tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vestel

Vestel on turkkilainen kodinkoneita, elektroniikkaa ja miehittämättömiä ilma-aluksia valmistava yhtiö. Vestelin pääkonttori sijaitsee Manisassa ja yhtiön emoyhtiö Zorlu Holding Istanbulissa. Yhtiöllä on merkittävä osuus kuluttajaelektroniikan ja kodinkoneiden markkinoista Euroopassa, erityisesti televisioista.
Vestel myy tuotteita useilla eri tuotemerkeillä. Kun JVC luopui vuonna 2011 televisioiden valmistuksesta, Vestel sai tuotemerkin käyttöönsä Euroopan tv-markkinoilla. Suomalaislähtöisen Finlux-tuotemerkin Vestel osti vuonna 2006. Muita Vestelin käyttämiä tuotemerkkejä ovat Graetz, Hitachi, Luxor, Techwood, Toshiba ja Vestfrost. 
Vestelin valmistama taktinen drone "Vestel Karayel" (2014–) on sekä Turkin että Saudi-Arabian asevoimien käytössä.
Émile Taranto

Émile Taranto (1878 Montreal – 27. elokuuta 1936 Montreal) oli kanadalainen viulisti, musiikkipedagogi ja säveltäjä. 
Taranto syntyi italialaisille vanhemmille ja aloitti kuusivuotiaana viulunsoiton opiskelun Frantz Jehin-Prumen johdolla. Vuonna 1894 Taranto oli jo Montrealin sinfoniaorkesterin jäsen, joka oli pitänyt myös useita resitaaleja. Kesäkuussa 1903 hän lähti Brysseliin opiskelemaan Eugène Ysaÿen johdolla. Palattuaan Montrealiin hän soitti kotikaupunkinsa sinfoniaorkesterin kanssa Max Bruchin viulukonserton nro 1 huhtikuussa 1904 ja toimi saman orkesterin konserttimestarina 1904–1907. Vuonna 1904 hän myös perusti Mendelssohn-trion. Hän osallistui Beethoven-trion konsertteihin ja kiersi Eurooppaa vuosina 1907 ja 1914. Konserttiartistina toimimisen sivussa hän myös vietti paljon aikaa opettaen; hänen oppilaidensa joukossa olivat Jean Deslauriers, Marthe Lapointe, Annette Lasalle-Leduc ja Lucien Sicotte.
Taranto sävelsi viulukappaleita, joihin kuuluvat "Danse caprice" (1923) ja "Mouche à feu". Helmikuussa 1930 hän soitti Windsor-salissa Émiliano Renaud'n yksiosaisen sonaatin sekä romanssin. Säveltäjä itse toimi pianistina.
St. Georgen im Schwarzwald

St. Georgen im Schwarzwald on kaupunki Saksassa Baden-Württembergin lounaisosassa noin 100 kilometriä Stuttgartista lounaaseen. Se kuuluu Schwarzwald-Baar-Kreisin piirikuntaan. St. Georgenin pinta-ala on 59,9 neliökilometriä, ja kesäkuun 2022 lopussa siellä oli 13 047 asukasta. Kaupungin pormestarina on toiminut Michael Rieger vuodesta 2008.
Historia.
Paikalle perustettiin benediktiiniluostari vuonna 1084. St. Georgen sai markkinaoikeudet vuonna 1507. Rautatieyhteys avattiin 1873 ja kaupunkioikeudet St. Georgen sai 1891. Vuosina 1972–1974 St. Georgeniin liitettiin Brigachin, Langenschiltachin, Oberkirnachin, Peterzellin ja Stockburgin kylät.
Ystävyyskaupungit.
St. Georgenilla on neljä ystävyyskaupunkia:
Museoita.
Lähde:
Émiliano Renaud

Émiliano Renaud (26. kesäkuuta 1875 Saint-Jean-de-Matha – 3. lokakuuta 1932 Montreal) oli kanadalainen säveltäjä, pianisti, urkuri ja musiikkipedagogi. Hän opiskeli pianonsoittoa aluksi äitinsä, sitten Paul Letondalin ja lopulta Dominique Ducharmen johdolla. 
Renaud'sta tuli romanttiseen ohjelmistoon erikoistunut virtuoosi, joka esiintyi Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Kolmen maaliskuussa 1904 Windsor-salissa tehdyn esiintymisen jälkeen Renaudia nimitettiin "Kanadan Paderewskiksi". Hän aloitti opettamisen McGillin konservatoriossa sen avauduttua vuonna 1904. Hänen omien sävellystensä joukossa on muun muassa suuri määrä pianolle sävellettyjä kappaleita.
Hector Gratton

Joseph Thomas Hector Gratton (13. elokuuta 1900 – 16. heinäkuuta 1970) oli kanadalainen säveltäjä, kapellimestari, sovittaja, pianisti ja pedagogi. Hän opiskeli pianonsoittoa Montrealissa Alphonse Martinin ja Alfred La Libertén johdolla. Jälkimmäinen tutustutti hänet Aleksandr Skrjabinin ja Nikolai Medtnerin tyyleihin.
Sittemmin Gratton suoritti musiikin teorian opintoja Oscar O'Brienin, Alfred Whiteheadin ja Albertine Morin-Labrecquen johdolla. Noin vuonna 1920 hän harmonisoi kansanlauluja Charles Marchandille, jota hän myös säesti esiintymisissä. Marchand tarjosi Grattonille töitä myöhemminkin. Gratton oli yksi kansallisen radion pineereista ja työskenteli muun muassa yhdessä ensimmäisistä merkittävistä radiosarjoista ("Je me souviens"). Vuonna 1937 hän voitti Jean Lallemand -palkinnon sinfonisella runollaan "Légende". Hän julkaisi teoksen salanimellä "Ben Marcato". Tuomaristo ja yleisö kuulivat teoksen 19. maaliskuuta, ja Wilfrid Pelletierin johtamana teos esitettiin toistamiseen 23. huhtikuuta. Seuraavana vuonna teoksen esitti Sir Ernest MacMillanin johtama Toronton sinfoniaorkesteri.
Grattonin muihin merkittäviin teoksiin kuuluu näyttämömusiikki Cécile Chabotin joulutarinaan "L'Imagerie"; teos kuultiin CBC:n radiossa vuonna 1945.
Yorkshiren kapina 1489

Yorkshiren kapina tapahtui Englannissa vuonna 1489 Henrik VII:n valtakaudella.
Tausta.
Parlamentti myönsi Henrik VII:lle 100 000 punnan avustuksen Bretagnen tukemiseen. Englanti ja Bretagne taistelivat yhdessä Ranskaa vastaan. Henrik lähetti Northumberlandin neljännen jaarlin Henry Percyn keräämään veroja tätä tarkoitusta varten. Monet Northumberlandin ja Yorkshiren asukkaat väittivät jo maksaneensa oman osansa veroista. Asukkaat eivät suostuneet maksamaan ylimääräisiä veroja Bretagnen puolustamiseksi, koska tilanteesta ei ollut heille maantieteellisesti uhkaa sillä Bretagne oli lähempänä Cornwallia ja Lontoota.
Kapina.
Kapina alkoi huhtikuussa 1489. Jaarli tapasi kapinalliset, mutta kahakassa hän sai surmansa. Kapinalliset pyysivät anteeksi, mutta kuningas hylkäsi anteeksipyynnön ja lähetti Surreyn jaarlin Thomas Howardin johtaman 8 000 miehen armeijan pohjoiseen. Kapinalliset hajaantuivat, ja heidän johtajansa John à Chambre hirtettiin maanpetturina. Kapinalliset löysivät uudeksi johtajaksi Sir John Egermontin. Egermont osoittautui kuitenkin epäluotettavaksi, ja hän pakeni Burgundin kreivittären Margaretin tuomioistuimeen.
Seuraukset.
Kapinan seurauksena kapinalliset saivat kuninkaalta anteeksipyynnön, eikä heiltä kerätty lisää veroja, eikä Henrik siten saanut tarpeeksi varoja Bretagnen puolustamiseen. Hän tuli myös tietoiseksi pohjoisenglantilaisten luonteesta.
Surreyn jaarli Thomas Howard taisteli kapinallisia vastaan, ja hänet ylennettiin Henrikin luutnantiksi.
Ako Denot Mi E Nokj

Ako denot mi e nokj on pohjoismakedonialaisen artisti Kaliopin toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2001.
Kaivola (Pertteli)

Kaivola (joskus myös "Perttelin kirkonkylä") on taajama ja kylä Salossa, entisen Perttelin kunnan alueella. Kylässä sijaitsee K-Market, koulu, päiväkoti, vapaapalokunnan paloasema sekä Perttelin kirkko. Alue rajautuu lännessä kantatiehen 52, pohjoisessa Hiiden alueeseen ja etelässä Lopen kylään.
An Evening with Friends at Huvila

An Evening with Friends at Huvila on vuonna 2017 ilmestynyt Amorphiksen livealbumi. Se sisältää 27. elokuuta 2016 Helsingin juhlaviikoilla Huvila-teltassa soitetun konsertin ensimmäisen osan.
Albumin neljä ensimmäistä kappaletta ovat akustisia sovituksia. Vierailijoinaan yhtyeellä on Sakari Kukko (saksofoni, huilu), Pekko Käppi (jouhikko) ja Anneke van Giersbergen (laulu). Albumi on julkaistu digitaalisena sekä "Under the Red Cloud" -albumin kiertuepainoksen bonuslevynä.
Konsertin toisessa osassa yhtye soitti kokonaisuudessaan vuoden 2015 "Under the Red Cloud" -albumin. Koko konsertti on julkaistu 360 asteen videona yhtyeen YouTube-kanavalla.
Kokoonpano.
sekä
NGC 2438

NGC 2438 on planetaarinen sumu noin 3 000 valovuoden päässä Peräkeulan tähdistössä. Sen löysi William Herschel 19. maaliskuuta 1786. NGC 2438 näyttää olevan M46:den sisällä, mutta se on todennäköisesti erillinen, koska se ei jaa M46:den radiaalista nopeutta. Tapaus on yksi esimerkki päällekkäisistä pareista, kuten NGC 2818.
Kuvat joissa on pitkä altistuminen, näyttävät laajennetun kaksinkertaisen halon, kun taas se helpommin näkyvämpi osa ajoittuu suunnilleen silloin kun sen keskellä oleva punainen jättiläinen kuoli.
Suotana

Suotana on suomalainen melodista metallimusiikkia soittava yhtye, joka on perustettu vuonna 2005. Sen tyylilajeja ovat melodinen black metal ja - death metal. Yhtye sai alkunsa Rovaniemellä sen perustajajäsenen Ville Raution sooloprojektina, johon liittyi myöhemmin lisää muusikkoja. Nykyisin yhtyeeseen kuuluu kuusi jäsentä. Yhtyeellä on sopimus levy-yhtiö Reaper Entertainmentin kanssa, jonka kautta se julkaisi toisen kokopitkän albuminsa "Land of the Ending Time" 25. toukokuuta 2018.
Forenssinen vanhurskauttaminen

Forenssinen vanhurskauttaminen on Martti Lutherin oppilaan Philip Melanchthonin (1497–1560) edelleenkehittämä, alun perin Lutherin kehittelemä käsitys vanhurskaudesta. Melanchtonin perusajatuksena oli, että Jumalan tuomio ihmisen vanhurskaudesta tapahtuu taivaallisessa oikeudessa eikä ihmisellä ole mahdollisuutta vaikuttaa siihen.
Philipp Melanchthon reformaattorina.
Philipp Melanchthon, syntyjään Philipp Schwartzerd, oli saksalainen teologi ja humanisti. Hän oli myös Martti Lutherin läheinen ystävä ja oppilas. Hän omaksui Lutherin reformaation ja osallistui sen edistämiseen. Melanchthonin kuitenkin katsottiin Lutherin kuoleman jälkeen olevan liian sovitteleva katolista kirkkoa kohtaan Leipzigin interimin aikaan ja tämä johti protestanttien ensimmäiseen opilliseen kiistaan adiaforariitaan. Hänen puolustajiaan kiistassa kutsuttiin filippisteiksi ja vastustajia aitoluterilaisiksi. Melanchthonista tuli kuitenkin viimeistään Lutherin kuoleman jälkeen reformaatioliikkeen edustaja ja johtohahmo. 
Forenssinen vanhurskauttamisoppi.
Yksi Lutherin reformaation teemoista oli, että ihminen ei voi vanhurskauttaa itseään vaan vanhurskaus itsessään on Kristuksen ”vierasta vanhurskautta”. Vanhurskauttaminen tapahtuu pelastavan uskon kautta. Pelastavan uskon tunnusmerkkejä olivat uskon varaan jättäytyminen, usko Kristuksen syntymään ja uhrautumiseen ihmistä varten ja se, että usko itsessään on vanhurskauttava lahja Jumalalta. Tämän lahjan avulla syntinen pääsee yhteyteen Jumalan kanssa. Melanchthon vei tätä ajatusta eteenpäin ja muodosti forenssisen vanhurskauttamisen. Termillä forenssinen viitataan latinan kielen sanaan forum, joka tarkoittaa pihaa tai markkinapaikkaa ja joka antiikin Rooman aikana toimi myös oikeuden näyttämönä. Kyse on nimensä mukaisesti siis oikeusopillisesta vanhurskauttamisesta.Forenssinen vanhurskauttaminen jää kokonaan ihmisen ulkopuolelle, samoin kun Lutherin ajattelussa. Jumala jakaa vanhurskauttamisessa taivaallista oikeutta jonka syntinen voi vain ottaa vastaan. Suurin ero Lutheriin oli se, että Lutherin käsityksessä Kristuksen ”vieras vanhurskaus” ikään kuin sulkee uskovan syntisen itseensä. Melanchthonin suoraviivaisempi tulkinta oli, että vanhurskautus on Jumalan jakamaa eikä liity vapaaseen tahtoon tai aktiiviseen uskoon. 
Vastaanotto.
Huolimatta Melanchthonin painotuksien kiistanalaisuudesta reformaatioliikkeen sisällä, forenssisen vanhurskauttamisen ajatus otettiin vastaan hyvin yksimielisesti. Liikkeen ulkopuolella ajatus poikkesi katolisen kirkon kannasta niin voimakkaasti, että se loi määrittävän eron katolisen ja protestanttisen uskon välille. Trenton kirkolliskokouksessa katolinen kirkko päätti säilyttää Augustinuksen (354–430) opin vanhurskaudesta sekä ulkoisena lahjana että sisäisenä prosessina, toisin sanoen uskova tehdään vanhurskaaksi ja ihminen myös itse muuttuu kohti vanhurskautta. Melanchthon käsitti tämän sisäisen muutoksen vanhurskauttamisesta erilliseksi ”pyhitykseksi”.
Louis Archinard

Louis Archinard (11. helmikuuta 1850 Le Havre – 8. toukokuuta 1932 Villiers-le-Bel) oli ranskalainen siirtomaa-ajan kenraali.
Archinard syntyi protestanttiseen opettajaperheeseen ja valmistui Palaiseaun polyteknisestä koulusta. Hän liittyi laivaston tykistöön juuri ennen Saksan–Ranskan sotaa. Vuosina 1876–1878 Archinard toimi asevaraston kapteenina Saigonissa ja vuonna 1880 hänet lähetettiin ensimmäisen kerran Länsi-Afrikkaan. 1880-luvun alussa Archinardista tuli Ranskan Länsi-Afrikan laajentamista suunnitelleen Gustave Borgnis-Desbordesin upseeripiirin jäsen. Hän palasi Afrikkaan Ylä-Senegalin ylikomendanttina vuonna 1888 ja valloitti Ségoun vuonna 1890. Samana vuonna Archinard nimitettiin Ranskan Sudanin ylikomendantiksi ja myöhemmin varakuvernööriksi. Hän yritti pystyttää uudelleen Segun bambaravaltakunnan, johti viimeisten tukulorikaupunkien valtausta ja palasi vuonna 1893 Ranskaan, jossa hän suunnitteli Samori Tourén mandinkavaltakunnan tuhoamista. Myöhemmin hän suunnitteli Joseph Gallienin johtamaa Madagaskarin valtausta ja saatuaan vuonna 1897 ylennyksen kenraaliksi toimi prikaatinkomentajana Kotšinkiinassa.
Vuonna 1904 Archinardista tuli Ranskan armeijan päämajan nuorin kenraali. Vuonna 1914 hänet nimitettiin siirtomajoukkojen raha-asioiden ylitarkastajaksi. Archinard jäi eläkkeelle vuonna 1915, mutta osallistui vielä Puolan armeijan perustamiseen vuonna 1919.
Archinard muistetaan Ranskan Sudanin valloittajana ja epäsuoran alkuasukashallinnon kehittäjänä. Hän oli keskeisiä toimijoita armeijan imperialismissa, joka väheksyi siviiliviranomaisten määräyksiä.
Anetoli

Anetoli on aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään aromiaineena, hajusteena ja orgaanisen kemian synteeseissä. Yhdiste esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Ominaisuudet.
Anetoli on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Anetolilla on cis- ja trans-isomeerit joista trans-isomeeri on stabiilimpi. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja kloroformiin. Anetolilla on anismainen tuoksu ja se on makeaa. Anetolia esiintyy useiden kasvien eteerisissä öljyissä. Erityisesti sitä on anisruohossa, fenkolissa, tähtianiksissa ja mäntyöljyssä.
Valmistus ja käyttö.
Anetolia voidaan eristää kiteyttämällä fenkoli- tähtianis- ja mäntyöljyistä. Mäntyöljyä voidaan myös käsitellä emäksellä, jolloin sen sisältämä estragoli isomeroituu anetoliksi. Anetolia valmistetaan myös synteettisesti. Tyypillisin synteettinen tapa on anisolin ja propanoyylikloridin välinen Friedel–Crafts-asylointireaktio, jota seuraa karbonyyliryhmän pelkistys alkoholiksi ja eliminaatioreaktio hapon avulla.
Anetolia käytetään elintarviketeollisuudessa anisaromina ja sitä voidaan lisätä esimerkiksi alkoholijuomiin. Lisäksi sitä käytetään hajusteissa, hammastahnoissa, suuvesissä, valokuvauskemikaalina, limaa irrottavien vaikutusten vuoksi yskänlääkkeissä ja anisaldehydin valmistamiseen hapettamalla typpihapon tai kromiyhdisteiden avulla.
Stavelot-triptyykki

Stavelot-triptyykki on keskiaikainen reklivaario ja kolmiosainen alttarikaappi. Se on valmistettu pyhän ristin ympärille ja sen suojaksi. Pyhä risti on se risti johon Jeesus ristiinnaulittiin ja se on yksi tärkeimmistä kristinuskon pyhäinjäännöksistä. Maailmassa on useita ristinpalasia joiden väitetään olevan pyhästä rististä. Alttaritaulu on valmistettu noin 1150-luvulla Stavelotin luostarille. Valmistajat olivat Maasin jokilaakson taiteilijoita. Se on emaloitu ja kullattu. Nykyisin alttaritaulu on The Morgan Library &amp; Museumin kokoelmissa New Yorkissa.
Kuvaus.
Alttarikaappi koostuu kolmesta erillisestä triptyykistä. Yhdestä isosta jonka sisällä on kaksi pienempää. Uloin triptyykki on 48 cm korkea ja ovet avoinna sen leveys on 66 cm. Keskiosassa on sijoitettuna kaksi sisempää triptyykkiä, jossa ylempänä on pyhä naula eli naula jolla Jeesus ristiinnaulittiin. Alemmassa triptyykissä on palasia pyhästä rististä. Uloimman triptyykin vasemmassa siivessä on kuvattu keisari Konstantinus Suuren kääntyminen kristinuskoon. Oikeassa siivessä kuvataan kuinka hänen äitinsä Helena löysi pyhän ristin. 
Vaiheet.
Uloimman triptyykin valmistivat Maasin jokilaakson taiteilijat. Teos on ilmeisemmin valmistettu samassa työpajassa. Tekijöiden nimet ovat jääneet tuntemattomiksi. Kaksi sisimmäistä triptyykkiä ovat vanhempia ja ne ovat bysanttilaista alkuperää. Stavelotin apotti Wibald (1098–1158) matkusti Konstantinopoliin 1154 diplomaattitehtävässä. On mahdollista, että hän sai pienemmät triptyykit matkallaan ja toi ne Stavelotin luostariin, jonka jälkeen ulompi alttarikaappi valmistettiin. 
Alttarikaappi oli Stavelotin luostarissa aina Ranskan vallankumoukseen saakka 1792 jolloin Stavelotin viimeinen apotti pakeni Saksaan triptyykki mukanaan. Teos pysyi Saksassa 1910 asti, jolloin se myytiin, Yhdysvaltalaiselle liikemiehelle ja pankkiirille, J. P. Morganille (1837–1913) ja hän testamenttasi sen kirjastolleen.
Uloimmat siivet.
Uloimmissa siivissä on yhteensä kuusi pyöreää kuvaa, kolme kummassakin sivussa. Ne kertovat pyhän ristin legendan. Kuvat noudattavat Inventio Sanctae Crucis -teoksessa olevaa juonta. Kuvat luetaan järjestyksessä vasemmalta alhaalta ylös ja oikealta alhaalta ylös.
Vasemmalla ensimmäisessä kuvassa on kuvattuna Konstantinuksen näkemä enneuni. Eusebios kirjoitti, että ennen Mulviuksen sillan taistelua hän näki unen, jossa hän näki taivaalla punaisen ristin, ja kuuli äänen: ”Tässä merkissä olet voittava.” Toisessa kuvassa on Mulviuksen sillan taistelu ja seuraavassa kuvassa Konstantinus kastetaan voiton jälkeen. 
Oikealla ensimmäisessä kuvassa Konstantinuksen äiti neuvottelee ja kyselee juutalaisilta missä risti on. Toisessa kuvassa pyhää ristiä kaivetaan haudasta esille. Kolmannessa kuvassa varmistetaan, että risti on oikea. Risti on oikea, jos kuollut herää henkiin.
Santa Barbaran piirikunta

Santa Barbaran piirikunta () on Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Piirikunnan väkiluku oli 423 895 ihmistä vuonna 2010, ja se on pinta-alaltaan 9 810 neliökilometriä. Piirikunnan suurin kaupunki on Santa Maria ja hallintokeskus on Santa Barbara.
Maantiede.
Yhdysvaltojen Census Bureaun mukaan alueen pinta-ala on 9 810 km². Pinta-alasta on 7 080 km² maata ja 2 730 km² vettä. Veden osuus on 27,8 prosenttia.
Santa Barbaran piirikunta rajautuu lännessä ja etelässä Tyyneenmereen.
Piirikunnan korkein kohta on Big Pine Mountain (2 074 m).
Jättikameleontti

Jättikameleontti ("Furcifer oustaleti") on kameleonttien heimoon kuuluva liskolaji. Se on suurin kameleonttilaji ja kotoperäinen Madagaskarilla.
Ulkonäkö ja koko.
Jättikameleontti on kookas lisko, jolla on pitkä häntä. Koiraiden pituudeksi on mitattu 68,5 senttiä ja naaraiden 40 senttiä. Täysikasvuiset yksilöt painavat 400–500 grammaa ja vastakuoriutuneet poikaset 0,8 grammaa. Väri on varsin huomaamaton. Se vaihtelee ruskeasta vihreään ja siniseen, ja lisäksi on muutamia keltaisia, punaisia tai vihertäviä pilkkuja. Jättikameleontilla on pään ja niskan yli ulottuva suuri, litteä uloke mutta ei sarvia. Toisin kuin muut kameleonttinaaraat, jättikameleonttinaaraat ovat koiraita värikkäämpiä, tosin soidinaikaan koiraiden väri kirkastuu.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Jättikameleonttia tavataan Madagaskarilla. Etelä-Floridassa on lemmikkieläimistä muodostunut vieraslajikanta. Se voi selviytyä heikentyneessä elinympäristössä, maatalousmaasta ja ihmisasutuksesta, mutta sitä esiintyy myös kuivissa metsissä, savanneilla ja toisinaan trooppisissa sademetsissä.
Elintavat.
Jättikameleontti on hidas liikkeissään. Se väijyy hyönteistä tai muuta saalista tarkkaan ennen kuin se pyydystää sen pitkällä, tahmealla kielellään. Selkärangattomien lisäksi jättikameleontti syö tiettyjen pensaiden hedelmiä sekä silloin tällöin pieniä lintuja ja matelijoita. Naaraat munivat noin 50 munaa maaperään tai karikkeeseen. Kameleontti puolustautuu käärmeitä ja lintuja vastaan täyttämällä ruumiinsa ilmalla, esittelemällä kylkeään saalistajalla ja avaamalla suunsa ammolleen. Se voi myös sihistä ja purra.
Grey Heavens

Grey Heavens on suomalaisen Omnium Gatherumin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 26. helmikuuta 2016 Lifeforce Records -levymerkillä.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan toisella sijalla.
Zeta Sagittarii

Zeta Sagittarii (ζ Sagittarii, lyhennettynä Zeta Sgr, ζ Sgr) on kolmitähtijärjestelmä ja kolmanneksi kirkkain tähti Jousimiehen tähdistössä. Parallaksi-mittausten mukaan se on noin 88 valovuotta (27 parsekkia) Auringosta.
Kolme komponenttia on nimetty Zeta Sagittarii A (myös Ascella) ja B, jotka muodostavat kaksoisjärjestelmän, ja pienempi kumppani-tähti C.
"ζ Sagittarii" (Latinisoitu "Zeta Sagittarii") on systeemin Bayerin designaatio. Designaatiot "ζ Sagittarii A, B ja C" saatiin IAU:lta.
Friedrich von Hahn

Friedrich II. Graf von Hahn (27. heinäkuuta 1742 Neuhaus, Holstein – 9. lokakuuta 1805) oli saksalainen aatelismies, filosofi ja tähtitieteilijä. Hän esitti Doppler-ilmiölle teoreettisen selityksen viisikymmentä vuotta ennen Christian Doppleria.
Von Hahn syntyi vuonna 1742 varakkaaseen perheeseen Mecklenburgissa. Hän opiskeli Kielin yliopistossa vuosina 1760–1763 matematiikkaa ja tähtitiedettä. Hän peri vuonna 1779 ainoana perillisen Hahnin suvun kiinteistöomaisuuden johon kuului myös Remplinin kartano joka oli ollut suvun hallussa vuodesta 1405. Hän muutti kartanolle asumaan ja tuki siellä paikallisten lasten koulutusta ja perusti omilla varoillaan säätiön köyhien tyttöjen auttamiseksi. Hän laajensi kartanoa, hankki kasvihuoneen eksoottiseten hedelmien kasvattamista varten ja rakensi vuosina 1792–1793 sinne observatorion.
Observatoriossa oli kääntyvä kupoli, se oli varustettu erilaisilla tähtitieteellisillä mittalaitteilla kuten sekstanteilla ja kronometreillä joilla pystyi määrittämään tähtien sijainteja. Hän sai varustettua sen vuonna 1793 kolmella William Herschelin valmistamalla peilikaukoputkella, joista kahdessa oli 20 jalan polttoväli, niissä oli 18-tuuman ja 12-tuuman peilit. Pienimmässä kaukoputkessa oli 7 jalan polttoväli ja 8-tuuman peili. Suurin kaukoputki oli ollut Manner-Euroopan suurin aiemmin, mutta Herschel oli rakentanut 40-tuumaisella peilillä varustetun kaukoputken sen jälkeen. Hän löysi vuonna 1800 Lyyran tähdistössä sijaitsevan M57:n keskitähden, joka on valkoinen kääpiö.
Friedrich von Hahnia ja Otto Hahnia kunnioitetaan Kuussa olevalla Hahn-nimisellä kraatterilla.
Kolkanpää

Kolkanpää
() oli inkeroinen kylä, joka kuului Soikkolan ortodoksiseen seurakuntaan. Nykyään kylän paikka kuuluu Leningradin alueen Jaaman piiriin Venäjällä.
Kylä sijaitsi Soikkolan niemen pohjoiskärjessä. Kylä mainitaan 1700-luvun alussa, Suuren Pohjan sodan aikana, kun vuonna 1708 Ruotsin armeijan joukot siirrettiin Suomeen (niin sanottu "Kolkanpään evakuointi"). Vuonna 1849 kylässä asui 97 ihmistä (51 miestä, 46 naista), kaikki inkerikkoja . 1930-luvun alussa Kolkanpäässä oli 37 taloa ja noin 150 asukasta, pääosin inkerikkoja.. Kylän sukuja oli Anisimov, Antipov, Arhipov, Larionov, Varlamov, Vasiljev ja muita. Kirjailija Oskar Himiläinen (o.s. Vasili Arhipov) oli syntynyt Kolkanpäässä. Vuonna 1935 kolmasosa asukkaita (11 perhettä) karkotettiin Keski-Aasian aroille Kazakstaniin. Vuotta myöhemmin loput asukkaista siirrettiin asuinpaikoilta. Kylän rakennuksia oli tuhottu lopullisesti sodan aikana. Kolkanpään paikalla on nyt puutarhapalsta-alueita. Kylän nähtävyyksinä oli merellä, lähellä rantaa oleva, valtava 7-8 metrin korkuinen "Kuekivi". Muodoltaan kivi on soikea ja muistutti jättiläismäistä kananmunaa.
Harrisin piirikunta (Texas)

Harrisin piirikunta () on Yhdysvaltojen Texasin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Piirikunnan väkiluku oli 4 731 145 vuonna 2020 ja sen pinta-ala on 4 602 neliökilometriä. Harrisin suurin kaupunki Houston on myös piirikunnan hallintokeskus.
Harrisin piirikunta kuuluu Houston Metropolitan Statistical Area -suurkaupunkialueeseen, joka oli Yhdysvaltain viidenneksi suurin vuonna 2016.
Maantiede.
Yhdysvaltain väestönlaskentaviraston mukaan alueen pinta-ala on 4 602 km². Pinta-alasta on 4 411 km² maata ja 192 km² vettä. Veden osuus on 4.2 prosenttia. Rhode Islandin osavaltio on pinta-alaltaan pienempi kuin Harrisin piirikunta.
Väestö.
Piirikunnan asukkaista 41,62 prosenttia on latinalaisamerikkalaisia, 28,9 prosenttia valkoisia, 18,7 prosenttia afroamerikkalaisia ja 6,99 prosenttia aasialaisia. 44,9 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 83,4 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 33,7 vuotta.
Toein Asakusa-linja

Toein Asakusa-linja () on Tokion metropolin liikennelaitoksen operoimaan Toei-metroon kuuluva metrolinja Tokiossa, Japanissa. Se kulkee Ōtan erillisalueen Nishi-Magomesta Sumidan erillisalueen Oshiageen. Linjalla on 20 asemaa.
Asakusa-linja oli Japanin ensimmäinen metrolinja, jolla aloitettiin yksityisten rautatieyhtiöiden läpiajoliikenne. Sen kautta on enemmän läpiajettavia yhteyksiä muille rautatielinjoille kuin muilla Tokion metron linjoilla. Linjaa käyttävät Keikyū-rautatiet ja Keisei-rautatiet; Keikyū tarjoaa Asakusa-linjan kautta yhteyksiä muun muassa Jokohamaan ja Hanedan lentoasemalle, Keisei Chiban prefektuuriin ja Naritan lentoasemalle. 
Vuosina 2016–2017 linjalla oli keskimäärin 718 855 käyttäjää päivässä. Vuonna 2016 sen täyttöaste oli aamun ruuhka-aikana 131 prosenttia kapasiteetista.
Junat.
Asakusa-linjaa ajaa 6 yhtiötä: Toei, Keikyū, Keisei, Hokuso, Chiba New Town Railway ja Shibayama Railway. Kaikki junat ovat kahdeksanvaunuisia.
Toei.
5300: vuodesta 1991
5500: vuodesta 2018
Keisei.
3000: vuodesta 2002
3050: vuodesta 2010
3400: vuodesta 1993
3600: vuodesta 1982
3700: vuodesta 1991
Keikyū.
600: vuodesta 1994
N1000: vuodesta 2002
1500: vuodesta 1985
Hokuso.
7300: vuodesta 1992
7500: vuodesta 2006
Chiba New Town Railway.
9100: vuodesta 1994
9200: vuodesta 2013
9800: vuodesta 2017
Shibayama Railway.
3600
Kaustisen ja Ullavan seurakunta

Kaustisen ja Ullavan seurakunta on Oulun hiippakuntaan ja Kokkolan rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Kaustisen kunnan ja Kokkolan Ullavan alueella.
Historia.
Seurakunta perustettiin vuonna 2006 Kaustisen ja Ullavan seurakuntien yhdistyessä. Vuonna 2009 seurakunta liittyi Kokkolan seurakuntayhtymään, koska Ullavan kunta lakkautettiin ja liitettiin Kokkolan kaupunkiin. Kaustinen oli itsenäistynyt seurakuntana vuonna 1866 ja Ullava vuonna 1912.
Herätysliikkeet.
Kaustisen ja Ullavan seurakunta kuuluu muun Keski-Pohjanmaan tavoin herätysliikkeiden maantieteelliseen kohtaamisalueeseen. Kaustisella vaikuttaa erityisesti evankelinen herätysliike, jonka pohjoiseen vaikutusalueeseen Kaustinen kuuluu.
Kirkot ja toimitilat.
Kaustisen ja Ullavan seurakunnalla on käytössään seuraavat kirkot ja toimitilat:
Papisto.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Kaustisen ja Ullavan seurakunnan kirkkoherroina:
Kaustisen seurakunta

Kaustisen seurakunta oli Oulun hiippakuntaan ja Kokkolan rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi Kaustisen kunnan alueella. Se yhdistyi vuonna 2006 Ullavan seurakunnan kanssa, jolloin syntyi uusi Kaustisen ja Ullavan seurakunta.
Historia.
Kaustinen perustettiin vuonna 1776 Kokkolan emäseurakunnan kappeliseurakunnaksi, ja se sai ensimmäisen kappalaisensa vuonna 1778. Itsenäinen seurakunta siitä tuli vuonna 1866. Vuonna 2006 seurakunta yhdistyi Ullavan seurakunnan kanssa, jolloin syntyi uusi Kaustisen ja Ullavan seurakunta.
Papisto.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Kaustisen kappeliseurakunnan kappalaisina ja Kaustisen seurakunnan kirkkoherroina:
Ullavan seurakunta

Ullavan seurakunta oli Oulun hiippakuntaan ja Kokkolan rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi Ullavan kunnan alueella. Se yhdistyi vuonna 2006 Kaustisen seurakunnan kanssa muodostaen uuden Kaustisen ja Ullavan seurakunnan.
Historia.
Ullava perustettiin vuonna 1783 Kälviän seurakunnan saarnahuonekunnaksi, ja se sai oman papin 1797. Seurakunta erotettiin omaksi emäseurakunnakseen vuonna 1904, mutta tämä toteutui 1912. Vuonna 2006 seurakunta yhdistyi Kaustisen seurakunnan kanssa jolloin syntyi uusi Kaustisen ja Ullavan seurakunta.
Papisto.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Ullavan seurakunnan kirkkoherroina:
Djane Lavoie-Herz

Djane Lavoie-Herz (s. "Lavoie"; 1889 Ottawa, Kanada – ? New York, Yhdysvallat) oli kanadalainen pianisti ja pianopedagogi. Hän opiskeli Montrealissa Alfred La Libertén johdolla ja vuoden 1905 jälkeen Lontoossa, Pariisissa, Berliinissä ja Brysselissä. Viimeksi mainitussa hän sai opetusta sekä La Libertéltä että tämän opettajalta Aleksandr Skrjabinilta. Berliinissä Lavoie-Herzin opettajana toimi Artur Schnabel.
Lavoie-Herzin resitaalit vuosina 1908–1914 Ottawassa, Montrealissa ja muualla saivat paljon myönteistä julkisuutta osakseen. Hän omisti resitaalit erityisesti Franz Lisztin, Skrjabinin ja Johannes Brahmsin töille. Lavoie-Herz ja kirjailija Siegfried Herz olivat 1910-luvun alusta asti aviopari. Pariskunta asettui Torontoon vuonna 1914. Lavoie-Herzin oppilaiden joukossa olivat Margaret McCallum, Edwin Gray ja Estelle Beder.
Lavoie-Herz oletettavasti muutti vuonna 1918 Yhdysvaltoihin, todennäköisimmin New Yorkiin, sillä hän toimi vuosina 1918–1921 Ruth Crawford Seegerin pianonsoiton opettajana. Hänen tiedetään opettaneen yksityisesti vielä 1940–1950-luvuilla, mutta hänen kuolinvuotensa ei ole tiedossa.
Alfred La Liberté

Joseph-François Alfred La Liberté (10. helmikuuta 1882 Saint-Jean, Québec, Kanada – 7. toukokuuta 1952 Montreal, Québec, Kanada) oli kanadalainen säveltäjä, pianisti, pedagogi ja luennoitsija. Hän aloitti pianonsoiton opiskelun aikuisiällä, ja hänen opettajiensa joukossa olivat Dominique Ducharme ja Émiliano Renaud. "Le Passe-Temps" julkaisi 26. huhtikuuta 1902 hänen isänmaallisen laulunsa "Le Canada", jonka tekstin oli kirjoittanut Octave Crémazie.
Elämä.
Vuonna 1902 La Liberté lähti Berliiniin jatkamaan opiskelua Paul Lutzenkon, Ernst Baekerin ja Wilhelm Klatten johdolla. Hän pääsi hoveihin esiintymään, mutta palasi Kanadaan, piti 22. marraskuuta 1906 hyvin menestyksekkään resitaalin ja ryhtyi opettamaan sekä Montrealissa että Ottawassa. Kuultuaan Aleksandr Skrjabinin saapumisesta New Yorkiin La Liberté kirjoitti tälle helmikuussa 1907 ja lähti ihailemansa säveltäjän kutsumana New Yorkiin. Skrjabinin kehotuksesta hän lähti takaisin Eurooppaan, jossa hän vietti lisää aikaa Berliinissä ja työskenteli Teresa Carreñon kanssa. Brysselissä hän kohtasi jälleen Skrjabinin ja ryhtyi opiskelemaan tämän johdolla. La Liberté piti resitaaleja Lontoossa.
Palattuaan Montrealiin vuonna 1911 La Liberté avasi studion ja ryhtyi edistämään Skrjabinin teosten tunnettavuutta. Kaksi vuotta myöhemmin hän perusti studion New Yorkiin, jossa hänen työskentelynsä lopetti ensimmäinen maailmansota. Montrealissa La Liberté opetti vuosina 1926–1935 Vincent d'Indy -koulussa. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Hélène Baillargeon, Morris Davis, Gérald Desmarais, Hector Gratton, Djane Lavoie-Herz, Antonio Létourneau, Marie-Thérèse Paquin, Wilfrid Pelletier ja Bernard Pinsonneault.
Skrjabinin ja La Libertén ystävyys oli niin syvää, että Skrjabin uskoi jotkin käsikirjoituksensa ystävänsä haltuun. "Ekstaasin runoelman" ja viidennen pianosonaatin käsikirjoitukset pysyivät Montrealissa vuoteen 1972, jolloin La Libertén leski sijoitti ne Skrjabinille omistettuun museoon Moskovaan. La Liberté ihaili paitsi Skrjabinia, myös Nikolai Medtneriä ja Marcel Dupréa. Molemmat omistivat hänelle teoksiaan.
Tuotanto.
Harvat La Libertén suurimuotoista töistä tulivat valmiiksi. Kunnianhimoisin teos "Soeur Béatrice" on kolminäytöksinen ooppera, josta kuitenkin on olemassa vain pianonuotinnos. Osia on esittänyt konsertissa Rodolphe Plamondon.
Antslan kunta

Antslan kunta sijaitsee Kaakkois-Virossa Võrumaan maakunnassa.
Sijainti.
Kunta rajoittuu etelässä Rõugeen, lännessä Valgaan, pohjoisessa Otepäähän ja Kanepiin sekä idässä Võruun.
Hallinto.
Antslan kunta muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä Urvasten kunta ja vanha Antslan kunta. Kunnassa on 4 606 asukasta (1.1.2018).
Kunta muodostuu Antslan epäitsenäisestä kaupungista, Kobelan ja Vana-Antslan pienkauppaloista (alevik) sekä 38 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Antslan kaupunki.
Liikenne.
Rautatie Valgasta Võruun kulkee Antslan kautta.
Rõugen kunta

Rõugen kunta sijaitsee Kaakkois-Virossa Võrumaan maakunnassa.
Sijainti.
Kunta rajoittuu etelässä Latviaan, lännessä Valgaan, pohjoisessa Antslaan ja Võruun, idässä Setomaahan ja Venäjään.
Hallinto.
Rõugen kunta muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä vanha Rõugen kunta, Haanjan, Mõnisten ja Varstun kunnat sekä osa Misson kunnasta. Rõugessa on 5 551 asukasta (1.1.2018).
Kunta muodostuu Misson, Rõugen ja Varstun pienkauppaloista (alevik) sekä 274 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Rõugen pienkauppala.
Liikenne.
Valtatie 7 (E77) Latvian rajalta Venäjän rajalle kulkee Rõugen kautta.
Võrun kunta

Võrun kunta sijaitsee Kaakkois-Virossa Võrumaan maakunnassa.
Sijainti.
Kunta rajoittuu etelässä Rõugeen, lännessä Antslaan, pohjoisessa Kanepiin, Põlvaan ja Räpinaan, idässä Setomaahan ja Venäjään. Võrun kaupunki sijaitsee Võrun kunnan keskellä.
Hallinto.
Võrun kunta muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä vanha Võrun kunta, võrumaalaiset Lasvan, Sõmerpalun ja Vastseliinan kunnat sekä Oravan kunta Põlvamaalta. Võrussa on 10 695 asukasta (2023).
Kunta muodostuu Kosen, Parksepan, Sõmerpalun, Vastseliinan ja Väimelan pienkauppaloista (alevik) ja 182 kylästä (küla). Kunnan hallinnollinen keskuspaikka on Võrun kaupunki.
Liikenne.
Valtatie 2 Tallinnasta Riian–Pihkovan valtatielle kulkee Võrun kautta. Rautatiet Valgan raja-asemalta Koidulan raja-asemalle ja Tartosta Koidulaan kulkevat Võrun kautta.
Setomaan kunta

Setomaan kunta sijaitsee Kaakkois-Virossa Võrumaan maakunnassa. Se muodostaa Setumaan kulttuuris-historiallisen alueen Viron-osan.
Sijainti.
Kunta rajoittuu lännessä Rõugeen, Võruun ja Räpinaan, idässä Venäjään. Se koostuu kahdesta maantieteellisesti erillisestä alueesta.
Hallinto.
Setomaan kunta muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä Meremäen kunta ja Misson kunnan Luhamaan kulmakunnan kylät sekä põlvamaalaiset Mikitamäen ja Värskan kunnat. Setomaalla on 3 197 asukasta (1.1.2023).
Kunta muodostuu Värskan pienkauppalasta (alevik) ja 155 kylästä (küla). Kunnan hallinnollinen keskuspaikka on Värska.
Liikenne.
Koidulan rautatieasema on Viron rautatieliikenteen solmukohtia. Se on Venäjän vastainen raja-asema, ja sieltä on rautatie Tarton kautta Tallinnaan ja Valgan kautta Riikaan.
Paaritsa

Paaritsa () on entinen inkeriläis-inkeroinen kylä entisessä Kolppanan luterilaisessa seurakunnassa Inkerissä. Kylä sijaitsee nykyään Leningradin alueen Hatsinan piirissä Venäjällä.
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuodelta 1499/1500. Kylään kuului kolme osaa: Suuri Paaritsa (kansankielessä "Vennäin Otsa"), Pieni Paaritsa ("Suomen Otsa") ja Kolkka (). Suuressa Paaritsassa asui pääosin inkerikkoja (suvut: Makarov, Ivanov, Sysojev, Vasiljev), joilla oli oma tsasouna, kalmisto ja koulussa venäläinen luokka, jossa opetettiin venäjäksi. Suomalaisia sukuja oli Sykiäisiä (18 perhettä). Pieni Paaritsa oli lähes täysin inkeriläinen, niistä suurin suku oli Himasia (28 taloa). Muita sukuja olivat Pupulainen, Koljonen, Björn, Lattu ja Björninen. 
Vuonna 1854 kylässä ("Paritz") oli asunut 55 inkerikkoa (25 miestä ja 30 naista) ja 340 inkeriläistä (niistä äyrämöisiä 78 ja savakoita 268).
Vuonna 1926 kylässä oli 192 taloa ja 843 asukasta, joista 484 inkeriläisiä. 
Paaritsan elinkeinoja olivat maanviljely ja kiven louhinta, kun aivan kylän lähellä sijaitsi paasikivilouhimot. Toisen maailmansodan aikana kylän miehittivät saksalaisjoukot. Inkeriläisiä oli viety vuosina 1943-1944 Viron kautta Suomeen. Sodan jälkeen osa heistä jäi Suomeen, jotkut pakenivat Ruotsiin. Neuvostoliittoon palanneet eivät vastoin lupauksia päässeet kotikylään, vaan heidät karkotettiin eri puolille Venäjää..
Paavo Luokkala

Paavo Taisto Johannes Luokkala (18. tammikuuta 1941 Alatornio – 1. syyskuuta 2022) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli muun muassa "Kansan Lehden" päätoimittajana.
Luokkala työskenteli "Lahti-lehden" toimittajana 1962–1963 ja "Aamulehden" toimittajana 1963–1974. "Kansan Lehden" päätoimittaja hän oli 1974–1988 ja sitten viestintätoimiston johtaja 1988–1990, "Ilta-Tampere"-lehden päätoimittaja 1990, "Iltatähti"-lehden 1991 ja viestintäpalvelutoimiston johtaja vuodesta 1991. Puoluekannaltaan hän oli sosiaalidemokraatti. Luokkalalla oli useita sanomalehtialan ja Tampereen seudun luottamustoimia. Luokkala on toiminut myös Tampereen Runo- ja kulttuuriyhdistyksen puheenjohtajana. Hän toimi myös Tampereen Puhelinosuuskunnan ja sen jatkajien Tampereen Puhelin Oyj:n ja Soon Communications Oyj:n hallituksen puheenjohtajana 1980–1997 sekä Suomen Sanomalehtimiesliiton (Suomen Journalistiliitto) hallituksen jäsenenä ja varapuheenjohtajana 1965–1975 ja Päätoimittajien yhdistyksen hallituksen jäsenenä 1976–1978.
Luokkala kuoli syyskuussa 2022 syöpään.
Louis Faidherbe

Louis Léon César Faidherbe (3. kesäkuuta 1818 Lille – 29. syyskuuta 1889 Pariisi) oli ranskalainen siirtomaa-ajan kenraali, joka toimi Senegalin kuvernöörinä.
Vaatimattomiin oloihin syntynyt Louis Faidherbe valmistui Palaiseaun polyteknisestä koulusta ja liittyi armeijan pioneerijoukkoihin vuonna 1840. Hän palveli Algeriassa vuosina 1843–1846 ja 1849–1852 sekä Guadeloupella ja Martiniquella vuosina 1848–1849.
Faidherbe lähetettiin Senegaliin vuonna 1852. Hän toimi Ranskan siirtomaan kuvernöörinä vuosina 1854–1861 ja 1863–1865. Faidherben johdolla ranskalaiset ajoivat Umar Tallin johtamat tukulorit pois Senegaljoen alajuoksulta, alistivat pohjoisen maurit, perustivat Médinen linnoituksen ja Dakarin satamakaupungin sekä liittivät Cayorin wolofikuningaskunnan Ranskan omistuksiin. Faidherbe loi hajanaisista kauppa-asemista laajan siirtomaan ja valmisteli sen laajentumista Länsi-Afrikan sisämaahan.
Saksan ja Ranskan sodan aikana Faidherbe toimi Ranskan pohjoisarmeijan komentajana. Hänet valittiin Ranskan kansalliskokouksen edustajaksi vuonna 1871 ja senaattoriksi vuonna 1879. Faidherbe sai Ranskan kunnialegioonan suurkanslerin arvonimen vuonna 1880. Hän on kirjoittanut useita teoksia Senegalin kansoista ja kielistä.
A. I. Walli

Arvo Ilmari Walli (24. tammikuuta 1896 – 13. elokuuta 1961) oli suomalainen toimittaja ja tietokirjailija.
Walli oli WSOY:n vuosina 1924–1946 julkaiseman Suomen Moottorilehden toimittaja.
Teokset.
Nimellä "A. I. Walli":
Paul Letondal

Paul Letondal (25. tammikuuta 1831 Montbenoît, Ranska – 24. heinäkuuta 1894 Montreal, Kanada) oli pianisti, urkuri, sellisti, musiikkipedagogi ja säveltäjä.
Letondal oli sokea varhaisesta lapsuudestaan lähtien.Hän opiskeli pianonsoittoa Pariisissa ennen muuttamistaan Montrealiin vuonna 1852. Jesuiittojen pyynnöstä hän opetti Collège Sainte-Mariessa ja toimi Gesù-kappelin urkurina vuosina 1852–1869. Hän esitti pianistina ja sellistinä muiden muassa Auguste Franchommen tuotantoa ja omia teoksiaan.
Letondalilla oli merkittäviä oppilaita, joihin kuuluivat Édouard Clarke, Euphémie Coderre, Dominique Ducharme, Joseph-A. Fowler, Gustave Gagnon, Calixa Lavallée, Clarence Lucas, Salomon Mazurette, Charles-Marie Panneton, Marie Regnault, Moïse ja Joseph Saucier, Marguerite Sym, Eugénie Tessier sekä Antoinette Wilscam. Letondal oli Québecin musiikkiakatemian perustajajäsen ja puheenjohtaja vuosina 1882–1883 ja 1888–1889. Hän oli myös La Revue canadiennen perustajajäsen ja johtaja. Hän aloitti vuonna 1876 yhteistyön Rosalie Euvrardin kanssa musiikinopetuksen organisoimiseksi Institut Nazarethissa. Hän oli vuodesta 1860 naimisissa Élisabeth Gagnonin kanssa.
Arthur Letondal oli Paul Letondalin poika. Henri Letondal oli Paulin lapsenlapsi.
Kävelyjalkapallo

Kävelyjalkapallo (myös kävelyfutis, ) on Isossa-Britanniassa vuonna 2011 kehitetty jalkapallon muoto, joka soveltuu erityisesti ikäihmisille ja liikuntarajoitteisille. Nykyään sitä harrastetaan yli 35 maassa. Juokseminen lisäksi lajissa on kielletty fyysinen kontakti sekä pallon potkaiseminen lantion korkeuden yläpuolelle. Kävelyjalkapalloa voidaan pelata sisällä tai ulkona. 5–6 henkilön joukkueilla pelattaessa kentän koko on 16–35 m × 25–50 m ja 7 henkilön joukkueilla 30–40 m × 50–60 m.
Suomen ensimmäinen virallinen kävelyjalkapalloturnaus "Kukunori Cup" järjestettiin Helsingissä 24.–25. elokuuta 2018. Sen järjestäjinä olivat mielenterveystoipujien ja kehitysvammaisten kulttuuritoimintaa edistävä Kukunori ry, Suomen Palloliitto sekä Punainen kortti rasismille -hanke.
Antoine Darquier de Pellepoix

Antoine Darquier de Pellepoix (23. marraskuuta 1718 Toulouse – 18. tammikuuta 1802 Toulouse) oli ranskalainen tähtitieteilijä. Häntä yleensä sanotaan Lyyran rengassumun löytäjänä vuonna 1779, mutta itse asiassa hän löysi sen itse uudelleen kun luki Charles Messierin raportin Bode-komeetasta. Hänen kuvaus sumusta oli "... yhtä iso kuin Jupiter ja muistuttaa planeettaa joka on häipymisillään", mikä johti terminologiaan "planetaarinen sumu".
Valtakunnanpakovero

Valtakunnanpakovero () oli maastapoistumisvero pääomanliikkeille, jonka Weimarin tasavalta sääti estääkseen pääomapaon ulkomaille. Valtakunnanpresidentti Paul von Hindenburg antoi tästä asetuksen 8. joulukuuta 1931. Vero perittiin, jos yksilön varat ylittivät 200 000 RM tai vuositulot ylittivät 20 000 RM. Vero oli 25 %. Tuolloin 200 000 RM vastasi 47 600 dollaria (määrä vastasi 766 000 dollaria vuonna 2017).
Kolmannen valtakunnan aikana pakoveron tarkoitus ei enää ollut niinkään estää rikkaiden kansalaisten muuttoa. Pikemminkin juutalaisten lähtö oli toivottua ja sallittua — jopa Puolan valtauksen jälkeen — kunnes Heinrich Himmler kielsi juutalaisten maastamuuton 23. lokakuuta 1941. Siihen asti veroilla pakkolunastettiin osa maasta ajettujen juutalaisten omaisuudesta.
Praybeyt Benjamin

Praybeyt Benjamin on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut filippiiniläinen tagaloginkielinen komediaelokuva, jonka on ohjannut Wenn Deramas.
Kap Verden kansalliskirjasto

Kap Verden kansalliskirjasto (, lyh. BN) on Praian kaupungissa toimiva Kap Verden kansalliskirjasto. Se on avattu vuonna 1999. Kirjaston kokoelmiin kuului vuonna 2008 noin 25 000 teosta (voluumia).
YK:n erityisjärjestö Unescon mukaan Kap Verden aikuisväestöstä (yli 15-vuotiaat) oli lukutaitoisia 86,8 prosenttia (vuonna 2015).
Parhaan vaihtoehtoalbumin Grammy-palkinto

Parhaan vaihtoehtoalbumin Grammy-palkinto (en. "Grammy Award for Best Alternative Music Album") on vuosittaisessa Grammy-palkintogaalassa jaettava palkinto vuoden parhaalle vaihtoehtorock-albumille. Palkintoa on jaettu vuodesta 1991.
Radiohead, The White Stripes ja Beck ovat voittaneet palkinnon kolme kertaa, Vampire Weekend kahdesti.
Minna-Riitta Luukka

Minna-Riitta Luukka (s. 1960) on suomalainen kielitieteilijä. Hän on Jyväskylän yliopiston suomen kielen professori.
Luukka on valmistunut ylioppilaksi 1979 Armilan lukiosta Lappeenrannasta. Hän suoritti filosofian maisterin tutkinnon 1987 Jyväskylän yliopistosta suomen kielen alalta. Hänestä tuli filosofian lisensiaatti vuonna 1992 ja filosofian tohtori 1996, molemmat Jyväskylän yliopistosta soveltavan kielitieteen alalta.
Luukka on työskennellyt tutkimusassistenttina ja tutkijana 1982–1987 Jyväskylän yliopistossa ja Suomen Akatemiassa, tutkijana ja erikoistutkijana Korkeakoulujen kielikeskuksessa Jyväskylän yliopistossa 1987–1994 ja keskuksen johtajana 1994–1996. Hän on suomen kielen dosentti Jyväskylän yliopistossa vuodesta 1999. Jyväskylän yliopiston Soveltavan kielentutkimuksen keskuksen erikoistutkijana hän oli (JY) 1996–2000 ja sen jälkeen määräaikainen suomen kielen professori kielten laitoksella, (JY) 2000–2003, kunnes tuli nimitetyksi professoriksi soveltavan kielentutkimuksen keskukseen vuosiksi 2003–2007. Vuonna 2007 hänet nimitettiin kielten laitoksen suomen kielen professoriksi. Hän on ollut dekaani humanistinen tiedekunnassa 2013–2016 ja humanistis-yhteiskuntatieteellisessä tiedekunnassa vuodesta 2017.
Aiheesta muualla.
Paula Rossi

Paula Rossi (ent. Huhtala, os. Heikkinen, s. (s. 14. elokuuta 1962 Lahti) on suomalainen kielitieteilijä. Hän on Oulun yliopiston pohjoismaisen filologian professori vuodesta 2003 alkaen. 
Rossi väitteli tohtoriksi Oulun yliopistossa vuonna 1996. Hänen vastaväittäjänään toimi professori emeritus Rune Ingo Vaasan yliopistosta ja tilaisuuden kustoksena professori emerita Irma Sorvali. Hän on toiminut opetustehtävissä Oulun yliopiston saksan, ranskan ja pohjoismaisten kielten laitoksessa vuodesta 1987, lehtorina vuodesta 1991. Hetken Rossi kokeili myös ruotsin opettamista Rajakylän yläasteella Oulussa. Apulaisprofessorin virkaa hän hoiti vuosina 1994–1995 ja pohjoismaisten kielten professorin virkaa vuosina 2001–2002. Hänen tutkimusaiheitaan ovat olleet muun muassa ruotsalaiset lainat Oulun murteessa ja ruotsinkielisen väestön kielellinen ja kulttuurinen vaikutus Oulun seudulla, ja hän tutkii kääntämisen opettamista. Hän on toiminut puheenjohtajana tutkimusryhmässä, joka selvitti luokanopettajaopiskelijoiden ruotsin kielen taitoa.
Anja Alanko

Anja Kaarina Alanko, o.s. "Levoniemi" (11. marraskuuta 1942 Helsinki – 1. toukokuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen luomuasiantuntija ja Luomuliiton perustajajäsen.
Alanko oli päätyönään vuodesta 1967 Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan Viikin tiedekirjaston amanuenssi. Sen ohella hän toimi vaihtoehtoisia viljelytapoja edistävissä järjestöissä, muun muassa Biodynaamisessa yhdistyksessä sekä Elävä Maa -yhdistyksen ja Maatiainen ry:n toiminnanjohtajana, ja koulutti ja kirjoitti aiheesta lehtiartikkeleita ja kirjoja. Hän oli 1980-luvulla Helsingin kaupunginvaltuutettu.
Bowenin reaktiosarja

Bowenin reaktiosarjat ovat geologiassa petrologi Norman L. Bowenin kehittämiä kuvauksia mineraalien kiteytymisjärjestykselle magmassa, kun se altistuu fraktioivalle kiteytymiselle (mineraalisaostumat poistuvat ja erottuvat sulasta heti muodostumisensa jälkeen). Bowen tutki jauhettuja kivinäytteitä, joita hän sulatti, ja joiden hän antoi kiteytyä uudelleen. Tutkimustensa perusteella Bowen muotoili reaktiosarjansa, jota pidetään edelleen basalttisen magman idealisoituna kiteytymisjärjestyksenä.
Kuvaus.
Magman kiteytymistulos määräytyy sen kemiallisen koostumuksen (erityisesti piihappopitoisuuden) ja jäähtymishistorian perusteella. Ensimmäiseksi kiteytyvät ne mineraalit, joiden sulamislämpötila on korkein.
Reaktiosarjassa on kaksi haaraa, jatkuva ja epäjatkuva. Epäjatkuva haara muodostuu Fe–Mg-pitoisista mineraaleista (oliviini, pyrokseeni, sarvivälke, biotiitti), sillä ne voivat muuttua toisikseen jäähtymisen edetessä, jos ne ovat kemiallisesti yhteensopimattomia niitä ympäröivän sulan kanssa. Jatkuva haara muodostuu plagioklaasimaasälvistä siten, että ensimmäiseksi kiteytyy Ca-pitoinen anortiitti, ja viimeiseksi Na-pitoinen albiitti. Reaktiosarjan alapäässä on kvartsi, joka on puhdasta piidioksidia, ja jonka sulamislämpötila on noin 700 °C.
Jos magman piihappopitoisuus on alhainen, reaktiosarja ei etene kovin pitkälle, ja kiteytymistuloksena saadaan gabroluokan kiviä (päämineraaleina Ca-plagioklaasi ja pyrokseeni). Jos magman piihappopitoisuus on korkea, reaktiosarja etenee loppuun saakka ja kiteytymistuloksena saadaan graniittinen kivi (päämineraaleina kvartsi, kalimaasälpä, Na-plagioklaasi ja biotiitti).
Michael Curry

Michael Bruce Curry on Yhdysvaltain episkopaalisen kirkon nykyinen johtaja. Hänet valittiin virkaan vuonna 2015 ja hän on ensimmäinen afroamerikkalainen virassa. Aiemmin hän toimi Pohjois-Carolinan piispana.
Curry vihittiin papiksi vuonna 1978. Hän on puolustanut julkisesti esimerkiksi samaa sukupuolta olevien avioliittoja.
Michael Curry toimitti saarnan prinssi Harryn ja Meghan Marklen häissä Windsorin linnassa vuonna 2018.
Karl Verner Palander

Karl Werner Palander (6. huhtikuuta 1861 Lempäälä – 5. helmikuuta 1932 Tampere) oli suomalainen juristi ja Tampereen kaupunginviskaali. Hän rakennutti Tampereen Keskustorin varrella sijaitevan Palanderin talon.
Karl Werner Palanderin vanhemmat olivat Lempäälässä Kuljun kartanon omistanut tilanomistaja Knut Viktor Palander (1828–1915) ja Rosina Matilda Sanmark. Hän pääsi ylioppilaaksi 1879 Helsingin alkeisopistosta ja suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1883. Palander sai varatuomarin arvon 1885.
Palander oli Tampereen kaupunginviskaalina 1888–1926.
Palander osti tontin Keskustorin etelälaidalta osoitteesta Keskustori 7 vuonna 1897. Suunnitelmana oli rakennuttaa jugendtyylinen talo. Projektin arkkitehdiksi hän palkkasi Birger Federleyn. Idän puoleinen osa talosta valmistui Federleyn suunnitelmien mukaisesti vuonna 1901. Pariisin vuoden 1900 maailmannäyttelyn innoittamana Palander halusi muuttaa suunnitelmia, ja keskeneräistä länsipuolta varten hän tilasi uudet piirustukset Vihtori Heikkilältä. Federley ei asiasta riemastunut vaan nosti kanteen piirustustensa luvattomasta muuttamisesta. Aleksis Kiven katuun rajoittuva länsipuoli valmistui neljä vuotta myöhemmin vuonna 1905. Heikkilä korotti rakennuksen länsinurkassa olevaa tornia ja lisäsi siihen parvekeloggioita. Rakennukseen tuli myös ateljee Palanderin kuvanveistoa harrastanutta puolisoa Viivi Palanderia varten. Palanderin jälkeen talo siirtyi Suomen Pankin omistukseen.
Karl Werner Palander oli naimisissa 1890–1905 Flora Olivia Lindbohmin kanssa ja avioeron jälkeen toisen kerran naimisissa vuodesta 1905 ruotsalaisen Selma Johanna Steningin kanssa.
Teoksia.
Nimellä "K. W. Palander":