tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Skopje

Skopje (, , ) on Pohjois-Makedonian pääkaupunki. Skopjen asukasluku on noin puoli miljoonaa ja se sijaitsee Vardar-joen yläjuoksulla. Se on Pohjois-Makedonian poliittinen ja taloudellinen keskus, jossa asuu yli neljännes maan väestöstä. 
Historia.
Kaupungin historia ulottuu roomalaisajoille asti. Vuosina 972–992 se oli ensimmäisen Bulgarian valtakunnan pääkaupunki. 
Ottomaanit hallitsivat kaupunkia vuodesta 1391 viidensadan vuoden ajan, ja se tunnettiin turkinkielisellä nimellä Üsküb tai Üsküp. Serbit kaappasivat sen itselleen ensimmäisesä Balkanin sodassa 1912.
Toisen maailmansodan jälkeen kaupunki kehittyi nopeasti, mutta vuonna 1963 tuhoisa maanjäristys pysäytti kehityksen.
Vuonna 1991 Jugoslavian hajotessa Skopjesta tuli itsenäisen valtion pääkaupunki. Nato piti siellä Kosovon operaatioidensa päämajaa 1998 ja 1999.
Maantiede ja ilmasto.
Skopje sijaitsee Pohjois-Makedonian pohjoisosassa 240 metrin korkeudessa Vardar-joen yläjuoksulla. Vardar virtaa laaksossa, jonka muoto tekee kaupungin alttiiksi tulvavahingoille. Vuosina 1962 ja 1979 laaksossa oli massiiviset tulvat.
Skopjessa vallitsee mannerilmasto: kesällä on yli 30 astetta lämmintä, talvella pakkasta. Tammikuu on kylmin kuukausi ja keskimääräinen alin lämpötila on silloin -3,4 astetta. Sateet jakautuvat varsin tasaisesti eri kuukausille, suurin keskimääräinen sademäärä ajoittuu toukokuulle.
Kulttuuri.
FK Vardar ja FK Rabotnički pelaavat maan pääsarjassa eli Makedonian 1. liigassa. Ne ovat Makedonian menestyneimpiä jalkapallojoukkueita.
Makedonian oikeistohallitus aloitti keväällä 2011 Skopje 2014 -projektin, jonka tuloksena maan pääkaupunkiin Skopjeen pystytetään 200 miljoonalla eurolla patsaita ja kirkkoja. Hankkeen tarkoituksena on vahvistaa makedonialaista identiteettiä. Skopje 2014 -projekti pyrkii rakentamaan – kansan enemmistön vastustuksesta huolimatta – monietnisen maan identiteettiä yhden ryhmän nationalistisen näkemyksen mukaiseksi. Samalla se on väitetty jättävän vähemmistöt vaille huomiota. Projekti on tuottanut keskustaan suuria suihkulähteitä ja marmoriseinäisiä museoita.
Liikenne.
Skopjen kansainvälinen lentoasema sijaitsee noin 20 kilometriä kaupungista.
Skopjen julkista liikennettä hoidetaan busseilla.
Haapamäen rata

Haapamäen rata on yhteisnimitys niille Suomen rataverkon rataosuuksille, joiden toinen pääteasema on Haapamäki. Näitä rataosuuksia ovat Haapamäki–Tampere, Haapamäki–Jyväskylä, Haapamäki–Seinäjoki sekä pääosin lakkautettu Haapamäki–Pori-rata.
Historia.
Haapamäen radan ensimmäinen osuus, Tampere–Haapamäki–Seinäjoki, valmistui vuonna 1882. Tämä rataosuus oli osa Helsingistä Pohjanmaan kautta Kelloselkään johtavaa päärataa aina vuoteen 1971 saakka, jolloin oikorata Tampereelta Parkanon kautta Seinäjoelle otettiin käyttöön.
Haapamäki–Jyväskylä-rata valmistui vuonna 1897 ja heti seuraavana vuonna rataa jatkettiin Jyväskylästä Suolahteen. Viimeisenä Haapamäellä risteävistä rataosista valmistui rataosuus Haapamäki–Pori, 12. marraskuuta 1938.
Haapamäki oli strategisesti merkittävä rautatieasema Suomen sisällissodassa vuonna 1918. Valkoisten Etelä-Pohjanmaalla ja Vaasassa sijainneiden tukialueiden yhteys Karjalan rintamalla taistelleisiin joukko-osastoihin kulki Haapamäki - Pieksämäki -radan kautta. Jos punaiset olisivat saaneet Haapamäen vallattua, valkoinen Suomi olisi jaettua kahtia. Se olisi nopeasti johtanut punaisten voittoon Karjalan rintamalla.
Haapamäki oli 1970-luvun alkuun asti Suomen merkittävimpiä risteysasemia, mutta autoistuminen ja Parkanon kautta kulkevan oikoradan valmistuminen olivat alkusysäys liikenteen vähenemiselle. Liikenne väheni entisestään vuonna 1977, kun Tampereen ja Jyväskylän välinen liikenne siirtyi Jämsän kautta kulkevalle oikoradalle. Vuonna 1985 lakkautettiin liikenne Haapamäki–Pori-radalla lukuun ottamatta Niinisalon ja Kihniön sekä Porin ja Ruosniemen välisiä osuuksia.
Rataosilla sattuneet onnettomuudet
http://vaunut.org/kuva/139098?a=1#:~:text=https%3A//fi.wikipedia.org/wiki/%25C3%2584ht%25C%E2%80%8B3%25A4rin_junaturma
Dm12 4410 syttyi tuleen 27. kesäkuussa 2012 Asunnassa.
Dm12 4405:n moottoritilassa syttyi tulipalo Tuurissa 30. elokuuta 2013. Juna oli matkalla Jyväskylästä Seinäjoelle.
Dm12 4412 syttyi tuleen tasoristeysonnettomuudessa Mänttä-Vilppulassa 14. toukokuuta 2020 traktorin törmätessä junaan. Juna oli matkalla Tampereelta Jyväskylään. Junassa olleet kolme matkustajaa ja kuljettaja eivät loukkaantuneet, mutta traktorin kuljettaja loukkaantui lievästi.
Dm12 4406 oli osallisena tasoristeysonnettomuudessa, jossa henkilöauto törmäsi kiskobussin kylkeen Kulmalan tasoristeyksessä Kitusuontiellä Mänttä-Vilppulassa 18. elokuuta 2020.[25] Onnettomuudessa loukkaantui kolme henkilöauton matkustajaa, jotka toimitettiin sairaalaan.
Dm12 4404:ssä havaittiin savunmuodotusta generaattorin laakerista Alavudella 19. heinäkuuta 2021.
Dm12 4402 syttyi toistamiseen 6. lokakuuta 2022 Seinäjoen rautatieasemalla. Palo syttyi ilmeisesti kiskobussin vaihteistosta. Kiskobussin matkustamoa paloi noin neliömetrin verran, jonka lisäksi savu ja sammutusjauhe sotkivat sen. Palon jälkeen kaikki Dm12-moottorivaunut poistettiin liikenteestä kaluston tarkastuksen ajaksi mahdollisen paloalttiuden vuoksi, jonka seurauksena junavuorot korvattiin linja-autoilla sekä takseilla
Ylläpitäjä

Ylläpitäjä on tietokonelaitteiston tai jonkin tietyn ohjelmiston tai palvelun toimivuudesta huolehtiva henkilö. Yleensä jokaisella tällaisella palvelulla on oltava ainakin yksi vastaava ylläpitäjä.
BBS-järjestelmissä ylläpitäjästä käytetään yleisesti nimeä sysop (). Internetissä ylläpitäjästä käytetään yleisesti nimeä Administrator tai Admin.
Papa Roach

Papa Roach on vuonna 1993 perustettu yhdysvaltalainen rock- ja metalliyhtye.
Historia.
Papa Roach sai alkunsa, kun Jacoby Shaddix (laulu) sekä Dave Buckner (rummut) tapasivat toisensa Vacavillen high schoolin jalkapallokentällä. Mukaan riveihin otettiin Will James (basso) ja Ben Luther (pasuuna). 
Jerry Horton (kitara) tuli Ben Lutherin tilalle. Vuonna 1995 bändiin liittyi Will Jamesin tilalle Tobin Esperance (basso), joka oli toiminut aikaisemmin bändin roudarina. Dave Bucknerin ja Papa Roachin tiet erkanivat lopullisesti vuonna 2007, jolloin hänen tilalleen tuli Tony Palermo.
Yhtyeen nimi on peräisin Jacoby Shaddixin isoisältä, joka käytti aikoinaan lempinimenään Papa Roachia. Isoisä teki itsemurhan vuonna 2006. Yhtye osoitti kunnioituksensa Jacobyn edesmenneelle isoisälle "The Paramour Sessions" -albumilla sekä esittämällä keikoillaan "Roses On My Grave" -kappaleen.
Musiikki.
Papa Roach yhdistelee musiikissaan punkia, metallimusiikia ja rockia. Yhtye on ottanut myös joitakin vaikutteita rap-musiikista.
Yhtye tuli tunnetuksi albumillaan "Infest" vuonna 2000. Levyn kappaleet "Last Resort" ja "Between Angels &amp; Insects" nousivat suuriksi hiteiksi myös Euroopassa. Toinen albumi "Lovehatetragedy" vuonna 2002 ei ollut aikaisemman kaltainen suuri menestys, mutta sekin myi erittäin hyvin ja kappaleet "She Loves Me Not" ja "Time and Time Again" nousivat hiteiksi. Kolmas albumi "Getting Away with Murder" vuodelta 2004 on myynyt myös hyvin, jonka nimikkokappale ja varsinkin balladimainen "Scars" nousivat hiteiksi. Vuoden 2006 "The Paramour Sessions" oli kaupallinen pettymys, vaikka "Forever" ja "...To Be Loved" olivatkin hittejä Yhdysvalloissa. Albumi sai kuitenkin vaisumman vastaanoton muualla maailmassa. Yhtyeen kappale "...To Be Loved" oli pitkään showpainiohjelma Monday Night Rawin tunnusmusiikkina.
Engels

Engels () on noin 200 000 asukkaan kaupunki Volgan alajuoksulla Saratovin alueella Venäjällä. Kaupunki on osa noin 285 000 asukkaan Engelsin piiriä. Samalla kohdalla Volgan länsipuolella on Saratov. Kaupungit yhdistävä silta valmistui 1965. 
Historia.
Kaupungin perustivat ukrainalaiset uudisasukkaat. Katariina Suuren aikana kaupunki saksalaistui. Kaupunki tunnettiin vuosina 1914–1931 nimellä "Pokrovsk" (). Vuonna 1924 siitä tuli Volgan saksalaisten autonomisen neuvostotasavallan pääkaupunki. Kaupunki oli volgansaksalaisten merkittävä kulttuurikaupunki, ja siellä toimi myös saksankielinen yliopisto. Vuonna 1941 Volgan saksalaisten ASNT lakkautettiin, sen väestö karkotettiin Keski-Aasiaan ja Engels liitettiin Saratovin alueeseen. 
Engelsiin perustettiin Neuvostoliiton ensimmäinen ilmavoimien hävittäjälentäjien koulu vuonna 1930. Juri Gagarin laskeutui ensimmäiseltä avaruuslennolta kaupungin lähistölle. Nykyisin kaupungin lähellä on Saratov-Engelsin lentotukikohta, jonne on sijoitettu Venäjän ilmavoimien merkittävimmät strategiset voimat, 37. ilma-armeijan 22. raskas pommittajadivisioona Tu-95 ja Tu-160 -konein.
Balakovo

Balakovo () on kaupunki Volgan alajuoksun itärannalla Saratovin alueella Venäjällä 161 kilometriä Saratovista koilliseen. Kaupungissa on monipuolista teollisuutta. Siellä on myös jokisatama ja vesivoimalaitos. Kaupunkiin johtaa rautatie. Balakovon ydinvoimalaitos sijaitsee noin 15 kilometrin päästä kaupungista koilliseen.
Kaupunki on noin 220 000 asukkaan Balakovon piirin keskus. Kaupungissa asui 199 690 asukasta; lisäksi piirissä oli noin 20 000 maaseutukylien asukasta. 
Historia.
Balakovo perustettiin 1762 ja kaupunki siitä tuli 1913.
Kristian Gestrin

Lars Olof Kristian Gestrin (10. huhtikuuta 1929 Helsinki – 7. huhtikuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, lakimies ja pankinjohtaja. Gestrin toimi RKP:n puheenjohtajana 1973–1974.
Gestrin valmistui ylioppilaaksi 1946 ja suoritti lainopin kandidaatin tutkinnon 1952. Varatuomarin arvon hän sai 1956. Gestrin työskenteli avustajana Erik Österbergin asianajoliikkeessä 1952–1953 ja teki tämän jälkeen pitkän työuran Pankkiiriliike Ane Gyllenberg Oy:n palveluksessa lakimiehenä vuosina 1954–1965 ja johtokunnan jäsenenä 1958–1978. Gestrin toimi urallaan myös Borgåbladetin vt. päätoimittajana 1952 sekä aikakauslehti Vår tidin toimittajana 1955–1962 ja päätoimittajana 1961 ja 1962.
Poliittisen uransa Gestrin oli aloittanut toimimalla RKP:n nuorisojärjestön Svensk Ungdomin keskushallituksen sihteerinä ja toiminnanjohtajana 1948–1949. Kansanedustajana hän toimi edustaen Helsingin kaupungin vaalipiiriä vuosina 1962–1979. Ruotsalaista kansanpuoluetta Gestrin johti vuosina 1973–1974. Jätettyään kansanedustajan tehtävät Gestrin nimitettiin Helsingin säästöpankin pääjohtajaksi 1979.
Gestrinin tytär Christina Gestrin on toiminut myös RKP:n poliitikkona ja kansanedustajana.
Etelä-Savon vuoden kylä

Etelä-Savon vuoden kylä on tunnustus, jonka Etelä-Savon maakuntahallitus myöntää vuosittain jollekin ansioituneelle maakunnan kylälle. Nimeäminen tehdään yhteistyössä Etelä-Savon maakunnallisen kylätoimintayhdistyksen Järvi-Suomen kylät ry:n kanssa. Usein valintaperusteina on mainittu kyläyhdistyksen aktiivisuus ja kylän vireä toiminta.
Haakon Sigurdinpoika

Haakon Sigurdinpoika eli Haakon Jaarli (Håkon Sigurdsson Jarl); (n. 935–995) oli jaarli ja Norjan hallitsija vuosina 970–995. 
Hän oli jaarli Sigurd Haakonssonin ja Bergljot Toresdatterin poika.
Haakonista tuli jaarli sen jälkeen, kun Harald Harmaaturkin miehet olivat surmanneet hänen isänsä Laden jaarlin vuonna 961. Haakon pakeni Tanskaan, jossa hän alkoi juonitella Harald Sinihampaan kanssa Harald Harmaaturkkia vastaan. Harald Harmaaturkki surmattiin Tanskassa vuonna 970.
Tämän jälkeen Haakon hallitsi Norjan länsiosia aluksi Harald Sinihampaan vasallina. Haakonin ja Harald Sinihampaan liitto kuitenkin rikkoutui, kun Harald yritti käännyttää Haakonin ja koko Norjan kristityksi. Haakon ryhtyi kapinaan ja laajensi alueitaan Norjan läntisissä sekä pohjoisissa osissa. Haakon otti Norjan vanhat uskomukset suojelukseensa ja sai siten paljon tukijoita pakanallisten päälliköiden joukosta. Vanhemmiten hänestä tuli kuitenkin ylpeä ja hänen omat miehensä surmasivat hänet vuonna 995. Haakonin seuraajaksi nousi Olav Tryggvason, joka oli saapunut Norjaan aiemmin samana vuonna.
The Dogs

The Dogs (aluksi nimellä Pera &amp; The Dogs) oli suomalainen vuosina 1979–1980 toiminut lyhytikäinen rockyhtye. Yhtyeen keulakuvina toimivat Pera Kallio (laulu ja kitara) ja Ile Kallio (kitara ja laulu). The Dogs tähtäsi kansainvälisille markkinoille, mutta ei koskaan saavuttanut menestystä.
Dana Carvey

Dana Thomas Carvey (s. 2. kesäkuuta 1955 Missoula, Montana) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. 
Carvey teki ensimmäisen elokuvaesiintymisensä vuonna 1981 elokuvassa "Halloween II", jossa hänellä oli pieni rooli. Vuonna 1982 hän näytteli lyhytikäiseksi jääneessä tilannekomediasarjassa "One of the Boys", jonka muissa osissa nähtiin muun muassa Mickey Rooney, Nathan Lane ja Meg Ryan. Vuonna 1984 hän oli pienessä osassa miimikkona elokuvassa "Hei me rokataan!" ("This Is Spinal Tap") ja samana vuonna hän esiintyi myös 11-osaiseksi jääneessä, elokuvaan "Sininen salama" ("Blue Thunder") perustuvassa televisiosarjassa "Blue Thunder".
Carvey nousi suuren yleisön tietoisuuteen vuonna 1986, jolloin hän alkoi esiintyä suositussa sketsiohjelmassa "Saturday Night Live". Carvey imitoi sarjassa kymmeniä julkisuuden henkilöitä. Imitaatioista tunnetuin lienee hänen George H. W. Bush -imitaationsa. Vuonna 1992 Carvey ja Mike Myers esittivät pääosia elokuvassa "Wayne's World", joka pohjautui "Saturday Night Live" -ohjelmasta tuttuun sketsiin. Carveyn roolihenkilö oli Garth Algar ja Myersin Wayne Campbell. Elokuva oli kaupallinen menestys ja sille tehtiin vuonna 1993 jatko-osa "Wayne’s World 2". Carvey jätti "Saturday Night Liven" samana vuonna. Garth Algarin ohella muita ohjelmasta tuttuja Carveyn alkuperäishahmoja ovat muun muassa The Church Lady, Hans (sketsistä "Pumping Up with Hans &amp; Franz") ja Grumpy Old Man ("Weekend Update" -osiossa). 
Vuonna 1996 Carvey teki paluun sketsiviihteen pariin nimikkosarjassaan "The Dana Carvey Show", jota esitettiin ABC-kanavalla. Sarja ei menestynyt erityisen hyvin ja sen esittäminen lopetettiin vain seitsemän jakson jälkeen. 
Vuonna 1997 Carveylle tehtiin avosydänleikkaus tukkeutuneen valtimon vuoksi. Lääkärit tekivät kuitenkin hoitovirheen ja leikkasivat väärän valtimon. Carvey haastoi myöhemmin virheen tehneet lääkärit oikeuteen ja hänelle myönnettiin 7,5 miljoonan Yhdysvaltain dollarin vahingonkorvaukset. Carvey on ollut sydänongelmiensa takia viidessä leikkauksessa. 
Vuonna 2004 Carvey oli sijalla 90 kaapelikanava Comedy Centralin kautta aikain sadan parhaan stand up -koomikon listalla.
Carvey on ollut vuodesta 1983 naimisissa Paula Carveyn kanssa. Heillä on kaksi yhteistä lasta, Dex ja Thomas.
GoldSrc

GoldSrc tai GoldSource on Valve Corporationin kehittämä pelimoottori, joka on rankasti muokattu versio Quake-pelimoottorista. Pelimoottori kehitettiin "Half-Lifeä" varten. Quakea varten kehitystä Worldcraft -kenttäeditorista kehitettiin GoldSrc-ympäristöön oma editori, Valve Hammer Editor.
Nimeä ei valittu erikseen, vaan se tulee Valven sisäisestä käytöstä: eräässä kehitysvaiheessa "Half-Lifen" pelimoottorin julkaistu versio siirrettiin ”GoldSrc”-hakemistoon, ja ”Src”-hakemistossa pidettiin työn alla olevaa kokeellisempaa versiota (josta myöhemmin kehittyi Source-pelimoottori). ”Gold” tulee termistä ”gone gold”, joka tarkoittaa pelin lähettämistä CD-valmistukseen, viitaten siis jo julkaistuun ohjelmaversioon.
Epäviralliset pelit ja modit.
Lista ei ole täydellinen.
Tabriz

Tabriz eli Täbriz (persiaksi Tabrīz, azeriksi Təbriz, vanhentunut muoto Täbris) on noin 1,5 miljoonan asukkaan (2016) kaupunki Luoteis-Iranissa. Tabriz on Itä-Azerbaidžanin provinssin pääkaupunki ja Luoteis-Iranin tärkein keskus. Tabriz on Iranin viidenneksi suurin kaupunki Teheranin, Mašhadin, Esfahanin ja Karajin jälkeen. Kaupungin valtakieli on azerin kieli.
Maantiede.
Tabriz sijaitsee maan luoteiskolkassa, kukkuloiden ympäröimässä laaksossa noin 1300 metrin korkeudella merenpinnasta. Sen ilmasto on mantereinen, kesät ovat kuumat ja talvet kylmiä. Alueella on kuumia lähteitä. 
Kulttuuri.
Tabrizin syntyhistoria on hämärän peitossa. Jotkut lähteet väittävät, että kaupunki perustettiin sassanidien dynastian aikana (224–651). Toisissa lähteissä kerrotaan, että yksi Harun al-Rašidin vaimoista perusti kaupungin.
Tabriz sijaitsee muinaisen Silkkitien varrella. Se on tunnettu mm. kauniista ja laadukkaista matoistaan, jotka kuuluvat maailman arvostetuimpiin. Kaupungin historiallinen basaari on maailmanperintökohde. Yhä edelleen se on merkittävä teollisuus- ja kauppakaupunki.
Tabriz sijaitsee maanjäristyksille alttiilla alueella. Monet järistykset (mm. vuosina 858, 1041, 1721 ja 1927) ovat aiheuttaneet suuria tuhoja kaupungille ja niiden jäljiltä vain harvat historialliset rakennukset ovat säilyneet meidän päiviimme. Vanhimpia säilyneitä rakennuksia ovat Tabrizin linnoitus (Ark-e Tabriz) ja Tabrizin sininen moskeija (Masjed-e kabud, Masjed-e Moẓaffariya, valm. 1465).
Väestö.
Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 
Liikenne.
Kaupunkia palvelee Tabrizin kansainvälinen lentoasema.
Tabrizin metro aloitti toimintansa vuonna 2015
Kukinto

Kukinto on kasvin osa, joka muodostuu monesta sen suvullisen lisääntymisen osasta eli kukasta ja niihin liittyvistä varren haaroista ja kukkaperistä. Kukinto on se verson osa, joka muodostaa kukkia. 
Erityyppisiä kukintoja.
Kukinnot jaetaan pitkä- ja lyhytlapakkoisiin kukintoihin sekä viuhkoihin. Pitkälapakkoisissa kukinnoissa kukat liittyvät pitkänomaiseen kukintovarteen, "lapakkoon". Sellaisten eri tyyppejä ovat "tähkä", "terttu", "huiskilo" ja "norkko". Lyhytlapakkoisia kukintomuotoja ovat "sarja" ja "mykerö". Mykerössä on suuri joukko pieniä kukkia kiinnittyneenä samaan kukkapohjukseen niin lähelle toisiaan, että kukinto muistuttaa usein erehdyttävästi yhtä kukkaa, mutta tarkemmin katsottuna jokaisessa pikkukukassa on erotettavissa kaikki normaalin kukan osat, kuten terälehdet, heteet ja emit. Viuhkossa kukkaperät eivät ole kiinnittyneet yhteiseen rankaan, vaan kukkarangat haarautuvat jatkoisella tavalla.
Olhavan piiri

Olhavan piiri () on paikallinen itsehallintoalue Leningradin alueella Venäjällä. Piiri on perustettu vuonna 1927. Sen pinta-ala on 5 016 neliökilometriä ja asukkaita on 95 200 henkeä.
Sijainti ja luonto.
Olhavan piiri sijaitsee Laatokan eteläpuolella Olhavajoen molemmin puolin. Pohjoisessa se rajoittuu Leningradin alueen Lotinapellon, idässä Tihvinän, etelässä Kirišin ja lännessä Kirovskin piireihin.
Olhavan lisäksi muita suuria jokia ovat Laatokkaan laskevat Säsjoki ja Paksujoki.
Historiaa.
Olhavan ja Ladožkajoen yhtymäpaikassa sijaitsee Staraja Ladoga, joka oli yksi Venäjän ensimmäisistä kaupungeista. Olhavajokea pitkin on kulkenut viikinkien idäntie. Keskiajalla seutu kuului Novgorodin Vatjan ja Äänisen viidenneksiin. 1700-luvun alussa siitä tuli osa Pietarin lääniä.
Hallinto.
Piirin hallinnollinen keskus on Olhavan kaupunki. Lisäksi siihen kuuluvat Sjasstroin ja Uuden Laatokan kaupungit sekä 12 maalaiskuntaa: Berežki, Hvalovo, Issad, Kiselnja, Koltšanovo, Paša, Potanino, Selivanovo, Sviritsa, Usadištše, Staraja Ladoga ja Vyndin Ostrov.
Piirin päämies on Jevgeni Gorbatšov, piirihallinnon päämies Aleksei Savinov.
Talous.
Piirissä on selluloosa- ja paperi-, metalli-, kemian, puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä perunan ja vihannesten viljelyyn.
Liikenne.
Olhavan piirin kautta kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen rautatie, josta Olhavan kaupungissa haarautuvat radat Vologdaan ja Tšudovoon. Piirin läpi kulkee myös Pietarin ja Murmanskin välinen maantie, josta haarautuu Uuden Laatokan luona autotie Tihvinään ja Vologdaan.
Kulttuuria ja nähtävyyksiä.
Seudun huomattavin nähtävyys on Staraja Ladogan museoalue.
Kiukaisten kulttuuri

Kiukaisten kulttuuri oli Lounais-Suomen kivikauden viimeinen jakso, joka ajoittui välille 2350–1800 eaa. tai 2000–1500/1300 eaa. Sen esineistö yhdisti varhaisemman kampakeraamisen ja myöhäisemmän nuorakeraamisen kulttuurin piirteitä. Kiukaisten kulttuurin alue ulottui rannikolla Merenkurkusta Viipurinlahdelle. Ajanjakso on nimetty Matti Kauppisen Kiukaisten Uotinmäestä löytämien asuinpaikkojen mukaan.
Kiukaisten kulttuuri.
Kiukaisten kulttuuri rannikkoseuduille sijoittui aikaisemman vasarakirveskulttuurin alueelle. Kiukaisten kulttuurissa tunnettiin myös maanviljely. 
Kiukaisten ajan esineistö sekoitti kahta kulttuuria: kampakeraamisen ajan työkalutyypit ja vasarakirveskulttuurin reikäkirveet olivat käytössä rinnan. Keramiikka taas sisälsi sekä kampa- että nuorakeraamisia piirteitä. Tämän on katsottu johtuvan siitä, että mantereiseksi kiristyvä ilmasto pakotti kampakeraamisen ja nuorakeraamisen kulttuurin väestöt liittymään toisiinsa. Keraamiset astiat olivat tasapohjaisia ja leveäsuisia sekä runsaasti koristeltuja.
Kielen on aiemmin oletettu olleen suomalais-ugrilaista, mutta kulttuurin kieltä uskottiin muokanneen myös vaikutteet jostakin varhaisesta indoeurooppalaisesta kielestä. Näin ollen kyseessä voisi olla jokin pohjoinen indoeurooppalainen esikantagermaaninen-esikantabalttilainen kieli vasarakirveskulttuurin jäämistönä. Aiemmin nuorakeraamiseen kulttuuriin yhdistettiin kantabalttilainen lainasanakerrostuma, mutta kielitieteen kannalta ajoitus on sille liian varhainen. Viime vuosina on kuitenkin perusteltu nyksisen Suomen alueen uralilaistuneen aiemmin oletettua myöhemmin. 
Kalastus oli kulttuurin pääelinkeino. Merellinen elämä loi yhteyksiä meren yli Skandinaviaan ja Baltiaan, joiden esineistöä kulkeutui tuolloisen Suomen alueelle. Metsästyksen ja kalastuksen lisäksi ajalta on todisteita myös maanviljelystä, etenkin sisämaasta. Etelähämäläisten soiden kerrostumista on löydetty vehnän, ohran ja kauran siitepölyä, jotka on radiohiilimenetelmällä ajoitettu 3 500–4 000 vuotta vanhoiksi. Lisäksi on löydetty jauhinkiviä ja piisirppejä, joiden vastineita tunnetaan nykyisestä Ruotsista. 
Itäisessä ja pohjoisessa Suomessa vallitsi Kiukaisten kulttuurin aikaan niin sanotun Pöljän keramiikan kulttuuri. Tällä kulttuurilla oli yhteyksiä itään. Kiukaisten esineistöä, reikäkirveitä ja tasatalttoja kulkeutui myös Karjalankannakselle ja Laatokalle asti.
Nykyään Kiukaisten kulttuurin katsotaan olleen kielellisessä ja kulttuurillisessa mielessä umpikuja. Sen valmistamisen katoamista seurasi monen sadan vuoden mittainen muinaisjäännöslöytöjen suhteen niukka aika, niin Lounais-Suomessa kuin myös Virossa. Sama kulttuurikatkos näkyy myös Suomen sisämaassa.
Juppi

Juppi-sanaa () on käytetty koulutetusta, menevästä ja muodikkaasta (kaupunkilais)nuoresta, joka pyrkii etenkin taloudelliseen menestykseen. Sanaa käytetään yleensä kielteisessä sävyssä kuvaamaan kaupunkilaista hienostelijaa. Jupin vastakohta on juntti.
Historiaa.
Termi "young urban professional" syntyi Yhdysvalloissa 1980-luvun alussa markkinatutkimuksen piirissä kuvaamaan tiettyä kuluttajaryhmää. Lehtitoimittajat ottivat sen pian kriittiseksi tavaksi kuvata uutta nuorta, itsevarmaa ja materialistista työelämän sukupolvea. Vuonna 1984 liikemieheksi ryhtyneestä entisestä anarkististen YIP-puolueen ("Youth International Party") johtajasta Jerry Rubinista tehty lehtijuttu ”From Yippies to Yuppies” ("Chicago"-aikakauslehti, toukokuu 1980) kiteytti yhdysvaltalaisten nuorten muuttumisen 1970-luvulta 1980-luvulle tultaessa sodanvastaisista idealisteista opportunistisiksi oman edun tavoittelijoiksi. Vuonna 1983 ilmestyi satiirinen "The Yuppie Handbook" pukeutumisohjeineen, ja "Newsweek"-aikakauslehti julisti vuoden 1984 ”juppien vuodeksi”. Kirjailija Jay McInerney ("Manhattanin valot", 1984) kiteytti New Yorkin 1980-luvun juppikulttuurin taidoksi ”olla oikeassa paikassa oikeaan aikaan oikeissa vaatteissa”.
Suomessa juppi-termiä alettiin käyttää keskusteluissa keväällä 1985. Sosiologi Jeja-Pekka Roos määritteli jupin 
vuonna 1986 "Talouselämä"-lehdessä seuraavin kriteerein, jotka tosin olivat peräisin "Yuppie Handbookista":
”Mies tai nainen, joka 1) asuu suurkaupungissa, 2) väittää olevansa 25–45-vuotias, 3) tavoittelee kunniaa, arvostusta, tunnustusta, kuuluisuutta, sosiaalista asemaa, valtaa tai rahaa, 4) harrastaa bruncheja viikonloppuisin ja tekee iltaisin töitä.”
Roosin mielestä jupit olivat uutta keskiluokkaa, nuoria joilla oli vanhempiaan parempi koulutus ja paremmat tulot ja jotka nauttivat luksustavaroiden ja -palvelujen ostamisesta. Aiemmin tällaisia ihmisiä oli kutsuttu "nousukkaiksi". Suomessa jupin vastakohdaksi löydettiin suomalaisperäinen sana "juntti", köyhä ja kouluttamaton maalaistollo.
Kirjan "Jupin muistelmat" (Otava, 1997) kirjoittanut Pekka Rislakki sanoo juppiutta parhaiten kuvaavan kolme ”ismiä”: hedonismi, individualismi ja materialismi.
Hakaniemen metroasema

Hakaniemen metroasema () on yksi Helsingin metron asemista. Se palvelee Siltasaaren ja Kallion kaupunginosia Helsingin kantakaupungissa. Sitä käyttää noin 14 900 matkustajaa vuorokaudessa.
Sijainti.
Asema sijaitsee 916 metrin etäisyydellä Helsingin yliopiston metroasemasta ja 928 metrin päässä Sörnäisten metroasemasta. Asemalle on sisäänkäynnit Hakaniementorilta, Hakaniemen kauppahallista, Siltasaarenkadulta ja Toiselta linjalta. Metroasema sijaitsee 23 metriä maanpinnan ja 21 metriä merenpinnan alapuolella.
Metroasemalla on kaksi lippuhallia ja yhteensä seitsemän sisäänkäyntiä.
Pohjoinen lippuhalli:
Eteläinen lippuhalli:
Historia ja arkkitehtuuri.
Hakaniemen asema avattiin 1. kesäkuuta 1982 yhtenä Helsingin metron ensimmäisistä asemista. Sen ovat suunnitelleet Castrén–Jauhiainen–Nuuttila-toimiston arkkitehdit Mirja Castrén, Juhani Jauhiainen ja Marja Nuuttila. Asema eroaa arkkitehtuuriltaan Helsingin muista maan alla olevista metroasemista lukuun ottamatta Länsimetron asemia. Aseman laiturit ovat aivan vierekkäin, eikä keskellä ole mitään esteitä. Eteläpään lippuhallin ja välitason välillä kulkee vinohissi, joita löytyy myös muilta Helsingin metron asemilta.
Aseman eteläisessä lippuhallissa sijaitsee Aimo Tukiaisen veistosreliefi "Torielämää Hakaniemessä". Vuonna 1961 valmistunut metallista hitsattu taideteos oli alun perin torin reunalla osoitteessa Siltasaarenkatu 16 sijainneen Postipankin talon ulkoseinässä, mutta pankki lahjoitti sen myöhemmin Helsingin kaupungin liikennelaitokselle.
Eteläisen lippuhallin peruskorjaus alkoi syyskuussa 2016 ja valmistui helmikuussa 2018. Asema sai vaalemmat pinnat ja tehokkaamman valaistuksen. Korjauksen aikana uusittiin myös Hakaniementorin sisäänkäynti. Siltasaarenkadulla raitiovaunupysäkin länsipuolella sijainnut esteetön sisäänkäyntipaviljonki poistettiin, ja uusi sisäänkäynti rakennettiin viereisen liikerakennuksen kivijalkaan.
Pohjoisen lippuhallin sisäänkäyntien muutostyöt alkoivat tammikuussa 2020 alueella sijainneiden Kallion virastotalojen purkamisen myötä. Vuosina 2020–2021 Toisen linjan (A) ja Porthaninkadun (B) sisäänkäynnit olivat vuorotellen auki kunnes koko pohjoinen lippuhalli suljettiin tammikuussa 2022 metroaseman viereen rakennettavan Lyyra-korttelin työmaan ja lippuhallin perusparannuksen vuoksi. Uusittu Toisen linjan A-sisäänkäynti avattiin matkustajien käyttöön lokakuussa 2023 perusparannuksen valmistuttua. Porthaninkadun esteetön B-sisäänkäynti avattiin joulukuussa 2023.
Toinen asemalaituri.
Hakaniemen metroaseman laituritason länsipuolelle on rakennusvaiheessa louhittu toinen asemalaiturihalli. Se louhittiin alun perin niin sanotun U-metrolinjan asemaksi, mutta hallia on suunniteltu käytettäväksi myös Pisara-radan asemana.
Populaarikulttuurissa.
Hakaniemen metroasema oli yksi kuvauspaikoista Aki Kaurismäen vuoden 1985 elokuvassa Calamari Union. Vuosina 1997–2005 toimineen hip hop -yhtye Bomfunk MC’s:in ”Freestyler”-kappaleen musiikkivideo kuvattiin pääosin Hakaniemen metroasemalla, kuten myös sitä parodioiva Raptori-yhtyeen ”Hiphopmusiikkia”-kappaleen video.
Sörnäisten metroasema

Sörnäisten metroasema () on yksi Helsingin metron asemista. Se palvelee Helsingin itäisen kantakaupungin Sörnäisten ja Kallion kaupunginosia sekä Alppiharjun osa-aluetta Harjua osoitteessa Helsinginkatu 1. Metroaseman lähiseutu tunnetaan epävirallisesti Sörnäisten kurvina. Asema avattiin syksyllä 1984, noin kaksi vuotta ensimmäisten asemien jälkeen. Sörnäisten asema on Helsingin metron neljänneksi vilkkain ja sitä käyttää arkisin keskimäärin 32 400 matkustajaa.
Sörnäisten metroasema sijaitsee 928 metrin etäisyydellä Hakaniemen metroasemasta ja 1,123 kilometrin etäisyydellä Kalasataman metroasemasta. Asema on 25 metriä maanpinnan ja kolme metriä merenpinnan alapuolella. Sörnäisten asema on itään mentäessä viimeinen maanalainen asema.
Aseman alkuperäisasun ovat suunnitelleet Jaakko Kontio ja Seppo Kilpiä, ja sen ominaispiirre on metrolaiturilla olevat keltaiset seinät. Laiturialueelta lippuhalliin johtavassa kuilussa on kolmet liukuportaat, joista kaksi johtaa ylös ja yksi alas. Kuilun molemmilla reunoilla on hissi, joka kulkee liukuportaiden suuntaisesti vinosti ylös. Samoja vinohissejä on muilla Helsingin metron asemilla, mutta maailmalla ne ovat harvinaisempia.
Historia.
Sörnäisten asemalla otettiin toukokuussa 2004 koekäyttöön tarkastusportit, joiden läpi matkakorttia käyttävät matkustajat kulkivat lipuntarkastuksen aikana. Kaksi tarkastusporttia tuotiin Saksasta ja ne maksoivat HKL:lle 50 000 euroa. Kokeilua ei laajennettu muille asemille ja portit on sittemmin purettu. Aseman liukuportaat korjattiin ja uudistettiin vaiheittain vuosina 2008–2009. 
Vuosina 2021–2023 asemalla tehtiin mittava peruskorjaus, jonka tarkoituksena oli parantaa levottomaksi koetun metroaseman ja Vaasanpuistikon viihtyisyyttä. Kaupunginhallituksen hankesuunnitelmassa todettiin, että aseman lippuhalli oli yleisilmeeltään vanhentunut ja epäsiisti. Hankkeen hinnaksi arvioitiin noin kymmenen miljoonaa euroa, ja sen pääsuunnittelija oli HMT Arkkitehdit. Remontissa uusittiin katu- ja lippuhallitason tilat liiketiloineen, pintarakenteineen ja valaistuksineen. Lisäksi uusittiin talotekniikaa, kannen vesieristys ja sisäänkäyntien hissit ja liukuportaat. Remontti paransi myös aseman energiatehokkuutta.
Eton

Eton on noin asukkaan kaupunki ja kunta ("civil parish") Berkshiren kreivikunnassa Kaakkois-Englannissa. Se kuuluu Windsorin ja Maidenheadin yhtenäishallintopiiriin ja sijaitsee Thamesjoen varrella, Windsorista katsottuna vastakkaisella rannalla. Kaupunki on kuuluisa vuonna 1440 perustetusta Eton Collegesta, joka on yksi Yhdistyneen kuningaskunnan tunnetuimmista ja arvostetuimmista yksityiskouluista ().
Kulosaaren metroasema

Kulosaaren metroasema () on yksi Helsingin metron maanpäällisistä asemista ja yksi sen vanhimmista asemista. Se valmistui asemista ensimmäisenä, ja avattiin liikenteelle 1. kesäkuuta 1982. Se palvelee Kulosaaren kaupunginosaa Helsingin kantakaupungin ja Herttoniemen välissä. Kulosaaressa metrorata kulkee saarta halkovan Itäväylän ja sen vierellä olevan Kulosaaren puistotien välissä.
Kulosaaren metroasema sijaitsee 1,816 kilometrin etäisyydellä Kalasataman asemasta ja 1,442 kilometrin päässä Herttoniemen asemasta. Vuonna 2024 Kulosaaren metroasemalla oli noin 6 200 päivittäistä matkustajaa, mikä tekee siitä alkuperäisen metrolinjan eli niin sanotun kantametron asemista vähiten käytetyn.
Historia.
Aseman peruskorjaus aloitettiin kesäkuussa 2010. Korjauksessa aseman kaikki pinnat uusittiin ja lippuhalliin rakennettiin liukuportaat. Myös aseman valaistus uusittiin ja laiturin katosta pidennettiin. Aseman itäiseen päähän rakennettiin uusi hätäuloskäynti. Peruskorjauksen aikana metrot eivät pysähtyneet asemalla. Asema oli tarkoitus ottaa osittain käyttöön vuoden 2010 lopulla, mutta se avattiin kesäkuussa 2011. Lopullisesti peruskorjaus valmistui saman vuoden syyskuussa.
Arkkitehtuuri.
Aseman alkuperäisilmeen suunnittelivat Jaakko Ylinen ja Jarmo Maunula. Vuonna 2011 valmistuneesta peruskorjauksesta vastasi arkkitehtitoimisto HMT, jossa Maunula oli jälleen kerran pääsuunnittelijana yhdessä Jukka Sallisen kanssa.
Asemalaituri oli alun perin rakennettu kolmen vaunuparin eli 135 metrin mittaiseksi, mutta siitä katettu osuus oli vain 54 metriä pitkä. Katetulla osuudella oli tuulelta suojaavat seinät, joihin oli kiinnitetty oranssi-valkoinen opaste- ja informaationauha. Lippuhallista asemalaiturille kulki portaat ja yksi hissi, mutta ei liukuportaita.
Peruskorjauksen jälkeen laiturialuetta muokattiin palvelemaan 90 metrin pituisia kahden vaunuparin junia. Laiturialue katettiin koko siltä pituudelta, erona aiempaan myös radan päältä. Asemalaiturin seinistä tuli kokonaan lasipintaisia ja niistä poistettiin opaste- ja informaationauha. Muita pintamateriaaleja uusittiin myös laajalti. Katetun laiturialueen päässä on peruskorjauksen yhteydessä rakennettu hätäuloskäynti. Tämän taakse jäävä 90 metriä ylittävä laituriosuus suunniteltiin peruskorjauksessa purettavaksi, mutta se on jäänyt alkuperäisasuunsa. Tällä kattamattomalla laituriosuudella ei tosin matkustajille ole juuri toiminnallista käyttöä.
Kulosaaren metroasema on Siilitien ohella Helsingin metron ainoita asemia, joista laiturialueelta ulos pääsee ainoastaan yhdellä hissillä. Kaikilla muilla metroasemilla on vähintään kaksi hissiä. Kulosaari on myös Siilitien ohella Helsingin ainoita metroasemia, missä laiturialueelta löytyy kattamattomia osuuksia. Kulosaaren metroasemalla poistuminen laiturialueelta tapahtuu metroradan alapuolelta, kun yleensä poistuminen tapahtuu sen yläpuolelta. Vastaava järjestely on käytössä myös Kalasataman, Siilitien ja Mellunmäen asemilla.
Blondi tuli taloon

Blondi tuli taloon on vuosina 1994–1995 valmistunut MTV3-kanavalla esitetty suomalainen draamasarja. Sarjan tuottajana toimi Spede Pasanen, käsikirjoittajana Elina Halttunen sekä ohjaajina Elina Halttunen ja Reija Virolainen. Jaksoja sarjaan valmistui 148. Sarja sai jatkoa tammikuussa 1997 kolmen jakson pituisella minisarjalla "Blondi tuli taloon – Sattui kerran kesällä".
Sarja oli ensimmäinen suomalainen draamasarja, jota esitettiin useammin kuin kerran viikossa. Ensiesityksen aikaan sarjaa seurasi viikoittain lähes yli miljoonaa katsojaa.
Sarja esitettiin uusintana vuosina 1997 ja 1998. MTV3 ja Pan Vision julkaisivat sarjan DVD:nä vuonna 2010. Sarjan suosion myötä käsikirjoittaja-ohjaaja Elina Halttunen palkittiin Venla-kunniakirjalla vuoden 1994 Venla-gaalassa. Anu Hälvä palkittiin suosituimman naisesiintyjän Telvis-palkinnolla 1995.
DVD-julkaisut.
"Blondi tuli taloon" -sarja julkaistiin viiden tupla-DVD:n sarjana vuonna 2010. Levyillä ei ole lisämateriaalia. Marraskuussa 2010 julkaistiin "Blondi tuli taloon boksi", joka sisältää kaikki julkaistut 10 levyä, sekä aiemmin julkaisemattoman 3-osaisen "Sattui kerran kesällä" -minisarjan.
Herttoniemen metroasema

Herttoniemen metroasema () on yksi Helsingin metron maanpäällisistä asemista Itä-Helsingissä. Se palvelee yhdessä Siilitien metroaseman kanssa laajempaa Herttoniemen kaupunginosaa, ja liityntäliikenteen välityksellä myös muun muassa Laajasaloa. Asema sijaitsee osoitteessa Hiihtomäentie 17, Itäväylän kupeessa, Herttoniemen kiertoliittymän vieressä. Aseman yläpuolella on Herttoniemen linja-autoterminaali.
Herttoniemi oli yksi Helsingin metron ensimmäisenä avatuista asemista, 1. kesäkuuta 1982. Aseman suunnittelivat Jaakko Ylinen ja Jarmo Maunula. Herttoniemi on Itä-Helsingin toiseksi vilkkain ja koko metron kuudenneksi vilkkain asema. Sitä käyttää arkisin keskimäärin 25 800 matkustajaa.
Nimi.
Vielä suunnittelu- ja rakennusvaiheessa Herttoniemen metroasemaa kutsuttiin Hiihtäjäntien metroasemaksi. Asema mainittiin nimeltä jo ainakin vuonna 1965. Nimen nähtiin kuitenkin olevan harhaanjohtava, sillä tuleva asema sijaitsi Hiihtomäentien, ei Hiihtäjäntien varrella. Loppuvuodesta 1979 Helsingin kaupunginhallitus vahvisti aseman nimeksi Herttoniemi.
Tulevaisuus.
Helsingin kaupungin mukaan metroasema ja bussiterminaali ovat tiloiltaan riittämättömiä. Lehdistössä asemaa on kuvailtu myös huonokuntoiseksi ja ankeaksi. Ylikuormittumisen estämiseksi Herttoniemeen kaavaillaan suurempaa linja-autoterminaalia sekä uusia tiheävuorovälisiä bussiyhteyksiä Pasilaan ja Rautatientorille. Laajasalosta metroasemalle suuntautuvaa liityntäliikennettä pyritään vähentämään Kruunusillat-raitioyhteydellä keskustaan. Terminaalin uudistuksen lisäksi metroaseman päälle suunnitellaan uusia asuin- ja toimistorakennuksia niin kutsuttuun hybridikortteliin.
Eton College

King's College of Our Lady of Eton beside Windsor (yleensä Eton College) on yksityiskoulu ("public school") Etonin kaupungissa, Englannissa. Se on sisäoppilaitos 13–18 -vuotiaille pojille ja yksi Yhdistyneen kuningaskunnan arvostetuimpia kouluja. 
Koulun perusti Englannin kuningas Henrik VI jo vuonna 1440. Hänen suurisuuntaisia suunnitelmiaan koulurakennuksesta ei ehditty toteuttaa ennen Henrikin syrjäyttämistä vallasta. Nykyisin koulun sisäpihaa reunustavat enimmäkseen vuonna 1694 valmistuneet rakennukset.
Koulussa on noin 1 300 oppilasta (joista noin 15 % ulkomaalaisia), noin 250 vuosiluokkaa kohti. Lukukausimaksu on lähes 30 000 puntaa vuodessa (noin 10 000 puntaa lukukaudessa) lisämaksuja huomioon ottamatta.
Suurin osa Yhdistyneen kuningaskunnan kuningasperheestä on käynyt koulunsa Etonissa. Koulusta on myös tullut 20 maan pääministeriä, esimerkkeinä William Pitt vanhempi ja Harold Macmillan. Monet kuuluisat tiedemiehet ja kirjailijat, muun muassa Eric Blair alias George Orwell ovat käyneet Etonia, kuten myös eräät kuvitteelliset hahmot (esimerkiksi James Bond).
Siilitien metroasema

Siilitien metroasema () on yksi Helsingin metron maanpäällisistä asemista. Se palvelee Länsi-Herttoniemen eli Siilitien aluetta sekä Herttoniemen yritysaluetta Itä-Helsingissä. Asema sijaitsee Siilitien ja Itäväylän liittymäkohdassa osoitteessa Siilitie 2. Kyseessä on Helsingin ainoa kadun tai tien mukaan nimetty metroasema.
Siilitien metroasema sijaitsee 1,367 kilometrin etäisyydellä Herttoniemen metroasemasta ja 2,064 kilometrin päässä Itäkeskuksen metroasemasta. Siilitien ja Itäkeskuksen metroasemien väliin on tulevaisuudessa suunniteltu tulevan Roihupellon metroasema, jonka tarkoituksena olisi palvella erityisesti Roihuvuoren kaupunginosaa ja viereistä Roihupellon teollisuusaluetta.
Historia.
Siilitie oli yksi Helsingin metron ensimmäisenä avatuista asemista, kun se avattiin 1. kesäkuuta 1982. Aseman suunnittelivat Jaakko Ylinen ja Jarmo Maunula. Siilitien metroaseman kohdalle valmistui vuonna 1971 metron koeradan myötä väliaikainen puulaituri, josta ensimmäiset metron koejunat kulkivat Vartiokylän metrovarikolle.
Loppuvuodesta 2011 tehtiin päätös aseman peruskorjaamisesta, jonka arvioitiin maksavan yhteensä 9,4 miljoonaa euroa. Peruskorjauksen aikana remontoitiin lippuhalli, laiturikatos ja laituri. Kiviportaat ja yhdet liukuportaat korvattiin kolmen liukuportaan rivistöllä, jossa normaalisti yksi liukuporras johtaa ylös metroasemalle ja kaksi alas. Lisäksi asemalla tehtiin samalla automatisointiin liittyvät työt, joiden lisäksi aseman viihtyisyyttä, turvallisuutta ja ekologisuutta parannettiin LVI- ja sähköjärjestelmiä uusimalla sekä asentamalla aseman katolle aurinkopaneelit. Sen lisäksi laiturialueelle rakennettiin uusi poistumistie, ja sisäänkäyntihalli sai kioskin ja automaattivessan. Peruskorjaus valmistui kesäkuussa 2013. Työ palkittiin Vuoden 2013 Teräsrakenne -palkinnolla.
Face the Heat

Face the Heat on saksalaisen hard rock-yhtye Scorpionsin kahdestoista studioalbumi vuodelta 1993. 
Sanoituksiltaan levy on vaihteleva ja käsittelee muun muassa maailmanpolitiikkaa, insestiä, verotusta sekä naisten ja miesten välisiä suhteita. Kappale "Alien Nation" kertoo esimerkiksi Saksan jälleenyhdistymisestä. Albumi oli ensimmäinen ilman pitkäaikaista basistia Francis Buchholzia ja rumpali Herman Rarebellin viimeinen. Singleinä albumilta julkaistiin kappaleet "Alien Nation", "Woman" ja "Under the Same Sun".
Esko Helle

Esko Antero Helle (28. toukokuuta 1938 Janakkala – 3. tammikuuta 2014 Hämeenlinna) oli suomalainen poliitikko ja valtiopäiväneuvos. Hän toimi Vasemmistoliiton ja Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustajana vuosina 1983–2003. Helle oli SKDL:n puheenjohtaja vuosina 1985–1988 ja eduskuntaryhmän puheenjohtaja 1988–1997.
Elämä ja ura.
Helle valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1958. Hän aloitti opinnot Helsingin yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa vuonna 1961 ja toimi opiskeluaikanaan Akateemisessa Sosialistiseurassa. Helle valmistui hammaslääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1966 ja työskenteli hammaslääkärinä Hämeenkyrössä 1966–1973 sekä Janakkalassa 1973–1983. Hän oli naimisissa vuodesta 1965 Paula Helteen (os. Andreasén) kanssa ja heillä on kaksi tytärtä. 
Politiikasta Helle kiinnostui jo koululaisena SKDL:ssä toimineen isänsä kautta. Hän oli SKDL:n ehdokas vuoden 1960 kunnallisvaaleissa. Eduskuntaan Helle nousi vuoden 1983 vaaleissa kuudennella yrittämällä Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hän lukeutui SKDL:n sosialisteihin ja korosti liiton itsenäisyyttä SKP:stä. Helle oli SKDL:n puheenjohtaja vuosina 1985–1988, jolloin puolueen sisäiset ristiriidat kärjistyivät ja SKP:n vähemmistö erotettiin puolueesta sekä eduskuntaryhmästä. Hän kertoi myöhemmin, ettei viihtynyt tehtävässä. 
Kansanedustajana Helle erikoistui ulkopolitiikkaan ja perustuslakiin. Helteestä tuli vasemmiston johtava hahmo valtiosäännön kysymyksissä. Hän otti usein kipakasti mutta aina korrektisti yhteen edustajatoverien ja presidenttien kanssa. Hän ajoi parlamentin vahvempaa asemaa ja presidenttivallan karsimista.
Helle kuului Janakkalan kunnanvaltuustoon yhtämittaisesti vuodesta 1977 kuolemaansa asti ja sitä ennen Hämeenkyrön valtuustoon 1969–1973. Presidentin valitsijamieheksi Helle valittiin SKDL:n listalta vaaleissa 1978 ja Liike 88:n listalta 1988.
Yksityiselämä.
Helle harrasti historiaa, kirjallisuutta ja pyöräilyä. Lisäksi hän osallistui Iijokisoutuun vuosina 1983–2013 kahta kertaa lukuun ottamatta. Junamatkustamisenkin puolestapuhujana tunnettu Helle järjesti 75-vuotisjuhlakseen valtiosääntöseminaarin Turengin vanhalla asemalla. 
Tammikuussa 2014 Helle kuoli 75-vuotiaana nopeasti edenneeseen syöpään hämeenlinnalaisessa saattohoitokodissa.
Kemerovo

Kemerovo (venäjäksi Ке́мерово) on Kemerovon alueen pääkaupunki Tomin ja Iskitimin yhtymäkohdassa Keski-Siperiassa Venäjällä. Matkaa Venäjän pääkaupunkiin kertyy 3 482 kilometriä.
Historia.
Nykyisen Kemerovon kaupungin alueella on ollut useita asutuskeskuksia historian saatossa. Vuonna 1657 perustettiin "Verhotomski"-niminen asutus Tomskin ja Kuznetskin linnoituksen välisen tien varteen. Vuonna 1701 perustettiin "Štšeglovo"-niminen kylä Tomin rannalle. Kemerovon kylä perustettiin 1734. Vuonna 1859 alueella oli seitsemän kylää: "Štšeglovka, Kemerovo, Jevseevo, Krasni Jar, Kur-Iskitim, Davjdovo ja Borovaja". Ensimmäiset kivihiililöydöt tehtiin 1721 ja ensimmäiset kaivokset perustettiin 1907. Ensimmäinen kemianteollisuuslaitos perustettiin 1916.
Rautatieyhteyden valmistumisella oli suuri merkitys alueen teollisuuden kehittymiselle. Štšeglovosta tuli kaupunki 1918, johon myös Kemerovon kylä liitettiin. Vuonna 1932 Štšeglovo nimettiin Kemerovoksi. Kemerovon alueen pääkaupunki siitä tuli 1943.
Maantiede.
Kemerovossa vallitsee mannerilmasto. Tammikuun keskilämpötila on - 18 °C ja heinäkuun + 20 °C. Vuotuinen sademäärä on vähäinen, noin 420 mm. 
Talous.
Kemerovo sijaitsee Kuznetskin teollisuusalueella ja on merkittävä teollisuuskeskus. Kaupungin teollistuminen tapahtui neuvostoaikana. Kaupungissa on laajamittaista kemianteollisuutta ja kaupungin ympäristöstä louhitaan kivihiiltä. Neuvostoliiton romahduksen jälkeen kaupungin teollisuus on taantunut ja työttömyys kasvanut. Kaupungista johtaa rautatie Siperian radalle ja Novokuznetskiin. 
Oppilaitokset.
Kemerovossa on viisi korkean asteen oppilaitosta: Kemerovon yliopisto (perustettu 1973), Kuzbassin teknillinen yliopisto, Kemerovon lääketieteellinen akatemia, Kemerovon taideakatemia ja Kemerovon maatalousinstituutti.
Urheilu.
Jääpallo on Kemerovossa hyvin suosittua. Kemerovolaisseura Kuzbass pelaa Venäjän jääpallon superliigassa ja joukkue kuuluu maan parhaimpiin. Kuzbassin otteluissa on parhaimmillaan yli 25 000 katsojaa. 
Kemerovossa pelattiin jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 2007.
Reijo Käkelä

Reijo Kalevi Käkelä (s. 2. elokuuta 1943 Helsinki) on suomalainen poliitikko. Hän oli Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (SKDL) pääsihteeri (1984–1988) sekä yhdeksäs ja viimeinen puheenjohtaja (1988–1990). 
Käkelä oli aktiivisesti mukana 1980-luvun lopun suunnitelmissa Vasemmistoliiton perustamiseksi. Hän kuitenkin jätti projektin jo ennen puolueen perustamista ja siirtyi Suomen sosialidemokraattiseen puolueeseen. 
Käkelä kuului 1980-luvun puolivälissä myös Suomen Kommunistisen Puolueen poliittiseen toimikuntaan. Hän liittyi puolueeseen vuonna 1971. Käkelä oli Sadankomitean julkaiseman "Ydin"-lehden päätoimittaja vuosina 1970–1971.
Koulutukseltaan Käkelä on teologian kandidaatti. Hän on toiminut opetusministeriössä erikoistutkijana (1972–1984), neuvottelevana virkamiehenä (1990–1991) ja kulttuuriasiainneuvoksena (1991–). Hänen puolisonsa oli lastenkirjailija Kaarina Helakisa.
Mary Leakey

Mary Douglas Leakey (o.s. Nicol, 6. helmikuuta 1913 Lontoo – 9. joulukuuta 1996) oli brittiläinen antropologi.
Hänen tutkimusryhmänsä löysi ensimmäisen fossiilisen homininin kallon Rusingan saarelta. Suurimman osan urastaan hän työskenteli miehensä Louis Leakeyn kanssa Olduvain rotkossa kaivaen esiin varhaisten homininien työkaluja ja fossiileja, muun muassa ihmisen apinankaltaisen esi-isän, 25 miljoonaa vuotta vanhan "Proconsul africanuksen" kallon vuonna 1948. Hän löysi vuonna 1959 homininkallon jonka hänen ja hänen miehensä nimesivät aluksi nimellä "Zinjanthropus boisei", myöhemmin se nimettiin uudestaan Australopithecus boisei nimelle. Sen iäksi määriteltiin 1,75 miljoonaa vuotta ja se muutti koko ihmisen suvun ajoitusta. Hän myös löysi vuonna 1978 Laetolin jalanjäljet jotka ovat ihmisen esi-isän jättämät jalanjäljet. Näistä pystyssä kävelevien kolmen hominin jäljistä saatiin tietoa vanhinpien hominien käyttäytymisestä.
Mary Leakeyn isä oli taidemaalari ja perhe muutti usein vieraillen myös Italiassa ja Ranskassa. Vähän myöhemmin perhe muuttikin Dordogneen Ranskaan. Läheisessä Cabreret’ssa Abbe Lemozi johti kaivauksia ja nuori Mary kiinnostui esihistoriasta. Isän kuoltua 1926 Mary kävi katolista luostarikoulua, muttei viihtynyt siellä ja hänet erotettiin koulusta useasti. Koulun jälkeen hän kävi arkeologian ja geologian luennoilla Lontoon yliopistossa. Uransa hän aloitti kuvittamalla Gertrude Canton-Thompsonin kirjan "The Desert Fayoum". Dr. Canton-Thompsonin kautta hän tutustui Louis Leakeyyn. Tämä näytti Maryn piirroksia Louisille, joka pyysi Maryä kuvittamaan myös oman kirjansa "Adam’s Ancestors" (Aatamin esi-isät). He menivät naimisiin 1936 ja saivat kolme poikaa: Jonathan (1940), Richard (1944) ja Philip (1948).
Suomalaiset eurokolikot

Suomalaiset eurokolikot ovat Suomelle lyötyjä eurokolikoita. Eurokolikoissa arvopuoli (klaava) on kaikissa euromaissa samanlainen, mutta tunnuspuolen (kruuna) jokainen euromaa suunnittelee itse omille kolikoilleen.
Suomen kansallisen puolen ovat suunnitelleet:
Vuosien 1999–2006 kolikoiden kansallisella puolella on pieni "M"-kirjain (katso sapelin kahvan alle), joka tulee rahat lyöneen Suomen Rahapajan toimitusjohtajan Raimo Makkosen sukunimen ensimmäisestä kirjaimesta. Tätä merkintää kutsutaan "rahamestarin merkiksi". Vuodesta 2007 lyödyissä eurokolikoissa alettiin käyttää M-kirjaimen sijaan Rahapajan liikemerkkiä (runsaudensarvi josta tulee ulos kolikoita) ja kolikkoihin lisättiin Suomen maatunnus FI. Vuonna 2008 Rahapajan liikemerkki siirrettiin kolikon reunasta keskemmälle kolikkoa. Vuodesta 2011 alkaen Rahapajan liikemerkki muuttui (leijonavaakuna ympyrän sisällä).
Suomalaisia yhden ja kahden sentin kolikoita on lyöty suurehkoja määriä etupäässä keräilijöitä varten. Niitä ei Suomessa juuri tarvita maksuvälineinä, koska Suomessa, toisin kuin useimmissa muissa euromaissa, käteismaksut pyöristetään viidellä jaolliseen senttimäärään.
Eurokolikot.
Lyöntimäärät.
Suomessa liikkeelle laskettujen euroarvoisten käyttökolikoiden lyöntimäärät, miljoonaa kappaletta
Kahden euron erikoisrahat.
Vuodesta 2004 lähtien on euroalueella laskettu liikkeelle kansallisia erikoiskaksieuroisia juhlistamaan henkilöitä tai tapahtumia. Erikoisrahat ovat käypää valuuttaa koko euroalueella. Suomi on laskenut liikkeelle kahden euron erikoisrahan vuosittain. Euromääräiset erikoisrahat julkaistaan EU:n lehdessä.
Suomalaiset euroarvoiset juhlarahat.
Suomi julkaisee euroarvoisia juhlarahoja. Tyypillisesti joka vuosi liikkeelle lasketaan perusmetallinen 5 €:n kolikko, kaksi hopeista 10 €:n kolikkoa ja kultainen kolikko. Kultaisten juhlarahojen nimellisarvo on ollut 20 €, 50 € tai 100 €.
Luettelo julkaistuista juhlarahoista on Rahapajan sivuilla .