tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Poul Anderson

Poul William Anderson (25. marraskuuta 1926 – 31. heinäkuuta 2001) oli merkittävä yhdysvaltalainen tieteiskirjailija tieteiskirjallisuuden kultakaudella. Anderson valmistui fyysikoksi vuonna 1948 Minnesotan yliopistosta. Poul Andersonin tunnetuin teos on "Tau nolla", joka edustaa tieteelliseltä perustaltaan luotettavaa kovaa scifiä.
Poul Andersonin ensimmäinen julkaistiin hänen opiskeluaikanaan 1947. Hänen ensimmäinen romaaninsa julkaistiin 1952. Anderson toimi Science Fiction and Fantasy Writers of American puheenjohtajana 1972–1973. Vuonna 1988 järjestö antoi hänelle suurmestaripalkinnon elämäntyöstä. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista. Poul Anderson kuoli syöpään kesällä 2001.
Andersonilta on suomennettu myös kaksi fantasianovellia. ”Barbaari” (1956) parodioi Robert E. Howardin Conan-tyyppisiä tarinoita. 
Anderson on voittanut lyhyestä fiktiosta muun muassa Hugo- ja Nebula-palkinnon.
Kolkontaipaleen rautatieasema

Kolkontaipaleen rautatieasema (, ratakm 435+989) oli rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsi Kolkontaipaleen kylässä Rantasalmen kunnassa, noin 29 kilometrin päässä Huutokosken rautatieasemalta, noin 46 kilometrin päässä Savonlinnan rautatieasemalta ja noin 105 kilometrin päässä Parikkalan rautatieasemalta. Kolkontaipaleen asemarakennuksen on suunnitellut Thure Hellström.
Henkilöliikenne lakkautettiin 29. toukokuuta 1988 ja liikennepaikka lakkautettiin lopullisesti 3. kesäkuuta 2007. Viimeisinä vuosina ennen lakkauttamista liikennepaikalla kuormattiin pääasiassa raakapuuta.
Joroisten rautatieasema

Joroisten rautatieasema (, ) on linjavaihde Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Rautatieasema sijaitsee Joroisten kunnan keskustaajaman lounaislaidalla Asemanseudulla. Asemalla ei ole enää henkilö- tai tavaraliikennettä, ja asemarakennus on yksityiskäytössä.
Joroisten ratapiha käsittää pääraiteen lisäksi yhden läpiajettavan kuormausraiteen. Ratapihan länsipäästä haarautui Joroisten kunnan omistama sivuraide. Yhteys ratapihan eteläpuolella sijaitseviin Välijoen rantaan johtaville Liunan pistoraiteille katkaistiin ratapiharemontin yhteydessä. 
Historia.
Huutokosken ja Savonlinnan välinen rata valmistui vuonna 1914, ja Joroinen avattiin liikenteelle 1. marraskuuta 1914. Asemarakennus rakennettiin V luokan aseman piirustusten mukaisesti, ja se valmistui vuonna 1913. Piirustukset laati Thure Hellström ja niiden mukaan rakennettiin myös Rantasalmen rautatieasema. Joroinen muutettiin miehittämättömäksi 28. syyskuuta 1986 ja henkilöliikenne lakkautettiin 29. toukokuuta 1988.
Joroisten ratapihaa uusittiin vuonna 2009 Huutokoski–Savonlinna-rataosan peruskorjauksen yhteydessä huomattavilla varoilla. Sinne asennettiin muun muassa raakapuun kuormausraide,&lt;ref name="tr 2/2010"&gt;&lt;/ref&gt; uudet vaihteet, akselinlaskijat radio-ohjauksen mukaiset turvalaitteet. VR kuitenkin ilmoitti helmikuussa 2010 lopettavansa puunkuormaamisen liikennepaikalla. Kuormausten lakkauttamista perusteltiin vähäisellä kysynnällä ja puunlastauspalveluita tarjoavien muiden liikennepaikkojen läheisyydellä. Kuormausraiteella on sittemmin säilytetty romutukseen menossa olevia säiliövaunuja.
Santamäen linjavaihde

Santamäen linjavaihde () tai usein pelkästään Santamäen vaihde, oli linjavaihde Nuojuan ja Vaalan asemien välisellä osuudella rataosalla . Liikennepaikka sijaitsi 6,4 kilometriä länteen Vaalan asemalta ja 2,8 kilometriä itään Nuojuan asemalta.
Santamäessä Oulun ja Kontiomäen välisestä pääraiteesta erkani sivuraide etelään hiekkaiseen harjuun perustetulle hiekanottopaikalle, josta ajettiin hiekkaa radan kunnossapitotarkoituksiin. 
Santamäen pistoraiteet purettiin kesällä 2005, pääraiteen vaihde oli purettu jo syksyllä 2004. Lopullisesti Santamäen linjavaihde lakkautettiin kuitenkin vasta 3. kesäkuuta 2007.
Arvo Helminen

Arvo Heimo Helminen (10. toukokuuta 1903 Helsinki – 15. joulukuuta 1988) oli suomalainen juristi, joka toimi myös ministerinä. 
Hän oli oikeusministerinä (ammattiministeri) vuosina 1956–1957 (Fagerholmin II hallitus) ja vuonna 1957 (Sukselaisen I hallitus). Lisäksi hän toimi Espoon tuomiokunnan ensimmäisenä kihlakunnantuomarina.
Tapani Luukkainen

Jouni Valter Tapani Luukkainen (28. helmikuuta 1929 Sortavala – 18. syyskuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen professori ja lääkäri. Hän kehitti hormonikierukan 1970- ja 1980-luvuilla. Hormonikierukka tuli aluksi myyntiin Pohjoismaissa nimellä Levonova, myöhemmin myös muissa maissa nimellä Mirena.
Luukkaisen vanhemmat olivat asemapäällikkö Johan Valter Luukkainen ja Helmi Ada Helena Korhonen ja puoliso vuodesta 1952 lääkäri Inka-Taina Takki. Luukkainen kirjoitti ylioppilaaksi Vaasan lyseosta ja opiskeli lääketiedettä Helsingin yliopistossa. Hän väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1958. 1960-luvun alussa Luukkainen toimi tutkijana muun muassa Rockefeller-yliopistossa ja National Institutes of Healthissa Yhdysvalloissa. Hän oli Helsingin kätilöopiston sairaalan ylilääkäri vuosina 1975–1992 ja johtava ylilääkäri 1984–1992.
Luukkainen sai Matti Äyräpään palkinnon vuonna 1992. Hän oli perhesuunnittelun asiantuntijana kansainvälisesti tunnettu. Luukkainen kutsuttiin toisena suomalaisena Royal College of Obstetrics and Gynecology -seuraan. Häneltä ilmestyi uransa aikana yli 300 tieteellistä julkaisua ja hän ohjasi 16 väitöskirjaa. Luukkainen oli Maailman terveysjärjestö WHO:n asiantuntija ja Population Councilin konsultti sekä International Committee for Contraception Research -verkoston (ICCR) perustajajäsen.
Clementine (elokuva)

Clementine () on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut eteläkorealais-yhdysvaltalainen toimintadraamaelokuva. Elokuvan ohjasi Kim Du-yeong ja pääosassa esiintyivät Lee Dong-jun ja Steven Seagal.
Juoni.
Taekwondomestari Kim päättää lopettaa uransa lopullisesti, huolehtiakseen tyttärestään Sa Rangista. Kaikki kuitenkin muuttuu, kun eräs uhkapelejä pelaava jengipomo kidnappaa Sa Rangin. Tämän seurauksena Kim löytää itsensä tappelemassa tyttärensä vapaudesta "Häkin kuningasta" Jack Milleriä vastaan, joka ei ole koskaan hävinnyt ottelua.
Gravity Probe B

