tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Haavisto (Karkkila)

Haavisto on kylä Karkkilan kaupungissa. Kylän vanhat kantatilat ovat Uusitalo (nykyinen Koski), Talla, Ratia, Kankuri, Sipola, Pietilä, Hanskala ja Suomalainen. Isojaon aikaan, 1700-luvun lopulla, perustettiin vielä Sunin, Ridan, Stenbackan, Nikulan, Mikkolan, Jaakkolan, Kärjen, Mäen ja Kalatien uudistilat.
Maantieteellinen sijainti ja liikenneyhteydet.
Haavisto sijaitsee Seututie 133:n varressa Karkkilan ja Vihtijärven välissä. Etelän suuntaan kulkee yhdystie Olkkalaan ja Vihtiin ja pohjoisen suuntaan kulkee tie Läyliäisiin. Haaviston kautta ajaa busseja muutaman kerran päivässä pääasiassa Klaukkalan ja Vihdin kautta Helsinkiin sekä Karkkilaan.
Henjo Richter

Henjo Richter (s. 24. marraskuuta 1963 Hampuri) on saksalaisen power metal -yhtye Gamma Rayn toinen kitaristi. Hän laulaa myös taustoja ja soittaa kosketinsoittimia. Henjo on itseoppinut muusikko, joka alkoi soittaa 13 vuoden ikäisenä. 
Gamma Ray on Richterin ensimmäinen yhtye. Hän liittyi siihen Dirk Schlächterin siirryttyä kitarasta bassoon vuoden 1997 albumia "Somewhere Out in Space" äänitettäessä ja on soittanut kaikilla sen jälkeen levyillä. Syksyllä 2011 Richter oli pyöräilyonnettomuudessa, jossa hänellä murtui kolme kylkiluuta ja solisluu ja hän ei voinut osallistua yhtyeen konsertteihin. 
Gamma Rayn lisäksi hän on soittanut Tobias Sammetin Avantasia albumeille "The Metal Opera" ja The Metal Opera Part II sekä saksalais-italialaisen The Unityn albumeille "The Unity" ja "Rise."
Roland Grapow

Roland Grapow (s. 30. elokuuta 1959 Hampuri, Saksa) on saksalainen kitaristi. Hän on tullut tunnetuksi ajastaan power metal -yhtye Helloweenissa, jossa hän soitti 12 vuotta korvattuaan perustajajäsen Kai Hansenin. 
Grapowilla oli samaan aikaan myös sooloprojekti. Ensimmäinen albumi "The Four Seasons of Life" julkaistiin vuonna 1997. Albumilla soitti Helloweenin jäseniä. Vuonna 1999 julkaistulla toisella albumilla, "Kaleidoscope", soitti Yngwie Malmsteenin yhtyeen entisiä ja sen aikaisia jäseniä.
Vuonna 2001 Grapow ja rumpali Uli Kusch erotettiin Helloweenista johtuen erimielisyyksistä kitaristi Michael Weikathin kanssa. Grapow ehti soittaa Helloweenissa kahdeksalla albumilla. Sivuprojekti Masterplanista tuli kokoaikainen projekti erottamisen johdosta.
Tanssikeskus Latosaari

Tanssikeskus Latosaari on Lapualla Lapuanjoen rannalla, Valtatie 19:n kupeessa sijaitseva alueen merkittävä lavatanssi-, juhla- ja kokouspaikka. Latosaaressa on historiansa aikana esiintynyt useita tunnettuja yhtyeitä ja solisteja. Moni yhtye on myös soittanut esikoiskeikkansa Latosaaressa, esimerkiksi Hanoi Rocks.
Latosaaressa on 376 m² suuruinen parketti (+ kesäisin 400 neliömetrin lisälava), kaksi baaria A-oikeuksin, savuton kahvio, terassi ja grilli. Tilojen vanhaan osaan mahtuu 300–500 henkilöä ja uudelle puolelle noin 1 000–2 000 henkilöä.
Charles Camilleri

Charles Camilleri (7. syyskuuta 1931 Ħamrun – 3. tammikuuta 2009) oli maltalaissyntyinen säveltäjä ja musiikin tutkija. 
Camilleri syntyi Maltalla. Hän muutti 18-vuotiaana Australiaan ja 20-vuotiaana Lontooseen. Vuonna 1958 hän siirtyi Pohjois-Amerikkaan, josta hän sittemmin palasi Eurooppaan. Vuonna 1977 hänestä tuli sävellyksen professori Toronton Kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa. Hän toimi vuosina 1992–1996 musiikin professorina Maltan yliopistossa. 
Camilleri sävelsi muun muassa orkesterimusiikkia, oratorion "Pawlu ta' Malta", maltankielisiä oopperoita, konserttoja ja erilaista soitinmusiikkia. Hänen teoksiaan on esitetty eri puolilla maailmaa.
Vuonna 1959 hän meni naimisiin Doris Vellan kanssa. Heillä oli poika ja tyttö.
The Vapors

The Vapors oli brittiläinen uuden aallon yhtye, joka oli toiminnassa vuosina 1979–1981. Yhtyeen tunnetuin hittikappale on nimeltään ”Turning Japanese”.
Yhtyeessä oli neljä jäsentä: David Fenton (vokalisti, säveltäjä ja kitaristi), Howard Smith (rumpali), Edward Bazalgette (johtava kitara) ja Steve Smith (basisti ja laulu). He julkaisivat kaksi albumia. Ensimmäinen on nimeltään "New Clear Days", toinen kantoi nimeä "Magnets". The Vaporsien sanoitukset vaihtelevat aiheeltaan rakkaudesta ydinvoimaan ja ovat usein sävyltään tummanpuhuvia.
Huhutaan, että ”Turning Japanese” käsittelisi masturbointia. Erityisesti yhtyeen toimintavuosina Yhdysvalloissa ajateltiin kappaleen nimen olevan brittiläinen masturbointia tarkoittava sanonta. David Fenton on todennut, että jokainen saa ymmärtää sen miten haluaa, mutta kappaletta ei ole alun perin tarkoitettu näin tulkittavaksi.
Rauli Tuomi

