Blackpoolissa 15-vuotiaana.
Matthewsin pituus on 188 cm ja paino 110 kg. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme poikaa, Daniel, Dane ja Bailey.
Matthews on otellut monia lajinsa parhaita vastaan, kuten maailmanmestaria King Bookeria ja entistä Yhdysvaltain mestaria, ystäväänsä Finlayä vastaan, jonka kanssa hän on myös otellut tag team -otteluita esimerkiksi entistä maailmanmestaria Batistaa ja entistä Yhdysvaltain mestaria Bobby Lashleyä vastaan. Hän oli myös King Bookerin hovin jäsen, ja King Booker teki hänestä Sir William Regalin.
Regalin uran ehkä surullisin tapahtuma oli No Mercy -PPV vuonna 2006. Hän hävisi Chris Benoit'lle, vilautti vahingossa penistään ja potkaistiin pois King Bookerin hovista.
Regalilla on ollut useita painimanagereja, jotka ovat Tajiri, King Booker, Paul Burchill, Eugene ja Christopher Nowinski. Muut managerit ovat Jeeves, Sir William ja Lady Ophelia. Hän on saavuttanut paljon urallaan, kuten MCW:n etelän raskaansarjan mestaruuden, kaksi kertaa intercontinental-mestaruuden, viisi kertaa WWF:n Hardcore-mestaruuden ja King of the ring 2008. Hänen lopetusiskujaan ovat esimerkiksi "Regal Knee", "Power of the Punch" ja "Regal Stretch". Regal sai toimitusjohtajan paikan voitettuaan Battle Royal -ottelun. Toisen kerran hän voitti Intercontinental-mestaruuden 10. marraskuuta 2008 Manchesterissa Englannissa, mutta hävisi mestaruuden CM Punkille 19.1.2009 No Disqualification ottelussa.
Lyyra (soitin)

Lyyra on ikivanha näppäilemällä soitettava kielisoitin. Lyyran kaikukoppa on leikkaukseltaan maljan muotoinen. Soitinta käytettiin Etu-Aasiassa ja antiikin Kreikassa. Myytin mukaan antiikin Kreikan jumalten sanansaattaja Hermes keksi lyyran heti synnyttyään ja rakensi sen kilpikonnan kilvestä. Lyyra esiintyy usein antiikin Kreikan taiteessa, jossa erityisesti ennustamisen, lääkintätaidon, runouden ja musiikin jumala Apollon pitelee lyyraa kädessään.
Kerstin Nylander

Kerstin Signe Nylander, oikea nimi Kerstin Lindström, käytti myös nimeä Kerstin Lagus (6. maaliskuuta 1899 Pietari, Venäjä – 18. lokakuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli kiinnitettynä Helsingin Svenska Teaterniin 1925–1960 ja toimi siellä myös ohjaajana.
Kerstin Nylander tunnettiin uransa alusta asti monipuolisena ja etevänä näyttelijänä. Nylanderin ominta alaa olivat vaativat traagiset naishahmot, mutta hän oli myös älykäs komedienne. Hän näytteli paitsi ruotsiksi myös suomeksi. 
Hänen vakavampia roolejaan olivat muun muassa Neiti Julie, Lady Macbeth ja "Kuolemantanssin" Alice. Hän opetti teatterikoulussa ja vieraili ohjaajana Turussa, Vaasassa ja Norjan Bergenissä. Hän työskenteli paljon myös Yleisradion kuunnelmien parissa sekä ohjaajana että näyttelijänä.
Suomi-Filmin näyttelijänä hän esiintyi useissa elokuvissa, muun muassa Carl von Haartmanin ohjaamassa elokuvassa "Korkein voitto" (1929), Hannu Lemisen ohjaamassa elokuvassa "Morsiusseppele" (1954) Hannu Lemisen ohjaamassa elokuvassa "Ratkaisun päivät" (1956) ja T. J. Särkän ohjaamassa elokuvassa "Juha" (1956).
Yhden parhaista rooleistaan ja ehkä omimpaan lajiinsa täydellisimmin sopivan roolinsa hän teki Risto Orkon elokuvassa VMV 6, jossa hän esitti salakuljettajien mustanpuhuvaa donnaa Lila Landersia, jolla oli toivoton tehtävä vietellä Joel Rinteen yhtä loistokkaasti tulkitsema, tahallisen yliampuvan kirkasotsainen merivartija. Rooli oli äärimmäisen vaikea, ei vähiten käsikirjoittaja Mika Waltarin tahallisen yliampuvan tekstin takia, mutta Nylander piirsi loistokkaan kuvan pahasta ja paatuneesta naisesta.
Nylanderin puoliso oli Svenska Teaternin näyttelijä Erik Lindström. Myös Lindström sai Pro Finlandia -mitalin. Ensimmäinen puoliso oli Gunnar Wilhelm Lagus.
Ron Masak

Ronald Alan Masak (1. heinäkuuta 1936 Chicago – 20. lokakuuta 2022 Thousand Oaks, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Parhaiten hänet tunnetaan sarjasta "Murhasta tuli totta" seriffi Mort Merzgerin roolista. 
Masak opiskeli teatteritaidetta Chicago City Collegessa ja teki ensiesiintymisensä lavalla vuonna 1954. Hän sai 1960- ja 1970-luvuilla osia useista tunnetuista televisiosarjoista. Televisioura alkoi vuonna 1960 antologiasarjan "Hämärän rajamailla" jaksosta. Tämän jälkeen Masak näytteli muun muassa sarjoissa "The Monkees" (1968), "Salainen agentti 86" (1968), "Unelmatyttöni" (1968–1969), "Vaimoni on noita" (1969–1970), "The Mary Tyler Moore Show" (1971), "Love Thy Neighbor" (1973), "Police Story" (1975–1978) and "Wonder Woman" (1978).
Masakista tuli tunnettu televisiosarjasta "Murhasta tuli totta", jossa hän näytteli seriffi Mort Merzgeria. Hän oli mukana sarjassa vuodesta 1985 aina sen loppuun 1996. Masakin roolihahmo esiintyi yli 40 jaksossa. Masak sai 1980- ja 1990-luvuilla mainetta myös mainoksista, ja hänet tunnettiin ”Mainosten kuninkaana”. Hän teki taustakerrontaa muun muassa Vlasic Picklesin ja Rice-A-Ronin mainoksiin. Vlasic Picklesin äänenä Masak oli peräti 15 vuotta.
Masak oli naimisissa Kay Knebesin kanssa ja heillä on kuusi lasta.
Leah Bracknell

Leah Bracknell, oik.Alison Rosalind Bracknell, (12. heinäkuuta 1964 Lontoo – 15. syyskuuta 2019 Worthing, West Sussex), oli englantilainen näyttelijä. Hän näytteli muun muassa "Emmerdale"-sarjassa Zoe Tatea.
Nuoruus.
Bracknell syntyi Lontoossa vuonna 1964. Hänen äitinsä oli kiinalais-malesialainen näyttelijä Li-Er Hwang ja isänsä apulaisohjaaja David Bracknell. Bracknell halusi näyttelijäksi jo viisivuotiaasta asti ja teki ensiesiintymisensä isänsä ohjaamassa televisiosarjassa "The Chiffy Kids" vuonna 1976. Bracknell asui lapsena Lontoossa ja Oxfordissa, ja koulut käytyään hän vietti vuoden Uudessa-Seelannissa.
Ura.
Palattuaan Britanniaan Bracknell työskenteli mallina ja esiintyi televisiomainoksissa sekä kabaree-näytöksessä yhdessä ystävänsä kanssa. Hän sai näyttelijänkoulutuksensa Webber Douglas Academy of Dramatic Artissa Lontoossa vuosina 1984–1987. Sen jälkeen hän näytteli Oxford Players-, Klaxon- ja Pandemonium-teattereissa, minkä lisäksi hänellä oli pieniä televisiorooleja.
Vuonna 1989 Bracknell aloitti Zoe Taten roolissa saippuasarjassa "Emmerdale". Hänen roolihahmonsa oli ensimmäinen brittiläisessä saippusarjassa nähty lesbohahmo. Bracknell näytteli sarjassa vuoteen 2005 asti. Hänen oli alun perin tarkoitus jäädä yhdeksän kuukauden mittaiselle tauolle, mutta hän ei koskaan palannut sarjaan. Vuonna 2006 Bracknell sai roolistaan parhaan poistumisen palkinnon British Soap Awardissa.
"Emmerdalen" jälkeen Bracknell palasi näyttämölle, minkä lisäksi hänellä oli televisiorooleja sarjoissa "Komisario Frost", "Tohtorit" ja "Ylikomisario Banks". Bracknellilla oli myös vakituinen rooli sarjassa "Sairaala meren rannalla", jossa hän esitti ylihoitaja Jenny Carringtonia vuonna 2008. Näyttelemisen lisäksi Bracknell työskenteli joogaohjaajana, harjoitti šamanistista parannusta ja suunnitteli oman korusarjan.
Yksityiselämä.
Bracknell oli naimisissa Jez Hughesin kanssa vuodesta 2017 kuolemaansa saakka, ja hänellä oli kaksi lasta aiemmasta suhteesta ohjaaja-käsikirjoittaja Lyall Watsonin kanssa. Bracknell asui viimeiset vuotensa Worthingissa West Sussexissa.
Bracknellilla todettiin vuonna 2016 keuhkosyöpä, eikä kasvainta voinut leikata. Sairastuminen oli yllättävä, sillä Bracknell oli kasvissyöjä eikä hän tupakoinut. Bracknellin mies käynnisti varainkeruun, jotta hänet voitaisiin siirtää hoitoon Saksaan. Bracknell kuoli sairauteensa 55-vuotiaana syyskuussa 2019.
Seututie 524

 
Seututie 524 on Suomen tieverkon osuus Lieksasta Kuhmoon. Tie alkaa Lieksan Kevätniemestä kantatieltä 73 ja kulkee Pankajärven, Nurmijärven, Savijärven ja Teljon kylien kautta Kuhmon Rastinkylään, jossa se liittyy kantatiehen 75. Lieksan puolella tien nimi on Rastinjärventie, Kuhmon puolella Lieksantie. Tien kokonaispituus on noin 87 kilometriä. Tiestä noin 27 km oli soratietä Nurmijärven ja Teljon välillä, kunnes soraosuus päällystettiin syksyllä 2012. Tämän lisäksi on jonkin verran puutavarakuljetuksia.
Stylobaatti

Stylobaatti (, ) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa temppelin krepidoman eli perustuksen maanpäällisen, yleensä kolmiportaisen osan ylin porras. Se oli temppelin lattiataso, ja sen päällä seisoivat temppelin pylväät. Stylobaatin ja pylväänjalan eli baasin välissä sijaitsivat plintit.
Kreikkalaisten temppelien pituus ja leveys ilmoitetaan usein stylobaatin mittojen mukaan. Joskus termiä stylobaatti käytetään virheellisesti koko krepidomasta.
Robert Crowley

Robert Trumbull Crowley (13. heinäkuuta 1924 – 8. lokakuuta 2000) oli CIA:n salaisista operaatioista vastannut johtaja.
Crowleyn nimellä tunnetaan ns. Crowleyn lista, jonka hän olisi antanut Gregory Douglasille avattavaksi kuolemansa jälkeen. Crowleyn kuoltua syöpään vuonna 2000 Douglas julkaisi kirjan "Regicide: The Official Assassination of John F. Kennedy", jonka mukaan Yhdysvaltain presidentin John F. Kennedyn murhan taustalla olisi ollut salaliitto. Crowleyn pojan mukaan Crowley ei ikinä tavannut Douglasia, jota pitää harmittomana eksentrikkona.
Finno skola

Finno skola on ruotsinkielinen peruskoulu Espoon Suomenojalla. Koulussa on vuosiluokat 1–6 ja pienryhmäopetusta vuosiluokille 1–9. Samassa rakennuksessa koulun kanssa toimii päiväkoti. Koulun rehtorina toimii Pia Björkenheim. Vuonna 2021 koulussa oli noin 260 oppilasta. Koulua varten rakennettiin uudisrakennus vuonna 2002, ja koulu perustettiin 7. tammikuuta 2003.
The Three Stooges

The Three Stooges oli yhdysvaltalainen slapstick-komiikkaan erikoistunut koomikkoryhmä, joka toimi 1922-1970. Kuuluisin kokoonpano tunnettiin nimillä Moe, Larry ja Curly. Ryhmä tunnetaan lukuisista elokuvistaan ja lyhyemmistä filmipätkistään.
Aiheesta muualla.
Samhain

Samhain (iiriä, suom. ’kesän loppu’) on Britteinsaarilla vietettävä muinainen kelttiläinen juhla. Varsinainen juhlapäivä on 1. marraskuuta, mutta juhlinta aloitetaan jo edellisenä iltana auringonlaskun jälkeen.
Samhain oli yksi muinaisten kelttien neljästä tärkeimmästä juhlasta. Nykyajan kelttiläisille uuspakanoille se on yksi vuodenpyörän kahdeksasta juhlapäivästä.
Samhain oli yleisimmän nykykäsityksen mukaan kelttien uudenvuodenpäivä, jolloin päättyvän vuoden aikana kuolleiden ihmisten sielut kokoontuvat yhteen ennen matkaansa vainajalaan. Samhain oli kelteille myös sadonkorjuujuhla, jossa ihmiset antoivat ruokauhreja vainajille.
Keltit saattoivat juhlia samhainia pari viikkoa. Kelttien uskomusten mukaan samhainin aikana tämän- ja tuonpuoleisten maailmojen väliset rajat katosivat, ja henget saattoivat yrittää houkutella ihmisiä tuonpuoleiseen. Sen vuoksi juhlan aikana poltettiin kokkotulia asutusten ympäristössä, koska tulien uskottiin antavan suojaa henkien hyökkäyksiä vastaan. Samhainiin kuuluu myös joitain roomalaisten miehittäjien hedelmäjumalattaren Pomonan juhlasta omaksuttuja tapoja. Nykyajan halloweeniin samhainista on otettu noidat, aaveet ja peikot. Samhainin juhlintaan liittyy myös kurpitsalyhtyjen sytyttäminen sekä harppu ja joutsen vainajalamatkan symbolina.
Miinavene Pommi

Miinavene Pommi (aiemmin "M-7") oli Suomen merivoimien miinavene. Se valmistui 1916 Venäjän keisarikunnan laivastolle maayhdysmiinakenttien eli maista laukaistavien merimiinoin muodostettujen miinakenttien laskualukseksi.
Palvelus.
"M-7" oli Venäjän keisarikunnan laivaston kirjanpidossa huhtikuuhun 1918, jolloin sen ottivat käyttöönsä saksalaiset. Alus sai nimen "KM-28" ja se sijoitettiin vartioveneeksi. Suomen laivastoon alus liitettiin 1920 korjausten jälkeen nimellä "T-22", kunnes se nimettiin "Pommiksi". Alus liitettiin Rannikkolaivastoon. Talvisodassa se laski luokkansa alusten mukana miinoja itäisellä Suomenlahdella 1.-6. joulukuuta 1939 kahteentoista eri miinoitteeseen yhteensä 352 miinaa. Alus poistettiin laivastosta huhtikuussa 1953 ja se myytiin vuotta myöhemmin helsinkiläiselle ostajalle. 
"Pommin" sisaralukset olivat miinaveneet "Loimu", "Paukku", "Lieska" ja "Miina".
Bubba Ho-Tep

Bubba Ho-Tep on Don Coscarellin ohjaama kauhukomedia. Elokuva on valmistettu Yhdysvalloissa vuonna 2002. Elokuva pohjautuu Joe R. Lansdalen novelliin.
Texasilaisessa vanhainkodissa tapahtuu outoja murhia. Vanhainkodissa asuu myös itseään Elvikseksi väittävä mies. Hänen Elvis-kertomuksiinsa uskoo vain John F. Kennedyksi itseään väittävä mies. Kaksikko saa selville, että vanhainkodissa on vanha egyptiläinen muumio, jonka Elvis ja JFK aikovat yhdessä pysäyttää.
Miinavene Miina

Miinavene Miina (aiemmin "T-17") oli Suomen merivoimien miinavene. Se valmistui 1916 Venäjän keisarikunnan laivastolle maayhdysmiinakenttien eli maista laukaistavien merimiinoin muodostettujen miinakenttien laskualukseksi. Venäläisten joukkojen poistuessa Suomesta alukset jäivät paikoilleen. Alus otettiin 1920 korjausten jälkeen Suomen merivoimiin. Alus palveli osana Rannikkolaivastoa.
Talvisodassa alus oli miinanlaskijana itäisellä Suomenlahdella. Luokan alukset laskivat 1.-6. joulukuuta 1939 miinoja kahteentoista eri miinoitteeseen yhteensä 352 miinaa.
"Miina" palveli Miinakoeaseman koealuksena aina vuoteen 1952 ja se myytiin yksityiselle vuonna 1955.
"Miinan" sisaralukset olivat miinaveneet "Loimu", "Lieska", "Paukku" ja "Pommi".
Kitahai

