tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hanoi Rocksin diskografia

Tämä on suomalaisen rockyhtye Hanoi Rocksin diskografia, jossa on lueteltu yhtyeen yhdeksän kokonaisen albumin lisäksi singlet, maksisinglet, EP:t ja myös laittomat nauhoitteet eli bootlegit, jotka eivät ole yhtyeen virallisia julkaisuja. Näin ollen diskografia kattaa kaikki julkaisut, joissa esiintyy Hanoi Rocks.
Albumit.
Ensimmäinen albumi "Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks" ja "Oriental Beat" on julkaistu Suomessa vielä tuplalevynä yhdessä paketissa vuonna 1984. Yhtyeen viimeinen levy Rock &amp; Roll Divorce on tavallaan vain puolivirallinen, koska se julkaistiin vasta yhtyeen hajoamisen jälkeen ja kitaristi Andy McCoyn varastamien eräänlaisten bootleg-nauhojen pohjalta. Albumi on kuitenkin yhtyeen virallisilla kotisivuilla laskettu yhtyeen 1980-luvun tuotannon viimeiseksi levyksi, joksi se yleisesti lasketaan.
12" maksisinglet.
Tässä osiossa ovat kaikki 12-tuumaiset maksisinglet. Listassa on myös EP:itä, jollaiseksi lasketaan jos kappaleiden määrä on neljä tai enemmän. Kaikissa listassa luetelluissa kaupallisissa maksisingleissä on kappaleita vähintään kolme. Listalle laitettu promo-EP Mental Beat on poikkeus, koska se on Hanoi Rocksin virallisen kotisivun 12 tuumaisten singlejen listalla . Tämä osio noudattaa tätä yhtyeen virallista listaa.
Singlet.
Listalla ovat kaikki Hanoi Rocksin päämarkkina-alueilla julkaistut singlet. Näiden lisäksi singlejä on julkaistu Australiassa, Espanjassa, Etelä-Afrikassa, Puolassa, Venäjällä ja Ruotsissa. Lisäksi on julkaistu useita singlejä, EP:itä ja LP:itä bootleg-versioina. Ne eivät ole yhtyeen virallista tuotantoa.
Kokoelmat.
Hanoi Rocksin hajottua julkaistiin ensimmäinen kokoelma jo marraskuussa 1985. "Lean On Me" -kokoelman tuli olla viimeinen kokoelma, mutta tämänkin jälkeen niitä on vielä ilmestynyt useita. Kokoelmalla on ennen julkaisematonta materiaalia. Suuri osa kokoelmista on julkaistu Japanissa. Nopeasti loppuunmyyty "Hanoi Rocks (4CD)"-kokoelma oli kehuttu ja suosittu nousten Suomen viralliselle albumilistalle. 1990-luvulla Hanoi Rocks pysyi esillä ja tavoitti kuuntelijansa lähes ainoastaan kokoelmien avulla. Vuodesta 1995 lähtien Britanniassa ja Suomessa julkaistu alkuperäisiä albumeita remasteroituina sekä joitain myös bonusraidoitettuina. Tällä hetkellä kaupoista on saatavissa koko Hanoi Rocks -tuotanto CD:inä. Hajoamisen jälkeen julkaistua "Rock &amp; Roll Divorce" -albumia ei ole julkaistu CD:nä, ja sitä on vinyylinä enää vaikea löytää.
Bootlegit.
Laittomia nauhoitteita eli bootlegeja on nauhoitettu erityisesti Britanniassa ja Japanissa yhtyeen keikoilta. Bootlegit pitivät kokoelmien lisäksi yhtyettä esillä 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa.
Hanoi Rocks:
Johnny Thunders &amp; Hanoi Rocks:
Sijoitukset.
Tiedossa olevat 1980-luvun sijoitukset:
Uudelleen syntyneen Hanoi Rocksin 2000-luvun sijoitukset:
Tiedossa olevat Hanoi Rocks -kokoelmien listasijoitukset:
Marja-Leena Viljamaa

Marja-Leena Viljamaa (12. heinäkuuta 1945 Kihniö − 19. heinäkuuta 2003 Jyväskylä) oli suomalainen psykologian tohtori ja psykologi. Hän toimi Jyväskylän kaupunginhallituksen puheenjohtajana 1997–2003, ja kansanedustajana vuosina 1991–1999. Viljamaa edusti SDP:tä Keski-Suomen vaalipiiristä. 
Viljamaa valmistui kasvatustieteen kandidaatiksi vuonna 1969, ja psykologian lisensiaatiksi 1999 Jyväskylän yliopistosta. Psykologian tohtoriksi hän valmistui Jyväskylässä vuonna 2003. Hän työskenteli Suomen kirkon sisälähetysseuran Vaalijalan keskuslaitoksessa psykologina 1969-1971, Jyväskylän yliopiston psykologian laitoksen lehtorina, assistenttina ja tuntiopettajana 1971-1974, ja Jyväskylän kaupungin terveyskeskuspsykologina vuosina 1974-1991. Hän toimi lisäksi lukuisissa luottamustehtävissä.
Lois Chiles

Lois Cleveland Chiles (s. 15. huhtikuuta 1947 Houston, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja entinen huippumalli. Hänen parhaiten tunnettu roolinsa oli Bond-tyttö Holly Goodhead elokuvassa "Kuuraketti". Hän näytteli "Dallas"-televisiosarjassa Holly Harwoodia kausilla 1982–1983. Hänet tunnetaan myös elokuvasta "Parhaat vuotemme", jossa hänen roolinsa oli Carol Ann. Hänen puolisonsa oli Richard Gilder.
Osittainen filmografia.
Lähde:
Johannes Leppänen

Frans Johannes Leppänen (s. 18. kesäkuuta 1949 Kannonkoski) on suomalainen agrologi ja entinen Suomen Keskustan kansanedustaja Keski-Suomen vaalipiiristä. Hän toimi kansanedustajana vuosina 1991–2003. Leppänen kuuluu Kannonkosken kunnanvaltuustoon, jonka puheenjohtajana hän aiemmin toimi.
Kansanedustajan toimiessaan Leppänen oli perustuslakivaliokunnan, suuren valiokunnan ja talousvaliokunnan jäsenenä sekä lakivaliokunnan ja eduskunnan palkkavaliokunnan varajäsenenä. 
Leppänen tuomittiin vuonna 1994 tuottamuksellisesta kätkemisrikoksesta 30 päiväsakkoon. Hän oli ostanut edellisenä kesänä varastetun perämoottorin tuttavansa pojalta.
Johannes Leppänen on uskonnolliselta vakaumukseltaan vanhoillislestadiolainen ja toimii liikkeessä puhujana eli saarnaajana. Johannes Leppänen on toiminut myös Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokousedustajana.
Jalmari Kirjarinta

Hjalmar (Jalmari) Kirjarinta (synt. Virtanen, 4. huhtikuuta 1881 Kärkölä – 8. tammikuuta 1938 Leningrad) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1908–1910. Sisällissodan aikana hän toimi punaisten hallinnossa Viipurin läänin komissaarina ja punakaartin esikuntapäällikkönä. Kirjarinta pakeni sodan jälkeen Neuvosto-Venäjälle ja hänet teloitettiin Stalinin vainojen yhteydessä vuonna 1938.
Elämä.
Jalmari Kirjarinta syntyi Kärkölässä itsellisen perheeseen. Kansakoulun ja käsityökoulun jälkeen hän teki muun muassa pelti- ja levysepän töitä. Vuosisadan vaihteessa Kirjarinta kävi Kaarle Werkon ylläpitämän valmistavan seminaarin ja työskenteli vt. kansakoulunopettajana Kuolemajärvellä ja Helsingissä. Pääkaupunkiin muutettuaan Kirjarinta työskenteli myös raittiuspuhujana ja konttoristina. Vuosina 1904-1905 hän oli Helsingin Nuorisoseuran puheenjohtajana. 
Syksyllä 1905 Kirjarinta aloitti opiskelut Jyväskylän seminaarissa, mutta ryhtyi jo seuraavana keväänä sosialidemokraattien agitaattoriksi ja apulaispuoluesihteeriksi. Hän oli myös Suomen Sosialidemokraattisen Nuorisoliiton perustajajäsen ja ensimmäinen puheenjohtaja 1906–1907. Vuonna 1907 Kirjarinta jatkoi opintojaan ja oli perustamassa Jyväskylässä ilmestynyttä "Sorretun Voimaa", jonka päätoimittajana hän työskenteli vuoteen 1911 saakka. Kirjarinta hoiti myös vuoden ajan Jyväskylän työväenyhdistyksen puheenjohtajan tehtävää.
Kirjarinta valittiin kansanedustajaksi vuoden 1908 eduskuntavaaleissa. Tammikuussa 1909 sosialidemokraattien piirikokous vaati Kirjarinnan eroa, koska hän oli jättänyt väliin eduskunnan äänestyksen II luokan poistamisesta rautateiltä. Asiaa käsiteltiin puolueen sovinto-oikeudessa ja Kirjarinta sai pysyä kansanedustajan tehtävässään. Vuonna 1910 hän sai kuuden kuukauden vankeustuomion majesteettirikoksesta yleisvaltakunnallisesta lainsäädäntöä kritisoineen artikkelinsa ”Valtiokaappaus röyhkeintä lajia” johdosta. Vapauduttuaan Vaasan lääninvankilasta Kirjarinta oli Sosialidemokraattisen Nuorisoliiton ja Suomen Työläisliiton sihteerinä, kunnes muutti Viipuriin vuonna 1912. Hän toimi muun muassa Viipurin sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön puheenjohtajana ja työskenteli "Työn" toimittajana. 
Sisällissodan käynnistyttyä Kirjarinta nimitettiin punaisten hallintoon maaherran virkaa vastaavaan tehtävään Viipurin läänin lääninkomissarioksi. Hän toimi myös punaisten Karjalan rintaman esikuntapäällikkönä. Sodan loppuvaiheessa Kirjarinta pakeni Neuvosto-Venäjälle, jossa hän työskenteli aluksi opettajana Levassovassa ja myöhemmin 1930-luvulla fysiikan opettajana Leningradin suomalaisessa koulussa sekä Leningradin rautatieinstituutin sotilasaineiden opettajana. Kirjarinta vangittiin lokakuussa 1937 ja tuomittiin kuolemaan artikla 58:n nojalla. Hänet teloitettiin tammikuussa 1938.
Perhe.
Jalmari Kirjarinnan paettua Venäjälle hänen perheensä jäi Suomeen. 1920-luvun alussa Kirjarinta kävi puolisonsa kanssa kirjeenvaihtoa muun muassa amerikkalaisen toimittajan John Claytonin välityksellä. Heidän tyttärensä puoliso oli tunnettu kommunisti ja salakuljettaja Matti Ilonen.
Hooftin tauti

Hooftin tauti on peittyvästi periytyvänä pidetty sairaus, joka aiheuttaa muun muassa fyysisen kehityksen viivästymistä, henkistä kehitysvammaisuutta ja verkkokalvorappeuman.
Belgialaiset tutkijat kuvasivat Hooftin taudin vuonna 1962 kahdella sisaruksella. Se on äärimmäisen harvinainen.
Erkki Partanen (kansanedustaja)

Erkki Juhani Partanen (2. helmikuuta 1944 Sortavalan maalaiskunta – 13. maaliskuuta 2010 Jyväskylä) oli suomalainen poliitikko ja ammattiyhdistysvaikuttaja, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1995–1999.
Elämä.
Ammattikoulun käynyt Erkki J. Partanen työskenteli Enso-Gutzeitin Säynätsalon vaneritehtaalla korjausmiehenä 1961–1973 sekä Valmetin Rautpohjan tehtaalla asentajana 1973–1984 ja pääluottamusmiehenä 1985–1995. 
Partanen kuului Metallityöväen Liiton valtuustoon 1971-1995 ja oli sen varapuheenjohtaja 1990-1995. Lisäksi hän oli SAK:n valtuuston jäsen 1991-1995. Partanen valittiin kansanedustajaksi vuonna 1995. Hän putosi eduskunnassa seuraavissa vaaleissa. Partanen oli Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1993 lähtien. Hän kuului myös työntekijöiden edustajana Valmet Paperikoneet Oy:n hallitukseen 1988–1995.
Lempinimellä ”Valmetin Walesa” tunnettu Erkki J. Partanen asui Säynätsalossa. Hän kuoli 66-vuotiaana maaliskuussa 2010.
David Belle

David Belle (s. 29. huhtikuuta 1973 Fécamp, Ranska) on ranskalainen parkour-lajin luoja ja näyttelijä.
Elämä ja ura.
Bellen isä oli palomies Raymond Belle. Hän oli saanut armeijassa Georges Hébert'n liikunnanfilosofiaan ("la Méthode Naturelle") perustuvaa koulutusta, johon kuului muun muassa tasapainoilua, hyppimistä ja kiipeilyä luonnossa. Päämääränä oli saada ihmisestä kyvykäs liikkumaan kaikenlaisessa ympäristössä, ylittämään henkiset ja fyysiset esteet sekä kasvamaan itsevarmaksi käymällä harjoittelussa läpi erilaisia tunnetiloja, kuten pelkoa, rohkeutta ja uupumusta. Raymon Belle jatkoi metodien mukaista harjoittelua siviilielämässäkin ja valmensi David Belleä, joka kokeili lisäksi taistelulajeja ja telinevoimistelua varhaisessa teini-iässään.
Normandialaistaustaisen Bellen muutettua Pariisin esikaupunkiin Lissesiin hän alkoi soveltaa isältä saamiaan oppeja uudessa ympäristössään. Hänen ollessa 15-vuotias parkour oli saanut alkunsa, ja hän harrasti lajia ystäviensä, kuten Sébastien Foucanin kanssa. 1990-lopulla parkourista oli tullut laajasti suosittua ja medianäkyvää. Kun Foucan ja hänen seuraajansa alkoivat viedä lajia formalisoidumpaan ja tyylikeskeisempään suuntaan, pyrki Belle säilyttämään sen hébert'läisen olemuksen.
Media kiinnostui Bellestä, ja hänelle alettiin tarjota elokuvarooleja. Hänen mukaansa näyttelijänura ei ikinä ollut hänen tavoitteensa, mutta hän päätti tarttua tilaisuuteen. Vuonna 2004 hän näytteli ranskalaisessa toimintaelokuvassa "Banlieue 13", jossa oli kuvattuna lukuisia parkour-kohtauksia, kuten myös sen jatko-osassa "Banlieue 13 – Ultimatum" (2009). Alkuperäisestä "Banlieue 13:sta" tehtiin englanninkielinen versio "Brick Mansions" (2014), jossa Belle myös näytteli. Näyttelijärooliensa lisäksi Belle on ohjannut esimerkiksi elokuvien "Babylon A.D." (2008) ja "Prince of Persia" (2010) parkour- ja taistelukohtausten koreografiaa.
Holoprosenkefalia

Holoprosenkefalia on synnynnäinen aivovaurio, jonka aiheuttaa raskauden varhaisvaiheessa tapahtuva keskushermoston etuosien esiasteen, prosenkefalonin kehityksen häiriintyminen.
Jos holoprosenkefalia on vaikea, oireita saattavat olla mm. kasvojen vakavat epämuodostumat, haju- ja näköhermojen puuttuminen, yksisilmäisyys, silmien ja nenän puutteellinen kehitys sekä monesti kuolema pian syntymän jälkeen. Lievemmissäkin tapauksissa holoprosenkefalikko saattaa kärsiä vaikeista neurologisista oireista ja monivammaisuudesta sekä esimerkiksi epilepsiasta ja skolioosista. 
Holoprosenkefalia johtaa usein keskenmenoon. Elävinä syntyneistä lapsista siitä kärsii yksi noin 16 000:sta. Äidin diabetes kasvattaa lapsen holoprosenkefaliariskiä.
Pegasus-luokan kantosiipialus

Pegasus-luokka oli Yhdysvaltain laivaston kantosiipinen ohjusveneluokka tai tarkemmin kantosiipialusluokka, johon kuului kuusi alusta: "USS Pegasus", "USS Hercules, "USS Taurus", "USS Aquila", "USS Aries" ja "USS Gemini". Alukset olivat palveluksessa vuodesta 1977 ja ne palvelivat aina vuoteen 1993 asti. Alusten tyyppimerkintänä oli PHM eli "Patrol, Hydrofoil, Missile". Alustyyppi kehitettiin ennen kaikkea Yhdysvaltoihin tehtävää huumeiden salakuljetusta vastaan.
Suunnittelu.
Yhdysvaltain laivaston eteläisen alueen komentaja vahvisti 1969 vaatimukset nopeille ohjuksin aseistetuille partioaluksille, joiden tuli kyetä torjumaan Välimeren alueella vastaavien alusten aiheuttama uhka. Vaatimukset laajenivat pian Naton merivoimien aseistamista suunnittelevan osastoon, jolloin niihin sisällytettiin Neuvostoliiton pinta-alusten torjuntakyky kaikilla Naton valvonnassa olevilla alueilla. Lopulta vuonna 1972 Yhdysvallat, Saksa ja Italia allekirjoittivat aiesopimuksen alusten suunnittelu- ja hankintakustannusten jakamisesta maiden kesken. Koska kyseessä oli kansainvälinen hanke päätettiin se toteuttaa metrijärjestelmää ja olemassa olevia komponentteja käyttäen. Vaatimuksina olleet suuri nopeus, merikelpoisuus ja raskas aseistus johtivat kantosiipialuksen suunnitteluun.
Suunnitteluvastuu annettiin Boeingille, joka oli samalla myös päätoimittaja. Naton mielenkiinto projektiin hiipui nopeasti, mihin ensisijaisena oli kustannusten nousu. Vuonna 1972 Yhdysvaltoja lukuun ottamatta muut osallistujat vetäytyivät projektista. Yhdysvaltain kongressi budjetoi kuuden aluksen hankinnan vuodelle 1975, mutta budjetin ylittäminen ja toteutusvaikeudet lähes peruuttivat projektin.
Amiraali Elmo Zumwelt aloitti PHM-projektin lisätäkseen laivaston pinta-alusten määrää kustannustehokkaasti. Projektissa olivat Yhdysvaltain laivaston lisäksi mukana Britannian Kuninkaallinen laivasto, Kanadan laivasto, Saksan Liittotasavallan laivasto sekä Italian laivasto ja sen tarkoituksena oli saada palveluskäyttöön kaikkiaan sata uutta alusta. Zumweltin jäätyä eläkkeelle laivasto siirsi pääosan projektiin sidotuista varoista raskaampien alusten kehittämiseen, mikä hidasti "USS Pegasuksen" valmistumista ja muita aluksia ei edes aloitettu. Kongressi pakotti laivaston saattamaan tilauksen päätökseen, mutta muut osallistujat irtautuivat projektista sen vaikeuksien vuoksi.
Marius Victorinus

Gaius Marius Victorinus (n. 281/291–363) oli antiikin roomalainen grammaatikko, reettori ja uusplatonilainen filosofi. Myöhemmällä iällään hän kirjoitti myös kristillisistä aiheista.
Elämä.
Victorinus oli syntyjään Africasta ja eli Konstantinus II:n aikana. Hän opetti retoriikkaa Roomassa, missä Hieronymus oli eräs hänen oppilaistaan. Vanhalla iällään hän kääntyi kristityksi. Hänen kääntymyksensä on sanottu vaikuttaneen suuresti Augustinukseen. Kun keisari Julianus julkaisi vuonna 362 ediktin, joka kielsi kristittyjä luennoimasta kirjallisuudesta, Victorinus sulki koulunsa. Trajanuksen forumille pystytettiin patsas kunnioittamaan häntä opettajana. Vähäiset tiedot hänen elämästään ovat peräisin enimmäkseen Augustinukselta ja Hieronymukselta.
Teokset.
Victorinuksen käännökset platonilaisten kirjailijoiden teoksista ovat kaikki kadonneet, mutta tutkielma "De definitionibus" on todennäköisesti hänen, eikä Boethiuksen, jonka nimiin se laitettiin aiemmin. Hänen neljä kirjaa käsittävä käsikirjansa prosodiasta, joka on otettu lähes sananmukaisesti Aelius Aphthoniuksen teoksesta, on säilynyt. On epäselvää, onko hän kirjoittanut myös muutamat muut metriikkaa ja grammatiikkaa käsittelevät teokset, jotka ovat säilyneet. Victorinuksen kommentaari Ciceron teokseen "De inventione" on hyvin hajanainen ja itsekin kommentaarin tarpeessa.
Victorinuksen säilyneisiin teologisiin kirjoituksiin kuuluvat Galatalaiskirjeen, Efesolaiskirjeen ja Filippiläiskirjeen selitykset; "De Trinitate contra Arium"; "Ad Justinum Manichaeum de Vera Came Christi"; sekä pieni tutkielma "Ilta ja aamu olivat yksi päivä". Kahden viimeksi mainitun aitous on epävarma. Muutamat hänen nimiinsä laitetut kristilliset runot ovat todennäköisesti jonkun muun kirjoittamia.
Victorinus säilytti uusplatonilaisen filosofiansa käännyttyään kristinuskoon, ja teoksessa "Liber de generatione divini Verbi" hän sanoo, että Jumala on olevan yläpuolella, ja niin voidaan sanoa jopa että hän ei ole. "Koska Jumala on olevan syy, voidaan sanoa tietyllä tavalla, että Jumala todella on (vere ων), mutta tämä ilmaisu tarkoittaa vain, että oleminen on Jumalassa samoin kuin seuraus on ylhäisessä syyssä, joka sisältää sen vaikka onkin sitä ylempi".
Victorinus oli myös hyvin omaperäinen ajattelija suhteessa kristilliseen dogmatiikkaan. Hänen kolminaisuusopin esityksensä teoksessa "Adversus Arium" (1B) on vailla ennakkotapauksia. Tutkijat ovat olleet erimielisiä hänen kolminaisuuskäsitteensä alkuperästä. Teorioita on esittänyt muun muassa Pierre Hadot teoksessaan "Porphyre et Victorinus".
Vankkamerihevonen

Vankkamerihevonen ("Hippocampus abdominalis") tai pullukkamerihevonen on merihevonen, joka on tunnistettavissa muista "Hippocampus"-suvun lajeista turpean vatsansa ansiosta. Niitä tavataan Uuden-Seelannin ja Australian kaakkoisosien viileissä rannikkovesissä aina 100 metrin syvyyteen asti. Pullukkamerihevoset elävät monenlaisissa elinympäristöissä.
Väritys ja koko.
Vankkamerihevoset voivat olla ruskean, valkoisen, oranssin tai harmaan värisiä. Yleensä ruumiissa on myös tummia laikkuja. Ne kasvavat noin 18 cm pitkiksi.
Ravinto.
Muiden putkisuukalojen tavoin vankkamerihevoset syövät pääasiassa pieniä keijustoon kuuluvia eläimiä.
Aarno Yrjö-Koskinen

Aarno Armas Sakari Yrjö-Koskinen (9. joulukuuta 1885 Helsinki – 8. kesäkuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, koulutukseltaan lakimies, lähettiläs ja toimi ulkoasiainministerinä.
Vapaaherra Yrjö-Koskinen sai varatuomarin arvon 1915. Tällöin hän toimi senaatin talousosaston palveluksessa. Hän siirtyi itsenäistyneen Suomen ulkoasiainministeriön palvelukseen toimien muun muassa Suomen Pariisin lähetystössä, Ranskassa ja vuodesta 1924 poliittisen osaston päällikkönä ja 1929 kansliapäällikkönä. Hän toimi lähettiläänä Moskovassa, Neuvostoliitossa 1. tammikuuta 1931 – 8. huhtikuuta 1940 aikana.
Kesken Neuvostoliiton kauden hän toimi Sunilan II hallituksessa ulkoasiainministerinä. Moskovan lähettiläänäolojaksoon sattuu muun muassa vuoden 1932 alussa solmittu Suomen ja Neuvostoliiton hyökkäämättömyyssopimus, jonka allekirjoittajana hän toimi. Hän oli lähettiläänä myös talvisodan sytyttyä ja toi lähetystönsä henkilökunnan vaikeuksien kautta Suomeen. Sen jälkeen hän siirtyi Turkkiin Suomen Ankaran lähetystön päälliköksi 20. elokuuta 1940 alkaen, jossa tehtävässä hän oli vuoteen 1950. Sen jälkeen hän toimi vielä Haagissa Alankomaissa.
Ansioistaan hän sai lähetystöneuvoksen arvon vuonna 1923 sekä erikoislähettilään ja täysivaltaisen ministerin arvon 2. tammikuuta 1928.
Hänen isänsä oli senaattori Yrjö Koskinen Yrjö-Koskinen ja isoisä suomalaisuusmies, senaattori Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen.
Why Can’t This Be Love

Why Can’t This Be Love on hard rock -yhtye Van Halenin single, joka julkaistiin vuonna 1986. Se on bändin ensimmäinen single David Lee Rothin korvanneen vokalistin Sammy Hagarin kanssa. Single ylsi Mainstream Rock Tracks -listan ykköseksi ja Billboard Hot 100 -listalla kolmanneksi, joten se sai paljon radiosoittoaikaa. Suomessa se nousi virallisen singlelistan sijalle 14.
Kappaleessa kosketinsoittimet saavat suurimman huomion. Pop -oritointuneessa kappaleessa saatiin myös hyvin esiin Hagarin vahva lauluääni. Kappale auttoi muiden uusien single-levyjen (Dreams ja Love Walks In) kanssa Van Halenin seitsemännen studioalbumin 5150 nousemaan Billboard 200 -listan ykköseksi ensimmäistä kertaa Van Halenin historiassa. Albumi pysyi listan ykkösenä kolme viikkoa.
Leonard Orban

Leonard Orban (s. 28. kesäkuuta 1961 Brașov) on romanialainen poliitikko, joka työskenteli Euroopan unionissa Barroson komissiossa monikielisyydestä vastaavana komissaarina. Tässä toimessa hän vastasi EU:n kielipolitiikasta. Hän oli Romanian ensimmäinen komissaari ja EU:n ensimmäinen pelkästään monikielisyyteen keskittyvä komissaari. Tehtävä alkoi 1. tammikuuta 2007 ja päättyi 31. lokakuuta 2009. Tekniikka- ja talous-taustainen Orban osallistui aktiivisesti Romanian EU:hun liittymiseen toimien aluksi apulais- ja lopuksi pääneuvottelijana.
Monikielisyydestä vastaavana komissaarina Orban johti myös EU:n laajaa tulkkaus-, käännös- ja julkaisutoimintaa kaikilla 23 virallisella kielellä.
Orban ei kuulu mihinkään poliittiseen puolueeseen, mutta kannattaa liberalismia. Hän kannattaa Romanian integroitumista EU:hun ja Sopimuksen Euroopan perustuslaista hyväksymistä sitä muokkaamatta.
Nemesios

Nemesios Emesalainen (n. 390) oli kristitty filosofi ja Emesan piispa Syyriassa.
Nemesios kirjoitti teoksen "De natura hominis" ("Ihmisluonnosta"). Hänen elämästään ei tiedätä juuri muuta, ja jopa hänen ajoituksensa on epävarma. Tekstinsisäinen todistusaineisto osoittaa apollinarismi-kiistan jälkeiseen aikaan ja ennen Eutykheen ja Nestorioksen nimiin liittyviä kiistoja, toisin sanoen 300-luvun loppupuolelle.
Nemesioksen teos on mielenkiintoinen yritys koostaa antropologinen järjestelmä kristillisen filosofian näkökulmasta. Mooses ja Paavali esitetään vieri vieressä Aristoteleen ja Menandroksen kanssa, ja teos kallistuu platonilaisiin oppeihin muun muassa sielun ennaltaolemisen ja metempsykoosin suhteen. Fysiologisissa kysymyksissä Nemesios seuraa Aristotelesta ja Galenosta. Kaiken kaikkiaan teos on osoitus kristinuskon ja hellenismin yhtäaikaisesta vaikutuksesta 300-luvulla. Johannes Damaskolainen, Albert Suuri ja Tuomas Akvinolainen pitivät Nemesiosta suuressa arvossa ja uskoivat hänen teoksensa olevan Gregorios Nyssalaisen kirjoittama, sillä heidän kirjoituksillaan on paljon yhteistä.
1,3-butaanidioli

1,3-butaanidioli on orgaaninen yhdiste (alkoholi, dioli), jonka runko muodostuu butaanista, johon on liittyneenä hiiliin numero 1 ja 3 alkoholiryhmä (OH). 1,3-butaanidioli on huoneenlämmössä (20 °C) väritöntä, viskoottista, hygroskooppista nestettä. Sen kemiallinen kaava on C4H10O2 ja rakennekaava on CH3CHOHCH2CH2OH. 1,3-butaanidiolista käytetään myös nimityksiä "1,3-butyleeniglykoli", "1,3-dihydroksibutaani" ja "metyylitrimetyleeniglykoli". 1,3-butaanidioli on eräs butaanidiolien isomeerisistä muodoista, joita ovat muun muassa 1,2-butaanidioli, 1,4-butaanidioli ja 2,3-butaanidioli.
1,3-butaanidiolin moolimassa on 90,12 g/mol, kiehumispiste 207,5 °C, tiheys 1,00 g/cm3, leimahduspiste 121 °C, itsesyttymislämpötila 394 °C sekä CAS-numero 107-88-0. 1,3-butaanidioli liukenee hyvin veteen.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Valmistus ja käyttö.
1,3-butaanidiolia valmistetaan pelkistämällä 3-hydroksibutanaalia nikkeliakatalyytin avulla. Yhdistettä voidaan käyttää eräiden erityiskäyttöön tarkoittettujen polyeetterihartsien valmistukseen. Lisäksi siitä saadaan 1,3-butadieeniä, joskin tämä käyttö on pääosin korvattu muilla valmistusmenetelmillä.
Kurdinkielinen Wikipedia

Kurdinkielinen Wikipedia (, tarkoittaa "Wikipedia, vapaa tietosanakirja") on kurdinkielinen Wikipedia, jota johtaa Wikimedia. Se toimii MediaWiki-tietokoneohjelmalla. 1. lokakuuta 2006 kurdinkielisessä Wikipediassa oli 5 555 artikkelia ja 1. lokakuuta 2012 artikkeleita oli 18 969. Sitä voidaan kirjoittaa sekä kurdilaisilla latinalaisilla aakkosilla että arabialaisilla aakkosilla.
Rengaskromosomi

Rengaskromosomi on kromosomi, jonka päät ovat liimautuneet toisiinsa, jolloin kromosomipari on muodoltaan rengasmainen. Tämä kromosomimutaatio saattaa ilmetä missä kromosomiparissa tahansa. 
Rengaskromosomit aiheuttavat ihmisellä erilaisia oireita, koska sekä pitkän että lyhyen varren päässä on häviämä ja tärkeää perimäainesta saattaa puuttua. Tämä saattaa johtaa mm. epileptisyyteen, erilaisiin epämuodostumiin ja kehitysvammaan. 
Erään vuonna 1975 julkaistun tutkimuksen mukaan yhdellä noin 50 000 sikiöstä on rengaskromosomi.
Slovakian jalkapallomaajoukkue

Slovakian jalkapallomaajoukkue edustaa Slovakiaa jalkapallon maajoukkuekilpailuissa.
Slovakia pelasi vuosina 1939–1944 yhteensä 16 ottelua. Sen jälkeen slovakit pelasivat Tšekkoslovakian maajoukkueessa maan jakautumiseen asti. Moni Tšekkoslovakian vuoden 1976 Euroopan-mestarijoukkueesta oli slovakkeja. Slovakian maajoukkue on ollut jälleen koossa vuodesta 1994.
Arvokilpailuiden karsintoihin Slovakia on osallistunut vuoden 1996 EM-kilpailuiden karsinnoista lähtien. Ensimmäinen lopputurnaus, johon maa on yltänyt, on vuoden 2010 MM-kilpailut. Slovakia voitti , jossa pelasivat myös Pohjois-Irlanti, Puola, San Marino, Slovenia ja Tšekki. Lopputurnauksessa Slovakia voitti alkulohkossaan Italian, pelasi tasan Uutta-Seelantia vastaan ja hävisi Paraguaylle. Neljännesvälierissä Slovakia hävisi Alankomaille 1–2. Tämä on toistaiseksi ainoa MM-turnaus, johon Slovakia on selviytynyt.
Slovakia pelasi Sydneyn olympialaisissa vuonna 2000 pudoten kuitenkin ensimmäisellä kierroksella.
Slovakia selviytyi EM-lopputurnaukseen ensimmäisen kerran Ranskan kisoissa 2016. Se voitti alkulohkossaan Venäjän, pelasi tasan Englannin kanssa ja hävisi Walesille. Ensimmäisellä pudotuspelikierroksella Slovakia hävisi Saksalle 0–3 pudoten jatkosta.
Kesällä 2021 pelatuissa EM-kilpailuissa Slovakia ei selviytynyt alkulohkostaan jatkoon. Saksan EM-kilpailuissa 2024 se ylsi neljännesvälieriin, joissa se hävisi Englannille 1–2.
Slovakia on ollut FIFA-rankingissa parhaimmillaan 14:s vuonna 2015.
Pelaajat.
Sataan maaotteluun Slovakian maajoukkueessa ovat yltäneet Marek Hamšík (138), Peter Pekarík (124), Miroslav Karhan (107), Martin Škrtel (104) ja Juraj Kucka (104). Vähintään 50 maaottelua pelanneista on erillinen luettelo.
Natalia Streignard

Natalia Martínez Streignard (s. 9. syyskuuta 1970 Madrid, Espanja) on venezuelalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa roolistaan Valentina Villanuevana televisiosarjassa "Tuhkimotarina" sekä roolistaan "La Tormentassa" Maria Teresa Montillana.
Streignard syntyi Espanjan pääkaupungissa argentiinalaiselle äidille ja saksalaiselle isälle. Koko perhe muutti Venezuelaan tyttären ollessa kolmivuotias. Yhdeksänvuotiaana hän alkoi käydä näyttelijäkoulua. Hänen uransa alkoi Miss Venezuela -kisoista, joista hänet pyydettiin koekuvauksiin, ja vuonna 1992 Streignard saikin pari televisioroolia. Tämän jälkeen hän on näytellyt monissa telenoveloissa. Hän voitti vuonna 2004 INTE Awardin vuoden naisnäyttelijän palkinnon.
Streignard oli naimisissa kuubalaisen näyttelijän Mario Cimarron kanssa.
1,2-butaanidioli

1,2-butaanidioli on dialkoholeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sen runko muodostuu butaanista, jonka 1. ja 2. hiiliatomiin liittyvät hydroksyyliryhmät (OH). 1,2-butaanidioli on huoneenlämmössä (20 °C) väritöntä, jähmeää nestettä. Sen kemiallinen kaava on C4H10O2 ja rakennekaava on CH3CH2CH(OH)CH2OH. 1,2-butaanidiolista käytetään myös nimityksiä "1,2-butyleeniglykoli" ja "1,2-dihydroksibutaani". 1,2-butaanidioli on eräs butaanidiolien isomeerisistä muodoista, joita ovat muun muassa 1,3-butaanidioli, 1,4-butaanidioli ja 2,3-butaanidioli.
1,2-butaanidiolin moolimassa on 90,12 g/mol, sulamispiste −114 °C, kiehumispiste 194 °C, tiheys 1,01 g/cm3, leimahduspiste 90 °C sekä CAS-numero 584-03-2. 1,2-butaanidioli liukenee veteen erittäin hyvin.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä. Altistuminen suurille pitoisuuksille voi aiheuttaa tajunnantason laskua. Pitkäaikainen tai toistuva altistuminen 1,2-butaanidiolille (nieltynä) voi aiheuttaa vaikutuksia munuaisissa, johtaen kudosvaurioihin ja munuaisten toimintavajeeseen.
Valmistus, reaktiot ja käyttö.
1,2-butaanidiolia valmistetaan 1,2-epoksibutaanin hydrolyysillä. Polyeetteröitymisen estämiseksi vettä käytetään huomattava tyypillisesti kymmen- tai kaksikymmenkertainen ylimäärä. Katalyyttinä reaktiossa käytetään rikkihappoa tai vahvasti happamia ioninvaihtohartseja. 1,2-butaanidioli reagoi diolien tapaan muodostaen muun muassa asetaaleja ja ketaaleja aldehydien tai ketonien kanssa ja polyestereitä. Yhdistettä käytetään pääasiassa liuottimena.
Martinniemen saha

Martinniemen saha oli Oulussa, entisen Haukiputaan kunnan Martinniemen kylässä Kiiminkijoen pohjoisrannalla sijainnut sahalaitos. Rauma-Repola lakkautti sahan 1980-luvulla keskittäessään sahaustoimintojaan.
Sahalaitoksen käytössä oli oma satama Laitakarin saaressa Kiiminkijoen pohjoisrannalla. Sahaan liittyy kiinteästi myös Martinniemen puuhiomo, jossa valmistettiin paperimassaa. 
Sahan puuhiomon voimalaitos sekä maamerkkinä toiminut 72-metrinen piippu purettiin joulukuussa 2017.
Historia.
Martinniemen höyrysahan perusti vuonna 1905 asemapäällikkö Emil Granfelt. Alusta alkaen sahan toiminta oli vaatimatonta tukkipuun hankinnassa esiintyneiden vaikeuksien vuoksi. Raakapuun hankintavaikeudet aiheuttivat yhtiölle mittavia talousvaikeuksia. Jo vuonna 1908 Granfelt myi sahalaitoksen K. E. Blobergille, joka teki vararikon vuonna 1911. 
Blombergin vararikon jälkeen muodostettiin Osakeyhtiö Martinniemi Ltd, jonka ensimmäisiä toimia oli sahalaitoksen uudistaminen. Saneeraus- ja uudistustoimet olivat niin mittavat, että yleisen käsityksen mukaan saha perustettiin uudelleen. Oy Martinniemi Ltd ajautui kuitenkin talousvaikeuksiin, ja yhtiön osakekanta siirtyi vähitellen uusille omistajille. Vuonna 1920 osakeyhtiö fuusioitiin Raahe Osakeyhtiöön, joka kuitenkin ajautui mittaviin talousvaikeuksiin 1920-luvun laskusuhdanteen vuoksi. 1920-luvun puolivälissä Martinniemen saha joutui omistusjärjestelyjen piiriin, ja yhdeksi sen omistajista nousi yrityksen luotottaja Kansallis-Osake-Pankki.
Vuonna 1952 Martinniemen saha siirtyi Rauma-Raahe Osakeyhtiöstä ja Repola-Viipuri Osakeyhtiöstä muodostetun Rauma-Repola Osakeyhtiön omistukseen. Rauma-Repola osti myöhemmin Pohjois-Suomesta Röyttän sahan Torniosta vuonna 1960 ja Aavasaksan sahan Ylitorniolta vuonna 1962. Martinniemen saha oli Rauma-Repolan Pohjois-Suomen sahoista tuotannoltaan suurin. Aavasaksan saha lopetettiin 1970-luvun puoliväliin mennessä, ja toimintaa jatkettiin Martinniemessä ja Röyttässä. Röyttä lopetettiin keväällä 1986 ja Martinniemen sahan 6. maaliskuuta 1987 Suomen hallitus päätti liittää tappiollisen Martinniemen sahan valtio-omisteiseen Vapoon, joka oli sahaajana ennen kuin saha lopullisesti lopetettiin marraskuussa 1988. Nykyisin vanhalla saha-alueella toimii Martinniemi Timber Oy.
Metalliyhtye Poisonblack on kuvannut Bear The Cross videonsa sahalla.
Rautatie.
Vuonna 1938 avattiin liikenteelle myös sivurata Haukiputaan asemalta Martinniemeen. Sahalla ja puuhiomolla oli tehdasalueen sisäisessä käytössä myös oma veturi, Deutz 22909/1938 ja myöhemmin Saalasti Otso1 70/1970.
Antipatros Tarsoslainen

Antipatros Tarsoslainen (; s. n. 144 eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi ja koulukunnan johtaja toisen vuosisadan puolessa välissä eaa. Hän oli Diogenes Seleukialaisen oppilas ja Panaitioksen opettaja.
Elämä.
Plutarkhos puhuu Antipatroksesta yhdessä Zenonin, Kleantheen ja Khrysippoksen kanssa yhtenä merkittävimmistä stoalaisista filosofeista, ja Cicero mainitsee hänet terävänä. Antipatroksen henkilöhistoriasta ei tiedetä mitään, eivätkä hänen mielipiteistään säilyneet muutamat teksikatkelmat antaisi perusteita erityiselle maineelle, elleivät muut antiikin aikaiset kirjailijat todistaisi toisin. Antipatros vaikuttaa osallistuneen koulukuntansa ja Akatemian käymiin kiistoihin, vaikkakin hänen sanotaan tunteneen olevansa alakynnessä julkisissa väittelyissä aikalaiseensa Karneadeehen verrattuna, joten hän tyytyi kirjoittamaan. Kiivaiden kirjoitustensa ansiosta hän sai lempinimen "Kalamoboas" ("Kynähuutaja").
Filosofia.
Antipatros opetti, että usko Jumalaan on "siunattua, katoamatonta ja hyvänsuopaa ihmisiä kohtaan", ja syytti niitä, jotka laittoivat jumalien nimiin "syntymisen ja häviämisen", minkä sanotaan olleen Khrysippoksen oppi. Tämän jumalia käsittelevän tutkielman lisäksi hän kirjoitti myös kaksi kirjaa ennustamisesta, mikä oli yleinen aihe stoalaisten keskuudessa. Niissä hän katsoi ennustustaidon olevan seurausta jumaluuden ennaltatietämisestä ja hyväntahtoisuudesta, selitti unien olevan yliluonnollisia vihjauksia tulevasta, ja kokosi Sokrateen nimiin laitettuja ennustuskertomuksia. Antipatroksen sanotaan uskoneen, että Kohtalo on jumala, vaikkakaan ei ole täysin selvää, mitä hän tarkoitti tällä.. Athenaioksen mukaan hän kirjoitti tutkielman "Peri deisidaimonias".
Antipatroksen moraalifilosofiaa käsittelevistä teoksista ei ole säilynyt muuta kuin joitakin hajanaisia huomautuksia, jotka ovat juuri ja juuri riittäviä osoittamaan, että aihe oli taantumassa. Käsitellyt kysymykset koskevat lähinnä yksityiskohtia, ja siten niillä oli enemmän tekemistä moraalisten ohjeiden soveltamisen kuin itse ohjeiden kanssa.
Silent Hunter III

Silent Hunter III on Ubisoft Romanian kehittämä ja Ubisoftin julkaisema simulaatiopeli. Peli on julkaistu Microsoft Windowsille vuonna . 
"Silent Hunter II:n" tavoin peli asettaa pelaajan saksalaisen sukellusveneen komentoon toisen maailmansodan aikana. Pelissä on parannettu monia ominaisuuksia, joista sen edeltäjät olivat saaneet valituksia, kuten erityisesti puute dynaamisissa kampanjoissa.
Pelaaminen.
"Silent Hunter III" on ominaisuuksiltaan täysin dynaaminen kampanja eli pelaaja vaikuttaa teoillaan pelin kulkuun. Miten tehtävä etenee ja mitä tavoitteita hyökkäyksessä on, riippuu täysin pelaajasta. Sen sijaan, että peli määrittäisi tehtävien tavoitteet, "Silent Hunter III" yksinkertaisesti asettaa pelaajan tiettyyn partioverkkoon, ja simulaatio vastaa automaattisesti asianmukaisesta merivoimien liikenteestä, kuten hävittäjäsaattueista. 
Peli sisältää 3D-sukellusvenevalvomon, jolloin pelaajalla on vapautta liikkua sisätiloissa sukellusveneessä. Aikaisemmista sukellusvenesimulaatioista poiketen "Silent Hunter III":ssa pelaaja voi nähdä ja olla vuorovaikutuksessa miehistön jäseniin. Pelissä on myös tietoa yksittäisten miehistön jäsenistä, kuten sijoituksesta, kokemuksesta ja moraalista.
Sen lisäksi, että dynaaminen kampanja on tarkempi esitys toisen maailmansodan sukellusvene sodankäynnistä, se parantaa myös merkittävästi pelin uudelleenpeluuarvoa, koska pelitapahtumat voivat olla täysin erilaisia seuraavalla pelikerralla.
Pelattavat sukellusveneet.
Peli sisältää seuraavat pelattavat sukellusveneet. Pelaajalle tulee sotaan vain rajallinen mahdollisuus valita sukellusveneet, jos he päättävät käynnistää sodan vuonna 1939. Kuitenkin eri sukellusvene käytettävissä joita pelaaja voi vaihdella suuresti.
Vastaanotto.
Rock, Paper, Shotgun -sivuston 25:n parhaan simulaatiopelin listalla "Silent Hunter 3" oli sijalla numero 3 toukokuussa 2017.
Jiddišinkielinen Wikipedia

Jiddišinkielinen Wikipedia () on jiddišinkielinen Wikipedia. Se perustettiin maaliskuussa 2004, mutta ensimmäinen artikkeli kirjoitettiin vasta marraskuussa 2004. Jiddišinkielisessä Wikipediassa oli 4 010 artikkelia helmikuussa 2007 ja 9 733 syyskuussa 2012.
Maserati 4CL ja 4CLT

Maserati 4CL ja sen sisarmalli Maserati 4CLT ovat Maseratin suunnittelemia ja valmistamia yksipaikkaisia kilpa-autoja. Vastustajaksi Alfa Romeo:n 158 ja joillekin ERA:n malleille 4CL esiteltiin 
Grand Prix kauden 1939 alussa Voiturette -luokkaan. 4CLT malli oli 4CL mallista paranneltu malli, joka esiteltiin vuonna 1948. 4CLT:stä tehtiin myös versiot 4CLT/48, 4CLT/49 ja 4CLT/50 versiot vuosien mukaan. Maseratin 4CL -malleilla saavutettiin kuusi voittoa ennen toista maailmansotaa ja 25 toisen maailmansodan jälkeen, muttei silti varsinaisessa Formula 1 -sarjassa. 4CLT -malleilla voitettiin 18 kilpailua toisen maailmansodan jälkeen, mutta Formula 1 -sarjassa ei tullut ollenkaan voittoja maailmanmestaruussarjan sisällä, mutta viisi sen ulkopuolella.
&lt;br clear="all"&gt;
&lt;br clear="all"&gt;
&lt;br clear="all"&gt;
Maritza Sayalero

Maritza Sayalero-Fernández (s. 16. helmikuuta 1961, Caracas) on venezuelalainen malli, joka kruunattiin Miss Universeksi vuonna 1979 Perthissä pidetyssä kilpailussa. Hän oli maansa ensimmäinen Miss Universe, ja hänen jälkeensä tittelin on voittanut kolme venezuelalaista. 
Sayalero on naimisissa tennispelaaja Raúl Ramírezin kanssa. Pari asuu Meksikossa, ja heillä on kolme lasta.
Meglena Kuneva

Meglena Štiljanova Kuneva (, s. 22. kesäkuuta 1957) on bulgarialainen poliitikko. Hän oli Euroopan unionin Barroson komission kuluttajansuojasta vastaavaa komissaari. Hän oli vuosina 2002–2007 Euroopan asioiden ministeri Sakskoburggotskin (2002–2005) ja Staniševin (2005–2007) hallituksissa, ja uudelleen ministerin tehtävissä vuodesta 2014.
Kuneva opiskeli lakia Sofian yliopistossa ja väitteli tohtoriksi 1984. Hänet valittiin vuonna 2001 parlamenttiin Simeon II:n kansallisen liikkeen (NDSV) edustajana. Elokuussa 2001 hän erosi parlamentista, kun hänet nimitettiin Bulgarian pääneuvottelijaksi EU:hun liittymisneuvotteluihin. Hän edusti Bulgarian hallintoa Euroopan tulevaisuuskonventissa, jossa sopimus Euroopan perustuslaista muotoiltiin.
Kunevasta tuli Bulgarian ensimmäinen komissaari José Manuel Barroson komissioon 1. tammikuuta 2007.
Vuonna 2014 Boiko Borisov kutsui Kunevan uudelleen EU-ministeriksi.
Irene Sáez

Mona Irene Lailin Sáez Conde (s. 13. joulukuuta 1961) on venezuelalainen poliitikko ja Miss Universum 1981.
Sáez syntyi Caracasissa. Hän voitti 30. Miss Universum -kilpailun New Yorkissa, Yhdysvalloissa vuonna 1981, jolloin hän oli yhdeksäntoista vuoden ikäinen. Hänestä tuli Venezuelan toinen Miss Universum Maritza Sayaleron (1979) jälkeen. 
Sáezilla on myöhemmin siirtynyt poliittiselle uralle. Hän toimi 1990-luvun alussa kaksi kautta Chacaon pormestarina. Hän osallistui Venezuelan presidentinvaaleihin vuonna 1998, mutta sai vain 2,8 % äänistä. Vuosina 1999–2000 hän toimi Nueva Espartan osavaltion kuvernöörinä. Sen jälkeen hän muutti Floridaan, Yhdysvaltoihin.
Kuroda Nagamasa

 Kuroda Nagamasa (, 1568–1623) oli japanilainen daimio ja Kuroda Kanbein poika.
Nagamasan ollessa lapsi Oda Nobunaga tuomitsi hänen isänsä Kuroda Kanbein vakoilusta, ja nuori Nagasama otettiin panttivangiksi. Vankeudessa hän miltei menehtyi, ennen kuin hänet vapautettiin lunnaita vastaan Takenaka Hanbein avulla. Nagasama palveli Tokugawa Ieyasua Sekigaharan taistelussa, vaikka olikin kristitty ja kastettu Simeoniksi vuonna 1583. Suurin osa Japanin kristityistä samuraista taisteli tuolloin Tokugawaa vastaan. Taitavana strategina Nagamasa varmisti osaltaan itäisen armeijan voiton. Palkkioksi hänet nimitettiin daimioksi, ja hän sai läänityksekseen Chikuzenin provinssin, jossa asettui asumaan Fukuokan linnaan.
Antipatros Tyroslainen (nuorempi)

Antipatros Tyyrolainen (; k. n. 45 eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Tyroksesta. Häntä ei tule sekoittaa vanhempaan Antipatros Tyroslaiseen, vaikka Gerhard Johann Vossius tekee näin Kreikan historiassaan. Antipatros eli Panaitioksen jälkeen tai ainakin oli häntä nuorempi, ja Cicero sanoo hänestä puhuessaan, että hän "kuoli vastikään Ateenassa", minkä täytyy tarkoittaa pian vuoden 45 eaa. jälkeen.
Ciceron maininnasta voidaan päätellä, että Antipatros kirjoitti teoksen "Velvollisuuksista" ("De Officiis"), ja Diogenes Laertios viittaa hänen kirjoittamaansa teokseen "Maailmasta" ("Peri kosmou") ja lainaa sen kahdeksatta kirjaa.
Marjo Leinonen

Marjo Leinonen (s. 1966 Kajaani) on suomalainen laulaja. Hän eli lapsuutensa Kainuussa ja muutti 1983 Helsinkiin.
Leinonen tulkitsee pop-, blues- ja rock-tyyppisiä kappaleita. Hän on ollut Balls-yhtyeen solisti vuodesta 1989. Leinonen oli 1991 naispääosassa Mika Kaurismäen elokuvassa "Zombie ja Kummitusjuna", jossa miespääosaa esitti Silu Seppälä. Hän esiintyi myös "Laulava sydän" -ohjelmassa yhdessä Agents-yhtyeen kanssa, esittäen muun muassa Rauli Badding Somerjoen kappaleita. Leinonen on tehnyt yhteistyötä myös Eternal Erectionin, suomalaisen funk-bändin kanssa.
Leinonen esitti kappaleen "Kaikessa soi blues" vuonna 2006 julkaistulla Lasse Mårtenson -tribuuttilevyllä "Kaikki paitsi Mårtenson on turhaa". Samana vuonna hän levytti yhdessä Viranomaiset-yhtyeen kanssa "Uusi päivä" -pitkäsoiton. Levy sai kiitosta muun muassa "Rumban" arvostelijalta Ola Saariselta. 2008 Leinonen oli Janis Joplinin roolissa musiikkinäytelmässä "Janis – eräs rocklegenda".
Leinonen vieraili myös Asan vuonna 2008 julkaistulla "Loppuasukas"-albumilla kappaleella ”Gaso grande finale”, J. Karjalaisen levyllä "Polkabilly Rebels" (2010) kappaleessa "Hopeinen veitsi", sekä Ismo Alangon kappaleessa "Kaikki raitistuu", joka löytyy vuonna 2004 julkaistulla levyllä "Minä ja pojat". 2001 Leinonen vieraili Maija Vilkkumaan pitkäsoitolla "Meikit, ketjut ja vyöt" kappaleessa "Ilosanoma".
Vuonna 2010 Marjo Leinonen, Rane Raitsikka ja Dave Lindholm tekivät kiertueen nimellä Shoeshiners.
Syksyllä 2011 Leinonen ryhtyi Huff'n'Puff-orkesterin solistiksi. "Marjo Leinonen Huff'n'Puff" -niminen levy ilmestyi syksyllä 2012. Huff'n'Puffin musiikki on groove-bluesia.
Vuonna 2014 Leinoselle myönnettiin Pirkanmaan bluesyhdistys – Blues Lovers ry:n vuosittain jakama blues &amp; roots -musiikin erityispalkinto Jemma-palkinto laaja-alaisista muusikontaidoistaan sekä monesta muusta aiheeseen liittyvästä toiminnasta.
Leinonen on keikkaillut myös kokoonpanolla Marjo Leinonen &amp; BubliCans. Se julkaisi vuonna 2023 ensimmäisen levynsä "Holy Roller".
Leinosesta ilmestyi syksyllä 2023 Johnny Knigan kustantama, Leinosen ja Tommi E. Virtasen kirjoittama elämäkertakirja "Punaisia päin".
Virran viemää

Virran viemää () on brittiläisen Aardman Animationsin ja yhdysvaltalaisen Dreamworksin yhteistyössä tekemä animaatioelokuva, joka valmistui vuonna 2006. Sen keskeisiä ääninäyttelijöitä ovat Hugh Jackman, Kate Winslet, Ian McKellen ja Jean Reno.
Juoni.
Elokuvan päähahmo on Lontoon Kensingtonissa asuva lemmikkihiiri Roddy St. James, joka elää ylellistä elämää upeassa kartanossa. Eräänä päivänä hänen luokseen lehahtaa yhtäkkiä viemärirotta, joka vetää Roddyn vessanpytystä alas viemäriin. Viemärissä Roddy kohtaa rottien ja hiirien asuttaman pienoiskaupungin, joka on kopio Lontoosta. Myöhemmin Roddy löytää kipakan rottatyttö Ritan. Roddy ja Rita joutuvat ilkeän sammakon VonKonnan luo. VonKonnalla on ilkeä suunnitelma, jolla hän aikoo hukuttaa koko Lontoon viemäriverkoston asukkaat.
Tuotanto.
"Virran viemää" oli Aardmanin ja Dreamworksin viimeinen yhteisfilmi. Yhteistyö loppui tammikuussa 2007, sillä kaksikon kaksi tuoreinta elokuvaa, "Virran viemää" ja "" floppasivat. Maaliskuussa Aardman löysi yhteistyökumppanikseen Sony Picturesin, ja tuotantoyhtiöt solmivat kolmivuotisen yhteistyösopimuksen.
Maria Teresa de Filippis

Maria Teresa de Filippis (11. marraskuuta 1926 Napoli, Italia – 9. tammikuuta 2016) oli ensimmäinen Formula 1 -sarjaan osallistunut nainen. Hän osallistui viiteen Grand Prix -kilpailuun. Hän selviytyi vain kolmen Grand Prix'n aika-ajoista itse kilpailuun. Hän ei saavuttanut urallaan yhtään MM-pistettä.
De Filippiksen ura kilpa-ajajana alkoi 22-vuotiaana, kun hänen veljensä löivät vetoa siitä, ettei heidän siskonsa kykenisi ajamaan riittävän nopeasti. Vuonna 1954 de Filippis sijoittui Italian urheiluautomestaruussarjassa toiseksi ja hänet kiinnitettiin myöhemmin sen ansiosta Maseratin kilpakuljettajaksi. Debyyttikilpailussaan Belgian GP:ssä hän sijoittui kymmenenneksi, mikä sai Juan Manuel Fangion huolestumaan tämän vauhdista. Vaikka de Filippis ei juurikaan kohdannut ennakkoluuloja kuljettajien keskuudessa, Ranskan GP:ssä erään kilpailunjärjestäjän mielestä "ainoa kypärä, jota naisen tulisi käyttää, on kampaajalla", minkä johdosta hän ei osallistunut kilpailuun. MM-sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa de Filippis oli parhaimmillaan viides vuoden 1958 Syrakusan osakilpailussa. Kaudeksi 1959 de Filippis siirtyi ajamaan Jean Behran tallikaverina Porschelle, mutta Behran kuoltua AVUS:in radalla hän lopetti kilpa-ajajan uransa ja perusti perheen. Vuonna 1979 de Filippis liittyi entisten Formula 1 -kuljettajien klubiin, jonka varapuheenjohtajaksi hänet nimitettiin 1997. Hän toimi myös Maserati-klubin puheenjohtajana.
Lentoasemahuoltaja

Lentoasemahuoltaja on yksi logistiikan perustutkinnoista, jonka laajuus on 120 opintoviikkoa. Muita logistiikan perustutkintoja ovat varastonhoitaja ja autonkuljettaja. 
Lentoasemahuoltajan yksi merkittävistä tehtävistä on huolehtia lentoturvallisuudesta pitämällä kiitotiet, rullaustiet ja asematasoalueet liikennöitävässä kunnossa tiukkojen yleiseurooppalaisten normien mukaan. Tähän liittyy luonnollisesti sään ja säämuutoksien seuraaminen ja tulkitseminen mittaamalla muun muassa kiitotien kitka-arvoja säännöllisin väliajoin. Lentoasemahuoltajan tutkinnon suorittaneella on myös pätevyys tehdä lentokoneille jään ja huurteenpoiston. He voivat myös suorittaa lentokoneiden polttoainetäydennykset ja parkkeeraamisen erityisten lentokoneiden siirtelyyn tarkoitettujen työkoneiden avulla ja pitää näiden työkoneiden toimintakuntoa joustavasti ja täsmällisesti yllä. Lentoasemahuoltajien tehtäviin kuuluu myös matkustajien ja matkatavaroiden turvatarkastukset, sekä lentokoneiden lastaukset ja purkamiset mukaan lukien vaaralliset aineet. 
Lentoasemilla on oma palo- ja pelastusorganisaatio, joka vastaa siviilipaloasemaa, mutta on erikoistunut toimimaan lento-onnettomuuksien varalle. Tässä pelastusorganisaatiossa on mukana lähes jokainen lentoasemahuoltaja. Tämä asettaa omat erityisvaatimuksensa ammatissa toimimiselle, jonka vuoksi kaikki alalle aikoivat opiskelijat haastatellaan. Tämän lisäksi heille tehdään lihaskuntotesti, joista valitaan parhaat. Valituille opiskelijoille tehdään suppea turvaselvitys, josta ei saa löytyä merkintöjä. Mikäli niitä löytyy, se on este ammatissa toimimiselle ja johtaa automaattisesti opiskelupaikan menettämiseen. Jos merkinnän saa opiskeluaikana, tai jos jo toimii ammatissa ja tänä aikana saa merkinnän niin se on riittävä peruste opiskelu- tai työpaikan välittömään irtisanomiseen. Lisäksi lentoasemahuoltajalta edellytetään tiimityöskentelytaitoa, kykyä hahmottaa asioita kokonaisuuksina, nopeaa ratkaisukykyä, aikataulussa pysymistä, hyvää terveyttä sekä peruskuntoa. Lentoasemahuoltajalla on oltava stereonäkö (syvyysnäkö) kunnossa ja hänen on oltava ehdottoman rehellinen. Lentoasemahuoltajat työllistyvät ilmailulaitoksen tai ilmailualan yritysten palvelukseen. Tämä tutkinto antaa yleisen jatko-opintokelpoisuuden ammattikorkeakouluihin ja yliopistoihin sen mukaan mitä asianomainen yliopisto päättää.
Daniel Keyes

Daniel F. Keyes (9. elokuuta 1927 New York – 15. kesäkuuta 2014) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Hänen teoksistaan tunnetaan erityisesti "Kukkia Algernonille".
"Kukkia Algernonille" julkaistiin novellina vuonna 1959. Se sai vuonna 1960 Hugo-palkinnon, ja kirjailija teki novellistaan myöhemmin romaanin, joka sai 1966 Nebula-palkinnon. Romaanin pohjalta on tehty televisioelokuva ja myöhemmin elokuva "Charly", jonka on ohjannut Ralph Nelson.
Keyes oli vuodesta 2000 emeritusprofessori Ohion yliopistossa.
Günther Simon

Günther Simon (11. toukokuuta 1925 Berliini – 25. kesäkuuta 1972) oli itäsaksalainen näyttelijä. Parhaiten hänet tunnetaan monista DEFA-filmeistään.
Simon kävi jo koulupoikana yksityistä teatterikoulua. Toisen maailmansodan aikana hän jäi liittoutuneiden vangiksi ja joutui leirille Coloradoon Yhdysvaltoihin. Siellä hän sai ensimmäiset näyttämökokemuksensa. Sodan jälkeen hän jatkoi teatteriopintojaan. Ensikokemukset ammattinäyttelijänä hän sai Köthenin kaupunginteatterissa. 1948–1950 hän näytteli Stadttheater Schwerinissä, jossa hän tapasi tulevan vaimonsa Margarithan, joka oli tanssija. Kauden 1950–1951 hän näytteli Dresdenissä ja lyhyen aikaa Leipzigissa. Vuodesta 1951 alkaen hän sai myös elokuvarooleja. 1960-luvun puolivälistä hän esiintyi myös televisiossa.
Perheeseen syntyi kolme poikaa ja yksi tytär.
Jalo

Jalo on suomalainen miehen etunimi. Nimi on annettu marraskuuhun 2025 mennessä 3 647 suomalaiselle miehelle ja muutamalle naiselle. Nimi kuvastaa tavoiteltavia luonteenpiirteitä.
Jalo on myös sukunimi. Huhtikuussa 2025 Suomessa oli 621 elossa olevaa henkilöä, joiden sukunimi on Jalo.