Ranskan kielen äännerakenne

Tämä artikkeli kuvailee Pariisissa puhuttavan standardiranskan äännerakennetta eli fonologiaa. Huomattavia ranskan äänteellisiä ominaisuuksia ovat uvulaarinen r eli niin sanottu kurkku-r, nasalisoidut vokaalit sekä eräät fonologiset prosessit, jotka vaikuttavat sananloppuisiin äänteisiin.
Konsonantit.
Liaison.
Monissa ranskan sanoissa on niin sanottu latentti loppukonsonantti, eli sananloppuinen konsonantti, joka ääntyy ainoastaan seuraavan sanan alkaessa vokaalilla. Esimerkiksi sana "deux" 'kaksi' ääntyy yksinään tai konsonanttialkuisen sanan edellä, mutta ennen vokaalilla alkavaa sanaa se ääntyy , esimerkiksi "deux ans" 'kaksi vuotta' . Tätä :aa kutsutaan liaison-konsonantiksi, joka näkyy sanan oikeinkirjoituksessa.
Vokaalit.
Standardiranskassa on korkeintaan 13 oraalista vokaalia ja 4 nasaalista vokaalia.
Quebecin ja Cajunin murteissa suppeiden vokaalien allofoneina esiintyvät kun ne ovat foneettisesti lyhyitä (eli muuten kuin ennen konsonantteja ) tai umpitavuissa. Pariisin ranskassa väljyys vaihtelee suppean :n ja lähes suppean :n välillä.
Puolisuppeat ja puoliväljät vokaalit ovat harvoin kontrastoivia, joten ne esiintyvät usein vapaassa vaihtelussa; yleisesti puolisuppeat esiintyvät avotavuissa ja puoliväljät umpitavuissa. On kuitenkin joitakin minimipareja; esimerkiksi ja kontrastoivat sananloppuisissa avotavuissa ("allait" 'oli menossa' vs. "allé" 'mennyt'), ja ja sekä ja kontrastoivat yksitavuisten sanojen umpitavuissa ("Rhodes" 'Rodos' vs. "rôde" 'maleksin'; "jeune" 'nuori' vs. "jeûne" 'paasto').
Vokaalien ja foneeminen kontrasti on hävinnyt Ranskan eteläosassa, jossa ne esiintyvät ainoastaan vapaassa vaihtelussa. :n ja :n sekä :n ja :n foneeminen kontrasti on säilynyt ainoastaan Belgiassa.
 ja ovat laajalti langenneet yhteen Ranskassa, mistä johtuen jotkin kielitieteilijät eivät enää pidä niitä eri foneemeina. Ne kuitenkin kontrastoivat yhä selkeästi monissa murteissa, kuten Quebecissä.
Švaa.
Ranskan švaa-vokaali on foneettisesti hieman pyöreä välinen keskivokaali. Sitä pidetään joskus foneettisesti samana kuin . Ranskan švaan pääominaisuus on sen ”epävakaus”; joskus sitä ei äännetä lainkaan, kuten sanan keskellä yksittäiskonsonantin jälkeen
ja sanan lopussa
Sananloppuinen švaa saatetaan kuitenkin joskus lausua, jos sitä edeltää kaksi konsonanttia ja seuraa konsonanttialkuinen sana: 
Lisäksi sanan lopussa švaa äännetään usein runoissa ja lauluissa, jos rytmi sitä edellyttää.
I konjugaation verbien futuuri- ja konditionaalimuotojen švaa saatetaan jättää lausumatta myös kahden konsonantin jälkeen 
Yleensä švaa ei äänny umpitavuissa . Silloin kun se ääntyy niin, esiintyy yleensä morfologista vaihtelua :n kanssa; 
Joillakin puhujilla voi esiintyä kolmisuuntaista vaihtelua:
Pituus.
Lukuun ottamatta joillakin puhujilla esiintyvää :n ja :n kontrastia eräissä harvoissa minimipareissa (kuten "mettre" ja "maître" ) vokaalipituus on täysin allofonista. Vokaali voi ääntyä pitkänä painollisessa umpitavussa seuraavissa tapauksissa:
Paino.
Sanapaino ei ole ranskassa erottavaa. Kieliopillinen paino on aina sanan viimeisellä tavulla, paitsi jos kyseisessä tavussa on švaa , jolloin paino on sitä edeltävällä tavulla. Švaalliset yksitavuiset sanat ("ce", "de", "que") ovat yleisesti enkliittisiä mutta saattavat joskus olla painollisia.