Rauli Rafael Arvid Tuomi () oli suomalainen näyttelijä. Hänet tunnettiin sekä klassisten että modernien draamojen sankarina, ja häntä pidettiin yhtenä sukupolvensa lahjakkaimmista näyttelijöistä.
Tausta.
Rauli Tuomi syntyi laajaan näyttelijäsukuun. Hänen vanhempansa olivat näyttelijät Arvi ja Santa Tuomi, ja Liisa Tuomi oli hänen siskonsa. Setä Valter Tuomi ja täti Emmi Jurkka (o.s. Tuomi) olivat niin ikään näyttelijöitä, samoin kuin Rauli Tuomen serkut Sakari, Vappu ja Jussi Jurkka.
Koulussa huonosti menestynyt Tuomi oli isänsä johtaman Viipurin Kaupunginteatterin avustajana ja opiskeli teatterin oppilaskoulussa. Hän sai kiinnityksen kaudeksi 1937–38 ja esitti "Daniel Hjortin" nimiroolin jo 17-vuotiaana. Vaativa rooli toi Tuomelle huomattavaa tunnustusta, ja menestyksen siivittämänä hän muutti Helsinkiin opiskelemaan Suomen Näyttämöopistoon.
Tuomi oli naimisissa häntä 11 vuotta vanhemman Rakel Linnanheimon kanssa viisi vuotta ennen kuolemaansa.
Ura.
Tuomi opiskeli Näyttämöopistossa vuosina 1938–1940 ja sai tämän jälkeen kiinnityksen Suomen Kansallisteatteriin, jossa hän näytteli kuolemaansa saakka. Uran alkuajat hän palveli kuitenkin rintamalla talvisodassa Taipaleenjoella ja esiintyi viihdytyskiertueilla. Jatkosodan aikana sotilasarvoltaan vänrikki Tuomi osallistui muun muassa Sortavalan valtaukseen ja haavoittui useasti. 
Sodan jälkeen Tuomi nousi Kansallisteatterin tähtinäyttelijäksi. Hän tulkitsi teatterissa usein klassisten draamojen romanttisia rakastajia, kuten "Romeon ja Julian" miespääosan. Julian roolissa oli Eeva-Kaarina Volanen. Niin ikään Tuomen taiteellisia menestysrooleja olivat muun muassa "Sapphon" Phaon, "Likaisten käsien" Hugo, "Antigonen" Haimon ja "Lothringenin Johannan" Farwell.
Tuomi esiintyi myös kaikkiaan 24 elokuvassa. Lukuisten pikkuroolien jälkeen hän teki ensimmäisen merkittävän osansa elokuvassa "Synnin puumerkki" (1942). Rooli arkkitehti Kaarle Lithauna "Linnaisten vihreässä kamarissa" (1945) toi hänelle parhaan miespääosan Jussi-palkinnon. Toistamiseen hänelle myönnettiin Jussi-patsas kahta vuotta myöhemmin Ilmari Unhon ohjaamasta elokuvasta "”Minä elän”" (1946). Palkittujen roolien myötä Tuomi oli nopeasti kasvaneen suosionsa huipulla. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi "Haaviston Leeni" (1948).
Tuomen suurimmat elokuvaosat olivat vireeltään traagisia nuoria rakastajia tai yksinäisiä sieluja. Aikalaiskriitikot pitivät hänen näyttelemistyyliään runollisen herkkänä ja modernin eleettömänä. Tuomi itse piti nimenomaan vakavista osista, sillä omien sanojensa mukaan häntä ei ollut siunattu huumorin lahjoilla.
Kuolema.
On arveltu, että nuorena koettu sota, useat haavoittumiset ja poikkeuksellisen voimakas eläytyminen kärsivän kirjailijan rooliin "”Minä elän”" -elokuvassa jättivät pysyvät jäljet Tuomen mieleen. Häntä on kuvattu luonteeltaan herkäksi ja kiihkeäksi. Tuomi teki 29-vuotiaana itsemurhan jättämällä yöllä Helsingin-asuntonsa keittiössä kaasuhanan auki.
Scary Movie 4

Scary Movie 4 on David Zuckerin ohjaama komediaelokuva vuodelta 2006. Se on "Scary Movie" -elokuvasarjan neljäs osa. Elokuvan tuottivat Craig Mazin ja Robert K. Weiss. Elokuva julkaistiin Suomessa 14. huhtikuuta 2006.
Elokuva parodioi muun muassa elokuvia "Saw", "Maailmojen sota" ("War of the Worlds"), "Kylä" ("The Village"), "Brokeback Mountain", "Kauna" ("The Grudge") ja "Million Dollar Baby".
Elokuvassa esiintyvät myös televisiopsykologi Phil McGraw sekä koripallotähti ja rap-muusikko Shaquille O'Neal.
Juoni.
Elokuva alkaa, kun Shaquille O'Neal herää vessasta ja huomaa olevansa kahlittuna. Hän yrittää huutaa apua, mutta ei olekaan yksin; Dr. Phil on myös vessassa ja kahlittuna. Pian Jigsaw kertoo miten nämä voivat päästä ulos. Tämä menee pieleen ja Phil kuolee myrkkykaasuun.
Cindyn mies kuolee tiputtuaan maahan parvekkeelta syötyään vahingossa viagralääkettä. Myöhemmin Jigsaw’n alus alkaa tuhota ihmiskuntaa kaapaten mukaansa Cindyn ja tämän ystävät. Kun Cindyn uusi poikaystävä aikoo pelastaa lapsensa, Jigsaw kertoo, että lapset pelastuvat, mutta isä kuolee julmasti. Isän rakkaus saa kuitenkin Jigsaw’n tuntemaan ilkeytensä ja vapauttamaan nämä.
Vastaanotto.
Elokuva tuotti Yhdysvalloissa ilmestymisvuotenaan 90 710 620 dollaria ja lisäksi ulkomailla vielä noin 88 000 000 dollaria tulojen ylittäessä näin elokuvan tuotantobudjetin noin 40 miljoonaa dollaria. Rotten Tomatoes sivuston keräämien 125:tä arvostelusta 37 % oli positiivisia.
Kaitaan koulu

Kaitaan koulussa on noin 300 oppilasta vuosiluokilla 7–9 ja 35 opettajaa. Osa oppilaista on valittu kouluun opiskelemaan painotetun kuvataiteen oppimäärää. Koulussa annetaan myös luokkamuotoista erityisopetusta. Koulun rehtorina on toiminut vuodesta 2014 Ritva Mickelsson.
Historia.
Kaitaan koulu aloitti vuonna 1966 nimellä Vapaaniemen yhteiskoulu. Koulun viikoittain ilmestyvän lehden nimi on vieläkin "Vapis". Peruskoulu-uudistuksen myötä koulu jaettiin hallinnollisesti kahtia yläasteeksi ja lukioksi. Samalla sen nimi vaihdettiin Kaitaan kouluksi ja lukioksi. Kaitaan lukio toimii nykyään nimellä Matinkylän lukio.
Koulurakennus.
Kaitaan koulun ja Matinkylän lukion rakennuksen on suunnitellut monia koulutaloja uransa aikana piirtänyt arkkitehti Osmo Sipari. Rakennus valmistui vuonna 1970. Koulurakennus on peruskorjattu vuosien 2008–2010 aikana.
Syvälahden lava

Syvälahden Viihdekeskus on tanssilava Kangasniemellä Etelä-Savossa, maakuntajärven Puulan rannalla. Lavan toiminnasta vastaa Kangasniemen Retkipaikka Säätiö. Lava on rakennettu vuonna 1952.
Historia.
Vaiheita vuosien varrelta:
Tanssipaikka.
Tanssiaika la klo 20.30-02.00, paitsi Juhannuksena klo 20.00-03.00. Tanssi-iltoina naisille on varattu yhteensä 1,5 tunnin haku .
Marian Keyes

Marian Keyes (s. 10. syyskuuta 1963 Limerick, Irlanti) on irlantilainen kirjailija ja novellisti. Hän kasvoi Dublinissa ja opiskeli siellä lakia, mutta muutti sittemmin Lontooseen ja aloitti tarjoilijan työt. Keyes aloitti kirjoittamisen vuonna 1993 ja hänen ensimmäinen kirjansa "Naura, Claire, naura" julkaistiin Irlannissa vuonna 1995. Keyesin kirjat ovat nykyaikaisia rakkaustarinoita.
Gambia (joki)

Gambia on Länsi-Afrikassa Gambian, Senegalin ja Guinean valtioiden alueilla virtaava joki. Se on kokonaisuudessaan 1 130 kilometriä pitkä ja sen suurimpia latvajokia ovat Sandougou ja Sofianiama.
Gambiajoen alkulähde sijaitsee Fouta Djallonin ylätasangolla Guineassa, 438 metrin korkeudessa. Joki virtaa Guineasta länteen kohti Tambacoundan aluetta Senegalissa ja lopuksi Gambian läpi laskien lopulta Atlantin valtamereen Gambian pääkaupungin Banjulin kohdilla.
Gambiajoessa on laivaväylää 390 km. Pienet merikelpoiset alukset pääsevät etenemään siitä 190 km. Joessa sijaitsevat esimerkiksi Gambiajoen kansallispuistoon kuuluvat Baboonsaaret ja Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluva Kunta Kintehin saari.
Suurimpia asutuskeskuksia Gambiajoen varrella ovat Banjulin lisäksi Basse Santa Su ja Janjanbureh.
Joen tarjoamien resurssien hyödyntämistä ovat estäneet aiemmin Gambian ja Senegalin väliset poliittiset kiistat, mutta valtiot perustivat vuonna 1978 Gambiajoen kehitysorganisaation (Gambia River Development Organization), johon myös Guinea liittyi vuonna 1980.
Os Mutantes

