tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ministro Zenteno (1896)

Ministro Zenteno oli Chilen laivaston vuonna 1896 vesillelaskettu panssarikansiristeilijä.
Valmistus.
Marraskuussa 1894 Brasilian hallitus tilasi Armstrong, Mitchell and Companyltä kolme 3 400 tonnin ja 20 solmun panssarikansiristeilijää, joiden telakkanumerot olivat 629, 630 ja 631. Ensimmäisen tilatun aluksen köli laskettiin 6. toukokuuta 1895 Elswickin telakalla, mutta talousvaikeuksien vuoksi Brasilia ei kyennyt toimittamaan ensimmäistä maksuerää. Työt aluksella keskeytettiin ja se myytiin lopulta syyskuussa 1895 Chilelle, joka nimesi sen ensin "Chacabucoksi". Alus laskettiin vesille 1. helmikuuta 1896 nimellä "Ministro Zentenona".
Palvelus.
Alus lähti 27. maaliskuuta 1897 Devonportista Chileen. Alus kuului helmikuussa 1899 Argentiinan ja Chilen yhteistoimintaa juhlistaneeseen laivueeseen, kun Britannian välittämä sovintoesitys maiden väliseen rajakiistaan oli hyväksytty.
Alus osallistui 1901 Pan-Amerikan kokoukseen Meksikossa.
Vuonna 1907 alus lähti Valparaisosta koulutuspurjehdukselle vieraillen Punta Arenasissa, Bahiassa, La Guairassa, Bermudalla, Hampton Roadsissa, Annapolisissa, Newportissa, Plymouthissa, Brestissä, El Ferrolissa, Lissabonissa, Argelissa, Maltalla, La Speziassa, Genovassa, Barcelonassa, Cartagenassa, Gibraltarilla, Santa Cruz de Tenerifessa, Rio de Janeirossa, Buenos Airesissa, Puerto Madrynissä, Punta Arenasissa, Puerto Monttissa, Talcahuenossa ennen paluutaan Valparaisoon 8. joulukuuta 1907.
Vuodesta 1923 alkaen alus oli tutkimusaluksena ja se romutettiin 1931.
Away-Bali

Away-Bali on Aito Median tuottama realitysarja, joka alkoi lokakuussa 2018. Sarjassa seurataan neljän suomalaisen nuoren aikuisen elämänmenoa Balin trooppisella saarella. Sarjan päähenkilöt ovat Ayu, Tiiu, Kati ja Jeppe. Away-Balin esittelyjakso julkaistiin Yle Areenaan 22. lokakuuta 2018 ja ensimmäinen seurantajakso 29. lokakuuta 2018. Away - Bali on lähes reaaliajassa kuvattava seurantareality. Sarjan noin kymmenminuuttiset jaksot julkaistaan Yle Areenassa yksi jakso kerrallaan maanantaista torstaihin. Jakson keskiössä on aina yksi sarjan päähenkilöistä. Sarjaa kuvataan seitsemän viikon ajan, ja jaksot esitetään Yle Areenassa kahden päivän viiveellä. Yle Areenassa julkaistut viikon neljä jaksoa esitetään koosteena sunnuntai-iltaisin klo 21.25 Yle TV2:ssa.
Päähenkilöt.
Ayu.
Suomalais-balilainen Ayu, 30, asuu säännöllisesti Balilla. Ayu muutti saarelle hetken mielijohteesta hänen balilaisen isänsä kuoltua neljä vuotta sitten. Supersinkuksi itseään tituleeraava Ayu tasapainottelee länsimaisen ja balilaisen kulttuurin välillä Balin hipsterimekassa Canggussa. Ayu työskentelee sosiaalisen median konsulttina, ja vapaa-ajallaa hän surffaa ja käy treffeillä. Ayu haaveilee omasta perheestä ja pohtii aloilleen asettumisen vaikeutta.
Jeppe.
Jeppe, 30, on vekkuli Pohjoisen poika, varsinainen Suomen ja Balin väliä seilaavan Peter Panin ruumiillistuma. Jeppe asuu Balilla noin 7–8 kuukautta vuodesta, ja loppuvuoden hän työskentelee perheyrityksessä Kuusamossa. Entinen ammattilaislumilautailija jumittui joitakin vuosia sitten pahemman kerran oravanpyörään ja teki muutaman vuoden aivan liikaa töitä. Ylennyksen kynnyksellä hän päätti irtisanoutua ja lähti elämään elämäänsä Balille. Hän ei ole katunut päätöstään päivääkään. Jeppe viettää päivänsä Balilla surffaten, joogaten, skeitaten, juhlien ystävien kanssa ja suomalaisittain saunoen.
Tiiu.
Tiiu, 25, etsii sisäistä rauhaa ja harmoniaa. Bali siintää horisontissa paikkana, jossa taivaanrannan maalarina kunnostautunut Tiiu voisi keskittyä itseensä; joogata, tanssia, laulaa, maalata ja eksyä viidakkoon. Nuoresta iästään huolimatta Tiiu kokee olevansa vanha sielu, eikä ikätoverien tyypillinen reppureissumeininki tunnu omalta. Filosofinen matka itseen sotii välillä mielitekojen kanssa, kun Tiiu tasapainottelee henkisyyden ja materian rajamaastossa ja vanhat epävarmuudet nostavat päätään.
Kati.
Kati, 28, on luonut saarelle oman pikku Bali-perheensä ja elelee tyytyväisenä kaukana turistirysistä ja trendikahviloista. Nurmijärveltä alun perin kotoisin oleva, järkevä ja käytännönläheinen Kati säästää joka kesä Suomessa kesätyöstään saamansa rahat, jotta voi elää talvet unelmaansa Balilla. Kati täyttää päivänsä surffauksen lisäksi tutustumalla syvemmin balilaiseen elämänmenoon sekä seikkailemalla toinen toistaan upeammissa kohteissa ympäri saarta.
Lähteet.
Away – uutuusreality vie sinne, missä sinäkin haluaisit olla Yle.fi 23.10.2018 Viitattu 8.11.2018
Francesca Woodman

Francesca Stern Woodman (3. huhtikuuta 1958 – 19. tammikuuta 1981) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja, joka tunnetaan mustavalkoisista, naisia esittävistä valokuvistaan. Kuvissa on yleensä joko hän tai muita naisia, joko vaatteet päällä tai ilman vaatteita. Pitkien valotusaikojen takia monet Woodmanin valokuvista ovat sumuisia, jolloin naiset näyttävät sulautuvan ympäristöönsä. 
Woodman teki itsemurhan 22-vuotiaana hypätessään rakennuksen ikkunasta.
Evoluutio – Miten lajit kehittyvät?

Evoluutio – Miten lajit kehittyvät? on Juha Valsteen kirjoittama eliöiden kehittymistä käsittelevä teos. Sen on vuonna 2018 julkaissut Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Tuoreinta tietoa evoluutiosta tarjoava kirja jakautuu yhdeksään pääjaksoon, joiden numerointi tosin on virheellinen, 7. luku puuttuu. Niiden alla hän käsittelee lyhyiden ja pitkien lukujen verran eri aiheita. Lopussa on selityksin varustettu luettelo termeistä ja käsitteistä. Valste on aiemmin kirjoittanut useita kirjoja ihmisen evoluutiosta, tuoreimpina "Ihmislajin synty" vuonna 2012 ja "Neandertalinihminen – kadonnut lajitoveri" 2015.
Valste käsittelee kirjassa myös kehitysajatuksen historiaa sekä evoluution ja uskontojen suhdetta siihen. Asenne evoluutioon on esimerkiksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piirissä muuttunut siten, että sitä pidetään totena.
Mahāyāna Mahāparinirvāṇa Sūtra

Mahāyāna Mahāparinirvāṇa Sūtra eli Nirvana Sutra on mahajanaan kuuluva buddhalainen teksti. Se on kirjoitettu sanskritin kielellä, ja se kertoo Buddhan viimeisistä opetuksista ennen hänen kuolemaansa eli siirtymistään parinirvanaan. Nimityksellä "Mahāparinirvāṇa Sūtra" voidaan tarkoittaa kahta eri tekstiä, joista vanhempi kuuluu paalinkieliseen kaanoniin eli theravadaan ja uudempi on sen pohjalta tehty laajempi sanskritinkielinen kokonaisuus, joka kuuluu mahajanaan. 
Mahāyāna Mahāparinirvāṇa Sūtra on kirjoitettu vaiheittain ensimmäisellä ja toisella vuosisadalla jaa. eteläisessä Intiassa. Sen opetukset buddhaluonnosta sekä kaikkien tuntemiskykyisten olentojen mahdollisuudesta saavuttaa buddhuus ovat vaikuttaneet suuresti Itä-Aasian buddhalaisuuteen.
Nirvana Sutran alkukielinen teksti on säilynyt nykyaikaan vain katkelmina. Kiinalaisina ja tiibetiläisinä käännöksinä tekstistä on eripituisia versioita, joissa on myös alkuperäiseen versioon myöhemmin lisättyjä laajennuksia. Sutra alkaa kuvauksella ajasta, jolloin Buddha on siirtymässä nirvanaan ja ”80 miljardia sataatuhatta bhiksua” eli munkkia ympäröi hänet joka suunnasta. Buddhan suusta tulee erivärisiä säteitä, jotka valaisevat tuhannet Buddhan maat, ja kaikkien olentojen synnit ja huolet pyyhitään pois, mutta ihmiset surevat silti sitä, että hän ei jää heidän luokseen. Buddha puhuu kuulijoilleen, ja näistä opetuksista muodostuu sutran sisältö. 
Nirvana Sutraa ei ole suomennettu. Sen koko nimi sanskritin kielellä on Mahaparinirvana Maha-Sutra eli ”Suuren täydellisen nirvanan suuri sutra”.
Arnold Machin

Arnold Machin (1911 – 8. maaliskuuta 1999) oli brittiläinen kuvanveistäjä. Hänen tekemänsä muotokuva kuningatar Elisabet II:sta oli vuosikaudet käytössä Englannin punnan kolikoissa ja Royal Mailin postimerkeissä.
Machin syntyi Stoke-on-Trentissä Staffordshiressä perheeseen, jolla oli pitkät perinteet savenvalannassa. Hän pääsi 14-vuotiaana oppipojaksi Mintonsin posliinitehtaaseen. Hän kävi useita taidekouluja, joista yksi oli Lontoon Royal College of Art. Toisen maailmansodan aikana hän oli aseistakieltäytyjä ja oli tämän vuoksi jonkin aikaa vankilassa.
1940-luvulla kolme Machinin terrakottatyötä pääsi Tate-taidegalleriaan. 1950-luvulla hän teki rintakuvia useista merkkihenkilöistä, kuten Winston Churchillistä, prinssi Philipistä ja Franklin D. Rooseveltistä.
Vuonna 1965 Postmaster General Tony Benn pyysi Machinia yhtenä muiden taiteilijoiden joukosta toimittamaan oman ehdotuksensa uudeksi postimerkkeihin painettavaksi kuningattaren muotokuvaksi. Machinin ehdotus valittiin, ja ensimmäiset hänen kuvaansa kantavat Royal Mailin postimerkit tulivat myyntiin 5. kesäkuuta 1967. Samaa kuvaa käytettiin postimerkeissä 50 vuoden ajan yli 130 erivärisessä merkissä. Se lyötiin myös punnan kolikoihin vuosien 1968–1984 välillä.
Machin kuoli 8. maaliskuuta 1999 kotonaan Staffordshiressä. Hänen vaimonsa Patricia Newton oli tunnettu kukka-aiheiden maalari ja heidän poikansa Francis arkkitehti.
Kunnianosoitukset ja arvonimet.
Machinista tehtiin vuonna 1965 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsen arvolla "Officer".
Kuihtuu kesäinen maa

Kuihtuu kesäinen maa on Rauli Badding Somerjoen esittämä musiikkikappale vuodelta 1981. Se on merkitty Somerjoen sävellykseksi. Sanat on tehnyt Pirkko-Liisa Vakkuri. Marraskuussa 2018 esitettiin, että sävelmä on plagiaatti unkarilaisesta 1960-luvun iskelmähitistä ”Minden ember boldog akar lenni”, jonka tekijät ovat Attila Dobos ja Sandor Halmágyi. Unkarilainen sävelmä on levytetty ensi kerran vuonna 1966, laulusolistina Teri Harangozó. 
”Kuihtuu kesäinen maa” julkaistiin vuonna 1981 singlenä ja vuonna 1982 albumilla "Ikkunaprinsessa". Laulun ovat levyttäneet myös muun muassa Yölintu ja Marko Maunuksela..
Robert Liston

Robert Liston (28. lokakuuta 1794 Ecclesmachan, Länsi-Lothian, Skotlanti – 9. joulukuuta 1847 Lontoo, Englanti) oli skotlantilainen kirurgi. Hänet tunnettiin taidoistaan aikakautena, jolloin ei ollut anestesiaa ja jolloin nopeudella oli merkitystä potilaan kipuun ja selviytymiseen. Liston oli uranuurtaja useissa eri amputaatiomenetelmissä, ja hän oli ensimmäinen, joka käytti anestesiaa (eetteri) Euroopassa erään leikkauksen aikana vuonna 1846. 
Liston nimitettiin Edinburghin yliopiston anatomian opettajaksi vuonna 1818 ja hän harjoitti kirurgiaa Edinburghin sairastuvassa Royal Infirmary of Edinburghissa. Hänen tärkeimpiä teoksiaan ovat "The Elements of Surgery" (1832) ja "Practical Surgery" (1837).
Kansallisarkiston Joensuun toimipaikka

Kansallisarkiston Joensuun toimipaikka (vuoteen 2017 Joensuun maakunta-arkisto) on yksi Suomen Kansallisarkiston toimipaikoista. Vuoteen 2017 se oli yksi Suomen seitsemästä maakunta-arkistosta, jotka yhdessä Kansallisarkiston kanssa muodostivat Arkistolaitoksen. Vuoden 2017 alussa maakunta-arkistot sulautuivat osaksi Kansallisarkistoa. Niistä tuli Kansallisarkiston toimipaikkoja ja vanhan arkistolaitoksen hallinnolliset rakenteet purettiin. 
Historia.
Joensuun maakunta-arkiston juuret ulottuvat 1930-luvulle. Pohjois-Karjalan maakuntaliiton 21. maaliskuuta 1936 pitämässä perustavassa kokouksessa asetettiin tavoitteeksi paitsi oman läänin, myös oman korkeakoulun ja oman maakunta-arkiston perustaminen. Kaikki saatiin ainakin joksikin aikaa. Joensuun maakunta-arkisto aloitti toimintansa syyskuun 1. päivänä 1974 väliaikaisissa tiloissa Pohjois-Karjalan lääninvirastotalolla. 
Vuonna 1991 arkisto pääsi muuttamaan sille rakennettuihin tiloihin Joensuun yliopiston kampukselle. Samana vuonna silloinen valtionarkisto päätti siirtää Kuopion läänin arkistot Mikkelin maakunta-arkistosta Joensuuhun. Myös Kuopion läänin viranomaiset määrättiin suorittamaan jatkossa arkistosiirtonsa Joensuun maakunta-arkistoon. Päätös ennakoi tulevaa piirijakomuutosta, joka toteutuikin muutamaa vuotta myöhemmin.
Vuoden 1997 piirijaossa Joensuun alueeksi määriteltiinkin Pohjois-Karjalan ja Pohjois-Savon maakuntien alueet.
Vuonna 2017 Joensuun maakunta-arkisto sulautui osaksi Kansallisarkistoa muiden maakunta-arkistojen tapaan. Entinen Joensuun maakunta-arkisto toimii nykyään Kansallisarkiston Joensuun toimipaikkana.
Maakunta-arkiston johtajina ovat toimineet: 
Aineistot ja tietopalvelu.
Piirijaon mukaisesti Joensuun maakunta-arkisto vastaanotti valtion virastojen asiakirjasiirrot Pohjois-Karjalan ja Pohjois-Savon liittojen alueilta. Virastot luovuttivat maakunta-arkistoon 40 vuotta vanhemmat pysyvästi säilytettävät asiakirjat. Myös yksityiset henkilöt, järjestöt ja seurat siirsivät runsaasti asiakirjoja maakunta-arkistoon. 
Vuoden 2012 lopussa maakunta-arkistossa oli asiakirjoja yli kymmenen hyllykilometriä, näistä noin kymmenen prosenttia oli yksityisiä arkistoja. Mikrofilmien määrä oli yli 140 000 kappaletta. 
Entisessä maakunta-arkistossa säilytetään seurakuntien vanhoja arkistoja. Toimipaikan vanhimmat asiakirjat ovat 1600-luvulta. 
Suurimmat asiakasryhmät muodostuvat historiantutkijoista ja opiskelijoista sekä suku- ja kotiseutututkimuksen harrastajista. Asiakaskäyntejä on vuodessa noin 4 000.
Entisen maakunta-arkiston asiakkailla on käytettävissään 20-paikkainen tutkijasali ja kahdeksanpaikkainen mikrofilmien lukusali sekä asiakaspäätteitä, joissa on internet-yhteys. Asiakkaiden käytössä on käsikirjasto, minkä lisäksi on myös mahdollista tilata teoksia makasiineihin sijoitetuista kirjakokoelmista. Entisen maakunta-arkiston vieressä sijaitsee yliopiston kirjasto.
Kansallisarkiston Vaasan toimipaikka

