tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eliminaatioreaktio

Eliminaatio- eli eliminointireaktio on additioreaktion käänteisreaktio, jossa lähtöaineesta syntyy pienimolekyylisen yhdisteen lohjetessa tyydyttymätön yhdiste, yleensä alkeeni tai rengasrakenteinen yhdiste, joka voi olla myös tyydyttynyt. Lohkeavana yhdisteenä on usein vesi, vety, vetyhalidi jne.
Eliminaatioreaktiota, johon liittyy vesimolekyylin (H2O) lohkeaminen, kutsutaan dehydraatioksi. Esimerkiksi kuumennettaessa alkoholia rikki- tai fosforihapon kanssa, reaktiossa lohkeaa vettä ja lopputuotteena saadaan alkeenia. 
Alkeeneja voidaan myös syntetisoida lohkaisemalla vetyhalidia alkyylihalideista vahvan emäksen avulla. Esimerkiksi lohkaisemalla kloorietaanista HCl:a vahvan emäksen läsnä ollessa, saadaan eteeniä.
formula_1
Eliminaatioreaktioiden mekanismit.
Nukleofiilisten substituutioiden tavoin eliminaatioreaktioiden reaktiomekanismit voidaan jakaa ensimmäisen ja toisen kertaluvun reaktioihin. Ensimmäisen kertaluvun eliminaatioreaktion eli E1-reaktion reaktionopeus riippuu ainoastaan elektrofiilin, esimerkiksi alkyylihalogenidin, konsentraatiosta, eikä emäksen konsentraatio vaikuta reaktio nopeuteen. Reaktio on mekanismiltaan kaksivaiheinen, jossa ensin elektrofiilista irtoaa lähtevä ryhmä, jolloin muodostuu välituotteena tasomainen karbokationi. Tämä karbokationi vastaanottaa protonin positiivisesti varautuneen hiilen viereiseltä hiileltä ja näiden hiilien välille muodostuu kaksoissidos. E1-reaktio tapahtuu parhaiten tertiäärisille alkyylihalogenideille, huonommin sekundäärisille alkyylihalogenideille ja primäärisille alkyylihalogenideille ei lainkaan, johtuen karbokationivälituotteen stabiilisuuseroista. Reaktiota edistää poolisten liuottimien käyttö.
Toisen kertaluvun eliminaatioreaktiossa eli E2-reaktiossa reaktionopeus on riippuvainen sekä elektrofiilin että käytetyn emäksen konsentraatiosta. Reaktio tapahtuu parhaiten primäärisille elektrofiileille ja huonoiten tertiäärisille. Reaktion mekanismissa protonin eliminoituminen ja lähtevän ryhmän irtoaminen tapahtuvat samanaikaisesti ja vaatimuksena on, että protonien ja lähtevän ryhmän sidosten tulee olla samassa tasossa eli antiperiplanaarisia. E2-reaktio on stereospesifinen.
Trehaloosi

Trehaloosi eli sienisokeri on sienissä ja joissakin hyönteisissä esiintyvä kahdesta glukoosiyksiköstä koostuva disakkaridi eli kahden sokerin muodostama molekyyli. 
Ihmisen ruoansulatuselimistössä trehalaasientsyymi pilkkoo trehaloosimolekyylin kahdeksi glukoosimolekyyliksi. Entsyymin puutteen aiheuttama trehaloosi-intoleranssi on vatsavaivoja aiheuttava synnynnäinen ominaisuus.
Trehaloosi on osmolyytti eli pitää yllä solujen vesitasapainoa. Monet kasvit ja hiivat tuottavat trehaloosia joutuessaan kuivumisen tai kylmettymisen vaaraan, ja kestävät näin vaikeita olosuhteita. Siirtogeenitekniikalla etsitään menetelmiä trehaloosin tuottamiseksi kasviksissa, jotta näille kehittyisi suoja nahistumista vastaan.
EU hyväksyi 2001 trehaloosin uuselintarvikkeeksi. Trehaloosi imeytyy hitaasti ja sopii käytettäväksi painonhallinta- ja urheiluelintarvikkeissa. Makeutusasteeltaan trehaloosi on noin puolet sakkaroosista.
Ruokavalion trehaloosi-pitoisuudella on todettu yhteys C.difficile -bakteerin aiheuttamiin suolistotulehduksiin.
Trehaloosia käytetään silmien kuivuuden hoitoon silmätipoissa muun muassa kombinoituna hyaluronihappoon, koska se sitoo kosteutta.
Emily VanCamp

Emily Irene VanCamp (s. 12. toukokuuta 1986 Port Perry, Ontario, Kanada) on kanadalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa "Everwood", "Perhesiteet," "Kosto ja Resident". VanCamp on näyttellyt myös Sharon Carteria Marvel Studiosin elokuvissa ' ja ' sekä Disney+-sarjassa "The Falcon and the Winter Soldier". 
VanCamp on kotoisin Kanadan Port Perrystä, mutta muutti Los Angelesiin vuonna 2002. Hän on seurustellut vuodesta 2011 asti "Kosto" -sarjan vastanäyttelijänsä Josh Bowmanin kanssa. He menivät naimisiin vuonna 2018. Heillä on vuonna 2021 syntynyt tytär.
Toisiintuminen

Toisiintuminen tarkoittaa orgaanista reaktiota, joissa lähtöaineen hiilirunko muuttuu toiseksi isomeerikseen, ja atomiryhmä siirtyy molekyylissä sitoutumispaikasta toiseen. Mekanistisesti toisiintumisreaktiot voivat olla erilaisia esimerkiksi nukleofiilinen, elektrofiilinen, protofiilinen tai perisyklinen. Alkeenien metateesia voidaan myös kutsua toisiintumiseksi.
Karbokationimuodon kautta kulkeva toisiintuminen on eräs reaktiotyyppi. Yksinkertainen esimerkki on "cis"-2-buteenin toisiintuminen "trans"-2-buteeniksi hapon katalysoimana. Reaktio kulkee niin, että "cis"-kaksoissidos reagoi protonin kanssa, jolloin muodostuu karbokationi (H3C-C+H-CH2-CH3). Koska siinä ei ole kaksoissidosta, sidos C-C+ voi pyöriä. Buteeni muodostuu uudelleen niin, että karbokationista irtoaa protoni, jolloin kaksoissidos muodostuu uudelleen (H3C-CH=CH-CH3).
Myös alkyyliryhmät voivat liikkua. Ns. pinakolireaktio, jossa metyyliryhmä liikkuu, on tyypillinen esimerkki. Pinakoli on alkoholi, joka muistuttaa etyleeniglykolia, paitsi että molemmissa hiilissä on lisäksi kaksi metyyliryhmää (Me2C(OH)-C(OH)Me2). Kun toinen hydroksyyliryhmä protonoituu ja poistuu vetenä, muodostuu karbokationi. Se reagoi eteenpäin niin, että viereisen hiilen metyyli siirtyy sen kohdalle, jolloin viereinen hiili muuttuu karbokationiksi (MeC+(OH)-CMe3). Samassa hiilessä on kuitenkin hydroksyyliryhmä, joten muodostuu C=O -sidos: C+-OH → C=OH+. Protoni irtoaa ja tuotteena on ketoni (MeC(=O)-CMe3).
Hyvin tunnettuja toisiintumisreaktioita ovat muun muassa perisykliset Claisen- ja Cope-toisiintumiset sekä Beckmann-toisiintuminen.
Windows Mail

Windows Mail on Microsoftin kehittämä, yksityiskäyttöön tarkoitettu sähköpostin ja uutisryhmien lukuohjelma. Se toimitetaan Windows Vistan mukana. Windows Mail tunnettiin aikaisemmin nimellä "Outlook Express", joka toimitettiin Windows 98:n, 2000:n, Me:n ja XP:n mukana.
Windows Mail uudisti merkittävästi Outlook Express -ohjelmaa lisäämällä siihen muun muassa nopeamman sähköpostin haun, phishing-suodattimet ja roskapostisuodattimet. Toisaalta myös joitakin ominaisuuksia poistettiin, kuten esimerkiksi pikaviestien lähettäminen.
Reaktiomekanismi

