tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Paavillinen tiedeakatemia

Paavillinen tiedeakatemia () on Vatikaanivaltiossa sijaitseva vuonna 1936 perustettu akatemia. Se toimii nykyään Vatikaanin puutarhojen alueella, missä ovat myös Paavillinen yhteiskuntatieteiden akatemia ja Pyhän Tuomas Akvinolaisen Paavillinen akatemia. 
Akatemia juontaa juurensa Accademia dei Lincei -nimiseen edeltäjäänsä. Paavi Pius XI:n aikana akatemia perustettiin uudelleen Paavillinen tiedeakatemia -nimellä.
Akatemian jäsenet.
Nykypäivänä akatemian jäseniin kuuluu joukko maineikkaita tutkijoita. Akatemian nykyiset jäsenet ovat: 
Nobel-voittajat.
Akatemian historiassa sen jäseniin on kuulunut myös lukuisa joukko henkilöitä, jotka on myöhemmin palkittu Nobel-palkinnolla. Moni jäseniksi katsottavista nobeliseista on myös toiminut akatemian jäsenenä ennen palkintonsa saamista. 
Akatemian jäsenistä Nobel-voittajia ovat: 
Ernest Rutherford (kemia, 1908) 
Guglielmo Marconi (fysiikka, 1909) 
Alexis Carrel (lääketiede, 1912) 
Max von Laue (fysiikka, 1914) 
Max Planck (fysiikka, 1918) 
Niels Bohr (fysiikka, 1922) 
Werner Heisenberg (fysiikka, 1932) 
Paul Dirac (fysiikka, 1933) 
Erwin Schrödinger (fysiikka, 1933) 
Peter J.W. Debye (kemia, 1936)
Otto Hahn (kemia, 1944)
Sir Alexander Fleming (lääketiede, 1945) 
Chen Ning Yang ja Tsung-Dao Lee (fysiikka, 1957) 
Joshua Lederberg (lääketiede, 1958)
Rudolf Mössbauer (fysiikka, 1961) 
Max F. Perutz (kemia, 1962) 
John Carew Eccles (lääketiede, 1963) 
Charles H. Townes (fysiikka, 1964) 
Manfred Eigen ja George Porter (kemia, 1967) 
Har Gobind Khorana ja Marshall W. Nirenberg (lääketiede, 1968) 
Christian de Duve (lääketiede, 1974) 
George Emil Palade (lääketiede, 1974) 
David Baltimore (lääketiede, 1975) 
Aage Bohr (fysiikka, 1975) 
Abdus Salam (fysiikka, 1979) 
Paul Berg (kemia, 1980) 
Kai Siegbahn (fysiikka, 1981) 
Sune Bergstrom (lääketiede, 1982) 
Carlo Rubbia (fysiikka, 1984) 
Klaus von Klitzing (fysiikka, 1985)
Rita Levi-Montalcini (fysiikka, 1986) 
John C. Polanyi (kemia, 1986)
Yuan T. Lee (kemia, 1986) 
Jean-Marie Lehn (kemia, 1987) 
Joseph E. Murray (lääketiede, 1990) 
Gary S. Becker (taloustiede, 1992) 
Paul J. Crutzen ja Mario J. Molina (kemia, 1995) 
Claude Cohen-Tannoudji (fysiikka, 1997) 
Ahmed H. Zewail (kemia, 1999)
Günter Blobel (lääketiede, 1999)
Ryoji Noyori (kemia, 2001)
Martin Sandberger

Martin Sandberger (17. elokuuta 1911 Charlottenburg Berliini, Saksa – 30. maaliskuuta 2010) oli SS-eversti ja Sonderkommando 1a:n komentaja Einsatzgruppessa. Hän oli myös Sicherheitspolizein ja turvallisuuspalvelu SD:n komentaja Virossa, ja hänellä oli merkittävä osuus Baltian juutalaisten massamurhissa.
Elämäkerta.
Martin Sandbergerin isä oli IG Farbenin johtaja. Sandberger opiskeli lakia Münchenin, Kölnin, Freiburgin ja Tübingenin yliopistoissa. 20-vuotiaana hän liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen ja sitten SA:han. 1932–1933 Sandberger oli natsiaktivisti ja oppilasjohtaja Tübingenissa. Hän sai pätevyyden 1933, ja natsien oppilasliigan jäsenenä hänestä tuli yliopistotarkastaja.
Vuonna 1936 Sandbergeristä tuli SS:n jäsen Gustav Adolf Scheelin alaisuuteen turvallisuuspalvelu SD:hen Württembergiin. Hän teki uraa myös SD:ssä, ja hänestä tuli 1938 SS-majuri. 13. lokakuuta 1939 Himmler nimitti Sandbergerin maahanmuuton keskustoimistoon Koillis-Saksaan johtajaksi, jonka tehtäviin kuului myös äskettäin vallattujen itäisten alueiden uudelleen asuttamisen arviointi. Operaatio Barbarossan alettua Sandbergeristä tuli Sonderkommando 1a:n johtaja Einsatzgruppeen (yhdessä Franz Walter Stahleckerin kanssa), ja he panivat toimeen massamurhia Baltian maissa. Sandberger osoitti erityistä tehokkuutta: esimerkiksi raportissaan 1. heinäkuuta 1942 hän ilmoitti 941 juutalaista surmatun. Hänen ponnisteluaan arvostettiin, ja 3. joulukuuta 1941 hänet nimitettiin SD:n komentajaksi Viroon. 
Martin Sandberger pidätettiin sodan jälkeen ja tuomittiin kuolemaan 1948 Einsatzgruppen-oikeudenkäynnissä, mutta rangaistus muutettiin myöhemmin elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi. Sandbergerin isä, eläkkeelle jäänyt IG Farbenin tehtaanjohtaja, käytti suhteitaan Theodor Heussiin, joka otti yhteyttä Yhdysvaltain suurlähettilääseen James B. Conantiin ja anoi armahdusta. Vaikutusvaltaisilta kansalaisilta, kuten oikeusministeri Wolfgang Haussmannilta ja piispa (Landesbischof) Martin Haugilta, tuli useita armahduspyyntöjä. Jopa Saksan liittopäivien varapuhemies Carlo Schmid huolestui Sandbergerin oloista Landsbergin vankilassa. Sen ansiosta Sandberger vapautui 1958. Syksyllä 2004 Viron lehdet kertoivat Sandbergerin asuvan Stuttgartin lähistöllä olevassa huvilassa.
Internetin amatöörietsivät olivat vuosia huomioineet, että Sandberger oli korkea-arvoisin SS-johtaja, jonka tiedettiin olevan elossa. Sandberger oli vuodesta 1958 elänyt täysin piilossa julkisuudelta ennen, kuin Der Spiegel -lehti jäljitti hänet juuri ennen hänen kuolemaansa 2010.
Dorothy McGuire

Dorothy Hackett McGuire (14. kesäkuuta 1916 Omaha, Nebraska – 13. syyskuuta 2001 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijätär. 
McGuiren tunnetuimpia elokuvia ovat "Kierreportaat" (1946), "Hiljainen sopimus" ("Gentleman's Agreement", 1947), "3 kolikkoa lähteessä" ("Three Coins in the Fountain", 1954), "Onnellisen laakson kansa" (Friendly Persuasion, 1956), "Erämetsän sankarit" (Old Yeller, 1957), "Robinsonin perhe" ("Swiss Family Robinson", 1960) ja "Mies Nasaretista" ("The Greatest Story Ever Told", 1965). Hän on saanut elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
McGuire oli naimisissa John Swopen kanssa vuodesta 1943 tämän kuolemaan 1979 asti. Pariskunnalla oli kaksi lasta. McGuire kuoli 85-vuotiaana sydänsairauteen.
Dares Fryygialainen

Dares Fryygialainen () oli Homeroksen "Iliaan" mukaan troijalainen Hefaistoksen pappi. Häntä alettiin myöhemmin pitää historiallisena henkilönä, jonka nimiin on kirjoitettu aikalaiskuvaus Troijan sodan tapahtumista. Teoksen ainoa tunnettu versio on latinankielinen "Daretis Phrigii de excidio Troiae historia". Vaikka teos alkaakin saatekirjeellä, jossa roomalainen 1. vuosisadalla eaa. elänyt oppinut Cornelius Nepos osoittaa latinankielisen käännöksensä Sallustiukselle, teos on ilmeisesti kirjoitettu viidennen ja kuudennen vuosisadan vaihteessa. Teoksesta on voinut olla olemassa myös kreikankielinen alkuperäisteos, johon Aelianus ehkä viittaa.
Teos on hyvin troijalaismyönteinen, ja se oli Diktys Kreetalaisen teoksen ohella niitä harvoja lähteitä, joita keskiajalla oli käytettävissä Troijan sodan tapahtumista, ja se on siten melkoisesti vaikuttanut keskiajan troijalaistaruun.
Mary Millington

Mary Millington "oik. Mary Ruth Quilter" (30. marraskuuta 1945 Kenton – 19. elokuuta 1979) oli brittiläinen pornonäyttelijä. Tunnetuksi hänet teki rooli seksikomediassa "Come Play with Me" vuodelta 1977. Hänen viimeiseksi jäänyt roolinsa oli Sex Pistols -yhtyeen elokuvassa "The Great Rock 'n' Roll Swindle", mutta hän kuoli ennen elokuvan julkaisua.
Millington kuoli otettuaan yliannostuksen 33-vuotiaana. Hän oli ajautunut pahaan huumekierteeseen ja masennukseen poliisin tehtyä toistuvasti ratsioita hänen pitämäänsä pornokauppaan. Hänen jäljiltään löydettiin itsemurhaviesti.
Anne Revere

Anne Revere (25. kesäkuuta 1903 New York City, New York – 18. joulukuuta 1990 Locust Valley, New York) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä ja Oscar-voittaja.
Anne Revere aloitti elokuvauransa vuonna 1934. Hän voitti parhaan naissivuosa-Oscarin elokuvasta "Yli esteiden" (National Velvet, 1944). Hänen muita tunnettuja elokuvia ovat muun muassa "Bernadetten laulu" (1943), "Taivasten valtakunnan avaimet" (1944), "Hiljainen sopimus" (1947) ja "Paikka auringossa" (1951). 
Myöhemmin Anne joutui Hollywoodin mustalle listalle viranomaisten epäiltyä häntä kommunistiksi. Anne Revere kuoli keuhkokuumeeseen 87-vuotiaana.
José Luis Brown

José Luis Brown (11. marraskuuta 1956 Ranchos, Argentiina – 12. elokuuta 2019) oli argentiinalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Puolustajana pelannut Brown voitti maailmanmestaruuden vuoden 1986 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Brown, lempinimeltään ”Tata”, on Estudiantesin kasvatti. Edustusjoukkueessa hän debytoi vuonna 1975. Vuosina 1982 ja 1983 Brown johdatti kapteenina joukkueen kahteen Argentiinan-mestaruuteen. Kahdeksan Estudiantes-kauden jälkeen Brown siirtyi Deportivo Españoliin ja Boca Juniorsiin, josta hän siirtyi pelaamaan ulkomaille. Vuosina 1986–1988 Brown pelasi Kolumbiassa, Ranskassa ja Espanjassa ilman suurempaa menestystä. Hän palasi vuonna 1989 Argentiinaan Racing Clubin joukkueeseen ja lopetti uransa samana vuonna.
Argentiinan maajoukkueessa Brown pelasi 36 maaottelua vuosina 1983–1990. Hän teki vain yhden maaottelumaalin, mutta se oli sitäkin makeampi, sillä se oli vuoden 1986 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden loppuottelun avausmaali. Myöhemmin samassa ottelussa Brown loukkasi kätensä ja se täytyi sitoa vartaloon kiinni, joten Brown pelasi ottelun lopun ”yksikätisenä”. Argentiina voitti Saksan lopulta 3–2 ja sai maailmanmestaruuden.
Pelaajauran jälkeen Brown toimi apuvalmentajana eri valmentajien alaisuudessa (muun muassa Oscar Ruggeri ja Carlos Bilardo). Vuonna 2002 Brown kävi valmentamassa kolumbialaista Club Bloomingia, mutta joutui lähtemään jo 16 pelin jälkeen. Club Bloomingin jälkeen hän valmensi Estudiantesin nuorisojoukkuetta hyvällä menestyksellä. Brownin päävalmentajaura käynnistyi toden teolla vuonna 2004, kun hän siirtyi Argentiinan toiseksi ylimmällä sarjatasolla pelanneeseen Atlético de Rafaelaan. Brown riitautui seuran johdon kanssa ja siirtyi Club Almagroon. Lyhyen Club Sportivo Ben Hur -pestin jälkeen Brown siirtyi valmentamaan toukokuussa 2007 nykyistä joukkuettaan Ferro Carril Oestea Argentiinan toiseksi ylimmällä sarjatasolla. 5. joulukuuta 2007 ilmoitettiin, että Brownista tulee Argentiinan alle 17-vuotiaiden maajoukkueen valmentaja.
Repokallio

Repokallio on matala vaara ja kaupunkimetsäinen virkistysalue Joensuussa. Alueella on polkuja, hiihtolatuja, pulkkamäki ja luontopolku. Valaistut kuntolenkit ovat 1,3 ja 4,2 kilometrin mittaisia. Ladut Repokalliolta johtavat Nepenmäelle, Hukanhaudalle, Niinivaaralle ja Iiksenvaaran koululle.
Repokalliolla on luontopolku infotauluineen. Lisäksi alueella on pysyvä 4H-järjestön rakentama metsätaitorata, jolla on mahdollista tutustua metsätaitoiluun itsenäisesti sekä harjoitella tietoja ja taitoja.
Repokallio sijaitsee Hukanhaudan ja Kontiosuon kaatopaikan välissä, valtatie 6:n eli Imatrantien ja kantatie 74:n eli Ilomantsintien risteyksen tuntumassa. Yhdeltä sivulta se rajoittuu Ilomantsin rataan. Joensuun keskustaan on matkaa noin kuusi kilometriä. 
Alue tunnetaan myös Vestinä tai Vestinkalliona, jonka niminen mäki on alueen korkein kohta. Sen laelle oleva, vuonna 2004 valmistunut Digitan radiomasto on Joensuun korkeimpia rakennelmia. Sen korkeus on 120 metriä.
Repokallio on myös pienen asuinalueen nimi. Virkistysalueen tuntumassa on muutamia rintamamiestaloja. Repokallio on antanut nimensä myös valtatie 6:n ja kantatie 74:n eritasoliittymälle. Puhas Oy:n Kontiosuon kaatopaikka tunnettiin aikaisemmin myös Repokallion kaatopaikkana; kaatopaikka sijaitsee nykyisin valtatie 6:n toisella puolella.
Kansantuomioistuin (natsi-Saksa)

Kansantuomioistuin (, lyh. "VGH") oli natsi-Saksan erikoisoikeus, joka oli säädetty lailla 24. huhtikuuta 1934. Valtiopäivätalon palon jälkeinen oikeusprosessi päättyi kansallissosialistien kannalta epäedulliseen tulokseen, koska valtakunnanoikeus tuomitsi yksin päätekijänä Marinus van der Lubben. Kansallissosialistit eivät sen vuoksi voineet syyttää kommunisteja tuhopoltosta. Niinpä perustettiin poliittisiin rikoksiin erikoistunut VGH, jonka toimivaltaan kuuluivat muun muassa seuraavat rikosasiat: puolustusmateriaalin vahingoittaminen, vihollisen avustaminen ja puolustuskyvyn heikentäminen. Kansantuomioistuin jakoi tuomioita myös mustan pörssin kauppiaille, lakkoilijoille ja tappiomielialan levittäjille. 
Kansantuomioistuin kokoontui Berliinin oikeustalon istuntosalissa. Oikeussali oli koristettu suurilla hakaristilipuilla sekä Adolf Hitlerin ja Fredrik II:n rintakuvilla. Oikeusistuin koostui kahdesta ammattilaistuomarista sekä viidestä maallikkojäsenestä, jotka olivat koottu kansallissosialistisen puolueen, poliisin, SS:n ja sotavoimien riveistä. Ammattilaistuomarien äänet olivat ratkaisevat, ja ne saattoivat kaataa maallikkojen äänet. Tuomarit nimitti Hitler valtakunnan oikeusministeriön ("Reichsjustizministerium") ehdotuksesta. Oikeusistuimen tärkein jäsen oli puheenjohtaja. VGH tuomitsi ainoana oikeusasteena: muutoksenhakumahdollisuutta tuomioihin ei ollut. 
VGH:n puheenjohtajana oli vuodesta 1936 Otto Thierack, ja häntä seurasi vuonna 1942 Roland Freisler. Viimeistään Freislerin nimityksen jälkeen kansantuomioistuin lakkasi täysin muistuttamasta todellista laillista oikeusistuinta. Freisler ajoi kuolemantuomioita läpi vähin todistein sekä pilkkasi ja nöyryytti syytettyjä. Kun kansantuomioistuin tuomitsi heinäkuun 20. päivän salaliiton jäseniä, Freisler raivosi ja huusi niin kovaa, että istunnot tallentaneen filmiryhmän äänittäjillä oli suuria vaikeuksia tehdä työnsä.
Vuosina 1943–1944 Freislerin I senaatti langetti 1 600 hirttotuomiota (muun muassa Valkoinen ruusu -vastarintaryhmän jäsenet). Pelkästään vuosina 1942–1943 VGH langetti yli 5 000 kuolemantuomiota. Tuomioita ei jaettu ainoastaan saksalaisille vaan myös miehitettyjen maiden kansalaisille.
Kip Thorne

Kip Stephen Thorne (s. 1. kesäkuuta 1940 Logan, Utah, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen teoreettinen fyysikko, jonka tunnetuimmat tutkimukset käsittelevät kosmologiaa ja Albert Einsteinin suhteellisuusteoriaa. Thorne oli myös fyysikkojen Stephen Hawkingin ja Carl Saganin pitkäaikainen ystävä. Thornelle myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 2017 yhdessä Rainer Weissin ja Barry Barishin kanssa LIGO-detektorista ja gravitaatioaaltojen havaitsemisesta.
Thorne väitteli Princetonin yliopistossa vuonna 1965. Hän on California Institute of Technologyn emeritusprofessori vuodesta 2009.
Julkisuudessa Thorne tunnetaan myös useista vedonlyönneistään Stephen Hawkingin ja John Preskillin kanssa. Thorne on esimerkiksi voittanut Hawkingin kanssa vedon siitä, onko Cygnus X-1 musta aukko vai ei. Thorne on myös asettunut Hawkingin kannalle vedonlyönnissä siitä, katoaako informaatio lopullisesti mustaan aukkoon. Vaikka Hawking luovutti jo kyseisen vedon ja totesi hävinneensä, Thorne ei ole samaa mieltä hänen kanssaan.
John Preskill

John Phillip Preskill (s. 19. tammikuuta 1953) on yhdysvaltalainen teoreettinen fyysikko, joka työskentelee professorina California Institute of Technology -instituutissa.
Preskill syntyi Illinoisin osavaltion Highland Parkissa. Opiskelunsa hän suoritti Princetonin yliopistossa ja myöhemmin Harvardissa.
Valtamediassa Preskill on huomioitu lähinnä yhtenä osapuolena vedonlyönnissä Stephen Hawkingin ja Kip Thornen kanssa. Vedoista kuuluisin käsittelee informaatiota ja mustia aukkoja. Vuonna 2004 Hawking tunnusti olleensa väärässä ja myönsi Preskillin voittaneen vedon, mutta Hawkingin kanssa samaa mieltä ollut Kip Thorne ei ole myöntänyt hävinneensä. Tieteellisin menetelmin vedon lopputulosta ei voida vielä ratkaista.
Kagura

Kagura () on šintolaisuudessa rituaalitanssi, joka esitetään pyhäkön kamille tehtävän uhrauksen yhteydessä. Kagura-seremonia järjestetään tyypillisesti vuosittain. Kagura on tarkoitettu pyhäkössä palvottavan kamin, ei tanssia seuraavan yleisön katsottavaksi, joten se esitetään selkä katsojiin päin. Seremonian yhteydessä kami kutsutaan ("kanjō") sille pyhitetylle alueelle esityksen katsomista varten.
Valtaosa kagura-tansseista on kehittynyt Japanin keskiajalla. Yksi tunnetuimmista tansseista lienee japanilaisessa mytologiassa kerrottu tanssi, jolla auringon kami Amaterasu houkuteltiin ulos luolasta. Kagura-tanssit voidaan jakaa kahteen tyyppiin: "mikagura" (御神楽) tarkoittaa keisarillisessa hovissa esitettyjä tansseja, "satokagura" (里神楽) hovin ulkopuolella tavallisen kansan keskuudessa esitettyä kaguraa. Jälkimmäinen jaetaan edelleen neljään laajaan kategoriaan, jotka ovat "miko"-papittarien esittämä kagura, "shishi-kagura" eli leijonakagura, "Ise-ryū kagura" ja "Izumo-ryū kagura". Japanin eri alueilla on monenlaisia toisistaan poikkeavia kagura-perinteitä. Ennen Meiji-restauraatiota tansseja esittivät lähinnä šintolainen papisto ja "shugendōn" munkit, mutta sittemmin ne ovat levinneet myös tavallisen kansan keskuuteen.
Otto Thierack

Otto Georg Thierack (19. huhtikuuta 1889 Würzen – 22. marraskuuta 1946 Sennelager) oli saksalainen juristi ja natsipoliitikko.
Thierack syntyi keskiluokkaiseen perheeseen, jonka sukujuuret voidaan jäljittää aina vuoteen 1633 asti. Hän opiskeli lakia ja politiikkaa Marburgissa ja Leipzigissa. Thierack suoritti lakimiestutkinnon helmikuussa 1914. Ensimmäisessä maailmansodassa hän palveli luutnanttina ja hänet palkittiin toisen luokan rautaristillä.
Vuonna 1932 Thierack liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen. Vuodesta 1935 lähtien hän oli Valtakunnan oikeusministeriön varapresidentti. Vuonna 1936 hänestä tuli Volksgerichtshofin puheenjohtaja. Vuosina 1942–1945 Thierack oli valtakunnan oikeusministeri.
Sodan jälkeen liittoutuneet pidättivät Thierackin, mutta hän teki itsemurhan myrkyllä ennen joutumistaan oikeuden eteen.
Tapio Nurkka

Tapio Nurkka () oli suomalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi Lea Joutsenon tähdittämistä komediaelokuvista 1940-luvulla, joista useassa hänellä oli miespääosa. Nurkan uraa varjosti alkoholismi.
Ura.
Tapio Nurkka aloitti elokuvauransa 18-vuotiaana studioapulaisena Suomi-Filmin kuvausryhmässä vuonna 1938. Vuonna 1941 hän oli kuvausryhmän jäsenenä "Morsian yllättää" -elokuvassa, jolloin ohjaaja Valentin Vaalan huomio kiinnittyi häneen. Hän antoi Nurkalle pienen koeroolin elokuvassaan ja huomasi hänessä piilevän sankariainesta Lea Joutsenon tähdittämiin komedioihin. Nurkka haavoittui pahoin jatkosodan alussa. Parannuttuaan hän näytteli keskeisessä roolissa kaikkiaan seitsemässä Lea Joutseno -komediassa. Nurkka näytteli näissä elokuvissa usein hurmuria, joka lopulta kesytti Joutsenon tulkitsemat energiset ja modernit naishahmot. Hänen vähäeleinen komiikkansa oli oiva vastakohta Joutsenon railakkuudelle. Vuonna 1944 Nurkka oli mukana Ilmari Unhon ohjaamassa 44-minuuttisessa tiedotuselokuvassa "Pellonmäen tarina". Samana vuonna ensi-iltansa saaneessa draamassa "Kartanon naiset" hänellä oli sivuosa luutnantti Kivenä. Viimeisen roolinsa Nurkka teki kohtalodraamassa "Pikajuna pohjoiseen" 1947, jossa hänellä oli nuoren insinöörin osa. Hänen elokuvauransa katkesi tämän jälkeen omaisuusrikokseen.
Valkokankailta Tapio Nurkka siirtyi Iloiseen Teatteriin ja oli mukana myös teatterikiertueilla. Uransa lopussa hän toimi myös radio- ja televisiotyössä.
Nurkka omisti maatilan Luumäellä. Hän harrasti metsästystä ja kalastusta.
Mika Korhonen

Mika Korhonen (s. 14. elokuuta 1987 Kuusankoski) on suomalainen jääkiekkomaalivahti. Hän on Espoon Bluesin juniorikoulun kasvatteja. Hän on pelannut Bluesin juniorijoukkueissa, sekä Mestiskiekkoa Kirkkonummen Salamoissa, sekä FPS:ssä. Korhonen siirtyi kaudeksi 2007-08 Bluesin miehistöön, mutta on pääsääntöisesti toiminut kolmosvahtina. Korhosella on sopimus Bluesin kanssa vuoteen 2009 asti. Jatkaa kolmosvahtina, mutta on jo yli-ikäinen A-nuoriin. Pelannee kautensa Savonlinnan SaPKossa, jossa hän on vuokralla ja pelaa tarvittaessa Espoossakin.
Mikan veli Juha Korhonen on myös jääkiekkomaalivahti.
Valarie Rae Miller

Valarie Rae Miller (s. 16. huhtikuuta 1974) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on työskennellyt myös juontajana. Hänet tunnetaan varsinkin Cindyn roolista, jota hän esitti vuosina 2000–2002 televisiosarjassa "Dark Angel". Cindy oli sarjassa päähenkilön Maxin (Alba) työtoveri ja ystävätär.
Plav

Plav on kaupunki ja kunta Montenegron itärajalla. Vuoden 2003 väestönlaskennassa kunnan väkiluvuksi saatiin 13 805 asukasta, sen kaupunkikeskuksessa heistä asui 3 615. Kunnan asukkaista 51 % oli bosniakkeja.
Plav on saanut nimensä samannimisestä järvestä, jonka rannat ovat houkutelleet alueelle matkailijoita. Järven nimeä on taas johdettu rooman keisari Flaviukseen, mutta myös eri kielten sanaan "sininen".
Royal Astronomical Societyn kultamitali

Royal Astronomical Societyn kultamitali () on korkein brittiläisen Royal Astronomical Societyn myöntämä palkinto. Sitä on jaettu vuodesta 1824, ja sen saajat ovat usein olleet tunnettuja ja merkittäviä tieteilijöitä, kuten Albert Einstein ja Stephen Hawking.
Vuodesta 1964 lähtien on vuosittain jaettu kaksi palkintoa: toinen fysiikasta ja toinen geofysiikasta. Palkintoa ei ole jaettu vuosina 1825, 1832, 1834, 1838, 1844, 1847, 1848, 1864, 1871, 1873, 1877, 1880, 1890, 1891, 1920, 1941 ja 1942.
Geneva Locke

Geneva Alexa Locke (s. 7. lokakuuta 1988) on kanadalainen näyttelijä. Hän syntyi Vancouverissa, Brittiläisessä Kolumbiassa, ja nousi televisioyleisön tietoisuuteen esittämällä nuorta Max Guevaraa menestyssarjassa "Dark Angel".
Vancouverissa syntynyt Locke on kilpaillut ultimatessa maajoukkuetasolla.
Plužine

Plužine on kaupunki ja kunta Montenegron vuoristoisessa luoteisosassa. Vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väkiluvuksi saatiin 3 246 asukasta, sen kaupunkikeskuksessa heistä asui 1 494. Kunnan asukkaista 61 % oli tuolloin etnisiä serbejä. 
Plužinen kaupunkikeskusta siirrettiin vuonna 1975 Piva-jokeen rakennetun padon luoman tekojärven tieltä.
Leah Pipes

Leah Marie Pipes (s. 12. elokuuta 1988 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa esiintymällä vierailijana televisiosarjassa "Angel" vuonna 2001. 
Myöhemmin Pipes on esiintynyt muun muassa sarjassa "Life Is Wild" (2007–2008) sekä elokuvissa "Pixel Perfect" (2004), "Odd Girl Out" (2005), "Her Best Move" (2007) "Fingerprints" (2008) ja "The originals" (2013-2015).
Pipes teki vuonna 2005 vierailevan esiintymisen televisiosarjassa "Veljemme on nero". Hänet on nähty niin ikään sarjojen "Yli synkän virran" ja "Drake &amp; Josh" jaksoissa.
Charles-Joseph Sax

Charles-Joseph Sax (1. helmikuuta 1790 Dinant – 26. huhtikuuta 1865 Pariisi) oli belgialainen soitinrakentaja, joka oli erikoistunut puhallinsoittimiin. Vuonna 1815 hän perusti soitintehtaan Brysseliin. Vielä saman vuoden aikana tehdas sai merkittävän soitintilauksen Alankomaiden kuninkaalliselta armeijalta.
Sax oli hyvä soitinten tekijä ja piti huolen siitä, että hänen poikansa Adolphe sai hyvän koulutuksen soitinten tekoon; sittemmin tämä keksi mm. saksofonin, saxhornin, saxtromban ja saxtuban.
Lähteet.
Kuningatar Aleksandran vuoret

Kuningatar Aleksandran vuoret on vuorijono Etelämantereella. 160 kilometriä pitkä vuorijono erottaa Beardmoren jäätikön Napatasangosta ja Rossin jäähyllystä.
Vuorijonon korkein huippu on 4 528 metriä korkea Mount Kirkpatrick. Muita korkeita huippuja ovat Mount Dickerson (4 120 m), Decennial Peak (4 020 m), Mount Stanley (3 220 m) ja Mount Bishop (3 020 m).
Vuorijono löydettiin Ernest Shackletonin johtamalla Nimrodin tutkimusretkellä, ja se nimettiin Englannin kuningattaren Aleksandra Tanskalaisen mukaan. Shackletonin ja myöhemmin myös Robert Falcon Scottin retkikunnat keräsivät vuorilta kivinäytteitä, jotka sisälsivät fossiileja. Todisteet monisoluisista eliöistä niin lähellä Etelänapaa tukivat silloin kehittynyttä teoriaa mannerliikunnoista.
Ayla Brown

Ayla Marie Brown (s. 28. heinäkuuta 1988) on yhdysvaltalainen poplaulaja. Hän syntyi Wrenthamissa, Massachusettsissa, osavaltiollisen senaatin tulevan republikaanijäsen Scott Brownin ja televisiopersoona Gail Huffin tyttärenä. Hänellä on sisar Arianna. 
Brown kilpaili "American Idolin" viidennellä tuotantokaudella, mutta putosi 9. maaliskuuta 2006. Laulut, jotka hän tulkitsi kilpailussa, olivat "Reflection" (Christina Aguilera), "I Want You to Need Me" (Céline Dion) ja "Unwritten" (Natasha Bedingfield). Brownin debyyttialbumi "Forward" julkaistiin lokakuussa 2006; singleinä ilmestyivät "I Know You Better", "I Quit", "Forward" ja "Falling Into You". 
Brown on menestynyt koripalloilijana lukiossaan (Noble and Greenough School, valm. 2006) ja sittemmin yliopistossaan Bostonissa.
Colin

Colin on miehen etunimi. 
Alkuperältään Colin on diminutiivimuoto ranskalais-englantilaisesta nimestä "Col", joka on Nikolaus-nimen lyhentynyt muoto. Sitä paitsi Colin on myös englantilaistettu muoto harvinaisesta gaelinkielisestä nimestä "Cailean", joka merkitsee koiranpentua mutta voidaan käsittää myös muunnokseksi nimestä "Columba". Irlannissa nimi esiintyy muodossa "Coilean".
Suomessa nimi Colin on marraskuuhun 2025 mennessä annettu noin 470 henkilöille. Vuodesta 2020 lähtien Colinin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 7. marraskuuta.
M/S MN Pelican

M/S MN Pelican () on ranskalaisen Compagnie morbihannaise et nantaise de navigation omistama ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1999 Romaniassa ja Norjassa. Kuollutta painoa laivalla on 8 800 tonnia ja jääluokitus on 1A Super eli se pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. "MN Pelican" on rekisteröity Ranskan lipun alle ja sen kotisatama on Marseille. Nykyään ranskalainen Compagnie Maritime Nantaise liikennöi MN Pelicanilla.
MN Pelicanin sisaraluksia ovat M/S Birka Carrier, M/S Birka Trader ja M/S Birka Express. 
Käyttöhistoria.
Vuonna 1998 aluksen runko laskettiin vesille Galațissa, Romaniassa. Romaniasta alus hinattiin Rissaan, Norjaan, jossa se rakennettiin loppuun. Tammikuussa 1999 alus luovutettiin SeaTrans ANS:n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Norjan lipun alle nimellä "Trans Botnia". Kotisatamaksi tuli Bergen. Luovutuksen jälkeen alus aikarahdattiin Transfennican Suomen ja Länsi-Euroopan väliseen liikenteeseen. Kesäkuussa 2006 ranskalainen Compagnie morbihannaise et nantaise de navigation ilmoitti ostavansa aluksen. Tammikuussa luovutus tapahtui ja alus siirtyi Ranskan lipun alle nimellä "MN Pelican". Kotisatamaksi tuli Marseille.
Jeffrey Szwez

Jeffrey Szwez (s. 16. kesäkuuta 1981 Etobicoke, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija.
Szwez teki ensimmäisen ammattilaissopimuksensa AHL-joukkue Binghamton Senatorsin kanssa. Hän pelasi kuitenkin kaudella 2002–2003 pääasiassa ECHL-joukkue Augusta Lynxissa. Seuraavan kauden Szwez aloitti ECHL:n Dayton Bombersissa, mutta kaupattiin pian Florence Prideen. Szwez jatkoi seuraavat kaudet AHL:ssa ja ECHL:ssa. Kesken kauden 2007–2008 hän siirtyi pelaamaan Suomen SM-liigaan Bluesiin.
Kaudella 2008–2009 Szwez pelasi AHL:n Philadelphia Phantomsissa. Tämän jälkeen hän edusti Britannian EIHL:n Belfast Giantsia. Szwez oli keväällä 2010 voittamassa EIHL:n pudotuspelien mestaruutta. Kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi DEL-liigan Augsburger Pantheriin. Hän pelasi Augsburgissa puolitoista kautta, kunnes jätti seuran tammikuussa 2012 henkilökohtaisten syiden takia. Pian tämän jälkeen Szwez teki sopimuksen 2. Bundesligassa pelaavan EV Ravensburgin kanssa.
Radio Lokki

Radio Lokki oli Kotkassa vuosina 1987–1993 toiminut paikallisradio. Aseman toimilupayhtiö oli Kymenlaakson Radio Oy, jonka omistajiin kuuluivat Eteenpäin, Anjalankosken Sanomat, Kymen Sanomat sekä Etelä-Suomi. Aseman taajuus oli 87,7 MHz. Radio Lokin päätoimittaja oli Tapio Blinnikka kesäkuuhun 1990 saakka ja sen jälkeen Ulla-Maija Sievinen (myöhemmin von Hertzen). 
Historia.
Yleisradio aloitti maakuntaradiotoiminnan Kymenlaaksossa vuonna 1989 nimellä Kymenlaakson Radio, jolloin nimestä syntyi kiistaa Kymenlaakson Radio Oy:n kanssa, joka sai kuitenkin pitää nimensä, koska lähetystoiminta tapahtui Radio Lokin nimellä. Vuonna 1990 radiossa työskenteli päätoimittajan lisäksi viisi vakituista toimittajaa sekä avustajina muun muassa Jari Nenonen ja Ari Ismälä. Vuonna 1991 Radio Lokin kuuluvuusalue laajeni Haminaan, jossa aloitettiin lähetykset taajuudella 94,4 MHz. Asema alkoi lähettää myös ympärivuorokautista ohjelmaa.
1990-luvun alun laman seurauksena radion mainostulot vähenivät ja Kymenlaakson Radio Oy ajautui konkurssiin vuonna 1993. Omistajina olivat tällöin Suomen Viestintärahoitus, Haminan Lehtimedia ja Eteenpäin. Konkurssin jälkeen Etelä-Kymenlaakson paikallisradiolupa myönnettiin Kymenlaakson Sähköiset Viestimet Oy:lle, jonka taustalla oli kotkalaisia yrittäjiä ja Radio Lokin entistä henkilökuntaa. Yhtiö aloitti lähetykset vuonna 1993 nimellä Radio Albatrossi.
Bernhard Molique

Wilhelm Bernhard Molique (7. lokakuuta 1802 Nürnberg, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 10. toukokuuta 1869 Bad Cannstatt, Württemberg) oli saksalainen viulisti ja säveltäjä.
Koulutus.
Molique opiskeli Ludwig Spohrin ja Pietro Rovellin johdolla.
Ura.
Molique nimitettiin 18-vuotiaana konserttimestariksi Müncheniin ja 24-vuotiaana Stuttgartiin, jossa hän toimi 1826–1849. Münchenin aikoinaan hän ystävystyi huilisti Theobald Bohmin kanssa ja he tekivät menestyksellisiä konserttikiertueita eri puolilla Saksaa.
Menestyksellisen soolouran jälkeen hän asettui asumaan Lontooseen, jossa hänet nimitettiin sävellyksen professoriksi Kuninkaalliseen akatemiaan, jona hän toimi eläkkeelle siirtymiseensä saakka vuoteen 1866.
Tuotanto.
Moliquen sävellykset kattavat kaksi messua, sinfonian, kuusi viulukonserttoa, useita konserttoja muillekin instrumenteille ja kamarimusiikkia. Hänen tuotantoaan pidetään pääosin konservatiivisena. Hänen menestyksekkäimpiä sävellyksiään olivat Viulukonsertto no.5 (1841), Sellokonsertto (1853), pianotrio Opus 27, ja oratorio "Abraham".
Molique tunnettiin myös liedeistään, joita pidettiin lähes Schubertin veroisina. Hän kirjoitti myös musiikkia concertinalle, muun muassa kaksi konserttoa ja lukuisia teoksia concertinalle ja pianolle sekä harpulle. Hänen musiikkinsa oli aikanaan suosittua sekä konserttitaloissa että pienemmissä tilaisuuksissa.
Katreus

Katreus () oli kreikkalaisessa mytologiassa Minoksen ja Pasifaen poika, joka seurasi isäänsä Kreetan kuninkaana. Hänellä oli yksi poika, Althaimenes, ja kolme tytärtä, Aerope, Klymene ja Apemosyne.
Katreuksen tiedusteltua oraakkelilta kuolemastaan, hän sai vastauksen, jonka mukaan yksi hänen omista lapsistaan surmaisi hänet. Althaimeneen kuultua tästä hän kauhuissaan jätti Kreetan taakseen ja pakeni Apenosymen kanssa Rodokselle. Jäljelle jääneet kaksi tytärtään Katreus antoi Naupliokselle myytäväksi vieraisiin maihin – tämä antoi Aeropen puolisoksi Pleistheneelle ja nai itse Klymenen. Vuosia myöhemmin Katreus lähti merille etsimään poikaansa luovuttaakseen kruunun hänelle. Laiva saapui Rodokselle keskellä yötä, ja sitä erehdyttiin luulemaan merirosvojen alukseksi. Athaimenes hyökkäsi muun joukkion kanssa tunkeutujia vastaan, ja ennustus sai täyttymyksensä; Katreus kuoli poikansa käsivarsille keihään lävistämänä.
Ibanez Universe

