tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rauno Sairinen

Rauno Sairinen (s. 1962 Mikkeli) on suomalainen valtiotieteilijä ja Itä-Suomen yliopiston ympäristöpolitiikan professori (Joensuun kampus). Hän toimii myös australialaisen Queenslandin yliopiston kaivosalan sosiaalisen vastuun keskuksen (CSRM) kunniaprofessorina. Hän on ollut esillä suomalaisissa tiedotusvälineissä muun muassa kaivosalan ympäristövastuuseen ja asianosaisten huomioimiseen liittyvässä keskustelussa.
Sairinen kirjoitti ylioppilaaksi Mikkelin Yhteiskoulun lukiosta vuonna 1981. Hän valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 1992, lisensiaatiksi 1994 ja valtiotieteen tohtoriksi vuonna 2000. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (2000) oli otsikoitu "Regulatory reform of Finnish environmental policy". 
Työurallaan Sairinen toimi useita vuosia Teknillisessä korkeakoulussa yhdyskuntasuunnittelun tutkijana, suunnittelijana ja tutkimuspäällikkönä. Hänet nimitettiin vuonna 2007 Joensuun yliopiston määräaikaiseksi yhteiskuntatietieteellisen ympäristötutkimuksen professoriksi. Itä-Suomen yliopiston ympäristöpolitiikan professuurin hän sai vuoden 2011 alusta.
Kalliovuortenheisiangervo

Kalliovuortenheisiangervo ("Physocarpus malvaceus") on ruusukasvien heimoon kuuluva kukkakasvilaji. Laji on kotoisin läntisestä Pohjois-Amerikasta, missä sen levinneisyysalue ulottuu Brittiläisestä Kolumbiasta Nevadaan ja Wyomingiin.
Ulkonäkö ja koko.
Kalliovuortenheisiangervo on kesävihanta pensas, joka kasvaa tavallisesti 2,1 metrin, joskus jopa 3 metrin korkuiseksi. Kasvi saattaa muodostaa laajoja tiheikköjä. Oksat ovat karvattomia, vanhoissa oksissa on suikaleinen kuori. Hammaslaitaiset lehdet ovat 3–5-lohkoisia. Tummanvihreät lehdet muuttuvat ruskeanpunaisiksi jo alkusyksystä.
Kukinto on lukuisten pienten valkoisten kukkien muodostama huiskilo. Kukassa on viisi terälehteä, joiden pituus on noin neljä millimetriä. Kukasta kypsyvä hedelmä on noin senttimetrin mittainen tuppilo.
Elinympäristö.
Kalliovuortenheisiangervo kasvaa tavallisesti lännenpihdan ("Abies lasiocarpa"), jättipihdan ("A. grandis"), engelmanninkuusen ("Picea engelmannii"), douglaskuusen ("Pseudotsuga menziesii") ja keltamännyn ("Pinus ponderosa") hallitsemissa metsissä ja tammipensaikoissa. Samoilla seuduilla kasvaa usein myös nukka-angervoa ("Holodiscus discolor"), amerikanlumimarjaa ("Symphoricarpos albus"), vuorilumimarjaa ("Symphoricarpos oreophilus"), koivuangervoa ("Spiraea betulifolia"), marjatuomipihlajaa ("Amelanchier alnifolia"), "Mahonia repens"iä ja kastikoihin kuuluvaa "Calamagrostis rubescens"iä. Kalliovuortenheisiangervo kasvaa samoilla paikoilla erityisesti douglaskuusen kanssa.
Eläinten ravintokasvina.
Eläimet eivät mielellään käytä kalliovuortenheisiangervoa ravinnoksi. Sen sijaan pikkueläimille kasvi tarjoaa hyvän suojapaikan; esimerkiksi varpuslintuihin kuuluva pensassieppari ("Empidonax oberholseri") rakentaa pesänsä kasvin suojiin.
Muuta.
Kalliovuortenheisiangervo on pioneerilaji, joka leviää voimakkaasti kasvillisuuden tuhoutumisen jälkeen ja vähenee kasvillisuuden palatessa varjostamaan sitä. Kalliovuortenheisiangervoa pidetään "palonkestävänä" kasvina, sillä se selviytyy esimerkiksi metsäpalosta maavartensa avulla ja kasvaa nopeasti takaisin, runsastuen palaneissa kohdissa huomattavasti yleisemmäksi kuin palamattomissa.
Kasvin tiedetään häiritsevän metsän uusiutumista tulipalon tai hakkuiden jälkeen kilpailemalla uusien havupuiden taimien kanssa. Joillain alueilla kasvin kasvua hillitään rikkakasvimyrkyillä.
Tatra KTNF6

 Tatra KTNF6 on peruskorjattu KT4-tyypin nivelraitiovaunu, johon on lisätty matalattiainen väliosa. Näitä raitiovaunuja liikennöi Saksan Cottbusissa ja Schöneiche-Rüdersdorfin raitiotiellä sekä Viron Tallinnassa (KT6T). Samankaltaista KTNF8-muunnelmaa (tunnetaan myös nimellä KT4NF) käytetään Gerassa, Saksassa. 
Näiden raitiovaunujen keskiosa on matalalattiainen ja vaunuissa on uudet sisätilat, istuimet ja ovet. Istumapaikkoja on 54-58 ja seisomapaikkoja 93-95. 
Tyyppimerkintä koostuu seuraavista asioista:
Mario Vrančić

Mario Vrančić (s. 23. toukokuuta 1989 Slavonski Brod, Jugoslavia) on saksalais-bosniahertsegovinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Mestaruussarjassa pelaavaa Norwich Cityä.
Vrančić pelasi jo juniorina Saksassa ja aloitti liigauransa Mainzissa toukokuussa 2007. Kauden 2009–2010 hän pelasi lainalla Rot Weiss Ahlenissa ja tammikuussa 2011 hän siirtyi Borussia Dortmundiin mutta pelasi vain seuran kakkosjoukkueessa. Kaudet 2012–2015 hän edusti Paderbornia ja pelasi kaudella 2014–2015 ensimmäisen kunnon pääsarjakautensa, jolla hän pelasi 30 ottelua ja teki kaksi maalia. Kaudet 2015–2017 hän edusti Darmstadtia ja pelasi Bundesliigassa 45 ottelua, joissa hän teki kuusi maalia.
Kesällä 2017 Vrančić siirtyi Norwich Cityn joukkueeseen. Kaudella 2017–2018 hän teki mestaruussarjassa 35 ottelussaan yhden maalin mutta seuraavalla kaudella 36 ottelussaan jo kymmenen maalia. Kaudella 2019–2020 hän edustaa Norwichia Valioliigassa.
Vrančić pelasi Saksan juniorimaajoukkueissa. Hän kuului alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 2008 voittaneeseen joukkueeseen mutta pelasi vain muutamia minuutteja kahdessa ottelussa. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009 hän pelasi viisi ottelua ja teki maalin neljännesvälieräottelussa Nigeriaa vastaan mutta Saksa putosi jatkosta puolivälierissä.
Aikuisena Vrančić on edustanut Bosnia ja Hertsegovinan maajoukkuetta, jossa hän on marraskuun 2019 loppuun mennessä pelannut kuusi maaottelua, niistä ensimmäisen syyskuussa 2015 ja toistaiseksi viimeisen maaliskuussa 2017.
Etajima

Etajima () on Japanin saari Seton sisämeren Hiroshimanlahdella Hiroshiman kaupungin eteläpuolella. Hitonose-niminen () kannas liittää sen yhteen viereisen Nōmijiman saaren kanssa. Saari on kauttaaltaan vuoristoinen ja sen korkein kohta Furutakavuori nousee 376 metrin korkeudelle merenpinnasta. Etajiman ja Nōmijiman väliin jää Etajimanlahti. Saaren pinta-ala on 30,09 neliökilometriä.
Etajiman saari kuuluu Hiroshiman prefektuurin Etajiman kaupunkiin. Ennen vuotta 2004 se muodosti oman Etajiman maaseutukaupunkinsa. Asutus on keskitynyt rannikon pienikokoisille alaville alueille. Saarella viljellään esimerkiksi "mikan"-mandariinejä ja ostereita.
Etajima tunnetaan sinne vuonna 1888 perustetusta keisarillisen Japanin laivaston akatemiasta, joka on nykyään Japanin meri-itsepuolustusvoimien käytössä. Toisen maailmansodan loppuun saakka paikannimeä ’Etajima’ käytettiin viittaamaan suoraan akatemiaan.
Otelo Saraiva de Carvalho

Otelo Nuno Romão Saraiva de Carvalho (31. elokuuta 1936 Lourenço Marques (nyk. Maputo), Portugalin Mosambik – 25. heinäkuuta 2021 Lissabon) oli portugalilainen everstiluutnantti ja vasemmistolainen poliitikko. Hänellä oli keskeinen osa vuoden 1974 neilikkavallankumouksessa, joka päätti vuosikymmeniä jatkuneen oikeistodiktatuurin. Hänet tunnetaan Portugalissa nimellä Otelo.
Elämä.
Saraiva de Carvalho syntyi Mosambikissa postivirkamiehen poikana. Hän aloitti sotilasuransa vuonna 1955 ja palveli Portugalin siirtomaissa. Hän sai kapteenin sotilasarvon. Hän oli niin sanotun asevoimien liikkeen (MFA) johdolla toteutetun vuoden 1974 neilikkavallankumouksen pääsuunnittelija. Vallankumouksen jälkeen Saraiva de Carvalho ylennettiin prikaatikenraaliksi ja hänet nimitettiin uusien Copcon-turvallisuusjoukkojen johtoon sekä Portugalia hallinneen vallankumousneuvoston jäseneksi. Kesän 1975 kriisin aikana hän muodosti yhdessä presidentti Francisco da Costa Gomesin ja pääministeri Vasco Gonçalvesin kanssa asevoimia hallinneen triumviraatin. Hänestä povattiin jopa maansa tulevaa johtajaa. Kun Gonçalvesin seuraajan José Pinheiro de Azevedon hallitus ja vallankumousneuvosto pian kääntyivät vasemmistoa vastaan, Saraiva de Carvalho asettui marraskuussa 1975 johtamaan nopeasti kukistettua sotilaskapinaa. Sen jälkeen hänet erotettiin ja alennettiin majuriksi. Copcon lakkautettiin.
Saraiva de Carvalho vangittiin tammikuun 1976 lopussa edellisvuoden vallankaappausyrityksestä epäiltynä, mutta hänet vapautettiin jo viiden viikon kuluttua kotiarestiin. Hän asettui ehdolle vuoden 1976 presidentinvaaleissa, joissa hänen ehdokkuuttaan tuki neljä pientä äärivasemmistolaista puoluetta: Movimento de Esquerda Socialista (MES), União Democrática Popular (UDP), Frente Socialista Popular (FSP) ja Partido Revolucionário do Proletariado (PRP). Saraiva de Carvalho sai vaaleissa vajaat 17 % äänistä ja sijoittui toiseksi. Hän oli ehdolla myös vuoden 1980 presidentinvaaleissa. Samana vuonna hän perusti Força de Unidade Popular -nimisen vasemmistopuolueen.
Saraiva de Carvalho vangittiin kesäkuussa 1984, ja häntä syytettiin 18 ihmistä murhanneen äärivasemmistolaisen FP-25-terroristijärjestön johtamisesta. Hän sai toukokuussa 1987 viidentoista vuoden vankeustuomion, jota myöhemmin vielä pidennettiin kolmella vuodella. Saraiva de Carvalhon mukaan FP-25 oli soluttanut hänen puolueensa hänen tietämättään. Oikeudenkäyntiä pidettiin poliittisena ja muun muassa Portugalin presidentti António dos Santos Ramalho Eanes ja Ranskan presidentti François Mitterrand vetosivat hänen vapauttamisensa puolesta. Portugalin korkein oikeus kumosi tuomion vuonna 1989 oikeudenkäyntiin liittyneiden epäselvyyksien vuoksi, jolloin Saraiva de Carvalho ja 28 muuta tuomittua vapautui. Tapausta käsiteltiin uudelleen vuonna 1999.
Sy Sokona Diabaté

Sy Sokona Diabaté (s. 9. maaliskuuta 1931 Bamako) on malilainen kätilö ja poliitikko.
Sokona Diabaté syntyi grioottikastiin kuuluneeseen perheeseen. Hän kävi Bamakon metiisikoulun sekä opiskeli Terrasson de Fougères -lyseossa ja Koulikoron keskikoulussa. Diabaté valmistui kätilöksi Dakarin lääketieteellisestä koulusta vuonna 1950. Hän työskenteli sen jälkeen Gabonissa, Bougounissa, Katissa ja Bamakossa. Diabaté johti Gabriel Tourén sairaalan synnytysosastoa vuosina 1968–1980.
Diabaté osallistui ammattiyhdistystoimintaan ja toimi Malin ensimmäisenä naispuolisena ammattiyhdistyskouluttajana vuodesta 1968. Hän oli Sudanin liiton Bougounin naiskomitean jäsen ja Badalabougou-Séman kaupunginosan naiskomitean pääsihteeri vuodesta 1970. Diabaté osallistui Malin naisliiton perustamiseen vuonna 1974 ja toimi sen sosiaalisasiain sihteerinä vuoteen 1980. Hän oli Malin kansan demokraattisen liiton paikalliskomitean ainoa naisjäsen ja Bamakon viidennen kunnan kansanedustaja vuosina 1979–1982. Diabatén lisäksi Malin kansalliskokouksessa oli tuolloin vain kaksi naisedustajaa, joista toinen oli Diarra Diagoussa Sidibé. Diabate on myös yksi perhesuunnittelujärjestö AMPPF:n ja naisjärjestö AFED:n perustajajäsen.
Fremad

Fremad ("Eteenpäin") oli tanskalainen vuosina 2019–2020 toiminut puolue. Sen ainoa edustaja kansankäräjillä oli puheenjohtaja Simon Emil Ammitzbøll-Bille, joka erosi Liberaali alliansi -puolueesta lokakuussa 2019.
Ammitzbøll-Bille perusti puolueen marraskuussa 2019 yhdessä Christina Egelundin kanssa, joka myös oli ollut liberaalin allianssin kansanedustaja mutta pudonnut kevään 2019 vaaleissa, kun puolue kärsi suuren vaalitappion. He kuitenkin lakkauttivat puolueen jo lokakuussa 2020, kun näytti selvältä, ettei se tulisi saamaan tarvittavia 20 000 allekirjoitusta voidakseen osallistua kansankäräjävaaleihin.
Puolue määritteli keskeisiksi arvoikseen vapauden, liberalismin, kansanvallan ja yhtenäisyys. Lisäksi se kannatti vahvaa Eurooppaa ja toimia ilmastonmuutoksen hidastamiseksi.
Ylä-Sleesia

Ylä-Sleesia (, , , ) on Sleesian historiallisen alueen kaakkois-osa. Suurin osa alueesta kuuluu Puolalle ja pienempiä alueita Tšekille. Ylä-Sleesian suurin kaupunki on Katowice. Ylä-Sleesiassa asuu edelleen vähän saksankielistä väestöä.
Historia.
800-luvulta alkaen Ylä-Sleesia on ollut osa Suur-Määriä, Böömin herttuakuntaa, Puolan kuningaskuntaa, Böömin kruunun maita, Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa ja Habsburgien valtakuntaa. Vuonna 1742 suurin osa alueesta liitettiin Preussin kuningaskuntaan ja vuonna 1871 siitä tuli osa Saksan keisarikuntaa. 
Vuosina 1919–1920 Ylä-Sleesiassa oli poliittisesti levotonta, mikä johtui työväen radikalisoitumisesta. Maaliskuussa vuonna 1921 Ylä-Sleesiassa järjestettiin kansanäänestys siitä, kuuluisiko alue jatkossa Puolaan vai Saksaan.
"Gau Oberschlesien" oli saksankielinen nimi Ylä-Sleesian hallintoalueelle, joka oli osa Kolmatta valtakuntaa vuodet 1941–1945. Toisen maailmansodan jälkeen alueen sai Puola, joka karkotti suurimman osan alueen saksalaisväestöstä. Puolan itäosista muutti alueelle satoja tuhansia siirtolaisia, jotka olivat menettäneet maansa Neuvostoliitolle Jaltan konferenssissa tehtyjen sopimusten seurauksena.
Dippoldiswalde

Dippoldiswalde on Saksassa Saksin osavaltiossa sijaitseva kaupunki. Sen väkiluku oli noin 14 000 henkeä vuoden 2018 lopussa. Varhaisin kirjallinen lähde Dippoldiswalden historiasta ulottuu 1200-luvulle. Kaupungin kasvua ovat edistäneet alueella sijainneet hopeakaivokset, jotka ovat nykyisin tärkeä arkeologinen lähde keskiajan kaivostoiminnasta.
The Mandela Effect

The Mandela Effect on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen sci-fi-elokuva, jonka on ohjannut David Guy Levy. Elokuva kertoo miehestä, joka tyttärensä kuoleman jälkeen kehittää pakkomielteen Mandela-ilmiöksi kutsutusta ilmiöstä. Pääosissa esiintyvät Charlie Hofheimer, Aleksa Palladino, Clarke Peters, Madeleine McGraw ja Robin Lord Taylor.
Jacob Haugaard

Daniel Jacob Haugaard (s. 12. toukokuuta 1952 Tvøroyri, Färsaaret) on tanskalainen koomikko, näyttelijä, muusikko ja TV-juontaja. Haugaard toimi myös kansanedustajana Tanskan kansankäräjillä vuosina 1994–1998. 
Tausta ja yksityiselämä.
Haugaardin vanhemmat ovat Aage ja Hansina Kathrina Haugaard. Toisen vanhempansa puolelta Jacob on puoliksi fäärinki. Haugaard valmistui Risskov Gymnasium -lukiosta vuonna 1974. Hän on työskennellyt mm. muurarina, merimiehenä, ovimiehenä ja kotiopettajana.
Haugaard on elänyt yhdessä puolisonsa Ilse Wilmotin kanssa vuodesta 1980, ja pari meni naimisiin 12. toukokuuta 1982. Heillä on kolme lasta. Vuonna 2011 Wilmot julkaisi kirjan Haugaardin alkoholiongelmista. Wilmot muutti yllättäen pois lasten kanssa, mikä säikäytti Haugaardin. Hän lopetti alkoholin käytön vuonna 1992.
Haugaard on ollut vetovastuussa useaan kertaan "Grøn"-hyväntekeväisyyskonsertista (vuoteen 2017 "Grøn Koncert"), jota on järjestämässä mm. lihastaudeista kärsivien potilaiden "Muskelsvindfonden"-säätiö. Haugaardin poika Nicolai kuoli vuonna 2008.
Taiteellinen ura.
Ensimmäisen levynsä, "Århus By Night", Haugaard julkaisi vuonna 1978.
Diskografia.
Lähde:
Filmografia.
Haugaard on näytellyt kolmessa elokuvassa. Osassa hän on ollut myös taustavaikuttajana. 
Lähde:
Poliittinen ura.
Haugaard on ollut ehdokkaana kansankäräjien edustajaksi useaan kertaan lähinnä vitsinä. Ensimmäisissä parlamenttivaaleissaan hän sai vain 797 ääntä. Hän kuitenkin tuli valituksi vuoden 1994 vaaleissa saatuaan 23 253 henkilökohtaista ääntä. Lisäksi hän on ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa henkilö, joka on tullut valituksi itsenäisenä ehdokkaana.
Hänen vaalisloganinsa oli: ”Jos työ on tervettä, annetaan sitä sairaille.” Haugaardin koomisiin vaalilupauksiin kuuluivat mm. seuraavat: 
Haugaardin onnistui osittain lunastaa yksi vaalilupauksistaan, kun vuonna 1996 Tanskan armeijan kenttämuonitukseen otettiin pieniä paketteja suklaalevitettä.
The U.S. Albums

The U.S. Albums on brittiläisen The Beatles -yhtyeen vuonna 2014 julkaistu 13 CD-levyn albumiboksi, joka sisältää yhtyeen Yhdysvalloissa vuosina 1964–1970 julkaistuja albumeja. Jokainen CD sisältää kappaleet stereona ja monona.
Nain (Israel)

Nain tai Nein (, ) on lähinnä arabien asuttama kylä Israelin Pohjoisella hallintoalueella. Nain mainitaan Uudessa testamentissa paikkana, jossa Jeesus herätti kuolleista paikallisen leskinaisen pojan. Kylän asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 1 845.
Maantiede.
Nain sijaitsee Israelin Jisreelin tasangolla Taborinvuoresta muutamia kilometrejä etelään. Nasaret sijaitsee Nainista noin kahdeksan kilometriä luoteeseen. Kylä on rakennettu kukkulan rinteelle. 
Historia.
Nainin nimi on johdettu mahdollisesti heprean vapaasti käännettynä miellyttävää tarkoittavasta sanasta "na’im". Paikka mainitaan historiallisissa lähteissä muinaisen Egyptin ajalta noin 3 500 vuotta sitten. Vanhimmat arkeologiset löydöt paikalta on ajoitettu 2 300 vuotta vanhoiksi. Kylästä on löytynyt raunioita hellenistiseltä kaudelta ja Rooman valtakunnan ajalta. Nain kuului aikanaan Sepforiksen piirikuntaan ja sitä pidettiin suhteellisen suurena kylänä. Myöhemmin Nainista tehtiin oma itsenäinen piirikuntansa, jollaisena se säilyi aina alueen arabivalloitukseen saakka. Uuden testamentin Luukkaan evankeliumissa (7:11) Nain mainitaan paikkana, jossa Jeesus herätti kuolleista paikallisen leskinaisen pojan. Luukkaan evankeliumissa Nainilla mainitaan olleen myös muuri ja portti. Vuonna 1101 Nain mainitaan Taborinvuoren luostarin omistamana paikkana.
Väestö.
Nainin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 1 845. Kylässä on kirkko ja moskeija.
Kihpinytš