Reaktiomekanismi on yksityiskohtainen kuvaus tavasta, jolla kemiallinen reaktio tapahtuu. Reaktiomekanismista selviävät reaktion eri vaiheet, funktionaalisissa ryhmissä tapahtuvat elektronien siirtymiset, sidosten avautumiset, katkeamiset ja syntymiset sekä välituotteet ja lopputuotteet.
Reaktiossa elektronien siirtyminen johtaa sidoksen katkeamiseen tai syntymiseen. Sidos katkeaa homolyyttisesti (radikaalimekanismi), kun sidoselektronit siirtyvät kummallekin sidosatomille (syntyy radikaaleja), ja heterolyyttisesti (polaarinen mekanismi), kun sidoselektronit jäävät toiselle sidosatomille, jolloin atomit varautuvat sähköisesti (muodostuu anioni ja kationi).
Jos kumpikin atomi luovuttaa elektronin elektroniparia varten, sidos syntyy homogeenisesti ja heterogeenisesti, kun elektronit tulevat vain toiselta sidosatomilta.
Yorkshire

Yorkshire () on alue ja entinen kreivikunta Englannin pohjoisosassa, Yorkin kaupungin ympärillä. Se on noin 15 000 neliökilometrin pinta-alallaan suurin maan historiallisista kreivikunnista. Alueella on nykyisin noin viisi miljoonaa asukasta, ja se on jaettu yhdeksään kreivikuntaan tai muuhun aluehallintoyksikköön. Tärkeimmät kaupungit nyky-Yorkshiressä ovat Sheffield, Leeds, Kingston upon Hull, York, Bradford ja Middlesbrough.
Yorkshiren kreivikunta muodostettiin 1000-luvulla entisen tanskalaisten ja norjalaisten hallitseman Jorvikin kuningaskunnan paikalle. Kreivikunta jaettiin ’kolmasosiin’ (englanniksi "riding", muinaisnorjan sanasta "þriðing"), jotka toimivat paikallishallinnon perusyksikköinä vuoteen 1888 saakka. Vuoden 1974 aluehallintouudistuksen yhteydessä Yorkshire jaettiin viiteen kreivikuntaan, joista kaksi on sittemmin hajotettu pienempiin osiin.
Nykyään Yorkshiren alueella sijaitsevat seuraavat kreivikunnat:
Yorkshiren tunnetuin symboli on Yorkin hallitsijasuvun valkoinen ruusu. Kreivikunta on myös tunnettu ruoasta nimeltä "Yorkshire Pudding". Se on pannukakun tai kohokkaan tapainen suolainen leivonnainen, joka nautitaan yleensä sunnuntaipäivällisellä yhtenä paahtopaistin lisukkeena kastikkeen ja vihannesten kera.
Yorkshiren päivää vietetään vuosittain 1. elokuuta.
Yorkshirelle tarjottiin mahdollisuutta itsehallintoon vuonna 2004, mutta idea torjuttiin noin 80 prosentin äänestäessä sitä vastaan. Vuonna 2014 perustettu Yorkshire Party -puolue on pyrkinyt herättämään kysymyksen asiasta uudelleen.
Yorkshire populaarikulttuurissa.
Kirjailija James Herriotin omaelämäkerralliset romaanit kuten "Kaikenkarvaiset ystäväni" (1972) ja "Luojanluomat ystäväni" (1975) tapahtuvat Yorkshiressa.
Yorkshireen sijoittuu ja siellä on kuvattu useita brittiläisiä televisiosarjoja. Tunnetuimpia näistä ovat komediasarja "Vielä virtaa", draamasarja "Sydämen asialla" sekä saippuasarjat "Emmerdale" ja "Downton Abbey". Muita Yorkshireen sijoittuvia televisiosarjoja ovat olleet muiden muassa "Kaikenkarvaiset ystäväni", "Kyläsairaala", "Sydän paikallaan" ja "Yorkshiren etsivät".
Yorkshireen sijoittuvia elokuvia ovat muun muassa "Tilaa huipulla" (1959), "Miehen hinta" (1963), "Tappakaa Carter" (1971), "Housut pois!" (1997) ja "Kalenteritytöt" (2003).
West Yorkshire

West Yorkshire (suomeksi myös Länsi-Yorkshire) on metropolikreivikunta Yorkshiren ja Humberin hallintoalueella, historiallisen Yorkshiren kreivikunnan lounaisosassa. Sen asema on ollut täysin muodollinen vuodesta 1986, jolloin sen valtuusto lakkautettiin ja hallinto siirrettiin neljälle metropolihallintopiirille. Vuonna 2020 kreivikunnan alueella arvioitiin elävän noin ihmistä.
West Yorkshiren pinta-ala on 2 029 km². Se kuuluu Yorkshiren ja Humberin hallintoalueeseen. Kreivikunnan, kuten Englannin muidenkin metropolikreivikuntien, valtuusto lakkautettiin vuonna 1986 ja suurin osa sen vallasta siirrettiin metropolihallintopiireille. Kreivikunnan tasolla toimivia julkishallinnon osia ovat julkinen liikenne ja hätäkeskuspalvelut.
Hallinto.
West Yorkshiren muodollisen kreivikunnan alueella sijaitsevat seuraavat hallinnolliset alueet:
Väestö.
Vuonna 2020 West Yorkshiren metropolikreivikunnassa oli noin asukasta ja seuraavat yli asukkaan asutuskeskukset:
Aktivointienergia

Aktivointi- eli aktivoitumis- eli aktivaatioenergia on kemiassa ja biologiassa se energia, joka tarvitaan käynnistämään kemiallinen reaktio. Aktivointienergiaa merkitään yleensä symbolilla Ea. Aktivointienergia saadaan vähentämällä reaktion siirtymätilan energiasta lähtöaineiden energioiden summa. 
Aktivoitumisenergialle voidaan antaa seuraava kvalitatiivinen tulkinta. Jotta reaktio tapahtuisi kahden pysyvän molekyylin (tai atomin) välillä, on niiden absorboitava tietty määrä energiaa, jotta vanhat sidokset voisivat avautua ja uudet muodostua. Tätä energiamäärää voidaan kutsua aktivoitumisenergiaksi. Vaikka reaktio olisi eksoterminen, on siihen tuotava aktivointienergian suuruinen energiamäärä, ennen kuin reaktio tapahtuu. Suuri aktivoitumisenergia voi estää muuten spontaanin reaktion tapahtumista nopeasti. ( Mortimer 1999)
Arrheniuksen yhtälö.
Reaktionopeusvakion k arvo riippuu lämpötilasta Arrheniuksen yhtälön mukaisesti 
formula_1
, jossa A on tutkittavalle reaktiolle ominainen vakio jota nimetään frekvenssitekijäksi, e on luonnollisen logaritmijärjestelmän kantaluku, Ea on reaktion aktivointienergia (J/mol), R on yleinen kaasuvakio ja T on absoluuttinen lämpötila. Frekvenssitekijä sisältää muut reaktionopeuteen vaikuttavat tekijät, kuten molekyylien törmäystaajuuden ja geometriset vaatimukset törmäävien molekyylien asennolle toistensa suhteen. Yhtälön esitti ensimmäisenä Svante Arrhenius, jonka mukaan se on nimetty.  Arrheniuksen yhtälö on vain likimääräinen, mutta useissa tapauksissa riittävän tarkka arvioimaan reaktionopeutta. Yksivaiheiselle reaktiolle tekijä  edustaa niiden molekyylien osuutta, jotka saavuttavat onnistuneen reaktion tarvitseman aktivointienergian. Yhtälö pätee myös monivaiheisiin reaktioihin. (Laitinen 1982)
Katalyysi.
Katalyytti on aine, joka lisää reaktion nopeutta, mutta jota ei kulu reaktiossa. Pienikin määrä katalyyttiä riittää nopeuttamaan reaktiota moninkertaisesti. On havaittu, että katalyytti pienentää sekä eteenpäin, että taaksepäin menevän yhtälön aktivointienergiaa. Lisäksi, koska se ei vaikuta vaikuta reaktion stoikiometriaan, katalyytillä ei ole vaikutusta kemiallisen tasapainon sijaintiin. (Mortimer 1999)
Yorkshire ja Humber

Yorkshire ja Humber () on yksi Englannin yhdeksästä alueesta ("region"). Alueet muodostavat Englannin aluejaon ylimmän tason. Vuoden 2021 väestönlaskennassa Yorkshiressä ja Humberissa oli 5,5 miljoonaa asukasta ja sen pinta-ala oli 15 400 neliökilometriä. Merkittävä osa alueen väestöstä asuu kahdella vierekkäisellä suurkaupunkialueella, joista toinen ympäröi Leedsia ja Bradfordia (2,1 milj. as.) ja toinen Sheffieldia ja Doncasteria (1,5 milj. as.).&lt;ref name="City Population: Leeds / Bradford"&gt;&lt;/ref&gt;&lt;ref name="City Population: Sheffield / Doncaster"&gt;&lt;/ref&gt;
Nykyään aluejakoa käytetään lähinnä tilastointiin, mutta se luotiin alun perin vuonna 1994 osana John Majorin konservatiivihallituksen aluehallintouudistusta. Uudistuksen myötä eri puolille Englantia perustettiin hallintovirastoja ("government office"), joiden toiminta ulottui useiden kreivikuntien ja yhtenäishallintopiirien alueelle. Yorkshiren ja Humberin hallintoviraston toimipaikka oli Leedsissä. Alueelliset virastot lopettivat toimintansa maaliskuussa 2011 David Cameronin hallituksen päätöksellä.
Osa-alueet.
Yorkshire ja Humber jakautuu neljään muodolliseen kreivikuntaan, joita ovat South Yorkshire, West Yorkshire, North Yorkshire ja East Riding of Yorkshire. Siihen kuuluu myös pieni alue Lincolnshirestä. Muodolliset kreivikunnat jakautuvat edelleen seuraaviin osa-alueisiin:
Väestö.
Vuonna 2021 Yorkshiressä ja Humberissa oli noin 5,5 miljoonaa asukasta ja suurimpia asutuskeskuksia olivat:
Markovnikovin sääntö

Markovnikovin säännön mukaan positiivisesti varautunut reagenssin osa (elektrofiili) liittyy kaksoissidoksen siihen atomiin, jossa on enemmän vetyä, ja negatiivinen reagenssin osa (nukleofiili) vuorostaan siihen hiiliatomiin, jossa on vähemmän vetyä. Tällainen reaktio on regioselektiivinen. 
Esimerkiksi propeenin reagoidessa vetyhalidin kuten vetykloridin kanssa, päätuotteena muodostuu 2-klooripropaania. 1-klooripropaania muodostuu vain pieniä määriä.
CH3-CH=CH2 + HCl → CH3-CHCl-CH3
Säännön teoreettinen perusta.
Alkeenien elektrofiiliset additioreaktiot tapahtuvat kahdessa vaiheessa. Ensin elektrofiili liittyy alkeenin kaksoissidoksen π-sidosorbitaaliin ja sen vuoksi kaksoissidos katkeaa. Alkeenista muodostuu siten karbokationi ja elektrofiilin luovuttanut lähtöaine jää anioniksi. Seuraavassa vaiheessa anioni jakaa elektroniparin karbokationille ja muodostaa sen kanssa σ-sidoksen. Markovnikovin sääntö perustuu karbokationin pysyvimmän muodon pienempään aktivoitumisenergiaan verrattuna vähemmän pysyviin muotoihin. Stabiilimpia karbokationeita ovat tertiääriset karbokationit, joissa positiivisesti varautuneeseen hiileen on sitoutunut kolme muuta hiilivetyryhmää.
Eniten subtituenttinen karbokationi on pysyvin osittain substituenttien induktiivisen vaikutuksen vuoksi. Usein varsin isot ja polarisoituvat substituentit ulottavat elektroniverhonsa paremmin karbokationin positiiviseen varaukseen kuin pieni vetyatomi. Osittain pysyvyys johtuu hyperkonjugaatiosta eli karbokationin vapaan p-orbitaalin ja alkyylisubstituentin hiilen ja vedyn välisen σ-sidosorbitaalin stabiloivasta vuorovaikutuksesta.
Esimerkkejä.
Koska formula_1 on pysyvämpi muoto kuin formula_2, syntyy propeenin ja vetybromidin reaktiosta lähes yksinomaan 2-bromipropaania.
Karbokationi

Karbokationi (karboniumioni) on orgaaninen kationi, jossa on positiivisesti varautunut eli elektronivajaa hiiliatomi. Hiilen elektronirakenne voi olla sp2-hybridisoitunut (kolmisidoksinen ja tasomainen), ja sen p-orbitaali on tyhjä. Karbokationissa hiili voi olla koordinoitunut myös viiteen muuhun atomiin tai atomiryhmään.
Mitä enemmän karbokationissa on alkyyliryhmiä, sitä enemmän ne pystyvät luovuttamaan elektroneja positiiviselle hiiliatomille ja stabiloimaan karbokationin rakennetta. Siten tertiääriset karbokationit ovat kaikkein pysyvimpiä.
Karbokationit ovat yleensä äärimmäisen emäsherkkiä, epävakaita ja reaktiivisia. Niinpä ne esiintyvät lähinnä reaktioiden välituotteina, joiden konsentraatio reaktioseoksessa on niin pieni, ettei niitä voida havaita suoraan reaktiosta. Riittävän vahvoja superhappoja käyttämällä on kuitenkin mahdollista tehdä karbokationeista niin vakaita, että ne voidaan havaita NMR:ssä, joten niistä on kuitenkin suoraa näyttöä.
Tärkein reaktiotyyppi, missä esiintyy karbokationivälituote, on SN1 (yksimolekyylinen eli ensimmäisen kertaluokan nukleofiilinen substituutioreaktio). Siinä lähtöaine hajoaa lähteväksi anioniksi ja karbokationiksi. Karbokationi kaappaa liuoksesta uuden anionin, jos se on nukleofiilisempi eli sitoutuu positiiviseen varaukseen vahvemmin kuin lähtevä anioni. Esimerkiksi kloori on hyvä lähtevä ryhmä, ja vesi on kohtalainen nukleofiili, joten veden kanssa organoklooriyhdiste muuttuu alkoholiksi ja suolahapoksi:
Syntyneen oksoniumin neutralointiin riittää hyvinkin heikko emäs, kuten kaliumkarbonaatti.
Epävakaat karbokationit reagoivat yleensä itsensä kanssa, mitä kutsutaan toisiintumiseksi. Toisiintumisreaktiossa elektronivajaa hiili reagoi jonkin toisen molekyylin osan kanssa, mikä jatkuu, kunnes tuloksena on vakain eli tertiäärinen kationi.
Oratuomi

Oratuomi ("Prunus spinosa") on 2–3 metrin korkuinen, tiheä ja piikikäs pensas, jonka yksittäiset yksilöt joskus kasvavat pieneksi puuksi. Suomessa se kasvaa harvinaisena Ahvenanmaalla ja lounaisrannikolla. Se kukkii lyhytaikaisesti ja näyttävästi ennen lehtien puhkeamista.
Oratuomen luumarja on kooltaan 7–15 millimetriä ja maultaan kirpeä. Ulkonäöltään sinertävä, vahapintainen marja muistuttaa pienikokoista luumua.
Tiheät oratuomet toimivat lintujen ja pikkunisäkkäiden pesä- ja suojapaikkoina. Oratuomi on päiväperhosten toukkien ravintokasvina ainakin ruoste- ("Thecla betulae") ja tuominopsasiivelle ("Satyrium pruni") sekä harvinaisemmalle purjeperhoselle ("Iphiclides podalirius"). Lajin pölyttäjinä toimivat hyönteiset, varsinkin kultakuoriaiset ("Cetonia aurata").
Oratuomen marjoja käytetään mm. hillojen ja mehujen sekä viinin ja liköörien valmistukseen. Oratuomea käytetään pohjoisessa Euroopassa ja Brittein saarilla pensasaitana, jollaisena se on tiheä ja luja. Oratuomen puusta valmistetaan perinteisesti shillelagh-sauvoja.
Englannin alueet

