tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kamerunin miesten lentopallomaajoukkue

Kamerunin miesten lentopallomaajoukkue edustaa Kamerunia kansainvälisissä lentopallokilpailuissa.
Kamerunin lentopallomaajoukkue esiintyi MM-kilpailuissa ensimmäisen kerran vuonna 1990. Se sijoittui 13:nneksi vuoden 2010 MM-kilpailuissa ja pelasi myös vuosien 2014 ja 2018 MM-kilpailuissa. Kamerun on voittanut Afrikan-mestaruuden vuosina 1989 ja 2001 sekä Afrikan kisojen lentopalloturnauksen vuosina 1987, 1999 ja 2011.
Maailmanrankingissa joukkue on tällä hetkellä sijalla 30.
Hirvikoski (koski Loimijoessa)

Hirvikoski on koski Loimijoessa Loimaan Hirvikoskella. 
Lahkomyllyjen aika.
Hirvikoskessa on ollut myllyjä ainakin jo 1600-luvulla ja edelleen 1700-luvulla. Myös vesisaha mainitaan 1600-luvulla. Osakkaina näissä olivat läheisen Hirvikosken kylän talot. 
A. W. Wahren myllyoikeuksien vuokraajana.
Vuonna 1857 Hirvikosken kaksi myllyä vuokrasi 50 vuodeksi A. W. Wahren, joka jo aiemmin oli perustanut Loimijoen yläjuoksulle Jokioisiin Jokioisten verkatehtaan ja siitä ylävirtaan nykyisen Forssan alueelle Forssan puuvillatehtaan. Loimaalla Wahren tyytyi kuitenkin vain rationalisoimaan myllyjen toimintaa ja myi myllyjen vuokraoikeudet vuonna 1882. 
Loimaan naulatehdas, Ferraria ja Ovako.
Vuonna 1886 aloitettiin rakennustyöt ja koskeen perustetun Loimaan naulatehtaan tuotanto käynnistyi 1887. Vuonna 1888 perustettiin myös Hirvikoskesta pari kilometriä ylävirtaan sijainneeseen Vesikoskeen Vesikosken mylly- ja naulatehdas. Kun Vesikosken naulatehdas 1903 paloi, kummatkin tehtaat osti tamperelainen Ferraria, joka pian hankki itselleen myös Jokioisten naulatehtaan jokioisissa ja keskitti toimintansa Loimaalle ja Jokioisiin. Hirvikoskella tuotanto jatkui aluksi kettingin ja sittemmin vuonna 1908 tapahtuneen sähköistämisen ja uuden tiilisen tehdassrakennuksen rakentamisen jälkeen myös hevosenkenkänaulojen ja metalliverkkojen valmistuksena. 1920-30-luvuilla kettingintuotanto jatkui. Toisen maailmansodan jälkeen tehdasta omistivat vuosina 1951-1997 Fiskars ja sitten vuoteen 1993 Ovako ja tämän jälkeen Ofa.
Sulo Jääskeläinen

Sulo Einar Jääskeläinen (myöh. taiteilijanimi Sulo Usa, 19. joulukuuta 1890 Pihtipudas, Suomen suuriruhtinaskunta – 12. tammikuuta 1942 Kotka) oli suomalainen mäkihyppääjä ja yhdistetyn hiihtäjä. Hän edusti muun muassa Lahden Hiihtoseuraa.
Elämä ja ura.
Jääskeläinen kilpaili historian ensimmäisissä talviolympialaisissa Chamonix'ssa 1924 sekä mäkihypyssä että yhdistetyssä. Mäkihypyssä hän oli 11:s ja yhdistetyssä 16:s. Lahdessa vuonna 1926 järjestetyissä MM-kilpailuissa Jääskeläinen sijoittui mäkihypyssä kahdeksanneksi ja yhdistetyssä 18:nneksi. Mäkihypyn SM-kilpailuissa Jääskeläinen voitti kultaa vuosina 1914, 1921, 1923 ja 1929 ja hopeaa vuosina 1915, 1917, 1919, 1920 ja 1925. Vuonna 1926 hän oli neljäs. Lisäksi Jääskeläinen voitti pohjoismaisten kisojen mäkihyppykilpailun Helsingissä vuonna 1919, ensimmäisenä suomalaishyppääjänä kilpailun ulkomailla Södertäljessä vuonna 1920 ja Salpausselän Kisoissa vuosina 1923 ja 1924. Vuonna 1924 hän voitti Salpausselällä myös yhdistetyn kilpailun. Voittojensa myötä Jääskeläiselle myönnettiin Salpausselkä-mitali nro 2 vuonna 1924. Vuonna 1923 hän hyppäsi Lahdessa epävirallisen pituus-SE:n 39 metriä. Kuollessaan vuonna 1942 Jääskeläinen oli kirjoilla Viipurissa, mutta hänet haudattiin Kotkaan.
Pakila (Myrskylä)

Pakila () on kylä Myrskylän kunnan eteläosassa, Myrskylästä Juornaankylään kautta Porvooseen johtavan tien, Porvoontien, yhdystie-1605;n, varrella. Se on maanmittauslaitoksen kiinteistörekisterissä Myrskylän kunnan kuudes maarekisterikylä 504 (Myrskylän kunta) - 406 (Pakila) kaikkiaan seitsemästä kylästä.
Pakila on Myrskylän eteläisin kylä. Sen eteläpuolalla on Askolan Juornaankylä. Pakilassa on kolme järveä Kotojärvi, Pimijärvi ja Valkjärvi. Valkjärven ranta on Porvoontien varrella ja Kotojärvellä Porvoontieltä lähtevän soratieliittymän päässä on puisen tornin rannan puolella laituri. Kumpikaan rannoista ei ole Euroopan unionin säännösten mukaan valvottu uimaranta niin kuin Myrskylässä on Syväjärven länsiranta.
Pakilan urheilukentän laidalla on pieni puurakennus, jossa toimii Pakilan Klubi ry. Pakilan metsästysyhdistys on nimeltään Pakilan kaiku ry. 
Pakilassa on ollut Ruotsin vallan aikana Kaharsilla upseerien virkatalo, mitä asui Arm.rtsm Johan, Magnus Åkerstedt 16. 4. 1805 - 4. 5. 1805 ja Karl Emil Brunow 4. 5. 1805 1 (rykm.rtsm 23. 12. 1808) - 19. 6. 1810.
The Good Witch’s Charm

The Good Witch’s Charm on vuonna 2011 julkaistu fantasiahenkinen koko perheen televisioelokuva. Sen on ohjannut Craig Pryce ja päärooleissa näyttelevät Catherine Bell ja Chris Potter.
Elokuva on "The Good Witch" -elokuvasarjan viides osa ja se esitettiin ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa Hallmark Channelilla 27. lokakuuta 2012.
Juoni.
Pormestarina toimivan Cassandran ja poliisipäällikkönä toimivan Jaken perhe-elämää vaikeuttavat tuore tyttövauva, sekä työtehtävien lisääntyminen. Kaupunkiin saapunut rikosaalto vaikuttaa nopeasti Cassandran lomasuunnitelmiin, eikä hänen imagon päällee hyökkäävä uutisreportteri auta tilannetta.
Vastaanotto.
"The Good Witch’s Charm" oli Hallmark Channelin toiseksi parhaiten arvosteltu elokuva vuonna 2012.
Rotten Tomatoes -sivuston kävijät ovat antaneet elokuvalle arvosanaksi 48 %. Radiotimes.com antoi elokuvalle arvosanaksi 2/5 tähteä.
Vesikoski (koski Loimijoessa)

Vesikoski on koski Loimaan Vesikoskella Loimijoessa Kokemäenjoen vesistössä. 
Lahkomyllyjen aika ja varhainen teollisuus.
Vesikoskessa on ollut neljä ympäri vuoden käyvää myllyä ainakin jo 1500-luvun lopulla ja edelleen 1800-luvulla. Osakkaina näissä olivat koskea ympäröivän Vesikosken kylän talot. 1780-luvulla koskessa toimi myös sarkatamppi eli vanutuslaitos. 
Naula- ja paperitehtaat ja voimalaitos.
Koskivoimaan perustuva teollisuustoiminta oli alkanut Vesikoskesta pari kilometriä alavirtaan sijainneessa Hirvikoskessa 1880-luvulla sinne perustetun Loimaan naulatehtaan aloittaessa toimintansa. 1890-luvun alussa perustettiin Vesikoskeen tämän toiminnan laajennuksena Vesikosken mylly- ja naulatehdas. Kun Vesikosken naulatehdas 1903 paloi, kummatkin tehtaat osti tamperelainen Ferraria, joka pian hankki itselleen myös Jokioisten naulatehtaan jokioisissa ja keskitti toimintansa Loimaalle ja Jokioisiin. Metallituotanto jatkui Hirvikoskella, mutta Vesikoskelle perustettiin vuonna 1907 käynnistynyt Loimijoen paperitehdas. Sen toiminnan päätyttyä 1912 paperitehtaalle vuonna 1908 rakennetun sähkövoimalaitoksen toimintaa jatkoi Vesikosken voimalaitos. Vuonna 1921 perustettiin Vesikosken sähkölaitos, jonka Alastarolla toiminut Sallilan Sähkölaitos osti vuonna 1988. Tämä luopui voimalaitoksesta 1999 eikä voimalatoiminta 2000-luvulle tultaessa enää ollut käynnistynyt uudestaan.
Juva (Loimaa)

Juva on historiallinen kylä, Loimaan 10. kaupunginosa ja Loimaan keskustaajamaan kuuluva asuinalue. Se sijaitsee Loimijoen eteläpuolella Vesikoskesta länteen. Juva kuului vuoteen 1955 asti Loimaan maalaiskuntaan mutta liitettiin tuolloin yhdessä eräiden muiden alueiden kanssa silloiseen Loimaan kauppalaan, myöhempään Loimaan kaupunkiin, johon vuorostaan Loimaan maalaiskunta liitettiin 2000-luvulla. Juvalla sijaitsee Loimaan keskustaajamaa palveleva Juvan ulkoilualue.
Vesa Rosendahl

Vesa Jaakko Tapani Rosendahl (s. 5. joulukuuta 1975 Harjavalta) on suomalainen pikaluistelija, joka on toiminut Suomen Luisteluliiton puheenjohtajana vuodesta 2016 lähtien. Hän osallistui Salt Lake Cityn talviolympialaisiin vuonna 2002 ja oli 1 500 metrin kilpailussa 27:s. Samana vuonna Rosendahl sijoittui kolmanneksi yleisluistelun EM-kisojen 1 500 metrin matkalla. Hän lopetti uransa vuonna 2006.
Urheilu-uransa jälkeen Rosendahl on työskennellyt yrityspankinjohtajana Länsi-Suomen Osuupankissa Porissa. Hänen veljensä on pikaluistelija Risto Rosendahl.
Paula Bieler

Paula Bieler (s. 31. maaliskuuta 1988 Västerås) on ruotsalainen poliitikko. Hän toimi ruotsidemokraattien valtiopäiväedustajana vuosina 2014–2020, aluksi Kalmarin läänin vaalipiiristä ja myöhemmin Uppsalan läänin. 
Bieler liittyi ruotsidemokraattien jäseneksi vuonna 2009. Hän aloitti vuonna 2011 valtiopäiväedustaja Mattias Karlssonin poliittisena sihteerinä ja pyrki seuraavana vuonna ruotsidemokraattien nuorisojärjestön SDU:n puheenjohtajaksi. Bieler hävisi puheenjohtajaäänestyksen järjestön istuvalle puheenjohtajalle Gustav Kasselstrandille äänin 10–39. Kesäkuussa 2013 hän aloitti ruotsidemokraattien puoluelehden SD-kurirenin päätoimittajana ja saman vuoden marraskuussa hänet valittiin ruotsidemokraattien puoluehallitukseen. Bieler toimi myös puolueensa maahanmuuttopoliittisena puhehenkilönä vuodesta 2014. Vuoteen 2018 hän oli samanaikaisesti myös puolueen tasa-arvopoliittinen puhehenkilö.
Bieler vaikutti myös puolueensa naisjärjestössä SD-kvinnorissa hallituksen jäsenenä ja sihteerinä. Hänet valittiin Ruotsin valtiopäiville syyskuun 2014 vaaleissa ja uudelleen syyskuun 2018 vaaleissa. Hän oli vuosina 2014–2016 valtiopäivien työmarkkinavaliokunnan varsinainen jäsen, minkä jälkeen jatkoi valiokunnan varajäsenenä vuoteen 2018. Vuosina 2014–2018 hän oli myös sosiaalivaliokunnan varajäsen ja vuosina 2018–2020 varsinainen jäsen. Bieler toimi myös valtiopäivien sotavaltuuskunnan jäsenenä 2018–2020, EU-lautakunnan varajäsenenä samoina vuosina ja Pohjoismaiden neuvoston Ruotsin valtuuskunnan jäsenenä 2014–2020.
Bieler luopui valtiopäiväpaikastaan helmikuussa 2020. Hän oli jo aiemmin suunnitellut jättävänsä politiikan, mutta ratkaisua nopeutti valtiopäivien päätös olla myöntämättä hänelle kuukauden mittaista lomaa edustajan toimesta häämatkaa varten. Hänellä oli myös erimielisyyttä oman puolueensa kanssa, muun muassa liittyen päätöksiin luopua Ruotsin EU-erovaatimuksesta ja abortin viikkorajan tiukentamisvaatimuksesta. Bieler luopui ruotsidemokraattien jäsenyydestä saman vuoden aikana.
Bieler on asunut Uppsalassa vuodesta 2007 ja on ollut naimisissa Tim Erikssonin kanssa vuodesta 2020.
Jarkko Heikkilä

Jarkko Heikkilä (s. 1970 Harjavalta) on suomalainen entinen mäkihyppääjä, joka voitti joukkuemäen nuorten MM-pronssia Asiagossa vuonna 1987. Joukkueessa hyppäsivät myös Ari-Pekka Nikkola, Erkki Nykänen ja Sasu Happonen. 
Mäkihypyn maailmancupissa Heikkilä sijoittui 56:nneksi kaudella 1989–1990 ja oli samana vuonna Keski-Euroopan mäkiviikon yhteispisteissä 31:s. Vuonna 1990 hän voitti joukkuemäen SM-hopeaa Harjavallan Jymyn joukkueessa yhdessä Vesa Hakalan, Ari Raitoharjun ja Juhani Huidan kanssa.
Antonio Arenas

Antonio Arenas Merino (13. heinäkuuta 1808 – 27. joulukuuta 1891) oli perulainen juristi ja poliitikko. Hän toimi yliopistossa oikeustieteen professorina ja myöhemmin rehtorina. Vuonna 1862 hänet valittiin Liman edustajaksi kongressiin. Hän toimi useissa poliittisissa tehtävissä, kuten ulkoministerinä ja parlamentin puhemiehenä sekä korkeimman oikeuden puheenjohtajana.
Tyynenmeren sodan loppuessa kenraali Miguel Iglesiasin johtama parlamentti allekirjoitti Anconin rauhansopimuksen Chilen kanssa. Kenraali Andrés Avelino Cáceres kannattajineen vastusti tätä ja alkoi vallata maata lähestyen palatsia. Iglesias luopui vallasta, ja maata johtamaan valittiin perustuslakineuvosto, ja sen johtoon Arenas Antonio. Hän toimi Perun tilapäisenä presidenttinä, valmistaen maata vaaleihin, jotka Cáceres voitti.
This Is Us (televisiosarja)

This Is Us on Dan Fogelmanin luoma yhdysvaltalainen draamasarja. Sitä esitettiin televisioyhtiö NBC:llä vuosina 2016–2022. Sen päärooleissa ovat Milo Ventimiglia, Mandy Moore, Sterling K. Brown, Chrissy Metz, Justin Hartley, Susan Kelechi Watson, Chris Sullivan, Ron Cephas Jones, Jon Huertas, Alexandra Breckenridge, Eris Baker ja Faithe Herman.
Risto-Matti Marin

Risto-Matti Marin (s. 3. syyskuuta 1976 Kuopio) on suomalainen pianisti. 
Ura.
Marin aloitti pianonsoiton opintonsa Kuopion konservatoriossa Jouni Rädyn opetuksessa, ja jatkoi samassa koulussa myös ammatillisiin opintoihin opettajanaan Jaakko Untamala. Hän voitti jaetun ensimmäisen sijan Kuopion pianokilpailussa vuonna 1996. Vuonna 1998 hänet hyväksyttiin opiskelemaan Sibelius-Akatemiaan, josta hän valmistui vuonna 2004 musiikin maisteriksi. Sibelius-Akatemiassa hänen opettajiaan olivat Erik Tawaststjerna ja Teppo Koivisto. Vuonna 2010 hän julkaisi tohtorintutkintoaan varten taiteellisen työn "Pianotranskription taide".
Ilari Mettälä

Ilari Mettälä (s. 26. huhtikuuta 1994 Yläne) on suomalainen ammattilaisuransa lopettanut jalkapalloilija, joka edusti Veikkausliigassa Tampereen Ilvestä. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä, joka pystyi pelaamaan keskellä ja molemmilla laidoilla. 
Ura.
Mettälä aloitti jalkapallon viisivuotiaana Yläneen Kirissä. Hän siirtyi C-juniorina Turun Palloseuraan, mutta lopetti tavoitteellisen jalkapalloharrastuksen 16-vuotiaana. Mettälä palasi kahden vuoden tauon jälkeen kilpasarjoihin B-junioreiden Kolmosessa pelanneen Pöytyän Kaiman riveissä. Vuodeksi 2013 hän siirtyi A-SM-sarjassa pelanneen FC Kaarinaan ja oli kauden päätteeksi joukkueen paras maalintekijä. Ensiesiintymisensä miesten sarjoissa Mettälä teki seuraavana vuonna Kakkosessa pelanneessa Pallo-Iiroissa. 
Vuonna 2015 Mettälä sai opiskelupaikan Turusta ja solmi onnistuneen testin jälkeen sopimuksen Ykköseen pudonneen Turun Palloseuran kanssa. Polvivammasta johtuen hän oli sivussa yli puolet kaudesta ja kuntouduttuaan haki pelituntumaa Kakkosessa pelanneessa TPS:n yhteistyöseura Salon Palloilijoissa. Loppukaudesta pelaamissaan kuudessa Ykkösen ottelussa Mettälä onnistui maalinteossa viidesti. Kaudella 2016 hän nousi TPS:n vakiokokoonpanon pelaajaksi ja oli 12 maalillaan joukkueensa toiseksi paras maalintekijä Mikko Hyyrysen jälkeen. Mettälän peliaika väheni seuraavana vuonna, mutta silti hän oli ratkaisevassa roolissa nostamassa TPS:aa takaisin Veikkausliigaan tekemällä Ykkösen sarjavoiton ratkaisseen tasoitusmaalin FC Honkaa vastaan kauden viimeisessä ottelussa.
Mettälä siirtyi Turun Palloseurasta kaksivuotisella sopimuksella Tampereen Ilvekseen marraskuussa 2017. Liigadebyyttinsä Mettälä teki ottelussa Helsingin Jalkapalloklubia vastaan 16. kesäkuuta 2018. Hän on kolmen kauden aikana pelannut Veikkausliigassa 47 ottelua ja tehnyt niissä 13 maalia.
Mettälä mursi nilkkansa syyskuussa 2020 pelatussa liigaottelussa, minkä vuoksi hän ei pelannut lähes vuoteen. Kauden 2021 lopussa Mettälä pelasi lainalla TPS:ssa, mutta hän tarvitsi pelatessaan runsaasti kipulääkkeitä ja nilkan teippaamisen. Kauden jälkeen nilkka operoitiin uudelleen. Marraskuussa 2021 Mettälä teki Ilveksen kanssa 2+1-vuotisen jatkosopimuksen, ja talven Liigacupissa hän pelasi neljässä ottelussa. Kipeä nilkka kuitenkin rajoitti hänen pelaamistaan, ja Mettälä ilmoitti ammattilaisuransa lopettamisesta toukokuussa 2022. 
Kaudella 2023–2024 Mettälä pelasi viitosessa pelaavassa Gilla FC:ssä. 
Muu elämä.
Ammattilaisuransa jälkeen Mettälä on tehnyt pääasiaisena työnä videoita Tiktokkiin ja Youtubeen KLIFFA-nimimerkillä. Hänen Tiktok-tilillä on heinäkuussa 2024 yli 180 tuhatta seuraajaa ja Youtube-kanavallaan yli 70 tuhatta tilaajaa. 
Vuonna 2023 Mettälä osallistui Love Island -tositelevisio-ohjelmaan.
Kot Diji

Kot Diji on asutuskeskus Sindhissä, Pakistanissa. Paikka tunnetaan parhaiten varhaisharappalaisesta pikkukaupungista ja sen yllä vuorella olevasta 1700-luvulla rakennetusta linnoituksesta.
Indus-kulttuurin syntyvaihe on nimetty Kot Dijin mukaan.
Varhainen asutus.
Varhaisharappalaisen rauniokummun ala on 2,2–3,2 ha. Alussa Kot Dijissä oli Ravi-vaiheen asutusta. Äkkiä sinne levisi monivärinen Kot Diji -keramiikka. Tämä muuttui aikaa myöten asteittain harappalaiseksi.
Kot Diji I -kerrostumassa ei käytetty kuparia ja pronssia. Talot tehtiin alussa polttamattomista tiilistä kivipohjille. Joskus yläkaupungin kummun A kerrostumien 15–8 aikana rakennettiin yläkaupungin ympärysmuuri ainakin osittain. Kerrostumassa 7 ilmestyi viemäri ja tasainen alue, jossa oli tulipaikkoja. Kaupunki jakautui linnoitukseen ja alakaupunkiin. Näiden välissä oli muuri, ja yläkaupunki oli ylempänä, mutta kaivausten mukaan niiden rakennukset eivät poikenneet toisistaan. Yläkaupungin ala oli noin 80 × 80 m. Nuolenkärjet ovat Mungidak II-IV:n tyyppisiä. Kot Diji -kaudella oli ehkä varhaista Indus-kirjoitusta ruukkujen merkeissä, luultavasti jo myös vakioituja mittoja ja painoja.
Ennen varsinaista Harappan kautta sekä ylä- että alakaupunki paloivat päätellen runsaasta tuhkasta. Yläkaupungin "linnoitus" paloi kummun A kerrostumien ¤ ja 3A välissä. Luultavasti sama tulipalo poltti myös alakaupungin B-kummun kerrostumien 3A ja 3 välissä. Kot Dijin monivärinen "sarvijumalan" kuvan omaava saviruukku on luultavasti alakaupungin kerrostumasta 3A, eli juuri paloa edeltävästä kerrostumasta.
Tulipaloja sattui samoihin aikoihin myös paikoissa/kerrostumissa Gumla III, Amri II ja Naushero ID.
Henrik Ölander

Henrik Ölander (s. 29. lokakuuta 1997 Vantaa) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ykkösliigassa pelaavaa Järvenpään Palloseuraa. Peliapaikaltaan hän on puolustaja. Ölander debytoi Veikkausliigassa kaudella 2018 PS Kemin riveissä.
Seurajoukkueet.
Henrik Ölanderin pelaajaura aikuisten tasolla alkoi kaudella 2015, kun hän nousi HJK:n Kakkosessa pelanneen reservijoukkue Klubi 04:n kokoonpanoon. Ölander pelasi kausien 2015–2017 aikana yhteensä 49 ottelua Kakkosessa, mutta ei päässyt pelaamaan HJK:n edustusjoukkueessa.
Ölander siirtyi kaudeksi 2018 Veikkausliigassa pelanneeseen PS Kemiin. Ölander debytoi Veikkausliigassa 3. toukokuuta 2018 ottelussa VPS–PS Kemi. Hän pelasi kaudella 2018 yhteensä 12 liigaottelua. PS Kemi putosi kauden päätteeksi Ykköseen ja seura meni konkurssiin. Ölander siirtyi kaudeksi 2019 liigassa pelanneen RoPS:in riveihin. Ölander pelasi kaudella 2019 yhteensä 14 liigaottelua. RoPS oli kaudella 2019 Veikkausliigassa kymmenes. Ölander siirtyi kaudeksi 2020 Ykkösen AC Ouluun. Hän pelasi kaudella 2020 yhteensä 22 ottelua, kun AC Oulu voitti Ykkösen ja nousi Veikkausliigaan. Ölander teki AC Oulun kanssa sopimuksen myös kaudesta 2021. Kahden AC Oulu-kauden jälkeen Ölander siirtyi Ykköstä pelaneen Gnistanin riveihin.
Henrik Ölander on pelannut Veikkausliigassa kauden 2023 loppuun mennessä neljä kautta neljässä joukkueessa (PS Kemi, RoPS, AC Oulu ja IF Gnistan) yhteensä 55 ottelua.
Tromboksaanisyntaasi

Tromboksaanisyntaasi on isomeraaseihin kuuluva entsyymi, joksa katalysoi tromboksaani-A2:n muodostumista prostaglandiini H2:sta. Tromboksaanisyntaasilla on merkitystä verihiutaleiden takertumisessa toisiinsa verihyytymien muodostuessa, verisuonien supistumisessa ja keuhkoputkien supistumisessa. Tromboksaanisyntaasin EC-numero on EC 5.3.99.3.
Rakenne ja toiminta.
Tromboksaanisyntaasi on rakenteeltaan monomeeri, joka koostuu 533 aminohaposta. Ihmisen entsyymin molekyylimassa on 58–60 kDa. Tromboksaanisyntaasi kuuluu Sytokromi P450-entsyymiryhmään vaatii toimiakseen koentsyymikseen hemiryhmän.
Tromboksaanisyntaasin katalysoiman reaktion reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa prostaglandiini H2 sitoutuu entsyymiin. Koentsyymin rautaioni katalysoi prostaglandiinin peroksidisidoksen homolyyttistä katkaisua, jolloin siitä muodostuu radikaali, jossa hapella on sitoutumaton elektroni ja rauta hapettuu hapetusluvulta +III hapetusluvulle +IV. Muodostunut radikaali toisiintuu ja muodostuu hiiliradikaali. Tämä radikaali luovuttaa rautaionille elektronin, jolloin rauta pelkistyy hapetusluvulle +II ja muodostuu karbokationi. Tämä karbokationi syklisoituu, jolloin muodostuu tuote. Sivutuotteina muodostuu malonidialdehydiä ja 12-hydroksiheptatrieenihappoa.
Tromboksaanisyntaasin inhibiittoreita on tutkittu verihyytymien muodostumista ehkäisevinä lääkeaineina. Inhibiittorit muodostavat sidoksen hemiryhmän rautaionin kanssa substraatin sijasta.
John Paischeff

John Paischeff (23. kesäkuuta 1870 – 3. kesäkuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen liikemies, jonka huonekaluliike Oy John Paischeff Ab Helsingissä myi ja maahantoi Suomeen kertaustyylisiä huonekaluja Pietarista, Tallinnasta ja suomalaisilta puusepiltä. Liikkeen merkittävyyttä kuvastaa se, että sorvattuja kertaustyylisiä huonekaluja kutsutaan edelleen Suomessa Paischeff-tyylisiksi (tällä tarkoitetaan kuitenkin uusrenessanssihuonekaluja).
Oy John Paischeff Ab.
Paischeffin huonekaluliikkeen perusti kauppias John Paischeff yhdessä setänsä Alexein kanssa vuonna 1889. Liike aloitti toimintansa Helsingissä Simonkatu 6:ssa. Vuonna 1891 liike muutti Kaivokatu 12:een. Samana vuonna liikkeen yhteyteen perustettiin myös verhoomo ja liike erikoistui huonekalujen, huonekalu- ja verhokankaiden tukku- ja vähittäiskauppaan. Liike myös harjoitti erilaisten huonekalujen valmistukseen liittyvien tarvikkeiden välitystä. Liikkeen liikevaihto kasvoi nopeasti ja vuonna 1909 se oli jo yli 500 000 markkaa . Samana vuonna Johnin setä Alexei kuoli jättäen Johnin johtamaan yritystään yksin. 1.7.1910 liike muutti uusiin tiloihin Mikonkatu 7:ään Agrosin taloon, jossa yrityksellä oli näyttelyhuoneisto ensimmäisessä ja toisessa kerroksessa, sekä suuret varastohuoneet neljännessä kerroksessa. Kauppalehti kirjoitti uusista tiloista vuonna 1909: 
Vuonna 1913 liikkeestä perustettiin osakeyhtiö Oy John Paischeff Ab. Paischeffin liike ei itse valmistanut huonekaluja, vaan osti ne alihankkijoiltaan. Suurin osa kalusteista tuotiin Suomeen Pietarista, Tallinnassa sijaitsevilta Luther-tehtailta ja Thonetin tehtailta Wienistä. Suomalaisista toimittajista liike hyödynsi Soukan puuseppiä, jotka valmistivat huonekaluja Paischeffin liikkeen myyntihinnaston mukaisesti. Paischeff välitti myös Billnäsin konttorihuonekaluja, Muuramen kalustoja, Wrightin kori- ja pajuhuonekalutehtaan tuotteita ja suomalaisten puuseppien tuotantoa eri puolilla Suomea, pääosin Nakkilasta ja Urjalasta (viimeksi mainituista keinutuoleja). Liike myi myös eri valmistajien rautasänkyjä. Huonekaluliikkeen ansiosta suomalaisten kotien (niin kaupunki- kuin maaseutukotien) interiöörit alkoivat samankaltaistua.
Paischeff kuului Huonekaluliiton perustajiin ja toimi sen rahastonhoitajana. Paischeff oli innokas soutu-urheilun edistäjä, jonka vuoksi Helsingin Soutuklubi kutsui hänet kunniajäsenekseen. Hän oli myös Vapauden Veljet-kuoron puheenjohtajana.
John Paischeffin osuus osakeyhtiöstä laski ajan kanssa. Hänen kuolemansa jälkeen leski Ester Paischeff omisti 34 % yhtiöstä. Ester yritti jatkaa yrityksen toimintaa, mutta 1920-luvun taloudellisten vaikeuksien jälkeen liike lopetettiin vuodenvaihteessa 1931-1932. Liikkeen entinen työntekijä Hans Schering yritti jatkaa vielä toimintaa, mutta vararikkoanomus toimitettiin 11.4.1933.
Kaulajoki

Kaulajoki on Saaristomereen laskevan Aurajoen sivujoki Pöytyällä Varsinais-Suomessa. Joki tunnetaan myös nimellä Jalkalanjoki . Joen valuma-.alueen pinta-ala on 109,33 km² eikä sen valuma-alueella ole järviä.
Joessa on sijainnut useita myllyjä mm. Jalkalankoskessa ja Ellistenkoskessa. Myllyistä on vielä eräitä jäännöksiä havaittavissa .
Joki laskee Aurajokeen Pöytyän Kaulansuussa, ja sen valuma-alue kattaa Pöytyän kunnan vuosien 2005 Karinaisten ja 2009 Yläneen kuntoliitoksia edeltänestä alueesta sen itäisen osan.
Jokeen laskevat vedet Hirvisuon länsiosasta Haapaojan kautta ja Kontolanrahkan eteläosasta Rahkasuonojan kautta.
Joen varrelle jäävät jokisuusta joen latvalle lueteltuna Pöytyän Kaulansuun, Jalkalan, Ellisten, Vistolan, Karhunojan, Kaulanperän, Kumilan ja Helttulan kylät. Joen ylittää Pöytyän karhunojalla yhdystie 2250 ja Pöytyän Kaulanperällä yhdystie 2254.
Pöylijoki

Pöylijoki on Saaristomereen laskevan Aurajoen sivujoki Pöytyällä Varsinais-Suomessa. Joen valuma-.alueen pinta-ala on 53,20 km² eikä sen valuma-alueella ole luontaisia järviä.
Joen alkulähteenä on entisen Pöytyän ja Yläneen rajan luona Yläneellä sijaitseva Pöytärahka Yläneen Uudenkartanon Pöytäsuon kulmakunnalla, Aurajoen ja Yläneenjoen välisellä vedenjakajalla. Joki Laskee Aurajokeen lännestä Pöytyän Raatikaisten ja Pappilan kylien rajalla. Joen suurin sivujoki on siihen lounaasta yhtyvä Nälkäjoki.
Joen valuma-alue osuu Pöytyän kunnan vuosien 2005 Karinaisten ja 2009 Yläneen kuntoliitoksia edeltäneen alueen luoteisosaan. Joen varrelle jäävät jokisuusta joen latvalle lueteltuna Pöytyän Juvan, Ojan ja Ortenojan kylät.
Joen ylittäviä teitä ovat sen suulla Pöytyän Raatikaisten luona Aurasta Oripäähän johtava yhdystie 12451, joka on osa Museoviraston Valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi määrittelemää historiallista Varkaantietä, sekä joen keskijuoksulla Pöytyän Juvan kylässä Aurasta Huittisiin johtava Kantatie 41.
Kot Diji -vaihe

Kot Diji -vaihe noin 3300–2600 eaa. oli se kausi, jolloin Indus-kulttuuri syntyi. Kot Dijin kulttuurin alue oli Indus-jokilaakson keski- ja pohjoisosissa. Merkittävää kylä- ja pikkukaupunkiasutusta oli syntynyt viimeistään edeltävässä Hakra-vaiheessa. Kautta luonnehti melko nopea väestönkasvu. Kaudella isommat keskukset olivat jakautuneet ylimystön yläkaupunkiin ja käsityöläisten alakaupunkiin. Ehkä Indus-kirjoitus, painot ja mitat tulivat käyttöön tällä kaudella. Kot Diji -kauden aikalaiskulttuureja olivat muun muassa Amri-Nalin kulttuuri etelässä ja Sothi-Siswalin kulttuuri Länsi-Punjabissa idässä. Luultavasti asutuskeskusten välillä oli sotia. Kaudella tai sen lopussa moni läntinen asutuskeskus paloi.
Alue.
Kot Dijin perinnettä oli pääosin Länsi-Punjabissa, Pakistanin luoteisosissa, Belutšistanissa ja Sindhissä. Tarkemmin sanoen paljon löytöpaikkoja on Bahawalpurissa, Sahiwalissa, Bannussa, Loralaissa, Zhobissa ja Dera Ismail Khanissa. Vähemmän niitä on Sukkurissa, Kachissa, Khairpurissa, Dadussa, Mianwalissa, Muzzaffargarhissa, Rawalpindissä, Karachissa, Sheikhpurassa, Swatissa, Khanewalissa, Rahimyar Khanissa, Campbellpurissa ja Multanissa. Suurimmat 10–40 ha keskukset olivat Sahiwalissa, Bahawalpurissa, Loralaissa, Dera Ismail Khanissa, Bannussa, Zhobissa ja Karachissa. Eniten suuria keskuksia oli Bahawalpurissa, mutta suurin, Harappa, oli Sahiwalissa.
Keramiikka.
Kot Dijin saviastiat kehittyivät edeltävästä Hakran keramiikasta ainakin Gumlan ja Jalilpurin löytöjen mukaan. Gumla paloi kaudella kaksi kertaa.
Asutuskeskuksia.
Yli 20 ha
Minna Lindeberg

Minna Lindeberg (s. 1968) on suomalainen kirjailija, joka asuu Siuntiossa. Hän on kirjoittanut useita lastenkirjoja. Lindebergin esikoisteos ilmestyi vuonna 1991. Hänen ja Linda Bondestamin teos "Allan ja Udo" oli ehdolla Pohjoismaiden neuvoston lasten-ja nuortenkirjallisuuspalkinnon saajaksi 2013. Yhdessä Jenny Lucanderin kanssa tehty "Vildare, värre, Smilodon" oli Runeberg Junior -palkintoehdokkaana 2016 ja Pohjoismaiden neuvoston lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinnon ehdokas 2017.
THC-O-fosfaatti

THC-"O"-fosfaatti on vesiliukoinen organofostaattiesteri ja THC:n johdannainen, joka toimii THC:n aihiolääkkeenä.
Kemikaali keksittiin vuonna 1978, kun yritettiin kehittää THC:ta paremmin veteen liukenevaa kannabinoidia, joka voidaan injisoida koe-eläimeen, ja tutkia sen farmakologiaa ja toimintatapaa.
Kreikan kansallispuistot

Kreikan kansallispuistot on jaettu kolmeen luokkaan: kansallismetsät (Εθνικός Δρυμός, "Ethnikós Drymós"), merikansallispuistot (Εθνικό Θαλάσσιο Πάρκο, "Ethnikó Thalássio Párko") sekä muut kansallispuistot (Εθνικό Πάρκο, "Ethnikó Párko"). Niiden tehtävänä on maan kasvi- ja eläinluonnon suojeleminen. Kansallismetsiä on kymmenen, merikansallispuistoja kaksi ja muita kansallispuistoja 15 (vuonna 2018). Kreikan vanhin kansallispuisto on Ólympoksen kansallispuisto, joka perustettiin vuonna 1938.
Kaikki Kreikan kansallispuistot ovat myös Natura 2000 -alueita.
Alónnisoksen ja Pohjoisten Sporadien merikansallispuisto

Alónnisoksen ja Pohjoisten Sporadien merikansallispuisto (usein "Alónnisoksen merikansallispuisto", ) on merikansallispuisto Alónnisoksen saarta ympäröivillä merialueilla Pohjoisilla Sporadeilla Kreikassa. Se on Kreikan ensimmäinen ja koko Euroopan suurin merikansallispuisto.
Alónnisoksen merikansallispuisto perustettiin vuonna 1992. Alueen suojelemista alettiin suunnitella alun perin 1970-luvun alkupuolella. Ensimmäiset suojelusäädökset alueella astuivat voimaan vuonna 1986. Eräänä päätavoitteena oli pyrkimys suojella merialueella eläviä uhanalaisia munkkihylkeitä ("Monachus monachus"), joiden kokonaismääräksi koko Välimerellä on arvioitu noin 800. Suojelualue on tärkeä myös muiden nisäkäs-, matelija-, lintu- ja kalalajien kannalta.
Merikansallispuisto käsittää Alónnisoksen saaren, pienet saaret Adélfi, Adelfópoulo, Gioúra, Kyrá Panagiá, Peristéra, Pipéri, Psathoúra ja Skántzoura, sekä joukon pienempiä kallioluotoja. Sen pinta-ala maa- ja merialueet mukaan lukien on hehtaaria.
Axióksen suiston kansallispuisto

Axióksen suiston kansallispuisto () tai pidemmin "Axióksen, Loudíaksen ja Aliákmonaksen suiston kansallispuisto" (Εθνικό Πάρκο Δέλτα Αξιού - Λουδία - Αλιάκμονα, "Ethnikó Párko Délta Axioú - Loudía - Aliákmona") on kansallispuisto Keski-Makedoniassa pohjoisessa Kreikassa. Se käsittää nimensä mukaisesti Axiós-, Loudías- ja Aliákmonas-jokien suiston alueen. Kansallispuisto on perustettu vuonna 2004.
Kansallispuiston alue sijaitsee Thermaïkóslahden pohjukan länsirannikolla Thessalonikin metropolialueen länsipuolella. Mainittujen jokisuistojen lisäksi kansallispuistoon kuuluvat myös Gallikós-joen suu ja Kalochórin laguuni sekä Axiós-joen varsi Éllin padolle saakka. Kansallispuiston pinta-ala on noin hehtaaria. Alue on merkittävä kosteikkoekosysteemi ja merkittävä erityisesti lintualueena. Kansallispuiston alueelta on tavattu 298 eri lintulajia eli 66 % kaikista Kreikan lintulajeista, 40 nisäkäslajia, 18 matelijalajia, 9 sammakoeläinlajia ja 350 eri kasvilajia.
Kansallispuisto jakautuu Thessalonikin, Kilkíin, Péllan, Imathían ja Pierian alueyksiköiden alueelle. Kuntatasolla kansallispuistoa on Déltan, Chalkidónan, Oraiókastron, Paionían, Péllan, Alexándreian, Pýdna-Kolindróksen ja Katerínin kuntien alueella.
Chelmóksen–Vouraïkóksen kansallispuisto

Chelmóksen–Vouraïkóksen kansallispuisto () on kansallispuisto Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se on perustettu 2. lokakuuta 2009. Alue muodostaa myös geopuiston nimellä Chelmóksen–Vouraïkóksen geopuisto (Γεωπάρκο Χελμού-Βουραϊκού, "Geopárko Chelmoú-Vouraïkoú"). Se on osa Euroopan geopuistojen verkostoa (EGN) ja samalla Unescon geopuistojen verkostoa (GGN).
Kansallispuiston ja geopuiston pinta-ala on noin hehtaaria. Se koostuu neljästä Natura 2000 -alueesta, jotka ovat Chelmós- eli Aroánia-vuoren alue, Vouraïkóksen rotko, Kalávrytan metsä sekä Kastrián luolat. Kansallispuisto sijaitsee Aigiáleian, Kalávrytan ja Sikyónan kuntien alueella Akhaian ja Korinthian alueyksiköissä.
Dadián, Lefkímin ja Souflín metsien kansallispuisto

Dadián, Lefkímin ja Souflín metsien kansallispuisto () on kansallispuisto Länsi-Traakiassa koillisessa Kreikassa. Se on perustettu vuonna 2006.
Kansallispuisto sijaitsee Souflín kunnan alueella Évroksen alueyksikössä lähellä Turkin rajaa. Sen pinta-ala on noin hehtaaria, josta hehtaaria on tiukasti suojeltua. Kansallispuistoon kuuluu muun muassa Dadián metsä. Alue suojeltiin ensimmäisen kerran vuonna 1980. Nykyisin se on myös Natura 2000 -aluetta. Kansallispuiston alueelta on tavattu noin 65 nisäkäslajia, 29 matelijalajia, 13 sammakkoeläinlajia ja 104 perhoslajia sekä 400 kasvilajia, joista 25 orkideoita.
Kansallispuisto kärsi suuria tuhoja elokuun 2023 maastopaloissa. Yhteensä palot tuhosivat seudulla ainakin hehtaarin kokoisen alueen.
Évroksen suiston kansallispuisto

Évroksen suiston kansallispuisto () on kansallispuisto Länsi-Traakiassa koillisessa Kreikassa. Se käsittää nimensä mukaisesti Évros-joen suiston alueen. Kansallispuisto on perustettu vuonna 2006.
Kansallispuisto sijaitsee Évroksen alueyksikössä Alexandroúpolin kunnan alueella Turkin rajan pinnassa. Kansallispuiston pinta-ala on noin hehtaaria. Tästä on suojeltu Ramsarin sopimuksella hehtaaria ( maa-aluetta ja vesialuetta). Suisto on merkittävää lintualuetta. Lisäksi siellä on tavattu 40 eri nisäkäslajia, 28 matelija- ja sammakkoeläinlajia, 46 kalalajia ja 300 eri kasvilajia.
Itä-Makedonian ja Traakian kansallispuisto

Itä-Makedonian ja Traakian kansallispuisto (), aiemmin "Néstoksen suiston, Vistonídan ja Ismarídan kansallispuisto" (Εθνικό Πάρκο Δέλτα Νέστου - Βιστωνίδας – Ισμαρίδας, "Ethnikó Párko Délta Néstou - Vistonídas - Ismarídas") on kansallispuisto Länsi-Traakiassa koillisessa Kreikassa. Se on perustettu vuonna 2008.
Kansallispuisto sijaitsee Rodópin ja Xánthin alueyksiköiden alueella. Sen pinta-ala on noin hehtaaria. Kansallispuisto yhdistää kolme erillistä suojeltua kosteikkoaluetta, jotka ovat Néstos-joen suiston sekä Vistonída- ja Ismarída-järvien alueet, mukaan lukien Pórto Lágoksen laguuni. Alueeseen kuuluu myös metsää, mukaan lukien 450 hehtaarin kokoiset jäänteet osmanivallan aikana nimellä Kotzá-Ormán (”Suuri metsä”) tunnetusta hehtaarin metsästä Néstoksen varrella.
Koróneia- ja Vólvi-järvien ja Makedonian Témpin kansallispuisto

Koróneia- ja Vólvi-järvien ja Makedonian Témpin kansallispuisto () on kansallispuisto Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Se on perustettu vuonna 2004.
Kansallispuisto sijaitsee Keski-Makedonian alueella koilliseen Thessalonikin metropolialueesta. Se käsittää nimensä mukaisesti Koróneia- ja Vólvi-järvien alueet sekä Makedonian Témpin eli Rentínan solan. Kansallispuiston varsinaisen alueen pinta-ala on noin hehtaaria ja kokonaispinta-ala ympärysalueineen noin hehtaaria.
Alueella on tavattu 336 vesikasvien ja 800 maakasvien lajia, 342 eri lintulajia, 56 nisäkäslajia, 27 matelijalajia, 11 sammakkoeläinlajia sekä 29 eri kalalajia.
Luettelo Suomen taajamista 2000

Tämä artikkeli on luettelo Suomen taajamista vuonna 2000 tehdyn taajamarajauksen mukaan. Tilastolliset taajamat määrittelee Suomessa Tilastokeskus. Taajamia on määritelty vuodesta 1960 ja vuodesta 2000 taajamien määrittely on tehty kokonaan koneellisesti rakennusten koordinaattitietoihin perustuen. Taajamien nimet Suomessa eivät ole virallisia. Taajamien nimeämisessä Tilastokeskus on pyrkinyt huomioimaan paikallisesti tunnetut nimitykset. Yleensä nimet pohjautuvat peruskarttaan ja joskus Tilastokeskus on ollut yhteydessä myös kuntiin tai kylätoimikuntiin. Pääperiaatteena tilastollisten taajamien nimenannossa on ollut, että hallinnollisten kaupunkien suurimpien taajamien nimissä käytetään nimen jälkiosaa "keskustaajama" ja hallinnollisten kuntien suurimpien taajamien nimissä nimen jälkiosaa "kirkonkylä".
Yli 15 000 asukkaan keskustaajamia kutsutaan Ympäristöministeriön aluetypologiassa myös kaupunkialueiksi.
Vuoden 2000 taajamarajauksen mukaan 18 kunnassa ei ollut lainkaan taajamaväestöä. Manner-Suomessa näistä kunnista sijaitsi kymmenen (Houtskari, Iniö, Luhanka, Maksamaa, Suomenniemi, Särkisalo, Uukuniemi, Velkua, Värtsilä ja Västanfjärd) ja kahdeksan kuntaa (Brändö, Föglö, Geta, Kumlinge, Kökar, Lumparland, Sottunga ja Vårdö) sijaitsi Ahvenanmaalla.
Seuraavassa taulukossa on ensimmäisessä sarakkeessa taajaman nimi, seuraavassa sarakkeessa kunta tai kunnat, joihin taajama kuuluu ja kolmannessa sarakkeessa maakunta tai maakunnat, joissa taajama sijaitsee. Seuraavissa sarakkeissa on lueteltu taajamien väkiluvut, pinta-alat ja väestötiheydet. Jos taajama kuuluu useampaan kuin yhteen kuntaan, niin kussakin kunnassa sijaitsevan osan väkiluku on ilmoitettu vastaavan kunnan nimen perässä suluissa. Luettelon väestö- ja pinta-alatiedot ovat ajankohdan 31.12.2000 mukaiset. Kunta- ja maakuntajako on ajankohdan 1.1.2001 mukainen. Osa luettelossa esiintyvistä kunnista on lakkautettu myöhemmin kuntaliitosten myötä. 
Aiemmat taajamamäärittelyt.
Tilastollisia taajamia on määritelty Suomessa vuodesta 1960 lähtien. Vuosina 1960–1985 rajaukset tehtiin manuaalisesti kartalla. Vuodesta 1990 rajaukset on tehty koneellisesti rakennusten koordinaattitietojen perusteella. Vuosina 1990–1995 rajauksia tarkistettiin manuaalisesti, mutta vuodesta 2000 rajaus on ollut kokonaan koneellinen, ja kokonaan koneellista menetelmää sovellettiin takautuvasti myös vuosien 1990–1995 tietoihin. Vuoteen 2000 tiedot tilastollisista taajamista julkaistiin painettuna julkaisuna. Vuoden 2005 aineisto on saatavissa Tilastokeskukselta tiedostomuodossa. Muutoksia taajamiin aiheuttaa toisaalta taajamien yhteenkasvu etenkin suurimpien taajamien liepeillä, toisaalta joidenkin pienempien taajamien väkiluvun aleneminen alle taajaman määritelmää vastaavan alarajan.
Mesolóngin–Aitolikón laguunit

Mesolóngin–Aitolikón laguunit () ovat laguunien kokonaisuus, joka sijaitsee Patraksenlahden pohjoisrannikolla Aitoliassa Kreikassa, länteen Mesolóngin kaupungista. Laguunien alue muodostaa Mesolóngin–Aitolikón laguunien kansallispuiston (Εθνικό Πάρκο Λιμνοθαλασσών Μεσολογγίου - Αιτωλικού, "Ethnikó Párko Limnothalassón Mesolongíou - Aitolikoú") vuodesta 2004.
Laguunialue sijaitsee Achelóos- ja Évinos-jokien suistojen välisellä alueella. Achelóos laskee mereen laguunien länsipuolella ja Évinos itäpuolella. Koko laguunialueen erottavat Patraksenlahdesta pitkien ja kapeiden saarten jonot; saarista suurimmat ovat lännestä itään Éxo Loúros, Prokopánistos, Schoiniás ja Tourlída. Myös yksittäiset laguunialueet erottuvat toisistaan saarilla. Pääosa laguuneista on yhteydessä Patraksenlahteen salmien välityksellä. Laguunialueen yhteenlaskettu pinta-ala on noin hehtaaria. Kansallispuistona suojellun alueen kokonaispinta-ala on noin hehtaaria. Laguunit ovat myös Natura 2000- ja Ramsar-aluetta.
Laguunialue muodostui holoseenikaudella. Alue koostuu suolaisen ja makeamman veden laguuneista, suoalueista, ruovikoista ja hiekkadyynirannoista. Laguunien vesi on suolaisempaa kesäaikaan veden haihtumisen seurauksena, ja ne saavat makeaa vettä erityisesti talviaikaan. Osa makeasta vedestä tulee Achelóos- ja Évinos-joista. Laguunit ovat merkittävää lintualuetta. Ne ovat myös merkittäviä alueen kalastuselinkeinolle.
Laguunit.
Laguunialue koostuu useasta pienemmästä laguunista, joista tärkeimmät ovat:
Laguunit ovat pääosin noin metrin syvyisiä, ja suurin syvyys on useimmilla alueilla noin 2 metriä. Aitolikón laguunin suurin syvyys on kuitenkin 28 metriä.
Píndoksen kansallismetsä

Píndoksen kansallismetsä () on kansallispuisto Epeiroksessa luoteisessa Kreikassa. Se on perustettu vuonna 1966. Vuodesta 2005 kansallismetsä on osa laajempaa Pohjoisen Píndoksen kansallispuistoa. Píndoksen kansallismetsä tunnetaan usein nimellä "Vália Kálnta" (Βάλια Κάλντα) siellä sijaitsevan Vália Kálntan laakson mukaan.
Kansallismetsä käsittää osan pohjoisesta Píndos-vuoristosta Ioánninan alueyksikön alueella. Sen pinta-ala on noin 6 838 hehtaaria. Seutu on pääosin metsän peittämää jyrkkärinteistäkin vuoristoa, jonka korkeimmat huiput ovat yli -metrisiä. Alueella on paljon lähteitä, jokia ja koskia sekä pieniä vuoristojärviä. Tyypillisiä puulajeja ovat euroopanmustamänty ("Pinus nigra"), bosnianmänty ("Pinus heldreichii"), euroopanpyökki ("Fagus sylvatica"), kuninkaanpihta ("Abies borisii") ja isopuksipuu ("Buxus sempervirens").
Pohjoisen Píndoksen kansallispuisto

Pohjoisen Píndoksen kansallispuisto () on kansallispuisto pohjoisen Píndos-vuoriston alueella luoteisessa Kreikassa. Se perustettiin vuonna 2005 yhdistämällä Píndoksen kansallismetsä ja Víkoksen–Aóoksen kansallismetsä sekä muita luonnonsuojelualueita yhtenäiseksi suojelualueeksi.
Pohjoisen Píndoksen kansallispuisto sijaitsee Ioánninan ja Grevenán alueyksiköiden alueella. Kansallispuiston pituus on noin 230 kilometriä ja leveys 70 kilometriä, ja se kattaa noin neliökilometrin ( hehtaarin) kokoisen alueen. Tämä tekee siitä Kreikan suurimman kansallispuiston. Kansallispuistoon kuuluvat muun muassa Kreikan toiseksi korkeimman vuoren Smólikaksen () huippu sekä Víkoksen rotko. Muita korkeita vuoria alueella ovat muun muassa Týmfi, Vasilítsa ja Lýgkos.
Osat.
Kansallispuistoon kuuluvat seuraavat Natura 2000 -alueet (osa vain osittain):
Préspajärvien kansallispuisto

Préspajärvien kansallispuisto () on kansallispuisto Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Se käsittää nimensä mukaisesti Préspajärvien alueen, ja se on perustettu vuonna 2009. Kansallispuiston ydinalueen muodostaa Préspajärvien kansallismetsä (), joka on perustettu 14. tammikuuta 1974.
Kansallispuisto sijaitsee Flórinan alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella Kreikan, Albanian ja Pohjois-Makedonian rajalla. Siihen kuuluvat Kreikan puoleinen osa Megáli Préspa ja Mikrí Préspa -järvistä sekä niiden rantoja. Koko kansallispuiston pinta-ala on noin hehtaaria. Kansallismetsän pinta-ala on tästä noin hehtaaria, ja se käsittää Mikrí Préspa -järven ja sen itärannan. Järvialueesta hehtaaria on suojeltu myös Ramsarin sopimuksella. Lisäksi alue on Natura 2000 -aluetta. Alueella sijaitsee 12 kylää.
Järvet ovat merkittävää lintualuetta, ja eri lintulajeja on havaittu 260. Eri nisäkäslajeja on tavattu 45, matelijoita 21, sammakkoeläimiä 11 ja kaloja 15 eri lajia. Alueen kasvistoon kuuluu eri lajia, mukaan lukien endeeminen, alueen mukaan nimetty "Centaurea prespana" -kaunokki.
Myös Albanian puolella sijaitsee Prespan kansallispuisto ("Parku Kombëtar i Prespës"). Suojelualuetta on myös Pohjois-Makedonian puolella.
Elävä vesi

Elävä vesi (‏מַֽיִם־חַיִּ֖ים‎ "mayim-ḥayyîm"; , "hydōr zōn") on raamatullinen termi, joka esiintyy sekä Vanhassa että Uudessa testamentissa.
Jeremian kirjan luvuissa 2:13 ja 17:13, profeetta kuvaa Jumalaa "elävän veden lähteenä", jonka hänen valittu kansansa Israel on hylännyt. Myöhemmin profeetta Sakarja kuvasi Jerusalemia "elävän veden" lähteenä, " Puolet niistä juoksee itäiseen mereen, puolet läntiseen mereen kesät ja talvet, ehtymättä" (Sak. 14:8). The Pulpit Commentary toteaa, että Jerusalemin kaupunki ", sai, kuten tiedämme, runsaasti vettä monia putkia ja maanalaisia kanavia myöten, mutta sijaiten itseään korkeampien kukkuloiden ympäröimänä, on fyysisesti mahdotonta, että vedet voisivat kirjaimellisesti virrata kuin on todettu. Kuvaus on symbolinen..."
Johanneksen Evankeliumissa lause on peräisin Jeesus puheesta samarialaiselle naiselle, jonka hän tapaa Jaakobin kaivolla Sykarissa: 
 "Jos tietäisit, minkä lahjan Jumala on antanut, ja ymmärtäisit, kuka sinulta pyytää juotavaa, pyytäisit itse häneltä, ja hän antaisi sinulle elävää vettä" (Joh. 4:10).
 Silloin aukenevat sokeiden silmät ja kuurojen korvat avautuvat, rampa hyppii silloin kuin kauris, mykän kieli laulaa riemuaan. "Lähteitä puhkeaa autiomaahan, vuolaina virtaavat purot arolla. Hehkuva hiekka muuttuu lammikoiksi, janoinen maa pulppuaviksi lähteiksi. Jesaja 35:5-7." Se mitä me näemme tekstissä on Pyhä Henki tai Jumalan siunaus, koska missä juutalaiset ovat autiomaassa Egyptissä ja Israelissa, jossa sateet eivät ole yleisiä, juutalaiset käyttävät tätä tekstiä kiittääkseen Jumalaa vedestä, joka pitää heidät elossa. Voimme nähdä siitä jopa enemmän "Habakukin kirjanluvussa 2:14 ja Jesajan kirjan luvussa 11:9 , "maa on täynnä Herran tuntemusta niin kuin meri on vettä tulvillaan." "
 "Jos jumalat jonain päivänä eivät näe tarpeelliseksi myöntää kreikkalaisille sadetta, mutta on ahdistavat heitä pitkällä kuivuudella, kreikkalaiset pyyhkäisee pois nälänhätä, koska heillä ei ole mitään mihin luottaa, paitsi sade Zeukselta, ja heillä ei ole muita vesilähteitä." (Heroditus 2:13)
 Sekä Uudessa että Vanhassa testamentissa on tosiasia se, että Vettä käytetään Uskon vertauskuvana.
Rodópi-vuorten kansallispuisto

Rodópi-vuorten kansallispuisto () on kansallispuisto Rodópi-vuoristossa Makedoniassa pohjoisessa Kreikassa. Se on perustettu vuonna 2009.
Kansallispuisto sijaitsee Dráman ja Xánthin alueyksiköiden alueella. Se ulottuu idästä Falakró-vuorelta Bulgarian vastaisen rajan ja Néstos-joen välisellä alueella länteen aina Koúla-vuorelle saakka. Kansallispuiston pinta-ala on noin hehtaaria. Siihen kuuluu seitsemän Natura 2000 -aluetta ja muita suojelualueita. Kansallispuistoon kuuluvat muun muassa Fraktóksen koskematon metsäalue, Tsíchlan, Chaïntoún, Lepídan ja Simýdan metsät, Elatián ja Leivadítiksen suot, Achladoréman vesiputoukset sekä Thisavróksen ja Platanóvrysin tekojärvet.
Schiniáksen kansallispuisto

Schiniáksen kansallispuisto tai pidemmin "Schiniáksen–Marathónaksen kansallispuisto" () on kansallispuisto Itä-Attikassa keskisessä Kreikassa. Se on perustettu vuonna 2000.
Kansallispuisto sijaitsee Marathónaksen tasangolla noin 40 kilometriä Ateenasta koilliseen. Se käsittää Attikan merkittävimmän kosteikkoalueen. Siihen kuuluu entisen, lähes umpeen kasvaneen Stómi-järven alue, Kynósouran niemi sekä osa Marathónaksenlahden rantaa. Alueella on kosteikkojen lisäksi myös mäntymetsää. Kansallispuiston pinta-ala on noin hehtaaria. Alue on myös Natura 2000 -aluetta.
Historiallisesti kansallispuiston kosteikko on samaa suoaluetta, joka tunnetaan Marathonin taistelun tapahtumapaikan kuvauksista. Nykyisin kosteikon länsilaidalla sijaitsee Ateenan olympialaisia varten rakennettu Schiniáksen soutustadion. Samalla puolella sijaitsee myös Schiniáksen kylä.
Tzoumérkan, Peristérin ja Árachthoksen rotkon kansallispuisto

Tzoumérkan, Peristérin ja Árachthoksen rotkon kansallispuisto () on kansallispuisto eteläisessä Píndos-vuoristossa keskisessä Kreikassa. Se on perustettu vuonna 2009.
Kansallispuisto sijaitsee Epeiroksen ja Thessalian alueiden rajalla. Sen pinta-ala on noin hehtaaria. Kansallispuisto yhdistää kolme erillistä Natura 2000 -aluetta yhdeksi suojelualueeksi. Alueet ovat Lákmos- eli Peristéri-vuori (); Athamaniká- eli Tzoumérka-vuoret, mukaan lukien niiden korkein huippu Kakardítsa (); sekä Athamanikán laajempi ympäristö. Kaksi ensin mainittua Natura-aluetta kuuluvat kansallispuistoon kokonaisuudessaan ja viimeksi mainittu osittain. Kansallispuistoon kuuluu myös muun muassa Árachthos-joen rotko.
Kansallispuistossa elää suojelluista nisäkkäistä muun muassa karhuja ("Ursus arctos"), gemssejä ("Rupicapra rupicapra") ja saukkoja ("Lutra lutra"). Linnustoon kuuluu 145 eri lintulajia, mukaan lukien maakotka ("Aquila chrysaetus") ja hanhikorppikotka ("Gyps fulvus").
Martta Taipale

Martha (Martta) Maria Taipale (31. heinäkuuta 1893 Helsinki – 2. lokakuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen tekstiilitaiteilija.
Martta Taipaleen vanhemmat olivat rakennusmestari Villehard Taipale ja Josefiina Järnström. Hän kävi Taideteollisen keskuskoulun 1921–1924 ja Wetterhoffin kotiteollisuusopiston 1925. Taipale teki opintomatkoja Yhdysvaltoihin, Pohjoismaihin ja Keski-Eurooppaan. Hän harjoitti fajanssi- ja posliinimaalausta ja taidekudontaa sekä sisusti julkisia ja yksityisiä tiloja. Kuvakudoksiin erikoistuneella Taipaleella oli oma taidekutomo. Hänen töitään oli esillä Suomessa ja ulkomailla, kuvakudoksia muun muassa Maailmannäyttelyssä San Franciscossa 1939. Palkintoja Taipale sai muun muassa Milanossa 1933, Brysselissä 1935 ja Pariisissa 1937. Hänen töitään hankittiin myös esimerkiksi New Yorkin Museum of Modern Artiin.
Víkoksen–Aóoksen kansallismetsä

Víkoksen–Aóoksen kansallismetsä () on kansallispuisto Epeiroksessa luoteisessa Kreikassa. Se on perustettu vuonna 1973. Vuodesta 2005 kansallismetsä on osa laajempaa Pohjoisen Píndoksen kansallispuistoa. Alue muodostaa myös geopuiston nimellä Víkoksen–Aóoksen geopuisto (Γεωπάρκο Βίκου-Αώου, "Geopárko Víkou-Aóou"). Se on osa Euroopan geopuistojen verkostoa (EGN) ja samalla Unescon geopuistojen verkostoa (GGN).
Kansallismetsä sijaitsee Zagórin kunnan alueella Ioánninan alueyksikössä, noin 30 kilometriä pohjoiseen Ioánninan kaupungista. Sen pinta-ala on noin 12 794 hehtaaria. Kansallismetsän alueeseen kuuluu sen nimen mukaisesti muun muassa Víkoksen rotko sekä Aóos-joen alue. Alue on vuoristoista ja metsien peittämää, kasvillisuudeltaan ja eläimistöltään rikasta ja Kreikassa poikkeuksellisen luonnontilaista.
Zákynthoksen merikansallispuisto

Zákynthoksen merikansallispuisto () on merikansallispuisto Zákynthoksen saarella ja sen läheisillä merialueilla Jooniansaarilla läntisessä Kreikassa.
Zákynthoksen merikansallispuisto on perustettu vuonna 1999. Suojelualue perustettiin erityisesti uhanalaisten valekarettikilpikonnien ("Caretta caretta") suojelemiseksi. Toinen merkittävä uhanalainen eläinlaji alueella on munkkihylje ("Monachus monachus"). Alueen uhanalaisiin kasvilajeihin kuuluu hietamerinarsissi ("Pancratium maritimum").
Merikansallispuiston pinta-ala on noin hehtaaria. Tästä noin hehtaaria on maa-aluetta ja loput merialuetta. Kansallispuisto käsittää Laganáksenlahden Zákynthoksen eteläpuolella rantoineen, lahdessa olevat Kalonísin ja Marathonísin saaret sekä kauempana Zákynthoksen eteläpuolella sijaitsevat Strofadien saaret.