tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Euparkeria

Euparkeria oli pieni ja ketterä matelija, joka eli triaskaudella 245–240 miljoonaa vuotta sitten valoisissa metsissä. Se oli noin 100 senttimetriä pitkä. "Euparkerialla" oli hoikka ruumis, pitkä häntä ja pieni kallo, jossa oli pieniä, kaarevia ja teräviä hampaita. Se söi hyönteisiä tai lihaa.
Puolustautuminen.
"Euparkeria" kehittyi pian permikauden joukkotuhon jälkeen. Se oli hyvin pieni ja sopeutui pian maailmaan. Luultavasti se liikkui pääasiassa neljällä jalalla, koska sen takajalkojen nivelet olivat melko kehittymättömät. "Euparkerialla" oli kuitenkin lihaksikkaat takaraajat, joilla se pystyi nousemaan kahdelle jalalle tai juoksemaan vihollista pakoon nopeasti. Lisäksi sillä oli kaksi hyvin terävää kynttä, joilla se kynsi vastustajaa.
Löytäminen.
Ensimmäiset "Euparkerian" fossiilit löydettiin Afrikasta vuonna 1913. Lisää fossiileja löydettiin myöhemmin vuonna 1922. Fossiileiden perusteella on päätelty, että "Euparkerialla" oli erinomaiset haju- ja näköaistit. "Euparkeria" tarvitsi sellaisia ominaisuuksia pienten selkärangattomien pyydystämiseen.
Euparkeria ja dinosaurukset.
"Euparkeria" kuului arkosaureihin eli ”valtiasliskoihin”. Se oli niiden primitiivisimpiä edustajia, sillä ensimmäiset arkosaurit kehittyivät permikaudella 300–250 miljoonaa vuotta sitten. "Euparkeria" oli siis sukua esimerkiksi krokotiileille, lentoliskoille ja dinosauruksille. Ei tiedetä, polveutuvatko dinosaurukset suoraan "Euparkeriasta". Ensimmäisiä tunnettuja dinosauruksia olivat esimerkiksi "Eoraptor", "Herrerasaurus" ja Madagaskarilta löydetty tuntematon sauropodi. Näitä kolmea ja "Euparkeriaa" erottaa kuitenkin 10 miljoonan vuoden kuilu, jolta ei tunneta lainkaan matelijoita. Oliko "Euparkeria" dinosaurusten esi-isä, on vielä epäselvää.
Ey Iran

Ey Iran (, eli "Oi Iran") on iranilainen isänmaallinen laulu. Sen sanat on kirjoittanut Hossein Gol-e-Golab vuonna 1946, musiikin on säveltänyt Ruhollah Khaleghi. Monet luulevat erheellisesti, että Ey Iran on tai on ollut Iranin kansallislaulu. Sillä tosin oli tämä asema de facto vähän aikaa, šaahin kukistumisesta helmikuussa 1979 Iranin islamilaisen tasavallan kansallishymnin omaksumiseen maaliskuussa 1980. Laulu on kuitenkin iranilaisten keskuudessa hyvin suosittu. Laulu ei ole sanomaltaan islamistinen eikä monarkistinen vaan patriotistinen.
Jälki

Lineaarialgebrassa "n×n"-neliömatriisin "A" jälki on määritelmän mukaan "A":n päälävistäjän alkioiden summa, eli
formula_1,
missä aii tarkoittaa "A":n alkiota rivillä "i" ja sarakkeessa i. Jälki on siis kuvaus neliömatriisien joukosta formula_2.
Ominaisuuksia.
Matriisin jälki on lineaarikuvaus, eli
formula_3 
formula_4
kaikille neliömatriiseille "A" ja "B", sekä kaikille skalaareille formula_5.
Koska päädiagonaali pysyy muuttumattomana transpoosissa, on neliömatriisilla ja sen transpoosilla sama jälki:
formula_6.
Jos "A" on "n×m"-matriisi ja "B" on "m"×"n"-matriisi, on
formula_7,
vaikka matriisitulo ei olekaan kommutatiivinen. Edellisen nojalla jäljen sisällä olevien matriisien järjestystä voi kierrättää syklisesti
formula_8.
Huomaa kuitenkin, ettei useamman matriisin järjestystä voi vaihtaa mielivaltaisesti. Tärkeä relaatio vallitsee myös matriisin ominaisarvojen ja jäljen välillä. Jos formula_9 ovat matriisin ominaisarvot, niin
formula_10,
kun "A" on "n×n"-matriisi.
Hylonomus

Hylonomus (nimen merkitys: "metsäasukas") oli sukupuuttoon kuollut matelijasuku, joka eli noin 312 miljoonaa vuotta sitten kivihiilikauden Pennsylvania-kaudella. Vuodesta 2005 lähtien sitä on pidetty ensimmäisenä matelijana ("Westlothiana" on vanhempi, mutta se on nykyään tutkijoiden mielestä pikemminkin sammakkoeläin, ja "Casineria" on pikemminkin kehitysaskel sammakkoeläinten ja matelijoiden välillä). Sen ainoa laji on tyyppilaji Hylonomus lyelli.
Koko ja ulkonäkö.
"Hylonomus" oli noin 20-25 senttiä pitkä (häntä mukaan lukien) ja muistutti ulkonäöltään suuresti nykyisiä liskoja. Sillä oli pienet ja terävät hampaat, joilla se luultavasti söi pieniä selkärangattomia, kuten tuhatjalkaisia tai varhaisia hyönteisiä.
Löydöt.
"Hylonomuksen" fossiileita on löydetty Joggins Formationista, Kanadasta. Myös pelykosauri "Archaeothyriksen" ja diapsidi "Petrolacosauruksen" fossiileita on löydetty samalta alueelta, vaikka ylemmän kerroksen mukaan ne elivät suunnilleen 6 miljoonaa vuotta myöhemmin. 
New Brunswickista löytyneet fossiloituneet jalanjäljet saattavat kuulua "Hylonomukselle". 
"Hylonomuksen" löysi John William Dawson 1800-luvun puolivälissä. Sen nimen antoi geologi Sir Charles Lyell. Vaikka "Hylonomus" luetaan perinteisesti Protothyrididae-heimoon, myöhemmät tutkimukset osoittavat sen olevan läheisempää sukua diapsideille.
Salamanterieläimet

Salamanterieläimet eli pyrstösammakot (Caudata tai Urodela) on yksi sammakkoeläinten lahkoista. Salamanterieläimet ovat pitkäpyrstöisiä hieman sisiliskoa muistuttavia eläimiä, jotka elävät kosteissa ympäristöissä, joko vedessä tai metsän kosteassa maassa. Useimmat salamanterieläimet ovat pieniä, mutta suurin jättiläissalamanteri voi olla jopa 1,5 metrin mittainen.
Monet salamanterieläinlajit ovat suojautuneet siten, että niiden suomutonta ihoa peittää myrkyllinen tai pahanmakuinen limakerros. Esimerkiksi tulisalamanteri varoittaa tästä ominaisuudesta kirkkaalla kelta--mustakirjavalla värityksellään. On tosin olemassa petoja, joilla on immuniteetti myrkkyä vastaan. Tällaisia ovat muiden muassa jotkin käärmeet.
Kaikki salamanterieläimet ovat petoja. Valtaosa niistä syö erilaisia pieniä selkärangattomia. Suurimmat lajit voivat napata ravinnokseen myös pieniä selkärankaisia.
Suomessa on kaksi luonnonvaraisena elävää salamanterieläinlajia: vesilisko ("Triturus vulgaris") ja rupimanteri ("Triturus cristatus"). Muualla Euroopassa tavattavia lajeja ovat muiden muassa tulisalamanteri ("Salamandra salamandra"), alppisalamanteri ("Salamandra atra"), karpaattienvesilisko ("Triturus montandoni"), alppivesilisko ("Triturus alpestris") ja olmi ("Proteus anguinus") sekä kaksi "Hydromantes"-suvun keuhkotonsalamanterilajia.
Vinohermiittinen matriisi

Vinohermiittinen eli antihermiittinen matriisi on sellainen neliömatriisi "A", että sen kompleksikonjugaatin transpoosille pätee 
formula_1.
Etenkin kvanttimekaniikassa kompleksikonjugaatin transpoosia merkitään formula_2.
Esimerkki.
Seuraava matriisi on vinohermiittinen:
formula_3
formula_5
Panderichthys rhombolepis

Panderichthys rhombolepis oli devonikautinen kala, jolla oli vahvat luiset raajamaiset evät ja pitkänomainen suuri pää. Siinä näkyy selvästi elämän maihinnousun ensi askeleet. Sammakkoeläin tämä laji ei vielä ollut.
Panderichthys ei ollut maaselkärankaisten suora esi-isä, mutta uudemmat tutkimukset ovat paljastaneet, että sen "raajoissa" oli - eväruotojen alla - yli kymmenen usean luun pitkittäistä ryhmää, jotka ovat mahdollisesti homologisia sormien ja ranteen kanssa. Niissä ei kuitenkaan ollut jälkiä kehittyneistä nivelistä tai lihaksista, joten ne luultavasti toimivat ruotojen kiinnityskohtina.
March Engineering

March oli brittiläinen autonvalmistaja ja Formula 1 -talli, joka ajoi F1-sarjassa vuosien 1970 ja 1992 välillä. Alun perin March Engineering nimellä kulkevan organisaation perustivat vuonna 1969 Max Mosley, Alan Rees, Graham Coaker ja Robin Herd. March ajatti autoja eri autourheilusarjoissa ja myös kauppasi autojaan muille F1-talleille, kuten Leyton Houselle.
Historia.
Marchin valmistamalla autolla ajettiin ensimmäinen voitto Formula 1 -sarjassa jo kaudella , kun asiakastalli Tyrrellin Jackie Stewart voitti Espanjan GP:n.
Seuraavalla kaudella 1971 tallin kuljettaja Ronnie Peterson sijoittui kauden aikana kilpailuissa useasti palkintokorokkeelle ja taisteli Stewartia vastaan uudella March 711 -autolla, mikä päättyi toiseen sijaan kauden lopputuloksissa.
Kaudella tallin suunnitteluosasto päätti kokeilla erityistä takajousitusta sekä vaihdelaatikon asentamista taka-akselin ja moottorin väliin 721X -autossaan, mutta kokeilun ongelmaksi koituivat eturenkaiden kuluminen sekä ohjauksen vaihtelevuus aliohjaavan ja yliohjaavan välillä. Tilalle rakennettu 721G-auto valmistui yhdeksässä päivässä, minkä aikana autoon asennettiin lisäpolttoainesäiliöt, isommat jarrupalat ja enemmän avoimena olleet ilmanottimet.
Talli itse saavutti ainoat voittonsa Itävallan GP:stä vuonna 1975 ja Italian GP:stä vuonna 1976. Mauricio Gugelmin ajoi tallin viimeisen palkintokorokesijan kaudella sijoittumalla kolmanneksi kotikilpailussaan Brasiliassa.
March-talli myytiin japanilaiselle Akira Akagille ennen kautta 1990, joka ajatti tallia Leyton Housen nimellä kausina –. March palasi takaisin kaudelle , mutta joutui lopettamaan kauden jälkeen rahavaikeuksien vuoksi. Kauden parhaaksi tulokseksi jäi Karl Wendlingerin ajama neljäs sija Kanadan osakilpailussa.
March-talli osallistui 175 GP:hen, joista saaliina oli 2 voittoa, 4 paalupaikkaa ja 7 kilpailun nopeinta kierrosta. Menestyksekkäimmät tallissa ajaneet kuljettajat olivat Ronnie Peterson, Chris Amon ja Ivan Capelli. March haki tallipaikkaa kaudelle 2010, mutta hanke kaatui.
Saavutukset (valmistaja ja asiakastallit).
Voitot
Paalupaikat
Palkintokorokesijat
Nopeimmat kierrokset
Eusthenopteron

Eusthenopteron oli lihaseväinen kala (Sarcopterygii), jolla oli etu- ja takaevissä samanlaiset luut kuin ensimmäisillä nelijalkaisilla, sammakkoeläimillä (Amphibia). Vahvat evät ovat saattaneet kehittyä kaloille vauhdinottoa varten tai vesikasvikossa liikkumista auttamaan. Ensimmäiset devonikautiset "Eusthenopteron"-fossiilit kuvattiin Quebecin Miguashasta.
Ichthyostega

Ichthyostega oli alkusammakkoeläinsuku, joka sijoittuu evoluutiossa kalojen ja sammakkoeläinten väliin. Ichthyostega eli myöhäisdevonikaudella 367–362,5 miljoonaa vuotta sitten ja oli luultavasti hieman sitä muistuttavaa Acanthostegaa paremmin sopeutunut maaelämään.
Ichthyostegoideja eli kalasammakoita seurasivat temnospondylit ja anthracosaurit, kuten esimerkiksi "Eryops", joka oli oikea maalla liikkuva sammakkoeläin. Molempien sammakkoeläinten ja kalojen välissä on 20–30 miljoonan vuoden mittainen fossiiliton aukko, "Romerin aukko" (). Vuonna 2002 löydettiin Romerin aukon keskivaiheille sijoittuva 350 miljoonaa vuotta vanha fossiili, "Pederpes finneyae".
Diadectes

Diadectes oli matelijamainen raskas sammakkoeläin joka eli varhaisella Permikaudella noin 280 miljoonaa vuotta sitten. Sen pituus oli 1,5–3 metriä ja paino 150 kilogrammaa. Sitä esiintyi Pohjois-Amerikassa. Se oli ensimmäisiä sammakkoeläimiä, jotka olivat kasvinsyöjiä. Se saattoi olla kantamuoto anapsideihin kuuluvalle "Cotylosaurus"-ryhmälle.
Labyrinthodontia

Labyrinthodontia on sukupuuttoon kuolleiden sammakkoeläinten alaluokka. Ne elivät myöhäispaleotsooiselta kaudelta varhaismesotsooiselle kaudelle (noin 367–250 miljoonaa vuotta sitten). Labyrinthodontia-lajit eivät muodosta luonnollista ryhmää tieteellisessä luokittelussa, minkä takia monet asiantuntijat ovat hylänneet termin käytön. Tälle alaluokalle oli ominaista kartionmuotoiset hampaat. Lisäksi tähän alaluokkaan kuuluvat sammakkoeläimet olivat rakenteeltaan rotevampia kuin alaluokkaan Lepospondyli kuuluvat.
Perno

Perno on kaupunginosa Turun länsiosassa Raision kupeessa. Pernosta on matkaa keskustaan noin seitsemän kilometriä. Kaupunginosa on jaettu kahteen pienalueeseen, jotka ovat Asuin-Perno ja Telakka.
Vuoden 2016 lopussa kaupunginosassa oli 2 247 asukasta, joista kaikki asuivat Asuin-Pernossa. Asukkaista alle 15-vuotiaita oli 13,8 %, 15–64-vuotiaita 67,9 % ja yli 64-vuotiaita 18,3 %. Väestöstä 77,9 % puhui äidinkielenään suomea, 2,4 % ruotsia ja 19,7 % jotakin muuta kieltä.
Alueella sijainneen Pernon koulun toiminta on päättynyt. Pernon lukio lopetettiin kesällä 2007 ja Pernon yläaste alkuvuodesta 2009. Koulurakennus purettiin vuonna 2021. 
Meyer Turun omistamalla Pernon telakalla on rakennettu muun muassa loistoristeilijöitä.
Historia.
Varhaisimmat kirjalliset maininnat alueesta ovat 1400-luvulta. Perno liitettiin Raisiosta Turkuun yhdessä Pansion kanssa vuonna 1931. Vuonna 1967 liitettiin vielä pienempi alue Upalingon suunnalta nykyisen Pernon telakan luona. Nimensä kaupunginosa on saanut alueella sijainneesta Pernon kartanosta.
Javier Sotomayor

Javier Sotomayor Sanabria (s. 13. lokakuuta 1967 Limonar, Kuuba) on kuubalainen korkeushyppääjä. Hän voitti olympiakultaa vuonna 1992 sekä kahdesti ulkoratojen ja neljästi sisäratojen maailmanmestaruuden. Maailmanennätystä Sotomayor paransi vuosien 1988–1993 välillä kolmesti, ja hänen paras tuloksensa 245 cm on edelleen maailmanennätys.
Sotomayor hyppäsi floppaamalla kuten muutkin huiput, mutta hänen vauhdinottonsa oli poikkeuksellisen nopea ja kohtisuoraan rimaa kohti.
Nuoruus.
Javier Sotomayor syntyi 13. lokakuuta 1967 Limonarin pikkukaupungissa Kuubassa. Hänen vanhempansa olivat tehdastyöläisiä. Sotomayor teki nuorena töitä isoveljensä kanssa sokeriruokopelloilla. Hän harjoitteli korkeushyppyä öljytynnyreiden päälle nostettujen sokeriruokojen yli.
Kun viranomaiset olivat huomanneet nuoren Sotomayorin lahjakkuuden, hänet laitettiin yhdeksänvuotiaana urheilukouluun. Sotomayorista aiottiin aluksi tehdä koripalloilija, mutta hän halusi korkeushyppääjäksi ja sai hyppyvalmentajakseen maineikkaan Carlos Luis Godoyn.
Urheilu-ura.
Vuonna 1984 Sotomayor voitti 17-vuotiaana Kuuban korkeushyppymestaruuden tuloksella 233 cm. Seuraavana vuonna hänestä tuli Karibian mestari ja hän sijoittui maailmancupissa kolmanneksi. Sotomayor rikkoi nuorten sarjoissa kaikkien ikäluokkien maailmanennätykset 15 ja 19 vuoden välillä.
Vuonna 1987 Sotomayor voitti kultaa Pan-Amerikan kisoissa. Hän ei kuitenkaan Kuuban olympiaboikotin vuoksi päässyt kilpailemaan Soulin olympialaisissa 1988. Sotomayor hyppäsi syyskuussa 1988 maailmanennätyksen tuloksella 243 cm. Seuraavana talvena hän rikkoi myös sisäratojen maailmanennätyksen ja voitti samalla maailmanmestaruuden. Heinäkuussa 1989 Sotomayor paransi ulkoratojen maailmanennätystään lukemiin 244 cm. Samana vuonna Sotomayor meni naimisiin Kuuban naisten korkeushyppymestarin Maria del Carmen Carcian kanssa.
Barcelonan olympiakisoissa 1992 Sotomayor voitti olympiakultaa akillesjännevaivoista huolimatta. Sen jälkeen hän voitti vielä maailmanmestaruudet vuosina 1993 ja 1997 sekä Hyvän tahdon kisat 1998. Hän teki viimeisen maailmanennätyksensä ja uransa parhaan tuloksen 245 cm heinäkuussa 1993.
Vuonna 1999 Sotomayor voitti Pan-Amerikan kisojen mestaruuden, mutta kisojen jälkeen hän antoi kokaiinia sisältäneen dopingnäytteen ja menetti voittonsa. Alun perin hän sai kahden vuoden kilpailukiellon, mutta IAAF lyhensi kilpailukiellon vuoden pituiseksi, ja Sotomayor sai osallistua Sydneyn olympialaisiin. Siellä hän sijoittui hopealle.
Lokakuussa 2001 Sotomayor ilmoitti lopettavansa hyppyuransa. Kuukautta myöhemmin ilmoitettiin, että hän oli antanut aiemmin kesällä nandrolonia sisältäneen dopingnäytteen. Tämän vuoksi hänen neljäs sijansa kesän MM-kisoista mitätöitiin.
Uran jälkeen.
Heinäkuussa 2015 Sotomayor sai virallisesti Espanjan kansalaisuuden.
Sotomayorin veljenpoika Collazo Sotomayor on amatöörinyrkkeilijä. Hän edustaa nykyisin Azerbaidžania.
Rhipidistia

Rhipidistia on lihaseväisten kalojen kladi, joka sisältää tetrapodit (”nelijalkaiset”) ja keuhkokalat. Sen kaksi pääryhmää ovat Dipnomorpha, joka sisältää nykyiset keuhkokalat (Dipnoi) ja sukupuuttoon kuolleen Porolepiformesin, sekä Tetrapodomorpha, joka puolestaan sisältää paitsi tetrapodit, myös tetrapodeihin johtaneen kehityslinjan. Aikaisemmin Rhipidistiaa ja keuhkokaloja pidettiin kokonaan eri ryhminä.
Keuhkokalat

Keuhkokalat (Dipneusti tai Dipnoi) on lihaseväisten kalojen (Sarcopterygii) alaluokka. Keuhkokalat pystyvät hengittämään ilmaa uimarakkonsa avulla, jos vesi on vähähappista.
Nykyisiä keuhkokaloja tunnetaan vain kuusi lajia, jotka elävät eteläisen pallonpuoliskon sisävesissä. Australiassa, Afrikassa ja Etelä-Amerikassa on kussakin omat heimonsa, jotka kaikki luetaan yhteen lahkoon Ceratodontiformes. Enemmän keuhkokaloja on ilmeisesti esiintynyt devonikaudella, jolloin kalat kehittyivät voimakkaasti.
Ruumiinrakenne ja elintavat.
Keuhkokalat ovat pitkulaisia ja ankeriasmaisia kaloja joilla on pienet suomut. Rinta- ja vatsaevät ovat sulkamaiset. 
Uimarakko on kehittynyt kahdeksi keuhkoksi. Poikasilla on ulkoiset kidukset. Kalat ottavat tarvitsemansa hapen keuhkoillaan ilmasta, jota ne käyvät hengittämässä keuhkoillaan veden pinnassa. Kuivan kauden ajan keuhkokalat viettävät horroksessa kuivuneiden järvien ja jokien pohjamudassa. Etiopiankeuhkokalan ("Protopterus aethiopicus") on todettu selviävän näin jopa neljän vuoden ajan.
Keuhkokalat ovat petoja ja syövät kaikkea, mitä saavat kiinni jos saalis vain mahtuu niiden suuhun. Ruokavalioon kuuluvat kalat, äyriäiset ja muut vesieläimet.
Magnús Ver Magnússon

Magnús Ver Magnússon (s. 23. huhtikuuta 1963 Egilsstaðir) on islantilainen entinen voimanostaja ja voimamies. Hän on voittanut Maailman vahvin mies -kilpailun neljästi vuosina 1991, 1994, 1995 ja 1996.
Nykyään Magnús toimii tuomarina voimamies- ja voimanostokilpailuissa. Hän on yksinhuoltajaisä ja asuu lapsensa kanssa Hafnarfjörðurissa.
Lihaseväiset

Lihaseväiset (Sarcopterygii), aikaisemmin varsieväiset, on toinen luukalojen alaluokista viuhkaeväisten (Actinopterygii) rinnalla. Siihen luetaan kuuluviksi varsieväkalat ja keuhkokalat. Lihaseväiset kykenevät liikuttamaan rintaeviään ja vastaeviään edestakaisin, ja kääntämään niitä, mihin muut kalat eivät kykene. Vain hyvin pieni osa nykyisistä kalalajeista kuuluu lihaseväisiin. Suurin osa on viuhkaeväisiä.
Lihaseväisten sijoittuminen tieteellisessä luokittelussa on kiistanalaista. Lihaseväisiä on pidetty luukalojen alaluokkana tai omana luokkanaan tai (nykyluokituksessa) yläluokkana jonka luokkia varsieväkalat ja keuhkokalat ovat.
Polveutumishistorian kannalta nelijalkaiset maaselkärankaiset (tetrapodit - Tetrapoda) kuuluisivat myös lihaseväisiin, ne muodostavat keuhkokalojen sisarryhmän. Muodollisessa luokituksessa ne kuitenkin sijoitetaan erilleen luukalojen ulkopuolelle.
Jón Páll Sigmarsson

Jón Páll Sigmarsson () oli islantilainen voimamies, voimanostaja ja kehonrakentaja. Hän voitti neljästi Maailman vahvin mies -kilpailun. Tämän lisäksi hän on 5-kertainen World Muscle Power -mestari ja 2-kertainen Euroopan vahvin mies. Häntä voidaan pitää modernin voimamiesurheilun isänä.
Hän kävi Suomessa monesti; hänet mm. nähtiin kutsuvieraana Gladiaattorit-kisoissa Planet Fun Fun -huvipuistossa Keravalla.
Jón Páll Sigmarsson kuoli 32-vuotiaana äkillisesti aortan repeämään ollessaan punttisalilla tekemässä maastavetoa. Hänen parhaat salinostonsa olivat 390 kg kyykky (raw), 427,5 kg maastaveto (nosto remmeillä) ja 255 kg penkkipunnerrus (raw). Hän on yksi harvoista voimamiehistä, joka on pitänyt hallussaan voimamieskisojen maastavedon ja tukkipunnerruksen maailmanennätystä samaan aikaan: 523 kg veto polvista ja 165 kg tukkipunnerrus.
Tetrapoda

Tetrapoda (, , 'nelijalkaiset', 'neljä jalkaa') eli tetrapodit on selkärankaisten yläluokka, johon kuuluvat kaikki maalla elävät sekä neljällä raajalla kulkevat selkärankaiset. Yläluokka käsittää nykyiset sammakkoeläimet, matelijat, linnut, nisäkkäät ja niiden sukupuuttoon kuolleet sukulaiset. Useilla tetrapodeilla on neljä raajaa, mutta jotkin niistä ovat menettäneet raajansa tai palanneet takaisin veteen. 
Tetrapodit kehittyivät devonikaudella noin 360 miljoonaa vuotta sitten kalasammakoista. Nämä eläimet puolestaan olivat kehittyneet lihaseväisistä kaloista. Niiden evät alkoivat vähitellen muuttua raajoiksi, ja ne siirtyivät vedestä maalle. Tetrapodit muodostavat kalasammakoiden kanssa Tetrapodomorpha-kehityslinjan.
Bill Kazmaier

Bill Kazmaier (s. 30. joulukuuta 1953 Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen voimanostaja ja voimamies.
Kazmaier voitti vuonna 1979 voimanostossa Yhdysvaltain mestaruuden ja IPF-liiton maailmanmestaruuden. Toisen maailmanmestaruutensa hän voitti 1983. Voimanostossa hänen paras yhteistuloksensa on 1 100 kilogrammaa, mikä oli IPF-liiton ennätys monien vuosien ajan.
Maailman vahvin mies -kilpailun Kazmaier voitti kolmesti peräkkäin vuosina 1980–1982. Voittojensa jälkeen hänet kutsuttiin kilpailuihin jälleen vuonna 1988, jolloin hän sijoittui Jón Páll Sigmarssonin jälkeen toiseksi. Vielä 1989 hän oli neljäs.
Kazmaier on toiminut myös ammattilaispainijana WCW-liiton viihdepainiotteluissa sekä toiminut voimamieskilpailujen televisiokommentaattorina.
Geoff Capes

Geoff Capes (23. elokuuta 1949 Holbeach, Lincolnshire – 23. lokakuuta 2024) oli brittiläinen voimamies ja kuulantyöntäjä.
Capes työnsi kuulaa parhaimmillaan 21,68, joka oli Kansainyhteisön ennätys 23 vuoden ajan. Kuulantyönnössä hän on voittanut Kansainyhteisön mestaruuden kahdesti (1974 ja 1978). Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän oli pronssilla. Sisäratojen EM-kilpailuissa hän saavutti kaksi kultaa, kolme hopeaa ja yhden pronssin vuosina 1974–1979. Hän edusti maataan erilaisissa kansainvälisissä yleisurheilukilpailuissa 67 kertaa, mikä on sekin ennätys. Maansa mestaruuden hän voitti 17 kertaa.
Vuonna 1980 Capes lopetti yleisurheilu-uransa ja ryhtyi ammattimaiseksi voimamieheksi. Maailman vahvin mies -kilpailun hän voitti vuosina 1983 ja 1985. Lisäksi hän kilpaili menestyksekkäästi perinteisissä Ylämaan kisoissa.
Myöhemmin Capes harrasti undulaattien kasvatusta.
Ylämaan kisat

Ylämaan kisat () on Skotlannin ylämailla järjestettävä perinteinen kansallisurheilutapahtuma. 
Ensimmäisen kerran kisat järjestettiin tiettävästi 1000-luvulla, mutta sittemmin on ollut pitkiä kausia, jolloin kisoja ei ole käyty. Yli 200 vuotta sitten perinnettä alettiin elvyttää ja nykyään kisat ovat Skotlannissa suosittuja, ja niitä järjestetään useissa kaupungeissa, merkittävimpinä Braemar, Inverness, Cowal, Lonach, Ballater ja Aboyne. Aboynen kisat on pidetty joka vuosi vuodesta 1867 lähtien lukuun ottamatta maailmansotien vuosia. Lisäksi skotlantilaiset siirtolaiset järjestävät vastaavia kisoja myös eri puolilla maapalloa.
Will Rogers

William Penn Adair ”Will” Rogers (4. marraskuuta 1879 Oklahoma – 15. elokuuta 1935 Alaska) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko ja cowboy. Hän syntyi intiaanialueella, josta myöhemmin muodostettiin Oklahoman osavaltio. Rogersin vanhemmat olivat cherokeesukuisia.
Will Rogers vieraili Suomessa syyskuussa 1934. Hän oli maailmanympärimatkalla ja saapui Helsinkiin Pietarista 4. syyskuuta ja jatkoi matkaansa Tukholmaan seuraavana päivänä.
Rogers, innokas ilmailun puolestapuhuja, kuoli lento-onnettomuudessa Alaskassa kokeneen ennätyslentäjän, Wiley Postin mukana.
Will Rogersin mukaan on nimetty amerikkalainen sukellusvene "USS Will Rogers" ja Oklahoma Cityn lentokenttä Will Rogers World Airport.
Gorodki

Gorodki () on venäläinen kyykkää muistuttava peli. Nimi tarkoittaa ”linnapeliä”.
Gorodki on vanha venäläinen peli, jota ovat pelanneet tiettävästi muun muassa Pietari I, Aleksandr Suvorov, Vladimir Lenin, Josif Stalin, Mihail Kalinin ja Kliment Vorošilov, tiedemies Ivan Pavlov, oopperalaulaja Fjodor Šaljapin sekä kirjailijat Leo Tolstoi ja Maksim Gorki. 
Peliä pelattiin eri puolilla erilaisin sääntömuunnelmin, kunnes yhtenäiset säännöt kehitettiin vuonna 1923 ja säännöllinen kilpailutoiminta alkoi. Neuvostoliiton mestaruudesta pelattiin 1936 lähtien ja moskovalaiset voittivat lajissa lähes kaikki mestaruudet. Suosituimmillaan gorodki oli Neuvostoliitossa 1960- ja 1970-luvuilla, jolloin sitä harrasti noin 350 000 ihmistä. Lajin suosio alkoi laantua 1980-luvulle tultaessa. Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen kilpailuperinne katosi, mutta lajia on sittemmin alettu uudelleen herättää henkiin ja kilpailuja on järjestetty. Gorodki- ja kyykkäjärjestöt tekevät kansainvälistä yhteistyötä.
Pyhän Olavin päivä

Pyhän Olavin päivä (, ) on Norjan ensimmäisen kristityn kuninkaan, Pyhän Olavin muistopäivä, jota vietetään 29. heinäkuuta. Sanottuna päivänä vuonna 1030 Pyhä Olavi sai surmansa Stiklestadin taistelussa kapinallisia vasallejaan vastaan. Muistopäivä kuuluu varsinaisesti katoliseen pyhimyskalenteriin, mutta sitä on juhlittu laajalti Pohjoismaissa uskonpuhdistuksen jälkeenkin. Nykyäänkin se on Norjassa perinteinen juhlapäivä ja liputuspäivä. Färsaarilla sitä vietetään kansallispäivänä, joka on samalla myös pyhäpäivä. Suomessakin sitä juhlitaan erityisesti Savonlinnassa. Päivä on myös Olavin nimipäivä.
Päivän norjankielinen nimi "olsok" ja fäärinkielinen nimi "Ólavsøka" ovat muunnoksia keskiaikaisesta nimityksestä "Olafsvaka" (Olavin valvojaiset, Olavin vigilia). Nimet ovat alkujaan tarkoittaneet katolisena aikana Norjan kirkoissa edellisenä iltana pidettyä messua.
Pyhän Olavin päivä Savonlinnassa.
Savonlinnassa Pyhän Olavin päivä on vanhastaan tärkeä merkkipäivä, koska Pyhä Olavi on Olavinlinnan suojeluspyhimys, jonka mukaan linna on saanut nimensäkin. Koska vuonna 1639 perustetun kaupungin tarkka perustamisajankohta on hämärän peitossa, juhlitaan päivää myös kaupungin syntymäpäivänä.
Vanhaan aikaan Pyhän Olavin päivän juhlaruokana oli lammaspaisti. Olavinlinnassa kasvatettiin mustia pässejä silloin uhrattaviksi. Vuonna 1728 linnan viimeinen pässi hukkui pudottuaan virtaan.
Pyhän Olavin päivänä kaupungissa järjestetään koko päivän ajan erilaista ohjelmaa, esimerkiksi kulttuuritapahtumia. Kauppatorilla esiintyy muusikoita, ja Olavinlinnaan ja museoihin pääsee tavallista edullisemmin. Puolilta öin juhlinta päättyy ilotulitukseen.
Itkuvirsi

Itkuvirret eli "itkut" ovat muun muassa joidenkin itämerensuomalaisten kansojen ja slaavilaisten kansojen keskuudessa määrätilanteissa, kuten häissä ja hautajaisissa esitettäviä valitusrunoja, jotka on improvisoitu perinteisistä aineksista. Itkuvirsien laulamisesta vastasivat itkijät.
Itkuvirret on jaettu neljään päälajiin: kuolinitkut, hääitkut, sotaanlähtöitkut sekä tilapäisitkut. Itkijöitä ovat yleensä olleet naiset. Itkijän kautta on purkautunut paitsi itkijän oma paha olo, myös yhteinen suru. Itkuvirsiperinnettä harjoitetaan Suomessa vain ortodoksisten karjalaisten parissa.
Itkuvirsi on kirjallisuudessa ja tutkimuksessa käytetty nimitys. Paikallisilla on omat nimityksensä eri puolilla Karjalaa. Muun muassa Vienan Karjalassa itkemistä kutsutaan "äänellä itkemiseksi" ja Aunuksessa "luvotteluksi". 
1900-luvun alusta lähtien itkeminen alkoi menettää myös karjalaisten parissa merkitystään. Kuitenkin esimerkiksi evakkokarjalaiset Suomessa pitivät itkuperinnettä yllä. Lisäksi Suomessa on viime aikoina perustettu itkemistä varten omia seuroja ja järjestetty kursseja. Itkuvirsiä on kirjoitettu muistiin ja nauhoitettu talteen runsaasti, joten käytöstä poistuneitakin itkuvirsiä on palautettavissa eloon. Nykyaikaiselle itkuvirrelle on ominaista itsehoitotehtävä: itkemällä voidaan purkaa suruja ja pettymyksiä. Nykyitkijätkin saattavat entisten itkijöiden tapaan esittää itkuja myös julkisesti.
Martta Kuikka

Martta Kuikka (o.s. "Pentunen"; 17. elokuuta 1921 Suojärvi, Riuhtavaara – 22. syyskuuta 2005 Ilomantsi) oli runoilija ja itkuvirsien taitaja Ilomantsin Viinivaarasta. Kuikka oli viimeisiä aitoja suomalaisia itkuvirsien taitajia. Hän esiintyi lukuisissa häissä, hautajaisissa ja muissa tilaisuuksissa. Hän solmi avioliiton Arvo Kuikan kanssa vuonna 1943. Heille syntyi neljä lasta. Vuonna 1978 Martta jäi leskeksi. Hän julkaisi runokokoelmia ja hänen runojaan on äänitetty levyille. Kuikka sai myös kansainvälistä huomiota ja kävi esiintymässä muun muassa Ruotsissa ja Venäjällä. Kuikka on Inkerin Kulttuuriseuran kunniajäsen.
Kuikka kuoli vuonna 2005 ja hänet on haudattu puolisonsa kanssa Ilomantsissa Pötönkankaan hautausmaalle.
Romanian avaruusjärjestö

Romanian avaruusjärjestö (ROSA, ) perustettiin Romaniassa vuonna 1991 ja organisoitiin uudelleen vuonna 1995. Se toimii Opetus- ja tutkimusministeriön alaisuudessa koordinoiden Romanian julkisen sektorin avaruustoimintaa. Sen tehtävä on luoda tutkimus- ja kehityskeskuksia avaruusalalle. Se rahoittaa vuosittain avaruusprojekteja 8 miljoonalla dollarilla. 
Johto.
Vuodesta 2004 ROSA:a on johtanut tohtori Marius-Ioan Piso. Kunniapuheenjohtajana toimii romanialainen kosmonautti tri Dumitru Prunariu. ROSAn tiedejohtaja on prof. Virgiliu Niculae Constantinescu. 
Taustaa.
1970- ja 1980-luvuilla Romania osallistui aktiivisesti Neuvostoliiton johtamaan Interkosmos-avaruusohjelmaan. Romania toimitti osia tai moduleita yli 30 avaruuslentoa varten.
Toiminta.
ROSA toimii yhteistyössä maan Ilmailu- ja Avaruusalan Tiedeneuvoston kanssa. Romanien ensimmäinen avaruusohjelma alkoi vuonna 2001. Vuodesta 2004 alkaen ROSA toimii myös ministeriöiden välisen turvallisuustutkimuksen johtavana tahona Romaniassa. 
ROSA edustaa Romaniaa ESAssa, COSPARissa ja bilateraalisessa avaruusyhteityössä. Ulkoministeriön kanssa ROSA edustaa Romaniaa YK:n alaisessa United Nations Committee on the Peaceful Use of Outer Space eli COPUOS-komiteassa. 
Se neuvotteli yhteistyöstä ESAn kanssa jo vuonna 1992. 17. helmikuuta 2006 ROSA allekirjoitti PECS-yhteistösopimuksen ESAn kanssa.
Ylä-Normandia

Ylä-Normandia () oli yksi Ranskan 26 hallinnollisesta alueesta. Se muodostettiin vuonna 1956, kun Normandia jaettiin Ylä-Normandiaan ja Ala-Normandiaan. Alue koostuu Euren ja Seine-Maritimen departementeista ja sen pääkaupunki on Rouen. Ylä- ja Ala-Normandia yhdistyivät 1. tammikuuta 2016 yhdeksi alueeksi nimeltä Normandia.
Sosialistisen työn sankari

Sosialistisen työn sankari () oli Neuvostoliitossa korkein arvonimi, joka myönnettiin erityisistä saavutuksista kulttuurin tai talouden alalla. Arvonimi perustettiin 27. joulukuuta vuonna 1938 Neuvostoliiton korkeimman neuvoston presidiumin päätöksellä ja se myönnettiin henkilöille, jotka olivat saavutuksillaan teollisuuden, maatalouden, kuljetuksen, kaupan, tieteen tai tekniikan alalla edistäneet Neuvostoliiton kunniaa ja valtaa. Arvonimen saattoi riistää pois vain Neuvostoliiton korkeimman neuvoston presidium. Vuoteen 1971 mennessä sosialistisen työn sankarin arvonimi oli myönnetty 16 245 henkilölle, joista 4 497 oli naisia. 
Ensimmäinen Sosialistisen työn sankarin arvonimi myönnettiin 20.12.1939 Josif Stalinille. Viimeisen kerran arvonimi annettiin 21.12.1991, saajana kazakstanilainen oopperalaulajatar Bibigul Tulegenova.
Leninin kunniamerkki

Leninin kunniamerkki (, Orden Lenina) oli Vladimir Leninin mukaan nimetty neuvostoliittolainen kunniamerkki, joka myönnettiin huomattavista siviili- ja sotilasansioista Neuvostoliiton hyväksi. Se perustettiin 6. huhtikuuta 1930. Mitali on valettu platinasta.
Neuvostoliiton sankari tai sosialistisen työn sankari -arvonimen saaneet henkilöt saivat aluksi Leninin kunniamerkin, mutta näille tunnustuksille luotiin oma mitali. Kunniamerkki voitiin myöntää myös kaupungeille, yhtiöille, tehtaille, maantieteellisille alueille ja sotilasyksiköille. Ensimmäisen kunniamerkin sai 23. toukokuuta 1930 "Komsomolskaja pravda" -sanomalehti.
Kunniamerkkiä jaettiin yhdessä luokassa:
Leninin kunniamerkin saajia.
Talvisodan ansioista myönnettiin 735 Leninin kunniamerkkiä.
Komsomolskaja Pravda

Komsomolskaja Pravda () on venäläinen iltapäivälehti, jonka perusti vuonna 1925 Komsomol-nuorisojärjestö. Nykyisin lehden levikki on päivälehtenä noin 800 000 kappaletta ja viikkolehtenä 3 000 000 kappaletta ja se on Venäjän suurin päivälehti.
"Komsomolskaja Pravda" on palkittu Leninin kunniamerkillä, Lokakuun vallankumouksen kunniamerkillä, Suuren isänmaallisen sodan kunniamerkillä ja kahdesti Työn punalipun kunniamerkillä. Kunnianosoitukset painetaan edelleen etusivun nimiöön.
"Komsomolskaja Pravda" julkaisi vuonna 1959 erikoislehden, jossa kerrottiin millaista elämä olisi Neuvostoliitossa vuonna 2010. Erikoislehden mukaan muun muassa rikollisuutta ei olisi lainkaan eikä alkoholia käytettäisi muutoin kuin lääketieteellisiin tarkoituksiin.
Syyskuussa 2022 lehden päätoimittaja Vladimir Sungorkin kuoli työmatkalla Habarovskin alueella Venäjän Kaukoidässä, lehden mukaan aivohalvaukseen.
CFC-yhdisteet

CFC-yhdisteet eli freonit () ovat kemiallisia yhdisteitä, jotka muodostuvat kloorista, fluorista ja hiilestä. Klooratut ja/tai fluoratut hiilivedyt ovat molekyylipainoltaan pieninä yhdisteinä kaasumaisia, pidempinä ketjuina nestemäisiä tai vahamaisia ja pitkinä polymeereina muoveja. Yhteistä näille kemikaaleille on se, että ne ovat hyvin inerttejä aineita, jotka eivät helposti reagoi muiden kemikaalien kanssa, ja ovat siten myös turvallisia ihmiselle. Niitä on myös helppo muuttaa kaasusta nesteeksi ja takaisin kaasuksi.
CFC-yhdisteitä käytettiin aiemmin muun muassa ponnekaasuina, kylmäaineina, vaahtomuoveissa, sammutusaineena, liuottimina ja tuholaisten torjunnassa.
Freonit.
CFC-kaasujen tuotanto alkoi 1930-luvun alussa. Kaasumaisia CFC-yhdisteitä on käytetty kylmäkoneissa kauppanimellä freoni, josta on tullut koko ryhmän nimitys. CFC-yhdisteitä saattaa edelleen esiintyä vanhoissa kylmälaitteissa, sumutinpulloissa ponnekaasuna ja vaahtomuoveissa. Bensiinin lisäaineena käytetyn lyijyetyylinkin keksinyt Thomas Midgley kehitti ne korvaamaan siihen asti vastaavissa tarkoituksissa käytettyjä rikkidioksidia ja ammoniakkia, koska nämä olivat myrkyllisyydellään aiheuttaneet useita ihmiskuolemia.
CFC-yhdisteet ja otsoni.
CFC-yhdisteet tuhoavat ilmakehän stratosfäärin otsonikerrosta. Tämä otsonin hajoaminen johtaa otsonikerroksen ohenemiseen eli otsonikatoon. Nykyään CFC-yhdisteiden käyttöä rajoitetaan kansainvälisin sopimuksin kuten Montrealin pöytäkirja. 
NASA julkaisi vuonna 2009 tietokonesimulaation siitä, miten olisi käynyt ellei CFC-yhdisteiden käyttöä olisi rajoitettu. Simulaation mukaan kaksi kolmasosaa otsonikerroksesta olisi tuhoutunut vuoteen 2065 mennessä ja tämän vuoksi maahan pääsevän ultraviolettisäteilyn määrä olisi lisääntynyt 650 prosenttia. Ultraviolettisäteily olisi aiheuttanut huomattavaa vahinkoa kaikelle maanpäälliselle elämälle.
CFC-yhdisteet ja ilmastonmuutos.
CFC-yhdisteet voimistavat myös kasvihuoneilmiötä ja sitä kautta kiihdyttävät ilmastonmuutosta. CFC-molekyylit ovat yli kymmenentuhatta kertaa hiilidioksidimolekyyliä pahempi kasvihuoneilmiön kiihdyttäjä.
DAB

DAB (&lt; , ) on teknologia radiolähetysten välittämiseen digitaalisessa muodossa. Teknologian kehittäminen aloitettiin 1980-luvun lopussa.
Alkuperäinen tavoite oli korvata analogiset FM-yleisradiolähetykset digitaalitekniikalla. DAB ei ole kuitenkaan saavuttanut riittävää suosiota lähetysmuodon muuttamiseksi. Syy DAB:n heikkoon menestykseen on ollut se, että kuulijat eivät ole kokeneet DAB-lähetyksistä saatavan riittävää lisähyötyä FM-lähetyksiin verrattuna. FM-lähetysten äänenlaatu on koettu riittäväksi ja FM-vastaanottimet ovat DAB-vastaanottimia halvempia.
DAB perustuu MPEG-1 Audio Layer II (MP2) -koodekkiin ja OFDM-modulaatioon. DAB-lähetysten bittivirraksi suunniteltiin 192 kbit/s, mutta suurin osa asemista (Britanniassa) lähettää vain 128 kbit/s nopeudella, mikä heikentää merkittävästi laatua.
Vuonna 2006 standardia kehittävä WorldDAB Forum julkaisi DAB+ -tekniikan, joka otti käyttöön HE-AAC (MPEG 4) -koodekin ja Reed–Solomon-virheenkorjauksen. Tekniikka ei ole yhteensopiva vanhempien vastaanottimien kanssa.
Suomi.
Ylellä oli vuodesta 1997 käytössä koeverkko, jonka toiminta on lopetettu vuonna 2005. Ensimmäinen radiokanava oli Radio Peili.
Radio Hami ry on lähettänyt DAB+ -tekniikalla tapahtumaradiota Suomen Radioamatööriliiton kesäleiriltä Joensuusta heinäkuussa 2024. Heinäkuussa 2025 yhdistys lähettää Hankasalmelta ja Jyväskylästä.
Ruotsi.
Ruotsissa suunniteltiin analogisten lähetysten korvaamista DAB+:lla vuoteen 2024 mennessä, mutta suunnitelmasta on luovuttu.
Myös Ruotsissa on kuitenkin ehditty käynnistää mm. suomenkielinen DAB-kanava Sisuradio. Sisuradio kuuluu myös Internetissä ja analogisesti Ruotsin kaapelitelevisioverkoissa.
Norja.
Norjassa FM-jakeluverkko päätettiin sulkea vuoteen 2017 mennessä ja korvata kokonaan digitaalisella DAB-jakeluverkolla. Norja onkin suurimpien kaupunkien osalta lakkauttanut analogiset FM-lähetykset tammikuun 11. päivään 2017 mennessä korvatakseen ne DAB-teknologialla. Peräti kaksi kolmasosaa norjalaisista vastustaa muutosta, vaikka Norjan yleisradio (NRK) on kampanjoinut DAB:n puolesta intensiivisesti. Suurimpien kaupunkien ulkopuoliset paikallisradioasemat voivat kuitenkin lähettää vanhantyylisiä taajuusmoduloituja analogilähetyksiä vuoteen 2022 asti.
Viro.
Virossa jatkuu DAB+ -radiolähetyksien testaus myös vuonna 2024. Se on keskitetty erityisesti Viron pääteille ja sitä voi kokeilla seuraavasti:
Tallinna–Narva-maantie: Tällä tiellä voit testata samalla taajuusalueella olevien radiokanavien toimintaa ja yhteyksiä eri lähettimien välillä.
Tallinna–Tartto-maantie: Tällä tiellä voit testata eri taajuuksien yhteistyötä eli miten vastaanottosignaali siirtyy yhdestä lähettimestä toiselle.
Testausvaiheessa Viron DAB+ -verkossa lähetetään 12–18 radiokanavaa ja kaikilla radioasemilla on mahdollisuus osallistua testaukseen. Tällä hetkellä lähetetään testilähetyksiä seuraavista mastoista: Tallinnan televisiotorni, Koeru, Pehka ja Valgjärve. Duo Media Networks aloitti DAB+-lähetysten välittämisen Tartossa ja Pärnussa huhtikuun 2023 viimeisinä päivinä ja lähettää yhteensä yhdeksää radiokanavaa.
Gerusia

Gerusia () oli antiikin Spartassa neuvosto, johon kuului 30 jäsentä. Spartan kaksi kuningasta olivat aina neuvoston jäseniä. Loput 28 jäsentä kansankokous valitsi yli 60-vuotiaiden Spartan kansalaisten joukosta. Neuvoston jäsenyys oli elinikäinen. Vaikka kaikilla Spartan kansalaisilla oli teoriassa mahdollisuus päästä gerusian jäseneksi, valittiin sen jäsenet todellisuudessa aristokraattisukujen jäsenten keskuudesta.
Gerusia valmisteli ehdotukset, joista Spartan kansankokouksessa "apellassa" äänestettiin. Gerusia pystyi myös estämään kansankokouksen hyväksymät lakiehdotukset. Se toimi myös tuomioistuimena murhaoikeudenkäynneissä. Eforit saattoivat myös kysyä neuvoa gerusialta lakien tulkitsemisessa.
ITC New Baskerville

ITC New Baskerville on kirjaintyyppiperhe, joka on moderni tulkinta John Baskervillen (1706–1775) vuonna 1762 suunnittelemasta kirjaintyypistä. 
Historiaa.
Alkuperäinen kirjaintyyppi on luokiteltu siirtymäkauden antiikvaksi ja sen on sanottu myös olleen aikansa suosituin. ITC New Baskervillessä on samoja piirteitä vieläkin. 
Tunnistaminen.
Siirtymäkauden antiikvat tunnistaa parhaiten siitä, että niissä on aikaisempiin verrattuna suurempi kontrasti, akseli on suora tai melkein suora ja päätteet ovat hieman suoremmat ja ohuemmat. Useimmissa on myös loiva tai loivahko päätteiden liitos. kirjaintyypin tunnistaa parhaiten E-, g-, G- ja Q-kirjainten yksityiskohdista.
Luettavuus.
ITC New Baskervillea on, kuten alkuperäistä Baskervillea, helppo lukea ja sen sanotaan olevan myös houkutteleva lukijoille. Se oli suunniteltu alun perin kirjoja varten. Tällä on vahva linkki John Baskervillen taustan kanssa. Alkuperäistä Baskervilleä arvosteltiin Englannissa huonosta luettavuudesta ja sen pelättiin jopa olevan näölle haitallinen. Sen sijaan Ranskassa ja Yhdysvalloissa se sai hyvän vastaanoton. Todella suosituksi se tuli 1900-luvun alussa ja on siitä asti pitänyt vahvan asemansa. Kirjaintyyppi oli omana vuosisatanaan runsaan plagioinnin kohteena, joka myös osittain kertoo sen suosiosta. Ei ole ihme, että fontti on edelleen hyvin suosittu, joskin sen lisääntynyt kontrasti saattaa häiritä joitain lukijoita.
Suunnittelija ja julkaisija.
ITC New Baskervillen julkaisija on Linotype Design Studio ja se julkaistiin vuonna 1982. 
Kirjaintyypin suunnittelivat John Baskervillen mallin mukaan Matthew Carter ja John Quaranda vuonna 1978. Matthew Carter suunnitteli samana vuonna myös toisen fontin samaan perheeseen, Baskerville Greek. Hänet on myös mainittu useimmin ja ensimmäisenä kun puhutaan ITC New Baskervillen suunnittelijoista.
Samana vuonna kuin ITC New Baskerville julkaistiin, se siirtyi myös ITC:n (=International Typeface Corporation) kokoelmaan, jolla on myös oikeudet fonttiin. Nykyään se on saatavana näiden lisäksi ainakin Bertholdin ja Monotypen versioina, joista jälkimmäinen on lähimpänä alkuperäistä Baskervilleä.
Muodot.
Kirjaintyypistä on useita erilaisia leikkauksia: roman, lihavoitu, kursivoitu ja kahden jälkimmäisen yhdistelmä sekä kapiteelit.
Käyttö.
Kirjaimet vievät myös jonkin verran tilaa ja vaativatkin melko suuren palstaleveyden. Nykyään sitä käytetään useimmin lehdissä, kirjasissa ja kirjoitelmissa.
Dan Jansen

Daniel E. (Dan) Jansen (s. 17. kesäkuuta 1965 West Allis, Wisconsin) on yhdysvaltalainen, sprinttimatkoille erikoistunut pikaluistelun olympiavoittaja. Hän voitti kultaa kahdeksannessa, viimeisessä olympiakilpailussaan epäonnistuttuaan monesti aiemmin suosikkiasemassa ollessaan.
Dan Jansen aloitti siskonsa Janen inspiroimana pikaluistelun nuorena Wisconsinissa. Hän rikkoi 16-vuotiaana nuorten maailmanennätyksen 500 metrillä ja osallistui pari vuotta myöhemmin ensimmäisiin olympialaisiinsa Sarajevossa, joissa hän sijoittui 500 metrillä neljänneksi 0,16 sekunnin päähän pronssimitalista sekä 1 000 metrillä 16:nneksi.
Calgaryssä 1988 Jansen oli suurimpia ennakkosuosikkeja sprinttimatkoille, sillä hän oli voittanut sprinttiluistelun maailmanmestaruuden vain viikkoa aiemmin. Kilpailupäivänä hän sai puhelimitse tiedon, että hänen Jane-siskonsa oli kuolemaisillaan leukemiaan. Alle kolme tuntia puhelun jälkeen sisar kuoli. Dan Jansen sai tiedon kuolemasta ja viisi tuntia myöhemmin hän starttasi 500 metrin kilpailuun mutta kaatui ensimmäisessä kaarteessa. Neljä päivää myöhemmin myös 1 000 metrin kilpailu päättyi Jansenin osalta kaatumiseen.
Vuoden 1992 talviolympialaisiin Albertvillessä Jansen lähti jälleen yhtenä suosikeista tehtyään vuotta aiemmin 500 metrillä uuden maailmanennätyksen. Hän jäi kuitenkin 500 metrillä neljänneksi 0,20 sekunnin päähän pronssimitalista ja väsähti 1 000 metrillä voimakkaan alun jälkeen 26:nneksi.
Vuonna 1994 Jansen voitti toisen sprinttimaailmanmestaruutensa. Lillehammerin talvikisoissa hän horjahti pahasti 500 metrin kilpailun viimeisessä kaarteessa ja jäi kahdeksanneksi, vaikka oli viimeisten kahden vuoden aikana ollut ainoa luistelija, joka oli onnistunut alittamaan tuolla matkalla 36 sekunnin rajan. Toisella matkallaan, 1 000 metrillä Jansen ei enää ollut suosikki, sillä kuusi hänen vastustajistaan oli luistellut aiemmin paremman ajan kuin hän. Tämän päätösmatkansa Jansen aloitti 12 000 katsojan edessä maailmanennätysvauhtia mutta horjahti toiseksi viimeisessä kaarteessa, joutui ottamaan tukea jäästä ja oli lähellä kompastua ratamerkkiin. Hän pääsi kuitenkin maaliin maailmanennätysajassa 1.12,43 ja voitti kultaa 0,29 sekuntia valkovenäläistä Igor Železovskia nopeampana. Riemuitsevan yleisön tunteista kertoo Lillehammerin kisojen virallinen raportti: "At the moment there were no Norwegians, Dutch, Americans or people of other nationalities among the spectators, only fans of Dan Jansen". Jansen omisti mitalinsa siskolleen ja kiersi palkintojenjaon jälkeen kunniakierrosta sylissään siskonsa mukaan Janeksi ristitty 8,5 kuukauden ikäinen tyttärensä.
Nykyään Jansen toimii NBC:llä pikaluistelukommentaattorina. Hän on perustanut "Dan Jansen Foundationin" (Dan Jansen säätiö) siskonsa muistoksi. Säätiön tarkoituksena on leukemian vastainen taistelu.
Acid2

Acid2 on Web Standards Projectin suunnittelema testi, jonka avulla voidaan tunnistaa selaimissa olevia esitysvirheitä. Se on päivitetty versio vanhasta vuoden 1997 Acid1-testistä.
Acid2 hyödyntää tiettyjä HTML:n ja CSS:n ominaisuuksia. Tarkoituksena on näyttää selkeästi, miten viallinen selain käyttäytyy kohdatessaan tällaista koodia. Acid2-testin tulisi näkyä oikein jokaisessa selaimessa, joka noudattaa W3C:n HTML- ja CSS 2.0 -määrityksiä. Jos selain ei tue kaikkia testissä käytettyjä ominaisuuksia täydellisesti, testikuva ei muodostu oikein.
Jos Acid2 tulostetaan oikein, lopputuloksena on hymiö. Yksikään selain ei pystynyt näyttämään kuvaa oikein, kun testi julkaistiin. Toistaiseksi ainoat testin läpäisseet selaimet ovat Safari, Konqueror, iCab, Prince, Google Chrome, Opera 9,RockMelt, Internet Explorer 8 beta ja Mozilla Firefox 3.0.
Mozilla Firefox ei läpäissyt testiä pitkään aikaan, mikä johtui pitkästä siirtymäajasta Gecko 1.8:sta uudempaan Gecko 1.9:ään.
Vaikka Microsoft on viime aikoina parantanut Internet Explorerin CSS-tukea, se on ilmoittanut, että kehittäjät eivät koe Acid2-testin läpäisemistä tärkeäksi tavoitteeksi. Tämän johdosta Internet Explorer 7.0 ei läpäise Acid2-testiä. Internet Explorer 8:n on sitä vastoin ilmoitettu läpäisevän testin jo selaimen beetavaiheessa, mutta vain kun testi on alkuperäistesti, eikä kopio testistä. Tämä johtuu IE:n tavasta tehdä "cross-domain"-turvatarkistukset, joita kopioidut testit eivät läpäise.
Florentino Pérez

Florentino Pérez Rodriguez (s. 8. maaliskuuta 1947 Madrid, Espanja) on espanjalainen liikemies ja jalkapalloseura Real Madridin puheenjohtaja sekä entinen poliitikko. Hän on Espanjan kuudenneksi rikkain henkilö.
Pérez valittiin Real Madridin puheenjohtajaksi vuonna 2000. Hän nosti taktisilla liikkeillään seuran taloudellisesta ahdingosta maailman varakkaimmaksi jalkapalloseuraksi. Pérez loi pelaajakaupoissa käsitteen ”Zidanes y Pavones”, jolla viitattiin huippupelaajien hankintaan (Zinédine Zidane) ja voimakkaaseen panostamiseen omaan juniorityöhön (Paco Pavón). Pérez erosi Real Madridin johdosta 27. helmikuuta 2006 seurassa ilmenneiden sisäisten ongelmien johdosta. Pérezin seuraajan Ramón Calderónin kausi päättyi niin ikään eroamiseen tammikuussa 2009, ja Pérez teki paluun puheenjohtajaksi kesäkuussa 2009 ilman vastaehdokkaita.
Pérez on tullut tunnetuksi myös ison perheyrityksensä ja italialaisen jalkapalloseura Parman osaomistajana.
Yvonne van Gennip

Yvonne van Gennip (s. 1. toukokuuta 1964 Haarlem, Alankomaat) on alankomaalainen pikaluistelija ja kolminkertainen olympiavoittaja Calgaryn kisoista 1988.
Van Gennip loukkasi jalkansa, ja se leikattiin vain kaksi kuukautta ennen Calgaryn olympialaisia. Itä-Saksan naiset olivat suuria suosikkeja pitkillä matkoilla, mutta van Gennip yllätti heidät. Hän teki 3 000 ja 5 000 metrillä maailmanennätysajat 4.11,94 ja 7.14,13 sekä voitti kultaa myös 1 500 metrillä ajalla 2.00,68. Neljä vuotta aiemmin van Gennip sijoittui Sarajevon olympialaisissa 3 000 metrillä viidenneksi, 1 000 metrillä kuudenneksi ja 1 500 11:nneksi. Neljä vuotta suurmenestyksensä jälkeen Albertvillen olympialaisissa 1992 hän sijoittui 3 000 metrillä kuudenneksi ja 1 500 metrillä hänet hylättiin.
Yleisluistelun MM-kilpailuissa van Gennip voitti kolme mitalia: hopeaa Skienissä 1988 sekä pronssia West Allisissä 1987 ja Lake Placidissä 1989. Lisäksi hän sijoittui neljänneksi vuosina 1985 ja 1986 sekä viidenneksi vuonna 1991. EM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa vuosina 1985, 1986 ja 1987 sekä pronssia vuosina 1988 ja 1991. Vuonna 1992 hän sijoittui neljänneksi ja vuonna 1989 viidenneksi. Nuorten sarjassa hän saavutti MM-hopeaa vuonna 1982 ja MM-pronssia vuonna 1981.
Calgaryn olympialaisten kahden maailmanennätyksensä lisäksi van Gennip luisteli maaliskuussa 1987 Heerenveenissä 3 000 metrin maailmanennätyksen 4.16,85 sekä 5 000 metrin ME-ajan 7.20,36. Maaliskuussa 1988 hän luisteli Heerenveenissä arvokisaohjelmaan kuulumattomalla 10 000 metrillä maailmanennätyksen 15.25,25.
Pirmin Zurbriggen

Pirmin Zurbriggen (s. 4. helmikuuta 1963 Saas-Almagell, Sveitsi) on sveitsiläinen uransa lopettanut alppihiihdon olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän oli aikansa menestyneimpiä alppihiihtäjiä neljällä maailmancupin voitollaan.
Zurbriggen osallistui Calgaryn olympialaisissa 1988 kaikkiin viiteen alppilajiin. Mitalikorokkeella hän nousi voittajana syöksylaskussa ja pronssimitalistina suurpujottelussa. Lisäksi hän sijoittui viidenneksi supersuurpujottelussa ja seitsemänneksi pujottelussa. Alppiyhdistetyssä hän laski ulos radalta toisessa pujottelussa.
Zurbriggen on yksi niistä viidestä miehestä, jotka ovat voittaneet maailmancupissa vähintään kerran osakilpailun jokaisessa viidessä lajissa. Hän voitti kokonaiskilpailun maailmancupin kausina 1983–1984, 1986–1987, 1987–1988 ja 1989–1990. Lisäksi hän voitti kolmesti suurpujottelun, neljästi supersuurpujottelun, kahdesti syöksylaskun ja kolmesti alppiyhdistetyn maailmancupin. Maailmanmestaruuskisoista Zurbriggenillä on yhdeksän mitalia, joista neljä on kultaista.
Jessica Julin

Jessica Julin (s. 6. joulukuuta 1978 Tampere) on suomalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja. Hän kuului Suomen maajoukkueen runkopelaajiin. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Julin debytoi maajoukkueessa 10. maaliskuuta 1997 Norjaa vastaan pelatussa ottelussa. Hän pelasi EM-kisoissa 2005, joissa Suomi selviytyi välieriin. Hän saavutti neljäntenä suomalaisena naisjalkapalloilijana sadan maaottelun rajan 7. toukokuuta 2008 ottelussa Islantia vastaan.
Julinin ura on kulkenut Pietarsaaren FC Unitedista Ruotsiin Umeå IK:n ja Göteborgs FC:n kautta Solna AIK:hon, jossa hän on toiminut joukkueen kapteenina. Hän on edustanut myös Pietarsaaren Intoa, FF Jaroa, GBK:ta ja yhdysvaltalaista yliopistojoukkuetta South Carolina Game Socksia.
Jessica Juhlin on toiminut vuodesta 2012 valmentajana Ruotsin Falkenbergissä sikäläisessä kakkosdivisioonaseurassa IF Böljan. Tätä ennen hän toimi kakkosvalmentajana Damallsvenskanin Jitexissä.