Jordan Grand Prix

Jordan Grand Prix oli irlantilainen Formula 1 -talli, jonka perusti Edmund ”Eddie” Jordan vuonna 1990. Talli kilpaili F1-sarjassa kausilla –. Midland Group osti tallin tammikuussa 2005, mutta talli kilpaili vielä kaudella 2005 Jordan-nimellä.
Kauden 2005 päätteeksi talli oli osallistunut 250 Grand Prix’hin, joista se oli voittanut neljä ja saavuttanut kaksi paalupaikkaa sekä kaksi kilpailun nopeinta kierrosta. Pisteitä talli saavutti jokaiselta kaudelta, yhteensä 291. Vähiten pisteitä kertyi kaudella (1 p.) ja eniten (61 p.). Pistesijoille Jordanin autolla yllettiin 110 ja palkintosijoille 19 kertaa.
Myöhemmin Ferrarilla ajaneet Michael Schumacher, Rubens Barrichello ja Eddie Irvine aloittivat uransa Jordanilla. Myös Michaelin pikkuveli Ralf Schumacher ja menestyneimmäksi japanilaiskuljettajaksi noussut Takuma Sato debytoivat F1:ssä Jordanin ratissa.
Tallin parhaat vuodet sijoittuvat 1990-luvun loppuun – tarkemmin kauteen , jolloin talli saavutti kahden voiton ja yhden paalupaikan lisäksi valmistajien MM-sarjan kolmannen sijan. Vuodesta 1997 lähtien tallin autot erottuivat hyvin muista kilpailijoista keltaisen värityksen ansiosta. Kaudella 1996 myös Forti oli keltaisen värinen.
Tallin taustaa.
Oman kilpa-ajajauransa jälkeen Eddie Jordan ryhtyi tallipäälliköksi, kun hän perusti Eddie Jordan Racing -nimeä kantavan tallin vuonna 1980. Aluksi Jordan joutui taistelemaan olemassaolostaan rahapulan takia, mutta nousi vuosien saatossa menestykseen.
Eddie Jordan Racing eli EJR kilpaili aluksi Britannian Formula 3 -sarjassa vuonna 1981. EJR:n tilannetta pidettiin heikkona, koska tallilla ei ollut kunnollisia taloudellisia edellytyksiä ja tarvittava potentiaali puuttui.
Vuodet kuluivat ja menestystä alkoi kertyä kaudella 1987. EJR:n autolla ajanut Johnny Herbert voitti Britannian F3-sarjan mestaruuden. Tämän jälkeen Herbert nostettiin kaudeksi 1988 Formula 3000 -luokkaan, jossa Jordan oli ajattanut autoja vuodesta 1985 lähtien. Kausi päättyi kuitenkin Herbertin osalta ikävästi kesken, kun hän joutui pahaan joukkokolariin Brands Hatchin radalla. Toista EJR:n autoa ajanut Martin Donnelly sijoittui loppupisteissä kolmanneksi.
Kaudella 1989 EJR:n kuljettaja Jean Alesi saavutti F3000-sarjan kansainvälisen mestaruuden. Alesi nousi jo kesken kauden F1:een, mutta jatkoi silti menestyksekkäästi F3000-sarjan kauden loppuun asti. Britannian F3000:ssa EJR saavutti sarjan toisen ja neljännen sijan.
Jordanin F1-tallissa myöhemmin urallaan ajaneet Eddie Irvine ja Heinz-Harald Frentzen ajoivat EJR:n kalustolla kaudella 1990 kansainvälistä F3000-sarjaa. Irvine sijoittui loppupisteissä kolmanneksi ja Frentzen oli 16. Tämän jälkeen oli aika nousta Formula 1:siin. Eddie Jordan perusti Jordan Grand Prix’n takanaan kymmenen vuoden kokemus omasta kilpa-autoilusta ja toiset kymmenen vuotta autojen ajattamisesta.
Formula 1 (1991–2005).
Kolme ensimmäistä kautta, kolme eri moottorintoimittajaa (1991–1993).
1991.
Kausi 1991 oli Jordan-tallin ensimmäinen kausi Formula 1 -sarjassa. Tallin 191-autoa ajoivat Bertrand Gachot ja Andrea de Cesaris. Talli käytti Goodyearin renkaita ja Fordin kahdeksansylinterisiä moottoreita.
Kausi alkoi heikosti, sillä kumpikaan kuljettajista ei päässyt maaliin neljässä ensimmäisessä GP:ssa. Gachot kuitenkin sai sijoitukset Yhdysvaltain ja Brasilian GP:sta, koska hän keskeytti aivan kilpailun lopussa.
Kauden viidennessä kilpailussa, Kanadan GP:ssa, molemmat kuljettajat avasivat pistetilinsä. De Cesaris oli maalissa neljäs ja Gachot viides. De Cesaris ajoi pisteille kahdessa seuraavassakin kilpailussa ollen neljäs ja kuudes. Gachot keskeytti molemmissa, mutta oli puolestaan kuudes Britannian ja Saksan GP:ssa, joista jälkimmäisessä de Cesaris oli hänen edellään viides.
Gachot joutui jättämään kuljettajan paikkansa kesken kauden, kun hän sai vankeustuomion tapeltuaan taksikuskin kanssa Lontoossa. Hänet korvasi Michael Schumacher, joka teki F1-debyyttinsä Belgian GP:ssa. Schumacherin Jordan-ura jäi kuitenkin yhden kilpailun mittaiseksi hänen siirryttyään Benettonille. Benettonilta Jordanille vaihdossa tuli Roberto Moreno, mutta hän viihtyi tallissa vain kahden kilpailun verran. Loppukaudella tallin toista autoa ajoi Alex Zanardi. Pisteitä ei loppukaudella enää saavutettu.
Jordan sijoittui valmistajien MM-sarjassa viidenneksi 13 MM-pisteen turvin.
1992.
Toinen kausi F1:ssä toi Jordanille uudet moottorit. Maksullisista Fordin asiakasmoottoreista siirryttiin säästösyistä Yamahan tehtaan tukeen. Uuden 192-auton kuljettajiksi valittiin Stefano Modena ja Mauricio Gugelmin. Rengastoimittajana jatkoi Goodyear.
Ensimmäiseen vuoteen verrattuna kausi oli katastrofi. Siirtyminen Yamahan moottoreihin osoittautui virheeksi ja kuljettajat joutuivat tyytymään takarivin lähtöruutuihin. Modena jopa karsiutui kilpailusta neljästi. Myös luotettavuusongelmat olivat tallin riesana läpi kauden. Modena ja Gugelmin keskeyttivät yhteensä 19 kertaa. Ainoastaan Belgian GP:ssa molemmat kuljettajat selvisivät maaliin saakka. Kauden päättäneessä Australian GP:ssa Modena pelasti tallin pisteettömältä kaudelta sijoittumalla kuudenneksi.
Modenan saavuttaman yhden pisteen ansiosta Jordan sijoittui valmistajien MM-sarjassa jaetulle 11. sijalle.
1993.
Kaudella Jordan aloitti jälleen kaiken alusta. Nyt 193-auton voimanlähteinä toimivat Hartin V10-moottorit. 193 oli kuitenkin vain päivitys edelliskauden autosta, koska moottoriratkaisu tuli niin myöhään. Tallin ykköskuljettajana ajoi Rubens Barrichello, joka oli koko sarjan nuorin kuljettaja. Toista autoa ajoi kauden aikana yhteensä viisi eri kuljettajaa: Ivan Capelli, Thierry Boutsen, Marco Apicella, Emanuele Naspetti ja Eddie Irvine.
Kauden aikana maaliin saakka selviytyminen tuotti jälleen vaikeuksia. Keskeytyksiä tuli nyt yhteensä 18 – yksi vähemmän kuin edelliskaudella. Vauhti aika-ajoissa ja kilpailuissa oli parantunut, minkä seurauksena tallin kuljettajat kamppailivat keskikastissa. Capelli jätti tallin Brasilian GP:n jälkeen karsiuduttuaan kilpailusta, ja hänen tilalleen otettiin kokenut Boutsen. Barrichello väläytteli nopeuttaan sateisella radalla ajetussa Euroopan GP:ssa, mutta tekniikka petti kilpailun lopussa kolmannelta sijalta. Boutsen jätti F1-sarjan taakseen Belgian GP:n jälkeen. Toista autoa ajoi hänen jälkeensä ensin Apicella Italian GP:ssa ja sitten Naspetti Portugalissa. Japanin GP:ssa tallin pistepotti viimein avautui, kun Barrichello ajoi viidenneksi ja debyyttikilpailunsa ajanut Irvine oli kuudes.
Japanin GP:sta saavutetuilla kolmella MM-pisteellä Jordan sijoittui valmistajien MM-sarjassa jaetulle kymmenennelle sijalle. Pisteet olivat Barrichellon ja Irvinen F1-uran ensimmäiset.
Pistesijoille pääseminen ei tuota enää vaikeuksia (1994–1996).
1994.
Kausi alkoi ensimmäistä kertaa tallin historiassa samalla kokoonpanolla mihin edelliskaudella jäätiin. Hart toimitti tallin uuteen 194-autoon moottorit, Goodyear valmisti renkaat ja kuljettajaparina jatkoi Rubens Barrichello ja Eddie Irvine.
Kausi alkoi Barrichellon osalta hyvin, sillä hän ajoi avauskilpailussa neljänneksi ja seuraavaksi vuorossa olleessa Tyynenmeren GP:ssa kolmanneksi. Palkintosija oli tallin ja Barrichellon ensimmäinen. Irvinen osalta kausi ei käynnistynyt parhaimmalla tavalla hänen saatuaan kilpailukiellon kolmeen seuraavaan kilpailuun, kun hänen katsottiin aiheuttaneen kauden avauksen joukkokolarin. Eddie Jordan suunnitteli ensin Mika Salon pestaamista tuuraajaksi Tyynenmeren GP:hin, mutta Aguri Suzuki vei lopulta paikan ison rahatukkunsa ansiosta.
Tallille entuudestaan tuttu Andrea de Cesaris astui toisen kuljettajan rooliin surullisen kuuluisassa San Marinon GP:ssa, jossa Barrichello ajoi rajun ulosajon harjoituksissa eikä kyennyt osallistumaan kilpailuun. De Cesaris onnistui ajamaan Monacon GP:ssa neljänneksi. Irvine palasi autonsa rattiin Espanjan GP:ssa, jossa hän avasi pistetilinsä ajamalla kilpailussa kuudenneksi. Barrichello ajoi loppukauden aikana vielä neljästi neljänneksi ja saavutti tallin ja oman uransa ensimmäisen paalupaikan Belgian GP:sta. Irvine ylsi vielä kerran neljänneksi ja viidenneksi.
Valmistajien MM-sarjassa Jordan sijoittui viidenneksi 28 pisteellään. Sijoitus oli tallin historian siihen asti paras.
1995.
Kaudeksi talli tarttui jälleen uuteen haasteeseen, kun Eddie Jordan solmi moottorisopimuksen Peugeot’n kanssa syyskuussa 1994. Edelliskaudella Peugeot oli toimittanut moottoreita uutta nousua huipulle hakevalle McLarenille. Tallin 195-autossa oli Goodyearin renkaat ja sitä koristivat nyt uuden pääsponsori Totalin logot. Kilpakuljettajina jatkoivat Rubens Barrichello ja Eddie Irvine.
Heti kauden alussa ilmeni, että nopeutta Peugeotin V10-moottoreista löytyi. Aika-ajoissa Barrichello ja Irvine kamppailivat parhaimmillaan kuuden parhaan joukkoon pääsemisestä. Suurimmaksi ongelmaksi osoittautuikin luotettavuusongelmat, ja kauden aikana kertyikin yhteensä 16 keskeytystä.
Irvine avasi tallin pistetilin Espanjan GP:ssa sijoittumalla viidenneksi. Kanadan GP:ssa molemmat tallin kuljettajat ylsivät palkintokorokkeelle, kun Barrichello oli toinen ja Irvine kolmas. Pisteitä kilpailusta kertyi kymmenen kappaletta, mikä oli tallin siihen astisen historian suurin yhdestä kilpailusta saavutettu saalis. Edellinen ennätys oli kauden 1991 Kanadan GP:sta (5 p.). Barrichello ylsi vielä kuudenneksi Ranskan ja Belgian GP:ssa ja oli Euroopan GP:ssa maalissa neljäs. Samassa kilpailussa Irvine oli kuudes ja Japanin GP:ssa hän oli vuorostaan neljäs.
Pisteitä Barrichello ja Irvine onnistuivat saavuttamaan kauden aikana 21 kappaletta. Valmistajien MM-sarjassa tallin edelliskauden viides sija heikkeni yhdellä pykälällä, kun Ligier-talli nousi Jordanin edelle.
1996.
Kauden myötä talli sai uuden pääsponsorin, tupakkayhtiö Benson &amp; Hedgesin. 196-auto sai uuden, kultaisen värityksen. Aluksi auto nähtiin myös keltaisena. Rubens Barrichello jatkoi edelleen tallin ykköskuljettajana, mutta Eddie Irvinen siirryttyä Ferrarille otettiin hänen tilalleen kokenut Martin Brundle. Tallilla alkoi nyt toinen kausi Peugeot’n moottoreiden kanssa ja se käytti edelleen Goodyearin renkaita.
Kausi muistutti paljon aiempia vuosia. Menestystä tuli, mutta palkintosijat jäivät nyt puuttumaan. Hyvät aika-ajosuoritukset valuivat usein hukkaan keskeytyksen myötä. Brasilian GP:ssa Barrichello ajoi kotiradallaan aika-ajoissa toiseksi, mutta kilpailu jäi kesken ulosajon takia. Brundlella oli usein vaikea löytää aika-ajoissa parhaita säätöjä autoonsa erilaisen ajotyylinsä vuoksi, ja hän joutui tyytymään Barrichelloon verrattuna heikkoihin lähtöruutuihin.
Argentiinan GP:ssa Barrichello sijoittui ensimmäistä kertaa kaudella pisteille ollen neljäs. Seuraavaksi vuorossa olleessa Euroopan GP:ssa molemmat kuljettajat ylsivät pisteille. Brundle oli kuudes ja Barrichello viides, joka uusi sijoituksensa San Marinon GP:ssa. Brundle sijoittui kuudenneksi Kanadan GP:ssa ja Britannian GP:ssa, jossa Barrichello oli neljäs. Hän puolestaan ajoi kuudenneksi kahdessa seuraavassa kilpailussa, Saksan ja Unkarin GP:ssa. Italian GP:ssa Brundle ajoi neljänneksi, joka oli hänen kauden paras sijoituksensa. Barrichello oli samassa kilpailussa viides. Kauden päätöskilpailussa, Japanissa, Brundle ajoi uransa viimeisen F1-kilpailun ja sijoittui viidenneksi.
Kauden päätteeksi tallin kuljettajat olivat saavuttaneet yhteensä 22 pistettä, joka oli yhden enemmän kuin edelliskaudella. Sijoitus valmistajien MM-sarjassa nousi viidenneksi.
Tie voittajatalliksi (1997–1999).
1997.
Kaudeksi Jordan vaihtoi molemmat kuljettajansa, 197-autolla kilpailivat tulokas Ralf Schumacher ja kahdeksan GP:n kokemuksen edelliskaudella hankkinut Giancarlo Fisichella. Talli käytti kaudella viimeistä kertaa Peugeot’n moottoreita. Rengastoimittajana jatkoi Goodyear.
Talli otti edistysaskeleita menestystä hakiessaan, kun se avasi oman tuulitunnelin. Myös henkilöstömäärää nostettiin niin, että vuoden lopussa tallilla oli 130 työntekijää. Nyt talli pystyi itse rakentamaan rungon ja vaihdelaatikon lisäksi myös muita auton osia. Muutosten tuloksena talli pystyi erottumaan selvemmin niin sanotusta ”keskikastista”. Ero neljään kärkitalliin oli kuitenkin vielä suuri.
Kauden aikana ilmeni, että talli oli vahvempi kuin koskaan aiemmin. Toiveet ensimmäisestä voitosta kuitenkin jäivät jälleen vain haaveeksi. Voitto oli erittäin lähellä Saksan GP:ssa, jossa Fisichella kamppaili voitosta Gerhard Bergerin kanssa. Kilpailu päättyi Fisichellan keskeyttäessä toiselta sijalta. Ralf Schumacher saavutti Argentiinan GP:ssa uransa ensimmäisen palkinto- ja pistesijan sijoittumalla kolmanneksi. Loppukaudella hän ajoi kolmesti viidenneksi ja kahdesti kuudenneksi. Fisichella nousi kauden aikana kahdesti palkintokorokkeelle. Kanadan GP:ssa hän oli kolmas ja Belgian GP:ssa toinen. Lisäksi hän ajoi kolmesti neljänneksi ja kertaalleen kuudenneksi. Fisichella ajoi myös kilpailun nopeimman kierroksen Espanjan GP:ssa. Nopein kierros oli tallin historian toinen ja se jäi myös viimeiseksi.
Talli teki kauden päätteeksi uuden yhden kauden piste-ennätyksensä. Pisteitä Schumacher ja Fisichella saavuttivat yhteensä 33 kappaletta, mikä oikeutti valmistajien MM-sarjassa jälleen viidenteen sijaan.
1998.
Kaudeksi talli sai käyttöönsä uudet Mugen-Hondan moottorit 198-autoonsa. Giancarlo Fisichellan siirryttyä Benettonille, hänen tilalleen otettiin kauden 1996 maailmanmestari Damon Hill. Toisena kuljettajana jatkoi Ralf Schumacher. Rengastoimittajana jatkoi nyt viimeistä vuotta Goodyear.
Suurista odotuksista huolimatta kauden 1998 ensimmäinen puolisko oli suuri pettymys. Eddie Jordan palkkasi uudeksi suunnittelijaksi Mike Gascoynen ja kaikki aikaisemmat Jordanit suunnitellut Gary Anderson sai jäädä taka-alalle.
Kauden kahdeksan ensimmäisen kilpailun jälkeen tallin pistesaldo oli edelleen nolla, mutta viimein Britannian GP:ssa Schumacher onnistui ajamaan kuudenneksi. Tämän jälkeen hän oli Itävallan GP:ssa viides. Saksan GP:ssa molemmat kuljettajat selvisivät pisteille, kun Hill oli neljäs ja Schumacher kuudes. Hill uusi vielä sijoituksensa seuraavaksi ajetussa Unkarin GP:ssa. Belgian GP oli tallin odotusten täyttymys. Sateen sotkemassa kilpailussa sattui ja tapahtui paljon. Michael Schumacherin keskeytettyä Hill otti johdon ja Ralf nousi toiseksi. Nämä sijoitukset kestivät loppuun asti. Talli otti ensimmäisen voiton yhteydessä myös ensimmäisen ja ainoan kaksoisvoittonsa. Italian GP:ssa Schumacher ajoi vielä kolmanneksi Hillin ollessa kuudes. Kauden päättäneessä Japanin GP:ssa Hill saavutti vielä neljännen sijan.
Valmistajien MM-sarjassa talli sijoittui neljänneksi 34 pisteen turvin. Benetton jäi viidenneksi yhden pisteen erolla.
1999.
Kaudeksi Jordan jatkoi Mugen-Hondan moottoreilla, mutta rengastoimittaja vaihtui Bridgestoneen Goodyearin vetäydyttyä sarjasta. Damon Hill sai rinnalleen Heinz-Harald Frentzenin. 199-auton suunnittelusta vastasi Mike Gascoyne.
Kausi alkoi lupaavasti, kun Frentzen ajoi kauden avanneessa Australian GP:ssa toiseksi ja Brasilian GP:ssa hän oli kolmas. Hill avasi pistetilinsä San Marinon GP:ssa sijoittumalla neljänneksi. Monacossa Frentzen oli puolestaan neljäs. Tämän jälkeen kaksi seuraavaa kilpailua oli pisteettömiä. Ranskan GP:sta talli saavutti historian toisen voittonsa, kun Frentzen ohitti ruutulipun ensimmäisenä. Britannian GP:ssa tallin molemmat kuljettajat selvisivät pisteille Fretzenin sijoittui neljänneksi ja Hill oli viides. Fretzen uusi sijoituksensa Itävallan GP:ssa. Kotikilpailussaan, Saksan GP:ssa, Frentzen oli palkintokorokkeella kolmas. Unkarin GP:ssa hän oli neljännen kerran kauden aikana neljäs. Hill sijoittui samassa kilpailussa kuudenneksi. Hän oli samalla sijalle myös Belgian GP:ssa, jossa Frentzen ylsi kolmanneksi. Italian GP:ssa Frentzen voitti toistamiseen kaudella. Voitto oli tallin ainoa, joka saavutettiin kuivalla kelillä. Frentzen saavutti paalupaikan Euroopan GP:n aika-ajoissa, mutta kilpailussa hän joutui keskeyttämään. Malesian GP:sta Frentzen saavutti kuudennen sijan ja kauden päätöksessä, Japanin GP:ssa hän oli neljäs.
Kautta 1999 voidaan pitää Jordanin parhaana. Frentzen saavutti kaksi voittoa ja yhden paalupaikan. Hän oli jopa mukana mustana hevosena mestaruustaistelussa. Damon Hill saavutti ainoastaan seitsemän pistettä ja jäi saksalaisen varjoon. Talli keräsi kauden aikana yhteensä 61 pistettä, mikä jäi tallin historian parhaaksi saavutuksesi. Valmistajien MM-sarjassa talli oli kolmas.
Tulokset heikkenevät (2000–2001).
2000.
Kauteen Jordan lähti Mugen-Hondan moottoreilla ja EJ10-autolla. Ykköskuljettajana jatkoi edelliskaudella menestynyt Heinz-Harald Frentzen, mutta hänen tallikaverikseen palkattiin italialainen Jarno Trulli. Rengastoimittajana jatkoi Bridgestone.
Kauden alussa oli merkkejä edelliskauden menestyksen jatkosta, kun Australian GP:ssa Frentzen johti kilpailua hetken aikaa. Kaikki kuitenkin muuttui nopeasti, kun molemmat autot joutuivat keskeyttämään. Seuraavaksi ajetussa Brasilian GP:ssa molemmat autot selvisivät pisteille, kun Frentzen oli kolmas ja Trulli neljäs. Britannian GP:ssa Trulli oli maalissa kuudes ja Espanjan GP:ssa Frentzen sijoittui samalle sijalle. Tallin kahden pisteettömän kilpailun jälkeen Kanadan ja Ranskan GP:ssa Trulli ylsi molemmissa kuudenneksi. Tämän jälkeen hän ei enää kyennyt saavuttamaan pisteitä kauden aikana.
Talli kertoi tuovansa Saksan GP:hin EJ10-autonsa uuden B-version. Aluksi B-versio oli suunniteltu otettavan käyttöön ensimmäistä kertaa Itävallan GP:ssa, talli halusi kuitenkin vielä testata autoa lisää. B-versiota oli muutettu niin paljon, että tallin piti käyttää se FIA:n pakollisissa törmäystesteissä.
Frentzen katkaisi kuuden kilpailun mittaisen pisteettömän kautensa ajamalla kuudenneksi Unkarin ja Belgian GP:ssa. Yhdysvaltain GP:ssa Frentzen ajoi viimeistä kertaa kaudella pisteille sijoittumalla kolmanneksi. Seuraavan kerran Jordanin autolla ajettiin palkintosijalle vasta vuonna 2003.
Jordan sijoittui kauden päätteeksi valmistajien MM-sarjassa kuudenneksi. Pisteitä talli keräsi 17 kappaletta. Edellisen kerran talli sijoittui yhtä heikosti kaudella 1995.
2001.
Kaudeksi Jordan sai uudet Hondan moottorit. Eddie Jordan kuvaili sopimusta tallinsa kaikkien aikojen merkittävimmäksi sopimukseksi. Kuljettajina jatkoivat Heinz-Harald Frentzen ja Jarno Trulli. Uuden EJ11-auton talli esitteli tammikuussa.
Kausi alkoi heti pistesijalla, kun Frentzen ajoi Australian GP:ssa viidenneksi. Seuraavaksi ajetussa Malesian GP:ssa hän oli neljäs. Trulli avasi kauden pistetilinsä Brasilian GP:ssa sijoittumalla viidenneksi. Hän uusi sijoituksensa San Marinon GP:ssa. Samassa kilpailussa Frentzen oli kuudes. Espanjan GP:ssa Trulli ylsi neljänneksi.
Monacon GP:hin talli ilmoitti lähtevänsä ilman luistonestoa. Syynä tähän oli epäonnistuneet kilpailuiden startit. Itävallan GP:ssa tallin molemmat kuljettajat jäivät lähtöruudukkoon.
Neljä päivää ennen Saksan GP:ta talli kertoi erottaneensa Frentzenin. Potkujen syyt olivat pitkään epäselvät, kunnes Eddie Jordan kertoi itse niistä tallinsa myymisen jälkeen: "- Tuolloin en voinut päästää Frentzeniä uusimaan sopimustaan, koska ainoa tapa pitää Hondan moottorit oli antaa Satolle paikka tallissa. Vihasin sitä tilannetta – olisin halunnut pitää Frentzenin, mutta en voinut." Ricardo Zonta korvasi Frentzenin Saksan GP:ssa.
Jean Alesi kilpaili Frentzenin jättämällä paikalla Unkarin GP:sta alkaen. Ainoan pistesijoituksen hän toi tallille Belgian GP:sta sijoittumalla kuudenneksi. Trulli ylsi vielä Yhdysvaltain GP:ssa neljänneksi.
Kauden aikana talli onnistui saavuttamaan 19 pistettä. Valmistajien MM-sarjassa Jordan oli viides. Kauden päätteeksi Alesi lopetti pitkän F1-uransa. Talli ilmoitti myös, että Gary Anderson palaa talliin kolmen vuoden tauon jälkeen.
Talousvaikeuksien kanssa kamppailua (2002–2005).
2002.
Kaudella Jordanin EJ12-autolla ajoivat paluun talliin tehnyt Giancarlo Fisichella ja tulokaskuljettaja Takuma Sato. Autossa oli Hondan V10-moottorit ja Bridgestonen renkaat. Auton esittelyn yhteydessä julkistettiin myös tallin uudeksi pääsponsoriksi saksalainen kuriiripalvelu DHL.
Kauden alku oli tallille vaikea. Auto osoittautui epäluotettavaksi, Hondan moottorit eivät olleet tarpeeksi tehokkaita ja rahatilanne ei ollut paras mahdollinen. Tilanne johti siihen, että talli irtisanoi 40 työntekijää kustannusten pienentämiseksi. Tämän seurauksena tallin tekninen johtaja erosi tehtävistään.
Fisichella avasi pistetilin kauden kuudennessa kilpailussa, Itävallan GP:ssa, sijoittumalla viidenneksi. Kilpailua kuitenkin varjosti Saton vakavan näköinen onnettomuus Sauberin Nick Heidfeldin kanssa. Sato jäi autoonsa jumiin mutta selvisi onnettomuudesta vain pienillä vammoilla. Fisichella ajoi samalle sijalle myös kahdessa seuraavassa kilpailussa, Monacon ja Kanadan GP:ssa. Sitten vuorossa oli neljän kilpailun pisteetön putki, jonka Fisichella katkaisi ajamalla kuudenneksi Unkarin GP:ssa. Kauden päättäneessä Japanin GP:ssa Sato ajoi kotiyleisönsä edessä viidenneksi, ja saavutti näin F1-uransa ensimmäiset pisteet.
Valmistajien MM-sarjassa Jordan sijoittui kuudenneksi yhdeksällä pisteellään.
2003.
Kausi toi Jordanille uudet Ford Cosworthin moottorit. Giancarlo Fisichellan rinnalle nostettiin tulokaskuljettaja Ralph Firman. Ehdolla toiseksi kuljettajaksi oli myös brasilialainen Felipe Massa. EJ13-auton värityksenä säilyä tuttu pirteä keltainen sävy, kun tupakkayhtiö Benson &amp; Hedges nousi takaisin tallin pääsponsoriksi. Rengastoimittajana jatkoi Bridgestone.
Kausi käynnistyi jälleen heikkojen tulosten saattelemana. Nyt kymmenen parhaan joukkoon selviytyminen tuotti vaikeuksia. Jordan palasi kuitenkin vielä kertaalleen voittajatalliksi neljän vuoden tauon jälkeen Brasilian GP:ssa. Fisichella ajoi sateen sotkemassa kilpailussa yllätysvoittajaksi tallin 200. kilpailussa. Voitto oli Fisichellan uran ensimmäinen. Firman ajoi F1-urallaan ensimmäistä ja viimeistä kertaa pisteille Espanjan GP:ssa sijoittumalla kahdeksanneksi.
Kesäkuussa Fisichella ilmaisi haluavansa siirtyi Jordanilta johonkin isompaan talliin seuraavaksi kaudeksi. Hän sanoi tuskastuneensa keskeytyksiin ja auton kilpailukyvyttömyyteen. "Olen kyllästynyt kärsimään. Haluan päästä näyttämään, minkä arvoinen olen. Tarvitsen vielä toisen hyvän tuloksen, jotta saan lopultakin paikan hyvästä tallista.", Fisichella kertoi Gazzetta dello Sport -lehden haastattelussa.
Myöhemmin kesällä Eddie Jordan sanoi tallinsa tulevaisuuden olevan turvattu. Taustalla oli tallin oikeudenkäynnissä kokema tappio Vodafonea vastaan, jonka seuraksena Jordan joutui maksamaan kaksi kolmasosaa Vodafonen oikeudenkäyntikuluista. Jordan myös vakuutti, ettei hänen tallinsa ollut myynnissä. Jo kuukauden kuluttua tapahtuneesta Jordan oli halukas myymään enemmistöosuuden tallistaan jollekin autotehtaalle.
Loppukaudella unkarilainen Zsolt Baumgartner pääsi ajamaan debyyttikilpailunsa Unkarin GP:ssa, kun hän tuurasi loukkaantunutta Firmania. Yhdysvaltain GP:ssa Fisichella ajoi kauden viimeiset pisteet sijoittumalla seitsemänneksi.
Jordan sijoittui valmistajien MM-sarjassa vasta yhdeksänneksi – osakilpailuvoitosta huolimatta taakse jäi ainoastaan Minardi, joka ei yltänyt kauden aikana pistesijoille. Pisteitä konkurssin partaalla ollut talli keräsi 13 kappaletta.
2004.
Kaudella Jordanilla oli käytössään uudet Cosworthin moottorit. Kuljettajiksi valittiin saksalainen Nick Heidfeld ja tulokaskuljettaja Giorgio Pantano. Uusi auto kantoi nimeä EJ14 ja rengasvalmistajana toimi edelleen Bridgestone.
Kausi käynnistyi tallin osalta jälleen surkeasti. Aika-ajoissa kuljettajilla oli tyytyminen takarivin lähtöruutuihin ja kilpailuissa kymmenen parhaan joukkoon selviytyminen oli vaikeaa. Myös luotettavuusongelmat olivat tallin kiusana.
San Marinon GP:ssa tallin autoissa oli F1-legenda Ayrton Sennan kuvat. Tällä tavoin Jordan kunnioitti silloin kymmenen vuotta sitten San Marinon GP:ssa menehtyneen Sennan muistoa. Eddie Jordan oli antanut ensimmäisenä Sennalle mahdollisuuden kokeilla F3-autoa vuonna 1982. Miehillä säilyi hyvä ystävyyssyhde Sennan kuolemaan saakka. Seuraavaksi ajetussa Espanjan GP:ssa tallin autoissa oli kuvia Salvador Dalin maalauksista. Näin Jordan kunnioitti Dalin syntymän 100-vuotispäivää.
Heidfeld avasi kauden pistesaldonsa Monacon GP:ssa sijoittumalla seitsemänneksi. Kanadan GP:ssa Timo Glock nousi tallin toiseksi kuljettajaksi, kun Pantano hyllytettiin rästiin jääneiden maksujen takia. Kilpailussa molemmat kuljettajat ylsivät viimeisille pistesijoille, kun Heidfeld oli kahdeksas ja Glock seitsemäs. Yhdysvaltain GP:ssa Pantano palasi takaisin tallin kuljettajaksi saatuaan raha-asiat kuntoon. Kuitenkin Italian GP:n jälkeen Pantano sai lähteä lopullisesti tallista sopimusongelmien takia. Glock otti jälleen hänen paikkansa loppukauden kolmessa kilpailussa. Pisteitä ei kuitenkaan enää loppukaudella saavutettu.
Pisteitä talli kykeni saavuttamaan kauden aikana enää viisi kappaletta. Edellisen kerran talli menestyi yhtä huonosti kaudella 1993. Valmistajien MM-sarjassa sijoitus oli edelliskauden tapaan yhdeksäs. Loppuvuodesta Jordan ilmoitti palkanneensa uudeksi tekniseksi johtajakseen Mark Smithin, joka oli aikaisemmin työskennellyt tallissa vuosina 1991–2001.
2005.
Kausi jäi Jordanin viimeiseksi F1-sarjassa. Midland Group osti jo tallin tammikuussa, mutta talli jatkoi kilpailemista vielä Jordan Grand Prix -nimellä. EJ15-autoa ajoivat tulokaskuljettajat Tiago Monteiro ja Narain Karthikeyan. Uudeksi moottorintoimittajaksi talli sai japanilaisen Toyotan.
Kauden alussa kävi jälleen ilmi se, että EJ15-auto ei ollut tarpeeksi nopea. Talli kamppaili häntäpään sijoituksista yhdessä Minardin kanssa, jolla oli myös menossa viimeinen kausi F1:ssä. Toyota-moottoreiden luotettavuus oli kuitenkin hyvä. Tallille kertyi koko kauden aikana vain kahdeksan keskeytystä.
Kauden kahdeksassa ensimmäisessä kilpailussa talli sijoittui kymmenen parhaan joukkoon vain kahdesti, kun Monteiro oli kymmenes Bahrainin ja Kanadan GP:ssa. Yhdysvaltain GP:ssa Michelinin renkaita käyttäneet kuljettajat joutuivat turvallisuussyistä johtuen vetäytymään kilpailusta. Vain Bridgestonen renkaita käyttäneet tallit, joihin myös Jordan lukeutui, osallistuivat kilpailuun. Monteiro ajoi Ferrareiden jälkeen kolmanneksi ja Karthikeyan oli neljäs ennen Minardeja. Tallin historian viimeisen MM-pisteen Monteiro saavutti Belgian GP:sta sijoittumalla kahdeksanneksi.
Talli toi Saksan GP:hin päivitysversion autostaan, EJ15B:n. Alun perin uusi auton piti debytoida Ranskan GP:ssa, mutta talli ei kyennyt saamaan autoaan valmiiksi ajoissa. Tulokset uudella autolla eivät parantuneet kovinkaan merkittävästi.
Talli sijoittui valmistajien MM-sarjassa toiseksi viimeiseksi sijalle yhdeksän. Taakse jäi ainoastaan Minardi. Pisteitä Jordan onnistui saavuttamaan viimeisellä kaudellaan 12 kappaletta, joista 11 saavutettiin Yhdysvaltain GP:sta.
Tallin myyminen Midlandille.
Sijoitusyhtiö Midland Group ilmoitti 8. lokakuuta 2004 halustaan osallistua Formula 1 -sarjaan omana tallina kaudella 2006. Aluksi suunnitelmissa oli perustaa kokonaan uusi talli tai ostaa myynnissä ollut Jaguar. Lopulta Alex Shnaider päätyi ostamaan taloudellisiin vaikeuksiin ajautuneen Jordan-tallin 24. tammikuuta 2005. Kauppahinnaksi ilmoitettiin 60 miljoonaa dollaria. Valmiiksi F1:ssä kilpailleen tallin ostamisessa oli se hyvä puoli, että Midlandin ei tarvinnut maksaa uusilta talleilta vaadittavaa 48 miljoonan dollarin osallistumismaksua.
Talli säilytti Jordan-nimen kaudella 2005. Mediassa spekuloitiin kauden 2005 päätteeksi, että Midland oli tyytymätön hankintaansa, ja että se olisi ollut halukas myymään Jordanin jo ennen kuin se siirsi tallin omalle nimelleen.
Midlandin tarina jäi kuitenkin lyhyeksi, kun talli myytiin 9. syyskuuta 2006 hollantilaiselle Spyker Carsille. Spyker osallistui F1:een vain kaudella , kun sen osti intialainen liikemies Vijay Mallya 5. lokakuuta 2007. Kaudesta lähtien talli tunnetaan nimellä Force India.
Menestys kilpailuittain.
Saavutukset.
Voitot
Paalupaikat
Nopeimmat kierrokset
Palkintosijat
Sponsorit.
Lähde: