tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kummanam Rajasekharan

Kummanam Rajasekharan (s. 23. joulukuuta 1952) on intialainen poliitikko, joka toimi Mizoramin kuvernöörinä vuosina 2018–2019. Ennen kuvernöörin virkaansa hän toimi Intian kansanpuolueen (BJP) Keralan osavaltionyksikön johtajana 2015–2018.
Rajasekharan syntyi Kummanamin kylässä, nykyisen Keralan Kottayamin piirikunnassa, ylhäiskastiseen sukuun. Hän kouluttautui toimittajaksi ja päätyi töihin katoliselle päivittäislehti Deepikalle vuonna 1974. Kahden vuoden kuluttua hän siirtyi muihin työtehtäviin Food Corporation of Indialle, kunnes hän lopetti työnsä vuonna 1987 ryhtyäkseen hindunationalistisen vapaaehtoisjärjestö Rashtriya Swayamsevak Sanghin (RSS) täyspäiväiseksi työntekijäksi ("pracharak"). RSS:n lisäksi hän vaikutti muissa hindujärjestöissä kuten Vishva Hindu Parishadissa (VHP), jossa hän pääsi johtamaan järjestön toimintaa Kottayamin piirikunnassa 1979. VHP:n sisällä hän saavutti paikan Keralasta vastaavana sihteerinä. Rajasekharan toimi myös useiden hindujärjestöjen vuonna 1992 perustaman Hindu Aikya Vedi -kattojärjestön pääsihteerinä.
Keralan osavaltiovaaleihin 1987 Rajasekharan osallistui Hindu Munnani -järjestön tuella. Hän jäi vaaleissa toiseksi eikä tullut valituksi osavaltioparlamenttiin. Vuonna 2015 Intian kansanpuolue valitsi hänet johtamaan Keralan yksikköään V. Muraleedharanin seuraajaksi. Hänen valintansa otettiin puolueen jäsenistön keskuudessa yllätyksenä. Rajasekharan sai valintaansa tukea VHP:lta ja hänen kilpailijansa R. Balashankar RSS:ltä. Vuoden sisällä hänen toimintansa Keralan BJP-johtajana sai osakseen kritiikkiä korkeammalta puoluejohdolta, joka halusi hänen ottavan kovemman poliittisen linjan ja uskovan enemmän velvollisuuksia alaisilleen. Vuonna 2018 hänet valittiin Mizoramin kuvernööriksi, minkä hänen kriitikkonsa näkivät merkkinä puoluejohdon tyytymättömyyden ilmauksena Rajasekharan johtamistavalle. Hän luopui kuvernöörin tehtävistä seuraavana vuonna osallistuakseen parlamenttivaaleihin, jossa hän kohtasi kongressipuolueen Shashi Tharoorin Thiruvananthapuramin vaalipiirissä. Vaalit päättyivät Rajasekharanin tappioon.
Bellevue (Geneve)

Bellevue on kunta Lounais-Sveitsissä Geneven kantonissa. Siellä on runsaat 4 000 vakinaista asukasta.
Historiaa.
Bellevuen kunta perustettiin vuonna 1855, jolloin joukko reformoituja halusi irtaantua katolilaisenemmistöisestä Collex-Bossyn kunnasta. Bellevue koostuu viidestä kylästä: Bellevue, Colovrex, Les Tuileries, Valavran ja Vengeron.
Sijainti.
Bellevue sijaitsee Genevenjärven länsirannalla viitisen kilometriä Genevestä pohjoiseen. Sen rajanaapureita ovat etelässä Pregny-Chambésy ja Le Grand-Saconnex, lännessä Ranskan Ferney-Voltaire ja pohjoisessa Collex-Bossy. Itäpuolella kunta rajoittuu Genthodiin ja Genevenjärveen.
Liikenne.
Moottoritie A1 kulkee Bellevuen poikki. Geneven kansainvälinen lentoasema sijaitsee osittain kunnan länsiosassa.
SBB:n rautatie Geneven päärautatieasemalta Lausanneen kulkee Les Tuileriesin ja Genthod-Bellevuen asemien kautta. Ranskalais-sveitsiläisen Léman Expressin paikallisjunat L1–L4 Coppetista Évian-les-Bainsiin, Annecyyn, St-Gervais-les-Bains-Le Fayetiin ja Annemasseen kulkevat neljä kertaa tunnissa Bellevuen asemilla pysähtyen.
Bellevuesta on linja-autoyhteys Chambésyn ja Le Grand-Saconnex’n kautta Geneven keskustaan.
Talous.
Bellevuessa on luksustavarakonserni Richemontin pääkonttori.
Sarah Nedergård

Sarah Nedergård (s. 21. marraskuuta 1989) on suomenruotsalainen näyttelijä ja laulaja. Hän toimii myös puheterapeuttina. Nedergård on opiskellut muun muassa Ruotsissa (Musikalakademien, Uumaja) 2008–2010 ja Suomessa (International Musical Theater Education) 2011–2013. Nedergård on esiintynyt muun muassa Tampereen Teatterissa, Turun ruotsalaisessa teatterissa ja Helsingin kaupunginteatterissa. Hänet kiinnitettiin näyttelijäksi Vaasan kaupunginteatteriin syksyllä 2020.
Myös Nedergårdin sisko Sannah Nedergård on näyttelijä.
Walter Cygnaeus

Walter Cygnaeus (31. toukokuuta 1856 Pietari – 22. heinäkuuta 1930 Kuopio) oli suomalainen ylilääkäri ja professori.
Cygnaeuksen vanhemmat olivat ylitarkastaja Uno Cygnaeus ja Anna Charlotta Axiane Diederichs. Hän pääsi ylioppilaaksi 1876 Helsingin ruotsalaisen normaalilyseon suomenkieliseltä osastolta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1881, filosofian maisteriksi 1882, lääketieteen kandidaatiksi 1885 sekä lääketieteen lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1890. Vuosina 1892–1901 hän teki useita ulkomaisia opintomatkoja, muun muassa Kööpenhaminaan, Berliiniin, Dresdeniin, Wieniin, Müncheniin ja Zürichiin.
Cygnaeus oli 1890–1896 aluelääkärinä Sörnäisissä ja Töölössä sekä assistenttina Helsingin kirurgisessa sairaalassa 1892–1896. Hän toimi lääninsairaalan ylilääkärinä Kuopiossa 1896–1926. Hän sai ylimääräisen professorin arvon 1906.
Cygnaeus osallistui sektionigeologina Suomen geologiseen tutkimukseen vuosina 1880, 1882 ja 1883. Suomen lääkäriseurassa hän toimi muun muassa sihteerinä vuosina 1895–1896. 
Walter Cygnaeus testamenttasi suurimman osan omaisuudestaan Helsingin yliopiston lääketieteelliselle tiedekunnalle omaa nimeään kantaneelle syöpätautien vastustamisrahastolle. Hän lahjoitti isältään perimänsä muistoesineet Jyväskylän Cygnaeus-museolle.
Maanviljelysneuvos ja Suomen Eläinvakuutusyhtiön toimitusjohtaja Johannes Cygnaeus (1858–1914) oli Walter Cygnaeuksen veli.
Tuomo Kaminen

Tuomo Matias Kaminen (29. marraskuuta 1951 Seinäjoki – 1. syyskuuta 2020 Ylöjärvi) oli suomalainen televisiotoimittaja ja -tuottaja.
Ura.
Suoritettuaan Tampereen yliopiston toimittajatutkinnon Tuomo Kaminen työskenteli vakinaisena toimittajana Yleisradion Yle TV2:ssa 1976–1990, joista 11 vuotta "Ajankohtaisessa kakkosessa" ja loput kolme vuotta urheilutoimituksessa ja viihdetoimituksessa sekä toimittajana että tuottajana.
Kaminen ja Juha-Pekka Ristmeri perustivat televisiotuotantoyhtiö Filmaattiset Oy:n vuonna 1990. Yhtiö teki tv-dokumentti- ja viihdetelevisiosarjoja (muun muassa "Aikansa kutakin", "Suomi eilen elokuvan silmin", "Ajan henki", "Kunnian kentät", "Kunnian lumet", "Elmo", "Matkalla Suomessa", "Paavo Nurmi – paras kaikista") vuosina 1990–2005. Dokumenttisarjoista "Omituiset olympialaiset" myytiin myös kansainväliseen levitykseen. Lisäksi Kamisella oli näkyvä rooli Yle TV2:n "Suomen Tietoviisaassa", jossa hän toimi sisällöntuottajana sekä juontajana ja myöhemmin tuomarina 1990–1998. 
Kaminen toimi tv-opin lehtorina Tampereen yliopiston tiedotusopin laitoksella 1992–1993 ja 1995–1996 sekä piti alaa käsitteleviä luentoja myös muissa oppilaitoksissa, kuten Tampereen taiteen ja viestinnän oppilaitoksessa ja Voionmaan opistossa. Omassa Tuomo Kaminen Ky:ssä hän kirjoitti tietokilpailukirjoja ja tuotti muun muassa "Uutisvuosi-" ja "Vuosirenkaita"-sarjat, Tampereen Tornihotellin urheilijoista kertovan valokuvanäyttelyn ja kirjan sekä tv-dokumentteja, kuten "Suomenhevonen – työn sankarista urheilutähdeksi" ja "Raviratojen kuninkaalliset".
I’m Thinking of Ending Things

I’m Thinking of Ending Things (tyyliteltynä pienaakkosin) on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen psykologinen jännityselokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Charlie Kaufman. Se perustuu Ian Reidin samannimiseen romaaniin vuodelta 2016.
"I’m Thinking of Ending Things" sai ensi-iltansa valikoiduissa teattereissa 28. elokuuta 2020 ja Netflixissä 4. syyskuuta 2020. Elokuva sai pääosin hyviä arvosteluja kriitikoilta.
Charlien enkelit (vuoden 2019 elokuva)

Charlien enkelit on 2019 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintakomediaelokuva, jonka on ohjannut Elizabeth Banks. Banks myös käsikirjoitti elokuvan Evan Spiliotopoulosin ja David Auburnin tarinan pohjalta. Sen pääosissa ovat Kristen Stewart, Naomi Scott ja Ella Balinska, jotka esittävät yksityisetsivätoimisto Townsend Agencyn uuden sukupolven ”enkeleitä”. Elokuva on kolmas osa "Charlien enkelit" -elokuvasarjassa, ja jatkoa elokuville "Charlien enkelit" (2000) ja "" (2003). Elokuvan soundtrackin ensimmäinen single ”Don’t Call Me Angel”, jonka esittävät Ariana Grande, Miley Cyrus ja Lana Del Rey, julkaistiin syyskuussa 2019.
"Charlien enkelit" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 15. marraskuuta 2019. Se sai heikon vastaanoton sekä kriitikoilta että yleisöltä, ja sitä sanottiin yhdeksi vuoden suurimmista pettymyksistä. Elokuvan oli määrä saada ensi-iltansa 24. tammikuuta 2020 Suomessa, mutta Sony perui Pohjoismaiden teatterilevityksen huonon vastaanoton johdosta.
Vilho Jämsén

Vilho Jämsén (31. lokakuuta 1871 Hankasalmi – 1. maaliskuuta 1917 Kemi) oli suomalainen päätoimittaja.
Jämsénin vanhemmat olivat torppari Otto Vilhelm Jämsén ja Maria Laitinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1897 Jyväskylän lyseosta ja opiskeli sitten teologiaa Helsingin yliopistossa vuoteen 1900 saakka.
Jämsén toimi sanomalehtimiehenä Raahessa, Lahdessa ja Kemissä. Hän oli "Raahen Lehden" vastaavana toimittajana 1898–1900, "Perä-Pohjolainen"-lehden päätoimittajana Kemissä 1900–1905, "Pohjois-Suomi"-lehden perustajana ja päätoimittajana Kemissä 1905–1908 sekä Lahdessa "Lahden Lehti" -lehden päätoimittajana 1908–1909. Viimeksi hän oli kaupunginviskaalina ja kaupunginvoutina Kemissä vuodesta 1914 alkaen. Hän hoiti näitä virkoja virkaatekevänä jo vuodesta 1910 alkaen.
Jämsén oli Oulun läänin pohjoisen vaalipiirin nuorsuomalaisen piirihallinnon jäsenenä. Hän edusti Kemin kaupunkia viimeisillä säätyvaltiopäivillä 1905–1906 ja ajoi tällöin muun muassa rautatien rakentamista Rovaniemelle.
Vilho Jämsén oli naimisissa 1900–1916 opettaja Anna Adolfina Luoman (k. 1916) kanssa.
Francisco Manuel de Melo

Francisco Manuel de Melo t. Mello (1608 Lissabon – 1666 Lissabon) oli portugalilainen kirjailija, upseeri ja diplomaatti. Hän palveli kunnostautuen Flanderin sotaväessä, taisteli sitten kapinallisia vastaan Kataloniassa ja sai Filip IV:ltä tehtäväksi kirjoittaa sodan historian. Meloa syytettiin Francisco Cardoson murhasta, ja hänet tuomittiin, vaikka hän olikin viaton, yhdeksänvuotiseen vankeuteen ja lähetettiin vihdoin Brasiliaan. Ranskan hovin avulla hän pääsi palaamaan ja asui sitten Lissabonissa.
Melon pääteos "Historia de los movimientos, separación y guerra de Cataluña en tiempo de Felipe IV" (1640–1641) on kirjoitettu silminnäkijän tarkkuudella, mallikelpoisella esitystaidolla, ja se osoittaa kokenutta poliittista tarkastelua. Melon runot, "Las tres musas de Melodino" (1649), ilmaisevat Francisco de Quevedon vaikutusta.
Melo oli kaksikielinen ja kirjoitti pääosan tuotannostaan espanjaksi.
Liinjärv

Liinjärv on Virossa Võrumaalla Rõugen kunnassa Rõugen kauppalassa sijaitseva järvi. Se on Rõuge jõen jokilaaksossa Rõugen järvialueen ylin järvi .
Maantietoa.
Järvi on 370 metriä pitkä, 150 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 3,5 hehtaaria. Se sijaitsee viime jääkauden loppuvaiheessa syntyneessä jäätikköjokilaaksossa, jonka paikallinen nimi on Rõuge ürgorg. Liinjärven kohdalla järveen laskeutuu lisäksi pohjoisesta Ööbikuorg ("Satakielilaakso"). Laaksossa on vierekkäin kaksi järveä, joista toinen on eteläinen Valgjärv. Molemmat järvet laskevat suurempaan Suurjärveen. Laakson pohja on erityisesti Liinjärven ympärillä soistunutta metsämaata tai niittyä. Rõugen taajama ja sen liepeillä olevat Jaanipeebun ja Tiidun kylät sijaitsevat laakson rinteiden yläpuolella. Järvien välissä on järven rannassa kaksi tilaa ja Liinjärven pohjoispuolella on muinaislinnan jäänteet (Rõuge linnamägi eli Liinmägi).
Luontoarvoja ja luokittelu.
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 1) mukaan kovavetinen järvi (). Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt.
Liinjärv on lähderikas ja lähteitä löytyy esimerkiksi pohjoisrannan rinteiltä ja järven pohjasta. Jokilaakson rinteiltä on kulkeutunut runsaasti irtoainesta järveen ja järven pohjassa on Viron paksuin sedimenttipatja. Sen paksuudeksi on mitattu 20,5 metriä. Sedimentit toimivat esimerkiksi ympäristöindikaattorien säilymispaikkana ja niitä on jo hyödynnetty tutkimuksissa . Lähteiden karbonaattipitoisuus on niin korkea, että karbonaattia kiteytyy lähteen reunoille. Lähteiden vesi laskee Liinjärveen, jonka happamuustaso on pH 7,7–8,4. Vesi on aina myös kylmää . Sekä Liinjärvessä että Suurjärvessä elää jääkauden jälkeinen relikti okakatka (Pallasea quadrispinosa ).
Vesistösuhteita.
Liinjärv kuuluu Rõuge jõen valuma-alueeseen, sillä se on joen läpivirtausjärvi. Rõuge jõgi on Võhandu jõen sivu-uoma. Järven vesi on peräisin sekä lähteistä että sadannasta. Liinjärvellä on eniten lähteitä verrattuna Rõugen järviketjun järviin. Joki alkaa ylempänä jokilaakossa Mõõlun ja Paaburin kylistä noin 4–5 kilometrin päässä kaakossa. Myös Ööbikuorgista virtaava Tindi oja tuo noin kolmen kilometrin päästä runsaasti vettä. Liinjärven lasku-uoma on varsin leveä ja järven vedenpinta on siksi samalla korkeudella kuin Suurjärvellä. Tämä johtuu Rõuge jõessa heti Suurjärven alapuolella olevasta padosta, jossa sijaitsee pieni vesivoimala ("Ala-Rõuge külalistemaja hüdroelektrijaam") . Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Rousi

Rousi on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
M/T Enskeri

M/T Enskeri oli Neste Oy:n omistama, vuonna 1970 valmistunut suomalainen tankkilaiva. Laiva siirtyi 1982 Turkin lipun alle ja se romutettiin Kalkutassa Intiassa 1992. "Enskeri" tuli tunnetuksi vuonna 1975 tapahtuneen arsenikkitynnyrien upotusskandaalin johdosta.
"Enskeri" valmistui maaliskuussa 1970 Rheinstahl Nordseen telakalta Emdenissä Länsi-Saksassa. Laivan vetoisuus oli 112 643 kuollutpainotonnia, pituus 274,26 metriä, leveys 39,03 metriä ja syväys 15,40 metriä. Koneteho oli 26 000 hevosvoimaa. "Enskerin" sisaralus oli vuonna 1969 valmistunut tankkilaiva "Tiiskeri".
"Enskeri" lähti 15. maaliskuuta 1975 Sköldvikistä mukanaan 690 arsenikkijätetynnyriä, jotka oli tarkoitus upottaa Atlantilla mereen. Kansainvälisten vastalauseiden seurauksena arsenikkitynnyrit purettiin 3. huhtikuuta Lissabonissa tanskalaiseen "Jens Rand" -alukseen, joka toi ne takaisin Suomeen Naantalin jalostamolle 16. huhtikuuta.
Vuonna 1982 "Enskeri" siirtyi sveitsiläiselle omistajalle neljän miljoonan Yhdysvaltain dollarin hinnasta. Laivan uudeksi nimeksi tuli "Murat M" ja kotisatamaksi Istanbul. Vuonna 1986 laiva siirtyi Panaman lipun alle, uudeksi nimeksi tuli "Northern Dancer". Omistajana oli nyt kreikkalainen varustamo Chelsea Nav Ltd. Laiva siirtyi sittemmin Liberian lipun alle. Sijans Steels romutti aluksen Kalkutassa lokakuussa 1992, ja romuhinta oli noin kolme miljoonaa dollaria.
Die Hard (videopeli)

Die Hard () on Pack-In-Videon, Dynamixin ja Nichibutsun kehittämä ja Japanissa Pack-In-Videon ja Pohjois-Amerikassa Activisionin vuonna 1989 ja 1990 julkaisema toimintapeli Commodore 64:lle, Nintendo Entertainment Systemille, DOS:lle ja PC Enginelle. Peli perustuu vuoden 1988 elokuvaan "Die Hard – vain kuolleen ruumiini yli". Pelin tarkoituksena on pelastaa panttivankeja ja taistella terroristeja vastaan Los Angelesissa sijaitsevassa Nakatomi Plazassa.
Catulle Mendès

Abraham Catulle Mendès (1841–1909) oli ranskalainen kirjailija ja runoilija. Hän oli parnassolaisen koulukunnan perustajia ja vaikutti moneen lupaavaan aloittelijaan, muun muassa François Coppéehen. Hän osasi hyvin taitavasti jäljitellä muita runoilijoita. Hänen loistavalla muoto- ja tyylitaidolla kirjoitetut romaaninsa ovat sävyltään rohkeita ja väkevän aistillisia. Runomuotoinen näytelmä "Le roman d’une nuit" (1863) tuotti hänelle vankeus- ja sakkorangaistuksen. Mendèsin koottujen runojen kokoelma "Poésies" ilmestyi 1872. Hänen romaaneistaan merkittävimpiä ovat "Le roi vierge" (1880), "Méphistophéla" (1890), "La maison de la vieille" (1894), "Gog" (1896). Mendèsin parhaita näytelmiä ovat "Les mères ennemies" (1882), "La femme de Tabarin" (1887), "La Reine Fiammette" (1889), joka on Mendèsin pääteos, esitetty suomeksi nimellä "Orlanda kuningatar", "Médée" (1898), "Scarron" (1904). Mendès oli vuodesta 1893 "Le Journal" -lehden teatteriarvostelijana. Mendès oli Ranskan varhaisimpia Richard Wagnerin ihailijoita ja on kirjoittanut hänestä kirjan.
M/T Palva (1964)

M/T Palva oli Neste Oy:n omistama vuonna 1964 valmistunut suomalainen tankkilaiva. Laiva siirtyi 1984 Panaman lipun alle ja sai uudeksi nimekseen "Vitoria". Kesäkuussa 1987 japanilainen tankkialus "Fuyoh Maru" törmäsi Seine-joella Vitoriaan, jolloin Vitorialla tapahtui räjähdys ja laiva syttyi tuleen. Onnettomuudessa kuoli kuusi henkilöä. "Palvan" sisaralus oli tankkilaiva "M/T Tervi".
"Palva" valmistui lokakuussa 1964 Rauma-Repolan Rauman telakalta. Laivan vetoisuus oli 16 782 kuollutpainotonnia, pituus 163,64 metriä, leveys 20,03 metriä ja syväys 9,17 metriä. Koneteho oli 6 650 hevosvoimaa.
"Palva" törmäsi 10. joulukuuta 1965 yhteen "S/S Dianan" kanssa Vidskärissä, jolloin molemmat laivat vaurioituivat. "Palvalla" tapahtui 20. tammikuuta 1968 Itämerellä räjähdys ja tulipalo laivan keulaosassa. Venäläinen pelastushinaaja "Hermes" pelasti 29 miehistön jäsentä pelastusveneistä, mutta yksi miehistön jäsen katosi. Vaurioitunut "Palva" hinattiin Tallinnaan. 
"Palva" ajoi karille 5. tammikuuta 1969 Utön pohjoispuolella. Osa laivan öljylastista pääsi mereen ja osa saatiin siirrettyä sisarlaiva "Terviin". "Palva" hinattiin toukokuussa 1970 Kieliin korjattavaksi. "Palva" sai pohjakosketuksen 3. tammikuuta 1970 Kustaanmiekan luona Helsingissä ja sai vuodon.
Elokuussa 1972 "Helsingin Sanomien" toimittaja Martti Heikkinen oli mukana "Palvan" matkalla Luoteisväylää pitkin Rotterdamista Kanadan arktiseen saaristoon ja teki matkasta kolmiosaisen artikkelisarjan, joka julkaistiin 8., 10. ja 13. syyskuuta.
Vuonna 1980 "Palva" sai pohjakosketuksen Göteborgin edustalla ja Grönlantiin menossa ollut öljylasti siirrettiin sisaralus "Terviin".
Syyskuussa 1984 "Palvan" omistajaksi tuli panamalainen Falcon Nav Inc -varustamo ja sen sai uudeksi nimekseen "Vitoria". Kun "Vitoria" oli 23. kesäkuuta 1987 matkalla painolastissa Seine-joella Rouenista Le Havreen japanilainen tankkialus "Fuyoh Maru" törmäsi laivan keskiosaan, jolloin "Vitorialla" tapahtui räjähdys ja laiva syttyi tuleen. Onnettomuudessa kuoli laivan ranskalainen luotsi, laivan kapteeni ja neljä miehistön jäsentä. 22 miehistön jäsentä saatiin pelastettua.
Rita Taskinen

Rita Taskinen (s. 1949) on suomalainen sisustusarkkitehti. Hän valmistui sisustusarkkitehdiksi Taideteollisesta korkeakoulusta Helsingissä 1982. Ennen arkkitehdiksi ryhtymistään hän toimi muun muassa sisustustoimittajana "Avotakka"-lehdessä. Viimeksi hän toimi Bungalow Oy:n toimitusjohtajana, josta hän siirtyi eläkkeelle 2019. Taskista voisi luonnehtia sisustusalan ja arkkitehtuurin moniosaajaksi. Hän on suunnitellut Bungalow-puurakennuksia sekä Suomeen että ulkomaille, ja asuntojen sisustuksia ja huonekaluja, kirjoittanut sisustukseen liittyviä artikkeleita ja kirjoja. Hän on suunnitellut mm. postmodernin "Kiss-tuolin" 1982. Tuoli saavutti menestystä, ja se sai paikkansa myös Designmuseosta. Urallaan hän on keskittynyt kuitenkin enemmän rakennusten suunnitteluun.
Shtreimel

Shtreimel () on joidenkin juutalaisten miesten käyttämä turkishattu. Se on erityisesti osa hasidijuutalaisten kulttuuria ja pääosin heidän käyttämänsä. Shtreimelia käytetään yleensä vain avioliiton jälkeen, paitsi joissakin Jerusalemin juutalaisyhteisöissä, joissa pojat käyttävät sitä bar mitsvan jälkeen. 
Shtreimelin muita, toisistaan hieman mitoiltaan ja väreiltään eroavia versioita ovat "kolpik" ja "spodik". 
Alkuperä.
Shtreimelin alkuperästä ei ole varmuutta, mutta Euroopassa asuneiden juutalaisten on ajateltu omaksuneen sen käytön itäeurooppalaisilta, yleisen näkemyksen mukaan aatelisilta; shtreimel on rakenteeltaan verrattavissa turkishattuihin, joita aateliset tai henkilöt, jotka eivät olleet juutalaiseen uskoon kuuluvia, käyttivät historian saatossa Euroopassa, Skandinaviassa ja Venäjällä. Puolalaisen Jewish Historical Instituten mukaan shtreimel voisi olla peräisin 1600-luvulta, jolloin Puola-Liettuan aateliset pitivät itämaisia pukuja muodikkaina. "Encyclopædia Britannican" mukaan shtreimel on peräisin tataareilta. Joidenkin tarinoiden mukaan alkuperäinen syy shtreimelin käytön omaksumiseen oli Puolan määräys, jonka mukaan juutalaisten piti pukeutua eläimenhännästä tehtyyn päähineeseen, minkä oli tarkoitus olla julkinen nöyryytys. 
Käyttö.
Juutalaiset miehet peittävät päänsä juutalaisen lain mukaan. Shtreimelin alle puetaan aina kipa. Shtreimelin kaltaisia päähineitä käytetään erityistilaisuuksissa, kuten sapattina tai synagogassa. Shtreimel kuuluu myös rabbien asusteisiin. Ortodoksijuutalaismiehet voivat olla erittäin konservatiivisia päähineiden suhteen ja jotkut perinteiset juutalaiset pukeutuvat yhä myös erityyppisiin lierihattuhin. 
Valmistus.
Shtreimel on tyypillisesti räätälöity käyttäjän mukaan. Shtreimel on aitoa turkista ja päähine valmistetaan tavallisesti soopelin, kivinäädän tai harmaaketun häntien kärjistä. Shtreimel on melkeinpä aina hinnaltaan kallein hasidijuutalaisen vaatetuksen osa. Israelissa on yleisempää käyttää synteettisesti valmistettua shtreimel-päähinettä. Shtreimelin ostaa tavallisesti morsiamen isä, joka antaa päähineen sulhaselle käytettäväksi. Nykyisin Amerikassa on tapana ostaa kaksi shtreimel-päähinettä, joista toinen on halvempi versio, jota kutsutaan nimellä regen ("suom. sade") shtreimel. Tätä päähinettä käytetään, kun ei haluta kalliimman version vaurioituvan. Israelissa useimpien hasidijuutalaisyhteisön jäsenten taloudellisista olosuhteista johtuen, suurin osa shtreimelin käyttäjistä omistaa vain yhden shtreimelin. On tarkoin varjeltu salaisuus, missä shtreimelin valmistajat kauppaavat tuotettaan. 
Shtreimelin käyttötilaisuudet.
Shtreimelia käytetään vain yhdessä muiden vaatteiden kanssa, jotka ovat "sapattivaatteita". Sitä ei koskaan käytetä arkivaatteiden kanssa. 
Vaikka shtreimelin käyttötilanteita ei ole virallisesti säännelty, sitä käytetään yleensä seuraavissa tilanteissa:
Gresini Racing

Gresini Racing on italialaisen Fausto Gresinin perustama ratamoottoripyöräilytalli. Se kilpailee MotoGP luokassa nimellä Aprilia Racing Team Gresini, Moto2 luokassa Federal Oil Gresini, Moto3 luokassa Kömmerling Gresini ja MotoE luokassa Trentino Gresini. Talli aloitti kilpailemisen 500 kuutioisten sarjassa 1997, jonka jälkeen se kilpaili myös 250 kuutioisissa vuosina 1999–2002. Tuolloin talli saavutti ensimmäisen mestaruutensa Honda NSR250 pyörällä, jota ajoi Daijiro Kato. MotoGP luokassa tallin paras saavutus sijoittui vuosien 2003–2005 ajalle, jolloin Sete Gibernau ajoi kahdesti MM-sarjan toiseksi ja Marco Melandri kerran Honda RC211V pyörällä.
Tattari (täsmennyssivu)

Tattari voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Thoracochromis

Thoracochromis on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu 12 lajia, joita tavataan Afrikasta:
Parnassolaiset

Parnassolaiset () oli ranskalainen runoilijaryhmä, johon kuuluivat muun muassa Théodore de Banville, Leconte de Lisle, Eugène Manuel, François Coppée ja Sully Prudhomme. Koulukunta korosti objektiivisuutta ja muotoa ja poikkesi siinä romantikoista. Parnassolaisten ohjelmanjulistus oli "taidetta taiteen vuoksi" eli taiteen tulee palvella vain esteettisiä päämääriä.
Tähän niin sanottuun koulukuntaan kuului joukko nuorempia runoilijoita, jotka 1866 liittyivät yhteen estääkseen ranskalaista runoutta rappeutumasta ja kehittääkseen sen muodon suhteen taiteellisesti mahdollisimman täydelliseksi. Uudistajat saivat puolelleen sellaisia merkittäviä vanhempia runoilijoita kuin Leconte de Lisle (1818–1894) ja Théodore de Banville (1823–1891). Ryhmän äänitorveksi muodostui antologia "Le Parnasse contemporain, recueil de vers nouveaux", joka ilmestyi kolmiosaisena sarjana vuosina 1866, 1871 ja 1876. Ryhmän perustajia olivat Catulle Mendès (1841–1909) ja Louis-Xavier de Ricard (1843–1911) yhdessä kirjankustantaja Alphonse Lemerren kanssa. Kolmessa runoantologiassa on edustettuina eritasoisia runoilijoita, merkittävimpinä Sully Prudhomme (1839–1907), José-Maria de Hérédia (1842–1905), François Coppée (1842−1908) ja Paul-Armand Silvestre (1837–1901). He eivät muodostaneet varsinaista koulukuntaa, sillä kukin noudatti omaa ominaislaatuaan.
Ryhmää yhdistävä tekijä oli eräänlaisen "romantisme classiquen" luominen. Pyrittiin toisin sanoen yhdistämään romantiikan kautta saavutettu vapaus aihevalinnan ja runomuotojen suhteen klassiseen kiinteyteen, eikä kyse ollut pelkästään siitä, miten runoaines objektiivisesti esitetään, vaan myös kielen muodollisesta käsittelystä. Romantiikan voi siten sanoa tyhjentyneen tähän vanhoillisesti sävyttyneeseen uudistusliikkeeseen, mutta pian ilmeni, ettei se sittenkään vastannut myöhemmän sukupolven runollisia vaatimuksia.
Pogonoperca

Pogonoperca on meriahventen (Serranidae) heimoon kuuluva Tyyneltämereltä ja Intian valtamereltä tavattava kalasuku, johon luetaan seuraavat kaksi lajia:
Suvun tieteellinen nimi "Pogonoperca" tulee kreikan kielen sanoista ’pogon’ (”parta”) ja ’perca’ (”ahven”).
Saltzman

Saltzman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Aleksandr Aksinin

Aleksandr Timofejevitš Aksinin (, 4. marraskuuta 1954 Leningrad, Venäjän SFNT – 28. heinäkuuta 2020) oli Neuvostoliittoa edustanut pikajuoksija, olympiavoittaja ja Euroopan mestari.
Aksinin kuului Neuvostoliiton pikaviestijoukkueeseen voittaen olympiakultaa Moskovassa 1980, olympiapronssia Montréalissa 1976, Euroopan mestaruuden Ateenassa 1982 ja EM-pronssia Prahassa 1978. Henkilökohtaisia arvokisamitaleita Aksinin saavutti 60 metrin matkalta sisäratojen EM-kilpailuissa: hopeaa Katowicessa 1975 ja pronssia Milanossa 1978 sekä Sindelfingenissä 1980. Moskovan kesäolympialaisissa Aksinin sijoittui lisäksi 100 metrillä neljänneksi jäätyään 0,03 sekuntia pronssiajasta. Neuvostoliiton mestaruuden Aksinin voitti 200 metrillä vuonna 1976 ja pikaviestissä vuosina 1974, 1978 ja 1980. Hänen ennätyksensä olivat 100 metrillä 10,26 sekuntia, 200 metrillä 20,80 sekuntia ja 60 metrillä 6,56 sekuntia. Aksinin kuoli 65-vuotiaana 28. heinäkuuta 2020.
Hautojat

Hautojat ("Astatotilapia") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu yhdeksän lajia, joita tavataan Afrikasta, Euroopasta ja Aasiasta:
Lippisch P.14

Lippisch P.14 oli toisen maailmansodan aikainen suunnitteluasteelle jäänyt saksalainen ylisooninen hävittäjälentokone.
Suunnittelu ja kehitys.
Vuoden 1945 alussa Alexander Lippischin johdolla suunnitellun ylisooniseksi tarkoitetun DM-3 deltakoneen tuulitunnelikokeet osoittautuivat sen verran lupaaviksi että päätettiin siitä suunnitella kaksimoottorinen hävittäjäversio.
Projekti tunnettiin aluksi nimellä DM-4, mutta nimettiin myöhemmin P.14. Suunnittelutöissä käytettiin hyödyksi erilaisia aerodynaamisia ratkaisuja joita oltiin testattu jo Lippischin aikaisemmissa projekteissa. Koneeseen tarkoitetut deltasiivet olivat kopioitu aikaisemmin suunnitellusta DM-2 deltakoneesta, mutta niiden kärjet olivat pyöristetymmät jotta ohjaaminen taistelutilanteissa olisi helpompaa. Koneen suuren sekä pyöristetyn pyrstön muoto taas oli peräisin Lippischin P.01-117 hävittäjästä.
Koneeseen tuli asentaa kaksi rungon sisäistä Heinkel HeS 011 turbojettiä, joiden ilmanottoaukot sijaitsivat molemmin puolin ohjaamoa, joista ilma kulki kaarrettuja ilmakanavia pitkin moottoreihin. Moottorien ja kolmipyörälaskutelineen asettelu pohjautui Lippischin aikaisempaan P.11 projektiin, jonka myötä on mahdollista että myös P.14 olisi käyttänyt kahta pyrstöevään kiinnitettyä Schmidding kiinteäpolttoaineista rakettimoottoria lentoonlähdön avustamisessa. Koneen paineistettu ohjaamo sijaitsi aivan rungon etuosassa, ja lasista valmistettu nokka olisi antanut hyvän näkymän koneen alapuolelle. Ohjaamo pohjautui DM-3 deltakoneen ohjaamoon ja lentäjän oli tarkoitus ohjata konetta makuuasennosta jotta tämä kykenisi kestämään jopa 7 G:n voimia menettämättä tajuntaansa. Koneesta valmistettiin vain tuulitunnelimalli ennen sodan päättymistä.
Chōshi

Chōshi () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee Tonejoen suulla ja Tyynenmeren rannikolla prefektuurin koillisosassa. Chōshi on Kantōn alueen itäisin kaupunki. Siihen kuuluvat Inubōnniemen ja Byōbugauran jyrkkäpiirteiset rannikkoalueet. Pohjoisessa kaupunki rajautuu Ibarakin prefektuuriin. Chōshissa on 59 659 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 84,20 neliökilometriä.
Chōshi kehittyi Edo-kaudella vilkkaana satamana Tōhokun alueen ja Edon välisellä kauppareitillä. Kaupungissa tuotettiin erityisesti soijakastiketta ja kuivattuja sardiineja ("hoshika"). Kaupungin sanotaan saaneen nimensä siitä, että siellä mereen laskevan Tonejoen suu muistuttaa muodoltaan sakeastian ("chōshi") suuta. Meiji-kaudella 1800-luvun lopulla Chōshista tuli tärkeä kalastussatama, ja tämän aseman se on säilyttänyt nykypäivään saakka. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Chōshi sai vuonna 1933, toisena Chiban prefektuurissa. Kaupungissa on elintarviketeollisuutta. Sitä ympäröivillä maaseutualueilla viljellään muun muassa keräkaalia ja tuotetaan sianlihaa.
Chōshin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Enpuku-jin buddhalainen temppeli, jonka ympärille kaupungin keskusta on rakentunut, sekä Kawaguchi-jinjan ja Saruta-jinjan šintolaiset pyhäköt. Kaupungin rannikon luonnonnähtävyydet, Byōbugaura ja Inubōnniemi, on liitetty Suigōn–Tsukuban puolikansallispuistoon. Inubōnniemen ympäristöä on kehitetty lomakohteena. Chōshia palvelevat JR Higashi-Nihonin Sōbu-päälinja ja Narita-linja sekä Chōshi-sähkörautatien Chōshi-sähkörautatielinja. Chōshin suursilta liittää kaupungin Ibarakin prefektuurin Kamisuun Tonejoen vastarannalla.
Leevi-Matias Taimela

Leevi-Matias Taimela (s. 18. toukokuuta 2002) on suomalainen koripalloilija, pelipaikaltaan takamies. Hän on edustanut Korisliigassa kasvattajaseuraansa Salon Vilpasta jossa voitti Suomen cup-mestaruuden vuonna 2019.
Pelaajaura.
Salon Vilppaan kasvatti Taimela edusti kasvattajaseuraansa B-poikien SM-sarjassa kaudella 2018–2019 ja A-poikien SM-sarjassa kaudella 2019–2020. Kaudella 2018–2019 hän pelasi ensimmäistä kertaa myös miesten valtakunnallisissa sarjoissa tehtyään Vilppaan kanssa kolmivuotisen sopimuksen. Taimela pelasi kauden pääasiassa M1DB:ssä PeU Basketissa, ja lisäksi hän pelasi Korisliigaa Vilppaan edustusjoukkueessa, joka sijoittui kauden päätteeksi neljänneksi. Vilppaassa Taimela pelasi myös Suomen cupia, joka päättyi Vilppaan mestaruuteen. Koronaviruspandemian kekeyttämällä kaudella 2019–2020 pelasi A-poikien SM-sarjan ohella PeU:ssa M1DB:tä.
Nursi veskijärv

Nursi veskijärv tai myös Nursi paisjärv on Virossa Võrumaalla Rõugen kunnan Nursin kylässä sijaitseva padottu patojärvi. Vironkielinen sana "veski" tarkoittaa vesimyllyä ja "pais" tarkoittaa patoa.
Maantietoa.
Patojärvi on 280 metriä pitkä, 60 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 0,8 hehtaaria. Se on muodostunut Rõuge jõen jokilaakson poikki rakennetun maapadon taakse. Padon aiheuttama vedenpinnan nousu on vähäinen, joten patojärvikin on pieni. Padolla on sijainnut ehkä vielä vuonna 1990 pieni vesivoimala .
Luontoarvoja.
Järvi sijaitsee viime jääkauden loppuvaiheessa syntyneessä jäätikköjokilaaksossa (), joka on järven ympäristössä suhteellisen matala. Laaksosta tuleva Rõuge jõgi liittää sen ekologisesti yläpuolella sijaitsevaan Rõugen järvialueen järviketjuun, vaikka se ei siihen kuulu.
Vesistösuhteita.
Nursi veskijärv kuuluu Rõuge jõen valuma-alueeseen, sillä se on joen läpivirtausjärvi. Rõuge jõgi on Võhandu jõen sivu-uoma. Joki tulee 800 metrin päästä Kahrila järvestä ja jatkaa sitten padon jälkeen virtaamistaan Võhandu jõgea kohti. Järven valuma-alueen pinta-ala on 46 neliökilometriä. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Niilo Koskinen (jalkapalloilija)

Niilo Koskinen (18. heinäkuuta 1898 – 22. marraskuuta 1976) oli suomalainen jalkapalloilija, jääpalloilija ja jääkiekkoilija 1920-luvulla. Lisäksi hän toimi jää- ja jalkapallossa erotuomarina. Myöhemmin hän toimi Suomen Palloliiton (SPL) johtotehtävissä aina 1950-luvun puoliväliin. Vuosina 1963-1966 hän oli Oy Veikkaustoimisto Ab:n toimitusjohtaja.
Aktiivi urheilija ja järjestötoimija.
Koskinen oli perustamassa Helsingin Palloseuraa (HPS) vuonna 1917. Hän pelasi seuran jalkapallojoukkueen riveissä puolustajana kausina 1917-1930 saavuttaen viisi Suomen mestaruutta sekä Suomen maajoukkueessa vuosina 1923-1930 28 maaottelussa, joista 15:ssä kapteenina. HPS:n puheenjohtajana hän toimi vuosina 1918-1920, 1930-1931 ja 1943-1944. Lisäksi hän oli seuran varapuheenjohtajana 12 vuotta. Lisäksi hän oli SPL:n liittohallituksen jäsen 1930-luvun lopulta lähtien, varapuheenjohtaja 1953–1955 ja SPL:n Helsingin piirin puheenjohtaja 1936–1954 ja piirin kunniapuheenjohtaja. SPL:n valitsemisvaliokunnan jäsen sekä maajoukkuevalmentaja. Hän toimi 1930-luvulta lähtien hyvin usein jää- ja jalkapallomaajoukkueiden joukkueenjohtajana. Niilo Koskinen valittiin SPL:n mandaatilla Suomen Olympiayhdistyksen hallitukseen vuosiksi 1957-1969. 
Koskinen oli aktiivi toimija uuden palloilulajin jääkiekon tullessa Suomeen. Hän pelasi seurajoukkueensa HPS:n riveissä, mutta myös Suomen ensimmäisessa jääkiekkomaajoukkueessa vastustajan ollessa Ruotsi 28. tammikuuta 1928.
Niilo Koskinen toimi niin urheilu- kuin työuransa Erik von Frenckellin läheisenä työtoverina. Olihan von Frenckell pitkäaikainen SPL:n puheenjohtaja ja Suomeen suunniteltujen olympialaisten keskeisenä jäsenenä järjestelytoimikunnissa. Työelämässä von Frenckell toimi Helsingin kaupungin kiinteistöistä vastaavana kaupunginjohtajana, jolloin Koskinen kuului hänen organisaatioonsa. Koskinen oli mukana Helsingin olympialaisten järjestelytehtävissä niin pitämättä jääneissä 1940 kuin vuoden 1952 kesäkisoissa.
Hänelle myönnettiin Suomen urheilun kultainen ansioristi vuonna 1949.
Siviiliura.
Siviilitehtävissä Niilo Koskinen toimi Helsingin kaupungin liikennelaitoksen kamreerina ja myöhemmin talousjohtajana. Vuonna 1963 Koskinen siirtyi Oy Veikkaustoimisto Ab:n toimitusjohtajaksi. Tässä tehtävässä hän oli eläköitymiseensä eli vuoden 1966 loppuun asti. Toimitusjohtajuuden rinnalla hän oli Veikkaaja-lehden päätoimittaja. Hän oli ollut yhtiön perustamisesta lähtien jo Oy Veikkaustoimisto Ab:n johtokunnan puheenjohtaja, jota tehtävää hän jatkoi toimitusjohtajuuden rinnalla. Sotavuosina Koskinen oli joutunut toimitusjohtaja Tauno Aarren poismenon johdosta kesäkuussa 1941 osallistumaan Oy Veikkaustoimisto Ab:n operatiiviseen johtamiseen yhdessä apulaisjohtaja Urho Rinteen kanssa, koska uutta toimitusjohtajaa ei yritykselle nimitetty. Koskinen sai tunnustuksena urastaan sosiaalineuvoksen arvon vuonna 1967.
Samuel Chukwueze

Samuel Chimerenka Chukwueze (s. 22. toukokuuta 1999 Umuahia, Nigeria) on nigerialainen jalkapalloilija. Hän edustaa kaudella 2025–2026 Englannin Valioliigassa pelaavaa Fulhamia lainasopimuksella Italian Serie A:n AC Milanista. Hän on pelipaikaltaan laitalinkki.
Seurajoukkueura.
Chukwueze liittyi espanjalaisseura Villarrealin junioriakatemiaan vuonna 2017 kotimaansa Diamond Football Academysta. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa seuran reservijoukkueessa 15. huhtikuuta 2018 CE Sabadellia vastaan maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä.
20. toukokuuta 2018 hän teki ensimmäisen maalinsa ammattilaisurallaan vierasottelussa Bilbao Athleticia vastaan. Kauden 2017–2018 aikana hän teki yhteensä kaksi maalia 11 ottelussa.
Chukwueze teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa 20. syyskuuta 2018 Eurooppa-liigan lohkovaiheen ottelussa skotlantilaista Rangersia vastaan. 5. marraskuuta 2018 hän pelasi ensimmäisen ottelunsa maan pääsarjassa Primera Divisiónissa kotikentällä Levantea vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki 1. marraskuuta 2018 Copa del Reyn ottelussa UD Almeríaa vastaan.
Chukwueze pelasi Villarrealissa viiden kauden aikana 155 Primera Divisiónin ottelua, joissa hän teki 21 maalia ja antoi 18 maalisyöttöä. Mestarien liigassa hän pelasi yhdeksän ottelua ja teki kaksi maalia. Eurooppa-liigan 20 ottelussa hän teki kaksi ja syötti viisi maalia. Villarrealin mestaruuskaudella 2020–2021 hän pelasi Eurooppa-liigassa 11 ottelua, joissa teki yhden ja syötti neljä maalia, mutta oli loukkaantumisen takia sivussa loppuottelusta. Konferenssiliigassa hän pelasi seitsemän ottelua, joissa teki kaksi maalia ja antoi kolme maalisyöttöä.
Chukwueze siirtyi Serie A:n AC Milaniin 20 miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2023. Hän pelasi tulokaskaudellaan 24 Italian pääsarjaottelua ja teki yhden maalin. Mestarien liigassa pelaamissaan neljässä ottelussa hän teki kaksi maalia. Hän pelasi myös Eurooppa-liigassa neljä ottelua. Kaudella 2024–2025 hän pelasi 26 Serie A -ottelua ja teki kolme maalia. Mestarien liigassa hän pelasi seitsemän ottelua. Hän pelasi yhden Serie A -ottelun elokuussa 2025 ennen kuin siirtyi loppukaudeksi lainalle Englannin Valioliigan Fulhamiin.
Maajoukkueura.
Chukwueze pelasi alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2017 kaikki seitsemän ottelua ja teki kolme maalia Nigerian voittaessa maailmanmestaruuden. Ensimmäisen ottelunsa Nigerian maajoukkueessa 20. marraskuuta 2018 ystävyysottelussa Ugandaa vastaan. Hän pelasi kuusi ottelua Nigerian saavuttaessa pronssia Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2019. Puolivälierässä Etelä-Afrikkaa vastaan hän teki ensimmäisen maaottelumaalinsa. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2021 hän pelasi kolme ottelua ja teki maalin Sudania vastaan. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2023 hän pelasi viisi ottelua Nigerian hopeajoukkueessa.
Al-Amal

Al-Amal (, , , tunnetaan myös nimellä Emirates Mars Mission) on Yhdistyneiden arabiemiirikuntien ensimmäinen Mars-luotain, joka laukaistiin Tanegashimasta Japanista. Luotain saapui Marsiin 9. helmikuuta 2021 ja asettui onnistuneesti kiertoradalle. Satelliittityyppinen luotain havainnoi Marsin kaasukehää; erityisesti sen säätä ja ilmastoa.
Vuonna 2021 tuli 50 vuotta kuluneeksi Yhdistyneiden arabiemiirikuntien itsenäistymisestä, mitä al-Amal myös juhlisti. Hanke julkistettiin vuonna 2014.
Coloradon yliopiston Laboratory for Atmospheric and Space Physics rakensi luotaimen ja Dubain Muhammad ibn Rašid -avaruuskeskus operoi sitä. Lisäksi hankkeeseen osallistuvat Arizonan osavaltionyliopisto, Kalifornian yliopisto ja Pohjois-Arizonan yliopisto.
Lento.
Al-Amal laukaistiin Tanegashimasta Japanista H-2A -raketilla. Lennon aikana alus teki joitakin radankorjausmanööverejä.
Al-Amal asettui kiertoradalle 9. helmikuuta 2021 noin 16:00 UTC 27 minuutin jarrutuspolton jälkeen. Viive luotaimen ja Dubain komentokeskuksen välillä oli tällöin noin 11 minuuttia. Jarrutuksen tavoitteena on hidastaa alusta noin 1000 m/s Marsin suhteen ja asettaa se 1000 km x 49 380 km -kiertoradalle.
Varsinainen tutkimustoiminnan kiertorata on tarkoitus olla 20 000 km x 43 000 km.
Kropotkinskajan metroasema

Kropotkinskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 15. toukokuuta 1935.
José da Silva Mendes Leal

José da Silva Mendes Leal (1818–1886) oli portugalilainen kirjailija ja valtiomies. Hän oli ulkoasiainministerinä, 1874 valtuutettuna ministerinä Pariisissa ja 1882 lähettiläänä Madridissa.
Leal Mendesin runoelmat "Canticos" (1858) sisältävät monta lyriikan helmeä. Hänen historialliset ja yhteiskunnalliset näytelmänsä ("Os dous renegados", "Egaz Moniz", "O tributo das cem donzellas", "As tres cidras do amor", "Pedro", "A escala social", "Os homens de marmore", "Os homens de vidro") osoittavat ranskalaisen romantiikan vaikutusta. Itsenäisempiä ovat hänen huvinäytelmänsä, joista parhaita on "O tio André". Leal Mendes on kirjoittanut myös suosittuja romaaneja, kuten "A menina de Val-de-Mil". Teos "Belações de Portugal com a curia romana" tuotti hänelle 1845 paikan Portugalin tiedeakatemiassa.
Siitaman junaturma

Siitaman junaturma tapahtui lauantaina 28. heinäkuuta 1945 Siitaman ja Oriveden välisellä rataosuudella kun Tampereelta tulossa ollut paikallisjuna ja Orivedeltä lähtenyt tavarajuna törmäsivät yhteen parin kilometrin päässä Siitaman rautatieasemalta Orivedelle päin. Onnettomuudessa kuoli kolme henkilöä ja loukkaantui 15 henkilöä.
Paikallisjuna numero 461 lähti Tampereelta kello 14.30 kohti Orivettä. Juna pysähtyi Siitaman asemalla noin kello 15.30. Siitaman junanlähettäjä antoi matkustajajunalle luvan lähteä kohti Oriveden asemaa vaikka samaan aikaan Orivedeltä oli lähtenyt tavarajuna kohti Tamperetta. Junat kohtasivat toisensa noin kello 15.50 parin kilometrin päässä Siitaman asemalta. Kohtauspaikalla radassa oli melko jyrkkä kaarre ja mutkan sisäpuolella olleet korkeat kalliot estivät näkyvyyden, joten junat törmäsivät toisiinsa lähes täydellä vauhdilla. Yhteentörmäyksessä kumpikin veturi vaurioitui pahoin ja veturien tenderit kohosivat ylös takanaolleiden vaunujen työntyessä niiden alle. Henkilöjunan ensimmäinen vaunu vaurioitui pahoin.
Onnettomuudessa kuolivat matkustajajunan veturinkuljettaja Kaino Lax, lämmittäjä A. Laasonen ja matkustajajunan konduktööri Yrjö Lukkala. Tavarajunan miehistö ehti hypätä pois junasta ennen törmäystä veturinkuljettajan paiskautuessa ulos veturin ikkunasta. Tavarajunassa olleet loukkaantuivat vain lievästi. Rikkoutuneiden vaunujen kappaleita sinkoutui ympäri törmäyspaikkaa ja tavarajunan rimavaunun lasti levisi radan varteen. Matkustajajunassa oli mukana tamperelaisia painonnostajia jotka olivat menossa harjoitusleirille Eräjärvelle. He auttoivat pelastustöissä ja heidän varusteitaan käytettiin ensisiteinä loukkaantuneille. Onnettomuuspaikalle saapui apuvoimia myös Tampereelta ja Vilppulasta. Loukkaantuneet toimitettiin Tampereelle hoitoon. 
Onnettomuuspaikalle ensimmäisenä Tampereen suunnasta tullut pohjoiseen matkalla ollut pikajuna 61 myöhästyi onnettomuuden vuoksi neljä tuntia ja junan matkustajat joutuivat jalkaisin ohittamaan onnettomuuspaikan ja nousemaan sitten Orivedeltä vastaantulleeseen toiseen junaan. Pikajunan matkustajien joukossa olivat myös Tampereelta pohjoiseen kotiseudulleen Taivalkoskelle lomamatkalla ollut tuleva kirjailija Kalle Päätalo vaimoineen. Päätalo kuvasi myöhemmin tapausta Iijoki-sarjan romaanissaan Nuorikkoa näyttämässä (Gummerus 1984).
Lehtitiedon mukaan onnettomuus johtui siitä että Siitaman junanlähettäjä oli ollut päihdyksissä työaikana eikä ollut muistanut junien kulkuvuoroja.
Polvijärven Pyhän Johannes Kastajan kirkko

Polvijärven Pyhän Johannes Kastajan kirkko, eli Polvijärven ortodoksinen kirkko on Polvijärven kirkonkylässä sijaitseva ortodoksinen kirkko. Se rakennettiin ensimmäisen, vuonna 1902 valmistuneen ja jo 1909 palaneen aiemman kirkon paikalle. Uuden kirkkorakennuksen suunnitteli sortavalalaissyntyinen rakennusmestari tai arkkitehti Ivan Kanninen. Varat rakennukseen kerättiin seudun ortodokseilta, ja osan lahjoitti tsaari, Suomen suuriruhtinas Nikolai II. Kirkon vihki 26. heinäkuuta 1914 arkkipiispa Sergei. 
Nykyään kirkko toimii ortodoksisen kirkon Kuopion ja Karjalan hiippakunnan, Taipaleen ortodoksisen seurakunnan Polvijärven alueen pyhäkkönä. Kirkon temppelijuhlaa eli praasniekkaa vietetään 24. kesäkuuta.
Diego Hurtado de Mendoza

Diego Hurtado de Mendoza (1503–1575) oli espanjalainen humanisti, runoilija, historioitsija ja valtiomies. Hän oppi klassiset kielet ja arabian kielen, opiskeli Salamancassa filosofiaa ja valtiotieteitä. Hän matkusteli Italiassa tiedonhaluisena humanistina ja nuorena soturina, taisteli Pavian edustalla ja sai Kaarle V:ltä valtiollisia luottamustoimia, oli lähettiläänä Venetsiassa 1532–1537, Roomassa 1547–1551. Hän joutui 1563 Filip II:n epäsuosioon ja vietti loppuikänsä tiluksillaan Granadassa, humanistisissa ja kirjallisissa harrastuksissa.
Italian renessanssista vaikutteita saanut Mendoza johti espanjalaisen runo- ja proosatyylin uusille urille. Mendozan pääteos on suurpiirteinen "Historia de la guerra de Granada" (Moriskojen kapina 1568), joka on tuottanut hänelle kunnianimen Espanjan Sallustius. Mendozan runoelmat (sonetteja, canzoneja, eklogeja ja epistoloita), on koottu nimellä "Obras poeticas". Tyyliltään eloisa ja luonteva veijariromaani "Vida de Lazarillo de Tormes" sitä vastoin tuskin lienee hänen tekemänsä, kuten aikaisemmin yleensä on oletettu.
Katsina

Katsina on paikallishallintoalue ja Katsinan osavaltion pääkaupunki Nigerian pohjoisosassa. Paikallishallintoalueella on 429 400 asukasta (vuonna 2016, arvio).
Nigerian ja Nigerin alueella sijainnut Katsina oli yksi Keski-Sudanin hausavaltioista. Se lienee syntynyt viimeistään 1100–1200-luvulla. Katsina kuului 1500-luvun alussa Songhain valtapiiriin ja taisteli sen jälkeen Kanon kanssa hausamaan johtoasemasta. Sen mahti saavutti huippunsa 1700-luvulla.
Pyhää sotaa käynyt fulbe Umaru Dallaji valtasi Katsinan vuonna 1807 ja siitä tuli osa Sokoton kalifaattia. Britit liittivät alueen Katsinan emiraattina Pohjois-Nigerian protektoraattiin 1900-luvun alussa.
TTT-Klubi

TTT-Klubi on vuonna 2011 avattu Tampereen Työväen Teatterin ravintolanäyttämö. Se sijaitsee Hämeenpuistossa Tampereen työväentalossa. TTT-Klubin sisustuksen on suunnitellut lavastaja Hannu Lindholm, joka otti lähtökohdakseen 1920- ja 30-lukujen kabareen. TTT-Klubin miljöön on kuvailtu muistuttavan myös eurooppalaisten suurkaupunkien perinteisiä jazzklubeja.
TTT-Klubin katsomoon mahtuu 240 hengen istuva yleisö. Kaikilta istuimilta on esteetön näkymä lavalle. Katsomo ja näyttämö ravintolapalveluineen sijaitsevat toisessa kerroksessa. Sisäänkäynti, vaatesäilytys ja wc-tilat sijaitsevat katutasossa ensimmäisessä kerroksessa.
Ohjelmisto TTT-Klubilla muodostuu näytelmistä, elävän musiikin esityksistä sekä stand up -illoista. Ravintola on avoinna ainoastaan esitysten yhteydessä. 
Avajaisohjelmisto.
TTT-Klubin avajaisensi-iltana 5.10.2011 nähtiin pienoismusikaali 5 vuoden rakkaus, ohjaus Tuomas Parkkinen. Ensimmäisenä toimintavuotena esitettiin myös mm. Niskavuoren Aarnet -revyytä, jonka rooleissa olivat Ilpo Hakala, Jukka Leisti ja Pate Mustajärvi. 
Useiden vuosien ajan TTT-Klubin ohjelmistossa on säilynyt Luolamies (näytelmä) esittäjänään Riku Suokas.
RTX Corporation

RTX Corporation (aiemmin Raytheon Technologies Corporation) on yhdysvaltalainen monikansallinen yritys, joka perustettiin 3. huhtikuuta 2020. RTX on tulojen ja markkina-arvon perusteella yksi maailman suurimmista avaruustekniikan ja puolustusteollisuuden yhtiöistä.
Yhtiö perustettiin huhtikuussa 2020, kun Raytheon sulautui United Technologies Corporationin kanssa. Yhtiö uudelleenorganisoi ja -brändäsi itsensä RTX Corporationiksi vuonna 2023.
Liiketoimintayksiköt.
Raytheon Technologiesin liiketoimintayksiköt:
Gaharupuut

Gaharupuut ("Gyrinops") on näsiäkasvien (Thymelaeaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu yhdeksän lajia.
Tihkupensaat

Tihkupensaat ("Dirca") on näsiäkasvien heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun kuuluu neljä lajia.
Kukiya

Kukiya on songhaivaltakunnan historiaan liittyvä paikkakunta Nigerjoen rannalla nykyisessä Malissa.
Kukiya mainitaan historiallisissa lähteissä Gaoa edeltäneenä songhaivaltakunnan pääkaupunkina, Sunni-hallitsijasuvun lähtöpaikkana sekä myöhempien askioiden kruunajaispaikkana ja residenssinä. Se on paikallistettu Nigerjoen vasemmalle rannalle nykyisen Ouattagounan kunnan Bentian kylään.
Bentia sijaitsee jokiliikenteen estävien Fafan ja Labbézangan koskien yläpuolella. Sijaintinsa takia sen uskotaan olleen etelään suuntautuneen kaupankäynnin välityspaikka, jossa tavarat siirrettiin kanooteista maakuljetukseen. Arkeologisessa kartoituksessa Bentiasta on havaittu kolme kaupunkimaista ja useita maaseutumaisia asuinpaikkoja, raudantuotantopaikkoja ja kolme islamilaista hautausmaata. Niistä on löydetty keramiikkaa, lasia ja helmiä. Löytöjen perusteella varhaisin asutus sijoittuu ajanlaskun alun molemmin puolin ja kaupunkimaiset asutukset 1000-luvun vaihteesta 1500-luvulle. Alueella ei ole tehty systemaattisia arkeologisia kaivauksia.
Songhaivaltakunnan historiasta kertova kronikka "Tarikh al-Sudan" kuvaa Kukiyaa ”pakanuuden keskukseksi”. Sen muslimiasutuksesta todistavat Bentian hautausmaiden arabiankielisin kirjoituksin varustetut hautakivet, jotka on ajoitettu 1200–1400-luvuille. Samanlaisia hautakiviä on löydetty Gaosta ja sen lähellä sijaitsevasta Saneysta. Kukiyan poliittinen ja kaupallinen merkitys tarkentunee tulevissa arkeologisissa tutkimuksissa.