tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ahmat Kadyrov

Ahmat Abdulhamidovitš Kadyrov (, 23. elokuuta 1951 – 9. toukokuuta 2004) oli yksi Venäjästä irtautuneen Tšetšenian johtajista, mufti ja myöhemmin Venäjän tuella Tšetšenian presidentti. Hänet murhattiin pommilla Groznyin stadionilla 9. toukokuuta 2004. Hänen poikansa Ramzan Kadyrov on nykyisin Tšetšenian johtaja ja voimahahmo.
Kadyrov syntyi Karagandassa, Kazakkien neuvostotasavallassa, jonne tšetšeenit karkotettiin toisen maailmansodan jälkeen. Perhe palasi Tšetšeno-Ingušiaan huhtikuussa 1957.
Kadyrov opiskeli leikkuupuimurin kuljettajaksi ja työskenteli sovhoosilla ja rakennusmiehenä. Vuonna 1980 hän meni Buharan madrassakouluun ja 1982 Taškentin islamilaiseen yliopistoon. Vuodet 1986–1988 hän oli Gudermesissa varaimaamina. Vuonna 1989 hän perusti ensimmäisen pohjoiskaukasialaisen islamilaisen instituutin Kurtšaloin kylään ja toimi sen rehtorina. Vuonna 1990 hän lähti opiskelemaan šariaa Ammanin islamilaiseen yliopistoon, mutta palasi jo 1991 kotimaahansa.
Vuonna 1993 hänet nimitettiin Tšetšenian varamuftiksi ja syyskuussa 1994 Tšetšenian tasavallan virkaa tekeväksi muftiksi. Vuonna 1995 hänet valittiin vaalilla toimeensa ensimmäisen Tšetšenian sodan aikana, jolloin hän julisti jihadin Venäjää vastaan ja kehotti jokaista tšetšeenia surmaamaan ainakin 150 venäläistä.
Vuonna 1999 hän tuomitsi julkisesti Šamil Basajevin yritykset luoda islamilainen valtio voimatoimin naapuritasavalta Dagenstaniin. Separatistijohtaja Aslan Mashadov nimitti häntä "viholliseksi numero yksi" ja erotutti hänet. Kadyrov luopui separatismista ja ryhtyi Moskova-mieliseksi. Hänet nimitettiin Tšetšenian tasavallan päämieheksi toisen Tšetšenian sodan jälkeen ja 5. lokakuuta 2003 valittiin vaalilla tasavallan presidentiksi. Hän arvosteli keskusjohtoa useasti tasavallan unohtamisesta ja arvosteli armeijaa kovista otteista. Separatistit pitävät Kadyrovia petturina ja Moskovan nukkehallitsijana ja hänet yritettiin surmata useaan kertaan, ainakin tammikuussa ja syyskuussa 2001 ja toukokuussa 2003.
9. toukokuuta 2004 pommi surmasi Kadyrovin voiton päivän tilaisuuksissa Dinamo-stadionilla Groznyissa. Iskussa kuoli ja loukkaantui monia muitakin, mukaan lukien joukkojen komentaja Tšetšeniassa, kenraali Valeri Baranov, joka loukkaantui vakavasti. Kadyroville myönnettiin Venäjän federaation sankarin arvonimi "post mortem".
Hänen toinen elossa oleva lapsensa, Ramzan Kadyrov, josta sittemmin on tullut tasavallan pääministeri ja presidentti, on omine sotilasjoukkoineen ja Venäjän armeijan tuella pyrkinyt kostamaan isänsä surmaajille.
Arkosaurit

Arkosaurit (Archosauria) olivat suuri diapsidimatelijaryhmä, joka kehittyi triaskauden alussa Archosauriformes-ryhmän esivanhemmista. Arkosaurit ja niistä kehittyneet lajit olivat merkittävin lajiryhmä mesotsooisella maailmankaudella.
Arkosaurien kaksi suurinta ryhmää olivat Ornithorida ja Pseudosuchia. Edellinen oli keskitriaskaudella merkityksetön, mutta triaskauden lopulla ryhmästä lajiutuivat dinosaurukset ja pterosaurit. Suuri osa arkosaurilajeista, pääasiassa Pseudosuchia-ryhmästä, hävisi triaskauden päättäneessä joukkosukupuutossa noin 195 miljoonaa vuotta sitten. Seuranneina jura- ja liitukausina Ornithoridan dinosaurukset kukoistivat maalla ja pterosaurit ilmassa, ja Pseudosuchian krokotiilieläimet joissa ja suoalueilla. 
Liitukauden lopun joukkosukupuutosta selvisivät muun muassa lintujen ja krokotiilieläinten arkosauriesivanhemmat. Niiden jälkeläiset ovatkin ainoat nykyisin elävät arkosaurien edustajat.
Aikaisemmin krokotiileläinten sukuisiin arkosaureihin viitattiin nimellä "Crurotarsi" mutta uusien havaintojen mukaan tämä ryhmä sisältäisi kaikki arkosaurit, sillä ryhmän määritelmässä käytetyt phytosaurit osoittautuvatkin olevan kaikkien arkosaurien sisarryhmä eivätkä krokotiilieläinten lähisukulaisia.
Gustav Vigeland

Gustav Vigeland (11. huhtikuuta 1869 Mandal – 12. maaliskuuta 1943 Oslo) oli norjalainen kuvanveistäjä.
Elämä ja ura.
Vigeland syntyi puuseppämestarin poikana Mandalissa, pienessä rannikkokaupungissa Etelä-Norjan rannikolla. Perhe oli uskonnoltaan pietistinen. Nuorena hän oppi lukemaan ja vuolemaan puuta paikallisessa koulussa. Vuosina 1884–1885 Vigeland oli puusepän oppipoikana Kristianiassa (nykyinen Oslo). Isän kuolema pakotti Vigelandin palaamaan kotiin auttamaan perhettään. Vuonna 1888 hän kuitenkin palasi Kristianiaan. Siellä hänestä tuli kuvanveistäjien Brynjulf Bergslienin ja ja Mathias Skeibrokin oppipoika. Vuonna 1889 Vigeland debytoi näyttelyssä teoksella "Hagar ja Ismael". Seuraavina vuosina hän työskenteli ja vietti aikaa muun muassa Kööpenhaminassa, Pariisissa, Berliinissä ja Firenzessä.
Ensimmäisen oman näyttelynsä Vigeland piti vuonna 1894. Vastaanotto oli ristiriitainen, mutta kriitikot arvostivat Vigelandia. Oma tuotanto ei kuitenkaan elättänyt taiteilijaa, joten vuonna 1897 hän aloitti Nidarosin tuomiokirkon restauraatiotyöt Trondheimissa. Vuosina 1900–1910 Vigeland teki useita muotokuvaveistoksia, jotka nostivat hänet suureen suosioon Norjassa. Hän ihaili yksinkertaisuutta, mutta hänen työnsä olivat tähän aikaan koristeellisempaa tyyliä. Vuonna 1916 hän alkoi veistää graniittipatsaita, joihin hän sai tavoittelemaansa yksinkertaisuuden, mutta pystyi sisällyttämään niihin kasvonpiirteiden lisäksi psykologisen näkemyksen. Vigelandin omaksuma tyyli osui ajan hermoon, sillä uusklassismin ja norjalaista kuvanveistoa hallinneen Bertel Thorvaldsenin ihailu oli väistymässä.
Vigelandin tyyli ulottuu varhaisvuosien uusklassismista ensin jugendiin ja lopuksi plastiseen monumenttitaiteeseen. Vigelandin töissä tärkeitä teemoja olivat kuolema sekä naisen ja miehen suhde. 
Vuonna 1921 Vigeland teki Oslon kaupungin kanssa sopimuksen, jossa kaupunki lupautui rakentamaan taiteilijalle ateljeen ja asunnon. Samalla Vigeland lupautui luovuttamaan kaupungille kaikki siihenastiset työnsä ja tulevien veistostensa luonnokset. Ateljee museoitiin Vigelandin kuoleman jälkeen. Vigeland on näkyvästi esillä Oslossa sijaitsevassa Vigelandin puistossa, joka perustettiin vuonna 1924.
Gustav Vigelandin veli taidemaalari Emanuel Vigeland (1875–1948) tuli tunnetuksi erityisesti lasimaalausten tekijänä.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Vigelandin kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön. Aiemmin Vigelandin kuva on ollut myös toisen, sittemmin käytöstä poistetun 737-800:n pyrstössä.
Ramzan Kadyrov

