tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Camille Pleyel

Camille Pleyel (18. joulukuuta 1788 Strasbourg – 4. toukokuuta 1855 Montmorency) oli ranskalainen pianisti, musiikkikustantaja ja Pleyel-pianotehtaan omistaja. Hän oli säveltäjä Ignaz Pleyelin vanhin poika. Camille Pleyel tunnetaan myös Pariisin Salle Pleyel -konserttisalista ja hyvistä suhteistaan Frédéric Chopiniin, jonka instrumenteista Pleyel-pianotehdas vastasi. Chopinin ura sai alkunsa Camille Pleyelin järjestämistä salonkikonserteista.
Camille Pleyel opiskeli pianonsoittoa muun muassa Jan Dussekin johdolla. Vuonna 1815 hänestä tuli isänsä perustaman pianotehtaan osakas, ja isänsä kuoltua 1831 sen ainoa omistaja. Myös Pleyelin vaimo Marie, o.s. Moke (1811–1875), oli taitava pianisti opiskeltuaan Friedrich Kalkbrennerin johdolla. Avioliitto Pleyelin kanssa oli mahdollista vain purkamalla ensin nuorikon kihlaus säveltäjä Hector Berlioz’n kanssa. Avioliitto kesti vain neljä vuotta.
Vuonna 1830 Camille Pleyel avasi Pariisin rue Rochechouartilla 300-paikkaisen Salle Pleyel -konserttisalin. Myöhemmin vuonna 1927 yritys rakennutti nykyisen 3 000-paikkaisen salin rue du Faubourg Saint-Honorén varteen. Salle Pleyel toimii yhä sekä Orchestre de Paris’n että Ranskan radion sinfoniaorkesterin yhtenä vakiosalina.
Peter Sheppard Skӕrved

Peter Sheppard Skӕrved on brittiläinen viulisti. Hän on levyttänyt muiden muassa Giuseppe Tartinin, Ludwig van Beethovenin, Anton Reichan ja Michael Tippettin teoksia. Monet säveltäjät, kuten Hans Werner Henze, Poul Ruders, David Matthews, Judith Weir ja Jörg Widmann, ovat myös säveltäneet hänelle uusia teoksia. 
Sheppard Skӕrved on saavuttanut Grammy-ehdokkuuden ja BBC Music Magazinen tunnustuksia. Hän on Royal Academy of Musicin Viotti-luennoitsija Lontoossa, ja hänestä tuli akatemian "Fellow" vuonna 2013. Hän on naimisissa tanskalaisen kirjailija, runoilija Malene Skӕrvedin kanssa. Hän on itsekin kirjoittanut monista aiheista, kuten victoriaanisen ajan taidemaalareista, viulunrakennuksesta, nykyaikaisesta kvartetosta ja Niccolò Paganinista.
Geneviève Page

Geneviève Page (alun perin "Geneviève Bonjean", 13. joulukuuta 1927 Pariisi – 14. helmikuuta 2025 Pariisi) oli ranskalainen näyttelijä, joka teki pitkän uran näyttelijänä. 
Page aloitti 50-vuotisen elokuvauransa roolilla elokuvassa "Pas de pitié pour les femmes" (1950). Hänen tunnetuimmat roolinsa ovat elokuvissa "Päiväperho" ("Belle de jour", 1967), "Sherlock Holmesin salaisuus" ("The Private Life of Sherlock Holmes", 1970), "Mayerling" (1968) ja "Kultainen tulppaani" ("Fanfan la Tulipe", 1952).
Page esiintyi myös teatterissa, ja hänet palkittiin 1996 ranskalaisella Molière-palkinnolla näytelmästä "Colombe".
Page oli naimisissa liikemies Jean-Claude Bujardin kanssa vuodesta 1959 tämän kuolemaan 2011 saakka, ja he saivat kaksi lasta.
Marqués del Duero (1875)

Marqués del Duero oli Espanjan laivaston Fernando el Catolico -luokan tykkivene, joka upposi 1. toukokuuta 1898 Manilanlahden taistelussa.
Valmistus.
Alus tilattiin Forges et Chantiers de la Méditerranéelta La Seyne-sur-Meristä Ranskasta, missä köli laskettiin 20. tammikuuta 1875. Alus laskettiin vesille 3. toukokuuta 1875 ja otettiin palvelukseen vielä samana vuonna.
Palvelus.
Espanja vastaanotti aluksen Marseillessa, mistä se lähti ensimmäiseen tehtäväänsä 27. heinäkuuta 1875 San Sebastianin lahdelle sulkeakseen ja valvoakseen alueen sekä toimiakseen yhteysaluksena. Alus jatkoi tehtävässä kolmannen karlistisodan päättymiseen 27. helmikuuta 1876 saakka ja poistui alueelta muun laivaston mukana 5. huhtikuuta.
Alus lähti 29. heinäkuuta Filippiineille, missä se liitettiin Espanjan Aasian laivueen eteläiseen divisioonaan kotisatamanaan Zamboanga. Alus lähti 24. heinäkuuta 1880 Filippiineiltä vieraillakseen Siamissa, Saigonin Annamissa ja Singaporessa. Alus valtasi 27. syyskuuta 1895 joukon morojen merirosvoaluksia Borneossa. Myöhemmin alus hyökkäsi morojen ja tagalog merirosvojen kimppuun surmaten kahdeksantoista ja haavoittaen kolmeakymmentä.
Espanjan–Yhdysvaltain sodan alus osallistui Montojon johtaman laivueen mukana Manilanlahden taisteluun. Alukseen osui ainakin viidesti ja ainakin yksi osumista oli 8 tuuman ja yksi 6 tuuman kranaatti. Aluksen keulatykki ja laitojen tykit tuhoutuivat samoin kuin yksi höyrykoneista. Miehistö upotti aluksensa ja Yhdysvaltain laivaston "USS Petrelin" maihinnousujoukot polttivat hylyn. Yhdysvaltain laivasto nosti hylyn ja nimesi sen "P-17":ksi. Alus romutettiin vuonna 1900.
K. T. McCall

K. T. McCall on australialainen kioskikirjallisuutta julkaissut kirjailijanimimerkki, jota käyttivät opettajana Uudessa Etelä-Walesissa toiminut Muriel Watkins ja toimittaja Audrey Armitage. Toinen heidän käyttämänsä nimimerkki on Gerry North.
Armitage sai uransa alussa vanhemmalta kollegalta neuvon, miten lajin kirjoja kirjoitetaan: "Paperi vain koneeseen ja alat kirjoittaa."
Watkins kirjoitti Armitagen kanssa nimellä K. T. McCall 23 rikosromaania, jotka julkaistiin sarjana "Johnny Buchanan Stories". Nimellä Gerry North he julkaisivat kaksi suomentamatonta rikosromaania, "Meet Gerry North" ja "Gerry North Collects". McCall-kirjojen päähenkilö on Silver Star -vakuutusyhtiön tutkija newyorkilainen Johnny Buchanan, joka ei pidä asetta mukanaan, mutta joutuu kohtaamaan hyvin väkivaltaisia rikoksia.
Gabriele Hierdeis

Gabriele Hierdeis on saksalainen sopraano. Hän opiskeli Frankfurt am Mainin musiikkikorkeakoulussa ja sai maisterinarvot sekä ooppera- että konserttipuolelta. Vuonna 2003 hän suoritti Konzertexamenin, joka vastaa tohtorin arvoa esittävissä taiteissa.
Saksan ulkopuolella Hierdeis on esiintynyt muun muassa Moskovassa, Permissä ja Yhdysvaltain Lincoln Centerissä. Hierdeis on levyttänyt muun muassa CPO:lle, Brilliant Classicsille ja Harmonia Mundille. Hänen ohjelmistonsa ulottuu barokista nykyaikaan ja kattaa yksinlaulujen, kamarimusiikin ja oratorioiden ohella oopperaa. Hierdeis on kantaesittänyt Wolfgang Rihmin, Helmut Lachenmannin, Salvatore Sciarrinon sekä Marc Andrén teoksia ja tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestareiden kuin Sylvain Cambrelingin, Beat Furrerin, Franck Ollun, Bernhard Kontarskyn, Frieder Berniusin, Konrad Junghänelin, Michael Schneiderin ja Johannes Debusin kanssa. Kokoonpanoja, joiden kanssa Hierdeis on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa La stagione Frankfurt ja Cantus Cölln.
Yksi Hierdeisin ohjelmistoon keskeisesti kuuluva teos on Luciano Berion "Sequenza 3", jonka hän on levyttänytkin.
Frank Bossert

Frank Bossert on saksalainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori. Hän syntyi Pforzheimissa ja opiskeli Karlsruhessa. Hän on esiintynyt muun muassa Iwanovin roolissa Albert Lortzingin "Zar und Zimmermann" -oopperassa ja Wentzelin roolissa Bedřich Smetanan oopperan "Myyty morsian" tulkinnassa. Barokkioopperan alueelta hän tulkitsi nimiroolin Claudio Monteverdin oopperassa "Orfeo". 
Bossert on toiminut myös konserttilaulajana ja esittänyt nykytaidemusiikkia. Hän on luennoinut Stuttgartin musiikkiyliopistossa.
Marit Malm Frafjord

Marit Malm Frafjord (s. 25. marraskuuta 1985 Tromssa) on norjalainen käsipalloilija. Hän on Norjan maajoukkueessa voittanut olympiakultaa Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012 sekä saavuttanut olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016. Hän voitti maailmanmestaruuden Brasiliassa 2011 sekä Euroopan-mestaruuden Ruotsissa 2006, Makedoniassa 2008, Tanskan ja Norjan yhdessä järjestämissä kisoissa 2010 ja Ruotsissa 2016.
Frafjord on seuratasolla edustanut muun muassa kotimaassaan Byåsen HE:tä ja Larvik HK:ta sekä neljä kautta tanskalaista Viborg HK:ta. Kaudeksi 2017–2018 hän siirtyi Larvikista romanialaiseen CSM Bucureștiin.
Emma-Julia Wood

Emma-Julia Wood (s. 1995) on suomalainen ringette-, jääpallo-, rugbypelaaja sekä alamäkiluistelija.
Ringette.
Emma-Julia Wood on Espoon kiekkoseuran kasvatti. Peliuransa aikana hän on edustanut Ottawa Ice -joukkuetta (2015–2016), saavuttaen NRL:n pronssia sekä Lahti Ringetteä (2016–2017). 
Wood kuului ringeten Suomen nuorten U19 mestaruusjoukkueeseen North Bayssa 2013 ja toimi joukkueen kapteenina.
Alamäkiluistelu.
Vuonna 2013 Wood voitti alamäkiluistelussa ensimmäisen naisten Suomen-mestaruuden.
Jääpallo.
Kausina 2012–2013 ja 2013–2014 Wood edusti Botnia 69 -joukkueessa, pelaten kaksi kautta ringeten ohella naisten bandyliigaa. Kaudella 2013–2014 joukkue saavutti SM-pronssia. 
Rugby.
Kausilla 2014 ja 2015 Wood edusti Helsinki Rugby Clubia (HRC), mutta ura katkesi loukkaantumiseen.
Testosteronikorvaushoito

Testosteronikorvaushoito eli androgeenikorvaushoito on iän myötä miehen vähenevän testosteronituotannon paikkaamiseksi annettavaa testosteronilääkitystä. Korvaushoito on kiistanalainen. Korkea testosteronitaso on yhdistetty sydän- ja verisuoniperäisiin kuolemantapauksiin. Toisaalta testosteronikorvaushoito voisi parantaa insuliiniherkkyyttä ja suojata tyypin 2 diabetekselta.
Miehillä.
Testosteronikorvaushoidossa kivesten testosteronin tuottaminen tyrehtyy ja jäljelle jää lähinnä ulkoisesti annettu testosteroni. Hypotalamuksen ja aivolisäkkeen muodostama hormonaalinen säätelyjärjestelmä havaitsee, että hormonipitoisuus on runsas ja gonadotropiineja vapauttavan hormonin (GnRH) eritys pienenee. Testosteronikorvaushoito voi sammuttaa miehen oman testosteronituotannon.
Joillain miehillä testosteronikorvaushoito aloitetaan pelkän pienen testosteronipitoisuuden perusteella, mutta aivo­li­säkkeen ade­nooman, hemok­ro­ma­toosin tai geneet­tisen sai­rauden diagno­sointi ja hoi­to voivat viivästyä.
Lääketestosteronin myynti on 12-kertaistunut vuosina 2000–2011. Erään tutkimuksen mukaan testosteronikorvaushoito on yhteydessä 2,2-kertaiseen sydänkohtauksen riskiin yli 65-vuotiailla miehillä ja 3,4-kertaiseen sydänkohtauksen riskiin yli 75-vuotiailla miehillä.
Naisilla.
Säännöllinen liikunta lisää elimistön testosteronipitoisuutta. Estrogeenin ja testosteronin yhdistelmää sisältävät emättimeen siveltävät paikallishoitovalmisteet ovat paras hoito emättimen kuivuuteen ja kostumishäiriöihin.  
Hormonitoiminnan vähenemisestä johtuvaa seksuaalista haluttomuutta voidaan hoitaa testosteronikorvaushoidolla, jonka avulla seksuaalisesti tyydyttävien tapahtumien määrä nousee tutkimusten mukaan keskimäärin 60 %. Testosteronin on todettu lisäävän myös sukupuolista nautintoa. Tablettimuotoinen testosteroni lisää seksuaalista halukkuutta noin tunnin kuluttua tabletin nauttimisesta. Naisten testosteronivajetta voidaan hoitaa Suomessa myös lisämunuaishormonilla tai vaihdevuosihormonitabletteja taikka -geeliä, joissa on mukana mieshormonia.
Vähintään 12 viikkoa jatkuva varsinainen testosteronikorvaushoito lisää naisten sukupuolista halukkuutta ja kiihottumista sekä auttaa orgasmin saavuttamisessa, koska se vaikuttaa suoraan aivojen ja muun keskushermoston toimintaan lisäten myös sukuelinten verenkiertoa. Korvaushoito voi tapahtua voiteilla, lääkelaastarilla tai tabeteilla. Korvaushoidon mahdollisia sivuvaikutuksia ovat lievä painonnousu, lievä akne ja karvoituksen lisääntyminen, tabletteja käytettäessä on havaittu myös veren LDL-hiukkasten lisääntymistä.
Testosteronikorvaushoidon on ajateltu myös voivan ylläpitää lihasvoimaa, älyllistä suorituskykyä ja mielialaa, mutta vuonna 2019 julkaistun yhteenvetotutkimuksen mukaan testosteronilisäyksellä ei ole muuta hoitovaikutusta kuin sukupuolielämän paraneminen..
Hernán Cortés (1895)

Hernán Cortés oli Espanjan laivaston Hernán Cortés -luokan tykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin Clydebankiltä Skotlannista, missä köli laskettiin toukokuussa 1895. Alus laskettiin vesille 24. elokuuta 1895 ja otettiin palvelukseen vuonna 1896.
Palvelus.
Alus siirrettiin 1896 Kuubaan. Espanjan–Yhdysvaltain sodassa alus oli Karibialla päällikkönään luutnantti Izqueido. Vuonna 1899 se palasi Espanjaan, missä se osallistui sotatoimiin Marokossa, mutta ilman menestystä. Alus poistettiin luettelosta 1929.
Nadia Gray

Nadia Gray (alun perin "Nadia Kujnir", 23. marraskuuta 1923 Bukarest – 13. kesäkuuta 1994 New York) oli romanialainen elokuvanäyttelijä, jolla oli rooleja ranskalaisissa, italialaisissa ja englanninkielisissä filmeissä. 
Nadia Kujnirin äiti oli bessarabialainen ja isä venäläinen emigrantti. Perhe pakeni Romaniasta kommunistien noustua valtaan toisen maailmansodan jälkeen. Nadia Kujnir oli ensin naimisissa Herescu-nimisen chișinăulaisen liikemiehen kanssa ja vuodesta 1946 romanialaisen aristokraatin Constantin Cantacuzinon kanssa. 
Hän aloitti teatterinäyttelijänä Pariisissa nimellä "Nadia Gray" peittääkseen taustansa. Hänen filmiuransa alkoi roolilla elokuvassa "L'inconnu d'un soir" (1949) ja samana vuonna valmistui myös brittiläinen elokuva "Hämähäkki ja kärpänen" ("The Spider and the Fly"). Hänen tunnetuimmat roolinsa ovat filmeissä "Erittäin salainen" ("Top Secret", 1952) ja Federico Fellinin ohjaama "Ihana elämä" ("La Dolce Vita", 1960).
Boucle du Baoulé

Boucle du Baoulé on kansallispuisto ja Unescon biosfäärialue Malin länsiosassa. Nimensä mukaisesti se sijaitsee Baouléjoen mutkassa.
Vuonna 1982 perustetun biosfäärialueen pinta-ala on 533 037 hehtaaria, puskurivyöhykkeineen ja siirtymäalueineen 2 500 000 hehtaaria. Sen ydin koostuu kolmesta suojelualueesta, jotka ovat Kongosambougou pohjoisessa (235 115 ha), Fina kaakossa (104 943 ha) ja Badinko lounaassa (192 979 ha). Mandinguen ylängöllä sijaitsevan alueen pohjoisosa kuuluu Sahelin ja eteläosa Sudanin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on pensas-, metsä- ja puusavannia sekä jokivarsien galleriametsiä. Eläinkunta on kärsinyt suuresti maanviljelyn, karjanhoidon ja metsästyksen seurauksena. Alueella on myös lukuisia arkeologisia kohteita.
IBM PCjr

IBM PCjr (mallinumero 4860) oli IBM:n valmistama mikrotietokone, joka esiteltiin marraskuussa 1983: ensimmäiset mallit saapuivat myyntiin maaliskuussa 1984 ja malli lopetettiin maaliskuussa 1985.
Ensimmäisissä malleissa massamuistilaitteena ei ollut levykeasemaa, vaan ohjelmat ladattiin pelimoduulilta tai ulkoiselta nauha-asemalta.
Perusmallissa oli 64 kilotavua muistia, joka mallista riippuen voitiin laajentaa 128 kilotavuun tai 512 kilotavuun.
Tietokoneelle julkaistiin taulukkolaskentaohjelma "Lotus 1-2-3" versiona, joka oli kahdella ROM-moduulilla ja yhdellä levykkeellä laitteen pienen muistimäärän johdosta.
Ohjelmistokehittäjillä oli toiveita lisätä opetus- ja hyötyohjelmia myyntiä koteihin vuonna 1984 julkaistulle IBM PCjr:lle, joka oli merkittävästi aiempaa IBM PC:tä edullisempi. PCjr-tietokoneen toivottiin myös "tuovan uskottavuutta" kotitietokoneiden markkinoille. Tietokonetta arvosteltiin sen dollarin hinnasta, joka oli sen suorituskykyyn nähden korkea.
Pizarro (1895)

Pizarro oli Espanjan laivaston Hernán Cortés -luokan tykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin Clydebankiltä Skotlannista, missä köli laskettiin toukokuussa 1895. Alus laskettiin vesille 30. kesäkuuta 1895 ja otettiin palvelukseen vuonna 1896.
Palvelus.
Alus siirrettiin 1896 Kuubaan. Espanjan–Yhdysvaltain sodassa alus oli Karibialla Nuevitasissa päällikkönään luutnantti Leal. Elokuussa Yhdysvaltojen vallattua Nuevitasin alus tuhottiin.
Ne ver, ne boisja

Ne ver, ne boisja (Не ве́рь, не бо́йся) on t.A.T.u.:n esittämä kappale, jolla se edusti Venäjää vuoden 2003 Eurovision laulukilpailussa Riiassa. 
Kappale sijoittui Euroviisuissa 26 maan joukosta kolmanneksi 164 pisteellä.
Vasco Núñez de Balboa (1895)

Vasco Núñez de Balboa oli Espanjan laivaston Hernán Cortés -luokan tykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin Clydebankiltä Skotlannista, missä köli laskettiin kesäkuussa 1895. Alus laskettiin vesille 9. syyskuuta 1895 ja otettiin palvelukseen vuonna 1896.
Palvelus.
Alus siirrettiin 1896 Kuubaan. Espanjan–Yhdysvaltain sodan alkaessa alus oli Cienfugosissa. Alus torjui 28. huhtikuuta 1898 "Galician" kanssa Yhdysvaltain laivaston yrittäessä vallata "Argonautan". "Balboa" ja "Galicia" hyökkäsivät 13. kesäkuuta "USS Yankeen" kimppuun. Taistelussa "Balboaan" osui yksi 127 millimetrin kranaatti, joka surmasi kolme ja haavoitti kymmentä miehistönjäsentä. Vuonna 1899 se palasi Espanjaan, missä se osallistui sotatoimiin Marokossa, mutta ilman menestystä. Alus poistettiin luettelosta 1929.
Quiros (1895)

Quiros oli Espanjan laivaston Quiros-luokan tykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin Wanpoasta Hongkongista, missä köli laskettiin 1895. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna ja otettiin palvelukseen vuonna 1896.
Palvelus.
Alus siirrettiin 1896 Filippiineille, jossa se taisteli kapinallisia vastaan. Espanjan–Yhdysvaltain sodan alkaessa alus oli tarkoitus siirtää Espanjaan, mutta siirto osoittautui liian kalliiksi. Helmikuussa 1900 alus myytiin Yhdysvalloille ja poistettiin alusluettelosta.
Yhdysvaltain laivastossa.
Alus liitettiin 14. maaliskuuta 1900 Yhdysvaltain laivastoon ja osallistui Filippiinien ja Yhdysvaltain välisiin sotatoimiin. Alus upotettiin maalilaivana vuonna 1923.
Wall of Glass

Wall of Glass on brittiläisen laulaja Liam Gallagherin kappale, joka julkaistiin ensimmäisenä singlenä hänen debyyttialbumiltaan "As You Were" 1. heinäkuuta 2017. Kappale on Liam Gallagherin, Greg Kurstinin, Andrew Wyattin, Andrew Sidney Foxin ja Michael Tighen kirjoittama ja sille kuvattiin musiikkivideo.
”Wall of Glass” ylsi Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 21.
Chinatown (kappale)

Chinatown on brittiläisen laulaja Liam Gallagherin kappale, joka julkaistiin toisena singlenä hänen debyyttialbumiltaan "As You Were" 30. kesäkuuta 2017. Kappale on Andrew Wyattin ja Michael Tighen kirjoittama ja sille kuvattiin edellisen singlen tapaan musiikkivideo.
”Chinatown” ylsi Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 56.
Villalobos (1895)

Villalobos oli Espanjan laivaston Quiros-luokan tykkivene.
Valmistus.
Alus tilattiin Wanpoasta Hongkongista, missä köli laskettiin 1895. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna ja otettiin palvelukseen vuonna 1896.
Palvelus.
Alus siirrettiin 1896 Filippiineille, jossa se taisteli kapinallisia vastaan. Espanjan–Yhdysvaltain sodan alkaessa alus oli tarkoitus siirtää Espanjaan, mutta siirto osoittautui liian kalliiksi. Alus oli Cavitessa, missä Yhdysvallat valtasi sen "General Alavan" ja "Quirosin" kanssa. Espanja myi 21. helmikuuta 1900 aluksen Yhdysvalloille ja poisti sen alusluettelostaan.
Yhdysvaltain laivastossa.
Alus liitettiin 5. maaliskuuta 1900 Cavitessa Yhdysvaltain laivastoon nimellä "USS Villalobos" päällikkönään luutnantti Edward Simpson. Alus lähti 13. maaliskuuta Cavitesta partiomatkalle Cape Santiagon ja Burland Islandin Point Cuevan väliselle rannikolle. Alus oli yhteysaluksena merijalkaväkiosastoon, joka vartioi majakoita Santiagossa ja Malabrigossa sekä esti aseiden ja varusteiden kuljettamisen meritse kapinallisille. Ennen paluutaan kotisatamaan 26. maaliskuuta alus tuhosi seitsemän bancaa, joiden yhteenlaskettujen lastien arvo oli 935 dollaria ja valtasi salakuljetukseen käytetyt prikantiinin, kuunarin ja bancan.
Lyhyen Cavitessa vietetyn lepojakson 26. maaliskuuta - 1. huhtikuuta jälkeen alus valvoi Niacin ja Laguimanocin välistä rannikkoaluetta yhdessä Taaliin sijoitetun maavoimien osaston kanssa. Alus valtasi kolme bancaa Hanahanassa ja yksitoista San Luizissa. Vallatut alukset hinattiin Taaliin. Operaation aikana alus lisäksi valtasi sluupin ja bancan, jossa oli kaksi yhdysvaltalaista. Aluksen kolmannella 14. huhtikuuta alkaneella partiomatkalla alus kuljetti varusteita Cape Santiagon, Cape Malabrigon ja Cabra Islandin majakoita miehittäneille joukoille ennen kuin se aloitti tehtävänsä yhteysaluksena Batangaan, Lucenaan ja Laguimanociin sijoitettuihin armeijan osastoihin.
Neljännellä partiomatkallaan alus palasi Laguimanociin matkaten pitkin Luzonin lounaisrannikkoa. Alus tuki "USS Indianan" ja "USS Helenan" kanssa Yhdysvaltain 29. jalkaväkidivisioonaa suojaten Marinduque Islandin. Tykkivene kuljetti viestejä Marinduquesta Batangaan ennen paluutaan, jolloin se toimitti elintarvikkeita joukoille. Alus toimitti varusteita majakoita miehittäville joukoille ennen paluutaan meriliikenteen valvontaan. Alus valtasi kolme ilman asianmukaisia lupia matkaavaa bancaa ja toimitti viestejä armeijan tukikohtiin Taaliin, Batangaan, Laguimanociin, Buaciin, Santa Cruziin ja vieraili Gazanissa.
Alus upotettiin maalilaivana vuonna 1933.
For What It’s Worth

For What It’s Worth on brittiläisen laulaja Liam Gallagherin kappale, joka julkaistiin kolmantena singlenä hänen debyyttialbumiltaan "As You Were" 10. elokuuta 2017. Kappale on Liam Gallagherin ja Simon Jonsin kirjoittama ja sille kuvattiin edellisten singlejen tapaan musiikkivideo.
”For What It’s Worth” ylsi Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 33.
Northern Girl

Northern Girl on Prime Ministerin esittämä kappale, jolla se edusti Venäjää vuoden 2002 Eurovision laulukilpailussa Viron Tallinnassa. 
Kappale sijoittui Euroviisuissa 24 maan joukossa 10. sijalle 55 pisteellä.
Greedy Soul

Greedy Soul on brittiläisen laulaja Liam Gallagherin kappale, joka julkaistiin neljäntenä singlenä hänen debyyttialbumiltaan "As You Were" 27. syyskuuta 2017. Kappale on Gallagherin kirjoittama ja sille kuvattiin edellisten singlejen tapaan musiikkivideo.
”Greedy Soul” ylsi Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 56.
Lady Alpine Blue

Lady Alpine Blue on Mumi Trollin esittämä kappale, jolla se edusti Venäjää vuoden 2001 Eurovision laulukilpailussa Tanskan Kööpenhaminassa. 
Kappale sijoittui Euroviisuissa 23. maan joukosta sijalle 12. 37 pisteellä.
Lonttinen

Lonttinen () on alue Turussa. Se sijaitsee Aurajoen läheisyydessä kilometrin päässä Turun ydinkeskustasta. Aluetta halkoo Lonttistentie. Sen joenpuoleinen alue on uudempaa kerrostaloaluetta ja junaradan puoleinen alue vanhempaa suojeltua puutaloaluetta. 
Puutaloalue on kuulunut Maarian kuntaan ja liitetty Turkuun 1940-luvulla. Pääosa alueen taloista on 1900-luvun alusta. Arkkitehtuuriltaan rakennukset ovat yksinkertaisia, osassa on vaikutteita funktionalismista ja jugendista. Allinkatu 5:ssä sijaitseva 12-asuntoinen Rauhalan talo on aikanaan siirretty Helsingistä. Uudempi kerrostaloalue vuosilta 1989–2011 on pääosin Casagrande &amp; Haroma -arkkitehtitoimiston suunnittelemaa.
Asuinaluetta halkovan Lonttistentien päästä jatkuu ulkoilureitti Aurajoki-vartta pitkin Barkerin tehtaan ja Koroisten ohi Halistenkoskelle. Vaihtoehtoisesti Lonttistentien päästä voi myös lähteä junaradan viereistä jalankulun ja pyöräilyn väylää pitkin Aurajoen yli Nummenrannan asuinalueelle Turun Ylioppilaskylän viereen. Reittiä pitkin pääsee myös keskustasta kylpylähotelli Caribiaan varsinkin silloin, kun saapuu linja-autoasemalle.
Come Back to Me (Liam Gallagherin kappale)

Come Back to Me on brittiläisen laulaja Liam Gallagherin kappale, joka julkaistiin viidentenä singlenä hänen debyyttialbumiltaan "As You Were" 23. marraskuuta 2017. Kappale on Liam Gallagherin, Greg Kurstinin ja Andrew Wyattin kirjoittama ja sille kuvattiin edellisten singlejen tapaan musiikkivideo.
”Come Back to Me” ylsi Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 101.
Ida Aalberg -museo

Ida Aalberg -museo sijaitsee Janakkalassa Leppäkoskella koulun ja radan välissä. Museorakennuksena toimiva entinen ratamestarin talo sisältyy sopimukseen valtakunnallisesti merkittävien asema-alueiden suojelusta.
Leppäkosken ratamestarin talo on täydellinen harvinaisuus rautatierakennusten joukossa. Se on vanhimman radan ensimmäisen vaiheen aikana rakennettu ja siellä asui jo vuonna 1862 silloinen ratamestari Antti Ahlberg. Hän oli tulevan suuren diivan, näyttelijä Ida Aalbergin isä. Talo oli Ahlbergien hallussa 1900-luvun alkuun asti. Rakennuksessa on ollut Ida Aalberg -museo vuodesta 1976 alkaen. Aluksi museorakennus oli vuokralla Valtionrautateiltä ja museo käsitti vain 2 huonetta.
Janakkalan kunta osti rakennuksen vuonna 2002 ja museonrakennus restauroitiin Museoviraston ohjeiden mukaisesti. Myös näyttely uudistettiin ja museo avattiin yleisölle kesällä 2005. Museona on nyt koko rakennus. Uusitun perusnäyttelyn tarkoituksena on korostaa museorakennuksen ainutkertaista historiaa ja rautateiden merkitystä sekä Ida Aalbergin uran että Leppäkosken kylän kannalta. Näyttely kunnioittaa Ida Aalbergin elämäntyötä sekä kansainvälistä uraa luoneena taiteilijana että Janakkalassa syntyneenä yksityishenkilönä.
Mamo

Mamo on Anastasija Pryh’odkon esittämä kappale, jolla hän edusti Venäjää vuoden 2009 Eurovision laulukilpailussa Moskovassa. 
Venäjän edellisvuoden voitton ansiosta kappale pääsi suoraan finaaliin. Finaalissa kappale sijoittui 25. maan joukosta 11. sijalle.
Sala Burton

Sala Burton, o.s. Galante (1. huhtikuuta 1925 Białystok, Puola – 1. helmikuuta 1987 Washington DC, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hänet valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäseneksi edustamaan suurta osaa San Franciscosta vuonna 1983; hän suoritti edesmenneen miehensä Phillip Burtonin kesken jääneen kauden loppuun. Uudelleen Sala Burton valittiin edustajaksi vuosina 1984 ja 1986. 
Burton oli kiinnostunut politiikasta teini-iästä lähtien. Hän itse pakeni nuorena vanhempiensa kanssa Puolasta natsien miehitysvoimia. Kokemukset näiltä ajoilta saivat Burtonin ymmärtämään politiikan kaikkien asiaksi. Burton tapasikin tulevan miehensä vuonna 1950 Kalifornian nuorten demokraattien toiminnan yhteydessä.
Burton kuoli syöpätaudista aiheutuneisiin komplikaatioihin 61 vuoden iässä.
Yves Boisset

Yves Félix Claude Boisset (14. maaliskuuta 1939 Pariisi – 31. maaliskuuta 2025) oli ranskalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän oli 1970- ja 1980-luvuilla niitä ohjaajia, jotka yhdistivät sosiaalikriittisyyttä jännityselokuvaan. 
Hän aloitti filmiuransa ohjaamalla elokuvan "Coplan sauve sa peau" (1968). Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat "Dupont Lajoie" (1975), "Suurkaupungin sheriffi" ("Le juge Fayard dit Le Shériff", 1977) ja "Attentaatti" ("L'attentat", 1972). "Suurkaupungin sheriffi" palkittiin vuonna 1976 Louis Delluc -palkinnolla ja "Attentaatti" vuonna 1973 Moskovan elokuvajuhlien hopeapalkinnolla.
Norjan luterilainen lähetysliitto

Norjan luterilainen lähetysliitto (, NLM, on norjalainen luterilainen sisä- ja ulkolähetysjärjestö,
joka on perinteisesti toiminut Norjan kirkon sisällä. Se on yksi Pohjoismaiden vanhimmista ja suurimmista lähetysjärjestöistä, ja sillä on Norjassa noin 50 000 jäsentä.
Historia.
Järjestö perustettiin alun perin nimellä "Det Norske Lutherske Kinamisjonsforbund" vuonna 1891. Vuodesta 1913 lähtien sen pääpaikka on ollut Oslossa. Kiina oli järjestön tärkein lähetyskenttä vuoteen 1949 asti. Tuolloin kommunistit ottivat maassa vallan ja lähetystyöntekijöiden oli poistuttava. Osa siirtyi Taiwaniin ja Hongkongiin aloittaen työn siellä. Samoihin aikoihin alettiin lähettää lähettejä myös Etiopiaan ja Japaniin.
Toiminta.
NLM on matalakirkollinen, teologisesti konservatiivinen lähetysjärjestö joka järjestää evankeliointi- ja koulutyötä Norjassa sekä evankeliointia ja seurakunnanperustamista lähetyskentillä yhdessä itsenäisten paikalliskirkkojen kanssa. Lähetyskentillä harjoitetaan myös kehitysyhteistyötä liittyen koulutukseen, terveydenhoitoon ja maatalouteen.
Järjestön työ Norjassa on jaettu seitsemään alueeseen. Sillä on noin 2400 jäsenyhdistystä ja noin 50 000 jäsentä. Se ylläpitää Norjassa 25 koulua, 34 leirikeskusta ja 38 päiväkotia. Järjestö korostaa itsenäisyyttään Norjan kirkon määräysvallasta ja korostaa vapaaehtoisten maallikkojen työtä. Osa paikallisyhdistyksistä toimii seurakuntien tavoin ja niissä vietetään ehtoollista, joissain myös kastetaan itse.
Lähetystyöntekijöitä järjestöllä on noin 150. He työskentelevät Japanissa, Kiinassa, Mongoliassa, Indonesiassa, Etiopiassa, Keski-Aasiassa, Itä-, Länsi- ja Pohjois-Afrikassa sekä Etelä-Amerikassa. Järjestö on tehnyt yhteistyötä myös suomalaisten lähetysjärjestöjen, kuten Kansanlähetyksen ja Kylväjän kanssa esimerkiksi Etiopiassa, Japanissa ja Mongoliassa.
NLM suhtautuu kielteisesti Norjan kirkon päätökseen hyväksyä samaa sukupuolta olevien parien avioliitot. Osin tästä syystä se on perustanut oman NLM-kirkkokunnan ("NLM trossamfunn"). Kyseinen kirkkokunta on olemassa vain paperilla, eikä sillä ole omia työntekijöitä tai toimintaa. Se on luotu vaihtoehdoksi niille järjestön tukijoille, jotka eivät omantuntonsa vuoksi koe voivansa kuulua enää Norjan kirkkoon. Vuoden 2016 alussa kolme järjestön kuudesta johtoryhmän jäsenestä erosi Norjan kirkosta ja liittyi tähän NLM:n omaan kirkkokuntaan. Tuolloin sillä oli yhteensä jäseniä noin 200. Vuoden 2018 alussa järjestön pääsihteeri Øyvind Åsland, joka on itse eronnut Norjan kirkosta, arvioi NLM:n omaan kirkkokuntaan kuuluvan noin 1000-2000 noin 50 000:sta toimintaan osallistuvasta. Hän sanoo olevansa hieman yllättynyt näin vähäisestä määrästä, mutta että ihmiset lähestyvät jäsenyysasiaa eri tavoin: joku odottaa, että heidät potkitaan selkeästi ulos kirkosta, osan mielestä taas eroaminen ei ole tarpeen, sillä koska ennenkin on käyty ensi sijassa omassa rukoushuoneessa, ei tilanne ole olennaisesti muuttunut. Liikkeen johto ei myöskään erityisesti kehota eroamaan tai pysymään Norjan kirkossa. Åslandin mukaan nuorempi sukupolvi on asialle myönteisempi ja kaipaa jopa selkeämpää kirkoksi järjestäytymistä.
Roberta Invernizzi

Roberta Invernizzi (s. 1966) on italialainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano. Hän on kotoisin Milanosta. Hän opiskeli alun perin pianon- ja kontrabassonsoittoa ennen kuin siirtyi laulun pariin Margaret Heywardin opastuksella. Myöhemmin hän erikoistui barokkiajan ja klassismin kauden musiikkiin; barokkiohjelmistoa hänelle tekivät tutuiksi Emma Kirkby ja Evelyn Tubb. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut muun muassa Georg Friedrich Händelin kamarikantaattien sarja, jonka hän levytti italian kielellä Fabio Bonizzonin johdolla. Lisäksi Invernizzi on tulkinnut Antonio Vivaldin tuotantoa ja työskennellyt sellaisten kapellimestareiden kuin Rinaldo Alessandrinin, Alan Curtisin, Fabio Biondin, Diego Fasolisin sekä Jordi Savallin kanssa.
Invernizzi on esiintynyt muun muassa Roomassa, Milanossa, Wienissä, Prahassa, Lontoossa, Pariisissa, Madridissa, Berliinissä, New Yorkissa, San Franciscossa ja Los Angelesissa. Hän on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Il Giardino Armonico -, Archibudelli- ja Il Complesso Barocco -kokoonpanojen kanssa. Tammikuussa 1998 Gustav Leonhardt kutsui hänet soittamaan New York Collegiumin avajaiskonserttiin.
Invernizzi on levyttänyt muun muassa Opus 111 -levymerkille. Hänen saamiensa palkintojen joukossa on Diapason d'Or. Hän aloitti vuonna 1997 barokkilaulannan opettamisen Centro di Musica Antica Pietà dei Turchinissa Napolissa, jonne hän myös asettui asumaan.
Caroline Berg

Caroline Beatrice Palaemona Mörner Berg (o.s. "Mörner", ) on ruotsalainen yritysjohtaja. Hän edustaa Axel Johansonin vuonna 1873 perustaman Axel Johnson -konsernin omistajien viidettä sukupolvea. Hän toimii konsernin tukholmalaisen tytäryhtiö Axel Johansson AB:n hallituksen puheenjohtajana ja on usean muun konsernin tytäryhtiön hallituksessa. Axel Johansson AB pitää hallussaan 50 prosentin osuutta Tukholman pörssissä noteeratusta vähittäis- ja tukkukauppayhtiöstä Axfoodista.
Hänen äitinsä on Ruotsin rikkain nainen, miljardööri, ja Axel Johnson -konsernin suurimman omistuksen isänsä kuoltua vuonna 1982 perinyt Antonia Ax:son Johnson (s. 1943). Ax:son Johanson toimi konsernin hallituksen puheenjohtajana maaliskuuhun 2015 saakka, jolloin konsernin hallituksen puheenjohtajuus siirtyi Bergille. Hänen isänsä on yritysjohtaja, kreivi Nils Mörner. 
Hän opiskeli vuosina 1987–1991 Middlebury Collegessa Yhdysvalloissa (BA, viestintä ja psykologia). Hän on toiminut Axel Johanson -konsernin yrityksissä vuodesta 2005. Tätä ennen hän työskenteli muun muassa televisio- ja elokuvatuotannoissa Strix Televisionille ja ZTV:lle 1992–1993, oli dokumenttikuvaajana Sveriges Televisionille 1994–2000 ja oli elokuvatuottajana Middlebury Collegessa 2001–2003.
Rosemary Museminali

Rosemary Museminali (s. 1962) on ruandalainen poliitikko. Hän on toiminut muun muassa Ruandan ulkoasiainministerinä sekä maan suurlähettiläänä Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, Irlantiin ja Skandinavian maihin. Hän on myös ollut Ruandan Punaisen Ristin pääsihteerinä ja tehnyt AIDS:in vastaista työtä. Ruandan ulkoministerinä Museminalia seurasi vuonna 2009 Louise Mushikiwabo.
Museminalilla on oppiarvo sosiaalityöstä ja -hallinnasta Makereren yliopistosta, Ugandan Kampalasta. 
Museminali syntyi Ugandassa pakolaisena ja muutti Ruandaan vuonna 1994 Ruandan kansanmurhan jälkeen ollessaan 32-vuotias. Hän on naimisissa, ja hänellä on viisi tytärtä.
Dajana Jastremska

Dajana Jastremska (, s. 15. toukokuuta 2000 Odessa) on ukrainalainen tennispelaaja. Hän on sijoittunut parhaimmillaan kaksinpelissä WTA-listan sijalle 21 tammikuussa 2020.
Jastremska pelasi Wimbledonin tyttöjen kaksinpelin loppuottelussa vuonna 2016. Ammattilaistasolla Jastremska saavutti ensimmäisen voittonsa WTA-turnauksen pääsarjassa huhtikuussa 2017, kun hän voitti Istanbulin turnauksen avauskierroksella Andrea Petkovicin. Voittaessaan Jastremska oli maailmanlistan sijalla 420. Jastremska eteni turnauksessa lopulta puolivälieriin. Lokakuussa 2018 Jastremska saavutti uransa ensimmäisen WTA-turnausvoiton Hongkongin turnauksen kaksinpelissä. Alkuvuonna 2019 hän voitti Hua Hinin WTA-turnauksen.
Ensimmäisessä aikuisten grand slam -turnauksessaan Yhdysvaltain avoimissa 2018 Jastremska hävisi ensimmäisellä kierroksella. Australian avoimissa 2019 hän hävisi kolmannella kierroksella Serena Williamsille voitettuaan sitä ennen Samantha Stosurin ja Carla Suárez Navarron.
Lynne Dawson

Lynne Dawson (s. 3. kesäkuuta 1956 York) on brittiläinen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Ennen laulu-uraansa hän toimi kielenkääntäjänä ja tulkkina vuosien ajan.
Dawson on toiminut yhteistyössä useiden historiallisilla soittimilla esityksiä tekevien kokoonpanojen ja kapellimestarien kanssa. Näihin ovat lukeutuneet Deller Consort, Hilliard Ensemble, John Eliot Gardiner, Roger Norrington, Christopher Hogwood ja Trevor Pinnock. Sittemmin Dawson eteni oopperauralle; hän on tulkinnut muun muassa lukuisia Georg Friedrich Händelin ja Wolfgang Amadeus Mozartin rooleja. Hän on ottanut ohjelmistoonsa myös nykyaikaisempia teoksia, mutta ei ole menettänyt rakkauttaan barokkiajan musiikkia kohtaan. Dawson on myös levyttänyt yksinlauluja. Hän lauloi Prinsessa Dianan hautajaisissa osan "Libera me" Giuseppe Verdin requiemista.
Dawson on pitänyt mestarikursseja monilla kesäjuhlilla erityisesti Espanjassa sekä Japanissa ja toiminut Royal Northern College of Musicin ooppera- ja vokaalimusiikkikoulun johdossa.
Myllykosken voimalaitos

Myllykosken voimalaitos sijaitsee Kouvolassa. Myllykoskella toimii kaksi vesivoimalaitosta, joista vanhempi on rakennettu 1929 teholtaan 7 megawattia ja uudempi vuonna 1997 rakennettu teholtaan 22 megawattia. Laitokset on yhteisteholtaan 29 MW ja tuottaa noin 150 GWh energiaa vuodessa. Myllykoskella on putouskorkeutta 7 metriä.
Vuonna 1929 rakennetun vanhan voimalaitoksen koneisto kunnostettiin ja rakennettiin uusi tulvaluukku käytöstä poistetun Francis-turbiinin vesitiehen. Laitoksen teho kasvoi noin 2 MW ja vuosienergia noin 6 GWh.
Tracee Ellis Ross

Tracee Ellis Ross (syntyjään Tracee Joy Silberstein, s. 29. lokakuuta 1972 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on laulaja Diana Rossin ja musiikkimanageri Robert Ellis Silbersteinin tytär.
Ura.
Ross opiskeli näyttelemistä Brownin yliopistossa ja suoritti bachelor-tutkinnon vuonna 1994. Hän teki ensimmäisen elokuvaroolinsa vuonna 1996 ilmestyneessä elokuvassa "Far Harbor". Paitsi näyttelijänä, hän työskenteli uransa alussa myös mallina, lehtien Mirabella ja New York muotitoimittajana ja vuonna 1997 Lifetime-kanavan "The Dish" -ohjelman juontajana.
Rossin ura näyttelijänä lähti nousuun tilannekomediasarjan "Girlfriends" myötä. Hän näytteli Joan Claytonia UPN:n ja sittemmin The CW:n esittämässä sarjassa sen kaikilla kahdeksalla kaudella, vuodesta 2000 vuoteen 2008. Hänet palkittiin roolista kahdesti NAACP:n Image Awardilla, vuosina 2007 ja 2009 (sarjassa paras naispääosa komediasarjassa), ja kerran BET:n Comedy Awardilla, vuonna 2005 (niin ikään sarjassa paras naispääosa komediasarjassa).
"Girlfriendsin" jälkeen Ross näytteli muun muassa Gloria Parkesia muutamassa "C.S.I."-sarjan ("CSI: Crime Scene Investigation") jaksossa vuonna 2011 ja toista päähenkilöä Carla Reediä BET:n tilannekomediasarjan "Reed Between the Lines" ensimmäisellä kaudella samana vuonna. Hänet palkittiin jälkimmäisestä roolista uransa kolmannella NAACP:n Image Awardilla vuonna 2012. "Reed Between the Linesin" jälkeen Ross oli mukana NBC:n "Bad Girlsin" (uusintaversio samannimisestä brittisarjasta) pilottijaksossa, mutta sarjaa ei tehty lopulta pilottia enempää.
Vuodesta 2014 Ross on näytellyt lääkäri Rainbow Johnsonia, nelilapsisen perheen äitiä, ABC:n tilannekomediasarjassa "Black-ish". Hänet on palkittu roolista muun muassa Golden Globella vuonna 2017 (sarjassa paras naispääosa musikaali- tai komediasarjassa) ja neljällä NAACP:n Image Awardilla vuosina 2015–2018. Hän on ollut ehdolla myös Primetime Emmy -palkinnon saajaksi.
Elokuvien ja televisiosarjojen lisäksi Ross on esiintynyt myös mainoksissa ja musiikkivideoilla (Kanye Westin ”The New Workout Plan” 2004 ja ”Touch the Sky” 2006 sekä Draken “Nice for What” 2018).
Julie Wilhelmine Hagen-Schwarz

Julie Wilhelmine Hagen-Schwarz (18. lokakuuta 1824 Prangli – 20. lokakuuta 1902 Tartto) oli virolainen taidemaalari. Kansallisuudeltaan hän oli baltiansaksalainen.
Elämänvaiheita.
Julie Hagen-Schwarzin isä, August Matthias Hagen oli taidemaalari ja tytär syntyi kun vanhemmat olivat maalausmatkalla. Tytär osoitti jo pikkutyttönä kiinnostusta piirtämiseen ja ensimmäiset piirustustunnit hän sai isältään. Opiskellessaan Tarton yliopistossa hän kiinnostui muotokuvien piirtämisestä.
Yliopiston jälkeen stipendin Saksassa tapahtuvia opintoja varten. Hän opiskeli ensin Dresdenissä Friedrich Gonnen johdolla. Opinnot jatkuivat Münchenissä, Moritz Rudengasin ateljeessa. Venäjän tsaari Nikolai I myönsi Hagen-Schwarzille Saksan opintojen jälkeen uuden apurahan. Tällä kertaa Italiassa tapahtuvia opintoja varten. Italiaan häntä seurasi myös isä, sillä hän uskoi Italian ilmaston auttavan hänen potemiinsa silmäsairauksiin.
Kotimaahansa Hagen-Schwarz palasi vuonna 1854. Hän oli tuolloin jo saavuttanut mainetta taidemaailmassa ja osallistunut Euroopassa moniin näyttelyihin. Pian tämän jälkeen hän solmi avioliiton astronomi Ludvig Schwarzin kanssa, joka johti paikallista observatorioita. Häämatka suuntautui Siperian eteläosiin, missä hänen miehensä oli mukana Venäjän maantieteellisen seuran palveluksessa. Matkalla etsittiin mineraaleja ja tehtiin alueesta karttoja. Hagen-Schwarz piirsi matkalla kaiken mielenkiintoisen.
Vuonna 1858 Hagen-Schwarz nimitettiin Pietarin taideakatemian ensimmäiseksi naisjäseneksi. Tämän jälkeen hän oleskeli paljon Pietarissa, osallistuen moniin näyttelyihin. Uransa aikana hän teki yli 700 muotokuvaa.
Nina Berberova

Nina Nikolajevna Bereberova (; 26. heinäkuuta 1901 Pietari, Venäjän keisarikunta – 26. syyskuuta 1993 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli venäläissyntyinen yhdysvaltalainen kirjailija, toimittaja ja kirjallisuuden professori, joka kirjoitti niin romaaneja, novelleja kuin myös elämäkertoja. 
Nuoruus ja opiskelu.
Nina Berberova syntyi Pietarissa vuonna 1901. Hänen isänsä oli armenialainen ja äitinsä venäläinen.
Berberova opiskeli jonkun aikaa Rostovin yliopistossa ja osallistui kaupungin kirjallisuus- ja taidekuohuntaan. Hän kuitenkin jätti vuonna 1922 yliopiston yhdessä runoilija Vladislav Hodasevitšin kanssa. He matkustivat ympäri Eurooppaa Maksim Gorkin seurueessa ja asettuivat vuonna 1925 Pariisiin.
Ura.
Pariisissa Berberova aloitti 15 vuotta kestäneen yhteistyön venäjänkielisen "Poslednije Novosti" -sanomalehden kanssa. Hän kirjoitti lehteen muun muassa kirja-, teatteri- ja elokuva-arvioita sekä novelleja ja uutisia. Berberova toimitti myös vuonna 1926 kirjallisuuslehteä "Novy Dom" ja toimi kirjallisuustoimittajana "Russkaja Myslissä".
Berberova kirjoitti Euroopan-aikanaan romaaneja ja novelleja, muun muassa romaanit "Posledneje i pervoje" (1929) ja "Povelitelnitsa" (1932). Suosiota hän sai kuitenkin novelleillaan. Hänen tarinoita julkaistiin vuosina 1928–1940 "Poslednije Novosti" nimikkeellä ”Bijankurskije prazdniki”. Berberova kirjoitti myös runoja ja elämäkertoja. Vuonna 1937 ilmestynyt Pjotr Tšaikovski -elämäkerta "Tšaikovski – yksinäisen ihmisen tarina" herätti kohua, sillä se käsitteli avoimesti säveltäjän homoseksuaalisuutta.
Berberova muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1950 ja sai myöhemmin myös Yhdysvaltain kansalaisuuden. Hän työskenteli kielten opettajana ja Voice of America -radioaseman kuuluttajana. Sitten Berberova alkoi vuonna 1958 tehdä yliopistouraa. Ensin hän toimi 1958–1963 Yalen yliopiston luennoitsijana ja sitten 1963–1971 Princetonin yliopiston kirjallisuuden professorina.
Berberovan omaelämäkerta "Kursivointi minun" ilmestyi vuonna 1969. Hän oli kirjoittanut sitä vuosina 1960–1965, ja se sai tunnustusta muun muassa eläväisistä henkilökuvauksista. Kirjassa tulivat esille muun muassa Anna Ahmatova, Aleksandr Blok, Vladimir Nabokov, Maksim Gorki ja Fjodor Sologub.
Berberovan 1930-luvulla kirjoittamat pienoisromaanit ja novellit ovat saaneet uutta huomiota 1900-luvun lopussa, kun ranskalaisen kustantamon Actes Sudin johtaja Hubert Nyssen "löysi" ne vuonna 1985. Sen jälkeen hänen useita teoksiaan on käännetty, ja hänen kirjojensa purevaa kieltä on verrattu Ivan Turgeneviin ja Anton Tšehoviin.
Yksityiselämä.
Berberova oli runoilija Vladislav Hodasevitšin kumppani 1930-luvulle asti, mutta he eivät menneet naimisiin. Berberova oli kahdesti naimisissa, mutta molemmat liitot päättyivät eroon. Vuonna 1937 hän meni naimisiin toimittaja Nikolai Makejevin kanssa ja 1950-luvulla muusikko George Kochevitskyn kanssa.
Berberova kuoli 92-vuotiaana philadelphialaisessa hoitokodissa kaatumisen aiheuttamiin komplikaatioihin.
Iris Fontbona

