tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Purutupakka

Purutupakka eli mälli on mausteliemessä liotetetuista tupakanlehdistä tehtyjä tankoja, jotka on kuivattu ja puristettu tai irtonaisia tupakan lehdistä leikattuja suikaleita. Tangosta pureskellaan palasia, joita pyöritellään suussa ja tungetaan mahdollisesti huulen alle. Kostuessaan mälli luovuttaa ruskeaa tupakkamehua, jota normaalisti syljeskellään aika ajoin pois. 
Nykyaikainen purutupakka on pakattu samoin kuin pussinuuska ja sitä voi käyttää samalla tavalla. Ruotsalaisvalmisteista purutupakkaa voidaan myös mainostaa nuuskana.
Toisin kuin nuuska, jonka myyminen on kielletty EU:n tupakkadirektiivissä muualla kuin Ruotsissa, purutupakka on erikseen sallittu EU:ssa.
Suomessa purutupakan myynti ja maahantuonti kiellettiin vuonna 2016 voimaan astuneessa tupakkalaissa. Matkustajatuonnissa sitä kuitenkin saa tuoda enimmillään kilon; Euroopan talousalueen ETA:n ulkopuolelle matkustettaessa matkan pitää kestää yli 24 tuntia.
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut 1926

Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1926 ensimmäistä kertaa. Kilpailut pidettiin Unkarin Budapestissa 18.–22. elokuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN. Kilpailulajeina olivat uinti, uimahypyt ja vesipallo. Lajeja oli vain miehille.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
SanDisk

SanDisk eli SanDisk Corporation (aiemmin SunDisk) on amerikkalaislähtöinen monikansallinen tietokoneiden flash-muisteja kehittävä ja valmistava yhtiö. Sen perustivat Eli Harari ja Sanjay Mehrotra vuonna 1988. SanDisk meni pörssiin marraskuussa 1995. Yhtiön pääkonttori on Milpitaksessa Kaliforniassa. Tuotantolaitoksia sillä on ympäri maailman.
Tuotantoon kuuluu erittäin laaja kirjo erilaisia muistikorttityyppejä, kuten esimerkiksi CompactFlash ja Secure Digital sekä USB-muistitikut.
Toukokuussa 2016 kiintolevyvalmistaja Western Digital osti SanDiskin 19 miljardilla dollarilla. Western Digital ilmoitti vuonna 2023 eriyttävänsä SSD ja flash -tuotannon omaksi yhtiökseen. SanDisk eriytyi uudelleen omaksi yhtiökseen 24. helmikuuta 2025.
Gloucesterin herttua

Gloucesterin herttua () on Gloucesterin kaupungin mukaan nimetty periytyvä päärinarvo, jonka on annettu Englannin kuningaskunnan ja Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaallisen perheen jäsenille, yleensä hallitsevan monarkin pojalle. Arvonimi on perustettu kaikkiaan viidesti ja sillä on ennen nykyistä herttuaa ollut viisi kantajaa. 1700-luvulla oli käytössä myös arvonimi "Gloucesterin ja Edinburghin herttua".
Yhdistyneen kuningaskunnan toinen ja nykyinen Gloucesterin herttua on Yrjö V:n pojanpoika ja kuningatar Elisabet II:n serkku prinssi Richard (s. 1944). 
Hän valmistui arkkitehdiksi vuonna 1969 ja oli ajatellut tehdä uran arkkitehtuurin parissa. Hänen vanhempi veljensä kuoli lento-onnettomuudessa vain 30-vuotiaana vuonna 1972, jolloin Richardista tuli arvonimen perijä isänsä jälkeen. Hänen kuninkalliset tehtävänsä lisääntyivät siinä määrin, että hän jätti työnsä lontoolaisessa suunnittelutoimistossa. Prinssi Richardilla on myös "Ulsterin jaarlin" ja "Cullodenin paronin" arvonimet.
Hänellä on avioliitosta tanskalaisen Birgitte van Deurs Henrikssenin (s. 1946) kanssa lapset Alexander Windsor, Ulsterin jaarli (s. 1974), lady Davina Windsor (s. 1977) ja lady Rose Gilman (s. 1980). Alexanderilla on poika, Xan Windsor, lordi Culloden (s. 2007), joka perinee aikanaan omalta isältään Gloucesterin herttuan arvonimen.
Arvonimen haltijat Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Viides luonti (1928).
Prinssi Richardin jälkeen arvonimen perimysvuorossa on hänen ainoa poikansa Alexander Windsor, Ulsterin jaarli (s. 1974). Hänellä puolestaan on yksi poika, Xan Windsor, lordi Culloden (s. 2007).
Santarém (Brasilia)

Santarém [-re´m] on kaupunki Parán osavaltiossa Pohjois-Brasiliassa. Se sijaitsee Tapajósin ja Amazonin jokien yhtymäkohdassa. Kaupungissa on arviolta 294 447 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 18 500 neliökilometriä. 
Jesuiitat perustivat Santarémin lähetysasemaksi 1661. Kaupunki sijaitsee 700 kilometriä Belémistä länteen. Santarémissä on jokisatama ja kauppakeskus, sekä auto-, kone- ja elektroniikkateollisuutta. Kaupungista on kumin, juutin ja puutavaran vientiä.
Vittorio Agnoletto

Vittorio Emanuele Agnoletto (s. 6. maaliskuuta 1958) on italialainen PRC- eli "Partito della Rifondazione Comunista" -poliitikko ja Euroopan parlamentin jäsen vuosina 2004–2009. 
Milanossa syntynyt Agnoletto luki lääkäriksi Milanon yliopistossa ja on tehnyt työtä varsinkin AIDSin vastaisessa taistelussa. Euroopan parlamentissa hän kuului Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmään/Pohjoismaiden vihreään vasemmistoon ja istui ulkoasiainvaliokunnassa.
Italialainen lehdistö nimesi Agnoletton vuonna 1994 "Vuoden lääkäriksi".
Klami

Klamin suku on yksi Virolahden talonpoikaisista merenkulkijasuvuista. Tunnettu sukulinja ulottuu 1600-luvulle asti ja ennen vuotta 1744 suvun nimenä on ollut Kouki. Klami-nimi tunnetaan Virolahdella jo 1500-luvulla (Glam).
Helsingin Mellunkylässä sijaitseva "Klamintie" on tullut Helsingin nimistöön 1954. Se on valtiopäivämiesten Erik Klamin ja Juho Klamin sekä kansatieteellisten kuvausten julkaisija Abel Klamin muistoksi.
Klameja on elossa lokakuun 2012 alussa 150.
Ranskan ympäriajo 2008

