tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Arvottomat

Arvottomat on Mika Kaurismäen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1982. Se on Kaurismäen ensimmäinen pitkä näytelmäelokuva. Kaurismäki sai elokuvan ohjauksesta Jussin vuonna 1983. "Arvottomien" käsikirjoituksen hän teki yhdessä veljensä Akin kanssa, joka toimi myös apulaisohjaajana. Matti Pellonpää näytteli elokuvassa ensimmäisen pääosansa.
Elokuvaa pidetään merkkiteoksena, jonka ansiosta suomalaisessa elokuvassa alkoi uusi aikakausi. Kulttielokuvaksi noussut road movie -lajityyppiä edustava elokuva matkaa Suomessa, jota ei enää ole, sillä monet kuvauspaikat hävitettiin pian kuvausten päättymisen jälkeen.
Juoni.
Matti Pellonpään esittämä pikkurikollinen Manne riitautuu paikallisen rikollispomon (Esko Nikkari) kanssa ja joutuu lähtemään pakomatkalle ystävänsä Harrin ja mystisen Veeran kanssa, ajellen Volgalla. Manne on saanut haltuunsa arvokkaan taulun, jota myös pahat pojat havittelevat.
Arvioita.
"Iltalehden" Jyrki Laelman mukaan rikosfilmiltä näyttävä elokuva on ”myös paljon muuta, sillä se on sekä pako että mollisointuinen balladi kadonneesta maailmasta”.
Vuonna 1992 kuusikymmentä suomalaista elokuvakriitikkoa äänesti itsenäisyyden 75-vuotisjuhlan kunniaksi kaikkien aikojen parhaasta kotimaisesta elokuvasta. Valituksi tulivat tasaäänin Aki Kaurismäen "Tulitikkutehtaan tyttö" ja Mikko Niskasen "Kahdeksan surmanluotia". "Arvottomat" jakoi kolmannen sijan Erik Blombergin "Valkoisen peuran" kanssa.
Jaime de Armiñán

Jaime de Armiñán Oliver (9. maaliskuuta 1927 Madrid – 9. huhtikuuta 2024 Madrid) oli espanjalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän opiskeli lakia Madridin Complutense-yliopistossa. 
Armiñánin ohjaamat elokuvat "Mi querida señorita" (1972) ja "El nido" (1980) olivat ehdolla Parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi. Armiñán oli lisäksi ehdolla Berliinin Kultaisen karhun saajaksi 1974, 1985 sekä 1994, Goya-palkinnon saajaksi 1996 ja Fantasporton Kansainvälisen fantasiaelokuvapalkinnon saajaksi 1988.
Armiñán teki töitä sekä televisioon että elokuvien parissa ja jatkoi uraansa aivan 2000-luvulle saakka. Hänen tunnetuimpien elokuviensa joukkoon lukeutuvat edellä mainittujen lisäksi "El amor del capitán Brando" (1974) ja "La hora bruja" (1985).
Varjoja paratiisissa

Varjoja paratiisissa on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut suomalainen elokuva, jonka on ohjannut Aki Kaurismäki. "Varjoja paratiisissa" on niin kutsutun työläistrilogian ensimmäinen elokuva. Trilogiaan kuuluvat lisäksi "Ariel" ja "Tulitikkutehtaan tyttö". Elokuva sai vuoden elokuva -Jussin ja Kaurismäki ohjaus-Jussin. Elokuva merkitsi alkua Kaurismäen kansainväliselle menestykselle: se esitettiin Cannesin elokuvajuhlien "Ohjaajien sarjassa" vuonna 1987 ja elokuvan Pariisin-ensi-ilta huhtikuussa 1988 sai myös hyvän vastaanoton. Elokuva on esitetty lukuisia kertoja televisiossa ja julkaistu VHS:nä, DVD:nä sekä Blu-ray:na.
Tarinassa roskakuski Nikander (Matti Pellonpää) ihastuu ruokakaupan kassaan (Kati Outinen). Melankolisen huumorin sävyttämässä lakonisessa kuvauksessa kohteena on pieni ihminen, kuten kriitikko toteaa.
Zombie ja Kummitusjuna

Zombie ja Kummitusjuna on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut Mika Kaurismäen ohjaama suomalainen draamaelokuva muusikon itsetuhoisesta kujanjuoksusta.
Palkinnot.
"Zombie ja Kummitusjuna" tuotti Jussi-palkinnot parhaasta miespääosasta (Silu Seppälä), kuvauksesta (Olli Varja) ja ohjauksesta (Kaurismäki). Ranskan Rouenin pohjoismaisten elokuvien festivaaleilla Kaurismäki sai elokuvasta lehdistöpalkinnon. San Sebastiánin elokuvajuhlilla Espanjassa Silu Seppälä valittiin festivaalin parhaaksi miesnäyttelijäksi. "Zombie ja Kummitusjuna" valittiin myös New Yorkin elokuvajuhlille.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Olavi Similä sanoo "Zombien ja Kummitusjunan" olevan syvällinen ja vaikuttava kokonaisuus ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Rosso (elokuva)

Rosso on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut Mika Kaurismäen ohjaama suomalainen rikoselokuva. Käsikirjoituksen on tehnyt Kaurismäki yhdessä pääosan esittäjän Kari Väänäsen kanssa. Dialogia elokuvaan on kirjoittanut Aki Kaurismäki. Elokuva kertoo sisilialaisesta palkkamurhaajasta Giancarlo Rossosta (Väänänen), joka saapuu Suomeen etsimään kohdettaan, Marjaa (Leena Harjupatana). Hän tapaa Marjan veljen, Martin (Martti Syrjä), jonka kanssa he alkavat etsiä Marjaa yhdessä.
"Rosso" kuvattiin Kaurismäen mukaan Villealfan, Jörn Donner Productionsin ja Filminorin jääkaapeista löytyneille, muista elokuvista yli jääneille filminpätkille. Se on kuvattu Italiassa ja Suomessa.
Bille August

Bille August (s. 9. marraskuuta 1948) on tanskalainen elokuvaohjaaja. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat "Zappa" (läpimurtoelokuva, 1983), "Pelle Valloittaja" (1988), "Hyvä tahto" (1991), "Jerusalem" (1996), "Kurjat" (1998) ja "Laulu Martinille" (2001). 
August on kansainvälisesti tunnettu ja arvostettu, ja hänet on palkittu kahdella Kultaisella palmulla (1988 ja 1992). Hänen elokuvansa "Pelle Valloittaja" voitti vuonna 1988 sekä parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon että Golden Globen. Hän toimi vuonna 2002 Cannesin elokuvajuhlien tuomariston jäsenenä. 
August syntyi Bredessä. Hän valmistui Den Danske Filmskolesta 1973, mutta kouluttautui osaksi Ruotsissa. Hän aloitti uransa elokuvaajana ja toimi pääkuvaajana kahdessa suomalaisessakin elokuvassa: "Yön sylissä" (1976) ja "Miestä ei voi raiskata" (1977). Ohjaajana hän aloitti realistisilla perhe- ja lapsikuvauksilla, kuten "Zappa" (1983) ja "Busterin maailma" (1984), käsikirjoittajakumppaninaan lasten- ja nuortenkirjailija Bjarne Reuter. Kansainvälinen läpimurron "Pelle Valloittajan" vaikutuksesta Ingmar Bergman valitsi Augustin ohjaamaan oman perheensä tarinan "Hyvä tahto", josta August voitti toisen Kultaisen palmunsa. Isabel Allenden romaanifilmatisointiin "Henkien talo" hän sai näyttelijöiksi kansainvälisiä huippunimiä kuten Meryl Streep, Glenn Close ja Jeremy Irons. Selma Lagerlöfin romaaniin perustuva "Jerusalem" oli Pohjoismaiden siihen asti kallein yhteistuotanto, josta syntyi sekä teatterielokuva (1996) että neliosainen televisiosarja (1997).
Kansainväliset yhteistuotannot työllistivät Augustia aina vuoteen 2012 saakka, jolloin hän julkaisi ensimmäisen Tanskassa tuotetun elokuvansa 25 vuoteen, tarinan taidemaalari Marie Krøyeristä. Kuusi vuotta myöhemmin sai ensi-iltansa "Onnen poika", filmatisointi Tanskan kulttuurikaanoniin kuuluvasta Nobel-voittaja Henrik Pontoppidanin romaanista "Lykke-Per". 2010-luvulla Bille August suuntautui myös Kiinan elokuvamarkkinoille.
Yksityiselämä.
Bille Augustilla on kaikkiaan kahdeksan lasta: Melina August, Annie Munksgaard Lauritzenin kanssa poika, käsikirjoittaja Anders August ja näyttelijä Masja Dessausin kanssa poika, käsikirjoittaja Adam August. Hän oli vuosina 1991–1997 naimisissa näyttelijä Pernilla Augustin kanssa, ja heillä on näyttelijätyttäret Asta August ja Alba August. Näyttelijä Sara-Marie Malthan (avioliitto 2012–) kanssa hänellä on kolme lasta: Amaryllis, Albert ja Aya Anemone.
Lapsia ja aikuisia

Lapsia ja aikuisia – kuinka niitä tehdään? on vuonna 2004 ensi-iltaan tullut Aleksi Salmenperän esikoispitkäelokuva. Elokuva oli hänen lopputyönsä Taideteolliseen korkeakouluun. Minttu Mustakallio voitti elokuvasta parhaan naissivuosan Jussi-palkinnon vuonna 2005. Elokuva oli lisäksi ehdolla samana vuonna seuraavissa Jussi-palkintokategorioissa: paras elokuva, paras ohjaus, paras naispääosa (Minna Haapkylä), paras käsikirjoitus, paras musiikki ja paras leikkaus.
Elokuva kertoo kolmekymppisistä Venlasta ja Anterosta, jotka elävät vakiintuneessa parisuhteessa. Suhdetta kuitenkin hiertää peruskysymys: hankimmeko lapsia vai emme? Venla haluaa äidiksi, mutta Antero pelkää perheen sitovan liikaa ja häiritsevän hänen pikaluistelu-uraansa.
Venla on kuitenkin päättänyt saada lapsen ja pyytää apua työpaikkansa naislääkäriltä Sadulta. Toistensa seurassa viihtyvät naiset rakastuvat yllättäen toisiinsa, mikä vaikuttaa monien muidenkin elämään.
Sosigenes Aleksandrialainen

Sosigenes Aleksandrialainen (ensimmäinen vuosisata eaa.) oli egyptiläinen tähtitieteilijä ja matemaatikko, joka suunnitteli juliaanisen kalenterin. Sosigeneestä ei tiedetä juuri mitään Plinius vanhemman teoksen "Naturalis historia" ulkopuolelta. Pliniuksen mukaan Julius Caesar antoi Sosigeneelle toimeksiannon laatia Rooman valtakunnalle virallinen kalenteri. Kalenteri otettiin käyttöön vuonna 45 eaa. Kalenteri oli pitkään käytössä Euroopassa, vuoteen 1582 asti ja joissakin maissa se oli käytössä vielä 1900-luvulle tultaessa. 
Sosigeneen tähtitieteelliset kirjoitukset ovat hävinneet, muutamia hajanaisia katkelmia lukuun ottamatta. Yhdessä katkelmassa hän esittää, että Merkurius kiertää Aurinkoa.
Jerry Schatzberg

Jerry Schatzberg (s. 26. kesäkuuta 1927) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja valokuvaaja. Hän voitti elokuvallaan "Variksenpelätin" Kultaisen palmun Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 1973. 
Schatzbergin muutamia elokuvia Kultaisella palmulla palkitun "Variksenpelättimen" ohella ovat "Palapeli" (1970), "Paniikki piikkipuistossa" (1971), "Joe Tynanin kiusaukset" (1979), "Yön ammattilaiset" (1986) ja "Blood Money" (1988). Ohjaaja toimi itse Cannesin elokuvajuhlien tuomariston jäsenenä vuonna 2004.
Schatzberg syntyi Bronxissa, New Yorkissa. Aloittaessaan elokuvauraansa 1970-luvun alussa hän oli jo ennättänyt luoda ansiokkaan työuran valokuvaajana; kenties kansainvälisesti tunnetuin valokuva on Bob Dylanista levyn "Blonde on Blonde" (1966) kannessa. Hänen valokuviaan on lisäksi ollut muiden muassa sellaisissa lehdissä kuin "Vogue", "Esquire" ja "McCalls".
Vladimir Menšov

Vladimir Valentinovitš Menšov (, 17. syyskuuta 1939 ― 5. heinäkuuta 2021) oli venäläinen elokuvaohjaaja ja -näyttelijä, joka nousi kansainväliseen maineeseen elokuvallaan "Moskova ei usko kyyneliin" (1979). 
Menšov syntyi Bakussa Azerbaidžanissa ja opiskeli näyttelijäksi Moskovan taideteatterin koulussa. Jatko-opintojaan hän suoritti Gerasimov-instituutissa, missä hän opiskeli elokuvaohjaamista.
Menšov näytteli urallaan yli sadassa elokuvassa, mutta hänet tunnetaan parhaiten ohjaajana. Hänen ensimmäinen ohjauksensa oli vuonna 1976 ensi-iltansa saanut "Rozygryš" (1976). Se sai Neuvostoliitossa hyvän vastaanoton, ja Menšov sai sen jälkeen mahdollisuuden tehdä elokuvan "Moskova ei usko kyyneliin". Se rikkoi Neuvostoliitossa katsojaennätyksiä, mutta länsimaissa elokuvan vastaanotto oli vaihteleva. Elokuva palkittiin silti vuonna 1980 parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon., vaikka ei voinut käydä henkilökohtaisesti noutamassa sitä. 
Menšovin puoliso oli näyttelijä Vera Alentova, ja parilla oli yhdessä tytär Julija Menšova. Hänen myöhempien elokuviensa joukkoon lukeutuvat "Nukke" (1988) ja "Yövahti" (2004). 
Menšov kuoli heinäkuussa 2021 moskovalaisessa sairaalassa covid-19-sairauden aiheuttamiin kompilaatioihin.
Iisalmen Peli-Karhut

Iisalmen Peli-Karhut eli IPK on iisalmelainen jääkiekkoseura, joka pelaa kotiottelunsa Kankaan jäähallissa. Seuran miesten joukkue pelaa Mestiksessä, jonne se nousi vuonna 2016 voitettuaan Imatran Ketterän Suomi-sarjan loppuottelussa. IPK kohtasi Ketterän myös finaalissa voittaessaan ensimmäisen Mestis mestaruutensa kaudella 2023–2024.
Ehkä tunnetuin IPK:ssa pelannut on Risto "Rise" Kurkinen (samanniminen pelaaja on pelannut myös JyP HT:ssä), joka pelasi parikymmentä kautta II-divisioonassa ja suurimman osan niistä IPK:ssa numerolla 24. Parhaana kautenaan 1996–97 Rise teki 87 pistettä. Niistä 32 oli maaleja ja 55 syöttöä. Pitkän uransa aikana hän teki yli tuhat pistettä. Hänen seurojaan IPK:n lisäksi olivat muun muassa Kajaanin Hokki, Keravan Shakers ja Tuusulan Kiekko. 
Kaudella 2025–2026 IPK:n päävalmentajana toimii Marko Tuomainen.
Pyynikinlinna

Pyynikinlinna on Tampereen Pyynikinrinteellä sijaitseva rakennus, joka on alun perin toiminut apteekkari Uno Hagbergin asuinpalatsina. Rakennuksen on suunnitellut Jarl Eklund, ja se valmistui vuonna 1924. Pyynikinlinnan omisti pitkään vuorineuvos Emil Aaltonen. Vuonna 1984 rakennus muutettiin näyttelytilaksi, ja nykyisin se toimii Emil Aaltosen teollisuus- ja taidemuseona.
Talo on suojeltu rakennustaiteellisin, kulttuurihistoriallisin ja maisemallisin perustein.
Sebastian Mila

Sebastian "Sebi" Mila (s. 10. heinäkuuta 1982 Koszalin) on puolalainen jalkapalloilija.
Puolan maajoukkueessa Mila debytoi vuonna 2003. Hänellä on tilillään 27 A-maaottelua, joissa hän on tehnyt kuusi maalia. Mila aloitti ammattilaisuransa vuonna 1999 Baltyk Koszalinissa, missä hän ei kuitenkaan pelannut yhtään ottelua. Vålerenga IF:ssä Mila debytoi 9. helmikuuta 2007. Sittemmin hän on pelannut muun muassa Slask Wroclawissa.
Mila kuului Puolan miehistöön MM-kisoissa 2006 mutta ei päässyt kentälle yhdessäkään joukkueen kolmesta ottelusta.
Milan serkku Wojtek Wolski on NHL-jääkiekkoilija.
Sam Butera

Sam Butera (17. elokuuta 1927 New Orleans, Louisiana – 3. kesäkuuta 2009 Las Vegas, Nevada) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. 
New Orleansissa, Louisianassa syntynyt Sam Butera aloitti musiikkiharrastuksen soittamalla klarinettia, mutta siirtyi tenorisaksofoniin. Uransa varhaisessa vaiheessa hän soitti Tommy Dorseyn yhtyeessä; 1950-luvulla hän tuli tunnetuksi yhteistyöstään Louis Priman kanssa. Buteralla oli italialaisia sukujuuria. 
Butera levytti vuonna 1976 Frank Sinatran kanssa singlen ”Stargazer” / ”The Best I Ever Had” Reprise Recordsille.
Louis Priman kuoltua 24. elokuuta 1978 Butera jatkoi uraansa oman kokoonpanonsa kanssa. Hänellä oli puoliso Vera ja neljä lasta.
Six Nations Championship

Six Nations Championship on vuosittain järjestettävä rugby unionin maajoukkuekilpailu, johon osallistuu kuusi eurooppalaista maajoukkuetta: Englanti, Irlanti, Italia, Ranska, Skotlanti ja Wales.
Historia.
Maailmanhistorian ensimmäinen rugby union -maaottelu pelattiin vuonna 1871 Englannin ja Skotlannin välillä. Kahdentoista vuoden ajan maajoukkueet pelasivat vain satunnaisia ystävyysotteluita, kunnes vuonna 1883 järjestettiin ensimmäinen "Home Championship" -turnaus. Turnaukseen osallistuivat neljä Britteinsaarten maajoukkuetta (Englanti, Irlanti, Skotlanti ja Wales). Vuonna 1910 Ranska tuli virallisesti mukaan turnaukseen ja nimi muuttui "Five Nations Championshipiksi" Ranska tosin ei ollut mukana vuosina 1930–1939. 1970-luvulle tultaessa turnaus oli kasvanut pohjoisen pallonpuoliskon suosituimmaksi rugbytapahtumaksi. Turnauksessa ei jaettu minkäänlaista palkintopystiä tai -pokaalia ennen vuotta 1993. Vuonna 2000 mukaan tuli Italia ja nimi muuttui nykyiseksi "Six Nation Championshipiksi".
Pelisysteemi.
Jokainen joukkue kohtaa toisensa kerran. Kotikenttäetu vaihtelee vuorovuosittain. Voitosta jaetaan kaksi, tasapelistä yksi ja tappiosta nolla pistettä.
Ennen vuotta 1994 mestaruus jaettiin mikäli kärkijoukkueet olivat tasapisteissä. Nykyisin mestaruus tässä tapauksessa ratkaistaan tehtyjen/päästettyjen pisteiden perusteella.
Palkinnot.
Turnauksen voittaja saa vuonna 1993 käyttöön otetun "The Championship Trophy" -kiertopalkinnon. Palkintopokaali on hopeaa ja sen on suunnitellut James Brent-Ward. 
Lisäksi turnauksen sisällä jaetaan lukuisia palkintoja joukkueiden keskinäisten otteluiden mukaisesti:
Patrick Head

Patrick Head (s. 5. kesäkuuta 1945 Farnborough, Englanti, Iso-Britannia) on Formula 1 -sarjassa kilpailevan WilliamsF1 -tallin toinen perustaja. Hän toimi myös tallin teknisenä johtaja, mutta lopetti päivittäisen työskentelyn tallissa vuoden 2011 päätteeksi. Head oli syytteessä Ayrton Sennan kuolemaan johtaneesta onnettomuudesta. Italian syyttäjänvirasto epäili, että onnettomuus olisi johtunut viallisesta materiaalista autossa. Syytteet kuitenkin hylättiin vuonna 2005, koska lainsäädäntö piti mahdollista rikosta vanhentuneena. 
Aikaisempi elämä.
Kun Head syntyi, hänen isänsä ajoi Jaguar-tallissa. Koulun jälkeen Head liittyi Royal Navyyn, mutta pian hän huomasi, että armeija ei ollut häntä varten. Ensin hän yritti päästä opiskelemaan Birminghamiin ja myöhemmin Bournemouthiin. Vuonna 1970 Head valmistui insinööriksi ja liittyi Lola Racing Cars -autonvalmistajan riveihin.
Head oli tarmokas uusien projektien kehittäjä ja hänestä tuli vakiintunut autojen suunnittelija, jolloin hän ja Frank Williams tapasivat. Myöhemmin Head vaihtoi alaa ja alkoi suunnitella veneitä.
Vuonna 1976 Frank Williams päätti perustaa oman F1-tallin ja pyysi Headia liittymään uuteen talliin. Yhden epäonnistuneen yrityksen jälkeen 1977 Williams Grand Prix Engineering perustettiin. Talli ajoi aluksi Marchin rungolla. Vuonna 1978 Saudian tukemana australialaiskuski Alan Jones liittyi talliin. Kun tallilla ei ollut rahaa, Frank Williams hoiti tallin asiat puhelinkopissa. Rahan puutteesta huolimatta Head onnistui suunnittelemaan auton.
1986 Frank Williams loukkaantui pahasti auto-onnettomuudessa. Head toimi tallin johtajana sillä aikaa, ja WilliamsF1 voitti 1986 tallimestaruuden ja 1987 kuljettajien sekä tallien välisen mestaruuden.
Franco Riccardi

Franco Riccardi (13. kesäkuuta 1905 – 24. toukokuuta 1968) oli italialainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseensa oli kalpa.
Franco Riccardi voitti olympiakultaa kalpamiekkailun joukkuekilpailussa Amsterdamin 1928 ja Berliinin 1936 olympialaisten joukkuekilpailussa. Jälkimmäisissä kisoissa hän voitti myös henkilökohtaisen kultamitalin voitettuaan yksittäisistä otteluistaan 24, hävittyään kolme ja päädyttyään tasapeliin neljä kertaa.
Olympiahopeaa hän sai Los Angelesin 1932 kisojen joukkuekilpailussa.
Luigi Cantone

Luigi ”Gino” Cantone (21. heinäkuuta 1917 Robbio – 6. marraskuuta 1997 Novara) oli italialainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseensa oli kalpa.
Cantone voitti olympiakultaa kalpamiekkailun henkilökohtaisessa kilpailussa Lontoossa 1948. Hän pääsi mukaan varamiehen paikalta vasta viime hetkellä Dario Mangiarottin loukkaannuttua. Finaalikierroksen aluksi Cantone hävisi maanmiehilleen Carlo Agostonille ja Edoardo Mangiarottille mutta voitti loput seitsemän ottelua, mikä riitti selvään olympiavoittoon. Joukkuekilpailussa Cantone sai hopeaa.
AIK IF