Iris Fontbona (s. 1943) on chileläinen yritysjohtaja, kaivos- ja panimomiljardööri. Hän on chileläisen liikemiehen Andrónico Luksićin (1926–2005) leski (2. vaimo). Suuri osa Luksicin perustaman Luksić-yritysryhmän varallisuudesta siirtyi tämän jälkeen Fontbonan ja hänen lapsiensa hallintaan. Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi maaliskuussa 2018 Fontbonan ja hänen perheensä omistusten arvoksi 16,3 miljardia dollaria. 
Fontbonan perhe hallitsee muun muassa kaivosjätti Antofagasta Plc:ta. Monialapörssiyritys Quiñencon kautta he hallitsevat muun muassa liikepankki Banco de Chileä, pakkauksia ja metalliprofiileja valmistavaa Madecoa, juoma- ja elintarvikevalmistaja CCU:ta (Compañía de las Cervecerías Unidas) ja Etelä-Amerikan suurimpiin lukeutuvaa CSAV-varustamoa (Compañía Sudamericana de Vapores). Vaikka suurin osa omistuksista liittyy liiketoimintaan Etelä-Amerikassa, perheen omistuksiin kuuluu myös lomakiinteistöjä Kroatiassa.
Fontbona on leski. Hänellä on kolme lasta. Heistä Jean-Paul Luksić johtaa Antofagastaa hallituksen puheenjohtajana ja Paola sekä María Gabriela ovat isänsä mukaan nimetyn hyväntekeväisyyssäätiön johdossa. Edesmenneellä miehellä oli lisäksi kaksi poikaa ensimmäisestä avioliitostaan. Heistä Andronico Luksić Craig toimii Luksic-ryhmän rahoitussektorilla. Hänen veljensä Guillermo menehtyi vuonna 2013.
Rebecca Kadaga

Rebecca Alitwala Kadaga (s. 24. toukokuuta 1956 Kamuli) on ugandalainen poliitikko. Hänestä tuli 19. toukokuuta 2011 Ugandan parlamentin ensimmäinen naispuolinen puhemies. Tätä ennen hän oli toiminut jo vuosikymmenen ajan varapuhemiehenä. Kadaga on varsinaiselta ammatiltaan juristi. Hän on muun muassa edistänyt naisten oikeuksia avioliitoissa ja osallistunut naisten sukupuolielinten silpomisen lopettamiseen tähdänneeseen kampanjaan.
Kadaga on George Wilson Madalin ja Eve Kadagan tytär.
Maxien maailma

Maxien maailma on yhdysvaltalainen piirrossarja. Ohjelman tuottivat DIC Entertainment, Hasbro, Claster Television &amp; Saban Entertainment, ja sitä esitettiin 32 jakson verran Yhdysvalloissa 14. syyskuuta – 1. joulukuuta 1987.
Suomessa sarjan jaksoja on julkaistu 1990-luvun alussa videokasetteina. Suomenkielisestä jälkiäänityksestä vastasi Golden Voice Oy.
Kuka kertoisi minulle

”Kuka kertoisi minulle” on Henrik Otto Donnerin säveltämä laulu Aulikki Oksasen runoon. Se sävellettiin Timo Bergholmin elokuvaan "Punahilkka" (1968), jossa Pepe Willberg laulaa sen Blues Section -yhtyeen säestämänä.
Ensimmäinen julkaistu levytys kappaleesta on single, jonka B-puolella on Kaj Chydeniuksen Aulikki Oksasen runoon säveltämä "Sinua, sinua rakastan" elokuvasta "Asfalttilampaat" (1968). Arvellaan, että single on tehty "Asfalttilampaiden" markkinoimiseksi. 
Laulu julkaistiin singlenä myös Otto Donnerin itsensä laulamana vuonna 1968, joidenkin tietojen mukaan Willbergin levy-yhtiösopimusten takia. Sen B-puolella on elokuvassa "Ruusujen aika" (1969) soinut kappale ”Pääskytorni”, jonka Donner myös laulaa. 
Pepe Willberg levytti laulun ”Kuka kertoisi minulle” uudelleen Pepe &amp; Paradise -yhtyeen esikoisalbumille "Niin vähän on aikaa" (1972), jonka kaikki sävellykset ja sovitukset ovat Otto Donnerin. Tämä versio lienee laulun tunnetuin levytys runsaan radiosoiton takia.
Laulun sävel, sanat, pianosäestys ja soinnutus on julkaistu "Suuren toivelaulukirjan" osassa 12 sivuilla 182–183.
Nonna Mordjukova

Nonna Viktorovna Mordjukova (; 25. marraskuuta 1925 Kostjantynivka, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto – 6. heinäkuuta 2008 Moskova, Venäjä) oli ukrainalaissyntyinen neuvostoliittolainen näyttelijä, joka teki pitkän uran elokuva-alalla. Hänen keskeisimmät elokuvansa tehtiin Neuvostoliiton aikana, mutta hän teki vielä muutamia rooleja maan hajoamisen jälkeen.
Nuoruus.
Nojabrina Mordjukova syntyi Kostjantynivkassa, ja hänen vanhempansa olivat Viktor ja Irina Mordjukova. Hän sai nimensä Nojabrina synnyinkuukaudestaan marraskuusta. Hänen kutsumanimensä Nonna oli puolestaan deminutiivi Nojabrinasta.
Mordjukova eli lapsuutensa paikkakunnalla, jossa hänen äitinsä työskenteli kolhoosin puheenjohtajana. Siellä hän vietti myös toisen maailmansodan aikaisen saksalaisvaltauksen.
Ura.
Mordjukova haaveili jo nuorena näyttelijän urasta, ja hän opiskeli 1945–1950 valtiollisessa elokuvainstituutissa. Opiskeluaikana hän teki ensimmäisen elokuvaroolinsa Sergei Gerasimovin elokuvassa "Nuori kaarti" (1948). Mordjukova esitti siinä pääroolia. Hänestä tuli elokuvan myötä tunnettu kansan keskudessa, ja hän sai siitä Stalin-palkinnon.
Mordjukovalla oli pieni roli Vsevolod Pudovkinin elokuvassa "Kotiinpaluu", mutta todellisen läpimurtonsa hän teki vuonna 1956 ensi-iltansa saaneessa Mihail Šveitserin elokuvassa "Tšužaja rodnja". Hänelle alettiin tämän jälkeen tarjota säännöllisesti päärooleja.
Nikita Hruštšovin sanouduttua vuonna 1956 irti Stalinin henkilökultissa elokuva-alakin vapautui hieman. Mordjukovalle siitä oli apua mielessä, että hän pystyi valitsemaan monipuolisempia rooleja. Budimir Metalnikov kirjoitti suoraan Mordjukovalle elokuvan "Prostaja istorija" (1960). Siinä hän oli jälleen maaseutunainen, mutta roolissa oli draaman lisäksi komediaa. "Predsedatel" (1964) oli puolestaan poliittisesti rohkea elokuva, sillä siinä hän näytteli oman maatilan omistaneen maanviljelijän vaimoa, jolla oli lapsi saksalaisen sotilaan kanssa.
Aleksandr Askoldov kirjoitti elokuvan "Komissaari" (1967) Mordjukovalle. Se kiellettiin kuitenkin 20 vuodeksi, ja Askoldov sai sen tekemisestä erilaisia tuomioita. Se julkaistiin lopulta perestroikan ja glasnostin aikana, jolloin se sai kansainvälistä suosiota. Elokuva palkittiin muun muassa hopeisella karhulla Berliinin elokuvajuhlilla.
Mordjukova näytteli 1960-luvulla myös historiallisissa elokuvissa. Hänen elokuviinsa kuuluvat muun muassa Konstantin Voinovin "Naimapuuhat" (1965). Mordjukovan menestyneimpiin elokuviin kuuluu komedia "Briljanttikäsi" (1968). Leonid Gadai oli erikoistunut komedioihinsa, ja Mordjukova esiintyi myös hänen vuoden 1977 elokuvassaan "Inkognito iz Peterburga". Toinen komediaohjaaja, Eldar Rjazanov puolestaan otti hänet päärooliin elokuvaansa "Asema kahdelle" (1983).
Neuvostoliiton kaatumisen jälkeen Mordjukovan ura alkoi jo hiipua. Viimeisten 15 elinvuotensa aikana hän näytteli vain kolmessa elokuvassa. Vuonna 1999 ensi-iltansa saanut "Mama" oli hänen viimeinen elokuvansa. Sen jälkeen hän jäi eläkkeelle mutta kirjoitti vielä muistelmansa.
Mordjukova eli viimeiset vuotensa valtion hankkimassa moskovalaisessa asunnossa.