Ibanez Universe on Ibanezin Steve Vaille valmistaman JEM-kitaran 7-kielinen alamalli. Universe poikkeaa yhden lisäkielen lisäksi mm. kaulaupotuksilla ("häipyvä pyramidi) ja siitä puuttuu täysin ns. Monkey Grip -kantokahva. Perus-kuusikieliseen nähden kitaraan on lisätty matala B (H)-kieli (vire: B, E, A, D, G, B, e).
Universet tulivat markkinoille 1990-luvulla. Niitä valmistettiin vuosina: '90-'94. Välivuosina Universejä ei valmistettu lainkaan kysynnän puutteen takia. Kornin nostettua 7-kieliset takaisin muotiin Universejen valmistus jatkui vuonna 1996. Näistä vain Universe mallia UV777BK on valmistettu pidempään.
Timothy Findley

Timothy Irving Frederick Findley (30. lokakuuta 1930 Toronto – 20. kesäkuuta 2002) oli kanadalainen kirjailija. Findley opiskeli tanssia ja näyttelemistä. Hän oli näyttelijänä 15 vuotta, kunnes ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi vuonna 1962. Findleyn läpimurtoteos oli romaani "Sota" (1977).
Timothy Findleylle myönnettiin kahdesti kanadalainen kirjallisuuspalkinto Governor Generals Award. Rikoskirjallisuuden Edgar-palkinnon hän sai kirjasta "Valheen kerrokset" (1988).
Johnny Weir

Johnny Weir (s. 2. heinäkuuta 1984 Coatesville, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen taitoluistelija ja malli. Weir on yksinluistelija, vaikkakin juniorina hän harjoitteli myös pariluistelua. Hän on kutsunut luistelutyyliään klassilliseksi ja baletinomaiseksi. Weir on harrastanut myös esteratsastusta, mutta lopetti sen keskittyäkseen taitoluisteluun.
Johnny Weir voitti vuoden 2008 MM-kilpailuissa pronssia. Lisäksi hänellä on junioreiden maailmanmestaruus vuodelta 2001.
Saskia van Uylenburgh

Saskia van Uylenburgh (2. elokuuta 1612 Leeuwarden – 14. kesäkuuta 1642 Amsterdam) oli alankomaalaisen taidemaalarin Rembrandt van Rijnin vaimo. Hän toimi myös taiteilijan mallina.
Elämä.
Uylenburgh oli menestyvän asianajajan Rombertus van Uylenburghin kahdeksasta lapsesta nuorin. Hän jäi orvoksi 12-vuotiaana. Saskia tapasi Rembrandtin serkkunsa taidemaalarin ja -kauppiaan Hendrick van Uylenburghin välityksellä. Pari vihittiin Het Bildtissä 22. kesäkuuta 1634.
Rembrandt saavutti taloudellista menestystä ja vuonna 1639 pariskunta muutti Jodenbreestraatilla sijaitsevaan suureen taloon, jossa nykyään toimii Remdrandtin kotimuseo.
James Windsor

James Windsor, Wessexin jaarli (James Alexander Philip Theo; s. 17. joulukuuta 2007) on kuningatar Elisabet II:n nuorimman pojan prinssi Edwardin, Edinburghin herttuan ja Edinburghin herttuatar Sophien poika. James Windsor on kruununperimysjärjestyksessä kahdentenatoista.
Hallitsijan pojanpoikana James Windsorilla olisi oikeus arvonimeen "hänen kuninkaallinen korkeutensa prinssi James", mutta vanhempiensa toivomuksesta, kuninkaallisen arvonimen tuoman rasituksen vähentämiseksi, häntä kutsutaan nimellä "Lord Severn".
Nenonen

Nenonen on suomenkielinen sukunimi. Tunnettuja Nenonen-nimisiä henkilöitä ovat:
Tiina Ketara

Tiina Ketara (s. 1. helmikuuta 1965 Ylivieska) on suomalainen kuvataiteilija. Ketara opiskeli Taidekoulu Maassa vuosina 1987–1988, Kuvataideakatemiassa vuosina 1989–1993, tila-aikataiteen linjalla École des Beaux-Artsissa Pariisissa vuosina 1988–1992 ja Institut des Hautes Études en arts Plastiquesissa Pariisissa vuosina 1992–1993. Hänen teoksiaan oli ensimmäisen kerran esillä yksityisnäyttelyssä Helsingissä vuonna 1990.
Ketara on työskennellyt monien nykytaiteen tekniikoiden parissa ja hänen viestintäkeinonsa ovat vaihtuneet valokuvauksesta kuvataiteen kautta sommitelmiin ja rakennelmiin. Hänet tunnetaan vuorovaikutteisista media- ja videoteoksistaan, esine- ja installaatioteoksistaan ja hänen keskeisiä teemojaan ovat olleet vuorovaikutuksellisuus, psykoanalyysi ja uskonto.
Ketara palkittiin yleisön suosikkina Mäntän kuvatataideviikoilla vuonna 2003.
Vaikutteita töihinsä Ketara on saanut muun muassa häntä École nationale supérieure des Beaux-Artsissa häntä opettaneelta Christian Boltanskilta.
Ennen taiteilijaksi ryhtymistään Ketara työskenteli toimittajana Radio Cityssä ja hän on esiintynyt myös "Kill City" -elokuvassa.
Ketara työskentelee ja asuu Pariisissa ja Helsingissä. Viime vuosina hän on työskennellyt helmiveistosten ja installaatioiden parissa.
Kadaveriini

Kadaveriini on diamiiniyhdiste, jota syntyy proteiinien hydrolyysissä eläinkudosten hajoamisen tuloksena. Sen rakennekaava on NH2(CH2)5NH2. Se aiheuttaa osittain virtsan hajun. Kadaveriinista käytetään myös nimiä "pentametyleenidiamiini", "1,5-pentaanidiamiini" ja "1,5-diaminopentaani".
Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Kadaveriinia valmistetaan 1,5-diklooripentaanin tai 1,5-dibromipentaanin ja ammoniakin reaktiolla tai pelkistämällä glutarodinitriiliä tai glutaarialdehydin ja ammoniakin reaktiotuotetta. Yhdistettä käytetään biokemiallisissa tutkimuksissa ja polymeerien ja muiden yhdisteiden valmistuksessa.
Vuokko Piironen

Vuokko Anita Piironen-Harjukari (5. marraskuuta 1945 – 4. huhtikuuta 2003) 
oli suomalainen iskelmälaulaja, säveltäjä, sanoittaja ja imitaattori, jonka ensimmäinen single oli vuonna 1965 levytetty "El porompompero"/"Jokkeni". Hän levytti kolme Toivo Kärjen originaalikappaletta, joista tunnetuin oli Tuula Valkaman sanoittama "Ihailemani iskelmätähdet". Kaikkiaan levytyksiä syntyi noin kaksikymmentä vuosina 1965–1981 .
Ágnes Szávay

Ágnes Szávay (s. 29. joulukuuta 1988 Kiskunhalas) on unkarilainen tennispelaaja. Hän aloitti pelaamisen kuusivuotiaana ja siirtyi ammattilaiseksi vuonna 2004.
Szávay saavutti kaksinpelaajana kansainvälisen rankinglistan 13:nnen (14.4.2008) ja nelinpelaajana 22. sijan (24.9.2007). Hän voitti viisi kaksinpelin WTA-turnausta: Palermossa heinäkuussa 2007, Pekingissä syyskuussa 2007, Budapestissa heinäkuussa 2009, Budapestissa heinäkuussa 2010 ja Prahassa heinäkuussa 2010. Kahden ensimmäisen WTA-voittonsa välillä hän selviytyi Yhdysvaltain avoimissa puolivälieriin voitettuaan 3. kierroksella seitsemänneksi sijoitetun Nadja Petrovan luvuin 6–4, 6–4 sekä 4. kierroksella sijoittamattoman Julia Vakulenkon lukemin 6–4, 7–6(1). Puolivälierissä hän hävisi neljänneksi sijoitetulle Svetlana Kuznetsovalle luvuin 1–6, 4–6. 
Neljännelle kierrokselle Szávay ylsi Wimbledonissa 2008. Tuolloin hän hävisi Zheng Jielle luvuin 3–6, 4–6. Neljännelle kierrokselle hän on selviytynyt myös Ranskan avoimissa 2009 voitettuaan kolmannella kierroksella kolmanneksi sijoitetun Venus Williamsin luvuin 6–0, 6–4. Neljännellä kierroksella hän hävisi Dominika Cibulkoválle lukemin 2–6, 4–6.
Szávay valittiin Unkarin vuoden naisurheilijaksi 2007.
Szávay ilmoitti lopettavansa uransa helmikuussa 2013 selkävaivojen vuoksi.
Pljevlja

Pljevlja on Montenegron pohjoisin kaupunki ja kunta. Vuoden 2003 väestönlaskennassa kunnan väkiluvuksi saatiin 35 806 asukasta. Sen kaupunkikeskuksessa heistä asui 21 337. Niinpä Plevlja oli Montenegron kolmanneksi suurin kaupunki Podgorican ja Nikšićin jälkeen. Kunnan asukkaista 59 % oli tuolloin etnisiä serbejä. 
Pljevlja on Montenegron vuoristoista pohjoisosaa. Kaupunkikeskus on 770 metrin korkeudessa, ja kunnan korkein piste on Ljubišnja-vuori 2238 metriä merenpinnan yläpuolella. Pljevljassa on Montenegron ainoa hiilikaivos, ja ruskohiiltä polttava lämpövoimala tuottaa 45 % maan sähköenergiasta. Kunnan alueelta Šuplja stijenasta louhitaan myös sinkkiä ja lyijyä. Metsäteollisuus ja maanviljelys ovat myös merkittäviä työllistäjiä. 
Pljevaljski sir on Montenegron tunnetuin perinteinen juusto.
Sandra Klösel

Sandra Klösel (s. 22. kesäkuuta 1979) on saksalainen tennispelaaja. Hän syntyi Oberkirchissä, Baden-Württembergissä, ja aloitti ammattilaisuransa vuonna 1995.
Yhdysvaltain avoimissa 1999 karsintojen kautta pääsarjaan päässyt Klösel voitti ensimmäisellä kierroksella Zuzana Lešenarován ja toisella kierroksella Jane Chin. Kolmannella kierroksella hän hävisi maailmanlistan ykköselle Martina Hingisille. Hän edusti Saksaa Fed Cupissa kolmessa maaottelussa vuosina 2005 ja 2007.
Klösel on korkeimmillaan noussut kaksinpelaajana kansainvälisen rankinglistan 87. sijalle 19. maaliskuuta 2007.
Deukalion (Minoksen poika)

Deukalion () oli kreikkalaisessa mytologiassa Minoksen ja Pasifaen vanhin poika. Hän seurasi Kreetan kuninkaana veljeään Katreusta. Deukalionilla oli liitostaan lapset Idomeneus ja Krete, ja liiton ulkopuolelta Molos.
Deukalion osallistui argonauttien retkeen ja oli mukana myös Kalydonin metsästyksessä. Hän teki liiton Ateenan kanssa, ja antoi Theseukselle puolisoksi oman sisarensa Faidran.
Odysseus esitteli itsensä Deukalionin poikana saavuttuaan tuntemattomana Ithakaan Troijan sodan jälkeen.
Nadja Petrova

Nadežda ”Nadja” Viktorovna Petrova (; s. 8. kesäkuuta 1982) on venäläinen tennispelaaja. Hän on korkeimmillaan saavuttanut sekä kaksin- että nelinpelaajana kansainvälisen rankinglistan kolmannen sijan.
Moskovassa syntyneen Petrovan äiti oli entinen yleisurheilija Nadežda Iljina. 
Petrova aloitti ammattilaisuransa vuonna 1999. Hän on yltänyt kaksinpelissä Ranskan avointen välieriin vuosina 2003 ja 2005. Puolivälieriin hän on yltänyt kaikissa muissa Grand Slam -turnauksissa (Australian avoimet, Wimbledon, Yhdysvaltain avoimet). Hän on voittanut urallaan 13 kaksinpelin WTA-turnausta: Vuonna 2005 Linzin, vuonna 2006 Dohan, Amelia Islandin, Charlestonin, Berliinin ja Stuttgartin, vuonna 2007 Pariisin, vuonna 2008 Cincinnatin ja Québecin turnaukset, vuonna 2011 Washingtonin sekä vuonna 2012 's-Hertogenboschin ja Tokion turnaukset.
Nelinpelissä Petrova on voittanut 22 WTA-turnausta vuosina 2001–2013.
Nadežda Iljina

Nadežda Leonidovna Iljina (, o.s. Kolesnikova; 24. tammikuuta 1949 Zelenokumsk, Venäjän SFNT – 7. joulukuuta 2013) oli Neuvostoliittoa edustanut yleisurheilija. 
Iljina kilpaili vuosien 1972 ja 1976 kesäolympialaisissa. 400 metrin juoksussa hän selviytyi molemmilla kerroilla välieriin. 4 × 400 metrin viestijuoksussa hän sijoittui Münchenissä 1972 kahdeksanneksi ja Montréalissa 1976 hän sai pronssia yhdessä Inta Klimovičan, Ljudmila Aksjonovan ja Natalja Sokolovan kanssa.
EM-kilpailuissa hän sijoittui 400 metrillä neljänneksi Roomassa 1974 ja 4 × 400 metrin viestissä hän sai pronssia Helsingissä 1971 ja Roomassa 1974. Sisäratojen EM-kilpailuissa hän sai hopeaa 400 metrin juoksussa 1974 ja 1975. Sofiassa 1971 hän karsiutui 400 metrillä alkuerissä ja sijoittui 800 metrillä viidenneksi. Viestikilpailuista hän sai kultaa 1975, hopeaa 1972 ja pronssia 1970. 
Iljina oli tennispelaaja Nadja Petrovan äiti.
Iljina kuoli auto-onnettomuudessa 7. joulukuuta 2013.
Friedrich Buschmann

Christian Friedrich Ludwig Buschmann (17. kesäkuuta 1805 Friedrichroda, Sachsen-Gotha-Altenburgin herttuakunta – 1. lokakuuta 1864 Hampuri) oli saksalainen soitinrakentaja ja muusikko, jonka kerrotaan keksineen sekä huuliharpun että harmonikan.
Tausta.
Buschmannin isä oli soitinrakentaja Johann Buschmann (1775–1852), joka keksi terpodion-nimisen soittimen. Vuodesta 1819 isä otti poikansa usein mukaan liikematkoilleen.
Ura.
Isä ja poika matkustivat 1821 Lontooseen, jossa he esittelivät terpodion-soitinta kuninkaallekin. Paluumatkalla he perustivat soitinverstaan Berliiniin, jossa Christian Friedrich alkoi työskennellä suhteellisen itsenäisesti, rakentaen ennen kaikkea terpodion-soittimia.
Buschmannin jälkeläisen Heinrich Buschmannin vuonna 1938 kirjoittamassa, Hohnerin kustantamassa, kirjassa Friedrich Buschmannin sanotaan keksineen vuonna 1821 huuliharpun edeltäjän "Auran" eli "Mundäolinen" sekä vuonna 1822 harmonikan ensimmäisenä muotona usein pidetyn edelleen kehitetyn "Handäolinen", johon oli kiinnitetty palje ja jossa oli eräänlainen näppäimistömekaniikka.
Kirjan pohjalta Friedrich Buschmann on mainittu siten laajalti muissakin lähteissä ensimmäiseksi harmonikan kehittäjäksi. Aura oli noin neljän tuuman mittainen 15 teräsvapaalehdykkäkieltä rivissä sisältänyt soitin, jota on arveltu käytetyn lähinnä urkujen viritysapuna eikä niinkään itsenäisenä instrumenttina. Dokumentaatio noilta ajoilta on kuitenkin puutteellista, ja ensimmäisenä varmana dokumenttina pidetään Christianin vuonna 1828 isälleen Englantiin lähettämää kirjettä, jossa hän kertoo keksineensä juuri huuliharpun tapaisen instrumentin. Tuo instrumentti oli 4×4-tuumainen joko pyöreä tai kuutiomainen muodoltaan, ja siinä oli mainittu olevan 21 vapaalehdykkäkieltä. Sillä pystyi soittamaan kuusi sointua. Tätä aiemmista soittimista ja väitetyistä patenteista ei ole säilynyt dokumentaatiota. Tarinaa Buschmannin keksimästä harmonikasta on jopa pidetty eräänä saksalaisen kansallismielisyyden ilmentymänä, esimerkkinä ajalleen yleisemmästäkin ilmiöstä, jossa kuuluisat keksinnöt on haluttu "omia" kotimaahan.
Christian Friedrich muutti 1830–1833 Hampuriin, ja hän sai myös kaupungin kansalaisuuden. Hän avioitui Sophien kanssa 1833. Vuosina 1831–1837 hän kiersi esiintymismatkoilla muun muassa esittämässä musiikillista teatteria Etelä-Saksassa, Tanskassa, Ruotsissa, Norjassa, Hollannissa ja Itävallassa ja palasi Hampuriin 1837. Hän kehitti1838 edelleen harmonin edeltäjänä pidettyä "Physharmonika"-soitinta , johon oli liitetty terpodion. Hänen kerrotaan saaneen samana vuonna soittimesta Hampurin taide- ja käsityöläisyhdistykseltä kultamitalin. Soittimen kerrotaan hävinneen Hampurin suuren palon yhteydessä 1842. Vuonna 1841 hän matkusti viimeiselle esiintymismatkalleen Englantiin, jossa hän soitti terpodionia muun muassa kuningatar Viktorialle.
Tamarine Tanasugarn

Tamarine Tanasugarn (; s. 24. toukokuuta 1977 Los Angeles, Kalifornia) on thaimaalainen tennispelaaja.
Tanasugarn on korkeimmillaan yltänyt kansainvälisellä rankinglistalla kaksinpelissä 19. sijalle ja nelinpelissä 15. sijalle. Hän on voittanut WTA-kiertueella neljä kaksinpeli- ja seitsemän nelinpeliturnausta. Grand Slam -turnauksissa hän on vuosina 1998–2004 yltänyt kahdeksan kertaa neljännelle kierrokselle, ensimmäisen kerran Australian avoimissa 1998 sekä lisäksi Yhdysvaltain avoimissa 2003 ja kuudesti Wimbledonissa. Vihdoin Wimbledonissa 2008 hän voitti neljännen kierroksen ottelunsa, vaikka vastassa oli turnauksessa toiseksi sijoitettu Jelena Janković. Thaimaalaisen voittolukemat olivat 6–3, 6–2. Jo toisella kierroksella hän oli voittanut 13:nneksi sijoitetun Vera Zvonarjovan luvuin 7–6(10), 4–6, 6–3. Puolivälierissä hän hävisi Venus Williamsille lukemin 4–6, 3–6.
Manuel Fleitas Solich

Manuel Fleitas Solich (30. joulukuuta 1900 Asunción, Paraguay – 24. maaliskuuta 1984) oli paraguaylainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hänet tunnettiin lempinimellä Brujo ().
Peliura.
Fleitas Solichin pelipaikka oli keskikentällä. Hän pelasi suuren osan urastaan Nacionalissa, jonka kanssa hän voitti kaksi Paraguayn liigamestaruutta vuosina 1924 ja 1926. Hän edusti myös Boca Juniorsia ja toimi joukkueen kapteenina sen voittaessa Argentiinan liigamestaruuteen vuonna 1930. Myöhemmin samana vuonna hän loukkaantui vakavasti eikä enää palannut entiselle tasolleen.
Paraguayn maajoukkueessa Fleitas Solich pelasi 32 ottelua ja teki kolme maalia.
Valmennusura.
Fleitas Solichin valmennusura oli menestyksekäs. Hän valmensi Paraguayn maajoukkueen Etelä-Amerikan mestaruuskilpailuiden toiseksi vuonna 1949 sekä mestariksi vuonna 1953. Hän valmensi joukkuetta myös vuoden 1950 maailmanmestaruuskilpailussa, jossa se jäi kuitenkin alkulohkonsa viimeiseksi. Fleitas Solich valmensi urallaan myös Perun maajoukkuetta.
Fleitas Solich valmensi myös useita seurajoukkueita kuten brasilialaisia Corinthiansia, Fluminensea ja Flamengoa, joista jälkimmäisen hän johti kolmeen peräkkäiseen Rio de Janeiron osavaltiomestaruuteen vuosina 1953–1955. Argentiinassa hän valmensi Newell's Old Boysia ja Quilmesiä sekä Paraguayssa Libertadia ja pelaajana edustamaansa Nacionalia.
Vuosina 1959–1960 Fleitas Solich valmensi yhden kauden ajan espanjalaista Real Madridia. Hän sai potkut ennen sarjakauden viimeistä ottelua mestaruuden livettyä Barcelonalle. Vain muutamia viikkoja myöhemmin Real Madrid voitti uuden valmentajan Miguel Muñozin johdolla viidennen peräkkäisen Euroopan cupinsa.
Paraguayn jalkapalloliitto myöntää vuosittain Fleitas Solichin mukaan nimetyn palkinnon Paraguayn parhaalle valmentajalle.
Manau

Manau on ranskalainen hip hop -yhtye, joka yhdistää musiikissaan perinteisiä kelttiläisvaikutteisia melodioita moderniin hip hop -musiikkiin. Yhtye perustettiin vuonna 1998, ja sen alkuperäiset jäsenet olivat Martial Tricoche, Cédric Soubiron ja R.V. (Hervé) Lardic. R.V. jätti yhtyeen vuonna 1999, ja tilalle tuli Grégor Gandon. Yhtyeen nimi tulee Mansaaren vanhasta gaelinkielisestä kutsumanimestä. 
Manaun ensimmäinen single "La Tribu de Dana" vuonna 1998 oli Ranskassa jättimenestys, ja myi muutamassa kuukaudessa 1,5 miljoonaa kappaletta. Ensialbumi "Panique Celtique" julkaistiin samana vuonna ja on myynyt yli miljoona kappaletta. "La Tribu de Dana" eli "Danan heimo" viittaa Irlannin kelttiläisessä mytologiassa esiintyneeseen Tuatha Dé Danann -heimoon. Manau voitti vuonna 1999 parhaan rap/groove-albumin palkinnon vuosittaisessa "Victoires de la Musique (French Music Awards)" -gaalassa.
Roy Halladay

Harry Leroy ”Roy” Halladay III (14. toukokuuta 1977 Denver, Colorado – 7. marraskuuta 2017 Meksikonlahti) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja, pelipaikaltaan syöttäjä. Halladay aloitti Major League -uransa vuonna 1998. Hän pelasi Philadelphia Philliesissä ja edusti urallaan myös Toronto Blue Jaysiä.
Halladay voitti American Leaguen Cy Young -palkinnon vuosina 2003 ja 2010. Hänet valittiin neljästi tähdistöotteluun.
Halladay kuoli 40-vuotiaana lento-onnettomuudessa Meksikonlahdella Floridan Tampan edustalla 7. marraskuuta 2017.
Annegret Richter

Annegret Richter (o.s. Irrgang, s. 13. lokakuuta 1950 Dortmund) on Länsi-Saksaa edustanut yleisurheilija, joka saavutti kaikkiaan neljä olympiamitalia kaksissa olympialaisissa. Münchenissä 1972 hän voitti kultaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa, jossa Länsi-Saksa teki maailmanennätyksen 42,81 ja Richter juoksi kolmannen osuuden, ja sijoittui 100 metrin juoksussa viidenneksi. Montrealin olympialaisissa 1976 hän voitti kultaa 100 metrillä sekä saavutti hopeaa 200 metrillä ja viestissä. Hän piti hallussaan naisten sadan metrin juoksun maailmanennätystä (11,01) aikavälillä 25. heinäkuuta 1976 – 1. heinäkuuta 1977.
EM-kilpailuissa Richter saavutti kaksi viestimitalia: Helsingissä 1971 Länsi-Saksa voitti kultaa ja Roomassa 1974 tuloksena oli hopeaa. Vuonna 1973 Richter voitti EM-hallimestaruuden 60 metrillä.