Boeing 314 Clipper

Boeing 314 Clipper oli Boeingin vuosina 1938–1941 valmistama pitkän matkan lentovene. Se oli aikansa suurin matkustajaliikennekäytössä ollut lentokone. Koneessa käytettiin aiemmin peruttuun XB-15-pommikoneeseen suunniteltuja siipiä. ”Clippereitä” rakennettiin 12 kappaletta , joista yhdeksän Pan Amille ja kolme BOAC:lle.
Suunnittelu ja kehitys.
Clipper oli Boeingin vastaus Pan Amin pyyntöön lentoveneestä, jolla olisi ennennäkemätön kantama. Boeingin tarjous oli onnistunut ja Pan Am allekirjoitti sopimuksen kuuden Clipperin ostamisesta 21. heinäkuuta 1936. Boeingin insinöörit käyttivät peruutettuun XB-15-pommikonehankkeeseen suunniteltuja siipiä, mutta korvasivat niiden alkuperäiset 850 hevosvoiman Pratt &amp; Whitney Twin Wasp -tähtimoottorit tehokkaammilla 1 600 hevosvoiman Wright Twin Cyclone -moottoreilla. Lentääkseen pitkiä matkoja, kuten oli tarpeen lennoilla valtamerten yli, 314 kuljetti 16 100 litraa lentobensiiniä. Myöhempi 314A-malli kuljetti 4 540 litraa enemmän polttoainetta. Clipperin kolmoisperä oli valittu Boeingin testattua myös tavallista perää ja kaksoisperää. Valinta tehtiin, koska tavallinen tai kaksoisperä ei olisi tarjonnut riittävää hallintamahdollisuutta turvalliselle lennolle.
Vastapainona matkojen pituudelle Pan Amin ”Clipperit” rakennettiin loisteliaiksi. Istuimista saatiin 36 sänkyä yön yli kestäviä lentoja varten, kun matkanopeus oli vain noin 300 km/h ja monet lennot kestivät yli 12 tuntia. Koneissa oli lounge ja ruokailualue ja keittiöissä ruokaa valmistivat neljän tähden hotelleista palkatut kokit. Miehillä ja naisilla oli omat pukeutumishuoneet ja valkoisiin puetut stuertit tarjoilivat viisi- ja kuusiruokalajisia aterioita hopealautasilta. Vaikka Atlantin ylittäviä lentoja ehdittiin operoida vain kolmen kuukauden ajan vuonna 1939, lentomatkustus ei ole sen koommin vetänyt vertoja niiden ylellisyysstandardille.
Käyttöhistoria.
Ensimmäinen Clipper, "Honolulu Clipper", otettiin käyttöön San Francisco–Hongkong-reitille tammikuussa 1939. Tällä reitillä matka yhteen suuntaan kesti yli kuusi päivää. Kaupallinen matkustajaliikenne kesti alle kolme vuotta, sillä se päättyi Yhdysvaltojen liityttyä mukaan toiseen maailmansotaan.
Kun sota puhkesi Tyynellämerellä, "Pacific Clipper" oli matkalla Uuteen-Seelantiin. Takaisin Honoluluun palaamisen – jolloin olisi ollut riski joutua japanilaishävittäjien tulilinjalle – sijaan päätettiin lentää länteen New Yorkiin. "Pacific Clipper" kulki yli 13 500 kilometriä eksoottisten kohteiden (Surabaya, Karachi, Bahrain, Khartum ja Leopoldville) kautta laskeutuen lopulta 6. tammikuuta 1941 New Yorkin LaGuardian lentovenetukikohtaan.
"Yankee Clipper" lensi Atlantin yli New Yorkista Southamptoniin pysähtyen Foynesissa Irlannissa, Botwoodissa Newfoundlandissa ja Shediacissa New Brunswickissa.
Clipper-laivasto otettiin Yhdysvaltain puolustusvoimille, missä niitä käytettiin kuljettamaan laitteita Euroopan- ja Tyynenmeren-rintamilla. Itse asiassa vain koneiden merkinnät vaihdettiin – Clippereitä jopa ohjasivat Pan Amin kokeneet kapteenit. Clippereillä kuljetettiin sotilastarvikkeita Natalin kautta Liberiaan, toimittamaan lastit brittijoukoille Kairoon ja jopa venäläisjoukoille Teheranin kautta. Clipperit saivat armeijalta nimityksen "C-98".
Sodan jälkeen Clipperit palautettiin Pan Amille. Ne olivat kuitenkin käyneet vanhentuneiksi jo ennen sodan loppua. Pitkän kantaman matkustajakoneiden, esimerkiksi Lockheed Constellationin ja DC-4:n, käyttöönoton aikana suurten kiitoteiden määrä oli lisääntynyt. Uudet maasta nousevat koneet olivat helpompia lentää, eivätkä ne edellyttäneet niin laajaa koulutusta kuin lentoveneet.
314 poistettiin lopullisesti Pan Amin matkustajaliikenteestä vuonna 1946. 12 rakennetusta koneesta kolme menetettiin onnettomuuksissa, joista vain yhdessä sattui kuolemantapauksia, 24 henkilöä Lissabonissa 22. helmikuuta 1943.
Howard Hughes oli yrittänyt saada ostettua Clipperin toisen maailmansodan aikana, muttei onnistunut. Kun Hughes sai ostettua sodan jälkeen yhden, sillä ei enää lennetty ja se romutettiin.