AIK IF ("Allmänna Idrottsklubben Ishockeyförening", joskus yksinkertaisesti AIK), aikaisemmin "AIK Hockey", on ruotsalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Solnan kunnasta Tukholman pohjoispuolelta. AIK perustettiin Tukholmassa vuonna 1891 ja jääkiekkojaosto 1921. Seura siirrettiin Solnaan 1937, mutta jääkiekkojoukkue on aina pelannut kotiottelunsa Tukholmassa, pääasiassa Hovetissa, mutta suosituimmat ottelunsa Globenissa, jonka suurin kapasiteetti on 14 119. AIK IF pelaa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, HockeyAllsvenskanissa.
Historia.
AIK on lyhenne sanoista "Allmänna Idrottsklubben", joka suomennettuna tarkoittaa "Yleinen urheiluseura". Nimi valittiin ilmaisemaan sitä, että seura oli auki kaikille ja myös sitä, että yksi seuran päälajeista oli yleisurheilu. Tuota aikaa kutsuttiin ruotsiksi "allmän idrott".
AIK on pelannut 66 kautta korkeimmalla sarjatasolla. Kauden 2013–2014 päätteeksi AIK putosi pääsarjatasolta SHL:stä. Se on voittanut Ruotsin mestaruuden seitsemästi ja ollut toinen viidesti.
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Trilemma (taloustiede)

Trilemmalla tarkoitetaan talouspolitiikan rajoitetta, joka on opittu osin "kantapään kautta". Maalla ei voi samaan aikaan olla seuraavia kolmea:
Asia on pohjimmiltaan melko helppo ymmärtää. Jos kahdessa maassa on eri korkotaso, jos valuuttakurssi on uskottavasti kiinteä eikä sijoituksia rajan ylitse säännöstellä, tarjoutuu mahdollisuus periaatteessa valtaviin keinotteluvoittoihin. Rahaa voi lainata alemman koron maasta ja sijoittaa korkean koron maahan, mikä aiheuttaa paineita sekä valuuttakurssin muutokselle että korkojen tasoittumiselle. Rahapoliittisen ohjauskoron nostaminen aiheuttaa näissä oloissa helposti ulkomailta otettavien luottojen määrän kasvua, ja toimii vastoin tarkoitustaan ikään kuin rahapolitiikan löysäämisenä.
Obstfeld, Shambaugh ja Taylor (2005, The Journal of Economics and Statistics, vol 87) ovat tehneet empiiristä analyysiä mahdollisuuksista ylläpitää ulkomaisesta korkotasosta poikkeavaa korkotasoa. Aineistoja oli kolme, yksi klassisen kultakannan ajalta (1870–1914), toinen Bretton Woods -järjestelmän ajalta (1959–1970) ja kolmas nykyajalta (1973–2000). Oli selvästi havaittavissa, että ulkomaisen korkotason muutokset vaikuttivat kunkin maan korkotasoon voimakkaammin, jos pääomanliikkeiden sääntely oli vähäisempää. 
Yhtenä trilemman realisaationa voi pitää Suomen 1990-luvun alun lamaa. Suomi yritti 1980-luvun lopulla ylläpitää kiinteää valuuttakurssia, vapaita pääomaliikkeitä ja itsenäistä rahapolitiikkaa.
Nanny Westerlund

Nanny Rosalie Westerlund-Serlachius (29. huhtikuuta 1895 Kemiö – 10. helmikuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Westerlund opiskeli 1910–1912 Helsingin Ruotsalaisen teatterin oppilaskoulussa, jonka jälkeen hän sai kiinnityksen teatterin näyttelijäkuntaan. Hän teki myös näyttelijävierailuja Turun ja Vaasan ruotsalaiseen teatteriin sekä Tukholmaan ja Osloon. Hän ohjasi Radioteatterille George Bernard Shaw’n ruotsiksi esitetyn näytelmän "Till äktenskap ledig".
Westerlundille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1955. Jussi-palkinnon hän sai 1978 roolisuorituksestaan elokuvassa "Tuntematon ystävä".
Martin Milner

Martin Sam Milner () oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan rooleista televisiosarjoissa "Adam-12" (1968–1975) ja "Route 66" (1960–1964).
Milner syntyi Detroitissa mutta muutti pian Seattleen ja sieltä Los Angelesiin. Hän teki elokuvadebyyttinsä jo 15-vuotiaana, mutta alkavan uran keskeytti vuoden mittainen kamppailu poliota vastaan. Hän valmistui North Hollywood High Schoolista ja opiskeli vuoden Etelä-Kalifornian yliopistossa.
Milnerillä oli merkittäviä rooleja myös useissa elokuvissa, joiden joukkoon lukeutuvat "Menestyksen huuma" (1957), "13 kummitusta" (1960) ja "Nukkelaakso" (1967). Hän oli helmikuusta 1957 naimisissa Judith Bess Jonesin kanssa, ja hänellä oli neljä lasta.
Milner teki vierailevia esiintymisiä sarjoissa "Murhasta tuli totta" ja "". Hän oli vuosina 1993–2004 juontamassa radio-ohjelmaa "Let’s Talk Hook-up". Hänet tunnettiin intohimoisena kalastuksen harrastajana.
Martin Milner menehtyi kotonaan 83-vuotiaana perheensä ympäröimänä.
Filmografia.
Lähde:
Hälvälä

Hälvälä on Hollolan kylä, jonka alueella on Hämeen Rykmentin ampumaharjoitus- ja sotilaslääkintäharjoitusalue, Hälvälän ampumarata ja Hollolan lentokenttä. Alue rajoittuu idässä Tiilikankaaseen ja Työtjärveen sekä pohjoisessa Uskilaan.
Alueella on peruskoulun ensimmäisten luokkien koulu, Hälvälän koulu. Lahden Radioamatöörikerho ry on järjestänyt valtakunnalliset Suomen Radioamatööriliitto ry:n kesätapahtuman Hälvälässä 17.-19.7.1981. Tapahtumassa oli tuhat kävijää.
Muinaismuistoalueet.
Hälvälässä on kaksi muinaismuistoaluetta: Hälvälän rautakautinen ruumiskalmisto ja Kiviportinmäen kulkuväylä.
Haarlan palatsi

Haarlan palatsi on liikemies Rafael Haarlan itselleen 1923 rakennuttama kaksikerroksinen asuintalo Suomessa. Rakennus sijaitsee aivan Tampereen keskustassa Hatanpään valtatiellä.
Rakentaminen.
Palatsin suunnittelivat professori Jussi Paatela ja Toivo Paatela, ja se rakennettiin Kurun punaruskeasta graniitista. Tyyliltään rakennus edustaa 1920-luvun uusklassismia. Rakennustyöt alkoivat elokuussa 1923 ja rakennus valmistui jouluksi 1924. Rafael Haarla asui rakennuksessa vuodesta 1924 kuolemaansa 1938 saakka. Haarlan palatsi oli Tampereen kaupungin omistuksessa vuodesta 1972 vuoteen 2013, kunnes se myytiin kiinteistösijoitusyhtiölle 1,6 miljoonalla eurolla.
Arkkitehtuuri.
Rakennuksen pääsisäänkäynnin portaikkoa vartioi kaksi Väinö Richard Rautalinin graniitista veistämää ilvestä. Rautalin teki myös rakennuksen päädyssä olevan korkokuvan ja alakerroksen aulan seinässä olevan Aatamia ja Eevaa esittävä korkokuvan. Palatsin julkisivua hallitsee kreikkalaisen temppelin muotoinen päätykolmio ja doorilainen tai sen muunnelma "toskanalainen" pylväikkö. Sisätilat jakautuvat julkiseen ja yksityiseen puoleen. Alakerrassa olivat edustustilat ja kirjasto, ja yläkerrassa makuu- ja vierashuoneet, sekä Hatanpään valtatielle avautuva parveke. Palatsin takana on muurien ympäröimä piha autotalleineen ja puutarhoineen. Alakerrassa on myös omalla sisäänkäynnillä varustetut Haarlan autonkuljettajan ja talonmiehen asunnot.
Myöhempi käyttö.
1970-luvun alussa palatsi oli vaarassa joutua puretuksi. Arkkitehdit Otto-Iivari Meurman ja Erkki Helamaa, sekä Tampere-seura vastustivat purkuhanketta. 1972 kaupunginvaltuusto lunasti rakennuksen kaupungille, ja sen tiloihin muutti Tampereen yliopiston kansanperinteen laitos, joka oli talossa vuokralaisena vuoteen 2004 saakka. Tiloja vuokrattiin välillä musiikkiesityksille, kuten kantele- ja kamarimusiikille. 2005 palatsi vuokrattiin edelleen yksityiselle, joka teki talossa mittavan remontin. Vuonna 2013 rakennus myytiin kiinteistösijoitusyhtiö D-kulmalle. Vuonna 2015 rakennuksessa aloitettiin ikkunaremontti.
Carlo Pavesi

Carlo Pavesi (10. kesäkuuta 1923 – 24. maaliskuuta 1995) oli italialainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseenaan oli kalpa.
Pavesi voitti urallaan neljä olympiakultaa kalpamiekkailussa. Henkilökohtaisen kultamitalin hän voitti Melbournessa 1956. Voitettuaan finaalikierroksella viisi ottelua ja hävittyään kaksi hän joutui uusintakierroksille maanmiestensä Giuseppe Delfinon ja Edoardo Mangiarottin kanssa. Ensimmäisellä uusintakierroksella kukin voitti yhden ottelun mutta toisella kierroksella Pavesi voitti molemmat ottelunsa.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Pavesi saavutti kolme henkilökohtaista mitalia sekä joukkuemestaruuksia.
Liisi Hallas

Liisi Hallas (15. joulukuuta 1901 Helsinki – 18. elokuuta 1984 Tampere) oli suomalainen tanssitaiteilija. Hänellä oli Tampereella balettikoulu vuodesta 1941. Hänen koulussaan opiskeli muun muassa Birgitta Kiviniemi, jolla itsellään oli myöhemmin Tampereella balettikoulu. Oppilaat muistavat Hallaksen ankarana opettajana, joka ei puhunut yksityiselämästään.
Hallas suunnitteli elokuvan "Kuningas kulkureitten" tanssit.
Hallas sai Suomen tanssitaiteilijoiden liiton koreografiakilpailussa 1948 ensimmäisen palkinnon. Hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1956.
Tampereen Raatihuone

Tampereen Raatihuone on Tampereen entinen raatihuone ja nykyinen kaupungin edustustila Keskustorin laidalla osoitteessa Keskustori 10. Georg Schreckin suunnittelema uusrenessanssityylinen raatihuone valmistui vuonna 1890. Palatsimaisessa rakennuksessa on useita saleja, ja kaupunki järjestää siellä erilaisia tilaisuuksia. Suurlakon aikaan vuonna 1905 Tampereen Raatihuoneen parvekkeelta luettiin Tampereen punainen julistus.
Ensimmäinen samalla paikalla ollut raatihuone oli yksikerroksinen puurakennus, joka valmistui vuonna 1802. Samalle tontille rakennettiin 1830-luvulla markkinapuoteja, jotka tuhoutuivat tulipalossa vuonna 1878. Uudesta rakennuksesta järjestettiin vuonna 1885 kilpailu, jonka Schreck voitti. Rakennustyöt alkoivat 1887, ja talo vihittiin käyttöön 8. tammikuuta 1890. Rakennuksessa toimivat aikoinaan Tampereen kaupunginvaltuusto, rahatoimikamari, maistraatti ja raastuvanoikeus. Valtuusto siirtyi pois talosta 1920-luvulla. Raatihuone kunnostettiin kaupungin edustustilaksi ensimmäisen kerran 1960-luvulla, ja sitä on sittemmin entisöity useasti. Rakennus on suojeltu asemakaavalla vuonna 1995.
Raatihuoneen yhteyteen rakennettiin myös lisäsiivet Kauppakadun ja Hämeenkadun varrelle. Kauppakadun varrella olleessa kolmikerroksisessa siipirakennuksessa toimi aluksi kaupunginhotelli ja myöhemmin rakennus oli poliisilaitoksen käytössä. Hämeenkadun puoleisessa kaksikerroksisessa siivessä taas oli muun muassa kaupunginvankila ja Tampereen VPK:n kalustohuone. Nämä siipirakennukset purettiin vuonna 1964 ja niiden tilalle rakennettiin nykyinen Kauppa-Hämeen liiketalo. 1970-luvulla raatihuoneen perustuksien puupaalut ja hirsikehikot alkoivat lahota, jolloin raatihuone alkoi vajota. Tämän vuoksi perustuksia vahvistettiin betonipaaluilla. Raatihuone on uudistettu ja restauroitu viimeksi vuosina 2003–2004.
Nellie McKay

Nellie McKay (synt. Nell Marie McKay, 13. huhtikuuta 1982) on brittiläissyntyinen yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, näyttelijä ja entinen stand-up -koomikko.
Taustaa.
McKay syntyi Lontoossa Englannissa. Hänen isänsä on skotlantilainen käsikirjoittaja/ohjaaja Malcolm McKay ja äiti yhdysvaltalainen näyttelijä Robin Pappas. Kahden vuoden iässä, vanhempiensa erottua, Nellie McKay muutti äitinsä kanssa New Yorkiin, jossa hän asui vuoteen 1994. Vietettyään vuoden Olympiassa, Washingtonissa McKay ja hänen äitinsä palasivat itään, Poconos-vuorten alueelle, jossa McKay kävi high-schoolin.
Vuonna 2000 McKay aloitti opintonsa Manhattan School of Musicissa, mutta ikävystyneenä ja tyytymättömänä keskeytti kahden vuoden jälkeen. Hän alkoi esittää stand-upia Manhattanin klubeilla ja lopulta Greenwich Villagen homobaareissa. McKay yhdistettiin jonkin aikaa New Yorkin anti-folk-piireihin, ja hän soitti Jason Trachtenburgin ja muiden ohella Sidewalk Cafessa vuosina 2002–2003.
Helmikuussa 2003 McKay esiintyi Trachtenburg Family Slideshow Players -yhtyeen lämmittelijä Tonicissa, New Yorkin Lower East Sidella. Time Out New York -lehden Jay Ruttenberg oli yleisössä ja kirjoitti McKaysta huomiota herättävän artikkelin. Pian tämän jälkeen useat levy-yhtiöt kilpailivat laulajasta. Lopulta hän teki sopimuksen Columbia/Sonyn kanssa ja aloitti ensimmäisen levynsä tuottamisen loppukesästä 2003.
McKayn musiikin tyylilaji vaihtelee jazzista räppiin ja discosta funkiin. McKayn kappaleissa on usein poliittinen sävy: hän on "PETA:n ylpeä jäsen", ja kirjoitti laulun Columbia Universityn julmuuksista eläimiä kohtaan ("Columbia Is Bleeding") sekä laulun presidenttiehdokas Ralph Naderin hyväksi ("John John"). Tämän lisäksi hän on esiintynyt vasemmistolaisen radiokanavan WBAIn hyväksi järjestetyissä konserteissa.
Vaslui (piirikunta)

Vaslui on piirikunta Romanian Moldaviassa. Piirikunnan pääkaupunki on Vaslui. Sen pinta-ala on 5 318 km² ja siellä on noin 389 463 asukasta (vuonna 2014). 
Maantiede.
Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 5 318 km². Prutjoki virtaa sen itäosassa ja muodostaa rajan Moldovan kanssa.
Vasluin piirikunta rajautuu lännessä Neamţin, Bacăun ja Vrancean piirikuntiin, pohjoisessa Iaşin piirikuntaan, etelässä Galaţin piirikuntaan sekä idässä Moldovan Cantemirin ja Cahulin piireihin.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan piirikunnassa oli 375 148 asukasta ja sen väestötiheys oli 70,54 asukasta neliökilometrillä.
Piirikunnan asukkaista romanialaisia on 98 prosenttia, loput romaneja ja muita vähemmistöjä.
Tomi Koivusaari

Tomi Samuel Koivusaari (s. 11. huhtikuuta 1973) on suomalainen muusikko. Hän soittaa Amorphis-metalliyhtyeessä kitaraa. Hän on Amorphiksen perustajajäseniä, ja vuosina 1990–1997 sekä kokoelmalla "Magic &amp; Mayhem – Tales from the Early Years" hän lauloi murinavokaaleja. Hän on myös Verenpisara-yhtyeen jäsen. Hän soitti vuosina 1996–2006 Ajattarassa taiteilijanimellä Samuel Lempo. Koivusaari on vieraillut useiden muiden yhtyeiden julkaisuilla.
Koivusaari aloitti kitaransoiton 12-vuotiaana. Hänen ensimmäinen yhtyeensä oli Violent Solution, joka perustettiin vuonna 1987. Vuonna 1989 hän oli perustamassa Abhorrence-yhtyettä, joka ehti lyhyen olemassaolonsa aikana julkaista EP:n ja demon. Molemmat yhtyeet hajosivat vuonna 1990, mutta Koivusaari lähti Violent Solutionista Abhorrencen perustamisen jälkeen.
Koivusaari soittaa ESP-merkkisillä sähkökitaroilla, ja hänellä on artistisopimus kitaravalmistajan kanssa. Tomi suosii erityisesti ESP:n Eclipse -malleja, ja useimmat hänen käyttämistään kitaroista on rakentanut yksittäiskappaleina ESP Custom Shop.
Koivusaaren Bjørkø-sooloprojekti julkaisi 1. joulukuuta 2023 debyyttialbumin "Heartrot".
George Maharis

George Maharis (1. syyskuuta 1928 Queens, New York – 24. toukokuuta 2023 Beverly Hills) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen uransa ei rajoittunut rooleihin televisiossa, mutta elokuva-alalla hän ei päässyt yhtä pitkälle kuin televisiossa. 
Maharis syntyi Queensissa yhdeksi kreikkalaisten vanhempiensa seitsemästä lapsesta. Hän opiskeli The Actors Studiolla. Hän aloitti vuonna 1960 roolinsa Buz Murdockina televisiosarjassa "Route 66" ja oli tästä hyvästä vuonna 1962 ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi. Hän jätti sarjan myöhemmin terveysongelmistaan johtuen, kun hänellä oli todettu hepatiitti. Hän vieraili myöhemmin muun muassa sarjassa "Murhasta tuli totta".
Maharis esiintyi uransa aikana useissa elokuvissa, joista viimeinen oli "Doppelganger – kaksoisolento" (1993). Hänellä oli 1960-luvulla myös toissijainen ura muusikkona Epic Recordsille. Hän oli heinäkuussa 1973 "Playgirl"-lehden Man of the Month. Hänen pidätyksensä 21. marraskuuta 1974 aiheutti aikanaan pienoisen skandaalin hänen jäätyään kiinni seksin harjoittamisesta poikaystävänsä kanssa losangelesilaisessa miestenhuoneessa. 
Maharis harrasti impressionistista maalaustaidetta ja eli sittemmin täysin vetäytyneenä näyttelijänuraltaan.
Keskustori

Keskustori on Tampereen keskustassa, Hämeenkadun varrella sijaitseva torialue. Keskustori sijaitsee Tammerkosken länsirannalla, ja sen lähistöllä on monia Tampereen tärkeitä rakennuksia. Keskustorin laidalla sijaitsevat muun muassa Raatihuone, Vanha kirkko ja Tampereen Teatteri. Torista käytettiin nimeä "Kauppatori" vuoteen 1936 asti. Tori on Tampereen keskeinen tapahtumapaikka: siellä pidetään konsertteja, markkinoita ja poliittisia tilaisuuksia. Keskustori on myös tärkeä joukkoliikenteen solmukohta, ja Tampereen keskusta rakentuu sen ympärille.
Tampereen vuoden 1822 asemakaavaluonnoksessa nykyinen Keskustori esiintyi nimellä Suurtori, rinnakkaisniminä olivat käytössä Isotori ja Kauppatori. Vuodelta 1830 peräisin olevissa palovakuutuskirjoissa toria kutsuttiin myös Kirkkotoriksi. Nykyinen nimi tuli käyttöön 1930-luvulla toteutetussa suuressa kadunnimiuudistuksessa. Uutta nimeä perusteltiin sillä, ettei torilla enää käyty kauppaa samalla tavoin kuin aikaisemmin. Näin ollen torin nimeämisperusteena on ainoastaan sen keskeinen sijainti. Linja-autoliikenteen alkuaikoina 1920-luvulla silloinen Kauppatori oli paikallisliikenteen lisäksi kaikkien Tampereelta maaseudulle ja muihin kaupunkeihin suuntautuneiden linjojen lähtöpaikka. Vuonna 1929 tori jäi ainoastaan paikallisliikenteen linja-autojen käyttöön, kun kaukolinjat siirtyivät kahdelle erilliselle kaukolinja-autoasemalle ydinkeskustan ulkopuolelle ja tämän välivaiheen jälkeen vuonna 1938 nykyiselle linja-autoasemalle. Torikauppa päättyi Keskustorilla 31. lokakuuta 1930 ja sen jälkeen torikauppaa käytiin vain Laukontorilla ja Tammelantorilla.
Veliče Šumulikoski

Veliče Šumulikoski () (s. 24. huhtikuuta 1981 Struga, Jugoslavia) on pohjoismakedonialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hänen nykyinen seuransa on englantilainen Ipswich. Aiemmin hän on edustanut FK Karaorman-Strugaa, FK Pelisteriä, slovenialaista NK Publikumia, tšekkiläistä 1. FC Synotia, pietarilaista Zenitiä ja turkkilaista Bursasporia. Pohjois-Makedonian maajoukkueessa hän on pelannut 44 ottelua, joissa on tehnyt yhden maalin.
Tallipiha

Tallipiha on entinen ratsuhevosten ja vaunujen toimipaikaksi rakennettu puutalomiljöö, joka sijaitsee Tampereella entisellä Finlaysonin tehdasalueella osoitteessa Kuninkaankatu 4. Nykyisin se toimii ympärivuotisena ostos- ja tapahtumapaikkana.
Tallipiha rakennettiin 1800-luvulla. Sen rakennukset ovat runsaasti koristeltuja edustaen 1800-luvun loppuvaiheen kansallisromantiikkaa sekä venäläis-karjalaista arkkitehtuuria. Tallipihalla sijaitsivat Nottbeckin suvun hevostallit, ja lisäksi siellä oli talousrakennuksia ja palvelusväen, kuten hevosten hoitajien ja kuskien, asuntoja. Korttelista tuli tehtaan kuorma-ajureiden tukikohta 1900-luvun alkuvuosina, kun Nottbeckit eivät enää asuneet viereisessä Finlaysonin palatsissa. Tällöin tallipihaa alettiin kutsua Ajurikortteliksi. Tallipihan rakennuksissa asuttiin 1960-luvulle saakka. Alue pääsi pahasti rappeutumaan ennen kuin kaupunki lunasti sen vuonna 1995. Tallipiha kunnostettiin 1990-luvun lopussa matkailukohteeksi.
Makedonian 1. liiga

Makedonian 1. liiga () on Pohjois-Makedonian jalkapallon pääsarja. Sarjaa on pelattu vuodesta 1991 lähtien. Sarjaan osallistuu 12 joukkuetta, jotka pelaavat keskenään kolminkertaisen sarjan. Sarjan voittaja etenee Mestarien liigan karsintoihin ja toiseksi sijoittunut UEFA Cupin karsintoihin. Kaksi viimeistä joukkuetta putoavat 2. liigaan.
Joukkueet kaudella 2025–2026.
Liigaan kuuluneet joukkueet:
Emanuel Ax

Emanuel Ax (s. 8. kesäkuuta 1949, Lviv, Neuvostoliitto) on yhdysvaltalainen pianisti.
Ax syntyi Ukrainassa holokaustista selvinneiden Joachimin ja Hellen Axin poikana. Hän aloitti pianonsoiton 6-vuotiaana, muutti 8-vuotiaana Varsovaan ja kahden vuoden kuluttua Winnipegiin. Hän asettui vuonna 1961 New Yorkiin ja opiskeli Juilliard School of Musicissa. Hän valmistui Columbian yliopistosta vuonna 1970 ja on ollut jo pitkään Yhdysvaltain kansalainen. 
Ax on moninkertainen Grammy-palkittu. Hän on tullut tunnetuksi sekä tuoreen että vanhemman taidemusiikin tulkitsijana ja kantaesittänyt muiden muassa John Adamsin, Christopher Rousen ja Bright Shengin töitä.
Ax on esiintynyt usein duona Yo-Yo Man kanssa. Hän soitti myös kvartetissa Isaac Sternin, Jaime Laredon ja Yo-Yo Man kanssa ennen Sternin kuolemaa vuonna 2001. Ax asuu yhä New Yorkissa puolisonsa Yoko Nozakin kanssa. Parilla on yhdessä lapset Joseph ja Sarah.
Saha (täsmennyssivu)

Saha on:
Saha-nimisiä henkilöitä:
Christopher Rouse

Christopher Rouse (15. helmikuuta 1949 Baltimore – 21. syyskuuta 2019) oli yhdysvaltalainen säveltäjä.
Rouse valmistui Oberlin Conservatory of Musicista vuonna 1971 ja opiskeli myöhemmin Karel Husan johdolla Cornellin yliopistossa. Hän sai lisäksi yksityistä opetusta George Crumbilta. Hän opetti vuosina 1978–1981 Michiganin yliopistossa, vuosina 1981–2002 Eastman School of Musicissa ja vuodesta 1997 Juilliard School of Musicissa.
Vuonna 2002 Yhdysvaltain Taiteiden ja kirjallisuuden akatemiaan valitun Rousen tunnetuimpia oppilaita ovat Michael Torke ja Kevin Puts. Hänelle myönnettiin vuonna 1993 musiikin Pulitzer-palkinto pasuunakonsertosta, ja hänet palkittiin myös Grammylla. 
Rouse tuli tunnetuksi taidokkaasta orkestraatiostaan ja varsinkin lyömäsoitinten käsittelystä. Hänen tuotantonsa on monipuolinen, ja siihen kuuluu muun muassa kamarimusiikkia, soolokappaleita sellolle, pianolle ja huilulle, konserttoja, kaksi sinfoniaa, kuoromusiikkia, konsertto orkesterille, "Rapture" (orkesteriteos, 2000) ja baletti "Friandises" (2005). Usein teoksissa on vaikutteita myöhäisromantiikasta.
Sara Foster

Sara Foster (s. 5. helmikuuta 1981) on kanadalais-yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä. Hän on muusikko David Fosterin tytär.
Foster on vieraillut muun muassa "Entouragessa" ja "Jimmy Kimmel Live!" -talk show’ssa. Hän juonsi vuonna 2000 lyhyen aikaa "Entertainment Tonightista" lohkaistua "ET on MTV" -show’ta. Hänen kansainvälinen läpimurtonsa oli rooli elokuvassa "The Big Bounce – huijaus Havaijilla" vuonna 2004. 
Foster on esiintynyt myös Backstreet Boysin musiikkivideolla ”Shape of My Heart” ja elokuvassa "Pikku-Enkelit. Vaarallinen tehtävä". Hän oli aiemmin kihloissa näyttelijä Ashley Hamiltonin kanssa ja seurustelee nykyisin saksalaisen tennispelaaja Tommy Haasin kanssa.
Foster sijoittui vuonna 2005 "Maxim"-lehden ”Hot 100” -listan kymmenennelle sijalle.
Mark Oliver

Mark Oliver (s. 1966) on kanadalainen ääninäyttelijä, joka on tunnetaan muun muassa dubbauksistaan animesarjoissa, kuten "Inuyasha" ja .
Ura.
Uransa alkuvaiheessa Oliver esiintyi elokuvissa cameorooleissa ja teki samalla myös televisiosarjoissa cameo-rooleja muun muassa "Paluu riemuleirille", "L-koodi", "Tähtiportti" ja "Pako". Ääninäyttelijäksi Oliver päätyi heti uransa alkuvaiheessa ja teki aluksi useimmiten dubbauksia Ocean Studios -nimiselle yhtiölle. Nykyisin hän on kuitenkin saanut enemmän alkuperäisiä äänirooleja, joista kenties merkittävin on ollut "Krypto the Superdog" -animaatiossa, jossa Oliver toimi pääkonnan Mechanikatin äänenä. Samalla Oliver on lainannut ääntään useihin videopeleihin, kuten "Homeworld 2", "CSI: Miami", ja "Mobile Suit Gundam: Encounters in Space".
Christian d’Oriola

Christian d'Oriola (3. lokakuuta 1928 – 29. lokakuuta 2007) oli ranskalainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hän on kaikkien aikojen menestyneimpiä florettimiekkailijoita.
Vasenkätinen Christian d'Oriola voitti ensimmäisen florettimiekkailun maailmanmestaruutensa jo 18-vuotiaana Lissabonissa 1947. Seuraavana vuonna Lontoon olympialaisissa hän voitti floretin joukkuekilpailussa kultaa ja sai henkilökohtaisessa kilpailussa hopeaa maanmiehensä Jehan Buhanin jälkeen. Toisen henkilökohtaisen maailmanmestaruutensa hän voitti Kairossa 1949.
Helsingin 1952 olympialaisissa d'Oriola voitti kultaa sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekilpailussa. Jälkimmäisessä hän voitti ratkaisuottelussa hopealle sijoittunutta Italiaa vastaan vastustajansa pistein 5–0, 5–0, 5–1 ja 5–2. Henkilökohtaisen maailmanmestaruuden hän voitti Brysselissä 1953 ja Luxemburgissa 1954. Melbournen 1956 olympialaisissa hän voitti toisen henkilökohtaisen olympiakultamitalinsa, mutta joukkuekilpailun ratkaisuottelussa Ranska hävisi Italialle vaikka d'Oriola voitti jälleen kaikki omat ottelunsa.
Vielä Rooman 1960 olympialaisissa d'Oriola sijoittui joukkuekilpailussa viidenneksi ja henkilökohtaisessa kilpailussa kahdeksanneksi.
Gummersbach