Englanti on jaettu virallisen aluejaon ylimmällä tasolla yhdeksään alueeseen ("regions"):
Aluejako on nykyään käytössä lähinnä tilastoinnissa, mutta alun perin se muodostettiin hallinnollisista syistä John Majorin konservatiivihallituksen aluehallintouudistuksessa vuonna 1994. Uudistuksen taustalla olivat Britannian allekirjoittama Maastrichtin sopimus (1991) ja Euroopan alueiden komitean perustaminen (1994). 
Osana uudistusta eri puolilla Englantia aloitti toimintansa uusia virastoja ("government office"), jotka edustivat valtionhallintoa toiminta-alueellaan samaan tapaan kuin Suomen aluehallintovirastot. Hallintoalueiden ("government office regions") rajat määriteltiin siten, että kreivikunta tai yhtenäishallintopiiri voi kuulua vain yhteen hallintoalueeseen. Hallintoalueita oli alun perin kymmenen, mutta vuonna 1998 Merseyside yhdistettiin Luoteis-Englantiin. Hallintoalueet korvasivat vanhat tilastoalueet ("standard statistical regions") virallisissa tilastoissa 1996, ja Englannin vaalipiirit europarlamenttivaaleissa muutettiin vastaamaan hallintoalueiden rajoja 1999.
Vuonna 1997 aloittaneen Tony Blairin työväenhallituksen tavoiteohjelmassa ehdotettiin, että hallintoalueet voisivat päättää kansanäänestyksellä, ottavatko ne käyttöön vaaleilla valitut alueneuvostot. Ensimmäinen neuvoa-antava kansanäänestys järjestettiin toukokuussa 1998 Suur-Lontoossa, jonne perustettiin äänestäjien päätöksellä kaupunginvaltuusto ("London Assembly") ja pormestarin virka. Suur-Lontoon lisäksi kansanäänestys järjestettiin lopulta vain Koillis-Englannissa, jossa ehdotus hylättiin. Pian tämän jälkeen Blairin hallitus päätti luopua ajatuksesta perustaa alueneuvostoja apulaispääministeri John Prescottin vastustuksesta huolimatta.
Alueelliset hallintovirastot, Suur-Lontoo mukaan lukien, lakkautettiin maaliskuuhun 2011 mennessä David Cameronin koalitiohallituksen päätöksellä. Suur-Lontoossa valitaan kuitenkin edelleen vaaleilla oma kaupunginvaltuusto ja pormestari. Hallintovirastojen lakkauttamisen jälkeen Englannin tilastoviranomaiset ovat suositelleet, että entisistä hallintoalueista käytetään nimitystä "alue" ("region").
Fianna Fáil

Fianna Fáil (lyh. FF, ) on vuonna 1926 perustettu irlantilainen poliittinen puolue.
Historia.
Fianna Fáil syntyi vastareaktiona Irlannin vapaavaltion perustaneelle brittien ja irlantilaisten väliselle sopimukselle 1921. Aluksi puolueen edustajat eivät protestimielessä ottaneet vastaan parlamenttipaikkojaan, mutta luopuivat tästä ajatuksesta Irlannin parlamentin alahuoneen Dáil Éireannin perustamisen jälkeen vuonna 1927.. 
Fianna Fáil on ollut vallassa joitakin jaksoja lukuun ottamatta lähes koko Irlannin tasavallan historian ajan. Valta-asema lievensi vähitellen puolueen radikalismia. Pohjois-Irlannin levottomuudet saivat kuitenkin nationalismin heräämään uudelleen henkiin Jack Lynchin kaudella. 
Helmikuussa 2020 pidettyjen parlamenttivaalien tulos oli historiallinen, sillä vasemmistolainen ja kansallismielinen Sinn Féin sai vaaleissa eniten ääniä. Keskustaoikeistolaiset Fine Gael ja Fianna Fáil ovat hallinneet Irlantia vuodesta 1922 saakka vuorotellen. Lopulta eniten paikkoja sai Fianna Fáil: 160-paikkaiseen parlamenttiin 38 edustajaa. Kansallismielinen ja vasemmistolainen Sinn Féin kasvatti paikkamääränsä 37:ään, mikä on 14 edustajaa enemmän kuin vuoden 2016 vaaleissa. Pääministeri Leo Varadkarin Fine Gael -puolue sai parlamenttiin 35 edustajaa.
Kesäkuussa 2020 Fianna Fáilin puoluejohtajasta Micheál Martinista tuli Irlannin uusi pääministeri, kun pitkien neuvottelujen jälkeen muodostettiin yhteistyöhallitus Fine Gaelin ja Vihreän puolueen kanssa. Perinteiset kilpakumppanit Fianna Fáil ja Fine Gael eivät koskaan ennen olleet muodostaneet yhdessä hallitusta.
Ideologia ja näkemyksiä.
Alkuaikoinaan maanvuokraajiin ja pientalonpoikiin tukeutunut puolue oli erittäin kansallismielinen ja yhtenäisen Irlannin tasavallan kannattaja, mutta nykyään Fianna Fáil on lähinnä keskusta-oikeistolainen puolue. Sitä on myös luonnehdittu kansanpuolueeksi (eng. catch-all party).
Puolue on viime vuosina pitänyt ehdottoman tärkeänä neuvotella eri intressiryhmien välillä mahdollisimman pragmaattisen ratkaisun löytämiseksi. Se myös katsoo iirin kielen suojelemisen ja Irlannin sotilaallisen liittoutumattomuuden olevan keskeisiä arvoja..
Fianna Fáil on EU-myönteinen puolue. Vaikka se onkin Euroopan liberaalidemokraattisen puolueen jäsen, Fianna Fáil ei ole aina äänestänyt ALDE:n kanssa yhtämielisesti koskien kansalaisvapauksia. 
Vuonna 2010 Fianna Fáilia edustanut oikeusministeri Dermot Ahern toi pöydälle lakiesityksen, joka mahdollistaisi samaa sukupuolta olevien parien parisuhteen rekisteröimisen, ja totesi sen olevan yksi tärkeimmistä lainsäädännön edistysaskelista sitten itsenäisyyden. Ahern on tosin aiemmin todennut olevansa samaa mieltä Brendan McGahonin (Fine Gael) kanssa, kun tämä sanoi mm., että "homoseksuaalisuus on normaalista poikkeamista, ja vaikka homoseksuaalit ansaitsevatkin myötätuntomme, he eivät ansaitse hyväksyntäämme". 
Puoluejohtajat.
Jokainen Fianna Fáilin puoluejohtajista on jossakin vaiheessa toiminut myös taoiseachina eli Irlannin pääministerinä.
Pitkänperjantain sopimus

Pitkänperjantain sopimus (, oikeammin Belfastin sopimus , tunnetaan myös nimellä Stormontin sopimus ) on pitkänäperjantaina 10. huhtikuuta 1998 Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin tasavallan hallitusten välillä allekirjoitettu sopimus, jossa sovittiin toimenpiteistä pysyvän rauhan saamiseksi Pohjois-Irlantiin. Suurin osa Pohjois-Irlannin poliittisista järjestöistä tuki sopimusta ja se hyväksyttiin erillisissä kansanäänestyksissä sekä Pohjois-Irlannissa että Irlannin tasavallassa 23. toukokuuta 1998.
Sopimuksen sisältö.
Sopimukseen sisältyvät seuraavat sopimuskohdat:
Englannin mestaruussarja

Englannin mestaruussarja (, sponsorisyistä myös "Sky Bet Championship") on Englannin miesten jalkapalloilun toiseksi korkein sarjataso Valioliigan jälkeen ja English Football Leaguen korkein divisioona.
Mestaruussarja-nimi otettiin käyttöön kaudella 2004–2005. Aiemmin sarjaa kutsuttiin 1. divisioonaksi. Deloitten mukaan mestaruussarja oli kaudella 2004–2005 rahakkain jalkapallon ei-pääsarja maailmassa ja kaikkiaan kuudenneksi rahakkain sarja Euroopassa Englannin, Italian, Saksan, Espanjan ja Ranskan pääsarjojen jälkeen.
Sarjajärjestelmä.
Mestaruussarjassa pelaa 24 joukkuetta, joista jokainen kohtaa toisensa kaksi kertaa: kerran kotona ja kerran vieraissa. Näin jokaiselle seuralle tulee kauden aikana 46 ottelua. Voitosta saa kolme pistettä, tasapelistä yhden ja tappiosta nolla. Kauden loputtua sarjataulukon kaksi eniten pisteitä kerännyttä joukkuetta nousee suoraan Valioliigaan, ja sijoille 3–6 sijoittuneet joukkueet karsivat keskenään kolmannesta nousijan paikasta. Kolme vähiten pisteitä kerännyttä joukkuetta putoaa suoraan Ykkösliigaan.
Artefakti

Artefakti (latinan sanoista "arte" + "factum" ’taidolla tehty’) tarkoittaa keinotekoista esinettä (vastakohtana luonnon muodostamalle kohteelle, luonnonesineelle eli ekofaktille). Arkeologiassa sanalla tarkoitetaan mitä tahansa ihmisen tekemää esinettä tai rakennelmaa.
Lääketieteessä artefaktilla tarkoitetaan tutkimuslöydöstä, joka ei johdu tutkittavasta kohteesta vaan esimerkiksi tutkimusmenetelmän virheestä tai näytteen saastumisesta.
Tietotekniikassa artefaktilla viitataan usein näkyvään tai kuultavaan virheeseen. Käsite on käytössä etenkin häviöllisten pakkausmenetelmien yhteydessä.
Tuotantotaloudessa artefaktilla viitataan jonkin toimijan tietoisesta ja suunnitelmallisesta toiminnasta seuraavaan tulokseen.
Sanalle "artefakti" on ehdotettu varsinkin estetiikan alalla kotoperäisiä vastineita tekoesine, teennös ja tekotuote.
Sisalagaave

Sisalagaave ("Agave sisalana") on monivuotinen agaavejen ("Agave") sukuun kuuluva kasvi. Sen noin 1–1,5 metrin mittaisiksi kasvavista lehdistä saadaan sisalia – väriltään vaaleaa, voimakaskiiltoista ja karkeaa kuitua, jota käytetään narujen ja köysien raaka-aineena. Arkikäytössä sisalia tapaa kissojen raapimispuiden päällysteenä.
Kuituagaavesta ("Agave fourcroydes") saatava henequen on sisalin kaltainen lehtikuitu.
Sisalin käyttö romahti 1960-luvun lopussa tekokuitujen yleistymisen myötä. Perinteisen sisalintuotantomaan Tansanian tuotanto väheni 200 000 tonnista alle kymmenesosaan. 2000-luvulla sisalille on keksitty uusia käyttöjä esimerkiksi lasikuidun tilalla. Suurimmat tuottajamaat ovat nyt Brasilia (120 000 tonnia), Tansania (30 000) ja Kenia (25 000).
Zoisiitti

Zoisiitti on sorosilikaatteihin kuuluva mineraali, joka sisältää alumiinia ja jonka kemiallinen koostumus on (Ca2(Al.OH)Al2(SiO4)3. Se kuuluu epidoottiryhmään. Zoisiitti on saanut nimensä itävaltalaisen tiedemiehen paroni Sigmund Zoisin mukaan, joka löysi mineraalin Itävallan Alpeilta vuonna 1805. Zoisiitista esiintyy useita muunnoksia, jotka esiintyvät maantieteellisesti hyvin rajatuilla alueilla ja joita käytetään jalo- ja korukivinä.
Zoisiittia esiintyy prismaattisina, rombisina kiteinä tai massiivisina muodostumina metamorfisissa ja pegmatiittisissa kivilajeissa. Väriltään zoisiitti voi olla sinivioletti, vihreä, ruskea, vaaleanpunainen, keltainen, harmaa tai väritön. Zoisiitin kovuus Mohsin asteikolla on 6,5 ja ominaispaino 3,10–3,38 muunnoksesta riippuen. Zoisiitin tavallisempi muunnos on monokliininen klinozoisiitti.
Muunnokset.
Tansaniitti on zoisiitin läpinäkyvä tai läpikuultava muunnos, jota esiintyy ainoastaan Tansaniassa muutamilla esiintymisalueilla. Se on väriltään usein ruskehtava, mutta kuumakäsittelyn seurauksena sen väri muuttuu siniseksi tai sinivioletiksi, joka parhaimmillaan kilpailee hienoimpien safiirien värin kanssa. Tansaniitista on viime vuosikymmeninä tullut haluttu ja arvokas jalokivi.
Anyoliitti on vihreä ja läpinäkymätön zoisiitti, jota esiintyy Keniassa. Se esiintyy usein yhdessä rubiinin ja biotiitin kanssa muodostaen omalaatuisen ja koristeellisen kiven, jota käytetään runsaasti korukivenä ja koriste-esineissä.
Thuliitti on Norjassa esiintyvä zoisiitin muunnos, joka on väriltään vaaleanpunainen. Myös sen käyttö korukivenä on varsin yleistä. Lisäksi on olemassa kromizoisiitti, joka on väriltään vihreä ja melko harvinainen.
Aivovaurio

Aivovaurio on aivotoiminnan häiriö, joka johtuu siitä, että aivot ja niihin liittyvät päähermot ovat vaurioituneet.
Syy voi olla sairaus, tai aivot voivat vaurioitua tapaturman seurauksena, jolloin aivovauriota kutsutaan aivovammaksi. Aivovaurion vaikutukset keholle voivat olla hyvin moninaisia johtuen aivojen tärkeästä roolista koko elimistölle.
Jos aivovauriossa jonkin alueen hermosolut ja -verkot tuhoutuvat, ne eivät enää palaudu. Sen sijaan muut aivoalueet alkavat ottaa vaurioituneiden alueiden tehtäviä, ja niihin kasvaa uusia ulokkeita ja hermosolujen välisiä yhteyksiä.
Yleisimpiä aivovaurioita aiheuttavia sairauksia ovat Alzheimerin tauti, Parkinsonin tauti, MS-tauti ja ALS-tauti.
Kirurginen toimenpide lobotomia oli aivovaurioiden tarkoituksellista aiheuttamista.
Hurskas kurjuus

Hurskas kurjuus on Frans Emil Sillanpään vuonna 1919 kirjoittama romaani, jonka aiheena on vuonna 1918 käyty Suomen sisällissota. 
Romaani kertoo Juha Toivolan, yksinkertaisen mutta hyväntahtoisen köyhän torpparin elämäntarinan. Koko elämänsä nöyrästi raatanut Toivola päätyy sisällissodan aikana punakaartiin ja sodan jälkeen valkoiset teloittavat hänet, vaikka hän ei ole todellisuudessa tehnyt mitään pahaa.
Kirjaa ei uskallettu julkaista heti sodan jälkimainingeissa, vaan se julkaistiin vasta vuoden 1919 helmikuussa. "Hurskas kurjuus" sai sisällissodan molemmilta osapuolilta kritiikkiä. Valkoiset oli toisaalta kuvattu raaoiksi tappajiksi, toisaalta punaisten mielestä päähenkilö Jussi Toivola halvensi hölmöllä olemuksellaan koko työväenliikettä.
F. E. Sillanpään vuonna 1923 ilmestyneen pienoisromaanin "Hiltu ja Ragnar" toinen päähenkilö Hiltu on "Hurskaan kurjuuden" päähenkilön Juha Toivolan tytär, joka päätyy palvelijaksi erääseen huvilaan Tampereen Pispalaan. "Hiltun ja Ragnarin" tapahtumat sijoittuvat vuoteen 1906.
Emissio

Emissio merkitsee seuraavia asioita:
Katso myös.
Emissioon liittyy myös seuraava:
Melrose

Melrose on suomalainen Vantaan Länsimäestä lähtöisin oleva, vuonna 1981 perustettu rock’n’roll-yhtye, joka on musiikissaan yhdistänyt perusrockia rockabillyyn ja rock’n’rolliin.
Melrosen johtohahmo on kitaristi-laulaja Tokela (oik. Mika Tuokkola). Yhtyeen kolmella ensimmäisellä levyllä soittivat hänen lisäkseen rumpali Jarmo ”Jami” Haapanen ja pystybassoa soittanut Reijo ”Repa” Nurmi. Vuonna 1991 hänen tilalleen tuli Roger Nieminen, joka soitti sähköbassoa. Haapanen kuoli vuonna 2024.
Yhtyeen suosio oli suurimmillaan 1980-luvun loppupuolella, jolloin se oli Suomen suosituimpia. 
Melrose on myös esiintynyt Aki Kaurismäen elokuvissa "Hamlet liikemaailmassa" (1987) ja "Laitakaupungin valot" (2006).
Funkrock

Funkrock on musiikin tyyli, jossa rockmusiikille tyypillinen särjetty kitarasoundi ja aggressiivisuus yhdistyvät funkmusiikin rytmeihin ja riffeihin.
Funkrockin juuret juontuvat 1960-luvun lopulta. Samalla kun varsinainen funk syntyi James Brownin ja Sly Stonen johdolla, alkoi Jimi Hendrix yhdistää funkille tyypillisiä rytmejä omaan rockmusiikkiinsa (varhaisin esimerkki tästä on hänen kappaleensa "Little Miss Lover" vuodelta 1967, myöhemmästä tuotannosta etenkin kappaleet "Freedom", "Izabella", "Straight Ahead" sekä lähes koko "Band of Gypsys" -albumi). 
Muutamat muut mustien muusikoiden yhtyeet jatkoivat Hendrixin jalanjäljillä. Tärkeimpänä näistä pidetään George Clintonin Funkadelicia vuosien 1970 - 1977 albumeillaan. Funkadelicin lisäksi 1970-luvun varsinaisista funkrock-yhtyeistä voidaan mainita Black Nasty, joka on sekin enimmäkseen unohdettu. Lisäksi suuntausta edustivat Mother's Finest sekä brittiläinen Trapeze. 1970-luvun alussa oli myös joitain "psykedeelistä soulia" soittaneita kokoonpanoja, kuten Undisputed Truth, joiden musiikki oli lähellä funkrockia. Oma lukunsa oli räväkästä asenteestaan tunnettu laulaja-malli Betty Davis, joka levytti pari merkittävää funkrock -levyä. Toisin kuin useimmat muut mustat laulajattaret, hän halusi jatkaa bluesperinteen ja Hendrixin jalanjäljissä. Levy-yhtiöt eivät yleisesti ottaen uskoneet funkrockiin. Esimerkiksi myöhemmin diskoyhtyeenä tunnetun Chicin kitaristit olisivat aluksi halunneet levyttää funkrockia, mutta eivät saaneet levytyssopimusta.
Tyylin uusi tuleminen tapahtui Yhdysvalloissa 1980-luvun jälkipuoliskolla ja 1990-luvun alussa, jolloin se yhdistettiin ns. vaihtoehtorockiin. Tässä funkrockin toisessa tulemisessa vaikutteita haettiin nyt myös hip hop -musiikista. Tyylin tunnetuin edustaja oli tuolloin Red Hot Chili Peppers (joka tosin myöhemmillä levyillään on siirtynyt selvästi poispäin funkista). Sen ohella suosittuja funkrock-yhtyeitä olivat tällöin esimerkiksi Fishbone, Living Colour, Primus ja Jane's Addiction. Näiden yhtyeiden musiikissa oli mukana myös raskaan rockin elementtejä, ja joskus käytetäänkin termiä funk metal. Funkrockin toista aaltoa lähellä oleva tyyli on rap rock. Rage Against The Machine on yksi tunnetuimpia funk-riffejä, metallia ja hip hopia yhdistelleitä yhtyeitä 1990- ja 2000-luvuilla.
Francine

Francine on Lahdessa vuonna 1987 perustettu rock'n'roll-yhtye. Sen musiikissa on vaikutteita muun muassa rockabillysta, punkista ja skasta. Varsinkin neljän ensimmäisen studioalbumin jälkeen yhtyeen musiikki alkoi yhä enemmän irtautua rockabillystä rankempaa rock'n'rollia kohti. Francine tunnetaan eritoten hiteistä ”Goodbye Forever”, ”She Bop” ja ”King for a Day”, ja energisestä lavaesiintymisestä.
Francine esiintyy ja levyttää englanniksi. Yhtye kuitenkin julkaisi vuonna 1993 suomenkielisen albumin "Pitkäsoitto" nimellä "Pääesiintyjät". Lisäksi Pääesiintyjät-nimellä julkaistiin pari singleä samana vuonna.
Francine jäi määrittelemättömän pitkälle tauolle vuoden 2020 alussa. Siinä aikana One Stop Further-albumista julkaistiin vinyyliversio ja nykyään osa Franceinen entisistä ja nykyisistä jäsenistä jatkaa Pääesiintyjät-kokoonpanon nimissä.
Skellefteå

Skellefteå (aikaisemmin suom. "Heletti") on entinen kaupunki ja nykyinen Skellefteån kunnan keskustaajama. Skellefteå sijaitsee Perämeren rannikon läheisyydessä Pohjois-Ruotsissa. Se kuuluu Västerbottenin lääniin ja Västerbottenin historialliseen maakuntaan.
Historiaa.
Skellefteån alueen läpi virtaava Skelleftejoki (joskus suom. "Helettijoki") oli aikoinaan rajajoki, jonka eteläpuolella asui helsinglantilaisia eli ruotsalaisia ja pohjoispuolella lappalaisia ja suomalaisia. Alueen suomalaista väestöä kutsuttiin keskiaikaisissa kirjoituksissa kveeneiksi ja heidän maataan Kvenlandiksi, esimerkiksi Ottar Haalogalantilaisen kuvauksessa noin vuodelta 890 sekä islantilaisen Níkulás Bergssonin "Leiðarvísir og borgarskipan" -nimisessä kuvauksessa pohjoisen kansoista vuodelta 1157.
Skellefteån seurakunta mainitaan ensi kerran 1324 ja ensimmäinen kirkko rakennettiin 1330.
Alueen vanhasta asutuksesta huolimatta Skellefteån kaupunki on Norlannin nuorimpia. Kaupungin perusti virallisesti kirkkoherra Nils Nordlander vuonna 1845. Vuonna 1967 kaupunkiin liitettiin Skellefteån maalaiskunta sekä Bureå, Byske ja Jörn. Kaupungin arvonimen Skellefteå menetti vuonna 1971, jolloin Ruotsissa siirryttiin yhteen kuntamuotoon. Vuonna 1974 Skellefteån kuntaan tulivat kuulumaan vielä Burträsk ja Lövånger. Nykyinen Skellefteån kunta on pinta-alaltaan ja väkiluvultaan paljon suurempi kuin entinen Skellefteån kaupunki.
Nykyään.
Nykyään Skellefteå on kehittynyt teollisuus- ja kaivoskaupungiksi ja monet vanhat puurakennukset ovat saaneet väistyä tiilitalojen tieltä. 
Kaivosyhtiö Bolidenin kuparisulatto on toiminut Skellefteåssa 1930-luvulta lähtien. Se työllistää nykyisin noin 700–800 henkilöä. Skellefteåta kutsutaan joskus "kultakaupungiksi" () siellä kaivettavan kullan takia.
2020-luvun taitteessa kaupunkiin perustettiin suuri Northvolt-yrityksen akkutehdas, joka työllisti tuhansia ihmisiä. Yritystä ei kuitenkaan saatu kannattavaksi ja se ajautui Ruotsin suurimmaksi arvioituun konkurssiin maaliskuussa 2025. Tehtaalle pyritään löytämään jatkaja.
Urheilu.
Skellefteåsta on kotoisin jääkiekkoseura Skellefteå AIK.
Media.
Skellefteåssa on Norran-sanomalehden päätoimitus.
Palokuntanuoret

Palokuntanuoret toimivat palokuntien nuoriso-osastoissa. Suomessa toimii eri palokuntien alaisuudessa yli 500 nuoriso-osastoa. Näihin nuoriso-osastoihin kuuluu kymmenisen tuhatta 7–17-vuotiasta lasta ja nuorta. Ohjaajia on noin 2 000.
Nuoriso-osasto on jaettu varhaisnuoriin ja nuoriin. Varhaisnuoriksi lasketaan 7–9-vuotiaat ja nuoriksi sitä vanhemmat lapset. Useissa palokunnissa varhaisnuoret myös harjoittelevat eri aikaan kuin nuoret.
Palokuntanuorisotyöllä on pitkät perinteet. Ensimmäinen palokunnan poikakomppania perustettiin Lahden VPK:hon vuonna 1908. Palokuntien poikaosastot yleistyivät Suomessa nopeasti, mutta ongelmana oli toiminnan järjestäytymättömyys. Vuonna 1952 perustettiin valtakunnallinen palokuntapoikatyötoimikunta. Tytöt tulivat mukaan 1970-luvulla, jolloin toiminnan nimi muuttui palokuntanuorisotyöksi. Myös monessa muussa maassa palokuntanuorisotyö on osa palokuntien toimintaa. 
Palokuntanuorisotyön tarkoituksena ei ole kouluttaa uusia jäseniä palokunnan hälytysosastoon. Palokuntanuorisotyön tärkeimpiä periaatteita on antaa nuorille tietoja ja taitoja, joita he voivat hyödyntää myöhemmässä elämässään, vaikka eivät jatkaisikaan palokuntauralla. Nuori voi kuitenkin siirtyä 16–18-vuotiaana palokunnan hälytysosastoon, jolloin hänellä on usein jo hyvät pohjatiedot. Palokuntanuorisotyön tarkoituksena on myös kasvattaa turvallisuustietoisia ja auttavaisia kansalaisia sekä tarjota ilmainen ja hyödyllinen harrastus. Vaikka nuori lopettaisikin palokuntauransa kesken, on hän oppinut paljon hyödyllisiä taitoja ja tietoja. 
Palokuntanuorten vuoden kohokohtia ovat erilaiset leirit. Leirejä on viikonlopun mittaisista leireistä aina viikon mittaisiin leireihin. Leireillä opitaan uutta ja kerrataan vanhaa, kilpaillaan, pidetään hauskaa ja tutustutaan muihin palokuntalaisiin. Niillä myös suoritetaan erilaisia kursseja.
Palokuntanuoret myös kilpailevat erilaisissa palokuntataito- ja urheilukilpailuissa. Kilpailut voivat olla oman palokunnan sisäisiä, alueellisia, valtakunnallisia tai kansainvälisiä.
Koulutus.
Palokuntanuorten kurssit tähtäävät sekä arjen turvallisuuteen perehtyneiden vastuuntuntoisten kansalaisten kasvattamiseen että vankan paloalan koulutuspohjan antamiseen miehistöön siirtyville nuorille. Kursseja järjestetään pääsääntöisesti pelastusliittojen järjestämillä kesäleireillä. Seuraavassa lista yleisimmistä nuorten kursseista:
Seinämaalaus

Seinämaalaus (myös muraali, latinan sanasta "murus" ’muuri, valli’) maalataan seinään, kattoon tai muuhun pysyvään rakenteeseen. Seinämaalauksessa kuvaan yhdistetään tekstiä, hahmoja, taustoja tai symboleita.
Seinämaalaukset ovat tavallisesti suurikokoisia. Aiheet ovat usein uskonnollisia, poliittisia tai yhteiskunnallisia. Maalaukset ovat perinteisesti julkisissa rakennuksissa kuten kirkoissa ja niitä käytetään usein osana sisustusarkkitehtuuria.
Seinämaalaukset voivat olla kaupallisia tai ei-kaupallisia. Ennen suurikokoiset maalatut mainokset olivat yleinen seinämaalausten laji. Myös poliittista mainontaa on joissakin maissa seinämaalauksina. 
Yleisimmät seinämaalausten tekniikat ovat:
Seinämaalauksia Suomessa.
Tampere.
Tampereella on kymmenittäin seinämaalauksia.
Viili

Viili on Pohjoismaissa yleinen hapanmaitotuote. Se on samantapaista kuin jogurtti tai kefiiri, mutta sen rakenne on sekoittamattomana venyvä eli "pitkä". Lisäksi käymisprosessissa bakteerien aineenvaihdunta antaa viilille hieman erilaisen maun. Skandinaavistyyppinen "pitkä piimä" eli venyvä viili on Suomessa vanhastaan vain läntinen hapanmaitotuote. Savossa ja Karjalassa tehtiin "lyhyttä piimää" eli lohkeilevaa viiliä. Nykyiset kaupalliset viilit ja piimät Suomessa ovat bakteerikannaltaan pitkäpiimäisiä.
Viilin happaman maun tasapainottamiseksi sitä syödään usein sokerin, hillon, kanelin, inkiväärin, talkkunan tai marjojen kanssa. Kaupoista on saatavilla tavallisen viilin lisäksi hedelmien tai marjojen makuisia viilejä. Myös muroja, mysliä tai hiutaleita käytetään usein, Pohjois-Ruotsissa myös murennettua kovaa leipää. 
Useimmat perinteiset viilikannat sisältävät hiiva­lajeja, kuten "Kluveromyces marxianus" ja "Pichia fermentans". Viilissä havaittuja maitohappobakteerikantoja ovat "Lactococcus lactis var. cremoris", "Lactococcus lactis var. lactis var. diacetylactis" ja "Leuconostoc mesenteroides var. cremoris", jotka saavat maidon proteiinit koaguloitumaan. Tämä tekee viilistä paksua ja antaa sille sen tyypillisen aromin. Viilin pinnalle nousevan samettimaisen pinnan puolestaan muodostaa "Geotrichum candidum" -home, joka myös vaikuttaa viilin aromiin. 
Edellä luetelluista mesofiileista maitohappobakteerikannoista venyvän "liman" muodostava kanta "Lc. lactis var. cremoris" muodostaa fosfaattipitoisia heteropolysakkarideja, jotka ovat samantyyppisiä kuin kefiirissä olevissa rakeissa. Kannan muodostamat eksopolysakkaridit luovat viilille sen tyypillisen venyvän rakenteen, ja sen tiedetään tuovan monia hapanmaitotuotteille tyypillisiä funktionaalisia terveyttä edistäviä ominaisuuksia.
Kermaa hapattamalla valmistetaan ruoanlaittoon ja leivontaan käytettävää smetanaa ja kermaviiliä.
Pohjoismaiden ulkopuolella makuviilin tyyppisiä tuotteita syödään mm. Yhdysvalloissa, varsinkin itärannikolla. Englanninkielinen termi on junket.
Historiaa.
Viiliä ruvettiin myymään Suomen kaupoissa 1960-luvulla. Se oli aluksi täysrasvaista sisältäen 3,8–4,5 prosenttia rasvaa. Vähärasvaista kevytviiliä (2,5 % rasvaa) alettiin myydä 1970-luvulla.
Konrad Huber

Konrad Walentin ”Konni” Huber (4. marraskuuta 1892 Helsinki – 4. joulukuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen haulikkoampuja ja olympiamitalisti. Hänen Pariisin kisoissa 1924 voittamansa hopea oli Suomen viimeinen olympiakisoissa saavutettu haulikkolajien mitali ennen Marko Kemppaisen Ateenan vuoden 2004 hopeamitalia. Huber oli myös ensimmäinen suomalainen haulikkolajien maailmanmestari.
Huber oli mukana jälleen Helsingin kisoissa 1952, kun haulikkoammunta 28 vuoden tauon jälkeen palasi olympiakisojen ohjelmaan. Veteraani saavutti erinomaisen viidennen sijan.
Huber oli koulutukseltaan diplomi-insinööri, ja hän työskenteli isänsä perustamassa vesijohtoliikkeessä. Isä oli Sveitsissä syntynyt Robert Huber (1844–1905), joka tuli Suomeen vuonna 1872 rakentamaan Helsingin vesijohtoverkkoa ja perusti samalla vesijohtoliikkeen, joka myöhemmin tunnettiin Huber-nimellä.
Lähteet.
Wynton Marsalis

Wynton Marsalis (s. 18. lokakuuta 1961 New Orleans) on yhdysvaltalainen trumpetisti ja säveltäjä. Hän on yksi merkittävimmistä elävistä jazzmuusikoista, joka esittää laajasti myös taidemusiikkia. Hän on tehnyt 16 taidemusiikkilevytystä ja yli 30 jazzlevyä ja on ainoana voittanut Grammy-palkintoja molemmista musiikinlajeista. Tämä tapahtui vuonna 1983. Vuonna 1997 hän voitti Pulitzer-palkinnon ensimmäisenä jazzmuusikkona jazzoratorioteoksestaan "Blood on the Fields", joka käsitteli orjuutta.
Marsalis on tunnettu keskustelua herättävänä hahmona jazzpiireissä, koska hän ei pidä 1960-luvun jälkeisestä avantgarde-jazzista eikä fuusiosta. Häneen kulminoituvat jazztraditioon liittyvät kiistat. Myös Marsaliksen suuruudesta soittajana on väitelty, vaikka nykyään lähes kaikki tunnustavat hänen merkittävyytensä trumpetistina. Jotkut syyttivät Marsalisia Miles Davisin 1960-luvun tyylin liiallisesta imitoimisesta varsinkin hänen uransa alkuaikoina. Toisaalta monet jazzkriitikot ylistivät häntä aluksi, koska näkivät Marsalisin uutena huippulahjakkaana muusikkona, joka turvaisi jazzin tulevaisuuden. Myös klassisen musiikin alalla ykköstrumpetisteihin kuuluva Maurice André on todennut, että Marsalis on mahdollisesti kaikkien aikojen suurin trumpetisti.
Marsaliksen isä oli New Orleansissa vaikuttava jazzpianisti. Ensimmäisen trumpettinsa Wynton-poika sai kuusivuotiaana Al Hirtiltä. 12-vuotiaana hän aloitti soittamisen vakavassa mielessä ja ryhtyi pian orkesterimuusikoksi. Sittemmin hän vaikutti muun muassa Art Blakeyn yhtyeessä ja Herbie Hancockin kvintetissä ennen oman kvintettinsä perustamista.
Tehdaspalokunta

Tehdaspalokunta (TPK) on jonkin (teollisuus)yrityksen sisällä toimiva oma itsenäinen palokuntansa. Tehdaspalokunta toimii yrityksen alaisuudessa ja hoitaa yrityksen alueella palo- ja pelastustoimen tehtäviä. Tehdaspalokunnalla voi olla myös niin kutsuttu sammutussopimus paikallisen aluepelastuslaitoksen kanssa, jolloin tehdaspalokunta suorittaa tehtäviä myös yrityksen ulkopuolella. Tehdaspalokunnan henkilöstö on yleensä sivutoimista, eli he hoitavat palokunnan tehtäviä omien töidensä ohella. Joissakin teollisuuslaitoksissa on myös päätoimista pelastushenkilöstöä. Suomessa on vajaa 100 tehdaspalokuntaa. Tehdaspalokuntien tehtäviin kuuluu monella työpaikalla sammutustöiden lisäksi myös ensivastetoiminta, isommissa yrityksissä saattaa olla erillinen ensiapuryhmä.
Jean Piaget

Jean Piaget (9. elokuuta 1896 Neuchâtel – 16. syyskuuta 1980 Geneve) oli sveitsiläinen kehityspsykologi.
Elämä.
Piaget syntyi Sveitsin ranskankielisessä osassa, opiskeli kotikaupunkinsa Neuchâtelin yliopistossa sekä Zürichissä ja valmistui eläintieteen alalta filosofian tohtoriksi 1918. Hän kiinnostui älykkyyden mittaamisesta ja lasten kehityskausista vasta työskennellessään Ranskassa poikakoulun opettajana. Vuonna 1921 Piaget palasi Sveitsiin Geneveen Rousseau-instituutin johtajaksi. 
Piaget meni naimisiin 1923 entisen opiskelijansa Valentine Châtenayn kanssa ja he saivat kolme lasta Jacqueline (s. 1925, naimisissa Robert Louis de Dardellin kanssa), Lucienne (s. 1927) ja Laurent (s. 1931). Hän tarkkaili lapsiaan pienestä pitäen. Havaintojensa pohjalta hän kirjoitti yli 60 kirjaa ja satoja artikkeleita ja loi geneettiseksi epistemologiaksi nimetyn kasvatustieteellisen teorian. 
Piaget’n vaiheteoria lapsen kehityksestä.
Piaget’n geneettisen epistemologian mukaan lapsen sosiaalinen, henkinen ja fyysinen kehitys etenevät käsi kädessä, eikä lapsi voi käsittää kehitystasoonsa nähden liian monimutkaisia asioita.
Piaget’n mukaisia ajattelun kehityksen vaiheita ovat:
1. Sensomotorinen kausi (~0–2 v.)
2. Esioperationaalinen vaihe (~2–6 v.)
3. Konkreettisten operaatioiden vaihe (~7–11 v.)
4. Formaalien operaatioiden vaihe (~11–12 v.)
Väitetään, että formaalin ajattelun jälkeistä ajattelua on olemassa, ja sitä on alettu kutsua postformaaliksi ajatteluksi. On kuitenkin epäselvää, onko kyse uudesta kehitysvaiheesta. Tätä vaihetta ei pidetä yleisesti hyväksyttynä uutena kehitysvaiheena Piaget’n tarkoittamalla tavalla.
Teoriaa on kritisoitu vaiheittaisuudesta, koska siirtymät vaiheesta toiseen eivät ole käytännössä ole selkeitä hyppäyksiä, eivätkä kaikki Piaget’n kuvaamat vaihdeiden osa-alueet kehity samassa tahdissa. Teoria ei myöskään ota huomioon kulttuurieroja eikä harjoituksen vaikutusta kehitykseen.
Tunturikoivu

Tunturikoivu ("Betula pubescens" subsp. "czerepanovii") on hieskoivun alalaji, joka tunnettiin aiemmin omana lajinaan nimellä "Betula tortuosa". Tunturikoivu ei ole hieskoivun ja vaivaiskoivun risteymä, vaikka vaivaiskoivu risteytyy helposti tunturikoivun ja hieskoivun kanssa.
Tunturikoivu on pensasmainen puu. Talvilaiduntavat porot syövät tunturikoivun lehtiä ja nuoria oksia, monet hyönteiset, esimerkiksi tunturimittari, syövät sen lehtiä, ja ankarat talvet voivat vahingoittaa lumen yläpuolelle jääviä osia.
Levinneisyys.
Pohjois-Euroopassa tunturikoivu kasvaa Skandien vuoristossa Etelä-Norjasta Ruijaan Jäämeren rannikolle asti, Suomen pohjoisosissa ja täältä Kuolan niemimaalle ja muualle Venäjän pohjoisosiin. Tunturikoivu on ainoa alkuperäinen puulaji Islannissa ja Grönlannissa.
Suomessa tunturikoivua esiintyy runsaimmin Lapin koivuvyöhykkeellä Inarissa ja Enontekiöllä. Etelämpänä se esiintyy matalien havupuiden kanssa Lapin harvakasvuisissa metsissä Keski-Lappiin saakka, esimerkiksi Sodankylään. Etelämpänä sen korvaavat hies- ja rauduskoivu.
Tunturikoivu kasvaa metsänrajalta 300–650 metrin korkeudesta 980 metriin asti.
Käyttö.
Tunturikoivua käytetään runsaasti polttopuuna, sillä se on yleensä ainoa puu tunturialueiden läheisyydessä. Rakennuspuuksi siitä ei ole, sillä se on ohutrunkoinen ja useimmiten mutkainen.