tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Anders Grönhagen

Anders ”Grönis” Grönhagen (s. 22. toukokuuta 1953) on ruotsalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. 
Ura.
Pelaajaurallaan Grönhagen edusti GIF Sundsvallia ja Djurgårdens IF:ää. Hän pelasi urallaan myös 18 maaottelua Ruotsin maajoukkuepaidassa.
Hän siirtyi kentän laidalle kauden 1985 jälkeen. Debyyttikaudellaan Grönhagen johdatti Giffarnan Allsvenskaniin ensi kertaa seurahistoriassa. Kaudella 1988 joukkue sijoittui viidenneksi.
Jätettyään Giffarnan 1990 Grönhagen toimi kaudella 1991 IFK Sundsvallin päävalmentajan. Pestiä seurasi parin vuoden periodi ilman valmennustehtäviä, kunnes hän kaudeksi 1994 siirtyi Djurgårdens IF:n valmentajaksi. Grönhagen nosti tukholmalaiset liigaan ykkösdivisioonan voittajina. Allsvenskan-taivallus myös päättyi siltä erää Grönhagenin johdolla DIF:n jäätyä kaudella 1996 kolmanneksitoista ja pudottua takaisin 1.divisioonaan.
Grönhagen toimi 1997 DIF:n urheilutoimenjohtajana siirtyen sen jälkeen takaisin GIF Sundsvallin päävalmentajaksi nostaen jälleen kerran Giffarnan pääsarjaan.
Kaudeksi 2002 hän siirtyi IF Elfsborgin päävalmentajaksi. Grönhagenin johdolla boråsilaiset juhlivat Ruotsin cupin voittoa kauden 2003 päätteeksi.
Kaudella 2004 Grönhagen luotsasi IF Brommapojkarnan Superettanissa kymmenenneksi. Jätettyään seuran kauden jälkeen Grönhagen toimi tv-kommentaattorina. Kauden 2006 lopussa hän toimi Djurgårdens IF:n päävalmentajana Kjell Jonevretin lähdön jälkeen.
Tammikuussa 2007 Grönhagen siirtyi norjalaisseura Fredrikstad FK:n peräsimeen. Ensimmäinen kausi toi Tippeligaenissa kahdeksannen sijan. Kaudella 2008 Fredrikstad taisteli jopa mestaruudesta, mutta jäi lopulta hopealle kuusi pistetta Stabækille hävinneenä.
Kausi 2009 sujui FFK:lta huomattavasti edellistä kehnommin ja seura vajosi putoamiskamppailuun. Elokuun lopulla Grönhagen ilmoitti jättävänsä seuran. Lähdön taustalla ovat pelillisten syiden lisäksi myös terveydelliset seikat.
Toukokuun alussa 2013 Grönhagen palasi Djurgårdens IF:n organisaatioon urheilutoimenjohtajaksi ja puheenjohtajaksi. Hän siirtyi syrjään tehtävästään vuoden 2013 lopussa.
Hänet valittiin vuonna 2020 GIF Sundsvallin hallituksen jäseneksi.
Josef Strobl

Josef ”Pepi” Strobl (s. 3. maaliskuuta 1974 Ehenbichl, Tiroli, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä, joka edusti Sloveniaa kausina 2004–2006. Strobl voitti urallaan seitsemän maailmancupin osakilpailua, joista lähes kaikki oli saavutettu vauhtilajeista. Strobl voitti kaikki maailmancupin osakilpailunsa edustaessaan Itävaltaa. 
Stroblin uran paras kausi oli kausi 1996-1997, jolloin hän oli koko maailmancupin paras itävaltalainen. Juuri kyseisellä kaudella hän voitti kaksi kisaa, joka on hänen paras saavutus voitettujen kisojen kohdalla yhden kauden aikana. Hän voitti myös vuonna 2000 kaksi kisaa. 
Vuonna 2004 Strobl päätti alkaa edustamaan Sloveniaa, koska hän ei enää päässyt maailmancupin kisoihin kovassa Itävallan joukkueessa. Strobl ehti edustaa Sloveniaa kaksi kautta, kunnes vuoden 2006 keväällä hän päätti lopettaa uransa.
Carl-Otto Bremer

Carl-Otto Bremer (4. heinäkuuta 1933 Helsinki – 7. elokuuta 1962 Snappertuna) oli suomalainen ralli- ja rata-autoilija.
Ensimmäiset huomiota herättäneet urheilusuorituksensa Bremer saavutti pujottelussa. Autourheilu-uransa hän aloitti 1956, ja jo seuraavana vuonna hän ajoi Ruotsin Keskiyönauringonrallin toiseksi sekä Jyväskylän suurajojen kuudenneksi. Vuonna 1959 Bremer voitti Eläintarhanajot. Vuonna 1960 hän voitti rallin Suomen mestaruuden ja Jyväskylän suurajot sekä sijoittui Monte Carlo -rallissa yhdeksänneksi. Vuonna 1961 Bremer voitti Norjan talvirallin. Suoritustensa ansiosta Bremer valittiin Vuoden autourheilijaksi vuonna 1960. Monte Carlo -ralliin Bremer osallistui kolme kertaa vuosina 1959–1961; viimeisellä kerralla kilpailu päättyi hänen osaltaan ulosajoon ja keskeytykseen. Koko ralliautoilu-uransa ajan Bremer ajoi Saabilla ja hänen on katsottu luoneen merkille sen rallimaineen, joka seurasi sitä 1970-luvun lopulle saakka.
Kesällä 1962 Bremerin ohjaama lentokone putosi hänen kesämökkinsä rantaan tuhoisin seurauksin: sekä Bremer, hänen kakkoskuljettajansa Juhani Lampi että kolmas tunnettu moottoriurheilija Lauri Hurme kuolivat.
Carl-Otto Bremerin isä oli lentäjä, majuri Wäinö Bremer. Hänen puolisonsa Pirkko Bremer saavutti naisten mestaruuksia suomalaisissa rata-ajoissa. Carl-Otto Bremerin serkku on toimittaja, yrittäjä ja kansanedustaja Klaus Bremer.
Ikävän karkoitus

Ikävän karkoitus on suomalaisen laulajan Mikko Alatalon 12. albumi. Se julkaistiin Finnscandian Hi-Hat-levymerkillä vuonna 1984.
"Ikävän karkoitus" -levystä tuli Alatalon ja Harri Rinteen jo vuosia suunnittelema albumikokonaisuus - laulukokoelma - joka kertoo suomalaisesta miehestä.
Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat opettavainen "Kissanpentu", "diskoprinsessoja" kuvaava "Sun on oltava viilee" sekä "Avoin maisema", joka on käännös Alatalon ihaileman ruotsalaisen Ulf Lundellin "Öppna landskap" -laulusta. Alatalo käänsi sen suomeksi Pariisin ja Amsterdamin välisessä junassa palatessaan läpi Euroopan Ibizalta lauluntekomatkaltaan. Itse matkalla Alatalo-Rinne -parivaljakko sai aikaiseksi vain yhden laulun, "Maailmanlopun meininki". Kappaleessa on kuvattu kylläkin koko viikon tapahtumat, "jatkuvat bileet". Laulua on sanottu ensimmäiseksi suomalaiseksi rap-kappaleeksi.
M/S Norstream

M/S Norstream () on Bore Stream BV:n omistuksessa oleva ro-ro-rahtilaiva. Alus on rakennettu vuonna 1999 Aker Finnyardsin Rauman telakalla. Kuollutta painoa "Norstreamilla" on 11 564 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa liikkumaan yksin. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Rotterdam. Nykyään aluksella liikennöi P&amp;O Ferries.
Norstreamin sisaralus on M/S Norsky.
Käyttöhistoria.
2. heinäkuuta 1999 alus laskettiin vesille ja 20. lokakuuta se kastettiin. 27. lokakuuta 1999 alus luovutettiin Bore Stream BV:n omistukseen, joka rekisteröi sen Alankomaiden lipun alle nimellä "Norstream". Kotisatamaksi tuli Rotterdam. Omistaja aikarahtasi eli vuokrasi aluksen tämän jälkeen P&amp;O North Sea Ferriesin liikenteeseen. 29. lokakuuta alus lähti telakalta kohti Englannin Middlesbroughia. 1. marraskuuta alus aloitti liikennöinnin Middlesbroughin ja Belgian Zeebruggen välillä. 15. lokakuuta 2002 Norstream siirtyi P&amp;O Ferriesin liikenteeseen entiselle reitilleen.
Bill Paxton

Bill Paxton (17. toukokuuta 1955 Fort Worth – 25. helmikuuta 2017) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista "Twister", "Aliens – paluu" ja "Apollo 13". Hän voitti Saturn-palkinnon parhaasta miesroolista elokuvassa "Aliens – paluu". Hän näytteli myös moniavioisen perheen päätä HBO:n draamasarjassa "Big Love" (2006–2011). Paxton opiskeli New Yorkin yliopistossa.
Paxton osallistui myös James Cameronin RMS "Titanicille" sukeltaneeseen tutkimusretkeen, josta tehtiin dokumentti nimeltä "Ghosts of the Abyss – Titanicin salaisuudet" ("Ghosts of the Abyss"). Hän oli ensimmäinen Hollywood-näyttelijä, joka on käynyt "Titanicin" hylyllä.
Paxton kuoli helmikuussa 2017 sydänleikkauksen aiheuttamiin komplikaatioihin.
Henri Evenepoel

Henri-Jacques-Edouard Evenepoel (2. lokakuuta 1872 Nizza – 27. joulukuuta 1899 Pariisi) oli belgialainen taidemaalari. Lisäksi hän oli kuvittaja, graafikko ja julistetaiteilija. Häntä pidetään Belgian nykytaiteen uranuurtajana. Hän kuoli yllättäen lavantautiin 27-vuotiaana.
Evenepoelin vanhemmat olivat belgialaisia. Äiti kuoli kun hän oli kaksivuotias, ja hänet kasvatti ankara mutta sivistynyt isä, joka oli virkamies ja musiikkitieteilijä. Evenepoel opiskeli Brysselissä Académie des Beaux-Artsissa (1889–1890), jossa hänen opettajansa oli arkkitehti Ernest Acker (1852–1912). Sen jälkeen hänen opettajiaan olivat maalari Ernest Blanc-Garin (1843–1916) ja koristemaalari Adolphe Crespin johdolla (1859–1944) 21. lokakuuta 1892 hän meni École des Beaux-Artsiin Pariisiin P. V. Gallandin oppilaaksi. Gilland kuoli melkein heti, mutta Evenepoel pääsi vuoden kuluttua Gustave Moreaun ateljeehen.Hän tutustui Georges Rouaultiin ja hänen ystäväpiiriinsä kuuluivat Henri Matisse, Paul Baignères (1869–1945), Charles Milcendeau, Simon Bussy (1869–1954) ja Charles Hoffbauer. Evenepoel ja Moreau olivat yli neljä vuotta hyvin läheisiä. Moreau oli vaativa opettaja mutta arvosti Evenepoelin herkkyyttä ja päättäväisyyttä ja kannusti tätä kehittämään taiteellista persoonallisuuttaan.
Belgiassa on julkaistu kaksi Evenepoelin teoksia esittävää postimerkkiä.
21 suosittua lastenlaulua

21 suosittua lastenlaulua on suomalaislaulaja Mikko Alatalon seitsemäs, vuonna 1989 julkaistu lastenmusiikkia sisältävä kokoelma-albumi.
Seka

Dorothiea "Dottie" Hundley eli Seka (s. 15. huhtikuuta 1954) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hän syntyi Radfordissa, Virginiassa, ja opiskeli Hopewell High Schoolissa.
Seka aloitti uransa 1970-luvulla ja jatkoi sitä 1980-luvulle saakka. Seka kuuluu sekä AVN että XRCO Hall of Fameen. Hän julkaisi omaelämäkertansa "Inside Seka: The Platinum Princess of Porn" vuonna 2013.
David Huddleston

David William Huddleston (17. syyskuuta 1930 Vinton, Virginia – 2. elokuuta 2016 Santa Fe, New Mexico) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi muun muassa elokuvissa "Big Lebowski" (1998), "Turpiin vaan ja onnea" (1977), "Joulupukki" (1985) ja "The Producers – kevät koittaa Hitlerille" (2005). Hän esiintyi myös useissa tv-sarjoissa, kuten "Gilmoren tytöissä" ja "West Wingissä". Huddleston oli vuonna 1990 Emmy-ehdokkaana ja voitti Golden Bootin 2002. Hän kuoli kotonaan Santa Fessä sydän- ja munuaissairauteen. 
Hän opiskeli Fork Union Military Academyssä ja palveli Yhdysvaltain ilmavoimissa. 
Valikoitu filmografia.
Lähde:
Pavel Popovitš

Pavel Romanovitš Popovitš (, "Pavlo Romanovytš Popovytš"; 5. lokakuuta 1930 – 30. syyskuuta 2009 Hurzuf, Ukraina) oli ukrainalainen kosmonautti. Avaruuslennot, joille hän osallistui, olivat Vostok 4 vuonna 1962, jolloin hän oli 4. neuvostoliittolainen ja kaikkiaan kuudes ihminen maan kiertoradalla, ja Sojuz 14 vuonna 1974. 
Popovitš otettiin vuonna 1960 mukaan avaruusohjelmaan, josta hän vetäytyi vuonna 1982. Hänelle myönnettiin Neuvostoliiton sankarin arvonimi.
Zorro (animaatiosarja)

Zorro ("The New Adventures of Zorro") on yhdysvaltalainen piirrossarja, joka perustuu alun perin Johnston McCulleyn vuonna 1919 luomaan sankariin Zorroon. Sarjan tuottivat Fred Wolf Films ja Warner Bros. International Television. Siitä tuotettiin yhteensä 26 jaksoa, jotka esitettiin vuosien 1997–1998 aikana Yhdysvalloissa. Suomessa sarjaa esitettiin ensi kerran vuoden 2008 alussa MTV Juniorilta ja myöhemmin myös MTV3:lta ja Subilta.
Juoni.
Sarja kertoo nuoresta 22-vuotiaasta Diego de la Vegasta, joka on juuri palannut takaisin Kaliforniaan Madridin yliopistolta, jossa hän opiskeli taiteen ja tieteen lisäksi miekkailua, sekä urheilua. Nyt Kaliforniassa Diego naamioituu Zorroksi puolustaakseen kaupungin asukkaita vallan himoiselta kapteeni Montecerolta, joka on lisäksi varastanut muinaisen toteemin, joka vartio kuolematonta soturia, Tolchenia. Tämän päästessä lumouksestaan vapaaksi, se alkaa imeä ihmisten elämänvoimaa pysyäkseen hengissä. Zorron tehtävänä on löytää toteemi ja palauttaa sieluja pyydystävä Tolchen takaisin hautaansa.
M/S Norsky

M/S Norsky () on Bore Sky B.V:n omistuksessa oleva ro-ro-rahtilaiva. Alus on rakennettu vuonna 1999 Aker Finnyardsin Rauman telakalla. Kuollutta painoa "Norskylla" on 11 564 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa liikkumaan yksin. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle, ja sen kotisatama on Rotterdam. Nykyään aluksella liikennöi P&amp;O Ferries.
Norskyn sisaralus on M/S Norstream.
Käyttöhistoria.
4. syyskuuta 1998 tapahtui kölinlasku. 29. kesäkuuta 1999 alus luovutettiin Bore Sky B.V:n omistukseen, joka rekisteröi sen Alankomaiden lipun alle nimellä "Norsky". Kotisatamaksi tuli Rotterdam. Omistaja aikarahtasi eli vuokrasi aluksen tämän jälkeen P&amp;O North Sea Ferriesin liikenteeseen. 2. heinäkuuta alus lähti telakalta kohti Belgian Zeebruggea. 8. syyskuuta alus aloitti liikennöinnin Englannin Middlesbroughin ja Zeebruggen välillä. 15. lokakuuta 2002 Norsky siirtyi P&amp;O Ferriesin liikenteeseen entiselle reitilleen.
Marco Pannella

Giacinto eli Marco Pannella (2. toukokuuta 1930 Teramo – 19. toukokuuta 2016 Rooma) oli italialainen poliitikko ja väkivallatonta vastarintaa puolustanut aktivisti. Hän oli Italian radikaalipuolueen historiallinen puheenjohtaja. Nykyisin puolueen ideologiaa ajaa sen seuraaja Italian radikaalit, joka on perustettu vuonna 2001.
Pannella syntyi Teramossa italialaiselle isälle ja sveitsiläiselle äidille. Hän suoritti oikeustieteen loppututkinnon Urbinon yliopistossa 1955 ja istui Italian parlamentissa vuosina 1976–1992.
Pannella oli useiden italialaisten kaupungin- ja aluevaltuustojen jäsen. Hän oli vuosina 1979–1996 ja jälleen vuodesta 1999 jäsenenä Euroopan parlamentissa, jossa hän edusti Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmää.
Louis de Bernières

Louis de Bernières (s. 8. joulukuuta 1954) on brittiläinen kirjailija. Hänet tunnetaan kansainvälisesti parhaiten "Kapteeni Corellin mandoliini" -nimisestä historiallisesta romaanista (1994), josta on tehty myös vuonna 2001 ensi-iltansa saanut elokuva.
Akamas (Theseuksen poika)

Akamas (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Theseuksen ja Faidran poika, joka otti velipuolensa Demofonin kanssa osaa Troijan sotaan.
Sen jälkeen kun Theseus oli ajettu maanpakoon Ateenasta, Akamas ja hänen veljensä lähetettiin Euboiaan, missä vartuttuaan aikuiseksi he liittoutuivat kuningas Elefenorin kanssa. Ennen kreikkalaisten hyökkäystä Troijaan, hänet ja Diomedes lähetettiin vaatimaan Helenan luovuttamista takaisin, mutta viipyessään Troijassa hän voitti Laodiken, Priamoksen tyttären, kiintymyksen osakseen, ja tästä suhteesta hänelle syntyi poika, Munitos, jonka kasvatti Aithra, Akamaan isoäiti, jota pidettiin vankina Troijassa Helenan palvelijana.
Sodassa Akamas taisteli kreikkalaisten puolella ja hänet mainitaan yhtenä Troijan puuhevosen sisällä olleista miehistä. Sodan päätyttyä hän pelasti isoäitinsä, mutta paluumatkalla kotiin häntä pidätteli Traakiassa hänen rakkautensa Fyllistä kohtaan. Jätettyään Traakian taakseen ja saavuttuaan Kyprokselle hän sai surmansa pudottuaan hevosensa selästä oman miekkansa päälle.
Marc Sleen

Marcel Neels, taiteilijanimeltään Marc Sleen (30. joulukuuta 1922 – 6. marraskuuta 2016 Hoeilaart) oli belgialainen sarjakuvantekijä. Hän syntyi lähellä Ghentiä ja aloitti toisen maailmansodan jälkeen työnsä poliittisena pilapiirtäjänä "De Standaard" -lehdelle.
Sleenin tunnetuin ja pitkäaikaisin sarjakuva oli "Nero", jota hän teki vuosina 1947–2002. Hän oli myös tunnettu seikkailija; hän vieraili uransa aikana lukuisia kertoja Afrikassa.
Vuosina 1992–2002 Sleeniä avusti "Nerossa" Dirk Stallaert, joka päätti olla jatkamatta sarjaa mestarin vetäydyttyä. Sleen oli maassaan suuri nimi; hän oli Brysselin kunniakansalainen, ja Albert II teki hänestä ritarin. Hän oli vuonna 2005 yhtenä 111 ehdokkaasta ”Suurimmaksi belgialaiseksi” ja sijoittui 48. sijalle.
John Madden (ohjaaja)

John Philip Madden (s. 8. huhtikuuta 1949 Hampshire, Englanti) on brittiläinen elokuvaohjaaja. Hän on valmistunut Cambridgen yliopistosta.
Madden on ohjannut muiden muassa elokuvat "Golden Gate" (1994), "Rakastunut Shakespeare" (1998), "Kapteeni Corellin mandoliini" (2001), "Todiste" (2005), "Killshot" (2008) ja "The Best Exotic Marigold Hotel" (2012). Hän on työskennellyt myös näytelmien, televisio-ohjelmien ja radion parissa.
Madden oli Oscar-ehdokkaana elokuvastaan "Rakastunut Shakespeare" vuonna 1999. Hän on ollut lisäksi ehdolla muiden muassa Berliinin Kultaisen karhun ja Venetsian Kultaisen leijonan saajaksi.
Sähkökomponenttien IP-luokitusvaatimukset

Sähkökomponenttien IP-luokitusvaatimukset on sähköturvallisuusmääräyksissä määritellyt käyttöpaikan perusteella sähköasennuksien komponenteilta vaadittavat IP-luokitukset. Määriteltyjä asennustiloja ovat ulko-, kuiva-, kostea-, märkä-, palovaarallinen- ja saunatila.
Märkätilan asennusvaatimukset.
Pistorasia.
Märkätiloissa on käytettävä 30 mA vikavirtasuojakytkintä. 
Pistorasia on asennettava suihkutilassa sivusuunnassa yli 0,6 metrin päähän vesipisteestä ja yli 5 cm korkeuteen lattiasta. Etäisyyttä voidaan lyhentää vesitiiviillä seinämällä. Milloin on kyse ammeesta tai altaasta kiinteällä vesihanalla, voidaan luopua yli 0,6 metrin sivusuuntavaatimuksesta, kunhan toimitaan hana-alueen yläpuolella. Myös kattoon, yli 2,25 metrin korkeuteen, voidaan asentaa vähintään IPX4-luokan rasia. Suihkutilassa voidaan sivusuunnassa, yli 1,2 metrin päässä suihkusta, käyttää muita kuin IPX0-luokan komponentteja. Vastaavasti amme- tahi allastilassa jo sivusuunnassa, yli 0,6 metrin etäisyydellä, voidaan käyttää muita kuin IPX0-luokan komponentteja.
Palovaarallisen tilan asennusvaatimukset.
Palovaarallisen tilan asennuksissa on käytettävä IP5X-luokan komponenttia, jos komponentin päälle kertyy pölyä.
Saunatilan asennusvaatimukset.
&lt;br&gt;
Kiukaan suoja-alueelle (alue 1), joka ulottuu kiukaasta 0,5 metrin etäisyydelle sivusuunnissa ja ylöspäin kattoon saakka, saa asentaa vain kiukaaseen kuuluvia sähkölaitteita.&lt;br&gt; Asennettaessa sähkölaitteita kiukaan suoja-alueen ulkopuolelle yli metrin korkeudelle pintaan (alue 3), tulee laitteiden olla kuumuutta kestäviä, mikä osoitetaan "T125°C" -merkinnällä ja IP luokaltaan vähintään IP24. Alle metrin korkeudessa (alue 2) voidaan käyttää tavallisia alle 125 °C kestäviä asennustarvikkeita ja sähkölaitteita, joiden IP luokka on vähintään IP24.&lt;br&gt;
Karsten Kroon

Karsten Kroon (s. 29. tammikuuta 1976 Dalen, Alankomaat) on alankomaalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 1999–2014.
Kroon oli vielä amatööri voittaessaan ammattilaiskilpailu Ronde van Drenthen vuonna 1996. Hän liittyi 1997 Rabobankin nuorten joukkueeseen, jonka riveissä voitti kahden vuoden aikana useita amatöörikilpailuja.
Vuosina 1999–2005 Kroon ajoi Rabobankin ammattilaisjoukkueessa. Hän toimi pääasiassa apuajajana, mutta saavutti itsekin merkittäviä voittoja. Vuoden 2002 Ranskan ympäriajossa hän voitti kahdeksannen etapin oltuaan tallitoverinsa Erik Dekkerin avustuksella paras seitsemän miehen kärkiryhmästä. Vuonna 2004 Kroon voitti Rund um den Henninger Turm -klassikon. Rabobankin vuosinaan hän kantoi sekä Ranskan, Italian että Espanjan ympäriajon mäkikilpailun johtajan paitaa, mutta ei pystynyt kertaakaan pitämään johtoaan loppuun saakka.
Kroon siirtyi CSC-talliin vuonna 2006 ja sai heti kevään klassikoissa jaetun kapteenin aseman Fränk Schleckin kanssa. Hän auttoi Schleckiä voittamaan Amstel Gold Racen, mutta saavutti itsekin useita kärkipään sijoituksia merkittävissä kilpailuissa ollen muun muassa kolmas La Flèche Wallonnessa. Vuonna 2008 Kroon voitti toistamiseen Rund um den Henninger Turmin. Vuoden 2009 Amstel Gold Racessa hän sijoittui toiseksi hävittyään loppukirissä irtiottokumppanilleen Sergei Ivanoville.
Kroon edusti BMC Racing Teamia 2010–2011. Ammattilaisuransa viimeiset kaudet, 2012–2014, hän ajoi Team Saxo Bank / Team Tinkoff-Saxo -tallissa.
Italian ympäriajo, 2. etapilla kolmas 
GP Kanton Aargau, voitto
Ranskan ympäriajo, 8. etapin voitto
Tour du Poitou Charentes et de la Vienne, mäki- ja yhdistelmäkilpailun sekä 5. etapin voitto
Rund um den Henninger Turm, voitto
3-Länder-Tour, 2. ja 5. etapin voitto
Brabantse Pijl, toinen
La Flèche Wallonne, kolmas
Amstel Gold Race, neljäs
Flanderin ympäriajo, kahdeksas
Flanderin ympäriajo, neljäs
Rund um den Henninger Turm, voitto
Vuelta a Castilla y León, 2. etapin voitto
Sachsen-Tour International, 5. etapin voitto
Lombardian ympäriajo, viides 
Amstel Gold Race, toinen
Eschborn-Frankfurt City Loop, toinen
Detroit 9000

Detroit 9000 on yhdysvaltalainen vuonna 1973 ensi-iltansa saanut blaxploitaatioelokuva. Elokuvan käsikirjoitti Orville H. Hampton ja ohjasi Arthur Marks.
Miramax julkaisi Quentin Tarantinon kehuman elokuvan videolla 25 vuotta ensi-illan jälkeen.
Juoni.
Rudy Challengerin esittämän poliitikko Aubrey Hale Claytonin varainkeruujuhlien tuotto ryöstetään. Ryöstäjien saalis kohoaa 400 000 dollariin. Hupuissa esiintyneiden ryöstäjien ihonväriä arvuutellaan ja poliisia moititaan hitaudesta. Alex Roccon esittämä katu-uskottava valkoihoinen etsivä Danny Bassett saa parikseen Hari Rhodesin esittämän tummaihoisen koulutetun etsivä Jesse Williamsin.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Sam Inkinen kutsuu elokuvaa veriseksi ja mitään uutta tarjoamattomaksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Valtimon vaakuna

Valtimon kunnanvaakuna on vuonna 2020 lakkautetun Valtimon kunnan vaakuna, joka on otettu käyttöön vuonna 1952. Se on saanut aiheensa Simon Affleckista, joka toimi veronkerääjänä isonvihan aikoihin nykyisen Pohjois-Karjalan alueella. Suomessa Simo Hurttana tunnettu Affleck sai nimensä pitämänsä suurikokoisen koiran mukaan. Hurtta saavutti maineen säälimättömänä veronkantajana, mitä vaakunassa edustaa seitsemän suden ympärille siroteltua kultarahaa.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä hopeinen kultavaruksinen susi pystyssä, saatteena seitsemän kultarahaa järjestettyinä 2 + 2 + 2 + 1”. Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 23. helmikuuta 1952.
Tamil Eelam

Tamil Eelam () on tamiliseparistien luoma nimitys alueelle, jonka he haluaisivat itsenäistyvän Sri Lankasta omaksi valtiokseen. Alueella on tamilinkielinen enemmistö, kun taas muualla Sri Lankassa enemmistön kieli on sinhala. Tamilitiikerit hallitsivat pitkään osaa alueesta, mutta nykyään koko alue on Sri Lankan hallituksen hallinnassa (katso Sri Lankan sisällissota). Alueen pinta-alaksi on arvioitu 19 509 km2 ja arvioitu väkiluku on vähän yli kolme miljoonaa.
Gauloises

Gauloises on ranskalainen savukemerkki. Sitä valmistaa nykyään Imperial Tobaccon omistama ranskalais-espanjalainen Altadis. Savuketta ei viime aikoina valmistettu Ranskassa. Sen tuotanto lopetetaan kevään 2014 tiedotteen mukaan kokonaan.
Perinteiset Gauloises-savukkeet olivat alun perin lyhyitä, leveitä ja filtterittömiä, ja ne valmistettiin syyrialaisesta erittäin tummasta tupakasta. Tupakkalajike antoi savukkeelle vahvan ja tunnistettavan tuoksun, jota tupakoimattomat luonnehtivat palavan tervan hajuiseksi. Nykyään savukemerkkiä on saatavana myös vaaleampana versiona, jota Suomessakin ainoastaan myydään.
Gauloises-brändi yhdistettiin aikoinaan taiteilijoihin ja ajattelijoihin, muun muassa Pablo Picassoon ja Jean-Paul Sartreen. Kirjallisuudessa Gauloisesia poltti muun muassa Ian Flemingin James Bond. Brändi liitettiin vahvasti romanttiseen Ranskaan, mikä lisäsi sen suosiota kirjoittajien ja taiteilijoiden keskuudessa.
Gauloises oli myös Formula 1 -tallin Prost Grand Prix pääsponsori vuosina 1996–2000.
Tellervo Hakkarainen

Tellervo Hakkarainen (7. syyskuuta 1916 Kolari – 21. helmikuuta 2008 Helsinki) oli Lotta-aatteen keskeisiä vaikuttajia. Hänelle myönnettiin talousneuvoksen arvo. 
Hakkarainen valmistui kotitalousopettajaksi. Hän toimi Lotta-järjestössä vuodesta 1939 alkaen. Lotta-järjestön lakkauttamisen jälkeen syntynyt Suomen Naisten Huoltosäätiö perusti Työmaahuolto Oy:n, jonka perustajiin hän kuului, oli sen toimitusjohtaja 1946–1973, ja johtokunnan puheenjohtaja 32 vuotta. Työmaahuolto aloitti toimintansa järjestämällä Lapin jälleenrakennustyömaiden ruokahuollon, jatkoi muonittamalla olympiakisat, kehitti työmaaruokailun, jota hoiti sadoissa työpaikoissa. Fazer Catering (myöh. Amica) osti yrityksen 1978. Lotta-Svärd -säätiöksi nimensä myöhemmin muuttaneen Huoltosäätiön hallituksen jäsen hän oli vuodesta 1960 ja puheenjohtaja 1985–1996.
Pekka Suhonen

Jussi Pekka Suhonen (16. elokuuta 1938 Helsinki – 11. marraskuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Suhonen oli myös Suomen johtavia arkkitehtuuri- ja muotoilukriitikoita. 
Suhosen vanhemmat olivat vanhemmat professori Esko Suhonen ja filosofian maisteri Alli Suviala. Hän pääsi ylioppilaaksi 1956 ja opiskeli aluksi arkkitehtuuria Teknillisessä korkeakoulussa 1956–1959 ja valmistui sitten humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1963.
Suhonen toimi Ylioppilaslehden arkkitehtuuriarvostelijana 1958–1961, Uuden Suomen kuvataidetoimittajana 1963–1965 sekä kustannustoimittajana Otavassa 1965–1967 ja WSOY:ssa 1968–1970. Vapaa kirjailija hän oli vuodesta 1970.
Laura Lindstedt

Laura Valpuri Lindstedt (s. 1. toukokuuta 1976 Kajaani) on suomalainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija. Hän voitti kaunokirjallisuuden Finlandia-palkinnon teoksellaan "Oneiron" vuonna 2015.
Elämä ja ura.
Lindstedt valmistui ylioppilaaksi Kajaanin Linnan lukiosta vuonna 1995 ja filosofian maisteriksi Helsingin yliopiston taiteiden tutkimuksen laitoksesta vuonna 2002 pääaineenaan yleinen kirjallisuustiede. Sivuaineina hän opiskeli teoreettista filosofiaa, ranskan kieltä, taidehistoriaa ja semiotiikkaa.
Vuosina 2001–2004 Lindstedt työskenteli "Suomen kulttuurihistoria 1–5" -teossarjan kustannustoimittajana Tammen suurteososastolla. Hän on kirjoittanut arvosteluita, artikkeleita ja esseitä muun muassa "Nuoreen Voimaan", "Filmihulluun" ja "Kiiltomato.net"-verkkolehteen. Lindstedt oli Nuoren Voiman Liiton puheenjohtaja 2011–2012. Hän toimii myös muun muassa Mahdollisen Kirjallisuuden Seurassa. Lindstedt viimeistelee väitöskirjaansa kommunikaation ongelmasta ranskalaisen kirjailijan Nathalie Sarrauten tuotannossa.
Lindstedtin esikoisteos "Sakset" (2007) oli ehdolla Finlandia-palkinnon ja Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Lindstedtin toinen romaani "Oneiron" sai Finlandia-palkinnon ja Toisinkoinen-palkinnon vuonna 2015 ja oli myös vuoden 2016 Runeberg-palkintoehdokkaana. Finlandia-palkinnon jakotilaisuudessa pitämässään puheessa Lindstedt arvosteli voimakkaasti Juha Sipilän hallituksen politiikkaa. Puhe sai runsaasti sekä myönteistä että kielteistä huomiota. "Oneiron" oli myös toinen Suomen ehdokkaista Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi 2017. Lindstedtin kolmas romaani "Ystäväni Natalia" ilmestyi vuonna 2019. Sen käännösoikeudet on myyty 12 maahan.
Loppuvuodesta 2023 julkaistavassa väitöskirjassaan "Mielen reunoilla, merkityksen kynnyksellä" Lindstedt käsittelee kaunokirjallisten tropismien mysteeriä ja pohtii, voiko käsitettä soveltaa muidenkin kuin Nathalie Sarrauten tuotantoon. Hän esittelee väitöskirjassaan Sarrauten tuotantoa ja toisen maailmansodan jälkeistä ransakalaista kirjallisuuskeskustelua.
Jännetuppitulehdus

Jännetuppitulehdus, "tendovaginitis" tai "tenosynovitis" on tupellista jännettä ympäröivän kalvon tulehdus. Tupettoman jänteen tulehdusta kutsutaan vieruskudostulehdukseksi. Tulehdus aiheutuu usein kyseessä olevan raajan yksitoikkoisesta liikkeestä tai äkillisestä venähdyksestä. Jännetuppitulehdusta esiintyy tavallisimmin ranteen ja sormien ojentajajänteissä kyynärvarressa sekä sormien koukistajajänteissä. Jännetuppitulehdus saattaa olla seurausta nivelreumasta, kihdistä, sokeritaudista tai eräistä yleistaudeista. Tulehduksen oireena on muutamasta päivästä pariin viikkoon kestävää kuumotusta, turvotusta ja punoitusta. Itse jänteen paraneminen voi kuitenkin kestää vielä montakin viikkoa.
Hoito.
Rasituksen välttäminen parantaa useimmiten jännetuppitulehduksen muutaman viikon kuluessa. Kivunlievitykseen voi käyttää tulehduskipulääkkeitä tai voiteita. Jos tulehdus pitkittyy tai kipu on kova, pitää hakeutua lääkäriin. Tällöin tulehdusta voidaan tarpeen vaatiessa hoitaa kortisoniruiskeilla. Joissakin tapauksissa tarvitaan jopa leikkaushoitoa.
Erik von Markovik

Erik von Markovik (s. 24. syyskuuta 1971 Toronto, Ontario) on kanadalainen taikuri, innovaattori ja luennoitsija. Markovik sai julkisuutta Neil Straussin "The Game" -kirjalla (suom. "Pelimies, alaston totuus pokaajien veljeskunnasta"), jonka päähenkilö hän on. Markovik tuli myös tunnetuksi VH1-kanavalla näytetyn The Pick-up Artist -ohjelmasta. Markovik, joka käyttää taiteilijanimeä Mystery, on pokaamisyhteisön johtohenkilö ja teoreetikko, joka on luonut merkittävän osan alan käsitteistä. Markovikin luomia käsitteitä ovat muun muassa ”neg” (suom. esimerkiksi negaus), ”peacocking” (suom. riikinkukkoilu) ja kolmen sekunnin sääntö. 
Markovikin teoria perustuu osaksi evoluutiopsykologiaan. Hän perustelee ihmisten lähestymispelkojen (miesten pelon lähestyä naista) johtuvan siitä, että evoluutio on kehittänyt ihmisen heimokulttuureissa, joissa väärän henkilön lähestyminen on voinut johtaa kuolemaan tai sulkemiseen lauman ulkopuolelle.
Hätämerkki

Hätämerkit ovat kansainvälisesti hyväksyttyjä signaaleja, joiden avulla merihädässä olevat voivat pyytää apua. Niitä voidaan antaa radiolaitteilla, näkyvillä merkeillä tai kuuluvalla äänellä.
Seuraavat merkit, käytettyinä tai näytettyinä joko yhdessä tai erikseen, tarkoittavat hätää ja avun tarvetta:
Aikaisemmin on hätämerkkinä käytetty myös ylösalaisin käännettyä kansallislippua. Tästä on kuitenkin luovuttu, eikä se alkujaankaan ollut kaikkien maiden alusten käytettävissä, koska useiden maiden (esim. kaikki Pohjoismaat ja Yhdistyneen kuningaskunnan Union Jack, sekä Englannin, Skotlannin ja Irlannin omat liput) liput ovat ylösalaisin käännettyinä aivan samanlaisia kuin oikein päinkin. Sen lisäksi esimerkiksi Puolan lippu ylösalaisin on samannäköinen kuin Indonesian lippu.
Käytäntö saattoi olla Yhdysvalloista peräisin, sillä Yhdysvaltain lippu kuuluu maailman tunnetuimpiin kansallislippuihin, ja siitä näkee välittömästi, onko se oikein vai väärin päin.
Hätämerkkien tai muiden niitä erehdyttävästi muistuttavien merkinantojen käyttö muuhun tarkoitukseen kuin avunpyyntöön hädässä on rangaistavaa. Tämä koskee esimerkiksi hätärakettien käyttöä ilotulitusraketteina.
Viestilipuilla NC annettava hätämerkki.
  Viestiliput N ja C.
Känkkäränkkä ja Artturi Robotti

Känkkäränkkä ja Artturi Robotti on suomalaislaulaja Mikko Alatalon 12. studioalbumi vuodelta 1984.
Alatalon ja Harri Rinteen uudelle lastenlevylle keksittiin Artturi Robotti, E.T.–tyyppinen rakkautta levittävä avaruushahmo. Markkinointitarkoituksessa hahmosta valmistettiin noin metrin korkuinen robotti. Robotti kuitenkin jätettiin pois lopullisesta markkinointikampanjasta lapsista muodostuneelta testiryhmältä saadun huonon palautteen vuoksi. Tutkimuksen mukaan yli kaksi viidesosaa lapsista piti tutkimuksen robottia pelottavana. Levyn lauluja olivat muiden muassa omiin kokemuksiin perustuva ”Takapenkin räpätys”, ”Poppaloora, puhuva auto”, Vanha Isäntä -yhtyeen kanssa esitetty ”Kiva kun on mukavaa” sekä uudeksi kehtolauluksi tarkoitettu ”Suojelusenkeli”. 
Albumi julkaistiin Hi-Hat-levymerkillä LP-levynä ja C-kasettina eikä sitä ole toistaiseksi julkaistu CD-levynä.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltäneet &amp; sanoittaneet M. Alatalo – H. Rinne sekä sovittanut M. Alatalo, ellei toisin mainita.
Jousisovitukset tehnyt Masi Luoma.
Tyko Hagman

Tyko Crispinus Hagman (25. lokakuuta 1849 Kälviä – 27. toukokuuta 1914 Kangasala) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Häntä pidetään suomalaisen tieteiskirjallisuuden uranuurtajana sillä hän julkaisi 1880-luvulla pari Jules Verneltä vaikutteita saanutta tieteiskertomusta "Matkustus Kuuhun" ja "Lassi Laurinpojan lentokone". Hagman käytti myös nimimerkkejä "Tyyko Lehtirikko", "Tyyko Utanblad" ja "T-o".
Hagmanin vanhemmat olivat Kälviän nimismies Nils Johan Erik Hagman ja Sofia Margareta Hagman. Hänen sisariaan olivat suomalaisen naisasialiikkeen pioneeri Lucina Hagman ja Suomen ensimmäisen kansanopiston perustaja Sofia Hagman. Tyko Hagman pääsi ylioppilaaksi 1869 Vaasan lukiosta. Valmistuttuaan filosofian kandidaatiksi 1879 Hagman toimi opettajana ja lehtimiehenä eri puolilla Suomea. Hän oli Viipurin suomalaisen reaalikoulun saksan- ja ruotsinkielen opettaja 1881–1887, Savonlinnan lyseon historian ja kielten opettaja 1888–1889 ja sisarensa perustaman Kangasalan kansanopiston historian opettaja 1890–1893. Viipurissa asuessaan hän oli päätoimittajana Ilmarinen ja Wiipurin Sanomat -lehdissä 1884–1885. Myöhemmin hän oli Uuden Suomettaren ulkomaanosaston toimittajana, Karjalattaren toimittajana 1894–1897 ja vuonna 1901 lakkautetun Hämäläisen toimittajana 1898–1901. Hän julkaisi myös "Koulutoveri"-nimistä lehteä Hämeenlinnassa.
Hagman oli ensimmäinen Mark Twainin "Huckleberry Finnin seikkailujen" suomentaja. Suomennos ilmestyi 1904 nimellä "Huckleberry Finnin (Tom Sawyerin toverin) seikkailut". Hän suomensi lisäksi Twainin teokset "Prinssi ja kerjäläispoika" (1908) "Tom Sawyer ilmailija" (1909)
Tyko Hagman avioitui 1881 Amalia Karolina Lindströmin kanssa, joka kuoli 1889. Perheessä oli kolme lasta, jotka siirtyivät Hagmanin vaimon kuoltua hänen sisartensa kasvatettaviksi.
Ernest Acker

Ernest Acker (28. elokuuta 1852 Bryssel – 12. kesäkuuta 1912) oli belgialainen arkkitehti.
Hänen mukaansa on nimetty 1922 perustettu Belgian kuninkaallisen akatemian arkkitehtuuripalkinto Prix Ernest Acker d'Architecture, jonka ovat saaneet muun muassa Ryo Inagaki (2003) ja Frank Verplanken (1985).
Le Manoir du diable

Le Manoir du diable (”Paholaisen kartano”) on lyhyt mykkäkauhuelokuva, jonka ohjasi ranskalainen elokuvantekijä Georges Méliès. Sitä pidetään maailman ensimmäisenä kauhuelokuvana, koska se valmistui varsin varhain, jouluaattona 1896. Vaikka elokuva kesti vain kolme minuuttia, siinä oli silti merkittävä määrä erilaisia elementtejä, joiden tarkoitus oli herättää ihmisessä pelontunteita. Näitä elementtejä ovat muun muassa elokuvassa esiintyvät jättimäinen lepakko, linna, luurangot sekä aaveet. Elokuvassa esiintyy myös Saatana.
Karri Lämpsä

Karri Lämpsä (s. 8. toukokuuta 1972 Iisalmi) on suomalainen näyttelijä. Hän on työskennellyt Kuopion kaupunginteatterissa vuodesta 2001. Lämpsä on näytellyt myös useissa suomalaisissa televisiosarjoissa ja elokuvissa, kuten Yle TV2:n kuusiosaisessa komediasarjassa "Peräkamaripojat" (2001), jossa hänellä oli miespääosa.
Ura.
Lämpsä valmistui näyttelijäksi Tampereen yliopiston näyttelijätyön laitokselta. Hänet kiinnitettiin Kuopion kaupunginteatteriin, jossa hänen roolitehtäviään ovat olleet muun muassa Aarne ("Onnen maa"), Akusti Muumäki ("Niskavuoren Heta") ja Raimo Kytöniemi ("Sydänkohtauksia"). Lämpsä on näytellyt myös Niskavuoren Juhanin roolin ja nimiroolin mustassa komediassa "Gabriel, tule takaisin". "Lämpsän olemuksessa on täydellistä hurmurin itsevarmuutta", Savon Sanomien kriitikko arvioi Lämpsän suoritusta.
Lämpsä on opiskellut työn ohessa kauppatieteitä ja toiminut Kuopion kaupunginteatterin määräaikaisena myyntipäällikkönä.
William Crathorn

William Crathorn (eli noin 1330) oli englantilainen myöhäiskeskiaikainen filosofi. Hän kuului ensimmäiseen sukupolveen Oxfordin yliopistossa vaikuttaneita filosofeja Wilhelm Ockhamilaisen jälkeen, ja kritisoi ja kehitti edelleen tämän ajattelua.
Crathorn saattoi olla kotoisin Crathornen kylästä Yorkshirestä. Hän liittyi dominikaaniseen sääntökuntaan ja opiskeli sen jälkeen Oxfordissa. Siellä hän luennoi vuosina 1330-32 Petrus Lombarduksen "Sentensseistä", josta häneltä on säilynyt kommentaari.
Crathorn tunnetaan ennen kaikkea kieltä ja kognitiota käsittelevistä teorioistaan, ontologiaa sekä skeptisismiä vastaan suunnatuista argumenteista. Mentaalisten representaatioiden suhteen hän kannatti näkemystä, jonka mukaan jotakin oliota koskevan mentaalisen representaation tulee olla samankaltainen kuin kohteensa: esimerkiksi punaisen olion representaatio on punainen. Wilhelm Ockhamilaisen lisäksi Crathorn kritisoi myös mm. Tuomas Akvinolaisen, Duns Scotuksen, Richard Fitzralphin ja Robert Holkotin ajatuksia. Crathorn pysyi nominalistina huolimatta kritiikistään Wilhelm Ockhamilaista kohtaan.
Pentti Airikkala

Pentti Airikkala (4. syyskuuta 1945 Helsinki – 30. syyskuuta 2009 Berkshire, Yhdistynyt kuningaskunta) oli suomalainen ralliautoilija. Hän ajoi 36 MM-sarjan osakilpailua vuosina 1973–1990 ja vielä yhden vuonna 2003. Muista huippukuljettajista poiketen hän ei kiertänyt koko sarjaa, vaan osallistui urallaan MM-sarjassa lähinnä vain Suomen ralliin, Ruotsin ralliin ja RAC-ralliin. Vuosina 1979 ja 1980 Airikkala ajoi neljäntenä MM-rallinaan Uuden-Seelannin rallissa Vauxhallin tehdaskuljettajana. Molemmilla kerroilla ralli päättyi keskeytykseen. Viimeisellä kaudellaan 1990 Airikkala kilpaili Suomen ja Ruotsin rallien lisäksi San Remossa ajokkinaan Q8 Teamin Ford Sierra. San Remo oli kauden kolmesta MM-rallista ainoa, jossa Airikkala ajoi maaliin asti sijoittuen yhdenneksitoista. 
Vuonna 1989 Airikkala voitti RAC-rallin Mitsubishi Galant VR-4 -autolla kartanlukijanaan irlantilainen Ronan McNamee. Palkintosijoja MM-sarjassa hänellä on kuusi ja pisteitä yhteensä 102. Paras sijoitus MM-sarjassa oli yhdeksäs sija vuonna 1981. Airikkala osallistui myös Britannian rallisarjaan 1970- ja 1980-luvulla. Hän voitti sarjan vuonna 1979. 
Uransa jälkeen Airikkala piti Oxfordshiressä rallikoulua. Hänen oppilaitaan olivat muun muassa Colin McRae ja Richard Burns sekä Mikko Hirvonen ja Jari-Matti Latvala. 
Airikkala kuoli 30. syyskuuta 2009 syöpään. Hän oli kuollessaan 64-vuotias.
Tappajatomaattien hyökkäys

Tappajatomaattien hyökkäys (tunnetaan myös nimellä Tappajatomaatit, ) on vuonna 1978 valmistunut John De Bellon ohjaama komediaelokuva.
Elokuvaan tehtiin kolme jatko-osaa: "Tappajatomaattien paluu" (1988), "Tappajatomaatit iskevät takaisin" (1990) ja "Tappajatomaatit ja Ranskan vallankumous" (1991)
Elokuvasta tehtiin myös piirrossarja vuonna 1990, jota on esitetty Suomessa MTV3-kanavalla 1990-luvulla nimellä "Tomaatit soseeksi".
Juoni.
Tarina alkaa, kun verenhimoinen tomaatti hyppää ulos keski-ikäisen amerikkalaisen perheenäidin ostoskassista ja hyökkää hänen kimppuunsa...
Hurja toiminta jatkuu, kun tappajatomaatit hyökkäävät joukolla.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa venytetyksi vitsiksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" kutsuu elokuvaa kaikkien aikojen huonoimman elokuvan ehdokkaaksi sarjassa ”tahallisesti huonot”. Elokuva saa tähtien sijasta arvosanan ”Woof!”.
Arto Lindberg (jalkapalloilija)

Arto Lindberg (s. 29. tammikuuta 1989 Valkeakoski) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Maaliskuussa 2008 Lindberg kutsuttiin U19-maajoukkueeseen, joka matkusti Porto International-turnaukseen Portugaliin. Lindberg on pelannut poikamaajoukkueissa yhteensä 18 ottelua.
Lindberg pelasi 14 ottelua Ykkösen PP-70:ssa kaudella 2007. Pelattuaan kauden 2008 Kuopion Palloseurassa Veikkausliigassa hän siirtyi kaudelle 2009 Tampereen Pallo-Veikkojen riveihin. Neljän TPV-kauden jälkeen Lindberg siirtyi Ykköseen nousseen Ilveksen riveihin yhden vuoden sopimuksella.
Jean-Marie Lehn

Jean-Marie Lehn (s. 30. syyskuuta 1939 Rosheim) on ranskalainen kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1987 työstään supramolekulaarisen kemian ja supermolekyylien parissa sekä erityisesti kryptandien synteesistä. Lehn jakoi palkinnon Donald J. Cramin ja Charles J. Pedersenin kanssa. Lehn on julkaissut yli 800 vertaisarvioitua kemiaa koskevaa artikkelia.
Lehn opiskeli aluksi musiikkia tullakseen kotikaupunkinsa Rosheimin kanttoriksi. Myöhemmin hän kuitenkin luopui ajatuksesta. Hän jatkoi urkujen soittamista kuitenkin myös koko tieteilijän ammattiuransa aikana. Vuosina 1950-1957 Lehn opiskeli latinaa, kreikkaa, englantia ja ranskankielistä kirjallisuutta. Hän kiinnostui filosofiasta ja luonnontieteistä, erityisesti kemiasta. Lehn suoritti alemman korkeakoulututkinnon filosofiassa vuonna heinäkuussa 1957 ja alemman korkeakoulututkinnon luonnontieteissä saman vuoden syyskuussa.
Valmistuttuaan Lehn työskenteli opettajansa Guy Ourissonin laboratoriossa jatkaen tohtorin opintojaan. Siellä hän oli vastuussa laboratorion ensimmäisestä NMR-spektrometrista. Valmistuttuaan filosofian tohtoriksi työskenteli hän vuoden Robert Burns Woodwardin laboratoriossa Harvardin yliopistossa tehden töitä muun muassa B12-vitamiinin synteesin parissa.
Vuonna 1966 Lehn sai apulaisprofessorin paikan Strasbourgin yliopistosta. Hänen päätutkimuskohteensa oli aineiden rakenne.
Vuonna 1968 Lehn onnistui syntetisoimaan häkinkaltaisia molekyylejä, jotka sulkivat sisäänsä ainoastaan yhdenlaisen molekyylin. Tämä oli tärkeä askel uuden supramolekulaarisen kemian alalla, joka tutkii aineiden sisäisten sidosten sijasta intermolekulaarisia sidoksia. Kryptandeista, kuten Lehn yhdisteitä nimittää tulikin hänen uransa erityinen mielenkiinnon kohde. Vuonna 1980 hänestä tuli opettaja maineikkaaseen Collège de Franceen.
Pablo García

Pablo Gabriel García Pérez (s. 11. toukokuuta 1977 Pando, Uruguay) on uruguaylainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa kreikkalaista Paokia. Hänellä on myös Espanjan kansalaisuus.
Ura.
Kotimaassaan García on edustanut Montevideo Wanderersia ja Peñarolia. Hän siirtyi vuonna 1997 Espanjaan Atlético Madridin organisaatioon, jossa hän vietti kolme kautta pelaten seuran B-joukkueessa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa. Atléticosta hän siirtyi kahdeksi kaudeksi Italiaan, jossa hän edusti Milania ja lainasopimuksella Veneziaa. Vuonna 2002 García palasi takaisin Espanjaan Osasunan joukkueeseen.
Kolmen Osasunassa pelaamansa kauden aikana García sai maineen taistelevana ja uhrautuvana puolustavana keskikenttäpelaajana. Varjopuolena hän oli koko sarjan eniten varoitettu pelaaja kaudella 2004–2005. Hyvät otteet herättivät kuitenkin Real Madridin kiinnostuksen ja seura hankki hänet riveihinsä kesällä 2005 samaan aikaan maanmiehensä Carlos Diogon kanssa. Real Madridissa García onnistui syrjäyttämään tanskalaisen Thomas Gravesenin pelipaikallaan, mutta hänellä oli ajoittain vaikeuksia päästä oikeaan pelirytmiin mihin myös pienet loukkaantumiset vaikuttivat. Kauden 2005–2006 aikana hän esiintyi 22 Espanjan pääsarjan ja neljässä Mestarien liigan ottelussa.
García ei kuulunut enää Real Madridin kesällä 2006 palkkaaman uuden valmentajan Fabio Capellon suunnitelmiin, joten kaudeksi 2006–2007 hänet lainattiin Celta Vigoon. Kausi sujui mollivoittoisesti sekä Garcíalta että koko joukkueelta, sillä García pelasi loukkaantumisten vuoksi vain 14 ottelussa ja Celta putosi kauden päätteeksi sarjaporrasta alemmaksi Segunda Divisióniin. Kesällä 2007 García lainattiin puolestaan juuri Segundasta Primeraan nousseeseen Real Murciaan. Kausi oli kuin toisinto edellisestä: uudesta loukkaantumisesta johtuen otteluita kertyi vain 21 ja Murcia putosi Celtan tapaan Segundaan.
Real Madrid ja García purkivat heinäkuussa 2008 sopimuksensa, jota olisi ollut vielä vuosi jäljellä. Kuun lopulla García teki kaksivuotisen sopimuksen kreikkalaisen Paokin kanssa.
Maajoukkue.
Uruguayn maajoukkueessa García pelasi vuosina 1997–2007, ja hän toimi myös joukkueen kapteenina. Hän edusti maataan vuoden 1997 maanosaliittojen cupissa, vuosien 1999 ja 2007 Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa sekä vuoden 2002 maailmanmestaruuskilpailuissa. García päätti maajoukkueuransa loukkaantumisten vuoksi loppuvuodesta 2007.
Junioritasolla García kuului alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa voittaneeseen joukkueeseen vuonna 1997.
Ilmajoen lento-onnettomuus

Ilmajoen lento-onnettomuus tapahtui 14. marraskuuta 1988, kun Wasawingsin Embraer 110 EMB-P1 Bandeirante -lentokone törmäsi maahan Ilmajoen lentoaseman lähistöillä. Kone oli ollut reittilennolla Helsingistä Ilmajoelle. Onnettomuudessa kuolivat heti koneen päällikkö, perämies ja kolme matkustajaa. Yksi matkustaja menehtyi vammoihinsa viikkoa myöhemmin sairaalassa. Lisäksi kaksi koneen matkustajista sai vakavia vammoja, neljä lieviä.
Kone putosi metsään osuen puihin 180 metriä pitkällä törmäysurallaan ja sen osia osui myös voimajohtoon aiheuttaen kahden minuutin sähkökatkon mm. lentokenttäalueelle. Koneen siivet ruhjoutuivat pahoin ja sen rungon etuosa ohjaamo mukaan lukien tuhoutui kokonaan neljän metrin pituudelta. Matkustamo säilyi kuitenkin suurelta osin ehjänä, eikä kone syttynyt tuleen pientä moottoripaloa lukuun ottamatta. Koneen rahtina olleita iltapäivälehtinippuja levisi ympäri maastoa törmäysuran varrelle.
Tutkimuslautakunta arvioi onnettomuuden syyksi lentäjän tekemän päätöksen jatkaa kentän lähestymistä, vaikka näkyvyysolosuhteet olivat huonot eikä koneesta ollut näköyhteyttä kentän valoihin tai kiitotiehen. Myös Wasawings-lentoyhtiön puutteellisen turvallisuuskulttuurin katsottiin myötävaikuttaneen onnettomuuteen. Tutkimuslautakunta arvosteli tiukasti sekä lentoyhtiötä että sen toimilupien myöntäjää ilmailuhallitusta. Onnettomuuden uhrien omaiset nostivat vahingonkorvauskanteen lentoyhtiötä vastaan.
Varden (fantasiahahmo)

Vardenit ovat Christopher Paolinin kirjoittamassa Perillinen-trilogiassa esiintyviä kapinallisia, jotka taistelevat kuningas Galbatorixia vastaan.
Vardenit saivat alkunsa, kun Brom kokosi yhteen joukon maanpakolaisia ja vapautti muutamia vankeja. He piiloutuivat Beor vuorille ja ottivat piilopaikakseen Farthen Dǔrin. Brom toimi Vardenien johtajana muutaman vuoden, mutta luovutti sitten paikkansa toiselle päästäksensä kostamaan Morzanille, joka oli tappanut hänen lohikäärmeensä.
Varden on muinaista kieltä ja tarkoittaa vartijoita.
Vanhimpien neuvosto.
Vardenit valitsevat joukostansa Vanhimpien neuvoston jäsenet, joiden tehtävänä on edustaa heitä Vardenien johtajan edessä. Neuvoston jäsenet olivat Ajihadin luotettuja neuvonantajia. Neuvoston jäseniä ovat Jörmundur, Umérth, Falberd, Sabrae ja Elessari.
Patrik Lomski

Patrik Lomski (s. 3. helmikuuta 1989 Turku) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta pystyo pelaamaan myös vasemmalla.
Lomski on myös pelannut otteluita Suomen eri ikäluokkien nuorten maajoukkueissa. Lomskilla on puolalaissyntyisen isänsä kautta puolalaiset sukujuuret.
Porsche 996

Porsche 996 on Porschen 911-sarjan kolmanneksi uusin korimalli.
Vuodesta 1998 lähtien valmistetussa 996-sarjan autossa esiteltiin kokonaan uusi korimalli, joka ei enää perustunut alkuperäiseen 1960-luvulla esiteltyyn muotoiluun. Auto oli aikaisempaa suurempi ja ennen kaikkea mukavampi soveltuen paremmin myös arkiajoon. Samalla myös luovuttiin ilmajäähdytteisestä moottorista ja esiteltiin vesijäähdytteinen versio. 996 oli teknisesti ja ulkonäöllisesti valtava askel eteenpäin vanhentuneeseen 993-malliin verrattuna. 
Monet 911-fanaatikot eivät kuitenkaan pitäneet uutta mallia "aitona" 911:nä. Suurta kritiikkiä saivat osakseen muun muassa uudelleen muotoillut etuvaloumpiot. Takavetoinen perusmalli tunnettiin edelleen Carrera-nimellä. Lisäksi saatavana oli edellisen 993-mallin tapaan Carrera 4 ja 4S-mallit sekä Frankfurtissa vuonna 1999 esitelty Turbo. Samana vuonna mallistoon tuli myös ratahenkinen GT3 "mk 1", jossa oli vapaastihengittävä 3.6 litrainen ja 360-hevosvoimainen moottori yhdistettynä ratapainotteiseen alustaan ja takavetoon. GT3:sta valmistettiin vuoteen 2000 asti, yhteensä vajaat 1900 kappaletta. 
Vuonna 2001 996-mallisto sai faceliftin, jossa muun muassa kritisoidut etuvalot muuttuivat samalla kun tekniikkaa muutenkin päivitettiin ja tehot kasvoivat. Samana vuonna esiteltiin edellisen 993-sarjan mukaisesti GT2-malli, jossa on muun muassa leveämmät lokasuojat, aggressiivisemman muotoinen etuspoileri ja suurempi takaspoileri. Moottorin maksimiteho oli aluksi 462 hv ja myöhemmin se nostettiin 483 hevosvoimaan. Vuonna 2004 myös GT3:sta tehtiin uusi painos, Mk 2, jossa teho oli nostettu 380 hevosvoimaan, ja mallistoon tuli lisäksi GT3 RS, joka oli kevennetty ja vielä enemmän rata-ajoon suunnattu versio 996:sta.
Wade–Giles

Wade–Giles on mandariinikiinan latinisointijärjestelmä.
Brittiläinen sinologi ja Cambridgen yliopiston ensimmäinen kiinan kielen professori Sir Thomas Francis Wade (1818–1895) esitteli luomansa latinisointimenetelmän kirjassaan "Peking Syllabry" (1859).
Vuonna 1892 Herbert Allen Giles (1845–1935) auttoi Waden latinisointimenetelmää yleistymään käyttämällä sitä sanakirjassaan "Chinese-English Dictionary".
Englannin kielen hallitseva asema on kiinan latinisoinnin kannalta merkinnyt sitä, että Wade–Giles vakiinnutti asemansa myös muiden kielialueiden latinisointijärjestelmänä.
Vuonna 1979 Kiinan kansantasavalta otti käyttöön uuden latinisointijärjestelmän, hanyu pinyinin, jonka ISO hyväksyi samana vuonna. Euroopan unioni on hyväksynyt pinyinin viralliseksi kiinan latinisointijärjestelmäksi. 
Wade–Giles on yhä epävirallisesti käytössä erityisesti anglosaksisessa maailmassa. Taiwanissa useimmat henkilö- ja paikannimet on translitteloitu Wade–Gilesin mukaan, mutta paikannimissä on nykyään siirrytty pinyiniin.