Gummersbach on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se kuuluu Kölnin hallintopiiriin ja on Oberbergischer Kreis -piirikunnan keskuskaupunki. Se sijaitsee noin 50 kilometriä itään Kölnistä. Vuoden 2022 lopussa kaupungissa oli 52 001 asukasta.
Historia.
Varhaisin tunnettu kirjallinen maininta paikkakunnasta on peräisin vuodelta 1109. Tuolloin sen nimi kirjoitettiin muodossa "Gummeresbracht". Kaupunginoikeudet Gummersbach sai kuitenkin vasta vuonna 1857. Vuoden 1892 heinäkuun 27. päivänä kaupungille vahvistettiin sen nykyinen vaakuna. Vuoden 1969 ja 1975 alueuudistusten myötä suuri osa silloisista Gimbornin ja Lieberhausenin kunnista liitettiin Gummersbachiin. Gummersbachiin liitettiin myös pienempiä osia Wiehlistä ja Marienheidesta.
Dziga Vertov

Dziga Vertov (, syntyjään David Abelevitš Kaufman ; 2. tammikuuta 1896 Białystok, Venäjän keisarikunta – 12. helmikuuta 1954 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen elokuva- ja uutiskatsausohjaaja. Hänen veljensä Boris Kaufman ja Mihail Kaufman työskentelivät myös elokuva-alalla. Vertov myöhemmin venäläisti etunimensä ja patronyyminsä Denis Arkadevitšiksi.
Ura.
David Abelevitš Kaufman syntyi juutalaistaustaiseen perheeseen Białystokissa, Puolassa . Kaufman venäläisti juutalaisen nimensä Davidin ja patronyymin Abelevitšin muotoon "Denis Arkadievitš" vuoden 1918 tienoilla.
Kaufman opiskeli Białystokissa musiikkia, kunnes hänen perheensä muutti Moskovaan vuonna 1915 pakoon saksalaisten hyökkäystä. Moskovassa Vertov opiskeli psykoneurologisessa instituutissa, kunnes vuonna 1918 Moskovan elokuvakomiteaan kuuluva Kaufmanin opiskelutoveri Mihail Koltsov kutsui hänet tekemään viikoittaista kinonedeljaa eli neuvostouutiskatsausta. Tällä välin Kaufman muutti nimensä Dziga Vertovksi 
Samaan työryhmään kuuluivat Lev Kulesov ja Eduard Tissé, josta tuli myöhemmin Sergei Eisensteinin kuvaaja. He perustivat todellisuuteen vannovien elokuvantekijöiden, kinokkien, ryhmän, joka arvosteli kärkkäästi näytelmäelokuvia, joihin lukeutuivat myös Eisensteinin elokuvat.
Vuosina 1922–1925 Vertov julkaisi yhteensä 23 "Kino-Pravdaa" (Pravda-lehden elokuvallinen vastine) ja 55 numeroa "Elokuvakalenteria" 1923–1925.
Ensimmäinen täysimittainen kinokkidokumenttielokuva, "Elokuvasilmä", valmistui vuonna 1924. Kuvauksia valmisteltiin ennakolta vähän, jotta tapahtumat taltioituisivat mahdollisimman aitoina. Dokumenttielokuvan henkilöt eivät myöskään saaneet huomata olevansa kuvauksen kohteina.
Vuonna 1925 Vertov valmisti uutiskatsauksen Lenin kuoleman yksivuotispäivälle nimeltä "Leniniläinen kinopravda no 21". Seuraavana vuonna Moskovan kaupunginvaltuusto tilasi Vertovilta elokuvan, jossa kuvattaisiin valtuuston aikaansaannoksia positiivisessa valossa. Vaalimainoselokuva "Eteenpäin neuvosto!" valmistui vuonna 1926. "Maailman kuudennes" -elokuvan jälkeen Vertov ajautui erimielisyyksiin Sovkino-studion johtajan kanssa ja sai potkut tammikuussa 1927.
Dziga Vertov siirtyi Ukrainan Vufku-elokuvastudiolle, missä hänen ensimmäinen työnsä oli "Yhdestoista vuosi" (1928). Seuraavana vuonna valmistui "Mies ja elokuvakamera", jonka käsikirjoitusta Vertov oli aloitellut ollessaan Sovkinolla töissä.
Vertovin elokuva, "Kolme laulua Leninistä", valmistui vuonna 1934. Elokuva julkaistiin uudelleen muokattuna vuonna 1938: uutta materiaalia lisättiin ja poliittisesti epäilyttävät henkilöt poistettiin.
Koskipuisto

Koskipuisto on Tampereella, Kyttälän kaupunginosassa, Tammerkosken itärannalla sijaitseva puistoalue. Koskipuistoa vastapäätä Tammerkosken länsirannalla on Kirjastonpuisto – joka tosin käsitetään toisinaan myös osaksi Koskipuiston kokonaisuutta. Tammerkoski rantoineen on yksi Suomen kansallismaisemista.
Ranta merkittiin puistoalueeksi jo kaupunginarkkitehti F. L. Caloniuksen Kyttälälle vuonna 1886 laatimassa ensimmäisessä asemakaavassa. Puistoa alettiin rakentaa 1890-luvun lopulla samaan aikaan Kyttälän uudisrakentamisen kanssa, ja se valmistui vuosisadan vaihteessa. Puistoalue ulottui myös Hämeenkadun eteläpuolelle, mutta Hatanpään valtatien ja uuden Hämeensillan rakentaminen 1920–1930-luvuilla supistivat eteläosaa merkittävästi. Nykyään Hämeenkadun eteläpuolinen viheralue tunnetaan Verkatehtaanpuistona.
1930-luvulla Koskipuisto uudistui ja laajeni, kun Tammerkoskeen rakennettiin uusi sähkölaitos ja samalla uomaa kavennettiin. Koskelta vapautuneelle alalle rakennettiin muun muassa aiempaa leveämpi rantapromenadi. Vanha rantapenkere sijaitsi likimain puiston nykyisen keskikäytävän paikkeilla.
Vuonna 1971 paljastettiin puistoon pystytetty Aimo Tukiaisen veistos "Virvatulet", joka on omistettu suomalaisille sotilaille. Ennen Tukiaisen veistosta samalla paikalla oli Yrjö Liipolan patsas "Paimenpoika" (1947), joka siirrettiin Verkatehtaanpuistoon.
1990-luvun alulla puiston leikkialue peruskorjattiin ja nimettiin Pikku Kakkosen leikkipuistoksi.
Waiblingen

Waiblingen on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, eteläisessä Saksassa. Se kuuluu Stuttgartin hallintopiiriin ja on Rems-Murr-Kreisin piirikunnan keskuskaupunki. Se sijaitsee noin 15 kilometriä koilliseen Stuttgartista ja on osa sen metropolialuetta. Kesäkuun 2022 lopussa Waiblingenissa oli 55 969 asukasta.
Historia.
Varhaisin tunnettu maininta Waiblingenistä on peräisin vuodelta 885, jolloin se mainittiin karolingisessa asiakirjassa. Waiblingenille myönnettiin kaupunginoikeudet vuonna 1250. Kolmikymmenvuotisessa sodassa vuonna 1634 kaupunki tuhottiin lähes täysin. Se jälleenrakennettiin sodan jälkeen, ja kaupungin nykyinen vanhakaupunki on peräisin vuosilta 1640–1700.
Waiblingenin asukasluku ylitti 20 000 asukkaan rajapyykin vuoden 1960 tienoilla. 1. joulukuuta 1971 kaupunkiin liitettiin Beinsteinin kunta ja 1. tammikuuta 1975 Bittenfeldin, Hegnachin, Hohenackerin ja Neustadtin kunnat.
Jehan Buhan

Jehan Buhan (5. huhtikuuta 1912 – 14. syyskuuta 1999) oli ranskalainen miekkailija ja olympiavoittaja.
Buhan voitti urallaan kolme olympiakultaa florettimiekkailussa. Lontoon 1948 olympialaisissa hän voitti kultaa sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekilpailussa. Helsingin 1952 olympialaisissa hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa viidenneksi. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän saavutti kaksi henkilökohtaista mitalia.