Os Mutantes on brasilialainen psykedeelinen tropicalismo-tyylisuuntausta edustava rockyhtye, joka perustettiin 1966.
Historia.
Veljekset Arnaldo Baptista (basso, koskettimet sekä laulu) sekä Sérgio Dias (kitara ja laulu) ja päälaulaja Rita Lee muodostivat Os Mutantesin 1966 São Paulossa. He julkaisivat kaksi tropicalismon vahvasti sävyttämää albumia, jotka yhdistivät psykedeelistä rockia muiden taidesuuntausten kanssa. He esiintyivät yhdessä monien muusikkojen kanssa. He jättivät tropicalismo-liikkeen ja 1971, basisti Liminha ja rumpali Dinho liittyivät virallisesti yhtyeen jäseniksi. He julkaisivat viisi albumia yhdessä ennen kuin Rita Lee lähti 1972 aloittaakseen soolouran. Yhtye siirtyi samalla edistykselliseen rockiin albumillaan "O A e o Z", joka äänitettiin 1973 mutta julkaistiin vasta 1992 levy-yhtiön kanssa vallinneista riidoista johtuen. Arnaldo lähti yhtyeestä samana vuonna aloittaakseen soolouran yhtyeen jäsenten välisistä riidoista johtuen. Myöhemmin yhtyeestä lähti vielä Dinho ja Liminha. Sérgio Dias, ainoa alkuperäinen jäsen, johti yhtyettä sen hajoamiseen vuonna 1978 asti. Os Mutantes kokosi rivinsä vuonna 2006 ja julkaisi ensimmäisen uuden albuminsa 35 vuoteen, "Haih Or Amortecedor", vuonna 2009.
Niokolo-Koban kansallispuisto

Niokolo-Koban kansallispuisto on kansallispuisto ja Unescon maailmanperintökohde kaakkoisessa Senegalissa.
Niokolo-Koban kansallispuisto perustettiin vuonna 1954. Sen pinta-ala on 9 130 km². Alueen eläimistöön kuuluu esimerkiksi norsuja, leijonia, leopardeja, simpansseja, paviaaneja ja virtahepoja. Gambiajoki virtaa puiston läpi.
Kansallispuisto otettiin Unescoon maailmanperintöluetteloon vuonna 1981.
Puisto kohtaa Guinean Badiarin kansallispuiston maiden välisellä rajalla.
Jari Heinonen

Jari Heinonen (s. 1953 Anjalankoski) on suomalainen yhteiskuntatieteilijä. Hän toimi ennen eläkkeelle jäämistään sosiaalityön professorina Jyväskylän yliopistossa. Henonen on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden tohtori. Heinosen tutkimusintressejä ovat muun muassa sosiaalipolitiikan ja sosiaalityön historia, syrjäytyminen, kolmas sektori sekä eri sukupolvien työväenluokkaiset miehet rakennemuutosten Suomessa. 
Heinonen toimii myös aktiivisesti politiikassa ja hän on ollut Suomen kommunistisen puolueen kaupunginvaltuutettu Tampereella. Vuonna 2017 Heinonen ja perussuomalaisista irtautunut Aarne Raevaara perustivat VaihtoehtoTampere -nimisen (VaTa) valtuustoryhmän. Heinonen toimi Demokraattisen Sivistysliiton liittotoimikunnan puheenjohtajana 2013–2018.
Caetano Veloso

Caetano Veloso (s. 7. elokuuta 1942 Santo Amaro, Bahia) on brasilialainen säveltäjä ja laulaja.
Caetano Veloson albumi "Caetano Veloso" (1968) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään", yhtenä harvoista ei-englanninkielisistä albumeista.
Jay Leno

James Douglas Muir ”Jay” Leno (s. 28. huhtikuuta 1950 New Rochelle, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen koomikko ja juontaja. Hän isännöi vuosina 1992–2014 "The Tonight Show" -keskusteluohjelmaa.
Elämä ja ura.
Vuonna 1950 syntyneen Lenon isä oli italialaisten maahanmuuttajien poika ja äiti skotlantilainen maahanmuuttaja. Perhe muutti New Rochellesta Andoveriin Massachusettsiin kun Jay oli vielä nuori. Koulussa Leno kärsi lukihäiriöstä. Hän kävi kuitenkin lukion läpi ja luki puheterapian kandidaatin tutkinnon Emerson Collegesta Bostonissa.
Leno esiintyi stand up -koomikkona Bostonissa ja kirjoitti televisiosarjoja, näytteli elokuvissa ja esiintyi säännöllisesti suosituissa televisiosarjoissa, kuten "Laverne and Shirley". Lenon suurin elokuvarooli oli toinen pääosa elokuvassa "Konnat ketoon" (1989).
Leno sai 1980-luvun lopulla paikan "The Tonight Show’n" juontajan Johnny Carsonin sijaisena. Kun Carson lopetti vuonna 1992, Leno sai hänen paikkansa ohjelman vakituisena juontajana, vaikka moni oli odottanut kokeneemman David Lettermanin saavan paikan. Muiden kanavien kilpailevista ohjelmista huolimatta Leno piti "Tonight Show’n" katsojaluvut korkeina.
Leno jätti "The Tonight Show’n" vuonna 2009, ja hänet korvasi Conan O’Brien. Leno itse siirtyi juontamaan uutta "The Jay Leno Show" -talk show’ta. Kumpikaan ohjelmista ei kuitenkaan menestynyt syksyllä 2009, ja Leno palasi juontamaan "Tonight Show’ta" maaliskuun 2010 alusta. Hän jätti työn lopullisesti helmikuussa 2014.
Yksityiselämä.
Leno avioitui Mavis Nicholsonin kanssa vuonna 1980.
Lenolla on ajoneuvokokoelma, jossa oli vuonna 2021 181 autoa ja 160 moottoripyörää Kokoelma ulottuu 1900-luvun alun antiikkiautoista (Bugatti, Duesenberg, Packard) 2000-luvun urheiluautoihin.
Lake Charles

Lake Charles () on Yhdysvaltain Louisianan osavaltion viidenneksi suurin kaupunki. Vuoden 2020 väestönlaskennassa Lake Charlesissa asui 84 872 asukasta. Kaupunki toimii Calcasieun piirikunnan hallintokeskuksena. Kaupunki on tunnettu petrokemikaalistaan. Kaupungin pinta-ala on 125,5 neliökilometriä ja veden pinta-ala on 7,3 neliökilometriä. Bordeaux'laiset herra ja rouva LeBleu ovat ensimmäiset tunnetut eurooppalaiset, jotka asuttivat alueen 1781. Alue, jolle he asettuivat, tunnetaan nykyään nimellä LeBleu Settlement.
Kauniaisten rautatieasema

Kauniaisten rautatieasema (, ) on rautatieliikennepaikka rantaradalla Kauniaisten keskustassa noin 16 kilometrin päässä Helsingin päärautatieasemalta. 
Rantarataa rakennettaessa espoolaiset toivoivat radan kulkevan Bembölen kautta, mutta tällöin rata olisi kulkenut nykyiseltä Kauniaisten asemalta hankalan kallioisen maaston kautta. Niinpä rata rakennettiin jokilaakson niittyjä pitkin Espoon kirkon suuntaan. Kauniaisten seutu oli 1900-luvun alussa lähes rakentamatonta syrjäseutua, vaikkakin Gallträskin rannoille oli rakennettu ensimmäiset huvilat jo vuonna 1901 ja maita palstoitettiin uusille huviloille.
Kauniaisten (tuolloin vielä Grankulla) asema avattiin seisakkeena elokuussa 1904, kun läheisen Glimsin tilan omistaja Johan Lönnberg anoi rautatiehallitukselta pysähdyspaikkaa tyttäriensä koulumatkaa varten. Alun perin junat pysähtyivät seisakkeella vain pyydettäessä. Puinen laituri korvattiin Bruno Granholmin suunnittelemalla vuonna 1908 valmistuneella asemarakennuksella, kun liikennepaikan käyttäjämäärät nousivat aseman seudulla olleen huvilayhdyskunnan kasvun myötä. Tavaraliikenne alkoi lokakuussa 1907.
Suuri osa Kauniaisten asukkaista kävi työssä Helsingissä, ja työmatkaliikenne Kauniaisista Helsinkiin oli alusta lähtien hyvin vilkasta. Jo 1910-luvulla Kauniaisten asema oli vilkkaampi kuin Espoon asema, ja samalla vuosikymmenellä Kauniaisiin perustettiin Espoon ensimmäiset yhteiskoulu, lääkärin vastaanotto ja apteekki. Kauniaisista muodostettiin vuonna 1915 taajaväkinen yhdyskunta, ja se erotettiin Espoon kunnasta itsenäiseksi kauppalaksi vuonna 1920.
Aseman suomenkielinen nimi tuli käyttöön toukokuussa 1928, kun Grankullan kauppalan (muuttui vuonna 1972 kaupungiksi sitä ympäröivän Espoon kanssa) suomenkieliseksi nimeksi tuli Kauniainen. 
Aseman länsipuolella ollut tasoristeys korvattiin asemapuiston kohdalle rakennetulla alikulkutunnelilla vuonna 1965. 
Lipunmyynti Kauniaisissa lopetettiin vuonna 2004, mutta asemarakennus on yhä VR-Yhtymän omistuksessa. Kauniaisten tavaraliikenne on nykyisin lähinnä satunnaista ja se suuntautuu Keran teollisuusalueelle. 
Asemarakennus vaurioitui pahoin 30. elokuuta 2008 sattuneessa tulipalossa. Rakennuksen länsipääty tuhoutui palossa lähes kokonaan. Laajoista vaurioista huolimatta historiallisesti arvokas rakennus on kunnostettu ja maalattu uudelleen. Työ maksoi kaikkinensa arviolta pari miljoonaa euroa, ja se on tehty pääasiassa käsityönä. Asemalle suunnitellaan ravintolaa. Asema-alue on Museoviraston luokituksen mukaan valtakunnallisesti merkittävä suojelukohde. Asemalla on VR:n automaatti.
Raiteet.
Asemalla on kolme numeroitua raidetta, joista raiteet 1 sekä 2 ovat matkustajajunien käytössä. Kirkkonummen suuntaan liikennöidään raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2.
Steningen linna

Steningen linna on Ruotsissa, Sigtunan kunnassa ja Uplannin historiallisessa maakunnassa sijaitseva pienehkö linna. Linna on noin 30 kilometrin päässä Tukholmasta pohjoiseen ja sijaitsee Mälarenjärven läheisyydessä. Se rakennettiin vuosina 1694–1698. 
Vaikutteita ranskalaisista ja italialaisista tyylisuunnista saaneen linnan suunnitteli ruotsalainen arkkitehti Nicodemus Tessin nuorempi. Nykyisin se on yksityisessä omistuksessa, ja siinä toimii kulttuurikeskus.
Siuntion rautatieasema

Siuntion rautatieasema (, ) on rautatieasema Rantaradalla. Asema on maaliskuusta 2016 lähtien ollut Helsingin seudun lähijunaliikenteen Y-junien pääteasema. Siuntiota käyttää pääteasemanaan myös yksi arkiaamuisin liikennöivä L-junavuoro sekä yksi illan U-junavuoro Helsingistä. Siellä pysähtyy myös yksi H-junavuoro sekä Helsinkiin että Hankoon keskiviikko-, perjantai- ja sunnuntai-iltaisin. Asemalta lähtee keskiyön jälkeen myös yksi L-junavuoro Helsinkiin. Kaikki junat käyttävät raidetta 2 lukuun ottamatta H-junia, jotka käyttävät raidetta 1.
Nykyisin yksityisasuntona toimiva asemarakennus on rakennettu 1898–1899 arkkitehti Bruno Granholmin piirustusten mukaan. Asema-alueelle rakennettiin myös vesitorni ja ratapihalta johdettiin teollisuusraide lounaaseen tiilitehtaalle. Siuntion asemanseutu oli radan alkuaikoina harvaan asuttua aluetta ja sijaitsi viiden kilometrin päässä Siuntion kirkonkylästä etelään, kirkolta Pikkalaan ja Helsingin ja Tammisaaren väliselle maantielle johtaneen kylätien varrella.
Siuntion asema jäi lokakuussa 1944 Porkkalan vuokra-alueelle. Vuokra-ajan päätyttyä asema avattiin jälleen normaalille liikenteelle toukokuussa 1956. 1960-luvulla Siuntion asemanseutu alkoi kasvaa kunnan tärkeimmäksi taajamaksi ohi kirkonkylän. Seuraavalla vuosikymmenellä asemakylä oli jo selvästi kirkonkylää suurempi asutuskeskittymä, ja myös pääosa kunnallisista ja kaupallisista palveluista oli siirtynyt sinne.
Tavaraliikenne Siuntion asemalla lopetettiin vuonna 1990 ja lipunmyynti suljettiin 1991. Aseman itäpuolinen tasoristeys poistettiin käytöstä alikulun valmistuttua syksyllä 1992. Junasuoritus toimi pari vuotta uudessa laiterakennuksessa, kunnes rataosan kauko-ohjaus otettiin käyttöön vuonna 1993. Vanha asemarakennus ja tavarasuoja siirtyivät Ratahallintokeskukselta Senaatti-kiinteistöille ja edelleen myyntiin vuonna 2007.
Inkoon rautatieasema

Inkoon rautatieasema (, ) on rautatieliikennepaikka rantaradalla, noin viiden kilometrin päässä Inkoon keskustasta.
Asema avattiin 1. syyskuuta 1903 lähelle Mustiolle vievää tietä, ja se on rakennettu Bruno Granholmin laatimien IV luokan aseman tyyppipiirustusten mukaan. Myöhemmin asema-alueelle rakennettiin myös makasiini sekä vesitorni.
Inkoon ratapihaa siirrettiin 1990-luvulla aseman edestä sen länsipuolelle, jolloin rakennettiin myös alikulkutunneli etelänpuoleiselle laiturille. Tavaraliikenne lopetettiin vuonna 1991 ja miehitys kaksi vuotta myöhemmin. Vuonna 2006 Inkoon kunnanhallitus esitti henkilöjunien pysähtymisten siirtämistä Tähtelän asemalle, koska sen sijaintia pidettiin parempana. Esitys ei kuitenkaan toteutunut. Henkilöliikenne Inkoon asemalla lopetettiin 27. maaliskuuta 2016, kun lähiliikenteen Y-juna lakkasi liikennöimästä Siuntion ja Karjaan välillä. Inkoon asemalla pysähtyi kuitenkin VR:n järjestämä liityntäbussiyhteys, joka kulki Kirkkonummen ja Karjaan rautatieasemien välillä. Bussivuoroja oli arkisin kolme päivässä kumpaankin suuntaan.
Henkilöliikenne Inkoon asemalla alkoi uudelleen 3. huhtikuuta 2024. Asemalla pysähtyy kolme H-junavuoroa viikossa molempiin suuntiin.
Skoklosterin linna

Skoklosterin linna () on Ruotsissa Mälaren-järven läheisyydessä Uppsalan ja Tukholman kaupunkien välissä Håbon kunnassa sijaitseva linna. Se on Ruotsin kaikkien aikojen suurin yksityinen linna ja yksi maailman tärkeimmistä barokkimuseoista.
Historia.
Linnan rakennutti vuosina 1654–1668 ruotsalainen Carl Gustaf Wrangel. Nelikerroksinen rakennus on tehty tiilestä ja siinä on 77 huonetta. Linnan suunnittelusta vastasi saksalainen arkkitehti Caspar Vogel. Carl Gustaf Wrangel kuoli vuonna 1676, jolloin linna ei ollut vielä kokonaan valmis. Jean de la Valléen linnaan rannan puolelle suunniteltu rakennus ja barokkipuutarhat jäivät toteuttamatta. Wrangelin kuoleman jälkeen linnan peri hänen tyttärensä Margareta Juliana, joka oli avioitunut Nils Brahen kanssa. Nils Brahen kuoleman jälkeen 1699 hänen leskensä perusti sääntöperinnön pojalleen kenraalimajuri Abraham Brahelle (1699–1728). Skoklosterin linna oli sen jälkeen Brahe-suvun omistuksessa, kunnes suvun viimeinen edustaja kuoli 1930, jolloin linna siirtyi perintönä von Essenin perheelle. Von Essenit olivat viimeiset yksityiset linnan omistajat ja heitä varten rakennettiin 1940-luvulla asuinhuoneistot linnan pohjakerrokseen. 
Omistajasuvut ovat vuosisatojen kuluessa keränneet taidetta, tekstiilejä, taide-käsitöitä, kirjoja sekä keramiikkaa ajalta 1550–1850. Linnan juhlasali, josta piti tulla yksi Pohjois-Euroopan suurimmista, ei valmistunut koskaan, vaan se on säilynyt siinä asussa, mihin työntekijät sen jättivät kesällä 1676. Työkalut ja rakennustelineet ovat yhä paikoillaan. Kun Ruotsin valtio otti linnan haltuunsa 1967, aloitettiin laaja restaurointityö arkkitehti Ove Hidemarkin johdolla. Työ suoritettiin vanhoja työmenetelmiä ja materiaaleja käyttäen. Apuna olivat Wrangelin kirjastoon jättämät käsikirjat. Linna on nykyään rakennusmuistomerkki.
Museo.
Linna irtaimistoineen siirtyi 1967 Ruotsin valtiolle ja on siitä lähtien toiminut museona. Skokloster kuuluu samaan organisaatioon kuin Kuninkaallinen varuskamari (Livrustkammaren) ja Hallwylin museo. Skoklosterissa on kolme asekokoelmaa: Wrangelin, Brahen sekä Bielken kokoelmat. 
Linnan kokoelmista varastettiin 1990-luvulla esineistöä, ja ainakin osan varkauksista tunnusti linnan kirjastonhoitaja. Varastettu astrolabi palautettiin museoon, kun italialainen keräilijä totesi kokoelmissaan olevan esineen varastetuksi.
Pohjankurun rautatieasema

Pohjankurun rautatieasema (, ) on rautatieasema Pohjankurussa entisen Pohjan kunnan alueella Raaseporin kaupungissa rataosalla . Rautatieasemaa ei enää käytetä henkilöliikenteessä, mutta Pohjankurun satamasta kulkee tavaraliikennettä.
Historia.
Asema avattiin vuonna 1899. Ratapihan länsipään matala ylikulkusilta rajoitti rantaradan tavaraliikennettä, kunnes se purettiin vuonna 1990. Alueella oli jo ennen rantaradan rakentamista kapearaiteinen yksityisrata.
Hangon rataa suunniteltiin 1860- ja 1870-luvuilla linjattavaksi Mustion, Antskogin ja Pohjankurun kautta ja edelleen Pohjanpitäjänlahden länsirantaa kohti Hankoa. Rata rakennettiin kuitenkin Karjaan ja Tammisaaren kautta. Ensimmäinen rautatie Pohjankuruun valmistui vuonna 1891, ja tätä kapearaiteista rataa pitkin hoidettiin raaka-aineiden ja valmiiden tuotteiden kuljetukset Fiskarsin ruukin ja Pohjankurun sataman välillä.
Valtionrautateiden piiriin Pohjankuru pääsi vuonna 1899, kun Karjaan ja Turun välinen rataosa avattiin liikenteelle. Pohjankurun asemarakennus valmistui Bruno Granholmin piirustusten mukaan samana vuonna, mutta maaperän suuren painumisen vuoksi rakennus siirrettiin jo vuonna 1901 lännemmäksi paalutetuille perustuksille. Rakennusta laajennettiin alkuperäistä rakennustapaa noudattaen vuonna 1913. Samoin piirustuksin rakennettiin myös Perniön, Paimion ja Piikkiön asemarakennukset samalla rataosalla.
Rautatieasema sijoittui Pohjankurun satamaan, joka oli tärkeä lastauspaikka ja höyrylaivalaituri Pohjanpitäjänlahden perukassa. Pohjan kirkonkylä jäi asemalta noin puolentoista kilometrin päähän, mutta vähitellen kirkonkylä ja Pohjankuru kasvoivat yhtenäiseksi taajamaksi. Rantaradan valmistumisen myötä liikenne Fiskarsin radalla vilkastui ja muuttui ympärivuotiseksi; aiemmin sillä oli liikennöity vain Pohjankurun sataman ollessa jäistä vapaa. Kapearaiteista rataa jatkettiin Fiskarsin omistamalle Åminneforsin terästehtaalle vuonna 1928. Liikenne Fiskarsiin jatkui vuoteen 1952 ja Åminneforsiin vuoteen 1958 saakka.
Paikallisjunaliikenne Pohjankuruun lakkautettiin vuonna 1977 ja henkilöliikenne kokonaisuudessaan vuonna 1979. Liikennepaikka jäi tavaraliikenteen käyttöön ja junakohtauspaikaksi. Rataosan kauko-ohjauksen valmistuttua vuonna 1993 liikennepaikka muutettiin miehittämättömäksi. Asemarakennus pysyi Ratahallintokeskuksen omistuksessa, koska sinne oli sijoitettu asetinlaite. Vuonna 2021 asemarakennus kunnostettiin ulkoa, ja se oli yksityisomistuksessa. Museovirasto on luokitellut Pohjankurun rautatieaseman ja sataman valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Tunnelit.
Pohjankurussa on Suomen ensimmäinen rautatietunneli, joka on 156 metrin pituinen ja rakennettu vuosien 1896–1897 aikana. Se on teollisuusradan käytössä. Toinen tunneli on 1964 rakennettu 345 metriä pitkä tunneli, josta kiskot on nyttemmin purettu. Niiden välissä on 1990 valmistunut 200 metriä pitkä rantaradan nykyinen Högbackan tunneli.
Porfyrios Kalliopas

