tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kuusihapero

Kuusihapero ("Russula queletii", aikaisemmin "napahapero") on kupera tai laakealakkinen tahmainen haperolaji. Lakki on tummanvioletti, verenpunainen tai viininpunainen ja keskeltä melkein musta. Heltat ovat vaaleat. Jalka on punavioletti ja vaalee vanhemmiten. Malto on valkeaa ja haurasta. Sieni haisee happamalta ja maistuu polttavan kirpeältä. Kuusihaperoa voi syödä, mutta se tulee keittää ennen sitä. Se kasvaa melko yleisenä kuusien alla kalkkimailla. Se on Suomessa paikoittain yleinen.
Rusoreunahapero

Rusoreunahapero ("Russula depallens") on kupera- tai laakealakkinen purppura tai punainen, vanhetessaan haalistuva haperolaji. Lakki on 4–12 senttimetriä leveä ja tahmea. Heltat ovat aluksi vaaleat ja vanhemmiten kermanväriset. Jalka on 3–6 senttimetriä pitkä ja valkoinen tai hieman rosanpunertava, mutta vanhemmiten harmaantuva. Malto on valkoista tai harmahtavaa. Maku on hieman kirpeä tai joskus mieto. Se ei ole hyvä ruokasieni. Hapero kasvaa koivun juurisienenä kalkkimailla, lehdoissa, puistoissa ja teiden varsilla. Kasvuaika on kesäkuusta syyskuuhun. Laji on luokuteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Savu (verotus)

Savu (keskiajan suomessa "suitsu", ) on historiallinen veroyksikkö, jota käytettiin keskiajalla ja uudella ajalla Suomessa ja Ruotsissa. Savu vastasi ruokakuntaa, tilaa tai tilan osaa, jonka omistaja oli eri ruokakuntaa. Savu tunnetaan maaveron yksikkönä jo keskiajalla Varsinais-Suomessa, Ala-Satakunnassa, Karjalassa ja Norlannissa. Myöhempinä aikoina savuluku tarkoitti samaa kuin taloluku. Savu on ollut käytössä myös Viipurin läänissä ulkosaaria koskeneessa isojaossa. Siellä yksi savu vastasi 1/4 manttaalia.
Ainakin Karjalasta on vuodelta 1345 asiakirjamaininta, jossa savulla tarkoitetaan isäntälukua tai talouslukua, eikä sillä ole mitään tekemistä maa-alueiden suuruuksien kanssa. Lounais-Suomessa savu mainitaan ensi kerran Albrekt kuninkaan ja Jeppe Djeknin 1387 tekemässä sopimuksessa. Eerik Pommerilaisen aikana 1413 savu oli hallitseva veroyksikkö suurimmassa osassa Varsinais-Suomea, Ala-Satakuntaa ja Pohjanmaata. Vanhat veroyksiköt eli ruotsalaisen alueen bol ja suomalaisen alueen koukku oli hylätty ja muodostettu parempi veroyksikkö "savu".
Kultakin savulta suoritettua veroa nimitettiin savuveroksi.
Tuhkelot

Tuhkelot (savusienet) ("Lycoperdon") on kupusienten suku. Ne ovat valkoisia tai vaaleita nuijan tai pallon muotoisia lahottajasieniä, joiden itiöt kehittyvät sienen sisällä. Molekyylibiologiset tutkimukset ovat osoittaneet niiden kuuluvat Agaricales-lahkoon. Tuhkeloiden suku sisältää joitakin lajeja, jotka aiemmin luokiteltiin kuukusten sukuun ("Calvatia"). 
Tuhkelot ovat nuorena syötäviä, jolloin itiöemän malto on vielä vaaleaa, mutta itiöiden kypsyttyä malto tummuu eikä sieni enää sovellu ruuaksi. Tuhkelot voivat sisältää myös ureaa eivätkä siksi sovellu ruuaksi munuaisongelmaisille.
Suomenkielisen nimensä tuhkelot ovat saaneet kypsistä tummista itiöistä, jotka pöllähtävät kuin tuhka, kun vanhan sienen päälle astuu. Tieteellinen nimi "Lycoperdon" on käännetty ranskasta vesse-de-loup ja tarkoittaa sudenpierua (lykos = susi + perdesthai = pieraista). 
Tuhkeloiden näköisiä kupusieniä ovat esimerkiksi maamunien ("Bovista") tai mukulakuukusten ("Scleroderma") sienisukujen lajit.
Ketosilmäruoho

Ketosilmäruoho ("Euphrasia stricta") on yksivuotinen ruohovartinen kasvi. Se elää puoliloisena. Nimi silmäruoho tulee uskomuksesta, jonka mukaan kasvilla voisi parantaa silmäsairauksia.
Ketosilmäruoho kasvaa noin 20 cm korkeaksi. 
Ketosilmäruohoa tavataan Keski- ja Etelä-Suomessa, muissa Pohjoismaissa ja Keski-Euroopassa.
Härkämäen observatorio

Härkämäen observatorio on Warkauden Kassiopeian observatorio, joka sijaitsee Kangaslammin Härkämäellä. Observatorio valmistui vuonna 2004. 
Härkämäen observatorio kuuluu Suomen havaintotorniverkkoon, joka pyrkii edistämään yhteydenpitoa vakavista havaintohankkeista kiinnostuneiden kesken. Verkostoon kuuluvissa observatorioissa on tehty tieteellisiä havaintoja muun myassa Helsingin yliopistolle. Esimerkiksi Härkämäen observatoriolla havaittiin 19. helmikuuta 2007 uusi supernova SN2007ae, ja myöhemmin löytöjä on tehty seitsemän lisää.
Observatorioalueelle on suunniteltu myös tutkimusasemaa radioastronomiaa varten. Observatorion pääkaukoputki on 16-tuumainen Meade-peilikaukoputki, jossa on SBIG STT-8300M -CCD-kamera ja Paramount ME robottijalusta.
Warkauden Kassiopeian tavoitteena on opetuksen lisäksi tehdä observatoriolla tähtitieteellistä tutkimustyötä. Tutkimuskohteiksi on ajateltu komeettoja, muuttuvia tähtiä, supernovaräjähdyksiä, pikkuplaneettoja ja muita kohteita, joiden tutkiminen sopii harrastusyhdistyksille. Observatorio sai oman observatoriokoodin, kun observatoriolla suoritettiin tarvittavat tarkat asteroidien mittaukset. Härkämäen observatorion viralliseksi nimeksi ja koodiksi tuli ”Taurus Hill Observatory, A95”.
Observatorion laitteistoa on rahoittanut Jenny ja Antti Wihurin rahasto Muita toimintaa tukeneita tahoja ovat Helsingin yliopiston vapaan sivistystyön toimikunta, Varkauden kaupungin sivistyslautakunta/kulttuuritoimi, Varkauden kaupungin nuorisotoimi sekä Pohjois-Savon Kulttuurirahasto.
V. K. E. Wichmann

Viktor Karl Emil (V. K. E.) Wichmann (24. elokuuta 1856 Lumijoki – 21. tammikuuta 1938 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija, seminaarinjohtaja ja RKP:n kansanedustaja. Hän käytti nimimerkkejä "Gånge Rolf" ja "K.E.W".
Wichmannin vanhemmat olivat kirkkoherra Viktor Vilhelm Wichmann ja Emilie Augusta Ofelia Bergstedt. Hän pääsi ylioppilaaksi 1877 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1882. Wichmann toimi Uudenkaarlepyyn seminaarissa historian, maantieteen, kasvatusopin ja psykologian lehtorina 1883–1916, seminaarin varajohtajana 1905–1912 ja johtajana 1912–1916. Hän oli Oulunkylän yhteiskoulun opettajana Helsingissä 1916–1919 ja merenkulkuhallituksen vt. arkistonhoitajana 1919–1923. Wichmann oli karkotettuna Suomesta vuodet 1904–1906, jolloin hän toimi opettajana Tukholmassa.
Wichmann oli RKP:n kansanedustajana 1908–1909 edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli Uudenkaarlepyyn kaupunginvaltuuston varapuheenjohtajana ja sihteerinä sekä valtuutettuna Suomenruotsalaisilla kansankäräjillä.
Wichmann julkaisi useita runokokoelmia nimimerkillä "Gånge Rolf". Myöhemmin hän laati historian oppikirjoja ja kirjoitti Uudenkaarlepyyn ja Tenholan paikallishistoriikit.
Emil Wichmann oli naimisissa vuosina 1887–1919 Katarina Julinin kanssa ja vuodesta 1921 lähtien Alfhild Maria Brunellin kanssa.
Teokset.
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "Gånge Rolf":
Tönttölä

Tönttölä () on entinen inkerinsuomalainen kylä nykyisen Pietarin kaupungin alueella. Se sijaitsi kaupungin lounaispuolella entisen Narvan maantien varrella. Kylä koostui kahdesta osasta. Nykyisen Narvskaja-metroaseman kaakkoispuolella oli Suuri-Tönttölä ja nykyisen Kirovin aukion eteläpuolella Pieni-Tönttölä. Kylä kuului Pietarin Pyhän Marian seurakuntaan.
Kylän lähellä virtasi aikaisemmin Tönttölänjoki (, myöhemmin myös Олховка, "Olhovka"), joka täytettiin 1920-luvulla. Vuonna 1831 nykyisten Baltian ja Varsovan ratojen välille perustettiin Mitrofanin hautausmaa, johon haudattiin aluksi koleraepidemian uhreja. Vuonna 1845 ortodoksisen hautausmaan viereen avattiin Pietarin suomalaisen seurakunnan hautausmaa.
1800-luvun loppupuolella kylään alkoi muuttaa läheisten tehtaiden työntekijöitä. Vuonna 1875 Tönttölään perustettiin kemian tehdas (neuvostoaikana ”Krasnyi himik”). 1930-luvulle saakka entisestä kylästä muistuttivat ”Oikea” ja ”Vasen Tönttölänkatu” ("Pravaja i Levaja Tenteleva ulitsy"), joiden nykyiset nimet ovat "Himitšeski pereulok" ja "ulitsa Maršala Govorova".
Hevaanjoen varrella nykyisessä Leningradin alueen Lomonosovin piirissä on sijainnut toinen Tönttölän kylä, jonka asukkaina oli ortodoksisia inkerikkoja. Kylä tuhoutui toisen maailmansodan aikana.
Keijo Petäjä

Keijo Petäjä (21. joulukuuta 1919 Kuortane – 9. toukokuuta 1988 Helsinki) oli teoreetikkona ja suunnittelijana tunnettu suomalainen arkkitehti, jota pidetään modernin arkkitehtuurin edelläkävijänä Suomessa. Hän sai professorin arvonimen vuonna 1980.
Ura.
Petäjällä oli vuosina 1949–1952 yhteinen arkkitehtitoimisto Viljo Revellin kanssa. He osallistuivat vuonna 1949 palkitulla ehdotuksellaan Kansaneläkelaitoksen päätoimitalon suunnittelukilpailuun ja voittivat kilpailun Helsingin Teollisuuskeskuksesta, joka rakennettiin heidän suunnitelmansa pohjalta. Rakennuksessa on vaikutteita Le Corbusier’ltä. Petäjä ja Revell suunnittelivat myös asuinrakennuksia Helsingin Maunulaan vuosina 1949–1953.
Revellin jälkeen Petäjällä oli arkkitehtitoimisto yhdessä vaimonsa arkkitehti Marja Petäjän (o.s. Koskelo, 1923–2025) kanssa kuolemaansa asti. Heidän yhteisiä suunnittelutöitään Helsingissä ovat muun muassa Lauttasaaren kirkko (1958), lukuisat asuintalot Lauttasaaressa (1957–1975), Munkkiniemessä (1973), Vuosaaren telakka (1974) ja toimistotalo Brondankulma (1975). Muualle Suomeen he suunnittelivat muun muassa Jyväskylän keskusammattikoulun (1957–1963), Turengin seurakuntakodin (1965) sekä Janakkalan (1963), Ilmajoen (1965) ja Kuusamon kunnantalot (1979).
Petäjä toimi myös Helsingin Yhtenäiskoulun ensimmäisenä piirustuksenopettajana.
Yksityiselämä.
Keijo Petäjän isä oli kirjailija ja kansakouluntarkastaja Juhani Petäjä. Purjehtija Tuuli Petäjä-Sirén on hänen lapsenlapsensa. Professori Eila Alahuhta oli puolestaan Keijo Petäjän sisar.
Martti Kykkling

Martin (Martti) Kykkling, ent. Kyckling (7. toukokuuta 1857 Säkkijärvi – 28. syyskuuta 1917 Virolahti) oli suomalainen maanviljelijä, liike- ja valtiopäivämies sekä nuorsuomalaisten kansanedustaja 1910-luvulla.
Kykklingin vanhemmat olivat maakauppias Martin Kyckling ja Anna Erikintytär. Kykkling oli naimisissa vuodesta 1884 Vilhelmiina Pohjolan kanssa. Hän toimi maanviljelijänä ja maakauppiaana Virolahdella, samoin kuin Virolahden kuntakokouksen esimiehenä. Kykkling harjoitti lisäksi puutavaran ja kiven vientiä ulkomaille. Kykkling oli kansanedustajana 1914–1917, edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli ollut jo aiemmin Kymin tuomiokunnan edustajana talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Juho Mynttinen

Juho Mynttinen (9. lokakuuta 1859 Iitti – 29. toukokuuta 1916 Iitti) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies, joka oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1910-luvulla.
Mynttisen vanhemmat olivat talollinen Johan Mynttinen ja Anna Davidintytär ja puoliso vuodesta 1885 Vilhelmiina Ollila. Mynttinen palveli useita vuosia sotaväessä ja työskenteli sitten maanviljelijänä Iitissä. Hän toimi Iitin kuntakokousten puheenjohtajana ja kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana ja oli kirkolliskokouksen jäsen. Mynttinen oli kansanedustajana 1909–1910 ja 1911–1914, edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Mynttinen oli ollut talonpoikaissäädyssä Iitin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906.
Kondiittori

Kondiittori on elintarvikealan ammattilainen, joka valmistaa erilaisia makeita leivonnaisia, täytekakkuja, kääretorttuja, leivoksia ja pikkuleipiä. Kondiittorin tehtäviin voi kuulua myös myyntityötä. Kondiittorit työskentelevät yleensä konditoriassa tai leipomossa. Kondiittorista saatetaan joskus käyttää myös nimitystä sokerileipuri . Kondiittori oli myös Venäjän keisarillisen hovin rankijärjestelmän 12. luokan hovivirkamiehen virkanimike.
Kondiittoriksi voi opiskella joko suorittamalla näyttötutkintona kondiittorin ammattitutkinnon tai suorittamalla elintarvikealan perustutkinnon leipomoalan koulutusohjelmassa. Leipomoalan koulutusohjelman tutkintonimike on leipuri-kondiittori. Ammatillinen perustutkinto on laajuudeltaan 120 opintoviikkoa ja kestää 3 vuotta. 
Työpaikat.
Kondiittorina voi työskennellä leipomoissa, konditorioissa, kahviloissa, ravintoloissa, pitopalveluyrityksissä sekä myymälöiden paistopisteissä ja leipäosastoilla.
Heidi Kiviharju

Heidi Kristina Kiviharju (s. 29. syyskuuta 1974 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on ollut kiinnitettynä Tampereen Työväen Teatteriin vuodesta 2001. 
Ura.
Kiviharju valmistui Tampereen yliopiston näyttelijätyön laitokselta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1999. Hän työskenteli vuoden Lahden kaupunginteatterissa kunnes aloitti Tampereen Työväen Teatterissa vuonna 2001.
Kiviharju on myös esiintynyt television ja elokuvan puolella sekä kuunnelmissa.
Yksityiselämä.
Kiviharjun puoliso on Samuli Muje, ja heillä on kaksi lasta.
Fairfieldin piirikunta (Ohio)

Fairfieldin piirikunta () on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa. Sen suurin kaupunki on Lancaster. Piirikunnan väkiluku oli 122 759 vuonna 2000.
Maantiede.
Fairfieldin naapuripiirikuntia ovat Licking pohjoisessa, Perry idässä, Hocking etelässä, Picaway lounaassa ja Franklin luoteessa.
Väestö.
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 146 156 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 90,4 %, mustiin (6,2 %), alkuperäisamerikkalaisiin (0,2 %) ja aasialaisiin (1,2 %).
Kotitalouden mediaanitulo on 58 249 ja köyhyysrajan alapuolella oli 11,5 % väestöstä vuosina 2007–2011.
Michael Moorer

Michael Lee "Double M" Moorer (s. 12. marraskuuta 1967 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen entinen nyrkkeilijä. Hän oli alemman raskaan sarjan ja raskaan sarjan maailmanmestari. Moorer otteli pitkällä urallaan muun muassa Evander Holyfieldin, Bert Cooperin ja George Foremanin kanssa. Moorer otteli 57 kertaa. Näistä hän voitti 52 (40 tyrmäystä), hävisi neljästi, ja otteli yhden ratkaisemattoman.
Ammattilaiseksi Moorer siirtyi vuonna 1988 raskaassa keskisarjassa, ja tyrmäsi debyyttiottelussaan Adrian Riggsin. Vielä samana vuonna Moorer nousi vastaperustetun WBO-liiton mestariksi tyrmäämällä viisieräisessä kamppailussa Razmi Hassanin. 
1989 Moorer puolusti titteliään kuusi kertaa voittaen muun muassa Freddie Delgadon, Frankie Swindellin, Mike Sedillon, ja entisen WBA-liiton mestarin Leslie Stewardin.
Moorer voitti ensimmäisen kohtaamisensa Holyfieldin kanssa kukistaen tämän hajaäänituomiolla. Voittonsa myötä hän kohosi WBA- ja IBF-liittojen tunnustamaksi mestariksi. Moorer puolusti titteliään ensimmäisen kerran George Foremania vastaan, mutta hävisi tyrmäyksellä 10. erässä. Pian Moorer kohtasi Axel Schulzin, joka oli voittanut IBF-liiton tittelin Foremanilta. Moorer voitti ottelun täysien erien jälkeen. Moorer puolusti IBF-liiton mestaruuttaan kahdesti voittamalla Francois Bothan, ja Vaughn Beanin, kunnes menetti tittelinsä Evander Holyfieldille miesten välisessä uusintaottelussa. Kamppailussa Moorer haki vauhtia kerran viidennessä erässä ja kahdesti seitsemännen ja kahdeksannen erän aikana. Keskeytyshetkellä Moorer oli pystyssä, mutta tuomari Mitch Halpern keskeytti ottelun lääkäri Flip Homanskyn pyynnöstä.
Mestaruuden menettämisen jälkeen Moorer ei enää päässyt titteliotteluun, vaikka hän jatkoi uraansa vielä monien vuosien ajan. 17. elokuuta 2002 Moorer hävisi aikansa huippuiskijä David Tualle ensimmäisen erän tyrmäyksellä. Moorer jatkoi uraansa vielä vuoteen 2008 asti häviten Eliseo Castillolle ja voittaen muutamia tuntemattomia nyrkkeilijöitä.
Vuoden 1999 helmikuussa Moorer pidätettiin juopuneena ajamisesta.
Moorer oli ensimmäinen vasenkätinen nyrkkeilijä, joka on voittanut raskaansarjan mestaruuden.
Liquid Liquid

Liquid Liquid oli New Yorkissa vuonna 1980 perustettu post punk -yhtye. Yhtyeen perustivat rumpali Scott Hartley, basisti Richard McGuire, laulaja Salvatore Principato ja perkussionisti Dennis Young. Monet yhtyeen kappaleista ovat päätyneet sampleiksi hiphop- ja rap-yhtyeiden kappaleisiin. Yhtyeen Optimo EP:n kappale 'Cavern' samplattiin Melle Melin 'White Lines' -kappaleeseen luvatta. Asiasta seurannut oikeudenkäynti vei konkurssiin Liquid Liquidin levy-yhtiön 99 Recordsin. Myös yhtye lopetti toimintansa vuonna 1983. Levy-yhtiöt Grand Royal ja Mo' Wax julkaisivat uudelleen kaikki Liquid Liquidin EP:t vuonna 1997 ja Domino Records vuonna 2008.
Taribo West

Taribo West (s. 26. maaliskuuta 1974 Ajengunle, Lagos) on nigerialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi muun muassa Ranskan, Italian, Saksan ja Serbian pääsarjoissa.
Kotimaassaan Nigeriassa West pelasi Port Harcourt Sharksissa ja lagosilaisessa Julius Bergerissä ennen tuloaan Eurooppaan ranskalaiseen Auxereen vuonna 1993. Auxerressa hän voitti Ranskan mestaruuden kaudella 1996/1997 ja Ranskan cupin kahdesti. Sittemmin Westin edustamia joukkueita ovat olleet milanolaiset Inter, jossa hän juhli UEFA Cupin voittoa kaudella 1997/98, ja AC Milan, englantilainen Derby saksalainen Kaiserslautern, belgradilainen Partizan, qatarilainen al-Arabi ja englantilainen Plymouth Argyle. 2006 West palasi takaisin kotimaahansa Julius Bergerin riveihin. Yhden kauden jälkeen West siirtyi iranilaiseen Paykaniin, mistä hän kuitenkin lähti kolmen kuukauden kuluttua, ja on siitä lähtien ollut ilman sopimusta.
West on pelannut Nigerian maajoukkueessa kaikkiaan 41 ottelua vuosina 1994-2005. Hän kuului joukkueen vakiopelaajiin vuosien 1998 ja 2002 MM-kisoissa kuten myös Afrikan mestaruusturnauksessa vuosina 2000 ja 2002. Hän oli mukana voittamassa myös jalkapallon olympiakultaa 1996 Atlantan kisoissa. Peliesitystensä lisäksi West tunnettiin omalaatuisista hiustyyleistään. Vuonna 1997 hän sijoittui kolmanneksi Afrikan vuoden jalkapalloilijan valinnassa.
Miles Joseph Berkeley

Miles Joseph Berkeley (1803–1889) oli englantilainen pappismies ja itiökasvien tutkija. Hän on erityisen tunnettu saavutuksistaan sienitieteen alalla – hän on määrittänyt yli kuusituhatta sienilajia.
Hän valmistui vuonna 1825 Cambridgen yliopistosta pääaineenaan teologia. Berkeley kirjoitti sieniä käsittelevän osan vuonna 1836 ilmestyneeseen suurteokseen Englannin kasvisto.
Berkeley tutki myös viljelykasvien taudinaiheuttajia ja loisia. Hän oli taitava mikroskoopin käyttäjä ja piirsi useita eliölajeja julkaisujensa kuvitukseksi. 
Kasvi- ja sienitieteessä Berkeleysta käytetään auktorilyhennettä Berk.
Jakob Näs

