tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Édson Luciano Ribeiro

Édson Luciano Ribeiro (s. 8. joulukuuta 1972) on brasilialainen pikajuoksija.
Ribeiro oli Atlantan olympialaisissa 1996 mukana Brasilian joukkueessa, joka voitti 4 x 100 metrin viestijuoksussa olympiapronssia. Kolme vuotta myöhemmin Sevillan MM-kisoissa hän karsiutui 100 metrin juoksun alkuerissä ajalla 10,47, mutta oli mukana voittamassa pikaviestissä MM-pronssia. Sydneyn olympialaisissa 2000 Ribeiro juoksi Brasilian joukkueessa, joka voitti pikaviestissä olympiahopeaa. Vuonna 2003 hän voitti Etelä-Amerikan mestaruuden 100 metrillä ajalla 10,30. Myöhemmin samana vuonna Pariisin MM-kisoissa hän karsiutui 100 metrin toisissa alkuerissä juostuaan 10,28, mutta oli mukana voittamassa pikaviestissä MM-hopeaa.
Israel Nesselius

Israel Nesselius (8. toukokuuta 1667 Enköping − 21. toukokuuta 1739 Uppsala) oli ruotsalainen kielitieteilijä. Hän oli 1700-luvun alussa Turun akatemiassa kaunopuheisuuden ja pyhien kielten professorina sekä yliopiston rehtorina.
Elämä.
Israel Nesselius syntyi vuonna 1667 Enköpingissä, Ruotsissa. Hän valmistui ylioppilaaksi Uppsalasta vuonna 1687, ja opiskeli vuosina 1701–1702 Leidenin yliopistossa. Nesselius nimitettiin vuonna 1706 Pyhien kielten eli heprean ja kreikan professoriksi Turun akatemiaan. Kaksi vuotta myöhemmin hänet nimitettiin yliopistossa vapautuneeseen kaunopuheisuuden professorin virkaan. Professorin virkojensa lisäksi hän toimi vuosina 1707 ja 1708 Turun akatemian rahastonhoitajana ja vuosina 1711–1712 yliopiston rehtorina.
Vuosina 1708–1711 Nesselius ehdotti Suomen sitomista tiukemmin emämaahan, ja tämän vuoksi muun muassa suomen kielen hävittämistä kaikkialta muualta paitsi Lapista. Tämä olisi voitu toteuttaa esimerkiksi väestönsiirroin.
Vaikka Nesselius tunnettiin saitana erakkona, lahjoitti hän professorin virastaan erotessaan 100 000 talaria opiskelevan nuorison hyväksi. Summa vastasi neljääkymmentä professorin vuosipalkkaa. Nesselius siirtyi Turusta Uppsalaan vuonna 1713 ja toimi Uppsalan yliopiston kreikan kielen professorina vuodesta 1716 vuoteen 1737.
Porsasyskä

Porsasyskä on sioissa esiintyvä hengitystiesairaus, jonka aiheuttaja on mykoplasmoihin kuuluva "Mycoplasma hyopneumoniae". Se leviää helposti sikalan sisällä ja tuulen mukana myös sikaloiden välillä. Oireita havaitaan tyypillisesti porsailla, joiden ikä on kuudesta viikosta kuuteen kuukauteen. Oireet akuutissa vaiheessa ovat koiran haukuntaa muistuttava yskä, kuume ja syömättömyys. Tauti aiheuttaa muutoksia keuhkoissa, ja siihen liittyy myös useita jälkitauteja. Tauti voi säilyä sikalassa pitkään nuorissa eläimissä, mutta vanhemmat eläimet saavat siihen vastustuskyvyn. 
Taudilla on suuri taloudellinen merkitys sianlihatuotannolle, sillä se hidastaa sikojen kasvua. Taudin esiintyvyys on alentumassa, ja tavoitteena on taudin hävittäminen Suomesta.
Albin Valjakka

Albin Valjakka (10. heinäkuuta 1877 Mikkelin maalaiskunta – 29. kesäkuuta 1918 Viipuri) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1918. Valjakka vangittiin sisällissodan loppuvaiheessa ja hän kuoli vankileirillä kesäkuussa 1918.
Elämä.
Valjakka syntyi Mikkelin maalaiskunnan Hiirolassa piika Edla Antintytär Valjakan (s. 1844) aviottomana lapsena. Kansakoulun käytyään Valjakka meni kirjaltajan oppiin vuonna 1894 ja työskenteli myöhemmin kirjapainoissa Helsingissä ja Mikkelissä. Vuonna 1899 Valjakka liittyi Mikkelin kirjatyöntekijäin ammattiosastoon, jonka puheenjohtajana hän toimi 1904–1906. Valjakka oli myös Mikkelin työväenyhdistyksen puheenjohtaja. Vuonna 1906 Valjakka oli perustamassa 'Vapaus'-lehteä ja työskenteli sen päätoimittajana vuodesta 1908 lähtien. Lisäksi hän oli lehden taloudenhoitaja sekä hallituksen puheenjohtaja. 
Valjakka oli SDP:n kansanedustaja vuosina 1907–1918 ja Mikkelin kaupunginvaltuuston jäsen 1907–1909. Lisäksi hän oli muun muassa sosiaalidemokraattisen puolueneuvoston jäsen. Sisällissodan aikana Valjakka työskenteli kansanvaltuuskunnan palveluksessa koulutoimen ylihallituksen tilalle perustetun kouluneuvoston kirjurina. Huhtikuun alussa Valjakka siirtyi muun kansanvaltuuskunnan tavoin Viipuriin, jossa hänet vangittiin Viipurin taistelun jälkeen toukokuussa kansanedustaja Kaarlo Saaren kanssa. Valjakka kuoli Viipurin vankileirillä kesäkuun lopussa. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi Jussi Tolonen.
Yksityiselämä.
Valjakan puoliso oli Hilma Maria Nykänen, jonka kanssa hän avioitui 1903. Nykänen toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1930. Pariskunta on haudattu Mikkeliin Harjun hautausmaalle. Hauta oli pitkään unohdettuna, kunnes Mikkelin Työväenyhdistys ja Työväen sivistysliitto kunnostivat sen ja hankkivat paikalle muistokiven vuonna 2020 työväenyhdistyksen 130-vuotisjuhlan yhteydessä.
Hilma Valjakka

Hilma Maria Valjakka (o.s. Nykänen, 29. toukokuuta 1881 Pieksämä – 14. helmikuuta 1934 Mikkeli) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1930.
Elämä.
Hilma Valjakan vanhemmat olivat kirvesmies Adam Nykänen (1829-1896) ja Amanda Kuhlman (1849-1913). Kansakoulun käytyään hän työskenteli palvelijana ja muutti vuosisadan vaihteessa Mikkeliin. Vuonna 1902 Valjakka liittyi Mikkelin työväenyhdistykseen, jonka ohella hän vaikutti muun muassa sosialidemokraattisessa naisliitossa sekä raittiusliikkeessä. Valjakka oli Kieltolakiliiton johtokunnan jäsen ja toimi myös kiertävänä raittiuspuhujana. Vuonna 1919 Valjakka valittiin kansanedustajaksi ja Mikkelin kaupunginvaltuuston jäseneksi. Hän oli myös presidentin valitsijamiehenä vuosina 1925 ja 1931. Sydänvaivoista kärsinyt Valjakka kuoli Mikkelin kunnallissairaalassa pitkäaikaisen sairauden jälkeen helmikuussa 1934. 
Perhe.
Hilma Valjakan puoliso oli toimittaja Albin Valjakka, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1903. Pariskunnalla oli yksi tytär. Albin Valjakka toimi myös kansanedustajana vuosina 1907-1918. Hän kuoli sisällissodan päätyttyä Viipurin vankileirillä kesäkuussa 1918. Hilma ja Albin Valjakka on haudattu Mikkeliin Harjun hautausmaalle. Hauta oli pitkään unohdettuna, kunnes Mikkelin Työväenyhdistys ja Työväen sivistysliitto kunnostivat sen ja hankkivat paikalle muistokiven vuonna 2020 työväenyhdistyksen 130-vuotisjuhlan yhteydessä.
Elviira Vihersalo

Hedvig Elviira Vihersalo (o. s. Ala-Rasku, 29. tammikuuta 1871 Ilmajoki – 10. huhtikuuta 1919 Pietari) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1914−1918.
Elämä.
Vihersalon vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Matinpoika Ala-Rasku (1845–1913) ja Liisa Tuomaantytär Latva-Kokko (1847–1900). Perheessä oli 15 lasta. Kansakoulun jälkeen Vihersalo kävi Isossakyrössä toimineen Orisbergin meijerikoulun työskennellen vuodesta 1891 lähtien meijeriapulaisena Askaisissa.
Vihersalo lähti työväenliikkeen toimintaan suurlakon jälkeen ja lokakuussa 1906 hänet valittiin Työläisnaisten liiton johtavaan valiokuntaan. Vihersalo toimi muun muassa Turun läänin eteläisen vaalipiirin puhujana ja kuului sosialidemokraattiseen piiritoimikuntaan. Eduskuntaan hänet valittiin vuonna 1914. Sisällissodan aikana Vihersalo työskenteli virkailijana Suomen kansanvaltuuskunnan oikeusasiain osastolla.
Sodan loppuvaiheessa Vihersalo pakeni Neuvosto-Venäjälle, jossa hän toimi punapakolaisille tarkoitetun suomalaisen lastenkodin johtajana Pietarissa. Vihersalo kuoli pilkkukuumeeseen Pietarin kulkutautisairaalassa huhtikuussa 1919.
Perhe.
Vihersalon puoliso oli Askaisesta kotoisin ollut kirvesmies Johan Wilhelm Vihersalo (1867–1922), jonka kanssa hän avioitui 1892. Viisilapsinen perhe asui Kaarinassa.
Juho Rikkonen

Juho Paavonpoika Rikkonen (11. joulukuuta 1874 Jääski – toukokuu 1918 Viipuri) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1917–1918. Hänet teloitettiin sisällissodan loppuvaiheessa Viipurin vankileirillä.
Elämä.
Jääsken Lokkarilassa syntyneen Rikkosen vanhemmat olivat itsellinen Paavo Juhonpoika Rikkonen (1831-1878) ja Maria Antintytär Rouhiainen (s. 1846). Hän työskenteli muurarina Jääskessä vuoteen 1906 saakka ja sen jälkeen Ruokolahden Tainionkoskella. Rikkonen oli mukana sosialidemokraattisen puolueen toiminnassa 1900-luvun alkuvuosista lähtien. Hän oli muun muassa Viipurin läänin itäisen vaalipiirin sosialidemokraattisen piiritoimikunnan jäsen. Kansanedustajaksi Rikkonen valittiin vuoden 1916 eduskuntavaaleissa.
Sisällissodan syttyessä Rikkonen valittiin Työväen pääneuvoston varajäseneksi. Hänet vangittiin Viipurin taistelun jälkeen ja teloitettiin kenttäoikeuden päätöksellä Viipurin vankileirillä toukokuussa 1918.
Perhe.
Rikkosen puoliso oli Leppävirralla syntynyt Maria Wilhelmiina Rautiainen (s. 1872), jonka kanssa hän avioitui 1896. Pariskunnalle syntyi neljä lasta, joista kolme kuoli jo nuorena.
Jerry Williams

Jerry Williams oikealta nimeltään "Sven Erik Fernström" (15. huhtikuuta 1942 Solna – 25. maaliskuuta 2018) oli ruotsalainen rocklaulaja. Hän tuli tunnetuksi 1960-luvun alussa The Violents -yhtyeessä, mutta siirtyi sitten soolouralle. Vuonna 1963 The Violents oli mukana Beatlesien Ruotsin kiertueella. Williams siirtyi 1960-luvun lopulla soulmusiikin pariin mutta palasi 1970-luvun alussa rockiin ja esiintyi Roadwork-yhtyeen kanssa 1980-luvulle saakka. Hän sai vuonna 1985 kulttuuristipendin ja pääsi vuonna 1991 ruotsalaiseen postimerkkiin. Williams oli melko suosittu myös Suomessa 1960-luvun alussa. 
Williams esiintyi muun muassa Ruisrockissa vuonna 1976. Hänen kappaleitaan ovat esimerkiksi "Number one" ja "Dangerous happiness" vuodelta 1963.
Subjektiivinen idealismi

Subjektiivinen idealismi tai berkeleylainen idealismi on ontologinen idealistinen teoria, jonka mukaan havaitut oliot eivät ole mitään muuta kuin aistinsisällön kokoelmia (tai kimppuja) havaitsijan mielessä. Teoria pyrkii siis selittämään inhimillisen ulkoista todellisuutta koskevan kokemuksen ja todellisuuden itsensä välistä suhdetta.
Teorialla on paljon yhteistä fenomenalismin kanssa: sen mukaan fyysiset kappaleet, ominaisuudet, tapahtumat jne. voidaan palauttaa mielen olioiksi, ominaisuuksiksi, tapahtumiksi jne. Näin todellisuus muodostuu loppujen lopuksi vain mielestä ja mielessä olevista olioista, tapahtumista jne. Subjektiivinen idealismi on monistinen teoria, koska sen mukaan vain mieli on todella olemassa, eikä aineen olemassaolo itsenäisenä objektiivisena todellisuutena ole todistettavissa empiirisesti subjektiivisten havaintojen ulkopuolella.
Tunnetuin subjektiivisen idealismin kannattaja oli 1700-luvun alkupuolella vaikuttanut irlantilainen filosofi George Berkeley. Berkeleyn idealismi oli vastaus John Locken empirismille, joka näyttäytyi hänelle materialismina. Berkeley katsoi, että olemassaolo oli sidottu kokemukseen, ja että oliot olivat olemassa havaittuina, mutta eivät sen ulkopuolella. Radikalisoineena aatetta kutsutaan solipsismiksi. Sen mukaan on olemassa pelkästään tiedostava minä. Berkeleyn ajattelussa Jumala varmistaa sen, että maailmassa on muutakin kuin aistija.
Shipping Corporation of India

Shipping Corporation of India (SCI) on Intian valtion omistama yritys, joka liikennöi sekä kotimaisia että kansainvälisiä reittejä käyttävillä laivoilla.
Historiaa.
SCI perustettiin 2. lokakuuta 1961 yhdistämällä Eastern Shipping Corporation ja Western Shipping Corporation. Kaksi muuta yritystä Jayanti Shipping Company vuonna 1973 ja Mogul Lines Limited vuonna 1986 sulautuivat vielä SCI:hin. Yhtiö aloitti toimintansa 19 laivalla. Vähitellen se muuttui monialayhtymäksi, jolla on 83 laivaa ja kymmenen laivaliikenteeseen liittyvää toimialaa.
Laivasto.
Tammikuussa 2006 SCI:n laivastoon kuului 84 laivaa, joiden yhteinen kantavuus oli 4,93 miljoonaa tonnia. Samaan aikaan yhtiö myös hoiti 53 laivaa, jotka kuuluivat Intian eri ministeriöille ja muille organisaatioille.
Työkokeilu

Työkokeilu on ammatillista kuntoutumista pohjustava kuntoutujan työhön ja ammattiin soveltuvuutta selvittävä palvelu, joka voidaan toteuttaa työpaikalla tai kuntoutuslaitoksessa. 
Työkokeilun lainsäädännöllinen perusta.
Työkokeilusta säädettiin ensimmäisen kerran 1960-luvun lopulla tehdyssä invalidihuoltolain muutoksessa. Silloin oli toiminnassa jo joitakin työkokeilua tarjoavia laitoksia kuten Invalidiliiton Järvenpään työklinikka, Invalidisäätiön työklinikka ja Tuberkuloosiliiton (nyk. Hengitysliiton) Merikosken työklinikka (nyk. Verve). 
Kuntoutuksen alkuvaiheessa 1960-luvulla työkokeilu määriteltiin näin: "Työkokeilu on vajaakuntoisen työedellytysten kvalifioitua kokeilua, tutkimista ja arviointia, joka tapahtuu käytännön työssä joko laitoksessa tai sen ulkopuolella yhtenäisen lääketieteellisen, psykologisen, ammatillisen ja sosiaalisen arvioinnin avulla".
Tämän määritelmän mukaan työkokeilussa on erotettavissa kaksi olennaista tunnusmerkkiä: 
Työkokeilu on, silloin kun se suoritetaan täydellisenä, kolmivaiheinen: 
Työkokeilua (joskus käytetään yhdistettyä nimikettä työ- ja koulutuskokeilu) käyttävät kaikki ammatillisen kuntoutuksen palvelujärjestelmät (työeläkekuntoutus, Kela, tapaturma- ja liikennevakuutuskuntoutus). Yhtäältä työkokeilu kytkeytyy kuntoutustutkimukseen, jossa on terveyspainotteisempi ja laajempi työote ja toisaalta työhönvalmennukseen, joka pyrkii työkokeilun antamien suositusten loppuun saattamiseen. 
Ohjaus ja käytäntö.
Suomen kuntaliiton kuntoutuspalveluluokituksen määritelmän mukaan työkokeilu työklinikalla on kokeilu, jossa selvitetään kuntoutujan edellytyksiä ja mahdollisuuksia suoriutua työelämässä. Työkokeilussa kokeillaan työtehtävistä suoriutumista joko työklinikalla tai työklinikan ohjauksessa normaalissa työpaikassa.
Työministeriön ohjeistuksen mukaan työkokeilulla työpaikalla selvitetään asiakkaan soveltuvuutta työhön tai ammattiin ja koulutus- ja työvaihtoehtoja. Työkokeilun avulla voidaan myös tukea työn saamista työkokeilupaikalla. Työklinikan työkokeilussa asiakas saa ohjatusti kokeilla erilaisia työtehtäviä ja selvittää työ- ja koulutusmahdollisuuksiaan työklinikan asiantuntijoiden kanssa. Työkokeilun järjestäjänä voi olla myös ns. yksinyrittäjä, jolloin kokeilun valvonnassa työvoimatoimistolla on keskeinen asema. 
Kaikilla työeläkelaitoksilla ja niiden yhteistyöelimellä Vakuutuskuntoutus VKK:lla on kotisivuillaan kuvaukset työkokeilusta ja sen toteuttamisesta.
Cats on fire

Cats on fire on vaasalaislähtöinen, sittemmin Turussa toiminut rockyhtye. Yhtyeen ensimmäinen albumi, "The Province Complains", julkaistiin alkuvuodesta 2007. Yhtyeen toinen albumi "Our Temperance Movement" julkaistiin maaliskuussa 2009.
Rauli Eskolin

Rauli ”Rake” Ilari Eskolin (s. 1969) on suomalainen tuottaja ja lauluntekijä. Eskolinin tuottamia yhtyeitä ja artisteja ovat muun muassa CMX, Maj Karma, Neljä Ruusua, Anna Abreu, Disco, Hanna Pakarinen, Ilkka Alanko, Herra Ylppö &amp; Ihmiset, Suburban Tribe, Apocalyptica, Day Eleven, Ronya, ja Piru Kange.
Syksyllä 1999 Eskolin perusti yhdessä Gabi Hakasen ja A. W. Yrjänän kanssa Inkfish-tuotantoyhtiön. 1990-luvun alussa hän oli mukana perustamassa Provoice Oy:ta, jonka päätoimialana on äänimainonnan ja musiikin tuottaminen. Hän on ollut myös jäsenenä yhtyeissä Ann Bell Fell ja Campaus 1990-luvulla ja 2000-luvun alkuvuosina.
Eskolin on säveltänyt ja sanoittanut muun muassa hittisinglet "Ivory Tower" (Anna Abreu), "Hard Luck Woman" (Hanna Pakarinen) sekä säveltänyt singlet "Haloo Helsinki!", "Perjantaina", "Jos elämä ois helppoo", "Yksi ilta unohdusta", "Kokeile minua", "Sairastun sinuun", "Maailman toisella puolen" (Leo Hakasen kanssa) ja "Sankaritar" (Tiktak). Eskolinin ja Patric Sarinin yhdessä kirjoittamat singlet "Vinegar" ja "Silent Despair" olivat vuoden 2008 soitetuimpia kappaleita. Vuonna 2009 Anna Abreun "Music Everywhere" oli yksi soitetuimpia kappaleita radioissa. Mariskan kanssa yhdessä tehty tango "Sua kaipaan" voitti Seinäjoen Tangomarkkinoiden sävellyskilpailun vuonna 2010. Vuonna 2011 Eskolin kirjoitti musiikkia Ronja Stanleyn kanssa tämän vuonna 2012 julkaistulle "The Key Is the Key" -albumille. Albumilta on julkaistu Ronyan ja Eskolinin yhteisbiisit "Annoying" ja "Hyperventilating".
Vuoden 2012 alkupuoliskolla Eskolin äänitti, tuotti ja miksasi Neljä Ruusua -yhtyeen uuden albumin. Samana vuonna hän tuotti äänitti, miksasi ja tuotti yhdessä Gabi Hakasen kanssa Haloo Helsingin! neljännen albumin "Maailma On Tehty Meitä Varten", joka on myynyt platinaa. Eskolin vastasi myös albumin jousisovituksista sekä oli mukana osasäveltäjänä useassa kappaleessa, muun muassa "Vapaus Käteen Jää" ja "Huuda". Saman vuonna hän tuotti CMX:n albumin "Seitsentahokas", joka myi kultaa. 
Eskolin äänitti, miksasi ja tuotti 2013 Apocalypticasta tutun Eicca Toppisen ja hänen silloisen vaimonsa Kirsi Ylijoen bändin, Cherry &amp; The Vipersin, debyyttialbumin, ja kesäkuusta 2013 alkaen käynnistyivät Happoradion "Elefantti" -albumin sessiot, jotka saatiin päätökseen vuoden vaihteessa. "Elefantti" on myynyt kultaa.
Alkuvuodesta 2014 Eskolin äänitti, tuotti (yhdessä Gabi Hakasen kanssa) sekä miksasi Haloo Helsinki! -yhtyeen viidennen studioalbumin "Kiitos Ei Ole Kirosana". Levyltä on julkaistu ensimmäinen single "Beibi", joka nousi iTunesin, Spotifyn, Latauslistan sekä radiosoittolistan ykköseksi. Hän myös äänitti, miksasi ja tuotti Don Huonojen jo levytettyjen kappaleiden uudet versioinnit "We Want More" -tosi-TV-ohjelmaan sekä lisäksi kaksi uutta kappaletta.
Eskolin on tehnyt yhteistyötä myös laulaja-lauluntekijä Elviira Niemisen kanssa.
An Ocean Between Us

An Ocean Between Us on metalcore-yhtye As I Lay Dyingin neljäs studioalbumi. Metal Blade Records julkaisi albumin 21. elokuuta 2007. Julkaisuajankohtana albumi pääsi albumimyynnillään Billboardin Top 200 -listalla sijalle 8, ja myyntilukumäärä oli lähes 39 000.
Kappale ”Nothing Left” sai Grammy-ehdokkuuden luokassa "Best Metal Performance" vuonna 2007.
Objektiivinen idealismi

Objektiivinen idealismi on ontologinen idealistinen käsitys, jonka mukaan todellisuuden määräävä henkinen perusaines on riippumaton yksilön tietoisuudesta. Platon voidaan nähdä ensimmäisenä objektiivisena idealistina. 
Objektiivinen idealismi erotetaan sekä George Berkeleyn subjektiivisesta idealismista että Immanuel Kantin transsendentaalisesta idealismista. Kantia edeltäneen uuden ajan filosofiassa Spinozaa ja Leibnizia voidaan pitää objektiivisen idealismin edustajina. Välittömästi Kantia seuranneena ajanjaksona objektiivista idealismia kehittivät erityisesti kolme Kantin seuraajaa, F. W. J. Schelling, J. G. Fichte ja G. W. F. Hegel.
Objektiivisen ja subjektiivisen idealismin ero ei kuitenkaan aina ole selvä: esimerkiksi Fichten idealismia kutsuttiin myöhemmin subjektiiviseksi idealismiksi erotuksena Schellingin selvästi objektiivisesta idealismista. Hegelin idealismia taas alettiin kutsua absoluuttiseksi idealismiksi.
Myöhemmin objektiivista idealismia ovat kannattaneet muun muassa yhdysvaltalaiset Charles S. Peirce ja Josiah Royce sekä brittiläiset idealistit kuten T. H. Green ja F. H. Bradley. Missä brittiläiset idealistit ja Royce olivat saaneet voimakkaita vaikutteita Hegeliltä, Charles S. Peirce kehitti oman versionsa objektiivisesta idealismista lähinnä Kantin ja jossain määrin myös Schellingin vaikutuksen alaisena. Hänen mukaansa aine oli vain mielen reduktio.
M/S Trelleborg

M/S Trelleborg on ruotsalainen junalautta, jolla Scandlines-varustamo liikennöi Ruotsin Trelleborgin ja Saksan Sassnitzin väliä. Laivan kotisatama on Trelleborg, jonka mukaan laiva on saanut nimensäkin, ja se liikennöi Ruotsin lipun alla. M/S "Trelleborg" oli valmistuessaan maailman suurin yhdistetty auto-, juna- ja matkustajalautta. Laiva voi ottaa mukaansa 800 matkustajaa, joita varten on 50 hyttipaikkaa. Junanvaunuja varten on viisi raidetta, joiden yhteenlaskettu pituus on 755 metriä. Henkilöautoja mahtuu laivaan 108 kappaletta autokaistoille, joiden pituus on 650 kaistametriä.
Laivan omistajana oli aluksi Ruotsin valtionrautatiet (Statens Järnvägar, SJ) vuosina 1982–1990. Vuosina 1990–1999 laivan omisti SweFerry, joka myi laivan vuonna 1999 Stena Line -varustamolle.
Eduskunnan ikäpuhemies

Eduskunnan ikäpuhemies () on epävirallinen nimitys Suomen eduskunnan iältään vanhimmalle kansanedustajalle, joka vuosittain toimii puhemiehenä ennen varsinaisen puhemiehistön valintaa valtiopäivillä. Tässä artikkelissa on luettelo niistä kansanedustajista, jotka ovat olleet kulloisenkin eduskunnan vanhimpia jäseniä. Jotkut vanhimmat ovat voineet nousta eduskuntaan kesken kauden varaedustajana eivätkä siis ole toimineet ikäpuhemiehenä. Tällainen oli esimerkiksi Jörn Donner tullessaan edustajaksi alkuvuodesta 2007.
Vuoden 1906 valtiopäiväjärjestys määräsi eduskunnan vanhimman jäsenen toimimaan puhemiehenä kunnes puhemiehistö on valittu. Nykyään saman määrää eduskunnan työjärjestys.
Luettelo Suomen eduskunnan ikäpuhemiehistä.
Vaikka eduskunta valitaan useammaksi vuodeksi kerrallaan (vuoteen 1954 saakka kolmeksi vuodeksi ja 1954 alkaen neljäksi vuodeksi), kokoontuu se valtiopäiville vuosittain, ja uusien valtiopäivien on näin joka vuosi valittava itselleen puhemies ja kaksi varapuhemiestä. Tämä tapahtuu valtiopäivien ensimmäisessä istunnossa, joka pidetään ennen valtiopäivien avajaisia. Eduskunnan vanhin kansanedustaja johtaa puhetta ensimmäisessä istunnossa siihen saakka, kunnes uusi puhemies on valittu, vannonut valansa ja asettunut puheenjohtajaksi.
Vuosina 1908, 1909, 1917, 1929, 1930 ja 1975 pidettiin kahdet valtiopäivät eduskunnan hajottamisen ja uusien vaalien vuoksi. Vuosina 1910, 1918, 1932 ja 1935 järjestettiin varsinaisten valtiopäivien lisäksi ylimääräiset valtiopäivät yksittäisten asioiden käsittelyä varten. Vuosina 1915 ja 1916 ei Suomessa järjestetty valtiopäiviä sotatilan vuoksi. Tässä luettelossa ovat puhemiesvaalin aikana puhemiehinä toimineet eduskunnan jäsenet. Sulkuihin merkityt olisivat ikänsä puolesta toimineet ikäpuhemiehenä mutta heidän tilallaan toimi toinen edustaja.
Muita kansanedustajien ikäennätyksiä.
Vanhin elossa ollut kansanedustaja.
Vanhimpana elossa olleena kansanedustajana (mukaan luettuna myös jo eduskuntatyön päättäneet) ovat olleet:
Roméo Dallaire

Roméo Antonius Dallaire O.C., CMM, GOQ, MSC, CD (25. kesäkuuta 1946 Denekamp, Alankomaat) on kanadalainen evp-kenraaliluutnantti, joka toimi Kanadan senaattorina edustaen liberaalipuoluetta vuosina 2005–2014. Dallaire toimi YK:n UNAMIR-joukkojen komentajana Ruandassa kansanmurhan aikana.
Kanadanranskalainen Dallaire syntyi Alankomaissa kanadalaiselle ylikersantille Roméo Louis Dallairelle ja hollantilaiselle sairaanhoitajalle Catherine Vermeassenille. Hän muutti äitinsä kanssa Kanadaan puolivuotiaana ja kasvoi Montrealissa.
Dallaire astui Kanadan puolustusvoimien palvelukseen 1964. Vuonna 1989 hänet ylennettiin prikaatikenraaliksi. Heinäkuussa 1993 Dallaire nimitettiin YK:n Ugandan ja Ruandan sotilastarkkailujoukon () komentajaksi. UNOMUR liitettiin pian YK:n avustusoperaatioon Ruandassa () ja Dallairesta tuli tämän operaation komentaja. UNAMIR:n tarkoitus oli valvoa vastasolmitun Arushan rauhansopimuksen toimeenpanoa, mutta hän joutui pian uudelleen käynnistyneen sisällissodan ja kansanmurhan todistajaksi. Operaation aikana Ruandassa murhattiin 800 000 ihmistä.
UNAMIR-operaation jälkeen Dallaire toimi Kanadan 1. divisioonan komentajana ja armeijan varakomentaja ja sai kenraaliluutnantin ylennyksen. Hän toimi myös puolustusministeriössä apulaisvarapuolustusministerinä. Dallaire jäi eläkkeelle armeijan palveluksesta vuonna 2000.
Dallairen kirja "Shake Hands with the Devil: The Failure of Humanity in Rwanda" (), joka kertoo hänen kokemuksistaan Ruandan operaatiossa, nousi myyntimenestykseksi ympäri maailmaa. Hänen seuraava kirjansa oli "Shake Hands With the Devil: The Journey of Roméo Dallaire". Hänen kokemusten pohjalta on valmistunut elokuva "Shake Hands With the Devil" (2007).
Henry Wilde

Henry Tingle Wilde (21. syyskuuta 1872 – 15. huhtikuuta 1912) oli matkustajahöyrylaiva RMS Titanicin yliperämies, joka kuoli laivan upotessa. Hän oli työskennellyt aikaisemmin muun muassa RMS Olympicilla. Wilde saapui Titanicille päivää ennen neitsytmatkan alkua. Laivan törmätessä jäävuoreen hän vietti vapaavahtia hytissään. Wilde auttoi paapuurin puoleisten pelastusveneiden laskemisessa ja nähtiin viimeisen kerran täyttämässä pelastuslautta A:ta ja B:tä. Erään teorian mukaan Wilde oli se miehistön jäsen, joka pelastuneiden kertomusten mukaan ampui itsensä hieman ennen laivan uppoamista. Muita esitettyjä vaihtoehtoja ovat ensimmäinen perämies William Murdoch ja kapteeni Edward J. Smith. Wilden ruumista ei koskaan löydetty.
Vuoden 1997 elokuvassa "Titanic" Wildeä näytteli Mark Lindsay Chapman. Elokuvassa Wilde nähtiin pelastuslautta B:n lähistöllä ennen uppoamista sekä uppoamisen jälkeen veden varassa rikkinäisen kansituolin päällä yrittäen kutsua pelastusveneitä takaisin pilliinsä puhaltamalla. Elokuvassa hän lopulta paleltui kuoliaaksi. Wilden todellista kuolinsyytä ei ole saatu koskaan selville.
Orient Overseas Container Line

Orient Overseas Container Line (OOCL) () on hongkongilainen kontteja meritse kuljettava laivayhtiö, joka suorittaa myös muita logistiikka-alan palveluja. OOCL on Orient Overseas International Limited -yhtiön (OOIL) tytäryhtiö, jonka emoyhtiö omistaa kokonaan. Suomessa toimivan OOCL (Finland) Ltd Oy:n omistaa Bermudalle rekisteröity Orient Overseas (International) Limited.
OOCL:n perusti C. Y. Tung vuonna 1947, jolloin yhtiön nimeksi tuli Orient Overseas Line. Yhtiö vaihtoi nimensä Orient Overseas Container Lineksi vuonna 1969, jolloin se aloitti konttiliikenteen. Enimmillään OOCL:n laivastoon kuului yli 150 rahtilaivaa, joiden yhteinen kantavuus ylitti kymmenen miljoonaa tonnia; se kuului maailman seitsemän suurimman varustamon joukkoon. Yhdessä vaiheessa se omisti myös M/T Seawise Giantin, suurimman koskaan rakennetun laivan.
Yhtiö on kärsinyt takaiskuista läpi koko historiansa, ensi kerran 1970-luvun alussa. Syyskuussa 1970 Tung osti kuuluisan valtamerilaivan RMS Queen Elizabethin muuttaakseen sen kelluvaksi yliopistoksi, joka tunnettaisiin nimellä Seawise University. Laiva syttyi tuleen 9. tammikuuta 1972 korjaustöiden aikana ja upposi Hongkongin Victoria-satamaan. Hylky romutettiin kolme vuotta myöhemmin.
C. Y. Tungin kuoleman jälkeen 1982 C. H. Tung otti 14 vuodeksi johdon Orient Overseas International Limited -yhtiössä, joka on OOCL:n emoyhtiö. Vuonna 1996 johtoon siirtyi hänen veljensä C. C. Tung.
Nykyisin OOCL on yksi maailman suurimmista varustamoista ja logistiikkayrityksistä, jolla on yli 230 toimistoa 58 maassa ympäri maailmaa sekä yli 270 laivaa.
Aiemmin kaikki yhtiön suuret laivat saivat nimen, joka alkoi sanalla Seawise, joka oli sanaleikki C. Y. Tungin nimikirjaimista. Vuodesta 1989 OOCL:lle kuuluvat rahtilaivat ja konttilaivat ovat saaneet nimen, joka alkaa tunnuksella OOCL.
Itsellinen

Itsellinen tarkoitti sääty-yhteiskunnan ajan Suomessa maaseudulla asunutta henkilöä, joka ei saanut elatustaan omasta maanviljelystään eikä ollut vakinaisesti kenenkään palveluksessa.
Pääansionsa itselliset saivat tekemällä muuta kuin maatöitä, esimerkiksi toimimalla käsityöläisinä. He asuivat vuokralla toisen omistamassa asunnossa ja maksoivat asumisestaan joko rahalla tai työnteolla. Itsellisillä saattoi olla myös omaa pientä viljelystä ja muutamia kotieläimiäkin. 
Itselliset kuuluivat 1700-luvulla suomalaisessa maaseutuyhteisössä tilattomaan väestöön ja samalla yhteiskunnan alimpaan kerrokseen mäkitupalaisten ja palkollisten ohella. Tämänaikaisen länsisuomalaisen kylän rakenteessa itsellisten mökit sijaitsivat kylän laitamilla, kun taas vauraamman väen asutus muodosti kylän ytimen.
Itsellinen fiktiossa.
Kirjallisuudessa itsellisiä esiintyy jonkin verran; eräät tunnetuimmat ovat Artturi Järviluoman näytelmän "Pohjalaisia" itselliset Kaisa ja Salttu, jotka ovat tarinan tärkeitä sivuhenkilöitä.
Ukraina Eurovision tanssikilpailussa

Ukraina osallistui historian ensimmäiseen Eurovision tanssikilpailuun, joka järjestettiin Lontoossa 1. syyskuuta 2007. Ukrainan tanssipari Yulia Okropiridze ja Illya Sydorenko hävisivät Suomelle sijoituttuaan toiselle sijalle.
Ukraina sai pisteitä seuraavilta mailta: Sveitsi (3), Ruotsi (5), Kreikka (5), Itävalta (5), Tanska (6), Saksa (6), Irlanti (6), Portugali (7), Espanja (8), Alankomaat (10), Suomi (12), Liettua (12), Venäjä (12) ja Iso-Britannia (12).
Mennyt maailma (televisiosarja)

Mennyt maailma ("Brideshead Revisited") on Evelyn Waugh’n samannimiseen romaaniin perustuva brittiläinen television minisarja vuodelta 1981. Kirjan on televisiolle sovittanut John Mortimer. Granada Televisionin tuottama sarja on 11-osainen, ja sen pääosia esittävät Jeremy Irons, Anthony Andrews, Diana Quick, John Gielgud, Claire Bloom, Lawrence Olivier ja Stéphane Audran. 
Ohjauksesta vastasivat Charles Sturridge ja ulkomailla kuvatuissa jaksoissa Michael Lindsay-Hogg. Tuottajana toimi Derek Granger. Sarjan musiikin sävelsi Geoffrey Burgon ja se julkaistiin Chrysalis Recordsin äänitteenä 1981.
Juoni ja teemat.
Kapteeni Charles Ryder saapuu toisen maailmansodan aikana joukkoineen sotilaskäyttöön otettuun suureen kartanoon Bridesheadiin, jossa hän opiskeluaikoinaan vietti aikaa kartanon omistajaperheen pojan ja tyttären kanssa. Ryder alkaa muistella, miten tutustui ensin Oxfordin yliopistossa perheen poikaan lordi Sebastian Flyteen, jolle suhde Ryderiin oli myös seksuaalinen, ja sitten tämän sisareen Juliaan ja muuhun perheeseen, erityisesti heidän äitiinsä lady Marchmainiin. 
Tarinan läpi kulkevia teemoja ovat brittiläinen luokkayhteiskunta, roomalaiskatolinen uskonto (anglokatolismi), taide, tukahdutettu homoseksuaalisuus, vaikeat perhesuhteet ja alkoholismi. 
Sarja kuvaa Charlesin kehitystä nuoresta ja huolettomasta varakkaan perheen taiteilijanalusta aikuiseksi mieheksi ja Sebastianin muutosta kevytmielisestä eksentrikosta ilottomaksi alkoholistiksi ja sukunsa hylkääjäksi. Charles Ryder on sarjan kertojaääni ja useimmat tapahtumat kuvataan hänen kauttaan. 
Vastaanotto.
Sarjan myötä sen päähenkilöistä, taiteilija Charles Ryderiä esittäneestä Jeremy Ironsista ja aristokraatti lordi Sebastian Flytea esittäneestä Anthony Andrewsistä, tuli tähtiä. Sarja oli arvostelumenestys. Alun perin osajako oli päinvastainen, Ironsin piti näytellä Sebastiania ja Andrewsin Charlesia.
Sarja esitettiin Britanniassa pian Margaret Thatcherin valtaantulon jälkeen ja sopi sarjan tuottajan Derek Grangerin mukaan hyvin kansan silloiseen mielentilaan, jossa haluttiin paeta ankeaa todellisuutta ylelliseen hedonismiin, josta tuli koko 1980-luvun keskeisimpiä trendejä.
Suomessa sarja esitettiin 26. syyskuuta 1982 alkaen TV1:llä parhaaseen katseluaikaan lauantai-iltaisin. Uusintana se näytettiin vuonna 2007 YLE Teemalla.
Sarja sai kolme Bafta-palkintoa ja oli kuuden palkinnon ehdokkaana. Yhdysvalloissa se sai kaksi Golden Globe -palkintoa.
Vuonna 2000 British Film Instituten kyselyssä ammattilaiset valitsivat sarjan kaikkien aikojen kymmenenneksi parhaaksi brittiläiseksi TV-ohjelmaksi.
Uusintaversio.
Vuonna 2008 Julian Jarrold ohjasi kirjan perusteella pitkän elokuvan, joka sai teatterilevityksessä suomenkielisen nimen "Brideshead Revisited – mennyt maailma", mutta jota on esitetty televisiossa myös nimellä "Mennyt maailma". Uusintasarja ei saavuttanut alkuperäisen sarjan menestystä tai arvostusta.
Kalliomäen pysäkki

Kalliomäen pysäkki () on rataosalla Pohjois-Savossa Sonkajärven kunnassa sijaitseva lakkautettu rautatieliikennepaikka. Se oli Sukevan keskusvankilan pysäkki, jossa vankivaunut pysähtyivät. Kalliomäestä haarautui Sukevan keskusvankilalle johtanut Kalliosuon rata, joka purettiin 1970-luvulla.
Kalliomäki avattiin laiturivaihteena noin vuonna 1932. Se muutettiin miehttämättömäksi 1969 ja tavaraliikenne lakkautettiin 1976. Henkilöliikenne lakkautettiin 28. toukokuuta 1983 ja koko liikennepaikka 3. kesäkuuta 1984.
Kalliomäen pysäkkirakennus on uusin Iisalmi–Kajaani-radan asemarakennuksista, koska Sukevan keskusvankila valmistui radan valmistumisen jälkeen. Kalliomäessä on osittain tiilirakenteinen pysäkkirakennus, ja se on ainut tiilirakenteinen asemarakennus Iisalmi–Kajaani-rataosalla. Pysäkkirakennuksessa oli matkatavaratila, odotustila sekä asemamiehen toimisto ja lipunmyynti. Asemamiehen toimistosta on lippuluukku odotustilaan. Jokaiseen osaan asemasta on oma sisäänkäynti ja matkatavaratilaan myös leveät tavaraovet tavarankäsittelyn helpottamiseksi. Lämmitys tapahtui pönttöuuneilla. Matkatavaratila ei ollut lämmintä tilaa. Rakennus on varastokäytössä.
Italia Marittima

Italia Marittima S.p.A. on italialainen laivaliikenneyhtiö, jota johtaa Evergreen Marine Corporation.
Historiaa.
Yhtiö perustettiin nimellä Österreichischer Lloyd vuonna 1836 ja siitä tuli yksi maailman suurimmista laivaliikenneyhtiöistä, koska se hoiti vuoteen 1918 asti suurimman osan Itävalta-Unkarin merikuljetuksista ja merimatkustajista. Yhtiö hoiti säännöllisen liikenteen Triestesta Lähi-itään, Intiaan, Kiinaan, Kaukoitään, Brasiliaan, Yhdysvaltoihin ja Pohjois-Eurooppaan. Se oli myös ensimmäisiä, jotka alkoivat käyttää höyrylaivoja.
Yhtiön nimeksi tuli Lloyd Triestino vuonna 1919, kun Triestesta tuli osa Italiaa. Samaan aikaan yhtiötä myös järjesteltiin uudelleen, jotta se toipuisi ensimmäisen maailmansodan aikaisista menetyksistään. 1930-luvun loppuun mennessä Lloyd Triestino oli jälleen maailman johtavia kuljetusyrityksiä omistaen 85 laivan laivaston ja käyttäen 17 reittiä Aasiaan, Afrikkaan ja Australiaan. Yhtiö oli uudelleen toimintakyvytön toisen maailmansodan hävitysten vuoksi 1940-luvulla. Sodan aikana Lloyd Triestino menetti 68 laivaa ja 1 000 merimiestä. Lopulta laivasto oli pienentynyt vain viiden laivan kokoiseksi ja yhtiöllä oli edessään jälleen valtava uudelleenrakennusohjelma. Vuoteen 1956 mennessä yhtiön laivasto oli kasvanut 31 alukseen.
Lloyd Triestino aloitti kumppanuuden taiwanilaisen merenkulkualan jättiläisen Evergreen Marinen kanssa vuonna 1993. Menestyksekäs kumppanuus on kehittynyt vuosien varrella ja siihen on nyttemmin otettu mukaan myös Evergreenin brittiläinen yhtiö, Hatsu Marine Ltd., joka perustettiin vuonna 2000. Lloyd Triestinon nimi vaihtui virallisesti Italia Marittimaksi 1. maaliskuuta 2006.
Montrealin kasvitieteellinen puutarha

Montrealin kasvitieteellinen puutarha () on suuri kasvitieteellinen puutarha, joka sijaitsee Montrealissa Kanadassa. Alue on kooltaa 750 000 m2. Kasvitieteelliseen puutarhaan kuuluu 22 000 kasvilajia ja lajiketta, 10 kasvihuonetta ja 30. teemapuutarhaa.. Puutarhassa järjestetään koulutusta, säilytetään harvinaisia kasvilajeja sekä tehdään kasvitieteellistä tutkimusta.
Pormestari Camillien Houde perusti puutarhan vuonna 1931 munkki Marie-Victorinin kampanjoinnin jälkeen.
Kiinalainen puutarha on rakennettu perinteisten kiinalaisten ohjeiden mukaan. Siellä on monia kiemurtelevia polkuja, keinotekoinen vuori ja kiinalaiseen tyyliin tehtyjä rakennuksia, jotka sisältävät bonsaikokoelman. Montrealin kasvitieteellisen puutarhan kiinalainen puutarha on suurin kiinalainen puutarha Kiinan ulkopuolella.
Japanilaiseen puutarhaan on istutettu tyypillisiä japanilaisia kasveja. Alueella on japanilaistyylisiä rakennuksia ja kesän aikana siellä esitetään perinteinen japanilainen teeseremonia. Lisäksi esillä on kukkienasettelutaide Ikebana ja kamppailulaji Iaidō. japanilaiseen puutarhaan kuuluu myös laaja koikarppilammikko.
Kanadan alkuperäiskansojen puutarhassa on vaahteroita, koivuja sekä mäntyjä. Alueella on muutamia toteemipaaluja esittelemässä intiaanien taidetta ja rakennustapoja.
Vuoristopuutarhassa on kiemurtelevia polkuja kivikossa. Polkuja reunustavat pienikokoiset vuoristokasvit.
Muissa puutarhoissa on muun muassa myrkyllisiä kasveja, viljelykasvien alue sekä arboretum. Puutarha on myös monien eläinten pääasiassa oravien ja ankkojen asuinpaikka. Puutarhassa on myös harvinaisempia eläimiä kuten kilpikonnia ja haikaroita.
Puutarha on yksi kaupungin suosituimpia nähtävyyksiä.
Tylppäkuonokarhu

Tylppäkuonokarhu ("Arctodus spp.") oli suuri, kaikkiruokainen ja nykyään sukupuuttoon kuollut karhu, joka eli Pohjois-Amerikassa noin 1,8 miljoonaa –11 000 vuotta sitten.
Tylppäkuonokarhuja oli kahta lajia: "Arctodus pristinus" ja "Arctodus simus". Lajeista suurin oli "Arctodus simus", joka oli samalla suurin koskaan elänyt karhu. Seistessään neljällä jalalla se oli 180 cm korkea ja kahdella jalalla jopa 400 cm korkea. Painoa sillä oli toista tuhatta kiloa, eli enemmän kuin kodiakinkarhulla, joka on nykyisistä karhuista suurin. Se oli pääasiassa lihansyöjä.
Tylppäkuonokarhun lähin nykyinen sukulainen on silmälasikarhu; näiden suvut erkaantuivat toisistaan vasta noin viisi miljoonaa vuotta sitten. Tylppäkuonokarhun ruumiinrakenne muistuttaa kuitenkin enemmän Suomessakin tavattavaa ruskeakarhua.
Chryste Gaines

Chryste Gaines (s. 14. syyskuuta 1970 Lawton, Oklahoma) on yhdysvaltalainen pikajuoksija.
Gaines sijoittui Barcelonan sisäratojen MM-kisoissa 1995 60 metrin juoksussa seitsemänneksi ajalla 7,12. Myöhemmin samana vuonna Göteborgin ulkoratojen MM-kisoissa hän oli mukana Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti MM-kultaa 4 x 100 metrin viestijuoksussa. Seuraavana vuonna hän oli mukana voittamassa olympiakultaa Atlantan olympialaisissa pikaviestissä. Pariisin sisäratojen MM-kisoissa 1997 hän karsiutui 200 metrin juoksun välierissä ajalla 23,31. Samana vuonna Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa hän sijoittui 100 metrin juoksussa kahdeksanneksi ajalla 11,32 sekä oli mukana voittamassa MM-kultaa pikaviestissä. Vuonna 1998 hän juoksi GP-finaalissa 100 metrillä kuudenneksi ajalla 11,23.
Gaines karsiutui Sydneyn olympialaisissa 2000 100 metrin välierissä. Pikaviestissä hän oli mukana kolmanneksi juosseessa joukkueessa. Kauden lopussa hän sijoittui GP-finaalissa 100 metrillä toiseksi ajalla 11,09. Seuraavana vuonna hän voitti Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrillä MM-pronssia ajalla 7,12 ja oli 100 metrillä viides Edmontonin MM-kisoissa ajalla 11,06. Vuonna 2002 hän voitti Yhdysvaltain sisäratojen mestaruuden 60 metrillä ja oli GP-finaalissa 100 metrillä neljäs. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän oli mukana Yhdysvaltain pikaviestijoukkueessa, joka voitti kisoissa MM-hopeaa. Kauden lopussa hän voitti 100 metrillä ajalla 10,83.
Vuonna 2005 Gaines sai kahden vuoden kilpailukiellon yhteyksistään Balco-laboratorioon, vaikka ei ollut koskaan antanut positiivista dopingtestiä. Kilpailukielto merkittiin alkaneeksi 6. kesäkuuta 2005 ja samalla Gainesin tulokset aikavälillä 30. marraskuuta 2003 – 6. kesäkuuta 2005 hylättiin.
Gaines teki paluun kilparadoille vuonna 2008.
Emmaste

Emmaste () oli Virossa, Hiidenmaan saaren eteläosassa sijainnut kunta. Sen asukasluku oli 1 125 (1.1.2013), pinta-ala 197,49 neliökilometriä ja asukastiheys 5,7 asukasta neliökilometrillä. Kunnan keskus oli Emmasten kylä.
Hiidenmaan kunnat (Emmaste, Hiiu, Käina ja Pühalepa) yhdistettiin vuoden 2017 lokakuussa Hiidenmaan kunnaksi.
Kylät.
Emmaste, Haldi, Haldreka, Harju, Hindu, Härma, Jausa, Kabuna, Kaderna, Kitsa, Kurisu, Kuusiku, Kõmmusselja, Külaküla, Külama, Laartsa, Lassi, Leisu, Lepiku, Metsalauka, Metsapere, Muda, Mänspe, Nurste, Ole, Prassi, Prähnu, Pärna, Rannaküla, Reheselja, Riidaküla, Selja, Sepaste, Sinima, Sõru, Tilga, Tohvri, Tärkma, Ulja, Valgu, Vanamõisa, Viiri, Õngu.
Väestö.
Vuonna 2011 Emmasten kunnassa oli 1 102 asukasta, joista 1 089 (98,8 %) oli virolaisia, 3 (0,3 %) venäläisiä ja 9 (0,8 %) muita kansallisuuksia.
Amfilokhos

Amfilokhos () oli antiikin Kreikassa miehen etunimi.
Kreikkalainen mytologia.
Kreikkalaisessa mytologiassa esiintyy kolme eri hahmoa, jotka kantavat nimeä:
Naamioantilooppi

Naamioantilooppi eli isohevosantilooppi ("Hippotragus equinus") on isoantilooppeihin kuuluva afrikkalainen sorkkaeläinlaji. Sen ruumis on 250–260 cm:n pituinen ja säkäkorkeus on 150–160 cm. Eläin painaa n. 260–300 kg ja sen hännän pituus on 50–70 cm.
Tuntomerkit.
Uros on kooltaan noin neljänneksen tai viidenneksen suurempi kuin naaras. Sen sarvet (50–70 cm) ovat käyrät ja oleellisesti lyhyemmät kuin mustahevosantiloopilla. Niskassa ja hartioissa on tumma harja, ja hieman vaatimattomampana se on myös kaulan alla.
Levinneisyys.
Naamioantilooppia tavataan Afrikassa Saharan eteläpuolisilla alueilla lukuun ottamatta Guineanlahden rannikon sademetsäaluetta ja suurinta osaa Etelä-Afrikasta. Länsi-Afrikassa laji on uhanalainen, muualla varsin harvinainen. Lajin kanta on vakaa vain suojelualueilla.
Elinympäristö.
Naamioantiloopin elinympäristöä ovat ruohikkoiset alueet, savanni ja suojaiset metsät lähellä sopivia juomapaikkoja.
Elintavat.
Naamioantilooppi elää yksikseen, pareittain tai pienissä, noin 25 eläimen laumoissa. Laumaa johtaa hallitseva uros.
Ravinto.
Ravinnosta pääosa on ruohoa, jossakin määrin myös pensaiden lehtiä ja hedelmiä.
Lisääntyminen.
Naaralla kanto-aika kestää 9 kuukautta ja se saa yhden jälkeläisen. Naaraat hakeutuvat synnytyksen jälkeen omiin laumoihinsa.
Nelson Riddle

Nelson Smock Riddle, Jr. (1. kesäkuuta 1921 – 6. lokakuuta 1985) oli yhdysvaltalainen orkesterinjohtaja ja sovittaja, jonka ura kesti 1940-luvun lopulta 1980-luvun alkuun. Riddle tunnetaan kenties parhaiten 1950-luvun Capitol Recordsille tekemistään töistä, tyypillisesti jazzahtavista big band -tyylisistä sovituksista Frank Sinatran, Dean Martinin, Nat King Coleen, Judy Garlandin, Peggy Leen, Louis Priman ja Keely Smithin kaltaisille artisteille. Myöhemmin hänen palveluksiinsa turvautuivat Ella Fitzgerald, Shirley Bassey, Matt Monro, Linda Ronstadt ja monet muut.
Riddle teki myös paljon musiikkia 1960-luvun televisiosarjoihin, kuten "Valtatie 66" (Route 66) ja "Batman".
Ants Kaljurand

Ants Kaljurand eli ”Hirmus Ants” ("Hirveä Ants") (20. lokakuuta 1917 Saarenmaa – 13. maaliskuuta 1951) oli virolainen toisen maailmansodan aikainen kommunismin vastainen vapaustaistelija eli metsäveli.
Köyhästä perheestä lähtöisin ollut Kaljurand työskenteli Pärnumaalla Soontaassa renkinä ennen maailmansodan syttymistä. Hän liittyi metsäveljiin ja oli kesällä vuonna 1941 iskemässä neuvostojoukkoja vastaan Lääne- ja Pärnumaalla. Natsi-Saksan miehityksen aikana hän toimi Viron Omakaitse-suojeluskuntajärjestössä ja oli mukana rintamalla vuosina 1942–1944. Vuonna 1944 saksalaisten peräännyttyä hän jäi sotavangiksi Saarenmaalla, mutta pääsi pakenemaan vankileiriltä vielä saman vuoden joulukuussa ja jatkoi toimintaansa metsäveljissä.
Neuvostovallan aikaan Kaljurand toimi Endel Redlichin johdolla perustetun Relvastatud Võitluse Liit ('Aseellisen taistelun liitto') -vastarintajärjestön paikallisjohtajana Soontaassa. Vasta vuoden 1949 juhannuksena NKVD sai Kaljurannan pidätettyä. Hänet teloitettiin 13. maaliskuuta 1951 yhdessä Arved Pildin ja Juhan Metsäären kanssa.
Alankomaiden miesten lentopallomaajoukkue

Alankomaiden miesten lentopallomaajoukkue edustaa Alankomaita kansainvälisissä otteluissa. Sen sijoitus maailmanrankingissa on 25. (heinäkuussa 2017). Parhaimmillaan joukkue oli 1990-luvulla, jolloin se voitti olympiakultaa, MM-hopeaa ja Euroopan mestaruuden.
Historia.
Alankomaat osallistui jo ensimmäisiin lentopallon EM-kisoihin 1948, joissa se sijoittui kuudenneksi – ja samalla viimeiseksi –, ja ensimmäisiin MM-kisoihin 1949, joissa sijoitus oli kymmenes. Myös ensimmäiseen olympialaiseen lentopalloturnaukseen Tokiossa 1964 se osallistui sijoittuen kahdeksanneksi.
Vasta 1980-luvun lopulla Alankomaiden joukkue alkoi nousta maailman huipulle. Vuoden 1987 EM-kisoissa se sijoittui viidenneksi kuten myös Soulin 1988 olympialaisissa. Ruotsissa järjestetyissä vuoden 1989 EM-kisoissa Alankomaat saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa, pronssia Italian ja isäntämaa Ruotsin jälkeen. MM-kisoissa 1990 tuloksena oli seitsemäs sija ja EM-kisoissa 1991 jälleen pronssia. Barcelonan 1992 olympialaisissa joukkue sai hopeaa hävittyään finaalissa Brasilialle.
Barcelonasta alkanut hopeaputki jatkui EM-kisoissa 1993, MM-kisoissa 1994 ja EM-kisoissa 1995, joissa kaikissa Italia oli parempi. MM-finaali päättyi erälukemiin 3–1 ja EM-finaalit vielä tiukemmin 3–2. Vuonna 1996 Alankomaat voitti ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan kerran maailmanliigan. Atlantan olympialaisissa finaalivastustaja oli maailmanliigan tapaan jälleen Italia, ja nämä molemmat vuoden 1996 finaalit Alankomaat voitti eräluvuin 3–2. Toisen arvokisavoittonsa maa sai vuoden 1997 EM-kotikisoissaan, joiden finaalissa Jugoslavia kaatui eränumeroin 3–1.
Vuoden 1997 jälkeen Alankomaiden menestys on hiipunut. MM-kisoissa 1998 se sijoittui kuudenneksi ja maailmanliigassa kolmanneksi. EM-kisoissa 1999 tuloksena oli viides sija, samoin Sydneyn 2000 olympialaisissa. 
EM-kisoissa se oli vuonna 2001 kahdeksas, 2003 kuudes, 2005 yhdestoista, 2007 seitsemäs, 2009 seitsemäs ja vuoden 2011 EM-kisoihin se ei selvinnyt lainkaan. Vuoden 2013 EM-kilpailuissa joukkue sijoittui kymmenenneksi, vuonna 2015 yhdeksänneksi ja vuonna 2017 sijalle 14.
MM-kisoissa joukkue sijoittui vuonna 2002 kymmenenneksi, ja vuosien 2006, 2010 ja 2014 kisoihin se ei selviytynyt edes mukaan. Vuoden 2018 MM-kilpailuissa Alankomaat voitti neljä viidestä ensimmäisen kierroksen ottelustaan mutta toisella kierroksella enää yhden kolmesta ottelustaan ja sijoittui lopputuloksissa kahdeksannelle sijalle.
Ateenan 2004 olympialaisissa Alankomaat ei selviytynyt jatkoon alkulohkosta ja kokonaissijoitus oli yhdeksäs. Vuosien 2008, 2012 ja 2016 olympiaturnauksissa Alankomaat ei ollut mukana. 
Maailmanliigassa joukkue oli mukana 2009 ja 2010 jääden molemmilla kerroilla alkulohkossaan kolmanneksi. Vuosien 2011 ja 2012 liigaan se ei osallistunut. Vuoden 2013 maailmanliigaan joukkue selviytyi ja pelasi siinä C-lohkossa, jossa sijoittui toiseksi jäätyään Kanadasta ja lopputurnauspaikasta vain pisteen päähän.
UNAMIR

UNAMIR () perustettiin alun perin valvomaan 4. elokuuta 1993 solmitun Arushan rauhansopimuksen toimeenpanoa. Sen kokoa ja mandaattia muutettiin useamman kerran Ruandan kansanmurhan ja maan muuttuvan tilanteen vuoksi. UNAMIR:in mandaatti päättyi 8. maaliskuuta 1996.
Operaation johtajina ja YK:n pääsihteerin erityislähettiläinä toimivat kamerunilainen Jacques-Roger Booh-Booh (marraskuusta 1993 kesäkuuhun 1994) ja pakistanilainen Shaharyar M. Khan (heinäkuusta 1994 maaliskuuhun 1996). Sotilaskomentajina toimivat 
kaksi kanadalaista kenraaliluutnantti Roméo Dallaire ja Guy Tousignant sekä intialainen Shiva Kumar.
André da Silva

André da Silva (s. 26. marraskuuta 1972) on brasilialainen pikajuoksija.
Ura.
Da Silva karsiutui Barcelonan olympialaisissa 1992 100 metrin juoksun alkuerissä ajalla 10,78. Seuraavana vuonna hän karsiutui Toronton sisäratojen MM-kisoissa 200 metrin juoksun alkuerissä ajalla 21,66. Myöhemmin samana vuonna hän oli toinen Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa 200 metrillä ja karsiutui Stuttgartin ulkoratojen MM-kisoissa 200 metrin alkuerissä ajalla 20,99. Atlantan olympialaisissa 1996 da Silva karsiutui 100 metrin toisissa alkuerissä juostuaan 10,26, mutta oli mukana Brasilian joukkueessa, joka voitti 4 x 100 metrin viestijuoksussa olympiapronssia. Seuraavana vuonna hän karsiutui Pariisin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrin juoksun alkuerissä ajalla 6,70. Myöhemmin samana vuonna oli toinen Etelä-Amerikan-mestaruuskisoissa 100 metrillä ja karsiutui samassa lajissa Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa. Vuonna 1999 da Silva voitti Etelä-Amerikan-mestaruuskisoissa kultaa sekä 100 metrin juoksussa ajalla 10,06 että pikaviestissä. Samana vuonna hän voitti Universiadeissa 100 metrin kilpailun sekä Pan-Amerikan kisoissa pikaviestin. Sevillan MM-kisoissa hän karsiutui 100 metrin toisissa alkuerissä ja 200 metrin alkuerissä, mutta oli mukana voittamassa MM-pronssia pikaviestissä.
Da Silva karsiutui Sydneyn olympialaisissa 2000 200 metrin alkuerissä ajalla 20,95. Hän oli samoissa kisoissa mukana Brasilian pikaviestijoukkuessa, joka voitti olympiahopeaa. Seuraavana vuonna hän voitti Etelä-Amerikan-mestaruuden 200 metrillä, mutta karsiutui Edmontonin MM-kisoissa saman matkan alkuerissä. Kauden lopussa hän oli GP-finaalissa 200 metrillä kahdeksas. Vuonna 2002 hän voitti Ibero-Amerikan mestaruuden 200 metrin juoksussa. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän oli mukana voittamassa pikaviestistä MM-pronssia, joka jälkikäteen kirkastui hopeaksi Britannian juoksijan käryttyä dopingista. Ateenan olympialaisissa 2004 hän karsiutui 100 metrin toisissa alkuerissä. Seuraavana vuonna da Silva karsiutui Helsingin MM-kisoissa 200 metrin alkuerissä ja sijoittui 200 metrillä seitsemänneksi ajalla 20,81.