Porfyrios Kalliopas oli 500-luvun tunnetuimpia valjakkoajajia Bysantin valtakunnassa. Hän oli kotoisin Libyasta ja aloitti ajouransa noin kaksikymmenvuotiaana. Porfyrios dominoi kilpa-ajoja Bysantissa yhteensä noin neljänkymmenen vuoden ajan. Hänet palkittiin menestyksestään arvonimellä "faktionarios" (tai latinalaisittain "factionarius"). Hänelle pystytettiin patsas noin vuonna 500 Konstantinopolin hippodromille ja toinen noin vuonna 545. Patsaat ilmeisesti tuhottiin vuonna 1204, kun neljännellä ristiretkellä Konstantinopoliin harhautuneet ristiretkeläiset hävittivät kaupunkia. Patsaista on säilynyt nykypäivään vain jalustat.
Historioitsija Johannes Malalas viittaa kerran Porfyriokseen. Hänet tunnetaan myös Maksimos Planudeksen "Antologian" epigrammeista. Niistä 32 on omistettu hänelle, mutta vain 22 muille ajajille. Porfyrios kilpaili sekä sinisessä että vihreässä sirkuspuolueessa. Kilpa-ajot olivat erittäin suosittuja Bysantissa ja voittajia kohdeltiin sankareina.
Virtuaalilemmikki

Virtuaalilemmikki on elektroninen peli, jossa jäljitellään lemmikin hoitamista. Älypuhelimiin on tehty virtuaalilemmikkipelejä kuten Pou. Poun saa iOS-laitteille ja Androidille. Tamagotchi on virtuaalilemmikkilaite.
Six Degrees of Inner Turbulence

Six Degrees of Inner Turbulence (SDOIT tai 6DOIT) on Dream Theaterin kuudes studioalbumi. Sen julkaisi Elektra Entertainment 29. tammikuuta 2002. Albumi koostuu kahdesta levystä: ensimmäinen levy sisältää viisi kappaletta ja toinen levy kahdeksanosaisen, 42-minuuttisen nimikappaleen.
Albumin ensimmäinen kappale, "The Glass Prison", kertoo rumpali Mike Portnoyn taistelusta alkoholiongelmaansa vastaan. Kappale jakautuu kolmeen osaan, ja siinä käydään läpi AA-liikkeen 12 askeleen toipumisohjelman kolme ensimmäistä askelta. Kappale on omistettu "Bill W:lle ja kaikille hänen ystävilleen" eli AA-liikkeen perustajalle Bill Wilsonille ja alkoholiongelmansa voittaneille ihmisille. Kappale on selkeästi yksi Dream Theaterin aggressiivisimmista. Tarina jatkuu askelien 4–12 osalta albumeilla "Train of Thought", "Octavarium", "Systematic Chaos" ja "Black Clouds &amp; Silver Linings". Muut ykköslevyn kappaleet käsittelevät muun muassa uskontoa ("Blind Faith") ja kantasolututkimukseen liittyvää eettistä dilemmaa ("The Great Debate"). Kakkoslevyn kattava nimikappale kertoo nimensä mukaisesti kuudesta henkilöstä, jotka kaikki kärsivät erityyppisistä mielenterveyden häiriöistä tai ongelmista (kaksisuuntainen mielialahäiriö, posttraumaattinen stressioireyhtymä, skitsofrenia, lapsen menettäminen, autismi, dissosiatiivinen identiteettihäiriö). Kappale on kestoltaan Dream Theaterin historian pisin.
"Six Degrees of Inner Turbulence" sijoittui Billboard 200 -listalla parhaimmillaan sijalle #46. Albumilta ei ole julkaistu singlejä tai musiikkivideoita, mutta Mike Portnoy on julkaissut omalla nimellään DVD:n "Ten Degrees of Turbulent Drumming".
Kiertue.
Albumin julkaisua seurasi "World Tourbulence" -kiertue, joka vei Dream Theaterin Pohjois-Amerikan lisäksi Eurooppaan ja Aasiaan. Kiertueen aikana yhtye esiintyi yhdessä muun muassa Pain of Salvationin, King’s X:n ja Joe Satrianin kanssa. Kiertueella yhtye soitti entistä pidempiä konsertteja, jotka koostuivat kahdesta väliajan erottamasta osiosta. Yhtye esitti muun muassa albumin nimikappaletta kokonaisuudessaan sekä "Instrumedley"-sikermää, joka koostui yhtyeen levyttämistä instrumentaalikappaleista, sekä muiden kappaleiden instrumentaaliosuuksista. Dream Theater aloitti kiertueella myös uuden perinteen, jossa se konsertoidessaan peräkkäisinä iltoina samassa kaupungissa esittää kokonaisuudessaan cover-version jostain klassikkoalbumista. "World Tourbulence" -kiertueella tähän käsittelyyn pääsivät Pink Floydin Dark Side of the Moon, Metallican "Master of Puppets" ja Iron Maidenin "The Number of the Beast".
Factio

Factiones (lat. mon.; yks. "factio", yhteisö, puolue) olivat Rooman valtakunnassa vaunukilpa-ajojen järjestelyistä, kuten hevosten hankinnasta ja kilpailijoiden valmennuksesta vastanneita ryhmittymiä. Aluksi vuoden 70 eaa. tienoilla ryhmittymiä oli kaksi, valkoinen ja punainen. Keisariajalla ryhmittymien määrä kasvoi neljään, kun mukaan tulivat sininen ja vihreä puolue. Myöhäisantiikissa factioiden kannattajat muodostivat sirkuspuolueita (tai circuspuolueita, ajopuolueita).
Factiot maksoivat huippuajajille huomattavia palkkioita ja kilpailu parhaista ajajista oli tallien välillä kiivasta. Juvenalis kertoo, että huippuajajat saattoivat ansaita satakertaisesti asianajajaan verrattuna. Keisari Theodosius II kannatti vihreitä, Anastasios I punaisia ja Justinianus I sekä puolisonsa Theodora sinisiä.
400-luvun puolivälin jälkeen Konstantinopolissa yleistyivät sirkusmellakat, joissa sirkuspuolueiden väliset erimielisyydet kärjistyivät mellakoinniksi. Mellakoita oli yhteensä useita kymmeniä. Vuonna 390 oli Thessalonikassa kuuluisa mellakka. Mellakat johtivat lopulta vuonna 532 Nika-kapinaan, kun katsojien tyytymättömyys eräiden sinisten ja vihreiden kannattajien saamiin hirttotuomioihin kanavoitui lopulta vallankumousyritykseksi. Rähinöinnissä arvioidaan kuolleen 30 000 – 50 000 henkilöä. Mellakoita rauhoittamaan jouduttiin kutsumaan armeijayksiköitä, minkä arvioidaan olleen syy niiden poikkeukselliselle verisyydelle. Nika-kapinan jälkeen seuraava mellakka sattui vasta vuonna 547 ja uudestaan kahtena seuraavana vuonna.
Sirkuspuolueiden erimielisyyksiä on yritetty selittää sekä niiden kannattajien oletetuilla poliittisilla että uskonnollisilla erimielisyyksillä. Toisen varteenotettavan tulkinnan mukaan kyseessä oli tavallinen huliganismi. Riippumatta siitä oliko sirkuspuolueilla poliittista agendaa, niillä varmasti oli poliittista merkitystä. Puolueet tarjosivat tavan kanavoida yhteiskunnan epäkohtia, esimerkiksi ruoan puutetta, koskenutta tyytymättömyyttä.
Factioiden merkitys väheni valjakkoajojen menettäessä suosiotaan 500-luvun loppupuolelta lähtien.
Factio politiikassa.
Factio tarkoitti Roomassa myös poliittisia ryhmittymiä, kuten optimaatit ja populaarit. Toisaalta sirkuspuolueetkin omaksuivat poliittisia mielipiteitä. Niinpä Bysantin vihreän puolueen johtajat olivat maanomistajaluokkaa ja sinisen puolueen johto taas kauppa- ja teollisuuspiirejä, ja puolueiden välillä oli näkemyseroja. Vahvin osoitus sirkuspuolueiden poliittisesta voimasta oli kuitenkin vuoden 532 Nika-kapina, joka oli vähällä tuhota keisari Justinianuksen uran, kun molemmat sirkuspuolueet aloittivat kapinan keisaria vastaan.
Live-CD

Live-CD:iksi kutsutaan CD/DVD-levyltä keskusmuistiin käynnistyviä ohjelmia, kuten käyttöjärjestelmiä tai palomuureja. Live-CD:itä on mahdollista käyttää esimerkiksi käyttöjärjestelmän kokeiluun, tai kiintolevyn osiointiin tai verkon selaamiseen siten, ettei tietokoneelle jää tietoja käytöstä.
Live-CD:ltä käynnistynyt käyttöjärjestelmä ei tee muutoksia tietokoneen kiintolevyyn ilman erillistä toimenpidettä. Jotkut Live-CD:t tarjoavat mahdollisuuden tallentaa asetukset esimerkiksi USB-muistitikulle, jolta ne voidaan palauttaa seuraavia käyttökertoja varten. Osa Live-CD:ltä pyörivistä käyttöjärjestelmistä on mahdollista asentaa tietokoneen kiintolevylle kuten tavanomainen käyttöjärjestelmä.
Linux.
Suosituimpia Live-CD:itä ovat Linux-jakelut. Live-Linux on Linux, joka on suunniteltu toimimaan täysin siirrettävältä medialta, kuten CD- tai DVD-levyltä tai USB-muistitikulta. Valtaosa Live-CD:istä on ilmaisia ja ladattavissa julkaisijan verkkosivuilta. Ilmaisia Live-CD:itä ovat muun muassa Knoppix, Ubuntu, Damn Small Linux ja Puppy Linux. Live-Linuxit käynnistyvät suoraan medialtaan eivätkä vaadi minkäänlaista asennusta kiintolevylle toimiakseen, joten ne ovat oivallinen ja turvallinen tapa tutustua Linuxiin ja sen eri jakeluversioihin.
Mark González

Mark Dennis González Hoffman (s. 10. heinäkuuta 1984 Durban, Etelä-Afrikka) on chileläinen jalkapalloilija. Hän on kotimaansa seurojen lisäksi edustanut Espanjassa Albacetea, Real Sociedadia ja Betisiä, Englannissa Liverpoolia, Venäjällä TsSKA Moskovaa sekä Brasiliassa Sport Recifeä. González on tunnettu nopeudestaan, josta tulee myös hänen lempinimensä "Speedy".
González aloitti ammattilaisuransa vuonna 2002 chileläisessä Universidad Católicassa, jossa hän pelasi vuoteen 2004 saakka ennen kuin siirtyi Espanjan Primera Divisiónin Albaceteen. Albacetessä González ehti pelata vain yhden kauden ennen kuin englantilainen Liverpool hankki keskikenttäpelaajan joukkueeseensa. Loukkaantumisen ja työlupaepäselvyyksien vuoksi González ei kuitenkaan kaudella 2005–2006 päässyt pelaamaan Liverpoolissa otteluakaan. Kevään 2006 hän vietti lainalla Real Sociedadissa, jossa hän teki viisi maalia pelaamassaan 16 ottelussa. 
Kaudella 2006–2007 González debytoi Liverpoolissa Mestarien liigan karsintaottelussa Maccabi Haifaa vastaan. 85. peliminuutilla vaihdosta tullut González teki Liverpoolin 2–1-voittomaalin. Kaudeksi 2007–2008 González palasi Espanjaan, tällä kertaa Real Betisin joukkueeseen.
Chilen maajoukkueessa González pelasi 56 ottelua ja teki niissä kuusi maalia vuosina 2003–2016.
Under Pressure

Under Pressure on Queenin ja David Bowien vuonna 1981 julkaisema rock-kappale. Se oli ensimmäinen Queenin julkaisema yhteistyö toisen artistin kanssa. Kappale nousi listaykköseksi Britannian ja Alankomaiden virallisilla singlelistoilla. 
Queenin ja David Bowien yhteistyö alkoi, kun Bowien oli tarkoitus laulaa taustalaulut kappaleella ”Cool Cat”. Under Pressure kirjoitettiin Queenin studioilla Sveitsin Montreux’ssä. Kappale ilmoitettiin kaikkien Queenin jäsenten ja Bowien yhteistyössä kirjoittamaksi, mutta basisti John Deacon kertoi vuonna 1984 Freddie Mercuryn olleen pääasiallinen lauluntekijä. ”Under Pressuren” bassokuvion tekijästä ei ole täyttä selvyyttä. Deacon kertoi lehdistölle, että sen sävelsi Bowie, mutta kitaristi Brian May ja rumpali Roger Taylor ovat ilmoittaneet sen tekijäksi Deaconin. Bowie on kertonut, että bassokuvio oli jo valmis ennen hänen tuloaan mukaan. 
Under Pressure julkaistiin singlenä 26. lokakuuta 1981 ja albumin "Hot Space" yhdentenätoista kappaleena 25. toukokuuta 1982. Singlen toisena puolena oli kappale ”Soul Brother”. EMI julkaisi vuonna 1988 singlestä uuden version, johon sisältyi myös kappale ”Body Language”. Lisäksi kappale on myöhemmin julkaistu sekä Queenin että David Bowien kokoelmalevyillä. 
David Bowie ei esittänyt ”Under Pressurea” konserteissa ennen vuotta 1992, jolloin hän lauloi sen Freddie Mercuryn muistokonsertissa duettona Annie Lennoxin kanssa.
Kappaleen bassokuviota on käytetty (sämplätty) Vanilla Icen hittikappaleessa "Ice Ice Baby".
Hiilidisulfidi

Hiilidisulfidin kemiallinen kaava on CS2 ja rakennekaava S=C=S. Se on hiilen ja rikin yhdiste, jota kutsutaan myös nimillä "rikkihiili", "hiilibisulfidi" tai "hiilisulfidi". Sitä käytetään viskoosin valmistukseen.
Hiilidisulfidi on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön neste, jolla on tunnusomainen haju. Sen moolimassa on 76,1 g/mol, sulamispiste –111 °C, kiehumispiste 46 °C, suhteellinen tiheys 1,26 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen 0,2 g/100 ml 20 °C:n lämpötilassa, leimahduspiste –30 °C c.c., itsesyttymislämpötila 90 °C ja CAS-numero 75-15-0.
Koska hiilidisulfidi on tulenarkaa, se tyypillisesti varastoidaan vesikerroksen alle. Se on myös hyvin myrkyllistä ihmiselle.
Hiilidisulfidia valmistetaan metaanista ja rikistä tai antamalla amorfisen hiilen reagoida rikkihöyryn kanssa sähköuunissa.
Hiilidisulfidi muodostaa ksantaatteja alkoksideista tai alkoholeista emäksen avulla. Reaktiolla valmistetaan viskoosikuitua selluloosasta. Toisin kuin selluloosa, selluloosaksantaatti ((C6H9O4-O-C(=S)-SNa)x) voidaan saada liukenemaan natriumhydroksidiliuokseen. Väkevä liuos, ns. viskoosi, vedetään kuiduksi ja edelleen kelataan happokylpyyn, jossa selluloosaksantaatti hajoaa takaisin selluloosaksi. Vesipesun jälkeen kuitu on valmis. Samalla menetelmällä valmistetaan myös keinotekoisia makkarankuoria, joita voidaan vahvistaa muista kuiduista tehdyllä paperilla.
Sheryl Crow

Sheryl Suzanne Crow (s. 11. helmikuuta 1962) on yhdeksän Grammya voittanut yhdysvaltalainen bluesrockin laulaja-lauluntekijä, kitaristi ja basisti. Hän on julkaissut yhdeksän studioalbumia ja yhden kokoelmalevyn.
Ura.
Crow on kotoisin Kennettistä Missourista, ja hänen perheensä on hyvin musikaalinen. Hän valmistui 1984 Missourin yliopistosta ja oli muutamia vuosia musiikinopettajana St. Louisin lähiön koulussa ennen muuttamistaan Los Angelesiin 1986. Hän sai töitä taustalaulajana ja lauloi muun muassa Michael Jacksonin "Bad"-kiertueella. Hän lauloi "Saturday Night Livessa" 1990 ja sai samana vuonna levytyssopimuksen A&amp;M Recordsilta.
Hänen ensilevytyksensä "Tuesday Night Music Club" ilmestyi elokuussa 1993. Crow sai 1994 Grammyt: paras naisartisti kappaleesta "All I Wanna Do", vuoden levy: "All I Wanna Do" ja paras uusi artisti. Vuonna 1996 hän julkaisi nimikkoalbumin "Sheryl Crow" ja vuonna 1996 "The Globe Sessionsin".
James Bond -elokuvan "Huominen ei koskaan kuole" soundtrackille Crow lauloi nimikappaleen "Tomorrow Never Dies".
Vuonna 2002 julkaistiin hänen neljäs pitkäsoittonsa "C'mon, C'mon" ja seuraavana vuonna kokoelmalevy "The Very Best of Sheryl Crow", joka sisälsi monia singleistä ja muutamia uusia kappaleita. Viimeisin levy on 2017 julkaistu "Be Myself."
Yksityiselämä.
Crow alkoi seurustella kilpapyöräilijä Lance Armstrongin kanssa loppuvuodesta 2003. Syyskuussa 2005 he kihlautuivat, mutta päätyivät jo viiden kuukauden jälkeen eroon.
Crow'lla todettiin helmikuussa 2006 rintasyöpä, joka hoidettiin rinnan säästävällä leikkauksella ja sädehoidolla.
Hänellä on tähti Hollywoodin Walk of Fame -kävelykadulla.
Crow adoptoi toukokuussa 2007 poikalapsen, joka on syntynyt huhtikuussa 2007.
Carmen Miranda

Maria do Carmo Miranda da Cunha, joka tunnetaan paremmin nimellä Carmen Miranda (9. helmikuuta 1909 – 5. elokuuta 1955), oli portugalilaissyntyinen brasilialainen laulaja ja näyttelijä. Häntä pidetään viihteen ikonina ja Brasilian kansainvälisenä symbolina.
Miranda nousi suosioon vuonna 1930 ja hän oli 1930-luvun ehkä suosituin brasilialainen laulaja. 
Elämäkerta.
Miranda syntyi pienessä Marco de Canavesesin kaupungissa Portugalin pohjoisosassa. Perhe muutti Brasiliaan hänen ollessaan vuoden ikäinen. Hän kävi Saint Teresinhan luostarikoulua. Hänen katolilaiset vanhempansa eivät hyväksyneet ajatusta viihdeurasta, joten hän piti unelmansa salaisuutena vuosikausia. Vapaa-aikanaan hän lauloi usein juhlissa ja festivaaleilla.
Lopulta hän pääsi esiintymään paikalliselle radioasemalle. Hän oli yksi Brasilian ensimmäisistä samban supertähdistä ja näytteli Brasiliassa myös kuudessa elokuvassa. Kymmenen vuoden kuluttua hänet kutsuttiin esiintymään Broadwaylle New Yorkiin. Miranda saapui yhtyeensä (Bando da Lua) kanssa Yhdysvaltoihin 1939, ja hänestä tuli tähti 1940-luvun alussa. Yhdysvaltojen hallitus edisti hänen uraansa osana presidentti Franklin Rooseveltin ”Hyvä naapuri” -politiikkaa. Miranda oli maan parhaiten ansaitseva taiteilija usean vuoden ajan 1940-luvulla, ja vuonna 1945 hän oli parhaiten ansaitseva nainen Yhdysvalloissa.
Miranda teki vuosina 1940–1953 yhteensä 14 Hollywood-elokuvaa. Helsingin olympialaisten tietämillä hän vieraili Suomessakin. Taiteilija Kari Suomalainen ikuisti vierailun piirroksellaan "Helsingin Sanomien" sivulle.
Mirandan albumeja myytiin yli kymmenen miljoonaa. 1940-luvulla hänen vieraillessaan Brasiliassa häntä arvosteltiin ankarasti amerikkalaiselle kaupallisuudelle antautumisesta sekä vääristyneen Brasilia-kuvan esittämisestä. Hän vastasi laululla ”Disseram Que Eu Voltei Americanizada” (”Sanotaan, että palasin amerikkaistuneena”). Arvostelujen vuoksi hän pysytteli poissa Brasiliasta 14 vuotta.
Miranda oli hyvin pienikokoinen nainen. Hän pyrki kätkemään tämän käyttämällä korkeita korkoja ja valtavan kokoisia hedelmäkasoin tai liioitellun kokoisin yksittäisin hedelmin koristettuja hattuja. Kun muuan toimittaja kysyi Mirandalta, mistä hän hankkii nämä erikoiset hattunsa, hän vastasi tekevänsä ne itse. 
Miranda ei ennen 1930-luvun loppua käyttänyt alkoholia eikä tupakoinut. Tuolloin alkaneen alkoholismin lisäksi hän käytti säännöllisesti amfetamiinia, ja samalla hänen sydämensä heikkeni. Hän kuoli sydänkohtaukseen "The Jimmy Durante Show’ssa" esiintymisen jälkeen. A&amp;E Networkin biografiajaksossa on surullista filmimateriaalia Mirandan esiintymisestä 4. elokuuta. Tanssiohjelman jälkeen Miranda sai tietämättään pienen sydänkohtauksen ja oli kaatumaisillaan. Durante oli hänen vieressään ja auttoi häntä pysymään jaloillaan. Miranda hymyili, heilutti kättään yleisölle ja käveli viimeisen kerran lavan taakse. Hän menehtyi seuraavaan aamuun mennessä 46-vuotiaana. Hänen ruumiinsa lennätettiin pian Brasiliaan, jossa julistettiin maansuru. Hänet haudattiin São João Batistan hautausmaalle Rio de Janeiroon.
Japanin ralli

Japanin ralli (Rally Japan) on Japanissa ajettava rallin MM-sarjan osakilpailu. 
Historia.
Japanin ralli oli ensimmäisen kerran mukana rallin MM-sarjassa vuonna 2004 ja järjestettiin vuoteen 2007 saakka Hokkaidōn saarella Tokachi-Obihiron alueella. Vuosina 2008 ja 2010 (kilpailua ei järjestetty vuonna 2009) keskuspaikkana oli Sapporo. Kilpailu oli soraralli, joka ajettiin kapeilla metsäteillä.
Japanin ralli ei kuulunut rallin MM-sarjan kilpailuohjelmaan vuosina 2009 ja 2011–2019. Kilpailun oli tarkoitus tehdä paluu MM-sarjaan kaudella 2019, mutta kausi päätettiin järjestää 14 kilpailun pituisena 15 kilpailun sijaan kustannussyistä. Myöhemmin paluuta aiottiin kaudella 2020 ja kaudella 2021, mutta molempina vuosina kilpailu jouduttiin perumaan koronaviruspandemian vuoksi. Paluu viivästyi lopulta kaudelle 2022.
Kaudelle 2022 ralli siirrettiin Hokkaidōsta Honshūn asfalttiteille Nagoyan ympäristöön. Huoltoalue on Toyotassa.
Lokakuussa 2024 kerrottiin, että rallia ajetaan Toyota Cityn lähistöllä Aichin ja Gifun prefektuureissa ainakin vuoteen saakka 2028 ulottuvalla sopimuksella.
Voittajat.
Lähde: