tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Koroke

Koroke tarkoittaa ympäristöään korkeampaa kohtaa, joka on tavallisesti keinotekoisesti rakennettu. Se voi viitata esimerkiksi huoneen tai juhlasalin korotettuun osaan, jolta voidaan esiintyä tai puhua, tai jotakin tiettyä tarkoitusta varten muun muassa kadulle tai puutarhaan rakennettuun kohoamaan. Sanaa voidaan käyttää myös kuvaannollisesti. "Nykysuomen sanakirja" mainitsee esimerkiksi seuraavanlaiset korokkeet: johtajankoroke, opettajankoroke, orkesterinkoroke, puhujankoroke, tuomarinkoroke, alttarikoroke, ampumakoroke, kunniakoroke, palkintokoroke, katukoroke, liikennekoroke. 
"Podium" (, monikko "podia" &lt; , joka on deminutiivimuoto sanasta "pūs", jalka) on pieni koroke, jonka päällä voidaan seisoa. Sellainen on esimerkiksi musiikkiesityksen johtajan tai solistin koroke. Podium tarkoittaa myös roomalaisen teatterin ja sirkuksen katsomon alinta istuinriviä sekä joskus myös teatterin näyttämöä. Arkkitehtuurissa podium on rakennuksen, esimerkiksi roomalaisen temppelin tai alttarin, voimakkaasti korostettu jalusta.
Palkintokoroke.
Palkintokoroke on paikka, jossa urheilukilpailun kolme parasta palkitaan useimmissa urheilulajeissa. Kilpailun voittaja, joissain kisoissa kultamitalisti, seisoo keskellä. Hänen oikealla puolellaan hieman matalammalla on toiseksi sijoittunut kilpailija (hopeamitalisti). Voittajan vasemmalla puolella, hieman toiseksi sijoittunutta alempana, seisoo kolmanneksi tullut (pronssimitalisti).
Emeritusprofessori Robert K. Barneyn mukaan palkintokoroketta käytettiin ensimmäisen kerran 1930 Hamiltonissa, Ontariossa Brittiläisen Imperiumin kisoissa (nyk. Kansainyhteisön kisat). Tämän jälkeen palkintokoroketta käytettiin vuoden 1932 Los Angelesin ja Lake Placidin olympialaisissa. Nykyisin tapa on levinnyt lähes kaikkiin urheilutapahtumiin.
Yleensä urheilijat kuuntelevat edustamansa maan kansallislaulun palkintokorokkeella seisten. Lisäksi urheilijoiden edustamien maiden liput nostetaan salkoon, joissain tapauksessa porrastettuna samalla tavalla kuin urheilijat seisovat. Kansallislaulujen jälkeen urheilijat nousevat keskimmäiselle korokkeelle ryhmäkuvan ottamista varten.
Vuoden 1968 olympiakisojen yhteydessä yhdysvaltalaiset juoksijat Tommie Smith ja John Carlos protestoivat näyttävästi afroamerikkalaisten kansalaisoikeuksien puolesta. Juoksijat esittivät Mustat pantterit -järjestön tervehdyksen 200 metrin juoksun palkintojenjaon yhteydessä USA:n kansallislaulun soidessa. Tekoa pidetään yhtenä koko olympiahistorian poliittisimmista mielenilmauksista. Juoksijat erotettiin Yhdysvaltain kisajoukkueesta protestin takia.
Mutaharakat

Mutaharakat ("Grallina") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Aikaisemmassa luokituksessa se oli sijoitettu omaan heimoonsa, mutaharakat "Grallinidae".
Mutaharakat elävät Australiassa, Indonesiassa ja Uusi-Guineassa. Mutaharakka on yleinen Australiassa ja elää kylissä ja kaupungeissa ihmisen seuralaisena.
Monosyytti

Monosyytti on veressä kiertävä valkosolu, joka erikoistuu kudoksiin mennessään makrofagiksi. Makrofagi ei voi enää palata verenkiertoon. Makrofagi fagosytoi kudoksissa mikrobeja. Lisäksi se voi toimia antigeenien esittelijänä ja tuhota kuolleiden solujen jäänteitä. Monosyytit muodostuvat punaisessa luuytimessä, josta ne vapautuvat verenkiertoon. Sikiökaudella kaikki valkosolut muodostuvat ruskuaispussissa, maksassa, pernassa ja luuytimessä.
Monosyyttejä on 2–10 prosenttia veren valkosoluista. 
Rakenne.
Monosyytti on suurin valkosoluista. Siinä on yksi hevosenkengän tai munuaisen muotoinen tuma, joka sijaitsee usein solun reunalla.
Akira Higashi

Akira Higashi (Japaniksi 東輝 s. 7. tammikuuta 1972, Niki, Japani) on japanilainen mäkihyppääjä.
Hän kuului Japanin joukkueeseen, joka saavutti hopeaa joukkuemäessä Val di Fiemmen maailmanmestaruuskilpailuissa 2003.
Higashi hyppäsi ensimmäistä kertaa arvokisoissa jo Lahden MM-kisoissa vuonna 1989. Tuolloin hän sijoittui normaalimäessä sijalle 20. Kaksi vuotta myöhemmin Val di Fiemmen maailmanmestaruuskilpailuissa Higashi sijoittui kymmenenneksi suurmäessä, joka on hänen paras arvokisa sijoituksensa.
Maailmancupin osakilpailun voittoon Higashi on pystynyt kaksi kertaa: 1992 kotikilpailussaan Sapporossa sekä 1997 Slovenian Planicassa.
Tyynenmerenmonarkit

Tyynenmerenmonarkit ("Myiagra") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintusuku.
Tyynenmerenmonarkit elävät Tyynenmeren saarilla. 5 lajia elää myös Australiassa ja muutama laji Indonesiassa ja Uusi-Guineassa. Monet lajit ovat uhanalaisia.
Tyynenmerenmonarkkilajit.
Luettelo perustuu BirdLife Suomen maailman lintujen suomenkieliseen nimistöön. Luokittelujen eroavuuksista johtuen lajisto voi olla erilainen eri lähteissä.
Heidi Schmid

Heidi Schmid (s. 5. joulukuuta 1938) on entinen saksalainen miekkailija ja olympiavoittaja.
Vasenkätinen Schmid voitti florettimiekkailun olympiakultaa Roomassa 1960. Hän voitti olympiaturnauksessa 18 ottelua ja hävisi vain kaksi, joista toisen varmistettuaan jo kultamitalinsa. Joukkuekilpailussa hän kuului neljänneksi sijoittuneeseen Saksan joukkueeseen. Tokion 1964 olympialaisissa hän sai joukkuekilpailussa pronssia. Méxicossa 1968 Schmid sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa seitsemänneksi ja joukkuekilpailussa viidenneksi.
MM-kisojen henkilökohtaisessa kilpailussa Schmid voitti kultaa Torinossa 1961 ja hopeaa Pariisissa 1957. MM-kisojen joukkuekilpailussa hän saavutti parhaimmillaan hopeaa.
Elokuvavuosi 1961

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1961 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Suomalaisten elokuvien ensi-illat 1961.
Vuonna 1961 tuotiin ensi-iltaan 21 kotimaista pitkää näytelmäelokuvaa: 
Suomalaiskriitikoiden suosikkiensi-illat.
Vuosina 1961–1962 Suomessa ensi-iltansa saaneista elokuvista koottiin Studio 7 -vuosikirjaan äänestystilasto, johon kukin elokuvakriitikko pisteytti kymmenen parhaana pitämäänsä ensi-iltaelokuvaa pistein 10 parhaalle, 1 piste kymmenenneksi parhaalle. Äänestykseen osallistuneet kriitikot olivat Leo Andersson, Peter von Bagh, Jerker A. Eriksson, Henry G. Gröndahl, Risto Hannula, J. Sakari Helander, Antero Helasvuo, Carl Henning, Paavo Lehtonen, Inkeri Lius, Aito Mäkinen, Raimo Oksa, Matti Salo, Martti Savo, Eero Tuomikoski ja Eirik Udd. Vuoden 1961 Suomen-ensi-iltojen paremmuusjärjestys muodostui seuraavaksi:
Suomalaisista ensi-iltaelokuvista parhaimmiksi äänestettiin Maunu Kurkvaaran "Rakas...", Ritva Arvelon "Kultainen vasikka" ja Erkko Kivikosken lyhytdokumentti "Tori".
Herbert Christopher Robinson

Herbert Christopher Robinson (4. marraskuuta 1874, Liverpool – 30. toukokuuta 1929, Oxford) oli englantilainen eläintieteilijä ja lintutieteilijä.
Robinsonin vanhemmat olivat John Park Robinson ja Mary Morris Robinson. Hän kävi koulua Marlborough Collegessa. Heikentyneen terveytensä vuoksi hän muutti Davosiin Sveitsiin 1894. Vuosina 1897-1900 hän toimi tohtori Henry Ogg Forbesn assistenttina Liverpoolin museossa.
Vuonna 1900 alkoi Robinsonin 25 vuoden mittainen työrupeama tropiikissa. Ensin 1900 hän tutki Malakan niemimaalla tohtori Thomas Nelson Annandalen kanssa. Vuodesta 1903 alkaen hän toimi Selangorin valtionmuseon intendenttinä Kuala Lumpurissa. 1908 hän osallistui Cecil Boden Klossin johtamalle tutkimusmatkalle Indonesiaan ja Malesiaan. 1926 hän jäi eläkkeelle Malakan yhtyneiden valtionmuseoiden johtajan virasta.
Robinson eli poikamiehenä.
Robinson kirjoitti teokset "The Birds of Singapore" ja "The Birds of the Malay Peninsula" (1927).
Robinson nimesi linnuista malesianviidakkopyyn ("Arborophila campbelli"). Hänen kunniakseen on nimetty malakanjokirastas ("Myophonus robinsoni").
Elokuvavuosi 1956

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1956 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Suomen vilkkain ensi-iltavuosi.
Vuonna 1956 tehtiin Suomessa ennätys ensi-iltaan tulleiden elokuvien määrässä: elokuvateattereihin tuotiin 416 elokuvaa. Elokuvateattereiden määrä kasvoi vielä vuosina 1957 ja 1958, mutta sitten television tulo alkoi vähentää sekä ensi-iltojen että teattereiden määrää.
Ildikó Ujlaki-Rejtő

Ildikó Ujlaki-Rejtő (myöhemmin Ildikó Sági-Rejtő, s. 11. toukokuuta 1937) on entinen unkarilainen miekkailija ja olympiavoittaja.
Syntymästään saakka kuuro ja miekkailun 14-vuotiaana aloittanut Ildikó Rejtő voitti miekkailu-urallaan floretilla seitsemän olympiamitalia. Parhaimmillaan hän oli Tokion kisoissa 1964, jolloin hän voitti kaksi kultaa. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän hävisi saksalaiselle Helga Meesille sekä alkusarjassa että loppusarjassa, mutta koska Ujlaki-Rejtő, Mees ja Italian Antonella Ragno hävisivät kukin yhden ottelun loppusarjassa, ratkottiin mitalijärjestys uusinnassa. Siinä Ujlaki-Rejtő voitti Meesin 4–0 ja Ragnon 4–1. Kaksi päivää myöhemmin hän voitti toisen kultamitalinsa joukkuekilpailussa, jonka loppuottelussa Unkari voitti Neuvostoliiton otteluvoitoin 9–7.
Méxicon 1968 olympialaisissa Ujlaki-Rejtő saavutti henkilökohtaisessa kilpailussa pronssia Neuvostoliiton Jelena Novikovan ja Meksikon Maria del Pilar Roldanin takana. Ensimmäisen olympialaisen joukkuemitalinsa hän sai Roomassa 1960 ja viimeisen kilpaillessaan nimellä Ildikó Sági-Rejtő Montréalissa 1976.
MM-kisojen henkilökohtaisessa kilpailussa Ujlaki-Rejtő voitti kultaa Gdańskissa 1963. Lisäksi hän saavutti henkilökohtaisessa kilpailussa kolme muuta MM-mitalia. Joukkuekilpailussa hän voitti MM-kultaa neljästi.
John Anderson (eläintieteilijä)

John Anderson (4. lokakuuta 1833 Edinburgh – 15. elokuuta 1900 Buxton) oli skottilainen eläintieteilijä.
Anderson opiskeli lääketiedettä vuonna 1861 ja matkusti samana vuonna Intiaan. Hänestä tuli Kalkuttan museon ensimmäinen intendentti 1865 ja pysyi tässä virassa vuoteen 1887 saakka, jolloin hänen seuraajakseen valittiin James Wood-Mason.
Jätettyään virkansa Anderson osallistui luonnontieteilijänä eversti Sladenin johtamalle tutkimusmatkalle Ylä-Burmaan ja Yunnaniin.
Anderson keräsi huomattavan eläintieteellisen kokoelman Egyptissä ja kirjoitti aiheesta teoksen "Zoology of Egypt".
Anderson nimesi linnuista bambupyyn ("Bambusicola fytchii"). Hänen kunniakseen on nimetty eräs pussiäyriäinen ("Sacculina andersoni", Giard 1887).
Tanner Hall

Tanner Hall (s. 26. lokakuuta 1983 Kalispell, Montana) on yhdysvaltalainen new school -laskettelija ja moninkertainen X Gamesin mitalisti.
Tanner Hall on suunnitellut suksia Armada Skis -yhtiölle. Hall on rohkea "nuorukainen", jonka luita on murtunut useaan otteeseen. Hän laskee myös monissa lasketteluvideoissa.
Shōhei Tochimoto

Shōhei Tochimoto (, s. 21. joulukuuta 1989 Sapporo) on japanilainen mäkihyppääjä.
Tochimoto oli voittamassa joukkuemäen pronssimitalia kotikisoissaan Sapporon maailmanmestaruuskilpailuissa 2007. Henkilökohtaisessa suurmäen kilpailussa hänen sijoituksensa oli 16. Tochimoto oli mukana myös Liberecissä 2009 Japanin pronssia saavuttaneessa joukkueessa. 
Mäkihypyn maailmancupissa Tochimoton paras sijoitus on vuoden 2009 Kuusamon kilpailun 6. tila.
33 (luku)

33 (kolmekymmentäkolme) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 32 ja seuraa luku 34.
The Blues Brothers (yhtye)

The Blues Brothers on yhdysvaltalainen R&amp;B -yhtye.
Yhtyeen ovat perustaneet vuonna 1978 koomikot Dan Aykroyd ja John Belushi musiikkiohjelmanumeroonsa Saturday Night Live -ohjelmaan. He ottivat yhtyeeseen "Joliet" Jake Bluesin (päälaulu) sekä Elwood Bluesin (huuliharppu/laulu). The Blues Brothers teki ensiesiintymisensä Saturday Night Live -ohjelman musiikkivieraana 7. huhtikuuta 1978. Yhtyeen pohjalta on tehty kaksi Hollywood-elokuvaa: The Blues Brothers (1980), The Blues Brothers 2000 (1998).
Pete Europa

Pete Europa (oik. Petri Hakkarainen, s. 1960) on elokuvaohjaaja, muusikko ja 1980-luvulla helsinkiläisen klubikulttuurin parissa toiminut DJ sekä tapahtumajärjestäjä. Europa toimi 1980-luvulla monen klubin DJ:nä ja vetäjänä (muun muassa Bela Lugosi ja Einstein A Go Go), ja hänet tunnetaan myös Lepakon Yöjuhlien aloittajana yhdessä General Njassan (nyk. Radio Helsinki) kanssa. Samoilta ajoilta on peräisin myös hänen taiteilijanimensä. Vuoteen 1985 asti Europa vaikutti The Pin Ups -yhtyeessä laulajana ja sanoittajana. Lisäksi hän on tehnyt lyhytelokuvia, TV-ohjauksia, dokumenttielokuvia, mainoksia, rockvideoita sekä ohjaajana että käsikirjoittajana. Eräs Europan viimeisimmistä töistä on käsikirjoitus Jari Halosen kolmiosaiseen TV-elokuvaan Väinämöisen uusi laulu (Yle TV1). Europa on tehnyt myös käännös- ja opetustöitä, kirjoittanut artikkeleita sekä pitänyt yleisöluentoja.
Ennen ohjaajaopintojaan Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen laitoksella Pete Europa opiskeli myös teatteritiedettä, kirjallisuutta sekä taidehistoriaa Helsingin yliopistossa.
Syksyllä 2010 valmistui Yle Teeman tilaama, Pete Europan käsikirjoittama ja ohjaama dokumenttielokuva "Timanttikoirien vuosi 1984" (Helsinki Twilight 1984). Se kertoo 1980-luvun alun klubeista ja kulttuurimurroksesta. Elokuvan ytimenä ovat silloiset klubit ja niissä kokoontuneet ihmiset. Elokuvassa esiintyvät monet tuon ajan yhtyeet kuten The Nights of Iguana, The Pin-Ups, Hefty Load, Musta Paraati, Shadowplay, Jimi Sumén Band, Twiggy Oliver ja PIM. Elokuva esitettiin Rakkautta ja Anarkiaa -festivaaleilla.
Vuonna 2021 ilmestyi samasta teemasta kertova kirja "Helsinki 1984 – Yön olennot &amp; uusi aalto."
Hakkarainen on kääntänyt suomeksi ja toimittanut William Blaken Milton-runoelman. Salakirjat julkaisi "Jumalaiset näyt: Milton -"teoksen vuonna 2018.
Sylvain Freiholz

Sylvain Freiholz (s. 23. marraskuuta 1974) on sveitsiläinen mäkihyppääjä.
Freiholz saavutti suurmäen pronssia vuonna 1997 Trondheimissa järjestetyissä maailmanmestaruuskilpailuissa ja sijoittui samojen kisojen normaalimäen kilpailussa seitsemänneksi. Hän oli jo sijoittunut vuoden 1995 maailmanmestaruuskilpailuissa neljänneksi normaalimäessä. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa olympialaisista on suurmäen 14. tila vuoden 1992 Albertvillen kisoista.
Mäkihypyn maailmancupin osakilpailuissa Freiholz nousi vain kerran palkintokorokkeelle, joulukuussa 1993 kotikilpailussaan Sveitsin Engelbergissä, jossa hän sijoittui toiseksi.
Freiholz lopetti uransa kevään 2003 jälkeen.
Best Motoring

Best Motoring () on japanilainen autoaikakauslehti, video- ja DVD-sarja. Julkaisut käsittelevät poikkeuksellisten testien kautta urheiluautoja. Autoja ajavat muun muassa Japanin ratasarjojen (JGTC, D1 Grand Prix ja Formula Nippon) ammattilaiskuskit. 2000 julkaisu sai englanninkielisen sisarversion Best Motoring International.
Aikakauslehden sekä video- että DVD-julkaisut on tuottanut Kodansha/2&amp;4 Motoring.
Jin’ya Nishikata

Jin’ya Nishikata ( s. 4. joulukuuta 1968) on japanilainen entinen mäkihyppääjä ja olympiamitalisti.
Nishikata oli voittamassa joukkuemäen hopeamitalia Lillehammerin olympialaisissa vuonna 1994. Japanin joukkue menestyi myös seuraavan vuoden maailmanmestaruuskilpailuissa Kanadan Thunder Bayssä, jossa se sijoittui joukkuemäen pronssille joukkueella Nishikata, Takanobu Okabe, Hiroya Saitō, Naoki Yasuzaki.
Arvokisojen henkilökohtaisissa kilpailuissa Nishikata ei selviytynyt mitaleille saakka. Falunin MM-kilpailuissa 1993 hän sijoittui normaalimäessä seitsemänneksi ja suurmäessä 58:nneksi. Erikoista oli, että hän hyppäsi normaalimäessä (K-90) huomattavasti pidemmälle kuin suurmäessä (K-120): edellisessä hänen hyppyjensä pituudet olivat 85,5 ja 87 metriä, jälkimmäisessä 67 ja 73 metriä. Lillehammerin olympialaisissa 1994 hän sijoittui sekä normaali- että suurmäessä kahdeksannelle tilalle. Thunder Bayn MM-kilpailuissa hän oli normaalimäen seitsemäs ja suurmäen 24:s.
Mäkihypyn maailmancupin osakilpailuiden palkintokorokkeilla Nishikata seisoi neljä kertaa: kolme kertaa toisena ja kerran kolmantena.
Nishikata lopetti uransa vuonna 2001.
Helena Koskinen

Bertta Helena Erkkilä (o.s. "Koskinen", 20. joulukuuta 1907 Tyrvää – 1. kesäkuuta 1981) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli kolmessa Suomi-Filmin elokuvassa vuosina 1931–1933.
Koskinen esitti pääroolit Suomen ensimmäisessä äänielokuvassa "Tukkipojan morsian" (1931) ja valistuselokuvassa "Ne 45000" (1933). Hänellä oli pieni rooli myös mykkäelokuvassa "Rovastin häämatkat" (1931). Koskisen ura päättyi Erkki Karun riitaannuttua Suomi-Filmin hallituksen kanssa.
Elokuvauransa jälkeen Koskinen avioitui vuonna 1942 diplomi-insinööri Emil Erkkilän kanssa. He saivat yhden pojan.
Teknillisen fysiikan laitos

Teknillisen fysiikan laitos on vuodesta 1953 toiminut alun perin Teknillisen korkeakoulun, nyttemmin Aalto-yliopiston osasto tai laitos. Vuonna 1945 aloitti ensimmäinen professuuri tutkimusalana teknillinen fysiikka. Vuodesta 2010 alkaen Teknillisen fysiikan laitos on osa Aalto-yliopiston perustieteiden korkeakoulua. Laitoksen tavoitteena on kouluttaa fysiikkaan ja matematiikkaan suuntautuneita diplomi-insinöörejä ja tekniikan tohtoreita. Laitoksella keskitytään lähinnä tiiviin aineen ja materiaalien fysiikkaan, kvanttifysiikkaan ja nano-optiikkaan sekä edistyneisiin energiatietieteisiin. 
Teknillisen fysiikan opetusalaan on sen historian aikana kuulunut kunkin ajankohdan teknisen kehityksen uusimmat alueet kuten:
Japanilainen aikakausinimi

Japanilainen aikakausinimi () on Japanissa yleisesti käytössä oleva kalenterijärjestelmä, jossa aikaa mitataan kausittain. Esimerkiksi vuosi 2017 on Heisei-kauden vuosi 28.
Kuten muualla Itä-Aasiassa, aikakausien käyttö on lähtöisin kiinalaisesta keisarillisesta ajanlaskujärjestelmästä. Japanin järjestelmä on kuitenkin itsenäinen kiinalaisista, korealaisista ja vietnamilaisista aikakausimerkinnöistä, ja ainoa niistä yhä käytössä oleva. Järjestelmä otettiin alun perin käyttöön vuonna 645 keisari Kōtokun hallituskaudella. Ensimmäinen nengō oli nimeltään "Taika", ja se juhlisti suuria poliittisia Taika-uudistuksia. Järjestelmän käyttö katkesi 600-luvun lopussa, mutta se otettiin pysyvästi käyttöön taas vuonna 701 keisari Mommun hallituskaudella. Sen jälkeen aikakausinimiä on annettu jatkuvasti nykyaikaan saakka.
Ennen Meiji-kautta aikakausinimestä päättivät hovin virkailijat. Kaudet vaihtuivat usein: uusi nengō aloitettiin yleensä vuoden tai kahden sisällä uuden keisarin valtaannoususta, ja uusi aikakausi aloitettiin myös usein 60 vuoden kierron ensimmäisenä, viidentenä ja 58. vuotena, sillä ne olivat pahaenteisiä vuosia onmyōdō-kosmologiassa. Aikakautta vaihdettiin myös muiden onnekkaiden tapahtumien tai luonnonkatastrofien yhteydessä. 
Historiallisesti nengōn ensimmäinen päivä alkoi milloin keisari halusi, ja ensimmäinen vuosi jatkui seuraavaan kuukalenterin uuteenvuoteen, joka aloitti aikakauden toisen vuoden. Aikakausien nimiin heijastuu usein niiden aloittamissyy: esimerkiksi nengō nimeltä Wadō (, "japanilainen kupari") otettiin käyttöön Nara-kaudella, kun Chichibusta oli löydetty kuparia. 
Meiji-restauraatiosta vuodesta 1868 alkaen kausien nimet ovat vaihtuneet vain keisarin vaihtuessa. Modernissa käytännössä nengōn ensimmäinen päivä alkaa heti keisarin noustessa valtaistuimelle ja aikakauden ensimmäinen vuosi päättyy 31. joulukuuta. Vuodet seuraavat gregoriaanista kalenteria. Esimerkiksi Meiji-kausi kesti 30. heinäkuuta 1912 asti kun keisari kuoli ja uusi Taishō-kausi julistettiin alkaneeksi. Vuosi 1912 on siten sekä "Meiji 45" että "Taishō 1". Käytännöstä tuli laki vuonna 1979 aikakausinimilain () myötä. Kuolemansa jälkeen keisarille annetaan hallitusaikakautensa nimi. Nykyistä keisaria ei kutsuta Japanissa aikakausinimellä ja omankin nimen (esimerkiksi Akihito) käyttö on harvinaista, vaan keisariin viitataan yleensä termeillä "tennō heika" (, "hänen majesteettinsa keisari") tai "kinjō tennō" (, "nykyinen keisari").
Kustaa Järvinen

Kustaa Adolf Järvinen (20. helmikuuta 1896 Hattula – 8. heinäkuuta 1955) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat kauppias Johan Kustaa Järvinen ja Amanda Wilhelmina Järvinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Saimi Amalia Paasosen kanssa.
Opinnot.
Järvinen kävi kansakoulun ja viidennen luokan yksityisesti vuonna 1921 ja seitsemännen luokan vuonna 1935 Helsingin suomalaisessa lyseossa. 
Jääkäriaika.
Tämä Hattulalainen konttoristi liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 13. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. 
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Järvinen saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) vänrikiksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 23. huhtikuuta alkaen pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan päälliköksi. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Aittolahdessa, Lyykylässä ja Talissa. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Järvinen palveli sisällissodan jälkeen komppanianpäällikkönä edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muuttui ensin Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja myöhemmin Uudenmaan rykmentiksi. Hänet Siirrettiin 14. marraskuuta 1923 Lääkintäaliupseerikouluun, joka vuonna 1927 liitettiin Kuormastopataljoonaan (nimi myöhemmin Huoltopataljoona 2, Huoltopataljoona ja Huoltorykmentti). Hän toimi pataljoonassa ensin lääkintäaliupseerikoulun komppanianpäällikkönä ja 4. marraskuuta 1936 alkaen koulun johtajana. Hänet komennettiin 31. maaliskuuta 1937 Huoltopataljoonan 2. kokeiluosaston komentajaksi ja siirrettiin 30. marraskuuta 1937 Asevarikko 3:n päälliköksi. Hän oli komennettuna 1. helmikuuta – 17. kesäkuuta 1933 välisen ajan Viipurin suojeluskuntapiirin 19. alueen ja 15. syyskuuta 1933 – 30. kesäkuuta 1934 välisen ajan 18. alueen päällikkönä. 
Talvi- ja jatkosota.
Talvisotaan hän osallistui Asevarikko 3:n päällikkönä. Välirauhan aikana hän toimi samassa tehtävässä ja jatkosodassa hän toimi yhdistetyn Asevarikko 3:n (nimi Ase- ja ampumatarvevarikko 43) ja Kuormastovarikko 2:n päällikkönä. 
Sotien jälkeinen aika.
Sotien jälkeen Järvinen toimi Keskusvarikko 6:n päällikkönä. Varikon nimi muutettiin myöhemmin Asevarikko 1:ksi ja se on nykyinen Kuopion Varikko. Hänet haudattiin Kuopioon.
Luottamustoimet.
Järvinen toimi 2. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuosina 1928–1933 ja 1935–1937.
Comus (yhtye)

Comus oli brittiläinen progressiivistä ja psykedeelistä rockia sekä folkia yhdistellyt yhtye, joka toimi 1970-luvun alkupuolella. Yhtye julkaisi vain kaksi albumia, hyvin eksperimentaalisen ja kriitikoiden pitkälti teilaaman vuoden 1971 "First Utterancen" sekä kysynnän ja kulttimenestyksen myötä suoraviivaisemman vuoden 1974 "To Keep from Cryingin". Albumien välillä yhtye hajosi kertaalleen ja hyvin pian myös toisen albuminsa julkaisun jälkeen.
Yhtye on nimetty John Miltonin 1600-luvun naamionäytelmän "Comus" mukaan. Comus on myös kreikkalaisen mytologian jumala.
Comusin lyriikallinen anti oli hyvin monipuolista, ja musiikin sekä laulun esilletuonti omaperäisiä. Debyyttialbumin vallitsevat akustinen taiderockäänimaailma, folktyylinen laulu sekä perkussiiviset rytmit luovat vahvaa kontrastia synkkien, esimerkiksi murhia, raiskaamista tai väkivaltaa käsittelevien lyriikoiden kanssa.
Yhtyeen alkuaikojensa merkittävin julkinen esiintyminen oli esiintyminen vuonna 1969 David Bowien kanssa samassa konsertissa, Bowien lämmittelijänä, Purcell Roomsissa, Lontoossa.
Hajoamisensa jälkeen yhtye kokosi itsensä uudelleen maaliskuussa 2008 Silja Festivalilla järjestettyyn Mellotronen Festivaliin, eli ns. "Melloboatille", jossa se soitti ensimmäisen täyden keikkansa yli 30 vuoteen.
Kokoonpano.
Yhtyeen tunnetuin debyyttialbumin kokoonpano:
Andre Phillips

 
Andre Lamar Phillips (s. 5. syyskuuta 1959 Milwaukee) on entinen yhdysvaltalainen 400 metrin aitajuoksija, lajin olympiavoittaja.
Phillips opiskeli Silver Creek High Schoolissa San Joséssa ja Kalifornian yliopistossa. Hän voitti NCAA:n mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa 1981. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän sijoittui viidenneksi ajalla 49,24. Phillips voitti ainoan Yhdysvaltain mestaruutensa 1985 Edwin Mosesin oltua poissa kilpailusta. Samana vuonna hän voitti myös maailmancupin Canberrassa.
Soulin olympialaisissa 1988 Phillips voitti kultamitalin ennätyksellään 47,19. Hän kukisti Amadou Dia Ban neljällä sadasosasekunnilla. Moses jäi kolmanneksi ajalla 47,56.
Phillipsin ennätys 110 metrin aitajuoksussa on 13,25 vuodelta 1985. Hän on ammatiltaan opettaja.
János Bolyai

János Bolyai (15. joulukuuta 1802 – 27. tammikuuta 1860) oli unkarilainen, epäeuklidisen geometrian tutkimuksista tunnettu matemaatikko.
Hän syntyi Transilvaniassa, nykyisen Romanian alueella. Hänen isänsä oli matemaatikko ja Carl Friedrich Gaussin ystävä Farkas Bolyai. János oppi matematiikan perusteet isältään ja opiskeli teknillisessä opistossa Wienissä 1818–1822. Geometriasta tuli hänelle pakkomielle ja intohimo. Ensimmäiset tuloksensa hän julkaisi 1823 isänsä laatiman oppikirjan liitteenä. Gauss tutustui tähän liitteeseen ja piti Bolyaita nuorena nerona. Vuonna 1848 Bolyai kuitenkin huomasi, että Nikolai Lobatševski oli päätynyt samoihin ja yleisempiin tuloksiin tahollaan riippumattomana Bolyain tuloksista.
Punahärö

Punahärö ("Cucujus cinnaberinus") on punainen kovakuoriainen. Sitä tavataan laajalla alueella Euroopassa, mutta se ei ole missään yleinen. Se on mainittu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteissä II ja IV.
Punahärö on melko kookas, 11–15 mm pitkä ja hyvin litteä kovakuoriainen. Punahärön toukat elävät suurten, vioittuneiden haapojen kuoren alla.
Punahäröä on tavattu Suomessa kaikkiaan 11 paikassa, jotka kaikki ovat eteläisessä Suomessa. Vuonna 2014 se eli tiettävästi kuitenkin vain kahdella alueella Kuhmoisissa Kärppäjärvellä ja Hämeenlinnassa Evolla. Suomessa punahärön kaikki tunnetut esiintymät on suojeltu. Punahäröyksilön tappamisen ohjeelliseksi korvausarvoksi on määritelty Suomessa 1 682 euroa.
Laji on taantumassa, koska sopivia isokokoisia hitaasti kuolevia haapoja ei metsissä juuri ole. Muualla sitä tavataan Pohjoismaissa ja Itä-Euroopassa.
Ylä-Tuuloman voimalaitos

Ylä-Tuuloman voimalaitos ( tai ГЭС-12, "GES-12", 'Vesivoimalaitos 12') on Venäjän Murmanskin alueelle Tuulomajoelle 1960-luvulla rakennettu 268 MW:n vesivoimalaitos, jonka vuosituotanto on 800 GWt. Se on Luoteis-Venäjän vesivoimaloista suurin. Voimalan rakensi suomalainen valtionyhtiö Imatran Voima. Voimalatyömaalla oli enimmillään töissä 3 000 miestä ja 250 naista. Koko hankkeen toteuttivat suomalaiset. Työt kestivät kolme vuotta ja voimalaitos luovutettiin neuvostoliittolaiselle tilaajalleen kolme kuukautta ennen määräaikaa. Rakennuskustannukset olivat noin 155 miljoonaa markkaa. Laitoksessa on neljä vesiturbiinia. Laitos on ylempi kahdesta Tuulomajoen vesivoimalasta, ja se kuuluu TGK-1-yhtiölle. Laitoksen yhteyteen on syntynyt Ylä-Tuuloman ("Verhnetulomski") kaupunkityyppinen taajama. 
Laitoksen yläpuolella on 120 kilometriä pitkä ja suurimmillaan 745 neliökilometriä peittävä Ylä-Tuuloman tekojärvi. Padon rakentaminen nosti tekojärven paikalla ennen sijainneen Nuorttijärven pintaa 32 metriä. Padon pudotuskorkeus on noin 60 metriä.
Laitokseen alkujaan rakennettu kalaporras ei toiminut, eikä se ole käytössä.
Ala-Tuuloman voimalaitos

Ala-Tuuloman voimalaitos ( tai ГЭС-13, "GES-13", "Vesivoimalaitos 13") on Venäjän Murmanskin alueen Tuulomajoelle 1934–1938 rakennettu vesivoimalaitos, jonka vuosituotanto on 250 GWt. Laitoksessa on neljä vesiturbiinia. Se on alempi kahdesta Tuulomajoen voimalaitoksesta ja kuuluu TGK-1-yhtiölle. Pudotuskorkeus on noin 18 m ja voimalan padon yläpuolella on 60 km pitkä ja 24 neliökilometriä peittävä tekoallas.
Voimalaitos esti Atlantin lohen nousun, mutta pian rakennettu laitoksen kalaporras on osoittautunut hyvin toimivaksi.
Etelä-Kiinan karstialueet

Etelä-Kiinan karstialueet on Unescon maailmanperintöluettelon kohde. Se käsittää seitsemän suojeltua karstialuetta kolmessa ryhmässä Guizhoun ja Yunnanin maakunnissa sekä Chongqingin itsehallinnollisessa kunnassa.
Etelä-Kiinassa sijaitsee yksi maailman suurimmista karstialueista. Se on laajuudeltaan noin 600 000 neliökilometriä. Etelä-Kiinan karstialueilla on tavallisimpia karstimuodostumia, mutta myös monia harvinaisempia. Alueella on noin 50 maailman 70 tunnetusta "tiankeng"-muodostumasta. Termillä viitataan sellaisiin doliineihin, jotka ovat syvyydeltään ja halkaisijaltaan yli satametrisiä. Näin laajan yksittäisen kohteen merkitseminen maailmanperintöluetteloon ei ole järkevää. Kohde koostuukin kolmesta alueesta, joka muodostaa läpileikkauksen karstialueen ominaispiirteistä. Yhteensä maailmanperintökohteen pinta-ala on 475,88 neliökilometriä. Alueista suurin on kaksiosainen Libo Karst, jonka pinta-ala on melkein 300 neliökilometriä. Myös kaksiosainen Shilin Karst on runsaan 100 neliökilometrin laajuinen ja kolmiosainen Wulong Karst on pinta-alaltaan yli 50 neliökilometriä.
Shilin Karstissa on niin sanottuja kivimetsiä. Niiden tunnusmerkkeinä ovat korkeat kalkkikiviset pilarit, joita reunustaa syvät ja terävät karstivaot. Pilareita on monen muotoisia. Alueella on myös Zhiyunin luola, jossa on maanalaisia kivimetsiä. Muita alueen erikoispiirteitä on luola, jonka läpi puhaltaa elokuusta marraskuuhun 30 minuutin välein 2–3 minuuttia kestävä puhuri, sekä noin kolme kilometriä pitkä ja vain 300 metriä leveä järvi, jonka pohjassa on tippukiviä. yi-kansaan kuuluva sani-heimo järjestää alueella vuosittain soihtujuhlan.
Libo Karst sijaitsee Guizhoun ylätasangon ja Guangxin alamaan välisellä siirtymävyöhykkeellä, jossa myös kartiokarsti on vaihtumassa siirryttäessä alamaalta ja ylätasangolle. Geologisen arvonsa lisäksi Libo Karst on merkittävä myös alueen luonnon monimuotoisuuden ansiosta. siellä tavataan yli 314 selkärankais- ja 1 532 kasvilajia. Näistä monet ovat kotoperäisiä ja lisäksi uhanalaisia maailmanlaajuisesti tai kansallisesti.
Wulong Karst muodostuu kolmesta erillisestä luonnonihmeestä. Karstialue sijaitsee Wujiangjoen varrella Chongqingin kunnan kaakkoisosassa. Furongin luola on suuri kalkkikiviluola, jonka pituus on noin 2,7 kilometriä ja pinta-ala 3,7 hehtaaria. Luolan suurin osa on 1,1 hehtaarin kokoinen. Noin 20 kilometriä Chongqingista kaakkoon sijaitsee kolmen luonnonsillan alue. Karstisillat ovat yli 200 metriä pitkiä ja korkeita, ja ne ovat 1,5 kilometriä pitkän solan yläpuolella. Houping Tiankeng on 15 hehtaarin laajuinen alue, joka muodostuu useasta pienemmästä tiankengistä. Alue koostuu useista karstimuodostumista, kuten rotkoista, doliineista, kuiluista ja maanalaisista luolista.
Massawa

Massawa ( , , ge’ez Bāṣi) on Eritrean tärkein satamakaupunki, joka sijaitsee noin puolessavälissä maan rantaviivaa Punaisellemerelle. 
Vuonna 1997 kaupungissa oli noin 27 000 asukasta.
Kaupunki sijaitsee kahdella saarella ja mantereella, joita yhdistävät pengertiet. Pääosa asukkaista elää nykyisin mantereen puolella, mutta historialliset kohteet ovat Tauludin ja Batsen saarilla.
Massawa on Punaisenmeren syvin luonnonsatama, ja se on Eritrean tärkein satamakaupunki. Se oli aikoinaan Etiopian laivaston kotisatama. 
Historia.
Massawa perustettiin 800-luvulla Aksumin kanssa käytyä kauppaa varten.
Italian kuningaskunta valtasi Massawan kaupungin vuonna 1885.
Etiopian ja Eritrean sodan aikana helmikuussa 1990 Etiopian ilmavoimat kostivat aiemman tappionsa pommittamalla kaupunkia kuusi päivää tuhoten sen lähes kokonaan. Eritrean itsenäistyttyä vuonna 1993 alkoi kaupungin massiivinen jälleenrakennus.
David Noel Freedman

David Noel Freedman (12. toukokuuta 1922 – 8. huhtikuuta 2008) oli yhdysvaltalainen raamatuntutkija, kirjoittaja, ohjaaja, arkeologi ja presbyteeripappi. Hän väitteli tohtoriksi seemiläisistä kielistä ja kirjallisuudesta Johns Hopkinsin yliopistossa 1948. Hänellä oli monia professuureja ja hallinnollisia tehtäviä eri teologisissa instituuteissa ja yliopistoissa. Hän osallistui "Raamatun salaisuudet" -kirjan kirjoittamiseen.
Freedmanilla oli merkittävä rooli Ashdodin muinaiskaupungin arkeologisissa kaivauksissa. Sen sijainti pronssikaudella ja rautakaudella oli tell-rauniokukkulan kohdalla joka sijaitsee nykyisen kaupungin eteläpuolella. Arkeologit kaivoivat sen esille yhdeksän vuoden aikana vuosien 1962 ja 1972 välillä. Urakkaa johtivat parina ensimmäisenä vuonna Freedman Pittsburghin teologisesta seminaarista sekä Moshe Dothan. Myöhempinä vuosina johtajana oli Dothan Israelin museoviraston puolesta.
Canon EOS 30D

Canon EOS 30D on japanilaisyhtiö Canonin valmistama digitaalinen järjestelmäkamera. Kamera julkistettiin 21. helmikuuta 2006 Canon EOS 20D:n seuraajaksi. EOS 30D:n seuraaja puolestaan on vuonna 2007 julkaistu EOS 40D.
Kamerassa on kahdeksan megapikselin APS-C-kokoinen CMOS-kenno, ja sillä pystyy kuvaamaan viisi kuvaa sekunnissa. Kamera on yhteensopiva sekä EF- että EF-S -objektiivien kanssa. Lisäksi kamerassa on 2,5 tuuman näyttö.
Efesoksen Artemis

Efesoksen Artemis oli yksi muoto Artemis-jumalattaren ilmentymistä. Tätä Artemiin ilmentymää palvottiin Efesoksen suuressa Artemiin temppelissä. Kreikan jumaltarustossa Artemis oli alun perin neitsyt ja metsästyksen jumalatar. Efesoksen Artemiin ajatellaan sen sijaan olleen hedelmällisyyden jumalatar. Tähän johtopäätökseen on tultu, koska löytyneissä Artemiin kuvissa olleiden vyötäröllä kohoavien ulokkeiden, jotka aikaisemmin tulkittiin kuvaavan naisen rintoja, tulkitaankin tarkoittavan sonnin kiveksiä.
Efesoksen Artemista kuvataan "Raamatun" "Apostolien teoissa". Paavalin saavuttua Efesokseen hänen vastustajansa pyrkivät kärjistämään ristiriitaa saadakseen aikaan levottomuuden, johon roomalaisen sotaväen olisi pitänyt puuttua. Tilanne kuitenkin raukeaa, ja Paavali kutsuu opetuslapsensa koolle ja he matkustivat Makedoniaan.
Efesoksen Artemiin temppeliin meno oli naimisissa olevilta naisilta kielletty.
Karun

Karun (, aiemmin myös "Ulai", tai "Eulaeuson") on 829 kilometriä (toisen lähteen mukaan 860–890 km) pitkä joki Iranin lounaisosassa, Tšahar Mahaal ja Bakhtiarin sekä Khūzestānin provinseissa. Joki saa alkunsa Zagrosvuorten Zard Kuh-e Baḵtiārista Esfahanin länsipuolelta. Se on Iranin ainoa alajuoksultaan navigoitavissa oleva joki. Se virtaa muun muassa Ahvāzin kaupungin halki ja laskee Šatt al-Arabin suistoon.
Joen valuma-alue on 57 059 neliökilometriä. Valuma-alueesta suurin osa on vuoristoista. Joen uoma voidaan jakaa kolmeen erityyppiseen osaan. Ensimmäisen osan muodostaa uoma alkulähteeltä Gatvandiin, jossa vuoristo-osuus päättyy. Joen yläjuoksulla joki kasvaa voimakkaammaksi virraksi sivujokien liittyessä siihen. Virtausnopeus on suuri. Toinen osuu kulkee Šuštarin kautta Band Qīriin, jossa tärkein sivuhaara Dez yhtyy pääuomaan. Kolmas osuus on Band Qīristä Ahvāzin kautta lounaaseen Šatt al-Arabiin. Band Qīrin jälkeen joki on navigoitavissa joensuulle saakka muutoin paitsi Ahvāzin luona kolmen kilometrin virtaosuudella. Erityisesti kuivaan vuodenaikaan joessa voi olla näillä paikoin liian vähän vettä vesiliikenteeseen. Matalin vedenkorkeus on tyypillisesti lokakuussa ja korkeimmilleen vesi kohoaa huhtikuussa sateiden ja sulamisvesien yhteisvaikutuksesta.
Alajuoksulla joki on historian aikana vaihtanut uomaa ainakin kolmesti. Nykyään alajuoksulla on keinotekoinen kanava (Haffārin kanava), joka kaivettiin ilmeisesti vuonna 986 jaa. mahdollistamaan vesiliikennettä Basran ja Ahvāzin välillä. Sittemmin vuonna 1847 Erzhumin sopimuksessa Iran sai oikeuden käyttää Šatt al-Arabin itälaitaa vesitienään. Karun avattiin kansainväliselle liikenteelle Ahvāziin saakka vuonna 1888, myöhemmin Band Qīriin saakka. Etenkin Karunin alajuoksusta on tullut tärkeä kulkuväylä öljynporaus- ja jalostamotoiminnan läheisyyden vuoksi. Jokeen on rakennettu pato ja tunneli vuonna 1971 Esfahanin vedentarpeen turvaamiseksi.
Muuta.
Karunia on arveltu Eedenin puutarhan pohjoispuolella sijainneeksi Gihon-joeksi.
Pentti Korhonen

Pentti Korhonen (s. 4. kesäkuuta 1951 Rantasalmi) on suomalainen ratamoottoripyöräilijä. Hän ajoi 350cc-luokan MM-sarjan pronssille kaudella 1975.
Elämäkerta.
Korhonen osallistui ensimmäisen kerran MM-sarjan osakilpailuun vuonna 1969 Suomen GP:ssä. MM-sarjaa Korhonen pääsi kiertämään varsinaisesti kaudella 1973, ja heti ensimmäisellä kaudella tuli kolmossija Hockenheimin osakilpailussa. Kausi 1975 oli Korhosen paras. Hän voitti Jugoslavian osakilpailun, oli Hockenheimissa kolmas, ajoi Hollannin GP:ssä toiseksi ja oli MM-sarjan kokonaispisteissä kolmas. Seuraavalla kaudella Korhonen ajoi 250-kuutioisissa kauden päätöskilpailussa Barcelonassa neljänneksi ja sijoittui luokan MM-sarjassa lopulta neljänneksi. Viimeisen MM-osakilpailun hän ajoi vuonna 1979 Suomessa. Korhonen osallistui 138 GP:hen keräten 327 pistettä. Palkintopallisijoja kertyi kymmenen.
Pentti Korhonen ajoi urallaan pääasiallisesti 250- ja 350-kuutioisilla mutta kilpaili kaikissa luokissa 125-kuutioisesta 1000-kuutioiseen asti. Korhonen ajoi myös kestävyyssarja Endurancen kilpailuja Ducatin ja Hondan tehdasajajana. Vuonna 1974 hän oli kymmenen parhaan joukossa neljässä eri luokassa, kun nykyään ajajat keskittyvät yhteen luokkaan.
Kilpauran jälkeen Korhonen on toiminut Suomen Moottoriliitossa eri tehtävissä muun muassa lajivalmentajana ja -päällikkönä. Lisäksi hänellä on ollut osaomistajuus ravintolasta.
Apollo–Sojuz

Apollo–Sojuz-yhteislento (, ASTP, , ЭПCA) oli Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton avaruusohjelmien ensimmäinen yhteislento. Se suoritettiin heinäkuussa 1975, vaikkakin lennon suunnittelu aloitettiin jo vuonna 1970. Yhdysvalloille se oli viimeinen Apollo-ohjelman lento ja viimeinen miehitetty lento ennen ensimmäistä avaruussukkulalentoa huhtikuussa 1981.
Vaikka yhteislennolla oli useita tieteellisiä tehtäviä, oli lennon pääasiallinen tehtävä vertauskuvallinen. Lento nähtiin liennytyksen symboliksi ja avaruuskilvan lopuksi. Apollo-lentoa ei virallisesti numeroitu, mutta joissakin lähteissä siihen viitataan Apollo 18:na.
Apollo ja Sojuz 19 laukaistiin matkaan 15. heinäkuuta 1975, joista Sojuz laukaistiin ensin ja Apollo 7 tuntia myöhemmin. Sojuz 19 laskeutui maahan 21. heinäkuuta ja Apollo 24. heinäkuuta. Alukset telakoituivat ensimmäistä kertaa toisiinsa 17. heinäkuuta. Alukset olivat telakoituneina toisiinsa 44 tuntia. Miehistöt vaihtoivat keskenään lippuja ja lahjoja ja suorittivat yhdessä tieteellisiä kokeita.
Sojuz-kapselin miehistöosa on ulkoisesti kunnostettuna näytteillä Moskovassa VDNH-näyttelyn Avaruuspaviljongissa.
Nikolai Tšernyhin löytämä päävyöhykkeen asteroidi 2228 Apollo-Sojuz on saanut nimensä Apollo-Sojuz-projektista.
Lennon jälkeen seuraavan kerran yhdysvaltalainen ja venäläinen alus tekivät yhteislennon vuonna 1994 ja telakoitumisen vuonna 1995.
Ribonukleaasi P

RNaasi P eli Ribonukleaasi P on entsyymi, joka koostuu useiden proteiinien lisäksi myös RNA-molekyylistä ja tähän perustuu myös sen kyky toimia katalyyttisesti . Sen tehtävänä on hajottaa käytettyä tai tarpeetonta RNA:ta . Bakteerien, arkkien ja aitotumaisten RNaasi P-entsyymit eroavat toisistaan jonkin verran. Sidney Altman sai Nobelin kemianpalkinnon työstään RNaasi P:n tutkimisessa.
Koko ja toimintaolosuhteet.
RNaasi P on kooltaan 45–580 kDa. Useat metalli-ionit toimivat entsyymin tehokkuuden lisääjinä riittävän pieninä pitoisuuksina, mutta suurissa määrissä ne ovat inhibiittoreita. Parhaiten RNaasi P toimii 25–75 °C ja pH:n ollessa 5,5–8 .
Ollinsaari

Ollinsaari on lähiö Pohjois-Pohjanmaalla Raahessa entisen Saloisten kunnan alueella. Ollinsaari sijaitsee aivan Raahen ja Saloisten entisen kunnanrajan tuntumassa Saloisten puolella. Saloisten kirkonkylälle on matkaa noin neljä kilometriä, Raahen keskustaan runsas kilometri.
Ollisaaren palveluita ovat koulu, päiväkoti, K-Market ja seurakuntakoti.
Historiaa.
Ollinsaaren kerrostalot rakennettiin Rautaruukin perustamisen jälkeen 1960-luvulla. Asunnot rakennettiin kiireellä kolmessa vaiheessa, joista viimeinen valmistui vuonna 1977. Alueen suunnittelussa käytettiin esikuvana Espoon Tapiolaa.
Kerrostaloalueen tieltä purettiin pois historiallisesti arvokas Ollinsaaren kartano, joka oli yksi Savolahden kylän vanhoista kantatiloista; tilan juuret olivat keskiajalla. Kartano ja myöhempi asuinalue ovat saaneet nimensä ensimmäisen tunnetun isännän Olli Juhonpojan mukaan, jonka omistuksessa tila oli 1540-luvulla. Olli oli tuohon aikaan pitäjässä yleinen nimi, mikä johtui siitä että pitäjän suojeluspyhimys oli Pyhä Olavi.
Peltomaanperä

Peltomaanperä on kylä Pohjois-Pohjanmaalla Raahessa entisen Saloisten kunnanalueella Haapajoen varrella noin viisi kilometriä Saloisista etelään. Haapajärven tekoallas sijaitsee kylän lähistöllä.
Historia.
Kylä on saanut nimensä Peltomaan talosta, joka erotettiin Puustin kantatilasta vuonna 1782 Sigfid Heikinpoika Peltomaalle. Kylän vanhin tila on kuitenkin Korpela, jonka perusti Antti Korpela 1760-luvulla. Kylän kolmas vanha tila on Matti Krekilän 1780-luvulla perustama Krekilän tila. Muut kylän talot on aikojen kuluessa lohkottu näistä kolmesta vanhasta tilasta.
Tiistaitiima

Tiistaitiima oli Yleisradion eläkeläisille suunnattu keskusteluohjelma, jota esitettiin ensimmäisen kerran 1980-luvulla. "Tiistaitiiman" keskusteluaiheet liittyivät seniorikansalaisiin ja heidän hyvinvointiinsa. Nimensä mukaisesti ohjelmaa esitettiin kerran viikossa tiistaisin. 
Ohjelman juontajana toimivat ainakin Leo Lehdistö, Maija-Kaarina Lehtovaara ja geriatrian erikoislääkäri Harriet Finne-Soveri. Lääketieteellistä asiantuntemusta toi myös ohjelmassa usein vieraillut ylilääkäri Antti Huunan-Seppälä. Tunnettu radioääni Martti Silvennoinen luki viikoittaiset eläkeläisiä koskevat uutiset, ”Tiimaset”. Kussakin ohjelmassa kahden hengen ”Remppajengin” tehtävänä oli tehdä niitä ”tyhmiä” kysymyksiä, joita suuri yleisö kulloisestakin aiheesta kysyisi. Sen vaihtuvia jäseniä olivat Jutta Zilliacus, Elsi Hetemäki-Olander, Aarne Saarinen, Pekka Silvola, Sakari Kiuru, Sinikka Luja-Penttilä ja Tertta Sundholm.
"Tiistaitiiman" viimeinen ohjelma esitettiin vuonna 1999. Se kuvattiin Brinkkalan talossa Turussa, jossa tehtiin monet ohjelmasarjan joulunalusjaksoista. Ohjelman paikalla jatkoi yli 50-vuotiaille suunnattu "Vierivät kivet". Monet "Tiistaitiiman" tekijöistä, muun muassa Leo Lehdistö ja Harriet Finne, teki Yle TV2 -kanavalle kevätkaudella 2001 eläkeläisille suunnattua ohjelmaa "Kuuskyt ja risat".
"Tiistaitiiman" tunnusmusiikkina käytettiin Enyan kappaletta ”Orinoco Flow”.
Andrew Mango

Andrew James Alexander Mango (14. kesäkuuta 1926 – 6. heinäkuuta 2014) oli brittiläinen Istanbulissa syntynyt tietokirjailija ja toimittaja
Hänen isänsä Alexander Mango oli italialais-kreikkalainen asianajaja ja hänen äitinsä Adelaide Damonov oli venäläissyntyinen emigrantti. Mango kasvoi nuoruutensa ajan Istanbulissa ja hän hallitsi useita kieliä.
Mango työskenteli nuorena miehenä lehdistöpäällikkönä Britannian suurlähetystössä Ankarassa. Hän muutti Britanniaan vuonna 1947 ja asui Lontoossa kuolemaansa asti. Hän suoritti tutkinnon Lontoon yliopistosta, mukaan lukien tohtorintutkinnon persiankirjallisuudesta.
Mango siirtyi BBC:n turkinkielisen osaston palvelukseen ja vietti koko uransa BBC World Servicen palveluksessa. BBC:stä Mango jäi eläkkeelle vuonna 1986.
Hänen taustansa persian- ja arabiatutkimuksessa hyödytti Mangoa siten, että hän hallitsi ottomaaniturkkia. Mango kirjoitti väitöskirjansa Aleksanteri Suuresta School of Oriental and African Studiesstä Lontoon yliopistosta, jossa hän myöhemmin luennoi koko uransa aikana Modernin Turkin tutkimuksessa.
Eläkkeelle jäätyään hän julkaisi kirjan Mustafa Kemal Atatürkistä vuonna 1999. Kirjasta tuli kansainvälinen bestseller.
Teoksia.
Andrew Mangon teoksia ei ole suomennettu.
Doliini

Doliinit ovat kuoppia tai vajoamia, joita esiintyy karstialueilla. Ne voivat olla muodoltaan sylinterimäisiä, kartiomaisia tai kulhon muotoisia ja niiden koko vaihtelee muutamasta metristä satoihin metreihin. Doliini-sana tulee slovenian kielen sanasta "dolina", joka tarkoittaa laaksoa.
Doliineja syntyy joko liukenemisen tai luhistumisen seurauksena. Sadevesi liuottaa kalkkikiveä. Vesi valuu karstin pieniin rakoihin, josta se pääsee kallioon liuottaen tätä synnyttäen doliinin. Joskus maanalainen luola kasvaa niin suureksi, että luolan katto muuttuu epävakaaksi. Tällöin se saattaa sortua, jonka seurauksena muodostuu doliini, josta on yhteys luolaan.
Quintus Caecilius Metellus Macedonicus

Quintus Caecilius Metellus Macedonicus (220 eaa. –116/115 eaa.) oli roomalainen preettori vuonna 148 eaa., konsuli 143 eaa., Hispania Citeriorin Prokonsuli 142 eaa. ja kensori vuonna 131 eaa.
Metellus oli Quintus Caecilius Metelluksen vanhin poika ja Lucius Caecilius Metelluksen pojanpoika. Hän taisteli kolmannessa makedonialaissodassa ja komensi Rooman armeijaa neljännessä makedonialaissodassa, jossa hän kukisti makedonialaisen Andriskosken Pydnan taistelussa 148 eaa.
Voitostaan hän sai lisänimen "Macedonicus".
Helmut Berthold

Helmut Berthold (19. huhtikuuta 1911 Leipzig – 20. syyskuuta 2000 Lyypekki) oli saksalainen käsipalloilija ja olympiavoittaja. Hän oli mukana Saksan kultaa voittaneessa joukkueessa Berliinin olympialaisissa 1936. Berthold pelasi turnauksessa kolme ottelua ja teki niissä 10 maalia.
Satamakangas

Satamakangas on Pohjois-Pohjanmaalla Raahen kaupungin alueella oleva pieni kerrostaloalue. Se sijaitsee noin 1,5 km Saloisten kirkonkylältä luoteeseen Rautaruukin vieressä ja on tehtaan omistuksessa. 
Alueen puolenkymmentä kerrostaloa rakennettiin 1960-luvulla tehtaan työläisten asunnoiksi, ja alueella toimi aluksi myös lähikauppa. Kylällä on myös pieni urheilukenttä. Satamakangas on saanut nimensä keskiajalla ja vielä 1600-luvulla toimineelta Salon satamalta, joka oli vilkas satama- ja markkinapaikka. Markkinat kuitenkin siirrettiin vuonna 1616 lähelle nykyistä Raahen kaupunkia. Kaupungin perustamisen 1649 jälkeen satama siirtyi kaupungin Fantinlahden pohjukkaan, jossa se toimi purjelaivakauden ajan. Nykyinen Raahen satama sijaitsee Lapaluodossa Satamakankaan naapurissa.
Foederatus

Foederatus (monikko foederati) on latinankielinen termi, joka tarkoitti Rooman valtakunnassa liittolaisia, jotka eivät olleet Rooman siirtokuntia tai joilla ei ollut Rooman kansalaisuutta. Nimitys on peräisin sanasta "foedus" ’sopimus’. Useat germaaniheimot olivat Rooman foederatuksia.
Rooman valtakunta oli loppuaikoinaan täysin riippuvainen foederatus-joukkojen avusta. Kun Attilan johtamat hunnit lyötiin vuonna 451 Katalaunien kenttien taistelussa, muodostivat foederatus-joukot – muun muassa visigootit ja alaanit – puolet roomalaisten vahvuudesta.
Foederatus-joukkoja käytettiin vielä 500-luvulla Itä-Rooman keisari Justinianus I:n aikana, mutta termin merkitys muuttui joskus 400-luvun aikana. Aikalaishistorioitsija Prokopios kertoi, että hänen aikanaan kuka tahansa saattoi liittyä foederatus-joukkoihin, mutta ei kertonut asiasta tarkemmin. Jotkut lait "Codex Iustinianuksessa" viittaavat siihen, että foederatus-joukot kuuluivat nyt tavalliseen armeijaan.
Günther Ortmann

Günther Ortmann (30. marraskuuta 1916 Liebau – 10. tammikuuta 2002) oli saksalainen käsipalloilija, olympiavoittaja ja maailmanmestari. 
Ortmann voitti Saksan joukkueessa kultaa Berliinin kesäolympialaisissa 1936. Turnauksessa hän pelasi kaksi ottelua, ja teki niissä seitsemän maalia. Kaksi vuotta Berliinin olympiakisojen jälkeen Ortmann oli mukana Saksassa järjestetyissä ensimmäisissä hallikäsipallon ja ulkona pelatun käsipallon MM-kilpailuissa. Saksa voitti kummankin turnauksen, ja Ortmann on näin yksi niistä harvoista käsipalloilijoista, jotka ovat voittaneet käsipallossa sekä sisä- että ulkopelin maailmanmestaruuden.
Korpikolva

Korpikolva ("Pytho kolwensis") on puissa elävä kovakuoriainen. Se on mainittu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteessä IV, sillä se on unionin alueella hyvin harvinainen. Venäjän puolella Karjalassa se on vielä varsin tavallinen laji, mutta metsänhoidon muuttuessa sen elinehdot saattavat huonontua sielläkin.
Korpikolva on hyvin vaativa elinympäristönsä suhteen. Se tarvitsee keski-iältään 135–185 vuotta olevan metsän, jossa on kaatuneita kuusia. Sen asuttaman lahopuun on oltava riittävän suuri läpimitaltaan, puun rungon täytyy olla vähintään puoliksi kuoren peitossa, sienirihmastoa ei saa olla enempää kuin 75 prosenttia kuoren alla ja lisäksi puun on yleensä oltava suurimmaksi osaksi irti maasta. Ravintonaan laji käyttää puun nila- ja jälsikerrosta. Laji ei iskeydy eläviin puihin eikä aiheuta puutavaralle vahinkoja. 
Aikuinen korpikolva on 12–18 millimetriä pitkä, kiiltävän musta, ja sen peitinsiivet ovat hennosti urittuneet pitkittäissuunnassa. Toukkavaihe kestää jopa 4–5 vuotta, ja siinä ajassa toukka kasvaa jopa kolmen senttimetrin pituiseksi. Iso toukka on harmahtavan-vihertävän tummanruskea, pienet toukat ovat vaalean beigejä.
Ennen vuotta 1970 korpikolvaa tavattiin Pirkanmaalla, vuoden 1970 jälkeen havaintoja on tehty Kainuussa, Savossa ja muutamin paikoin Keski-Suomen pohjoisosassa.
Korpikolvan löysi vuonna 1833 hyönteistieteilijä ja professori Carl Reinhold Sahlberg Yläneen Uudenkartanon Säkylän Pyhäjärveen rajoittuvalta Kolvaan ulkopalstalta, jonka mukaan laji sai nimensä.