Ramzan Ahmatovitš Kadyrov (, s. 5. lokakuuta 1976 Tsenteroi, Tšetšeenien ja inguušien ASNT, Neuvostoliitto) on Venäjän federaatioon kuuluvan Tšetšenian tasavallan päämies. Vuoteen 2011 asti hänen virkanimikkeenään oli presidentti. Hän peri viran surmatulta isältään Ahmat Kadyrovilta huhtikuussa 2007 oltuaan ennen sitä pääministeri ja virkaatekevä presidentti helmikuusta 2007 lähtien.
Kadyrovin kauden piti päättyä huhtikuussa 2016, ja hän kertoi etukäteen väistyvänsä vallasta. Syyskuussa 2016 hänet kuitenkin valittiin kolmannelle kaudelle 97 prosentin ääniosuudella.
Kadyrov taisteli Venäjän armeijan joukkoja vastaan ensimmäisessä Tšetšenian sodassa, mutta vaihtoi puolta vuonna 1999. Hänet nimitettiin tasavallan varapääministeriksi hänen isänsä kuoltua pommi-iskussa 9. toukokuuta 2004, ja hän aloitti kamppailun kostaakseen surmatyön. Kun pääministeri Sergei Abramov loukkaantui auto-onnettomuudessa joulukuussa 2005, Kadyrovista tuli tasavallan virkaatekevä pääministeri. Presidentiksi päästäkseen ehdokkaan täytyy Tšetšenian perustuslain mukaan olla 30-vuotias.
Pääministerinä Kadyrov otti käyttöön osia islamilaisesta laista, šariasta, julisti pyhän sodan terroristeja vastaan ja kielsi uhkapelin lisäksi alkoholin valmistuksen ja käytön. Hän on myös ehdottanut moniavioisuuden ottamista käyttöön, koska tasavallassa on sotien jäljiltä kymmenesosa vähemmän miehiä kuin naisia.
Helmikuussa 2006 Kadyrov kielsi Muhammad-pilapiirrosjupakan vuoksi Tanskan kansalaisilta pääsyn Tšetšeniaan. 
Ihmisoikeusryhmien mukaan Kadyrovin yksityinen kolmituhatmiehinen armeija ("kadyrovtsy") on vastuussa monista tasavallassa tapahtuneista murhista, raiskauksista, kidutuksista ja kaappauksista.
Kadyrov on tammikuun 2020 tietojen mukaan virallisesti sairauslomalla, mutta venäläisen "Argumenty i fakty" -lehden mukaan häntä on pyydetty siirtymään toisiin tehtäviin. Lehden mukaan vaihtoehtoisesti hän on valmistautumassa kohtaamaan venäläisen vapaaottelijan Aleksandr Jemeljanenkon.
Ukrainalaisten lähteiden mukaan jutut Kadyrovin kuolemansairaudesta ovat disinformaatiota, jolla pyrittiin piilottamaan hänen ja Adam Delimhanovin pyhiinvaellusmatka Mekkaan 2023.
Sairastumishuhut 2023.
15. syyskuuta 2023 Ukrainan tiedustelulähteet ilmoittivat Kadyrovin joutuneen sairaalaan ja useiden lähteiden mukaan hän on ollut useita päiviä koomassa. Suomalaisten asiantuntijoiden mukaan kyse saattaa olla myös harhautuksesta. 18. syyskuuta mediassa alkoi levitä huhuja, joiden mukaan Kadyrov olisi kuollut. Huhut kuolemasta alkoivat pian sen jälkeen, kun Kadyrovin Telegram kanavalla julkaistiin video, jossa Kadyrovin näköinen mies kävelee sateessa. Videon aitoutta tai kuvausajankohtaa ei ole pystytty varmistamaan ja huhujen levittäjät pitävät sitä väärennöksenä.
Somevaikuttaja.
Kadyrov on ollut myös merkittävä sosiaalisen median vaikuttaja. Hänen some-tileillään oli aikoinaan yhteensä neljä miljoonaa seuraajaa. Facebook poisti Kadyrovin Facebook- ja Instagram-tilit ensimmäisen kerran 2017. Hän loi uudet tilit, jotka estettiin 2018 ja 2019. Kadyrovin Telegram-kanavalla on lähes kolme miljoonaa seuraajaa. Lisäksi hän toimii Twitterissä ja VKontaktessa.
Abdou Diouf

Abdou Diouf (s. 7. syyskuuta 1935 Louga) on senegalilainen poliitikko. Hän toimi maansa toisena presidenttinä vuosina 1981–2000. Hänen edeltäjänsä oli Léopold Sédar Senghor, ja vuonna 2000 häntä seurasi Abdoulaye Wade.
Diouf syntyi 7. syyskuuta 1935 Lougassa, joka kuului silloin Ranskan Länsi-Afrikkaan. Hän opiskeli lakia Dakarissa ja jatkoi opintojaan Ranskassa vuonna 1960.
Diouf palasi Senegaliin kahdeksan kuukautta maan itsenäistymisen jälkeen. Hän työskenteli virkamiehenä, kunnes hänet nimitettiin aluekuvernööriksi. Vuonna 1968 hänet nimitettiin suunnittelun ja teollisuuden ministeriksi ja vuonna 1970 pääministeriksi.
Presidentti Senghor luopui vallasta vuonna 1981, ja pääministeri Dioufista tuli hänen seuraajansa. Diouf poisti rajoituksia poliittiselta toiminnalta, jolloin oppositiopuolueiden määrä moninkertaistui. Se auttoi Dioufia saamaan vuoden 1983 presidentinvaaleissa 80 prosenttia äänistä. Vuonna 1988 hän voitti vaalit yli 70 prosentilla äänistä, ja vuonna 1993 hänet valittiin kolmannen kerran 58 prosentin äänienemmistöllä. Presidentin kautta oli pidennetty vuonna 1991 seitsemään vuoteen. Vuoden 2000 vaaleissa hänet voitti Abdoulaye Wade.
Diouf toimi Organisation Internationale de la Francophonien pääsihteerinä vuoden 2003 alusta vuoden 2014 loppuun.
Åstan junaturma

Åstan junaturma tapahtui Rørosbanen-radalla 4. tammikuuta 2000 kello 13.12.35 lähellä Åstan kylää Åmotin kunnassa Norjassa. Onnettomuudessa menehtyi 19 ihmistä ja 67 loukkaantui, kun Trondheimistä lähtenyt henkilöjuna törmäsi yhteen Hamarista tulossa olevan paikallisjunan kanssa. Yhteentörmäystä seurasi lähes räjähdysmäinen tulipalo. Onnettomuus on edelleen pahin Norjassa tapahtunut junaonnettomuus.
Tapahtumien kulku.
Dieselveturivetoinen juna 2302 lähti Trondheimin rautatieasemalta aikataulun mukaisesti kello 7.45 kohti Hamaria. Junassa oli 75 matkustajaa. Junan jatkaessa matkaansa Rørosin asemalta se oli junakohtausten vuoksi 21 minuuttia myöhässä, mutta sen lähtiessä Renan asemalta se oli kuitenkin myöhässä enää vain seitsemän minuuttia. Asemalla junan lähtösuunnan pääopastin näytti junalle ajon sallivaa opastetta.
Juna 2369 oli myös dieselvetoinen. Se lähti Hamarista kohti Renaa kello 12.30 mukanaan kymmenen matkustajaa. Renassa junan oli tarkoitus palata takaisin Hamariin. Kello 13.06 juna pysähtyi Rustadin asemalle ottamaan matkustajia, ja aikataulun mukaan matkan piti jatkua kello 13.10. Kello 13.07 turvalaitteen rekisteriin tallentui punaisen opastimen ohitus sekä vaihteen aukiajo: juna oli sivuuttanut seis-opastetta näyttäneen opastimen etuajassa ja siirtynyt yksiraiteiselle rataosuudelle.
Rørosbanenin liikenteenohjaus Hamarin ja Rørosin välillä hoidetaan kaukokäytöllä Hamarin liikenteenohjauskeskuksesta. Liikenteenohjaajan työpisteessä ei ollut tuolloin mitään äänimerkkiä, joka olisi varoittanut junien yhteentörmäysvaarasta.
Rørosbanen ei myöskään ollut varustettu junien automaattisella kulunvalvonnalla, joka olisi estänyt punaisen opastimen ohittamisen ja siten estänyt yhteentörmäyksen. Rataosalla ei kuuluvuusongelmien ja katvealueiden vuoksi ollut myöskään rautateiden linjaradiojärjestelmää, vaan yhteydet junien henkilökunnan ja liikenteenohjauksen välillä hoidettiin matkapuhelimin. Niiden puhelinnumerot oli kirjattu väärin tai ne puuttuivat kokonaan liikenteenohjauskeskuksen listalta, joten liikenteenohjaaja ei voinut varoittaa veturinkuljettajia. Kello 13.12.35 junat törmäsivät toisiinsa kohtalokkain seurauksin.
Valpuri

