tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nasse-setä

Nasse-setä on Vesa-Matti Loirin luoma ja näyttelemä sketsihahmo, joka esiintyi "Spede Show"- ja "Vesku Show" -televisiosarjoissa 1980- ja 1990-luvuilla. Nasse-setä on karikatyyri huonosta television lastenohjelman juontajasta. Hän vihaa lapsia ja on humalassa lähes kaikissa juontamansa lastenohjelman jaksoissa. Hänen tunnusmerkkejään ovat räikeä pikkutakki, klovnin nenä ja valkoinen lakki. Hänen vakiohokemansa on ”Nasse-setä on hyvin, hyvin vihainen”. Studion seinällä on lasten piirustuksia.
Lastentuntia vetäessään Nasse-setä yritti, usein hampaat irvessä, esittää lapsirakasta satusetää, muttei useimmiten kyennyt peittämään lapsia kohtaan tuntemaansa vastenmielisyyttä ja saattoi haukkua lapsikatsojiaan päin naamaa. Hän purki turhautumistaan päihteiden käyttöön paitsi kulissien takana myös toisinaan suorassa lähetyksessä: eräässä sketsissä hän kyykistyi tupakalle pöytänsä taakse kesken lähetyksen, jolloin hän väitti lapsikatsojilleen että hänen kengännauhansa on auki ja ne on kyyristyttävä sitomaan. Toisessa sketsissä hän oli rakentanut puhallinsoittimen viinapulloista, joissa oli eri määrä viinaa ja ”viritteli” soitinta naukkailemalla pulloista. Hän saattoi myös pyytää lapsia lähettämään hänelle kymmenen markan seteleitä tai valokuvia äideistään. Kerran Nasse-setä myös selitti, miten hän on päätynyt lastenohjelman vetäjäksi: sinä päivänä, kun hän kävi ammattiinsoveltuvuustestissä, mittarit olivat epäkunnossa.
Vuonna 1987 Flamingo Music julkaisi lastenlaulukokoelman "Nasse-sedän lastentunti". Levy sisältää Nasse-sedän spiikkauksia sekä eri artistien levytyksiä laulujen välissä. Albumi osoittautui myyntimenestykseksi ja myi nopeasti kultalevyyn oikeuttavat 25 000 kappaletta. Vuonna 2012 Rocket Records julkaisi levystä ensimmäisen cd-painoksen.
Nasse-setä esiintyy myös Uuno Turhapuro -elokuvassa "Uuno Epsanjassa" (1985) ja pari vuosikymmentä myöhemmin elokuvassa "Uuno Turhapuro – This Is My Life" (2004).
Nasse-setä -sketsejä löytyy Spede Show -DVD-julkaisuilta: Spede Show – Kliffaa hei 1984–1985, Spede Show – Ihan huvin vuoksi 1985–1986 ja Spede Show – Kyllä kansa tietää 1986–1987 sekä Vesku Show -DVD-julkaisuilta Vesku Show – Kuselan paluu ja Vesku Show – Vili, Vili, Vilii...
INDX

INDX oli suomalainen poikabändi ja television "Popstars"-laulukilpailun suomalaisversion toisen tuotantokauden voittaja. Sunnuntaina 21. marraskuuta 2004 pidetyssä finaalissa Indx sai yli 55 000 ääntä eli 55 % kaikista annetuista äänistä. Äänestyksessä vastassa oli tyttöyhtye Jane. Voittona Indx sai julkaista albuminsa jo viikon kuluttua levy-yhtiö EMI:n kanssa.
Indx esitti finaalissa "Jee jee jee" -levyltään kappaleita kuten muun muassa nimikappaleen "Jee jee jee", seuraavan singlen "Kaadutaan" ja "Auringon ympäri". Indx:in ensimmäinen keikka oli heti finaalin jälkeen.
Indx:n ensimmäinen single "Jee jee jee" jaettiin radioihin marraskuun lopussa 2004. Kauppoihin kyseinen single ei kuitenkaan tullut. Esikoisalbumi "Jee Jee Jee" ilmestyi 26. marraskuuta 2004 ja myi platinaa (yhteensä 34 003 kappaletta ) jo ennen julkaisuaan, vaikka varsinaiset myyntiluvut eivät olisi oikeuttaneet edes kultalevyyn . Jälleenmyyjät olivat kuitenkin odottaneet levylle suurta suosiota ja olivat siksi tilanneet niitä kauppoihin platinalevyyn oikeuttavan määrän. Koska levyä ei kuitenkaan ostettu tarpeeksi, eräät levykaupat yrittivät myydä albumia pois hyllyistään poikkeuksellisen edullisella hinnalla. "Kaadutaan" -singleä jaettiin tammikuussa 2005 ainoastaan radiopromona. Indx aloitti Janen kanssa kiertueen, joka päättyi 13. toukokuuta 2005.
Yhtye hajosi elokuussa 2005. Yhtyeen kotisivujen päivitys oli loppunut jo useita kuukausia aiemmin. Sittemmin ainakin Jackson Shuudifonya suunnitteli soolouraa ilman mainittavaa menestystä.
Alan Moore

Alan Moore (s. 18. marraskuuta 1953 Northampton, Englanti) on brittiläinen sarjakuvakäsikirjoittaja, jonka tunnetuimpiin teoksiin kuuluvat "Vartijat", "V niin kuin verikosto", "Helvetistä" ja "Kerrassaan merkillisten herrasmiesten liiga". Hän on myös kirjoittanut monien tunnettujen sarjakuvahahmojen seikkailuja, kuten Teräsmiehen ja Rämeen olennon, ja keksi Hellblazer-sarjakuvan päähenkilön, John Constantinen. Moore on monissa sarjakuvaharrastajien äänestyksissä nostettu parhaaksi elossa olevaksi sarjakuvakäsikirjoittajaksi. Moore on ajoittain käyttänyt sellaisia ​​salanimiä kuin Curt Vile, Jill de Ray, Brilburn Logue ja Translucia Baboon. Joidenkin hänen teostensa uusintapainokset on kirjattu The Original Writerille, koska Moore oli pyytänyt nimensä poistamista niistä.
1200-sivuinen kokeellinen romaani "Jerusalem" ilmestyi 2016.
Mooren ura.
Moore oli ensimmäisiä, jotka toivat valtavirran sarjakuvaan kaunokirjallista ja kypsää sisältöä. Hänen varhaisia sarjakuvatöitään ovat Marvel-yhtiön hahmoon perustuva "Kapteeni Britannia", ja "Miracleman" (Nykyään nimellä Marvelman). Molemmissa tapauksissa Moore uudisti rankasti vanhoja ja unohdettuja supersankareita menestyksekkäästi.
Len Wein palkkasi Mooren kirjoittamaan 1980-luvun alussa "Rämeen olento" -sarjakuvaa luettuaan tämän töitä britannialaisista lehdistä. Ennen tätä Moore oli jo lähettänyt muutamia ehdotuksia kustantamolle ja yrittänyt päästä tekemään sarjakuvia DC:lle. Rämeen olennosta tuli hänen läpimurtonsa, jonka jälkeen hän jatkoi kirjoittamalla DC:lle useita yksittäisiä muiden supersankarien seikkailuja, kuten Teräsmies -tarinat "Miehelle, jolla on kaikkea" ja "Mitä tapahtui huomispäivän miehelle", joista jälkimmäinen oli tarkoitettu viimeiseksi Teräsmies-tarinaksi ennen sarjan uudelleenaloittamista.
"Vartijat"-sarjakuvaromaanissa Moore alun perin suunnitteli käyttävänsä Charlton-yhtiön sarjakuvahahmoja, joiden oikeudet DC Comics oli ostanut. Hän ei kuitenkaan saanut lupaa vaan joutui keksimään omat hahmonsa vanhojen pohjalle. "Vartijoista" tuli suurmenestys, jonka jälkeen hän käsikirjoitti DC:lle vielä yksittäisen Batman-tarinan , ennen kuin päätti jättää DC Comicsin ja lopetti kokonaan työskentelyn suurille kustantamoille.
Vuonna 2014 Moore valittiin osaksi The Will Eisner Award Hall of Famen-kunniagalleriaa. 
Mooren maailmankuva.
Moore on kasvissyöjä ja poliittiselta suuntaukseltaan anarkisti.
Elokuvasovitukset.
Monista Mooren teoksista on myös tehty elokuvaversiot, mutta hän on yleensä vetänyt nimensä pois niistä ja kieltäytynyt ottamasta vastaan rahaa tulevistakin elokuvaversioista.
Matti Kuusla

Matti Kaarlo ”Pikkis” Kuusla (vuoteen 1935 Granlund; 7. elokuuta 1933 Helsinki – 22. marraskuuta 2018 Espoo) oli suomalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja. Hän oli yksi suomalaisen televisioviihteen pioneereista, joka tunnetaan erityisesti yhteistyöstään Jukka Virtasen ja Aarre Elon kanssa. Kuusla oli mukana 36 elokuvassa ja viidessä televisiosarjassa. Hän kuului myös Uuden Iloisen Teatterin perustajajäseniin.
Ura.
Kuuslan vanhemmat olivat näyttelijät Arvo Kuusla ja Irja Kuusla. Hänen veljensä oli elokuvaaja Mauno Kuusla. Kuusla kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin yhteislyseosta vuonna 1953.
Hän aloitti elokuvauransa jo lapsena 1940-luvulla. 1960-luvulla Kuusla muodosti yhdessä Jukka Virtasen ja Aarre Elon kanssa viihderyhmä VEK:n. Ryhmä teki muun muassa televisio-ohjelma "Lumilinnan", joka voitti Euroopan televisioyhtiöiden Kultainen ruusu ‑kilpailun. Kuuslalla oli myös oma sketsisarja "Piikkis". Lisäksi hän käsikirjoitti useita viihdeohjelmia, ja vastasi UIT:n tuotannoista vuosina 1979–2001. 
Vuosina 1952–1964 Kuusla pelasi HJK:ssa 46 jääkiekon SM-sarjan ottelua. Myöhemmiin hän oli aktiivisesti mukana Raittius- ja urheiluseura Zoomin toiminnassa.
Kuusla oli historian ensimmäisen sarjavalmisteisen Futuro-talon omistaja. Nykyään talo on esillä Espoon WeeGeessä.
Kuusla menehtyi rauhallisesti nukkuen 85-vuotiaana. Hänet on haudattu Kappelin hautausmaalle Espooseen.
Filmografia.
Elonetissä on merkintöjä Kuuslan 43 elokuvasta.
Joseph von Eichendorff

Joseph von Eichendorff (10. maaliskuuta 1788 Lubowitz, Ratibor, Ylä-Sleesia, Preussi – 26. marraskuuta 1857 Neisse, Preussi) oli saksalainen vapaaherra sekä saksalaisen romantiikan runoilija ja kirjailija.
Eichendorff vietti lapsuutensa ylimyksellisen loiston ja nautintojen keskellä, mutta samalla ankaran katolisesti. Alusta alkaen häntä kiehtoivat romantiikan aatteet ja epäluuloisuus vieraita valtioita kohtaan. Salanimellä Florens hän julkaisi ensin runoja ja romaanin "Ahnung und Gegenwart" (1811). Eichendorff osallistui vuosien 1813–1815 vapautussotaan. Hänet nimitettiin Preussissa 1821 hallitusneuvokseksi ja 1831 opetusministeriön neuvokseksi. Hän erosi virkamiesuralta 1845.
Eichendorffin ensimmäisen tuotantokauden teoksia ovat "Krieg den Philistern, dramatisehes Märchen" (1824), romaani "Aus dem Leben eines Taugenichts" (1826), murhenäytelmät "Ezzelin von Romano" (1828), "Der letzte Held von Marienburg" (1830), huvinäytelmät "Die Freier" (1833) ja "Gedichte" (1837). Eichendorffin runot henkivät syvää, haaveellista luonnontuntemusta, ja niiden muoto on omintakeinen ja soinnukas. Ne kuuluvat romantiikan parhaimpiin tuotteisiin.
Eichendorffin myöhempiä tuotteita ovat "Kreivi Lucanorin" (1843) ja Calderonin hengellisten näytelmien (1846–1453) saksankielinen käännös. Teos "Über die ethische und religiöse Bedeutung der neuen romantisehen Poesie in Deutschland" (1847) aloitti hänen kirjallisuushistoriallisten teostensa sarjan. Niistä merkittävimpiä ovat "Zur Geschichte des Dramas" (1854) ja "Geschichte der poetischen Literatur Deutschlands" (1857). Niissä ilmenee vahva espanjalaisen runouden ihailu. Vanhemmiten hänen oma runollinen tuotantonsa muuttui voittopuolisesti tendenssimäiseksi, kuten kertomarunoelmissa "Julian, ein Romanzenzyklus" (1835) ja "Robert und Guiscard" (1855).
Elämä.
Eichendorffin isä oli preussilainen upseeri ja vapaaherra. Josephilla ja hänen veljellään Wilhelmillä oli oma kotiopettaja. Joseph luki lapsena seikkailuromaaneja, ritariromaaneja ja antiikin taruja ja teki 12-vuotiaana ensimmäiset kirjalliset yritelmänsä sekä päiväkirjamerkintänsä.
Eichendorff opiskeli oikeustiedettä Hallessa, Heidelbergissä, Berliinissä ja Wienissä. Berliinissä hän loi kontaktit Johann Gottlieb Fichteen, Ludwig Achim von Arnimiin, Clemens Brentanoon ja Heinrich von Kleistiin. Vuosina 1813–1815 hän osallistui Napoleonin sotiin Saksan vapauttamiseksi Napoleonin joukkoja vastaan. Vuodesta 1816 lähtien Eichendorff oli Preussin valtion palveluksessa erilaisissa korkeissa viroissa, ja hänen uransa huipentui vuonna 1841 nimitykseen salaiseen hallitusneuvostoon. Vuonna 1844 hän jättäytyi eläkkeelle.
Tuotanto.
Eichendorffin teoksille on ominaista luonnonläheisyys ja optimismi. "Tyhjäntoimittajan elämästä" kertoo suorastaan naiivista nuoresta miehestä, joka työnteon sijasta lähtee musisoiden kiertämään maata ja saa tyydytyksen rakkaudesta, joka kuitenkin on aluksi onneton. Eichendorffin teokset ovat romantiikan ajan hengessä uskonnollisia. Eichendorffilla on taipumusta panteistiseen jumalakäsitykseen, jonka juuret kuitenkin ovat kristinuskossa.
114 eaa.

114 eea. oli vuosi roomalaisen kalenterin esijuliaanisessa ajassa. Tuolloin se tunnettiin nimellä "Balbusin ja Caton konsulivuosi" (tai harvemmin "vuosi 640 Ab urbe condita") ja "Yuandingin kolmas vuosi". Nimitystä 114 eaa. tästä vuodesta on käytetty varhaiskeskiajalta lähtien, jolloin "Anno Domini" -kalenterivuodesta tuli Euroopassa yleinen tapa nimetä vuosia.
Nietos

Nietos oli Rukan ja Pyhätunturin hiihtokeskusten vuoteen 2015 saakka julkaisema elämäntapalehti, joka keskittyi laskettelun, lumilautailun ja hiihtämisen lisäksi erilaisiin ilmiöihin, ihmisiin, kulttuuriin, historiaan ja luontoon. "Nietos" julkaistiin kerran vuodessa ja oli jakelussa SkiExposta vappuun. Painos oli 30 000 lehteä.
"Nietos" oli ilmainen ja se postitettiin Rukan ja Pyhän kausikortin ostajille ja kanta-asiakkaille. Sitä jaettiin Rukan ja Pyhätunturin hiihtokeskuksissa ja valtakunnallisesti muun muassa dropinmarket.comin asiakkaille (talvituotteiden tilaajat), Peak Performancen Kämpin liikkeessä ja VR:n yöjunissa (sesonkiviikot). "Nietosta" pystyi lukemaan myös kahviloissa eri puolella Suomea. 
"Nietos" julkaistiin myös digiversiona lehden verkkosivuilla. Viimeinen "Nietos" julkaistiin marraskuussa 2015.
1600-luku eaa.

1600-luku eaa. oli vuosisata, johon kuuluivat vuodet 1699–1600 eaa.
1700-luku eaa.

1700-luku eaa. oli vuosisata, johon kuuluivat vuodet 1799–1700 eaa.
1800-luku eaa.

1800-luku eaa. oli vuosisata, johon kuuluivat vuodet 1899–1800 eaa.
1900-luku eaa.

1900-luku eaa. oli vuosisata, johon kuuluivat vuodet 1999–1900 eaa.
Myrkkykatko

Myrkkykatko eli täplämyrkkykatko ("Conium maculatum") on erittäin myrkyllinen noin 50–150 senttimetriä pitkä kaksivuotinen sarjakukkaiskasvi, jonka hedelmissä oleva hermomyrkky saa aikaan hengityslihasten lamaantumisen ja näin sydämen pysähtymisen. Kasvia tavataan puutarhoissa, pihoilla, tienvierillä, jouto- ja täytemailla. Myrkkykatkoa esiintyy myös Suomessa. Myrkkykatko muistuttaa osittain koiranputkea ("Anthriscus sylvestris"), mutta erottuu varresta, joka on sileä ja punatäplikäs sekä rehevä alapäästä. Myrkkykatkon tuntomerkkejä on myös sen kissanvirtsaa muistuttava haju. Se on ylhäällä uurteinen ja runsaasti haarainen.
Myrkkykatkoa kasvaa Keski- ja Etelä-Euroopassa Etelä-Suomesta etelään, sekä Pohjois-Afrikassa. Ihmisen mukana se on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan.
Myrkyllisyys.
Myrkkykatko sisältää ainakin seuraavia myrkyllisiä alkaloideja: koniinia (C8H17N, CAS-numero 458-88-8), gamma-koniseiinia (C8H15N, CAS-numero 1604-01-9) ja N-metyylikoniinia (C9H19N, CAS-numero 35305-13-6).
Kreikkalainen filosofi Sokrates kuoli myrkkykatkosta tehtyyn juomaan. Myrkkykatkosta uutettua juomaa käytettiin Antiikin Kreikassa muun muassa vankien myrkyttämiseen, esimerkiksi mainitun Sokrateen lisäksi peloponnesolaissodan Ateenan laivaston Spartasta palanneet voittoisat komentajat.
Zoo Tycoon

Zoo Tycoon on vuonna 2001 julkaistu eläintarhanrakennus- ja managerointipeli. Peliin on julkaistu kaksi lisäosaa: Dinosaur Dig, joka tuo peliin hirmuliskot (2002), sekä Marine Mania, joka tuo peliin merivesialtaat ja merieläimiä 2002. Peli on saanut myös jatkoa Zoo Tycoon 2 -pelillä vuonna 2004.
Vähimmäisvaatimukset ovat:
Eläimet.
1: "Magnet" on oikea urosjääkarhu Baltimore Zoossa. Se on saanut nimensä siitä, että se on koko ajan kiinni emossaan "kuin magneetti". Kyse on siis jääkarhuyksilöstä, ei lajista.
Lisäosat.
Zoo Tycoon: Dinosaur Digs.
Zoo Tycoon: Dinosaur Digs on vuonna 2002 julkaistu lisäosa. Se sallii pelaajien käyttää eläintarhassa monia esihistoriallisien teemojen mukaisia asioita mukaan lukien ravintoloita, skenaarioita ja rakennuksia. Se myös sallii pelaajan laittaa puistoon dinosauruksia, jääkauden aikaisia eläimiä, muita sukupuuttoon kuolleita eläimiä ja Loch Nessin hirviön.
Dinosaur Digs sisältyy myös Marine Maniaan.
Eläimet jotka sisältyvät lisäosaan.
"Dinosaur Digs" sisältää 27 eri eläintä joista valita.
Zoo Tycoon: Marine Mania.
Zoo Tycoon: Marine Mania on lisäosa joka sallii vesieläinten lisäämisen Zoo Tycooniin. Ja niitähän löytyy: Valkohaista jättiläiskalmariin.
Marine Mania antaa myös pelaajan järjestää kaikenlaisia esityksiä, mukaan lukien delfiini-esityksen.
"Zoo Tycoon: Marine Mania" sisältää myös "Dinosaur Digs"-lisäosan.
Lisäosan eläimet.
Tämä peli sisältää 23 eläintä:
Zoo Tycoon: Complete Collection.
Kaikki pelit yhteensä ja lisä-eläimineen ja muut.
Tapionpöytä

Tapionpöytä ("Picea abies" f. "tabulaeformis", incl. 'Tabulaeformis', 'Tabuliformis') eli pöytäkuusi tarkoittaa latvatonta metsäkuusta, joka kasvaa vaakasuuntaan, mutta ei juuri lainkaan ylöspäin. Näin oksista muodostuu litteähkö, laajeneva levy, jota on nimitetty ehkä muotonsa vuoksi pöydäksi.
Tapionpöytä syntyy mutaation tuloksena tai metsäkuusen menettäessä melko varhaisessa iässä latvansa, eikä mikään oksista jostain syystä voi muodostua uudeksi latvaksi. Kun kuusi omaksuu litteän kasvutavan, se ei enää myöhemminkään voi kasvattaa latvaa eikä kasvaa ylöspäin. Tapionpöydät kantavat vain harvoin käpyjä.
Asema suomalaisessa muinaisuskossa ja kansanperinteessä.
Tapionpöytä on ollut joillekin muinaisille suomalaisille uhripaikka, jolla on uhrattu nimensä mukaan metsän kuninkaalle Tapiolle. Tutkija Martti Haavion mukaan tapionpöytä saattoi myös olla hyvin matala ja leveä kataja. Myös Sakari Paulaharjun mukaan tapionpöytää on pidetty perinteisenä metsänhaltijan palvontapaikkana, jolle asetettiin metsälle annettavia lahjoja. Puolestaan Uno Harva on kirjoittanut, että linnustettaessa sille voitiin viedä ensimmäiseksi saatu lintu, joka keitettiin höyhenineen. Haavio on todennut, että puille voitiin viedä myös varsoneen tamman jälkeiset, jotta varsa osaisi aina palata kotiinsa.
Uhripuista on yleisellä tasolla yksittäisiä mainintoja keskiajalta sekä 1600–1700-lukujen oikeuslähteistä. Uhripuut ovat osa myös muiden suomalais-ugrilaisten kansojen perinnettä, joten puilla on voinut olla merkitystä erilaisissa rituaaleissa. On kuitenkin huomattava, että kansanperinteen kuvaukset tapionpöydistä ovat melko tuoreita, ja ne kertovat uskomuksista, joita puihin on liittynyt viimeisimpien vuosisatojen aikana.
Morbid Angel

Morbid Angel on Floridassa, Yhdysvalloissa vuonna 1983 perustettu death metal -yhtye.
Taustatietoa.
Morbid Angel julkaisi ensimmäisen virallisen albuminsa "Altars of Madness" vuonna 1989. Jo tuolloin yhtye teki vankkaa, voimallista ja toimivaa musiikkia. Yhtye nauhoitti ensimmäiseksi täyspitkäksi tarkoitetun "Abominations of Desolationin" jo vuonna 1986, mutta ei ollut tuotantoon tyytyväinen ja levy julkaistiin vasta vuonna 1991. Levy oli kuitenkin äänittämishetkellään ensimmäisiä tyylipuhtaita death metal -albumeita, jossa oli kuultavissa vähemmän thrash metalin tai grindcoren vaikutteita.
Morbid Angel on hyvin tarkka ja monipuolinen yhtye. Yhtyeen studioalbumien alkukirjaimet etenevät aakkosjärjestyksessä esikoisalbumin A:sta lähtien, jokaisen albumin minuuttimäärä päätetään etukäteen, ja jokaisella sävellyksellä on oma henkinen tai henkilökohtainen merkityksensä. Yhtyeen kitaristin Trey Azagthothin mukaan yhtyeen musiikki on nykyään paljon kypsempää, eikä kerro pelkästään Jeesuksen tappamisesta.
Yhtye esiintyi ensimmäisen kerran Suomessa Nummirockissa vuonna 2004. Yhtye on esiintynyt Suomessa myös Tuska-festivaalilla vuosina 2008 ja 2011.
Diskografia.
Studioalbumit
Livealbumit
EP:t
Demot
Näyttely

Näyttely on yleisötilaisuus, joka kerää ihmisiä yhteen paikkaan tutustumaan johonkin kokonaisuuteen. Näyttelyssä voi olla esillä esimerkiksi taidetta, minkä tahansa museon erikoiskokoelma tai vaikkapa postimerkkejä.
Historiaa.
Ensimmäiset uudenaikaiset näyttelyt toteutettiin Euroopassa 1700-luvulla. Ne olivat taidenäyttelyitä tai taiteelle läheisten teollisuusalojen näyttelyjä. Sittemmin näyttelyt laajentuivat niin, että ne lopulta sulkivat piiriinsä koko taloudellisen ja yhteiskunnallisen elämän. Näyttelyillä oli alun perin etupäässä opettava ja herättävä tarkoitus. Sittemmin näyttelyt ovat muuttuneet myös myynti- ja huvittelutilaisuuksiksi.
Suomessa pantiin toimeen ensimmäinen teollisuus­näyttely vuonna 1876 Helsingissä. Ensimmäinen yleinen kansainvälinen näyttely oli Lontoon maailmannäyttely vuonna 1851.
Sergei Katanandov

Sergei Leonidovitš Katanandov (, s. 21. huhtikuuta 1955 Petroskoi) on venäläinen poliitikko, joka oli Karjalan tasavallan päämies vuosina 1998–2010. Hänen puolueensa on Yhtenäinen Venäjä. Hän on kansallisuudeltaan venäläinen. 
Katanandov suoritti vuonna 1977 Petroskoin yliopiston teollisuusrakentamisen ja kunnallistekniikan tiedekunnassa rakennusalan yliopistollisen tutkinnon toimien sen jälkeen työnjohtajana, työmaasta vastaavana insinöörinä, Petroskoin SMU-1:n pääinsinöörinä (operatiivisesta toiminnasta vastaavana teknillisenä johtajana), Petroskoin pääinsinöörinä ja elementtitalonrakentamisosaston päällikkönä. Filosofian kandidaatin tutkinnon lainopista Katanandov suoritti Luoteisessa valtionpalvelun akatemiassa 1994.
Katanandov valittiin Petroskoin kaupunginneuvoston edustajaksi (kaupunginvaltuutetuksi) vuonna 1990. Petroskoin itsehallinnon päämieheksi (kaupunginjohtajaksi) hänet valittiin 17. huhtikuuta 1994 ja Venäjän federaation paikallishallintoneuvoston jäseneksi 29. toukokuuta 1997. Karjalan autonomisen tasavallan hallituksen puheenjohtajaksi Katanandov valittiin 17. toukokuuta 1998. Katanandovista tuli Venäjän kansanedustuslaitoksen ylähuoneen, liittoneuvoston, jäsen 10. kesäkuuta 1998. Karjalan tasavallan päämieheksi (ennen hallituksen puheenjohtaja) hänet valittiin kansanäänestyksessä 26. maaliskuuta 2000. 
Katanandov on naimisissa Natalja Leonidovnan kanssa ja heillä on kaksi lasta, Aleksandr ja Denis, ja viisi lastenlasta.
Katanandov ei kannata puunvientimaksujen korotusta. Venäjän federaation virallinen lehti Rossijskaja gazeta kritisoi Katanandovia siitä, ettei hän ollut Vladimir Putinin tavoitettavissa puhelimitse. Katanandov pahoitteli tapahtunutta.
Katanandov tarjosi 27. huhtikuuta 2007 Tallinnan pronssisoturipatsaalle ja sen yhteyteen haudatuille vainajille uutta sijoituspaikkaa Karjalasta.
Kesäkuussa 2010 presidentti Dmitri Medvedev nimitti hänen seuraajakseen Karjalan tasavallan päämieheksi Andrei Nelidovin.
Kulutus

Kulutus on taloustieteessä jonkin hyödykkeen käyttämistä ja nauttimista yleensä muussa kuin tuotantotarkoituksessa. Se osa tuloista, jota ei kuluteta, on säästöä. 
Kulutuksen tekijää kutsutaan kuluttajaksi.
John Maynard Keynes kehitti kulutusfunktion käsitteen. Kulutusfunktio "C(Y)" kertoo kulutuksen määrän tulojen "Y" funktiona. Kulutuksen muutosta tulojen muuttuessa "dC/dY" kutsutaan rajakulutusalttiudeksi.
Keynesin mukaan kulutusfunktio määräytyisi seuraavien lakien mukaan:
Lineaarisen kulutusfunktion tapauksessa "C = a + bY" voidaan havainnollistaa lakien vaikutusta seuraavasti. Tällöin rajakulutusalttius "b" on välillä 0 ja 1 sekä vakio "a" &gt; 0.
Kuluttamisen kritiikki.
Kuluttaja- tai kulutustoiminnan kritiikin alku voidaan nähdä Rousseaussa. Hänen mukaansa kuluttamisella oli symboli- tai statusarvo ja se oli merkki turhamaisuudesta ja siitä pääsisi eroon vain palaamalla alkuun (luontoon), maalaisidylliin.
Kulutusjuhla.
Suomen Pankin johtaja Rolf Kullberg lanseerasi termin kulutusjuhlat: talous voi kärsiä, mikäli kulutetaan väärin, yli varojen.
Suomessa toimi vuosina 2006–2017 Mari Koistisen perustama sivusto www.kulutusjuhla.fi, jossa kirjoitettiin kuluttamisesta ja kerättiin kuluttajien nettikeskusteluista kommentteja. Kulutusjuhla äänestettiin Suomen parhaaksi yhteiskunnalliseksi blogiksi Digitodayn blogiäänestyksessä keväällä 2008.
Cockburn Town

Cockburn Town on Turks- ja Caicossaarten pääkaupunki. Se sijaitsee Turkssaarilla noin yhdeksän kilometriä pitkän ja vajaat kaksi kilometrä leveän Grand Turkin saaren länsirannikolla. Kaupunkia kutsutaan usein myös saaren nimellä Grand Turkiksi. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan 133.
Suolankerääjät perustivat Cockburn Townin 1600-luvulla. Pysyvää asutusta siellä on ollut 1700-luvun puolivälistä lähtien. Valtionhallinto on sijainnut kaupungissa vuodesta 1766.
Eden

Eeden, Eden tai Edén voivat tarkoittaa seuraavia asioita:
Sukunimenä.
Edén.
Edén on ruotsinkielinen sukunimi. Tunnettuja nimenkantajia ovat muun muassa:
Katso myös.
Lisäksi Eden ja Eeden liittyvät seuraaviin asioihin:
Abdullah Öcalan

Abdullah Öcalan (s. 4. huhtikuuta 1948 Ömerli), lempinimeltään "Apo", on Kurdistanin työväenpuolueen (Partiya Karkerên Kurdistan, PKK) perustaja ja pitkäaikainen johtaja. Häntä on pidetty tarkastelukulmasta riippuen joko Turkin kurdien sankarina ja kurdien itsenäisyyden puolestapuhujana tai terroristijohtajana. Öcalan vangittiin vuonna 1999.
Elämä ja teot.
Abdullah Öcalan syntyi talonpoikaisperheeseen vuonna 1948 Ömerlin kylässä, Şanlıurfan maakunnassa, Kaakkois-Turkissa (Koillis-Kurdistanissa). 
Lukion jälkeen hän opiskeli valtiotieteitä Ankaran yliopistossa. Hän järkyttyi Turkin sisäisistä taloudellisista eroista sekä kurdien puutteellisista kulttuurillisista oikeuksista ja ryhtyi toimimaan asian hyväksi. Vuonna 1978 Öcalan perusti opiskelutoveriensa kanssa marxilais-leninistisen Kurdistanin työväenpuolueen PKK:n ja nousi puolueen johtoon. Hän on noista päivistä lähtien jatkanut tehtävässä.
1980-luvulla alkoi kurdien aseellinen 'kansannousu' Turkissa Öcalanin johdolla. Vuonna 1984 PKK aloitti Öcalanin johdolla sotilaalliset toimet Turkkia vastaan tavoitteenaan luoda itsenäinen, marxilainen Kurdistanin valtio.
Kurdisissien vastarinta on jatkunut myöhemminkin. PKK:n toimintaan ovat kuuluneet sissi-iskut Turkin armeijaa vastaan, mutta myös iskut siviilikohteisiin. Konfliktissa on kuollut noin 40 000 ihmistä; sissejä yli 10 000, sotilaita ja poliiseja yli 30 000. Abdullah Öcalanin pidätyksen ja vangitsemisen jälkeen konflikti hiljentyi tuhansien PKK:n sissien siirryttyä Turkista Pohjois-Irakiin. Vuonna 2004 Murat Karayılanin johtama PKK:n aseellinen siipi, HPG (Kansan puolustusjoukot, ent. ARGK) julisti lopettavansa yksipuolisen tulitauon, jota se oli pitänyt yllä Öcalanin kiinnijäämisestä lähtien. 
Turkin itäosat kärsivät laajalti sijoitusten ja sekä modernin elinkeinoelämän puutteesta. Öcalanin ja PKK:n kannattajat ovat talonpoikia, yliopistokoulutettuja ja työläisiä. Konfliktin ja Turkin itäosien köyhyyden seurauksena noin kaksi miljoonaa kurdia elää sekä poliittisina että taloudellisina pakolaisina Euroopassa. Myös Turkin sisällä konflikti on johtanut laajamittaiseen maansisäiseen pakolaisuuteen.
Öcalan vaati İmralın vankilasta käsin 27. helmikuuta 2025 järjestönsä lakkauttamista ja aseiden laskemista. Öcalanin kehotuksesta PKK julisti tulitauon 1. maaliskuuta 2025.
Vangitseminen.
Vuonna 1999 Yhdysvaltain tiedustelupalvelu CIA ja Turkin tiedustelupalvelu kaappasivat Öcalanin Nairobista, Keniasta, jossa hän oli piilotellut Kreikan suurlähetystön suojissa. Samana vuonna Öcalan tuomittiin kuolemaan maanpetturuudesta sekä terrorismista. Turkin lakkautettua kuolemantuomion osana EU-jäsenyyspyrkimyksiään Öcalanin tuomio muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Vaikka huomattava osa Turkin kurdeista ei tuekaan Öcalania ja itsenäistä kurdivaltiota, İmralın vankilasaarella asuva Öcalan on edelleen vaikuttava hahmo kurdipolitiikassa.
Öcalanin asia käsiteltiin myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa, joka antoi asiassa tuomion 12. maaliskuuta 2003. Tapauksessa ratkaistiin seuraavat kysymykset:
G-proteiini

G-proteiinit (guaniininukleotidia sitovat proteiinit) ovat toisiolähettikaskadeihin liittyviä proteiineja. Niiden signaalinvälitysmekanismiin kuuluu guanosiinidifosfaatin (GDP) korvaaminen guanosiinitrifosfaatilla. G-proteiinit kuuluvat GTPaaseihin.
G-proteiinit ovat kenties tärkeimpiä signaalinvälitykseen osallistuvia molekyylejä. Ne liittyvät diabetekseen, alkoholismiin, joihinkin syövän muotoihin sekä moniin muihin sairauksiin. Alfred Gilman ja Martin Rodbell saivat 1994 Nobelin lääketieteen palkinnon G-proteiinien keksimisestä ja tutkimisesta.
G-proteiinit ovat solukalvoon kiinnittyneitä trimeerejä, jotka koostuvat α-, β ja γ-osasta. G-proteiinikytkentäiset reseptorit aktivoivat G-proteiineja. G-proteiinin aktivoituessa GDP vaihtuu GTP:hen ja proteiinin alfaosa (Gα-GTP) sekä beeta-gamma-osa (Gβγ) irtoavat toisistaan sekä reseptorista. Gα-GTP ja Gβγ voivat molemmat aktivoida omia signalointiteitään.
Vinnie Jones

Vincent Peter ”Vinnie” Jones (s. 5. tammikuuta 1965 Watford) on walesilainen entinen jalkapalloilija, nykyään näyttelijä. 
Jalkapalloura.
Jones pelasi vuodet 1984–1986 konferenssijoukkue Wealdstonessa, minkä jälkeen hän pelasi kauden Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneen IFK Holmsundin riveissä. Syksyllä 1986 hän siirtyi englantilaiseen pääsarjatason, silloisen 1. divisioonan, seuraan Wimbledon FC:hen. Hän oli voittamassa Wimbledonissa FA Cupia vuonna 1988, mikä jäi seuran historian parhaaksi saavutukseksi. Vuonna 1989 Jones siirtyi Leeds Unitediin, jossa pelasi yhden täyden kauden ja oli nostamassa seuraa pääsarjatasolle. Leeds-visiitin jälkeen hän siirtyi ensin kaudeksi Sheffield Unitediin, josta matka jatkui Chelseaan vuonna 1991. Jones palasi Wimbledoniin vuonna 1992, Valioliigan aloitusvuonna, ja pelasi seurassa suurimman osan loppu-urastaan. Vuonna 1998 hän toimi vielä lyhyen aikaa Queens Park Rangersin pelaajavalmentajana. 
Jones tunnettiin pelaajaurallaan kovanaaman maineestaan. Hän joutui uransa aikana ulosajetuksi 12 kertaa ja vuonna 1992 hän sai Chelsean ottelussa Sheffield Unitedia vastaan keltaisen kortin vain kolme sekuntia ottelun alkamisen jälkeen taklattuaan Dane Whitehousea. Eräs hänen tunnettuimmista tempauksistaan oli puristaa Paul Gascoignea nivusista kesken pelin. Vuonna 1992 hän toimi juontajana videolla "Soccer’s Hard Men". Video herätti kohua ja Jones sai Englannin jalkapalloliitolta 20 000 punnan sakot sekä kuuden kuukauden pelikiellon, koska toi liiton mielestä lajille huonoa mainetta. 
Vinnie Jones oli eräs Wimbledonin ”Crazy Gang” -aikakauden tärkeimmistä pelaajista Dennis Wisen, John Fashanun ja Lawrie Sanchezin ohella. 
Englantilaissyntyinen Jones edusti maajoukkuetasolla Walesia, kun selvisi, että hänen taustansa salli sen; hänen äidinpuoleinen isoisänsä oli kotoisin Walesista. Jones oli Walesin joukkueen kapteeni ja pelasi kahdeksassa A-maaottelussa.
Näyttelijänura.
Lopetettuaan jalkapallouransa Jones on toiminut näyttelijänä. Hän on esiintynyt yli 30 elokuvassa, muun muassa elokuvissa "Puuta, heinää ja muutama vesiperä", "Snatch – hävyttömät", "Puhallettu 60 sekunnissa" ja '. Vuonna 2006 hän esitti Juggernautia elokuvassa '.
Abdul-Halim Sadulajev

Abdul-Halim Sadulajev (2. kesäkuuta 1966 Argun, Tšetšeno-Ingušetia – 17. kesäkuuta 2006 Argun, Tšetšenia), tunnettiin myös nimellä šeikki Abdul-Halim, koko nimeltään šeikki Abdul-Halim Abu-Salamovitš Sadulajev (Шейх Абдул-Халим Абу-Саламович Садулаев), oli Tšetšenian vastarintajohtaja ja tunnustamattoman Itškerian tšetšeenitasavallan presidentti.
Elämä ennen presidenttiyttä.
Nuoruudessaan Abdul-Hamil opiskeli Tšetšenian johtavien teologien opetuksessa ja osallistui aktiivisesti islamilaiseen työhön kotiseudullaan. Hän mm. toimi uskonnonopettajana. 
Ablud-Halim opiskeli Tšetšenian yliopistossa filologiaa, mutta sodan syttyminen esti hänen valmistumisensa. Hän puhuu sujuvasti tšetšeeniä, venäjää ja arabiaa.
Ablud-Halim osallistui Ensimmäiseen Tšetšenian sotaan. Ensimmäisen ja Toisen Tšetšenian sodan välillä hän piti televisiossa islamilaisia saarnoja ja toimi Jamaatin, islamilaisen sotilasneuvoston johtajana kotikaupungissaan Argunissa. Hän myös piti uskonnollisia luentoja ympäri Tšetšeniaa ja toimi hetken aikaa Argunin moskeijan imaamina. Vuonna 1999 presidentti Aslan Mashadov nimitti hänet jäseneksi šarialakia säätävään komissioon.
Toisessa Tšetšenian sodassa Ablud-Halim toimi kotikaupunkinsa aseellisten joukkojen johtajana.
Hänet nimitettiin kapinallisten johtoon edeltäjänsä Aslan Mashadovin 8. maaliskuuta vuonna 2005 tapahtuneen murhan jälkeen. Ennen presidentiksi nimittämistään Sadullajev oli hyvin vähän tunnettu kotimaansa ulkopuolella.
Tšetšeenilähteiden mukaan vuonna 2003 venäläiset spetsnaz-joukot kidnappasivat Abdul-Halimin vaimon, ja FSB (KGB:n seuraaja) tappoi hänet.
Näkemykset.
Sadullajev tuomitsi terrorismin sekä siviileihin kohdistuneet panttivankikaappaukset ja sotatoimet, eikä ryhtynyt kyseisenkaltaisiin toimiin johtajakaudellaan. 
Sadullajev ei kuitenkaan suoranaisesti ottanut kantaa Šamil Basajeviin ja hänen toimiinsa. Hän mainitsi haluavansa säilyttää pienen tšetšeenikansan vastarinnan yhtenäisyyden miehittäjää vastaan, eikä loitontaa välejä kehenkään tai pakottaa ketään toimimaan vastoin tahtoaan. On epäselvää, kuinka suurta kannatusta Sadullajev nautti kansan keskuudessa, ja onkin esitetty epäilyksiä, että todellinen valta olisi ollut Basajevin käsissä. Venäjän federaation virallisen kannan mukaan Sadullajev oli ääri-islamilainen wahhabisti.
Kuolema.
Sadulajev tapettiin Tšetšenian poliisin erikoisoperaatiossa Argunissa. Hänen lisäkseen iskussa kuoli toinen tšetšeenikapinallinen ja yksi tiedusteluagentti. Tšetšenian tasavallan pääministerin Ramzan Kadyrovin mukaan tšetšeenisissit eivät ikinä tule toipumaan iskusta. Hänen sanomansa mukaan sissit olivat suunnitelleet iskua heinäkuun G8-kokoukseen. 
Sadulajevin kuoltua hänen paikkansa presidenttinä otti Doku Umarov. Kuukauden kuluttua Sadulajevin kuolemasta myös Šamil Basajev tapettiin.
Leena Lehtolainen

Leena Katriina Lehtolainen (s. 11. maaliskuuta 1964 Vesanto) on suomalainen kirjailija, joka on tullut tunnetuksi erityisesti poliisi Maria Kalliosta kertovasta kirjasarjastaan, josta tehtiin myös MTV3:lla esitetty televisiosarja "Rikospoliisi Maria Kallio" (2003) sekä niin ikään MTV:n C More-suoratoistopalvelussa esitettävä "Maria Kallio" (2021).
Ura.
Lehtolaisen esikoisteos "Ja äkkiä onkin toukokuu" (1976) julkaistiin hänen ollessaan vasta 12-vuotias. Lehtolainen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1985, filosofian kandidaatiksi 1988 ja lisensiaatiksi 1995. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa kotimaista kirjallisuutta. Lisensiaatintutkimuksessaan "Vanhaa, uutta, lainattua ja sinistä" hän tutki geneeristä repertuaaria ja intertekstuaalisuutta Eeva Tenhusen dekkarituotannossa. Ennen tutkijaksi ryhtymistä Lehtolainen työskenteli Tapiolan kuoron intendenttinä vuosina 1988–1990. Vuodesta 1991 Lehtolainen on ollut vapaa kirjailija.
Lehtolainen on myös kirjoittanut kolumneja lehtiin sekä julkaissut muitakin kaunokirjallisia teoksia kuin dekkareita. Hänen teoksiaan on käännetty 29 kielelle. Lehtolaisen teokset ovat suosittuja varsinkin Saksassa.
Lehtolaisen tekstiin on sävelletty Pojat-yhtyeen albumilla "Ketä sä rakastat" julkaistu kappale ”Saatanan Sheena”.
Yksityiselämä.
Lehtolainen on ollut vuodesta 1987 lähtien naimisissa tutkija Mikko Lensun kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Tuotanto.
"Helsingin Sanomien" kriitikko Pertti Avolan mukaan Maria Kallio -kirjat ovat ”tasalaatuisia poliisiromaaneja poliisin työstä ja perhe-elämästä sekä suomalaisesta yhteiskunnasta” kun taas Henkivartija-sarjan romaanit ovat ”kansainvälisiä trillereitä muistuttavaa toiminnallisempaa jännitystä”.
Apataki

Apataki on atolli Ranskan Polynesiassa, Tyynellä valtamerellä. Se kuuluu Tuamotu-saarten saariryhmään. Ensimmäinen eurooppalainen näki atollin vuonna 1722. James Cook kävi Apatakilla vuonna 1774. Atollin suurin kylä on Niutahi. Atollilla on muun muassa lentokenttä. 
Apataki on yksi saariryhmänsä suurimpia atolleja. Se on karkeasti ottaen neliön muotoinen ja pinta-alaltaan yli 745 neliökilometriä. Atollin saarien yhteismaapinta-ala on noin 20 neliökilometriä.
Progenies of the Great Apocalypse

Progenies of the Great Apocalypse on norjalaisen sinfonista black metalia soittavan Dimmu Borgirin ensimmäinen single, joka on julkaistu albumilta Death Cult Armageddon.
Kappaleessa vierailevana laulajana toimii Immortal-yhtyeen keulahahmo Abbath.
Claude Simon

Claude Simon (10. lokakuuta 1913 Antananarivo, Ranskan Madagaskar – 6. heinäkuuta 2005 Pariisi) oli Nobel-palkittu ranskalainen kirjailija. Hän tuli tunnetuksi ranskalaisen niin sanotun uuden romaanin merkittävimpänä edustajana.
Simon opiskeli Pariisissa, Oxfordissa ja Cambridgessa. Hän taisteli toisessa maailmansodassa sotilaana ja otti myöhemmin osaa vastarintaliikkeeseen. Simon kirjoitti myös "Tel Quel" -lehteen. Nobelin palkinto hänelle myönnettiin vuonna 1985.
Jugoslavian kansanarmeija

Jugoslavian kansanarmeija ( ja , lyh. JNA, , lyh. JLA) oli kommunistijohtoisen Jugoslavian liittovaltion asevoimat.
Toisen maailmansodan aikainen partisaaniliike, 1941 perustettu "Jugoslavian kansan vapautusarmeija" muuttui "Jugoslavian armeijaksi" 1945, kunnes 1951 nimeksi tuli Jugoslavian kansanarmeija. Sitä pidettiin viidenneksi suurimpana eurooppalaisena armeijana. Kalusto oli enimmäkseen Neuvostoliitosta, muun muassa T-55-panssareja. Aseita hankittiin myös Yhdysvalloista ja muista Pohjois-Atlantin sopimusjärjestön maista. Jugoslavialla oli itselläänkin aseteollisuutta, joka tuotti esimerkiksi lentokoneita ja miehistönkuljetusvaunuja. Kansanarmeijalla oli runsaasti tykistöä, panssareja ja lentokoneita.
Sosialistisen Jugoslavian loppuaikoina, vuodesta 1985 lähtien kansanarmeijaa alettiin muuttaa palvelemaan vain Serbian sosialistisen tasavallan (v:sta 1990 Serbian tasavalta) etuja, muiden Jugoslavian tasavaltojen sijaan. Slovenian itsenäisyyssodassa vuonna 1991 armeija yritti estää maan irtautumisen Jugoslaviasta. Kansanarmeija myös tuki kapinallisia serbijoukkoja Kroatian (1991–1995) ja Bosnia-Hertsegovinan sisällissodissa (1992–1995). Kansanarmeijan taistelukyky oli kuitenkin vain murto-osa läntisten armeijoiden taistelukyvystä, sillä kansanarmeija ja serbikapinalliset eivät kyenneet murtamaan monien piirittämiensä kaupunkien, kuten Vukovarin puolustusta.
Jugoslavian kansanarmeija purkautui, kun sosialistiseen Jugoslaviaan jäljelle jääneet Serbia ja Montenegro muodostivat vuonna 1992 uuden valtion eli Jugoslavian liittotasavallan, jolle koottiin myös uusi armeija, Jugoslavian asevoimat.
Mike Dirnt

Mike Dirnt (oik. Michael Ryan Pritchard, s. 4. toukokuuta 1972 Berkeley, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten Green Day -yhtyeen basistina.
Nuoruus.
Dirntin äiti oli heroiiniaddikti, joka antoi lapsensa adoptoitavaksi. Dirntin adoptiovanhemmat erosivat tämän ollessa seitsemänvuotias, joten lapsuus kului kahden kodin välillä. Dirntilla on myös siskopuoli, Myla.
Dirnt tapasi Billie Joe Armstrongin, Green Dayn tulevan keulahahmon, ollessaan viidennellä luokalla. He alkoivat soittaa yhdessä, ja 15-vuotiaana Dirnt vuokrasi huoneen Armstrongien luota. Myöhemmin Dirnt asui punkkareiden kommuunissa (kokemus on ollut innoituksena kappaleelle ”Welcome To Paradise”) ja ansaitsi rahansa toimimalla kokkina koulun ohessa.
Ura.
Dirnt soittaa basson lisäksi kitaraa, farfisaa ja rumpuja, sekä laulaa Green Dayn taustoja. Hän on lisäksi kirjoittanut yhtyeelle muutaman kappaleen (esimerkiksi ”J.A.R.”, ”Nobody Likes You”, ”Governator” ja ”Ha Ha You’re Dead”). Dirnt vaikuttaa/on vaikuttanut Green Dayn lisäksi yhtyeissä The Frustrators, Screeching Weasel, Crummy Musicians, Squirtgun, Foxboro Hot Tubs ja The Network.
Yksityiselämä.
Dirnt on ollut kahdesti naimisissa. Hänellä on myös kolme lasta: tytär Estelle Desiree (s. 1997) ensimmäisen vaimonsa Anastacian kanssa, sekä poika Brixton Michael (s. 2008) ja tyttö Ryan Ruby Mae (s. 2010) pitkäaikaisen tyttöystävänsä Brittney Caden kanssa. Pari meni naimisiin 14. maaliskuuta 2009.
Huttin kieli

Hutt () on Tähtien sota -elokuvasarjassa esiintyvä keinotekoinen kieli. Huttin kieli on huttien äidinkieli ja ympäri Tähtien sodan maailmaa puhuttu yleiskieli. Se perustuu osittain inkojen ketšuaan, ja siinä on englantilaisperäistä sanastoa. Kieltä on kuultu "Tähtien sota" -elokuvissa I, II, IV ja VI.
"Tähtien sodan" henkilöistä muun muassa Luke Skywalker osaa huttia. Anakin Skywalker ja Watto juttelevat "" paljon huttin kielellä. Sebulba-niminen dug uhkailee Anakinia huttiksi ennen rakettirekikisaa. Kielen yleinen käyttö Tatooinessa johtunee siitä, että sitä äidinkielenään puhuvilla hutteilla, ainakin gangsterijohtaja Jabballa, on planeetalla paljon valtaa.
Kuopion maalaiskunta

Kuopion maalaiskunta () oli Pohjois-Savossa sijainnut Suomen kunta. Lakkauttamisen aikaan se kuului Kuopion lääniin. Kuopion maalaiskunta ympäröi Kuopion kaupunkia joka puolelta. Sen muut naapurikunnat olivat Karttula, Leppävirta, Maaninka, Riistavesi, Siilinjärvi, Suonenjoki ja Vehmersalmi.
Historia.
Vuonna 1925 osia Kuopion maalaiskunnasta liitettiin vastaperustettuun Siilinjärven kuntaan. Kuopion maalaiskunta lakkautettiin vuonna 1969, jolloin Siilinjärveen liitettiin maalaiskuntaan kuuluneet Kehvo ja Väänälänranta. Näitä kahta kylää lukuun ottamatta maalaiskunta liitettiin Kuopion kaupunkiin.
Kuopion maalaiskunnan huomattavin maatila on ollut Haminalahden kartano, jonka omisti vuosina 1769–1910 von Wrightin suku.
Vuoden 1960 taajamarajauksen mukaan Kuopion maalaiskunnan taajamat olivat Jynkkä (564 asukasta), Kurkimäki (373 asukasta), Levänen (663 asukasta) ja Pitkälahti (360 asukasta). Osa Leväsen taajamasta sijaitsi Kuopion kaupungin puolella, ja vastaavasti kaupungin taajamista Julkula ja Särkilahti ulottuivat osittain maalaiskunnan puolelle.
Petr Korda

Petr Korda (s. 23. tammikuuta 1968 Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen tennispelaaja.
Korda aloitti ammattilaisuransa vuonna 1987. Hän voitti ensimmäisen ATP-tason nelinpeliturnauksensa vuonna 1988 Prahassa (parinaan Milan Srejber) ja kaksinpeliturnauksensa vuonna 1991 Berliinissä.
Korda pelasi urallaan neljä kertaa Grand Slam -turnauksen finaalissa - kahdesti kaksinpelissä ja kahdesti nelinpelissä.
Vuonna 1990 Korda ja Goran Ivanisevic etenivät Ranskan avointen nelinpelin loppuotteluun, mutta hävisivät espanjalaisille Sergio Casalille ja Emilio Sanchezille. 
Vuonna 1992 Korda pelasi Ranskan avointen kaksinpelin finaalissa hallitsevaa mestaria Jim Courieria vastaan häviten suoraan kolmessa erässä (7-5, 6-2, 6-1).
Vuoden 1996 Australian avointen nelinpelin finaalissa Korda ja hänen parinsa Stefan Edberg peittosivat kanadalaisen Sebastien Lareaun ja yhdysvaltalaisen Alex O'Brienin neljässä erässä (7-5, 7-5, 4-6, 6-1).
Korda sai uransa kruunun vuonna 1998, jolloin hän kohtasi Chilen Marcelo Ríosin Australian avointen kaksinpelin finaalissa. Korda hallitsi ottelua alusta loppuun voittaen ottelun lopulta suoraan kolmessa erässä (6-2, 6-2, 6-2) ja saavuttaen uransa ensimmäisen ja ainoan Grand Slam -voiton kaksinpelissä. Voitto nosti hänet maailmanlistan kakkoseksi, mikä jäi hänen uransa korkeimmaksi sijoitukseksi (nelinpelissä hän oli korkeimmillaan maailmanlistan kymmenes).
Muita Kordan uran kohokohtia olivat Grand Slam Cupin voitto vuonna 1993 ja Hopman Cupin voitto vuonna 1994 parinaan Jana Novotná.
Muutamia kuukausia Australian avointen kaksinpelin voiton jälkeen Kordasta tuli ensimmäinen korkean profiilin tennispelaaja, joka on jäänyt kiinni kiellettyjen aineiden käytöstä. Kordan Wimbledonin tennisturnauksessa pelatun ottelun jälkeen annetusta näytteestä löytyi merkkejä nandrolonin käytöstä, tapaus tuli julki vuoden 1998 lopussa. Myöhemmin hänelle langetettiin vuoden kilpailukielto. Korda ei jatkanut uraansa kilpailukiellon jälkeen ja hänen ammattilaisuransa saldoksi jäi kymmenen ATP-tason turnausvoittoa kaksinpelissä ja kymmenen nelinpelissä.
Tammerkosken sillalla

Tammerkosken sillalla on vuosina 1995–2008 Yle TV2:n kesäohjelmiin kuulunut yhteislauluohjelma. Ohjelmassa paikan päälle kerääntynyt yleisö lauloi juontajan ja orkesterin johdolla vanhoja yhteislauluja ja uusiakin kappaleita. TV-ruudussa pyörivän sanoituksen myötä myös tv-katselijat saattoivat yhtyä lauluun. Joka ohjelmassa oli myös ainakin yksi artistivieras. Ohjelman tunnussävelenä oli samanniminen kansanlaulu. Ohjelmakonsepti muistutti Ruotsin television suosittua kesäohjelmaa "Allsång på Skansen".
"Tammerkosken sillalla" -ohjelman vakionauhoituspaikka oli ulkoilmalava Tampereen ydinkeskustan Kirjastonpuistossa, Tammerkosken rannassa. Muutamina kesinä ohjelma lähti kiertueelle ympäri Suomea.
Ensimmäinen ohjelma lähetettiin 9. kesäkuuta 1995 erikoisvieraanaan Joel Hallikainen. Juontajana oli Mikko Alatalo, joka toimi ohjelman isäntänä aina vuoteen 2001 asti.
Kesällä 2002 yhteislaulujen vetäjäksi ryhtyi Turkka Mali, ja vuosina 2003 ja 2004 tehtävässä nähtiin Jukka Kuoppamäki. Ohjelma jäi tämän jälkeen neljän vuoden tauolle, kunnes palasi kesällä 2008. Tällä kertaa juontaja vaihtui joka ohjelmassa, heitä olivat muun muassa Arja Koriseva ja Erkki Liikanen.
Kesällä 2007 TV2:ssa nähtiin ohjelma "Lintsi laulaa", jonka idea oli sama kuin "Tammerkosken sillalla" -ohjelmassa. "Lintsi laulaa" -ohjelmaa kuvattiin Helsingissä Linnanmäen huvipuistossa. Laulattajina toimi yhtye Jean S.
2010-luvun lopussa Alfa-tv elvytti ohjelmakonseptin Mikko Alatalon juontamana nimellä "Tammerkosken rannalla". Kanava tuotti myös hengellisen musiikin yhteislauluohjelmaa "Nyt lauletaan!."
Lee Kerslake

Lee Kerslake (16. huhtikuuta 1947 – 19. syyskuuta 2020) oli brittiläinen rumpali, joka oli heavy-yhtye Uriah Heepin jäsen. 
Musiikkiura.
Kerslake liittyi Uriah Heepiin marraskuussa 1971 soitettuaan sitä ennen muun muassa The Gods- ja National Head Band -yhtyeissä. Hän erosi Uriah Heepistä lokakuussa 1979. Syynä olivat erimielisyydet kosketinsoittaja-kitaristi-laulaja Ken Hensleyn kanssa. Kerslake palasi uudelleen koottuun Heepiin vuonna 1981. Tämän jälkeen hän pysyi yhtyeen rumpalina aina vuoden 2007 alkuun asti. Uriah Heepistä lähdettyään Kerslake soitti 1980-luvun vaihteessa Ozzy Osbournen kahdella ensimmäisellä studioalbumilla, "Blizzard of Ozzilla" (1980) ja "Diary of a Madmanilla" (1981). Osbournen vaimo Sharon Osbourne ja Kerslake eivät tulleet toimeen keskenään. Muun muassa tästä syystä Sharon halusi rumpali Tommy Aldridgen liittyvän Ozzyn yhtyeeseen. Basisti Bob Daisley oli jyrkästi eri mieltä. Erottamisen syistä on erilaisia mielipiteitä, mutta Kerslake ja Daisley saivat lähteä "Diary of a Madman" -levyn äänitysten jälkeen. Levyn bändikuvassa esiintyvät Tommy Aldridge ja Rudy Sarzo, vaikka Daisley ja Kerslake soittavat levyllä.
Vuoden 2002 uusintajulkaisut "Blizzard of Ozz"- ja "Diary of a Madman" -levyistä syrjäyttivät kokonaan Kerslaken ja Daisleyn osuudet kappaleissa. Lee Kerslaken rumpujen tilalla kuullaan Mike Bordinin rumputyöskentelyä. Bob Daisleyn bassotyöskentely vaihdettiin Robert Trujillon soitantaan. Kerslaken ja Daisleyn nimet poistettiin myös kappaleiden tekijäluettelosta. Kerslake ja Daisley nostivat oikeusjutun Osbournea vastaan puutteellisten tekijänoikeuskorvausten takia.
Vuonna 2004 Kerslake, Daisley, Deep Purple -kosketinsoittaja Don Airey ja kitaristi Steve Morse sekä Cold Chisel -laulaja Jimmy Barnes perustivat sivuprojektina Living Loud -yhtyeen, joka on julkaissut yhden nimeään kantavan studioalbumin. Yhtye levytti albumille muun muassa niitä Kerslaken ja Daisleyn Ozzy-ajan kappaleita, joista heidän nimensä oli poistettu. Lee Kerslake on osallistunut myös paljon sävellystyöhön kaikissa yhtyeissä, joissa on soittanut.
Uriah Heepin kotisivut ilmoittivat 31. tammikuuta 2007, että Lee Kerslake jättää yhtyeen välittömästi terveysongelmien takia. Kerslake sairasti eturauhas- ja luusyöpää ja kärsi myös reumasta. Joulukuussa 2018 hän sanoi haastattelussa lääkäriensä antaneen hänelle alle vuoden elinaikaa. Kerslake sanoi edelleen toivovansa Ozzy ja Sharon Osbournen antavan hänelle tunnustuksen Ozzyn albumeilla tekemästään työstä. Hän toivoi saavansa itselleen platinalevyt vielä albumeista "Blizzard of Ozz" ja "Diary of a Madman". Tammikuussa 2019 Kerslake sai viimein platinalevyt Ozzylta. Kerslake kuoli syöpään 73-vuotiaana 19. syyskuuta 2020.
Runonlaulaja

Runonlaulaja on henkilö, joka esittää laulurunoja. Alun perin runonlaulajat saivat oppinsa kuuntelemalla muita, jotka osasivat runot ulkoa. Runomitan ansiosta jopa hyvin pitkien runojen mieleenpainaminen on mahdollista. Suomessa ja muualla itämerensuomalaisella kielialueella runonlaulajat käyttivät runomittana kalevalamittaa. Nykyisin elävän kalevalamittaisen runon perinne on lähes katkennut muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta. Runonlaulajien runoja on kuitenkin kerätty talteen kirjoitettuun muotoon huomattavasti jo 1800-luvulla, ja siitä syystä on saatu talteen tuhansittain runoja muun muassa Suomesta, Virosta ja Karjalasta.
Itämerensuomalainen runonlaulannan perinne lienee yhtä vanha kuin kalevalamitta, jonka ikää pidetään jopa tuhansina vuosina. On viitteitä siitä, että taitavia runonlaulajia on ennen pidetty tietäjinä ja šamaaneina, eli heidän on kuviteltu omaavan yliluonnollisia voimia. Jo šamaania tarkoittava sana tietäjä kuvaa sitä, että ennen muuta tieto katsottiin keinoksi hallita asioita, yliluonnollisiakin. Runonlaulajalla oli hallussaan tietoa muun muassa asioiden synnyistä eli syntykertomuksia, jotka olivat tärkeitä elementtejä loitsinnassa. Moni talteen kerätty loitsu on säilynyt aiemmin runonlaulajien muistissa. Eräs runonlaulajan nimitys on ollut runoi, joka on viitannut nimenomaan tietäjä-tyyppiseen runonlaulajaan.