Gravity Probe B (GP–B) on vuonna 2004 laukaistu satelliitti, joka tutki 17-kuukautisena toiminta-aikanaan aika-avaruuden kaareutumista. Lennon ja tiedon analysoinnin toteuttivat yhteistyössä NASA ja Stanfordin yliopisto.
Projektin päämääränä on testata Albert Einsteinin yleisessä suhteellisuusteoriassaan ennustamaa aika-avaruuden kaareutumista. Suurimassainen kohde kaareuttaa aika-avaruutta enemmän kuin pienempi. Alustavan analyysin pohjalta Einsteinin teoria ennustaa kaareutumisen ainakin sadasosan tarkkuudella oikein. Tietojen analysointi on toistaiseksi kesken ja analysointia hankaloittavat satelliitin asennosta aiheutuneet virheet. Satelliitti tutki myös gravitomagnetismia. 4. toukokuuta 2011 tutkijaryhmä ilmoitti satelliitin tietojen analysoinnin vahvistaneen kaksi yleisen suhteellisuusteorian ennustamaa ilmiötä.
Gravity Probe B:ssä oli neljä gyroskooppia eli niobium-metallilla päällystettyä kvartsipalloa. Mittalaitteiston gyroskoopit ovat maailman pyöreimmät ihmisen tekemät pallot ja jos pallot suurennettaisiin maapallon kokoisiksi olisi pinnan korkeusvaihtelu noin 2,5 metriä.
The Batman vs. Dracula

The Batman vs. Dracula on vuonna 2005 suoraan DVD:lle julkaistu animaatioelokuva, joka perustuu Batman-animaatioon. Elokuva oli teemaltaan paljon synkempi kuin televisiosarja ja esitteli sarjan animaatiouniversumissa ensi kerran Vicki Valen ja Draculan. Elokuvan ohjasi Michael Goguen ja käsikirjoitti Duane Capizzi. Pääosissa olivat Rino Romano ja Peter Stormare.
Juoni.
Gotham Cityä odottaa synkät hetket, kun Jokeri ja Pingviini karkaavat Arkhamin mielisairaalasta etsiäkseen salaisen aarrepaikan hautausmaalta. Pingviini kuitenkin herättää vahingossa Draculan ja joutuu tämän palvelijaksi, kun hän alkaa valloittaa Gothamia. Batmanillä onkin kädet täynnä töitä, kun hän yrittää estää Draculan aikeet ja tapailla kenties unelmiensa naista Vicki Valea.
SVO-kieli

SVO-kieli tarkoittaa kielitieteessä kieltä, jossa perussanajärjestys on subjekti–verbi–objekti (esimerkiksi "minä ajan autoa"). Se on yleisin sanajärjestys maailman kielissä SOV-sanajärjestyksen lisäksi. Nykyeurooppalaiset kielet ovat muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta SVO-kieliä. Sekä uralilaisen että indoeurooppalaisen kantakielen perussanajärjestykseksi on kuitenkin rekonstruoitu SOV.
SOV-kieli

SOV-kieli tarkoittaa kielitieteessä kieltä, jonka perussanajärjestys on subjekti-objekti-verbi eli suomeen sovellettuna esimerkiksi ”"minä autoa ajan"”. Se on SVO-kielen lisäksi yleisin sanajärjestys maailman kielissä. SOV-sanajärjestys on yleinen etenkin Aasiassa puhuttavissa kielissä.
Joitakin SOV-kieliä.
Intiaanikielistä on suurin osa SOV-kieliä, muun muassa
VSO-kieli

VSO-kieli on kielitieteessä kieli, jossa perussanajärjestys on verbi-subjekti-objekti eli "ajan minä autoa". Se on sanajärjestyksenä maailman kielissä suhteellisen harvinainen ja esiintyy vain noin 9 % maailman kielistä.
Suomessa VSO-sanajärjestystä käytetään erityisesti kyllä-ei -kysymyksissä, esim. "ajanko minä autoa?".
VOS-kieli

VOS-kieli tarkoittaa kielitieteessä kieltä, jossa tavallisin sanajärjestys on verbi–objekti–subjekti (esimerkiksi "ajan autoa minä"). Tätä sanajärjestystä esiintyy etenkin austronesialaisissa kielissä, mutta muuten se on maailman kielissä melko harvinainen. Vain noin 3 % maailman kielistä käyttää VOS-sanajärjestystä.
VOS-kieliä ovat mm.:
Cleaning Women

Cleaning Women on suomalainen vuonna 1996 perustettu yhtye. Yhtye on toiminut nykyisellä kokoonpanolla vuodesta 1999 lähtien. Cleaning Women tunnetaan itsetehdyistä soittimistaan, androgyynistä imagostaan ja poikkitaiteellisista tempauksistaan, kuten audiovisuaalisista installaatioista ja mykkäelokuvasäestyksistä. Yhtye soittaa melodista rytmimusiikkia sähköisesti vahvistetuilla kodinhoitovälineillä, kuten pyykinkuivaustelineillä, pesukoneen vetopyörillä ja roskapöntöillä. Cleaning Women on esiintynyt rock-klubeista konserttisaleihin yli kahdessakymmenessä maassa, muun muassa Kiinassa, Kanadassa, Venäjällä, Meksikossa, Yhdysvalloissa sekä useassa Euroopan maassa.
Cleaning Womenin kaksi ensimmäistä albumia julkaistiin BV² Produktions -levymerkillä. Vuonna 2001 ilmestyneellä albumilla "Pulsator" on vierailevana tähtenä M. A. Numminen. Vuoden 2004 "Aelita – The Queen of Mars" taas perustuu yhtyeen samannimisen neuvostoliittolaisen mykkäelokuvan säestykseksi säveltämään musiikkiin. Kolmas levy "U" julkaistiin marraskuussa 2009. Albumi on sci-fi-henkinen teemalevy, joka sijoittuu tulevaisuuden energiakaivoksiin. Neljäs levy "Intersubjectivity" julkaistiin kymmenen vuoden levytystauon jälkeen vuonna 2019. Albumin on miksannut Alexander Hacke Einstürzende Neubauten -yhtyeestä. Viides levy Washer ilmestyi Svart Recordsin julkaisemana lokakuussa 2025 . 
Yhtye on säestänyt mykkäelokuvia muun muassa Sodankylän elokuvajuhlilla, Tampereen lyhytelokuvajuhlilla, Moskovan elokuvamuseossa, Il Cinema Ritrovato -festivaaleilla Italian Bolognassa ja Telluriden elokuvajuhlilla Yhdysvalloissa Coloradossa. Rostislav Aallon ohjaamassa pitkässä dokumenttielokuvassa "Cleaning Up!" (2001) seurataan Cleaning Womenin Itä-Euroopan kiertuetta. Cleaning Women esiintyy yhtyeenä "Musta jää" -elokuvassa. Vuonna 2022 yhtye sävelsi alkuperäismusiikin italialaisen Alice Rohrwacherin lyhytelokuvaan "Le Pupille" (The Pupils), joka oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi näyteltyjen lyhytelokuvien sarjassa.
Nestehappi

Nestehappi (, lyhenteet LOx ja LOX) on muun muassa avaruustekniikassa ja kaasuteollisuudessa käytetty hapetin. Väriltään nestehappi on vaaleansinistä. Sen tiheys on 1,141 g/cm³ (1,141 kg/litra), jäätymispiste on 50,5 K (-222,65 °C) ja kiehumispiste 90,188 K (-182,96 °C) 101,325 kPa:n paineessa. Nestehapen ja kaasumaisen hapen tilavuussuhde on 1:860.
Nestehappi voi tehdä jotkin materiaalit murtumisherkiksi ja on herkkä räjähtämään kosketuksissa rasvoihin. 
Se on mm. kantorakettien ajoaineessa hapetin, sitä tehokkaampi olisi vain fluori, jota ei sen myrkyllisyyden vuoksi voida käyttää. Toisen maailmansodan aikana Saksassa siitä käytettiin nimitystä A-Stoff.
Lohikalat

Lohikalat (Salmoniformes) on viuhkaeväisten kalojen lahko, johon kuuluu vain yksi heimo, lohet (Salmonidae). Suomen alkuperäisestä kalastosta lohikaloja ovat lohi, taimen, nieriä, siika, muikku ja harjus.
Lohikalat ovat pohjoisen pallonpuoliskon viileiden vesien kaloja. Lähes kaikki lohikalat lisääntyvät sisävesissä. Lohikaloihin kuitenkin kuuluu aitojen sisävesikalojen ohella joukko anadromisia vaelluskaloja, jotka viettävät suuren osan elämästään meressä ja palaavat lisääntymään synnyinjokeensa.
Lohikalojen tyypillinen tuntomerkki on selkäevän takana lähellä pyrstöä oleva rasvaevä. Lohikalojen lähimpiä sukulaisia ovat samoin rasvaevälliset kuorekalat (Osmeriformes) ja sillikuorekalat (Argentiniformes) sekä haukikalat (Esociformes). Nämä neljä lahkoa yhdessä muodostavat ylälahkon Protacanthopterygii, jota pidetään rakennepiirteiltään alkeellisena moniin muihin viuhkaeväisiin verrattuna.
Lohikaloilla on keskeinen osuus pohjoisten järvien kalastuksessa, ja vaeltavilla lohikaloilla joki- ja rannikkokalastuksessa. Nykyisin lohikalat ovat myös viileiden alueiden keskeisiä vesiviljelyn kohteita. Lohikalojen liha on useimmiten rasvaista ja ne ovat kulinaarisesti arvostettuja.
Alaheimot ja suvut.
Lohikalat jaetaan kolmeen alaheimoon, Coregoninae (siiat), Salmoninae (lohet) sekä Thymallinae (harjukset). Sukuja on 11, mutta käsitykset erillisten lajien määrästä vaihtelevat suuresti erityisesti siikojen kohdalla.
Hetekyläntie

Hetekyläntie eli yhdystie 8361 on Oulun Ylikiimingin taajamasta Jokikokon, Nuorittan ja Hetekylän kylien kautta Pudasjärvelle johtava yhdystie. Tie alkaa seututieltä 836 Ylikiimingissä ja päättyy valtatielle 20 Hetekylän pohjoispuolella Niemitalon Juustolan kohdalla. Tien pituus on noin 50 kilometriä, ja se on osa alkuperäistä Oulun ja Kuusamon välistä vanhaa maantietä.
Tien varrella sijaitsee muun muassa 1950-luvulla perustettu Nuijamiesten lava.
Mori Ōgai

Mori Ōgai (, 1862 Tsuwano, Japani – 1922 Tokio, Japani) oli japanilainen kirjailija, runoilija ja kääntäjä. Hänen pääteoksenaan pidetään "Villihanhia" (Gan, 1911–1913).
Morin perhe toimi perinteisesti Tsuwanon alueen lääninherran eli daimion henkilääkäreinä. Vanhimpana poikana Mori Ōgain odotettiin jatkavan perinnettä. Niinpä hän opiskeli rangakua, kungfutselaisia klassikoita ja hollannin kieltä. Vuonna 1872 lääninherra menetti valtansa, ja Morin perhe muutti Tokioon. Hän opiskeli ensin saksan kieltä valmistautuakseen lääketieteen opintoihin.
Ōgai valmistui lääketieteellisestä oppilaitoksesta vuonna 1881. Samoihin aikoihin hän kiinnostui vakavasti kirjallisuudesta.
Valmistuttuaan Mori lähti armeijan palvelukseen. Hän opiskeli Saksassa 1884–1888 ja palattuaan kotimaahan aloitti kirjallisen toiminnan. Kahdesti hän oli rintamalla Mantsuriassa. Mori nousi armeijan korkeimpaan lääkärivirkaan, mutta myöhemmin häntä on arvosteltu siitä, että tuhansia sotilaita kuoli turhaan beriberitautiin. Tutkijat tiesivät jo, että beriberi johtuu ruokavaliosta eikä ole tartuntatauti, mutta Mori kieltäytyi uskomasta sitä.
Sotavuosina Mori kirjoitti runoja ja perusti 1889 kirjallisuuslehden "Shigaramizoshi". Hän julkaisi "Tanssijattaren" siinä. Vuosina 1909–1912 hän kirjoitti omaelämäkerrallisia romaaneja ja 1912–1916 historiallisia tarinoita. Mori kuoli munuaisten surkastumisen seurauksena 1922.
STS-118

 
STS-118 oli 119. Nasan avaruussukkulalento. Se lennettiin Endeavour-avaruussukkulalla ja oli Endeavourin ensimmäinen sukkulalento sitten 22. marraskuuta 2002. STS-118-tehtävä oli avaruushallinnon 22. ja Endeavourin ensimmäinen sukkulalento Kansainväliselle avaruusasemalle. STS-118 piti alun perin lentää Columbia-avaruussukkulalla. Lennon piti olla sukkulan ensimmäinen vierailu Kansainväliselle avaruusasemalle. Endeavour laukaistiin 8. elokuuta 2007 kello 22.36 (UTC) Kennedyn avaruuskeskuksesta. Avaruussukkula laskeutui Floridaan tiistaina 21. elokuuta kello 19.32 Suomen aikaa.
Endeavour kuljetti mukanaan uusia varaosia Kansainväliselle avaruusasemalle. Sukkulan miehistö asensi neljän avaruuskävelyn aikana aseman asennonsäätöön käytettävän uuden gyroskoopin rikkoutuneen tilalle sekä uuden runkoelementin (S5 truss). Lisäksi astronautit säätivät edellisen lennon (STS-117) asentamia aurinkopaneeleja. Sukkulalento jatkoi myös opettaja avaruudessa -ohjelmaa (). Opettaja-astronauttina sukkulassa lensi Christa McAuliffen varahenkilönä toiminut Barbara Morgan.
Ongelmat laukaisussa.
Endeavourin laukaisun jälkeen havaittiin yhdeksän eristepalan irtoaminen sukkulan lisäpolttoainesäiliöstä. Palasista kolme on saattanut osua sukkulaan ja ne tapahtuivat 24, 58 ja 173 sekuntia laukaisun jälkeen. Ennen telakoitumista Endeavour kiersi kierroksen pitkittäisakselinsa ympäri 200 metrin etäisyydeltä ISS:ää. Tämän aikana aseman miehistö kuvasi sukkulan mahdollisten vaurioiden varalta. ISS:n miehistön ottamissa kuvissa paljastui yksi vaurio pohjatiilissä. Vauriota tutkittiin tarkemmin lauantai-illalla (11. elokuuta) suoritetun avaruuskävelyn aikana.
Lojze Peterle

Alojz "Lojze" Peterle (s. 5. heinäkuuta 1948) on slovenialainen poliitikko ja diplomaatti. Hän johti Slovenian Kristillisdemokraattista puoluetta sen perustamisesta, 1980-luvun lopulta, sen yhdistymiseen muihin puolueisiin 2000-luvulla. 
Peterle tuli - tuolloin vielä Jugoslaviaan kuuluneen - Slovenian pääministeriksi toukokuussa 1990 Demokraattisen opposition koalition voitettua parlamenttivaalit. Seuraavana vuonna hän julisti Slovenian itsenäiseksi valtioksi. Peterle toimi pääministerinä toukokuuhun 1992 saakka. Hän toimi varapääministerinä ja ulkoministerinä tammikuusta 1993 lokakuuhun 1994 sekä uudelleen ulkoministerinä kesäkuusta marraskuuhun vuonna 2000. 
Vuoden 2004 EU-vaaleissa Peterle valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi Uuden Slovenian listoilta. Hänet valittiin edustamansa Euroopan kansanpuolueen varapuheenjohtajaksi kolmivuotiskaudeksi maaliskuussa 2006. Hän istui Europarlamentissa vuoteen 2019 saakka.
Marraskuussa 2006 Peterle ilmoitti osallistuvansa Slovenian presidentinvaaleihin 2007. Hän pääsikin toiselle kierrokselle, mutta hävisi Danilo Türkille saaden itse vain 31 % äänistä.
RAO JeES Rossii

RAO JeES Rossii (täydelliseltä nimeltään RAO Jedinaja energetitšeskaja sistema Rossii, , ) oli Venäjän valtion hallitsema energiayhtiö, jolla oli monopoliasema sähkönjakelussa Venäjällä. Se tuotti 70 % sähköstä, 33 % lämmöstä ja omisti 96 % sähkönjakeluverkosta koko Venäjällä. Yhtiön osakekannasta yli puolet oli Venäjän valtion omistuksessa. Loppuosa oli pääasiassa eri rahoituslaitosten, kuten hollantilaisen finanssijätin ING (18 %) ja venäläisen öljy- ja kaasujätin Gazpromin pankin (10 %) hallintarekistereissä olevilla sijoittajilla. 
Toiminta.
Venäjän sähkömarkkinoiden avautumisesta johtuen ja yhtiön monopoliaseman lakkauttamiseksi yhtiö on pilkottu useaksi itsenäiseksi yhtiöksi. Yhtiö aloitti järjestelyt vuoden 2007 kesällä irrottamalla WGC-5 ja TGC-5 -yksiköt omiksi holding-yhtiöikseen. Yhtiön osakkeenomistajat päättivät lokakuussa 2007 yhtiön uudelleenjärjestelystä ja pilkkomisesta. Yhtiö lakkasi olemasta 1. heinäkuuta 2008, kun se sulautui uuteen valtion sähköverkkoyhtiöön (ФСК, UES FGC, ). 
RAO JeES Rossii -yhtiötä on arvosteltu investointien vähäisyydestä. Yritys kasvatti vuoden 2005 kahden miljardin ruplan investointeja seuraavana vuonna 20 miljardiin ruplaan. Vuoden 2008 investoinneiksi on ilmoitettu 30 miljardia ruplaa. Venäjän sähkömarkkinoita suojaa ulkomaalaiskatto, jonka mukaan ulkomaalaisomistus ei saa ylittää 50 % alueellisissa sähköyhtiöissä. 
Toiminta Suomessa.
RAO JeES Rossii -yhtiön sähkön viennistä puolet suuntautui Suomeen. 
Yhtiö leikkasi Suomen sähkönvientiä lyhyellä varoitusajalla talvella 2006. Syynä oli kovista pakkasista johtunut energian tarve Venäjällä.
Yhtiö oli aktiivisena osaomistajana United Power -yhtiössä, jonka tavoitteena oli rakentaa merikaapeli Venäjältä Suomen Kotkaan. Hanke hylättiin ja United Powerin toiminta lopetettiin Suomessa vuonna 2007. Yhtiö haettiin konkurssiin vuonna 2008.
Kesällä 2007 Fortum myi osuuteensa Luoteis-Venäjällä toimivasta Lenenergo sähkönjakeluyhtiöstä. Ostajina olivat RAO JeES Rossii, VTB pankki ja I. D. E. Electricity Distribution Investments 1. Viimeksi mainitun nimen takana on Integrated Energy Systems. Sitä ennen myös Pietarin kaupunki oli ilmaissut mielenkiintonsa ostaa osuus.
Jun’ichirō Tanizaki

Jun’ichirō Tanizaki (; 1886–1965) oli japanilainen kirjailija. Hänen teoksensa käsittelevät usein eroottisia pakkomielteitä. Tanizakin pääteos "Makiokan sisarukset" (1943–1948) kertoo neljästä yläluokkalaisesta sisaruksesta toisen maailmansodan lähestyessä.
Uransa alkuvaiheissa Tanizaki kirjoitti niin näytelmiä, elokuvakäsikirjoituksia kuin romaaneja ja novellejakin. Monet aiheet olivat omaelämäkerrallisia, ja niissä esiintyi kohtalokas nainen. 
Vuoden 1923 Tokion-Jokohaman maanjäristyksen jälkeen Tanizaki muutti Kiotoon. Tokion vanhojen rakennusten tuhoutuminen herätti Tanizakissa kansallisromanttisia tunteita. Hän käänsi otteita "Genjin tarinasta" nykykielelle. Uransa keskivaiheilla Tanizaki käänsi japaniksi myös keskeistä länsimaista nykykirjallisuutta japaniksi, kuten Oscar Wilden ja Thomas Hardyn teoksia.
Tanizakin viimeiset teokset käsittelevät vanhojen ihmisten seksuaalisuutta.
Roger De Vlaeminck

Roger De Vlaeminck (s. 24. elokuuta 1947 Eeklo) on belgialainen entinen maantiepyöräilijä. 
De Vlaeminck on maanmiestensä Eddy Merckxin ja Rik Van Looyn lisäksi ainoa pyöräilijä, joka on voittanut lajin kaikki "viisi monumenttia": Milano–San Remon (1973, 1978, 1979), Flanderin ympäriajon (1977), Pariisi–Roubaix'n (1972, 1974, 1975, 1977), Liège‐Bastogne–Liègen (1970) ja Lombardian ympäriajon (1974, 1976). Lempinimellä "Monsieur Paris–Roubaix” tunnettu De Vlaeminck sijoittui kyseisessä kilpailussa voittojensa lisäksi neljästi toiseksi, kerran kolmanneksi ja viidenneksi sekä kahdesti seitsemänneksi. 
De Vleaminck voitti suurista yhden päivän kilpailuista myös muun muassa Omloop Het Volkin (1969, 1979), La Flèche Wallonnen (1971), Züri-Metzgeten (1975), Pariisi–Brysselin (1981), Kuurne‐Bryssel–Kuurnen (1970, 1971) sekä Milano–Torinon (1972, 1974).
Etappikilpailuista hän voitti Tirreno–Adriaticon kuudesti peräkkäin (1972–1977) ottaen kilpailussa kaikkiaan 15 etappivoittoa. Vuonna 1975 hän voitti Sveitsin ympäriajon kuuden etappivoiton myötä. Italian ympäriajon pistekilpailun De Vlaeminck voitti vuosina 1972, 1974 ja 1975 – kaikkiaan hän saavutti "Giro d'Italiassa" 22 etappivoittoa vuosina 1972-1979. Ranskan ympäriajossa hän voitti etapin vuonna 1970 ja Espanjan ympäriajossa 1984. Dunkerquen neljän päivän ajon De Vlaeminck voitti vuonna 1971.
De Vlaeminck on voittanut cyclocrossin maailmanmestaruuden sekä amatöörien (1968) että ammattilaisten (1975) kilpailussa. Hän on Belgian maantiepyöräilymestari vuosilta 1969 ja 1981. 
Myös Roger De Vlaeminckin isoveli Erik De Vlaeminck oli kilpapyöräilijä ja cyclocrossin seitsenkertainen maailmanmestari.
Pihlajaveden erämaakirkko

Pihlajaveden erämaakirkko (eli vanha kirkko) on Keuruun Pihlajavedellä sijaitseva vuosina 1780–1782 rakennettu puukirkko. Kirkon on suunnitellut tunnettu kirkonrakentaja Matti Pärnä-Åkerblom. Kirkko on muodoltaan pitkäkirkko, jota on muovattu jonkin verran ristikirkon kaltaiseksi. Kirkon länsipäässä on tapulimainen torni, jonka huipulla olevaan viiriin on kirjattu vuosiluku 1780. Kirkko ei ole täysin alkuperäisessä asussaan, koska osa alkuperäisistä rakenteista käytettiin 1870-luvulla rakennettuun uuteen kirkkoon. Seinät ja ulkokatto jätettiin kuitenkin paikoilleen ja kirkko entisöitiin nykyiseen asuunsa 1930-luvulla.
Kirkossa järjestetään kesäisin jumalanpalveluksia ja konsertteja. Kirkko on myös suosittu vihkikirkkona. Talviaikaan kirkko on käytössä vain poikkeustapauksissa.
Kirkon perustaminen.
Kirkon rakentamista esittivät seurakunnalle vuonna 1778 kymmenen taloa ja neljä torppaa, jotka vetosivat pitkään kirkkomatkaan. Lupaa kirkon rakentamiselle ei myönnetty, mutta saarnahuone saatiin rakentaa. Emäseurakunta ei suostunut rahoittamaan kirkon rakentamista, vaan seurakuntalaiset myivät viljaa ja tervaa varojen keräämiseksi.
Historiaa.
Kirkkoherra Abraham Indrenius nuorempi antoi 1782 tuomiokapitulille selityksen saarnahuoneen valmistumisesta. Pyytämiensä lisätietojen jälkeen kapituli tuli siihen tulokseen, että rakennus on pikemminkin kirkko kuin saarnahuone ja antoi Indreniukselle huomautuksen. Tuomiokapituli kanteli asiasta Vaasan läänin maaherralle Krabbelle, jotta muuallakin esiintynyt vastaava omavaltaisuus saataisiin loppumaan. Vaikka kirkkoa ei ollut vihitty, sitä käytettiin kuitenkin vuoteen 1787 asti, jolloin vihkiminen jumalanpalveluspaikaksi lopulta toimitettiin ja pihlajavetiset saivat oman kirkon. 1820-luvulle asti Pihlajavedellä ei ollut omaa pappia, vaan Keuruun papit kävivät pitäjässä joka kolmas tai neljäs pyhä. Ensimmäinen Pihlajaveden oma pappi oli kappalainen Anders Johan Gummerus.
Kirkkoa ympäröivän kiviaidan reunustama hautausmaa vihittiin käyttöön ennen kirkon vihkimistä vuonna 1785. Hautausmaa oli 1830-luvulla hautausmaan tarkastajien mielestä niin ahdas, vesipohjainen ja kivinen, että haudata voitiin vain kirkon toiselle puolelle noin kahden kyynärän eli 119 senttimetrin syvyyteen. Hautausmaa oli kuitenkin pääasiallisesti käytössä 1870-luvulle asti. Viimeisimmät haudat ovat 1900-luvun alusta. Kirkon ympärille on haudattu runsaasti punatautiin ja nälkään kuolleita. Kymmeniä vanhoja puuristejä on kerätty talteen kirkon sivueteiseen, ja Keski-Suomen museo on ne kuvannut.
Kirkon rakentamisen aikana yksi rakennusmiehistä menetti henkensä pudottuaan kirkon katolta. Hänet tiettävästi haudattiin putoamispaikalle pääoven eteen, portin oikealle puolelle. Kerrotaan siunauksen toimittaneen papin vakuuttaneen, ettei hautakumpu tulisi koskaan laskeman – se on jäljellä vieläkin, osittain käytävällä.
Kirkon seinässä on nähtävissä penkissä istuneen kirkkokansan hahmoja. Varmaa selitystä hahmojen synnylle ei ole, mutta niiden on arveltu syntyneen seinään nojaamisesta.
Paikallinen nuoriso rikkoi heinäkuussa 2018 kirkon vaivaisukon yrittäessään saada sen sisällä olevat rahat.
Erik Kivi

Erik Kivi (oik. Erkki Kiviranta, alun perin Erkki Lähteenmäki, 24. toukokuuta 1881 Alastaro – 26. joulukuuta 1954 Tammela) oli amerikansuomalainen muusikko. Hän lauloi suomalaista kansanmusiikkia ja säesti itseään viululla. Hänen levytyksiään tunnetaan kahdeksantoista. Näistä osa on viululla soitettuja musiikkikappaleita, osa lauluesityksiä. Kappaleet äänitettiin elo-marraskuussa 1926 kolmessa New Yorkissa pidetyssä levytyssessiossa ja ne ilmestyivät Victor-levymerkillä.
Tunnetuimpia Kiven esityksistä on "Punaliivit", jossa hän kertoo tuttavistaan. Merimiehen hautajaisista kertova "Siniaaltoset" on Love Recordsin julkaisemalla Hiski Salomaan kokoelmalevyn vinyyliversiolla bonuskappaleena. Sen sijaan vastaavan levyn CD-versiolla Kiveltä on 16. marraskuuta 1926 äänitetyt kappaleet "Suutari Otto" ja "Hotelli laulu" (Siboney SIBCD 4, 1991).
Lähteenmäki muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1907, jossa muutti nimensä Kivirannaksi. Kiviranta kierteli pitkin Yhdysvaltoja muun muassa keskilännen "suomalaisvaltioissa" ja Oregonissa työllistäen itsensä monissa ammateissa kuten puuseppänä. 1920-luvun lopulla Kiviranta muutti takaisin Suomeen ja oli menestyksekäs viulunrakentaja. Hän kuitenkin myös esiintyi erilaisissa tilaisuuksissa soittajana.
Levytykset.
Ajankohta ilmaisee levytysession ajankohdan. 
16.11.1926.
 vie Raita-tietokantaan, jossa kappaleesta on mp3-tiedosto.
Mr. Universe (albumi)

Mr. Universe on Gillan-yhtyeen albumi vuodelta 1979.
Albumi nousi Britannian albumilistan sijalle 11, ja pysyi listalla yhteensä 6 viikkoa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Ian Gillan ja Colin Towns, ellei toisin mainittu.
Gillan (albumi)

Gillan on Ian Gillanin johtaman Gillan-yhtyeen levy vuodelta 1978. Se julkaistiin vain Japanissa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Levyä myytiin tuontilevynä hyvin Isossa-Britanniassakin. Vinyylillä rumpaliksi on merkitty Liam Genocky, kun taas 1993 CD-versiolla Pete Barnacle on merkitty rumpaliksi.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Ian Gillan ja Colin Towns, ellei toisin mainittu.
Kyōgen

Kyōgen () on japanilainen humoristinen teatteritaiteen muoto, joka kehittyi nō-teatterin väliajalla esitetyistä hupaisista sketseistä. Sen alkuperä liittyy kiinalaisiin 700-luvun tuontinäytelmiin perustuviin sarugaku-näytelmiin, joista erkaantuivat vakavammat nō-näytelmät ja kyōgen-komediat. Kyōgen puolestaan oli kabuki-teatterin tärkeä edeltäjä ja vaikuttaja.
Kuten nōssa ja kabukissa, kaikki esiintyjät naisrooleja myöten ovat miehiä. Toisin kuin nō-teatterissa, näyttelijät eivät yleensä käytä naamioita muissa kuin eläinrooleissa. Tarinat ovat aina lyhyitä, usein satiirisia. Joskus parodioidaan buddhalaisia tai šintolaisia rituaaleja. Myös kansansadut ovat suosittuja tarinapohjia.
Edo-kaudelta alkaen kyōgen on ollut valtion ja yläluokan tukema taidemuoto. Meiji-restauraatiossa tuki lakkautettiin samalla, kun feodalistista yhteiskuntaa modernisoitiin. Modernien asioiden ja länsimaisuuden tavoittelu sai katsojatkin hylkäämään kyōgenin. Vuonna 1879 entinen Yhdysvaltain presidentti Ulysses S. Grant matkusteli Japanissa ja kertoi kiinnostuksestaan nō- ja kyōgen-teatteriin. Ulkomainen arvostus nosti kyōgenin arvoa myös japanilaisten silmissä.
Boshin-sota

Boshin-sota ( eli "lohikäärmeen vuoden sota") oli vuosina 1868–1869 käyty sisällissota Japanissa. Sodassa poliittisen vallan palauttamista keisarille havittelevat voimat taistelivat hallitsevaa Tokugawa-shōgunaattia vastaan. Sota syntyi monien aatelisten ja nuorten samuraiden pettymyksestä tapaan, jolla shōgunaatti toimi ulkomaalaisten kanssa Japanin avautuessa ulkomaailmalle edellisellä vuosikymmenellä.
Hovivirkailijoiden ja maan eteläosien samuraiden liitto varmisti nuoren keisari Meijin yhteistyön, ja hän julisti 250 vuotta kestäneen shōgunaatin lakkautetuksi. Keisarin joukkojen sotilaallinen liikehdintä ja partisaaniväkivalta Edossa (nyk. Tokio) saivat hallitsevan shōgunin Tokugawa Yoshinobun aloittamaan sotaretken saadakseen haltuunsa keisarin hovin Kiotossa. Pienempi mutta suhteellisen nykyaikaistunut keisarillinen ryhmäkunta sai nopeasti sotilaallisen edun puolelleen, ja Edon antautumiseen huipentuvien taisteluiden jälkeen Yoshinobu antautui henkilökohtaisesti. Tokugawa-shōgunaatin jäännökset vetäytyivät Pohjois-Honshūlle ja myöhemmin Hokkaidōlle, jonne he perustivat Ezon tasavallan. Tappio Hakodaten taistelussa mursi vastarinnan lopullisesti ja ulotti keisarin vallan koko Japaniin, saattaen loppuun Meiji-restauraation sotilaallisen vaiheen.
Boshin-sodassa oli liikekannalla noin 120 000 miestä, ja heistä kaatui noin 3 500. Lopussa voitokas keisarillinen ryhmä hylkäsi tavoitteensa karkottaa ulkomaalaiset Japanista ja otti sen sijaan käyttöön nykyaikaistumisen politiikan, jonka tavoitteena oli länsivaltojen kanssa solmittujen epätasa-arvoisten sopimusten neuvottelu uudelleen. Keisarillisen ryhmän keskeisen johtajan Saigō Takamorin vaatimuksesta Tokugawa-lojalisteille annettiin armahdus, ja monet shōgunaatin johtajat saivat vastuullisia virkoja uudesta hallituksesta.
Boshin-sota todistaa Japanin saavuttamasta nopeasta nykyaikaistumisesta vain neljätoista vuotta lännelle avautumisen jälkeen, länsivaltojen (erityisesti Britannian ja Ranskan) vahvasta sekaantumisesta Japanin politiikkaan ja keisarinvallan suhteellisen myrskyisästä palauttamisesta. Ajan kuluessa sota on romantisoitunut Japanissa ja muualla niiden mielissä, jotka näkevät Meiji-restauraation "verettömänä vallankumouksena" uhrien määrästä huolimatta. Sodasta on tehty Japanissa useita dramatisointeja, ja sitä on käytetty muun muassa yhdysvaltalaisessa elokuvassa "Viimeinen samurai" (2003).
Hotguitars

Hotguitars on vuonna 2003 perustettu porilainen sähkökitaraduo, jonka muodostavat T-mu Korpipää ja Jyrki Laiho. Duo soittaa improvisoitua noise rockia konerumputaustoja vasten. Sen vuonna 2007 ilmestyneellä albumilla "…pronounced [hot gi’ta:s]" vierailevat muun muassa Tommy Lindgren ja Pekka Kuusisto.
Muromachi-kausi

Muromachi-kausi (), joka tunnetaan myös nimellä Ashikaga-kausi, on Japanin historian ajanjakso noin vuosivälillä 1333–1573. Sen aikana valta Japanissa oli nimellisesti keskittynyt Ashikaga Takaujin perustaman Ashikaga-shōgunaatin haltuun. Kauden katsotaan päättyneen vuonna 1573, jolloin viimeinen shōgun Ashikaga Yoshiaki ajettiin pois pääkaupunki Kiotosta Oda Nobunagan johdolla.
Kausi jaetaan yleensä kahteen osaan. Nanboku-chō-kaudella (1336–1392) Japanissa oli kaksi keskeistä hovia, pohjoinen ja eteläinen, kun taas Sengoku-kautta (1467–1573) leimasivat poliittiset levottomuudet ja jatkuvat sodat.
Kausi on saanut nimensä Kiotossa sijainneen Muromachi-alueen mukaan, jossa kolmas shōgun Ashikaga Yoshimitsu piti hoviaan. Yoshimitsu myönsi lisää valtaa aluepäälliköilleen, joita alettiin ajan kuluessa kutsua daimioiksi.
Eurooppalainen vaikutus.
Ensimmäiset eurooppalaiset saapuivat Japaniin Muromachi-kauden lopulla, jolloin portugalilaiset löytöretkeilijät laskivat maihin eteläisessä Kyūshūssa vuonna 1543. Kahdessa vuodessa he perustivat vakituisia kauppasatamia ja aloittivat japanilaisten ja eurooppalaisten välisen kaupankäynnin (Nanban-kaupan kausi). Eurooppalaiset toivat mukanaan muun muassa tuliaseita, kelloja ja tupakkaa, joita vaihdettiin japanilaiseen kultaan ja hopeaan. Tuliaseiden käyttöönotto Japanissa merkitsi kuitenkin myös daimioiden välisten paikallisten sotien tuhoisuuden kasvua. Myöhemmin Japaniin saapui myös espanjalaisia (1587) ja hollantilaisia (1609).
Eurooppalaisten saapumisen myötä jesuiitat toivat kristinuskon Japaniin. Monet daimiot ja kauppiaat olivat innokkaita kääntymään kristinuskoon saavuttaakseen paremmat mahdollisuudet kaupankäynnissä eurooppalaisten kanssa, ja vuoteen 1560 mennessä Kiotosta olikin tullut tärkeä lähetystyön keskus Japanissa. Vuoteen 1582 mennessä 150 000 ihmistä (2 % Japanin väestöstä) oli kääntynyt kristinuskoon. Shōgunien vastustus uutta uskontoa kohtaan kuitenkin kasvoi Japanin yhtenäistyessä ja avoimuuden muuhun maailmaan kasvaessa ja Tokugawa-kaudella kristittyjen kohtelu muuttui huonompaan suuntaan. Kristittyjen teloitukset alkoivat vuonna 1597, ja vuoteen 1640 mennessä kristinuskon kitkemisestä oli tullut kansallinen tavoite.
Argent

Argent oli englantilainen rockyhtye, jonka perusti vuonna 1969 kosketinsoittaja Rod Argent, entinen The Zombies -yhtyeen jäsen. Ensimmäisillä kolmella demolla, jotka levytettiin keväällä 1968, oli mukana myös Mac MacLeod bassossa. Kolme muuta alkuperäistä jäsentä olivat rumpali Robert Henrit, basisti Jim Rodford ja kitaristi sekä laulaja Russ Ballard. Kun Russ Ballard lähti yhtyeestä 1973, hänet korvattiin kitaristi-laulaja John Verityllä ja kitaristi John Grimaldilla. Argent lopetti levyttämisen ja kiertämisen vuonna 1976.
Argentin isoin hitti oli Rod Argentin ja Chris Whiten kirjoittama ”Hold Your Head Up” albumilta "All Together Now". Single muokattiin albumin versiosta editoimalla.
Single menestyi hyvin nousten sekä USA:n että Britannian myyntilistalla sijalle 5 vuonna 1972. Argent levytti myös alkuperäisen version Russ Ballardin kirjoittamasta kappaleesta ”God Gave Rock and Roll To You”, josta KISS teki oman versionsa vuonna 1992. Sen on levyttänyt myös kristillinen rock-yhtye Petra vuosina 1977 ja 1984. KISS-yhtyeen versio on esillä elokuvassa "Billin ja Tedin maailma".
Rodford ja Henrit olivat myöhemmin jäseniä The Kinks -yhtyeessä. Russ Ballard sävelsi muille useita menestyskappaleita. Niitä olivat esimerkiksi Rainbow-yhtyeen ”I Surrender” ja ”Since You've Been Gone”, Hot Chocolate -yhtyeen ”So You Win Again” sekä Santanan ”Winning”.
Yhtyeen menestynein albumi oli yhtyeen kolmas eli "All Together Now," joka nousi Englannissa sijalle 13 huhtikuussa 1972. Yhtyeen ”He's A Dynamo” -kappaleen on esittänyt suomeksi Express-yhtye nimellä ”Kova kundi Raksilasta”.
Bändin tyyli oli sekoitus rockista ja popista, mutta vaikutteita otettiin varsinkin myöhäisemmässä tuotannossa myös progressiivisesta rockista ja fuusio-jatsista.
Argent esiintyi Suomessa Ruisrock-festivaaleilla vuonna 1970.
Aiheesta muualla.
http://www.alexgitlin.com/npp/argent.htm
Ozzfest

Ozzfest oli vuosittain järjestettävä metalli- ja hard rock -festivaalikiertue Yhdysvalloissa ja joskus myös Kanadassa, Euroopassa ja Japanissa. Sen perusti Sharon Osbourne vuonna 1996. Viimeinen Ozzfest järjestettiin joulukuussa 2018.
Historia.
Ozzfestin perusti rocklaulaja Ozzy Osbournen manageri ja vaimo Sharon Osbourne vuonna 1996. Lollapalooza-kiertue oli torjunut Ozzy Osbournen "epäcoolina", joten Sharon päätti järjestää oman festivaalinsa. Ensimmäiset kaksi konserttia järjestettiin Arizonassa ja Kaliforniassa lokakuussa 1996. Koska ne olivat menestys, Osbournet saivat ajatuksen täydestä kiertueesta, jolle otettaisiin artisteja, jotka eivät päässeet muualla esiintymään yleisölle.
Ensimmäinen Ozzfest-kiertue käynnistyi 24. toukokuuta 1997 Bristow'sta Virginiasta. Konserteissa oli kaksi lavaa: ensimmäinen lava pääesiintyjille ja toinen lava vähemmän tunnetuille ja uusille yhtyeille. Ensimmäisellä kiertueella pääesiintyjiä olivat Ozzy Osbournen ja hänen entisen yhtyeensä Black Sabbathin lisäksi Pantera, Type O Negative, Fear Factory, Machine Head ja Powerman 5000. Myös Marilyn Manson oli mukana osalla kiertuetta. Kiertue oli suuri menestys, ja se on järjestetty siitä lähtien lähes vuosittain, vaihtelevin esiintyjälistoin. Vuosina 2009, 2011, 2012 ja 2014 Ozzfestia ei järjestetty.
Ozzy Osbourne kertoi vuonna 2018 lopettavansa kiertueiden tekemisen mutta voivansa yhä soittaa yksittäisiä keikkoja. Sharon Osbournen mukaan Ozzfest jatkaa tästä huolimatta. Joulukuun 2018 Ozzfestin jälkeen Ozzfestia ei ole enää järjestetty.
Esiintyjiä.
Ozzfestin esiintyjiä ovat olleet muun muassa Ozzy Osbourne, Black Sabbath, Danzig (1996), Marilyn Manson (1997, 2001, 2003), Tool (-), Sepultura (1996), Strapping Young Lad (2006), Iron Maiden (2005), Soilwork (2005), Behemoth (2007), Pantera (1996, 1998, 2000), Disturbed (2000–2001, 2003, 2006), Nile (2007), Lordi (2007), Apocalyptica (2008) DragonForce (2006), Metallica (2008) ja Slipknot (1999).
Neil Ruddock

Neil "Razor" Ruddock (s. 9. toukokuuta 1968 Wandsworth, Lontoo) on entinen englantilainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli keskuspuolustaja. Häntä voitaneen pitää eräistä Englannin jalkapallohistorian kovaotteisimmista jalkapalloilijoista Billy Whitehurstin ja Vinnie Jonesin ohella.
Lempinimi Razor on peräisin Neil Ruddockin sukunimikaimalta, nyrkkeilijä Donovan Ruddockilta.
Ruddock teki pitkän uran pelaten Millwallissa, Tottenhamissa, Liverpoolissa, West Hamissa, Crystal Palacessa ja ollen pelaaja-valmentajana Swindonissa.
Ruddock on pelannut yhden maaottelun. Se oli voitokas ystävyysottelu Nigeriaa vastaan. Hän on myös pelannut Irlantia vastaan yhden B-maaottelun, jossa hän sai myös toimia B-maajoukkueen kapteenina. Syynä vain yhden ottelun mittaiseen maajoukkueuraan pidettiin hänen jatkuvia ongelmiaan ylipainon kanssa.
Neil Ruddock sai myös hiukan kyseenalaista mainetta kaudella 1996–97 taklattuaan reservijoukkueiden ottelussa Manchester Unitedin hyökkääjää Andy Colea niin, että tältä murtuivat molemmat jalat. Ruddock ei saanut tilanteesta edes keltaista korttia ja väitti jälkeenpäin Colen vain sukeltaneen.
Ruddock on myös osallistunut Pelastakaa julkut -sarjan kolmannelle tuotantokaudelle.
Neilillä on kaksi lasta vaimonsa Sarahin kanssa: Joshua on syntynyt vuonna 1989 ja Millie vuonna 1992. Pari on sittemmin eronnut. Ruddock asuu nykyisin yhdessä entisen Kolmossivun tytön Leah Newmanin kanssa ja heille on syntynyt Pebbles-niminen tytär.
Entinen jalkapalloilija Alan Shearer on Ruddockin erittäin hyvä ystävä Southamptonin ajoilta, ja he ovatkin toistensa lapsille kummeja.
Lahn

Lahn on 245 kilometrin pituinen Reinin sivujoki Saksassa. Se alkaa Nordrhein-Westfalenin koillisosasta virraten aluksi itään ja etelään, ja virtaa länttä kohti Gießenistä lähtien liittyen Reinjokeen Lahnsteinin kaupungin kohdalla. Joen varren kaupunkeja ovat muiden muassa Marburg, Gießen, Wetzlar ja Limburg.
Matt Hill

Matthew Hill (s. 19. tammikuuta 1968 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen näyttelijä ja koomikko. Hänet tunnetaan erityisesti Edin ääniroolista animaatiosarjassa Ed, Edd n Eddy ja elokuvassa Ed, Edd n Eddy's Big Picture Show.
Ura.
Näyttelijänä Hill aloitti uransa 1980-luvun lopulla ja esiintyi usein vierailevissa rooleissa televisiosarjoissa, kuten Neon Rider, Melrose Place ja Taken. Hän esiintyi uransa alkuvaiheessa muutamissa elokuvissa, kuten Watchers. Nykyisin Hill tekee ääninäyttelyn ohella edelleen satunnaisia sivurooleja tv-sarjoihin.
Ääninäyttelijänä.
Ääninäyttelijänä Hill aloitti 1990-luvun alussa ja on tehnyt dubbauksia animesarjoihin, kuten Gundam Seed Destiny, , Zoids Fuzors, Inuyasha ja Ranma ½. Alkuperäisiä ääniä animaatioihin Hill on tehnyt muun muassa Kapteeni N, ja Trollz. Parhaiten hänet kuitenkin muistetaan animaatiosarjasta Ed, Edd n Eddy. Lisäksi Hill on lainannut äänensä muutamiin videopeleihin. Vuonna 2009 hän uusi Edin roolin elokuvassa Ed, Edd n Eddy's Big Picture Show.
Vapaa-ajallaan Hill on osallistunut kuusi kertaa triathlonin täysmatkaan.
DVD (Timo Rautiainen &amp; Trio Niskalaukaus)

DVD on Timo Rautiainen &amp; Trio Niskalaukauksen vuonna 2003 julkaistu DVD. Se sisältää kaksi live-taltiointia, yhtyeen uudelleen sovittaman version perinteisestä Tiernapojat -joulukuvaelmasta, viisi musiikkivideota sekä kaksi dokumenttia.
Konserttitallenteet.
Live – Hockey Rock, Jyväskylän jäähalli 14. helmikuuta 2003
Live – Tavastia, Helsinki, 22. marraskuuta 2002
Mukana vieraileva kosketinsoittaja Tuomas Holopainen.
Muu sisältö.
Tiernapojat 
Dokumentti – ”62” – Erään kappaleen tarina
Musiikkivideot
Dokumentti – Kädet niskan takana
Prestige (yhtye)

Prestige on suomalainen Tampereelta lähtöisin oleva speed/thrash metallia soittava yhtye. Prestige aloitti toimintansa vuonna 1987. Prestige julkaisi 1992 "Parasites In Paradise" -albumin ja vuoden 2007 huhtikuussa uuden kokoelma-albumin nimeltä "Decades Of Decay", joka sisältää kahden levyn verran materiaalia vuosien 1988–1992 varrelta. Vuonna 2021 he julkaisivat neljännen albuminsa nimeltään "Reveal the Ravage".
Yhtye esiintyi 15. elokuuta 2008 Jalometalli-festivaaleilla Oulussa. Vuonna 2009 yhtye nähtiin esiintymässä 5.–7. kesäkuuta Tampereella järjestettävässä Sauna Open Airissa.
Iijoen rautatie- ja maantiesilta

Iijoen rautatie- ja maantiesilta on Iin kunnan Asemankylässä aivan Iin rautatieaseman pohjoispuolella sijaitseva Iijoen ylittävä kaksikantinen teräsristikkosilta. Sillan ylempi kansi on rautatieliikenteen käytössä, ja alempi kansi on tarkoitettu ajoneuvoliikenteelle. Sillan ylemmällä kannella on sähköistetty Oulun ja Tornion välinen rautatie, ja alemmalla kannella Iin ja Yli-Iin välinen seututie 851. Teräsristikkorakenteiden ulkopuolella alemman kannen tasolla kulkee jalankulun ja pyöräilyn väylä kummallakin puolella siltaa.
Silta muodostuu neljästä jänteestä, joista kaksi on yhteisiä rautatie- ja ajoneuvoliikenteelle. Sillan molemmissa päissä on lyhyet teräspalkkisillat rautatietä varten. Molemmissa päissä siltaa näiden teräspalkkisiltojen alla on ajoneuvokannelle johtavien teiden risteys. Teräspalkkisillat lepäävät toisesta päästään kivisen siltamuurin päällä, toisen pään ollessa tuettuna teräsristikkojänteeseen.
Sillan kaksi teräsristikkorakenteista keskijännettä kannattelevat sekä rautatien että maantien. Keskijänteet on tuettu keskellä jokea seisovaan kiviseen siltapilariin sekä rannalla sijaitseviin kivisiin siltamuureihin.
Silta on rakennettu 1949 Lapin sodassa tuhoutuneen sillan tilalle. Myös edellinen silta oli yhdistetty tie- ja ratasilta.
Sillan suunnittelija oli Teknillisen korkeakoulun professori, tekniikan tohtori Ossian Hannelius.
URPO-rata

URPO-rata on suunniteltu rataosuus, joka kulkisi Uudestakaupungista Rauman kautta Poriin. Rata rakennettaisiin nykyisen Uudenkaupungin radan jatkeeksi. Rata yhdistäisi Uudenkaupungin, Rauman ja Porin toisiinsa. Radan tarkoituksena olisi tukea Varsinais-Suomen ja Satakunnan rannikkokaupunkien elinkeinotoimintaa ja helpottaa liikkumista maakuntien sisällä.
Rata palvelisi pääosin tavaraliikennettä, mutta sillä voisi olla myös henkilöliikennettä. Vuonna 1995 laadittiin tarveselvitys rataa koskien. Ennuste tavaraliikenteelle välillä Uusikaupunki–Rauma olisi 1 180 000 tonnia vuodessa (josta muilta radoilta siirtyvän liikenteen osuus 370 000 tonnia vuodessa), välillä Rauma–Pori ennuste olisi 330 000 tonnia vuodessa (josta muilta radoilta siirtyvän liikenteen osuus 190 000 tonnia vuodessa). Ennusteen mukaan radalla kulkisi vuosittain 250 000–300 000 matkustajaa.
Tehdyn selvityksen jälkeen rata ei ollut kuljetustalouden näkökulmasta kannattava. Kannattavuus laskettiin tosin vain tavaraliikenteen näkökulmasta. Radan kannattavuutta lisäisi Pori–Haapamäki-radan osuuden Pori–Niinisalo uudelleenavaaminen.
Rata maksaisi yhteensä 219 miljoonaa euroa, josta osuuden Uusikaupunki–Rauma osuus olisi 112 miljoonaa euroa ja Rauma–Pori-osuuden osuus 107 miljoonaa euroa.
Rataosuus esiintyy edelleen varauksena seutukaavoissa.
Mi Grönlund

Mi Grönlund (s. 9. toukokuuta 1972 Uusikaupunki) on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta keväällä 2003 ja näytteli vuosina 2003–2013 Suomen Kansallisteatterissa. Kansallisteatterin jälkeen hän on lisäopiskellut näyttämötaidetta ja osallistunut mestarikursseille eri puolilla Eurooppaa. Hän toimii kansainvälisen taidefestivaali Le Petit Festivalin järjestäjänä ja taiteellisena johtajana Hangossa, jossa hän myös perheineen asuu. Grönlund on nähty myös televisiosarjoissa "Rikas mies", "Muisti" ja "Sorjonen", sekä "8 päivää ensi-iltaan" -elokuvassa. Grönlund tuli tunnetuksi "Levottomat 3" -elokuvan pääosan näyttelijänä.
Grönlund on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta (s. 2006 ja 2008).