Nokian vesikriisi

Nokian vesikriisillä tarkoitetaan 28. marraskuuta 2007 alkanutta onnettomuutta, jossa Nokian kaupungin vesilaitoksella avattiin puhtaan juomaveden ja kiintoaineksesta puhdistetun jäteveden yhdistävä venttiili, jonka kautta yli 400 000 litraa jätevettä pääsi sekoittumaan juomaveteen. Vahinkoja lisäsi merkittävästi se, että tiedottaminen tapahtuneesta epäonnistui.
Onnettomuuden seurauksena yli 8 000 ihmistä sairastui vatsatautiin, ja kolmen ihmisen epäillään kuolleen onnettomuuden aiheuttamiin tauteihin. Juomavesi oli Nokialla kokonaan tai osittain käyttökiellossa lähes kolme kuukautta. 
Kyseessä on Suomen tähän asti pahin vesiepidemia.
Tapahtumat.
Nokian vesikriisi alkoi keskiviikkona 28. marraskuuta 2007, kun Nokian kaupungin jätevedenpuhdistamossa avattiin puhtaan juomaveden ja kiintoaineksesta puhdistetun jäteveden yhdistävä venttiili, jonka kautta juomaveteen pääsi sekoittumaan yli 400 000 litraa jätevettä. Onnettomuuden seurauksena tuhansia ihmisiä sairastui vatsatautiin. Sairastuneista otetuista näytteistä löydettiin ainakin kampylobakteeria, norovirusta, rotavirusta, Giardia-alkueläimiä ja salmonellaa sekä yksittäisiä "Clostridium difficile" -löydöksiä. Vesinäytteistä löydettiin niin ikään kampylobakteeria, norovirusta, salmonellaa ja ensimmäistä kertaa Suomessa myös Giardiaa sekä astroviruksia ja adenoviruksia. Lisäksi vesinäytteissä oli tavanomaiseen nähden runsaasti heterotrofisia ja koliformisia bakteereja, "Escherichia colia" ja suolistoperäisiä enterokokkeja. Yhdellä potilaalla saattoi olla seitsemän eri taudinaiheuttajaa yhtä aikaa. 
Nokian Kullaanvuoren jätevedenpuhdistamossa käytetään laitteiden puhdistamiseen kiintoaineksesta puhdistettua jätevettä. Onnettomuuden mahdollistaneen venttiilin kautta oli putkistoon otettu samaan tarkoitukseen myös puhdasta juomavettä. Venttiili oli auki 28.–30. marraskuuta, ja se päästi jätevettä virtaamaan väärään suuntaan eli vesijohtoverkostoon. Huoltotöitä tehnyt jätevesipuhdistamon työntekijä avasi yhdysputken venttiilin tiettävästi vahingossa. Vesilaitos huomasi heti epäpuhtaudet mutta oletti niiden johtuvan veden virtaussuunnan vaihtumisesta, kun vettä oli alettu ottaa Tampereen vesijohtoverkosta. Huomattuaan vuodon 30. marraskuuta kaupunki tiedotti asiasta mutta aluksi vain internetsivuillaan ja paikallisissa tiedotusvälineissä. Tieto annettiin myös kouluihin, mutta asiaan ei osattu reagoida nopeasti. 2. joulukuuta tapauksesta jaettiin saastuneeksi oletetun alueen koteihin tiedote.
Kaupungin asukkaille jaettiin käyttökelvottoman johtoveden tilalle rekkalasteittain pullovettä. Keskiviikkoyönä 5. joulukuuta myös kaupungin päävesijohto rikkoutui, mikä pahensi Nokian kaupungin vedenjakelun ongelmia entisestään putkirikon sysättyä mahdollisesti myrkyllisen kiintoaineen liikkeelle. Keskiviikkoaamuna vedenkäyttörajoitukset ulotettiin koko kaupungin alueelle ja hanavettä kiellettiin käyttämästä peseytymiseenkään. Puolustusvoimat aloitti Nokialla veden jakelun säiliöautosta SPR:n ja vapaaehtoisen pelastuspalvelun avustamana 6. joulukuuta.
 Yliopistollisen sairaalan infektiolääkäri Jukka Lumio kertoi, että oikeuslääketieteellinen kuolemansyynselvitys tehtäisiin nyt kaikille vesikriisin aikana kuolleille nokialaisille.
Tiedottamisen epäonnistuminen.
Nokian vesilaitos havaitsi epäpuhtaudet juomaveden laadussa heti tapahtumapäivänä keskiviikkona 28. marraskuuta, mutta vesilaitos oletti virheellisesti epäpuhtauksien johtuvan poikkeuksellisista virtauksista eikä reagoinut asiaan sen vaatimalla vakavuudella. Myös nokialaiset havaitsivat oudon hajun hanavedessä jo keskiviikkona. Ensimmäiset oksentelu- ja ripulisairastumiset tulivat tietoon torstaina 29. marraskuuta, jolloin Nokian vesilaitos ja terveystarkastaja saivat huolestuneita yhteydenottoja. Vesilaitoksesta kerrottiin, että veteen on joutunut rautasakkaa ja asennustöissä käytettyä liukastusrasvaa. Vesilaitos ilmoitti, ettei ole mitään syytä olla juomatta vettä. 
Vasta perjantaina 30. marraskuuta vesilaitokselle selvisi, että on kyse katastrofista. Ylen uutisissa ja kunnan internetsivuilla tiedotettiin, ettei saastunutta vettä saa juoda keittämättä. Tieto ei silti saavuttanut esimerkiksi päiväkoteja, joissa saastunutta vettä yhä juotiin. Lauantaina 1. joulukuuta moni oli yhä epätietoinen tilanteesta, ja saastuneen veden juonti jatkui. Kaupungilla alkoi kiertää auto, joka kuulutti vesivaroituksia. Vielä sunnuntaina 2. joulukuuta tieto saastuneesta vedestä ei ollut tavoittanut kaikkia nokialaisia. Nokian kaupunki jakoi asiasta joka talouteen tiedotteen. Nokian kaupunginjohtaja Markku Rahikkala joutui myöntämään saastuneesta vedestä tiedottamisen epäonnistuneen.
Sosiaali- ja terveysministeriön mielestä Nokia epäonnistui hätätiedottamisessa. Sisäministeriö arvosteli Nokian kriisiviestintää. Nokialaiset itsekin moittivat huonoa ja hidasta tiedottamista kovin sanoin.
Adressi vastuuhenkilöiden erottamiseksi.
Vesikriisin johdosta Nokialla kerättiin nimiä adressiin, jossa vaadittiin Nokian kaupunginjohtajan Markku Rahikkalan sekä kaupunginhallituksen ja vesilaitoksen johtajan Juha Menosen välitöntä eroa. Allekirjoittajien määrästä esitettiin julkisuudessa ristiriitaisia tietoja. Adressin kerääjän Juha Kukkosen mukaan allekirjoittajia oli yli 9 000, mutta "Aamulehden" Taloustutkimuksella teettämän kyselyn tuloksien mukaan allekirjoittajia oli vain noin 900. Kukkonen kieltäytyi näyttämästä nimilistaa "Aamulehden" toimittajalle.
Tutkinta.
Onnettomuustutkintakeskuksen 2009 raportin mukaan puhdistetun jäteveden (teknisen veden) pääsyn talousvesiverkostoon mahdollisti määräysten vastaisesti 1988 rakennettu puhdistetun jäteveden ja talousvesiverkoston välinen liitos. Lisäksi kummankin verkoston sulkuventtiili oli yhtä aikaa auki. Virtaaminen talousvesiverkostoon oli mahdollista, koska puhdistetun jäteveden paine oli talousveden painetta suurempi. 
Seuraukset.
Nokian vesikriisin jälkeen tarkastettiin sosiaali- ja terveysministeriön pyynnöstä yhteensä 4 750 riskikohdetta. Huomautettavaa löytyi 1 800 kohteesta. Suuri osa korjaustarpeista oli lieviä, mutta selvityksessä löytyi myös vakavia riskejä. Kaikkiaan 144:llä jäteveden puhdistamolla tai pumppaamolla likaisen ja puhtaan veden linjastot olivat yhteydessä toisiinsa. Näissä Nokian katastrofin toistuminen olisi ollut mahdollinen ainakin poikkeusolosuhteissa. Laittomia rakennelmia purettiin kaikessa hiljaisuudessa. 
Nokian vesikriisin jälkeen lainsäädäntö ja viranomaisohjeet tiukentuivat. Osa tiukennuksista olisi tehty myös ilman isoa onnettomuutta, mutta katastrofi nopeutti asioita. Nokian tapauksen ansiosta laitokset ja viranomaiset kirjoittivat vesilaitoksille kriisiviestintäohjeet. Kuntaliiton 2008 julkaisemassa raportissa kiinnitettiin huomiota siihen, että kriisistä tiedottamisen on kohdistuttava erityisesti yli 65-vuotiaisiin, kielivähemmistöihin sekä erityistarpeisiin asukkaisiin. Lisäksi Nokian tapauksessa eri tiedotuskanavat otettiin käyttöön liian hitaasti. Kriisiorganisaation johto ei voi jäädä selvittämään asiaa ensin rauhassa ja tiedottaa vasta sitten, kun ongelma on ratkennut.
Useammassa kunnassa on otettu käyttöön tekstiviestijärjestelmä. Nokialaisille vesikriisi maksoi yli 4 miljoonaa euroa.
Osa sairastuneista on kärsinyt jälkikäteen niveloireista kuten selkärankareumasta sekä kroonisista vatsavaivoista. 
Saastuneelle vedelle altistuneilla mutta ei sairastuneilla alle 1-vuotiailla lapsilla on vuosina 2009"–"2013 tehdyn tutkimuksen mukaan todettu yllättäen allergioiden vähenemistä.