tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lekseemi

Lekseemi tarkoittaa leksikaalisia morfeemeja. Lekseemi käsittää kaikki sanan taivutusmuodot.
Lekseemi on sanaston perusyksikkö, sanan (merkityksineen) ja koko sen paradigman abstraktio, yleensä annettu sanan perusmuodossa (nominatiivi, infinitiivi). Esimerkiksi muodot "kirjoittakaa", "kirjoittaisimme" ja "kirjoititko" edustavat kaikki lekseemiä "kirjoittaa"; toisaalta "vasta"-sanan eri merkitykset (1. vihta, koivun lehdellisistä oksista kerätty kimppu; 2. adverbi juuri, vastikään) ovat eri lekseemejä.
Mordred

Mordred tai Modred (walesin kielellä Medraut) on kuvitteellinen henkilö ja yksi pyöreän pöydän ritareista, joka esiintyy kuningas Arthuriin liittyvissä taruissa. Hän on petturi, joka taistelee Arthuria vastaan Camlannin taistelussa. Arthur surmaa taistelussa Mordredin, mutta haavoittuu myös itse kuolettavasti.
Arthur ja Mordred ovat sukulaisia, lähteistä riippuen joko eno ja sisarenpoika tai isä ja poika, tai joskus jopa molempia. Yleensä Mordred esiintyy kirjallisuudessa aviottomana poikana, joka on syntynyt Arthurin ja tämän sisarpuolen Morgausen sukurutsaisesta suhteesta. 
Hahmo on vähitellen kehittynyt taruston eri versioissa nykyisenkaltaiseksi pahuuden ruumiillistumaksi. Mordredin nimi oli alun perin Medraut, ja hän on saattanut olla walesilainen historiallinen henkilö, joka vastusti Arthuria ja taisteli hänen kanssaan Camlannissa tuhoisin seurauksin. Walesilaisissa kertomuksissa hän ei kuitenkaan ole juonittelija tai paha. Vasta Geoffrey Monmouthilainen antoi teoksessaan "Historia Regum Britanniae" Mordredille tutun konnan roolin, joka on sittemmin säilyi myöhäiskeskiajan kirjallisuudessa. Geoffrey myös nimesi hahmon Mordrediksi, joka on kornilainen tai bretonilainen nimi. Geoffrey Monmouthilaisen kertomuksessa Mordred on Arthurin sisarenpoika, joka hallitsee valtakuntaa yhdessä Guineveren kanssa sillä aikaa kun Arthur on sotaretkellä Galliassa. Modred taivuttelee kuningattaren aviorikokseen, kaappaa valtaistuimen ja tekee rauhan vihattujen saksien kanssa, jotka Arthur oli tuhonnut Badonissa. Arthur palaa kiireesti kotiin ja kohtaa Mordredint Camel-joen rannalla Cornwallissa. Kapinallinen vallananastaja tapetaan ja Arthur viedään Avaloniin.
Mordred säilyttää pahan roolinsa keskiaikaisissa ritariromaaneissa. Hänen himonsa Guineverea kohtaan on vain yltynyt, mutta nyt kuningatar yllyttää Mordredia suhteeseen. Tämä on kenties provokaatiota, sillä Mordred juonittelee Agravainin kanssa paljastaakseen kuningattaren suhteen Lancelotiin. Vulgata-syklissä Mordredin luonnotonta pahuutta korostetaan tekemällä hänestä Arthurin ja tämän sisarpuolen Morgausen salattu poika. Vaikka sukurutsa on tahaton, se korostaa Mordredin roolia Arthurin vainoojana. Joissakin teksteissä Mordredin synkkää pahuutta kuitenkin vähätellään ja jopa säälitään. Ritariromaaneissa lopullinen taistelu sijoitetaan Cornwallin sijaan Salisburyn lähistölle. 
Sittemmin myös Maloryn Le Morte d’Arthur -runoelman mukaan Mordred saa alkunsa, kun Arthur makaa sisarpuolensa Morgausen kanssa tietämättä, että he ovat sukulaisia. Marion Zimmer Bradley käytti tätä tarinanosaa hyväkseen luodessaan romaaninsa "Avalonin usvat". Hän vain vaihtoi Morgausen Morgaineen ja tilaisuudeksi rituaalin, joka päättyi seremonialliseen aktiin. Itse rituaali oli osa Arthurin kuninkaaksi vihkimistä ja sitä johti Avalonin ylipapitar Viviane, jonka juonittelusta tämä sukurutsa juuri aiheutui.
Robert McLiam Wilson

Robert McLiam Wilson (s. 1964 Belfastissa) on irlantilainen kirjailija. Hänen kirjojaan on käännetty 15 eri kielelle ja ne ovat usein olleet suositumpia käännöksinä kuin alkuperäiskielellä. Hän on myös tehnyt useita televisiodokumentteja BBC:lle. McLiam on naimisissa ja asuu Belfastissa.
Teokset.
"Ripley Bogle" voitti Rooney Prize -palkinnon (1989), The Hughes Prize -palkinnon (1989), The Betty Trask Prize -palkinnon (1990) ja The Irish Book Award -palkinnon (1990).
Leukippos

Leukippos (, 400-luku eaa.) oli kreikkalainen esisokraatikkoihin lukeutunut filosofi. Hän oli atomismin isä. Atomismin mukaan kaikki maailmankaikkeudessa koostui katoamattomista, jakamattomista elementeistä, joita kutsuttiin atomeiksi.
Leukippos syntyi Miletoksessa tai Abderassa. Jotkut kuitenkin sanovat hänen syntyneen Eleassa, sillä hänen filosofiansa liittyy elealaisten filosofiaan. Hän oli elealaisen Zenonin, Empedokleen ja joonialaiseen koulukuntaan kuuluneen Anaksagoraan aikalainen.
Leukippokselta ei ole säilynyt kirjoituksia, jotka voitaisiin varmasti laittaa hänen nimiinsä. Hänen kirjoituksensa näyttävät sulautuneen myöhemmin yhteen hänen kuuluisimman oppilaansa Demokritoksen töiden kanssa. Jälkeenpäin ei ole mahdollista erottaa yhtään asiaa, joissa heidän voitaisiin katsoa olleen eri mieltä. Hänen maineensa jäi kokonaan hänen näkemyksensä systematisoineen Demokritoksen maineen alle. Diogenes Laertioksen mukaan Epikuros jopa epäili Leukippoksen historiallisuutta. Aristoteles ja Theofrastos kuitenkin selkeästi antoivat hänelle kunnian atomismin keksimisestä.
Diogeneen mukaan hän ajatteli, että kaikkeus on rajaton ja muutos on jatkuvaa kaikkien asioiden muuttuessa toisikseen. Kaikkeus koostuu sekä tyhjyydestä että kappaleista eli atomeista ja niiden muodostamista isommista kappaleista. Muutos on jatkuvaa liikettä, jossa kappaleet putoavat, kieppuvat ja törmäilevät tyhjyydessä ja synnyttävät sillä tavalla olemassa olevat maailmat. Tähdet ovat syntyneet liikkeessä ja syttyneet sen vuoksi tuleen. Maa on syntynyt, kun atomit ovat pakkautuneet yhteen keskelle.
Theano

Theano (, 500–400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen pythagoralainen filosofi. Hän oli yksi harvoja naisia, jotka vaikuttivat antiikin ajan matematiikassa ja filosofiassa.
Elämä.
Theanon syntymäpaikka ja hänen isänsä henkilöllisyys ovat epävarmoja, mutta yleisesti arvellaan hänen isänsä olleen orfilainen filosofi ja lääkäri, joka oli Pythagoraan innokas tukija.
Theanoa on kutsuttu Pythagoraan vaimoksi tai oppilaaksi, ja on mahdollista, että hän oli myös Brontinoksen vaimo. Kerrotaan, että Pythagoras oli tuolloin noin 60-vuotias, ja Theano vielä nuori. Heillä oli kolme tytärtä nimiltään Arignote, Myia ja Damo. Kerrotaan, että Pythagoras uskoi Damolle kaikki salaisuutensa, eikä tämä suostunut paljastamaan niitä äärimmäisessä köyhyydessäkään, vaan vei ne mukanaan hautaan.
Theano johti pythagoralaista koulua Pythagoraan kuoleman jälkeen. Hänen ansiotaan ovat sellaiset keksinnöt kuin kultainen leikkaus ja kultainen suorakulmio.
Teokset.
Theanolta on säilynyt muutamia tekstejä, lähinnä kirjeitä. Nämä säilyneet kirjeet käsittelevät kotimaisia ​​huolenaiheita, kuten kuinka naisen tulee kasvattaa lapsia, miten hänen tulee kohdella palvelijoita ja kuinka hänen tulee käyttäytyä hyveellisesti miestään kohtaan.
Säilyneissä kirjeissä on myös viittauksia Timaretalle osoitettuun kirjeeseen, johon Julius Pollux viittaa "Onomasticonissaan" sanan vuoksi.
Loitsu

Loitsut ovat lausuttujen, kuiskattujen, ajateltujen tai laulettujen sanojen ketjuja, joilla on tarkoitus vaikuttaa tapahtumien kulkuun tai aikaansaada jotain tapahtumaan yliluonnollisesti. Loitsut luetaan muistista tai loitsukirjoista, ja tätä kutsutaan loihtimiseksi, loitsuamiseksi tai manaamiseksi. Myös kiroaminen on loihtimista. Kiroamisella pyritään toisen vahingoittamiseen elämässä tai jopa elämän jälkeen.
Loitsut ovat perinteisesti liittyneet moniin uskontoihin, esimerkiksi Euroopan vanhoihin uskontoihin. Kristinuskon levittyä Eurooppaan ei-kristillisistä loitsuista tuli noituuden eräs merkki. Kuitenkin myös kristinuskoon on kuulunut pakanallisia loitsuja muistuttavia toimituksia, kuten pahojen henkien ulos manaaminen.
Manaaminen on jonkun pahan loihtimista pois. Esimerkiksi paha henki, joka oli tunkeutunut ihmiseen, saatettiin uskomuksen mukaan manata pois.
Toiminta.
Loitsijoiden keskuudessa on useita kantoja siitä, mikä saa loitsut toimimaan. Yksi kanta on se, että Jumalan, jumalten tai henkiolentojen avunanto antaa loitsulle sen voiman. Toiset ovat sitä mieltä, että loitsun nimenomaan erottaa rukouksesta se, ettei siinä vedota ulkopuolisiin voimiin vaan loitsijan oma henkinen voima saa aikaan toivotun muutoksen. Kolmannet väittävät, että loitsija ohjaa maailmassa kulkevia energiavirtoja. Nykyaikana yleinen käsitys on se, että loitsulla on lumevaikutus: se vaikuttaa, koska loitsija uskoo sen voimaan. Jos ihminen uskoo kokeneensa valkoista magiaa hän saa lumevaikutuksen seurauksena positiivisia tunteita ja taas uskoessaan kokeneensa mustaa magiaa hän saa plasebovaikutuksen seurauksena negatiivisia tunteita.
Suomalaiset loitsut.
Suomalaisia ja karjalaisia loitsuja tunnetaan muistiinmerkittyinä paljon, useimmat niistä kalevalamittaisia. Suomalaisen loitsun eräs perustyyppi perustuu loihdittavan kohteen alkuperän eli synnyn tuntemiseen ja julkilausumiseen. Uskottiin, että jos jonkun asian, esimerkiksi vihollisen, raudan, veren tai pedon myyttinen alkuperä ja kehitys nykymuotoonsa asti tunnetaan, sitä voidaan myös tällä tiedolla hallita.
Isaak II Angelos

Isaak II Angelos (n. 1135 – helmikuu 1204) oli Angelos-sukuinen Bysantin keisari vuosina 1185–1195 ja uudelleen vuosina 1203–1204. Hänen hallituskaudellaan valtakunnan ongelmat kärjistyivät ja keskusvallan heikkeneminen kiihtyi.
Isaak julistettiin keisariksi Andronikos I Komnenoksen hirmuvallan jälkeen vuonna 1185. Hänen valtakautensa alkoi lupaavasti sillä että hän löi normannit Sisiliassa. Toisaalla hänellä ei ollut yhtä paljon onnea. Kypros riistäytyi valtakunnan hallinnasta Isaak Komnenoksen johdolla. Vuonna 1186 bulgaarit ja serbit kapinoivat koventuneen verotuksen johdosta. Seuraavana vuonna kapinallisia vastaan lähetetty Aleksis Branas petti keisarin ja yritti vallata Konstantinopolin, mutta hänen lyötiin. Bulgaarit irrottautuivat Bysantista ja perustivat uudelleen Bulgarian valtakunnan.
Vuonna 1189 keisari Fredrik I Barbarossa pyysi lupaa viedä kolmannen ristiretken joukot valtakunnan maiden läpi Pyhään maahan. Lupa annettiin, ja ristiretkeläiset kohtelivat Bysanttia kuin valloitettua maata ryöstäen, raiskaten ja hävittäen.
Kun Isaak oli sotaretkellä vuonna 1195 hänen vanhempi veljensä Aleksios III julistautui keisariksi. Isaak sokaistiin ja hänet vietiin vangiksi Konstantinopoliin.
Kahdeksan vuoden vankeuden jälkeen hänet nostettiin taas valtaistuimelle neljännen ristiretken uhatessa Konstantinopolia vuonna 1202. Todellinen valta oli kuitenkin hänen pojallaan Aleksios IV:llä. Isaak kuoli vain kuusi kuukautta tämän jälkeen.
Avioliitot ja perilliset.
Isaak II:n ensimmäisen puolison nimi Herina (eli Irene) löytyy Speyerin katedraalin nekrologiasta, jonne heidän tyttärensä Irene on haudattu. Iisak II:n ensimmäistä puolisoa pidetään yleensä nimeltä tuntemattomana bysanttilaisena aatelisnaisena. Nicetas Choniatesin kronikan italialaisessa painoksessa "Bysantin suuruus ja katastrofi" löytyy kiinnostava huomautus XIV-kirjaan. Iisak II:n ensimmäisen pnuoliso ja vanhimman tyttären nimet, joita ei tunneta bysanttilaisista lähteistä, löytyvät muistokirjoituksesta Speyerin katedraalissa, Saksan kuninkaitten panteonissa. Tässä Filip Schwabenilaisen puolison sanotaan olevan Isaakin ja Irenen tytär ( Hiestand, R: "Die erste Ehe Isaaks II. Angelos und seine Kinder", julkaisussa Jahrbuch der Osterreichischen Byzantinisk, XLVII 1997, ss. 199–208). 
Tämä Irene voidaan tunnistaa George Palaiologos Doukas Komnenoksen ja Aspaeen Ossetian Bagrati prinsessan tyttäreksi. Tämän poika, Andronikos Palaiologos Komnenodoukas, tunnetaan nimellä Iisaak II:n Gambrox (γαμβρός). Isaakin puoliso oli mahdollisesti Bysantin keisari Andronikos I Komnenoksen tytär (k. 1185). Hänelle annetaan myös mahdollinen ulkomainen alkuperä, koska hänellä on sama nimi Irene (joka annettiin ulkomaisille puolisoille) kuin tyttärellään, vastoin pitkäaikaista kreikkalaista tapaa. Heidän kolmas lapsensa syntyi vuonna 1182 tai 1183 ja hän oli kuollut tai eronnut vuoteen 1185 mennessä, kun Isaac meni uudelleen naimisiin. 
Heille syntyivät lapset:
Isaakin toinen puoliso oli Unkarin prinsessa Margit, kastettuna "Maria" (1175–1223 jälkeen), joka oli kuningas Béla III:n ja Antiokian prinsessa Agneksen vanhin tytär.
Heille syntyivät lapset:
Merjan kieli

Merjan kieli oli suomalais-ugrilaiseen kieliryhmään kuulunut kieli. Merjalaiset, jotka tuhat vuotta sitten asuivat nykyisen Moskovan tienoilla, sulautuivat jo 1500-luvulla slaaveihin ja omaksuivat heidän kielensä. Joidenkin lähteiden mukaan merjaa puhuttiin vielä 1700-luvulla nykyisten Ivanovon, Kostroman ja Jaroslavlin seuduilla. Tästä kuitenkaan ei ole pitäviä todisteita.
Merjan kielen jälkiä paikannimistössä.
Merja, kuten myös sukukieli muroma kokivat saman kohtalon slaavien ekspansion aikoihin 1000–1200-luvuilta lähtien. Myös metserä, jota eräät tutkijat pitävät merjan ja muroman läheisenä sukukielenä, sammui tuolloin. Vaikka kielellisesti nämä kansat ovatkin sulautuneet jo täysin venäläisiin, on heistä jäänyt muistoksi lukuisia paikannimiä. Esimerkkeinä näistä nimistä on esitetty Moskvajoki eli Moskova ('moskainen'), Volga ('valkoinen') ja Seliger-järvi ('selät'). Volga- ja Moskvajoen etymologioista on tosin muitakin teorioita.
Pauli Rahkonen esitti vuonna 2013 väitöskirjassaan, että merja ja muroma ovat toistensa läheisiä sukukieliä, kenties jopa toistensa murteita. Hän katsoo, että pohjoisessa merjan puhuma-alue ulottui nykyisen Vologdan alueen (oblastin) länsiosiin. Merjaa muistuttavaa kieltä puhuttiin hänen mukaansa myös Moskovan seuduilla. Rahkonen esitti väitöskirjassaan, että merjalla oli lähisukukieli, jota hän nimittää itätsuudiksi. Sitä puhuttiin nykyisten Novgorodin ja Tverin alueiden (oblastien) itäisissä osissa. Toista merjan lähisukukieltä puhuttiin ilmeisesti nykyisen Leningradin alueen itäosissa, Arkangelin alueen länsiosissa ja nykyisen Karjalan tasavallan alueella Äänisen seuduilla ennen kuin itämerensuomalaiset kansat levittäytyivät alueelle.
Merjan kielen suhde muihin suomalais-ugrilaisiin kieliin.
Merjan kielen asema suomalais-ugrilaisessa kieliryhmässä on kiistelty. Aikaisemmin merjaa pidettiin volgansuomalaisena kielenä, mutta nykyisin sen on esitetty olleen läheisempää sukua itämerensuomalaisille ja saamelaisille kielille. Professori Jevgeni Helimskin mielestä merja polveutui varhaiskantasuomea vastaavasta kielestä, jota hän kutsuu suomalais-ugrilaisten kielten luoteisryhmän kantakieleksi.
Merjan rekonstruoiminen.
Vaikka tutkijoiden käytössä ei ole säilynyt merjalaisia tekstejä, Ukrainan tiedeakatemian tutkija O. B. Tkatšenko julkaisi vuonna 1985 merjan kielen rekonstruktion, joka perustui paikannimistöön ja Keski-Venäjän murresanastoon. Suurin osa Tkatšenkon johtopäätöksistä on hyvin epävarmoja. Merjan kieltä ovat paikannimistön pohjalta pyrkineet rekonstruoimaan myös Arja Ahlqvist ja A. K. Matvejev. 1990-luvun lopussa Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisella laitoksella oli merjalaisalueen nimistöön keskittynyt tutkimushanke.
Maissihiutaleet

Maissihiutaleet ovat aamiaismuroja, jotka tehdään sekoittamalla keitettyä maissia sokerin, suolan ja vitamiinien kanssa, litistämällä ne telojen välissä ohueksi ja paahtamalla. Maissihiutaleet nautitaan kylmän maidon kanssa. Niiden kanssa käytetään myös muita maitotuotteita, kuten jogurttia tai maidon korvikkeita, kuten kauramaitoa. Niiden kanssa käytetään myös hedelmiä, marjoja, hilloa.
Maissihiutaleet keksi yhdysvaltalainen lääkäri John Harvey Kellogg yhdessä veljensä Will Keith Kelloggin kanssa. He kehittivät ensin vuonna 1894 vehnästä valmistettavat aamiaishiutaleet terveelliseksi ravinnoksi John Kelloggin Battle Creekissä johtaman parantolan potilaille, ja esittelivät samalla menetelmällä valmistettavat maissihiutaleet vuonna 1898. Will Kellogg perusti vuonna 1906 maissihiutaleita valmistaneen yhtiön, joka tunnetaan nykyään nimellä Kellogg Company.
Maissihiutaleita käytetään myös olutmaltaaseen. Niitä voidaan käyttää enimmillään 40 % olutmäskistä. Maissihiutaleita sisältävästä mäskistä tehty olut on tavallista vaaleampaa. Hiutaleet laitetaan suoraan mäskiin ilman esivalmistelua. Maissihiutaleita käytetään myös eläinten ruokiin, kuten lemmikkijyrsijöiden ruokiin.
Meštšeran kieli

Meštšeran kieli on muinaisten meštšeralaisten puhuma kuollut suomalais-ugrilainen kieli. Sen puhujat asuivat Keski-Venäjällä sijaitsevalla Meštšoran alangolla.
Kielestä ei ole säilynyt muistiinmerkintöjä. Sen on arveltu olleen sukua mordvalaisille kielille. Okajoen seudun paikannimistössä on mahdollisesti meštšeran kieleen palautuvia aineksia. Meštšeralaiset sulautuivat venäläisiin ja tataareihin viimeistään 1600-luvulla ja samalla myös kieli sammui. 
Pauli Rahkonen esitti vuonna 2013 julkaistussa väitöskirjassaan arkeologisiin todisteisiin ja vesistöjen paikannimiin pohjautuen, että meštšeran kieli kuului mitä todennäköisimmin suomalais-ugrilaisten kielten joukossa permiläisiin kieliin.
Polysykliset aromaattiset hiilivedyt

Polysykliset aromaattiset hiilivedyt eli PAH-yhdisteet () ovat yhteen liittyneistä aromaattisista renkaista koostuvia hiilivetyjä. PAH-yhdisteitä syntyy, kun orgaaninen aine, esimerkiksi puu, palaa epätäydellisesti. Monet PAH-yhdisteet aiheuttavat syöpää tai mutaatioita.
Esiintyminen.
PAH-yhdisteitä syntyy eniten teollisuudessa, liikenteessä ja muussa energiantuotannossa. Luonnossa PAH-yhdisteitä muodostuu metsäpaloissa ja tulivuorenpurkauksissa. PAH-yhdisteitä voi syntyä myös ruokaan, jos sitä savustetaan, grillataan tai kuivataan. Suuria pitoisuuksia on löydetty etenkin savustetusta kalasta, paahdetusta lihasta ja käristetyistä elintarvikkeista. Keskimäärin ihmiset saavat kuitenkin PAH-yhdisteitä selvästi enemmän tupakasta kuin ruoasta.
Hiiltä ja öljytuotteita käsittelevät työntekijät, kuten teiden päällystäjät, altistuvat usein PAH-yhdisteille. Myös terässulattojen ja hiilielektrodeja käyttävien alumiinitehtaiden sisäilmassa on mitattu korkeita PAH-pitoisuuksia. Englannissa havaittiin jo vuonna 1775, että noki aiheutti nuohoojille kivespussin syöpää.
PAH-yhdisteitä eristetään kivihiilitervasta, mutta niitä voidaan myös valmistaa laboratoriossa yksinkertaisemmista yhdisteistä.
Ominaisuudet.
PAH-yhdisteet ovat usein tasomaisia, bentseenirenkaista koostuvia yhdisteitä. Bentseenirenkaat ovat yleensä sulautuneet yhteen kuten esimerkiksi naftaleenissa, mutta niitä voi yhdistää myös yksinkertainen sidos kuten bifenyylissä.
PAH-yhdisteet ovat kiinteitä aineita, eivätkä ne liukene veteen. Koska PAH-yhdisteet ovat myös hyvin pysyviä, ne kerääntyvät maaperään ja vajoavat vesistöissä sedimentteihin.
Monet PAH-yhdisteet ovat karsinogeenejä tai mutageenejä, eli ne aiheuttavat syöpää tai mutaatioita. Tällaiset yhdisteet voivat tuottaa hiirelle kasvaimen muutamassa kuukaudessa, jos niitä pannaan tämän iholle pienikin määrä. Syöpää eivät oikeastaan aiheuta itse PAH-yhdisteet vaan näiden aineenvaihduntatuotteet. Elimistö pyrkii yleensä muuttamaan PAH-yhdisteen vesiliukoisemmaksi, jotta se poistuisi helpommin elimistöstä. Esimerkiksi yleinen karsinogeeni bentso(a)pyreeni hapettuu entsyymin avulla dioliepoksidiksi. Dioliepoksidi voi reagoida DNA:n kanssa, mikä aiheuttaa mutaatioita. Lopulta solu ei pysty enää jakautumaan normaalisti.
Maaperän puhdistaminen.
Ilman maanvaihtoa polysyklisiä aromaattisia hiilivetyjä on vaikea poistaa maaperästä. Apuna on käytetty lahottajasieniä, erityisesti valkolahoa. Tähän on syynä se, että erityisesti nämä sienet kykenevät hajottamaan puun ligniiniä erittämiensä solunulkoisten entsyymien avulla. Valittava sieni määräytyy sen mukaan, miten se saa maaperästä ravintoa ja sietää ekologista kilpailua sekä maan raskasmetalleja. Toistaiseksi on lupaavia sienilajeja löytynyt orvakoiden, kaulussienten ja karvaslakkien kladeista.
Kalteva taso

Kalteva taso on fysiikassa eräs yksinkertaisiksi koneiksi nimitetyistä systeemeistä. Kaltevaa tasoa voidaan käyttää avuksi nostettaessa esinettä alemmalta tasolta ylemmälle. Tällöin voiman ei tarvitse olla niin suuri kuin pystysuoraan nostettaessa, vaikka työntömatka kasvaakin. Tehty työ on yhtä suuri kummassakin tapauksessa, jollei oteta huomioon kitkan vaikutusta.
Tasapainoehto.
Kaltevalla tasolla olevaan kappaleeseen kohdistuva painovoima "mg" voidaan jakaa pinnan suuntaiseen ja sitä vastaan kohtisuoraan komponenttiin. Pintaa vastaan kohtisuora komponentti on suuruudeltaan "mg" cos "θ," missä "m" on kappaleen massa, "g" painovoiman kiihtyvyys ja "θ" pinnan kaltevuuskulma. Tämän komponentin vaikutuksen kuitenkin kumoaa pinnan antama tukivoima, minkä vuoksi painovoimasta jää vaikuttamaan vain tietty, kyseisen kaltevan pinnan suuntainen komponentti, jonka suuruus on "mg" sin "θ."
Kaltevalla tasolla oleva kappale on tasa­painossa, kun tason suuntaisesti kohti tason yläpäätä vaikuttava voima ("f") on yhtä suuri kuin se kappaleen painon komponentti, joka on samoin kyseessä olevan kaltevan tason suuntainen:
formula_1
Tällöin tämän voiman suhde kappaleen painoon on sama kuin kaltevan pinnan korkeuden suhde sen pituuteen eli tason kaltevuuskulman sini.
Jos sen sijaan voima vaikuttaa vaaka­suoraan, kannan suuntaisesti, on kappale tasapainossa, kun tämän voiman suhde kappaleen painoon on yhtä suuri kuin kaltevan pinnan korkeuden suhde sen kantaan eli kun tämä suhdeluku on yhtä suuri kuin kaltevuuskulman tangentti. Kaltevan pinnan, tai kaltevan tason, kantaa vastaa kuvassa kolmion vaakasuora pohjaosa.
Kiihtyvä liike kaltevalla tasolla.
Jos kaltevalla tasolla olevaan kappaleeseen ei vaikuta muita voimia kuin itse kappaleen paino, pinnan antama tukivoima ja kitka, kappale saa kiihtyvyyden
formula_2,
missä μ on kappaleen ja pinnan välinen kitkakerroin. Kappale lähtee siis liikkeelle, mikäli kaltevuuskulman sini on suurempi kuin sen kosini kerrottuna kitkakertoimella.
Multatuli

Eduard Douwes Dekker (2. maaliskuuta 1820 Amsterdam – 19. helmikuuta 1887 Ingelheim, Saksa), salanimeltään Multatuli, oli alankomaalainen siirtomaavirkamies ja kirjailija.
Douwes Dekker oli alankomaalaisen merikapteenin poika; isä toivoi hänestä kauppiasta. Hän päätti kuitenkin lähteä Alankomaiden Itä-Intiaan, ensin Jaavalle ja myöhemmin Molukeille. Hän havaitsi siirtomaavallan toiminnassa paljon moittimisen varaa. Palattuaan kotimaahansa hän kirjoitti salanimellään satiirisen kriittisen teoksen "Max Havelaar". Tämä nimi on sittemmin tullut tunnetuksi Reilun kaupan tavaramerkkinä.
Nimimerkki Multatuli on tiettävästi johdettu latinan sanoista ”Olen kärsinyt kovasti”.
Oulun jäähalli

Oulun jäähalli (sponsorinimeltään "Oulun Energia Areena", puhekielessä myös "Raksilan jäähalli") on Oulussa Raksilan urheilukeskuksessa sijaitseva jäähalli, joka avattiin vuonna 1975. Hallin pääkäyttäjä on jääkiekon SM-liigassa pelaava Oulun Kärpät ja sen kapasiteetti on 6 485 katsojaa.
Historia.
Oulun jäähallin suunnitteli oululainen arkkitehtuuritoimisto Uki Heikkinen (nykyinen Uki-arkkitehdit). Hallin rakentaminen alkoi vuonna 1974, ja se avattiin vuonna 1975. Halli peruskorjattiin vuosina 2003–2004, minkä jälkeen sen yleisökapasiteetti on ollut 6 614. Yleisökapasiteetti ennen remonttia oli 7 600. Halli on osa Raksilan urheilukeskusta. Hallin välittömässä läheisyydessä sijaitsee 2008 valmistunut harjoitushalli.
Jääkiekon SM-liigan joukkue Oulun Kärpät harjoittelee sekä pelaa kotiottelunsa Raksilan jäähallissa. Hallin muita käyttäjiä ovat kaukalopallojoukkue RB-Oulu ja taitoluisteluseura Oulun Luistelukerho. Hallin päävuokralainen Oulun Kärpät nimesi hallin Oulun Energia Areenaksi. Nimeämisen mahdollisti kaupungin vuonna 2003 tekemä päätös, että halutessaan tilojen päävuokralaiset saavat myydä toimitilojensa nimen. Halliin avattiin uusi rinkside-ravintola vuonna 2018, jonka seurauksena hallin katsojakapasiteetti putosi 6485 katsojaan.
Konsertit.
Hallissa on järjestetty myös konsertteja. Raksilassa ovat soittaneet rockyhtyeistä muun muassa Kiss, Judas Priest sekä Whitesnake. Myös Lordi-yhtyeen elokuva "Dark Floors" on saanut poikkeuksellisen ensi-iltansa Oulun Energia -areenalla vuonna 2007. Lordi myös esiintyi tapahtumassa.
Risto Rasa

Risto Olavi Rasa (s. 29. huhtikuuta 1954 Helsinki) on suomalainen runoilija, ammatiltaan kirjastonhoitaja. Hän kirjoittaa lyhyitä, naivistisen avoimia ja arkisen lämpimiä runoja luonnosta, kodin piiristä ja rakkaudesta. Rasa tunnetaan erityisesti luontolyyrikkona. Jo esikoisteoksellaan "Metsän seinä on vain vihreä ovi" (1971) Rasa saavutti suurta suosiota. Sen julkaistessaan hän oli vain 17-vuotias ja kävi koulua Vaasassa. Hänen runojaan alkoivat lukea sellaisetkin, jotka eivät ennen olleet välittäneet runoista.
Rasan vanhemmat ovat diplomi-insinööri Raimo Rasa ja yo-merkonomi Liisa o.s. Marjanen. Rasa on syntynyt Helsingissä mutta viettänyt pääosan lapsuudestaan ja nuoruudestaan Vaasassa. Hän on toiminut kirjastonhoitajana eri paikkakunnilla, muun muassa Varkaudessa ja vuodesta 1989 Somerolla. Hän valmistui kirjastonhoitajaksi Tampereelta 1987. Rasa on ollut naimisissa vuodesta 1974. Sotilasarvoltaan Rasa on korpraali.
Vuonna 2019 Rasalle myönnettiin taiteilijaeläke.
Memristori

Memristori () eli muistivastus on passiivinen komponentti, jonka resistanssi riippuu jännitteen ja sähkövirran lisäksi ajasta. Memristori muistaa, mikä jännite sillä on aiemmin ollut. Ensimmäisen memristorin valmistaminen raportoitiin huhtikuussa 2008 tiedelehti Naturessa. Memristorin teorian esitti nuori Leon O. Chua jo vuonna 1971, jolloin hän oli töissä virtapiirien suunnittelijana Kalifornian yliopistossa. Memristorin tekeminen osoittautui kuitenkin vaikeaksi, sillä se toimii vain nanomittakaavassa. Mahdollisia sovellutuksia memristoreille olisivat muun muassa tietokoneet, jotka uudelleen käynnistettäessä palautuisivat täsmälleen samaan tilaan kuin ennen sammuttamista.
Komponentti "M" on nimeltään varausohjattu memristori ja "W" vuo-ohjattu memristori. Nämä suureet esiintyvät kaavassa formula_1, jossa "M" on memristanssi, "W" memduktanssi, "Q" on sähkövaraus ja formula_2 on käämivuo. Memristanssin yksikkö on ohmi ja memduktanssin siemens.
Jens Fink-Jensen

Jens Fink-Jensen (s. 19. joulukuuta 1956, Kööpenhamina) on tanskalainen kirjailija, runoilija, valokuvaaja ja säveltäjä.
Hänen ensimmäinen novellinsa "Juni 1995" julkaistiin Information-päivälehdessä 4. kesäkuuta 1975 ja ensimmäiset neljä runoaan toukokuussa 1976 kirjallisuuden aikakauslehti Hvedekornin numerossa 76/1. Fink-Jensenin esikoiskirja, runokirja "Verden i et øje" ilmestyi 19. lokakuuta 1981. Hänen ensimmäinen proosakirjansa, novellikokoelma "Bæsterne" julkaistiin 5. kesäkuuta 1986 ja ensimmäinen lastenkirja "Jonas og konkylien" vuonna 1994.
Jens Fink-Jensen kirjoitti ylioppilaaksi Herlufsholmin sisäoppilaitoksen nykykielten linjalta vuonna 1976. Sen jälkeen hän suoritti asevelvollisuuden ja päällystökoulutuksen Kuninkaallisessa Vartiostossa. Hän valmistui Kööpenhaminan Taideakatemiasta arkkitehdiksi (MAA, cand.arch.) vuonna 1986 ja multimediasuunnittelijaksi 1997.
Jens Fink-Jensen kuului alkuperäiseen 80-luvun runoilijoiden piiriin, joka kokoontui Hvedekornin päätoimittajan Poul Borumin ympärille. Piirin jäsenenä Fink-Jensen järjesti vuonna 1980 yhdessä mm. runoilijakollegansa Michael Strungen kanssa NÅ!!80-tapahtuman Kööpenhaminan Husetissa.
Jens Fink-Jensen pitää multimedia-runonäytöksiä yhdessä kosketinsoittaja Lars Christensenin ja saksofonisti Jens Severinin kanssa lukioissa, festivaaleilla ym. Esityksessä nähdään Fink-Jensenin ottamia dioja ja kuullaan hänen omia syntetisaattorisävellyksiään.
Jens Fink-Jensen on pitänyt lisäksi valokuvanäyttelyt "Sydens Skibe" ja "Beijing Ansigt", runo/valokuvanäyttelyn "OrdBilleder" ja äänidiashown "Øje på verden – om bøgernes råstof".
Félix Savón

Félix Savón (s. 22. syyskuuta 1967 San Vicente) on kuubalainen nyrkkeilijä. Hän on eräs kaikkien aikojen menestyneimmistä amatöörinyrkkeilijöistä. Kuubalaiseen tapaan Savón ei koskaan siirtynyt ammattilaiseksi.
Savón voitti raskaansarjan (alle 91 kg) olympiakullan kolmissa olympialaisissa peräkkäin vuosina 1992–2000. Savónin lisäksi kolmeen nyrkkeilykultaan on yltäneet vain László Papp ja Teófilo Stevenson. Savón ei päässyt kilpailemaan Soulin olympialaisissa 1988, kun Kuuba boikotoi kisoja. Hänen kerrotaan otelleen 1980-luvulla alkaneen uransa aikana 582 ottelua, joista hän useimpien tietolähteiden mukaan hävisi vain 19.
Savón voitti kuusi maailmanmestaruutta (1986, 1989, 1991, 1993, 1995 ja 1997). Vuoden 1997 loppuottelussa Budapestissa hän hävisi Uzbekistanin Ruslan Tšagajeville mutta tämä menetti myöhemmin maailmanmestaruuden Savónille, kun selvisi, että Tšagajev oli otellut ammattilaisena ennen MM-kisoja. Vuoden 1999 MM-kisoissa Houstonissa Savón pääsi loppuotteluun mutta luovutti ilman ottelua vastalauseena kisojen tuomaritoiminnalle, jonka kuubalaiset kokivat syrjivän heidän joukkuettaan. Lisäksi hän voitti kolme kultamitalia Pan-Amerikan kisoista (1987, 1991, 1995) sekä Keski-Amerikan ja Karibian kisoista (1986, 1990 ja 1993). Hän lopetti uransa 33-vuotiaana Sydneyn olympialaisten 2000 jälkeen.
Liitännäisyys

Liitännäisyys eli assosiatiivisuus tarkoittaa laskutoimituksen riippumattomuutta sitomisjärjestyksestä. Mielivaltainen laskutoimitus formula_1 on liitännäinen, jos
formula_2
pitää paikkansa kaikille formula_3, formula_4 ja formula_5. Tätä ominaisuutta kutsutaan myös termillä liitäntälaki.
Esimerkkejä.
Esimerkiksi kokonaislukujen ja myös reaalilukujen yhteen- ja kertolasku ovat liitännäisiä laskutoimituksia, koska (a+b) + c = a + (b+c) ja (a·b) · c = a · (b·c) kaikilla luvuilla a, b ja c. Sitä vastoin vähennys- ja jakolaskuille ei liitäntälaki päde.
Matriisien kertolasku on liitännäinen muttei vaihdannainen. Vektorien ristitulo ei ole vaihdannainen eikä liitännäinen.
Propositiologiikan JA- ja TAI-konnektiivit ovat liitännäisiä: formula_6, ja formula_7. Esimerkiksi JA-konnektiivin liitännäisyys nähdään seuraavasti:
formula_8 tarkalleen silloin kun formula_9 ja formula_10, mikä taas tarkoittaa sitä, että niin formula_11 kuin formula_12 ja vielä edelleen formula_10, eli kaikkien kolmen arvona on oltava formula_14. Vastaavasti formula_15 todetaan olevan voimassa tarkalleen silloin, kun kaikkien kolmen arvona on formula_14. Siis molemmat laskujärjestykset tuottavat arvon formula_14 tarkalleen silloin, jos kaikkien kolmen muuttujan arvona on formula_14, ja muussa tapauksessa molemmat laskujärjestykset tuottavat arvon formula_19.
Funktioiden yhdistely on liitännäinen: formula_20.
Liitännäisyyden merkitys.
Liitännäisyyden takia laskutoimitusten järjestystä ei tarvitse sitoa sulkumerkein, sillä kaikki mahdolliset järjestykset johtaisivat lopulta samaan lopputulokseen, ja siksi kirjallisuudessa jätetään yleensä sulut merkitsemättä tällaisissa tilanteissa. Esimerkiksi 
formula_21
voi tarkoittaa laskutoimitusten suorittamista vaikka järjestyksessä
formula_22 tai formula_23,
mutta "oikealla" tavalla ei ole merkitystä, sillä lopputulos on sama. Tästä konkreettiseksi esimerkiksi käy yllä kuvatun laskun suorittaminen kokonaislukujen kertolaskuina niin, että
formula_24.
Osittelulaki

Osittelulaki on myös distributiivisuutena tunnettu algebrallinen ominaisuus laskuoperaatiolle. Mielivaltaiset laskuoperaatiot formula_1 ja formula_2 noudattavat osittelulakia tietyssä algebrassa, jos
formula_3 
formula_4
pitävät paikkansa kaikille formula_5, formula_6 ja formula_7.
Huomaa että molemmat yhtälöt pitävät paikkansa vain, jos kertolaskuoperaatio formula_8 on vaihdannainen eli kommutatiivinen. Yhtälö (1) on osittelulaki vasemmalta puolelta ja yhtälö (2) oikealta. Kun molemmat toteutuvat sanotaan että tulo-operaatio on distributiivinen yhteenlaskuoperaation suhteen.
Esimerkki.
Olkoot formula_1 ja formula_2 tavanomaiset yhteen- ja kertolaskuoperaatiot, sekä formula_11. Reaalilukujen tavanomainen tulo-operaatio on vaihdannainen yhteenlaskuoperaation suhteen, joten molemmin puoleinen distributiivisuus pätee. Tällöin osittelulaki, eli "summan tulo on tulojen summa", saa tutun muodon.
formula_12
Pihakatu

Pihakatu on taajamissa ja asuntokaduilla sijaitseva alue, joka on ilmoitettu erityisellä liikennemerkillä. Alueen nopeusrajoitus on kaksikymmentä kilometriä tunnissa, minkä toteutumisen varmistamiseksi kadulle on yleensä rakennettu erityyppisiä kavennuksia, korotuksia ja esimerkiksi penkkejä ja istutuksia.
Pihakatu on sallittu sekä jalankulku- että ajoneuvoliikenteelle, kuitenkin niin, että jalankulkijoilla on esteetön liikkumisoikeus kaikilla sen alueilla ja ajoneuvojen kuljettajilla on väistämisvelvollisuus heihin nähden. Risteyksessä pihakadulta tulevan kuljettajan on aina väistettävä muuta liikennettä. Ajoneuvojen pysäköinti on sallittua ainoastaan pysäköintiin merkityillä alueilla.
Suomen ensimmäinen pihakatu rakennettiin Forssaan asuntomessujen yhteydessä 1982. Pihakatuun läheisesti rinnastettavia tietyyppejä ovat kävelykatu, pyöräkatu ja hidaskatu.
Yang Liwei

Yang Liwei ( yksinkertaistettu kirjoitustapa, 楊利偉 perinteinen, s. 21. kesäkuuta 1965, Suizhong, Liaoning) on ensimmäinen Kiinan kansantasavallan kansalainen avaruudessa ("taikonautti", "yuhangyuan"). 
Yang Liwei laukaistiin avaruuteen Shenzhou 5 -aluksella (kantorakettina Pitkä Marssi 2F) Jiuquanin laukaisukeskuksesta 15. lokakuuta 2003 kello 01:00 UTC (09:00 paikallista aikaa). Kierrettyään Maan 14 kertaa hän laskeutui noin kello 6:30 paikallista aikaa 16. lokakuuta 2003. 
7. marraskuuta 2003 Yang Liwei vastaanotti "avaruussankarin" arvonimen Jiang Zeminiltä.
Sidney Lumet

Sidney Lumet [luː'mɛt] (25. kesäkuuta 1924 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat – 9. huhtikuuta 2011 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. 
Ura.
Sidney Lumet oli mukana elokuvien tekemisessä 1930-luvun lopusta lähtien. Hän työskenteli monen suuren elokuvatähden kanssa, mukaan lukien Henry Fonda, Marlon Brando, Lauren Bacall, Ingrid Bergman, Katharine Hepburn, Paul Newman, Sean Connery ja Al Pacino. 40 elokuvaa ohjannut Lumet oli 1900-luvun jälkipuoliskon merkittävimpiä ohjaajia.
Lumet oli neljästi ehdolla parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon saajaksi, elokuvista "Valamiesten ratkaisu" (1957), "Hikinen iltapäivä" (1975), "Kasvot kuvaruudussa" (1976) ja "Ratkaisun hetki" (1982). Oscar-kunniapalkinnon elämäntyöstään hän sai vuonna 2005. Hänen tunnetuimpiin ohjauksiinsa kuuluvat myös "Pitkän päivän matka yöhön" (1962), joka perustuu Eugene O’Neillin kirjoittamaan samannimiseen näytelmään, "Serpico – kadun tiikeri" (1973) ja Agatha Christien romaaniin perustuva "Idän pikajunan arvoitus" (1974).
Lumet kirjoitti vuonna 1995 kirjan "Elokuvan tekemisestä" (Like, 2004, alkuteos: "Making Movies"), jossa hän kertoo elokuvan tekemisen monista vaiheista.
Yksityiselämä.
Sidney Lumet syntyi puolanjuutalaisille siirtolaisvanhemmille Philadelphiassa. Perhe asettui kuitenkin Lower East Siden juutalaiskortteliin New Yorkiin. Hän opiskeli Columbian yliopistossa ja palveli Yhdysvaltain armeijassa toisen maailmansodan aikaan. 
Lumet oli naimisissa neljä kertaa: vuosina 1949–1954 Rita Gamin kanssa, 1956–1963 Gloria Vanderbiltin kanssa, 1963–1978 Gail Lumet Buckleyn kanssa ja vuodesta 1980 eteenpäin Mary Gimbelin kanssa. Hänellä oli kaksi lasta Gail Buckleyn kanssa. 
Sidney Lumet sairasti imusolmukesyöpää. Hän oli kuollessaan 86-vuotias.
Virgin Atlantic GlobalFlyer

Scaled Composites Model 311 Virgin Atlantic GlobalFlyer on yhdysvaltalaisen Scaled Compositesin valmistama ja Burt Rutanin suunnittelema yksipaikkainen lentokone, jolla Steve Fossett suoritti välilaskuttoman yksinlennon maapallon ympäri 28. helmikuuta – 3. maaliskuuta 2005. 
Lentokoneen pituus on 11,8 metriä, siipien kärkiväli on 34,8 metriä ja korkeus 3,6 metriä. Tyhjäpaino on 1 622,5 kilogrammaa, kokonaispaino 9 980 kilogrammaa. Koneen huippunopeus on 551 km/h. Lentokoneessa on 13 polttoainetankkia, joihin mahtuu yhteensä 11 034 litraa polttoainetta. Lentokoneen ollessa maksimipainossaan 83 prosenttia painosta on polttoainetta. Koneessa ei esimerkiksi ole käymälää.
Välilaskuton maailmanympärilento keskti 67 tuntia. Lento alkoi ja päättyi Salinan lentokentältä Kansasissa. Lento oli pituudeltaan sama kuin aikaisemman Rutanin suunnitteleman lentokoneen, Voyagerin, suorittama. Lentoa kuvattiin "viimeiseksi ilmailun suureksi ennätyslentoyritykseksi" (ensimmäinen suihkumoottorikäyttöinen, välilaskuton ja välitankkaamaton yksinlento maapallon ympäri). 
Projektin rahoituksesta vastasi Richard Bransonin ilmailuyritys, Virgin Atlantic.
Kaitafilmi

Kaitafilmi on mikä tahansa elokuvafilmiformaatti, jonka koko on pienempi kuin 35 mm. Kaitafilmiformaatteja ovat Kodakin Super 8, Fujin Single-8, 9,5 mm ja 16 mm sekä sen muunnelma Super 16. Kaitafilmaus oli 1980-luvulle asti suosittu harrastus, kunnes yhä edullisemmat videokamerat korvasivat sen. 
Kaitafilmikameroiden merkkejä olivat muun muassa Agfa, Bauer, Bolex, Canon, Chinon, Elmo, Eumig, Fujica, Mamiya, Minolta, Nikkorex, Nizo, Petri, Sankyo, Yashica ja Zeiss. Monet näistä valmistivat myös kaitafilmiprojektoreita.
Nykyään filmejä digitoidaan eri tallennemuotoihin kuten MiniDV-nauhoille, tietokoneen kiintolevyille ja DVD- tai Blu-ray-levyille. Kaitafilmejä voidaan digitoida monella eri tavalla ja laadulla. Aikanaan filmit muutettiin esim. vhs-nauhoille, mutta nykyään siirron voi tehdä paremmalla laadulla HD-tarkkuudella. Digitaalisessa muodossa filmien kuvasta voi muokata uudenlaisia ohjelmaversioita ja jakaa kopioita eteenpäin esimerkiksi sukulaisille, jotka esiintyvät filmeillä. Työksi digitointeja tekevät Suomessa muutamat yrittäjät ja omaksi ilokseen alan harrastajat. Halvimmillaan filmit voi videokuvata itse kankaalta, joskin kuvanlaatu jää varsin heikoksi. Yritysten lisäksi eräät kunnalliset kirjastot tarjoavat nykyisin kaitafilmien digitointia itsepalveluna, joskin työ on aikaavievää ja vaatii teknistä osaamista.
Ron McGovney

Ron McGovney (s. 2. marraskuuta 1963) on yhdysvaltalainen muusikko. Parhaiten hänet tunnetaan metalliyhtye Metallican alkuperäisenä basistina. Hän otti myös bändikuvia Los Angelesissa asuessaan.
McGovney tapasi James Hetfieldin yläasteaikoina vuonna 1976, kun oli vielä aktiivisempi musiikin harrastaja, ja ystävystyi pikimmiten tämän kanssa. Hetfield opetti McGovneyn soittamaan bassoa plektralla. Hän oli Hetfieldin mukaan todella epäitsekäs persoona. Hetfieldin perustaessa Metallican vuonna 1981, tuli McGovneysta yhtyeen basisti. Hän oli kuin isähahmo, joka joutui aina maksamaan yhtyeen keikkakulut ja huolehtimaan muista yhtyeen jäsenistä. Kerran hän pelasti sammuneet kaverinsa keskeltä maantietä.
McGovney soitti 28 keikkaa yhtyeen kanssa ja osallistui demojen tekemiseen. McGovney alkoi kyllästyä asemaansa yhtyeessä, ja ratkaisevaa oli se, kun silloinen yhtyeen soolokitaristi Dave Mustaine kaatoi humalassa alkoholia McGovneyn basson päälle, minkä jälkeen basson mikrofonit eivät toimineet. McGovney lähti yhtyeestä, ja oli niin vihainen ja kyllästynyt musiikin soittoon, että myi kaikki soittovälineensä pois. Uusi basisti Cliff Burton korvasi hänet Metallicassa pian. Muutama vuosi sen jälkeen McGovney liittyi yhtyeeseen nimeltä Phantasm jossa hän oli mukana julkaisemassa Phantasmin ensimmäisen ja viimeisen levyn. Ron McGovney ei soittanut muissa yhtyeissä, koska häntä alkoi kyllästyttää musiikin soitto. Viimeisimmän kerran McGovney soitti Metallican kanssa sen 30-vuotiskonsertissa San Franciscossa 2011. Hän esiintyi myös Dave Mustainen kanssa Megadethin keikalla nykyisessä kotikaupungissaan Charlottessa 2013.
Extreme metal

Extreme metal (tai äärimetalli) on yleisnimitys metallimusiikin raskaimmille genreille. Se ei siis ole varsinaisesti oma tyylilajinsa, vaan luokittelee yhteen monta metallin alagenreä. Nimeä käytetään usein kuvaamaan niiden yhtyeiden musiikkityylejä, joita ei voida luokitella yksinomaan esimerkiksi thrash- tai death metaliksi. 
Extreme metal on nimensä mukaisesti äärimmilleen vietyä musiikkia, yleensä varsin nopeaa ja aggressiivista, mutta välillä myös hitaan synkkää (kuten doom metal). Tyylilaji alkoi syntymään 1980-luvulla thrash metal -yhtyeiden kuten Slayer, Metallica, Anthrax, Morbid Angel, Obituary, Cannibal Corpse ja Armored Angel laajentaessa ja rikkoessa perinteisen heavy metalin rajoja. 
Extreme metalille on tyypillistä ns. "blast beat", eli erittäin nopea rumpujen soittotapa, johon kuuluu myös tuplapedaali, eli bassorummun soittaminen kahdella pedaalilla (tai vaihtoehtoisesti jopa kaksi eri bassorumpua samassa rumpusetissä). Extreme metalissa laulanta on usein rääkymistä tai örinää, mutta varsinkin huuto on suosittua hieman kevyemmissä extreme metalin muodoissa, kuten thrash metalissa tai sen alalajissa metalcoressa.
Keskeisellä paikalla extreme metalissa ovat myös kitarariffit varsinkin kevyemmissä extreme metalin muodoissa, nopeat kitarasoolot eli ns. tilutus sekä kosketinsoittimella tehdyt orkestraatiot raskaammassa extreme metalissa pelottavan tunnelman luomiseksi.
Pääasialliset lajit.
Yhdistyneet tyylisuuntaukset.
Yhdistyneitä extreme metal -tyylilajeja
Yhdistyneitä extreme metal -tyylilajeja punkin kanssa
Super 16

Super 16 on elokuvaukseen tarkoitettu filmiformaatti. Super 16 käyttää muuten tavallista, vain toisesta reunastaan rei'itettyä 16 millimetrin filmiä, mutta kamera valottaa myös normaalisti ääniraidalle varatun alueen. Tällöin kuva-alue kasvaa noin 46 prosentilla. Super 16 -negatiiviruudun kuvasuhde on noin 1,66:1, mutta kuva rajataan usein 1,85:1- tai 2,39:1-kuvasuhteeseen.
Super 16 on taloudellisuudestaan johtuen suosittu formaatti indie-tuotannoissa. Nykyään Super 16 -negatiivista saadaan digitaalitekniikan avulla suhteellisen laadukas suurennos 35 mm:n filmille teatterilevitystä varten. Viime vuosien pitkistä suomalaisista teatterielokuvista muun muassa "Pahat pojat" (2003) ja "Matti" (2005) on kuvattu Super 16 -formaatissa.
Super 16 -formaatin keksi ruotsalainen elokuvaaja Rune Ericson vuonna 1965. Ensimmäinen formaatissa kuvattu kokoillan elokuva oli "Onnelliset paskiaiset" ("Lyckliga skitar", 1970), jonka kuvaajana Ericson toimi. Hänet palkittiin vuonna 2002 Oscarilla keksinnöstään.
Punta rock

Punta rock on keskiamerikkalaista populaarimusiikkia. Se kehittyi perinteisestä punta-musiikista 1970-luvulla, kun punta-artisti Pen Cayetano lisäsi musiikkiinsa sähkökitaroita. 1980-luvulla punta rockiin tuli myös muita uusia soittimia, kuten sähköbasso ja syntetisaattori.
Francesco Landini

Francesco Landini (noin 1325 – 2. syyskuuta 1397) oli italialainen säveltäjä. Landini eli suurimman osan elämästään Firenzessä. 
Suurin osa Landinin musiikista oli maallista, mutta hän sävelsi myös uskonnollista musiikkia. Näistä sävellyksistä harva on säilynyt nykypäivään. Landini sävelsi useita ballatoita ja jonkin verran myös madrigaaleja. 
Landini sairasti lapsena isorokon ja hänestä tuli sokea. Elinaikanaan hänet tunnettiin loistavasta musiikkimuististaan ja virtuoosimaisesta portatiiviurkujen soittotaidosta sekä sävellyksistään. Hän soitti myös huilua ja rebeciä.
Egschiglen

Egschiglen on mongolialainen yhtye. Se perustettiin Ulan Batorin konservatoriossa vuonna 1991. Kappaleet ovat pääosin mongolialaista kansanmusiikkia ja niissä on mm. kurkkulaulantaa. Yhtyeessä käytetään myös paikallisia soittimia, kuten morin huur -nimistä jousisoitinta.
Nimi Egschiglen tarkoittaa mongolin kielellä "sopusointua" tai "kaunista melodiaa". 
Jäsenet.
Yhtyeen kanssa esiintyy konserteissa myös tanssija Ariunaa.
Tamburitza

Tamburitza on eteläslaavien musiikissa yleisesti kyätetty soitin, jota käytetään myös Unkarissa (erityisesti eteläslaavivähemmistön parissa). Tamburitza on näppäilemällä soitettava jousisoitin, joka on sukua italialaiselle mandoliinille, ukrainalaiselle banduralle ja venäläiselle balalaikalle. Nimi tulee turkinkielen sanasta "tambura" - saman tyyppisiä soittimia on mm. Intiassa ja Bulgariassa. Tamburitza (tai tamburica) merkitsee "pikku tambura". 
Tamburitzaksi kutsutaan myös sillä soitettua musiikkityyliä.
Jouhikko

Jouhikko (myös jouhikannel, jouhikas tai jouhkannel) on polvien välissä soitettava suomalais-karjalainen lyyrasoitin jota soitetaan jousella. Se kuuluu perinteisiin suomalaisen kansanmusiikin soittimiin. Jouhikon lähimmät sukulaiset ovat Virossa hiiukannel tai rootsikannel ja Ruotsissa tal(l)harpa tai stråkharpa. Jouhikon tunnetuin länsieurooppalainen sukulaissoitin on walesilainen crwth. Shetlannissa jouhikon kaltainen jousisoitin on nimeltään gue ja Saksassa rotte.
Jouhikko kehittyi, kun lyyraa alettiin soittamaan jousella, luultavasti Britteinsaarilla, josta se kulkeutui Shetlanninsaarten ja Norjan kautta Ruotsiin päätyen Viroon ja Suomeen.
Jouhikossa on ollut perinteisesti kahdesta neljään kieltä, joista yhdellä tai kahdella soitetaan melodiaa, muut kielet ovat bordunakieliä. Yleisimmän G-vireisen jouhikon viritys on a1-d1-g1. Jouhikon kielet valmistetaan hevosen jouhista.
1900-luvun alkuun asti jouhikko oli erityisesti tanssien säestyssoitin itäisessä Suomessa ja Karjalassa. Suomalaisista etnomusikologeista jouhikkoa ovat tarkastelleet väitöskirjoissaan Otto Andersson vuonna 1923 ja Rauno Nieminen vuonna 2008. Yksi tunnetuimmista jouhikkomuusikoista on Pekko Käppi.
Bossa nova

Bossa nova on brasilialaisen musiikin lajityyppi. Se kehittyi 1950-luvulla Brasilian sambasta ja cool jazzista. Säveltäjä Antônio Carlos Jobimia sekä kitaristi João Gilbertoa voidaan pitää tärkeimpinä bossa novan kehittäjinä. Jobimin katsotaan kehittäneen pitkälti bossa novan melodisen tyylin. Gilberto sen sijaan suodatti parhaat elementit sambasta rytmiin, ja Vinícius de Moraesin vahvuutena olivat monien kappaleiden sanoitukset. Bossa nova on sambaa harmonisempaa, eikä lyömäsoittimilla ole siinä yhtä keskeistä asemaa. Kappaleiden sanat ovat portugaliksi. Yleisimmät soittimet bossa novassa ovat nylonkielinen akustinen kitara, jota soitetaan sormin, piano, sähköiset koskettimet, rummut ja akustinen basso. Se on rytmikkäämpää kuin klassinen musiikki ja yleensä vähemmän improvisoitua kuin jazz, vaikkakin tyyli on saanut paljon vaikutteita jazzista. Bossa nova oli suosittua nuorten muusikoiden ja yliopisto-opiskelijoiden keskuudessa. Bossa novan kautta kesti vain kuusi vuotta Rio de Janeiron eteläpuolella (1957–1963), mutta se laajensi jazzstandardien valikoimaa.
Levinneisyys.
Bossa nova on laajalti tunnettu Brasiliassa sekä myös merkittävästi Yhdysvalloissa, Länsi-Euroopassa, Japanissa ja Filippiineillä.
Alkuperä ja historia.
Bossa novan musikaalinen tyyli kehittyi sambasta. Se sai myös afroamerikkalaisen jazztyylin vaikutteita. Bossa nova kehittyi Brasiliassa, kun Elizete Cardoso levytti ”Chega de Saudade” -kappaleen "Cancão de Amor Demais" LP-levyllä. Sävellys perustui Vinicius de Moraesin runoihin ja Antônio Carlos Jobimin musiikkiin. Gilberto esitti laulun pian levyn ilmestymisen jälkeen. Gilberton suositut esiintymiset ja elokuva "Musta Orfeus" (1959) toivat bossa novalle kuuluisuutta ja tulivat suosituiksi Brasiliassa sekä Latinalaisessa Amerikassa, josta se levisi Pohjois-Amerikkaan yhdysvaltalaisten jazzmuusikoiden vierailuiden mukana. Charlie Parkerin ja Stan Getzin levytykset yhdessä "Getz/Gilberto"-levyn ja lukuisten kuuluisten jazzesittäjien (kuten Ella Fitzgerald ja Frank Sinatra) levytysten kanssa vahvistivat bossa novan kuuluisuutta ja johtivat maailmanlaajuiseen suosioon vuoden 1963 aikana.
Jobimin vuonna 1962 säveltämästä ”Garota de Ipanemasta” ("Ipaneman tyttö") tuli Astrud Gilberton laulamana maailmanlaajuinen hitti ja bossa novan tunnetuin kappale, kun Stan Getz levytti sen yhdessä João Gilberton kanssa albumille "Getz/Gilberto" (1963).
Bossa nova -sävellyksiä.
Eritoten Jobimin sävellykset ovat levinneet laajalle osaksi siksi, että niitä on eniten käännetty englanniksi.
Ksylorimba

Ksylorimba on lyömäsoitin, jonka nimi on muodostettu ksylofonin ja marimban yhdistelmästä. Itse soitin ei kuitenkaan ole varsinaisesti niiden yhdistelmä, vaan on ominaisuuksiltaan lähempänä ksylofonia. Ksylorimbassa on yleensä yli neljän oktaavin ääniala. 
Klassisessa musiikissa soitinta käyttivät 1900-luvulla muun muassa Alban Berg, Pierre Boulez ja Olivier Messiaen.
Pieni tietosanakirja

Pieni tietosanakirja (1925–1928) oli toinen suomeksi julkaistu tietosanakirja. Sen julkaisi Otava, siinä oli neljä osaa ja noin 3 000 sivua. Aiemmin oli julkaistu vain WSOY:n ja Otavan "Tietosanakirja" vuosina 1909–1919.
Runeberg-projektin tulkinnan mukaan Pienen tietosanakirjan tekijänoikeus on vanhentunut. Suomen tekijänoikeuslainsäädännön kannalta tulkinta on kuitenkin kiistanalainen, vaikka teoksen iästä johtuen asialla ei käytännössä olekaan taloudellista merkitystä.
Kirjan laitokset: