tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Wallu

Wallu (oik. Harri Vaalio, s. 1956 Kärkölä) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä, joka on piirtänyt 1970-luvulta asti erilaisia sarjoja, muun muassa "Punaniska"-sarjaa "Helsingin Sanomiin" sekä "Mikrokivikautta" tietokonelehtiin. Painotuksena uralla ovat olleet tietokonelehdet. Wallu palkittiin Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinnolla vuonna 2022.
Wallun varhaisimpia strippejä julkaistiin 1970-luvulla "Non Stop" -lehdessä lukijoiden osastolla. Wallun vanhin jatkuvasti ilmestyvä sarja on "Armas" (tunnetaan myös nimellä "Lämsänperäläiset"), joka on ilmestynyt vuodesta 1977. Se ilmestyi aluksi sanomalehtistrippinä ja sittemmin myös sivun kokoisena muun muassa "Rondossa". 
Wallu toimi 1980-luvulla luokanopettajana Kärkölän kunnan Vuokkoharjun koulussa ja Wallun luokka pääsi mukaan Lämsänperäläisiin. Sarjakuvasta on sanottu löytyneen myös muita Kärkölän asukkaita. Wallu voitti Kemin sarjakuvakilpailun vuosina 1981 ja 1982. 1980-luvun alussa "OK-lehti" julkaisi Wallun "Rokratio"-sarjakuvaa ja "Hessu-kissa" alkoi ilmestyä "Lastenmaa"-lehdessä vuonna 1985.
1980-luvulla Wallu kuvitti Tecnopressin ja Sanoman kustantamia "Prosessori"-, "Tietokone"- ja "Mikrobitti"-lehtiä. Prosessorissa ilmestyi "Missä vika, kun projekti meni pieleen?" -opetussarjakuva. Lisäksi Wallu toimi taittajana, ensimmäiseksi "Mikrobitissä". Myös "Mikrobitti"-yhteistyö johti sarjakuvaan, kun "Mikrokivikausi" kelpuutettiin lehden sivuille vuonna 1985. Vuosikymmeniä jatkunut sarja siirtyi hetkeksi "Skrolli"-lehteen vuonna 2014.
"KyöPelit"-sarja alkoi ilmestyä "Pelit-lehdessä" vuonna 1993 ja Wallu työskenteli myös Pelit-lehden taittajana ollen digitaalisen taittamisen pioneereja Suomessa.
Wallu piirsi ja kirjoitti "Mikkonen"-sarjakuvaa Nokia Datan "Softari"-lehteen vuosina 1989–1990.
1990-luvun alussa Wallun "Punaniska"-sarjakuvaa julkaistiin "Helsingin Sanomissa" ja myöhemmin omana sarjakuvalehtenään. 
Wallu on tehnyt kuvituksen muun muassa kirjaan "Amigan pelintekijän opas" (1992). Wallun oma tietokoneaiheinen lastenkirja on "Hiiri Pikkulan tietokone" (1989). Hän on piirtänyt myös postikortteja.
Aleksis Kivi (ooppera)

Aleksis Kivi on Einojuhani Rautavaaran säveltämä kolminäytöksinen ooppera. Sen suomenkielisen libreton kirjoitti säveltäjä itse. Teos sävellettiin vuosina 1995-1996 ja sai kantaesityksensä Savonlinnan oopperajuhlilla 8. heinäkuuta 1997. Rautavaara teki myöhemmin oopperasta uuden version, joka kantaesitettiin Suomen kansallisoopperassa syyskuussa 2009.
Einojuhani Rautavaara aloitti kirjailija Aleksis Kiven elämään pohjautuvan oopperan säveltämisen Jorma Hynnisen aloitteesta. Hynninen lauloi kantaesityksessä pääroolin ja on usein esittänyt otteita kyseisestä oopperasta konserteissa (Kolme laulua oopperasta "Aleksis Kivi": ”Mi ikävyys, mi hämäryys”, ”Laulu oravasta” ja ”Sydämeni laulu”). Rautavaara on sovittanut kyseisiä otteita myös kuorolle. Myös vuonna 1995 sävelletyssä ”Isle of Bliss” -teoksessa orkesterille käytetään samoja teemoja kuin oopperassa.
Ivan Ljubičić

Ivan Ljubičić () (s. 19. maaliskuuta 1979 Banja Luka, Bosnia ja Hertsegovina) on kroatialainen tennispelaaja. Hän pelasi ammattilaisena vuodesta 1998 vuoteen 2012. 
Ljubičićin parhaita saavutuksia on pääsy vuoden 2006 Ranskan avointen välierään, jossa hän hävisi Rafael Nadalille. Ljubičić voitti urallaan kymmenen ATP-turnausta, kaikki kaksinpelissä. Nelinpelissä hän ylsi neljä kertaa ATP-turnauksen loppuotteluun vuosina 2000–2004. Ateenan olympialaisissa 2004 hän voitti nelinpelissä pronssia parinaan Mario Ančić.
Ljubičićin pelin suurin vahvuus on räjähtävä syöttö, jolla hän tekee useita pisteitä jokaisessa ottelussa. Hänellä on myös perusvarmat, laakamaiset peruslyönnit, jotka ovat lähes kierteettömiä, mutta myös kovia ja tehokkaita.
Ljubičić lopetti uransa huhtikuussa 2012 Monte Carlon Masters-turnaukseen.
Haltya

Haltya on 1990-luvun puolivälissä perustettu helsinkiläinen psykedeelistä elektronista tanssimusiikkia tuottavan Tommi Sirkiän sooloprojekti. Alun perin projekti oli duo, kunnes Jürgen Sachau poistui yhtyeestä 2005 keskittyen oman projektinsa Outolinnun debyyttialbumin tuottamiseen.
Haltyan musiikissa käytetään runsaasti perinteisiä soittimia, kuten kitaroita ja puhaltimia. Projektin levy-yhtiö Exogenic Records on kuvannut sitä termillä "funky forest trance".
Sachau ja Sirkiä ovat perustaneet myös progressiiviseen psytranceen keskittyneen Highpersonic Whomen -projektin. Sachau poistui projektista 2005, ja hänet korvasi Kiwan Markku Louhio. 
Haltyan kolmas albumi "Book of Nature" julkaistiin 13. helmikuuta 2008. Albumi on kokonaan Sirkiän käsialaa.
Helsinki Help

Helsingin kaupungin matkailu- ja kongressitoimiston vihreäasuiset Helsinki Help -turistineuvojat antavat turistineuvontaa Helsingin kaduilla käyskenteleville turisteille kesäkuukausina. 
Helpit liikkuvat keskustassa päivittäin matkailijoiden suosimilla alueilla, vastaten asiakkaiden kysymyksiin useilla kielillä. Kansainvälistä kiitostakin saanut Helsinki Help -hanke aloitettiin vuonna 1994. 
Kesän 2013 aikana Helpit palvelivat yhteensä 150 000 asiakasta. He puhuvat yhteensä 14 kieltä.
Vasastaden

Vasastaden (myös Vasastan) on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee kaupungin keskustan alueella, ja kuuluu Norrmalmin kaupunginosa-alueeseen. Se muodostettiin kaupunginosaksi vuonna 1926. Sitä rajaavat Norrmalmin, Kungsholmenin, Östermalmin ja Norra Djurgårdenin kaupunginosat sekä Solnan kunta.
Noin 52 000 asukkaallaan se on toiseksi väkirikkain kaupunginosa Tukholmassa, kuten myös toiseksi tiheimmin asutettu: 17 220 asukasta yhtä neliökilometriä kohden. Yhteensä kaupunginosalla on maa-alaa 2,94 neliökilometrin verran.
Bonden palatsi

Bonden palatsi () on Ruotsin pääkaupungissa Tukholmassa sijaitseva palatsi. Siinä on vuodesta 1949 alkaen toiminut Ruotsin korkein oikeus, joka muutti sinne Tukholman kuninkaanlinnasta.
Palatsi rakennettiin alun perin ruotsalaisen valtiomiehen Gustaf Bonden yksityisasunnoksi vuosina 1662–1673, historialliselle Stadsholmenin saarekkeelle, lähelle kuninkaanlinnaa. Rakennuksen pääsuunnittelijoina toimivat arkkitehdit Nicodemus Tessin vanhempi ja Jean de la Vallée. Rakennus toimi vuosina 1732–1915 Tukholman raatihuoneena. Riddarhustorgetin puoleiset eteläiset siivet rakennettiin vuonna 1754.
Bonden palatsin vieressä sijaitsee sen kanssa samoihin aikoihin rakennettu Ruotsin ritarihuone.
Hankmo

Hankmo on Mustasaaren kunnassa sijaitseva kahden kylän, läntisen ja itäisen ("Västerhankmo" ja "Österhankmo") muodostama kyläkokonaisuus. Kylät kuuluivat vuoteen 1973 asti Koivulahden kuntaan. Lisäksi Hankmo tarkoittaa myös Kyröjoen suussa sijaitsevaa niemimaata, joka aikoinaan on ollut suistosaari. Hankmon länsipuolella sijaitsee toinen suuri niemimaa Petsmo. Hankmossa sijaitsee ruotsinkielinen kyläkoulu Hankmo skola.
Hankmon nimestä.
Kyläkokonaisuudesta on suomeksi käytetty myös nimeä Hanganmaa. Vanhoista asiakirjoista löytyvät muodot "Hankama", "Hankamoy" (1443), "Hankkamaa" (n. 1490) ja "Hankkmo". Nimen alkuosaan sisältyy vanhan riistanpyyntivälineen nimi "hanka" tai "hangas", joka esiintyy paikannimissä muuallakin Suomessa (Hankasalmi, Hankavesi, Hankamäki). Loppuosa "maa" tarkoittaa suurta saarta, jollainen Hanganmaa oli ennen kuin se maankohoamisen vuoksi kuroutui kiinni mantereeseen nykyiseksi niemimaaksi. Läheisen Petäjänmaan (Petsmo) tapaan myös tämä paikannimi on varhaisten suomalaisten antama.
Petsmo

Petsmo (myös vanhalla suomenkielisellä nimellään Petäjänmaa) on kylä ja niemimaa Mustasaaren kunnan manneralueen pohjoisosassa entisen Koivulahden kunnan alueella Pohjanmaan maakunnassa. Petäjänmaan niemimaa oli 300 vuotta sitten saari, mutta maankohoamisen myötä siitä tuli sittemmin kiinteä osa mannerta. Siellä toimii muun muassa Petsmon venekerho sekä kyläkauppa.
Petsmon nimestä.
Kyseessä on varhaisten suomalaisten antama saarennimi, jonka lopussa on suurta saarta merkitsevä sana "maa". T. E. Karsten on palauttanut nimen alun asuun "Petäjäis"- tai "Petäis"-, jotka juontuvat puunnimityksestä "petäjä". Lars Huldén esittää vaihtoehtoisena tulkintana muodon "Pettis"-, joka olisi peräisin sukunimestä "Pettinen". Suomalaisesta nimestä on päästy ruotsalaismurteiseen nimeen "Pettsmo" ~ Petsmo alkuosan vokaalien sisäheiton kautta. Lopun "maa"-elementin pitkä a-vokaali on ensin muuttunut pitkäksi o:ksi ja sitten lyhentynyt painottomassa asemassa ja muuntunut lausuttaessa u:ksi.
Juhani Harri

Juhani Sakari Wirtanen, taiteilijanimi vuodesta 1962 Juhani Harri (27. helmikuuta 1939 Vaasa – 18. kesäkuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen kuvataiteilija.
Elämä ja ura.
Harri varttui Vaasassa pappisperheessä. Hänen isänsä oli kokoomuksen kansanedustaja Johannes Wirtanen. Harri sai varhaisimmat vaikutteensa kirkkomaalauksesta. Hän maalasi nuorena paljon, kunnes löysi oman lajinsa, kollaasit ja esinesommitelmat, joista hänet opittiin tuntemaan 1960-luvulla. Harri opiskeli Vaasan taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1950 ja Vapaassa taidekoulussa Helsingissä 1960 muun muassa Unto Pusan johdolla. Nuorten taiteilijoiden näyttelyyn hän osallistui ensimmäistä kertaa 1964.
Harri oli mystikko ja surrealisti. Hän käytti teoksissaan vanhoja kirpputoreilta, kaatopaikoilta ja luonnosta löytämiään esineitä, joista hän rakensi koosteita lasilla suojattuihin laatikoihin. Käytetyt ja hylätyt esineet olivat hänelle ”taiteilijan paletti”, kuten hän sanoi.
Ateneumin entinen johtaja Soili Sinisalo arvioi:
Harrin tunnetuimpia teoksia on "Andalusialainen koira" (1971), johon idea löytyi samannimisestä elokuvasta. Harrin esinekooste esittää koiraa, jonka päänä on koiran kallo ja vartalona vanha nahkaleili. Runnellun näköinen eläin luo mielikuvaa ihmisen raakuudesta.
Harri on saanut lukuisia palkintoja ja muita tunnustuksia, muun muassa Alfred Kordelinin säätiön tunnustuspalkinnon 1992. Vuodesta 1976 aina 1980-luvun puoliväliin Harri asui ja työskenteli Somerolla.
Marraskuussa 2011 Espoon modernin taiteen museossa avattiin osana Saastamoisen säätiön kokoelman ripustusta Harrin esinekoosteita esittelevä näyttely "Maailma matkalaukussa – Juhani Harrin esinekoosteita", joka oli esillä 17.3.2013 saakka. Mukana oli teoksia myös Porin taidemuseoon talletetusta kokoelmasta. Harrin teoksia on myös Sara Hildénin säätiön, Wihurin säätiön ja Kiasman kokoelmissa.
Harri kuoli 64-vuotiaana Helsingissä pitkäaikaiseen sairauteen. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Sally Barsosio

Sally Barsosio (s. 21. maaliskuuta 1978 Keiyo, Kenia) on kenialainen kestävyysjuoksija.
Barsosio on nuorin yleisurheilun nuorten MM-kisoissa mitalin voittanut nainen, kun hän voitti 1992 Soulissa pronssia 10 000 metrin juoksussa ajalla 32.41,76 14 vuoden ja 182 päivän ikäisenä. Seuraavana vuonna hän juoksi aikuisten sarjassa Stuttgartin MM-kisoissa 10 000 metrillä pronssille ajalla 31.15,38. Barsosio hylättiin aluksi kilpailun jälkeen, mutta hylkäys peruttiin ja hänestä tuli nuorin yleisurheilun MM-mitalisti. Seuraavissa MM-kisoissa Göteborgissa 1995 hän sijoittui 5 000 metrin juoksussa yhdenneksitoista ja voitti samana vuonna Afrikan mestaruuden 10 000 metrillä. Vuonna 1997 Barsosio voitti maailmanmestaruuden Ateenan MM-kisoissa 10 000 metrillä ajalla 31.32,92, jolloin hänestä tuli ensimmäinen kenialainen naisten yleisurheilun maailmanmestari. Samana vuonna hän voitti IAAF:n GP-finaalin 5 000 metrillä ajalla 15.13,46.
Barsosio sijoittui 1998 maastojuoksun MM-kisoissa pitkällä matkalla kymmenenneksi. Vuonna 2000 hän oli maastojuoksun MM-kisojen lyhyellä matkalla kahdeksas, Sydneyn olympialaisissa 10 000 metrillä seitsemästoista ja GP-finaalin 3 000 metrin juoksun kolmas. Seuraavana vuonna hän sijoittui Oostenden maastojuoksun MM-kisoissa pitkällä matkalla kahdeksanneksitoista. Vuonna 2004 hän oli maastojuoksun MM-kisoissa pitkällä matkalla kymmenes, Ateenan olympialaisissa 10 000 metrillä seitsemästoista sekä 3 000 metrillä kymmenes.
Visions fugitives

Visions fugitives eli Pakenevia näkyjä op. 22 on Sergei Prokofjevin säveltämä pianosarja vuosilta 1915–1917. Sarja koostuu kahdestakymmenestä osasta, joiden esitys kestää parikymmentä minuuttia. Sarjan innoittajana on Konstantin Balmontin runo.
Prokofjev itse kantaesitti sarjan "Pakenevia näkyjä" Pietarissa 15. huhtikuuta 1918.
Landvetterin lentoasema

Göteborg-Landvetterin lentoasema on matkustajamääriltään Ruotsin toiseksi vilkkain lentoasema heti Tukholman Arlandan jälkeen. Se sijaitsee Härrydan kunnassa noin 20 kilometriä Göteborgista itään ja 40 kilometriä Boråsista länteen. Vuonna 2017 lentoaseman kautta kulki yhteensä 6,8 miljoonaa matkustajaa tehden siitä Pohjoismaiden kuudenneksi vilkkaimman. Lentoasemalla on yksi 3 300 metriä pitkä kiitotie (03/21).
Lentosema on nimetty pienen Landvetterin taajaman mukaan, joka sijaitsee Härrydan kunnassa. Göteborgissa on myös toinen lentoasema nimeltään Göteborg City Airport, mutta sen kaupallinen liikenne lakkautettiin alkuvuodesta 2015.
Lentoyhtiöt ja kohteet.
Tilausyhtiöt.
Lisäksi kesäisin lennetään charter-lentoja lähinnä Espanjaan, Kreikkaan ja Turkkiin. Talvisin lennetään mm. Kanariansaarille ja Thaimaahan.
Liikenneyhteydet.
Matka Flygbussarnan bussilla Göteborgin keskustaan kestää noin 30 minuuttia, ja maksaa 80 kruunua. Matka Boråsiin puolestaan kestää 35 minuuttia ja maksaa saman verran.
Johannes X

Johannes X oli 122. paavi maalis–huhtikuun 914 ja touko–kesäkuun 928 välisenä aikana. Hänen syntymäaikansa ja -paikkansa ovat tuntemattomat. Tiedetään, että hänen kastenimensä oli Johannes (Giovanni), mutta hänen sukunimeään ei tunneta. Tämän Landon ja Leo VI:n välissä hallinneen paavin kuolinpaikkakin on tuntematon. Tiedetään vain, että hän kuoli 928.
Johanneksen syntyperästä ja kuolintavasta on erilaisia kertomuksia.
Maunulan uurnalehto

Maunulan uurnalehto Helsingissä on Suomen ensimmäinen pelkästään uurnahautauksia varten rakennettu hautausmaa. Vuonna 1966 käyttöön vihitty Maunulan uurnalehto on arkkitehti Erik Sommerschieldin suunnittelema. 
Hautausmaan osoite on Pirkkolantie 22, 00630 Helsinki. Hautausmaalla on sähköinen tieto- ja karttajärjestelmä, joka sisältää tiedot haudoista ja vainajista. Haudan sijaintia voi kysellä vainajan nimen mukaan. Alueella sijaitsee hautausmaan toimisto ja portilla on kukkakioski. 
Hautausmaalla on myös sirottelualue, joka valmistui vuonna 2012. Muistokivenä on massiivinen graniittilohkare, johon voi kiinnittää muistolaatan, joka lunastetaan seurakuntayhtymältä. Laattaan kaiverretaan vainajan nimi, syntymä- ja kuolinaika.
Bodhidharma

Bodhidharma (; tai vain "Dámó"; ; vietnamiksi "Bồ-đề-đạt-ma"), tunnetaan myös nimellä Tripitaka Dharma-mestari, oli 28. Intian buddhalaisuuden patriarkka ja ensimmäinen patriarkka Kiinassa. Bodhidharmaa pidetään perinteisesti Shaolin-mytologiassa buddahalaisen chán-koulukunnan perustajana (tunnetaan Japanissa ja länsimaissa nimellä zen). Vaikka joitenkin tarinoiden mukaan häntä pidetään kiinalaisten itsepuolustuslajien Shaolin-koulukunnan perustajana, se on kuitenkin todettu tutkimusten mukaan keksityksi. 
Elämäkerta.
Tiedot Bodhidharman syntymäpaikasta, Kiinaan matkustamisesta, kuolemasta ja muista seikoista vaihtelevat eri lähteissä. Syntymä- ja kuolinpäiviksi on ehdotettu seuraavia välejä: noin 440–528 ja noin 470–543.
Henkinen elämä.
Perinnetiedon mukaan Bodhidharmalle tärkein sutra oli Lankavatara Sutra, jonka on kehittänyt Buddhalainen Yogacara-koulukunta, joka keskittyy puhtaasti mielen kehitykseen. Koulukunnan perustajat olivat Ghandaralaiset puoliveljet Asanga ja Vasubandhu. Bodhidharma kuvataan Lankavatara Sutran mestariksi ja Zenin muinaishistoriaa Kiinassa käsittelevän kirjan nimi on vapaasti suomennettuna ”Lankavatara Sutran mestarien ja oppilaiden teot” (kiinaksi: Leng-ch'ieh shih-tzu chi). Lankavatara sutran tuominen kiinalaiseen buddhalaisuuteen lasketaan joidenkin lähteiden mukaan Bodhidharman ansioksi.
Bodhidharman lähestymistapa henkiseen elämään suosi intuitiivistä ”buddhamielen” löytämistä jokaisen sisältä meditaation keinoin. Hän suhtautui kieltävästi rituaaleihin, dogmiin, debattiin ja verbaalisiin muodollisuuksiin. Bodhidharman opissa on tärkeä osa henkilökohtaisella valaistumisella ja hän hylkää taivas-lupaukset.
Kuvauksia Bodhidharmasta.
Buddhalaisessa taiteessa Bodhidharma kuvataan temperamenttisena, äärettömän parrakkaana ja suurisilmäisenä barbaarina. Kiinalaisissa teksteissä hänet kuvataan "Sinisilmäisenä barbaarina" (藍眼睛的野人 lán yǎnjīngde yěrén).
Chan-teksteissä Bodhidharmaa kuvataan myös 28. chan-patriarkkana Buddhasta suoran ja ei-verbaalisen siirtymän kautta.
Bodhidharma ja hänen oppilaansa.
Monien lähteiden mukaan Bodhidharmalla sanottiin olevan kaksi pääasiallista oppilasta, munkit Daoyu ja Huike. Muita Bodhidharman oppilaita ja kuuntelijoita olivat ainakin:
Kiko

Francisco Miguel ”Kiko” Narváez Machón (s. 26. huhtikuuta 1972 Jerez de la Frontera, Cádizin maakunta, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija.
Seurajoukkueura.
Kiko oli yksi 1990-luvun menestyneimmistä jalkapalloilijoista, jonka ura kuitenkin päättyi ennenaikaisesti loukkaantumisten takia. Hän oli Cádizin kasvatti ja edusti seuraa ensimmäisen kerran Espanjan pääsarjassa kaudella 1990–1991. Vuonna 1993 Kiko siirtyi Atlético Madridiin, jossa hän pelasi kaikkiaan kahdeksan kautta. Hän kuului kaudella 1995–1996 tuplamestaruuden voittaneeseen kokoonpanoon. Atléticon pudottua kaudella 1999–2000 Espanjan pääsarjasta Kiko ei monen muun tähtipelaajan tavoin jättänyt seuraansa, vaan jatkoi Atléticon riveissä tavoitteena pikainen nousu. Kiko päätti pelaajauransa lopulta Extremadurassa vuonna 2002. Kikon pääsarjaura kattoi kaikkiaan 271 ottelua, joissa hän teki 60 maalia.
Maajoukkueura.
Kiko teki ensiesiintymisensä Espanjan maajoukkueessa Latviaa vastaan pelatussa ottelussa vuonna 1992. Myöhemmin hän edusti maataan vuoden 1996 EM-kilpailuissa Englannissa sekä vuoden 1998 MM-kilpailuissa Ranskassa. Kaikkiaan Kiko pelasi 28 maaottelua, joissa hän teki viisi maalia. Junioritasolla hän oli mukana voittamassa olympiakultaa vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa.
Muuta.
Pelaajauransa jälkeen Kiko on toiminut jalkapallokommentaattorina espanjalaisilla televisio- ja radioasemilla. 
Hyökkääjä Fernando Torres pitää Kikoa suurena esikuvanaan ja omisti vuoden 2006 MM-kilpailuiden Tunisia-ottelussa tekemänsä voittomaalin juuri Kikolle. Toinen Kikoa esikuvanaan pitävä nykyjalkapalloilija on hyökkääjä Dani Güiza. Alun perin jereziläinen Güiza juhlii jokaista tekemäänsä maalia niin sanotulla jousimiestuuletuksella, jonka Kiko kehitti ja teki tunnetuksi Atléticon vuosinaan. Kiko myös valmensi Güizaa tämän nuoruudessa ja tuuletus on kunnianosoitus vanhalle oppi-isälle.
Kikon kotikunnassa Jerezissä on hänen mukaansa nimetty urheiluhalli "Polideportivo Kiko Narváez".
Kevin Kantee

Kevin Kantee (s. 29. tammikuuta 1984 Idaho Falls, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaissuomalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Chicago Blackhawks Kanteen NHL:ään vuonna varausnumerolla 188. Kanteen pelaajaura kului kuitenkin Euroopassa. Kantee lopetti uransa vuonna 2012.
Ura.
Kantee on Jokereiden kasvatti. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa Jokereissa kaudella 2003–2004. Lopullisesti Kantee vakiinnutti paikkansa Jokereiden kokoonpanossa kaudella 2004–2005, jolloin hän pelasi 46 ottelua liigassa.
Jokereissa Kantee voitti kaksi SM-hopeaa, kunnes hän siirtyi Turun Palloseuraan kesken kauden 2006–2007 . Kantee pelasi TPS:ssä lopulta vain kevään 2007, minkä jälkeen Kantee teki kahden vuoden sopimuksen Tampereen Ilveksen kanssa. Kahden Ilves-kauden jälkeen Kantee pelasi vajanaisen kauden JYP:ssä. Kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi Itävallan liigassa pelanneeseen slovenialaiseen HDD Olimpija Ljubljanaan. Seuraavalla kaudella Kantee pelasi Italian liigan HC Valpellicessa, jossa hän päätti uransa keväällä 2012. 
Kantee varattiin NHL:ään vuonna , kun Chicago Blackhawks valitsi hänet kuudennella kierroksella varausvuorolla 188. Chicago kuitenkin luopui Kanteen oikeuksista kesällä 2006..
Kantee edusti Suomea kahdesti junioreiden MM-kilpailuissa. Hän oli mukana alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2002 ja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2004.
Pasi Häkkinen

Pasi Häkkinen (s. 25. kesäkuuta 1977 Lappeenranta) on suomalainen pelaajauransa päättänyt jääkiekkomaalivahti, ja nykyinen Kajaanin Hokin maalivahtivalmentaja.
Pelaajaura.
Lappeenrannasta kotoisin oleva Häkkinen juuttui kaudella 2000–2001 SaiPassa kakkosmaalivahdiksi, vaikka oli edellisellä kaudella pelannut muutamia mainioita otteluita. Hän lähti etsimään uusia haasteita Englannin Nottinghamiin, ja sieltä Mestikseen. Kausi 2002–2003 Mestiksen Kajaanin Hokissa oli menestys ja Häkkinen valittiin muun muassa Mestiksen vuoden maalivahdiksi.
Jokereihin Häkkinen palkattiin yllättäen kaudelle 2003–2004. Ennakkoon Pasi Häkkistä pidettiin korkeintaan kakkosmaalivahtina, mutta hän onnistui saavuttamaan ykkösmaalivahdin paikan jo kauden alla eikä kauden aikana siitä luopunut. Joulukuussa 2003 Häkkinen valittiin liigan kuukauden pelaajaksi. Kaudella 2004–2005 ei vastuuta Jokereissa tullut, joten Häkkinen suuntasi Tanskan sarjassa pelaavaan Herning IK:n joukkueeseen. Yhden Tanskan kauden jälkeen Häkkinen palasi SM-liigaan Rauman Lukon joukkueeseen. 20. lokakuuta 2006 Häkkinen kaupattiin Ilvekseen Tuukka Raskin maalivahtipariksi. Häkkinen jatkoi joukkueessa myös kaudella 2007–2008.
Kaudella 2008–2009 Häkkinen pelasi Italian Serie A:ssa HC Bolzanon riveissä. Häkkinen pelasi lopulta kaksi kautta Bolzanossa ja siirtyi kaudeksi 2010–2011 Saksan kakkossarjassa pelaavaan Dresdner Eislöweniin. Häkkinen pelasi kauden Eislöwenissä ja oli 2. Bundesliigan runkosarjan paras maalivahti. Kauden jälkeen hän vaihtoi valkovenäläiseen H’K Homeliin.
Homelissa Häkkinen pelasi kauden ja voitti Valko-Venäjän pronssia. Hän torjui 49 ottelussa ja päästi vain 1,7 maalia ottelua kohden. Häkkinen palasi kauden jälkeen takaisin Saksan kakkosliigaan, kun hän teki sopimuksen Starbulls Rosenheimin kanssa. Kaudella 2012–2013 Häkkinen pelasi Saksan kakkosliigassa Starbulls Rosenheimissa.
Uplifting trance

Uplifting trance eli anthem trance on elektronisen tanssimusiikkityyli trancen alalaji, joka syntyi progressiivisen trancen vanavedessä 1990-luvun loppupuolella. Tyypillisiä piirteitä ovat sointuprogressio kaikissa elementeissä (lead-syntetisaattori, bassosoinnut, diskanttisoinnut), pidennetyt breakdown-osiot ja arpeggiot taustalla tuotaessa wash-efektejä eteen.
Uplifting trance-kappaleissa on usein pidempiä breakdowneja kuin progressiivisessa, ja niissä on happy hardcoren kaltaisia melodioita, josta lempinimi "happy trance". Kappaleissa on usein tasainen 136-142 bpm tempo.
Keith Duffy

Keith Peter Thomas Francis John Duffy (s. 1. lokakuuta 1974 Dublin, Irlanti) on irlantilainen laulaja ja näyttelijä. 
Ura.
Duffy oli yksi vuosina 1993–2000 toimineen Boyzone-poikabändin jäsenistä. Vuoden 2000 lopulla hän julkaisi entisen yhtyekaverinsa Shane Lynchin kanssa nimellä Keith ’n’ Shane uuden version Milli Vanillin vuoden 1988 hitistä ”Girl You Know It’s True”. Se sijoittui Britannian singlelistalla parhaimmillaan 36. sijalle.
Vuonna 2001 Duffy osallistui "Celebrity Big Brotherin" ensimmäiselle kaudelle ja sijoittui kuudesta kilpailijasta kolmanneksi. Vuosina 2002–2005 hän esitti Ciaran McCarthya brittiläisessä saippuasarjassa "Coronation Street".
Duffy soitti bassokitaraa Moya Brennanin vuoden 1999 albumilla "Whisper to the Wild Water".
Yksityiselämä.
Duffy meni naimisiin Lisa Smithin kanssa Las Vegasissa 24. kesäkuuta 1998. Heillä on kaksi lasta. Tyttärensä autismin vuoksi Duffy on puhunut sairaudesta julkisuudessa.
Ontajärvi (kylä)

Ontajärvi (, ) on maaseututaajama ja entinen kylähallintoalue Mujejärven piirin itäosassa Ontajärven länsipuolella Karjalan tasavallassa Venäjällä. Vuodesta 2006 Ontajärvi on osa Rukajärven kuntaa. Kylässä oli noin 300 asukasta vuonna 1996.
Ontajärvi sijaitsee 131 kilometriä piirikeskuksesta Mujejärvestä itään, noin 35 km Rukajärven kylästä kaakkoon. Kylässä on 1800-luvulta peräisin oleva tšasouna. Nykyinen Ontajärvi on peräisin 1950-luvulta ja oli perustettu entisen Ontajärven karjalaiskylän kohdalle tyypilliseksi metsätyökyläksi. Sen väestö on muodostunut entisestä Ontajärven kyläläisistä, entisten lähikylien asukkaista (esim. Korpilahti) ja uusista tulokkaista, jotka olivat pääosin värvättyjä valkovenäläisiä. Nykyinen Ontajärvi käsittää kaksi osaa: kylän (ven. "derevnja"), jolla tarkoitetaan vanhan kylän paikkaa, ja myöhemmin rakennetun maaseututaajaman ("posjolok").
Ontajärven kylä on perustettu yli 450 vuotta sitten. Se oli yksi vanhimmista asutuskeskuksista nykyisen Karjalan tasavallan keskiosassa. Kylä mainitaan ensi kerran Lapin pogostojen verokirjassa vuodelta 1597. Ontajärvi kuului silloin hallinnollisesti Paateneen pogostaan ja oli melko iso paikallismittakaavassa (19 taloa). Talojen määrän perusteella voi olettaa, että Ontajärvi oli perustettu ainakin muutamaa kymmentä vuotta ennen esimerkiksi 1540-1550 luvuilla tai aikaisemmin. Kylän perustajat olivat harkinnet tarkasti tulevan kylän sijaintia, koska olivat halunneet elää siellä mahdollisimman mukavasti, harjoittaa maanviljelyä ja olla turvassa. Perustamispaikkana oli valittu kannas Ontajärven ja Lajanijärven välissä. Vieressä sijaitsee kalarikas Ontajärvi ja lähimetsät ovat täynnä riistaa.
Sukkajärvi

Sukkajärvi (; ) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Mujejärven piirissä Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen järven itäpuolella 104 kilometriä maanteitse ja 81 kilometriä rautateitse Mujejärvestä etelään. Taajamassa on 1 400 ja kunnassa 2 000 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus.
Kunnan pinta-ala on 213,2 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Mujejärven piirin Lentieran, pohjoisessa Pieningän, idässä Karhumäen piirin Paateneen ja etelässä Suojärven piirin Porajärven kuntiin. Pinta-alasta valtaosa on metsää.
Seudun joista huomattavin on Suunujoki. Järvistä suurimmat ovat Himolanjärvi, Sukkajärvi ja Roikonjärvi. Kaksikymmentä kilometriä Sukkajärvestä kaakkoon sijaitsee Maanselkään kuuluvan Länsi-Karjalan ylängön korkein kohta Vuottovaara ("Vottovaara"). Hyötykaivannaisiin kuuluvat rautamalmi, graniitti, kvartsiitti, gneissigraniitti, diabaasi, hiekka, sora ja turve.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Himolan ja Tumpajoen taajamat sekä Suunin asema, jolla ei ole vakinaista asutusta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan asukkaista 66 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 16 % valkovenäläisiä, 5 % karjalaisia, 4 % ukrainalaisia ja 1 % suomalaisia.
Historia.
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1953 avatusta metsätyömaasta, josta vuonna 1956 tuli metsäteollisuuspiiri. Taajama on perustettu vuonna 1957.
Vuosina 1962–1991 Sukkajärvellä oli kaupunkimaisen taajaman status, minkä jälkeen se aleni maaseututaajamaksi. Nykyinen Sukkajärven maalaiskunta syntyi vuoden 2006 kunnallishallintouudistuksessa, jolloin aiemmin erilliset Sukkajärven, Himolan ja Tumpajoen kylähallintoalueet yhdistettiin yhdeksi kunnaksi.
Liikenne, talous ja palvelut.
Sukkajärven kautta kulkee Mujejärven, Voloman, Pieningän, Himolan ja Porajärven välinen soratie, josta haarautuu tie Lentieraan. Sukkajärven etelälaidalla on huoltoasema.
Taajaman ohi kulkee myös Suojärven ja Jyskyjärven välinen rautatie, josta Brusnitšnojessa lähtee rata Lentieraan. Radoilla on Sukkajärven, Rukolammen (ven. "Rugolambi"), Brusnitšnajan, Suunin, Himolan ("Gimolskaja") ja Kankaan ("Kangas") asemat. Sukkajärven asemalta on matkustajajunayhteydet Petroskoihin, Kostamukseen, Pietariin ja Lentieraan.
Kunnassa toimii puunjalostus- ja rakennustarviketeollisuutta, veturivarikko ja metsänhoitoalueen konttori. Kaivannaisista hyödynnetään graniittia, kvartsiittia, gneissigraniittia sekä hiekkaa ja soraa.
Keskustaajaman palveluihin kuuluu lastentarha, koulu, kulttuuritalo, kirjasto, pieni poliklinikka, paikallissairaala, posti, pankki ja joukko kauppoja.
Nähtävyydet ja matkailu.
Kunnan alueella sijaitsevia kulttuuriperintökohteita ovat Himolan ja Sukkajärven kivikautiset asuinpaikat, Vuottovaaraan ja Pizanets-järven muinaiset palvontapaikat, autioksi jääneen Himolan kylän asuintalot ja talousrakennukset sekä toisen maailmansodan sotilashaudat. Sukkajärven asemalla on hotelli ja Himolanjärven rannalla lomakylä.
Himala

Himala oli kylä Muolaan kunnan itäosassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Kylä sijaitsi Punnusjärven länsirannalla noin viisi kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta itään. Himalan naapurikyliä olivat pohjoisessa Punnus, idässä Saustala sekä etelässä ja lännessä Telkkälä. Nykyisin kylä on asumaton eikä sillä ole venäläistä asutusnimeä.
Kyläkuva.
Vuonna 1936 Himalan kylän pinta-ala oli 5,63 neliökilometriä, josta oli peltoa 194 hehtaaria, niittyä 37 hehtaaria ja metsää 315 hehtaaria. Punnusjärvestä Kirkkojärveen laskeva Punnusjoki muodosti kylän Punnuksen vastaisen pohjoisrajan. Himalan asutus ja pellot olivat keskittyneet kylän pohjoisosaan Punnusjärven rannalle. Kylässä oli kauppa ja kaksi pientä myllyä ja sahaa. Kylän länsiosan kautta kulki maantie Lehtokylästä Punnukseen, jonka lisäksi kylään johti kylätie Telkkälästä. Kylän peltopinta-ala lisääntyi huomattavasti Punnusjärven laskun myötä. Kylän pääelinkeino oli maanviljelys, jonka ohella monet kyläläiset harjoittivat kalastusta Punnusjärvellä. Himalan kylä kuului Telkkälän koulupiiriin, jonka koulu sijaitsi kylätien varressa metsätaipaleella Himalan ja Telkkälän kylien välimaastossa.
Historia.
Himalan asukkaat evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen ja Etelä-Pirkanmaalle, jossa Himalan asukkaat asutettiin Humppilaan ja Jokioisille.
Himola

Himola (; karjalaksi "Himol’a") on taajama Karjalan tasavallan Mujejärven piirin Sukkajärven kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Himolanjärven kaakkoispuolella 28 kilometriä Sukkajärvestä etelään. Taajamassa on 309 asukasta (vuonna 2012).
Historia.
Selkin pogostaan kuulunut Himolan kylä mainitaan Lapin pogostojen tarkastuskirjassa vuonna 1597, jolloin siellä oli 25 taloa. Myöhemmin se kuului Aunuksen läänin Poventsan kihlakunnan Porajärven volostiin eli kuntaan, joka oli suomalaisten miehittämä vuosina 1919–1921 ennen Tarton rauhan toteuttamista. Porajärven Klyyssinvaaran kyläkunnan Himolan kylässä oli vuonna 1905 koulu, 30 taloa ja 158 asukasta. 
Porajärven kunnan lakkauttamisen jälkeen Himolasta tuli osa Klyyssinvaaran kyläneuvostoa. Vuonna 1926 kylässä oli 184 asukasta, joista 177 oli karjalaisia ja seitsemän suomalaisia. Jatkosodassa vuosina 1941–1944 alue oli Suomen miehittämä.
Nykyinen taajama on perustettu metsätyöläisten asutukseksi rautatien rakentamisen yhteydessä vuonna 1954. Parhaimmillaan siellä asui lähes 3 500 henkeä vuonna 1966, mutta vuonna 1991 enää 650. Vuonna 1956 perustettu Himolan kyläneuvosto (myöhemmin kylähallinto) liitettiin Sukkajärven kuntaan vuonna 2006. Taajaman kuihtuminen alkoi jo vuonna 1973, jolloin Himolan metsäteollisuuspiiri muutettiin Sukkajärven metsäteollisuuspiirin työmaaksi.
Nykypäivä.
Taajaman kautta kulkee Porajärven ja Mujejärven välinen soratie sekä Suojärven ja Jyskyjärven välinen rautatie. Rautatieaseman venäjänkielinen nimi on "Gimolskaja".
Himolan lähellä on graniitti-, hiekka- ja soralouhoksia. Taajamassa toimii sepelintuotantolaitos. Palveluihin kuuluu posti.
Nähtävyydet ja matkailu.
Autioksi jäänen Himolan kylän lähettyvillä on kivikautisia asuinpaikkoja. Himolanjärven rannalla sijaitsevan kylän rakennusmuistomerkkeihin kuuluu joukko 1800–1900-lukujen vaihteen asuin- ja talousrakennuksia. Myös muut alueen kylät Klyyssinvaara, Kuutamalahti, Roikonniemi ja Uskali ovat nykyään autioina. 
Himolan taajamassa on toisessa maailmansodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikka. Sen lounaispuolella Himolanjärven rannalla sijaitsee lomakylä. Lomakyliä suunnitellaan myös Himolanjärven Dengasaarelle, entisen Himolan kylän tienoille sekä Roikonniemelle. Seudun huomattavin nähtävyys on Himolan koillispuolella sijaitseva Länsi-Karjalan ylängön korkein kohta Vuottovaara (ven. "Vottovaara") muinaisine seitoineen.
Kari Silvennoinen

Kari Pekka Silvennoinen (s. 1. heinäkuuta 1956 Liperi) on suomalainen lakimies, joka vuonna 2006 vei Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen kysymyksen Suomen sodissa luovutettujen alueitten kiinteistöjen omistusoikeuksista.
Kari Silvennoinen syntyi Liperissä. Hän pääsi ylioppilaaksi Liperin lukiosta vuonna 1975 ja opiskeli Helsingin yliopistossa teoreettista fysiikkaa, tietojenkäsittelyoppia ja matematiikkaa 1975–1979. Hän siirtyi lukemaan oikeustiedettä ja valmistui vuonna 1980 varanotaariksi ja 1985 oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta ja 1997 varatuomariksi. Lisäksi hän on suorittanut jatko-opintoja yleisessä siviilioikeudessa Helsingin yliopistossa, Lapin yliopistossa ja Freie Universitet Berlinissä. Silvennoinen valmistui oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 2013 lisensiaatintutkimuksella "Lainhuudatusvelvollisuudesta". Silvennoinen on eronnut Suomen Asianajajaliiton jäsenyydestä vuonna 2013, mutta jatkaa asianajotoiminnan harjoittamista asianajajaliiton ulkopuolella omassa toimistossaan.
Karjalaan jääneiden kiinteistöjen palauttamisasia.
Silvennoinen toimi 88 tilanomistajan asianajajana luovutettuun Karjalaan jääneiden kiinteistöjen palauttamisasiassa. Helmikuussa 2007 Euroopan ihmisoikeustuomioistuin vastasi, ettei käsittele kanteita, koska kaikkia Venäjän oikeuskeinoja ei ole käytetty. Silvennoinen jatkoi asian ajamista Venäjän oikeuslaitoksessa. Juttu eteni oikeuskäsittelyyn kesäkuussa 2007 ja ensimmäinen istunto oli elokuussa.
Venäjän oikeuslaitos hylkäsi kanteet, ensin Viipurissa ja sitten Pietarissa. Venäjän federaation Korkein oikeus on antanut asiassa päätöksen 29.4.2008, jolloin se kumosi alempien oikeuksien päätökset ja ilmoitti ettei asiaa voi käsitellä lainkaan Venäjän oikeuslaitoksessa. Silvennoinen vei asian uudestaan EIT:hen keväällä 2008, ja vielä toiseen kertaan syksyllä 2008, mutta EIT ei ottanut sitä käsittelyyn. 
Silvennoinen oli etsinyt asianomistajia lehti-ilmoituksin. Suomen Asianajajaliitto tutki, oliko toiminta hyvän asianajajatavan mukaista, ja ojensi Silvennoista varoituksella. Silvennoinen valitti Helsingin hovioikeuteen ja Korkeimpaan oikeuteen. Molemmat oikeusasteet pitivät kuitenkin asianajajaliiton antaman varoituksen voimassa. 
Silvennoinen on tehnyt useita kansainvälisoikeudellisia tutkimuksia aiheesta. Kiinteistökysymyksen osalta hän on myös julkaisuut useita artikkeleita sekä tutkimuksia.
Väinö Tannerin sotasyyllisyys.
20. lokakuuta 2008 Korkein oikeus hylkäsi Silvennoisen ajaman hakemuksen Väinö Tannerin sotasyyllisyystuomion purkamiseksi. Oikeusministeri Tuija Brax ilmoitti "Helsingin Sanomissa", että oikeusministeriö tutkii, voidaanko tuomiot purkaa lainsäädäntöteitse. Silvennoinen ilmoitti vievänsä asian Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen. Hän jätti asian vireille 12.1.2009.
Tumpajoki

Tumpajoki () on taajama Karjalan tasavallan Mujejärven piirin Sukkajärven kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Suunujoen yläjuoksulla 18 kilometriä Sukkajärvestä luoteeseen. Taajamassa on 260 asukasta (vuonna 2012).
Seesjärven piirin Paateneen kyläneuvostoon kuuluneet Tumpajoen metsätyömaat mainitaan vuoden 1933 väestönlaskennassa. Nykyinen taajama on perustettu metsätyöläisten asutukseksi vuonna 1958. Vuonna 1996 siellä oli noin 500 asukasta. Ennen vuoden 2006 kunnallishallintouudistusta Tumpajoki oli oman kylähallintoalueensa keskuskylä.
Taajaman kautta kulkee Porajärven–Mujejärven maantieltä Lentieraan johtava tie sekä Suojärven–Jyskyjärven radalta Lentieraan haarautuva rautatie, jolla on Suunin asema. Tumpajoelta on linja-autoyhteys Pieningän ja Voloman kautta Mujejärvelle. Rautatiellä on henkilöliikennettä Lentieraan ja Sukkajärvelle. Taajaman palveluihin kuuluu lääkintäasema ja posti. Siellä on heinäkuussa 1941 kaatuneiden neuvostoliittolaisten rajavartioiden hautapaikka.
Kiimanvaara

Kiimanvaara (myös "Kiimavaara", ; ) on taajama Karjalan tasavallan Mujejärven piirin Lentieran kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Karkiejärven (ven. "Kargiozero") rannalla 30 kilometriä Lentierasta pohjoiseen. Taajamassa on 146 asukasta (vuonna 2012).
Historia.
Repolan pogostaan kuulunut Kiimanvaaran kylä mainitaan vuoden 1679 veroluettelossa, jolloin siinä oli 10 taloa. Vuonna 1873 kylässä oli 14 taloa ja 90 karjalaista asukasta. Vuonna 1905 Repolan Kiimanvaaran kyläkuntaan kuului 14 kylää: Aimalahti, Haukkasaari, Kiimaanvaara, Kipo, Koroli, Lentiera, Luovutsaari, Pieninkä, Suoverkka, Suulaansaari, Tšolkka, Tuusenia, Vuosniemi ja Ylävaara. Kiimanvaaran kylässä oli koulu, 20 taloa ja 156 asukasta. 1800–1900-lukujen vaihteessa sinne rakennettiin ortodoksinen kirkko, joka suljettiin vuonna 1929.
Repolan piirin Repolan kyläneuvostoon kuuluneessa Kiimaanvaarassa oli vuonna 1926 129 asukasta, joista neljä oli suomalaisia ja loput karjalaisia. Vuoteen 1933 mennessä perustettiin Kiimaanvaaran kyläneuvosto, johon kuuluivat myös Kapustavaaran, Pieningän, Termannon, Tuusenian ja Ylävaaran kylät. Kyläneuvoston alueella oli yhteensä 373 asukasta, joista yksi oli suomalainen ja loput karjalaisia. Kiimanvaaran kylässä asukkaita oli 121.
Jatkosodassa vuosina 1941–1944 alue oli suomalaisten miehittämä. Seudun monista muista kylistä poiketen Kiimaanvaara selviytyi sodan tuhoista, mutta vuonna 1959 siellä oli enää 73 asukasta. Tuolloin se kuului Segežan piirin Repolan kyläneuvostoon. Myöhemmin Kiimaanvaara muuttui Lentieran metsäteollisuuspiirin työläisasutukseksi, joka muodosti oman kyläneuvostonsa ja Neuvostoliiton hajottua volostin. Sen asukasluku oli suurimmillaan yli 500 henkeä vuonna 1970. Kiimanvaaran kylähallintoalue eli volosti liitettiin Lentieran kuntaan 2000-luvun alun kunnallishallintouudistuksessa.
Nykypäivä.
Kiimanvaarasta on linja-autoyhteys Lentieraan, Repolaan ja Mujejärvelle. Taajamassa on Lentieran metsäteollisuuspiirin toimintoja. Palveluihin kuuluu lääkintäasema ja kauppa. Sähköä tuottaa paikallinen dieselvoimala. Kiimanvaaralla on historiallisen asutuksen status.
Pieninkä

Pieninkä () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Mujejärven piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Tervalammen ja Koverolammen rannalla 60 kilometriä Mujejärvestä maanteitse etelään. Taajamassa on 717 ja kunnassa 731 asukasta (vuonna 2013).
Maantiede ja asutus.
Pieningän kunnan pinta-ala on 1 328 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Mujejärven piirin Sukkajärven, lännessä Lentieran ja pohjoisessa Voloman kuntiin sekä idässä Karhumäen piirin Paateneen kuntaan. Pinta-alasta valtaosa on metsää.
Seutu kuuluu Länsi-Karjalan ylänköön, jonka maisemaa leimaavat korkeat harjut ja jääkauden muovaamat vesistöt. Kunnan alueella virtaavia jokia ovat Voloma, Songa eli Tumpajoki (ven. "Tumba"), Pieninkä ("Peninga"), Sitrajoki ("Sidra"), Tsiasjoki ("Tšias"), Sun, Arjanuks, Varguno, Salma, Hauge, ja Korvindjoki. Suurimmat järvet ovat Volomajärvi ("Voloma"), Nižneje, Pieninkäjärvi ("Peninga"), Tšiasjärvi, Palojärvi, Nurmisjärvi, Talvisjärvi, Kupinasjärvi, Piralampi, Verhneje, Jelejärvi, Hagojärvi, Muštajärvi, Aita, Kivijärvi ja Pedrojärvi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka ja sora.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu Pieningän asema. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 68 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 18 % valkovenäläisiä, 5 % karjalaisia ja 3 % ukrainalaisia.
Historia.
Repolan kuntaan kuulunut Pieningän erämaakylä syntyi 1700-luvun puolivälissä. Pieninkäjärven rannalla sijainneessa kylässä oli vuosina 1873 ja 1905 kaksi taloa ja 15 asukasta. 1900-luvun alussa se oli osa Repolan Kiimanvaaran kyläkuntaa.
1920-luvulla Pieninkä kuului Seesjärven piirin Laasarin kyläneuvostoon. Vuonna 1926 siellä oli 13 asukasta, jotka kaikki olivat karjalaisia. Vuoteen 1933 mennessä kylä oli liitetty Kiimanvaaran kyläneuvostoon, ja sen asukasluku oli laskenut kahteen. Jatkosodassa vuosina 1941–1944 alue oli Suomen miehittämä.
Nykyinen Pieningän taajama sijaitsee 12 kilometriä Pieninkäjärvestä itään. Sen rakentaminen alkoi vuonna 1960. Vuonna 1989 Pieningän kyläneuvostossa oli 1 200 asukasta.
Liikenne, talous ja palvelut.
Pieningän kautta kulkee Porajärven ja Mujejärven välinen soratie sekä Suojärven ja Jyskyjärven välinen rautatie. Taajamasta on linja-autoyhteys Voloman kautta Mujejärvelle sekä Sukkajärven ja Himolan kautta Porajärvelle. Pieningän rautatieasema sijaitsee 1,2 kilometriä taajamasta kaakkoon.
Kunnan alueella toimii Leskarelin Voloman metsäteollisuuspiiri. Pieningän taajaman lähellä louhitaan soraa.
Keskustaajaman palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti, pankki ja muutama kauppa. Taajamassa on rukoushuone.
Nähtävyydet ja matkailu.
Pieningän keskustassa sijaitsee toisen maailmansodan aikana kaatuneiden neuvostosotilaiden yhteishauta. Talvisjärven kaakkoisrannalla on lomakylä.
Voloma

Voloma () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Mujejärven piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Hovdajärven rannalla 32 kilometriä Mujejärvestä etelään. Taajamassa on 1 174 ja kunnassa 1 201 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus.
Voloman kunnan pinta-ala on 1 333 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Mujejärven piirin Pieningän, lännessä Lentieran sekä Repolan ja pohjoisessa Mujejärven kuntiin sekä idässä Karhumäen piirin Paateneen kuntaan. Pinta-alasta valtaosa on metsää.
Seutu kuuluu Länsi-Karjalan ylänköön. Sen maisemaa leimaavat korkeat harjut ja jääkauden muovaamat vesistöt. Kunnan alueella virtaavia jokia ovat Tširkkakemijoki, Volomajoki, Talvijesjoki, Pieninkä (ven. "Peninga"), Amindomaoja, Kožala, Kivioja, Ronda, Tširka ja Kondi. Suurimmat järvet ovat Volomajärvi ("Voloma"), Kemeljärvi ("Kemel"), Tšiasjärvi, Talvijesjärvi, Kelajärvi ("Kelarvi"), Kumšajärvi ("Kumša"), Jekondjärvi, Tsirkkajärvi ("Tširka"), Amindomajärvi, Hovdajärvi, Simononjärvi, Mošeljärvi, Semjonovo, Pedrojärvi ja Nižneje Šulgojärvi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka ja sora.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu Sonozeron asema. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 64 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 18 % valkovenäläisiä, 5 % karjalaisia ja 4 % ukrainalaisia.
Historia.
Seesjärven piirin Laasarin kyläneuvostoon kuulunut Voloman metsätyömaa mainitaan vuoden 1933 väestönlaskennassa. Tuolloin siellä oli 132 karjalaista ja kahdeksan venäläistä asukasta. Jatkosodassa vuosina 1941–1944 alue oli Suomen miehittämä. 
Nykyinen taajama on perustettu vuonna 1962. Se kuului aluksi Sukkajärven kyläneuvostoon. Vuonna 1964 avattiin Sonozeron rautatieasema ja vuonna 1965 perustettiin Voloman kyläneuvosto. Vuonna 1969 otettiin käyttöön Voloman hakettamo, joka oli kapasiteetiltaan Neuvostoliiton suurin. Vuonna 1989 taajamassa oli 1 700 asukasta.
Liikenne, talous ja palvelut.
Voloman kautta kulkee Porajärven ja Mujejärven välinen soratie sekä Suojärven ja Jyskyjärven välinen rautatie. Taajamasta on linja-autoyhteydet Mujejärvelle sekä Sukkajärven ja Himolan kautta Porajärvelle. Sonozeron rautatieasema sijaitsee 600 metriä Voloman taajamasta itään.
Kunnassa toimii puunhankintaa ja -jalostusta harjoittava Leskarelin Voloman metsäteollisuuspiiri sekä metsänhoitoalueen konttori. Lisäksi louhitaan soraa.
Keskustaajaman palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto lääkintäasema, vanhainkoti, posti, pankki ja joukko kauppoja.
Nähtävyydet.
Voloman keskustassa on kolmen toisessa maailmansodassa kuolleiden neuvostoarmeijan lentäjien hautapaikka.
Muotka

Muotka () on taajama ja rautatieasema Karjalan tasavallan Mujejärven piirin Lentieran kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Mendojärven pohjoispuolella 44 kilometriä Lentierasta kaakkoon. Taajamassa on 219 asukasta (vuonna 2012).
Muotkan taajama on perustettu vuonna 1959 Lentieran metsäteollisuuspiirin työläisasutukseksi. Se muodosti metsätyömaa 796:n ja Muotkan aseman kanssa kyläneuvoston ja Neuvostoliiton hajottua volostin, jossa oli vuonna 1989 noin 850 asukasta, mutta vuonna 1997 enää 467. Muotkan kylähallintoalue eli volosti liitettiin Lentieran kuntaan 2000-luvun alun kunnallishallintouudistuksessa.
Taajamasta on linja-autoyhteys Tumpajoen, Pieningän ja Voloman kautta Mujejärvelle. Muotkan rautatieasema sijaitsee kilometrin verran taajamasta etelään Suojärven–Jyskyjärven radalta Lentieraan haarautuvalla sivuradalla. Radalla on henkilöliikennettä Lentierasta Sukkajärvelle. Taajamassa on Lentieran metsäteollisuuspiirin toimintoja ja metsänhoitoalueen konttori. Palveluihin kuuluu lääkintäasema, posti ja kaksi kauppaa.
Muotkalla on historiallisen asutuksen status. Taajamassa on toisessa maailmansodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikka.
Civilization II

Sid Meier's Civilization II (yleisesti Civilization II tai Civilization 2) on MicroProsen kehittämä ja alun perin 1996 julkaisema "Civilization"-strategiapelisarjan videopeli. Peli julkaistiin alun perin kaksikielisenä (englanti ja ranska). Peli julkaistiin myöhemmin PlayStationille.
Civilization II:ssa on 21 kansaa. Ne ovat tasoltaan ja ominaisuuksiltaan samanlaiset. Kansat ovat: Amerikka, Atsteekit, Babylonia, Egypti,Englanti, Espanja, Intia, Japani, Keltit, Karthago, Kiina, Kreikka, Mongolia, Persia, Ranska, Rooma, Saksa, Siouxit, Venäjä, Viikingit ja Zulut
Plasmoni

Plasmoni on plasman värähtelyenergian kvantti. Kuten fotoni on sähkömagneettisen säteilyn kvantti ja fononi kiteen värähtelyn, plasmonit ilmenevät vapaaelektronikaasun värähtelyinä.
Pintaplasmoni on metallin ja eristeen tai metallin ja puolijohteen rajapinnalla etenevä plasmoni. Se on sähkömagneettinen aalto, joka etenee pinnan suuntaisesti. Pintaplasmonin aallonpituus on erilainen eri metalleilla ja plasmonin etenemiseen vaikuttaa myös pinnan karheus. Teoriassa täydellisen tasaisella metallipinnalla plasmoni voisi kulkea häviöittä, mutta käytännössä pinnan epätasaisuudet rajoittavat etenemismatkan muutamaan millimetriin. Karhealla tai sopivasti kuvioidulla metallipinnalla pintaplasmoni kykenee siirtämään energiaa ympäristöönsä. Tällöin syntyy niin kutsuttu pintaplasmoni-polaritoni. Polaritoni voi syntyä vain jos pintaplasmonin aallonpituus vastaa pinnan piirteiden mittoja. Kun nämä on valittu sopiviksi, syntyy ilmiö jota kutsutaan plasmonikytkennäksi. 
Pintaplasmoneja ja plasmonikytkentää on tutkittu käytettäväksi tulevaisuuden optisissa integroiduissa piireissä sekä muualla optoelektroniikassa, etenkin LED-tekniikassa.
Wallenberg (suku)

Wallenbergin suku on yksi Ruotsin ja koko Skandinavian elinkeinoelämän vaikutusvaltaisimmista ja varakkaimmista suvuista. Suku on peräisin Itä-Götanmaalta, ja se tunnetaan pankkiiri-, tehtailija- sekä diplomaattisukuna. Suvun esi-isänä pidetään vuosina 1670–1741 elänyttä Per Hanssonia.
Suku omistaa Investor-sijoitusyhtiön, jolla on vaikutusvaltaa useissa suurissa ruotsalaisissa yhtiöissä, kuten Ericssonissa ja Scaniassa. Suku perusti sijoitusyhtiön jo vuonna 1916, ja nykyään yhtiö on suvun tärkein taloudellinen osa.
Suvun jäsenet ovat perustaneet myös useita säätiöitä.