tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Reija Hirvikoski

Reija Katriina Hirvikoski (s. 23. helmikuuta 1954 Helsinki) on freelancer-lavastaja ja pukusuunnittelija. Koulutukseltaan Hirvikoski on taiteiden tohtori. Hän on opiskellut Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1979–1984 lavastustaiteen osastolla ja jatko-opiskelijana 1995–2005. Väitöskirjansa Hirvikoski teki vuonna 2005 aiheesta "Tahdon tiellä – lavastajan rooli ja asema" (2005). Hirvikoski sai vuonna 2006 valtion taiteilija-apurahan väitöskirjansa tutkimustulosten soveltamiseen ja lisätutkimukseen. Hän toimi Suomen OISTAT-keskuksen puheenjohtajana 2005–2015 ja kansainvälisen OISTAT Performance Design komission puheenjohtajana sekä kansainvälisen OISTATin hallituksessa 2009–2015. Hirvikoski valittiin vuosiksi 2009–2015 Teatteri- ja mediatyöntekijöiden liiton (TeMe) puheenjohtajaksi ja nimitettiin näyttämötaiteen taiteilijaprofessoriksi vuosille 2009–2014.
Hirvikoski on palkittu ensimmäisenä suomalaisena naislavastajana Jussi-palkinnolla vuonna 1987 elokuvan "Lumikuningatar" visuaalisesta suunnittelusta. Hirvikoski on työskennellyt visuaalisena suunnittelijana vuodesta 1979 yhteensä yli sadassa produktiossa: elokuvassa (muun muassa "Lumikuningatar" 1987), televisiossa (muun muassa MTV3 Uutisstudio 2001) ja teatterissa (muun muassa "Kalevala", Helsingin kaupunginteatteri 1984; "Virkoja", Oulun kaupunginteatteri 1987; "Tiikerin varjo", Teatteri Pieni Suomi 1988; "Jos talviyönä matkamies", Helsingin Juhlaviikot 1996; "Viivi ja Wagner", Turun kaupunginteatteri 2002; "Kunnia", Tampereen Työväen Teatteri 2004; "Mania" 2004 ja "Idiootti" 2009, Espoon Kaupunginteatteri; "Kauppamatkustajan kuolema", Turun kaupunginteatteri 2005; "Elämän musiikki" 2006, "Elektra" 2008 ja "Rikos ja rangaistus "Oulun kaupunginteatteri 2011; "Kainon laulu" 2014, "Sara ja Erik" 2016 ja "Kissa kuumalla katolla" 2017 Tampereen Työväen Teatteri, "Arktinen hysteria" Kansallisteatteri 2017, "Lempi" Rovaniemen Teatteri 2020-2023) sekä "Lempi" Helsingin kaupunginteatteri 2024. Useat hänen suunnittelemansa lavastukset ovat olleet maailmankantaesityksiä.
Reija Hirvikoski toimi skenografian alan maailmannäyttelyn Prahan Quadrennialin (PQ07) Suomen osaston tuottajana ja näyttelyn suunnitteluryhmässä, PQ11 Suomen osaston kuraattorina ja tuottajana sekä WSD2013/ Cardiff (World Stage Design) kilpailunäyttelyn kansainvälisen kuraattoriryhmän ja palkintoraadin puheenjohtajana. Lisäksi Hirvikoski toimi Valtion näyttämötaidetoimikunnan varapuheenjohtajana (2010–2013).
Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2018.
Lenfilm

Lenfilm (Kinostudija Lenfilm) () on venäläisen elokuvateollisuuden tuotantoyksikkö. Se omistaa oman elokuvastudion, joka sijaitsee Pietarissa. Yhtiö on perustettu 1918.
Historia.
Ennen Lenfilmiä.
Pietari oli lukuisten venäläisten ja ranskalaisten elokuvastudioiden kotipaikka 1900-luvun alusta lähtien. Vuonna 1908 pietarilainen liikemies Vladislav Kampinski avasi elokuvatehtaan "Ominium Film", joka tuotti dokumentteja ja ilmestyneitä elokuva paikallisille teattereille. 1910-luvulla yksi aktiivimmista yksityisistä elokuvastudioista oli "Neptun" Pietarissa, jonka kuuluisimmat henkilöt kuten Vladimir Majakovski ja Lily Brik tekivät ensimmäiset mykkäelokuvansa vuosina 1917–1918.
Petrogradin ja Leningradin filmiteollisuus.
Petrogradin elokuvastudio oli kansallistettu 1918 ja oli Neuvostovaltion omistama yhtiö. Vuonna 1923 puutarhayhtiö Aquarium Theatre oli yhdistetty Sevzapkinon ja oli osa muutamien pienempien yhtiöiden kanssa muodostamaa Neuvostovaltion valvomaa elokuvateollisuutta. Tämän ajan muutamia huomattavia elokuvantekijöitä, kirjoittajia ja näyttelijöitä oli aktiivisina studiolla, kuten Jevgeni Zamjatin, Grigori Kozintšev, Sergei Eisenstein, Sergei Jutkevitš, Dmitri Šostakovitš, Nikolai Akimov, Juri Tynjanov, Veniamin Kaverin, Viktor Šklovski ja Serapion-veljet-ryhmä.
Lenfilm.
Vuodesta 1934 studio on ollut nimettynä Lenfilmiksi. Neuvostoaikana Lenfilm oli toiseksi suurin elokuvayhtiö Mosfilmin jälkeen. Toisen maailmansodan ja Leningradin saarron aikana hyvin harvat elokuvatuottajat pysyivät aktiivisina saarretussa Leningradissa ja tekivät dokumentteja sankarillisesta taistelusta natseja vastaan. Samaan aikaan useimmat henkilöt ja tuotantoyksiköt olivat evakuoituina Keski-Aasian kaupunkeihin Alma-Ataan (1942) ja Samarkandiin. Siellä Lenfilm oli yhdistetty muiden neuvostoelokuvayhtiöiden kanssa Tsentralnaja objedinjonnaja kinostudijaksi (TsOKS). Lenfilm palasi Leningradiin 1944.
Nykyisin Lenfilmin elokuvien kuvauspaikka on Aquarium Theatre ja monet kuuluisat filmitähdet ovat tehneet roolinsa siellä. George Cukor teki siellä vuonna 1975 elokuvan "The Blue Bird", jossa Elisabeth Taylor teki roolin Valon Kuningattarena. Jane Fonda ja Ava Gardner työskentelivät Aquarium-teatterin näyttämö 4:ssä. Myös Vladimir Bartkon Afgan elokuva "Breakdown" oli kuvattu siellä. 
Neuvostoliiton ajan loppuun mennessä Lenfilm oli valmistanut noin 1 500 elokuvaa. Monet elokuvaklassikot on valmistettu Lenfilmin olemassaolon aikana ja monet niistä on palkittu kansainvälisillä palkinnoilla lukuisilla elokuvafestivaaleilla.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen yhtiöstä tuli venäläinen yksityisomisteinen elokuvayhtiö säilyttäen kuitenkin nimensä.
Armid Sandberg

Armid Benjamin Sandberg (13. helmikuuta 1876 Sippola – 4. elokuuta 1927 Toriseva, Virrat) oli suomalainen taidemaalari.
Sandbergin vanhemmat olivat asemapäällikkö Albert Walfrid Sandberg ja Viktoria Ernsberg. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1897–1903 ja osallistui vuodesta 1900 lähtien moniin Suomen Taideyhdistyksen järjestämiin näyttelyihin. Sandberg sai vuonna 1911 tunnustuksena Hovingin apurahan.
Sandberg alkoi jo opiskeluaikanaan viettää kesiä Virroilla ja hän rakennutti vuosina 1903–1904 kansallisromanttista tyyliä edustaneen "Pilvilinna"-nimisen hirsisen taiteilijahuvilan ja ateljeen "Alaisen Toriseva"-järven eteläpäähän Inkerinkallioksi kutsutun jyrkän kalliorinteen päälle. Huvilan viereen rakennettiin vielä 1920-luvun alussa kaksikerroksinen näköalapaviljonki ja myöhemmin Sandberg rakennutti matkailijoiden yöpymistä varten vierastalon Alaisen Torisevan laskujoen partaalle. Sandberg hankkikin lisätuloja tarjoamalla kahvia, ruokaa ja yösijoja Torisevan maisemia ihailemaan tulleille turisteille.
Sandberg vietti kesät huvilallaan jossa hän maalasi muun muassa Verner Thomén kanssa. Talvet hän asui Helsingissä tai matkusteli ulkomailla kuten Italiassa. Sandberg aikoi kuitenkin ryhtyä asumaan Torisevalla ympäri vuoden ja tätä varten hän alkoi 1920-luvun puolivälissä rakennuttaa kaksikerroksista hirsistä talviasuntoa "Keskisen Toriseva"-järven rannalle. Tämä rakennustyö keskeytyi kuitenkin kun Sandberg kuoli tapaturmaisesti huvilallaan elokuun alussa 1927. Hän kompastui tuvan parvella, putosi alas portaita ja löi päänsä takkamuurin kylkeen. Sandberg kuoli muutaman päivän kuluttua onnettomuudesta. Hänet on haudattu Virtain hautausmaalle.
Sandbergin äiti ja sisar jatkoivat vielä joitakin vuosia kahvilan ja vierasmajan pitoa mutta jo 1930-luvun puolessavälissä Pilvilinnan huvila oli autioitunut. Rakennus jäi rappeutumaan kunnes se purettiin vuonna 1945. Pilvilinnan rakennuksista on nykyisin osittain jäljellä vain rakennusten perustuksia, kallioon hakatut porrasaskelmat joita pitkin Pilvilinnaan noustiin järven rannasta sekä huvilaan takakautta johtanut ajotie.
Jaakko Forsman

Jakob (Jaakko) Oskar Forsman (30. heinäkuuta 1839 Vähäkyrö – 26. syyskuuta 1899 Helsinki) oli suomalainen rikosoikeuden ja oikeushistorian professori sekä valtiopäivämies. Häntä on kutsuttu Suomen rikoslain isäksi.
Elämäkerta.
Forsmanin vanhemmat olivat kirkkoherra Georg Jakob Forsman ja Anna Lovisa Ebeling. Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen ja Ernesti Forsman olivat hänen veljiään. Forsman pääsi ylioppilaaksi Vaasan lukiosta 1857 ja valmistui filosofian maisteriksi 1864, molempien oikeuksien kandidaatiksi 1868 sekä molempien oikeuksien lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1874. Hänen väitöskirjansa "Pakkotilasta kriminaali-oikeudessa" oli ensimmäinen suomenkielinen oikeustieteen väitöskirja. Forsman teki vielä opintomatkoja Berliiniin, Dresdeniin ja Leipzigiin vuosina 1878–1879 ja 1881.
Forsman oli Helsingin yliopiston lainopin tiedekunnan vt. suomen kielen ylimääräisenä professorina 1869–1878, rikosoikeuden ja oikeushistorian professorina 1879–1899 sekä siviilioikeuden ja roomalaisen oikeuden vt. professorina useaan eri otteeseen. Hän toimi yliopiston vararehtorina vuosina 1892–1899 ja vt. rehtorina 1896–1899. Rikosoikeuden tutkijana Forsman edusti ns. klassista koulukuntaa. 
Forman kuului Suomalaisen puolueen keskeisiin vaikuttajiin. Hän oli pappissäädyn edustajana valtiopäivillä 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897 ja 1899. Hän oli valtiopäivien rikoslakivaliokunnan puheenjohtajana 1888, lakivaliokunnan puheenjohtajana 1899 sekä jäsenenä rikoslakiehdotusta tarkistavassa komiteassa 1881–1884 ja puheenjohtajana kirkkolakikomiteassa 1886. Valtiopäivämiehenä Forsman vaikutti etenkin vuoden 1889 rikoslain säätämiseen. Forsman oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1889–1891. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1898.
Forsman oli Lainopillisen yhdistyksen keskustoimikunnan jäsen 1876–1893 ja puheenjohtaja 1882–1890, Suomalaisen Teatterin johtokunnan jäsen 1877–1890, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran varaesimies 1882–1885 sekä Kansanvalistusseuran toimikunnan jäsen 1885–1899. Hän toimi Suomettaren, Helsingin Uutisten, Kirjallisen kuukausilehden ja Uuden Suomettaren toimituksessa. Forsman testamenttasi suurimman osan omaisuudestaan SKS:lle.
Jaakko Forsmanin veljenpoika oli historiantutkija ja koulumies Jaakko Forsman nuorempi.
Konnuksen kanava

Konnuksen kanava on Vuoksen vesistössä Leppävirran reitillä Pohjois-Savossa sijaitseva sulkukanava Varkauden ja Kuopion välisellä syväväylällä, ja se yhdistää Kallaveden ja Unnukan. Paikalla on ollut kaikkiaan neljä eri kanavaa. Konnuksessa on nykyisin vierekkäin kolme eri sulkua. Kahden vanhimman sulun yli johtaa myös silta mutta uusimman, 1971 valmistuneen, sulun yli pääsee vain sulkuporttien kautta.
Ensimmäinen kanava.
Ensimmäinen Konnuksen kanava rakennettiin vuosina 1836–1841 saman aikaan kuin lähellä sijaitseva Taipaleen kanava. Nämä kanavat olivat Suomen ensimmäiset valtion rakennuttamat sulkukanavat. Ensimmäisen Konnuksen kanavan pituus oli 366 metriä, putouskorkeus 0,6 metriä, leveys 13,6 metriä ja syvyys 2,15 metriä. Kanavassa oli yksi puurakenteinen sulku.
Toinen kanava.
Toinen Konnuksen kanava rakennettiin vuosina 1865–1867 niin että sen sulku tuli vanhan kanavan sulun itäpuolelle. Rakennustöitä valvoi piiri-insinööri Lennart Forstén ja niitä johti insinööri Berndt Höök. Kanavauoman kaivu- ja louhintatyöt saatiin valmiiksi vuonna 1866 ja viimeksi rakennettiin kivestä sulku johon mahtui kaksi alusta kerralla. Kanavalla voitiin aloittaa liikenne kesäkuussa 1867 mutta erilaiset viimeistelytyöt jatkuivat vielä seuraavaan vuoteen. Kanavan rakentaminen tuli maksamaan kaikkiaan 272 000 markkaa.
Toisen Konnuksen kanavan pituus oli 267 metriä, putouskorkeus 0,6 metriä, leveys 7,7 metriä ja suurin syvyys 2,67 metriä. Kanavan sulun pituus oli 59,4 metriä.
Kolmas kanava.
Kolmas Konnuksen kanava rakennettiin vuosina 1917–1919 kun Konnuksen ensimmäinen 1841 valmistunut sulku muutettiin uittosuluksi. Sulun pituudeksi tuli 125 metriä ja leveydeksi 7,7 metriä. Koska sulun avaaminen silloisella tekniikalla ei ollut mahdollista ennen kuin veden pinta oli samalla tasolla sulkuportin kummallakin puolella oli sulun käyttö uitossa kuitenkin hidasta silla tukkilautta täytyi suluttaa kuten normaalit laivatkin.
Neljäs kanava.
Neljäs Konnuksen kanava rakennettiin vuosina 1969–1971 Savonlinnan ja Kuopion välisen syväväylän rakentamisen yhteydessä. Tällöin rakennettiin uusi betoniseinäinen sulku vanhan uittosulun viereen. Sulun pituus oli 160 metriä, leveys 13,3 metriä ja syvyys 4,8 metriä. Tämä viimeisin rakennustyö tuli maksamaan 7,5 miljoonaa markkaa.
Samanaikaisesti Konnuksen kanavan kanssa rakennettiin Varkauden–Kuopion syväväylälle myös viisi 30 metriä avokanavaa: Pussilantaipaleen kanava vuosina 1969–1970, Alajärven kanava vuosina 1970–1972 ja Pitkälänniemen kanava vuosina 1971–1972 Unnukan ja Haukiveden välille Taipaleen kanavan yläpuolelle sekä Muuraispuron kanava vuosina 1969–1970 Unnukan ja Voipaalanselän välille ja Rahasalmen kanava vuosina 1970–1971 Voipaalanselän ja Koirusselän välille.
Nykytilanne.
Konnuksen kanava on ahkerassa käytössä niin huvi- kuin ammattiliikenteessä. Kanava toimii nykyään itsepalvelulla, mutta sitä valvotaan ja tarvittaessa kaukokäytetään Varkaudesta Taipaleen kanavalta. Kanava on liikennekauden aikana avoinna 24 tuntia vuorokaudessa. Konnuksen ja Taipaleen kanavien käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana NRC Group Finland Oy.
Saksan Grand Prix 1977

Saksan Grand Prix 1977 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 31. heinäkuuta 1977 Hockenheimringin radalla. Kilpailun voitti Niki Lauda.
Käenpiiat

Käenpiiat ("Jynx") on tikkojen heimoon kuuluva lintusuku.
Sukuun kuuluu vain kaksi lajia, jotka muistuttavat toisiaan harmaan ja ruskean kirjavalla värityksellään. Käenpiioilla on neljä varvasta, joista kaksi osoittaa eteen- ja kaksi taaksepäin. Ne pesivät puunkoloissa, vanhoissa tikankoloissa tai pöntöissä. Ne syövät enimmäkseen muurahaisia ja muita hyönteisiä.
Kalle Kalima

Kalle Severus Kalima (s. 29. joulukuuta 1973 Helsinki) on suomalainen jazzkitaristi ja säveltäjä, joka on opiskellut sekä musiikkia että oikeustiedettä. Kalima asuu Berliinissä, ja hän on toiminut vapaana kitaristina ja säveltäjänä vuodesta 2000 lähtien.
Ura.
Kalima aloitti pianotunnit 6-vuotiaana mutta vaihtoi soittimekseen kitaran 11-vuotiaana. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1993 ja valmistui vuonna 2000 oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta, jossa hänen isänsä, entinen kansanedustaja Kai Kalima työskenteli finanssioikeuden professorina. Kalima on opiskellut kitaransoittoa Sibelius-Akatemiassa Raoul Björkenheimin johdolla ja Berliinissä Hans Eisler Conservatoryssa John Schröderin johdolla. Berliinissä hän suoritti Diplom Instrumentalist -diplomin 2001 ja valmistui Sibelius-Akatemiasta musiikin maisteriksi 2003.
Klima Kalima -trio, jossa Kaliman lisäksi soittavat basisti Oliver Potratz ja rumpali Olli Steidle, voitti helmikuussa 2008 Neuen Deutschen Jazzpreis Mannheim -jazzpalkinnon. Palkinnon suuruus oli 10 000 euroa, ja sitä tavoitteli 175 saksalaista jazzyhtyettä.
Kalle Kalima &amp; K-18 sai vuoden jazzalbumi Emma-palkinnon levyllään "Out to Lynch" keväällä 2013. K-18-yhtyeessä soittavat Kalle Kaliman lisäksi saksofonisti Mikko Innanen, basisti Teppo Hauta-aho ja harmonikkaa soittava Veli Kujala.
Kustavi Grotenfelt

Kustavi (Gustaf) Grotenfelt, kirjailijanimi Leimu, (27. huhtikuuta 1861 Helsinki – 7. tammikuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija, Helsingin yliopiston professori, kirjailija, valtiopäivämies ja nuorsuomalaisen puolueen kansanedustaja.
Henkilöhistoria.
Grotenfeltin vanhemmat olivat vankeinhoitohallituksen ylitirehtööri Adolf Grotenfelt ja Ida Gustava Wilhelmina Rein. Hän pääsi ylioppilaaksi 1879 Helsingin ruotsalaisesta yksityislyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1883, maisteriksi 1886, lisensiaatiksi 1887 ja tohtoriksi 1888. Grotenfelt oli Helsingin suomalaisen jatko-opiston historian opettajana 1888–1906, suomalaisen tyttökoulun historian opettajana 1889–1892 sekä Helsingin yliopistossa Suomen, Venäjän ja Pohjoismaiden historian dosenttina 1887–1905 ja Pohjoismaiden historian ylimääräisenä professorina 1905–1926. Hän toimi myös Viipurilaisen osakunnan inspehtorina 1907–1926. Vuonna 1923 Grotenfelt sai Helsingin yliopiston teologian kunniatohtorin arvon.
Grotenfelt oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1905–1906 sekä vielä pappissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1904–1905. Hän oli myös nuorsuomalaisen puolueen kansanedustaja 1908–1909, edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä, ja jäsen puolueen keskustoimikunnassa 1906–1913. Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen hän oli 1903–1905.
Grotenfelt oli myös jäsen Muinaistieteellisessä toimikunnassa, Tieteellisten seurain valtuuskunnassa ja Suomen sukututkimusseurassa. Hän toimi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjastonhoitajana ja varaesimiehenä sekä kuului Valvoja-lehden ja Historiallinen Aikakauskirja -lehden toimituskuntaan.
Grotenfelt oli naimisissa vuodesta 1896 Anna Helena Matilda Silfveniuksen kanssa. Heillä oli kuusi lasta.
Air Mauritius

Air Mauritius on Mauritiuksen kansallinen lentoyhtiö. Yhtiö perustettiin vuonna 1967. Sen tärkein lentokenttä sijaitsee saaren kaakkoisosassa ja on nimeltään Sir Seewoosagur Ramgoolamin kansainvälinen lentoasema.
Air Mauritiuksen ensilento suoritettiin kuusipaikkaisella Madagaskarin lentoyhtiöltä vuokratulla Piper PA 30 Navajolla Réunionille. Nykyään yhtiöllä on 80 lentovuoroa viikossa 30 kohteeseen.
Laivasto.
Yhtiön laivasto heinäkuussa 2021:
Laivaston keski-ikä 6,8 vuotta (Heinäkuu 2021).
Myötäpäivä

Myötäpäivä on suunta, johon aurinko näyttää liikkuvan taivaan yli pohjoisella pallonpuoliskolla: se nousee idästä ja kiertää päivän aikana etelän kautta länteen. Myötäpäivän vastakohta on vastapäivä. Eteläisellä pallonpuoliskolla aurinko kiertää vastapäivään.
Todellisuudessa Maapallo pyörii vastapäivään (pohjoisnavan kohdalta katsottuna) ja aurinko pysyy paikallaan suhteessa maapallon pyörimiseen. Voidaan myös määritellä, että kiertävä liike suuntautuu myötäpäivään, jos keskus, jota kierretään, on liikesuuntaan nähden oikealla puolella. Helpommin myötäpäivän suunta on todettavissa vertaamalla liikettä kellon viisareihin. Niiden normaalipyörintäsuunta on myötäpäivä. Myötäpäivä on hankala käsite, koska se riippuu mistä päin jotakin katsotaan: kello pyörii myötäpäivään kun sitä katsotaan edestä päin, mutta takaa päin katsottuna (jos kello olisi läpinäkyvä) nähtäisiin että kello pyörii vastapäivään. Sama pätee myös polkupyörän renkaissa: katsojasta riippuu se, pyöriikö pyörän rengas myötäpäivään vai vastapäivään.
Eri alojen käytäntöjä.
Kun ilmansuuntia ilmoitetaan numeerisesti esimerkiksi merenkulussa, ne lasketaan tavallisesti myötäpäivään niin, että pohjoinen on 0°, itä 90°, etelä 180° ja länsi 270°.
Matematiikassa, erityisesti kompleksilukujen yhteydessä positiivisena kiertosuuntana pidetään yleensä "vastapäivää" ja nollakohtana positiivista x-akselia, joka osoittaa oikealle.
Tavallinen niin sanottu oikeakätinen ruuvi kierretään kiinni myötäpäivään ja avataan vastapäivään. Vasenkätisten ruuvien kierre on päinvastainen.
Psykopompos

Psykopompos (kreik. "ψυχοπομπός" ’sielujen opas’) tarkoittaa useissa uskonnoissa erityistä henkistä olentoa, joka ohjaa vainajaa tuonpuoleiseen. Psykopomposten tehtävänä ei ole tuomita kuollutta vaan ainoastaan turvata matka. 
Psykopompokset on usein samastettu hevosiin, korppeihin, koiriin, variksiin, pöllöihin, varpusiin, hirviin ja delfiineihin. Jungilaisessa psykologiassa psykopompos on välittäjä tietoisuuden ja alitajunnan välillä. Unissa se voidaan nähdä viisaana miehenä (tai naisena) tai toisinaan auttavan eläimen hahmossa. Joissakin kulttuureissa šamaani hoitaa psykopompoksen tehtävää. Eri uskonnoissa psykopompoksia ovat olleet esimerkiksi Epona, Horus, Neith, Kharon, Morfeus, Hermes, Thanatos, Turms, Agni, Azrael, Gabriel, Baldur, Mithra, Odin ja enkelit sekä valkyyriat.
Brian Johnson (pituushyppääjä)

Brian Johnson (s. 5. maaliskuuta 1980 Iowa, Louisiana) on yhdysvaltalainen pituushyppääjä.
Johnson voitti vuonna 2003 sisäratojen NCAA-mestaruuden pituushypyssä. Seuraavana vuonna hän karsiutui Budapestin sisäratojen MM-kisoissa tuloksella 765. Vuonna 2005 Johnson voitti Yhdysvaltain sisäratojen mestaruuden ja karsiutui Helsingin MM-kisoissa tuloksella 791. Seuraavana vuonna hän voitti Yhdysvaltain sisäratojen mestaruuden ja hyppäsi Moskovan sisäratojen MM-kisoissa seitsemänneksi. Samana vuonna hän voitti ulkoradoilla Yhdysvaltain-mestaruuden ja sijoittui yleisurheilun maailmancupissa kuudenneksi. Johnson oli toinen tuloksella 816. Hän karsiutui Pekingin olympialaisissa 2008 ja sijoittui yhdeksänneksi Berliinin MM-kilpailuissa 2009.
Aleksei Širov

Aleksei Dmitrijevitš Širov (, , s. 4. heinäkuuta 1972 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on shakin suurmestari. Hän on myös tunnustettu shakkikirjailija. Hän edustaa nykyisin Espanjaa, mutta asuu Latviassa.
Širovista tuli alle 16-vuotiaiden maailmanmestari 1988 ja hän saavutti suurmestarin arvon 1992. Širov on voittanut useita korkeatasoisia kansainvälisiä turnauksia: Bielissä 1991, Madridissa 1997 (jaettu ensimmäinen sija Veselin Topalovin kanssa), Ter Apelissa 1997, Monte Carlossa 1998, Méridassa 2000 ja kaksi kertaa Paul Keresin muistoturnauksen Tallinnassa 2004 ja 2005. Vuonna 2009 Širov voitti superturnauksen Sofiassa.
Vuonna 1998 Širovin vahvuusluku nousi maailman neljänneksi. Vahvuuslukunsa perusteella hän sai kutsun pelata Vladimir Kramnikia vastaan kymmenen pelin ottelun, jonka tarkoitus oli valita haastaja maailmanmestari Garri Kasparoville. Širov voitti ottelun häviämättä peliäkään ja voittaen kaksi peliä. Ottelu Kasparovia vastaan ei kuitenkaan toteutunut, koska riittävää rahoitusta ei löytynyt. Kun Kasparov pelasi sen sijaan Kramnikia vastaan Lontoossa 2000, Širov väitti, että ottelu on epäkelpo ja että ainoastaan hän olisi oikeutettu haastaja. Tapauksen aiheuttaman eripuran vuoksi Širov ja Kasparov eivät kohdatessaan shakkilaudan ääressä kätelleet toisiaan neljään vuoteen.
Vuonna 2000 Širov pääsi FIDE:n maailmanmestaruusturnauksen finaaliin, häviten Viswanathan Anandille.
Marras-joulukuussa 2007 Širov pääsi FIDE:n maailman cupin finaaliin, mutta hävisi sen 2½–1½ Gata Kamskille.
Širov on tunnettu hyökkäävästä tyylistään ja terävien asemien etsimisestä, minkä vuoksi häntä on verrattu maanmieheensä, entiseen maailmanmestari Mihail Taliin.
UPIC

UPIC ("Unité Polyagogique Informatique du CEMAMu") on Iannis Xenakisin suunnittelema laite, joka muuttaa piirustuslaudalle piirretyn kuvan äänimuotoon. Se kehitettiin Pariisin matemaattisen ja automaattisen musiikin tutkimuskeskuksessa ("Centre d'Etudes de Mathématique et Automatique Musicales").
Xenakis käytti laitetta muun muassa teoksessaan "Mycènes Alpha" (1978). Sitä on käyttänyt myös muut elektronimusiikin säveltäjät, kuten Jean-Claude Risset ("Saxatile", 1992), Takehito Shimazu ("Illusions in Desolate Fields", 1994) ja Curtis Roads.
UPIC:ssa on vektorinäyttöiseen tietokoneeseen yhdistetty piirustuslauta. Se on toiminnaltaan samankaltainen myöhemmin kehitetyn Fairlight CMI -syntetisaattorin kanssa, sillä molemmissa käyttäjä piirtää aaltomuodot sekä äänenvoimakkuuden, jotka tietokone tulkitsee. Aaltomuotojen lisäksi käyttäjä piirtää myös sävellyksen. Laudalla x-akseli kuvaa sävellyksen pituutta ja y-akseli sävelkorkeutta. Sävellyksiä voi myös venyttää, transponoida sekä kääntää päinvastaisiksi, ja niitä voi editoida erilaisin algoritmein. Systeemin avulla voi esittää myös elävää musiikkia reaaliajassa liikuttamalla piirrintä laudalla.
UPIC on myöhemmin päivitetty hyödyntämään myös digitaalisesti samplattua äänimateriaalia puhtaasti syntetisoitujen äänten ohella.
Synteettinen a priori

Synteettinen a priori -arvostelma on arvostelma, joka voidaan tehdä a priori eli ennen havaintokokemusta, mutta jonka totuus ei perustu sen analyyttisyyteen eli siihen, että arvostelman predikaatti sisältyisi sen subjektiin. Synteettinen apriorinen tieto on siis informaatiota lisäävää, mutta tämä ei tapahdu havaintokokemuksen kautta.
Käsite on peräisin Immanuel Kantilta. Kantin mukaan synteettisten a priori –arvostelmien totuus riippuu tavasta, jolla jäsennämme todellisuutta. Eräs Kantin esimerkki koski kausaliteettia: tiedämme a priori, että kaikilla tapahtumilla on syy, sillä syyn ja seurauksen käsitteet ovat apriorisia käsitteitä, joita meidän on sovellettava kaikkiin mahdollisiin tapahtumiin, jotta kokemuksemme todellisuudesta olisi mielekäs. Vastaavanlaisia apriorisia ennakkoehtoja ovat aika ja tila. Meillä ei siis voisi olla mielekästä kokemusta todellisuudesta, ellei synteettisiä a priori -arvostelmia olisi olemassa: ajan, tilan ja kausaliteetin kaltaiset aprioriset ennakkoehdot jäsentävät kokemusta ja yhdistävät havaittuja ilmiöitä toisiinsa.
Kantin mukaan synteettistä apriorista tietoa on siis olemassa. Hänen teoksessaan "Puhtaan järjen kritiikki" esittämänsä kriittisen filosofian keskeinen kysymys oli, kuinka tällainen tieto on mahdollista. Kantin mukaan synteettistä apriorista tietoa ovat esimerkiksi puhtaan matematiikan ja puhtaan luonnontieteen, kuten Newtonin fysiikan, tuottama tieto. Filosofit ovat Kantin jälkeen keskustelleet paljon siitä, onko kausaliteettitieto tai mikään muukaan synteettistä ja apriorista.
Stanford Moore

Stanford Moore (4. syyskuuta 1913 Chicago − 23. elokuuta 1982 New York) oli yhdysvaltalainen biokemisti, joka sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1972 ribonukleaasin ja deoksiribonukleaasin rakenteen selvittämisestä. Moore jakoi palkinnon yhdessä Christian Anfinsenin ja William Howard Steinin kanssa.
Moore suoritti tohtorin tutkinnon Wisconsinin yliopistossa vuonna 1938, aloitti työt Rockefeller-instituutin lääketieteellisessä tutkimuslaitoksessa (nykyinen Rockefeller-yliopisto) New Yorkissa vuonna 1939 ja saavutti professorin arvon vuonna 1952.
Työskennellessään yhdessä Rockefeller-instituutissa Moore ja Stein olivat edelläkävijöitä uusien kromatografiamenetelmien kehittämisessä aminohappojen ja proteiinien hydrolyysillä saatujen pienten peptidien analysoimiseksi. Vuonna 1958 he olivat mukana kehittämässä ensimmäistä automaattista aminohappoanalysaattoria, laitetta, joka helpotti huomattavasti proteiinien aminohapposekvenssien analysointia. Vuonna 1959 Moore ja Stein käyttivät uutta laitettaan määrittääkseen ensimmäisen kerran ribonukleaasi-entsyymin täydellisen kemiallisen rakenteen.
Finn Laudrup

Finn Laudrup (s. 31. heinäkuuta 1945 Frederiksberg) on tanskalainen jalkapalloilija, joka lopetti pelaajauransa 1980-luvun alussa.
Laudrupin edustamia seuroja olivat Tanskassa Vanløse, Brønshøj, Brøndby ja KB sekä Itävallassa Wiener Sport-Club. Tanskan maajoukkueessa hän pelasi 19 ottelua vuosina 1967–1979 ja teki niissä kuusi maalia.
Laudrupin pojat Michael ja Brian sekä pojanpojat Nicolai, Mads ja Andreas ovat myös jalkapalloilijoita. Jalkapallovalmentaja Ebbe Skovdahl oli hänen lankonsa.
Monica Rial

Monica Jean Rial (s. 5. lokakuuta 1975 Houston, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ADR-palkittu ääninäyttelijä ja televisiokäsikirjoittaja, joka tunnetaan lukuisista animen dubbauksistaan.
Elämäkerta.
Rial syntyi Houstonissa, jossa hän myös kävi Hastingsin high schoolia. Hän valmistui vuonna 1994 ja aloitti ääninäyttelemisen viisi vuotta myöhemmin. Sitä ennen hän näytteli teatterinäytelmissä. Päästyään ääninäyttelemisen pariin Rial on tehnyt äänirooleja lukuisissa animaatioissa ja työskentelee ADV Filmsillä ääninäyttelyn ohella animejaksojen kääntäjänä ja käsikirjoittajana. FUNimationilla hän toimii pelkästään ääninäyttelijänä.
Rial on tehnyt urallaan yli 220 dubbausroolia, jonka myötä hän on toiseksi eniten englannin kielelle äänittänyt henkilö. Hänet on palkittu neljästi ADR-palkinnolla kuukauden ääninäyttelijäksi.
Mikko Minkkinen

Mikko Minkkinen (s. 23. toukokuuta 1984 Vantaa) on suomalainen taitoluistelija. Hän on voittanut kultaa taitoluistelun miesten SM-kilpailuissa 2008, hopeaa 2003 ja 2010 ja pronssia 2004 ja 2006.
Minkkinen on valmistunut lääketieteen lisensiaatiksi ja väitellyt vuonna 2011 lääketieteen tohtoriksi Tampereen yliopistolta.
Ruskuaispussi

Ruskuaispussi () on alkion ulkopuolinen rakenne. Linnuille, matelijoille, haille, luukaloille ja primitiivisille nisäkkäille ruskuaispussi tarjoaa ravintoa koko sikiökehityksen ajan. Muilla nisäkkäillä ruskuaispussin merkitys on hieman toisenlainen. Eliöillä, joilla ei ole keltuaista, ruskuaispussi sisältää muuta nestettä. Tämän takia on ollut paljon erimielisyyttä siitä, pitäisikö tätä rakennetta kutsua ruskuaispussiksi.
Yleistä.
Ihmisellä ruskuaispussi muodostuu 2–3 viikon iässä hypoblastista ennen istukan muodostumista. Ruskuaispussin koko on 3–6 mm. Suurimmillaan se on 10. raskausviikolla, jonka jälkeen se surkastuu ja tilalle muodostuu istukka. Ruskuaispussia voidaan kuvantaa ultraäänellä.
Rakenne.
Ruskuaispussi on nisäkkäillä kaksiosainen. Uloimpana on parietaalinen ruskuaispussi, joka koostuu kahdesta solukerroksesta: troftoblastista ja parietaalisesta endotermistä. Parietaalinen ruskuaispussi on kosketuksissa kohdun seinämään. Viskeraalinen ruskuaispussi sijaitsee parietaalisen pussin sisällä. Se on muodostunut alkion ulkopuolisesta mesodermistä ja viskeraalisesta endotermistä.
Tehtävät.
Parietaalisen ruskuaispussin tehtävänä on suojata alkiota ja säädellä äidin kudoksista peräisin olevien aineiden diffuusiota alkioon. Alkionkehityksen alkuvaiheessa viskeraalisella ruskuaispussilla on tärkeä tehtävä ravinteiden, kaasujen ja jätteiden vaihdossa äidin ja alkion välillä. Viskeraalisessa ruskuaispussissa kehittyvät myös varhaiset verisolut sekä sikiöaikainen hemoglobiini. Ruskuaispussin sisällä on myös itusoluja, jotka ovat varhaisia lisääntymissoluja. Itusolut vaeltavat lisääntymiselimiin viidennellä viikolla.
Alkio kasvaa nopeasti 3–4 viikon iässä, ja litteä alkio poimuttuu. Osa ruskuaispussista siirtyy alkion sisään ruoansulatuskanavan limakalvoon ja muodostaa vatsa- ja rintaontelon.
Jordan 195

Jordan 195 oli brittiläisen Gary Andersonin suunnittelema auto, jota Jordan käytti kaudella . Autossa oli Peugeotin moottorit ja Goodyearin renkaat. Autoa ajoivat brasilialainen Rubens Barrichello ja britti Eddie Irvine. Autolla saavutettiin kaksi palkintosijoitusta.
Kauden alussa ilmeni, että nopeutta Peugeotin koneista löytyi. Aika-ajoissa Barrichello ja Irvine taistelivat parhaimmillaan kuudesta parhaimmasta sijasta. Suurimmaksi murheeksi nousikin luotettavuusongelmat ja kauden aikana kertyikin yhteensä 16 keskeytystä.
Irvine avasi tallin pistetilin Espanjan GP:ssa ajamalla viidenneksi. Kanadan GP:ssa molemmat tallin kuljettajat ylsivät palkintokorokkeelle, kun Barrichello oli toinen ja Irvine kolmas. Pisteitä kilpailusta talli sai kymmenen kappaletta, mikä oli tallin siihen astisen historian suurin yhdestä kilpailusta saavutettu saalis. Edellinen ennätys oli kauden 1991 Kanadan GP:sta (5 p.). Barrichello sijoittui vielä kuudenneksi Ranskan ja Belgian GP:ssa ja Euroopan GP:ssa hän oli maalissa neljäs. Samassa kilpailussa Irvine ylsi kuudenneksi ja Japanin GP:ssa hän oli vuorostaan neljäs.
Pisteitä Barrichello ja Irvine onnistuivat saavuttamaan kauden aikana yhteensä 21 kappaletta. Valmistajien MM-sarjassa se oikeutti kuudenteen sijaan. Edellisellä kaudella viidenneksi sijoituunut Jordan joutui päästämään Ligier-tallin ohitseen.
Formula 1 -tulokset.
Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa ja "kursivointi" kilpailun nopeinta kierrosta.
Sortovuodet 1994–2004

Sortovuodet 1994–2004 on Absoluuttisen Nollapisteen kokoelma-albumi vuodelta 2004. Albumin ensimmäinen levy sisältää singlejen B-puolia ja muita harvinaisuuksia, kun taas toinen levy käsittää kokonaisen live-esiintymisen.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 16.
Janne Halmkrona on tuottanut levyn ensimmäisen ja toisen kappaleen, jotka olivat levyn ilmestyessä aiemmin julkaisemattomia.
Hilary Haag

Hilary A. Haag (s. 3. tammikuuta 1972 Mount Horeb, Wisconsin) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka sai American Anime -ehdokkuuden vuonna 2007
Elämäkerta.
Haag syntyi pienessä kylässä Mount Horebilla, Wisconsinissa. Haagista oli tulla aluksi lakimies, mutta työskentelikin hetken aikaa tarjoilijana Texasissa ennen kuin hän muutti Kaliforniaan tullakseen näyttelijäksi. Tämä ei kuitenkaan tuottanut tulosta ja Haag palasi takaisin Texasiin, jossa hän alkoi työskentelemään tietokoneiden myymisen ohella ääninäyttelemistä ADV Filmsillä vuodesta 1999 lähtien.
Ääninäyttelijänä.
Haagin ensimmäinen merkittävä rooli oli Nene Romonova animessa Bubble Gum Crisis 2040, joka oli myös yksi hänen ainoa äänirooli, jossa Haag menetti hetkellisesti äänensä huutamisen vuoksi, jota esiintyi sarjan aikana useaan otteeseen. Hän on myös harvoja ääninäyttelijöitä, jotka kykenevät dubbaamaan japanilaisten ääninäyttelijöiden todella kimeitä ääniä. Haag ei ollut aluksi mikään suuri animen ystävä, ennen kuin hän ryhtyi dubbaamaan sarjoja englanniksi. Haag pitää animesarjoja saippuasarjoina, joiden seuraavaa jaksoa ei malta odottaa. Haag palkittiin ensimmäisen kerran työstään vuonna 2002 ADR-palkinnolla kuukauden ääninäyttelijänä animesarjasta "Princess Nine".
Hän tehnyt urallaan yli 130 dubbausroolia, joiden ohella Haag on tehnyt alkuperäisiä äänirooleja muun muassa My Gym Partner's a Monkey -animaatiosarjaan.
Porsche Formula 1 -sarjassa

Porsche kilpaili Formula 1 -sarjassa omana tallina kausina –, mutta sen autoilla ajettiin vielä vuoteen 1964 asti.
Yhdysvaltalainen Dan Gurney saavutti tallin ainoaksi jääneen voiton Ranskan GP:sta 1962. Voitto oli myös Gurneyn uran ensimmäinen. Saman vuoden Saksan GP:sta Gurney saavutti myös tallin ainoaksi jääneen paalupaikan. Kilpailussa hän sijoittui kolmanneksi. Hän saavutti myös tallin kaikki neljä muuta palkintosijoitusta.
Menestyksestä huolimatta Porsche jätti F1:set ja keskittyi urheiluautojen valmistukseen. Porsche kuitenkin valmisti TAG-merkillä varustettuja F1-moottoreita 1980-luvulla, joista menestyksekkäimpiä olivat McLarenin käyttämät mestaruusvuosinaan 1984–1985.
Saavutukset.
Voitot
Paalupaikat
Palkintokorokesijat
Maria Mittet

Maria Haukaas Mittet (o.s. Storeng, s. 3. elokuuta 1979) on norjalainen laulaja.
Storeng syntyi Finnsnesissa, mutta kasvoi Senjassa, Tromssan läänissä. Hän esiintyi ensimmäisen kerran kansallisessa mediatapahtumassa ensimmäisessä musiikkiroolissaan 11-vuotiaana. Storeng ja hänen perheensä muuttivat Osloon musikaalin takia, ja kun se oli ohi, he muuttivat takaisin Senjaan. Storeng osallistui Norjan Idols-kisan toiselle kaudelle vuonna 2004 ja tuli kuudenneksi.
Hän edusti Norjaa vuoden 2008 Eurovision laulukilpailussa Belgradissa kappaleella ”Hold On Be Strong” ja sijoittui finaalissa viidenneksi.
101 dalmatialaista (piirrossarja)

101 dalmatialaista (engl. "101 Dalmatians: The Series") on 1990-luvulla valmistunut The Walt Disney Companyn piirrossarja. Se perustuu 101 dalmatialaista -elokuvaan.
Ääninäyttelijät.
Sarjan suomenkieliset äänet.
Ääninäyttelijät löytyvät jaksojen lopputeksteistä.
Sivas

Sivas on kaupunki Turkissa. Se on samannimisen maakunnan pääkaupunki, ja vuonna 2014 siellä asui 319 532 asukasta. Sivas sijaitsee 1 285 metrin korkeudessa Kızılırmak-joen laaksossa.
Historia.
Rooman valtakunnan aikoihin karavaanit kulkivat Sivaksen kautta Persiasta ja Bagdadista Eurooppaan.
Timur Lenk johti 1300-luvulla mongolien hyökkäystä kaupunkia vastaan. He lupasivat olla vuodattamatta pisaraakaan kaupunkilaisten verta. Lupaus toteutettiin siten, että mongolit hautasivat elävältä noin 4 000 armenialaista sotilasta, hukuttivat muut kristityt ja lopulta käyttivät ratsukkojaan tallaamaan kaupungin lapset kuoliaiksi.
Giorgio Francia

Giorgio Francia (s. 8. marraskuuta 1947 Bologna, Italia) on entinen italialainen kilpa-autoilija. 
Ura.
Pikkuformulat.
Francia kilpaili paljon urheilu- ja vakioautoilla. Hän voitti Formula Italian mestaruuden vuonna 1972 ja Saksan Formula 3 -sarjan mestaruuden vuonna 1974. 
Formula 1.
Francia yritti päästä mukaan kahteen Formula 1 -sarjan osakilpailuun Brabham- ja Osella-tallien autoilla, mutta epäonnistui ja karsiutui molemmilla kerroilla.
Paluu pienempiin sarjoihin.
Formula 1:sten jälkeen Francia siirtyi ajamaan Touring Car ja DTM -sarjoja.
Ernest Borneman

Ernst Wilhelm Julius Bornemann (12. huhtikuuta 1915 – 4. kesäkuuta 1995) oli saksalainen rikoskirjailija, elokuvaohjaaja, antropologi, etnomusikologi, jazzmuusikko, jazzkriitikko, psykoanalyytikko, seksologi ja sosialisti. Hänelle myönnettiin Magnus Hirschfeld -mitali seksuaalisesta tieteestä.
Biografia.
Borneman syntyi Berliinissä. Hän kasvoi hyvissä oloissa ja omien sanojensa mukaan hän oli seksuaalisesti kypsä 14-vuotiaana, poliittisesti kypsä 15-vuotiaana ja älyllisesti kypsä 14–16-vuotiaana. Hänen lapsuudenystäviään olivat Bertolt Brecht ja Wilhelm Reich.
Häneen vaikutti syvästi erityisesti maailmanmusiikki. Kymmenvuotiaana hän kävi maailmannäyttelyssä Pariisissa, jossa hän tapasi kongolaisia muusikoita. Borneman kävi paljon konserteissa ja kuunteli muun muassa Marlene Dietrichiä ja Sidney Bechet’ta. Hänen kaukainen sukulaisensa, etnomusikologi Erich von Hornbostel, sai hänet kiinnostumaan jazzista.
Borneman kuului Saksan kommunistiseen puolueeseen ja joutui lähtemään maasta vuonna 1933, kun kansallissosialistinen puolue astui valtaan. Hän sai turvapaikan Englannista, vaikka puhui tuskin sanaakaan englantia. Hän kuitenkin oppi nopeasti kielen ja pystyi jopa kirjoittamaan sillä. Vuonna 1937 julkaistiin hänen ensimmäinen romaaninsa "The Face on the Cutting-Room Floor", jonka hän kirjoitti ennen kuin täytti kaksikymmentä. Borneman kirjoitti kaiken kaikkiaan kuusi rikosromaania englanniksi.
Lontoossa asuessaan Borneman kävi kaikissa Britanniassa kiertävien jazzmuusikoiden konserteissa, kuten Duke Ellingtonin ja Cab Callowayn. Hän itse soitti pianoa, kontrabassoa ja rumpuja. Hän soitti tanssiyhtyeissä ja Atlantin yli seilaavissa laivoissa. 
Viimeiset vuotensa Borneman asui Schartenissa, Ylä-Itävallassa.
Tamara McKinney

Tamara McKinney (s. 16. lokakuuta 1962) on yhdysvaltalainen entinen alppihiihtäjä.
McKinney voitti alppiyhdistetyssä kultaa ja pujottelussa pronssia Vailin maailmanmestaruuskilpailuissa 1989. Hän oli jo sijoittunut alppiyhdistetyssä pronssille kaksissa edellisissä MM-kilpailuissa, Bormiossa 1985 ja Crans-Montanassa 1987. 1982 Schladmingin MM-kilpailuissa hän oli suurpujottelussa kuudes.
McKinney kilpaili olympialaisissa vain yhden kerran, 1984 Sarajevon olympialaisten suurpujottelussa hän jäi pronssimitalisti Perrine Pelenistä 0,43 sekuntia ja sijoittui neljänneksi.
Alppihiihdon maailmancupin kokonaiskilpailun McKinney voitti vuonna 1983, hänestä tuli ensimmäinen yhdysvaltalaisnainen, joka on pystynyt kyseiseen saavutukseen. Suurpujottelun maailmancupin McKinney voitti kahdesti vuosina 1981 ja 1983 sekä pujottelun maailmancupin vuonna 1984. Urallaan hän voitti 18 maailmancupin osakilpailua ja sijoittui yhteensä 45 kertaa palkintokorokkeelle.
McKinney lopetti uransa kauden 1988–1989 jälkeen.
Ricardo Londoño

Ricardo Londoño-Bridge (8. elokuuta 1949 Medellín, Kolumbia – 18. heinäkuuta 2009 San Bernardo del Viento, Kolumbia) oli kolumbialainen Formula 1 -kuljettaja. Hän oli F1-historian ensimmäinen kolumbialaiskuljettaja. Hän yritti päästä Brasilian GP:n lähtöruudukkoon Ensign-tallin autolla kaudella , mutta epäonnistui siinä FIAn evättyä hänen kilpailulupansa.
Londoñoa epäiltiin myöhemmin huumekaupasta ja vuonna 2000 häneltä takavarikoitiin omaisuutta, jonka uskottiin olevan hankittu huumekaupasta saaduilla rahoilla. Hänet ja kaksi muuta henkilöä ammuttiin San Bernardo del Vienton kaupungissa, Córdobassa 18. heinäkuuta 2009.
Angelika Kallio

Angelika Kallio (s. 15. syyskuuta 1972 Latvia) on latvialaissyntyinen suomalainen valokuvamalli. Hänen mallinuransa alkoi vuonna 1987 ja läpimurto tapahtui vuonna 1991, jolloin hän oli Karl Lagerfeldin malliston päämallina. Hän on myös esiintynyt elokuvassa "For Love or Money", joka on tuotettu vuonna 1993. Kallio julkaisi muistelmansa nimellä "Huippumallin päiväkirja" vuonna 2005. Kallio asuu New Yorkissa ja hänellä on yksi poika. Nykyisin hän toimii kiinteistönvälittäjänä.
Naisten seksuaalinen valta

Naisten seksuaalinen valta on vuonna 2008 ilmestynyt Henry Laasasen kirjoittama kirja, joka esittelee käsityksen naisten seksuaalisesta vallasta. Teos perustuu Laasasen sosiologian pro gradu -tutkielmaan. 
Laasasen tavoitteena on tuoda arkikeskustelun käsite naisten seksuaalisesta vallasta yhteiskuntatieteellisen keskustelun kohteeksi. Hänen mukaansa naisten seksuaalinen valta on eräs keskeisistä vallan muodoista yhteiskunnassa. Tämä valta siirtää varallisuutta ja muita voimavaroja miehiltä naisille. Miehille naisten seksuaalinen valta aiheuttaa kustannuksia, jotka ilmenevät miesten rooliodotuksen ahtautena ja suorituspakkona.
Laasasen mukaan naiset voivat vaikuttaa miesten käyttäytymiseen hallitsemalla miesten seksin saantia, sillä saadakseen seksiä miesten on ”maksettava” siitä jotenkin. Seksi on voimavara, jota nainen voi tarjota tai jonka tarjoamisesta nainen voi pidättäytyä. Tämä näkökulma on Laasasen mielestä vaiettu puheenaihe.
Kirjan lähteisiin sisältyy sosiologista, sosiaalipsykologista, evoluutiopsykologista, feminististä ja taloustieteellistä kirjallisuutta. Kirjan tavoitteeksi sanotaan yhteiskuntatieteiden ja sukupuolitutkimuksen vakiintuneiden ajattelumallien ravisteleminen.
Kirjan poistoyritys Turun kaupunginkirjastosta.
Turun kaupungin kirjastovirkailija poisti 23. joulukuuta 2017 omavaltaisesti kirjan kirjaston kokoelmasta, Facebookiin kirjoittamansa mukaan "kirja ei mennyt edes myyntikärryyn vaan suoraan rouhimoon". Asia sai julkisuutta sosiaalisessa mediassa, minkä jälkeen Turun kaupunginkirjaston seutupalvelupäällikkö totesi Turun kaupunginkirjaston Facebook-sivulla, että ”toiminta ei ollut kirjaston toimintaperiaatteiden mukaista ja kirjasto on ryhtynyt tarvittaviin toimenpiteisiin”.
Ursula Wikström

Krista Ursula Wikström (o.s. Tuutti, s. 3. heinäkuuta 1980 Espoo) on suomalainen golfaaja. Hän siirtyi ammattilaiseksi marraskuussa 2003. Hänen seuransa on ollut vuodesta 2016 lähtien Golf Talma ja sitä ennen Kymen Golf. Wikströmiä valmentaa Petteri Nykky.
Wikström aloitti golfin peluun 11-vuotiaana. Hän on voittanut vuosina 1997–2003 kuusitoista Suomen mestaruutta. Yksi niistä on Finnish Amateur Openin voitto vuonna 2001.
Wikström pelaa pääasiassa Ladies European Tourilla (LET). Wikström ei ole voittanut yhtään Euroopan kiertueen osakilpailua, mutta on sijoittunut yhdeksän kertaa toiseksi, muun muassa vuonna 2005 Ladies Finnish Mastersissa, vuonna 2008 Finnair Mastersissa, Ranskan osakilpailussa 2009, Turkissa toukokuussa 2012 ja Hollannissa kesäkuussa 2012 ja Irlannissa syyskuussa 2022. Joulukuussa 2012 Suomen PGA nimesi hänet vuoden pelaajaksi.
Rion olympialaisissa 2016 Wikströmin sijoitus oli jaettu 44. tuloksella +10.
Välimeren ajo

Välimeren ajo (ransk. "Tour Méditerranéen Cycliste Professionnel" tai "Tour Méditerranéen") oli maantiepyöräilyn ammattilaiskilpailu, joka ajettiin eteläisessä Ranskassa Välimeren läheisyydessä, Provence-Alpit-Rivieran hallintoalueella. Kilpailun etappeja ajettiin myös Italian Liguriassa. Helmikuussa käytävä kilpailu sisälti neljästä kuuteen etappia. Välimeren ajo järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1974 ja vuodesta 2005 alkaen se oli osa UCI Europe Touria. Vuosina 1974–1977 kilpailu tunnettiin nimellä "Trophée Méditerranéen". Kilpailua ei järjestetty taloudellisten vaikeuksien vuoksi 2015. Vuonna 2016 nelietappinen kilpailu järjestettiin nimellä "La Méditerranéenne". Vuonna 2017 kilpailua ei järjestetty, koska kilpailun järjestäjä ei saanut moottoripyöräpoliiseja kilpailua varten.
Välimeren ajon voitti useimmin Gerrie Knetemann, kaikkiaan kolme kertaa. Kilpailun voitti moni muukin pyöräilyn suurnimistä, kuten Eddy Merckx, Tony Rominger, Gianni Bugno, Laurent Jalabert, Michele Bartoli ja Paolo Bettini. 
Suomalainen Jussi Veikkanen sijoittui kilpailussa toiseksi vuonna 2009.
Steven Pienaar

Steven Pienaar (s. 17. maaliskuuta 1982 Johannesburg, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija, joka edusti merkittävän osan urastaan Englannin Valioliigan Evertonia. Pelipaikaltaan hän oli keskikenttäpelaaja.
Nuorempana, pelatessaan Ajaxissa Pienaar oli yksi kuumimmista lupauksista. Ajax pelasi hyökkäysvoittoista peliä ja joukkueeseen kuului muun muassa sellaisia nimiä kuin Rafael van der Vaart, Zlatan Ibrahimović, Mido, Andy van der Meyde ja Hatem Trabelsi.
Joulukuussa 2005 Pienaar loukkaantui, eikä voinut pelata neljään kuukauteen. Joulukuussa 2006 Borussia Dortmund hankki Pienaarin Arsenaliin siirtyneen Tomáš Rosickýn korvaajaksi kolmivuotisella sopimuksella. Liigaotteluita Ajaxissa eteläafrikkalaiselle kertyi 106, joissa hän teki 17 maalia. Ensimmäisellä Borussia-kaudellaan Pienaarilla oli joukkueessa numero 10.
20. heinäkuuta 2007 Pienaar siirtyi lainalle Evertoniin. Neljä päivää myöhemmin eteläafrikkalainen sai työluvan ja Europaikkojen metsästys Evertonin kanssa alkoi. Liigadebyyttinsä Pienaar teki 2–1-voitto-ottelussa Wigania vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän tykitti 30. syyskuuta 2007 2–0-voitossa Middlesbroughia vastaan. Vuonna 2008 hän siirtyi kokonaan Evertonin pelaajaksi kolmivuotisella sopimuksella. Vuoden 2011 tammikuussa hän siirtyi Tottenhamiin noin 2,5 miljoonan euron summalla. Sopimus kattoi neljä vuotta Tottenhamissa. Vuonna 2012 hän siirtyi kuitenkin lainalle Evertoniin, jonne sai sopimuksen myös kaudeksi 2012–2013.
Pienaar pelasi Etelä-Afrikan maajoukkueessa muun muassa vuoden 2010 MM-kilpailuissa. Hän kuului joukkueeseen myös vuoden 2002 MM-kilpailuissa mutta ei tuolloin päässyt turnauksessa pelaamaan.
Kausitilastot.
Kausi 2012–2013 kesken.
Snowextreme

Snowextreme on suomalainen talviurheilujulkaisu, jota jaetaan urheiluliikkeissä ja hiihtokeskuksissa. 
"Snowextreme" toimii yhteistyössä Lumitykki.netin kanssa, joka on suurin lumilautailuun erikoistunut suomalainen verkkosivusto. Sivuston perusti Arto Hirsimäki vuonna 2001. Lumitykkissä käy noin 14000 kävijää viikossa. Lumitykki julkaisee uutisia, välinearvosteluja, haastatteluja ja lumi- ja rullalautailu aiheisia valokuvia ja videoita. Lumitykin keskustelupalstalla on rekisteröityneitä käyttäjiä noin 10000. Lumitykki toimii vapaaehtoispohjalta.
Henry Banks

Henry Edwin Banks (14. kesäkuuta 1913–18. joulukuuta 1994) oli yhdysvaltalainen moottoriurheilija, joka osallistui Formula 1 -sarjaan kuuluvaan Indianapolis 500 -kilpailuun kolmesti kausilla –. Vuoden 1950 ja 1952 kilpailut hän keskeytti, ja vuoden 1951 kilpailussa hän oli kuudes. Banks ajoi kyseistä kilpailua myös vuosina 1938 ja 1946-47, jotka päättyivät keskeytyksiin. Hän oli ensimmäinen kuljettaja, joka läpäisi Indianapolis 500 -kilpailun aika-ajojen tulokaskokeen () vuonna 1936. 
Banks esiintyi myös kahdessa elokuvassa, jotka olivat Clark Gablen tähdittämä "To Please a Lady" ja Indianapolis 500:sta kertova "Roar of the Crowd".
Regis Philbin

Regis Francis Xavier Philbin (25. elokuuta 1931 – 24. heinäkuuta 2020) oli yhdysvaltalainen televisiojuontaja. Hänet tunnetaan muun muassa "Live with Regis and Kelly" -show’sta, jota hän juonsi vuodesta 1983.
Philbin juonsi Yhdysvaltain "Haluatko miljonääriksi?" -ohjelmaa vuosina 1999–2002, 2004 ja 2009. Lisäksi hän juonsi "America's Got Talentin" ensimmäisen tuotantokauden.
Philbin voitti Emmy-palkintoja sekä sai tähden Hollywood Walk of Famelle (2003) ja sai nimensä Guinnessin ennätysten kirjaan eniten aikaa televisiokameran edessä viettäneenä ihmisenä.
Philbin kuoli 88-vuotiaana 24. heinäkuuta 2020.
Roger Piantoni

Roger Piantoni (26. joulukuuta 1931 – 26. toukokuuta 2018) oli ranskalainen jalkapalloilija. Hän syntyi Étainissa, Meusen departementissa. 
Piantonin seuroina olivat FC Nancy (1950–1957), Stade de Reims (1957–1964) ja OGC Nice (1964–1966). 
Muiden saavutustensa ohella Piantoni kuului Ranskan maajoukkueeseen, joka ylsi kolmannelle sijalle jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1958.
John Barber

John David Barber (22. heinäkuuta 1929 Little Marlow, Buckinghamshire – 4. helmikuuta 2015 Palma de Mallorca, Espanja) oli brittiläinen moottoriurheilija, joka osallistui yhteen Formula 1 -luokan kilpailuun kaudella Cooper-tallissa. Kyseinen kilpailu oli Argentiinan Grand Prix 1953. Barber sijoittui kilpailussa kahdeksanneksi saavuttamatta yhtään MM-pistettä.
Ennen Formula 1:iä Barberin ajokokemus rajoittui muutamiin Formula 3-, Formula 2- ja Formula Libre-kisoihin, joissa pärjäsi kohtalaisella menestyksellä. Hän joutui ajoittain kolaritilanteisiin, muun muassa hän kolaroi Cooperin valmistaman auton Castle Coomben kilpailussa vuonna 1952 ja vuoden 1953 Mansaaren British Empire Trophy -autokilpailussa kilpa-autoilija James Neilson jäi hänen yliajamakseen sekä kuoli myöhemmin saamiinsa vammoihin.
Alkuperäiseltä ammatiltaan Barber oli kalakauppias, jolla oli perheyritys Lontoon Billingsgatella. Hän vietti eläkepäiviään Espanjan Mallorcalla, jossa kuoli vuonna 2015.
Maria Piątkowska

Maria Piątkowska (24. helmikuuta 1931 – 19. joulukuuta 2020) oli puolalainen juoksija. Hän osallistui kolmiin olympialaisiin Helsingissä 1952, Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964.
Piątkowska voitti kolme mitalia yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa: 4 × 100 metrin viestissä pronssia (Tukholma 1958) ja kultaa (Belgrad 1962) sekä 80 metrin aidoissa pronssia (Belgrad 1962).
Piątkowskan puoliso oli kiekonheittäjä Edmund Piątkowski.
Helena Pilejczyk

Helena Pilejczyk (1. huhtikuuta 1931 – 12. marraskuuta 2023) oli puolalainen pikaluistelija. Hän voitti pronssia vuoden 1960 talviolympialaisissa Squaw Valleyssä 1 500 metrin matkalla.