tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Thomas Sandholm

Thomas Sandholm (s. 13. elokuuta 1963 Tampere) on suomalainen toimittaja, joka on työskennellyt Ylen viittomakielisten uutisten ankkurina vuodesta 1994 alkaen. Hän oli mukana jo uutisten ensimmäisessä lähetyksessä. Nykyään Sandholm juontaa televisiossa myös viittomakielistä keskusteluohjelmaa "Mikaela &amp; Thomas" yhdessä kollegansa Mikaela Tillanderin kanssa.
Sandholm on ollut kuuro syntymästään saakka, ja myös hänen vanhempansa olivat kuuroja. Sandholmin lapsuudenperheen kotikieli oli suomalainen viittomakieli. Hänen äidinkielekseen oli kuitenkin merkitty suomen kieli, koska viittomakieltä ei voinut siihen aikaan ilmoittaa viralliseksi äidinkieleksi.
Suomen PEN on myöntänyt Sandholmille vuoden 2024 sananvapauspalkinnon työstään viittomakielisen journalismin parissa.
Yksityiselämä.
Sandholm on naimisissa australialaissyntyisen Phillipa Sandholmin kanssa, ja pariskunnalla on 4 lasta.
Kytheran arkeologinen museo

Kytheran arkeologinen museo () on arkeologinen museo Kytheran kylässä eli Chórassa Kytheran saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu vuonna 1981. Sen alku on yksityiskokoelmissa 1920- ja 1930-luvulla. Tarve varsinaiselle museolle konkretisoitui 1970-luvulla Palaiópolin kaivausten myötä. Se sijoitettiin vanhaan koulutaloon. Museorakennus kärsi suuria vahinkoja maanjäristyksessä vuonna 2006. Museo avautui uudelleen kunnostettuna ja uusittuna vuonna 2016. Museorakennuksen koko on noin .
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä Kytheran lisäksi jonkin verran myös Antikytheralta. Ajallisesti esineet ulottuvat kivikaudelta sekä minolaiselta pronssikaudelta aina antiikin ajan roomalaiselle kaudelle. Merkittäviin esineisiin lukeutuvat muun muassa Palaiópolista löydetty minolainen keramiikka ja kiviesineet; Ágios Geórgioksen kukkulan minolaisesta pyhäköstä löydetyt pronssiesineet; arkaaiselta kaudelta peräisin oleva leijonaveistos; Antidragonéran saaren Poseidonin pyhäköstä löydetyt rahat; sekä roomalaisaikaisten veistosten osat.
Lamían arkeologinen museo

Lamían arkeologinen museo () on arkeologinen museo Lamían kaupungissa Kreikassa. Se esittelee Fthiotiin alueelta Keski-Kreikasta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Museo avattiin vuonna 1994. Se toimii entisessä vuonna 1830 rakennetussa varuskuntarakennuksessa, joka oli asevoimien käytössä toiseen maailmansotaan saakka. Rakennuksen muutostyöt museoksi alkoivat vuonna 1984.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä neoliittiselta kaudelta roomalaiselle kaudelle. Museoesineisiin lukeutuu muun muassa veistoksia, votiivireliefejä, hautakiviä, lattiamosaiikkeja, keramiikkaa, lasiesineitä, figuriineja eli pienoispatsaita ja kultakoruja sekä Fthiotiin antiikin aikaisten kaupunkien lyömiä rahoja. Eräitä merkittäviä esineitä kokoelmassa ovat muun muassa mykeneläiset kultakorut, kuten kultainen diadeemi, 1300–1200-luvulta eaa.; mykeneläinen torahammaskypärä samalta ajalta; attikalainen punakuviokeramiikka 400-luvulta eaa.; reliefi, joka esittää nuoren äidin synnytyksiä suojelevalle Artemis Lokhialle antamaa uhria, 300–200-luvulta eaa.; sekä puhujaa tai filosofia esittävä roomalaisaikainen patsas.
Ociesęki

Ociesęki on kylä Etelä-Puolassa Rakówin kunnassa Świętokrzyskien voivodikunnassa. Kylässä asui 408 asukasta vuoden 2011 väestönlaskennassa. Asukkaista 48,3 prosenttia oli naispuolisia ja 51,7 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 21,3 prosenttia kylän väestöstä, työikäiset 58,8 prosenttia ja eläkeläiset 19,9 prosenttia. Rakówin kunnan asukkaista seitsemän prosenttia asuu Ociesękissa.
Częstochowan piirikunta

Częstochowan piirikunta () on yksi Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 134 555. Piirikuntaan kuuluvat kaksi kaupunkia tai kaupunkikuntaa ovat Koniecpol ja Blachownia ja 16 muuta kuntaa Blachownia, Dąbrowa Zielona, Janców, Kamienica Polska, Kłomnice, Koniecpol, Konopiska, Kruszyna, Lelów, Mstów, Mykanów, Olsztyn, Poczesna, Przyrów, Rędziny ja Starcza.
Vuoden 2019 lopussa Częstochowan piirikunnassa arvioitiin olevan 134 555 asukasta, joista 50,8 prosenttia naispuolisia ja 49,2 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 136 084 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 127 717 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioidaan vuoden 2019 lopussa muodostaneen 16,8 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 61,3 prosenttia ja eläkeikäisten 21,9 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,5 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 1 118 lasta.
Lávrion arkeologinen museo

Lávrion arkeologinen museo () on arkeologinen museo Lávrion kaupungissa Itä-Attikassa Kreikassa. Se esittelee seudulta löytettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Museo avautui vuonna 1999. Se toimii 1970-luvulta peräisin olevassa rakennuksessa kaupungin pohjoislaidalla. Se oli aiemmin lähinnä löydösten säilytyspaikka, mutta on uusittu museoksi. Rakennuksessa on kaksi salia sekä säilytys- ja ennallistustiloja.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineistöä esihistorialliselta kaudelta myöhäisantiikkin 500-luvulle jaa. saakka. Sali 1 esittelee erityisesti antiikin Laureionin kaivostoimintaa ja metallintyöstöä, ja esillä on muun muassa lukuisia tähän liittyviä työkaluja sekä piirtokirjoituksia. Sali 2 esittelee seudun muita löytöjä. Niihin lukeutuu muun muassa neoliittisen kauden keramiikkaa, työkaluja ja koruja Kítsoksen luolasta 5000–4000-luvuilta eaa.; vaaseja antiikin Thorikoksen ja Sunionin alueen haudoista 700–300-luvuilta eaa.; sekä löytöjä seudun antiikin aikaisista asutuspaikoista. Klassisen kauden merkittävimpiin esineisiin lukeutuvat Sunionin Poseidonin temppelin friisien osat sekä hauta- ja votiivipatsaat ja reliefit. Myöhäisantiikkia edustaa muun muassa Lávriossa olleen basilikakirkon lattiamosaiikki 300–400-luvulta jaa.
Lipiny (Świętokrzyskien voivodikunta)

Lipiny on kylä Etelä-Puolassa Rakówin kunnassa Świętokrzyskien voivodikunnassa. Kylässä asui 107 asukasta vuoden 2011 väestönlaskennassa. Asukkaista 47,7 prosenttia oli naispuolisia ja 52,3 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 19,6 prosenttia kylän väestöstä, työikäiset 59,8 prosenttia ja eläkeläiset 20,6 prosenttia. Rakówin kunnan asukkaista 1,8 prosenttia asuu Lipinyssä.
Límnoksen arkeologinen museo

Límnoksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Mýrinan kaupungissa Límnoksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Historia ja rakennus.
Límnoksen arkeologista museota alettiin laittaa alulle 1930-luvulla. Museorakennus hankittiin vuonna 1939. Toisen maailmansodan aikana saaren muinaisjäänteet oli siirretty turvaan Mytilínin arkeologiseen museoon ja Ateenan Kansalliseen arkeologiseen museoon. Museorakennuksen kunnostus museokäyttöön valmistui vuonna 1956, ja museo avautui yleisölle vuonna 1961 (toisen tiedon mukaan 1963).
Museo toimii kolmikerroksisessa, 1800-luvulla rakennetussa uusklassisessa kartanossa lähellä Mýrinan Romaíikos Gialóksen rantaa. Rakennus toimi osmanivallan aikana saaren turkkilaisjoukkojen esikuntana. Museo kunnostettiin 1990-luvun alussa ja avautui yleisölle uudelleen vuonna 1993. Museorakennus kärsi vaurioita maanjäristyksessä vuonna 2014, ja sen jälkeen vain osa siitä oli avoinna. Museo avautui kokonaan yleisölle jälleen elokuussa 2025 kunnostustöiden ja näyttelyn uusimisen valmistuttua. Näyttelyt ovat museorakennuksen kahdessa ylimmässä kerroksessa. Rakennuksen pinta-ala on noin 605 neliömetriä.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä Límnoksen saaren eli antiikin Lemnoksen antiikin aikaisista kaupungeista Myrinasta ja Hefaistiasta, Kabeireionista eli kabiirien pyhäköstä, Polióchnin neoliittisen ja helledisen kauden asuinpaikasta, sekä monista muista paikoista saarelta. Límnoksen lisäksi löytöjä on myös muun muassa Imbrokselta ja Tenedokselta.
Museon alemmassa kerroksessa on esillä löydöksiä kivi- ja pronssikaudelta sekä myös marmoriveistoksia ja hautakiviä. Ylemmässä kerroksessa on löytöjä geometriselta roomalaiselle kaudelle, erityisesti arkaaiselta ja klassiselta kaudelta. Esineisiin lukeutuu jo mainittujen lisäksi muun muassa keramiikkaa, työkaluja ja muita arkiesineitä, figuriineja eli pienoispatsaita, sinettileimasimia, piirtokirjoituksia, koruja ja rahoja.
Lykosuran arkeologinen museo

Lykosuran arkeologinen museo (myös "Lykósouran arkeologinen museo"; ) on arkeologinen museo antiikin Lykosuran arkeologisen alueen yhteydessä Megalópolin kunnassa Kreikassa. Se esittelee alueelta tehtyjä antiikin aikaisia löytöjä.
Museo on perustettu 1800-luvun lopulla heti alueen kaivausten yhteydessä. Se uusittiin vuosina 1986–1987. Museorakennus on pienikokoinen ja koostuu yhdestä näyttelysalista.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu veistoksia, marmorisia ja savisia votiiviesineitä sekä piirtokirjoituksia erityisesti Lykosuran Despoinan temppelistä sekä pienempiä löytöjä sen lähiympäristöstä. Museossa on esillä muun muassa osa kuvanveistäjä Damofonin tekemien Despoinan, Demeterin, Artemiin ja titaani Anytoksen patsaiden osista sekä patsaiden päiden kopiot. Alkuperäiset päät ovat Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa.
Ouzomaailma

Ouzomaailma () on museo Plomárin kaupungissa Lesboksen saarella Kreikassa. Se esittelee ouzonvalmistusta ja sen historiaa.
Plomári on ouzonvalmistuksen perinteisimpiä pääpaikkoja, ja museorakennuksessa on valmistettu ouzoa vuodesta 1894. Museo esittelee Kreikan kansallisjuoman historiaa sekä muun muassa valmistuksessa käytettyjä raaka-aineita, tislausprosessia ja pullotusta, sekä tässä käytettyjä välineitä eri vuosikymmeniltä.
Männynpikkupirkko

Mäntypikkupirkko eli männynpikkupirkko ("Scymnus nigrinus") on leppäpirkkojen heimoon kuuluva pikkupirkkolaji. Mäntypikkupirkko on kooltaan pieni, ollen kooltaan 2,1–3,0 mm. ja väriltään muuten musta, mutta lajin nilkat ovat vaaleammat. Laji elää erityisesti lämpimillä paikoilla kasvavilla männyntaimilla, mutta sitä saattaa joskus löytyä myös kuusesta ja lehtipuista. Männynpikkupirkon ruumiin muoto on hoikempi kuin ahopikkupirkolla ("Scymnus femoralis"), mutta isompi kuin pajupikkupirkolla ("Scymnus limbatus"). Mäntypikkupirkko on Suomessa vakiintunut ja yleinen laji etelästä Vaasan korkeudelle asti. Suomessa se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi. Lajia esiintyy pääasiassa Euroopan alueella.
Mäntypikkupirkko on ainakin seuraavien kirvalajien luontainen vihollinen: "Diuraphis noxia", "Pineus boerneri", mäntykirva ("Pineus pini"), "Schizaphis graminum" ja nukkaneulaskirva ("Schizolachnus pineti").
Gliwicen piirikunta

Gliwicen piirikunta () on yksi Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 115 528. Piirikuntaan kuuluvat neljä kaupunkia tai kaupunkikuntaa ovat Knurów, Pyskowice, Sośnicowice ja Toszek ja kuusi muuta kuntaa Gierałtowice, Pilchowice, Rudziniec, Sośnicowice, Toszek ja Wielowieś.
Vuoden 2019 lopussa Gliwicen piirikunnassa arvioitiin olevan 115 528 asukasta, joista 51,5 prosenttia naispuolisia ja 48,5 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 115 030 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 103 239 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioidaan vuoden 2019 lopussa muodostaneen 17,9 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 61 prosenttia ja eläkeikäisten 21,1 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 1 040 lasta. Vuoden 2011 väestönlaskennassa 3,5 prosenttia piirikunnan asukkaista oli saksalaisia.
Petrálonan antropologinen museo

Petrálonan antropologinen museo () on antropologinen museo Petrálonan kylässä Néa Propontídan kunnassa Kreikassa. Se esittelee Petrálonan luolasta tehtyjä löytöjä sekä laajemminkin paleoliittisen kauden Kreikkaa.
Museo on rakennettu vuonna 1978 ja avautui seuraavana vuonna. Se sijaitsee lähellä Petrálonan luolaa noin kahden kilometrin päässä itse kylästä ja noin 35 kilometrin päässä Thessalonikista. Näyttelytilojen lisäksi museossa on konservointitiloja, kokoustiloja ja tutkimuskirjasto.
Kokoelmat.
Museossa on rekonstruktio Petrálonan luolasta sekä sieltä löydetystä niin kutsutusta Petrálonan kallosta, jonka ikä on noin vuotta (eri arvioissa – vuotta), sekä luolasta löydetyn yli miljoona vuotta vanhan tulisijan jäänteet. Museossa on myös Néa Trígliasta löydettyjä noin 11 miljoonaa vuotta vanhoja kivi- ja luuesineitä, sekä erilaisia luola-asumusten edustalta tehtyjä löytöjä muun muassa Euboialta, Egeanmeren saarilta ja muualta Kreikasta.
Póroksen arkeologinen museo

Póroksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Póroksen kaupungissa Póroksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta ja sen lähiympäristöstä löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu vuonna 1960 ja sen museorakennus rakennettiin vuosina 1967–1968. Museo on kaksikerroksinen ja siinä kaksi salia, toinen alakerrassa ja toinen yläkerrassa.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä sekä Póroksen saarelta että Peloponnesoksen puolelta Troizínan ja Argoliin alueelta, kuten löytöjä Kalaureian Poseidonin temppelin ja Troizenin Afrodite Akraian pyhäkön arkeologisista kaivauksista sekä antiikin Methanan ja Hermionen kaupunkeihin liittyviä löytöjä.
Museoesineisiin lukeutuu muun muassa mykeneläisen kauden löytöjä, pääasiassa keramiikkaa, mykeneläisestä pyhäköstä Ágios Konstantínoksessa, Galatáksen Magoúlan haudoista sekä Módin saarelta; keramiikkaa ja figuriineja protogeometriselta roomalaiselle kaudelle saakka; sekä rakennusten koristeosia, piirtokirjoituksia ja hautalöytöjä arkaaiselta kaudelta aina varhaiselle kristilliselle kaudelle saakka.
Réthymnon arkeologinen museo

Réthymnon arkeologinen museo () on arkeologinen museo Réthymnon kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se esittelee löytöjä Réthymnon alueyksikön alueelta pääosin minolaiselta ja antiikin ajalta.
Historia ja rakennus.
Museon kokoelmat saivat alkunsa 1800-luvun jälkipuoliskolla. Se toimi alun perin rakennuksessa Réthymnon vanhassakaupungissa. Vuonna 1954 se siirrettiin kaupungin venetsialaisaikaiseen loggiaan. Vuosina 1991–2015 museo toimi puolestaan Réthymnon linnoituksen eli Fortétzan pääporttia vastapäätä olevassa viisikulmaisessa ravelliinissa.
Nykyisin museo toimii Réthymnon vanhassakaupungissa Plateía Mikrasiatón -aukion (Vähäaasialaisten aukio) kaakkoiskulmassa sijaitsevassa vanhassa Pyhän Franciscuksen ("Ágios Fragkískos") kirkossa. Järjestely on tilapäinen, ja museolle on tarkoitus rakentaa uusi rakennus. Kirkko oli alun perin osa fransiskaaniluostaria, jonka arvellaan olleen Barozzin perheen vuonna 1530 rakennuttama. Se kunnostettiin museoksi vuosina 2003–2005.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa neoliittisen kauden (3500–2900 eaa.) ja varhaisen minolaisen kauden (EM, 2800–2100 eaa.) löytöjä muun muassa Melidónin luolasta ja Geránista; keskiminolaisen kauden (MM, 2100–1600 eaa.) löytöjä Apodoúloun ja Monastirákin asutuksista sekä Vrýsinaksen vuorenhuippupyhäköstä; myöhäisminolaisen kauden (LM, 1600–1100 eaa.) hautalöytöjä ennen kaikkea Arménoin hautausmaalta; geometrisen ja arkaaisen kauden löytöjä Eleuthernan ja Aksoksen kaupungeista; sekä klassisen, hellenistisen ja roomalaisen kauden löytöjä muun muassa Stavroménoksesta (antiikin Pantomatrion?) sekä Argyroúpolista eli antiikin Lappan kaupungista.
Merkittävimpiin museoesineisiin kuuluvat muun muassa minolaista pyhäkköä esittävä savinen pienoismalli Monastirákista noin ajalta 1800–1700 eaa.; Vrýsinaksesta löydetty uhripöytää esittävä kivinen pienoismalli, jossa on lineaari-A-kirjoitusta, noin ajalta 1700–1600 eaa.; Stavroménoksesta löydetty pyksis-lävikkö, joka on koristeltu spiraali- ja kukka-aiheilla, noin ajalta 1500–1450 eaa.; Arménoista löydetty larnaks eli hauta-arkku, jonka koristelussa on metsästysaiheita, noin ajalta 1320–1200 eaa.; minolaista jumalatarta esittävä figuriini Pagkalochórista noin ajalta 1320–1200 eaa.; Eleuthernasta löydetty marmorinen hautastele, jonka reliefi esittää sotilasta kilpineen, noin ajalta 550–500 eaa.; Aksoksesta löydetty arkaainen terrakottainen naisfiguriinin pää noin ajalta 530 eaa.; sekä Lappasta löydetty Afroditea esittävä marmoriveistos, joka on roomalainen kopio alkuperäisestä kreikkalaisesta veistoksesta, 100-luvulta jaa. Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä myös bysanttilaiselta keskiajalta.
Anastasianismi

Anastasianismi on new age -tyylisenä uskontona usein pidetty liike: Se perustettiin Venäjällä 1997 ja on levinnyt muuallekin maailmaan. 
Liike pohjautuu Vladimir Megren kirjoittamiin teossarjaan 'Soivat seetripuut'. Monet liikkeen kannattajat ovat myös slaavilaisen muinaisuskon kannattajia, mutta liike ei edusta tätä uskoa. Liike on luonnonuskoa, jossa pyritään harmoniseen vuorovaikutukseen luonnon kanssa. Se korostaa moraalista vastuuta, koska ihmiset kytkeytyvät kaikkeen ympärillä olevaan: luontoon, toisiin ihmisiin .Liikkeen perusarvoja ovat perhe, perinne ja ympäristöaate. Venäjän ortodoksikirkko suhtautuu kielteisesti anastasianismiin.
Liikkeen perusarvoja ovat perhe, perinne ja ympäristöaate.
Kłobuckin piirikunta

Kłobuckin piirikunta () on Puolassa yksi Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 84 591. Piirikuntaan kuuluvat kaksi kaupunkia tai kaupunkikuntaa ovat Kłobuck ja Krzepice, yhdeksän muuta kuntaa Kłobuck, Krzepice, Lipie, Miedźno, Opatów, Panki, Popów, Przystajń ja Wręczyca Wielka.
Vuoden 2019 lopussa Kłobuckin piirikunnassa arvioitiin olevan 84 591 asukasta, joista 50,7 prosenttia naispuolisia ja 49,3 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 85 714 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 74 833 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioidaan vuoden 2019 lopussa muodostaneen 16,9 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 61,6 prosenttia ja eläkeikäisten 21,5 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,4 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 1 040 lasta.
Sophus Schandorph

Sophus Schandorph (8. toukokuuta 1836 Ringsted, Tanska – 1. tammikuuta 1901 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen kirjailija. Hän valmistui teologian kandidaatiksi mutta aloitti jo varhain romaanisten kielten ja kirjallisuuden opinnot, väitteli 1874 filosofian tohtoriksi väitöskirjalla "Goldoni og Gozzi" sekä kirjoitti myöhemmin muutamia kirjallisuushistoriallisia tutkielmia ja käänsi Giacomo Leopardin ja Alessandro Manzonin lyriikkaa.
Schandorphin pari pientä runokokoelmaa 1863 ja 1868 olivat jo sisällöltään romantiikkaa, ja "Ude i skoven", draamakohtauksia, (1867) polemisoi niin poroporvareita kuin opiskelijoiden nurkkakuntaisuuttakin vastaan, mutta ne eivät muuten vaikuta hänen myöhemmän tuotantonsa sukulaisilta. Georg Brandesin ja kirjallisen läpimurron ansiosta hän julkaisi 1876 kertomuskokoelman "Fra provinsen", ja myöhemmin seurasi useita suuria ja pieniä realismin henkeen kirjoitettuja kertomuksia: "Uden midtpunkt" (1879, sittemmin dramatisoitu), "Smaafolk "(1880), "Thomas Fris’s historie" (1881), terävä hyökkäys kansallisliberalismia vastaan, "Et aar i embede" (1883), joka käsittelee vanhan ja uuden kirjallisuuden murroskohta, puhdasoppisuutta ja vapaa-ajattelua, "Skovfogedbørnene" (1884), "Det gamle apothek" (1885), "Birgittes skæbne" (1888) ja "Vilhelm Vangs studenteraar" (1894).
Pienissä kertomuksissaan hän kuvaa själlantilaista kansanelämää ja kaupunkilaisia (kokoelma "Ti fortællinger" 1891). Schandorph kokeili myös huvinäytelmien kirjoittamista. Hän julkaisi 1882 "Samlede digte, ældre og nyere", jossa lisänä on "Fest- og søgnedage" (1886) ja "Oplevelser" (1889–1898). Hänen kuolemansa jälkeen ilmestyi "Fortællinger, udgave for folket" (1901) ja "Samlede romaner" (1904–1905), mutta in mukaan vaikuttaa siltä kuin hän olisi niissä jo menettänyt otteensa lukijamaailmaan ja painumassa unohduksiin.
Uramon koulu

Uramon koulu on Riihimäen Uramossa sijaitseva alakoulu, joka käsittää opetustilat 1–5. luokkaisille, päiväkodin sekä esiopetustilat kolmelle ryhmälle. Koulussa on noin 500 oppilasta ja henkilökuntaa noin 60.
Kun Riihimäki sai kaupunkioikeudet 1960, alkoi paikkakunnalla uusi nousukausi, jolloin väkiluku kasvoi tuntuvasti ja Sipusaaren, Ilomäen ja Otsolan asuntoalueet sekä Perälän tienoo tarvitsivat uutta koulua. Kaupunginvaltuusto päätti 1964, että Sipusaaren ja Perälän välissä sijaitsevalle peltomaalle rakennetaan uusi koulu.
Uramon koulu aloitti toimintansa 1970, joskin arkkitehti Osmo Siparin suunnittelema alkuperäinen koulurakennus valmistui vasta 1977. Uramon koulu muutti keväällä 2013 keskustaan, entisen kauppaoppilaitoksen tiloihin koulurakennuksen sisäilmaongelmien takia. Vanha koulurakennus purettiin 2016 ja sen tilalle rakennettiin uusi rakennus, joka valmistui syksyllä 2019. Uuden koulurakennuksen on suunnitellut Innovarch Oy ja sen rakentaminen maksoi 14 miljoonaa euroa.
Constantin von Weiss

Constantin von Weiss (; 30. kesäkuuta 1877 Tsarskoje Selo, Venäjä – 17. kesäkuuta 1959 Augsburg, Länsi-Saksa) oli baltiansaksalaista sukua ollut sotilas keisarillisen Venäjän armeijassa. Hänestä tuli vuoden 1919 alussa baltiansaksalaisista muodostetun balttipataljoonan komentaja, joka taisteli Viron itsenäisyyden puolesta.
Von Weiss oli baltiansaksalaista sukua. Hänen isänsä oli tilanomistaja, kenraalimajuri Alexander von Weiss ja äiti kreivitär Alexandrine Nieroth, joiden esikoinen Constantin oli. He asuivat Varudin kartanossa Länsi-Virumaalla. Von Weiss aloitti sotilasopintonsa Pietarissa keisarin paašikoulussa. Valmistuttuaan hän toimi luutnanttina keisarillisen Henkikaartin kiväärirykmentissä. Hänet ylennettiin kapteeniksi ao. tehtävässä vuonna 1909. Ensimmäisessä maailmansodassa hän oli mukana sotaa edeltävän yksikkönsä kanssa. Hänet ylennettiin everstiksi vuonna 1915. Vuonna 1917 hän komensi Kaukasuksen 4. jalkaväkirykmenttiä. Venäjällä tapahtuneiden vallankumouksien jälkeen von Weiss siirtyi armeijasta kotiseudulleen Viroon.
Vuodenvaihteessa 1918–1919 von Weiss oli muodostamassa baltiansaksalaisista koottua balttipataljoonaa, joka toisin kuin Latvian alueen baltiansaksalaisten Landeswehr kannatti paikallista pääväestön valtiota eli Viron alueelle syntynyttä Viron tasavaltaa, joka joutui marraskuussa 1918 Neuvosto-Venäjän hyökkäyksen kohteeksi. Tällöin käynnistyi Viron vapaussota, joka kesti vuodenvaihteeseen 1919–1920. Sen jälkeen von Weiss siirtyi reserviin, ja hän asui perintötilallaan Varudin kartanossa maata viljellen. Hän sai tunnustuksena toiminnastaan vuonna 1925 Viron tasavallan everstin eläkkeen.
Syksyn 1939 Baltian saksalaisväestönsiirtojen yhteydessä von Weiss siirtyi natsi-Saksan Puolalta valtaamaan Länsi-Preussiin. Hän toimi siellä toisen maailmansodan aikana Saksan miehitysviranomaisille maatalouden neuvonantajana. Saksan sotaonnen käännyttyä ja rintaman siirryttyä talvella 1945 Saksan alueelle von Weiss pakeni Holsteinin Ahrensbökiin. Vuodesta 1955 lähtien hän asui Baijerin Augsburgissa kuolemaansa vuoteen 1959 asti. Von Weiss oli naimisissa kaksi kertaa; Anna von Meydellin ja Helene von Weissin kanssa. Jälkimmäisestä avioliitosta syntyi kolme tytärtä.
Kunniamerkit.
Venäjän keisarikunta: 
Viron tasavalta:
Jarkko Pokela

Jarkko Pokela (s. 3. elokuuta 1984) on suomalainen pesäpallon pelinjohtaja. Hän on kotoisin Alajärveltä. Kaudeksi 2024 Pokela siirtyy Hyvinkään Tahkon miesten Superpesiksen joukkueen pelinjohtajaksi kaksivuotisella sopimuksella.
Hän toimi kaudet 2021-2023 Porin Pesäkarhujen pelinjohtajana. Aikaisemmin hän on toiminut muun muassa Manse PP:n pelinjohtajana, jossa hän saavutti Superpesiksen mestaruuden 2017 ja hopeaa 2018. Porissa hän saavutti mestaruuden 2021 ensimmäisellä valmennuskaudellaan. Pokelan johdolla Porin Pesäkarhut juhlivat mestaruutta myös 2023. . Pokela on johdattanut lännen naiset itä-länsi-otteluiden voittoon vuosina 2017, 2021, 2022 ja 2023.
Naatan Skyttä

Naatan Skyttä (s. 7. toukokuuta 2002 Ylöjärvi) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Saksan 2. Bundesliigassa pelaavaa 1. FC Kaiserslauternia.
Ura.
Skytän debyytti miesten sarjapeleissä tapahtui 9. kesäkuuta 2018 Ilveksen yhteistyöseuran HJS:n riveissä. Debyyttinsä Veikkausliigassa hän teki saman kauden aikana 25. elokuuta 2018 ottelussa Ilves-TPS tulleesaan 83. minuutilla vaihdosta kentälle. Ensimmäisen maalinsa Skyttä teki HIFK:ta vastaan 23. elokuuta 2019. Hän pelasi kolmessa lohkovaiheen ottelussa Ilveksen voittaessa Suomen Cupin 2019. Syyskuussa 2020 Skyttä solmi vuoden 2022 loppuun saakka kestävän jatkosopimuksen Ilveksen kanssa. Hän pelasi Ilveksessä kolmen kauden aikana kaikkiaan 29 veikkausliigaottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia ja antoi kolme maalisyötöä. Eurooppa-liigan karsinnoissa hän pelasi yhden ottelun.
Helmikuussa 2021 Skyttä siirtyi ranskalaiseen Toulouseen neljän ja puolen vuoden pituisella sopimuksella. Hän pelasi Toulousessa 13 Ligue 2n ottelua kaudella 2021–2022. Syyskaudella 2022 hän pelasi lainalla Vikingissä 10 ottelua Norjan Elitserienissä ja kevätkaudella 2023 Odensessa kahdeksan ottelua, joissa teki kaksi maalia, Tanskan Superliigassa. Kaudella 2023–2024 hän pelasi Toulousessa kahdeksassa Ligue 1:n ottelussa, muttei ollut kertaakaan avauskokoonpanossa.
Skyttä siirtyi Ligue 2:n USL Dunkerqueen elokuussa 2024. Helmikuun 2025 loppuun mennessä hän on pelannut 21 liigaottelua, joissa hän on tehnyt viisi ja syöttänyt neljä maalia.
Skyttä on pelannut Suomen alle 17-, 19- ja 21-maajoukkueissa. Alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa hän on pelannut 21 EM-karsintaottelua, joissa hän on tehnyt kymmenen maalia ja antanut viisi maalisyöttöä.
Lake Oswego

Lake Oswego on kaupunki Clackamasin, Multnomah’n ja Washingtonin piirikunnissa, Oregonin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 36 619. Kaupunki perustettiin vuonna 1910. Lake Oswegon pormestarina toimii Kent Studebaker.
Sakke Wallenius

Sari "Sakke" Wallenius on suomalainen laulaja–lauluntekijä ja musiikkialan yrittäjä, joka esiintyy yhtyeissä Mascara ja The Blush. Hän johtaa Max Haapa-ahon kanssa Heavenly Hip records -levy-yhtiötä. Lisäksi Wallenius laulaa Cellophane Flowersissa. Hän perusti globaalin musiikkiyhteisön WE ARE ONE FB LIVEn huhtikuussa 2020. Projekti kesti verkossa kaksi vuotta ja on saanut jatkoa Kuhmoinen kuhtuu: We are one!-festivaalin muodossa vuosina 2023 ja 2024. Kuhmoinen calling: We are one!-festivaali järjestetään kolmannen kerran 26.7.2025. 
Wallenius oli kiertueella Mascaran kanssa vuosina 1996–1998. Yhtye osallistui Ylen We Want More -ohjelmaan vuonna 2014 ja teki comebackin vuonna 2019. Mascara keikkailee mm. Erittäin hyvä ellei täydellinen -kiertueella. Wallenius on tehnyt kymmenen kiertuetta The Blushin kanssa Euroopassa ja Yhdysvalloissa vuodesta 2012 lähtien. Vuonna 2004 hän toimi ohjaaja Kristiina Helinin assistenttina "Rusalka"-oopperassa Helsingin juhlaviikoilla. Wallenius työskenteli myös koreografina, tanssijana ja laulajana Suomen Kansallisteatterissa vuosina 1998–2002 Peppi Pitkätossu -näytelmässä. Vuonna 1999 hän käsikirjoitti ja tuotti Play it again Ma's Cara variety show'n ja esiintyi ryhmän kanssa vuosina 1999–2002. Wallenius osallistui Up With Peoplen The Rhythm of the World -kiertueelle Yhdysvalloissa, Australiassa, Meksikossa ja Kanadassa vuonna 1992.
Wallenius valmistui muusikoksi vuonna 2014 ja yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi vuonna 2018. Lisäksi hän on opiskellut Complete Vocal Institute -akatemiassa vuonna 2011. 
Levytykset.
Levy-yhtiöt: Heavenly Hip records, Secret Entertainment, Warner Music Finland, Reetu records, Spinfarm ja Polydor
Musiikkivideot: Kuuma kesäyö 2024, Mascara; Wicked 2013, The Blush; Tyylilyyli 1997, Mascara; Erittäin hyvä ellei täydellinen 1996, Mascara
Sanoitukset muille: Frederik: Ja käsi käy, Hei Beibi, Beibibuumi, Äijä viilee, Hurja Antti, Rytsölät baanalla (co-write), Rio (co-write), Kuuppa räjähtää (co-write) jne.; Gummy Bear-käännösteksti / Nalle-nami; Calle Pakarinen: Elämä kantaa, Embrace me (co-write) / Kristiina Brask &amp; Ossi Jauhiainen
ASLR

ASLR ("Address-space Layout Randomization") on ROP-hyökkäystä ("Return Oriented Programming") vastaan kehitetty tekniikka. ROP-hyökkäystä käytetään NX-bitin suojauksen kiertämiseen.
ASLR on käyttöjärjestelmän tekniikka, jolla pyritään varmistamaan osoiteavaruuden olevan tuntematon hyökkääjälle. Tekniikka julkaistiin Linuxissa 2005 ja vuonna 2007 macOS:ssä ja Windowsissa. Tekniikka ei korjaa haavoittuvuuksia, eikä seuraa tai raportoi niitä vaan tekee haavoittuvuuksien hyödyntämisestä vaikeampaa hyökkääjälle.
Linux-ytimen KASLR soveltaa tekniikkaa myös ytimen omiin tietorakenteisiin sijoittaen ne ennalta tuntemattomiin paikkoihin.
ROP-hyökkäyksiä ovat esimerkiksi ret2libc, ret2gets ja ret2plt. ROP-hyökkäykset ylikirjoittavat funktion paluuosoitteen hyökkääjän hallitsemaan koodiin. Stack Smashing Protection (SSP) on kehitetty havaitsemaan pinon ylikirjoittaminen.
ASLR lisää satunnaisen offset-arvon jokaisen tietokoneohjelman virtuaalimuistiosoitteeseen tehden hyökkääjälle vaikeammaksi ennakoida muistiosoitteen, johon ohjelman halutaan palaavan. Jos paluuosoite on huono se vähentää hyökkäyksen onnistumisen todennäköisyyttä.
Stack Smashing Protection

Stack Smashing Protection (SSP, "StackGuard") on puskurin ylivuotovirheiden havaitsemiseen käytetty tekniikka. Tekniikkaa käytetään tietoturvahaavoittuvuuksien kuten ROP-hyökkäyksiltä suojaamiseen.
Vuonna 1998 GCC-kääntäjässä esiteltiin StackGuard. Menetelmä lisää pinossa olevien muuttujien ja paluuosoitteen väliin pienen "canary"-arvon ("kanarialintu"). Kun ylivuoto tapahtuu "canary"-arvo ylikirjoittuu. Funktiosta palattaessa arvo tarkistetaan ja jos arvo on muuttunut ohjelma pysäytetään. IBM:llä on vastaava kääntäjässä toteutettava tekniikka nimeltään ProPolice. Microsoftin Visual Studion codice_1-optio toteuttaa vastaavan ominaisuuden.
Suojauksen tasoon voi myös vaikuttaa kääntäjän optioilla.
Touko Saari

Touko Saari (15. heinäkuuta 1928 Kaarina – 4. lokakuuta 2007 Paimio) oli suomalainen arkkitehti. Saari valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1957. Seuraavana vuonna hänet valittiin Seinäjoen silloisen kauppalan arkkitehdiksi, jossa virassa hän jatkoi vuoteen 1963. Hän oli mukana Aalto-keskuksen rakentamisessa. Keskuksessa on esillä Saaren keräämä yli kaksi sataa esinettä käsittävä Aino ja Alvar Aalto-lasikokoelma, jonka Seinäjoen kaupunki osti vuonna 1997.
Roihuvuoren ala-aste

Roihuvuoren ala-asteen koulu on Kaakkois-Helsingissä Roihuvuoren kaupunginosassa sijaitseva alakoulu. Koulu aloitti toimintansa vuonna 1967 vasta valmistuneessa professori Aarno Ruusuvuoren suunnittelemassa betonirakennuksessa.
Roihuvuoren ala-aste on alueensa lähikoulu. Lukuvuonna 2023–2024 koulussa opiskelee noin 370 oppilasta.
Koulurakennus oli hyvin huonokuntoinen ja jo lähes purkutuomion saanut, kun se päätettiin kunnostaa. Rakennuksen alkuperäistä arkkitehtuuria kunnioittanut peruskorjaus sai kunniamaininnan Vuoden 2016 betonirakenne -kilpailussa.
Vuorenpeikontien pihalle rakennettiin keväällä 2020 kaksikerroksinen moduuliuudisrakennus, jossa on 12 opetustilaa. Rakennuksessa toimii myös Roihuvuoren päiväkodin esikouluryhmiä.
Metteniusales

Metteniusales on Asteranae-ylälahkoon kuuluva pieni kasvilahko. Lahkoon kuuluu vain yksi heimo, Metteniusaceae, johon kuuluu muun muassa suku "Metteniusa". Lahkon lajit kasvavat lähinnä Keski- ja Etelä-Amerikan trooppisissa osissa.
Scheuchzer

Scheuchzer on sveitsiläinen rautateiden rakentamiseen, korjaamiseen ja huoltoon liittyviä ratatyökoneita valmistava ja palveluja tuottava yritys. Yrityksen keskuspaikka on Bussigny Lounais-Sveitsissä lähellä Lausannea.
Historiaa.
Yrityksen perusti Charles-Auguste Scheuchzer, lukkoseppä ja Lausanne–Echallens–Bercher-rautatien rakennuspäällikkö. Hän oli radanrakennustöiden koneellistamisen pioneereja kehittäessään sepelinpuhdistuskoneen vuonna 1927 ja ratapohjan tiivistyskoneen vuonna 1931. C.-A. Scheuchzer myi yrityksensä patentteineen vuonna 1934. Perustajan pojat ostivat yrityksen vuonna 1947 ja antoivat yhtiölle nimen Les Fils d'Auguste Scheuchzer SA (kirjaimellisesti ). Yhtiö on toiminut vuodesta 1940 Bussignyssä, nykyisin nimellä Scheuchzer SA.
Ratatyökoneiden historia on suurelta osin peräisin Scheuchzerilta. Nimittäin toisen merkittävän alan toimijan, Matisan, liiketoiminta perustuu Auguste Rytzin Schwuchzerilta vuonna 1935 hankkimiin lisensseihin. Lisäksi Itävallassa toimivan Plasser &amp; Theurerin perustaja Franz Plasser oli perustamisen aikoihin vuonna 1958 Matisan myyntiedustaja Linzissä.
Koneet ja laitteet.
Scheuchzer rakentaa erilaisia ratatyökoneita sepeliauroista ja sepelinpuhdistuskoneista radanuusimisjuniin.
Mawu-Lisa

Mawu-Lisa (myös Mawu-Lissa, Mahu-Lisa, Mahou-Lissa tai Mahu-Lissa) on Länsi-Afrikan fon-kansan vodun-uskonnon ylempi jumalpari, jonka silmiinpistävin piirre on sen kaksoisluonne. Mawu-Lisa syntyi luojajumala Nana-Bulukulle, joka edustaa myös naisten ja miesten kaksinaisuutta. 
Jumalparissa Mawu on nainen ja Lisa mies, ja yhdessä ne edustavat fyysisen maailman yhtenäisyyttä ja kaksinaisuutta. Mawu liittyy maapalloon, länteen, kuuhun, yöhön ja nousevaan aurinkoon ja Lisa puolestaan taivaaseen, itään, aurinkoon, päivään ja laskevaan aurinkoon. Mawu-Lisa symboloi fyysisen maailman lisäksi ihmiselämän vastakkaisia puolia. Mawun naisellinen periaate heijastaa hedelmällisyyttä, äitiyttä, lempeyttä ja anteeksiantoa ja Lisa miespuolisena voimaa ja sitkeyttä.
Mawu-Lisaan liittyvä kultti on alun perin peräisin joruboilta. Se otettiin käyttöön Dahomeyn kuningaskunnassa kuningas Agajan hallintoaikana. Mawu ja Lissa ovat maailman luojia, ja heidän lapsensa – rauta, maa, ukkonen, salama jne. – muodostavat osan osan laajasta vodunin pantheonista.
Kuninkaallisen vodunin nousu.
Edna Bayn mukaan Mawu-Lisa tuli mukaan Dahomeyn kuninkaalliseen voduniin, koska monarkit tarvitsivat hallitsemiseensa sekä vodunin, että heidän esi-isiensä voimaa. Heidän täytyi vakuuttaa voittojaan sodissa, rangaista vihollisia, saada maa hedelmälliseksi ja turvata kuninkaan terveys. Kuninkaiden menestyminen nähtiin merkkinä korkempien voimien hyväksymisestä. 
Monarkia lähestyi vodunia osittain liittolaisena, hemmotellem ja palvoen sitä, jotta jumalien voimat voisivat kehittyä tukemaan kuningaskuntaa. Toisia vodun-henkiä väheksyttiin ja tukahdutettiin, jotta niiden voima heikentyisi. Kuninkaat yrittivät yhä uudestaan säätää henkiä, jotta he voisivat kontrolloida pelkäämiensä pappien johtamia kultteja. 1700-luvulla voimakas vallasnainen Hwanjile hallitsi kuningataräitinä, "kpojitona", joka pyrki tukemaan pappina hallitsijakumppaniaan, kuningas Tegbesua. Hwanjile toi useita vodun-jumalia Dahomeyhin ja sääti heitä johdollaan Abomeyn kaupungin keskustaan. Eräs niistä olivat yleensä ”luojajumaliksi” kutsutut mies-naispari Lisa ja Mawu. He eivät olleet kenenkään jumalien vanhempia, vaan hallitseva jumalpari, joka tehtävänä oli vahvistaa Dahomeyn valtiovallan ideologista valtasuhdetta. Mawu ja Lisa oli pariskunta, joka kuvasti maan näkyviä hallitsijoita.
Mahwu ja Lisa olivat ylivoimaisesti vallitsevia jumalia Dahomeyssa 1700-luvulla, kunnes maan hallitsijat alkoivat vähitellen nähdä maailmaa toisin. 1700-luvun lopun taloudellinen lama ja 1800-luvun alun orjakaupasta saatujen varojen tyrehtyminen aiheuttivat sen, että valtaeliitillä oli vähemmän varoja käytössään. Kuninkaallisen suvun huoli omasta hyvinvoinnistaan kuvastui sen oman kuninkaallisen vodunin edistämisenä. 1800-luvun alkuun tultaessa Tohosun henki Zmandu oli korvannut Mawun ja Lisan vodunin johdossa. Kuningas Gezo (1818–1858) loi suuria kuninkaallisia seremonioita palvottujen kuninkaiden ja kuningasäitien kunniaksi. Niissä jäljiteltiin kansanomaisen vodunin transsirituaaleja ja hovin rituaaleihin uhraama aika kaksinkertaistui.
Henrik Scharling

Carl Henrik Scharling, kirjailijanimi Nicolai, (3. toukokuuta 1836 Kööpenhamina, Tanska – 6. kesäkuuta 1920 Frederiksberg, Tanska) oli tanskalainen kirjailija ja teologi. Hän suoritti 1859 teologisen tutkinnon, matkusteli 1860–1863 ulkomailla, muun muassa Kreikassa, Egyptissä ja Palestiinassa (matkaa kuvataan teoksessa "En pilgrimsfærd i det hellige land", 1876). Hän suoritti 1865 teologian lisensiaatin tutkinnon ja sai samana vuonna dosentin viran. Hän oli 1870–1916 Kööpenhaminan yliopiston professori.
Scharling julkaisi satiirisen komedian "Moderne christendom" (1859), romanttisen runon "Folkvars Drøm, Kamp og Seier" (1860) ja pienen kertomuksen "Ved nytaarstid i Nøddebo præstegaard af Nicolai, 18 aar" (1862), ja myöhemmin kertomuksen, myös kirjailijanimellä Nicolai, "Min hustru og jeg" (1875). 1866 ilmestyi aikalaisromaani, poliittinen satiiri "Uffe Hjælms og Palle Løves Bedrifter, beskrevne af en Samtidig", jonka käsittely on romanttinen. Hän julkaisi myös kaksi historiallista kansannäytelmää, joissa pyritään synnyttämään uudelleen dramaattinen kirjoittaminen: "Kong Valdemar og bisp Absalon" (1874) ja "Marsk Stig og Fru Ingeborg" (1878). Lisäksi hän kirjoitti historiallisen kertomuksen "Sverre Præst: en gammel Kongesaga" (1888) ja humoristisen pikkukaupunki- ja pappiselämäkuvauksen "Jøvik" (1901), jotka hän julkaisi edelleen nimimerkillä Nicolai.
Scharling toimi laajasti myös tieteen parissa. 1865–1868 hän julkaisi lehteä "Ugeblad for den danske folkekirke" ja 1869–1870 "Dansk tidsskrift for kirke og skole" sekä kirjoitti niiden ohessa "Den nyere holländske theologi" (1865), "Jakob Bøhmes theosophi" (1879, opinnäyte), "Menneskehed og christendom i deres historiske udvikling" (1872–1875), "Christelig sædelære" (1884–1886) ja "Evangelisk luthersk dogmatik" (1910–1913) sekä joukon pienehköjä tutkielmia, osin poleemisia katolisuutta, grundtvigilaisuutta ja sisälähetystä vastaan, osin ne käsittelivät kirkko- ja kouluoloja.
Scharlingin isä on teologi, raamatuntutkija Carl Emil Scharling ja veli taloustieteilijä Hans William Scharling.
Suomennettu teos.
Tekijänimellä Nicola julkaistu alkuteos "Ved nytaarstid i Nøddebo præstegaard" (1862) on suomennettu kaksi kertaa:
Phillip Ramey

Phillip Ramey (s. 12. syyskuuta 1939 Elmhurst, Illinois) on yhdysvaltalainen säveltäjä, pianisti ja musiikkikirjailija.
Ramey opiskeli Aleksandr Tšerepninin johdolla Nizzassa. Vuosina 1959–1962 hän suoritti tämän johdolla opintoja DePaulin yliopistossa Chicagossa ja vuosina 1962–1965 Jack Beesonin johdolla Columbian yliopistossa. Ramey laati vuosina 1977–1993 ohjelmatekstejä New Yorkin filharmonikoille. Sama orkesteri tilasi häneltä 150-vuotisen taipaleensa juhlistamiseksi kantaesittämänsä konserton käyrätorvelle. Ramey on laatinut tekstejä myös levyjulkaisujen vihkosiin. Vuodelta 2005 on hänen palkittu elämäkertateoksensa säveltäjä Irving Finesta. Hän on haastatellut muiden muassa Samuel Barberia, Leonard Bernsteinia, Paul Bowlesia, Aaron Coplandia, Vladimir Horowitziä, William Schumania ja Virgil Thomsonia. 
Rameyn tuotantoon kuuluu käyrätorvikonserton ohella konsertot pasuunalle ja sellolle sekä kolme konserttoa pianolle. Muuta tuotantoa edustavat orkesteriteos "J.F.K.: Oration for Speaker and Orchestra", kamari- ja vokaalimusiikkiteokset sekä soolopianotuotanto, johon kuuluu muun muassa sonaatteja. Pianoteoksia on levytetty Toccata Classicsille. Ramey on itsekin levyttänyt pianistina. Hänen sävellyksiään ovat julkaisseet muiden muassa G. Schirmer, Edition Peters ja Boosey &amp; Hawkes.
Herajoen koulu

Herajoen koulu on alakoulu Riihimäen Herajoen kylässä.
Koulu aloitti toimintansa syksyllä 1906 Paakkolan talon salissa. Oma koulutalo valmistui 1908. Rakennusmestari J. E. Valorinnan suunnittelema uusklassistinen koulurakennus valmistui lokakuussa 1923. Arkkitehti Juhani Harjun suunnittelema laajennusosa valmistui 1986. Arkkitehtitoimisto Pääsky &amp; Siistosen suunnittelema uusin laajennus valmistui 2009. Eri-ikäset koulurakennukset muodostavat suojaisan pihapiirin.
Herajoen koulussa on noin 170 oppilasta varhaiskasvatuksessa sekä perusopetuksen 1.-5. luokilla. Riihimäen kaupunki on aikeissa lakkauttaa Herajoen koulun vuonna 2025.
Argumenttiskeema

Argumenttiskeemat ovat argumenttimuotoja, joiden avulla voidaan tunnistaa ja arvioida yleisiä argumentointityyppejä. Niitä käytetään jokapäiväisissä keskusteluissa, joissa toinen osapuoli pyrkii vakuuttamaan toisen käsillä olevan argumentin vakuuttavuudesta. Argumenttiskeemat edustavat tyypillisesti poistettavissa olevia päätelmiä, jotka ovat hyödyllisheuristisia, jotta voidaan siirtyä uskottavaan hypoteesiin epävarmuuden ja tiedon puutteen olosuhteissa. Argumenttiskeemat ovat hyödyllisiä niin argumenttien keksimisessä kuin myös niiden arvioinnissa. Skeemat ovat välttämättömiä argumenttien tunnistamiseen, puuttuvien premissien löytämiseen, argumenttien analysointiin sekä lopuksi niiden arvioimiseen. 
Lyhyesti sanottuna argumentaatiossa on erilaisia tapoja tukea väitteitä perusteluilla ja näitä tapoja voidaan kutsua skeemoiksi. Skeemat ovat ajattelumalleja tai -kuvioita, jotka ohjaavat asioiden ymmärrystä tai tekevät ajattelua hyväksyttäväksi. (Pajunen 2017.) 
Skeematyypit pragma-dialektiikka-teoriassa.
Pragma-dialektiikka-teoriassa argumenttiskeemat jaotellaan kolmeen ryhmään, jotka ovat
Douglas Waltonin argumenttiskeemat.
Douglas Walton oli kanadalainen akateemikko, joka määritteli useita erilaisia argumenttiskeemoja. Jokaista argumenttiskeemaa kohden hän antoi joukon kriittisiä kysymyksiä, jotka auttavat arvioimaan argumenttia tilanteessa, jossa argumentti esiintyy.
Uramo

Uramo on kaupunginosa Riihimäellä. Liikemies J. F. Sohlman myi Uramontaan perintötalon 9.3.1917 maanviljelijä K.U. Salolle ja asioitsija J.H. Lehtelälle 66000 markan kauppahinnasta, jonka jälkeen J.H. Lehtelä alkoi kiinteistövälitystoimistostaan myydä alueelta palstoja sekä asuin- että viljelyskäyttöön ja Uramon alueen asuttaminen Riihimäellä alkoi. Uramon tilan irtaimisto ja eläimet huutokaupattiin 3.4.1917. Kaupunginosa asemakaavoitettiin 1952. Yhdessä Petsamon ja Juppalan kaupunginosien kanssa alue muodostaa kotoisan ja turvallisen pientaloalueen puistomaisine katuineen, josta on lyhyt matka kaupungin keskustaan. Alueen asukasluku oli vuonna 2015 noin 1 586.
Koulutoimintoja Uramossa hoitaa Uramon koulu. Koulun aiempi rakennus purettiin sisäilmaongelmien johdosta 2016 ja paikalle valmistui uusi koulurakennus 2019. Riihimäen puistoista Uramon alueella sijaitsevat Latupuisto, Ojapuisto, Pyypuisto, Kirkkomäki, Teutonpuisto sekä Viertolantien leikkipuisto.
Uhkola

Uhkola on kaupunginosa Riihimäellä. Kaupunginosa asemakaavoitettiin 1955. Asukasluku oli vuonna 2015 noin 1 012. Alue on yksinomaan omakoti- ja rivitaloaluetta. Alueella toimii myös Jukolan monitoimitalo. Erkyläntien ja Uhkolankadun risteyksen tuntumassa toimii Uhkolan kioski. Kioskin takaa alkaa Vahteriston ulkoilureitti Uhkolansuon ja Vahteriston luonnonsuojelualueen kautta Suonummen majalle.
Vahteristo

Vahteristo on luonnonläheinen kaupunginosa Riihimäellä. Se sijaitsee muutaman kilometrin päässä Riihimäen keskustasta itään kuusimetsien tuntumassa. Alueella on yksinomaan omakoti- ja rivitaloasutusta. Alueen väkiluku oli vuonna 2015 noin 545. 
Vahteriston alue liitettiin Riihimäkeen yhdessä Patastenmäen kanssa vuonna 1946 Hausjärvestä. Kaupunginosaksi alue asemakaavoitettiin 2007. Alueen kadut on nimetty pääosin luonnon mukaan, kuten Haperolenkki sienimaaston ja Linnustajanpolku riistan mukaan. Kun kaupungin tekninen lautakunta teki syksyllä 2001 päätöksen runsaasta avohakkuusta Vahteristossa yli 600 kaupunkilaista allekirjoitti adressin hakkuita vastaan.
Kaupunginosan länsi- ja eteläpuolella sijaitsee Vahteriston luonnonsuojelualue, joka perustettiin Riihimäen ensimmäisenä luonnonsuojelualueena 26. toukokuuta 2008. Luonnonsuojelualue käsittää osan Vahteristonmäestä sekä Huhtionmäen länsipuolen ja itäreunan. Erityisen arvokkaita kohteita ovat luonnonsuojelualueen tuoreen kankaan kuusimetsissä sijaitsevat Vahteristonmäen lähteikkö, suolaikut ja Huhtionmäen itärinteeseen rajoittuva korpinotko. Luonnonsuojelualueen läpi kulkee myös ulkoilureitti Uhkolasta Suonummen majalle. Riihimäen puistoista Vahteristossa sijaitsevat Tattipuisto sekä Vahteriston leikkipuisto.
Made in the A.M.

Made in the A.M. on brittiläis-irlantilaisen poikayhtyeen One Directionin viides studioalbumi, joka julkaistiin 13. marraskuuta 2015.
Joseph Victor von Scheffel

Joseph Victor von Scheffel (16. helmikuuta 1826 Karlsruhe – 9. huhtikuuta 1886 Karlsruhe) oli saksalainen kirjailija. Hänen esikoisteoksensa on 1854 ilmestynyt suuren menestyksen saanut eeppinen runo "Der Trompeter von Säkkingen", ja 1884 syntyi alku Victor Nesslerin oopperalle, jonka libreton laati Rudolf Bunge. Seuraavat työt olivat nekin suuria menestyksiä: historiallinen romaani "Ekkehard" (1855), runokokoelma "Frau Aventiure" (1863), "Lieder aus Heinrich von Ofterdingens zeit" (1864), novelli "Juniperus" (1866), "Gaudeamus! Lieder aus dem engern und weitern" (1867), joka on omaperäinen juomalaulukokoelma ja kuuluu runoilijan parhaisiin luomuksiin, "Bergpsalmen" (1870) ja "Hugideo" (1884).
Scheffelin tuotannon pääosa syntyi 1854–1862. Terveyden heikkeneminen, etenkin ehkä jatkuvasti lisääntyvä hermostus ja menestyksestä huolimatta parantumaton synkkämielisyys, haittasivat jo varhain hänen kirjoittamistaan ja aiheuttivat sen, että suurin osa hänen elämästään oli kirjallisessa mielessä tuottamatonta. Kaksi laajimmin levinnyttä teosta ovat virtuoosimaisen kirjoittajan teoksia, eivät ehkä erityisen omaperäisiä mutta humoristisia ja runollisesti kekseliäitä.
Scheffelin muistopatsaita on pystytetty muun muassa 1891 Heidelbergiin ja 1901 Säckingeniin. Hänen jälkeenjäänyttä tuotantoaan on julkaistu monta osaa, myös kirjeitä sveitsiläisille ystäville (1898), Karl Schwanitzille (1906) ja Anton von Wernerille (1915). Kootut teokset "Gesammelte Werke" ilmestyi 1907, valitut teokset "Ausgewählte Werke" 1914. Scheffelin muistoksi 1890 perustettu Scheffelbund Wienissä julkaisi vuosikirjaa vuodesta 1897. Nykyinen Scheffelin työtä kunnioittava yhdistys on Literarische Gesellschaft/Scheffelbund, ja sen toimipaikka on Karlsruhessa Museum für Literatur am Oberrheinissa (MLO) Prinz-Max-Palais'ssa.
Zunheboto

Zunheboto on Intian Nagalandin osavaltiossa sijaitseva noin 23 000 asukkaan kaupunki, joka toimii samannimisen piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Sieltä on noin 66 kilometriä Kohimaan. Kaupunki sijaitsee 600–900 metrin korkeudessa ja sen ympäristö on metsien peittämää vuoristomaisemaa. Zunheboton korkea sijainti aiheuttaa vaikeuksia vedensaantiin, minkä vuoksi vedestä on usein pulaa. Vesijohtojen asentaminen satojen metrien korkeuteen on kallista, mistä johtuen enemmistö hakee vetensä lähteiltä. Rikkaimmat asukkaat omistavat luvattomia porakaivoja, jotka tyhjentävät pohjavesivarantoja.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Zunhebotossa asui 22 633 henkeä. Noin 91 prosenttia paikallisista on kristittyjä, toiseksi suurin uskonto on hindulaisuus, jota tunnustaa melkein seitsemän prosenttia väestöstä. Kaupungissa sijaitsee vuonna 2017 valmistunut Aasian suurin kristillinen kirkko. Kyseinen baptistikirkko sisältää yhdeksän kerrosta ja istumapaikat noin 8 500 hengelle. Sen rakennuttaminen kesti kymmenen vuotta.
Exochomus

Exochomus on leppäpirkkojen heimoon kuuluva kovakuoriaissuku. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Maailmanlaajuisesti sukuun kuuluu lähes 30 lajia. Suomessa suvun edustajia on tavattu yksi laji. Suomessa esiintyy vakiintuneena ja yleisenä nelitäpläpirkko ("Exochomus quadripustulatus") .
Epranoja

Epranoja on Vantaajoen vesistöön kuuluvan pienen Herajoen latvahaara Riihimäen Hiivolan kylässä. Oja on uomaltaan luonnontilainen sekä kirkasvetinen ja paikoitellen kivinen ja hiekkapohjainen. Ojan varsi on rehevää suurruoholehtoa ja saniaislehtoa. Ojan saniaislehdolla kasvaa muun muassa imikkää, lehtotähtimöä, suokelttoa, hiirenporrasta ja kotkansiipeä. Ojassa kasvaa myös purolitukkaa, isovesitähteä ja rannoilla palokeuhkosammalta ja kevätlinnunsilmää. Ojan keskiosa on lehtipuuvaltainen metsäsaareke, jonka kasvillisuus koostuu pääosin mesiangervosta ja nokkosesta. Myös luhtalemmikkiä ja karhunputkea esiintyy. Ojan länsiosan suurruoholehdon rinteellä kasvaa käenkaalia ja sinivuokkoa. Puusto koostuu kuusista ja lähempänä ojaa myös haavoista. Ojan tekolammen rannan läheisyydessä kasvaa vehkaa ja vedessä palpakko- ja uistinvitakasvustoja. Kunnostuksen avulla ojan purosta on tullut myös arvokas lohikalavesistö.
Epranojalla on kahdesta alueesta koostuva, kooltaan 3,4 hehtaarin kokoinen luonnonsuojelualue. Alue on rauhoitettu Metso-ohjelman kohteena.