tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Geofysiikka

Geofysiikka on maapalloa ja ilmakehää sekä Maan vaikutuksessa olevaa lähiavaruutta tutkiva fysikaalinen tiede. Esimerkkejä geofysiikan tutkimusalueista ovat muun muassa maanjäristysten ennustaminen, painovoiman vaihtelut Maan pinnalla, Maan magneettikentän muutokset, järvien vedenlaatu tai pohjavesivarojen kartoitus.
Erityisesti geofysiikan tietoja tarvitaan nykyään ympäristöongelmien ratkaisemiseen ja ilmastonmuutoksen vaikutuksien arvioimiseen. Niillä on merkitystä myös muunlaisten katastrofien tutkimisessa (maanjäristykset, tulivuorten purkaukset, öljyonnettomuudet) ja niiden vaikutusten ehkäisyssä. Toisaalta geofysiikan tiedot auttavat esimerkiksi uusien öljy- ja malmiesiintymien etsimisessä, jotka työllistävätkin suuren osan geofyysikoista. Tämäntyyppistä geofysiikan käyttöä kutsutaan sovelletuksi geofysiikaksi. 
Suomessa geofysiikkaa voi opiskella pääaineena Helsingin yliopistossa ja Oulun yliopistossa. Helsingissä voi suorittaa geofysiikasta sekä alemman että ylemmän korkeakoulututkinnon.
Osa-alueet.
Geofysiikan eri osa-alueet keskittyvät Maan kivi-, ilma- ja vesikehän tutkimiseen.
Geofysiikkaan voidaan katsoa kuuluviksi myös lähiavaruuden ilmiöitä kuten aurinkotuulta, radiosäätä ja revontulia tutkivat tieteenalat. Kun myös muiden taivaankappaleiden olosuhteita on päästy tarkastelemaan entistä lähemmin, ovat monet geofysiikan alat laajentuneet koko aurinkokunnan kattaviksi, tästä esimerkkinä planetaarinen virtausoppi.
Historia.
Varhaisimmat geofysikaaliset tiedot ja mittaukset liittyivät merenkulkuun ja maatalouteen. Esimerkiksi muinaisen Egyptin maanviljelylle tärkeitä Niilin tulvia on kirjattu muistiin jo kahden tuhannen vuoden ajan. Omaksi tieteenalakseen geofysiikka erkani 1800-luvulla, jolloin aloitettiin geofysikaalisten ilmiöiden järjestelmällinen havainnointi. Havaintojen pohjalta kehittyivät teoriat, joiden tutkimusta on edesauttanut etenkin tietotekniikan kehitys.
Nykyään geofyysikoiden kansainvälinen kattojärjestö on International Union of Geodesy and Geophysics (IUGG). Euroopassa vastaava järjestö on European Geophysical Society (EGS).
James Doohan

James Montgomery Doohan (3. maaliskuuta 1920 – 20. heinäkuuta 2005) oli kanadalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi televisiosarja "Star Trekin" skotlantilaissyntyisenä konemestarina Montgomery ”Scotty” Scottina.
Doohan syntyi Vancouverissa. Toisessa maailmansodassa hän osallistui muun muassa Normandian maihinnousuun.
"Star Trekin" jälkeen Doohanin oli vaikea löytää töitä ja hän katkeroitui pitkäksi ajaksi uralleen lähtemättömän leiman antaneelle roolilleen. Vuonna 2004 hän sai Hollywood Walk of Fame -tähden. Vanhalla iällä hän sairasti muun muassa Parkinsonin tautia, diabetestä ja Alzheimerin tautia. Hänen kuolinsyykseen ilmoitettiin keuhkokuume ja Alzheimerin tauti.
Hänen ruumiinsa tuhkattiin ja tuhka siroteltiin sukkulalennolla avaruuteen hänen oman toiveensa mukaisesti.
Parc del Laberint

Parc del Laberint eli Labyrinttipuisto on Barcelonan Hortan kaupunginosassa sijaitseva yhdeksän hehtaarin kokoinen puisto, jonka erikoisuutena ovat muotoillut pensasistutukset, joista tärkein on puiston keskellä sijaitseva pensaslabyrintti, minkä mukaan puisto on myös saanut nimensä. Muotoonsa veistettyjen pensasistutusten lisäksi puistossa on kukkaistutuksia, suihkulähteitä sekä italialaisen arkkitehti Domenico Baguttin veistoksia, muun muassa labyrintin keskellä kohoava Eroksen patsas.
Labyrinttipuiston rakennutti vuonna 1791 markiisi Joan Antoni Desvalls omaksi puutarhakseen. Puiston sydän, uusklassinen sypresseistä muodostuva labyrintti, on alkujaan Desvallsin ranskalaisen puutarhurin ja tämän 50 apulaisen käsialaa. Avattuna sypressilabyrintin pituus olisi noin 750 metriä.
Puistoon kuuluu myös romanttistyylinen osa, "jardí romàntic", joka on markiisin jälkeläisten rakennuttama, samoin kuin puiston ekologisia periaatteita noudattava kastelujärjestelmä.
Parc del Laberint on Barcelonan vanhin puisto ja se on nykyisin Barcelonan kaupungin omistuksessa. Puisto on kaupungin erityissuojeluksessa, mistä syystä sitä kutsutaan virallisesti puiston sijaan ulkoilmamuseoksi.
Hevaa

Hevaa eli Vepsä (, ) on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Lepäsin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Hevaanjoen varrella 14 kilometriä Lepäsistä lounaaseen. Kylässä on 113 asukasta (vuonna 2015).
Historia.
Kaprion kihlakunnan Djatlitsyn pogostaan kuuluneet Hevaanjoen varren kylät mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Seudun kanta-asukkaat olivat uskonnoltaan ortodoksisia inkerikkoja. Peter von Köppenin mukaan Hevaanjoen keski- ja alajuoksun inkeroiskyliä olivat Hevaan eli Vepsän lisäksi Koskenkylä (ven. "Lomonosovo"), Huurola ("Šiškino"), Tönttölä, Murto ("Murdovštšina"), Syrjä ("Sjurje") ja Lentiisi ("Lendovštšina"). Vääskylässä ja Kangaspäässä asui myös äyrämöisiä. Hevaan inkerikoilta kerättiin 1800-luvulla runsaasti kansanrunoutta.
Ruotsin vallattua Inkerin Hevaalle perustettiin luterilainen seurakunta, joka mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1640. Vuoteen 1644 saakka sillä oli yhteinen kirkkoherra Uuden-Puuran kanssa. 1700-luvun alusta lähtien seutu kuului Kaprion luterilaiseen seurakuntaan. Hevaan luterilaisilla oli rukoushuone Ojankylässä.
Vuonna 1788 Hevaalle rakennettiin Neitsyt Marian ilmestykselle omistettu ortodoksikirkko. Hevaanjoen ja Suomenlahden rantakylissä asuneista seurakuntalaisista oli inkerikkojen lisäksi viidesosa tilanomistajien seudulle siirtämiä venäläisiä. Kirkonkylän talonpojat olivat sen vieressä sijainneen kartanon maaorjia. Vuonna 1862 kylässä oli 53 taloa ja 231 asukasta.
Vuonna 1899 Hevaasta tuli volostin keskus. 1900-luvun alussa Hevaa kuului Pietarin kuvernementin Pietarhovin kihlakunnan Hevaan volostiin. Kylässä oli semstvon koulu, kansankirjasto ja lukusali. Puinen ortodoksikirkko korvattiin kivikirkolla vuonna 1917. Neuvostoaikana se toimi sairaalana.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Hevaa toimi kyläneuvoston keskuksena. Vuonna 1960 se liitettiin Uustian kyläneuvostoon. Lentiisi ja Murto yhdistettiin Hevaan kylään vuonna 1973. Vuodesta 1974 lähtien se kuului Harmaalan kyläneuvostoon.
Nykypäivä.
Hevaan kautta kulkee Yhinmäen ja Sosnovyi Borin välinen asfaltoitu maantie. Kylästä on linja-autoyhteydet Lepäsiin, Sosnovyi Boriin ja Pietariin. Lähistöllä on entisiä kalanviljelyaltaita, joille suunnitellaan uutta käyttöä.
Kylän kesäasukkaiden määräksi arvioidaan noin 450 henkeä. Sen ympärillä on kolme puutarhapalsta-aluetta, joissa asuu arviolta yli tuhat lomanviettäjää. Palveluihin kuuluvat kulttuuritalo, lääkintäasema ja kauppa.
Paleografia

Paleografialla tarkoitetaan vanhoihin käsialoihin kohdistuvaa tieteellistä tutkimusta, joka kuuluu tekstuaalitieteisiin. Se on yhtä lailla kielitieteilijöiden kuin historioitsijoiden kannalta tärkeä aputiede.
Paleografia auttaa lukemaan entisaikoina kirjoitettuja tekstejä, ajoittamaan sekä paikallistamaan ne. Paleografia jakautuu eri alalajeihin käytetyn kirjaimiston mukaan: voidaan puhua esimerkiksi latinalaisesta, kreikkalaisesta, arabialaisesta, kyrillisestä paleografiasta.
Lomonosov

Lomonosov () on Pietariin kuuluva kaupunki Venäjällä. Se sijaitsee Suomenlahden etelärannalla 40 kilometriä Pietarin keskustasta länteen. Hallinnollisesti Lomonosov on Pietarhovin piiriin kuuluva kunta (vuodesta 2003 lähtien, aikaisemmin se muodosti erillisen Lomonosovin piirin). Se on myös Leningradin alueen Lomonosovin piirin hallinnollinen keskus, vaikka ei itse kuulu sen yhteyteen. Asukkaita on 42 500 henkeä (vuonna 2010).
Kaupungin nimi oli vuoteen 1948 Oranienbaum (). Paikkakunnan vanhin suomenkielinen nimi lienee Kaarosta sen läpi virtaavan samannimisen joen () mukaan. 1700-luvun alussa paikalle rakennettiin Oranienbaumin palatsi, joka sai nimensä ruhtinas Aleksandr Menšikovin appelsiinipuutarhasta. Paikalliset venäläiset väänsivät nimen muotoon "Rambov" (), josta syntyi suomalainen nimitys Rampova. Vuonna 1948 Oranienbaum sai nimen "Lomonosov" 1700-luvulla eläneen venäläisen tiedemiehen Mihail Lomonosovin mukaan. 
Kaupungin historiaa.
Pietari I lahjoitti seudun 1700-luvun alussa ruhtinas Aleksandr Menšikoville, jonka aikana ryhdyttiin rakentamaan Oranienbaumin palatsi- ja puistoaluetta. Vuonna 1727 Oranienbaum siirtyi valtiolle. Vuosina 1780–1796 ja 1802–1848 se oli Pietarin läänin samannimisen kihlakunnan keskus. 1800-luvulla seudulle syntyi pietarilaisten huvila-asutusta. Ensimmäisen maailmansodan aikana kaupungissa oli suuri varuskunta, jonka kapina ratkaisi Venäjän helmikuun vallankumouksen lopputuloksen. Vuonna 1918 Oranienbaumin palatsit muutettiin museoksi. Toisessa maailmansodan aikana saksalaiset etenivät Suomenlahdelle kaupungin itä- ja länsipuolitse, mutta neuvostojoukot pitivät hallussaan Oranienbaumin sillanpääaseman.
Nykyinen kaupunki.
Lomonosoviin kuuluvia historiallisia kaupunginosia ovat Krasnaja eli Troitskaja sloboda, Kronstadtin kalanisto (), Mordvinovka, Olgin Kanal ja Tyrö, jossa sijaitsee 1990-luvulla korjattu Tyrön luterilaisen seurakunnan kirkko. 1960-luvulta lähtien kaupungin eteläosaan on rakennettu laajoja asuinalueita.
Kaupungin läpi kulkee Pietarin ja Sosnovyi Borin välinen maantie sekä Pietari–Veimar-rata, jolla on Tyrön, Oranienbaumin (I ja II), Kronstadtin kalaniston ja Bronkan asemat. Pietarin kehätie kulkee Lomonosovin eteläpuolelta Bronkaan, josta se jatkuu edelleen Pietarin suojapatoa pitkin Kronstadtiin. Suunnitteilla on Lomonosovin merisataman laajentaminen.
Kaupungissa on rautatievaunujen laitteita valmistava yritys, kumitehdas, elintarvike- ja sotateollisuutta. Suuri osa asukkaista käy työssä Pietarissa. 
Lomonosovin suomalainen ystävyyskaupunki on Maarianhamina.
Luettelo Hockey Hall of Famen jäsenistä

Tämä on luettelo Hockey Hall of Famen jäsenistä aakkosjärjestyksessä.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
A.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
B.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
C.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
D.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
E.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
F.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
G.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
H.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
I.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
J.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
K.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
L.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
M.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
N.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
O.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
P.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
Q.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
R.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
S.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
T.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
U.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
V.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
W.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
Y.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
Z.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z
Vuoksen vesistö

Vuoksen vesistö (vesistöaluetunnus 04) on Suomen suurin vesistöalue, joka sijaitsee pääosin Etelä- ja Pohjois-Savon sekä Etelä- ja Pohjois-Karjalan sekä osittain Kymenlaakson maakuntien alueilla Itä-Suomessa. Vesistön latva-alueita on myös Kainuussa, Pohjois-Pohjanmaalla ja Venäjän Karjalassa. Sen laskujoki on Vuoksi, joka laskee Laatokkaan. Sen valuma-alueen pinta-ala on 61 560 neliökilometriä, josta Suomen puolella 52 400 neliökilometriä. Vesistön pääjärvi on Suur-Saimaa, johon kuuluvia järvenselkiä ovat muun muassa Etelä-Saimaa, Pihlajavesi, Haukivesi, Puruvesi, Orivesi ja Pyhäselkä. Vuoksen vesistöön kuuluvat lisäksi muun muassa Unnukka, Kallavesi, Pielinen, Kermajärvi, Juojärvi ja Suvasvesi, joiden veden pinnan taso on Saimaata korkeammalla. Vesistön järvisyys on 19,78 %.
Vuoksen vesistö alkaa Pohjois-Savon ja Kainuun rajamailta, josta lähtevät Kallaveden reitin lähdereitit Iisalmen reitti ja Nilsiän reitti. Kallavedestä vedet purkautuvat Soisalon saaren kahta puolta Haukiveteen läntisenä Leppävirran reittinä ja itäisenä Heinäveden reittinä. Heinäveden reittiin yhtyy idästä tuleva Juojärven reitti. Haukiveteen päätyy myös Vuoksen vesistön toinen pääreitti, Pielisen reitti. Reitit ovat samalla vesiteinä rahtiliikenteelle ja matkailulle muun muassa Kuopioon ja Joensuuhun. Näiden vesireittien korkeuseroja hyödynnetään vesivoimaloiden avulla sähköntuotannossa. Suurimmat voimalat ovat Pielisjoessa olevat Kaltimon ja Kuurnan voimalat sekä Huruskosken voimala Varkaudessa.
Vuoksen vesistö laskee Vuoksea pitkin (156 km) Venäjän puolelle Laatokkaan. Vuoksen alkuun on rakennettu Imatrankoskelle (1929) ja Tainionkoskelle (1947–1951) koko vesistön suurimmat vesivoimalaitokset. Laitokset omistaa nykyisin Fortum Oyj.
Puuta uitetaan Vuoksen vesistössä runsaasti, johtuen monien puunjalostusteollisuuden laitosten sijainnista sen ympäristössä. Tärkeitä teollisuuslaitoksia on Imatralla, Joutsenossa, Lappeenrannassa, Mikkelissä, Ristiinassa ja Varkaudessa. Uittomäärät vaihtelevat vuosittain 700 000 ja 1,4 miljoonan kuutiometrin välillä..
Vuoksen vesistön vesiliikenne merelle kulkee Saimaan kanavaa pitkin Lappeenrannasta Venäjän puolelle Viipuriin.
Vesistön jakoalueet.
Vesistöalueen ensimmäisessä jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
* Haukiveden–Kallaveden alue (04.2)
* Oriveden–Pyhäselän alue (04.3)
* Höytiäisen valuma-alue (04.8)
* Koitajoen valuma-alue (04.9)
* Pielisen reitin valuma-alue (04.4)
* Juojärven reitin valuma-alue (04.7)
* Nilsiän reitin valuma-alue (04.6)
* Iisalmen reitin valuma-alue (04.5)
Voimalaitokset.
Vuoksen vesistössä on 25 voimalaitosta:
Trilobiitit

Trilobiitit (Trilobita) ovat sukupuuttoon kuolleita niveljalkaisia, jotka muistuttavat jonkin verran molukkirapua tai siiraa. Ne elivät merissä ja olivat aikansa menestyneimpiä eläimiä. Trilobiitit ovat varhaisin tunnettu niveljalkaisten luokka, johon kuuluvia lajeja tunnetaan yli 25 000.
Trilobiitit kukoistivat kambrikaudella, joka alkoi noin 542 miljoonaa vuotta sitten. Koska trilobiitit olivat tuolloin täysin kehittyneet, lienevät niiden kantamuodot eläneet jo ediacarakaudella 630–542 miljoonaa vuotta sitten. Niiden mahdollinen edeltäjä oli "Spriggina", joka eli prekambrikauden merivesimatalikoissa. Kambrikauden jälkeen trilobiitit harvinaistuivat, mutta jotkin lajit selvisivät permikaudelle saakka, joka päättyi noin 251 miljoonaa vuotta sitten.
Trilobiitin ruumis oli kolmiosainen: etummaisena pää, keskellä rintakehä ja takana häntä. Pää koostui viidestä tai useammasta toisiinsa kiinnittyneestä jaokkeesta, keskiosassa jaokkeita oli vaihteleva määrä. Kussakin jaokkeessa oli kaksi nivelikästä uloketta tai raajaa. Etumaiset ulokkeet olivat kehittyneet aisti- ja syömiselimiksi. Useimmilla trilobiiteillä oli verkkosilmät, mutta jotkin lajit olivat sokeita. Myös sivusuunnassa ruumis jakautui kolmeen lohkoon, mistä juontuu eläimen nimi. Keskellä oli yksi pitkittäissuuntainen lohko ja sen kummallakin puolella yksi lohko. Vartaloa suojasi kitiinistä koostunut ulkoinen tukiranka. Kasvaessaan eläin loi vanhan kuorensa ja kasvatti uuden. Useimmat lajit olivat alle kolme senttimetriä pitkiä, pienimmät vain noin 0,5 millimetrin mittaista planktonia. Isommat lajit kasvoivat tyypillisesti 3–10 sentin mittaan, mutta suurin tunnettu yksilö oli peräti 71 senttiä pitkä. Suuri koko oli todennäköisesti sopeuma kylmiin vesistöihin.
Trilobiitit hengittivät kiduksilla. Niiden ravinto koostui muista eläimistä. Osa oli saalistajia, osa haaskaeläimiä ja osa söi planktonia.
Viiskunta

Viiskunta on torstaisin ilmestyvä puolueeton paikallislehti. "Viiskunnan" toimitus sijaitsee Alavudella ja lehti sisältää uutisia Alavuden lisäksi Kuortaneelta ja Ähtäristä. "Viiskunta" on ilmestynyt vuodesta 1955 lähtien ja sen levikki on 5 603 kpl (LT 2013). Lehden nykyinen päätoimittaja on Karoliina Syrjä. Lehteä kustantaa Ilkka-Yhtymään kuuluva I-Mediat Oy ja se painetaan Botnia Printin painossa Kokkolassa. "Viiskunta" on Sanomalehtien Liiton jäsen.
Vuodesta 2015 alkaen lehti on ilmestynyt kerran viikossa, torstaisin.
Timișoara

Timișoara (romaniaksi , , ) on kaupunki Baanaatissa Länsi-Romaniassa. Se on maan kolmanneksi suurin, asukkaita oli vuonna 2011 noin 319 000. Kaupunki on ollut vanhastaan monikulttuurinen. Se on mainittu bysanttilaisissa teksteissä jo vuonna 1019, mutta lienee sitäkin vanhempi. 
Timisoara sijaitsee Begajoen varrella Länsi-Romaniassa.
Timișoara kuului keskiajalla Unkariin, ja muun muassa Unkarin kuningas Kaarle Robert piti sitä hallintopaikkanaan 1301–1323. György Dózsan johtamat kapinalliset talonpojat piirittivät sitä vuonna 1514 kuukauden, mutta hävisivät lopulta Unkarin aatelisten sotajoukolle. Vuonna 1526 turkkilaiset valloittivat kaupungin, ja se kuului Osmanien valtakuntaan vuoteen 1699 asti. Silloin Timișoara liitettiin Unkariin, joka oli kuului Habsburgien hallitsemaan Itävallan keisarikuntaan. Romaniaan kaupunki liitettiin Trianonin rauhassa 1920. Monivaiheisen historian tuloksena kaupungin asukkaissa on yhä romanialaisia, unkarilaisia, juutalaisia, saksalaisia, romaneja ja slaaveja.
Vuoden 1989 vallankumous Romaniassa sai alkunsa Timișoarasta. Kaupungin maantieteellisen sijainnin takia (aivan Jugoslavian rajan läheisyydessä) asukkaat näkivät myös Jugoslavian televisiokanavia, joilta välittyi tietoja kansannousuista muissa sosialistisissa maissa. Pian puhkesi laajoja mielenosoituksia ja mellakoita, jotka levisivät muualle Romaniaan ja johtivat Nicolae Ceaușescun hallinnon kukistumiseen.
Kaupunkia palvelee Traian Vuian kansainvälinen lentoasema.
Paniikki

Paniikki eli pakokauhu on usein jonkin asian pelosta seuraava kiihtynyt ja voimakkaan pelon hallitsema tunnetila, jossa ihminen ei pysty toimimaan järkevästi. Paniikki syntyy usein siten, että jokin ärsyke laukaisee (aiheetta tai aiheesta) äärimmäistä hätää käsittelevät aivotoiminnot. Tällöin vereen erittyy stressihormonia erityisen paljon, sydämen syke kiihtyy, ja henkinen toiminta ohjautuu lähes täysin vaistotasolle keskittyen vaaratilanteesta selviytymiseen yksinkertaisia, myötäsyntyisiä vaistoja ja refleksejä noudattaen. Paniikki usein ruokkii itseään jonkin aikaa siten, että tietoisuuden eri osat lähettävät toisiltaan saamiaan vaaraan ja pelkoon liittyviä viestejä toisilleen. 
Huomatessaan reagoivansa paniikilla omaan paniikkiinsa voi ihminen alkaa pelätä paniikkia esimerkiksi sosiaalisessa tilanteessa. Tämä pelko voi itsessään pahentua paniikiksi asti, jolloin noidankehä käynnistyy. Mikäli paniikki syntyy jollekin henkilölle useasti jo paniikin itsensä pelkäämisestä, kyseessä on paniikkihäiriö.
Alun perin paniikilla tarkoitettiin Pan-jumalan säikäytyksen aiheuttamaa pelkoa.
Märkä T-paita -kilpailu

Märkä T-paita -kilpailu () on erityisesti Yhdysvalloissa ja nuorison suosimissa etelän lomakohteissa harjoitettu kilpailumuoto, jossa naiset esiintyvät pukeutuneina vaaleaan T-paitaan ilman rintaliivejä.
Kilpailijat tanssivat lavalla, ja heidän päälleen heitetään vettä tai olutta, jolloin kastuneet T-paidat muuttuvat osittain läpinäkyviksi.
Usein käytetään kylmää vettä, koska sen vaikutuksesta nännit kovettuvat. Toisinaan kilpailijat heittävät paidan kokonaan pois, joskus jopa riisuutuvat täysin alasti.
Vaikka kilpailussa saatetaan nimetä voittaja, voittaminen ei ole erityisen tärkeää. Märkä T-paita -kilpailuja voidaan pitää stripteasen tapaisena eroottisena viihde-esityksenä. Toisinaan tällaisia kilpailuja järjestetään myös tosi-tv-ohjelmissa, kuten Temptation Islandissa on tehty.
FCK Salamat

FCK Salamat oli vuonna 1987 perustettu kirkkonummelainen jalkapalloseura. Aiemmin seura tunnettiin nimellä FC Kirkkonummi. Seuran viimeisenä puheenjohtajana toimi Gustaf Åberg. FCK Salamoiden sisarseura HC Salamat toimii edelleen pelaten jääkiekkoa nykyään viidenneksi ylimmällä sarjatasolla. FCK Salamoilla oli myös faniryhmä nimeltään Öky-Möykkä. Seura voitti vuonna 2003 Suomen Cupin pikkufinaalin ja sijoittui Kakkosen lohkossaan kolmanneksi kaudella 1994. Kotiotteluitaan se pelasi Kirkkonummen keskuskentällä. 
Kaudella 2006 seura pelasi Kolmosessa, jonne se putosi kaudella 2005 Kakkosesta. Kaudeksi 2007 seura putosi Neloseen, mutta nousi sieltä kaudeksi 2008 takaisin Kolmoseen. Sarjapaikka siirtyi keväällä seuran talousvaikeuksien vuoksi toiselle kirkkonummelaisseura KyIF:lle. Myös seuran junioritoiminta sulautettiin KyIF:iin ja FCK Salamat lakkasi toimimasta itsenäisenä seurana.
FC Kontu

FC Kontu on helsinkiläinen jalkapalloseura, jonka miesten edustusjoukkue pelaa Kolmosessa. Seuran toiminta-alue on Itä-Helsinki, Herttoniemestä Sipooseen asti, synnyinseutuna Kontula lähialueineen. Kotiottelunsa miesten edustusjoukkue pelaa Kontulan liikuntapuistossa. Seura perustettiin vuonna 1967 nimellä Kontulan Urheilijat (KontU), ja se on historiansa aikana harjoittanut myös useita muita lajeja, muun muassa jääkiekkoa, koripalloa ja keilailua. Yksinomaan jalkapalloon seura on keskittynyt vuodesta 1992 lähtien. Vuonna 1994 seura otti käyttöön FC Kontu Itä-Helsinki -nimen ja vuonna 2014 nimi lyheni virallisesti nykyiseen muotoonsa.
Kontun jalkapallohistoriassa merkittävä vuosi oli 1986. Naisten joukkue nousi SM-sarjaan ja Antti Muurisen valmentama miesten joukkue pääsi heti ensimmäisellä kaudellaan 1. divisioonassa karsimaan noususta SM-sarjaan. Jouko Vuorelan tähdittämä joukkue hävisi niukasti 5 576 katsojan edessä kotikentällään Keith Armstrongin ja Jukka Ikäläisen vauhdittamalle Kemin Palloseuralle. Kontulassa pelattua karsintaottelua seurasi paikan päällä myös pääministeri Kalevi Sorsa. Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla miesten joukkue pelasi yhteensä kymmenen kautta vuosina 1986–1991 ja 1993–1996. 2000-luvulla FC Kontun miesten edustusjoukkue on pelannut Kakkosessa ja Kolmosessa. Naisten joukkue voitti jalkapallon Suomen Mestaruuden vuonna 1993, Hopeaa 1995 ja Pronssia 1992, 1998. Suomen Cupin FC Kontun naiset voittivat 1995.
FC Kontulla on toimisto ja klubitalo Vesalan kentällä. Liikuntavirastolta vuokrattavien Vesalan kentän ja Kontulan liikuntapuiston lisäksi seuralla on kaksi omaa jalkapallokenttää, toinen Jakomäessä ja toinen Kurkimäessä. Jakomäen kentällä on talvikaudella käytössä ylipainehalli. 
Palloliiton Helsingin piiri on palkinnut Kontun vuosina 2006 ja 2009 vuoden nuorisotoimintaseurana. 2006 seura sai UEFA:lta tunnustuksen erityisjalkapallon Fair Play Cupin järjestämisestä. FC Kontu on mukana Suomen Palloliiton Laatujärjestelmässä ja seuralla on Suomen Olympiakomitean ja Suomen Palloliiton myöntämä Tähtimerkki lasten ja nuorten toiminnassa. FC Kontu valittiin vuoden 2017 Grassroots-seuraksi. 
Vuonna 2015 Konnulla oli noin 1 200 rekisteröityä pelaajaa. Pelaajamäärältään Kontu oli pääkaupunkiseudun toiseksi suurin juniorijalkapalloseura.
Syksyllä 2015 FC Kontu aloitti yhteistyön HJK:n kanssa. Yhteistyöllä haetaan pelaajakehityksen ja valmentajakoulutuksen laadun parantamista, seurojen vetovoiman lisäämistä sekä erilaisten toimintamallien kehittelyä ja toteuttamista.
Horror punk

Horror punk (joskus myös horror rock) on punkrock-musiikkityylin alalaji, jossa on vahvoja vaikutteita kauhukirjallisuudesta ja -elokuvista. Yhdysvaltalainen Misfits oli ensimmäinen ja tunnetuin horror punk -yhtye. Myös monet ramopunk-yhtyeet, kuten Häiriköt ja Ne Luumäet ovat käyttäneet paljon horror punk-teemoja ja mm. Häiriköt on nimennyt Misfitsin yhdeksi esikuvakseen.
Horror punkin sanoitukset ovat yleensä synkempiä kuin tavallisessa punkissa. Sanoituksissa voidaan kertoa zombeista, vampyyreistä tai muista kauhuolennoista. Halloween-teeman käyttö on yleistä yhtyeiden jäsenten pukeutumisessa ja ulkonäössä.
Genrellä on ollut myös vahva vaikutus black metal -genren syntyyn. Makaaberi ulosanti, synkkä tematiikka ja raadollinen tuotanto loivat pohjaa black metallin synkälle ja raa'alle yleisilmeelle.
Suomessa horror punkia soittavat muun muassa Scarecrow- ja Flesh Roxon -yhtyeet.
Skate punk

Skate punk syntyi 1980-luvulla Kaliforniassa. Se on punkin ja etenkin hardcoren alagenre. Skate punkia voidaan pitää eräänlaisena sekoituksena muita punkin alagenrejä, vaikutteita otetaan esimerkiksi pop punkista. Skate punk -yhtyeitä ovat muun muassa NOFX, Millencolin, Blink-182, Sum 41 ja +44. Suomalaisia skate punk-yhtyeitä ovat muun muassa Freak-Ed, Smallpox, The Knob, The Odorants, So What, Twenty Bucks ja So Called Plan.
2020-luvun taitteessa sana ”skepu” on alkanut yleistyä skeittipunkin lyhenteenä niin ruohonjuuritason harrastajien kuin suurten kansallisten konserttijärjestäjien käytössä, ja oman kortensa kekoon tässä on asiassa on kantanut jo vuodesta 2013 asti skeittipunk-kulttuuriin puolesta ansiokkaasti työskennellyt Suomen Skeittipunk (Skepu) Ry.
Jānis Lūsis

 
 
Jānis Lūsis (19. toukokuuta 1939 Jelgava, Latvia – 29. huhtikuuta 2020) oli latvialainen keihäänheittäjä ja olympiavoittaja. Hän oli ensimmäinen neljä Euroopan-mestaruutta yhdessä lajissa voittanut yleisurheilija.
Lūsis edusti Neuvostoliittoa neljissä kesäolympialaisissa. Vuonna 1964 Tokiossa hän heitti pronssia tuloksella 80,57 m. Kultaa hän voitti Méxicossa 1968 tuloksella 90,10 m ja hopeaa Münchenissä 1972 tuloksella 90,46 m häviten Klaus Wolfermannille kahden senttimetrin erolla. Montréalissa 1976 hän sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 80,26 m.
Euroopan mestaruuksia Lūsis voitti neljä kappaletta. Belgradissa 1962 hänen voittotuloksensa oli 82,04 m ja eroa hopeamitalisti Viktor Tsybulenkoon, hallitsevaan olympiavoittajaan jäi 4,12 metriä. Budapestissa 1966 voittotulos oli 84,48 m ja eroa hopeamitalisti Władysław Nikiciukiin 2,72 metriä. Ateenassa 1969 Lūsis heitti tuloksen 91,52 m ja voitti Pauli Nevalan 1,94 metrillä. Neljäs mestaruus tuli Helsingistä 1971 tuloksella 90,68 m ja 5,38 metrin erolla maanmies Jānis Doninsiin. Vielä Rooman EM-kilpailuissa 1974 Lūsis sijoittui kuudenneksi tuloksella 83,06 m, pronssimitalisti Terje Thorslundille 0,62 metriä hävinneenä. 
Lūsis heitti urallaan kaksi keihään maailmanennätystä: 91,98 metriä Saarijärvellä kesäkuussa 1968 sekä 93,80 metriä Tukholmassa heinäkuussa 1972.
Lūsis oli siinä mielessä poikkeuksellinen tapaus huippukeihäänheittäjäksi, ettei hän koskaan kärsinyt leikkaushoitoa vaativista loukkaantumisista.
Urheilu-uransa jälkeen Lūsis toimi valmentajana. Hän oli naimisissa vuoden 1960 naisten keihään olympiavoittajan Elvīra Ozoliņan kanssa. Heidän poikansa Voldemārs Lūsis on myös keihäänheittäjä ja kilpaillut muun muassa 2000 ja 2004 olympialaisissa.
Lūsis kuoli 29. huhtikuuta 2020, 80-vuotiaana.
Lähde: alltime-athletics.com
A. Aimo

A. Aimo, oikealta nimeltään Aimo Vilho Johan Andersson (16. huhtikuuta 1911 Mäntsälä – 16. joulukuuta 1963 Kerava), oli 1930- ja 1940-luvulla Suomen suosituimpia laulajia. Hän teki vuosina 1932–1963 yli 300 levytystä, ja monet laulut on sittemmin löydetty uudelleen uusien esittäjien kautta. Aimo on rinnastettu muun muassa Reijo Taipaleen kaltaisiin ”suomalaisiin perusääniin”. Hänen levyttämiään klassikkoja ovat mm. ”Arpiset haavat”, ”Sinitaivas”, ”Rantakoivun alla”, "Elämää juoksuhaudoissa" ja ”Kaunis on luoksesi kaipuu”.
Ura.
Aimo aloitti muusikon uransa Amarillo-yhtyeen hanuristina, ja teki vuonna 1932 ensimmäiset levytyksensä saman yhtyeen kanssa. Jo samana vuonna hän aloitti yhteistyön Dallapé-orkesterin kanssa, jonka aikana hän oli suosituimmillaan. Vuonna 1937 hän levytti mm. Toivo Kärjen-Martti Jäppilän foxtrotin "Itämaan haaveita" . Hän siirtyi kuitenkin vuonna 1938 takaisin automaalarin ammattinsa pariin, mutta vieraili silloin tällöin Dallapén levyillä. Aimo solmi vuonna 1939 Sointu-yhtiön kanssa sopimuksen, joka kesti lähes kymmenen vuotta. Joulukuussa 1942 hän levytti kuitenkin Columbia-merkille 7 Toivo Kärjen sävellystä kuten foxtrotit "Palmikkopää" (san. Auvo Kurvinen) ja "Harmaa siipi" (san. Arvo Kalliola) ja vielä vuonna 1947 Electro-merkille valssin "Orjanruusu" (san. Helena Eeva) . 1950-luvulla hän teki vain muutaman levyn, mutta teki comebackin Dallapén kanssa 1960-luvun alussa. 
Kauko Käyhkö, joka tutustui Aimoon Amarillo-orkesterin kautta 1930-luvun alussa, on luonnehtinut häntä rehdiksi ja avoimeksi ystäväksi. Luonteeltaan korostuneen vaatimattomana Aimo ei koskaan pyrkinyt tuomaan itseään esille, vaan Dallapén aikoinaankin hän piti itseään nimenomaan yhtenä orkesterin rivijäsenenä.
Aimon terveys alkoi reistailla keväällä 1963 ja hän joutui jäämään pois Dallapén kiertueilta, jolloin hänen tilalleen tuli ensin Teijo Joutsela ja sitten Ossi Lehtinen. Kesän 1963 aikana Aimo ja Lehtinen esiintyivät muutamilla keikoilla yhdessä, kunnes Aimon oli elokuussa jätettävä laulusolistin paikka lopullisesti. Aimo kuoli tiettävästi sydänkohtaukseen. Hänet on haudattu Honkanummen hautausmaalle Vantaalle.
Eero Väre

Eero Väre (oik. Wäre; ) oli suomalainen muusikko ja laulaja. 
Väre aloitti 1930-luvulla Ramblers-orkesterissa puhallinsoittajana ja viulistina , mutta hän ryhtyi vuosikymmenen lopulla opiskelemaan laulua ja myöhemmin myös viulunsoittoa. Joulukuussa 1940 Väre lauloi levylle muun muassa 28 Toivo Kärjen säveltämää ja sovittamaa kappaletta ja kesäkuussa 1942 vielä 35 . Väre olikin 1940-luvulla Henry Theelin ohella Suomen suosituimpia laulajia. Sodan jälkeen hän soitti muun muassa Erkki Ahon ja Ossi Aallon orkestereissa Lokakuussa 1949 Yleisradio järjesti iskemäkilpailun. Sen voitti Kullervo Linnan-Tapio Lahtisen valssi ”Kultainen nuoruus”, jonka Väre levytti ja nousi suureen suosioon. Väre oli vuodesta 1953 Kipparikvartetin 2. tenori ja perusti 1960-luvulla myös oman orkesterinsa. Lisäksi Väre toimi 1950- ja 1960-luvuilla yksityisenä laulunopettajana, ja oppilaisiin lukeutuu monia sittemmin suosituksi tulleita laulajia. Laulumenestyksestään huolimatta Väre ei pitänyt itseään laulajana vaan enemmänkin laulavana muusikkona.
Tekstiili

Tekstiili on materiaali, joka on valmistettu luonnonkuidusta tai tekokuidusta esimerkiksi kutomalla, neulomalla, virkkaamalla tai huovuttamalla.
Hiilijalanjälki.
Tekstiileistä villan valmistuksen hiilijalanjälki on eläinperäisenä suurempi kuin muiden yleisesti käytettyjen tekstiilimateriaalien. Yleistäen villan hiilijalanjälki on seitsemän kertaa suurempi kuin puuvillan ja viisi kertaa suurempi kuin polyesterin, mutta siihen vaikuttavat tuotanto-olosuhteet, kuten tuotantopaikka ja lammasrotu, ja myös se, käytetäänkö lammas ravinnoksi ja mikä sen osuus hiilijalanjäljestä. Käytössä villan hiilijalanjälki on pieni, koska se ei tarvitse usein pesua ja on pitkäikäinen, ja pitkäikäisin on pelkkää villaa sisältävä tekstiili, sillä tekokuidut aiheuttavat nyppyyntymistä.
Erilaisia tekstiilien raaka-aineita.
Tekokuidut.
Tekokuidut jaotellaan muuntokuituihin ja synteettisiin kuituihin. Muuntokuidut jaotellaan selluloosamuuntokuituihin ja proteiinimuuntokuituihin. Synteettisten kuitujen raaka-aineet ovat erilaisia muoveja.
Kierrätys.
Vuoden 2016 alusta alkaen Suomessa vaatetekstiilien sijoittaminen kaatopaikalle on kiellettyä. 
Uusiokäyttö.
EU.
 muutoksen mukaan tekstiilijätteen erilliskeräys on järjestettävä vuoteen 2025 mennessä. Direktiivi ei koske yrityksiä.
Suomessa.
Suomessa syntyy vuosittain noin sata miljoonaa kiloa käytöstä poistettua tekstiiliä, joka voisi olla uusiotuotannon raaka-ainetta.
Suomen ensimmäinen poistotekstiilien jalostuslaitos on tarkoitus valmistua vuonna 2021 Lounais-Suomeen Paimioon. Laitos olisi ensimmäinen laatuaan Pohjoismaissa. Paimion jalostamon käsittelykapasiteetti olisi noin 12 miljoonaa kiloa eli runsaat kymmenen prosenttia koko maan poistotekstiilistä. Lounais-Suomen jätehuolto jalostaa kotitalouksien ja Rester Oy yritysten poistotekstiilejä.
Kyyrölä (Viipurin lääni)

Kyyrölä () oli Suomen kunta Karjalankannaksella, Neuvostoliitolle vuonna 1944 luovutetulla alueella. Kyyrölän asutus oli lähes kokonaan venäjänkielistä, ja se oli erityisen tunnettu saviruukkujen valmistuksesta. Se kuului Kyyrölän ortodoksiseen seurakuntaan. Kyyrölä liitettiin Muolaan kuntaan vuonna 1934. Kyseessä oli Suomen historian ensimmäinen kuntaliitos. Liitos oli lisäksi ainoa, joka tapahtui kokonaan luovutetulla alueella.
Historia.
Karjalankannaksen siirryttyä Uudenkaupungin rauhassa vuonna 1721 Venäjälle Kyyrölän lahjoitusmaahovin omistaja kreivi Grigori Tšernyšev siirrätti autioituneille tiloille 29 maaorjaperhettä Venäjältä Jaroslavlin ja Kostroman alueilta. He juurtuivat näille uusille asuinsijoilleen ja muodostivat oman yhdyskuntansa. He olivat ortodokseja ja säilyttivät kielensä, tapansa ja perinteensä senkin jälkeen kun alueesta tuli osa Suomen suuriruhtinaskuntaa vuonna 1812 ja edelleen itsenäistä Suomea vuonna 1917. Se oli Suomen suurin yhtenäinen venäjänkielinen asutus.
Itse Kyyrölän kylän ("Krasnoje Selo", nyk. "Krasnoselskoje") lisäksi Kyyrölän yhteisöön ja sittemmin kuntaan kuului kolme muuta venäjänkielistä kylää: Kangaspelto ("Novaja derevnja", nyk. "Iskry"), Parkkila ("Parkino", nyk. "Podgorje") ja Sudenoja ("Razvoz", nyk. "Muravjevo"). Alue kuului Muolaan kuntaan vuoteen 1890, jolloin se erotettiin omaksi Kyyrölän kunnaksi, joka puolestaan liittyi takaisin Muolaaseen vuonna 1934. 
Itsenäisyyden aikanakin kylien väestö oli mieleltään suomalaista. Miehet taistelivat Suomen armeijassa. Heitä kaatui sodassa 47. Kyyrölään sankarihautausmaalle on haudattu 25 sodassa kaatunutta. Sotien jälkeen kyyröläläiset asutettiin etupäässä Hämeenlinnan seudulle. Hämeenlinnan Ruununmyllyn kylässä heitä oli ja on edelleen niin runsaasti, että eräästä Ruununmyllyn sivukylästä käytetään nimitystä "Pikku-Moskova". Tunnettu kyyröläisten jälkeläinen on ministeri Tarja Filatov.
Nykyisin Kyyrölän alue on osa Viipurin piirin Kyyrölän eli Krasnoselskojen maalaiskuntaa.
Taittovika

Taittovika on valontaittovirhe, jossa silmän sarveiskalvon ja mykiön rakenne tai paikka poikkeaa niin, että kaukana olevasta esineestä verkkokalvolle syntyvä kuva on epätarkka. Epätarkkuudet syntyvät, kun valonsäteiden leikkauspiste ei osu verkkokalvolle vaan sen taakse tai eteen.
Taittovikoja on olemassa kolmenlaisia: kauko-, liki- ja hajataittoisuus.
Taittovikoja hoidetaan silmälaseilla, piilolinsseillä, laserleikkauksella tai linssileikkauksella tai niin kutsutulla ICL-tekniikalla (ICL = Intraocular Contact Lens). Kaukotaittoisuudessa käytetään kuperia pluslaseja, likitaittoisuudessa koveria miinuslaseja ja hajataittoisuudessa sylinterilaseja, joiden kaarevuussäde on eri suunnista erilainen. Leikkausteknologia valitaan taittovirheen, silmän rakenteen ja muiden yksilöllisten tekijöiden perusteella. 
Taittovikoja.
Kaukotaittoisuus.
Kaukotaittoisuudessa ("Hypermetropia") leikkauspiste on verkkokalvon takana, koska silmän rakenteellinen pituus on silmän taittovoimaan nähden liian lyhyt. Silmässä on liian vähän valontaittovoimaa. Lievä korjaamaton kaukotaitteisuus ei aiheuta juurikaan oireita, sillä silmä pystyy lisäämään puuttuvan taittovoiman mykiön avulla ja muodostamaan terävän kuvan. Mutta suurempi kaukotaitteisuus tai pitkäaikainen lähityö pienessäkin kaukotaitteisuudessa aiheuttaa silmien väsymistä. 
Likitaittoisuus.
Likitaittoisuudessa ("Myopia") leikkauspiste on verkkokalvon edessä, koska silmän rakenteellinen pituus on silmän taittovoimaan nähden liian pitkä. Silmässä on liikaa taittovoimaa. Likitaittoisuudessa on vaikea nähdä kauas, sillä silmä ei pysty vähentämään liiallista taittovoimaansa millään tavalla. Lähinäkö on korjaamattomassa likitaitteisuudessa hyvä. Pisin etäisyys, jonka korjaamaton likitaitteinen henkilö pystyy näkemään terävästi, on riippuvainen likitaitteisuuden määrästä. Etäisyys on laskettavissa lasin voimakkuudesta suoraan seuraavasti: pisin etäisyys (metreissä ilmaistuna) = linssin voimakkuuden käänteisarvo. Esimerkiksi: tarvittava lasivoimakkuus = sf -2,00: pisin etäisyys tarkkaan näkemiseen = 1/2 = 0,50m = 50 cm. Vastaavasti suuresti likitaitteinen henkilö sf -10,00: pisin etäisyys nähdä tarkasti ilman laseja: 1/10 = 0,10m = 10 cm.
Hajataittoisuus.
Hajataittoisuudessa ("Astigmatismi") silmä ei ole pistemäisesti kuvaava, koska silmässä on tällöin kaksi erilaista taittovoimaa kohtisuorassa toisiaan vastaan. Hajataitteisuus korjataan niin sanotulla sylinterilinssillä (merkitään silmälasireseptiin CYL). Hajataitteisuus voi olla yhdistyneenä sekä liki- että kaukotaitteisuuteen. Hajataittoisen silmän sarveiskalvo taittaa valon pysty- ja vaakasuunnassa eri kohtiin verkkokalvolle. Esimerkiksi silmän pystysuora suunta voi muodostaa tarkan kuvan verkkokalvolle, mutta vaakasuora voi olla likitaittoinen.
Näytön vieritys

Näytön vieritys eli skrollaus () on hyvin yleinen tietokonegrafiikan ja televisiotekniikan menetelmä, jossa näyttöruudun tai sen osan sisältämää tekstiä tai kuvaa liikutetaan johonkin suuntaan siten, että osan poistuessa tilalle tulee toisesta reunasta lisää materiaalia.
Esimerkkejä näytön vierityksestä:
Näytön vierityksen tarve pelikäytössä on otettu erityisesti huomioon monien 1980-luvun kotitietokoneiden ja pelikonsolien näytönohjainpiirejä suunniteltaessa. Esimerkiksi Commodore 64:n "skrollausrekisterit" mahdollistavat näytön sisällön pehmeän vierityksen pikselin tarkkuudella pysty- ja vaakasuunnassa. Amiga ja useimmat 16-bittiset pelikonsolit tarjoavat myös laitteistotasolla mahdollisuuden useiden toistensa läpi näkyvien alueiden vierityksen eri nopeuksilla syvyysvaikutelman aikaansaamiseksi, niin sanotun "parallaksiskrollauksen". 
Nestekidenäytöillä ja vanhoilla hidasfosforisilla kuvaputkinäytöillä näytön vieritys saattaa aiheuttaa näkyvän vanan, joka usein vaikeuttaa esimerkiksi jatkuvasti vierivän tekstin lukemista.
Tuomas von Boehm

Aarne Tuomas Herbert von Boehm (12. toukokuuta 1916 Joutseno – 9. maaliskuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja taidegraafikko. Von Boehm muutti jo vuoden ikäisenä Helsinkiin. Etuliite "von" on peräisin isänisältä Edvard von Boehmilta, joka oli toiminut kuvernöörinä ja myöhemmin senaattorina, jolloin hänelle myönnettiin aatelisarvo. Von Boehm opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1937–1938.
Von Boehmilla oli lukuisia luottamustoimia. Hän toimi muun muassa Ateneumin taidemuseon hallituksessa. Von Boehm muistetaan grafiikan edistäjänä. Helsingissä järjestettiin 1950-luvulla kaksi merkittävää grafiikan ja piirustusten yhteisnäyttelyä. Näissä Viiva ja väri – Konst på papper -nimellä tunnetuissa näyttelyissä oli mukana 14 taiteilijaa. Tuomas von Boehm oli näyttelyidean isä. Näyttelyjen tarkoituksena oli ennen muuta edistää grafiikkaa taidelajina.
Tuomas von Boehm avioitui taidemesenaatti, Enso-Gutzeitin Tainionkosken tehtaitten paikallisjohtajan, insinööri Jalo Sihtolan tyttären Kirstin kanssa vuonna 1943. Hän rakasti Espanjaa ja vietti talvensa Fuengirolassa. Espanjan vaikutus näkyy myös hänen taiteessaan. Tuomas von Boehm oli surrealisti, jonka teokset kuvaavat arkisia aiheita. Hän on tunnettu varsinkin asetelmistaan. Hänet palkittiin Pro Finlandialla vuonna 1967. Von Boehmin öljyvärimaalaus "Punainen neilikka" oli kuva-aiheena 1. luokan postimerkissä vuonna 2009.
Tuomas von Boehmin äiti Aino von Boehm ja pojat Juhani von Boehm ja Eero von Boehm ovat tunnettuja kuvataiteilijoita.
Viktor Rydberg

Abraham Viktor Rydberg (18. joulukuuta 1828 Jönköping – 21. syyskuuta 1895 Djursholm) oli ruotsalainen kirjailija, lehtimies ja runoilija. Vuodesta 1877 alkaen hän oli Ruotsin Akatemian jäsen.
Elämä.
Rydberg aloitti uransa lehtitoimittajana kohoten Ruotsin 1850-luvun kulttuurin henkiseksi johtohahmoksi. Hänen töissään korostuivat klassinen kauneusihanne, vapaamielisyys, kulttuurihistoria ja idealismi. Kulttuurihistorian hän esitti Ruotsin goottilaisen historiankirjoituksen mukaisesti romantisoiden, vaikka historiantutkijat olivat tuolloin jo siirtyneet realistisempaan tutkimukseen. Myöhemmät naturalistit ja 1890-luvun romantikot saivat Rydbergiltä virikkeitä omiin aatteisiinsa. Hänen parhaana teoksenaan pidetään antiikin ja kristinuskon murrosta kuvaavaa romaania "Viimeinen ateenalainen" (1859). Hän oli myös merkittävä Edgar Allan Poen tuotannon ruotsintaja. Djursholmiin on perustettu hänen nimeään kantava koulu, Viktor Rydberg Gymnasium. 
Ruotsissa Rydberg tunnetaan suositun joululaulun "Gläns över sjö och strand" kirjoittajana. Sitä ei kuitenkaan ole kirjoitettu joululauluksi, vaan se sisältyi romaaniin "Vapensmeden. Hägringar från reformationstiden" (Aseseppä, kajastuksia uskonpuhdistuksen ajalta). Laulu tunnetaan nimellä Betlehemin tähti, ja se on Alice Tegnérin 1893 säveltämänä Ruotsin kirkon virsikirjassa numerolla 134 ja tunnetaan Anna-Maija Raittilan suomennoksena ”Kirkkaus yllä maan”.
Rydbergin suosio Suomessa.
Suomen kieleen saakka on kulkeutunut Rydbergin luomia kielikuvia, kuten ruumiillisen työn kuvaaminen "Grotte-myllynä", joka vahingoittaa ihmistä. Rydbergin runo "Tonttu" on muodostunut yhdeksi suomalaisten rakastetuimmista joululauluista. Rydbergin runoista vahvimmin suomalaisten mieleen on kuitenkin iskostunut Ateenalaisten laulu, jonka Jean Sibelius sävelsi 1899.
John Bauer

John Bauer (4. heinäkuuta 1882 Jönköping, Ruotsi – 20. marraskuuta 1918) oli ruotsalainen taidemaalari ja kuvittaja. Hänet tunnetaan parhaiten joulukirjasta "Bland tomtar och troll" ("Tonttujen ja peikkojen joukossa"). Bauer kuoli vuonna 1918 Vätternillä höyrylaiva "Per Brahen" onnettomuudessa.
Hänen vaikutuksensa näkyy esimerkiksi englantilaisen taiteilijan Charles Keepingin töissä.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Bauerin kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön.
Sierra Nevada (Espanja)

Sierra Nevada on vuoristo Espanjan Andalusiassa. Siellä sijaitsee muun muassa manner-Espanjan korkein huippu, Mulhacén (3 482 metriä).
Sierra Nevada on suosittu erityisesti hiihtolomakohteena, sillä sen rinteet myötäilevät Välimeren rannikkoa, joka tunnetaan yleisesti lämpimästä ilmastostaan. Sen juurella sijaitsevat Granadan ja Almerían kaupungit.
Osa vuoristosta kuuluu samannimiseen kansallispuistoon.
Elämäni eläimet

Elämäni eläimet oli Yle TV2:n tiistai-illan puolen tunnin sarjaohjelmapaikka, jossa esitettiin eri maissa tuotettuja eläinsairaala-aiheisia televisiosarjoja. Ohjelmapaikalla esitetyistä sarjoista maailmanlaajuisesti suosituin on ollut BBC:n tuottama ja Rolf Harrisin juontama televisiosarja "Animal Hospital", jota kuvattiin kymmenen tuotantokauden ajan (1994–2004) sarjan kotimaassa Isossa-Britanniassa sekä ulkomailla, muun muassa Bosnia ja Hertsegovinan pääkaupungissa Sarajevossa ja Hongkongissa.
Ohjelmapaikalla on lisäksi esitetty:
Ponnahdus Pinnalle

Ponnahdus pinnalle on vapusta 1955 alkaen järjestetty laulukilpailu, jonka kehittivät Jimi Martinkari, Heimo Kallio ja Jorma Vuori Turun Sanomalehtimies -yhdistyksen piirissä. Nimen kilpailulle antoi Jorma Vuoren puoliso Irja Vuori. Helsingissä oli sikäläinen sanomalehtimiesyhdistys järjestänyt vastaanvanlaista "Vihreälle oksalle" -kilpailua Linnanmäellä.
Voittajat.
Ponnahdus pinnalle -kilpailun voittajia
Worms Armageddon

Worms Armageddon on Team 17:n kehittämä ja Microprosen julkaisema strategiapeli. Peli on julkaistu vuonna ja se kuuluu "Worms"-pelisarjaan.
Pelaaminen.
Pelin tavoitteena on tuhota vastustajan joukkue. Tämä tapahtuu vuoroittain tehtävin hyökkäyksin, joiden tarkoitus on vahingoittaa vastustajan joukkueen matoja. Jokaisella madolla on oletuksena 100 ja enintään 200 energiapistettä (), jotka hupenevat madon joutuessa pelin erilaisten aseiden uhriksi. Energiapisteet voivat huveta kerralla kokonaankin madon pudotessa veteen. Asevalikoimassa osaa aseista voi käyttää rajattomasti, osaa aseista vain rajallisesti, mutta aseiden määrää voidaan vaihtaa pelin asetuksista. Aseilla on tarkoitus vahingoittaa vastustajaa, työkalut taas on tarkoitettu helpottamaan liikkumista. Työkaluilla voidaan esimerkiksi rakentaa metallinen seinä tai porautua maaston läpi. Pelin aikana kentälle saattaa pudota lisäasepakkeja (), työkalupakkeja () tai lisäenergiapaketteja (). Näiden sisällön saa käyttöönsä koskettamalla niitä jollakin madolla tai eläinaseella kuten supersheepillä, jolla voi halutessaan kerätä vaikkapa kentän kaikki lisäase- ja työkalupakit. Lisäenergiapaketin ottaminen parantaa myös joukkueen sairastuneet madot. Kentällä saattaa olla myös tulikenttiä, joihin osumalla kentän ja matojen vaurioita saa laajennettua. 
Peli on pääasiassa usean pelaajan peli, mutta peli tarjoaa myös yksin pelattavia tehtäviä ja harjoituksia. Tehtävissä on yleensä harjoituksia, joissa opetellaan erilaisia taitoja kuten nopeutta, kranaatinheittoa ja taktiikkaa. Pelaajille on tarjolla myös pikapeli- ja internetpelimahdollisuudet. Yksinpeliin kuuluu myös Deathmatch, jossa oman joukkueen voittaessa pääsee taistelemaan seuraavan tason taitavampaa tietokonevastusta vastaan. Pelissä on paljon erilaisia työkaluja ja aseita. Pelissä uutta aikaisempiin osiin verrattuna ovat työkalut ("tools/utilities"), jotka auttavat pelaamista ja kestävät joko vuoron tai koko pelikierroksen. 
Variaatioita.
Normaalin ampumisen lisäksi Wormsin pelaajat ovat kehitelleet uudenlaisia pelityyppejä. Tunnetuin niistä on Shopper-pelityyppi: sitä varten tarvitaan erityinen Shopper-teema ja -kartta, jotka ovat saatavilla internetistä.
Jokaisella madolla on 200 energiapistettä ja joukkueissa on 3-4 matoa. Vuoroittain aselaatikko putoaa jonnekin päin karttaa. Pelaajien on tarkoitus ninjaköyden avulla ottaa ainakin yksi aselaatikko ja sen jälkeen hyökätä köyden päästä. Mikäli pelaaja aikoo käyttää asetta, jota ei voi käyttää köydestä, voi tämä hyökätä normaalisti. Pelaaja, joka on viimeisenä, on jätettävä rauhaan, paitsi jos hyökkääjä osuu tämän lisäksi johonkuhun muuhunkin pelaajaan.
Karl Otto Koch

Karl Otto Koch (2. elokuuta 1897 – 5. huhtikuuta 1945) oli saksalainen natsi ja Buchenwaldin vankileirin komentaja vuosina 1937–1941 sekä myöhemmin Majdanekin vankileirillä Lublinissa. 
Ennen SS:ään liittymistään Koch oli ollut pankkiiri.
Karl Koch meni naimisiin Ilse Kochin kanssa 1936. Kun Karl meni Buchenwaldiin, Ilse määrättiin valvomaan SS-joukkoja. Tällä tavoin Ilsellä oli virallinen ja aktiivinenkin yhteys hirmutekoihin, joita tuolloin tapahtui. On olemassa monia uskottavia, mutta vahvistamattomia tarinoita siitä, että hän olisi teettänyt käsineitä ja lamppujen varjostimia vankien nahasta. Erään väitteen mukaan Karl ja Ilse koristelivat ruokapöytäänsä vankien kuivuneilla, irrotetuilla päillä.
SS-Sturmbannführer ja RSHA-lakimies Georg Konrad Morgen syytti Kochia Buchenwaldiin johtavan lääkärin tohtori Walter Krämerin ja tämän avustajan Karl Peixofin murhasta. Nämä olivat hoitaneet Kochin kuppaa keskitysleirillä ja Koch määräsi nämä ammuttaviksi poliittisina vankeina, tarkoituksenaan salata tieto kuppasairaudestaan. Gestapo pidätti Kochin elokuussa 1943 ja hänet tuomittiin SS-oikeudenkäynnissä edellämainittujen saksalaisten murhista kuolemaan. Koch teloitettiin 5. huhtikuuta 1945.
Mummo (televisiosarja)

Mummo on Pekka Lepikön käsikirjoittama ja ohjaama kymmenosainen satiirinen komediasarja, jota tehtiin vuosina 1987–1989. Sarjan on tuottanut Linssilude Oy ja Yle TV2. Sarja palkittiin kaksi kertaa Venla-gaalassa Yleisö-Venlalla vuosina 1987 ja 1988.
Sama Mummo esiintyi myös Pekka Lepikön "Kyllä isä osaa" -sarjan jatko-osissa vuonna 1995. Sarjassa Annaa näyttelevä Maiju Jokinen nähtiin myös "Kyllä isä osaa" -sarjassa.
"Helsingin Sanomien" Jukka Kajava näki "Mummossa" liittymäkohdan tamperelaisen sarjahuumorin pidettyyn tyylimaisemaan, etenkin "Reinikaisen auvoisuuteen" ja "Sisko ja sen veli" -sarjan mustaan huumoriin. Anja Räsäsen elinvoimainen ja kepeä näyttelijäntyö mummona sai Kajavalta kehuja, samoin kuin Riitta-Liisa Helminen mainion tiukkana ja määrätietoisena miniänä. Sarjan uusinnan aikaan 1995 Kajava totesi televisioilmaisun nopeutuneen ja "Mummon" jääneen leikkaukseltaan kovin hitaanlaiseksi.
Jaksoluettelo.
Sarjan uusintaesitykset olivat kolmen viikon ajan tauolla 30. marraskuuta–21. joulukuuta 1988 käynnissä olleen Yleisradion toimittajien lakon aikana.
Kaikki kotona

Kaikki kotona on Pekka Lepikön vuonna 2000 käsikirjoittama ja ohjaama 12-osainen komediasarja. Sarjan on tuottanut Linssilude Oy.
Sarja on hyvin samankaltainen Lepikön aiempien perhekomedioiden (Mummo ja Kyllä isä osaa) kanssa.