 
Vuoden 2008 Ranskan ympäriajo ajettiin 5.–27. heinäkuuta 2008. Kyseessä oli 95. kilpailukerta. Kilpailun kolme ensimmäistä etappia ajettiin Bretagnessa ja kilpailu myös vieraili Italiassa 20.–22. heinäkuuta 15. ja 16. etapilla. Reitillä oli 10 tasamaaetappia, 5 vuoristoetappia, 4 mäkietappia ja 2 henkilökohtaista aika-ajoetappia. Kilpailun kokonaismatka oli 3 559,5 km.
Espanjalainen Carlos Sastre voitti kokonaiskilpailun 58 sekunnin erolla australialaiseen Cadel Evansiin. Itävaltalainen Bernhard Kohl oli kokonaiskilpailun kolmas voittaen samalla mäkikilpailun. Pistekilpailun voitti espanjalainen Óscar Freire ja nuorten (alle 25-v.) kilpailun voitti luxemburgilainen Andy Schleck. Paras joukkue oli tanskalainen Team CSC-Saxo Bank.
Doping.
Vuoden 2008 Ranskan ympäriajoa varjostivat edellisvuotiseen tapaan useat dopingkäryt. Perjantaina 11. heinäkuuta L'Équipe-lehti kertoi Liquigas-tallin Manuel Beltránin jääneen kiinni EPO-hormonin käytöstä ensimmäisen etapin jälkeen . Keskiviikkona 16. heinäkuuta Ranskan antidopingjärjestö ilmoitti Barloworld-tallin Moisés Dueñasin antaneen neljännen etapin jälkeen EPO:a sisältäneen näytteen . Seuraavana päivänä sama järjestö kertoi kaksi etappia voittaneen Saunier Duval - Scott-tallin Riccardo Riccòn jääneen kiinni niin ikään EPO:n käytöstä neljännen osuuden jälkeen . Saunier Duval - Scott vetäytyi kilpailusta Riccòn käryn jälkeen. Kilpailun viimeisenä päivänä Ranskan antidopingjärjestö ilmoitti Crédit Agricole -tallin Dmitri Fofonovin antaneen 18. etapin jälkeen kiellettyä piristettä heptaminolia sisältäneen näytteen .
Kokonaiskilpailussa kolmanneksi sijoittuneen ja mäkikilpailun voittaneen Bernhard Kohlin kerrottiin lokakuussa jääneen Ranskan ympäriajon aikana kiinni Cera-hormonin käytöstä.
Keskeyttäneet.
DNF = ei tullut maaliin, DNS = ei lähtenyt etapille
Palkintosummat.
Kilpailussa jaetaan palkintorahoina yhteensä 3,25 miljoonaa euroa. Jokainen joukkue saa korvauksena osallistumiskuluista 51 243 €. Lisäksi joukkueet saavat jokaisesta ajajasta, joka ajaa kilpailun läpi, 1 600 €, edellyttäen, että joukkueesta vähintään seitsemän ajajaa pääsee maaliin. 
Perinteen mukaan joukkueen keräämät palkintosummat kootaan yhteen ja jaetaan ajajien ja joukkueen muun henkilöstön kesken.
Santarém (Portugali)

Santarém [-re´m] on kaupunki Keski-Portugalissa.
Kaupunki sijaitsee noin 70 kilometriä Lissabonista koilliseen. Se on Santarémin piirin pääkaupunki. Vuonna 2011 siellä asui 62 200 ihmistä. Santarémissa harjoitetaan elintarviketeollisuutta ja turismia. Siellä on myös keskiaikaisen linnan rauniot ja useita historiallisia kirkkoja, muun muassa varhaisgoottilainen nykyisin museona toimiva São João de Alporãon kirkko 1100-luvulta.
Gabriele Albertini

Gabriele Albertini (s. 6. heinäkuuta 1950) on italialainen poliitikko. Hän kuului aluksi Forza Italia -puolueeseen ja vuodesta 2009 Vapauden kansa -puolueeseen (europarlamentissa Euroopan kansanpuolue). Hän toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2004–2013.
Albertini syntyi Milanossa ja suoritti oikeustieteen loppututkinnon vuonna 1974. Hän toimi vuosina 1997–2006 Milanon pormestarina.
Harvasukasmadot

Harvasukasmadot (Oligochaeta) on nivelmatojen alaluokka, johon kuuluvat useimmat madoiksi kutsutut eläimet, kuten kastemadot ja muut lierot. Useimmat lajit elävät maalla tai makeassa vedessä.
Suomessa eläviä harvasukasmatoja on 145 lajia.
Monet harvasukasmadot toimivat makrohajottajina. Virtavesissä elävät lajit ovat tyypillisesti erikoistuneet keräämään ravinnokseen jokiuomien pohjilta hienorakeista, pitkälle hajonnutta orgaanista ainesta, jonka pinnalla elää bakteereja.
Jim Allister

James Hugh ”Jim” Allister (s. 2. huhtikuuta 1953 Crossgar, Downin kreivikunta, Pohjois-Irlanti) on pohjoisirlantilainen unionistipoliitikko sekä Traditional Unionist Voice -puolueen perustaja ja puheenjohtaja. Hän oli aiemmin demokraattisen unionistipuolueen jäsenenä Euroopan parlamentin jäsen vuosina 2004–2009. Allister on koulutukseltaan asianajaja.
Allister syntyi Crossgarissa Downin kreivikunnassa. Hänen vanhempansa olivat Monaghanin kreivikunnasta Irlannin jaon jälkeen Pohjois-Irlantiin muuttaneita protestantteja. Allister opiskeli oikeustiedettä Queen’s-yliopistossa ja valmistui vuonna 1976 asianajajaksi. Hän istui ylioppilaskunnan edustajistossa ja pyrki vuonna 1975 ylioppilaskunnan puheenjohtajaksi. Demokraattiseen unionistipuolueeseen DUP:hen hän oli liittynyt vuonna 1971.
Vuosina 1980–1982 Allister toimi Ian Paisleyn avustajana Euroopan parlamentissa. Vuonna 1982 hänet valittiin silloiseen, vasta perustettuun Pohjois-Irlannin kansalliskokoukseen, jossa hän toimi DUP:n pääpiiskurina kansalliskokouksen lakkauttamiseen vuonna 1986 asti. Vuoden 1983 parlamenttivaaleissa hän pyrki Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneeseen East Antrimin vaalipiiristä, mutta hävisi Ulsterin unionistipuolueen Roy Beggsille 367 äänen erolla.
Allister vastusti vuoden 1985 Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin välistä sopimusta. Hän erosi DUP:stä vuonna 1987, kun hänen ehdokkuutensa parlamenttivaaleissa estettiin. Hän työskenteli asianajajana, ja vuonna 2001 hänet nimitettiin queen’s counseliksi. Hän erikoistui rikosoikeuteen ja toimi useiden terrorismirikoksista epäiltyjen sekä poliitikkojen puolustusasianajajana.
Vuonna 2003 Allister liittyi uudestaan DUP:hen, ja vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa hänet valittiin Euroopan parlamenttiin. Hän erosi DUP:stä uudestaan vuonna 2007, koska hän vastusti DUP:n ja nationalistipuolue Sinn Féinin välisiä neuvotteluja. Hän perusti kovemman linjan unionismia ajavan Traditional Unionist Voice -puolueen eli TUV:n, jonka ehdokkaana hän sai vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa lähes 14 prosenttia äänistä, mikä ei kuitenkaan riittänyt hänen uudelleenvalintaansa. Vuoden 2011 Pohjois-Irlannin kansalliskokouksen vaaleissa puolue sai vain 2,5 prosenttia äänistä, ja Allister pääsi kansalliskokoukseen puolueensa ainoaksi edustajaksi.
Vuoden 2024 parlamenttivaaleissa Allister valittiin Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneeseen North Antrimin vaalipiiristä. TUV oli vaaliliitossa Reform UK -puolueen kanssa, ja Reform UK myös ehdotti tuloksetta, että Allister siirtyisi TUV:n edustajasta Reform UK:n edustajaksi alahuoneessa.
Britannian kuninkaallinen perhe

Britannian kuninkaallinen perhe on käsite, jolla viitataan Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsevaan monarkkiin ja tämän lähisukulaisiin. Tarkkaa muodollista tai lakiin kirjattua määritelmää kuninkaalliseen perheeseen kuulumisesta ei ole, ja eri yhteyksissä perheeseen voidaankin lukea eri henkilöitä. Kuninkaallisen perheen jäseniksi lasketaan yleensä ainakin ne henkilöt, joista käytetään puhuttelua "hänen majesteettinsa" ("Her/His Majesty", "HM"), "hänen kuninkaallinen korkeutensa" ("Her/His Royal Highness", "HRH") tai "heidän kuninkaalliset korkeutensa" ("Their Royal Highnesses", "TRH").
24 – Operaatio helvetin portti

24 – Operaatio helvetin portti on Marc Cerasinin kirjoittama ja on ensimmäinen 24-televisiosarjaan perustuva kirja. Se tapahtuu ennen ensimmäistä tuotantokautta ja Jack Bauer viettää päiväänsä New Yorkissa.
Juoni.
Jack Bauerilla on ongelmia tehtävänsä kanssa. Hänen täytyisi siirtää vanki lentokoneella toiseen kaupunkiin FBI-agentin Frank Hensleyn ja muiden valtion virkailijoiden kanssa. Lentokone syöksyy maahan, tormää ja kaaos vallitsee hylyn sisässä - Frank Hensley lavastaa Jack Bauerin kahden agentin murhaan, Ryan Chappelle yrittää auttaa Jackia Los Angelesista ja terroristit varastavat aseen, jolla voisi levittää tappavan viruksen koko Amerikkaan. Jack Bauerin täytyy hyödyntää kaikkia taitojaan ja käyttämään tuntemattoman naisen, Caitlinin, apua paljastaakseen salaliiton hallituksessa.
Henkilöt.
Henkilöita sarjasta
Uudet henkilöt
Rikolliset
Alexander Alvaro

Alexander Nuno Pickart Alvaro (s. 26. toukokuuta 1975) on saksalainen poliitikko. 
Alvaro syntyi Bonnissa ja elää nykyisin naimattomana Düsseldorfissa. Alvaro valmistui pankkitoimihenkilöksi vuonna 1997. Hän opiskeli sen jälkeen oikeustiedettä, jonka tutkinnon hän suoritti vuonna 2004. Alvaro on Vapaan demokraattisen puolueen jäsen ja vuosina 2004–2014 europarlamentaarikko osana Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmää.
Roberta Alma Anastase

Roberta Alma Anastase (s. 27. maaliskuuta 1976 Ploiești) on romanialainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän istuu Euroopan parlamentissa Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän jäsenenä.
Anastase aloitti Euroopan parlamentissa maansa liityttyä Euroopan unioniin vuoden 2007 alussa. Hän oli jäsenenä vuoden 2008 loppuun saakka.
Khalkiope

Khalkiope () oli kreikkalaisessa mytologiassa useamman eri naishahmon nimi.
Khalkiope, Kolkhiin prinsessa.
Khalkiope oli Kolkhiin kuninkaan Aieteen tytär, Medeian sisar ja Friksoksen puoliso. 
Friksoksen ja tämän sisaren Hellen äitipuoli Ino vihasi näitä ja teki kavalan suunnitelman päästäkseen heistä eroon. Hän paahtoi kaiken kaupungin siemenviljan niin, etteivät ne kasvaneet, jolloin paikalliset maanviljelijät katoa peläten kysyivät läheiseltä oraakkelilta neuvoa. Ino lahjoi oraakkelin luokse lähetetyt miehet valehtelemaan muille, että oraakkeli vaatisi Friksoksen uhraamista. Ennen kuin häntä ehdittiin surmata alttarilla, Nefele, sisarusten oikea äiti, lähetti kultaisen oinaan pelastamaan hänet ja sisarensa. Helle kuitenkin kuoli matkalla tiputtuaan oinaan selästä, mutta Friksos selvisi pääsi perille saakka Kolkhikseen, missä Aietes otti hänet vastaan ja kohteli häntä ystävällisesti antaen tyttärensä Khalkiopen hänelle vaimoksi. Kiitollisena Friksos antoi kuninkaalle oinaan kultaisen taljan, jonka Aietes ripusti temppeliin. Friksos ja Khalkiope saivat lapset Argos, Melas, Frontis ja Kytisoros.
Khalkiope, Aigeaan puoliso.
Khalkiope oli Rheksenorin tytär ja Aigeuksen toinen puoliso. Hän ei kuitenkaan saanut jälkeläisiä tämän kanssa.
Korvenkylä (Tyrnävä)

Korvenkylä on pieni maaseutukylä Tyrnävän kunnassa, joka sijaitsee noin 7 kilometriä kirkonkylältä. Kylä sijaitsee Tyrnävän, Limingan ja entisen Temmeksen kunnan rajamailla, minkä vuoksi välillä on ollut epäselvyyksiä, mihin kuntaan kukin asukas kuuluu. Joissakin taloissa ovat pihapiirin rakennukset voineet sijaita eri kunnan alueella. 
Perimätiedot kertovat, että kylän toisessa päässä Kotakankaalla olisi ollut isonvihan (v. 1714–1721) aikaista asutusta, kodan tai piilopirtin muodossa. Pääosa kylästä on entistä tyrnäväläistä Konttilan talon syrjäniittyä, jossa laidunnettiin kesäisin talon karjaa. Sitä varten oli rakennettu kesänavetta, joka sijaitsi Keskitalo 2:20:n paikalla.
Korvenkylän ympärivuotinen asuminen ajoittuu 1800-luvun lopulle. Silloin muuttivat Tyrnävän Konttilasta Korvenkylän Keskitaloon Iikka Pasanen ja hänen vaimonsa Hilma Pasanen o.s. Konttila sekä Hilman eno Matti Konttila ja Hilma Konttilan äiti Vappu (Valborg) Konttila. Poikamiehenä elänyt Matti Konttila oli ollut Keskitalon ensimmäinen omistaja. Hän myi talonsa Iikka Pasaselle. Keskitalon maista erotettiin sittemmin kolmen talon maat erottamisjärjestyksessä: Uusitalo, Annala ja Alatalo.
Korvenkylän vakituisen asuttamisen alkuaikoina oli asuttu myös Keskitalon naapurissa. Talon ensimmäiset omistajat olivat olleet Tolosia. Isäntä oli ollut entinen seppä. Myöhemmin Korvenkylän talojen määrä lisääntyi hiljalleen. Enimmillään jatkosodan jälkeen kylässä asuttiin 12 talossa. Kylän väkirikkaimpina aikoina oli suunniteltu jopa oman kyläkoulun perustamista.
Jan Andersson (poliitikko)

Jan Andersson (s. 17. maaliskuuta 1947) on ruotsalainen sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen poliitikko, joka toimi valtiopäivien jäsenenä 1988–1994 ja europarlamentaarikkona vuosina 1995–2009. Hän kuuluu Euroopan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen. 
Andersson syntyi Helsingborgissa, Skånen läänissä, ja valmistui opettajaksi.
EnBW

EnBW Energie Baden-Württemberg AG on saksalainen energiayritys. Yritys on julkinen osakeyhtiö, jonka kotipaikka sijaitsee Karlsruhessa Saksassa. EnBW perustettiin 1. tammikuuta 1997 kahden yrityksen fuusioiduttua. Nykyisin se on Saksan kolmanneksi suurin energiayritys. Pääomistajat ovat Électricité de France (EDF) 45 prosentilla ja die Oberschwäbischen Elektrizitätswerke (OEW) myös 45 prosentilla.
Vesivoima.
EnBW:llä on vesivoimala Rheinfeldenissä ja pumppausasemat Glemsissä ja Schluchseessä.
Fossiilisia polttoaineita käyttävät voimalat.
EnBW:lla on fossiilisia polttoaineita käyttävät voimalat Altbachissa, Heilbronnissa, Marbach am Neckarissa, Stuttgart-Gaisburgissa ja Stuttgart-Münsterissä, Karlsruhessa.
Ydinvoimalat.
Yrityksen tuottamasta energiasta 52 prosenttia on ydinenergiaa. EnBW:lla on ydinvoimalat Neckarwestheimissa, Obrigheimissa ja Philippsburgissa.
Nicholas Stern

Nicholas Stern (s. 22. huhtikuuta 1946 Lontoo) on brittiläinen ekonomisti. Nicholas Stern on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Kansainvälisesti hän on kuuluisa muun muassa Isossa-Britanniassa 30.10.2006 julkaistusta ilmastoraportista: Sternin raportti 
Sternin isä oli saksalainen, joka pakeni sodan aikana Englantiin. Nicholas Stern opiskeli Cambridgen yliopistossa ja Oxfordin yliopistossa, josta hän valmistui tohtoriksi 1972. Sen jälkeen hän oli professoreina eri yliopistoissa, muun muassa 1986–93 London School of Economics. 1990-luvulla hän kirjoitti myös Keniasta ja Intian vihreästä vallankumouksesta. Hän oli maailmanpankin pääekonomi 2000–2003. 
Ilmastonmuutos.
Huhtikuussa 2008 Stern kertoi Reutersille, että uusimmat tutkimustulokset osoittavat, että hän on raportissaan aliarvioinut ilmaston lämpenemisen aiheuttaman uhan. Sternin mukaan myös IPCC:n 2007 ennusteet näyttävät jo nyt olevan vanhentuneita. Haastattelun mukaan kasvihuonekaasupäästöt kasvavat nopeammin kuin raportin laatimisen aikaan uskottiin ja erityisen huolestuttava on havainto, että maailman merten kyky imeä itseensä hiilidioksidia onkin selvästi ennustettua heikompi. Stern sanoi, että näistä tekijöistä seuraa, että maapallon ilmasto lämpenee nopeammin kuin he osasivat odottaa. Sternin mukaan kasvihuonekaasujen päästöjä tulee leikata vähintään puolella vuosisadan puoliväliin mennessä. Yhdysvaltain osalta päästöjen vähennystarve on 90 %, Stern arvioi.
Nicholas Sternin mukaan (2009) on yksimielisyys siitä, että teollisuusmaiden on vähennettävä 80 % kasvihuonepäästöjään vuoteen 2050 mennessä vuoteen 1990 verrattuna. Silloin maailmanlaajuisesti vähennys on 50 %. Kun päästöt ovat nyt 59 Gt, määrän on vähennyttävä 2030 35 Gt ja vuonna 2050 20 gigatonniin. Tästä ollaan yhtä mieltä. Se miten leikkaukset tehdään on neuvottelukysymys. Sternin mukaan: Maailmantalous tarvitsee nopeasti tiukkaa ilmastopolitiikan muutosta. Investointeja ilmastonmuutoksen hillintään ei voi lykätä. Kööpenhaminan sopimus on tärkeä sysäys talouskasvulle. Hallitusten päätöksillä vihreät investoinnit ovat houkuttelevia ja tie pois taantumasta. Stern on investoinut itse maalämpöön, rakennuksen tiivistykseen ja tuulisähköön.
Parnavaz II

Parnavaz II (, k. 30 eaa.) oli Kaukasian Iberian (eli Georgian itäosan Kartlin) kuningas Artašesiani-dynastiasta vuosina 63–30 eaa. Antiikin lähteissä hänet tunnetaan nimellä "Pharnabazus", ja hänet yhdistetään yleisesti keskiaikaisten georgialaisten kronikoiden nimiin "Bartom" tai "Bratman". 
Hän nousi valtaistuimelle isänsä Artagin kuoleman jälkeen. Rooman kenraali Pompeius oli voittanut Artagin vuonna 65 eaa. Rooman valta Iberiassa jäi kuitenkin väliaikaiseksi, ja vuonna 36 eaa. Publius Canidius Crassus johti armeijansa Iberiaan. Hän pakotti Parnavazin muodostamaan liiton Zoberia, viereisen Albanian valtakunnan kuningasta vastaan. Canidius ja Parnavaz marssivat Albaniaan ja alistivat sen kansan valtaansa. Mikään georgialainen lähde ei kuitenkaan kerro näistä Dio Cassiuksen teoksessaan "Rooman historia" raportoimista tapahtumista. 
Georgialaiset vuosikirjat keskittyvät vuorostaan Mirian II:n, kuningas Parnadžomin maanpakoon lähetetyn ja Iranissa kasvaneen pojan kotiinpaluuseen. Mirian palasi Kartliin persialaisen armeijan johdossa, tappoi Bartomin (Parnavazin) ja tuli kuninkaaksi. Bartomin sanotaan aiemmin adoptoineen Kartamin, Kudžin pojanpojan (Kudži oli Egrisin väitetty hallitsija Iberian myyttisen ensimmäisen kuninkaan Parnavaz I:n aikaan). Kartam joutui kuitenkin myös tapetuksi taistelussa Miriania vastaan. Tästä huolimatta Kartamin raskaana oleva vaimo – Bartomin tytär – onnistui pakenemaan Armeniaan, jossa hän synnytti Aderki-nimisen pojan.
Anssi Mattila

Anssi Pauli Mattila (s. 18. lokakuuta 1953 Helsinki) on suomalainen cembalisti, urkuri ja kapellimestari. Hän on vanhan musiikin asiantuntija ja toimi vuosina 1990–2019 Sibelius-Akatemiassa vanhan musiikin lehtorina. Hän on johtanut kapellimestarina barokki- ja varhaisklassista ohjelmistoa Suomessa ja ulkomailla. Hän kirjoittaa musiikista ja on tehnyt Yleisradiolle musiikkinauhoitusten ohella puheohjelmia. Hän on levyttänyt soolocembalomusiikin ohella muun muassa vuonna 1989 perustamansa Kuudennen kerroksen orkesterin (nykyinen Suomalainen barokkiorkesteri) sekä Battalia- ja Avanti!-yhtyeiden kanssa.
Mattila kirjoitti ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta 1972 ja suoritti Sibelius-Akatemiassa urkudiplomin 1979, musiikin teorian opettajan tutkinnon 1979 ja pianonsoitonopettajan tutkinnon 1981. Hän on suorittanut cembalonsoiton diplomin Utrechtin konservatoriossa 1987. Hän on opiskellut Helsingin yliopistossa matematiikkaa, fysiikkaa ja tietojenkäsittelyoppia sekä englantilaista filologiaa.
Mattila on tehnyt vanhoihin musiikkilähteisiin pohjautuvaa nuottimateriaalien kokoamis- ja täydennystyötä. Jean-Féry Rebelin oopperan ”Ulysse” esitysmateriaalit hän kokosi Uppsalan yliopiston kirjastosta löytyneiden vanhojen painosten ja käsikirjoitusten pohjalta. Tämä työ ja Taite-ryhmän esitys kyseisestä oopperasta vuonna 2000 sai Yleisradion ”Vuoden musiikkiteko” -palkinnon. Hän on myös rekonstruoinut kadonneet 2. viulun stemmat Erik Tulindbergin kuuteen jousikvartettoon. Helsingin Sanomien kriitikot valitsivat Rantatie-kvartetin Tulindberg-CD:n ”Vuoden 2007 parhaat levyt” -sarjaan. Levy sai myös vuoden 2008 klassisen Emma-palkinnon.
Viimeisin työ tällä saralla on vuonna 1692 Innsbruckissa esitetty Carlo Agostino Badian ooppera ”Merirosvokuningatar Alvilda”, jonka tapahtumat sijoittuvat Suomen Turkuun. Badian teokseen pohjautuva ”Alvilda in Abo” -ooppera, jonka tapahtumat sijoittuvat Suomen Turkuun, esitettiin Turun linnan pihalla osana Turku kulttuuripääkaupunki 2011 -ohjelmaa.
Severi Mattila

Severi Pellervo Mattila (s. 1935) on suomalainen lääkäri. Mattila on toiminut Helsingin yliopiston kirurgian professorina vuosina 1988–2000. Hän on tutkinut rintaelinkirurgiaa sekä sydämen ja keuhkojen siirtoja. 
Mattila teki Suomessa ensimmäisen sydämensiirron vuonna 1985 Helsingin yliopistollisen keskussairaalan Hyksin Meilahden sairaalassa.
Pentti Multanen

Eero Pentti Multanen (27. marraskuuta 1920 Nurmes – 14. helmikuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen upseeri ja kenraaliluutnantti. 
Multanen valmistui Kadettikoulusta jatkosodan aikana 1943 ja kävi sodan jälkeen Sotakorkeakoulun 1953. Hän työskenteli mm. Pohjanmaan jääkäripataljoonassa sekä 1. divisioonan esikunnassa ja opetti taktiikkaa Sotakorkeakoulussa 1961-1966. Multanen toimi Uudenmaan Jääkäripataljoonan komentajana vuodesta 1966, Taistelukoulun johtajana 1967–1971, jalkaväen tarkastajana 1971–1973, Sotakorkeakoulun johtajana 1973–1975 ja Pääesikunnan koulutuspäällikkönä 1975–1980, josta tehtävästä jäi kenraalikuntaan kuuluvana reserviin.
Johan Reinhold Munck

Johan Reinhold Munck (; 20. tammikuuta 1795 Hämeenlinna – 26. heinäkuuta 1865 Hausjärvi) oli aateliseen Munck af Fulkila -sukuun kuulunut vapaaherra, sotilas ja hallintoesimies. 
Munckin isä oli maaherra Johan Henrik Munck. Venäjällä palvellut Munck tuli 1843 Haminan kadettikoulun johtajaksi. Yliopiston sijaiskansleriksi hänet nimitettiin 1855. Munck oli suosittu nuorisoa kohtaan osoittamansa ymmärryksen ja humaanisuuden vuoksi. Hän vaikutti J. V. Snellmanin nimittämiseen vuonna 1856 Helsingin yliopiston professoriksi. Munck oli Erkylän kartanon omistaja ja perusti kartanon alustalaisten lapsille Suomen ensimmäisen kansakoulun.
Munck oli aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1863–1864. Vapaaherra, kartanonomistaja, tutkimusmatkailija ja valtiopäivämies Carl Otto Alexander Munck ja vapaaherra, insinööri, valtiopäivämies Nikolai Adolf Reinhold Munck olivat hänen poikiaan.
Mirian II

Mirian II (, n. 90–20 eaa.) tai Mirvan () oli Kaukasian Iberian (eli Georgian itäosan Kartlin) kuningas vuosina 30–20 eaa. Hänen hallituskautensa merkitsi Nebrotiani-dynastian eli Parnavaziani-dynastian jatkumon palaamista valtaan. 
Mirian tunnetaan ainoastaan varhaiskeskiaikaisista georgialaisista kronikoista. Niiden mukaan hän oli kuningas Parnadžomin poika. Parnadžom joutui vävynsä prinssi Aršakin murhaamaksi, ja Aršak anasti Iberian kruunun. Mirian kannettiin Iraniin, jonka hovissa hän kasvoi aikuiseksi. Hän palasi Iberiaan persialaisen armeijan kanssa, tappoi Aršakin hallitsevan pojanpojan Bartomin eli Parnavaz II:n taistelussa ja tuli kuninkaaksi. Häntä seurasi hänen poikansa Aršak II.
Eino Murtorinne

Eino Johannes Murtorinne (25. marraskuuta 1930 Kiuruvesi – 15. heinäkuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen kirkkohistorioitsija ja teologi.
Ura.
Murtorinteen vanhemmat olivat maanviljelijä Robert Murtorinne ja Emmi Röksä. Hän valmistui ylioppilaaksi Raudaskylän lukiosta vuonna 1950, teologian kandidaatiksi vuonna 1956 ja lisensiaatiksi vuonna 1962. Hänet vihittiin papiksi Kuopiossa vuonna 1956, minkä jälkeen hän toimi ylimääräisenä pappina Vieremällä vuosina 1956–1957 ja Iisalmen kaupunkiseurakunnassa vuonna 1957. Vuosina 1959–1962 hän oli sotilaspastorina Suomenlinnan rannikkotykistörykmentissä ja vuodesta 1962 Suomen ja Skandinavian kirkkohistorian assistenttina Helsingin yliopistossa.
Murtorinne väitteli teologian tohtoriksi 1964. Hän oli Helsingin yliopiston Suomen ja Skandinavian kirkkohistorian dosenttina 1967–1972, kirkkohistorian apulaisprofessorina 1972–1975 ja uusimman ajan kirkkohistorian professorina 1975–1993. Hän tutki Suomen ja Saksan kirkkojen suhteita kansallissosialismin kaudella ("Risti hakaristin varjossa, Veljeyttä viimeiseen saakka") ja suomalaisen teologian historiaa 1800- ja 1900-luvuilla ("Suomalainen teologia autonomian kautena, Suomen kirkon historia. Autonomian kausi 1809–1899" ja "Suomen kirkon historia. Sortovuosista nykypäiviin 1900–1990").
Eino Murtorinteen puoliso oli Seija Murtorinne (o.s. Heljas), jonka isä oli rovasti ja poliitikko Lennart Heljas.
Sakari Mustakallio

Sakari Mustakallio, vuoteen 1906 Schwartzberg (9. tammikuuta 1899 Helsinki – 8. joulukuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori. 
Mustakallion vanhemmat olivat tuomiorovasti Johannes Schwartzberg ja Hanna Rahm ja puoliso vuodesta 1927 ekonomi Lea Lyyli Santaholma. Mustakallio tuli ylioppilaaksi Kuopion suomalaisesta lyseosta 1919 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1929. Tohtoriksi hän väitteli 1934 ja sai 1932 röntgentutkimuksen ja -hoidon erikoislääkärin pätevyyden. Mustakallio toimi uransa alussa sekä Helsingin yliopiston että Helsingin ja Lahden alueen sairaaloiden palveluksessa. Hän oli Helsingin yliopiston lääketieteen radiologian professori ja Sädehoitoklinikan ylilääkäri 1950–1967. Mustakallio oli sädehoidon johtava kehittäjä Suomessa. Sotilasarvoltaan hän oli lääkintäeverstiluutnantti.
Arja Raatikainen

Arja Anita Raatikainen (s. 1958) on suomalainen tanssija, tanssinopettaja ja koreografi. Raatikainen on tanssinut muun muassa Anzu Furukawan ja Kenneth Kvarnströmin teoksissa. Opetuksessaan ja teoksissaan hän korostaa tanssijan maahan juurtumista, sisäisiä mielikuvia ja kurinalaisutta. Hänen teoksiaan ovat muun muassa "Valkoinen hymy, Vibrations, Painajainen 2, One way only" ja "Kommentteja". Raatikainen on toiminut Teatterikorkeakoulun tanssitaiteen laitoksen professorina 1996–1998 ja taiteilijaprofessorina vuodesta 1998.
Vuonna 2009 Raatikainen palkittiin Pro Finlandia -kunniamerkillä. Hänelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2021.
Jalo Sihtola

 
Jalo Toivo Sihtola, vuoteen 1918 Aaltonen (18. toukokuuta 1882 Lammi – 21. syyskuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen teollisuusmies ja taidemesenaatti. Sihtolalle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1967.
Sihtolan vanhemmat olivat kirjansitoja Jaakko Aaltonen ja Amanda Felin. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta 1900 ja valmistui insinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1905.
Sihtola työskenteli metsäteollisuuden parissa. Hän toimi aluksi myyntitehtävissä ja myöhemmin Enso-Gutzeitin Tainionkosken ja Kaukopään tehtaiden paikallisjohtajana (vuosina 1932–1949). Noissa tehtävissä hän joutui matkustelemaan ympäri Eurooppaa, Aasiaa ja Pohjois-Amerikkaa. Vapaa-aikanaan hän sai mahdollisuuden tutustua maalaustaiteeseen, josta tuli hänelle tärkeä harrastus.
Jalo Sihtola avioitui vuonna 1907 Ester Sofia Andersinin (1884–1964) kanssa, jonka vanhemmat olivat merenkulkuneuvos Ernst Andersin (1856–1926) ja Nanny Sahlberg. Ester ja Jalo Sihtola saivat kuusi lasta.
Jalo Sihtola oli kirjailija Mika Waltarin isän Toimi Waltarin nuoruudenystävä. Toimi Waltarin kuoltua Sihtolasta tuli Mika Waltarin sijaisisä. Hän luki Mika Waltarin ensimmäisiä käsikirjoituksia, tuki häntä taloudellisesti, ja he olivat myös kirjeenvaihdossa aina Sihtolan kuolemaan saakka. Myös Waltari aloitti taiteen keräämisen Sihtolan esimerkin vaikutuksesta. 
Sihtolalla oli vaikutusta Waltarin tuotantoon, mm. kirjansa Mikael Hakim (1949) omisteessa Sihtolalle Waltari kirjoittaa: "Jalo Sihtolalle, pieneksi kiitokseksi Espanjankirjeistä, jotka virkistivät tämän kirjan loppuvaiheita, ja tuoreista matkavaikutelmista, jotka sytyttivät jälleen ulkomaiden intoni, sydämellisesti Mika Waltari 9.12.1949."
Säätiö.
Sihtolan ja hänen puolisonsa keräämästä mittavasta suomalaisen ja ulkomaisen taiteen kokoelmasta muodostettiin vuonna 1958 Ester ja Jalo Sihtolan Taidesäätiö, jonka kokoelmasta pääosa on sijoitettu Ateneumin taidemuseoon Helsingissä. Myös Imatran taidemuseo ja Jyväskylän taidemuseo saivat säätiöltä huomattavat lahjoitukset.
Ilmo Valjakka

Ilmo Urho Tapani Valjakka (30. huhtikuuta 1934 Mikkeli – 28. huhtikuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hän sai professorin arvonimen vuonna 1991.
Ilmo Valjakan veljiä olivat päätoimittaja Ari Valjakka ja arkkitehti Raimo S. O. Valjakka. Mikkelissä syntynyt Valjakka vietti lapsuutensa sotavuosina Joensuussa ja Suonenjoella ja varttui sodan jälkeen Mikkelin maalaiskunnan Otavassa, jossa hänen perheensä omisti elokuvateatterin. Valjakka kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1953 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1960. Hän työskenteli Aarne Ervin arkkitehtitoimistossa vuosina 1959–1960, vuonna 1961 hän perusti oman arkkitehtitoimiston. Valjakka oli Tampereen teknillisen korkeakoulun erikoisopettajana 1969–1971, yliassistenttina 1971–1972 ja sen jälkeen arkkitehtuurin vt. professorina. Vuonna 1975 hänet nimitettiin myös Suomen akatemian vanhemmaksi tutkijaksi.
Uransa alkuvaiheessa Valjakka tunnettiin rationalistisen betoniarkkitehtuurin edustajana, mikä näkyy hänen 1960- ja 1970-luvun suunnittelutöissään. Hän kuitenkin uudisti tyylinsä 1980-luvulla postmodernismin suuntaan. Vuonna 1987 Helsingin Länsi-Pasilaan valmistunut Yhtyneiden Kuvalehtien toimitalo merkitsi uuden tyylin läpimurtoa. Valjakan tyyliä on luonnehdittu aiempaa modernia arkkitehtuuria pehmeämmäksi ja koristeellisemmaksi. Sen keskeisiä elementtejä ovat selkeä, tehokas muotokieli (Yhtyneiden Kuvalehtien talo, SAS-hotelli, Yleisradion toimitalo Iso Paja) sekä vanhan ja uuden joustava ja hienovarainen yhdistäminen (Imatran Valtionhotellin kongressisiiven entistäminen ja uusi kongressihotelli).
Valjakka teki hotellisuunnitelmia myös Neuvostoliittoon ja Venäjälle, yhtenä ensimmäisistä suomalaisista arkkitehdeista. Hän suunnitteli muun muassa Moskovan hotelli Metropolin ja Pietarin hotelli Astorian saneeraus- ja entisöintityöt.
Valjakka suunnitteli vuonna 1963 Domus-keittiöiden ensimmäiset mallistot.
Oboisti Jorma Valjakka on Ilmo Valjakan poika.
Iso Paja

Iso Paja () on Helsingin Länsi-Pasilassa sijaitseva toimitalo. Rakennus tunnettiin Yleisradion Pasilan alueen päärakennuksena vuoteen 2017. Rakennus valmistui vuonna 1993. Sen on suunnitellut Ilmo Valjakka. Ylen Eläkesäätiö vuokrasi Ison Pajan VR Groupille vuonna 2016. Rakennus remontoitiin VR:n pääkonttoriksi vuoden 2017 aikana. 
Valmistuessaan vuonna 1993 rakennus yhdisti muut Pasilan radio- ja televisiokeskuksen rakennukset, kuten Radiotalon (nyk. Mediatalo), Studiotalon ja Toimitustalon (nyk. Luovan talon), yhdeksi kokonaisuudeksi. Ylen pääkonttoritoiminnot siirtyivät Isoon Pajaan Kesäkadun rakennuksesta. Yleisradion vaalivalvojaiset lähetettiin Isosta Pajasta vaali-iltaisin presidentinvaaleista 1994 lähtien europarlamenttivaaleihin 2009 saakka. Yleisradio myi Ison Pajan Yleisradion eläkesäätiölle loppuvuodesta 2016.
Yle muutti pois Isosta Pajasta maaliskuussa 2017. Ylen uusi pääsisäänkäynti sijaitsee Mediatalossa. VR Group siirsi pääkonttorinsa Isoon Pajaan toukokuun 2018 alussa.
Liekomaiset (luokka)

Liekomaiset ("Lycopodiopsida", syn. "Lycopsida") on sanikkaisiin kuuluva luokka. Sen taksonomisesta luokittelusta on käyty keskusteluja. Integrated Taxonomic Information Systemin (ITIS) mukaan luokkaan kuuluu kolme lahkoa: "Isoetales", "Lycopodiales" ja "Selaginellales". Kuhunkin näistä lahkoista kuuluu vain yksi heimo. 
Liekomaiset muistuttavat varhaisimpia putkilokasveja; niitä voi pitää elävinä fossiileina. Liekomaisia oli runsaasti kivihiilikaudella.
Georgs Andrejevs

Georgs Andrejevs (30. lokakuuta 1932 – 16. heinäkuuta 2022) oli latvialainen poliitikko. Hän edusti liberaalia Latvijas Ceļš -puoluetta. 
Andrejevs syntyi Tukumsissa. Hän luki itsensä lääkäriksi ja pääsi vuonna 1995 Latvian tiedeakatemian täysjäseneksi. Hän toimi vuosina 1995–1998 maansa suurlähettiläänä Kanadassa ja vuosina 1998–2004 Euroopan neuvostossa. 
Andrejevs oli Latvian ulkoministeri vuosina 1992–1994. Hän on istunut vuosina 2004–2009 Euroopan parlamentissa, jossa hän kuului Euroopan liberaalidemokraattisen puolueen ryhmään.
Alfonso Andria

Alfonso Andria (s. 27. toukokuuta 1952) on italialainen poliitikko, joka on ollut edustajana Euroopan parlamentissa ja Italian senaatissa.
Andria syntyi Salernossa, valmistui lakimieheksi ja oli vuosina 1985–1993 Salernon kaupunginvaltuutettu. Andria edusti 2004–2008 Italiaan europarlamentissa ja kuului siellä Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmään. Italian parlamentin senaattorina Andria toimi 2008–2013.
Aršak II

Aršak II (, k. vuonna 1) tai Arsuk () oli Kaukasian Iberian (eli Georgian itäosan Kartlin) kuningas Nebrotiani-dynastiasta, Parnavaziani-dynastian jatkumosta vuosina 20 eaa.–1 jaa.
Keskiaikaisten georgialaisten vuosikirjojen myyttisen kertomuksen mukaan hän oli Parnavaz I:n jälkeläinen isänsä Mirian II:n kautta. Hän kuului Aršakuni-dynastiaan äitinsä kautta. Aršak joutui kohtaamaan maanpaosta palaavan Parnavaziani-prinssi Aderkin (kuningas Bratmanin adoptoidun pojan Kartamin pojan). Aderki voitti taistelun ja tuli kuninkaaksi.
Laima Liucija Andrikienė

Laima Liucija Andrikienė (s. 1. tammikuuta 1958) on liettualainen poliitikko. 
Andrikienė syntyi Druskininkaissa. Hän valmistui Vilnan yliopistosta. Hänelle on vuonna 2000 myönnetty Liettuan itsenäisyysmitali sekä Britanniassa Kingstonin yliopistosta kunniatohtorin arvo. Andrikienėlle myönnettiin vuonna 1997 Kunnialegioonan suurupseerin arvo. Hän toimi vuonna 1996 Liettuan kauppa- ja teollisuusministerinä ja vuosina 1996–1998 Eurooppa-asiain ministerinä. 
Andrikienė on vuodesta 2004 ollut Euroopan parlamentin jäsen. Hän kuuluu siellä Euroopan kansanpuolueen ryhmään.
Inkkareita ja länkkäreitä

Inkkareita ja länkkäreitä on suomalaisen laulajan Irwin Goodmanin studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1977. Sen teemana on Villi länsi ja kannessa on teksti "lapsille ja lapsenmielisille".
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Rudolf Holtz, sanoittanut Vexi Salmi nimellä Emil von Retee ja sovittanut Paul Fagerlund.
Namibian dollari

Namibian dollari (valuuttakoodi: NAD) on Namibian valuutta vuodesta 1993. Sen lyhenteenä käytetään useasti dollarimerkkiä $ ja N$.
Namibiassa on 5, 10 ja 50 sentin sekä 1 ja 5 dollarin kolikot ja 10, 20, 50, 100 ja 200 dollarin setelit. Lisäksi juhlarahoina on julkistettu muun muassa 30 ja 60 dollarin seteleitä.
Setelisarjat on uusittu vuonna 2012 ja 2025.
Pekka Ylihurula

Pekka Ylihurula on suomalainen pankinjohtaja. Hän oli Suomen ensimmäisen kauppapankin S-Pankin toimitusjohtaja. Aiemmin hän työskenteli Sampo Pankissa muun muassa Itä-Suomen aluejohtajana. Koulutukseltaan Ylihurula on MBA (Master of Business Administration). Ylihurula erosi S-Pankin toimitusjohtajan tehtävästä toukokuussa 2022..
Roberta Angelilli

Roberta Angelilli (s. 1. helmikuuta 1965) on italialainen poliitikko. Hän oli vuosina 1994–2014 Euroopan parlamentin jäsenenä. Hän oli vuoteen 2004 sitoutumattomana, vuosina 2004–2009 Unioni kansakuntien Euroopan puolesta -ryhmän jäsen ja vuosina 2009–2014 Euroopan kansanpuolueen ryhmän jäsen. 2010-luvulla hän toimi joitakin vuosia europarlamentin varapuheenjohtajana.
Angelilli on syntynyt Roomassa. Hän suoritti loppututkinnon valtiotieteen alalta vuonna 1993.
Päivän Sanomat

Päivän Sanomat oli vuosina 1957–1972 ilmestynyt SDP:n opposition ja myöhemmin TPSL:n pää-äänenkannattaja. Vasemmistolaisen lehden ensimmäinen päätoimittaja oli kirjailija Matti Kurjensaari ja viimenen Eero Santala. 
Historia.
Lehden perustamisessa olivat mukana SAK, eräät sen jäsenliitot ja TUL, jotka rahoittivat Aarre Simosen perustamaa lehteä.
Päivän Sanomia julkaisi SDP:n opposition elokuussa 1957 perustama Kustannusosakeyhtiö Päivän Sanomat. Lehti ilmestyi vuoden 1957 aikana neljä kertaa viikossa ja vuoden 1958 alusta lähtien viikon jokaisena päivänä. Vuoden 1958 lopulla lehden levikki oli noussut 23 000:een, mikä lähenteli silloisia "Suomen Sosialidemokraatin" levikkilukuja. Helmikuussa 1959 Kustannusosakeyhtiö Päivän Sanomien suurimmaksi osakkaaksi tuli rekisteröimätön yhdistys Kansanvaltaisen Yhteiskunnan Tuki. Lehti painettiin Yhteistyön kirjapainossa helmikuusta 1959 alkaen. "Päivän Sanomat" ilmestyi tuolloin kuudesti viikossa kahdeksansivuisena.
SDP:n eheytysneuvotteluissa 1960-luvun alkupuolella "Päivän Sanomat" oli jatkuvasti keskeinen kiistelyn kohde. SDP:n neuvottelijat asettivat aina yhdeksi sovinnon ensimmäisistä ehdoista "Päivän Sanomien" lakkauttamisen, kun taas TPSL:n taholta lehteä pidettiin vain yhtenä osana kokonaiseheytyksestä. Vuodesta 1963 lehti painettiin Kirjapaino Kursiivissa.
Neuvostoliitto ja sen liittolaismaat tukivat kannattamattoman lehden taloutta esimerkiksi siten, että kirjapaino Kursiivi sai ostaa Itä-Saksasta painokoneen pilkkahinnalla ja neuvostoliittolainen uutistoimisto APN tilasi Kursiivilta painotöitä ylihintaan. Lehden on epäilty saaneen Neuvostoliitosta myös salaista rahoitusta ja julkaisseen vastapalveluksena Neuvostoliiton toiveiden mukaisia uutisia, jotka sosiaalidemokraattisessa lehdessä saivat enemmän uskottavuutta kuin ne olisivat kommunistien lehdissä saaneet.
"Päivän Sanomat" julkaisi 25. maaliskuuta 1972 artikkelin ”Suomen äärioikeisto hakee ohjeensa Washingtonista”, jossa mustamaalattiin oikeistopoliitikko Georg C. Ehrnroothia. Artikkelissa viitattiin kahteen kirjeeseen, jotka Ehrnrooth oli vuosina 1970 ja 1971 lähettänyt yhdysvaltalaiselle kongressiedustajalle Edward J. Derwinskille, ja artikkelin yhteydessä julkaistiin osittainen valokopio toisesta kirjeestä. Ehrnroothin tehtyä rikosilmoituksen päätoimittaja Santala ja jutun kirjoittanut toimittaja Taisto Pohjola tuomittiin sakkoihin painovapauslain rikkomisesta, sillä kirje oli julkaistu ilman kirjoittajan lupaa. Suojelupoliisi arveli salaiseksi luokitellussa muistiossa, että kirjeiden anastaminen ja julkaisu lehdessä oli KGB:n tarkkaan harkittu hyökkäys Ehrnroothia vastaan, sillä Ehrnroothin perustama "Express"-lehti oli aiemmin paljastanut KGB:n Albert Akulovin harjoittavan Suomessa vakoilua. Santala tapasi säännöllisesti Akulovia.
"Päivän Sanomat" lakkasi ilmestymästä vuoden 1972 lopulla, ja sen seuraajaksi perustettiin vuoden 1973 alussa "Päivän Uutiset", joka ilmestyi vuoteen 1975 saakka. Kustannusosakeyhtiö Päivän Sanomien omaisuus siirtyi Kirjapaino Kursiivin omistukseen helmikuussa 1973.
Päätoimittajat.
Lähde:
François Hesnault

François Hesnault (s. 30. joulukuuta 1956 Neuilly-sur-Seine, Ranska) on entinen ranskalainen moottoriurheilija ja Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui F1-urallaan 21 osakilpailuun saavuttamatta ainuttakaan MM-pistettä. Hesnault selviytyi maaliin parhaimmillaan seitsemäntenä Hollannin GP:ssa 1984.
Hesnault aloitti F1:sissä Ligier-tallissa kaudella . Seuraavalla kaudella tie johti Brabham-talliin, mutta tulokset eivät olleet kovinkaan vakuuttavia ja Hesnault sai lähteä tallista. Hän pääsi vielä ajamaan uransa viimeisen kilpailun Saksan GP:hin 1985 Renault'n kolmannella autolla. Samalla hän oli ensimmäisiä F1-kuljettajia, joiden autoon asennettiin kuljettajan kuvakulmaa seuraava onboard-kamera.
Markus Helanen

Markus Helanen (s. 27. huhtikuuta 1976 Helsinki) on entinen jääkiekkoilija. Maalivahtina liigatasolla pelannut Helanen kohosi julkisuuteen lokakuussa 2007, jolloin hänen elokuussa 2005 harjoitusottelussa saamansa aivovamma ja siitä alkanut korvauskiista vakuutusyhtiön kanssa uutisoitiin. Kiistaa on pidetty eräänlaisena ennakkotapauksena, sillä vaillinainen vakuutusturva voisi olennaisesti vähentää motivaatiota ammattilaisurheiluun.
Harjoitusottelussa venäläistä Pietarin SKA:ta vastaan 20. elokuuta 2005 Helanen törmäsi oman pelaajan kanssa voimakkaasti oman maalin takana. Hän pelasi erän loppuun, mutta alkoi pukukopissa puhua sekavia, minkä lisäksi hänen silmänsä harittivat.
Onnettomuuden jälkeen Helanen kertoo kärsineensä vakavista muistiongelmista sekä keskittymisvaikeuksista. Yksin elävällä Helasella on vaikeuksia selviytyä arkiaskareista, mutta vakuutusyhtiö Pohjolan mukaan hän pystyisi yhä pelaamaan jääkiekkoa pääsarjatasolla. Hänet tutkinut neurologian dosentti Jukka Turkka kuitenkin pitää Markus Helasta täysin työkyvyttömänä kiekkoilijan ammattiinsa.
IS Veikkaaja toi Helasen tarinan julkisuuteen 22. lokakuuta 2007, ja sen jälkeen kiistanalaisiin aivovammatapauksiin perehtynyt juristi Hannu Kokko otti Helasen tapauksen hoitaakseen.
Helasella on urheiluhallinnon kandidaatin koulutus.
SM-liigassa Helanen on edustanut Jokereita, Pelicansia ja Lukkoa sekä pelannut Pohjois-Amerikassa yliopistosarjaa. Siellä hänet valittiin kahdesti yliopistojoukkueensa parhaaksi pelaajaksi kauden päätteeksi. Helanen oli Mestiksen tähtikentällisen maalivahti, ja vuonna 2002 hänellä oli sarjan paras torjuntaprosentti.
Niin vähän on aikaa

Niin vähän on aikaa on suomalaisen Pepe &amp; Paradise -yhtyeen joulukuussa 1972 julkaistu esikoisalbumi. Se sisältää Henrik Otto Donnerin säveltämiä lauluja suomalaisten runoilijoiden teksteihin. Tekstejä ovat kirjottaneet muun muassa Aulikki Oksanen, Matti Rossi ja Pentti Saaritsa.
Albumista on vuosien varrella muodostunut todellinen klassikko ja albumin kosketinsoittajana toiminut Heikki ”Pedro” Hietanen on pitänyt levyä onnistuneimpana levytyksenään.
Taustaa ja tuotanto.
Albumin tuottajana toiminut Henrik Otto Donner toimi 1970-luvun alkupuolella Yleisradion kevyen musiikin päällikkönä ja toimi tuottajana "Runosta lauluksi" -nimisen ohjelmasarjassa. Sarjassa Paradise-yhtyeen jäsenet Pertti ”Pepe” Willberg ja Pekka ”Pave” Maijanen lauloivat suomalaisten runoilijoiden tekstejä, joihin Donner oli tehnyt sävellyksiä. Yhteistyön toimiessa hyvin Donner pyysi Paradisen silloiselta levy-yhtiöltä Finnlevyltä, että yhtye tekisi debyyttialbuminsa Love Recordsille. Finnlevy suostui tähän ja näin yhtye pääsi tekemään ensimmäistä, kokopitkää albumiaan.
Levy äänitettiin Finnvoxin B-studiolla. Äänittäjänä toimi yksi Love Recordsin vakioäänittäjistä Erkki Hyvönen. Kosketinsoittaja Hietanen on kuitenkin muistellut, että Måns Groundstroem olisi työskennellyt jonkinlaisena äänitysassistenttina studiolla. Groundstroemin mukaan tämä väite on täysin mahdollinen, sillä Love Recordsin toimisto sijaitsi Finnvoxin kanssa samassa rakennuksessa ja Groundstroem pyöri useasti studiossa tarkkailemassa tuotantojen edistymistä. Hietasen ja solisti Willbergin mukaan Donnerin positiivinen asenne lisäsi yhtyeen yhteishenkeä ja täten albumi saatiin levytettyä noin viikossa.
Kappaleet.
Kaikki sävellykset ja sovitukset Henrik Otto Donner.
Muusikot.
Kappaleessa ”Melkein sonetti Lauralle” muusikkoina / laulajina sekä stemmalaulajina ainoastaan Willberg ja Maijanen.
Lähde:
Erikoiset

Erikoiset on suomalaisen laulajan Irwin Goodmanin kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 2001. Albumi sisältää Irwinin harvinaisimpia kappaleita. 
Muusikoita.
Kappaleen ”Vain ulkomaista” (7) muusikot tunnistamattomia.
Aristoteleen teologia

Aristoteleen teologia () oli Aristoteleen nimiin pantu uusplatonilainen teos, joka koostui tosiasiassa Plotinoksen "Enneadien" IV-VI materiaalista, sekä Porfyrioksen kommentaarista, jotka oli käännetty arabian kielelle. Teoksella oli suuri vaikutus varhaiseen islamilaiseen filosofiaan, koska islamilaiset oppineet olivat kiinnostuneita Aristoteleen ajattelusta. Muun muassa al-Kindi ja Avicenna saivat vaikutteita teoksesta. Kääntäjä pyrki yhdistämään Aristoteleen ajatuksia Plotinoksen ajatuksiin samalla, kun pyrki tekemään Plotinoksesta yhteensopivan kristinuskon ja islamin kanssa, mistä seurasi ainutlaatuinen synteesi.
"Aristoteleen teologia" muodostaa yhdessä "Kirje jumalallisesta tieteestä" ja "Kreikkalaisen viisaan sanontoja" -nimisten teosten kanssa "Arabialaisen Plotinoksen" ("Plotiniana Arabica") nimellä tunnettujen kirjoitusten joukon. Eräiden tutkijoiden mukaan ne on koonnut kristitty Ibn Na'ima al-Himsi ja niitä on muokannut islamilainen al-Kindi. "Aristoteleen teologiasta" tunnetaan myös pidempi versio, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Shlomo Pinèsin mukaan se saattaa olla ismailiittien kirjoittama. Paul Fentonin mukaan se saattaa sen sijaan olla peräisin egyptiläisiltä juutalaisilta.
"Aristoteleen teologian" lisäksi aristoteelista ja uusplatonista ajattelua yhdisteltiin myös Aristoteleen "Sielusta"-teoksesta tehdyssä arabiankielisessä parafraasissa. Näin aristotelismi välittyi varhaiseen islamilaiseen ja varhaiskeskiajan länsimaiseen filosofiaan hyvin uusplatonilaisesti värittyneenä.
Las Palmas (albumi)

Las Palmas on suomalaislaulaja Irwin Goodmanin studioalbumi vuodelta 1972. Levyltä suuriksi hiteiksi nousivat ”Oli simmarit, sammarit, kummarit ja pipo”, nimikappale ”Las Palmas”, ”Vielä yhdet” ja ”Laulajan testamentti”.
Albumi nousi tammikuussa 1973 Suomen albumilistan sijalle kahdeksan. Joulukuussa 1972 albumi oli sijalla 19 ja helmikuussa 1973 sijalla 16. Se on yksi harvoista suomalaisista albumeista, joka on julkaistu myös 8-raitana.
Albumia myytiin noin 35 000 kappaletta, mikä oli jokseenkin yhtä paljon kuin edeltäneiden "St. Pauli ja Reeperbahn"- ja "Poing poing poing" -albumien luvut.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Irwin Goodman ja sanoittanut Emil von Retee.