tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rita Marley

__EISISLUETT__
Alpharita Constantia Marley Anderson eli Rita Marley (s. 25. heinäkuuta 1946 Santiago Kuuba) on kuubalais-jamaikalainen laulaja ja Bob Marleyn leski.
Rita Marley asui nuoruutensa isänsä ja tätinsä kasvattamana Kingstonissa, Jamaikalla, missä hän liittyi skata laulaneeseen naistrioon "The Soulettes"iin 1960-luvulla. Yhtyeen kappaleista "Pied Piper" nousi hitiksi. Kun trio aloitti äänittämisen vuonna 1964 Rita tapasi yhtyeen ohjaajaksi palkatun Bob Marleyn. He menivät naimisiin vuonna 1966 ja Rita liittyi Bobin yhtyeen taustalaulajiin, I Threesiin, joka oli mukana kaikilla Bob Marleyn albumeilla vuosina 1974–1981.
Jäätyään vuonna 1981 leskeksi Rita Marley on jatkanut laulajan uraansa. Hänen albuminsa "We Must Carry on" sai vuonna 1992 Grammy-ehdokkuuden parhaan reggae-albumin sarjassa.
Bob Marleyn muistoa jatkavien järjestöjen lisäksi Rita Marley on perustanut omaa nimeään kantavan hyväntekeväisyysjärjestön "Rita Marley Foundation"in, joka toimii Jamaikailla ja Ghanassa, missä Marley on asunut viimeiset vuosikymmenet. Ghanan hallitus myönsi Rita Marleylle vuonna 2013 Ghanan kunniakansalaisuuden.
Tammikuussa 2005 Rita Marley esitti toivomuksensa Bob Marleyn jäänteiden siirtämisestä Etiopiaan. Asia aiheutti kiivasta keskustelua ja hiukan myöhemmin Marley kiisti suunnitelleensa puolisonsa uudelleenhautaamista.
Rita Marleyllä on kuusi lasta.
Cumbia

Cumbia on eräs kolumbialaisen kansanmusiikin tyylilaji.
Cumbia syntyi Panamassa. Alkuaikoina se oli hidasta tanssimusikkia, jota soittivat orjat ja intiaanit. Kun Panama itsenäistyi Kolumbiasta vuonna 1903, cumbia oli jo noussut Kolumbian kansallismusiikiksi.
Nykyajan cumbia perustuu 1800-luvun alkuvuosikymmenien Kolumbian itsenäisyyssotien ajan lauluihin, joita esitti Los Gaiteros de San Jacinto -yhtye. Eräs tunnetuimmista cumbiakappaleista on ”La pollera colorá” 1950-luvulta, ja yksi menestyneimmistä yhtyeistä on La Sonora Dinamita, joka nousi suosituksi kautta Latinalaisen Amerikan. Kolumbiassa on satoja cumbiayhtyeitä, ja cumbiaa soitetaan joka tammikuisessa Fiesta de Nuestra Señora de La Candelaria -juhlassa.
Cumbiaorkesteria johtaa yleensä harmonikka. Nykyisin cumbiaa soitetaan joskus kolumbialaisen big band -musiikin tyyliin, ja on olemassa myös esimerkiksi teknocumbiaa. Nykyajan cumbian sanoituksissa on paljon arkikielisyyksiä ja kaksimielisyyksiä, ja ne kertovat jokapäiväisestä elämästä Kolumbiassa.
Syvä uni (täsmennyssivu)

Syvä uni voi tarkoittaa esimerkiksi seuraavia:
The Skatalites

The Skatalites on jamaikalainen ska-yhtye ja tärkeimpiä skan popularisoijia. Yhtye teki useita instrumentaaliversioita amerikkalaisista ja brittiläisistä elokuvien tunnusmusiikeista, kuten esimerkiksi "Guns of Navarone", "Pink Panther Theme" ja "Baby Elephant Walk". 
Yhtyeen jäsenet oppivat tuntemaan toisensa soittaessaan yhdessä jazzorkestereissa, mm. ajanjakson johtavassa studioyhtyeessä, Clue J. &amp; his Blue Basters:issä. Yhtyeen nimi muuttui useampaan otteeseen ennen kuin "The Skatalites" vakiintui. Vuonna 1962 yhtye tunnettiin nimellä "Sheiks", vuotta myöhemmin nimellä "Cavaliers" ja hieman myöhemmin vielä nimellä "Studio One Band". Nimi "The Skatalites" syntyi sanaleikkinä, viitaten ensimmäisten satelliittien lähettämiseen avaruuteen, tuolloin ajankohtaiseen tapahtumaan.
Ska

Ska on musiikkityyli, joka sai alkunsa Jamaikalla 1950-luvun lopulla ja oli rocksteadyn ja reggaen edeltäjä.
Ska kehittyi Jamaikalla 1960-luvulla, kun Stranger Cole, Prince Buster, Clement "Coxsone" Dodd ja Duke Reid muodostivat äänentoistojärjestelmiä soittamaan amerikkalaista rhythm and bluesia ja alkoivat äänittää omia kappaleitaan.
Historia.
Ska levisi 1960-luvun alussa jamaikalaisten maahanmuuttajanuorten ("rudeboyt") välityksellä myös Isoon-Britanniaan, jossa se sai valkoisiakin kuuntelijoita varsinkin mod-nuorten ja myöhemmin skinheadien keskuudessa. Jamaikalla skan pohjalta kehittyivät 1960-luvun kuluessa rocksteady ja myöhemmin reggae. Ska tuli uudestaan muotiin Isossa-Britanniassa 1970-luvun lopulla (toinen aalto tai "two-tone"), jolloin ska-rytmejä hyödynnettiin usein myös uuden aallon rockmusiikissa.
Balkašjärvi

Balkašjärvi () on laaja, mutta matala, laskujoeton järvi Kazakstanin kaakkoisosassa. Balkaš on Keski-Aasian toiseksi suurin järvi Kaspianmeren jälkeen. Järven pinta-ala on nykyään noin 17 000 km², mutta Araljärven lailla se kutistuu, koska useat järveen aikaisemmin laskeneet joet on ohjattu maatalouden ja teollisuuden käyttöön. Suurin järveen laskevista joista on Ili.
Järven keskisyvyys on 5,8 m ja syvin kohta 25,6 m. Järven länsiosa on makeaa vettä ja itäosa suolavettä.
Sijainti ja koko.
Balkašjärvi sijaitsee Kazakstanissa laajan Balkašin–Alakolin painanteen syvimmässä kohdassa. Sen pinta on noin 342 metriä merenpinnan yläpuolella. Sen pinta-ala vaihtelee veden pinnan mukaan. Kuivuuden takia 1800-luvun lopulla sekä 1930- ja 1940-luvuilla järvi oli 15 500–16 300 neliökilometriä, mutta esimerkiksi 1900-luvun alussa ja 1950-luvun lopussa järvi laajeni 18 000–19 000 neliökilometrin laajuiseksi.
Järven jakaa kahteen osaan Sarymsekin niemimaa. Läntinen osa on leveä ja matala, itäinen osa kapea ja syvä. Läntisen osan leveys on 27–74 kilometriä, kun itäisen osan leveys on 10–19 kilometriä. Syvyys on läntisessä osassa maksimissaan 11 metriä ja itäisessä osassa 26 metriä. Osat yhdistää toisiinsa kapea, noin 6 metriä syvä Uzynaralinsalmi.
Geologia ja hydrologia.
Balkašjärvi on noin 17 000–18 000 vuotta vanha järvi. Sen järviallas muodostui maankuoren liikkeiden seurauksena, ja allas täyttyi pinta- ja pohjavesivalunnan seurauksena.
Balkašjärvi on laskujoeton järvi, ja siihen laskevat joet saavat virtaavat pääosin ympäröivistä vuoristoista. Järven pohjoispuolelta virtaavat joet ovat niukkavetisiä ja matalia. Suurin Balkašjärveen laskevista joista on Ili, jonka osuus tulovirtaamasta on 73–80 prosenttia. Se laskee järven länsiosaan. Itäosan suurimmat joet ovat Qaratal, Aqsu ja Lepsi.
Ilmasto.
Balkašjärven ilmasto on tyypillistä mannerilmastoa: kesät ovat kuumat ja talvet kylmät. Vuoden keskilämpötila järven läntisessä osassa on 10 astetta ja itäisessä osassa 9 astetta. Vuotuinen sadanta on 430 millimetriä. Järvi on jäässä marraskuun lopulta huhtikuun alkuun.
Kapteeni Ä-ni

Kapteeni Ä-ni (lausutaan "Kapteeni Ääni") oli Nopsajalan (rytmit, laulu) ja Jukka Pojan (laulu) muodostama yhtye. Myös Bommitommi oli mukana miksaajana yhtyeen keikoilla sekä sovittajana ja tuottajana yhtyeen levyillä. Yhtye yhdistelee musiikissaan raggaa, dubia ja hip hopia. Kapteeni Ä-nen tunnetuimpia kappaleita ovat ”Rullaan”, ”Syyää eka”, ”Tiettyä tunnelmaa”, ”Herra on mun moottori”, ”Kaffipäissään” ja ”Hamppukaupunki”.
Kapteeni Ä-ni perustettiin vuoden 2000 alkupuolella, kun Jukka Poika ja Nopsajalka soittivat Salamaryhmä-nimisessä kokoonpanossa. Yhtye ehti tehdä yhden pitkäsoiton sekä lukuisia lyhyempiä äänitteitä. Osa nauhoitetuista, mutta vielä julkaisemattomista kappaleista julkaistiin "Älä oo tyhmä" -nimisellä kokoelmalla 2006. Kapteeni Ä-ni soitti viimeiset keikkansa kesällä 2003, mutta soitti jälleen muutaman keikan joulukuussa 2009 ja kesällä 2010.
Boogie woogie

Boogie woogie, toiselta nimeltään barrelhouse, on Yhdysvalloissa 1900-luvun alussa kehittynyt pianolla soitettava afroamerikkalaisen musiikin tyylilaji. Se on periaatteessa nopeaa bluesia, mutta toisinaan se halutaan nähdä myös osana jazz-musiikin traditiota.
Boogie woogiessa pianistin vasen käsi soittaa yleensä loputtomiin toistuvaa, takovaa ostinatoa, tai kulkee lyhyttä yksiäänistä bassokuviota edestakaisin. Oikea käsi soittaa kulmikkaita melodioita ja toisinaan sekin jää toistamaan sointuja tai ostinatoa. Oikea käsi voi improvisoida varsinkin pentatonisen skaalan pohjalta kuten bluesissa. Sointukulku noudattelee usein blueskaavaa, mutta monimutkaisemmat sävellykset ovat mahdollisia.
Boogie woogie kehittyi vuoden 1910 tienoilla, ja se oli erityisen suosittua 1940-luvulla. Bluesista poiketen boogie woogie on ragtimen tapaan useimmiten iloluontoista musiikkia ja usein vielä ragtimeä selvästi vauhdikkaampaa. Rytmi voi olla joko nopeammille blues-kappaleille tyypillinen shuffle, mutta usein boogie woogie -rytmi on tasainen. Boogie woogie tuokin mieleen 1950-luvulla syntyneen rock and roll -musiikin. Rock and roll -pianistit ovat hyödyntäneet boogie woogie -tyyliä usein lähes sellaisenaan omassa musiikissaan.
Harrison Schmitt

Harrison Hagan ”Jack” Schmitt (s. 3. heinäkuuta 1935) on ainoa Kuussa Yhdysvaltojen Apollo-avaruusohjelman aikana käynyt geologi. Suurin osa Apollo-astronauteista oli nimittäin taustaltaan Korean sodassa taistelleita ilmavoimien ja laivaston lentäjiä.
Schmitt opiskeli geologiksi Caltechissa Pasadenassa ja väitteli filosofian tohtoriksi Harvardissa vuonna 1964. Hän toimi kenttägeologina sekä Norjassa että Yhdysvalloissa. Vuonna 1965 hänet valittiin avaruusohjelmaan ensimmäisten tiedemiesastronauttien joukossa. Hän antoi astronauteille geologian koulutusta sekä osallistui avaruusalusten geologisen tutkimusvälineistöjen kehittämiseen. Samalla hän hankki astronautille välttämättömän lentäjän pätevyyden.
Hän osallistui viimeiselle Apollo-lennolle (Apollo 17 joulukuussa 1972) yhdessä Eugene Cernanin ja Ronald Evansin kanssa ja tutustui ennätyspitkillä retkillä Kuun geologisiin piirteisiin sekä kokosi talteen poikkeuksellisen paljon näytteitä. Matkalla hän ilmeisesti otti kuuluisan Sininen marmorikuula -valokuvan Maasta, mutta kuvan ottajasta ei ole täyttä varmuutta.
Schmitt erosi NASAn palveluksesta vuonna 1975. Sen jälkeen hän on ehtinyt olla senaattori ja Yhdysvaltain senaatin tiede- ja avaruusvaliokunnan puheenjohtaja. Schmitt on saanut lukuisia tunnustuksia, ja hän on moninkertainen kunniatohtori.
Harrison Schmitt kävi Suomessa 17.–18.4.2009. Hän esiintyi Joensuussa ja Helsingin Pasilan kirjastossa.
Kantatie

Kantatiet (lyhenne kt; ruots. "stamväg") ovat Suomen tieverkon maanteitä, jotka täydentävät valtatieverkkoa ja palvelevat maakuntien liikennettä. Yhdessä valtateiden kanssa kantatiet muodostavat Suomen päätieverkon. Kantateiden liikenteellinen merkitys on valtatietä pienempi mutta seututietä suurempi. Kantateille on tienumerointijärjestelmässä varattu numerot 40–99.
Tieopasteisiin kantatien numero on merkitty mustin numeroin keltaiselle pohjalle. Vuoteen 1994 asti kantatien numero oli merkitty valkoisin numeroin siniselle pohjalle.
Liikenne- ja viestintäministeriö määrää, mitkä tiet ovat kantateitä. Vuoden 2014 alussa Suomessa oli 4 727 kilometriä kantateitä. Kaikki kantatiet ovat päällystettyjä, ja noin 68 prosenttia kantateistä on kestopäällysteisiä. Noin 2,5 prosenttia kantateistä on kaksiajorataisia.
Kantatiet Suomessa.
Tulevaisuus.
Maakuntakaavoihin on merkitty joitain uusia kantateitä ja joitain kantateitä on merkitty jatkettavaksi. Lisäksi joitain pitkiä seututeitä (tiet 775 ja 800) on merkitty yhtenäisenä numerolla kuten seututeitä 710 ja 740, joista jälkimmäiset muutettiin myöhemmin kantatieksi. Maakuntakaavan väylämerkintä on kuitenkin pelkästään tilanvaraus, eikä se millään tavalla sido valtiota rakentamaan kyseistä tietä.
Maakuntakaavoihin on merkitty seuraavia uusia kantateitä:
Lakkautetut kantatiet.
Seuraavat osuudet on lakkautettu.
Seututie

Seututiet (lyhenne st; ruots. "regionalväg") ovat Suomen tieverkon maanteitä, jotka palvelevat seutukuntien liikennettä ja liittävät näitä valta- ja kantateihin. Seututeiden liikenteellinen merkitys on siis valta- ja kantateitä pienempi, mutta yhdysteitä suurempi. Seututeille on tienumerointijärjestelmässä varattu numerot 100–999. Tieopasteisiin numerot on merkitty mustin numeroin valkoiselle pohjalle.
Osa seututeistä on valtateiden rinnakkaisteitä, yleensä nykyistä valtatietä vanhempia, samojen paikkakuntien välisiä teitä, jotka toimivat varareitteinä valtateille ja tarjoavat vaihtoehdon hitaammalle liikenteelle. Moottoriteiden rinnalla kulkee aina rinnakkaistie, joka yleensä on tieluokaltaan seututie.
Liikenne- ja viestintäministeriö määrää, mitkä tiet ovat seututeitä. Seututeiden numerointi aloitettiin 1960-luvun lopulla tarkoituksena numeroida tärkeimmät päätieverkon ulkopuolella olevat tiet. Vuoden 2014 alussa Suomessa oli 13 609 kilometriä seututeitä. Seututeistä noin 35 prosenttia on kestopäällysteisiä, noin 62 prosenttia kevytpäällysteisiä ja noin 3 prosenttia sorateitä. Vain alle prosentti seututeistä on kaksiajorataisia, kuten seututie 101 eli Kehä I.
Alkuperäinen numerointi tiepiireittäin.
Alun perin seututeiden numerot on jaettu tiepiireittäin. Jaottelusta on tingitty uudistusten ja tiepiirien muutosten myötä. Nykyisten ELY-keskusten toimialueet eivät kaikilta osin vastaa vanhoja tiepiirejä. Monet moottoriteiden rinnakkaisteinä toimivat entiset valtatiet on ELY-keskuksesta riippumatta numeroitu muodossa 1x0, missä "x" on kyseisen valtatien numero. Esimerkiksi valtatien 1 rinnakkaistie on seututie 110 ja valtatien 3 rinnakkaistie seututie 130.
Lakkautetut seututiet.
Vuoden 1996 tienumerointiuudistuksessa suuri määrä seututeitä muutettiin yhdysteiksi niiden liikenteellisen merkityksen vähennyttyä. 1990-luvulla seututeistä koottiin myös monia pitkiä kantateitä sekä valtatie 18. Samalla seututeiden numerokyltit vaihdettiin nykyisen värisiksi.
Jan Tschichold

Jan Tschichold (2. huhtikuuta 1902 Leipzig, Saksa – 11. elokuuta 1974 Locarno, Sveitsi) oli saksalainen typografi ja kirjainmuotoilija.
Tschichold julkaisi vuonna 1929 kirjan 'Uusi typografia' ("Die neue Typografie"), joka oli nykyaikaisen typografian julistus. Kirjassa hän hyökkäsi modernismia edeltänyttä dekoratiivista kirjansuunnittelua vastaan 
ja julisti 1900-luvun typografian pyrkivän funktionaalisuuteen. Tähän kuului muun muassa ainoastaan groteskien fonttien käyttäminen ja symmetrisen muotoilun hylkääminen. Myöhemmissä kirjoituksissaan Tschichold kuitenkin otti etäisyyttä "Uuden typografian" sisältöön, ja osoitti ymmärtämystä esimerkiksi antiikvafonteille ja perinnetietoisuudelle.
Tschicholdin suunnittelemia fontteja ovat muun muassa "Transit" (1931), "Saskia" (1931), "Zeus" (1931) ja "Sabon" (1967). Vuonna 1945 Tschichold yhtenäisti englantilaisen Penguin Books -kustantamon kirjojen ulkoasun.
Super 8

Super 8 on elokuvaamiseen tarkoitettu kaitafilmiformaatti. Formaatin kehitti Kodak 1960-luvun alussa, ja se julkaistiin vuonna 1965.
Super 8 -formaatin erikoisuutena useimpiin muihin filmiformaatteihin verrattuna on sen lataamisen helppous: filmi on esiasennettu mustaan, valotiiviiseen kasettiin, jolloin filmiä ei tarvitse pujottaa kameran sisään, vaan sen voi asettaa helposti paikalleen videokasetin tavoin. Kasetti sisältää myös tiedon käytettävän filmin herkkyydestä, jolloin useimpia kameroita käytettäessä filmin valottaminen on lähestulkoon automatisoitu. Yhdessä kasetissa on noin 15 metriä filmiä, jolla voi kuvata hieman yli kolme minuuttia perusnopeudella (18 kuvaruutua/s). Aiemmin saatavilla on ollut myös 60 metrin kasetteja. 
Alun perin Super 8 -filmit ja -kamerat tarkoitettiin mykkäkuvaamiseen, mutta vuonna 1973 markkinoille tuli myös äänikasetteja, joilla oli magneettiääniraidat. Äänikasetit olivat tavallisia hieman suurempia, ja ne vaativat äänikuvaukseen tarkoitetun Super 8 -kameran, jotka ovat tosin yhteensopivia myös mykkäkasettien kanssa. Kodak lopetti ääniraidallisten kasettien valmistuksen vuonna 1997.
Super 8 oli kaitafilmaamisen huippuaikana suosituin kaitafilmiformaatti länsimaissa; Japanissa käytössä oli Fujin Single-8. Kodak (ja muutamat pienemmät filmivalmistajat) valmistaa filmiä Super 8 -formaatissa yhä, ja tarjoaa jopa ammattimaisia negatiivifilmilaatuja. Formaattia käyttävät nykyään lähinnä vakavat harrastajat ja elokuvaopiskelijat. Ammattilaiset käyttävät sitä yhä joskus musiikkivideoissa ja televisiomainoksissa, useimmiten hyödyntääkseen filmille ominaista nostalgista värintoistoa ja rakeisuutta. Pitkien elokuvien tuotannossa esimerkiksi Oliver Stone ja Jim Jarmusch ovat käyttäneet Super 8 -formaattia muiden formaattien rinnalla, ja muun muassa brittiläinen Derek Jarman on kuvannut sillä kokonaisia elokuvia.
Mingas

Mingas, oikealta nimeltään Elisa Domingas, on mosambikilainen naislaulaja. Hän aloitti uransa 1970-luvun lopulla Maputossa. 1980-luvulla ja 1990-luvun alussa hän oli laulajana marrabentaa esittäneessä Orchestra Marrabenta Star de Moçambique -yhtyeessä. Yhtyeen hajottua hän lähti soolouralle. Mingas on ollut myös mukana eteläafrikkalaisen laulajan Miriam Makeban kiertueilla. 
Mingas sai vuonna 1993 maansa parhaan naislaulajan palkinnon.
Walesin prinsessa

Walesin prinsessa () on ollut Walesin prinssin, Englannin hallitsijan vanhimman pojan, puolisolle myönnettävä arvonimi vuodesta 1282. Naispuolisista kruununperijöistä ei käytetä arvonimeä Walesin prinsessa. 
Suuri kuolleisuus ja se, että kaikki Walesin prinssit eivät ole menneet naimisiin ennen valtaannousuaan, on aiheuttanut sen, että arvonimellä "Walesin prinsessa" on ollut toistaiseksi vain kaksitoista kantajaa:
Arvonimen kantajat.
Seuraavilla henkilöillä on ollut arvonimi Walesin prinssi:
Vain osa Walesin prinsessoista kruunattiin kuningattareksi. Ne, joiden puolisot kuolivat ennen kruunausta, ottivat yleensä arvonimen Walesin leskiprinsessa ("Dowager Princess of Wales").
Vaikka Camilla Parker Bowles virallisesti saikin Walesin prinsessan arvonimen avioituessaan Walesin prinssi Charlesin (nyk. Charles III) kanssa, hän esitti edesmenneen Walesin prinsessa Dianan muistoa kunnioittaakseen toivomuksen, että häntä kutsuttiin arvonimellä Cornwallin herttuatar.
Fouga CM.170 Magister

Fouga C.M.170 Magister on ranskalaisen Etablissements Fouga et Cie -yhtiön (vuodesta 1956 "Air Fouga") valmistama lentokone. Kone on maailman ensimmäinen palveluskäyttöön otettu suihkuharjoituslentokone. Pierre Mauboussinin suunnittelema kone lensi ensilentonsa 23. heinäkuuta 1952. Ranskan ilmavoimat Armée de l'Air tilasi 10 esituotantokonetta, ja niiden jälkeen 400 kappaletta Fougan valmistamaa sarjatuotantomallia. Koneesta on valmistettu myös 32 kappaletta vahvistetulla laskutelineellä ja pyrstökoukulla varustettua CM-175 Zephyr -tukialusversiota Ranskan laivaston ilmavoimille Aéronavalelle. Koska koneissa ei ollut heittoistuimia niiden kuomut muutettiin toimimaan liukukiskoilla, joka mahdollisti niiden aukipidon nousu- ja laskeutumisvaiheessa.
Koneen kehitys alkoi sodanjälkeisenä aikana kun Ranskan ilmailuministeriö (Ministere de l'Air) haki harjoituslentokonetta.
Potez-yhtiö osti Air Fouga -yhtiön vuonna 1958 ja lopulta siitä tuli osa Aérospatiale-yhtiötä. Fouga Magisteria käytettiin ja myös lisenssivalmistettiin useissa maissa. Saksassa valmistaja oli Messerschmitt, Suomessa Valmet ja Israelissa Israeli Aircraft Industries eli IAI. Israel käytti Fouga-Magistereitaan myös taistelutoimintaan kuuden päivän sodassa vuonna 1967.
Käyttö Suomessa.
Suomi osti Ranskasta 18 Fouga Magisteria vuosina 1958–59 sekä koneen rakennuslisenssin. Valmet rakensi 62 Fougaa vuosina 1958–67 rakennuslisenssillä. Koneiden tunnukset olivat FM-1...-18 ja FM-21...-82. FM-21 oli ensimmäinen Suomessa rakennettu Fouga.
Konetyyppi oli Suomen ilmavoimien suihkukoneiden koulukoneena vuosina 1958–88. Kymmenen Fougaa tuhoutui kuolemaan johtaneissa lento-onnettomuuksissa vuosina 1970–85. Koneessa ei ollut heittoistuinta.
Ilmavoimat myi huutokaupalla jäljelle jääneet Fougat, joita on tätä kautta yksityiskäytössä muun muassa Yhdysvalloissa. Suomessa on kaksi lentokelpoista, siviiliomistuksessa olevaa konetta sekä useita museoituja tai muistomerkkinä olevia koneita. Joitakin yksilöitä on lisäksi eri oppilaitoksissa koulutuskäytössä. 
Ilmavoimien lempinimi koneelle oli "Kukkopilli" koneen Turbomeca Marboré -suihkuturbiinin omalaatuisen äänen johdosta.
Karhulan ilmailukerhon lentomuseo

Karhulan Ilmailukerhon lentomuseo on ilmailumuseo Kymin lentokentällä Kotkassa. Ilmailukerhon ensimmäinen liitokone Harakka I otettiin talteen jo vuonna 1959. Museotoiminta alkoi elokuussa 1992, kun Suomen ilmavoimat luovutti kerhon säilytykseen Fouga CM 170 Magister FM-43 koneen. Syksyllä 1995 valmistui 600 neliömetrin museohalli.
Vuonna 1945 perustettu Karhulan Ilmailukerho ylläpitää Kymissä sotavuosina toimineen Hävittäjälentolaivue 34:n perinnettä. Kymin kenttä rakennettiin sotavuosina 1942–1943 Messerschmitt Bf 109 -koneilla toimivalle laivueelle.
Kokoelma.
Entisöintiprojektit.
Kansainvälisen majakka- ja majakkalaivaviikonlopun lauantaipäivän OI-kutsumerkillisten amatööriradioasemien toimintapäivänä, muun muassa vuonna 2017, on pidetty lentomuseota radioasemapaikkana OI5AY:lle.
Oleg Konstantinovitš Antonov

Oleg Konstantinovitš Antonov (, 7. helmikuuta 1906 Podolsk, Moskovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 4. huhtikuuta 1984 Kiova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen lentokoneinsinööri. Hän oli yksi Neuvostoliiton purjelennon pioneereja, jonka suunnittelemia purjelentokonemalleja olivat muun muassa OKA-1, -2 ja -3 sekä Standart-1 ja -2. 
Elämä.
Antonov valmistui vuonna 1930 Kalinin Polyteknisesta instituutista Leningradissa. Sen jälkeen hän oli suunnittelupäällikkönä Osavaitšimissa (Moskovassa). Vuosina 1933–1938 Antonov toimi suunnittelijana Tušinossa sijaitsevassa purjelentokonetehtaassa. Hän osallistui yli 30 purjelentokoneen suunnitteluun. Vuosina 1938–1940 Antonov työskenteli Jakovlev OKB -suunnittelutoimistossa ja 1940–1941 Krasni Lettšik -lentokonetehtaalla, jossa hän suunnitteli kevyen kuljetuslentokoneen. Antonov johti lentokoneen valmistuksen aloittamista Kaunasin lentokonetehtaalla. Hän johti kuljetusliitokoneen A-7 valmistusta. 
Vuosina 1943–1946 Antonov toimi Jakovlev OKB:n varajohtajana ja 1945 alkaen sen Novosibirskin tehtaanjohtajana. Hän liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1945. Vuonna 1946 Antonovista tuli lentokoneiden suunnittelutoimiston johtaja.
Vuonna 1952 toimisto siirrettiin Kiovaan, Ukrainan SNT:aan. Vuosina 1967–1984 Antonov toimi sen johtajana ja pääsuunnittelijana. Hänen johdollaan suunniteltiin muun muassa seuraavat lentokoneet: An-8, An-12, An-22, An-26, An-32, An-72, An-124, Antonov An-2, An-14, An-28 ja An-10, Antonov An-24, kokometallinen purjekone An-11, An-13, An-15 ja liitokone Slavutitš. 
Antonov sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon 1952, Leninin kunniamerkin 1962 sekä sosialistisen työn sankarin -mitalin 1966. Tohtorin ja akateemikon arvon hän sai Ukrainan neuvostotasavallan tiedeakatemiassa vuonna 1968.
Visa (luottoyritys)

Visa Inc. on yhdysvaltalainen monikansallinen luottoyhtiö. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Foster Cityssä, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. 
Visa-kortti.
Visa-luottokortin edeltäjän, paperisen "BankAmericard" -nimisen kortin lanseerasi Yhdysvalloissa 1958 Bank of America. Se oli ensimmäinen yleisluottokortti, jossa oli luotto-ominaisuus. 1970-luvulla kortista tuli kansainvälinen useiden pankkien yhteinen tuote. Kortin nimeksi muutettiin Visa vuonna 1976.
Debit-kortti eli pankkikortti julkaistiin ensi kertaa jo 1975. Se yleistyi 1990-luvulla ja on nykyisin tärkeä osa Visan toimintaa. Visan muita maksukorttituotteita ovat "online"-kortti Visa Electron ja sirullinen pankkikortti "V PAY"; "prepaid"-kortit, joita voi käyttää mm. ladattavina maksukortteina tai lahjakortteina; sekä verkossa käytettävät ns. virtuaaliset kortit, joihin ei liity lainkaan fyysistä korttia. Vuonna 2013 Visa-kortteja oli maailmassa yhteensä 2,1 miljardia. Visa käy noin 24 miljoonassa myyntipisteessä.
Suomessa ensimmäiset Visa-kortit laskettiin liikkeelle 1980-luvun alussa. Suomessa Visa-kortteja on perinteisesti myöntänyt Luottokunta jäsenpankkiensa kautta, mutta ajan saatossa ovat useat pankit (mm. Osuuspankit, Nordea, S-Pankki ja Danske Bank) ottaneet korttien myöntämisen vastuulleen.
Suomessa liikkeellelasketut Visat olivat pitkään ainoastaan maksuaikakortteja. 2000-luvulle siirryttäessä tuli markkinoille ensin maksuaikakorttiin liitettävä luotto-ominaisuus ja vuoden 2005 alusta lähtien myös varsinaiset Visa-luottokortit.
Visa Europe.
Euroopassa Visa toimi yhteistyökumppaninsa Visa Europen kautta. Visa Europe oli jäsenorganisaatio, jonka omistajia ovat eurooppalaiset pankit ja rahoituslaitokset. Vuonna 2015 Visa osti sen 23 miljardilla dollarilla perustamalla yhden maailmanlaajuisen yrityksen.
Annihilator

Annihilator on kanadalainen metalliyhtye. Sen musiikki luokitellaan yleensä thrash metaliksi. Yhtye on uransa aikana myynyt yli kaksi miljoonaa levyä. 
Historia.
Jeff Waters perusti Annihilatorin Ottawassa, Kanadassa vuonna 1984. 
Waters ja Bates värväsivät yhtyeeseen rumpalin Paul Malek ja basisti Dave Scottin. Tämä kokoonpano kesti kaksi vuotta, ja tämä aikana tehdyt kappaleet päätyivät yhtyeen kahdelle ensimmäiselle albumille. Ennen esikois-LP:nsä julkaisua John Bates ja Dave Scott päättivät jättää yhtyeen syinä "taiteelliset erimielisyydet" ja "henkilökohtaiset kiistat". Waters muutti Vancouveriin, jossa hän kokosi täysin uuden kokoonpanon, johon tuli mukaan D.O.A:n entinen jäsen Randy Rampage.
Yhtye levytti nimikkokappaleensa ”Annihilator” vuonna 1985 ja teki useita demoja ennen kuin miehistönvaihdosten jälkeen pääsi levyttämään debyyttialbumia Vancouverissa. Levyt ”Alice In Hell” (1989) sekä ”Never, Neverland” (1990) löivät Annihilatorin läpi metallimarkkinoilla. 
Waters kirjoitti ja äänitti nimikappaleen "Annihilator" (eri raita kuin vuoden 1994 albumilla "King of the Kill") yhdessä laulaja John Batesin kanssa. Tämä alkuperäinen versio "Annihilator"-kappaleesta julkaistiin vuonna 2005 albumilla "Schizo Deluxe".
Heti ”Alice In Hellin” julkaisun jälkeen bändi kiersi Yhdysvaltoja Testamentin kanssa ja vuonna 1991 oli lämmittelijänä myös Judas Priestille. Waters on jatkuvasti muuttanut Annihilatorin kokoonpanoa sen toiminnan aikana ja multi-instrumentalistina on soittanut usein levyille kaikki kitara- ja bassoraidat ja laulanut myös satunnaisesti yhtyeen levyillä. Debyyttialbumilla "Alice in Hellillä" sekä "Criteria for a Black Widow’lla" (1999) laulanut Randy Rampage kuoli 14. elokuuta vuonna 2018. Vuodesta 2003 alkaen laulaja-kitaristina toiminut Dave Padden lähti yhtyeestä vuonna 2014, jonka jälkeen Waters on toiminut myös yhtyeen laulajana. 
Yhtyeen diskografia tullaan julkaisemaan lähes kokonaisuudessaan uudelleen päivitettyinä versioina earMUSIC-levy-yhtiön toimesta. Uudelleenjulkaisujen sarjan aloittaa Metal II, joka on uusiksi äänitetty versio vuoden 2007 Metal-albumista.
Exodus (yhtye)

Exodus on yhdysvaltalainen thrash metal -yhtye. Exodusta pidetään yhtenä keskeisimmistä Bay Area thrash metal -tyylilajin kehittäjistä.
Historia.
Exodus perustettiin San Franciscossa vuonna 1982. Yhtyeen perustajajäsenet olivat Tom Hunting (rummut), Kirk Hammett (kitara) ja Gary Holt (kitara). Vähän myöhemmin yhtyeen laulajaksi valittiin Paul Baloff. Huhtikuussa 1983 Kirk Hammett siirtyi Exoduksesta Metallicaan, ja hänen tilalleen valittiin Rick Hunolt. Samoihin aikoihin yhtyeen basistiksi vakiintui Rob McKillop.
Exoduksen ensimmäinen albumi "Bonded by Blood" julkaistiin monien viivästysten jälkeen vuonna 1985. Vähän ennen toisen levyn nauhoituksia Baloff päätti kuitenkin erota yhtyeestä henkilökohtaisten ja musiikillisten erimielisyyksien takia. Hänen tilalleen valittiin Steve "Zetro" Souza (Legacyn entinen jäsen). "Pleasures of the Flesh" julkaistiin vuonna 1987. Tätä seurannut "Fabulous Disaster" julkaistiin 1989.
1990-luvulla Exodus julkaisi kaksi albumia, "Impact is Imminent" 1990 ja rock-henkinen "Force of Habit" 1992. Sen jälkeen Exodus hajosi henkilösuhteissa esiintyneiden ongelmien takia.
Lyhyeksi jäänyt Exoduksen uusi yritys tehtiin 1996, jolloin mukana oli alkuperäinen laulaja Baloff. Yhtye teki livealbumin "Another Lesson in Violence". Tämän jälkeen yhtye jatkoi hiljaiseloa, kunnes se lähti mukaan Clash of the Titans -kiertueelle 2001. Yhtye alkoi työstää myös uutta materiaalia, mutta laulaja Paul Baloff kuoli yllättäen aivohalvaukseen 2. helmikuuta 2002. Exodus jatkoi kuitenkin Souza laulajana ja julkaisi studioalbumin "Tempo of the Damned" vuonna 2004.
Yhtyeessä tehtiin sen jälkeen suuria muutoksia, ja laulaja Steve Souza erotettiin hankalan asenteensa takia. Kitaristi Hunolt joutui jättämään yhtyeen perhe- ja huumesyistä. Myös Hunting joutui jäämään väliaikaisesti pois yhtyeestä psyykkisten ongelmien vuoksi. Uudeksi laulajaksi valittiin Exoduksen entinen kitarateknikko Rob Dukes, kitaristiksi Lee Altus Heathen-yhtyeestä ja rumpaliksi Paul Bostaph (aiemmin Slayer, Forbidden). Seitsemäs studioalbumi "Shovel Headed Kill Machine" julkaistiin syksyllä 2005.
Alkuvuodesta 2007 Exodus ilmoitti Tom Huntingin voivan palata rumpuihin. Exodus julkaisi kaksiosaisen albumin, jonka ensimmäinen osa, "The Atrocity Exhibition... Exhibit A", julkaistiin lokakuussa 2007. "" julkaistiin toukokuussa 2010.
Celesta

Celesta (; latinan sanasta "caelestis" ’taivaallinen’) on kosketinsoitin, jota käytetään toisinaan sinfoniaorkestereissa. Siinä on pianon koskettimisto ja koneisto. Vasarat lyövät metallisia levyjä, joten ääni muistuttaa kellopelin ääntä. Soittimen patentoi Auguste Mustel vuonna 1886 Pariisissa.
Heikkoäänisenä soittimena celesta peittyy helposti suureen orkesteritekstuurin alle. Ääntä voidaan kuitenkin vahvistaa sähköisesti. Celestan ääniala on useimmiten 4–5 oktaavia, ja matalin ääni on usein c1. Celesta nuotinnetaan basso- ja diskanttiavaimille, mutta se soi oktaavin kirjoitettua korkeammalta.
Muiden muassa Giacomo Puccini ja Richard Strauss käyttivät celestaa oopperoissaan ja Gustav Mahler sinfonioissaan. Pjotr Tšaikovskin säveltämä "Pähkinänsärkijä" (1892) kuuluu varhaisimpiin teoksiin, joissa on käytetty celestaa, ja soitin on kuultavissa varsinkin kuuluisassa ”Makeishaltijattaren tanssi” -kappaleessa. Béla Bartókin tuotantoon kuuluu "Musiikkia jousille, lyömäsoittimille ja celestalle" (1936). 
Celestaa ovat käyttäneet myös monet jazzmuusikot 1920-luvulta lähtien, muiden muassa McCoy Tyner, Fats Waller, Spud Murphy ja Johnny Costa. Popmusiikissa soitinta on käyttänyt Keith Emerson Emerson, Lake &amp; Palmer -yhtyeen albumilla "Tarkus" (1971).
Huiluääni

Huiluääni on huilumainen ääni, joka syntyy kun soittimen soiva perussävel sammutetaan ja vain sen harmoniset yläsävelsarjat jäävät soimaan.
Kielisoittimilla huiluääni saadaan aikaan painamalla soivaa kieltä kevyesti yhdestä harmonisten yläsävelten värähtelyaaltojen solmukohdista. Kieli jää värähtelemään pääasiassa toisella, kolmannella tai n:nnellä harmonisella ylä-äänellä ja huiluääni syntyy kielessä etenevien ja päistä heijastuvien aaltojen interferenssistä.
Puhallinsoittimilla huiluäänen voi synnyttää puhaltamalla erityisen voimakkaasti. Tämä onnistuu helposti esimerkiksi nokkahuilulla.
Nihilismi

Nihilismi (, ’ei mitään’) on vallitsevat arvot ja käsitykset kieltävä ajatussuunta. Voidaan erottaa useita erilaisia nihilismin muotoja. Arvonihilismi kieltää moraaliset arvot ja normit. Tietonihilismi kyseenalaistaa tiedon mahdollisuuden tai sen perustan. Eksistentiaalinen nihilismi katsoo, ettei ihmisen olemassaololla ole yleispätevää merkitystä. Poliittinen nihilismi torjuu vallitsevan yhteiskuntajärjestyksen täydellisesti.
Arvonihilismi.
Arvoteoreettinen nihilismi liitetään usein saksalaisfilosofi Friedrich Nietzscheen (1844–1900). Hän kirjoitti ”kaikkien arvojen uudelleenarvioinnista”. Nietzschen mukaan kumottavien arvojen tilalle on luotava uudet. 
Tunnetuimpana pohjoismaalaisena arvonihilistinä pidetään Axel Hägerströmiä (1868–1939).
Poliittinen nihilismi.
1800-luvun Venäjällä nihilismi oli nimitys poliittiselle aatteelle. Nihilismi-termin teki tunnetuksi kirjailija Ivan Turgenev romaanissaan "Isät ja pojat" (1862). Romaanin henkilö Bazarov esitetään nihilistinä. Bazarovista tuli uudenlaisen venäläisen vallankumouksellisen esikuva. Poliittisten nihilistien mukaan vallitseva yhteiskuntajärjestys on täydellisen huono ja korruptoitunut ja siksi pitää rakentaa tyhjältä pohjalta uusi järjestys tieteellisten ja utilitarististen periaatteiden mukaisesti. ”Tällä hetkellä kaikkein hyödyllisintä on kieltäminen – siis me kiellämme”, selitti Bazarov romaanissa.
Vallankumoukselliset Aleksandr Herzen ja Nikolai Tšernyševski torjuivat ”bazarovilaisuuden” liian kärjistettynä. Nihilisti Sergei Netšajev kannatti vallankumouksellista väkivaltaa ja oikeudenkäynti häntä vastaan herätti laajaa huomiota. Fjodor Dostojevski käytti Netšajevin tapausta esikuvana romaanissaan "Riivaajat".
Uuniemi

Uuniemi (, ) on Pohjois-Norjan kunta Finnmarkin läänissä Varanginvuonon rannalla. Asukkaista suurin osa on saamelaisia. Kunnan viralliset kielet ovat pohjoissaame ja norja, ja kaksikielisenä kunnan virallinen nimi vuodesta 1989 on Unjárga-Nesseby. Kunnan hallinto- ja keskustaajama on Varanginvuonon perällä sijaitseva Varangerbotn. Uuniemen kunnalla on lyhyt maaraja Suomen kanssa, Utsjoen kunnan kohdalla.
Uuniemi rajoittuu kaakossa Etelä-Varangin kuntaan, etelässä Suomen Utsjoen kuntaan, lännessä Tenon kuntaan, sekä pohjoisessa ja koillisessa Vesisaareen. Varanginvuonon pohjukka sijoittuu Uuniemen kunnan alueelle. 
Vanhastaan elinkeinoina on harjoitettu kalastusta ja porotaloutta. Muita tärkeitä elinkeinoja kunnassa ovat maanviljely, kaivosteollisuus sekä palveluelinkeinot. Alueella on oma pohjoissaamen murteensa ja saamenpukunsa. Maastossa on runsaasti kivikautisia ja historiallisia muistomerkkejä.
Annijoki (Vestre Jakobselv) on myös tunnettu hyvänä lohijokena. 
Kyliä ja paikkoja.
Isovuono (Karlebotn), Juurivuono (Gandvik), Mäskivuono (Nyborg), Vierivuono (Vainesbund), Annijoki (Jakobselva)
Muhammad Zia ul-Haq

Muhammad Zia ul-Haq (; 12. elokuuta 1924 – 17. elokuuta 1988) oli pakistanilainen kenraali ja sotilasdiktaattori, joka toimi maan johtajana vuodesta 1977 kuolemaansa asti.
Elämäkerta.
Zia syntyi 1924 Jalandharissa nykyisen Intian alueella. Hän opiskeli Delhissä ja osallistui brittijoukoissa toiseen maailmansotaan 1943 alkaen. Pakistanin itsenäistyessä Zia liittyi maan armeijaan majurina. Hän siirtyi 1962 Fort Leavenworthin tukikohtaan Kansasiin Yhdysvaltain armeijan koulutuskeskukseen. Hän palveli Jordaniassa 1967–1970. 
Pakistanin pääministeri Zulfikar Ali Bhutto nimitti Zian armeijan ylipäälliköksi vuonna 1976. Zia kaappasi vallan seuraavana vuonna 5. heinäkuuta ja lupasi järjestää vapaat vaalit 18. lokakuuta. Hän ilmoitti kuitenkin 1. lokakuuta, että vaaleja ei järjestetä. Bhutton suosion vuoksi Zia päätti siis pysyä sotilasdiktaattorina ja vangitutti Bhutton 3. syyskuuta 1977. Bhuttoa syytettiin poliittisesta murhasta ja hänet tuomittiin myöhemmin kuolemaan. Tuomio pantiin täytäntöön hirttämällä 1979.
Zia otti käyttöön tiukan islamilaisen lain ja ruumiilliset ns. hudood-rangaistukset vuonna 1979. Taustalla epäillään olleen saudien kannustus. Vuonna 1984 Zia järjesti kansanäänestyksen Pakistanin kehittämisestä islamilaisena valtiona, mihin sitoi oman jatkonsa maan presidenttinä. Tällaisessa tilanteessa Zian ehdotus sai yli 95 prosentin tuen, ja näin hän sai viideksi vuodeksi jatkoajan maan johdossa. 
Zia lupasi järjestää monipuoluevaalit vuonna 1988. Bhutton tytär Benazir Bhutto palasi maanpaosta politiikkaan ja aikoi osallistua vaaleihin, mutta Zia sulki hänet puoleksi vuodeksi kotiarestiin. Zian kansansuosio oli hyvin alhaalla, koska korruptiota ja huumekauppaa ei saatu kuriin, minkä lisäksi sattui viljelyn kannalta huonoja säitä. Hänen arveltiin siirtävän vaaleja tuleviin vuosiin, mutta poliittinen pelitilanne jäi ratkaisematta, kun Zia kuoli lento-onnettomuudessa yhdessä Yhdysvaltain suurlähettilään Arnold Lewis Raphelin kanssa.
Lento-onnettomuuden syy on jäänyt epäselväksi, ja siitä on syytetty Neuvostoliittoa, Intiaa, CIA:ta sekä Zian pakistanilaisia vastustajia. Koneen on väitetty myös räjähtäneen pommin seurauksena.
Pinnacle Studio

Pinnacle Studio on videonmuokkausohjelma. Ohjelman valmistaja Pinnacle Systems myy muitakin kuvankäsittelyyn ja musiikkieditointiin tarkoitettuja ohjelmistoja. Pinnacle Studio on laaja ohjelmisto, joka tarjoaa editointiin monia työkaluja. Sillä voi muokata myös HD- ja 3D-videoita.
Ohjelmisto on aikaisemmin ollut suurempien yritysten (Avid ja Corel) omistuksessa.
Oidipuskompleksi

Oidipuskompleksi on Sigmund Freudin psykoanalyyttisen teorian mukaan lapsen psykoseksuaalinen kehitysvaihe, jossa tämä tuntee seksuaalista halua toista sukupuolta olevaan vanhempaansa. Oidipuskompleksi-termillä viitataan yleensä poikaan – sen vastine tyttöjen kohdalla on nimeltään Elektra-kompleksi.
Historia.
Freud esitteli teoriansa vuonna 1899 teoksessaan "Unien tulkinta". Nimen teorialleen hän antoi 11 vuotta myöhemmin kreikkalaisen Sofokleen tragedian mukaan, jossa vanhempiensa hylkäämä Oidipus aikuistuttuaan surmaa tietämättään biologisen isänsä ja nai äitinsä. Freudin mukaan kreikkalaisen tarun yhteys hänen omaan teoriaansa tulee siitä, että kuten Oidipuksenkin, myös lapsen vanhempiaan kohtaan tuntema seksuaalinen halu sekä viha ja kateus ovat tiedostamattomia.
Kompleksin synty ja ratkaisu.
Freudin mukaan oidipuskompleksi kehittyy fallisen psykoseksuaalisen kehitysvaiheen aikana, kun lapsi on 3–5-vuotias. Tällöin poika alkaa tiedostamattaan himoita omaa äitiään. Pian hän kuitenkin huomaa, ettei pysty toteuttamaan halujaan. Kun hän lisäksi huomaa isänsä saavan äidiltä hellyyttä, hän tuntee mustasukkaisuutta ja pitää isäänsä kilpailijanaan äidin seksuaalisesta huomiosta.
Oidipuskompleksista kärsivä poika pyrkii ratkaisemaan ongelmansa sarjalla puolustusmekanismeja. Hän tukahduttaa tunteensa äitiään kohtaan ja korvaa isäänsä kohdistuvat tunteet samastumalla tähän ja nostamalla tämän roolimallikseen. Samalla poika kehittää itselleen yliminän eli persoonallisuuden omantunnon. Yliminä omaksuu vanhempien ja muiden auktoriteettien arvot, joilla lapsi pystyy torjumaan sopimattomat mielitekonsa. Freudin mukaan lapsen on onnistuttava ratkaisemaan konfliktinsa pystyäkseen siirtymään falliselta tasolta seuraavalle tasolle ja muodostamaan terveen aikuisen persoonallisuuden. Muussa tapauksessa hänelle tulee aikuisena ongelmia rakkaudessa ja kilpailussa – hän saattaa fiksoitua äitiinsä ja tuntea syyllisyyttä kilpailusta muiden miesten kanssa.
Kritiikki.
Freudin oidipuskompleksihypoteesi on saanut osakseen perusteellisen tuomion. Empiirinen tutkimus on vahvistanut sen vastakohdan eli Westermarck-ilmiön, jonka mukaan ihmiset kehittävät voimakkaan seksuaalisen vastenmielisyyden henkilöihin, joiden kanssa he elävät tiiviisti varhaislapsuutensa. 
Freud piti hypoteesiaan koko psykoanalyyttisen viitekehyksensä ytimenä. Se nojasi kuitenkin virheelliseen väitteeseen, että hän olisi sen avulla parantanut masentuneen ja pakkomielteisen "susimiehen" Sergei Pankejeffin. Freud ei edes yrittänyt todistaa teoriaansa tekemällä suoria havaintoja lapsista. Tapaustutkimuksissa hän palasi siihen vain kerran, pikku Hansin tapauksessa, joka oli tutkimusmetodiltaan erikoislaatuinen. Hans Eysenck totesi, että Freud katsoi vahvistaneensa teoriansa vain yhden tapauksen nojalla kirjeitse, ilman että tapasi lasta (Hansia) muuten kuin kerran.
Arkangeli

Arkangeli (, aikaisemmin myös suom. "Vienankaupunki") on Pohjois-Venäjällä Vienanmeren kaakkoisnurkassa Vienanjoen suistossa sijaitseva kaupunki, jossa asuu noin 350 000 henkilöä.
Arkangeli on samannimisen Arkangelin alueen eli "oblastin" pääkaupunki ja teollinen keskus ja myös kulttuurihistoriallinen Pomorjen alueen keskus.
Historia.
Tsaari Iivana IV Julma antoi englantilaisille vuonna 1555 oikeuden harjoittaa alueella kauppaa. Hän perusti 1584 jokisuistoon kaupungin nimeltä "Novaja Holmogory", "Uusi Holmgård", joka sittemmin nimettiin läheisen luostarin mukaan Arkangeliksi, arkkienkeli Mikaelin kaupungiksi. Ennen Pietarin perustamista pääkaupungiksi ja Venäjän läntiseksi kauppasatamaksi 1703 tuli Arkangeliin jopa 126 laivaa vuodessa, mikä oli tuohon aikaan suuri määrä. Arkangeli oli tuolloin Venäjän ainoa satamakaupunki, ja sielläkin satama oli vuosittain jäässä noin puoli vuotta. Tsaari Pietari Suuri perusti alueelle telakan.
Venäjän sisällissodan aikana brittiläiset ja ranskalaiset joukot järjestivät Arkangelin alueella niin sanotun Pohjois-Venäjän intervention.
Kaupungin tsaarinaikainen uskonnollisperäinen nimi jätettiin entiselleen myös kommunistivallan aikana.
Vienanjoen suussa sijainnut Arkangeli eli Vienankaupunki oli 1800-luvulla Arkangelin kuvernementin eli Vienan läänin pääkaupunki. Lääni kattoi Venäjän pohjoisimmat osat Suomen rajalta Vienan Karjalasta Uralille asti.
Asukasluvun kehitys.
Oheinen taulukko kuvaa Arkangelin kaupungin väkiluvun kehitystä. Vuoden 1840 luku on Venäjän imperiumin kaupunkitilastosta, eikä ole varsinaisen väestönlaskennan luku. Ensimmäinen koko Venäjän kattanut väestönlaskenta tehtiin vuonna 1897, jolloin Arkangeli oli Arkangelin kuvernementin hallintokeskus.
Elinkeinoelämä.
Arkangelista on rautatieyhteys etelään Vologdan kautta, ympärivuotisesti auki pidettävä Arkangelin satama, lentokenttä, puunjalostusteollisuutta ja kalastusta. Seudun maaperässä on timantteja, öljyä ja bauksiittia.
Arkangelissa on puunjalostusteollisuutta, mm. Solombalskin selluloosatehdas ja läheiseen Novodvinskin kaupunkiin on ennen toista maailmansotaa perustettu kartonkitehdas, joka palkittiin puunjalostustehtaiden suuren isänmaallisen sodan parhaana punaisella lipulla.
Koulutus ja kulttuuri.
Kaupungin korkeakoulut ovat yhdistyneet Pohjoiseksi federaatioyliopistoksi. Yliopistotasoista koulutusta tarjotaan tekniikan, lääketieteen ja Pomorjen kulttuurin aloilta. Ilmastoltaan Arkangelin alue on Golfvirran vaikutuksesta Oulun seudun kaltaista karjatalousaluetta.
Tiedemies Mihail Lomonosov ja kirjailija Fjodor Abramov ovat syntyisin Arkangelin seudulta.
Urheilu.
Venäjän kansallispeli jääpallo on Arkangelissa hyvin suosittua, ja kaupunki on isännöinyt kaksi kertaa jääpallon mm-kilpailuja. Kaupungin jääpalloseura Vodnik on voittanut Venäjän mestaruuden yhdeksän kertaa vuosien 1996 ja 2005 välillä.
Ystävyyskaupungit.
Arkangelin ystävyyskaupunkeja ovat Emden, Słupsk, Vuoreija (Vardö), Kiiruna, Oulu, Pireus, Mulhouse ja Oregonin Portland.
Pomorit

Pomorit, myös "pomortsit" (), on vanha venäläinen kansanryhmä Vienanmeren ympäristössä. He puhuvat pomorin murretta. Asukkaita alueelle tiedetään tulleen 800-luvulla Novgorodista ja venäjänkielisestä Itä-Euroopasta. Pomoreilla on oma erityinen kansallistunteensa, joskaan he eivät kiellä venäläisyyttäänkään. Kieltä pidetään venäjän murteena. Alueen tärkein kaupunki on Arkangeli, mutta pomoreita asuu myös Belomorskin seudulla Karjalan tasavallassa sekä Kuolan niemimaan Kantalahden ja Turjan (Terin) piireissä, jota myös Turjanrannaksi kutsutaan, erityisesti Umba- ja Varzugajokien suistoissa.
Pomoreilla, turjansaamelaisilla ja vienankarjalaisilla on ollut perinteisesti hyvät välit keskenään. Myös Norjassa on asunut pomoreita ja Norjan pohjoisosien itäosissa puhuttiin niin sanottua "russenorskin" kieltä, joka oli sekoitus norjaa ja venäjää. Vastaavasti Kuolan niemimaalla on elänyt norjalaisia. Stalinin etniset puhdistukset sekä toinen maailmansota Muurmannin radan puolustuksineen olivat pomorien asuinalueen väestölle raskasta aikaa. 
Pomorien etnisestä asemasta on ollut kiistelyä jälleen 2010-luvulla.
Kulttuuri.
Pomoreilla on omintakeinen lauluperinteensä. Turjan piirin keskuksessa Umbassa pidetään kolmen vuoden välein kansainvälinen folklorefestivaali, viimeksi kesäkuussa 2005.
Muita merkityksiä.
"Pomorje"-nimitys viittaa myös muihin slaavilaisperäisiin merenranta-asukkaisiin, ja sana on paikannimenä käytössä Bulgarian ja Puolan, kuten Pomorian tai Pommerin rannikoilla.
Yhdystie

Yhdystiet (lyhenne yt; ) ovat Suomen tieverkon maanteitä, jotka eivät ole valta-, kanta- tai seututeitä. Joskus yhdysteistä käytetään myös nimitystä "muu yleinen tie". Yhdystiet palvelevat paikallista liikennettä. Niiden liikenteellinen merkitys on yleensä pieni, joskin Suomessa on myös hyvinkin vilkasliikenteisiä yhdysteitä. Yhdysteille on tienumerointijärjestelmässä varattu numerot 1000–9999, jotka voidaan merkitä valkoisin numeroin siniselle pohjalle. Aina yhdysteiden numeroita ei kuitenkaan merkitä tieopasteisiin.
Vuoden 2006 alussa voimaan tulleen uuden maantielain mukaan myös entiset paikallistiet (numerot 11000–19999) ovat nykyisin yhdysteitä. Käytännössä jako yhdysteihin ja paikallisteihin on monissa yhteyksissä kuitenkin vielä käytössä. Entisten paikallisteiden numerot ovat pelkästään hallinnollisia eikä niitä merkitä opasteisiin. Tähän on kuitenkin poikkeuksia.
Liikenne- ja viestintäministeriö määrää, mitkä tiet ovat yhdysteitä.
Vuoden 2014 alussa Suomessa oli 51 133 kilometriä yhdysteitä, joista noin 9 prosenttia oli kestopäällysteisiä, noin 39 prosenttia kevytpäällysteisiä ja noin 52 prosenttia sorateitä.
Yhdysteiden numerointi tiepiireittäin.
Nelinumeroiset yhdystiet.
Näiden teiden numerot merkitään useimmiten maastoon teiden varsille, mutta ei useinkaan opasteisiin.
Viisinumeroiset yhdystiet.
Nämä ovat entisiä paikallisteitä, eikä niiden numeroita merkitä maastoon.
Charles Babbage

Charles Babbage (26. joulukuuta 1791 Lontoo – 18. lokakuuta 1871 Lontoo) oli englantilainen matemaatikko ja filosofi. Hän oli ensimmäisiä tieteilijöitä, jotka keksivät ajatuksen ohjelmoitavasta tietokoneesta.
Elämä ja teot.
Babbage ei elämänsä aikana saanut yhtään mekaanista tietojenkäsittelykonettaan täysin valmiiksi. Hänen yhteistyökumppaninsa oli Ada Lovelace. Yhdessä he pystyivät keskustelemaan sellaisista tietotekniikan käsitteistä kuin laskentaoperaatio ja muuttuja, jotka olivat todellisuutta vasta toista sataa vuotta myöhemmin.
Ohjelmoitavan laskukoneen idea tuli esille mekaanisessa differenssikoneessa. Babbage oli aikaisemmin matkustanut Ranskaan ja tavannut Gaspard de Pronyn, joka oli Ranskan suuren vallankumouksen seurauksena organisoinut trigonometristen taulukoiden uusiksi laskemista, kun tarkoituksena oli ottaa käyttöön suorakulmaksi 100-jakoinen asteitus. De Prony oli jakanut laskennan yksinkertaisiin osatehtäviin ja vei urakan läpi kuudessa vuodessa 80 laskijan voimin. Babbage sai tärkeitä vaikutteita de Pronylta. Babbage laati suunnitelman mekaanisesta laskukoneesta logaritmitaulukoiden laskemiseksi ja onnistui saamaan sille rahoituksen Ison-Britannian valtiolta 1823. Babbage ei koskaan saanut valmiiksi differenssikonetta, kun hän keskittyi analyyttiseksi koneeksi kutsutun ohjelmoitavan koneen kehittämiseen. Hallitus lakkasi rahoittamasta koneen rakentamista vuonna 1832, jolloin valmiina oli osakokonaisuuksia koneen toiminnan esittelemiseksi.
Babbage keksi reikäkorttien avulla kaksi ohjelmoitavan tietokoneen periaatetta, reikäkorttien sisällön määräämän suoritusjärjestyksen eli pakotetun hypyn sekä ehdollisen hypyn. Babbagen keksintö avasi automaatiolle rajattomien toimintamahdollisuuksien maailman. Babbagen poika Henry Babbage rakensi tietokoneen keskusyksikön osajärjestelmän, joka toimi kuten oli suunniteltu. Tämä laite lahjoitettiin Harvardin yliopistolle 1886. Yli puoli vuosisataa myöhemmin sen löysi Howard Aiken. Aiken paneutui Babbagen julkaisuihin ja oivalsi, että uusilla sähköisillä ratkaisuilla Babbagen ideat voidaan toteuttaa. Aiken meni keskustelemaan ideoistaan IBM:n pääjohtajan Thomas J. Watsonin kanssa. IBM:stä tuli 1950-luvulla johtava tietokoneiden valmistaja.
1850-luvulla Ruotsissa rakennettiin useita versioita Babbagen periaatteella toimivista koneista, joista yksi toimitettiin 1859 Englannin väestörekisterikeskukselle. Monimutkaiset mekaaniset laitteet olivat kuitenkin liian herkkiä rikkoutumaan eivätkä siten olleet käyttökelpoisia. Differenssikone 2 rakennettiin alkuperäisten piirustusten perusteella vuonna 1991 ja todettiin täydellisesti toimivaksi.
Vuonna 1854 Babbage kehitti tilastollisen menetelmän, jolla sai murrettua Vigenére-salauksen. Tätä ei kuitenkaan julkaistu, joten Britannia saattoi avata salattuja viestejä Krimin sodassa. Tämän vuoksi kunnia keksinnöstä meni preussilaiselle upseerille Friedrich Kasiskille vuonna 1863. Babbage oli Royal Societyn jäsen.
Tätä nykyä Charles Babbage tunnetaan ”tietokonelaskennan isänä”. Hän keksi myös nopeusmittarin sekä karja-auran veturiin.
Pyreneiden niemimaa

 
Pyreneiden niemimaa eli Iberian niemimaa (espanjaksi ja portugaliksi "Península Ibérica", katalaaniksi "Península Ibèrica") sijaitsee Lounais-Euroopassa. Se rajautuu etelässä ja idässä Välimereen, pohjoisessa ja lännessä Atlantin valtamereen. Pyreneiden vuoristo yhdistää niemimaan muuhun Eurooppaan (Ranskan kautta) ja 14 kilometriä leveä Gibraltarinsalmi erottaa sen Afrikasta.
Niemimaa käsittää Espanjan, Portugalin ja Andorran valtiot sekä Britannialle kuuluvan Gibraltarin. Niemimaasta valtaosa kuuluu Espanjalle; Portugali on sen länsiosassa, Andorran kääpiövaltio Pyreneillä ja Gibraltar eteläkärjen tuntumassa.
Geenitutkimuksilla on selvitetty, että niemimaan miespuolinen väestö vaihtui pronssikaudella kokonaan, ja tästä muutoksesta on nykyisen väestön perimässä olemassa yhä merkkejä. Analyysi selvitti vuosina 6000 eaa.–1600 jaa. eläneiden iberialaisten perimää. Vertailtavina oli sekä muinaisia vainajia ja nykyihmisten DNA-näytteitä. Tutkimuksen mukaan tulijat olivat Mustanmeren ja Kaspianmeren pohjoispuolisilta aroilta lähtöisin olleita paimentolaisia, pääasiassa miehiä.