Kansallisarkiston Vaasan toimipaikka on yksi Suomen Kansallisarkiston toimipaikoista. Se oli aiemmin Vaasan maakunta-arkisto, yksi Suomen seitsemästä maakunta-arkistosta, jotka yhdessä Kansallisarkiston kanssa muodostivat Arkistolaitoksen. Vuoden 2017 alussa maakunta-arkistot sulautuivat osaksi Kansallisarkistoa. Niistä tuli Kansallisarkiston toimipaikkoja ja vanhan arkistolaitoksen rakenteet purettiin.
Historia.
Suomen viidentenä maakunta-arkistona aloitti toimintansa vuonna 1936 Vaasan maakunta-arkisto. Arkisto oli nuorin maakunta-arkistojen ensimmäisen aallon aikana perustetuista. Sen toimialueeksi oli määritelty tuolloinen Vaasan lääni. Toiminta alkoi samassa rakennuksessa Vaasan kaupunginkirjaston kanssa. Yhteiseloa kirjaston kanssa ja jatkuvasti ahtaista tiloista valitellen kesti vuoteen 1987, jolloin arkisto pääsi muuttamaan entiseen SOK:n varastokiinteistöön, jossa entinen arkisto, nykyinen Kansallisarkiston toimipaikka edelleenkin toimii. Tosin tilat ovat jälleen käymässä ahtaiksi.
Eritoten Vaasan-maakunta-arkisto joutui panostamaan kaksikielisyyteen, vaikka etenkin Turussa ja myös Hämeenlinnassa ruotsinkielisten tallenteiden osuus on ollut kohtuullisen merkittävä.
Vuonna 2017 Vaasan maakunta-arkisto sulautui osaksi Kansallisarkistoa muiden maakunta-arkistojen tapaan. Entinen maakunta-arkisto on nykyään Kansallisarkiston Vaasan toimipaikka.
Arkiston johtajina ovat toimineet:
Kokoelmat.
Vaasan maakunta-arkiston kokoelmat karttuivat etupäässä Pohjanmaan, Keski-Pohjanmaan ja Etelä-Pohjanmaan liittojen alueella toimivien piiri- ja paikallishallintoviranomaisten yli 40 vuotta vanhoista asiakirjoista. Entisen maakunta-arkiston kokoelmat ovat laajuudeltaan noin seitsemän hyllykilometriä. Viranomaisarkistojen lisäksi kokoelmiin kuuluu satoja yksityisarkistoja, kuten liikeyritysten, yhdistysten, seurojen, kylien, talojen, sukujen, perheiden tai yksityishenkilöiden arkistoon tallentamia.
Vanhin asiakirjatoimipaikassa on vuodelta 1407 peräisin olevan kauppakirja "Norra Vallgrundin" kyläarkistoon sijoitettuna. Viranomaisten vanhimmat yhtäjaksoiset asiakirjasarjat alkavat pääsääntöisesti aikaisintaan 1600- ja 1700-luvuilta. Kuitenkin suurin osa arkistomateriaalista koostuu autonomian ja itsenäisyyden ajan arkistotallenteista.
Myös Vaasassa on laaja kokoelma mikrotallenteita, jotka paljolti palvelevat hyvin laajaa sukututkimusharrastusta. Vaasan on toivottu erikoistuvan myös esimerkiksi siirtolaisuuteen, sillä onhan arkiston alue mitä selvimmin Suomen siirtolaisten lähtöaluetta.
Entisen maakunta-arkiston kokoelmiin kuuluu myös merkittävänä osana yli 50 000 nidettä käsittävä kirjasto, joka koostuu lähinnä historian alaan liittyvästä kirjallisuudesta. Kirjoja ei kuitenkaan anneta kotilainaan.
Minna Rytisalo

Minna Rytisalo (s. 1974 Sodankylä) on suomalainen kirjailija.
Rytisalon esikoisteos "Lempi" (2016) oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon, Runeberg-palkinnon ja Lappi-kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Vuonna 2017 teos sai Kiitos kirjasta -mitalin ja Botnia-palkinnon. Rytisalon toinen romaani, Minna Canthista kertova "Rouva C", ilmestyi vuonna 2018. Kirja oli ilmestymisvuotensa myydyimpiä teoksia ja voitti muun muassa Vuoden kirja -palkinnon, Kaarlen palkinnon ja Tulenkantaja-palkinnon. Teos oli myös yleisön suosikki HelMet-kirjallisuuspalkintoehdokkaista 2019. Heini Tola on dramatisoinut "Rouva C:n" myös näytelmäksi. Rytisalon kolmas romaani "Jenny Hill" ilmestyi keväällä 2023. Syksyllä 2025 ilmestyi neljäs romaani, Sylvia van der Moerista kertova "Sylvia".
Rytisalo on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän opiskeli Jyväskylän yliopistossa pääaineenaan suomen kieli ja sivuaineina kirjallisuus, puheviestintä, journalistiikka ja taidehistoria. Rytisalo työskenteli aiemmin lukiossa äidinkielenopettajana, mutta jätti opettajan työn vuonna 2022. Kokemuksista koulumaailmassa ilmestyi Rytisalon ja kirjailija-opettaja Tommi Kinnusen kirjeenvaihtoon pohjautuva "Huokauksia luokasta" vuonna 2023.
Rytisalo asuu Kuusamossa.
The Outward Urge

The Outward Urge on brittiläisen tieteiskirjailijan John Wyndhamin tieteisromaani vuodelta 1959. Kirja julkaistiin "John Wyndham"- ja "Lucas Parkes" -nimisten henkilöiden yhteistuotantona, mutta molempien nimien takana oli todellisuudessa sama henkilö – salanimi "Lucas Parkes" syntyi Wyndhamin useista keskimmäisistä nimistä.
Romaani koostuu neljästä osasta, jotka sijoittuvat kukin 50 vuoden päähän toisistaan. Ne julkaistiin ennen romaaniversiota "New Worlds" -aikakauslehdessä huhtikuun ja syyskuun 1958 välillä.
Juoni.
Vuonna 1994 ”Ticker” Troon tuhoaa Neuvostoliiton avaruusjoukkojen brittiläistä avaruusasemaa kohti laukaiseman ohjuksen, mutta saa samalla itse surmansa. Hänelle myönnetään teostaan postuumi Viktorian risti.
Vuonna 2044 ”Ticker” Troonin poika Michael Troon on nimitetty Yhdistyneen kuningaskunnan kuuaseman päälliköksi. Hän ja hänen alaisensa seuraavat avuttomina, kuinka Maan suurvallat tuhoavat toisensa ydinsodassa.
Vuonna 2094 Michael Troonin pojanpojanpoika Geoffrey Montgomery Trunho menehtyy Brasilian avaruusjoukkojen Mars-lennolla.
Vuonna 2144 Geoffrey Montgomery Trunhon pojanpoika George Montgomery Troon on osallisena ensimmäisellä miehitetyllä lennolla Venukseen.
Elisabeth Andrae

Louise Elisabeth Andrae (3. elokuuta 1876 Leipzig, Saksan keisarikunta – 14. joulukuuta 1945 Dresden, Saksa) oli saksalainen taidemaalari, jonka tyylisuunta oli postimpressionismi. Hän teki myös paljon vesiväritöitä.
Elämänvaiheita.
Elisabeth Andrae syntyi Leipzigissa Saksan keisarikunnassa. Hänen isänsä oli Carl Hermann Andrae, joka toimi rautatiejohtajana, ja hänen äitinsä oli Auguste Sidonia Andrae (o.s. Schmidt). Hänellä oli kaksi veljeä ja kaksi sisarta, Kurt, Margarete, Gertrud ja Walter.
Andrae opiskeli maalaustaidetta ensiksi Dresdenissä Gustav Adolf Thammin oppilaana ja myöhemmin Karlsruhessa Hans von Volkmannin oppilaana. Hän asettui asumaan Dresdeniin, mutta vietti paljon aikaa Hiddenseen saarella.
Hiddenseelle muodostui naistaiteilijoiden ryhmä, joka sai nimen Hiddenseer Künstlerinnenbund. Siihen kuuluivat myös Clara Arnheim, Käthe Loewenthal , Elisabeth Büchsel ja Katharina Bamberg. Ryhmä piti säännöllisesti näyttelyitä Henni Lehmannin vuonna 1919 perustamassa Blaue Scheune -tapahtumassa. Andraella oli myös omia näyttelyitä Ahrenshoopissa toimineen Kunstkaten -ryhmän kanssa.
Vorderasiatisches Museumin johtaja ja kuraattori Walter Andrae, oli Elisabeth Andraen veli. Elisabeth Andrae avusti veljeään tekemällä kaivauspaikkoja, kuten Assuria, Urukia, Babylonia ja Yazılıkayaa esittäviä seinämaalauksia. Niistä kaksi on yhä nähtävillä museossa.
Andraen työt saivat hyväksynnän myös Saksaa 1933–1945 hallinneilta kansallissosialisteilta.
Elisabeth Andrae kuoli 14. joulukuuta 1945 Dresdenissä.
Ampumahiihdon maailmancup 2021–2022

Ampumahiihdon maailmancup 2021–2022 oli maailmancupin 45. kausi, joka alkoi 27. marraskuuta 2021 Ruotsin Östersundissa ja päättyi 20. maaliskuuta 2022 Norjan Holmenkollenille.
Kilpailukalenteri.
Kauden kilpailuohjelmaan kuuluu kaudenavausviikonloppu ja yhdeksän tavallista kilpailuviikonloppua. IBU on jättänyt Venäjän edellisten kausien tapaan kokonaan pois maailmancupin ja muiden kansainvälisten kilpailujen ohjelmista maan dopingskandaalin vuoksi. Viron Otepää järjestää ensimmäistä kertaa maailmancupin osakilpailut kaudella 2021–2022. Se on aiemmin järjestänyt mm. IBU-Cupin osakilpailuja, Kesäampumahiihdon MM-kilpailuja sekä Maastohiihdon maailmancupia.
IBU ilmoitti julkistaessaan seuraavan olympiadin maailmancupin kilpailukalenterit helmikuussa 2021, että Valko-Venäjän Raubitšille myönnetyt maailmancupin kilpailut kaudella 2021–2022 voidaan vielä tarvittaessa siirtää muualle. Ne siirrettiinkin toukokuussa 2021 Kontiolahdelle. Samalla kauden avaava viikonloppu siirtyi Östersundiin. Valko-Venäjän poliittinen tilanne on ollut epävakaa syksyllä 2020 käytyjen presidentinvaalien jälkeen. Raubitš olisi tehnyt paluun maailmancupin kalenteriin pitkän tauon jälkeen. Se on edellisen kerran järjestänyt maailmancupia kaudella 1985–1986.
Otos (elokuvataide)

Otos tarkoittaa elokuvanteossa jokaista erikseen tallennettua liikkuvan kuvan tai äänen yhtäjaksoista pätkää tai tästä pätkästä lopullisessa elokuvassa käytettävää osaa. Kuvausvaiheessa otos siis alkaa elokuvakameran jokaisesta käynnistyksestä ja päättyy kameran pysäyttämiseen. Leikkausvaiheessa otokseksi kutsutaan kahden liitoksen eli leikkauksen välistä kuvaa.
Otos ja otto.
Usein samaa otosta kuvataan tai äänitetään monta kertaa uudelleen, ja näitä toistokertoja kutsutaan nimellä "otto". Eri otoista valitaan paras käytettäväksi kyseisenä otoksena leikkaustyössä, ja silloinkin siitä usein leikataan osa pois alusta tai lopusta tai molemmista.. 
Kuvaotosten luokittelua.
Elokuvan kuvaotoksia voidaan luokitella monin tavoin:
Ääniotokset.
Elokuvan ja ääniteoksen (kuunnelman, radiodokumentin jne.) ääni muodostuu myös otoksista, joiden leikkaus poikkeaa kuvamateriaalin leikkauksesta siinä, että erikseen äänitettyjä otoksia liitetään yhteen paitsi peräkkäin, myös päällekkäin ja lomittain. Äänileikkaus on yleensä kuvaleikkausta monimutkaisempaa ”palapeliä”: valmis ääniteos tai elokuvan ääniraita voi muodostua kuvauksessa äänitetystä äänestä kuten näyttelijöiden dialogista, jälkeenpäin äänitetystä puheesta kuten selostuksesta, dubbauksesta tai kertojaäänestä; näyttelijöiden askel- ja muista foley-äänistä; arkistosta valituista valmiista äänitehosteista (koiran haukunta, sateen ropina yms.); kohtauksissa soivasta musiikista (äänilevy soi, joku soittaa pianoa), varsinaisesta elokuvamusiikista jne. Elokuvanteossa kaikkia näitä ääniotoksia voidaan käsitellä monipuolisemmin kuin kuvia: äänien voimakkuutta, sävyä, korkeutta ja jopa nopeutta voidaan muunnella ääniteknisin keinoin.
Mandalayn Kultainen palatsi

Mandalayn Kultainen palatsi on palatsialue Burman eli nykyisen Myanmarin Mandalayssä. Palatsialue rakennettiin kuningas Mindonin siirrettyä pääkaupunkinsa Mandalayhin vuonna 1857 ja rakennustyöt valmistuivat vuonna 1859. Aikanaan Kultainen palatsi oli maailman suurin puinen rakennuskompleksi, mutta suurin osa siitä tuhoutui ilmapommituksissa vuonna 1944. Palatsialue jälleenrakennettiin alkuperäiselle paikalleen 1990-luvulla, mutta uudet rakennukset valmistettiin betonista.
Historia.
Vuosien 1853–1878 välillä hallinnut Konbaung-dynastian hallitsija Mindon siirsi valtakuntansa pääkaupungin Amarapurasta Mandalayhin vuonna 1857. Samalla kaupunkiin siirrettiin myös edellisen pääkaupungin kuninkaallinen palatsi. Palatsi rakennettiin 2x2 kilometriä suurelle Mandalayn ytimen muodostaneelle ruutukaavan mukaiselle linnoitusalueelle, jota suojasivat muurit. Palatsialueen rakennustyöt valmistuivat 23. toukokuuta 1859. Omana aikanaan palatsi oli maailman suurin puusta rakennettu rakennuskompleksi. Palatsi toimi Burman hovikulttuurin keskuksena, kunnes britit valtasivat Ylä-Burman. Burman siirtomaakaudella palatsi toimi siirtomaaviranomaisten klubina. Brittiviranomaiset olivat myös harkinneet jopa palatsin purkamista, sillä sen nähtiin mahdollisesti nostattavan brittivastaista mielialaa entisen itsenäisen kuningaskunnan muistomerkkinä. Intian varakuningas George Curzon päätti kuitenkin lopulta palatsin säilyttämisestä vuonna 1901. Suurin osa palatsialueesta tuhoutui toisen maailmansodan aikaisissa ilmapommituksissa vuonna 1944. Palatsi jälleenrakennettiin sen alkuperäiselle paikalle 1990-luvulla, mutta uudet rakennukset tehtiin betonista.
Rakennukset.
Mandalayn Kultainen palatsi rakennettiin perinteisten kosmologisten sääntöjen mukaisesti itä-länsi-akselille. Itää pidettiin arvokkaimpana kohtana, jossa sijaitsi kuninkaan valtaistuinhalli. Valtaistuinhallissa sijaitsi kuninkaan Leijonavaltaistuin. Leijonavaltaistuin siirrettiin vuonna 1902 Kalkuttaan, josta se palautettiin Burmaan vuonna 1948. Alkuperäinen Leijonavaltaistuin on nykyisin Myanmarin kansallismuseon kokoelmissa Yangonissa. Eri valtaistuinhallien muodostamalla kokonaisuudella oli pituutta 150 metriä. Valtaistuinsalin yläpuolella kohosi 72 metriä korkea alun perin puinen ylöspäin pienenevä pyatthat-torni, jota pidettiin pyhyyden ja maailmankaikkeuden keskipisteen symbolina. Valtaistuinhallien ympärillä oli muita palatseja, jotka rakentuivat hindulaisen eläinradan mukaan. Kuninkaan vaimojen palatsit oli ryhmitelty vaimojen arvon mukaan keskuksesta ulospäin. Palatsialueeseen kuului palatsien lisäksi teatteri, paviljonkeja, hallinnollisia rakennuksia ja puistoja. Rakennukset oli alun perin valmistettu teak-puusta ja ne oli koristeltu kaiverruksin ja mosaiikein. Alkuperäisestä puisesta arkkitehtuurista nykypäiviin on säilynyt varsinaisen palatsialueen ulkopuolella sijainnut Shwenandawin luostari. Rakennus kuului alun perin palatsien kokonaisuuteen, mutta luostariksi sen lahjoitti Burman viimeinen kuningas Thibaw.
Shin-Keisei-rautatiet

Shin-Keisei-rautatiet () on japanilainen rautatieyhtiö, joka toimii Suur-Tokion alueella Chiban prefektuurin länsiosassa. Se luetaan keskisuurten yksityisten rautatieyhtiöiden ("jun’ōte-shitetsu") joukkoon. Yhtiö liikennöi yhtä rautatielinjaa, jonka pituus on 26,5 kilometriä ja jonka varrella on 24 asemaa. Päivittäin se kuljettaa noin 285 000 matkustajaa (vuonna 2017). Rautatieliikenteen lisäksi se toimii kiinteistökehityksen parissa. Shin-Keisei on osa Keisei Groupia, jonka merkittävin yritys on Keisei-rautatiet; se kuitenkin muodostaa myös oman Shin-Keisei Group -ryhmänsä seitsemän muun yrityksen kanssa. Niihin kuuluu muun muassa kaksi linja-autoliikennettä harjoittavaa yritystä.
Yhtiöllä on 462 työntekijää (2018). Sen pääkonttori sijaitsee Chiban prefektuurin Kamagayan kaupungissa. 
Historia.
Shin-Keisei-rautatiet perustettiin lokakuussa 1946. Liikennöinnin se aloitti 2,5 kilometrin pituisella rautatielinjalla seuraavana vuonna ja linja-autoliikenteen vuonna 1949. Linjan raideleveyttä levennettiin kahteen otteeseen: ensin kapearaiteisesta 1 067 millimetristä 1 372 millimetriin vuonna 1953 ja myöhemmin 1 435 millimetriin vuonna 1959. Koko pituudeltaan linja avattiin liikenteelle vuonna 1955. 
Linjat.
Shin-Keisei-rautatiet liikennöi yhtä rautatielinjaa, joka johtaa Matsudon kaupungista kaakkoon Narashinon kaupungin Tsudanumaan saakka. Sieltä on vaihtoyhteys Keisei-rautateiden Keisei-päälinjalle ja JR:n Sōbu-linjalle, Matsudon päästä JR:n Jōban-linjalle; väliasemilta lisäksi JR:n Musashino-linjalle, Hokusō-rautateiden Hokusō-linjalle, Keisein Naritan lentoasemalinjalle ja Tōbu-rautateiden Urban Park -linjalle.
Christopher Rungkat

Christopher Benjamin Rungkat (s. 14. tammikuuta 1990 Jakarta) on indonesialainen tennispelaaja. Hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla parhaimmillaan kaksinpelissä sijalle 241 huhtikuussa 2013 ja nelinpelissä sijalle 91 marraskuussa 2018. Vuonna 2008 Rungkat voitti Ranskan avointen poikien nelinpeliturnauksen Henri Kontisen kanssa. Myös Yhdysvaltain avoimissa samana vuonna he etenivät nelinpelin loppuotteluun.
Rungkat on voittanut urallaan kuusi ATP-haastajaturnausta nelinpelissä. Näistä kaksi tuli vuonna 2017: ensimmäinen Lissabonissa Ruan Roelofsen kanssa ja toinen Winnetkassa Sanchai Ratiwatanan kanssa. Vuonna 2018 hän on voittanut neljä haastajaturnausta: Dallasissa Jeevan Nedunchezhiyanin kanssa, Busanissa Hsieh Cheng-pengin kanssa, Fairfieldissä Sanchai Ratiwatanan kanssa ja Shenzhenissä Hsieh Cheng-pengin kanssa.
Aasian kisoissa 2018 Rungkat saavutti sekanelinpelissä kultaa Aldila Sutjiadin kanssa. Rungkat on edustanut Indonesiaa Davis Cupissa vuodesta 2007 lähtien pelaten 22 maaottelussa marraskuuhun 2018 mennessä.
Hugh Munro

Hugh Thomas Munro (16. lokakuuta 1856 Lontoo – 19. maaliskuuta 1919 Tarascon) oli skotlantilainen vuorikiipeilijä ja Munrojen nimeäjä. Hän kuului Munron klaaniin, ja hän oli neljäs Lindertisin baronetti.
Monro syntyi yhdeksänlapsisen perheen vanhimpana vuonna 1856. Perhe vietti osan vuodesta Lontoossa sekä osan heidän Lindertisin tilalla lähellä Kirriemuiria Angusissa. Vuonna 1873 17-vuotias Munro lähti Stuttgartiin opiskelemaan saksankieltä. Siellä hän ihastui Alpeihin ja kiinnostui muutenkin vuorista. Vuonna 1880 hän muutti Etelä-Afrikkaan terveydellisistä syistä, koska hänellä oli puhjennut keuhkopussitulehdus. Etelä-Afrikassa hänestä tuli Natalin kuvernöörin Sir George Colleyn yksityinen sihteeri, ja hän palveli epäsäännöllisesti ratsuväessä Basutomaan Gun War-sodassa.
Sir George Colley kuoleman jälkeen Munro palasi Lindertisin tilalle, ja otti osaa perheen tilanhoidosta. Samaan aikaan hän kiinnostui politiikasta, ja oli aktiivinen Forfarshiren paikallispolitiikassa. Vuonna 1885 hän nousi Konservatiivipuolueen ehdokkaaksi Kirckaldy Burghsin parlamenttipaikalle, joka oli tuolloin yksi skotlantilainen vaalipiiri Fifen Kirckaldyssa.
Vuonna 1889 hän oli perustamassa skotlantilaista vuorikiipeilyseuraa Scottish Moutaineering Clubia. Pari vuotta myöhemmin vuonna 1991 hän julkaisi listan, jossa hän luetteloi 538 skotlantilaista yli 3000 jalkaa korkeaa vuorenhuippua, ja joista 283 hän nimesi Munroksi. Tämän ansiosta hänet tunnetaan Skotlannissa sekä muualla maailmassa vuorikiipeilijöiden parissa.
Munro rakasti matkustamista, ja hän matkusti paljon perheenä kanssa ympäri maailmaa. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä hän oli 58-vuotias ja liian vanha palvelukseen. Tuolloin hän ilmoittautui vapaaehtoiseksi Punaisen ristin palvelukseen, ja lähti vuonna 1915 Maltalle etsimään ja auttamaan pakolaisia. Sieltä hänen oli pakko palata takaisin kotiin sairauden takia, mutta hän palasi vuonna 1918 Etelä-Ranskaan Tarasconiin tyttärensä kanssa pitämään Punaisen ristin kanttiinia ranskalaisille sotilaille. Vuonna 1919 hän palellutti itsenä ja sai keuhkokuumeen, johon hän myös menehtyi.
Sinoceratops

Sinoceratops on sukupuuttoon kuollut sarvinaamoihin kuuluva dinosaurussuku, joka eli myöhäisellä liitukaudella. Se on ainoa tunnettu Aasiassa elänyt Ceratopsidae-heimon edustaja.
Ulkonäkö ja koko.
"Sinoceratops" oli arviolta 5–7 metriä pitkä ja painoi noin kaksi tonnia. Sillä oli kuonossaan lyhyt sarvi, eikä sillä ollut sarvia silmien yläpuolella. "Sinoceratopsin" kauluksen takareunassa oli pieniä sarvia, jotka osoittivat ylöspäin.
Fossiilit.
"Sinoceraptops" tunnetaan kahden osittaisen kallon perusteella. Holotyyppi (ZCDM V0010) löydettiin Shandongin maakunnasta Kiinasta vuonna 2008. Se koostui osittaisesta kallosta, jonka iäksi on arvioitu noin 73–67 miljoonaa vuotta. Paleontologi Xu Xing ja hänen kollegansa kuvasivat "Sinoceratopsin" vuonna 2010. Lajiepiteetti "zhuchengensis" juontuu löytöpaikasta, Zhuchengin kaupungista.
Ravinto.
"Sinoceraptops" oli kasvinsyöjä, joka luultavasti söi matalaa kasvillisuutta.
Populaarikulttuurissa.
"Sinoceratops" esiintyy elokuvassa "".
Kankaantorni

Kankaantorni (tunnetaan myös nimellä KOAS Tower) on vuonna 2018 valmistunut Suomen korkein opiskelijatalo ja Jyväskylän korkein asuinrakennus Jyväskylän Kankaalla. Rakennus on Kankaan maamerkki ja näkyy merkittävästi koko Jyväskylän kaupunkikuvassa.
Rakennuksessa on 16 kerrosta ja 117 asuntoa. Ylimmässä kerroksessa on asukkaiden yhteinen saunatila. 
Talo sijaitsee vanhalla Kankaan paperitehtaan alueella, johon rakentuu vuoteen 2040 menessä uusi asuin- ja työpaikkakeskittymä. 
Arkkitehtuuri ja rakennutus.
Keski-Suomen opiskelija-asuntosäätiö ja YIT järjestivät tornitalosta arkkitehtuurikilpailun, jonka oululainen Linja-Arkkitehdit Oy voitti ehdotuksellaan FaBRICK vuoden 2016 syyskuussa. Kilpailun jälkeisessä suunnitteluvaiheessa tornin liukuvärjäystä muutettiin siten, että punainen osa alkaa alempaa.
Rocket Mortgage

Quicken Loans on yhdysvaltalainen asuntolainoittaja, joka on perustettu vuonna 1985 ja jonka pääkonttori sijaitsee Detroitissa, Michiganissa. Tammikuussa 2018 yrityksestä tuli Yhdysvaltojen suurin asuntolainottaja ja yritys oli johtava asuntolainoittaja online-toiminnassa. Clevelandissa, Ohiossa sijaitseva urheiluareena Quicken Loans Stadium kantaa yrityksen nimeä.
Bâtiment des Forces motrices

Bâtiment des Forces motrices, BFM, on konsertti- ja tapahtumasali Genevessä Sveitsissä. Rakennus sijaitsee Rhônejoessa. 
Rakennus koostuu kahdesta tilasta. Theodore Turrettini -auditorio, "Salle Théodore Turrettini", on yli 1 000 katsojan teatteri- ja konserttisali. "Foyer" on monikäyttötila, jossa on esillä myös rakennuksen voimalaitoshistoriaa. 
Paikka on Usine des Forces Motrices -voimalaitoksen entinen konesali. 
Historiaa.
Voimalaitos rakennettiin 1880-luvulla painevesilaitokseksi, jonka ylipaineventtiilin vesisuihku oli Geneven ensimmäinen Jet d’eau. Laitoksen painevedellä tuotettiin myös sähköä. Paineveden tuotanto päättyi vuonna 1958.
Ajatus rakennuksen muuttamisesta kulttuuritilaksi sai alkunsa Geneven oopperan, "Grand Théâtren", väistötilatarpeista 1990-luvun lopulla.
Miia Tervo

Miia Tervo (s. 18. helmikuuta 1980 Rovaniemi) on nykyisin Helsingissä asuva Jussi-palkittu elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. 
Hän on kasvanut Muurolassa, entisessä Rovaniemen maalaiskunnassa, 25 kilometrin päässä Rovaniemen keskustasta. Hän kävi lukion Rovaniemellä, jonka jälkeen muutti Helsinkiin ravintolatöihin. Sitten hän työskenteli kalatehtaalla Norjassa ja vapaaehtois­töissä ulkomailla. Hän opiskeli Oriveden opistossa kirjoittamaan runoja, Turussa elokuvausta ja Taideteollisessa Korkeakoulussa (nyk. Aalto-yliopisto) elokuvausta.
Tervo on saanut elokuvataiteen taiteilija-apurahoja elokuviinsa.
Tervo on saanut monia palkintoja lyhytelokuvistaan "Hylje", "Santra ja puhuvat puut", "Lumikko" sekä "Pieniä kömpelöitä hellyydenosoituksia".
Tervon ohjaama ja käsikirjoittama ensimmäinen pitkä fiktioelokuva "Aurora" sai ensi-iltansa 25. tammikuuta 2019. Se on Rovaniemelle sijoittuva romanttinen komedia. Sen tuottaa Dionysos Films -yhtiö. Elokuva sai seitsemän Jussi-palkintoa parhaasta elokuvasta, ohjauksesta, käsikirjoituksesta, naispääosasta, naissivuosasta, miessivuosasta ja pukusuunnittelusta.
Pakuovelle.com

PakuOvelle.com on pakettiautoihin keskittynyt autovuokraamo. Noutopisteitä on Espoossa, Helsingissä, Kauniaisissa, Keravalla, Kuopiossa, Raisiossa, Tampereella ja Vantaalla. Toukokuussa 2018 Cityvarasto Oyj ilmoitti hankkineensa 51 prosentin osuuden PakuOvelle.comista ja lokakuussa 2020 Cityvarasto Oyj ilmoitti ostaneensa koko PakuOvelle.comin osakekannan.
Ieronim Ponjatski

Ieronim Ponjatskiĭ (1749 – 4. (16.) heinäkuuta 1802) oli venäläinen pappi, teologi ja munkki, joka toimi arkkimandriittana ja igumenina useissa venäläisissä luostareissa.
Ieronim oli syntyisin pappissuvusta. Hän sai koulutuksensa Smolenskin hengellisessä seminaarissa, ja sen jälkeen (eräiden lähteiden mukaan) hän valmistui Slaavilais-kreikkalais-latinalaisesta akatemiasta. ja aloitti papin tehtävässä Venäjän laivaston pappismunkkina. Vuosina 1790–1792 hän toimi opettajana Kiovan teologisessa akatemiassa.
Vuodesta 1792 lähtien hän toimi igumenina Smolenskin Pyhän kolminaisuuden luostarissa, vuodesta 1794 lähtien Nižni Novgorodin Taivaaseenastumisen luolaluostarissa sekä Nižni Novgorodin hengellisen seminaarin rehtorina; 17.1.1799 lähtien hän toimi Uuden Jerusalemin luostarin arkkimandriittana, ja kuolemansa jälkeen hänet haudattiin sinne. Hänen haudallaan on valurautainen hautamuistomerkki reliefeineen sekä teksti: “Tähän on haudattu tämän stauropegiaalisen Uuden Jerusalemin Ylösnousemuksen luostarin entinen igumeni, arkkimandriitta Ieronim, joka kuoli Herrassa. Tämä tapahtui 4. kesäkuuta 1802. Hän eli 52 vuoden ja 7 kuukauden ikäiseksi.
Käännöksiä saksan kielestä.
Ieronimin saarnoista on julkaistu seuraavat:
Julkaistu on myös hänen runonsa ja puheensa ylipäällikkö Fjodor Ivanovič Glebovin kunniaksi, Pietari, 1776.
Carolus Lwanga

Pyhä Carolus Lwanga (myös Karoli Lwanga tai Charles Lwanga; 1865 Bulimu, Buganda, Uganda – 3. kesäkuuta 1886 Namugongo, Uganda) oli Ngabi-klaanista peräisin oleva katoliseksi kääntynyt ugandalainen ja yksi niin sanotuista "Ugandan marttyyreistä". Hän ja 12 kumppania ikäväliltä 14 ja 30 vuotta, jotka olivat aatelisia tai kuningas Mwanga II:n turvallisuushenkilöstöä, kärsivät marttyyrikuoleman kukkulalla Namugongossa, Ugandassa, osittain tullen miekalla surmatuksi tai osittain tulemalla poltetuksi elävältä. Kuningas Mwanga oli väkivaltainen hallitsija sekä pedofiili ja kristityt hänen hovissaan yrittivät suojella hovipoikia häneltä. Paavi Benedictus XV julisti Lwangan kunnianarvoisaksi 29. helmikuuta 1920 ja autuaaksi 6. kesäkuuta 1920, ja paavi Paavali VI julisti hänet pyhimykseksi 18. lokakuuta 1964 Roomassa. Hän on katolisen nuorison, käännynnäisten, kidutuksen uhrien ja "African Catholic Youth Actionin" suojeluspyhimys. Hänen juhlapäiväänsä vietetään 3. kesäkuuta eli hänen kuolinpäivänään.
Ugandan marttyyrit.
Seuraavat ugandalaiset käännynnäiset ja marttyyrit kuolivat kuningas Mwangan vainoissa:
Almirante Lynch (1890)

Almirante Lynch oli Chilen laivaston vuonna 1890 vesillelaskettu torpedotykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin Laird Brothersilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 1889. Alus laskettiin vesille 1890 ja otettiin palvelukseen vielä samana vuonna.
Palvelus.
Chilen sisällissodassa vuonna 1891 alus kuului presidentti José Manuel Balmacedaa kannattaneisiin aluksiin. Alus upotti sisaraluksensa "Almirante Condellin" tukemana 22. huhtikuuta 1891 kapinoivan panssarifregatin "Blanco Enceladan".
Huhtikuun alussa osa kapinoivista aluksista, johon upotettu "Blanco Enceladakin" kuului, purjehti etelään häirintäoperaatiossa tunkeutuen Calderaan. Tykkiveneet tunkeutuivat yön pimeydessä ankkuripaikalle laukaisten torpedonsa. Fregatti upposi torpedoiden osuttua muutamassa minuutissa, jolloin 300 miehistönjäsentä sai surmansa. Hyökkäys oli ensimmäinen sotalaivan tekemä onnistunut torpedohyökkäys.
Alus nimettiin 1913 "Tomakseksi" kun nimi vapautettiin uudelle hävittäjälle.
Dean Saunders

Dean Saunders (s. 21. kesäkuuta 1964 Swansea, Wales) on walesilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän pelasi hyökkääjänä. Hän edusti Walesin maajoukkuetta 75 ottelussa vuosina 1986–2001 ja teki maaotteluissa 22 maalia.
Saunders edusti pelaajauransa aikana useita seuroja eikä viipynyt missään kolmea vuotta pidempään. Hänen seurojaan olivat Swansea City vuosina 1982–1985, Cardiff City lainasopimuksella vuonna 1985, Brighton &amp; Hove Albion 1985–1987, Oxford United 1987–1988, Derby County 1988–1991, Liverpool 1991–1992, Aston Villa 1992–1995, turkkilainen Galatasaray 1995–1996, Nottingham Forest 1996–1997, Sheffield United 1997–1998, portugalilainen Benfica 1998–1999 sekä Bradford City 1999–2001.
Managerina Saunders on toiminut Wrexhamissa vuosina 2008–2011, Doncaster Roversissa 2011–2013, Wolverhampton Wanderersissa kevätkauden 2013, Crawley Townissa 2014–2015 sekä Chesterfieldissä toukokuusta 2015 saman vuoden joulukuuhun.
Jori Harju

Jori Matias Harju (s. 20. lokakuuta 1964 Alajärvi) on suomalainen rannikkotykistöupseeri ja kontra-amiraali. Hän toimi Merivoimien komentajana vuosina 2019–2023. Hän seurasi tehtävässään vara-amiraali Veijo Taipalusta. Harjun valintaa komentajaksi pidettiin yllättävänä, sillä hän oli virkaiältään nuorempi kuin lippueamiraali Timo Hirvonen.
Harju suoritti varusmiespalveluksensa Vaasan rannikkopatteristossa 1984–1985 ja opiskeli Kadettikoulussa 1987–1990. Hän on toiminut kouluttajana Vaasan rannikkopatteristossa, opettajana Rannikkotykistökoulussa, operaatiopäällikkönä Kotkan rannikkoalueella 1999–2002, Pääesikunnan operaatiokeskuksen apulaispäällikkönä 2002–2005 ja suunnittelupäällikkönä Merivoimien esikunnassa 2006–2008. Myöhemmin Harju on toiminut Suomenlinnan rannikkorykmentin komentajana 2011–2013, Pääesikunnan operaatiokeskuksen päällikkönä 2013–2015 sekä Merivoimien operaatiopäällikkönä vuosina 2016–2018.
Harju on toiminut myös kansainvälisissä tehtävissä, muun muassa apulaiskomentajana Unifil-operaatiossa Libanonissa. Hän on suorittanut yleisesikuntaupseerin tutkinnon vuonna 1999, ja hänet ylennettiin kommodoriksi vuonna 2015, lippueamiraaliksi 2018 ja kontra-amiraaliksi 2019. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Venny (televisiosarja)

Venny on Pekka Ruohorannan ohjaama ja Liisa Urpelaisen käsikirjoittama suomalainen televisiosarja vuodelta 2003. Sarja kuvaa Venny Soldanin ja Juhani Ahon elämänvaiheita ja mutkikasta avioelämää. Kolmantena päähenkilönä on Vennyn sisko Tilly Soldan. Näkökulma on Venny Soldanin.
Tyylilajiltaan "Venny" on eeppinen historiallinen draama. Taustana on Suomen taiteen kultakausi ja sivuhenkilöinä on aikakauden kulttuurivaikuttajia, kuten Pekka Halonen ja Jean Sibelius sekä ennen kaikkea Järnefeltien sukua, johon Ahon yhteys oli läheinen.
Juoni.
"Venny" alkaa 1880-luvulta, jolloin Venny Soldanin isä on vielä elossa. Venny ja Juhani Aho tapaavat toisensa savolaisella sisävesialuksella ja he avioituvat 1891. He saavat kaksi poikaa. Suhdetta mutkistaa Ahon rakkaus Vennyn pikkusiskoon Matildaan eli Tillyyn. Aho ja Tilly saavat pojan, joka kasvaa virallisesti Matildan kasvattipoikana. Venny ja Aho asuvat liittonsa alussa Hausjärvellä, josta he muuttavat Aholaan Tuusulanjärven rannalle. Myös Tilly muuttaa Aholaan, ja synnytettyään poikansa hän muuttaa Aholan läheisyydessä sijaitsevaan huvilaan. Venny hyväksyy Tillyn ja Ahon suhteen pitkin hampain, mutta silloin tällöin itse kukin matkaa Keski-Eurooppaan ottamaan aikalisää ja analysoimaan tunteitaan.
Jokaisen jakson alussa on etuuma, joka sijoittuu Vennyn kesähuvilalle. Etuumat ajoittuvat 1930-luvun alkuun, jolloin Juhani Ahon kuolemasta on kulunut kymmenen vuotta ja Tilly Soldan tekee kuolemaa. Etuumissa ovat mukana Venny, hänen poikansa Heikki ja Antti sekä Tillyn poika Nisse. Etuumissa taustoitetaan kunkin jakson tapahtumia Vennyn kertomina.
Tuotanto.
"Vennyä" kuvattiin suurelta osin autenttisilla paikoilla, etenkin Tuusulassa. Kuvasuhteena on 16:9 ja ääni on stereofoninen. Epookkituotannon pukusuunnittelusta vastasi Leila Jäntti.
Julkaisut.
"Vennyn" ensiesitys oli kevätkaudella 2003. Yleisradio julkaisi "Vennyn" maksuttomassa Areena-palvelussaan lokakuussa 2018. Sarja on katsottavissa vuoden ajan.
Martinjärvi (Keuruu)

Martinjärvi on Keski-Suomessa Keuruun Valkeajärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 111 hehtaaria eli 1,1 neliökilometriä, ja se on 2,9 kilometriä pitkä ja 0,9 kilometriä leveä. Se sijaitsee alavassa metsämaastossa ja on osa Liesjärvestä alkavaa Pihlajaveteen laskevaa vesireittiä. Maastossa matalat moreenikummut reunustavat monia rantoja, joissa yleisilmeen luovat kuitenkin ojitetut soistuneet metsämaat. Ilman ojia ja mökkejä olisi järvi erämaajärvi. Järven yhtenäisyyden rikkoo sen keskellä sijaitseva suuri Luurinniemi, jonka pohjoiseen kääntyvä niemenkärki on 550 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Vastarannalla sijaitseva suuri Pukkiniemi työntyy sitä kohti ja kaventaa järveen satametrisen kapeikon eli salmen. Pukkiniemen eteläpuolella sijaitsee lahti ja Maso-joen suu. Se mutkittelee vaihtelevan levyisenä yli kilometrin matkan ennen kuin muuttuu jokimaiseksi uomaksi.
Järvessä on laskettu olevan seitsemän saarta. Niiden yhteispinta-ala on 1,4 hehtaaria, mikä on noin 1,3 % järven kokonaispinta-alasta. Suurin niistä, Jussinsaari, on pinta-alaltaan 1,3 hehtaaria, 240 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Pohjoisrannassa sijaitsee yksi yli aarin kokoinen nimetön saari, ja loput viisi luotoa ovat alle aarin kokoisia.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 1,1 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0011 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 1,0 metriä ja suurin syvyys on 1,7–1,8 metriä . Syvin kohta sijaitsee Luurinniemen edustalla sijaitsevassa syvänteessä .
Järven rantaviivan pituus on 10,0 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 0,9 kilometriä. Järven ympäristön taloudet sijaitsevat Mason ympäristössä tai rannassa. Järven rannoilla on vain vapa-ajan asuntoja, joita on noin 40. Niille tulee tiet Kömiin tulevalta yhdystieltä 6212 tai siitä haarautuvalta ja järven itäpuolella kiertävältä maantieltä.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Pihlajaveden alueeseen (35.483) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 145,7 metriä mpy. Järvi kuuluu Liesjärveltä (804 hehtaaria, ha) Pihjalavedelle (2 070 ha) virtaavan vesireitin järviketjuun.
Järvi saa pääosan vedestään yläjuoksulta Suojärveltä, jonka laskujoki Ryönänkoski laskee järven pohjoispäähän. Siihen on ohjattu myös ympäröiviltä soilta ja kauempaa metsistä tulevat laskuojat. Itäisen Kuolemaisen (6 ha) kautta tulee kaakosta Raatosuon ja Isonevan laskuojan Kapuskapuron vedet ja kauempaa ojitetun Juurikassuon johto-ojat, jonka valuma-alueella sijaitsee myös Kaakkolampi (10 ha). Länsirantaan laskee Valkealampi (19 ha) ja sen suo-ojat. Kaakossa sijaitsee pieni Jouhtilampi (3 ha), joka laskee järven eteläpäähän.
Järven laskujoki Maso lähtee järven keskivaiheilta ensin länteen, mutta se kääntyy pian luoteeseen ja se laskee 2,5 kilometrin päässä Köminjärveen (132 ha).
Hjalmar Enwald

Hjalmar Emil Enwald (20. joulukuuta 1867 Leppävirta – 17. tammikuuta 1943 Helsinki) oli juristi, esittelijäsihteeri ja tasavallan presidentin kanslian kansliapäällikkö. 
Hjalmar Enwaldin vanhemmat olivat kihlakunnan tuomari Reinhold Emil Enwald ja Hilma Sofia Pehrmand ja puoliso vuodesta 1897 Elin Elisabeth (Elli) Aspegren. Enwald tuli ylioppilaaksi 1886, suoritti oikeustutkinnon 1890 ja sai varatuomarin arvon 1893. Käräjätuomarina hän toimi 1891–1894 ja senaatin ylimääräisenä kopistina 1894–1899. Enwald oli myös Helsingin 1. kaupunginvouti 1897–1899. Lapuan ja Rautalammin kihlakunnan kruununvouti hän oli 1899–1906, Uudenmaan läänin varakamreeri 1906–1917, senaatin kauppa- ja teollisuustoimikunnan protokollasihteeri 1917–1918 ja kauppa- ja teollisuusministeriön esittelijäsihteeri 1918–1919. Vaivaishoidonneuvojan lainopillisena apulaisena Enwald työskenteli 1909–1918. Presidentin kanslian kansliapäällikkönä Enwald toimi vuoteen 1931 asti, Suomen Hypoteekkiyhdistyksen asiamies hän oli 1920–1931.
Hjalmar Enwaldin veljiä olivat Leppävirran kunnanlääkäri Reinhold Bernhard Enwald (1860–1892), kruununvouti ja Kajaanin pormestari Gustaf Wilhelm Enwald (1861–1946) ja varatuomari Johan Henrik Enwald (1863–1925).
Looking High, High, High

Looking High, High, High on Bryan Johnsonin esittämä kappale, joka edusti Britanniaa vuoden 1960 Eurovision laulukilpailussa Lontoossa. 
Kappale sijoittui Euroviisuissa toiseksi 25 pisteellä.
Timo Jämsen levytti kappaleesta Reino Helismaan sanoittaman suomenkielisen version "Katson sinne, katson tänne".
Are You Sure?

Are You Sure? on The Allisonsin esittämä kappale, joka edusti Isoa-Britanniaa vuoden 1961 Eurovision laulukilpailussa Cannesissa. 
Kappale sijoittui Euroviisuissa toiseksi 24 pisteellä.
Eero ja Jussi Raittinen levyttivät kappaleesta Reino Helismaan sanoittaman suomenkielisen version "Oletko varma".
Sharice Davids

Sharice Davids (s. 22. toukokuuta 1980) on yhdysvaltalainen juristi ja kansasilainen poliitikko. Hänet valittiin välivaaleissa 2018 Yhdysvaltain kongressin alahuoneeseen.
Davids kuuluu winnebagojen alkuperäiskansaan.
Davids on suorittanut 2009 Juris Doctor -tutkinnon Cornellin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa.
Davids on kilpaillut vapaaottelijana. Hän on avoimesti lesbo.
Ring-A-Ding Girl

Ring-A-Ding Girl on Ronnie Carrollin esittämä kappale, joka edusti Britanniaa vuoden 1962 Eurovision laulukilpailussa Luxemburgissa. 
Kappale sijoittui Euroviisuissa neljänneksi 10 pisteellä.