Kihpinytš () on kerrostulivuori Kamtšatkan niemimaalla Venäjällä. Se kohoaa noin 600 metriä ympäristöään korkeammalle. Se on romahtanut tulivuori, joka koostuu kolmesta melko saman kokoisesta huipusta, jotka ovat koillis–lounais-suunnassa. Kihpinytš on keskimmäisin, ja sen pohjoisempi huippu on Savitš ja eteläisempi Belaja. Se on osa Kamtšatkan niemimaan tulivuoria, jotka ovat maailmanperintökohde.
Muodostuminen.
Pleistoseenikaudella paikalla oli Pik-niminen tulivuori. Nykyisen tulivuoren muodostuminen alkoi noin 4 800 vuotta sitten, kun Zapadnyin kartio muodostui. Se oli pitkään lepotilassa kunnes 1 400 vuotta sitten Savitšin kartio muodostui räjähdyspurkauksessa, joka tuhosi osan Pik- ja Zapadnyi-kartioista.
Koostumus.
Savitš on väriltään punertavan musta ja koostuu tummasta laavakuonasta ja lapillista. Siitä on virrannut andesiittilaavaa joka on täyttänyt sen ja keskimmäisen huipun välin. Sen kraatteri on 60–70 metriä leveä ja noin 30 metriä syvä. Kraatterin lonaisseinämällä on heikosti aktiivisia fumaroleja. Savitšilla on ollut aktiivisuutta viimeiksi 400 vuotta sitten.
Eteläpuolella sijaitseva Belajan nimi tarkoittaa vaaleaa ja se on saanut värityksensä vaaleasta ryoliitista muodostuneesta hohkakivestä ja dasiitista.
Kuolemanlaakso.
Kihpinytšin juurella sijaitsee ”"Venäjän kuolemanlaaksoksi"” nimitetty laakso. Se on noin kaksi kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Sen löysi neuvostoliittolainen seismologian instituutin tutkija Vladimir Leonov vuonna 1975 kun hän kollegojensa kanssa oli tutkimassa aluetta. Laakson alueella oli kymmeniä kuolleita eläimiä joissa ei ollut näkyvää syytä mikä olisi aiheuttanut kuoleman.
Samana vuonna laaksoa kävi tutkimassa karhuja niihin erikoistunut tutkija Vitali Nikolajenko. Hän kertoi muistelmissaan että hänen tutkimansa karhut olivat hyväkuntoisia ennen kuolemaansa. Hän oli kuitenkin huomannut että eräs uroskarhu oli ennen kuolemaansa vaikuttanut jälkien perustella olleen sekava.
Myöhemmin kun Nikolajenko oli tutkimassa laaksoa, hän oli saanut äkillistä huimausta ja keuhkokramppeja, jotka olivat hellittäneet kun hän oli noussut ylemmäs rinteelle. Geologit, joilla oli kokemusta tuliperäisistä alueista, tiesivät mistä nämä oireet ja kuolleet eläimet johtuivat. Samanlaisia alueita on myös muualla maailmassa tuliperäisillä alueilla. Ne ovat ympäristöään matalampia alueita joihin pääsee kerääntymään maaperästä purkautuvia kaasuja. Myöhemmissä tutkimuksissa on selvinnyt että eläimet kuolivat alueella tukehtumalla. Alueen kaasujen koostumista ei ole selvitetty tieteellisesti mutta siitä ei ole rikkidioksidia joka voisi varoittaa pistävällä hajullaan ja hiilidioksidi taas ei haise ollenkaan.
Gustaf Petter Berg

Peter Gustaf Berg (4. marraskuuta 1825 Raivola Kivennapa – 21. maaliskuuta 1901 Matkaselkä Ruskeala) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraalimajuri, joka toimi linnoitusopin opettajana useassa eri sotakoulussa.
Bergin vanhemmat olivat tittelineuvos Anders Berg ja Maria Fredrika Grenqvist. Hänen puolisonsa 1853–1855 oli Clara Dorothea Aspelund, Haminan pormestarin Carl Gustaf Aspelundin tytär, ja vuodesta 1857 Blenda Carolina Widenius. Berg tuli Haminan kadettikouluun 1837, valmistui kurssinsa priimuksena ja määrättiin vänrikiksi ylennettynä henkivartioväen Liettuan rykmenttiin 1845. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1848. Vuonna 1850 Berg ylennettiin luutnantiksi ja määrättiin linnoitusopin kertaajaksi Haminan kadettikouluun, alikapteeni hänestä tuli 1854 ja kapteeni 1855. Vuonna 1858 hän siirtyi linnoitusopin opettajaksi Aleksanterin kadettikouluun Brest-Litovskiin ja 1864 ensin Moskovan kadettikouluun ja sitten Konstantinin sotakouluun. Everstiksi 1861 ylennetty Berg erosi sotapalveluksesta kenraalimajurina 1889.
Venomin diskografia

Venom on brittiläinen vuonna 1979 perustettu heavy metal -yhtye.
Ilja Arkalov

Ilja Arkalov (s. 27. lokakuuta 1993 Moskova) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa KHL-seura HK Spartak Moskovaa. Arkalov laukoo vasemmalta.
Arkalov on edustanut KHL-urallaan aikaisemmin Metallurg Novokuznetskia, Avtomobilist Jekaterinburgia, KHL Medveščak Zagrebia ja Neftehimik Nižnekamskia.
Ura.
Arkalov debytoi KHL:ssä kaudella 2012–2013 Metallurg Novokuznetskin paidassa. Hän pelasi debyyttikaudellaan suurimmaksi osaksi MHL-seura Belyje Tigry Orenburgin riveissä. Kaudella 2013–2014 Arkalov pelasi Avtomobilist Jekaterinburgin joukkueessa 30 ottelua tehoin 2+0=2.
Vuonna 2015 Arkalov siirtyi Medveščak Zagrebiin, jossa hän pelasi kaksi kautta ennen siirtymistä Neftehimik Nižnekamskiin. Kesällä 2019 Arkalov teki yhden kauden mittaisen sopimuksen Spartak Moskovan kanssa.
Jaakko Hyötyniemi

Jaakko Eeli Hyötyniemi, sukunimi vuoteen 1923 "Koskiniemi" (18. elokuuta 1891 Laihia – 30. marraskuuta 1958 Kemi) oli suomalainen rovasti, opettaja ja tietokirjailija.
Hyötyniemen vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Mikonpoika Hyöty ja Susanna Jaakontytär Manni. Hän pääsi ylioppilaaksi 1914 Vaasan suomalaisesta lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1917 ja filosofian maisteriksi 1918. Hyötyniemi suoritti teologisen erotutkinnon 1919 ja pastoraalitutkinnon 1933 ja 1940. Hänet vihittiin papiksi 1919.
Hyötyniemi oli Töysän vt. saarnaajana ja Töysän kirkonkylän kansakoulun opettajana 1919–1920, Tammelan papiston apulaisena ja Forssan yhteiskoulun johtajana 1920–1930, Forssan työväenopiston yhteiskuntaopin ja kansantalouden opettajana, piispantarkastusten notaarina Tampereen hiippakunnassa 1920 sekä oman toimensa ohessa Jokioisten vt. kirkkoherrana vuosina 1925 ja 1929. Hän toimi Kuopion lyseon uskonnon ja filosofian alkeiden vanhempana lehtori 1930–1937 ja oli oman toimensa ohessa Niuvanniemen sairaalan saarnaajana 1931–1932 ja 1934. Viimeksi Hyötyniemi oli Kemin kaupungin kirkkoherrana vuodesta 1937 alkaen ja lääninrovastina vuodesta 1952 sekä Oulun tuomiokapitulin asessorina 1940–1946. Hän sai rovastin arvon 1941.
­­Kemin kirkkoherra Jaakko Hyötyniemi ja Sodankylän kirkkoherra Yrjö Aittokallio olivat Oulun piispan Yrjö Wallinmaan kanssa postiautossa matkalla Inarissa pidettävään piispantarkastukseen, kun auto joutui Laanilassa 4. heinäkuuta 1943 venäläisten partisaanien väijytykseen. Väijytyksessä saivat surmansa piispa Wallinmaa, postiauton kuljettaja ja kaksi naismatkustajaa. Rovasti Aittokallio haavoittui mutta hän pääsi Laanilan vartiostoon tekemään hälytyksen.
Jaakko Hyötyniemi oli naimisissa vuodesta 1919 Ellen Vilhelmina Tarkan kanssa.
Julkaisuja.
Nimellä "J. E. Hyötyniemi":
Culex alani

Culex alani on kaksisiipisten (Diptera) lahkoon ja hyttysten (Culicidae) heimoon kuuluva hyönteislaji. Lajin kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Oswaldo Paulo Forattini vuonna 1965. Lajia tavataan Kolumbiasta. Sillä ei ole alalajeja.
Sitruunakirjoahven

Sitruunakirjoahven ("Amphilophus citrinellus") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon ja kiklojen (Cichlinae) alaheimoon kuuluva kalalaji, jota pidetään akvaariokalana.
Luonnossa sitruunakirjoahvenen maksimipituus on 24,4 senttimetriä. Akvaario-olosuhteissa sen pituus on tavallisesti noin 30 senttimetriä. Koirailla on pidempi selkä- ja peräevä kuin naarailla.
Lajin luonnollinen levinneisyys ulottuu Meksikon eteläosista Nicaraguaan.
Sitruunakirjoahven on kaikkiruokainen, ja syö luonnossa lähinnä etanoita ja pieniä kaloja, mutta myös hyönteisten toukkia, matoja ja muita pohjaeliöitä. Naaras kutee kerralla noin 300–1 000 munaa. Poikaset ovat nuorina väritykseltään ruskeita ja niissä on tummia kuvioita.
Kongonkeuhkokala

Kongonkeuhkokala ("Protopterus dolloi") on afrikankeuhkokalojen heimoon (Protopteridae) kuuluva kalalaji. Sitä tavataan Angolassa, Kongossa, Gabonissa ja Keski-Afrikan tasavallassa.
Koko ja ulkonäkö.
Kongonkeuhkokala on hyvin suurikokoinen; se voi kasvaa yli metrin mittaiseksi ja painaa yli 10 kilogrammaa. Suurin tavattu yksilö oli 130 cm pitkä ja painoi 11 kg. Laji on käärmemäinen ja väriltään hopeanharmaa. Rintaevät ja peräevä ovat ohuet ja pitkät.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kongonkeuhkokalaa tavataan luonnonvaraisena Pohjois- ja Keski-Afrikassa. Kongonkeuhkokala käyttää ravinnokseen pieniä kaloja, kalanpoikasia ja hyönteisiä. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi.
Ensimmäinen Thaimaan–Laosin ystävyyden silta

Ensimmäinen Thaimaan–Laosin ystävyyden silta on Mekongjoen ylittävä silta, joka yhdistää Thaimaan Nong Khain kaupungin Laosin pääkaupunkiin Vientianeen.
Silta on 1 170 metriä pitkä, ja sillä on kaksi ajokaistaa, kaksi jalkakäytävää ja rautatie. Autoliikenne on sillalla vasemmanpuoleinen kuten Thaimaassa. Laosin puolella liikenne siirtyy oikealle.
Australian valtio tuki taloudellisesti sillan suunnittelua ja rakentamista. Silta rakennettiin vuosina 1991–1994. Agence Française de développement (Ranskan valtion kehitysvirasto) puolestaan tuki rautatieyhteyden rakentamista. Rautatieyhteys avattiin vuonna 2009, ja se on Laosin ensimmäinen kansainvälinen rautatieyhteys. Sen raideleveys on yksi metri.
Žolobno (järvi Pihkovan alueella)

Žolobno () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pustoškan piirissä.
Maantietoa.
Järvi on 1,7 kilometriä pitkä, 700 metriä leveä ja sen pinta-ala on 75,6 hehtaaria. Se sijaitsee Nevedrosta neljä kilometriä pohjoiseen. Se on alle neljä metriä syvä, mutta sen keskisyvyys on vain hieman yli kaksi metriä. Sen vedenpinta saattaa kesän lopulla olla vesikasvillisuuden peittämää. Vaikka järvi on autio, ympäröi sitä metsien, niittyjen ja peltomaiden mosaiikki.
Luontoarvoja.
Sen rannat ovat paikoin hiekkaa, joka on soistumassa turvehetteiköiksi. Pohjassa on paljon mutaa. Järvi on rehevöitymässä ja sen kalakanta sisältää seuraavat lajit: hauki, ahven, suutari, karppi, mutakala ja ruutana, sekä joitakin "Rutilus"-suvun kalalajeja.
Vesistösuhteita.
Žolobno sijaitsee Nevedrjankan valuma-alueella. Nevedrjanka on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen.
Siihen laskee pieniä metsä tai suo-ojia. Sen laskuoja lähtee sen länsirannasta ja se yhtyy Nevedrjankaan luoteessa päin. Järven valuma-alueen koko on 3,68 neliökilometriä.
Santa Ponça

 
Santa Ponça on kunta Espanjalle kuuluvalla Mallorcan saarella. Se sijaitsee noin 15 kilometriä lounaaseen saaren pääkaupungista Palma de Mallorcasta.
Santa Ponçan nimi juontuu roomalaisajan kylästä nimeltä Sancta Pontia. Kuningas Jaakko I nousi maihin Santa Ponçassa 12. syyskuuta 1229 valloittaessaan Mallorcan sitä 300 vuotta hallinneilta maureilta. Saaresta tuli silloin osa Aragonian kuningaskuntaa.
Santa Ponça on tunnettu matkakohde ja sen suotuisa ilmasto houkuttelee matkailijoita mantereelta erityisesti toukokuusta lokakuuhun. Kaupunkia ympäröivillä kukkuloilla on runsaasti ulkomaalaisten omistamia huviloita. Kunnan asukasluku on noin 10 700 henkeä.
Odrino (järvi Pihkovan alueella)

Odrino () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pustoškan piirissä.
Maantietoa.
Järvi on 850 metriä pitkä, 750 metriä leveä ja sen pinta-ala on 48 hehtaaria. Se on pyöreän muotoinen autio suojärvi.
Luontoarvoja.
Järvi sijaitsee soistuneella metsäalueella ja se rannoista pääosa on avosuota. Tästä huolimatta järvessä elää useita kalalajeja: hauki, ahven, karppi, ruutana, suutari, säyne, allikkosalakka, made ja mutakala, sekä joitakin "Rutilus"-suvun kalalajeja. Järvessä elää myös rapu.
Vesistösuhteita.
Odrino sijaitsee Nevedrjankan valuma-alueella. Nevedrjanka on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. 
Järvellä ei ilmakuvien perusteella voida osoittaa tulo-ojia tai laskuojia mihinkään suuntaan. Se luetaan kuuluvaksi Nevedrjankan valuma-alueeseen, joten luontevin laskusuunta on Ševinojärven painauma. Odrino on vesistöalueensa latvajärviä ja sen valuma-alueen koko on 2,9 neliökilometriä.
Kauko Salmenkallio

Kauko Alvar Salmenkallio, vuoteen 1946 Teräväinen (1. syyskuuta 1925 Jaakkima – 31. joulukuuta 2012 Espoo) oli suomalainen tietokirjailija ja kouluneuvos. 
Henkilöhistoria.
Kauko Salmenkallion vanhemmat olivat merikapteeni Antti Teräväinen ja Helena Veijalainen. Hänen äitinsä kuoli 1920-luvun lopussa ja isä juuri ennen talvisotaa. Salmenkallion evakkomatkan aikaisen sijoitusperheen vanhemmat, vuorineuvos Ensio Salmenkallio ja Naemi Irene Uuskoski, adoptoivat hänet sodan jälkeen, jolloin hän otti heidän sukunimensä. Salmenkallion puoliso vuodesta 1953 oli opettaja Aino Sorja Inkeri Waris, professori Harry Wariksen tytär. Salmenkallio tuli ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta 1946 ja valmistui teologian kandidaatiksi 1951. Valmistuttuaan hän toimi ylioppilaspastorina 1951–1956. Helsingin suomalaisen yksityislyseon ja sen iltalinjan rehtori Salmenkallio oli 1957–1974, jatkaen sittemmin Espoonlahden yhteiskoulun rehtorina 1974–1977 ja Espoonlahden lukion rehtorina vuodesta 1977. Helsingin normaalilyseon uskonnonopettajana hän toimi 1956–1957. Rovastin arvonimen Salmenkallio sai 1978 ja kouluneuvoksen 1990. Salmenkallio toimi kouluhallituksen tilapäisenä tarkastajana vuonna 1964 ja oli "Teiniviestin" päätoimittaja 1958–1965. 
Salmenkallion Suomen kulttuurirahastolle vuonna 2001 tekemään lahjoitukseen perustuvasta nimikkorahastosta tuetaan luterilaisen teologian, ekumeniikan ja uskonnon pedagogiikan tutkimusta. Vuodesta 2041 alkaen rahasto tukee kaikkea kristillisen teologian tieteellistä tutkimusta.
Tuulisii

Tuulisii on suomalaisen rap-duo JVG:n kappale 247365-albumilta. Se julkaistiin singlenä 13. huhtikuuta 2015. Kappaleen ovat tuottaneet ja säveltäneet DJPP ja Eppu Kosonen, ja sanoituksen ovat tehneet Eppu Kosonen, Jare Brand sekä VilleGalle. Kappaleella on mukana Pete Parkkonen.
Tuulisii-kappaleen musiikkivideo julkaistiin YouTubessa 4. toukokuuta 2015. Musiikkivdeossa näytetään muistoja JVG:stä vuosien varrelta.
Halkiankosken voimalaitos

Halkiankosken voimalaitos on Nivos Energian omistama vesivoimala Mustijoessa Pornaisten Halkiassa. Mustijoessa on Pornaisissa kymmenen koskea, joista Halkiankoski eli Ryöpyn koski on suurin. Halkiankosken vesiputous oli vapaana virratessaan yksi Etelä-Suomen korkeimmista ja jyrkimmistä putouksista.
Halkiankosken kohdalla Mustijoki kapenee kallionhalkeamaan, josta se putoaa 10–12 metriä alaspäin. Kallionhalkeama on padottu ja vesi ohjataan generaattoriin. Voimalan teho on 0,3 megawattia eli se on minivesivoimala. Koski on mahdollista nähdä kevättulvien aikaan, kun vettä juoksutetaan voimalan ohi luonnonuomaan. Voimala tuottaa 1 500 megawattituntia vuodessa, sen pudotuskorkeus on 10 m ja rakennevirtaama 3,5 m³/s.
Perimätiedon mukaan Halkiankoskessa on ollut vesiratasmylly 1700-luvulta lähtien. 1910-luvun lopussa paikalle asennettiin ensimmäinen sähkögeneraattori. 30 kilowatin generaattoria suurennettiin kaksi kertaa. Nykyinen voimalaitosrakennus valmistui 1930-luvun lopulla. Mäntsälän Sähkö on ostanut voimalassa tuotetun sähkön vuodesta 1976 lähtien. Voimala oli aiemmin Halkian kyläläisten yhteisen jakokunnan omistuksessa. Mäntsälän Sähkö osti voimalan Halkiankoski Oy:ltä toukokuussa 2001. Mäntsälän Sähkön nimi on ollut Nivos Energia tammikuusta 2017 lähtien.
Kalastuslain perusteella sata metriä Halkiankosken voimalaitospadolta alajuoksuun ulottuvalla alueella ei saa kalastaa. Halkiankosken voimalaitos muodostaa kalojen vaellusesteen yhdessä Lahankosken, Laukkosken ja Tyysterinkosken voimalaitosten patojen kanssa. Itä-Uudenmaan ja Porvoonjoen vesien- ja ilmansuojeluyhdistyksen vuonna 2018 julkaisema "Mustijoen vesistön virtavesien kalatalouden kehittämissuunnitelma" suosittelee, että Halkiankosken ohi rakennettaisiin ohitusuoma, jotta kalat pääsisivät nousemaan voimalan ohi. Ohitusuoma toimisi myös vaelluskalojen kutu- ja poikastuotantoalueena.
Tlahuizcalpantecutli

Tlahuizcalpantecutli, myös Tlahuizcalpantecuhtli tai Tlauixcalpantecuhtli (”Aamuhämärän talon herra” tai ”Sarastuksen herra”), oli asteekkien aamutähden eli Venuksen jumala. Hänet kuvattiin myös maan henkilöitymän neitsyt Chimalmanin sankarilliseksi pojaksi.
Tlahuizcalpantecutli edusti Venuksen uhkaavaa puolta ja oli yksi neljästä taivasta kannattelevasta jumalasta. Hänen ilmansuuntansa oli itä ja vuodenkierron ajanjakso Acatl. Muinaisen Keski-Amerikan asukkaat uskoivat, että Tlahuizcalpantecutliin säteet saattoivat vahingoittaa ihmisiä, maissia ja makeita vesiä. Asteekkien luomismyytissä Tlahuizcalpantecutli oli tärkeässä roolissa sekä omana itsenään että Quetzalcoatlin avatarina. Hän oli myös kahdestoista tai kolmastoista päivän herra asteekkien kalenterissa. Koska Venuksen symboli oli yleensä pääkallo, myös Tlahuizcalpantecutli kuvattiin usein sulkakäärmeenä, jonka kasvojen tilalla oli pääkallo.
Tatra K2

Tatra K2 on ČKD Tatran ensimmäinen sarjatuotantoinen nivelraitiovaunu, jota valmistettiin vuodesta 1966 vuoteen 1983. Se oli epäonnistuneen K1-nivelraitiovaunun, joka ei koskaan päässyt sarjatuotantoon, seuraaja. K1:n pääongelmana oli uusi sähkölaitteisto, joten uudessa K2-mallissa käytettiin samoja sähkölaitteita kuin T3:ssa. Koekappale tuli liikenteeseen vuonna 1966 Prahassa numerolla 7000, mutta se oli siellä vain vähän aikaa, jonka jälkeen se siirtyi Mostiin ja sen jälkeen Brnohon. K2:n sarjatuotanto alkoi samana vuonna, ja monia vaunuja on yhä liikenteessä, tosin suurin osa niistä on peruskorjattu. Brnossa, jonne hankittiin aikoinaan eniten K2-mallia, peruskorjauksessa myös vaunujen keulat muotoiltiin täysin uudelleen ja sähkölaitteet uudistettiin. Peruskorjatut vaunut saivat sarjatunnuksen K2R, jossa R tarkoittaa uudelleenrakennettua ("reconstructed"). 
Muunnelmat.
K2SU.
K2SU on K2:n muunnelma, joka tuli myyntiin Neuvostoliitossa vuonna 1966. Tyypin valmistus päättyi jo vuonna 1969, koska vaunut eivät soveltuneet Neuvostoliiton kaupunkien raskaaseen liikenteeseen riittävän hyvin. K2SU-raitiovaunuja tuli liikenteeseen kuitenkin 246 kappaletta. Ainut säännölliseen liikenteeseen jäänyt K2SU oli Jekaterinburgissa, jossa sitä käytettiin museoraitiovaununa vuoteen 1998 asti. 
K2YU.
Sarajevo oli ainut entisen Jugoslavian kaupunki, johon K2:ta toimitettiin (sarjatunnuksena K2YU). Vaunut erosivat alkuperäisestä K2:sta vain pienissä yksityiskohdissa. Suurimpia eroja olivat uritetut kyljet ja taakse sijoitettu virroitin. Virroitin siirrettiin kuitenkin raitiovaunun etuosaan 2000-luvulla, jotta siihen päästiin helpommin käsiksi. 
Lisäksi 15 K2YU:ta toimitettiin Brnohon ja kolme Bratislavaan. 
Tuotanto.
Yhteensä 567 raitiovaunua toimitettiin seuraaviin kaupunkeihin:
Väinämöisen ampuminen

Väinämöisen ampuminen on suomalais-karjalainen maailman synnystä kertova laulettu runo. Se tallennettiin Ontrei Malisen laulamana vuonna 1833. Runossa Väinämöinen on luomaton alkuolento, jonka sanoista maailma saa hahmonsa.
Runo kertoo lappalaisen vihanneen Väinämöistä ja lopulta ampuneen hänet ratsunsa, sinisen hirven, päältä mereen. Väinämöinen ajelehtii meressä seitsemän vuotta ja kyntää sinä aikana merenpohjan.
Tämän jälkeen "sotka suoralintu" (vesilintu) lentelee meren päällä etsien pesimäsijaa. Väinämöinen nostaa polvensa merestä ja sotka tekee sille pesänsä. Lintu munii polvelle kuusi munaa ja yhden rautamunan. Linnun hautoessa muniaan, alkaa Väinämöisen polvea kuumottaa, jolloin hän liikauttaa jalkaansa ja munat särkyvät mereen. Tässä vaiheessa Väinämöinen lausuu maailman luomissanat:
Judas Priestin diskografia

Judas Priest on brittiläinen metallimusiikkia esittävä yhtye, jonka kitaristi K. K. Downing ja basisti Ian Hill perustivat Birminghamissa vuonna 1969. Yhtye on uransa aikana julkaissut 18 studioalbumia, viisi livealbumia ja neljä kokoelma-albumia, ja yhtyeen tuotantoa on myyty maailmanlaajuisesti yli 50 miljoonaa kappaletta.&lt;ref name="Original Singer: Judas Priest Would’ve Sounded ‘More Like AC/DC’ If I’d Stayed in Band"&gt;&lt;/ref&gt; Yhtyeen nykyisessä kokoonpanossa vaikuttavat Hill, laulaja Rob Halford, kitaristit Glenn Tipton ja Richie Faulkner sekä rumpali Scott Travis. Judas Priestin viimeisin studioalbumi on vuonna 2024 julkaistu "Invincible Shield".
Rakennussarja

Rakennussarja on osina myytävä, ostajan itse koottava laite tai muu rakennelma. Rakennussarjana myydään muun muassa erilaisia pienoismalleja, leluja kuten pienoisrautateitä, autoratoja, lennokkeja ja nukkekoteja, elektronisia laitteita kuten tietokoneita ja kaiuttimia, sekä keveitä kulkuneuvoja kuten harrasteveneitä, kilpa-autoja, pieniä lentokoneita ja purjekoneita. Teknisessä mielessä myös itse koottavat huonekalut, polkupyörät, elementtitalot yms. ovat rakennussarjan kaltaisia, mutta sanaa ei niistä yleensä käytetä.
Rakennussarjan perustyypit ovat tarkkojen kokoamisohjeiden mukaan kertaalleen koottavat, pysyvät rakennelmat ja toisaalta Legon tai Meccanon kaltaiset sarjat, joiden osista voi koota hyvinkin monenlaisia asioita ja purkaa ne taas osiksi uutta käyttöä varten.
Erilaiset rakennussarjat olivat suosittuja 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla, jolloin askartelu ja omin käsin tekeminen olivat nykyistä suuremmassa arvossa, ja rahaa oli vähän. Rakennussarjan avulla saattoi rakentaa itselleen esimerkiksi optimistijollan tai radioamatöörilaitteiston edullisemmin kuin mitä valmiiksi koottu tuote maksoi. Teknisten tuotteiden monimutkaistuminen, elintason nousu ja tehdastekoisen sarjatuotannon halpeneminen on vähentänyt tarvetta ja mahdollisuuksia koota välineitä ja laitteita itse.
Laitteiden ja muiden esineiden omatoimisen rakentelun uutta tulemista ennakoi jatkuvasti kehittyvä ja halpeneva kolmiulotteinen tulostus. Sen avulla ainakin yksinkertaisemmat rakenneosat voi suunnitella ja tuottaa itse ja hankkia valmiina vain monimutkaisemmat komponentit.
Elektroniikan rakennussarjat.
Elektronisten laitteiden rakennussarjat olivat suuressa suosiossa 1980-luvulle asti, tunnetuimpana tuotemerkkinä yhdysvaltalainen Heathkit. Muun muassa äänentoistolaitteita saattoi rakentaa itse halvemmalla kuin ostaa valmiina, kunnes mikropiirit ja robotisoitu kokoonpanotekniikka tekivät valmiiden tuotteiden tuottamisen rakennussarjoja edullisemmaksi. 1990-luvulla koettiin vielä rakennussarjojen suosio PC-kotitietokoneiden halpana hankinta- ja räätälöintitapana.
Vuonna 2006 Cambridgen yliopiston opettaja Eben Upton huomasi, miten vähän käytännön kokemusta rakentelusta uusilla elektroniikan opiskelijoilla oli hänen omaan sukupolveensa verrattuna. Hän aloitti hankkeen yksinkertaisen itse rakennettavan tietokoneen markkinoille tuomiseksi, ja tuloksena oli älypuhelintekniikkaan ja SD-muistikortteihin perustuva Raspberry Pi.
Kai Kokko

Kai Tapio Kokko (s. 20. huhtikuuta 1967 Riihimäki) on suomalainen oikeustieteilijä, joka toimii Helsingin yliopiston ympäristöoikeuden professorina. 
Kokko kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseon lukiosta 1987. Hän valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1994 ja oikeustieteen lisensiaatiksi 1998. Oikeustieteen tohtorin tutkinnon hän suoritti Turun yliopistoon vuonna 2003. Hänen suomenkielinen ympäristöoikeuden alaan kuuluva väitöskirjansa (2004) oli otsikoitu "Biodiversiteettiä turvaavat oikeudelliset periaatteet ja mekanismit". Hänet nimitettiin ympäristöoikeuden dosentiksi Helsingin, Turun ja Joensuun yliopistoihin (nykyinen Itä-Suomen yliopisto) vuonna 2007.
Kokko työskenteli tutkijana ja tutkimuskoordinaattorina Helsingin yliopiston Kansainvälisen talousoikeuden instituutissa useita jaksoja vuosina 2003–2006. Tämän lisäksi hän toimi vuosina 2005–2006 korkeimman hallinto-oikeuden ympäristöasioita esittelevänä hallintosihteerinä. Lapin yliopiston ympäristöoikeuden professorina Kokko toimi vuodesta 2006 vuoteen 2014. Helsingin yliopiston ympäristöoikeuden professorina hän aloitti elokuussa 2014.
Třinec

Třinec (, ) on kaupunki Määrin-Sleesian läänissä Tšekissä. Se sijaitsee valtion itäosassa Karpaattien vuoriston juurella. Kaupunki on tunnettu terästeollisuudestaan, ja siellä oli vuoden 2018 lopussa noin 35 000 asukasta.
Sijainti.
Třinec sijaitsee Tšekin itäosissa Olzajoen varrella. Kunnan keskusta sijaitsee noin 306 metrin korkeudessa, mutta kunnan alueella kohoaa yli kilometrin korkuinen vuori. Ympäristön huiput kuuluvat Karpaattien vuoriin.
Třinecin kunnan pinta-ala on noin 85 neliökilometriä. Maatalousmaata on noin 37 neliökilometriä ja metsää noin 33 neliökilometriä.
Talous ja liikenne.
Třinecissä on metalli- ja ruokateollisuutta. Třinecké železárnyn terästehdas on Tšekin suurin, ja se on alueen merkittävä työllistäjä.
Třinecissä on rautatieasema, ja sen tärkein tie on valtatie Silnice I/11, joka on Třinecissä myös osa Eurooppatietä E75.
Väestö.
Třinecissä asui vuoden 2018 lopussa 35 131 ihmistä. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan kaupungin asukkaista 17,7 prosenttia oli puolalaisia. Třinec on yksi Tšekin uskonollisimmista kaupungeista, sillä vuoden 2011 väestönlaskennassa 60,5 prosenttia asukkaista ilmoitti olevansa kristittyjä. Kaupungissa on sekä katolisia että protestantteja.
Satelliittikonstellaatio

Satelliittikonstellaatio on ryhmä satelliitteja, joita käytetään yhtenä järjestelmänä. Yksittäisestä satelliitista poiketen konstellaatiolla voidaan saavuttaa maailmanlaajuinen peittoalue, kun joku konstellaation satelliiteista on aina nähtävillä mistä tahansa maanpinnan pisteestä. 
Megakonstellaatioksi kutsutaan useista sadoista tai tuhansista satelliiteista muodostuvaa satelliittikonstellaatiota. Erään tulkinnan mukaan Euroopan unionille suunniteltu noin 300 satelliitin IRIS² ei olisi vielä megakonstellaatio, koska monia yli tuhannen satelliitin järjestelmiä on jo rakenteilla. Esimerkiksi matkapuhelinvalmistaja Samsung esitti vuonna 2015, että 4 600 matalille Maan kiertoradalle (LEO) sijoiteulla laajakaistapalveluja tarjoavalla tietoliikennesatelliitilla voitaisiin tarjota maailmanlaajuisesti saatavilla oleva nopea internetpalvelu. Ensimmäiset megakonstellaatioiden satelliitit laukaistiin vuonna 2019. Vuonna 2025 jo enemmistö avaruudessa olevista satelliiteista kuului megakonstellaatioihin. Tyypillisimmin megakonstellaation muodostavat satelliitit sijoitetaan ainakin suurimmaksi osaksi LEO-kiertoradoille 300–1 600 kilometrin korkeudelle maanpinnasta. Megakonstellaatioita on rakenteilla vuosien 2025–2030 aikana etenkin mobiileja tietoliikenneyhteyksiä varten, mutta niitä ollan rakentamassa myös kaukokartoitus- ja tiedustelutarkoituksiin. Suurin megakonstellaatio, satelliittikonstellaatioiden maailmanennätys kirjattiin tammikuussa 2025 Starlinkille, jolla oli tuolloin jo yli 6 100 operatiivista satelliittia LEO-radoilla. 
Satelliittikonstellaatioita ei tule sekoittaa satelliittiklustereihin, joissa satelliitit liikkuvat erittäin lähellä toisiaan lähes identtisillä radoilla, tai satelliittiperheisiin (esim. Landsat, geostationaariset tietoliikennesatelliittiperheet), joita ei käytetä konstellaatioista poiketen yhtenä laajempana järjestelmänä.
Francisco Sá Carneiro

Francisco Manuel Lumbrales de Sá Carneiro (19. heinäkuuta 1934 Porto – 4. joulukuuta 1980 Loures) oli portugalilainen poliitikko, joka toimi Portugalin pääministerinä tammikuusta joulukuuhun 1980. Hän kuoli lento-onnettomuudessa virassa ollessaan.
Porton lentoasema on viralliselta nimeltään Francisco Sá Carneiron lentoasema.
Ura.
Sá Carneiro oli ammatiltaan lakimies. Hänet valittiin Portugalin parlamenttiin ensi kerran Marcello Caetanon diktatuurin aikana vuonna 1969, mutta hän jätti paikkansa vuonna 1973. Huhtikuun 1974 neilikkavallankumouksen jälkeen hän oli salkuttomana ministerinä Adélino da Palma Carlosin johtamassa hallituksessa toukokuusta heinäkuuhun 1974. Sá Carneiro perusti pian vallankumouksen jälkeen demokraattisen kansanpuolueen ("Partido Popular Democrático", PPD), joka vaihtoi myöhemmin nimekseen sosiaalidemokraattinen puolue ("Partido Social Democrata", PSD). Puolue sai vuonna 1975 kansalliskokouksen vaaleissa 80 paikkaa ja kohosi maan toiseksi suurimmaksi puolueeksi. Vuonna 1979 PSD muodosti yhdessä demokraattisen keskustapuolueen ja monarkistisen kansanpuolueen kanssa keskustaoikeistolaisen koalition, demokraattisen allianssin, joka voitti joulukuun 1979 parlamenttivaalit. Sá Carneiro muodosti enemmistöhallituksen ja aloitti pääministerinä tammikuussa 1980.
Kuolema.
Sá Carneiro kuoli pienkoneen maahansyöksyssä kolme päivää ennen joulukuun 1980 presidentinvaaleja ollessaan lähdössä tukemansa ehdokkaan António Soares Carneiron kampanjatilaisuuteen. Pääministeriä kuljettanut Cessna 421 nousi ilmaan Lissabonin Portelan lentoasemalta, mutta putosi noin minuutin kuluttua Louresin Camaratessa, törmäsi kaksikerroksiseen taloon ja räjähti. Surmansa saivat kaikki kyydissä olleet seitsemän ihmistä: Sá Carneiro, hänen kumppaninsa Snu Abecassis, puolustusministeri Adelino Amaro da Costa ja tämän vaimo, pääministerin kansliapäällikkö sekä kaksi lentäjää.
Alkuperäisen onnettomuustutkinnan mukaan koneen putoaminen johtui teknisestä viasta ja lentäjän virheestä, mutta sitä on epäilty myös järjestetyksi. Vuonna 2004 tapausta selvittänyt virallinen komissio tuli siihen tulokseen, että koneen putoaminen johtui todennäköisesti sabotaasista, mutta näkemys ei ollut yksimielinen. Mahdollista tekijää ei ole saatu selville, mutta erilaisia teorioita on esitetty. Muun muassa äärioikeistolaisen CODECO-terroristijärjestön on väitetty sijoittaneen pommin koneeseen, koska puolustusministeri da Costa olisi aikonut paljastaa korkeiden armeijan upseerien tekemät salaiset asekaupat.
Kringvarp Føroya

Kringvarp Føroya (lyh. KvF) on Färsaarten yleisradioyhtiö. Yhtiön hallituksen puheenjohtajana on vuodesta 2019 asti toiminut juristi ja toimittaja Elin Winther Poulsen. Vuonna 2018 yhtiön toimitusjohtajaksi valittiin Ivan Hentze Niclasen. 
Historia.
Färsaarten paikallishallinto teki vuonna 1956 päätöksen radiolähetysten aloittamisesta Färsaarilla ja radiokanava Útvarp Føroya aloitti lähetykset 6. helmikuuta 1957. Ensimmäisenä radiokanavan johtajana toimi pappi Alex Tórgarð, ja aluksi ohjelmaa lähetettiin puoli tuntia päiväsaikaan sekä tunti ilta-aikaan. Sisältö oli lähinnä uutisia, säätietoja sekä joitain keskusteluohjelmia ja musiikkia.
Lailliset TV-lähetykset alkoivat 1. huhtikuuta 1984, kun paikallishallinnon päätöksellä perustettu televisiokanava Sjóvarp Føroya aloitti toimintansa. Tätä ennen televisiovastaanottimilla oltiin katsottu DR:n (Tanskan yleisradio) ohjelmia, mikä ei ollut sallittua.
Útvarp Føroyan ja Sjóvarp Føroyan yhdistymistä alettiin pohtia jo sen jälkeen kun TV-kanava perustettiin. Virallisesti se tapahtui kuitenkin vasta, kun KvF aloitti toimintansa 1. tammikuuta 2005. 
Ohjelmatarjonta.
KvF:n ohjelmistoon kuuluvat muun muassa uutiset, lastenohjelmat ja sarjat. Sen rahoitus tulee televisiolupamaksuilla, mainoksilla ja paikallisten rahapelien tuotoilla.
Uutis- ja ajankohtaisohjelmista "Dagur og vika" kokoaa päivän uutiset reilun puolen tunnin lähetykseksi. Uutisia lähetetään myös tanskalaisella viittomakielellä. Vaalien alla sekä TV- että radiokanavilla on omia vaalitenttejään. 
Hengellistä ohjelmaa edustaa muun muassa "Credo", jossa puhutaan kirkosta, etiikasta ja filosofiasta. Myös jumalanpalveluksia voi seurata niin radiosta kuin televisiosta.
Nuorisolle suunnattu media "Røddin" aloitti toimintansa itsenäisenä toimijana vuonna 2010, mutta sopi kolme vuotta myöhemmin siirtyvänsä KvF:n nuorisoalustaksi. Røddinin ohelmistoon kuuluvat Has#tag-podcast, blogit ja nuoria kiinnostavat uutiset.
Megaherzin diskografia

Megaherz on saksalainen industrial metal -yhtye. Se perustettiin Münchenissä vuonna 1993. 
Megaherzin merkitsee "megasydäntä" ja on samalla sanaleikki sanan muistuttaessa megahertsiä.