Kitahai ("Megachasma pelagios") kuuluu harvinaisimpiin ja vähiten tunnettuihin hailajeihin. Ensimmäinen varmennettu havainto kitahaista tehtiin vasta vuonna 1976 ja se kuvattiin tieteellisesti 1983. Laji poikkeaa niin paljon useimmista muista hailajeista, että se sijoitetaan omaan heimoonsa Megachasmidae, kitahait. Kitahai lienee kaikkein varhaisimpia hailajeista ja fossiililöytöjen perusteella sitä on todettu esiintyneen jo 20 miljoonaa vuotta sitten.
Kitahai ruokailee siivilöimällä vedestä ravintoa, lähinnä planktonia ja meduusoja. Lajin ilmeisin ulkoinen tuntomerkki on sen laaja leveä suu ja tylppä pyöreä nokka. Pääosa on pitkä, noin muun ruumiin pituinen. Päältä laji on ruskean musta, alta vaalea. Pituus noin 4–5,5 m, paino jopa 1 000 kg.
Kitahaita on 30 vuoden aikana tavattu eri valtamerillä napavyöhykkeitä lukuun ottamatta. Vuoteen 2008 mennessä lajista oli tehty 40 havaintoa.
Anneli Qveflander

Kirsti Anneli Qveflander-Sarpaneva (27. maaliskuuta 1929 Tampere – 28. helmikuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen lavastaja ja pukusuunnittelija. Hän suunnitteli myös kankaita Marimekolle, astioiden koristelua Arabialle sekä kirjojen kansia ja kuvituksia. Hänet tunnetaan mielikuvituksekkaista ja värikylläisistä lavastuksista ja puvustuksista.
Ura.
Keskikoulun käytyään Qveflander työskenteli Tukholmassa Nordiska Kompaniet -tavaratalossa vuosina 1947–1948, jossa hän valmisti muun muassa vöitä ja muita asusteita Ruotsin kuningashuoneen jäsenille. Hän opiskeli ensin metallitaidetta ja sitten graafista suunnittelua Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1948–1952. Vapaan kuvataiteen ohella hän työskenteli Pohjan kunnassa toimineen Pohjanlahden Verkatehdas Oy:n taiteellisena neuvonantajana vuosina 1953–1955 ja sen jälkeen mainostoimistoissa Lintas ja Markkinointi Viherjuuri vuosina 1959–1969.
Qveflander aloitti teatteripuvustajana 1960-luvulla. Hän työskenteli muun muassa Suomen kansallisoopperalle, jonne hän oli kiinnitettynä vakituisesti vuosina 1969–1970, Helsingin kaupunginteatterille, Savonlinnan oopperajuhlille ja Suomen Kansallisteatterille, jonne hänet kiinnitettiin vuonna 1980. Hänet tunnetaan erityisesti voimakkaasta värien käytöstä ja runsaista barokin ja rokokoon tyylisuunnista vaikutteita ottavista kuvioista.
Yksityiselämä.
Anneli Qveflander oli naimisissa taiteilija Pentti Sarpanevan kanssa vuosina 1955–1965. Heidän vanhempi tyttärensä Pia Sarpaneva (s. 1956) on arkkitehti ja professori.
Qveflander on haudattu Malmin hautausmaalle Helsinkiin.
Nordic Regional

Nordic Regional oli Tukholmassa kotipaikkaansa pitävä ruotsalainen lentoyhtiö. Se operoi säännöllistä kotimaan liikennettä Ruotsissa sekä lomalentoja Nordic Leisure -nimellä. Se lopetti toimintansa vuonna 2008.
Reittikohteet.
Tammikuussa 2005 Nordic Regional lensi säännöllisesti seuraaviin kohteisiin: Jällivaara, Luulaja, Östersund, Tukholma-Arlanda ja Uumaja.
Laivasto.
Elokuussa 2006:
Henry Clinton

Henry Clinton (16. huhtikuuta 1738 Newfoundland, Kanada – 23. joulukuuta 1795 Englanti) oli brittiläinen kenraali Amerikan vallankumouksen aikaan. Hän vietti lapsuutensa New Yorkissa, missä hänen isänsä toimi kuvernöörinä vuosien 1741 ja 1751 välillä. Vartuttuaan Clinton osallistui New Yorkin miliisin toimintaan. 
Saratogan sotaretken jälkeen hänet nimettiin toukokuussa 1778 brittiarmeijan ylipäälliköksi. Yorktownin piirityksen päätyttyä brittien antautumiseen toukokuussa 1781 hänet korvattiin Guy Carletonilla. Viimeiset vuotensa Clinton toimi alahuoneen jäsenenä Launcestonista sekä Gibraltarin kuvernöörinä. Hän oli edelleen jälkimmäisessä virassa kuollessaan 23. joulukuuta 1795.
Sherwoodin metsä

Sherwoodin metsä on Nottinghamin kaupungista pohjoiseen sijaitseva metsä Keski-Englannissa. Metsä on erityisen tunnettu lainsuojattomasta Robin Hoodista kertovista tarinoista, joiden mukaan hän piti metsää rosvojoukkionsa tukikohtana pakoillessaan prinssi Juhanaa ja Nottinghamin seriffiä. Metsän kuuluisiin nähtävyyksiin kuuluu myös sen vanhin puu, Major Oakiksi kutsuttu tammi, jolla on ikää noin 800–1000 vuotta. Tammi liittyy kansanperinteeseen ja läheisesti myös Robin Hoodin seikkailuihin.
Thomas Gage

Thomas Gage (1721 Firle, Sussex, Englanti – 2. huhtikuuta 1787 Englanti) oli brittiläinen kenraali Amerikan vallankumouksen aikaan. Hän toimi vuosina 1763–1775 brittiarmeijan ylipäällikkönä Pohjois-Amerikassa.
Gage valmistui upseeriksi vuonna 1741 ja siirtyi 1754 everstiluutnantin arvoisena Pohjois-Amerikkaan. Suuressa siirtomaasodassa hän osallistui aluksi kenraali Edward Braddockin johtamaan epäonniseen sotaretkeen Pennsylvaniassa toimien etujoukkojen komentajana. Vuosina 1759–1760 Gage johti Quebecin valtausta ja sai sen jälkeen nimityksen Montrealin kuvernööriksi sekä 1761 ylennyksen kenraalimajuriksi. Vuodesta 1763 hän oli kaikkien Pohjois-Amerikan brittijoukkojen ylipäällikkö ja piti päämajaansa New Yorkissa. Hänet ylennettiin 1770 kenraaliluutnantiksi.
Gagen kompastuskiveksi muodostui kolmessatoista siirtokunnassa kehittynyt itsenäisyys- ja kapinaliike. Lontooseen lähettämissään raporteissa hän kuvaili siirtokuntien kehitystä kielteiseen sävyyn ja edisti siten emämaan asenteen tiukentumista. Bostonin teekutsujen jälkeen Gage oli keskeisellä tavalla muotoilemassa siirtokuntalaisia rankaisseita vuoden 1774 pakotuslakeja, joihin sisältyi Bostonin sataman sulkeminen, brittijoukkojen majoitus siirtokuntalaisten koteihin sekä Massachusettsin itsehallinnon kumoaminen ja kyseisen siirtokunnan asettaminen sotilashallinnon alaiseksi. Viimeksi mainitun säädöksen seurauksena Gage toimi toukokuusta 1774 alkaen myös Massachusettsin sotilaskuvernöörinä. Tässä ominaisuudessa hän määräsi huhtikuussa 1775 brittijoukot tuhoamaan Lexingtonissa ollutta salaista asekätköä, mikä johti 19. huhtikuuta Lexingtonin taisteluna tunnettuun yhteenottoon ja siten Yhdysvaltain vapaussodan puhkeamiseen. Heinäkuussa 1775 käydyn Bunker Hillin taistelun jälkeen Gagen joukot joutuivat perääntymään George Washingtonin komentaman siirtokuntien armeijan tieltä Bostoniin, minkä seurauksena Gage korvattiin kenraali William Howella ja kutsuttiin takaisin kotimaahan. Hänet ylennettiin kenraaliksi 1782.
Antti Blåfield

Erkki Antti Juhana Blåfield (s. 22. kesäkuuta 1953 Kihniö) on suomalainen toimittaja.
Blåfield valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi vuonna 1977 Tampereen yliopistosta. Hän työskenteli Helsingin Sanomien toimittajana 1978–1979 ja 1982–1984, uutispäällikkönä 1985–1987 ja pääkirjoitustoimittajana 1998–2012. Hän on työskennellyt myös Suomen Kuvalehden toimittajana 1980–1982 ja toimituspäällikkönä 1987–1994, vapaana toimittajana 1994–1995 ja Kauppalehden toimittajana 1995–1998. Vuosina 1979–1980 Blåfield oli Ulkopoliittisen instituutin tiedottaja ja toimistosihteeri.
Vuonna 1993 Blåfield sai n tunnustuspalkinnon. Vuonna 1999 hänelle myönnettiin Suomen Kuvalehden journalistipalkinto. Blåfield on osallistunut Bilderberg-ryhmän kokouksiin vuosina 2008 ja 2010. Hän on kuulunut Toimittajaliittoon.
Blåfieldin poika Ville Blåfield on myös toimittaja.
Miinavene Loimu

Miinavene Loimu (aiemmin T 21) oli Suomen merivoimien venäläisten maahanjättämä maayhdysmiinakenttien laskualus, joka oli valmistunut 1915 Porin Konepaja Oy:n telakalta. Alus ei ollut kovin merikelpoinen heikkotehoisen koneensa vuoksi.
Palvelus.
Saksalaiset takavarikoivat Venäjän keisarikunnan laivastossa palvelleen aluksen keväällä 1918 ja he luovuttivat sen edelleen suomalaisille. 
Suomen merivoimille se otettiin korjausten jälkeen vuonna 1920 nimellä "T-21", kunnes se nimettiin "Loimuksi". Alus oli mukana kaikissa Rannikkolaivaston harjoituksissa ennen sotaa. Talvisodassa alus oli miinanlaskijana ja jatkosodassa miinoitustoiminnassa sekä huolto- ja joukkojen kuljetuksissa.
Sotien jälkeen alus oli kaapelilaivana.
Loimu myytiin 1964 yksityiselle, mutta se rappeutui lähes hylyksi. 1980-luvulla kaksi vihtiläistä ostivat aluksen itselleen kunnostaen sen risteilyalukseksi. Sen nimeksi tuli "T 21 Loimu". Alus poistettiin kauppa-alusrekisteristä heinäkuussa 1996, jonka jälkeen se on ollut omistajiensa uivana kesämökkinä.
Loimun sisaralukset olivat miinaveneet Pommi, Miina, Lieska ja Paukku.
Miinavene Lieska

Miinavene Lieska (aiemmin "T-16") oli Suomen merivoimien miinavene. Se valmistui 1915 Venäjän laivastolle Tephoklod-luokan maayhdysmiinakenttien eli maista laukaistavien merimiinoin muodostettujen miinakenttien laskualukseksi.
Palvelus.
Venäläisten joukkojen poistuessa Suomesta alukset jäivät paikoilleen. Alus otettiin 1920 korjausten jälkeen Suomen merivoimiin. Alus palveli osana Rannikkolaivastoa. Talvisodassa alus laski luokkansa alusten mukana miinoja itäisellä Suomenlahdella 1.-6. joulukuuta 1939 kahteentoista eri miinoitteeseen yhteensä 352 miinaa. Alus palveli laivastossa vuoteen 1953 saakka ja viisi vuotta myöhemmin se myytiin yksityiselle.
"Lieskan" sisaralukset olivat miinaveneet "Loimu", "Paukku", "Pommi" ja "Miina".
Punakha

Punakha () on itäisellä Himalajalla Bhutanissa noin 1 500 metrin korkeudessa sijaitseva, noin 3 500 asukkaan Punakhan piirikunnan pääkaupunki ja linnaluostari eli dzong. Sen sijaintikohdassa Mo Chhu- ja Pho Chhu -joet yhtyvät Sankosh-joeksi. Alueen ilmasto on subtrooppinen, mutta suotuisasta ilmastosta ja hedelmällisestä maasta huolimatta alueella harjoitetaan vain vähän maanviljelyä.
Historia.
Bhutanin perustajan Shabdrung Ngawang Namgyalin vuonna 1637 perustama Punakha oli maan talvipääkaupunki vuoteen 1955, jolloin Thimphusta tuli ympärivuotinen pääkaupunki. Vuonna 1638 valmistunut dzong sai nimekseen "Druk Pungthang Dechen Phodrang" eli "Suuren onnellisuuden palatsi"; se on edelleen Bhutanin munkiston talviasunto.
Shabdrung Ngawang Namgyal hallitsi maata Punakhan dzongista käsin kuolemaansa asti vuonna 1651. Välttääkseen poliittisen kaaoksen, hänen lähimmät neuvonantajansa salasivat Shabdrungin kuoleman seuraavat 54 vuotta.
Hänen ruumistaan säilytetään Punakhan dzongin pyhässä sisimmässä kammiossa kahden korkea-arvoisen laman päättymättömässä vartiossa, joka on jatkunut hänen kuolemastaan asti. Tehtävää pidetään yhtenä kuningaskunnan pyhimmistä, eikä edes maan kuninkaalla ole pääsyä sisimpään kammioon.
Bhutanin ensimmäinen perintökuningas Ugyen Wangchuck kruunattiin Punakhassa 17. joulukuuta 1907.
Sulfiitti

Sulfiitit ovat rikkiyhdisteitä, jotka sisältävät sulfiitti-ionin SO32− eli ne ovat rikkihapokkeen suoloja. Sulfiittiyhdisteitä käytetään muun muassa säilöntäaineina alkoholijuomissa ja kuivatuissa hedelmissä. Sulfiitit saattavat aiheuttaa yliherkkyysoireita, minkä vuoksi niiden käytöstä on mainittava tuoteselosteessa ("sisältää sulfiitteja").
Miinavene Paukku

Miinavene Paukku (aiemmin "T-15") oli Suomen merivoimien miinavene vuosina 1920-1943. Se valmistui 1916 Venäjän keisarikunnan laivastolle maayhdysmiinakenttien eli maista laukaistavien merimiinoin muodostettujen miinakenttien laskualukseksi.
Palvelus.
Venäläisten joukkojen poistuessa Suomesta alukset jäivät paikoilleen. Alus otettiin 1920 korjausten jälkeen Suomen merivoimiin. Alus palveli osana Rannikkolaivastoa.
Talvisodassa alus laski luokkansa alusten mukana itäisellä Suomenlahdella 1.-6. joulukuuta 1939 kahteentoista eri miinoitteeseen yhteensä 352 miinaa.
Alus tuhoutui Koivistolla 13. marraskuuta 1943 myrskyssä. Aluksen ollessa kiinnittyneenä saksalaisen proomun kylkeen sen moottorit kastuivat pakoputken kautta päässeestä vedestä. Koneita ei saatu käynnistettyä, jolloin se ajautui rantaan ja upposi.
"Paukun" sisaralukset olivat miinaveneet "Loimu", "Lieska", "Pommi" ja "Miina".
Halosenniemi (Haukipudas)

Halosenniemi on kylä Martinniemen kaupunginosassa Haukiputaalla Oulussa. Se sijaitsee Perämereen työntyvässä niemessä lähellä Iin kunnanrajaa sekä valtatien 4 ja seututien 847 liittymää, noin yhdeksän kilometriä kuntakeskuksen, Kiiminkijoen ja Halosenlahden pohjoispuolella.
Halosenniemessä toiminut Halosenniemen saha oli 1930–1950-luvuilla merkittävä työllistäjä. Sen tuotteita vietiin ulos meritse Halosenlahdella olleen lastauspaikan, Halosenlahden redin, kautta.
Kylä oli sahan toiminta-aikana vilkas, siellä oli kauppoja ja posti. Kylän lapset kävivät Parkumäen koulua. Tanssi- ja kokouspaikka oli nimeltään Havula.
Museovirasto on määritellyt Halosenniemnen sahaydyskunnan yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Kaljärvi (järvi Kirkkonummella)

Kaljärvi eli Kalljärvi on järvi Veikkolassa Pohjois-Kirkkonummella, Vanhan Turuntien eteläpuolella. Kaljärveen laskee Lamminoja Vanhan Turuntien toisella puolella olevasta Lamminjärvestä. Kaljärvi puolestaan laskee kaakkoon Haapajärveen.
Kaljärven veden laatu täyttää hyvälle uimavedelle asetetut vaatimukset. Viimeisimmissä vesinäytteissä vuodelta 2010 uimavesiluokitus oli erinomainen. Järveä aikaisemmin haitanneet leväesiintymät ovat vähentyneet. Veikkolan vesiensuojeluyhdistys Kirves ry:n järjestämät vuosittaiset hoitokalastukset ja muun muassa peltojen suojakaistojen lisääminen ovat parantaneet järven veden laatua (Kalljärven järvityyppi on runsasravinteinen järvi).