Jakob Näs (30. lokakuuta 1842 Munsala – 9. marraskuuta 1918 Munsala) oli suomalainen maanviljelijä ja poliitikko, joka toimi kuudesti valtiopäivämiehenä sekä RKP:n kansanedustajana Suomen ensimmäisessä eduskunnassa 1907–1908. Näs siirtyi myöhemmin sosialidemokraatteihin.
Elämä.
Näsin vanhemmat olivat maanviljelijä Anders Jakobsson ja Helena Simonsdotter. Näs oli naimisissa vuodesta 1874 Anna Johansdotterin kanssa. Hän toimi maanviljelijänä kotipaikkakunnallaan Munsalassa. Näs oli kansanedustaja 1907–1908, edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli jo aiemmin Uudenkaarlepyyn tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Kansanedustajakautensa jälkeen Näs siirtyi sosialidemokraatteihin ilmeisesti kotipitäjässään vaikuttaneiden munsalaisosialistien ansiosta. Vuonna 1907 Näs perusti Munsalan työväenyhdistyksen, jonka toiminta kuitenkin hiipui pian. Yhdystys herätettiin jälleen vuonna 1912 ja Näs oli sen hallituksen jäsen. Hän oli myös SDP:n eduskuntavaaliehdokkaana. Näs kuoli kotonaan Munsalassa 76-vuotiaana marraskuussa 1918.
Mordecai Cubitt Cooke

Mordecai Cubitt Cooke (12. heinäkuuta 1825 Horning, Norfolk, Britannia – 12. marraskuuta 1914 Southsea, Hampshire, Britannia) oli englantilainen kasvi- ja sienitieteilijä. Hän työskenteli toimistovirkailijana, mutta hänen todellinen kiinnostuksenkohteensa olivat kasvit.
Cooke perusti vuonna 1862 Kasvinharrastajien seuran "Society of Amateur Botanists". Hän työskenteli lyhyesti luonnontiedon opettajana ja pääsi sen jälkeen Intia-museon kuraattoriksi. Kun museon kasvikokoelmat siirrettiin Kew Gardensiin, Cooke seurasi mukana. 
Cooke kuvitti ja toimitti kirjoja ja kahta lehteä luonnontieteen alalta. 
Cookella ei ollut muodollista luonnontieteiden koulutusta, mutta hän sai sieniä koskevista tutkimuksistaan Yalesta kunniamaisterin arvon ja New Yorkin yliopistosta kunniatohtorin arvon. 
Kasvi- ja sienitieteessä Cookesta käytetään auktorilyhennettä Cooke.
Koivunlehtohapero

Koivunlehtohapero ("Russula intermedia" vanh. "Russula lundellii") on kupera tai laakealakkinen punertava haperolaji. Lakissa on joskus ruskeita laikkuja ja se on keskeltä keltaisempi. Lakin leveys on 8–16 senttimetriä. Jalka on valkoinen, 6–10 senttimetriä pitkä ja 1,5–3 senttimetriä paksu. Sen heltat ovat kellertävät. Malto on valkoista ja maku on kirpeä. Laji ei ole sellaisenaan ruokasieni, mutta ryöppäämisen jälkeen syötävä ruokasieni. Sieni kasvaa lehtimetsissä ja rehevissä sekametsissä koivujen seuralaisena heinä-syyskuussa. Se on Etelä-Suomessa yleinen, mutta Pohjois-Suomessa harvinaisempi. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Koivunlehtohaperon kanssa samannäköisiä lajeja ovat esimerkiksi isohapero, punajalkahapero, tulipunahapero ja viinihapero.
Pietari Kuisma

Petter (Pietari) Kuisma (10. elokuuta 1841 Antrea – 16. marraskuuta 1925 Vuoksenranta) oli suomalainen maanviljelijä joka oli nuorsuomalaisten kansanedustajana Suomen ensimmäisessä eduskunnassa.
Kuisman vanhemmat olivat talollinen, valtiopäivämies Tuomas Kuisma ja Maria Jantunen. Hän toimi maanviljelijänä Antreassa ja Vuoksenrannalla ja oli myös lautamiehenä. Kuisma oli kansanedustajana 1907–1908 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli naimisissa vuosina 1865–1874 Katarina Jaatisen kanssa ja meni leskeksi jäätyään uusiin naimisiin 1881 Vappu Kekin kanssa.
Keltapeippi

Keltapeippi ("Lamiastrum galeobdolon", syn. "Lamium galeobdolon", "Galeobdolon luteum") on keltakukkainen, lähinnä Euroopassa luonnonvaraisena kasvava huulikukkaiskasvi. Laji on sukunsa keltapeippien ("Lamiastrum") ainoa edustaja.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotisen keltapeipin pystyt kukintovarret kasvavat 20–40 senttimetriä korkeiksi. Kukkaversojen lisäksi kasvilla on runsaasti isolehtisiä, kukattomia pintarönsyjä. Varret ovat nelisärmäisiä. Vastakkain olevat lehdet ovat leveänpuikeita, tylppä- tai matalaan herttatyvisiä ja hammaslaitaisia. Ainakin rönsyjen lehdissä esiintyy vaaleita laikkuja. Kukinnon tukilehdet ovat varsilehtien kaltaisia. Keltapeipin kukat ovat melko suuria ja ne sijaitsevat kehässä verson ympärillä. Kukan säteittäinen verhiö on 7–10 mm pitkä, 5–10-suoninen ja sen liuskat ovat 1/4–1/3 torven pituudesta. Kirkkaankeltainen teriö on 15–25 mm pitkä ja selvästi vastakohtainen. Ylähuuli on korkea ja kupera, alahuuli on kolmeliuskainen, sivuliuskat ovat lähes yhtä isoja kuin kolmiomainen, suippo keskiliuska. Emin luotin liuskat ovat lähes tai aivan samanpituisia. Suomessa keltapeippi kukkii alkukesästä touko-kesäkuussa. Hedelmä on nelilohkoinen lohkohedelmä.
Keltapeipistä tunnetaan Pohjoismaissa kahta alalajia: nimialalaji täpläkeltapeippiä (subsp. "galeobdolon") sekä kirjokeltapeippiä (subsp. "argentatum"). Näistä jälkimmäinen on kookkaampi, kapeampilehtisempi ja suurempikukkaisempi. Merkittävin ero on lehtien vaalea kuviointi, joka kirjokeltapeipillä on yhtenäinen kun taas täpläkeltapeipillä laikuttainen.
Levinneisyys.
Keltapeippiä tavataan ainoastaan Euroopassa. Luontaisena sen levinneisyysalue ulottuu Pyreneiltä Romaniaan, Länsi-Ukrainaan ja Länsi-Venäjälle. Länsi-Kaukasuksella on lisäksi muusta levinneisyysalueesta erillinen esiintymä. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Välimerelle lukuun ottamatta Sardiniaa, Sisiliaa sekä Keski- ja Etelä-Kreikkaa. Pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Skotlantiin, Etelä-Tanskaan ja -Ruotsiin sekä Itämeren etelä- ja itärantoja myöten Viroon saakka. Etelä-Norjassa, Keski-Ruotsissa ja Etelä-Suomessa laji on satunnainen tulokas. Suomessa keltapeippi on harvinainen mutta vakiintunut uustulokas lähinnä Lounais-Suomessa.
Elinympäristö.
Keltapeippiä tavataan luontaisena multavissa lehdoissa, kuten Etelä-Ruotsin pyökkimetsissä. Suomessa lajia tavataan viljelyjäänteenä puistoissa, puutarhoissa ja joskus harvinaisena karkulaisena rehevissä metsissä.
Käyttö.
Keltapeippiä viljellään myös koristekasvina. Erityisen hyvin se sopii maanpeitekasviksi, koska sen rönsyjen lehdet pysyvät talven yli vihreinä. Puutarhakasvina keltapeippi kasvaa parhaiten puolivarjoisalla paikalla. Alustaksi kasville kelpaa parhaiten syvämultainen maa, mutta se viihtyy myös useilla muilla kasvualustoilla.
Kirjonahkahapero

Kirjonahkahapero ("Russula olivacea") on kupera tai laakealakkinen viininpunainen tai kellansävyinen haperolaji. Heltat ovat aluksi valkoiset ja vanhemmiten muuttuvat kellertäviksi. Jalka on ylhäältä karmiinin tai roosanpunainen ja tyvestä kellertävä. Malto on valkoista. Maku on mieto ja sieni on hyvä ruokasienilaji. Se kasvaa harvinaisena kuusikoissa lehtimetsissä kalkkipitoisilla paikoilla Etelä-Suomessa.
Kirjonahkahapero on arvioitu Suomessa vaarantuneeksi.
Rusohapero

Rusohapero ("Russula rosea" syn. "Russula lepida") on kupera- tai laakealakkinen punainen haperolaji. Sienen lakin keskusta on kermanvärinen. Lakin leveys on 5–15 senttimetriä. Jalka on 3–10 senttimetriä pitkä, valkoinen tai punahäiveinen. Lisäksi se on hauras sekä ylhäältä jauheinen. Heltat ovat vaalean kermanväriset ja itiöpöly on vaalean kellertävää. Malto on valkoista ja kovaa. Maku on kirpeä. Hapero on syötävä, mutta se tulee esikäsitellä keittämällä. Se kasvaa harvinaisena Etelä-Suomen lehtimetsissä ja lehdoissa tammen seurassa. Rusohaperon kasvuaika on elokuusta lokakuuhun.
Rusohapero on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi lajiksi.
Tammihapero

Tammihapero ("Russula pseudointegra") on kupera tai laakealakkinen punainen haperolaji. Lakin leveys on 4–15 senttimetriä. Sen heltat ovat aluksi vaaleat ja vanhemmiten okranväriset. Jalka on 6–12 senttimetriä pitkä ja valkea. Malto on valkeaa. Sienen haju on hedelmäinen ja sen itiöpöly on keltaista. Sieni maistuu kitkerältä eikä ole ruokasieni. Se on kuitenkin syötävä, mutta tulee esikäsitellä keittämällä. Tammihapero kasvaa harvinaisena Etelä-Suomen tammialueilla tammen juurisienenä. Kasvuaika on elokuusta lokakuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Jodihapero

Jodihapero ("Russula turci") on kupera tai laakealakkinen kellan- tai punaruskea haperolaji. Lakki on 3–10 senttimetriä leveä. Jalka on valkoinen tai siinä voi olla kellertävä tai punainen vivahde. Heltat ovat sahramin- tai okrankeltaisia. Malto on valkoista, pehmeää ja haurasta. Maku on mieto ja haju muistuttaa jodin tuoksua. Hapero kasvaa yleisenä tuoreissa havumetsissä.
Tarhatuppisieni

Tarhatuppisieni ("Volvopluteus gloiocephalus", syn. "Volvariella gloiocephala") on kellomainen tai laakea limainen valkea tai harmaanruskea tahmatuppisienilaji. Sen jalka on harmaanruskea ja siinä on valkoinen tai harmaa tuppi. Sieni kasvaa tuoreilla laidunmailla, komposteissa, puutarhoissa ja voimakkaasti lannoitetuissa paikoissa.
Kallionauhus

Kallionauhus ("Ligularia dentata") on asterikasvien heimoon ja helonauhusten sukuun kuuluva monivuotinen kasvi. Se on peräisin Kiinan ja Japanin alueelta.
Kallionauhus on voimakaskasvuinen ja sillä on munuaismaiset lehdet, jotka ovat hyvin hammaslaitaiset. Lehtiruodit voivat olla jopa yli 30 senttimetriä pitkiä. Lehdet muodostavat ruusukkeita. Oranssinkeltaiset mykerökukinnot ovat melko suuria ja ne ovat kerääntyneet tertuiksi monihaaraisten varsien latvoihin.
Kallionauhus kukkii melko myöhään aikaan vuodesta elo-syyskuun aikana. Se kasvaa yleensä vajaan metrin korkuiseksi, yleensä 80–100-senttimetriseksi. Se kasvaa mieluiten puolivarjoisessa tai varjoisessa paikassa, viihtyy ravinnepitoisessa, multavassa ja hyvin kosteutta pidättävässä maassa. Se vaatii runsaan lannoituksen.
Kasvin kaikki osat ovat myrkyllisiä.
Lummelampi

Le bassin aux nymphéas ("Lummelampi") on ranskalaisen taidemaalari Claude Monet’n maalaama sarja impressionistisia öljymaalauksia vuosilta 1899 ja 1900. Maalaukset esittävät Monet’n japanilaistyyppisen vesipuutarhan lummelampea sekä sitä ylittävää kaarisiltaa.
Monet muutti vuonna 1883 Pariisista Givernyyn, jossa hän eli kuolemaansa saakka. Vuonna 1893 hän laajensi tonttia naapurilta ostetulla suotilkulla, johon rakennettiin hänen maalaustensa kohteena kuuluisaksi tullut itämainen vesipuutarha. Monet säilytti myös puutarhansa ranskalaisen osan. Vuonna 1900 hän asetti näytteille kymmenen lampea esittävän öljyvärimaalauksen sarjan, joissa hän tutki samaa kohdetta eri valaistusolosuhteissa. Hän työsti vastaavia sarjoja myös muista kohteista.
Sarjan maalauksia on muiden muassa seuraavissa kokoelmissa:
Jacques-Yves Cousteaun bibliografia

Jacques-Yves Cousteau julkaisi urallaan yli 50 kirjallista teosta. Hänen teoksistaan vajaa puolet on yksittäisiä kirjoja ja loput on julkaistu kirjasarjoina, joista jälkimmäinen "The Ocean World of Jacques Cousteau" on myös suomennettu osittain nimellä "Merten salaisuudet". Cousteaun viimeinen kirja oli hänen kuolemansa jälkeen julkaistu omaelämäkerrallinen "L'Homme, la Pieuvre et l'Orchidée" ("Ihminen, mustekala ja orkidea").
Florent Sinama-Pongolle

Florent Sinama-Pongolle (s. 20. lokakuuta 1984 Saint-Pierre, Réunion, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edustaa skotlantilaista Dundee Unitedia.
Seurajoukkueura.
Sinama-Pongolle pelasi juniorina Le Havressa ja nousi seuran edustusryhmään vuonna 2001. Hänet nimettiin Ranskan mestaruusjuhliin päättyneen alle 17-vuotiaiden MM-turnauksen parhaaksi pelaajaksi vuonna 2001, ja oli myös turnauksen paras maalintekijä. Hyvät otteet herättivät Liverpool-manageri Gérard Houllierin kiinnostuksen ja vuonna 2003 Sinama-Pongolle siirtyi Liverpooliin yhdessä serkkupoikansa Anthony Le Tallecin kanssa. 
Liverpoolissa peliaikaa tuli vain rajallisesti, ja kevätkauden 2006 Sinama-Pongolle vietti lainasopimuksella Blackburnin riveissä. Kesällä 2006 hän pelasi Ranskan joukkueessa alle 21-vuotiaiden EM-kisoissa, joissa joukkue selvisi välieriin saakka. Kesän lopulla Sinama-Pongolle teki sopimuksen espanjalaisen Recreativo Huelvan kanssa. Aluksi sopimus oli vain yhden kauden mittainen, mutta sittemmin sitä jatkettiin vuoteen 2011. Kesällä 2008 Sinama-Pongolle siirtyi Atlético Madridiin neljän vuoden mittaisella sopimuksella. Vähälle peliajalle Atléticossa jääneen ranskalaishyökkääjän siirrosta hänen nykyiseen seuraansa päästiin sopimukseen joulukuussa 2009.
Maajoukkueura.
Florent Sinama-Pongolle on kuulunut Ranskan juniorimaajoukkueiden vakiopelaajiin lukuisissa ikäluokissa. Alle 16-vuotiaiden maajoukkeessa hän edusti maataan vuoden 2001 EM-turnauksessa, ja saman vuoden syksyllä Ranskan voittojuhliin päättyneissä alle 17-vuotiaiden MM-turnauksessa, missä hän voitti turnauksen maalikuninkuuden yhdeksällä maalillaan ja valittiin myös kisojen parhaaksi pelaajaksi. Hän edusti maataan myös alle 21-vuotiaiden Euroopan mestaruusturnauksessa vuonna 2006. Hän pelasi ensimmäisen ja tähän mennessä ainoan ottelunsa Ranskan A-maajoukkueessa Tunisiaa vastaan lokakuussa 2008.
Mustalipeä

Mustalipeä on sellunkeiton sivutuote. Sulfaattimenetelmässä käytetty keittoneste ja puusta liuennut ligniini sekä muu orgaaninen aine kerätään mustalipeänä, joka väkevöidään haihduttimissa korkeaan kuiva-ainepitoisuuteen (65–85 %) ja poltetaan soodakattilassa sellunkeitossa tarvittavaksi lämpöenergiaksi, höyryntuotantoon eri prosesseihin ja sähköntuotantoon. Mustalipeän jatkokäyttö energiaksi tuottaa tämän päivän uusissa tehtaissa sähköä noin 600 kilowattituntia sellutonnia kohden. Vuonna 2001 mustalipeän osuus Suomen primäärienergiankulutuksesta oli 9,8 % ja sähköntuotannosta 6,1 %. Sellutehdas käyttää mustalipeällä tuotetun sähkön pääasiassa itse. Mustalipeän saatavuus on suoraan riippuvainen selluteollisuuden tuotantomäärien muutoksista.
Lilli Earl

Lilli Marjatta Earl (o.s. Suomalainen; s. 13. tammikuuta 1964 Helsinki) on suomalainen toimittaja. Hän on ollut myös näyttelijänä elokuvissa "Vapaa duunari Ville-Kalle" (1984), "Nuoruuteni savotat" ja "Vääpeli Körmy – taisteluni" (1994).
Earl on julkaissut myös yhden romaanin, "Ori ottaa ohjat" (1995), ja toimittanut joitakin isänsä Kari Suomalaisen pilapiirroksiin perustuvia kirjoja. 
Tammikuussa 2014 Radio Rapu ilmoitti palkanneensa Earlin toimittajakseen.
Kai Sievers

Kai Konrad Sievers (19. helmikuuta 1930 Kotka – 7. marraskuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja käsikirjoittaja. 
Henkilöhistoria ja ammattiura.
Sieversin vanhemmat olivat toimitusjohtaja Konrad Emil Sievers ja Onerva Viljamaa. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1950 oli Pirkko-Liisa Pöyhönen ja toinen vuodesta 1962 Ulla-Maija Kettunen. Sievers tuli ylioppilaaksi Kotkan lyseosta 1948 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1958. Uransa alkuvuosina Sievers toimi lääkärinä useissa eri sairaaloissa. Hän väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1965 ja oli 1969–1970 Oulun yliopiston hygienian professori. 1971–1976 Sievers toimi Turun yliopiston kansanterveystieteen professorina. Helsingin yliopiston sosiaalilääketieteen apulaisprofessori hän oli vuodesta 1977. Sieversin tieteelliset julkaisut käsittelevät reumatologiaa, seksologiaa ja kansanterveystiedettä. Sievers oli yksi vuonna 1974 ilmestyneen suomalaisten sukupuolielämää käsitelleen raportin tekijöistä ja osallistui vuonna 1984 julkaistun homoseksuaalien tilanteesta Suomessa tehdyn kartoituksen toimittamiseen.
Kirjallinen toiminta.
Sievers oli mukana muutamissa runoantologioissa ja toimitti runoantologioita. Hän käsikirjoitti Pertti Reposen kanssa "Soitinmenoja" ja "ÄWPK – Älywapaata palokuntaa" salanimellä "Kai Dorkin".
Cyanide

Cyanide on yhdysvaltalaisen metallimusiikkia soittavan yhtyeen Metallican 42. singlejulkaisu ja kolmas "Death Magnetic" albumilta. Syyskuun ensimmäisenä päivänä 2008 kappale julkaistiin kuunneltavaksi streaming -tekniikalla yhtyeen virallisilla kotisivuilla ja myös ladattavaksi Mission: Metallica -sivustolta (jos omistaa Mission: Metallica Platinum -tilin). Syyskuun toisena päivänä kappale tuli myyntiin iTunes Storeen.
Kappale oli julkaisua ennen esitetty 9. elokuuta 2008 Ozzfest -musiikkitapahtumassa, Dallasissa, Texasissa ja oli ensimmäinen kappale tulevalta "Death Magnetic" albumilta joka esitettiin julkisesti. Kappale on esillä myös yhtyyen MySpace sivulla.
Kappaleen sanoitukset kertovat, millaista elämä on kuolleena.
Timo Ryymin

Timo Sakari Ryymin (25. huhtikuuta 1952 – 26. syyskuuta 2005) oli suomalainen muusikko, elokuvaohjaaja, televisio-ohjaaja ja -tuottaja. Parhaiten hänet tunnetaan "ÄWPK – Älywapaa palokunta" -sketsisarjan ohjaajana. Hän on ohjannut lyhytelokuvat "Ollin koppivuodet" (1984) ja "Helsingin kaupungin orkesteri 100 v." (1983). Ryymin on tehnyt musiikin Risto Jarvan muistoksi tehtyyn "Muistikuvia Ristosta" -dokumenttielokuvaan (1980) ja soittanut elokuvamusiikkia elokuvaan "Loma" (1976). Ryymin on ollut mukana ohjaamassa ja tuottamassa myös useita muita suomalaisia televisiosarjoja.
Ryymin on haudattu Ortodoksiselle hautausmaalle Helsinkiin.
Wolverine and the X-Men

Wolverine and the X-Men on Marvel Studiosin tuottama yhdysvaltalainen animaatiosarja, joka perustui Marvel Comicsin sarjakuvaryhmään Ryhmä-X:ään. Sarjasta tuotettiin 26 jaksoa, joiden esitys alkoi latinalaisessa amerikassa 25. elokuuta 2008 portugaliksi dubattuna. Kanadassa sarjaa on esitetty 6. syyskuuta 2008 lähtien ja Yhdysvalloissa sarjan alkoi Nicktoons Networkilla 23. tammikuuta 2009.
Sarja päättyi ensimmäisen kauden jälkeen Britanniassa maaliskuussa 2009 ja Yhdysvalloissa marraskuussa 2009. Osaksi syyksi on epäilty sarjan päättymistä Disneyn ostaessa Marvel-yhtiön. Huhtikuussa 2010 Chicago Comic &amp; Entertainment Expo tapahtumassa ilmoitettiin sarjan loppumisen syyksi taloudelliset vaikeudet ja hahmojen käyttöoikeudet. Sarjan toisesta tuotantokaudesta oli jo tehty materiaalia mahdollista toistatuotantokautta varten.
Sarjan hahmot ovat pääasiassa pukeutuneet vuoden 2004 X-Men ReLoad nimisen uudistetun X-Men sarjakuvien mukaisesti. Se on samalla kaikkiaan neljäs Ryhmä-X:ään perustuva animaatio. Edelliset olivat 1990-luvun Pryde of the X-Men, X-Men ja vuoden 2000 .
Tarina.
Tarina alkaa keskellä kaaosta, kun Ryhmä-X:n kartanoon on hyökätty tuhoisin seurauksin, jonka seurauksena Professori X ja Jean Grey ovat kadonneet. Tämän myötä Ryhmä-X hajoaa ja Kyklooppi vaipuu masennukseen. Emma Frost kykenee paikantamaan koomassa olevan Professori X:n Genoshasta, jossa hän on Magneton huostassa. Professori X kykenee kuitenkin telepaattisesti käskemään Wolverinea kokoamaan ja johtamaan Ryhmä-X:ää pelastaakseen maailman Sentinel-projektilta, jonka takana on senaattori Kelly. Lisäksi heidän on estettävä Magneto, joka yrittää muun muassa pahojen mutanttien veljeskunnan avustuksella hävittämään ihmiset tieltä pois.
Jaksoluettelo.
Sarjasta tuotettiin yksi tuotantokausi joka sisälsi 26 jaksoa.
Antiikin tarinoita 1–2

Antiikin tarinoita 1–2 on kokoelmateos antiikin myyteistä ja tarinoista. Sen on laatinut Alf Henrikson. Teoksen on suomentanut Maija Westerlund ja julkaissut WSOY. Kirjassa on tarinoita niin itämaista, Kreikasta kuin Rooman valtakunnastakin. Sen ensimmäisen osan aiheita ovat Itämaat, Hellas, hellenismi ja kreikkalais-roomalainen mytologia. Toinen osa jakautuu osiin Vanha Rooma, Rooman keisarikunta sekä hakemisto ja selityksiä. Teoksesta vuonna 1991 otettu toinen painos oli pehmeäkantinen ja yksiosainen, ja sen sivumäärä oli supistettu 988 sivuun jättämällä hakemisto pois. Teoksen kirjastoluokka on 91.17.
Erik Wasenius

Erik Wasenius (29. heinäkuuta 1894 Helsinki – 25. syyskuuta 1938) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti.
Perhetausta, opinnot ja urheilusaavutukset.
Waseniuksen vanhemmat olivat palopäällikkö Gösta Wasenius ja Karin Osberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Ulla von Bonsdorffin kanssa josta hän erosi vuonna 1934 ja avioitui toisen kerran vuonna 1934 Inkeri Tuomen kanssa. Wasenius kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1912 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi vuosina 1912–1915 Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla. Hän teki opintomatkan Saksaan vuonna 1922 ja oli vuonna 1927 yhden lukukauden oppilaana Sotakorkeakoulun komentajakurssilla sekä opiskeli laulua Milanossa vuosina 1930–1932.
Wasenius oli opiskeluaikana aktiivinen yleisurheilija. Hän saavutti 800 metrin SM-hopeaa vuonna 1913 ja 5 × 2 000 metrin viestijouksun SM-kultaa vuonna 1914 HIFK:n joukkueessa.
Jääkäriaika.
Wasenius liittyi yhtenä niiden vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedtin leirillä. Leirille hän ilmoittautui 6. elokuuta 1915 ja hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan ratsuosastoon. Hän otti osaa ensimmäisen maailmansodan taisteluihin Saksan itärintamalla Missejoella ja Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluihin. Hän oli ensimmäinen pataljoonassa rautaristillä palkittu suomalainen. Ristinsä hän sai 12. heinäkuuta 1916.
Suomen sisällissota.
Wasenius saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi Uudenmaan rakuunarykmentin 4. eskadroonaan. Hän otti osaa taisteluihin Korkeakoskella, Kuhmalahdella, Sääksmäellä ja Vesilahdella, missä hän haavoittui 8. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Wasenius palveli sisällissodan jälkeen adjutanttina Uudenmaan rakuunarykmentissä, mistä hänet määrättiin 17. lokakuuta 1918 alkaen 1. eskadroonan päälliköksi ja edelleen 15. tammikuuta 1920 alkaen rykmentin talouspäälliköksi. Ratsuprikaatin intendentiksi hänet siirrettiin 28. syyskuuta 1921, josta hänet siirrettiin edelleen 23. lokakuuta 1926 Ratsuväen kapitulanttikoulun johtajaksi ja 28. huhtikuuta 1927 alkaen komentajan apulaiseksi Uudenmaan rakuunarykmenttiin. Wasenius erosi armeijasta 20. kesäkuuta 1927 ja siirtyi isännöitsijäksi Hämeen tähti- ja Helsingin helmi -asunto-osakeyhtiöihin. Hän toimi Helsingin jääkärisuojeluskunnan paikallispäällikkö 1. tammikuuta – 25. syyskuuta 1938 välisen ajan. Hän toimi myös Oy Karhun ja Oy Suomen filmituonnin johtokunnan puheenjohtaja. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Vive hodie!

Vive Hodie! eli "Elä tänään" on Arto Kivimäen kirjoittama kirja. Siihen Kivimäki on koonnut latinankielisiä lauseita ja niiden suomennoksia vuoden jokaiselle päivälle. Se ilmestyi Kariston kustantamana vuonna 1999.
Summa summarum

Summa summarum – Latinankielisiä termejä on Arto Kivimäen toimittama kokoelma latinankielisiä sanoja ja ilmauksia, jotka ovat vielä nykyaikana käytössä. Teoksen on julkaissut Karisto vuonna 1998 ja se on jatkoa edellisenä vuonna ilmestyneelle teokselle "Carpe diem!". "Summa summarum" kertoo latinankielisten sivistyssanojen sekä filosofisten ja tieteellisten termien taustoja ja opastaa niiden käyttöä. Teoksen nimi tarkoittaa suomeksi ”summien summaa” (loppujen lopuksi).
Jauhola

Jauhola on kylä Tarvasjoella Liedon kaupungissa Varsinais-Suomessa. Kylä mainitaan ensi kerran asiakirjoissa vuonna 1540, jolloin siellä oli kuusi tilaa. Vuonna 1584 talojen määrä oli pudonnut neljään. Vuonna 1680 talomäärä putosi kolmeen. Vuonna 1869 talomäärä oli 6, samoin vuonna 1900, minkä lisäksi kylässä oli 4 torppaa. Talojen määrä tosin vaihteli todellisuudessa tätäkin enemmän, sillä osa oli välillä autioina. Vuonna 1925 itsenäisten tilojen määrä oli kohonnut 15:een ja 1955 jopa 29:ään. Tällöin kylässä oli 92 asukasta.
Jauholan kylä kuului Prunkkalan kappeliin Liedon pitäjässä.
Absolutely Live

Absolutely Live on The Doorsin heinäkuussa 1970 julkaistu livealbumi.
Albumia miksattiin ahkerasti ja yksi kappale saattaa sisältää kohtia useasta konsertista. Esimerkiksi yhden kappaleen intro saattoi olla äänitetty Detroitin konsertissa ja kertosäe puolestaan Bostonissa.
Kappaleet.
LP 1.
A-puoli
B-puoli
LP 2.
A-puoli
B-puoli
Karibianaitomahonki

Karibianaitomahonki ("Swietenia mahagoni") on aitomahonkien ("Swietenia") sukuun kuuluva puu. Sitä käytetään koristepuuna trooppisella ja subtrooppisella vyöhykkeellä.
Puun ominaisuuksia.
Karibianaitomahonki saavuttaa keskimäärin 30–35 metrin korkeuden. Lehdet ovat suippoja, kiiltäviä ja suurehkoja, noin 12–25 cm pitkiä. Kukat ovat pieniä. Hedelmät ovat pieniä, 5–10 cm pitkiä ja 3–6 cm leveitä kapseleita joissa on sisällä lukuisia pieniä siivekkäitä siemeniä.
Levinneisyys.
Karibianaitomahonki kasvaa Länsi-Intiassa (Floridan eteläosissa, Kuuban, Jamaikan ja Haitin saarilla) ja Etelä-Amerikassa luontaisena plantaasien ja sademetsien laidoilla, mutta karibianaitomahonkia viljellään puutavaraksi ja koristepuuksi pieniä määriä Kaakkois-Aasiassa ja Intiassa. Karibianaitomahonkia on kaadettu liikaa ja siksi laji onkin erittäin uhanalainen (IUCN). Kaiken Amerikasta, Kaakkois-Aasiasta ja Intiasta tulevan viljellyn karibanaitomahongin kaupallinen käyttö on kielletty CITES-sopimuksella.
Käyttö.
Karibianaitomahongista saadaan alkuperäisintä ja hienointa mahonkia.
Melvin Foster

Melvin "Top Gun" Foster (s. 23. helmikuuta 1971 Washington DC, Yhdysvallat) on entinen amerikkalainen nyrkkeilijä. 
Melvin debytoi ammattikehissä vuonna 1992. Ensimmäisten kahden vuoden aikana hänelle rakennettiin näyttävää listaa, ja hän kohtasi lähinnä tuntemattomia kehien kiertelijöitä. Vuonna 1994 Foster pääsi iskemään entisen WBC-liiton mestarin, Trevor Berbickin kanssa yhteen, mutta hävisi tuomariäänin täysien erien jälkeen. Ainoan suuren voittonsa hän sai seuraavana vuonna voittamalla entisen suuruuden, Carl Williamsin pistein. Myöhemmin urallaan Foster hävisi muun muassa Hasim Rahmanille, Corey Sandersille ja monille muille iskijöille. Foster lopetti uransa vuonna 2005 hävittyään teknisellä tyrmäyksellä Eddie Chambersille.
Kaku Yamanaka

Kaku Yamanaka (; 11. joulukuuta 1894 – 5. huhtikuuta 2008) oli japanilainen pitkäikäinen henkilö. Kuollessaan 113-vuotiaana hän oli maailman kuudenneksi iäkkäin ihminen. Japanin vanhin hänestä oli tullut Tsuneyo Toyonagan kuoltua 22. helmikuuta 2008.
Vanhus asui vuodesta 1992 hoitokodissa Yatomissa, Aichin prefektuurissa.
Tsuneyo Toyonaga

Tsuneyo Toyonaga (; 21. toukokuuta 1894 – 22. helmikuuta 2008) oli pitkäikäisyydestään tunnettu japanilainen. Hän oli kuollessaan 113-vuotias. 
Tsuneyo Toyonagasta tuli maailman viidenneksi vanhin elävä ihminen Bertha Fryn kuoltua 14. marraskuuta 2007. Hänen kuoltuaan vanhimmaksi japanilaiseksi vahvistettiin Kaku Yamanaka.
Sahlene

Anna Cecilia Sahlin, myös Sahlene, Anna Sahlin ja Anna Sahlene (s. 11. toukokuuta 1976 Söderhamn) on ruotsalainen laulaja.
Hän aloitti uransa 11-vuotiaana TV-sarjassa "Melukylän lapset" ja seitsemän vuotta myöhemmin hän muutti Tukholmaan, jossa aloitti musiikkiuransa. Hän aloitti laulamisen bändissä Rhythm Avenue. Hänen ensimmäinen soolonsa "The Little Voice" julkaistiin vuonna 2000. Sahlene on edustanut Viroa Eurovision laulukilpailussa vuonna 2002 kappaleella "Runaway", joka saavutti suuren suosion Ruotsissa, Baltian maissa ja jopa Sveitsissä saakka. Hän sijoittui kappaleella jaetulle kolmannelle sijalle. Sahlene osallistui euroviisuihin jo aiemmin, tosin taustalaulajana Maltan Claudette Pacen esityksessä "Desire" vuonna 2000. Hän osallistui Ruotsin euroviisukarsintaan "Melodifestivaleniin" vuonna 2006 kappaleella "This Woman", mutta putosi ensimmäisessä semifinaalissa. Hän on toiminut Viron pisteidenlukijana Eurovision laulukilpailussa 2008.
April (suomalainen yhtye)

April oli suomalainen alternative metal -yhtye. Yhtyeen levy-yhtiönä toimi Spinefarm. April esiintyi vuonna 2006 Tuska festivaalilla. Laulaja Hakim Hietikko siirtyi Aprilin jälkeen yhtyeeseen For The Imperium.
James Hansen

 James E. Hansen (s. 29. maaliskuuta 1941 Iowa) on yhdysvaltalainen ilmastontutkija ja entinen Nasan Goddard Institute for Space Studies johtaja.
Vuonna 2006 Hansen oli "Time"-lehden 100 vaikutusvaltaisimman henkilön listalla.
Hansen ja ilmastopolitiikka.
Hansenin mukaan (2006) maailmalla on kymmenen vuotta aikaa muuttaa energiankulutustaan, jottei maapallo muutu toisenlaiseksi planeetaksi. Ilmakehän hiilidioksidipitoisuus 385 ppm merkitsee Hansenin ja hänen johtamansa yhdeksänjäsenisen tutkimusryhmän mukaan sitä, että maapallon keskilämpötila tulee nousemaan kuusi astetta. Kuuden asteen keskilämpötilan nousulla olisi katastrofaaliset seuraukset ihmiskunnalle. Jotta vältyttäisiin näin suurelta lämpenemiseltä, ilmakehän hiilidioksidipitoisuus pitäisi saada laskemaan takaisin 1980-luvun lopun tasolle 350 ppm. 
Hansenin mukaan auringonvalo on tuonut maahan energiaa 240 W/m2 viime vuosisatoina, nettolämpenemisen energia ihmisen ilmansaasteista on 1,8 W/m2 ja meriin sitoutuu energiaa 0,6-0,8 W/m2.
Hansen varoitti vuonna 2008: "Olemme pulassa, mikäli kasvihuonepäästöjä ei lähivuosina vähennetä todella ja muuteta päättäväisesti suuntaa... Tämä on viimeinen mahdollisuutemme."
Kongressipuhe 23.6.2008.
23. kesäkuuta 2008 Hansen piti kongressissa puheen, jonka mukaan fossiilisen energian johtajat toimivat ihmiskuntaa ja luontoa vastaan. Jos päästöjä jatketaan nykyisellä tavalla, meren korkeus nousee yli kaksi metriä vuosisadassa ja sadoista miljoonista ihmisistä tulee ilmastopakolaisia. Turvallinen hiilidioksidipituisuus on alle 350 ppm. Nykyinen hiilidioksidipitoisuus on 385 ppm nousten 2 ppm vuosittain. Hansenin mukaan puheet lämpenemisen rajoittamisesta kahteen asteeseen johtavat tuhoon. Ilmasto-ongelman ratkaisuna olisi hiilivapaan energian nopea käyttöönotto. Hansenin mukaan fossiilista energiaa tuottavien yhtiöiden johtajat tietävät mitä ovat tekemässä ja heidät tulisi asettaa syytteeseen toiminnasta ihmiskuntaa ja luotoa vastaan. 
Hansenin mukaan kansalaisten on otettava aloite käsiinsä, mikäli poliitikot yhä jatkavat kiistelyä keskenään: "Meidän on vaadittava uusien hiilivoimaloiden lykkäystä. Meidän on lopetettava pyrkimykset rutistaa jokainen öljypisara maalta, mereltä ja erämaista. Viimeiset öljypisarat eivät ole ratkaisu. Öljy antaa kohtuuttomat voitot lyhytnäköiselle ja omaa etua tavoittelevalle teollisuudelle, mutta ei vähennä energiariippuvuuttamme tai anna kestävää energiaratkaisua."
Hansen on ehdottanut teollisuudelle hiiliveroa, jonka se maksaa jokaiselle kuluttajalle, ja tuontiveroa yhteistyöhaluttomien maiden tuotteille. Demokratia toimii joskus hitaasti. Aika on vähissä. Yhdysvaltain presidentinvaalit 2008 olivat Hansenin mukaan kriittinen maapallolle.