Valpuri on naisen etunimi. Nimen ruotsinkielinen vastine on Valborg. Valpurin nimipäivä on vappuna eli 1. toukokuuta, joka on myös ruotsinkielisen kalenterin mukaan Valborgin nimipäivä. Nimi on muunnos germaanisesta nimestä "Walburga", joka merkitsee linnoituksen valtiasta.. Nimen on tehnyt suosituksi katolinen pyhimys Valburg (710 – 25.2.779).
Suomessa nimi Valpuri on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 
1900-luvun alusta elokuuhun 2025 mennessä 3324 ja Valborg 1281 henkilölle.
Alu Alhanov

Alu Dadaševitš Alhanov (, (s. 20. tammikuuta 1957) on Venäjän varaoikeusministeri. Hän oli vuosina 2004–2007 Tšetšenian tasavallan presidentti.
Alhanov syntyi Kazakstanissa, jonne tšetšeenikansa oli karkotettuna toisen maailmansodan jälkeen. Hän meni Neuvostoliiton armeijaan koulun jälkeen ja liittyi poliisivoimiin 1983, opiskeltuaan Mogilevissa Valko-Venäjällä. Hän opiskeli poliisikorkeakoulussa Donin Rostovissa ja nimitettiin Tšetšeeni-Ingusian hallituksen Pohjois-Kaukasian kuljetusministeriön varajohtajaksi Groznyiin 1992. Hänet pääsi myöhemmin osaston johtajaksi, jossa virassa oli vuoteen 1997.
Alhanov oli Venäjän puolella ensimmäisessä Tšetšenian sodassa 1994. Hän sai urhoollisuusmitalin Groznyin taistelussa 1996.
Huhtikuussa 2003 hänet nimitettiin Ahmad Kadyrovin hallituksen sisäministeriksi ja poliisivoimien kenraalimajuriksi. Kun Kadyrov surmattiin toukokuussa 2004, Alhanovista tuli Venäjän ja Kadyrovin klaanin suosikki pääministerin virkaan.
29. elokuuta 2004 presidentinvaaleissa Alhanov sai virallisten tietojen mukaan 73,67 % äänistä 85,25 % äänestysaktiivisuudella. Vaalikampanja käytiin terroriuhan alla, jota muun muassa Yhdysvaltain ulkoministeriö arvosteli. Separatistit nimittivät vaalia "farssiksi." Surmatun presidentti Kadyrovin pojasta Ramzan Kadyrovista tuli tasavallan pääministeri joulukuussa 2005.
Tasavallassa käytiin hiljaista valtakamppailua presidentin ja pääministerin välillä aina tammikuuhun 2007 asti. 19. tammikuuta entisen presidentti Kadyrovin joukot ratsasivat sanomalehti Daymohin tilat ja polttivat lehden seuraavan päivän 11 000 kappaleen painoksen, jossa onniteltiin presidentti Alhanovia syntymäpäivän johdosta. Viisi päivää myöhemmin Alhanov ilmoitti, ettei aio jatkaa tasavallan johdossa.
Presidentti Vladimir Putin vapautti Alhanovin 15. helmikuuta 2007 tehtävästään, jonka jälkeen hän siirtyi Moskovaan varaoikeusministeriksi. Presidentinvirkaa ryhtyi hoitamaan Ramzan Kadyrov.
Jānis Čakste

Jānis Čakste (14. syyskuuta 1859 Lielsesavas – 14. maaliskuuta 1927 Riika) oli latvialainen poliitikko ja lakimies. Hän toimi maansa ensimmäisenä presidenttinä vuodesta 1922 kuolemaansa saakka vuonna 1927. Presidenttikaudellaan hän teki valtiovierailun Suomeen.
Elämäkerta.
Nuoruus.
Jānis Čakste syntyi silloin Venäjän keisarikuntaan kuuluneella Kuurinmaalla Lielsesavasissa lähellä Jelgavaa. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijöitä. Hän kävi lukion saksalaisessa kymnaasissa Jelgavassa. Vuonna 1882 hän muutti Moskovaan, jossa hän opiskeli lakia Moskovan yliopistossa ja valmistui vuonna 1886. Moskovassa hän osallistui latvialaisten opiskelijajärjestöjen toimintaan ja tapasi muun muassa tulevana vaikuttajana Krišjānis Valdemārsin. Opiskellessaan hän tutki myös Kuurinmaan herttuakuntaa ja etenkin sen siirtomaita. Valmistuttuaan Čakste toimi lakimiehenä Jelgavassa. Vuodesta 1888 hän julkaisi ja toimitti "Tēvija"−nimistä lehteä, jossa hän otti kantaa saksalaisia maanomistajia vastaan. Hän toimi myös kulttuurielämässä ja oli järjestämässä latvialaisia laulujuhlia vuonna 1895. Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen aikana hän otti kantaa Latvian autonomian puolesta Venäjän yhteydessä.
Latvian itsenäistyminen.
Ensimmäisessä maailmansodassa Čakste toimi johtajana vuodesta 1915 latvialaisessa järjestössä, joka auttoi pakolaisia Jelgavassa ja Tarossa. Saksalaisten vallatessa Kuurinmaan hän pakeni vaimonsa ja yhdeksän lapsensa kanssa Tartoon. Vuonna 1916 hänen teoksensa "Die Letten und ihr Lettland" ("Latvialaiset ja heidän Latviansa") julkaistiin Tukholmassa, ja seuraavana vuonna hänet valittiin Kuurinmaan kuvernööriksi. Hän hoiti kuitenkin tehtäviään ensin Kazanista ja sittemmin Pietarista käsin. Latviaan hän pääsi palaamaan vasta 17. marraskuuta 1918, ja sen jälkeen hänet valittiin Latvian väliaikaisen kansallisen komitean johtoon, joka julisti Latvian sittemmin itsenäiseksi. Tämän jälkeen hän otti osaa muun muassa Pariisin rauhankonferenssiin latvialaisen työryhmän jäsenenä ja luennoi Riian yliopistossa. Vuonna 1920 hänet valittiin Latvian parlamentin puhemieheksi, ja vuonna 1922 7. marraskuuta hänet valittiin maan ensimmäiseksi presidentiksi. Hänet valittiin toiselle kaudelle 6. marraskuuta 1925.
Presidenttinä.
Presidenttikautensa aikana Čakste allekirjoitti 402 lakia ja armahti 549 henkilöä. Eniten kritiikkiä herättänyt armahdus koski maanpetoksesta tuomittua Andrievs Niedraa, joka tosin joutui maanpakoon. Virkakautensa aikana hän teki myös kaksi ulkomaanvierailua, helmikuussa 1925 Viron Tallinnaan ja vuoden 1926 toukokuussa Suomeen Helsinkiin, jossa hän tapasi Lauri Relanderin. Vierailut liittyivät hänen haluunsa vahvistaa maan suhteita muiden Itämeren valtioiden kanssa. Čakste kuoli kesken kautensa 14. maaliskuuta 1927. Hänet haudattiin Riikaan, ja hautajaisseremoniaan osallistui 150 000 henkilöä.
Vesikalvolliset

Vesikalvolliset (Amniota) eli amniootit ovat nelijalkaisten selkärankaisten eläinten ryhmä, johon kuuluvat nisäkkäät, matelijat ja linnut. Sammakkoeläimet eivät kuulu amniootteihin. Amniootit on ryhmitelty yhteen alkionkehityksessä ja rakenteessa ilmenevien samankaltaisuuksien takia. Niillä kaikilla alkiota ympäröi vesikalvo eli amnion.
Vesikalvollisilla on muutamia yhteisiä piirteitä, jotka erottavat ne Tetrapoda-yläluokkaan kuuluvista sammakkoeläimistä. Ensinnäkin sammakkoeläinten munia ympäröi geelimäinen kerros, kun vesikalvollisilla alkiota ympäröi erilaiset kalvorakenteet. Sammakkoeläinten sydän muodostuu yhdestä osasta, kun vesikalvollisilla niitä on kaksi, kolme tai neljä, ja vesikalvollisten ruumiinpeite (iho) ei läpäise kaasuja tai vettä, toisin kuin sammakkoeläimillä.
Matelijat voidaan jakaa kolmeen ryhmään, joita erottaa pääkallossa olevien aukkojen ("fenestrae", yks. "fenestra") määrä ja paikka. Anapsideihin kuuluvilla matelijoilla ei ole lainkaan aukkoja, kun diapsideilla on niitä kaksi ja synapsideilla yksi. Kaksi ensimmäistä ryhmää luokitellaan vielä kuuluvaksi sauropsideihin, joihin synapsida ei kuulu. Jako on puhtaasti morfologinen, joten siitä ei voi päätellä eläinryhmien välisiä sukulaisuussuhteita. Nisäkkäät ovat kehittyneet synapsideista.
Pimeyden armeija

Pimeyden armeija ("Army Of Darkness") on Sam Raimin ohjaama kauhukomediaelokuva vuodelta 1992 ja Evil Dead -trilogian päätösosa. Elokuvan pääosassa on myös trilogian aikaisemmissa osissa Ashin roolissa esiintynyt Bruce Campbell. "Pimeyden armeija" sai ensi-iltansa Sitgesin elokuvajuhlilla lokakuussa 1992 ja Yhdysvalloissa helmikuussa 1993. 
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa ylilyönteihin taipuvaiseksi sarjakuvavisualisoinniksi, jonka kauhu lähinnä naurattaa. Hän antaa "Pimeyden armeijalle" kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Kristján Eldjárn

Kristján Eldjárn (6. joulukuuta 1916 Tjörn, Islanti – 14. syyskuuta 1982 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat) oli Islannin kolmas presidentti. Hän toimi virassaan vuosina 1968–1980.
Kristján syntyi Tjörnissä vuonna 1916. Hänen vanhempansa olivat Þórarinn Kr. Eldjárn ja Sigrún Sigurhjartardóttir. Kristján opiskeli arkeologiaa Kööpenhaminan yliopistossa ja väitteli lopulta tohtoriksi. Hän toimi Islannin kansallismuseon johtajana ennen valintaansa, mutta työskenteli myös paljon kenttätyössä ja teki televisioon ohjelmaa arkeologiasta. 
Kristjánista tuli Islannin presidentti vuonna 1968. Hänet valittiin uudelleen vuosina 1972 ja 1976. Vuonna 1980 Kristjánia seurasi Islannin presidenttinä Vigdís Finnbogadóttir. Kristján kuoli vuonna 1982 Clevelandissä Ohiossa, jossa häntä oltiin hoitamassa sydänongelmien takia.
Hänen poikansa Þórarinn Eldjárn tunnetaan kirjailijana.
Anapsidit

Anapsidit on vanhentunut matelijoiden ryhmä, jonka lajien kallosta puuttuu ohimoaukot. Perinteisesti anapsidit olivat yksi matelijoiden neljästä alaluokasta (Anapsida), joka sisälsi kilpikonnat ja niiden sukupuuttoon kuolleet sukulaiset. Nykyään se kuitenkin sisältää monia kaukaista sukua olevia matelijaryhmiä, joista toiset ovat läheisempää sukua diapsideille kuin toisille anapsideille ja joille oli yhteistä vain ohimoaukoton kallo, mikä tekee anapsideista parafyleettisen ryhmän. 
Kilpikonnat.
Ennen kilpikonnat sijoitettiin perinteisesti anapsideihin, jolloin ne olivat ainoita nykyisin eläviä anapsideja. Nykyään sukulaissuhde kilpikonnien sekä kivihiilikauden ja permikauden anapsidien välillä on kuitenkin yhä epävarma. Useimmat paleontologit uskovat nykyisin, että kilpikonnat polveutuvat diapsideista, jotka menettivät ohimoaukkonsa. Diapsideissa kilpikonnat luetaan nykyisin yleensä Pantestudines-kladiin, ja ne saattavat olla läheisintä sukua joko arkosaureille (Archosauromorpha tai Archelosauria) tai lepidosaureille (Ankylopoda).
Evoluutio.
Ensimmäiset anapsidit kehittyivät kivihiilikaudella noin 312 miljoonaa vuotta sitten ja olivat samalla ensimmäisiä matelijoita. Vaikka Procolophonidae-heimo eli vielä triaskaudella, lähes kaikki muut anapsidit, kuten millerettidit, nycteroleteridit ja pareiasaurit, kuolivat sukupuuttoon permikauden lopulla joukkotuhossa. Ensimmäiset kilpikonnat kehittyivät myöhäistriaskaudella noin 220 miljoonaa vuotta sitten.
Eric Lemming

Eric Otto Valdemar Lemming (22. helmikuuta 1880 Göteborg – 5. kesäkuuta 1930 Göteborg) oli ruotsalainen urheilija, joka oli maailman paras keihäänheittäjä 1900-luvun alussa. Lemming oli kolminkertainen olympiavoittaja (1908 ja 1912), lisäksi vuoden 1906 välikisoissa hän voitti kullan ja kolme pronssia. Hän kilpaili keihäänheiton lisäksi useissa muissakin heitto- ja hyppylajeissa sekä köydenvedossa. Ateenan välikisoissa Lemming osallistui jopa yhdeksään lajin.
Urheilu-ura.
Lemming heitti 19-vuotiaana vuonna 1899 keihäänheiton epävirallisen maailmanennätyksen 49,31 metriä. Keihäänheitto ei ollut vuoden 1900 olympialaisten ohjelmassa. Lemming osallistui kuitenkin kisoissa kuuteen lajiin. Hän sijoittui korkeushypyssä, seiväshypyssä ja moukarinheitossa neljänneksi sekä kiekonheitossa kahdeksanneksi.
Keihäänheitto oli ohjelmassa vuoden 1906 välikisoissa, joissa Lemming osallistui peräti yhdeksään lajiin. Hän voitti kultaa vapaan tyylin keihäänheitossa ja pronssia kuulantyönnössä tuloksella 11,26, viisiottelussa ja köydenvedossa. Keihäänheitossa hänen tuloksensa oli 53,90, joka oli uusi maailmanennätys. Hän voitti toiseksi sijoittuneen yli kahdeksalla metrillä.
Keihäänheitto oli ensi kertaa virallisten olympialaisten ohjelmassa 1908. Lemming voitti vapaan tyylin keihäänheiton tuloksella 54,44 ja sen jälkeen normaalin keihäänheiton uudella maailmanennätyksellä (54,825 metriä). Hän osallistui kisoissa myös moukarinheittoon, kiekonheittoon ja klassisen tyylin kiekonheittoon. Lemmingin keihäänheiton voittotulos oli lajin ensimmäinen olympiaennätys.
Lemming oli menettänyt maailmanennätyksensä hieman ennen Tukholman olympialaisia 1912, kun suomalainen Julius Saaristo oli heittänyt 61,45. Tukholmassa Lemming voitti kuitenkin keihäänheitossa olympiakultaa omalla ennätystuloksellaan 60,64. Tulos oli jälleen uusi olympiaennätys. Se paransi hänen omaa ennätystään 5,81 metrillä. Olympialaisissa 1912 Lemming osallistui lisäksi sekä molempien käsien keihäänheittoon ja kiekonheittoon, joissa laskettiin kummallakin kädellä heitetty tulos yhteen. Molempien käsien keihäänheitossa Lemming oli neljäs. Olympialaisten jälkeen hän otti haltuunsa myös maailmanennätyksen tuloksella 62,32. Se oli myös keihäänheiton ensimmäinen virallinen maailmanennätys. Tulos pysyi maailmanennätyksenä seitsemän vuotta, kunnes Jonni Myyrä rikkoi sen vuonna 1919.
Olympiamitaliensa lisäksi Lemming sai useita mitaleita kotimaassaan. Ruotsin-mestaruuksia hän voitti 25 kappaletta, niistä 10 oli keihäänheitossa. Muut mestaruudet tulivat kuulantyönnössä, kiekonheitossa, moukarinheitossa ja seiväshypyssä.
Yksityiselämä.
Lemming oli naimisissa Ella Winbergin kanssa.
Lemming kuoli kotikaupungissaan Göteborgissa 50-vuotiaana sydänkohtaukseen. Hän oli kaupungissa suosittu henkilö, minkä takia kuolema aiheutti kaupungissa suurta surua.
Diapsidit

Diapsidit (Diapsida) on sauropsidien ryhmä, jolle kehittyi kallon molemmille puolelle kaksi ohimoaukkoa. Ensimmäiset diapsidit kehittyivät noin 307 miljoonaa vuotta sitten Pennsylvania-kaudella. Diapsidit ovat monimuotoisin sauropsidiryhmä, johon kuuluvat esimerkiksi krokotiilieläimet, liskot, käärmeet, alkuliskot, kalaliskot, joutsenliskot, mosasaurit, lentoliskot, kilpikonnat ja linnut. Vaikka kilpikonnat luetaan perinteisesti anapsidien ryhmään (joiden kallosta puuttuu ohimoaukot), nykyään nekin luetaan kladistisesti diapsideihin, sillä ne ovat kehittyneet diapsideista, jotka menettivät ohimoaukkonsa. 
Tuntomerkit.
Diapsideihin on perinteisesti luokiteltu vain ne matelijat, joilla on molemmat ohimoaukot kallon kummallakin puolella silmien takana. Tämä mahdollisti monille diapsideille suuremmat ja vahvemmat leukalihakset sekä laajemmin avautuvat leuat. Toinen diapsidien epämääräinen ominaisuus on melko pitkä värttinäluu, verrattuna olkaluuhun.
Luokittelu.
Diapsidit olivat ennen yksi neljästä matelijoiden alaluokasta, jonka kaikilla lajeilla on diapsidinen kallo. Kolme muuta matelijoiden alaluokkaa olivat Synapsida (jonka lajeilla oli yksi alempi ohimoaukko kallon molemmilla puolilla; "nisäkäsliskot"), Anapsida (jonka lajeilta puuttuu kaikki ohimoaukot; kilpikonnat ja niiden sukupuuttoon kuolleet sukulaiset) ja Euryapsida (jonka lajeilla on yksi ylempi ohimoaukko kallon molemmilla puolilla; sisälsi monia merimatelijoita).
Nykyisessä fylogeneettisessä systematiikassa tätä luokittelua ei kuitenkaan enää käytetä. Nykyään synapsidit ovat sauropsidien sisarryhmä (nisäkkäät ja niiden sukupuuttoon kuolleet sukulaiset), kun taas euryapsidit ja anapsideista kilpikonnat luetaan nykyisin diapsideihin, mikä tarkoittaisi, että euryapsidit on polyfyleettinen ryhmä ja anapsidit on parafyleettinen ryhmä. Kladistisesti myös linnut (jotka ovat diapsidisten matelijoiden jälkeläisiä) luetaan nykyisin diapsideihin. 
Kladogrammi.
Alla oleva Kladogrammi Bicklemannin (2009) ja Reiszin (2011) mukaan kuvaa diapsidien sukulaisuussuhteita:
Finlandia-hiihto

Finlandia-hiihto on Suomessa vuosittain käytävä pitkän matkan maastohiihtokilpailu. Kilpailu järjestetään yleensä helmikuun viimeisenä viikonloppuna. Aluksi hiihtoreitti kulki Hämeenlinnasta Lammin kautta Lahteen. Koska kaupunkien välinen reitti kulkee useiden järvien yli ja ne eivät ole joka vuosi riittävän paksussa jäässä, kilpailu on siirtynyt nykyisin Lahden ympäristössä kulkevalle reitille. Miesten kilpailussa eniten voittoja on saavuttanut Kari Varis, kaikkiaan 12 kertaa. Naisten kilpailussa eniten voittoja on hiihtänyt Sisko Kainulainen, myöskin 12 kertaa.
Historia.
Ensimmäistä Finlandia-hiihtoa suunniteltiin vuonna 1973 Hämeenlinnan ja Hyvinkään välille. Lumen vähyyden vuoksi se jouduttiin kuitenkin perumaan. Ensimmäinen startti tapahtui vuonna 1974, jolloin reittinä oli 75 kilometrin matka Hämeenlinnasta Lahteen. Vuonna 1976 osallistujia oli jo 3 500 kaikkiaan 14 eri maasta. Vuodesta 1978 Finlandia-hiihto on kuulunut Ruotsissa Uppsalassa perustettuun Worldloppet-sarjaan ainoana suomalaisena tapahtumana.
Vuonna 1982 hiihtäjiä oli ensi kertaa yli 10 000, mukana muun muassa Japanin prinssi Tomohito. Kahden vuoden kuluttua Finlandia pääsi Guinnessin ennätysten kirjaan maailman suurimpana massahiihtotapahtumana. Tuolloin osallistujia oli jo yli 13 000. Vuonna 1986 sallittiin ensimmäistä kertaa perinteisen ohella myös vapaa hiihtotapa. Finlandiaa hiihdettiin yhtä aikaa kummallakin hiihtotavalla, kunnes vuonna 1988 ainoaksi hiihtotekniikaksi vakiintui perinteinen. Perinteisen hiihtotavan rinnalle tuli vuonna 1990 vapaa Finlandia, joka hiihdettiin varsinaista Finlandiaa edeltäneenä päivänä. Vapaa Finlandia jäi tällöin lyhytaikaiseksi, mutta vapaalla hiihdettiin oma kisansa jälleen 2007.
1990-luvulla hiihto jouduttiin siirtämään lumiolojen vuoksi Hämeenlinnasta Lahteen peräti viidesti. Vuoden 2000 hiihdon jälkeen tehtiin päätös, että reitiksi valitaan vuodesta 2001 alkaen pysyvästi Lahti–Hollola–Lahti. Niinpä vuoden 1999 kisa oli viimeinen, joka hiihdettiin Hämeenlinnasta Lahteen. Vuoden 2011 Finlandia-hiihdossa oli ensimmäistä kertaa FIS maraton cupin arvo, mikä lisäsi hiihdon kilpailullista arvoa ja näkyvyyttä.
Finlandia-hiihdon 40-vuotisjuhlahiihdossa 2013 osallistujamäärä ylitti 7 000:n hiihtäjän rajan. Samana vuonna perustettiin Finlandia Ski Team, joka osallistuu kotimaisiin ja kansainvälisiin kilpahiihdon ja massahiihdon tapahtumiin. Vuonna 2020 Finlandia-hiihto jouduttiin perumaan ensimmäistä kertaa. Syynä oli lumen puute. Seuraavana vuonna 2021 kilpailu peruttiin toistamiseen, tällä kertaa koronarajoitusten takia.
Epäsymmetrinen informaatio

Epäsymmetrinen informaatio tarkoittaa taloustieteessä tilannetta, jossa transaktion yhdellä osapuolella on enemmän informaatiota kuin toisella. Tyypillisesti tuotteen myyjällä on enemmän informaatiota kuin tuotteen ostajalla. Myös päinvastainen tilanne on mahdollinen.
Myyjällä on yleensä enemmän informaatiota esimerkiksi käytetyn auton kaupassa ja asuntokaupassa. Näissä tilanteissa myyjä tuntee tuotteen ominaisuudet ja arvon paremmin kuin ostaja. Ostajalla voi olla enemmän informaatiota esimerkiksi terveysvakuutuksen kaupassa ja toimilupakaupassa. Ostaja voi tietää paremmin oman sairastumistodennäköisyytensä kuin vakuutuksen antaja. Toimiluvan ostaja voi tietää paremmin mahdollisuudet luvan hyödyntämiseen kuin sen myöntävä viranomainen.
Epäsymmetrinen informaatio on yksi markkinahäiriön lähde. Tilanteita, joissa on epäsymmetristä informaatiota, analysoidaan peliteorian avulla.
Kenneth Arrow kuvasi ensimmäisenä epäsymmetrisen informaation tilanteen uraauurtavassa artikkelissaan ”Uncertainty and the Welfare Economics of Medical Care” "American Economic Review" -lehdessä vuonna 1963. Yksi tärkeä perustelu terveydenhuollon kontrolloinnille on juuri lääkäreiden parempi informaatio hoidon tehokkuudesta ja hinnasta.
George Akerlof käytti myöhemmin termiä epäsymmetrinen informaatio kuuluisassa artikkelissaan ”The Market for Lemons” vuonna 1970. Artikkelissa hän tarkasteli haitallista valikoitumista käytettyjen autojen kaupassa.
Kriitikot ovat huomauttaneet, ettei epäsymmetriseen informaatioon vetoaminen perustu realistiseen käsitykseen markkinoiden toiminnasta. Markkinat ja kilpailu eivät toteudu olosuhteissa, joissa kaikilla toimijoilla olisi yhtäläiset tiedot käytössään.
Kankaan rautatieasema

Kankaan rautatieasema () on Suomen rataverkon liikennepaikka Kankaan kylässä Ylivieskan kaupungissa Pohjanmaan radalla, Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Rautatieaseman etäisyys Helsingin rautatieasemalta Haapamäen ja Seinäjoen asemien kautta on 642,5 ratakilometriä. Kankaan asema toimi aikanaan henkilö- ja postiliikenteen lisäksi puutavaran lastauspaikkana. Nykyisin Kankaan asemalla ei ole henkilö- eikä tavaraliikennepalvelua. Liikennepaikan liikenteenohjaustoiminnot on hoidettu kaukokäytöllä Oulusta käsin. Kankaan rautatieasema toimii nykyisin ainoastaan junakohtauspaikkana. 
Kankaan asema oli tärkeä Tuomiperän, Rajaperän, Harvaperän, Teikkoperän, Rahkaperän ja Oulaisten Hanhiperän ja Viitaperän asukkaille. Kankaan aseman ympärille kehittyi pieni kylä.
Liskonlantioiset

Liskonlantioiset (Saurischia) on toinen dinosaurusten kahdesta pääryhmästä, toinen on linnunlantioiset (Ornithischia). Nimensä mukaisesti useimmilla liskonlantioisilla oli samanlainen lantio kuin liskoilla. Vuonna 1888 Harry Seeley määritteli dinosaurukset kahteen lahkoon, vaikka nykyään monet paleontologit pitävät liskonlantioisia pikemminkin kladina kuin lahkona. 
Perinteisesti liskonlantioiset jaetaan kahteen pääryhmään: sauropodomorphaan ja teropodeihin. Teropodeihin puolestaan kuuluvat linnut, jotka ovat ainoita liitukauden joukkosukupuutosta selvinneitä liskonlantioisia, kun muut edustajat kuolivat sukupuuttoon asteroidin törmäyksen seurauksena. Toinen dinosaurusten luokittelutapa on Matthew Baronin kehittämä luokittelu, jossa dinosaurukset jaettaisiin Ornithoscelidaan, johon kuuluisivat teropodit ja linnunlantioiset, ja liskonlantioisiin, johon kuuluisivat Sauropodomorpha ja Herrerasauridae.
Scissor Sisters

Scissor Sisters on viisijäseninen yhdysvaltalainen glam rock-pop -yhtye, joka on ottanut vaikutteita New Yorkin homokulttuurista. Yhtye on ottanut nimensä naisten keskenään käyttämästä seksiasennosta. Yhtyeen perustivat laulusolisti Jake Shears (oikealta nimeltään Jason Sellards), Ana Matronic (Ana Lynch) ja kosketinsoittaja-basisti Babydaddy (Scott Hoffman) vuonna 2001.
Scissor Sisters ei ole tehnyt varsinaista läpimurtoa kotimaassaan, mutta on noussut Britanniassa yhdeksi 2000-luvun myydyimmistä pop-ilmiöistä.
Walter Röhrl

Walter Röhrl (s. 7. maaliskuuta 1947 Regensburgissa) on saksalainen ralliautoilija ja rallin MM-sarjan mestari (1980 ja 1982).
Ura.
Rörhl voitti rallin EM-sarjan mestaruuden vuonna 1974.
Rörhl oli mukana rallin MM-sarjassa heti alusta asti, Monte Carlon rallista alkaen, joka oli historian ensimmäinen virallinen MM-ralli. Menestys ei heti tullut, kun Röhrl pääsi vain kerran maaliin ajamissaan kolmessa rallissa. Röhrlin ensimmäinen voitto oli Akropolis-ralli vuonna 1975. Sen jälkeen Röhrl sai odottaa seuraavia voittoja kolme vuotta. Kaudella 1978 Röhrl onnistui voittamaan uudestaan Akropolis-rallin ja toisena Quebecin rallin. Rallit hän voitti Fiat 131 Abarthilla.
Kaudella 1979 Röhrl ei voittanut yhtään kilpailua, mutta oli toinen Sanremon rallissa. Pisteitä kertyi 21 ja yhteispisteissä hän oli 9. Seuraavalla kaudella Röhrl oli jo enemmän ammattilaisen tuntuinen. Hän voitti kauden kuudesta ensimmäisestä kilpailusta kolme ja myöhemmin vielä yhden, joilla hän onnistui voittamaan mestaruuden peräti 54 pisteen erolla ennen toiseksi tullutta Hannu Mikkolaa, joka ei kaudella voittanut yhtään kilpailua.
1980-luvulla Röhrl kilpaili myös World Championship for Makes -sarjassa.
Kaudella 1981 ei Röhrliä nähty kuin yhdessä kilpailussa, San Remo-rallissa, joka oli hänen uransa 40. MM-ralli. Sen hän keskeytti vaihdelaatikon hajottua. 1982 Opelin tallissa Röhrl palasi kultakantaan, voitettuaan kaudella vain kaksi MM-rallia. Mestaruudesta hän taisteli ranskalaisnaisen, Michele Moutonin, kanssa. Röhrl voitti toisen mestaruutensa tasaisella suorituksella 12 pisteen erolla Moutoniin. Kaudeksi 1983 Röhrl siirtyi italialaisen Lancian ohjaimiin ja oli MM-sarjassa toinen, 1985 hän saavutti kolmannen tilan Audi-tallin autolla. 1987 Röhrl osallistui amerikkalaiseen Pikes Peak -ylämäkikilpailuun voittaen sen ennätysajalla. Hän lopetti ralliuransa kauden 1987 jälkeen. Röhrlin urassa oli erikoista se että hän ei kertaakaan osallistunut Jyväskylän suurajoihin.
Ralliuran jälkeen Röhrl kilpaili muun muassa amerikkalaisissa Trans Am- ja IMSA Camel GTO -ratasarjoissa vuosina 1988–1989 sekä saksalaisessa DTM-sarjassa 1990.
Linnunlantioiset

Linnunlantioiset (Ornithischia) oli sukupuuttoon kuollut toinen kahdesta dinosauruskladista, jonka edustajat olivat pääasiassa kasvinsyöjiä ja joilla oli lintujen lantiota muistuttava lantio. Linnut kehittyivät kuitenkin liskonlantioisista, toisesta dinosaurusryhmästä, eivätkä siis kuulu linnunlantioisiin.
Luokittelu.
Linnunlantioisten luokitus Bentonin (2004) mukaan:
Luokittelu Thomas R. Holtz, Jr. mukaan (2011):
Sauvasolu

Sauvasolut ovat silmän verkkokalvolla sijaitsevia hämärässä näkemiseen erikoistuneita fotoreseptorisoluja. Värien näkemiseen ovat erikoistuneet verkkokalvon tappisolut. Näiden kahden näköreseptorisolun valoherkät osat sijaitsevat alimmaisena verkkokalvolla. Sauvasoluja on noin 120 miljoonaa. Ne ovat halkaisijaltaan noin kaksi mikrometriä. Sauvasolut aistivat valon intensiteettiä, eivätkä osallistu värien näkemiseen. Siksi hämärässä ihminen pystyy erottamaan vain harmaan eri sävyjä.
Hämäränäkö.
Sauvasolujen avulla ihminen aistii valon voimakkuutta harmaan eri vivahteina ja pystyy pimeässä havaitsemaan hyvinkin heikkoja valon lähteitä. Sauvasolujen avulla hämäränäkö on mahdollista. Sauvasoluissa on näköpigmenttinä rodopsiini eli näköpurppura, joka koostuu retinaalista ja opsiinista. Valo vaikuttaakin juuri näihin näköpigmentteihin. Fotonien energia imeytyy eli absorboituu sauvasolujen retinaaliin, jolloin sen tietty sidos muuttuu cis-muodosta trans-muotoon ja samalla myös siihen kovalenttisesti sitoutunut opsiini muuttaa muotoaan. Reaktion tuloksena sauvasolujen solukalvon tietyt kationikanavat sulkeutuvat, minkä seurauksena kalvon kalvojännite kasvaa. Tämä hyperpolarisoituminen aiheuttaa aktiopotentiaalin ensin bipolaarisoluissa, joista se siirtyy gangliosoluihin. Tietyt entsyymit muuttavat retinaalin takaisin aktiiviseen cis-muotoon ja solunsisäisen kalsiumpitoisuuden pieneneminen aiheuttaa kationikanavia avaavien välittäjäaineiden muodostumiseen. Näiden välittäjäaineiden vaikutuksesta kationikanavat aukeavat ja kalvojännite palaa ennalleen. 
Ihmisen silmät sopeutuvat helposti pimeästä valoisaan, mutta päinvastoin sopeutuminen on hidasta. Kirkkaasta valosta hämärään siirtyessä ei näe juuri mitään, koska kaikki rodopsiini on hajonnut ja uutta muodostuu hitaasti. Siksi pimeässä käytetään merkkivalona voimakasta punaista, koska se ärsyttää vain tappisoluja. Näin sauvojen valoherkkyys säilyy, eikä silmä sokaistu. Rodopsiinin muodostumiseen tarvitaan retinolia tai beeta-karoteenia, jonka vähäisyyden tyypillinen oire on hämäräsokeus. Rodopsiini hajoaa opsiiniksi ja vitamiini A:ksi. Tämä aktivoi entsyymin, joka sulkee kalvon huokosia ja solun jännite kasvaa. Sauvasoluihin kiinnittynyt gangliosolu alkaa reagoida. Tuotettu pieni energiamäärä kulkee näköhermoa pitkin aivoihin.
Verkkokalvo

Verkkokalvo eli retina on silmän aistiva osa, joka muistuttaa rakenteeltaan keskushermostoa. Se on muodostunut sikiökaudella aivojen aiheen pullistumana. Pullistuman varresta puolestaan on peräisin näköhermo. Kuva kohteesta, jota katsotaan, heijastuu verkkokalvolle. Verkkokalvo on aivan silmän takana, se on kuin silmän valkokangas. Verkkokalvon aistinsoluja, toiselta nimeltään fotoreseptoreita, ovat sauvasolut ja tappisolut.
Verkkokalvon retinoblastooma on lasten yleisin silmäsyöpä.
Eläinten verkkokalvo.
Eläinten verkkokalvo on periaatteessa samanlainen kuin ihmisellä mutta sauvojen ja tappien määrät ja sijoittuminen verkkokalvolla vaihtelevat. Sauvasoluja on runsaasti eläimillä, jotka saalistavat tai liikkuvat hämärässä. Monilla eläinlajeilla on verkkokalvossa heijastava pinta, tapetum lucidum, joka heijastaa silmään tulleen valon toistamiseen näköhermoihin ja parantaa siten hämäränäköä, "kissansilmät".
Archosauromorpha

Archosauromorpha on diapsidisauropsidien kladi, joka käsittää arkosaurit (kuten krokotiilieläimet ja dinosaurukset, mukaan lukien linnut) ja kaikki muut diapsidit, jotka ovat läheisempää sukua arkosaureille kuin lepidosauromorfeille (kuten liskot, käärmeet ja tuatarat). Ensimmäiset arkosauromorfit kehittyivät permikauden lopulla, mutta ryhmä yleistyi vasta triaskaudella permikauden joukkotuhon jälkeen.
Vaikka Archosauromorpha nimettiin vuonna 1946, se vakiintui vasta 1980-luvulla. Nykyään Archosauromorpha sisältää neljä suurta matelijaryhmää: tanakat, kasvia syöneet allokotosaurit ja rhynchosaurit, monimuotoinen Archosauriformes-kladi (arkosaurit ja niiden lähimmät sukulaiset) ja polyfyleettinen ryhmä erilaisia pitkäkaulaisia matelijoita, kuten "Protorosaurus", tanystropheidit ja "Prolacerta". Jotkut auktorit luokittelevat Archosauromorphaan myös Pantestudines-kladin (kilpikonnat ja niiden sukupuuttoon kuolleet sukulaiset) ja choristoderit.
Luokittelu.
Kladogrammit.
Alla oleva kladogrammi perustuu M.S. Leen (2013) näkemykseen, jossa Pantestudines ja Choristodera luetaan Archosauromorphaan:
Toinen kladogrammi perustuu M.D Ezcurran näkemykseen (2016), jossa Pantestudines ja Choristodera ovat Archosauromorphan ulkopuolella:
Neodiapsida

Neodiapsida on sauropsidien kladi, joka on toinen kahdesta diapsidien alaryhmästä; toinen on sukupuuttoon kuollut Araeoscelidia. 
Varhaiset permikauden neodiapsidit muistuttivat nykyisiä liskoja, mutta jotkin niistä alkoivat jo palata veteen ("Claudiosaurus") ja liitämään (Weigeltisauridae). Ensimmäiset Sauria-kladin (Archosauromorpha ja Lepidosauromorpha) edustajat kehittyivät permikauden lopulla ennen joukkotuhoa. 
Kladogrammi.
Alla oleva kladogrammi M.S Leen (2013) mukaan kuvaa neodiapsidien sukulaisuussuhteita. Kladogrammista on jätetty pois Pantestudines, sillä sen sukulaissuhde muiden matelijoiden välillä on yhä kiistanalainen.
Albumiini

Albumiinit on ryhmä valkuaisaineita eli proteiineja, jotka liukenevat puhtaaseen veteen. Albumiinit on yksi vanhentuneista proteiinien luokitteluun tarkoitetuista ryhmistä. Albumiinin biosynteesi tapahtuu maksassa.
Keskimäärin noin 60 % plasman valkuaisaineista on albumiinia. Se kuljettaa monia siihen sitoutuneita aineita, kuten kalsiumia, rasvahappoja, monia hormoneja sekä lääkeaineita ja muita vierasaineita. Albumiinimolekyylit ovat pieniä, joten se sitoo painoonsa nähden runsaasti vettä. Veren osmoottinen paine johtuukin noin 80-prosenttisesti albumiinista. 
Radioisotoopilla leimattua albumiinia voidaan käyttää plasman tilavuuden mittauksessa.
Gail Devers

Yolanda Gail Devers (s. 19. marraskuuta 1966 Seattle, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen pikajuoksija, joka kilpaili menestyksekkäästi sekä 100 metrin juoksussa että pika-aidoissa. Hän oli eräs 1990-luvun menestyksekkäimpiä yleisurheilijoita lajissaan. 
Vuonna 1990 Deversillä todettiin kilpirauhasen liikatoimintaa aiheuttava Basedowin eli Gravesin tauti. Hän kuitenkin toipui sairaudesta ja saavutti Tokion MM-kisoissa 1991 100 metrin aidoissa hopeaa. Barcelonan olympiakisoissa 1992 Devers voitti kultaa sadan metrin sileällä kuuden sekunnin sadasosan erolla Juliet Cuthbertiin, mutta jäi aitajuoksussa viidenneksi kompuroituaan johtoasemassa loppukilpailun viimeisellä aidalla. Sisäratojen MM-kisoissa 1993 hän voitti kultaa 60 metrillä. Samana vuonna ulkoradoilla Stuttgartin MM-kisoissa hän saavutti maailmanmestaruuden molemmilla matkoilla ja voitti pika-aidoissa vielä kolmannen perättäisen maailmanmestaruutensa Göteborgissa 1995.
Atlantan olympialaisten 1996 sadan metrin finaalissa Devers tuli maaliin Jamaikan Merlene Otteyn kanssa samalla ajalla, mutta maalikamerakuvan perusteella Devers julistettiin voittajaksi ja näin hän saavutti toisen peräkkäisen olympiakultansa sadalla metrillä. Aidoissa hän sen sijaan jälleen epäonnistui ja jäi neljänneksi. Kisojen toisen ja uransa kolmannen olympiakullan hän saavutti pikaviestistä. Sisäratojen MM-kisoissa 1997 hän saavutti toisen 60 metrin maailmanmestaruutensa. Sevillan MM-kisoissa 1999 Devers voitti pika-aidoissa kultamitalin. Aikaisemmin samana vuonna hän oli halli-MM-kisoissa 60 metrillä hopealla. Vielä sisäratojen MM-kisoissa 2004 hän saavutti kolmannen 60 metrin maailmanmestaruutensa ja oli 60 metrin aidoissa toinen. 
Deversin eräs tavaramerkki olivat hänen erikoisen pitkät ja värikkäät sormenkyntensä.
Deversin opinahjon, Kalifornian National Cityssa sijaitsevan Sweetwater High Schoolin yleisurheilu ja jalkapallostadion on nimetty hänen mukaansa Gail Devers Stadiumiksi.
Ahmed Salah

Hussein Ahmed Salah (, s. 31. joulukuuta 1956 Ali Sabieh, Djibouti) on djiboutilainen maratoonari.
Olympialaisista Salah saavutti maratonilla pronssia 1988 Soulista. Los Angelesin olympialaissa 1984 hän saavutti maratonilla sijan 20, Barcelonan olympialaisissa 1992 sijan 30 ja Atlantan olympialaissa 1996 sijan 42. MM-kisoissa hän juoksi hopealle sekä Roomassa 1987 että Tokiossa 1991. Hän on maansa ainoa olympiamitalisti ja oli maansa ensimmäinen yleisurheilun MM-mitalisti.
Salahin ennätys maratonilta on 2.07.07, minkä hän juoksi Rotterdamissa 17. huhtikuuta 1988. Hän on 180 senttimetriä pitkä ja painaa 64 kilogrammaa.
James Michel

James Alix Michel (s. 18. elokuuta 1944) on seychelliläinen poliitikko, joka oli maansa presidentti 2004–2016.
Elämäkerta.
Michel aloitti uransa opettajana, mutta siirtyi sotilasuralle ja kohosi everstiksi. Ennen Seychellien itsenäistymistä vuonna 1976 hän liittyi France-Albert Renén johtamaan poliittiseen puolueeseen jo ennen maan itsenäisyyttä ja oli sen keskuskomitean jäsen vuoden 1977 kaappauksen aikaan. Puolue on muuttanut nimensä kahteen kertaan ja on nykyisin nimeltään Parti Lepup eli Seychellien kansanpuolue. Michel on sen puheenjohtaja vuodesta 2009 alkaen.
Vuonna 1996 James Michelista tuli Seychellien varapresidentti. Vuonna 2004 hän seurasi vapaissa vaaleissa France-Albert Renéa maan presidenttinä. Hänet valittiin uudelleen heinäkuun 2006 vaaleissa ja jälleen toukokuussa 2011. Michel voitti myös vuoden 2015 vaalit, mutta hän ilmoitti syyskuussa 2016 jättävänsä paikkansa ennenaikaisesti kansanpuolueen hävittyä vuoden 2016 parlamenttivaalit. Kansanpuolue menetti näin 39 vuotta kestäneen valta-asemansa. Michelin seuraajaksi nousi varapresidentti Danny Faure.
Michel on taistellut tarmokkaasti merirosvousta vastaan. Somalialaiset merirosvot ovat vakava uhka seychellien kalastajille. Hän on kiinnittänyt huomiota myös ilmaston lämpenemisen vaikutuksiin, jotka uhkaavat saarivaltion tulevaisuutta.
Sauropterygia

Sauropterygia on muinainen vesimatelijaryhmä, johon kuuluvat esimerkiksi joutsenliskot eli plesiosaurukset sekä plesiosaurusten edeltäjät plakodontit ja notosaurit. Sauropterygia-mateiljoita eli varhaiselta triaskaudelta myöhäisliitukaudelle asti.
Luokittelu.
YLÄLAHKO "Sauropterygia"
Jyvässolu

Jyvässolut eli granulosyytit ovat polymorfonukleaarisia leukosyyttejä (valkosoluja), joiden päätehtävä on fagosytoosi eli solusyöminen, mutta jotka kykenevät myös ekstrasellulaarisiin puolustusreaktioihin. Granulosyytit kuuluvat myeloidiseen solulinjaan ja ne voi tunnistaa solussa värjättäessä näkyvistä hiukkasista eli granuloista.
Granulosyytit jaetaan värjäytyvyytensä mukaan neutrofiileihin, basofiileihin ja eosinofiileihin.
Neutrofiilinen granulosyytti.
Neutrofiilisten granulosyyttien tuma on 2–5-liuskainen. Neutrofiilit ovat ihmisen ja koiran yleisimpiä leukosyyttejä. Niiden määrä lisääntyy akuuteissa bakteeritulehduksissa, joissa ne osallistuvat kudokseen muodostuvan märkäeritteen muodostamiseen. Märkäerite muodostuu bakteereista, kuolleesta kudoksesta ja neutrofiilisista granulosyyteistä. Neutrofiilisten granulosyyttien määrää nostavat myös syöminen ja stressi. Linnuilla ei ole lainkaan neutrofiilisia granulosyyttejä, mutta niiden tilalla on heterofiilisiä granulosyyttejä.
Eosinofiilinen granulosyytti.
Eosinofiilisten granulosyyttien tumat ovat kaksiliuskaisia. Eosinofiiliset granulosyytit hillitsevät tulehdusrektioita, vaimentavat allergisia oireita ja tuhoavat parasiitteja. Niiden määrä verenkierrossa lisääntyy loistartuntojen, leukemian ja allergioiden yhteydessä. Eosinofiilien granuloissa on muun muassa histaminaasia, joka tuhoaa vapaata histamiinia. Ihmisellä eosinofiilien määrä on korkeimmillaan keskiyöllä ja matalimmillaan puolenpäivän aikoihin.
Basofiilinen granulosyytti.
Basofiilisten granulosyyttien tuma on suuri ja epäsäännöllisen muotoinen. Basofiilien granuloissa on hepariinia ja histamiinia, joillakin kotieläimillä lisäksi serotoniinia. Allergisen reaktion yhteydessä tiettyjen immunoglobuliinien liittyminen basofiilien solukalvoon aiheuttaa granuloiden sisällön vapautumisen verenkiertoon. Nämä vapautuneet aineet puolestaan osallistuvat allergiaoireiden syntyyn: esimerkiksi histamiini aiheuttaa verisuonten seinämien läpäisevyyden kasvamista, jolloin veriplasmaa siirtyy kudoksiin. Pahimmassa tapauksessa tämä voi aiheuttaa šokin, kun veren tilavuus verisuonistossa pienenee.