tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Me (kana)

め hiraganalla tai メ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan , ja ne ovat kana-aakkostojen 34. sijalla mu- ja mo-tavujen välissä.
Alkuperä.
Hiragana め ja katakana メ on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 女.
Latinisaatio.
Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki että Nihon-shiki-järjestelmissä: « me ».
Kirjoitus.
Hiragana め kirjoitetaan kahdella vedolla:
Katakana メ kirjoitetaan kahdella vedolla:
He (kana)

へ hiraganalla tai ヘ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan , ja ne ovat kana-aakkostojen 29. sijalla fu- ja ho-tavujen välissä.
Alkuperä.
Hiragana へ ja katakana ヘ on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 部.
Tarkkeet.
Merkkeihin voidaan lisätä dakuten, jolloin muodostuvat tavut べ ja ベ, jotka lausutaan , tai handakuten, jolloin muodostuvat tavut ぺ ja ペ, jotka lausutaan .
Latinisaatio.
Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki että Nihon-shiki-järjestelmissä: へ ja ヘ latinisoidaan « he », べ ja ベ latinisoidaan « be » ja ぺ sekä ペ latinisoidaan « pe ».
Kirjoitus.
Hiragana へ kirjoitetaan yhdellä vedolla:
Katakana ヘ kirjoitetaan yhdellä vedolla, samalla tavalla kuin hiragana:
Ka (kana)

か hiraganalla tai カ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan , ja ne ovat kana-aakkostojen kuudennella sijalla o- ja ki-tavujen välissä.
Alkuperä.
Hiragana か ja katakana カ on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 加.
Tarkkeet.
Merkkeihin voidaan lisätä dakuten, jolloin muodostuvat tavut が ja ガ, jotka lausutaan .
Latinisaatio.
Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki että Nihon-shiki-järjestelmissä, « ka », ja niiden soinnilliset vastineet « ga ».
Kirjoitus.
Hiragana か kirjoitetaan kolmella vedolla:
Katakana カ kirjoitetaan kahdella vedolla:
Sa (kana)

さ hiraganalla tai サ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan , ja ne ovat kana-aakkostojen 11. sijalla ko- ja shi-tavujen välissä.
Alkuperä.
Hiragana さ on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 左 ja katakana サ kanjista 散.
Tarkkeet.
Merkkeihin voidaan lisätä dakuten, jolloin muodostuvat tavut ざ ja ザ, jotka lausutaan .
Latinisaatio.
Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki että Nihon-shiki-järjestelmissä, « sa », ja niiden soinnilliset vastineet « za ».
Kirjoitus.
Hiragana さ kirjoitetaan kolmella vedolla:
Katakana サ kirjoitetaan kolmella vedolla:
So (kana)

そ hiraganalla tai ソ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan , ja ne ovat kana-aakkostojen 15. sijalla se- ja ta-tavujen välissä.
Alkuperä.
Hiragana そ ja katakana ソ on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 曽.
Tarkkeet.
Merkkeihin voidaan lisätä dakuten, jolloin muodostuvat tavut ぞ ja ゾ, jotka lausutaan .
Latinisaatio.
Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki että Nihon-shiki-järjestelmissä, « so », ja niiden soinnilliset vastineet « zo ».
Kirjoitus.
Hiragana そ kirjoitetaan yhdellä vedolla:
Katakana ソ kirjoitetaan kahdella vedolla:
Mo (kana)

も hiraganalla tai モ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan , ja ne ovat kana-aakkostojen 35. sijalla me- ja ya-tavujen välissä.
Alkuperä.
Hiragana も ja katakana モ on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 毛.
Latinisaatio.
Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki että Nihon-shiki-järjestelmissä: « mo ».
Kirjoitus.
Hiragana も kirjoitetaan kolmella vedolla:
Katakana モ kirjoitetaan kolmella vedolla:
Ta (kana)

た hiraganalla tai タ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan , ja ne ovat kana-aakkostojen 16. sijalla so- ja chi-tavujen välissä.
Alkuperä.
Hiragana た on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 太 ja katakana タ kanjista 多.
Tarkkeet.
Merkkeihin voidaan lisätä dakuten, jolloin muodostuvat tavut だ ja ダ, jotka lausutaan .
Latinisaatio.
Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki että Nihon-shiki-järjestelmissä, « ta », ja niiden soinnilliset vastineet « da ».
Kirjoitus.
Hiragana た kirjoitetaan neljällä vedolla:
Katakana タ kirjoitetaan kolmella vedolla:
Kaksi ensimmäistä vetoa vastaavat merkkiä ク.
Se (kana)

せ hiraganalla tai セ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan , ja ne ovat kana-aakkostojen 14. sijalla su- ja so-tavujen välissä.
Alkuperä.
Hiragana せ ja katakana セ on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 世.
Tarkkeet.
Merkkeihin voidaan lisätä dakuten, jolloin muodostuvat tavut ぜ ja ゼ, jotka lausutaan .
Latinisaatio.
Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki että Nihon-shiki-järjestelmissä, « se », ja niiden soinnilliset vastineet « ze ».
Kirjoitus.
Hiragana せ kirjoitetaan kolmella vedolla:
Katakana セ kirjoitetaan kahdella vedolla:
Ku (kana)

く hiraganalla tai ク katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan , ja ne ovat kana-aakkostojen kahdeksannella sijalla ki- ja ke-tavujen välissä.
Alkuperä.
Hiragana く ja katakana ク on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 久.
Tarkkeet.
Merkkeihin voidaan lisätä dakuten, jolloin muodostuvat tavut ぐ ja グ, jotka lausutaan .
Latinisaatio.
Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki että Nihon-shiki-järjestelmissä, « ku », ja niiden soinnilliset vastineet « gu ».
Kirjoitus.
Hiragana く kirjoitetaan vain yhdellä vedolla:
Katakana ク kirjoitetaan kahdella vedolla:
John Alvbåge

John Alvbåge (s. 10. elokuuta 1982 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapallomaalivahti. 
Alvbåge kuului Ruotsin vuoden 2006 MM-kisajoukkueeseen.
Ke (kana)

け hiraganalla tai ケ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan , ja ne ovat kana-aakkostojen yhdeksännellä sijalla ku- ja ko-tavujen välissä.
Alkuperä.
Hiragana け on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 計 ja katakana ケ kanjista 介.
Tarkkeet.
Merkkeihin voidaan lisätä dakuten, jolloin muodostuvat tavut げ ja ゲ, jotka lausutaan .
Latinisaatio.
Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki että Nihon-shiki-järjestelmissä, « ke », ja niiden soinnilliset vastineet « ge ».
Kirjoitus.
Hiragana け kirjoitetaan kolmella vedolla:
Katakana ケ kirjoitetaan kolmella vedolla:
Pektoliitti

Pektoliitti on pyroksenoidiryhmään kuuluva silikaattimineraali. Sen kemiallinen kaava on NaCa2Si3O8(OH), ja se on väriltään valkoisesta harmaaseen. Se on kidejärjestelmältään trikliininen, jota esiintyy tyypillisesti säteittäisissä ja säkeisissä kidemassoissa. Pektoliitin kovuus on Mohsin asteikolla 4,5–5 ja sen ominaispaino on 2,7–2,9. Pektoliitin jalokivimuunnos, larimar, on väriltään vaaleansinisestä taivaansiniseen.
Havainto pektoliitista kirjattiin ensimmäisen kerran vuonna 1828 Mt. Baldolla, Italiassa. Pektoliittia esiintyy lukuisissa basalttikivissä.
Strindbergin taidesalonki

Strindbergin taidesalonki oli Helsingissä vuosina 1898–1992 toiminut taidesalonki ja taidegalleria, jonka perusti ruotsalaissyntyinen Sven Strindberg. 
Taidesalonki ja -galleria.
Salongin taustalla oli Strindbergin 1898 perustama Ab Sven Strindberg Oy, joka valmisti kehyslistoja ja kehyksiä. 1900-luvun alkuvuosina se alkoi tuoda maahan taidejäljennöksiä. Strindbergin taidesalonki on Suomen ensimmäisiä gallerioita. Vuonna 1919 se oli alallaan Suomen suurin.
Taidesalongin toiminta aloitettiin 1913, ja 1914 siellä oli esillä saksalaisten ekspressionististen Der Blaue Reiter- ja Die Brücke -ryhmien taidetta. Vuonna 1916 salongissa oli laaja Wassily Kandinskyn teosten näyttely. Sven Strindberg palasi Tukholmaan ja myi pääosan yrityksestään Arvid Lydeckenille. Liike laajeni niin että sillä oli salonki ja lisäksi kolme myymälää eri puolilla kaupunkia. Salonki toimi useissa paikoissa ennen kuin se vihdoin päätyi Pohjoisesplanadille, jossa se toimi loppuun asti. 1920–1930-luvulla salongissa oli taattujen vanhojen realistien ohella nuoria modernisteja, mutta myös keskipolven taiteilijoiden teoksia.
Liikkeissä oli kehysten ja taiteilijatarvikkeiden ohella myynnissä taideteollisuustuotteita, joissa yritys oli yhteistoiminnassa Kupittaan Saven ja Riihimäen Lasin kanssa. Lisäksi myynnissä oli muun muassa mitaleita, pienoisveistoksia ja jossakin vaiheessa jopa leluja. Hyvin menivät kaupaksi Albin Kaasisen ja Albin Ikosen puuveistokset.
Lydecken johti salonkia kuolemaansa 1961 asti, ja hänen työtään jatkoi hänen vaimonsa Maj-Lis Lydecken. Vuodesta 1940 yrityksellä oli enää ainoastaan Pohjoisesplanadin tilat. Pauli Murtomäki aloitti Strindbergillä 1961. Maj-Lis Lydecken (Stenbom) myi 1970 yrityksen taidekauppias Jaakko Viljakaiselle, joka luopui siitä 1975, ja pian myös Murtomäki siirtyi muualle. Salongin omisti 1980-luvulla Naim Sadik (1938–2015), ja johtajana toimi Matti Honkala (1981–1985). Tänä aikana salongilla oli lyhyt kukoistuskausi ja salongin nimi muuttui Galleria Strindbergiksi. Kun Honkala luopui galleriasta, sen toiminta hiipui ja päättyi kokonaan 1992, kun Kansallis-Osake-Pankki otti tilat ja koko muun kiinteistön haltuunsa. Strindbergin nimen osti 1998 Juhani Palmu, joka luovutti haltuunsa joutuneen arkiston 2002 Kuvataiteen keskusarkistoon säilytettäväksi kymmeneksi vuodeksi.
Taidesalongissa elämäntyönsä 1920–1969 tehnyt ja pitkään sen varatoimitusjohtajana työskennellyt Paavo Aalto sai erittäin harvinaisen intendentin arvonimen 1969.
Tilojen myöhempi käyttö.
Taidesalongin entisissä tiloissa Galleria Esplanadissa ovat toimineet "Café Strindberg" ja Marimekon myymälä.
Ko (kana)

こ hiraganalla tai コ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan , ja ne ovat kana-aakkostojen 10. sijalla ke- ja sa-tavujen välissä.
Alkuperä.
Hiragana こ ja katakana コ on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 己.
Tarkkeet.
Merkkeihin voidaan lisätä dakuten, jolloin muodostuvat tavut ご ja ゴ, jotka lausutaan .
Latinisaatio.
Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki että Nihon-shiki-järjestelmissä, « ko », ja niiden soinnilliset vastineet « go ».
Kirjoitus.
Hiragana こ kirjoitetaan kahdella vedolla:
Katakana コ kirjoitetaan kahdella vedolla:
U (kana)

う hiraganalla tai ウ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan , ja ne ovat kana-aakkostojen kolmannella sijalla i- ja e-tavujen välissä.
Alkuperä.
Hiragana う ja katakana ウ on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 宇. 
Latinisaatio.
Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki että Nihon-shiki-järjestelmissä: « u ».
Kirjoitus.
Hiragana う kirjoitetaan kahdella vedolla:
Katakana ウ kirjoitetaan kolmella vedolla :
Frankie Knuckles

Frank Warren ”Frankie” Knuckles nuorempi (18. tammikuuta 1955 Bronx, New York, Yhdysvallat – 31. maaliskuuta 2014) oli yhdysvaltalainen DJ ja musiikkituottaja. Monet pitävät häntä housemusiikin isänä. Hän toimi Chicagon tunnetun Warehouse-klubin DJ:nä vuosina 1977–1982, ja termin "house" sanotaan juontuvan sieltä. Myöhemmin Knuckles perusti Powerplant-klubin, jonka lisäksi hän on soittanut paljon muun muassa New Yorkin Sound Factory -klubilla ja Ibizan Pacha-klubilla. Tuottajana hän on tehnyt huomattavaa yhteistyötä erityisesti David Moralesin ja Satoshi Tomiien kanssa Def Mix -ryhmän merkeissä. Vuonna 1998 hän sai Grammy-palkinnon uudelleenmiksaustyöstään. Chicagon kaupunki on nimennyt elokuun 25. päivän Frankie Knucklesin päiväksi ja nimennyt yhden kaduistaan hänen mukaansa. 
31. maaliskuuta 2014 Knucklesin kerrottiin kuolleen II-tyypin diabeteksen aiheuttamaan komplikaatioon.
E (kana)

え hiraganalla tai エ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan , ja ne ovat kana-aakkostojen neljännellä sijalla u- ja o-tavujen välissä.
Alkuperä.
Hiragana え on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 衣 ja katakana エ kanjista 江.
Latinisaatio.
Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki- että Nihon-shiki-järjestelmissä: « e ».
Kirjoitus.
Hiragana え kirjoitetaan kahdella vedolla:
Katakana エ kirjoitetaan kolmella vedolla:
O (kana)

お hiraganalla tai オ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan , ja ne ovat kana-aakkostojen viidennellä sijalla e- ja ka-tavujen välissä.
Alkuperä.
Hiragana お ja katakana オ on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 於.
Latinisaatio.
Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki- että Nihon-shiki-järjestelmissä: « o ».
Kirjoitus.
Hiragana お kirjoitetaan kolmella vedolla:
Katakana オ kirjoitetaan kolmella vedolla:
Suomen Maajoukkueen Kannattajat

Suomen Maajoukkueen Kannattajat (lyhyemmin SMJK) on vuonna 2002 perustettu yhdistys, jonka toiminta-ajatuksena on edistää Suomen jalkapallomaajoukkueiden kannatusta. Yhdistys toimii yhteistyössä Suomen Palloliiton kanssa. Yhdistys järjestää bussimatkoja muilta paikkakunnilta kotiotteluihin ja vierasmatkoja jalkapallomaajoukkueen vierasotteluihin ympäri Eurooppaa.
Vuoden 2021 lopussa yhdistyksen jäsenmäärä oli 3 465 jäsentä. Presidentti Sauli Niinistö, Palloliiton entinen puheenjohtaja, on yhdistyksen jäsen.
Pohjoiskaarre.
A-maajoukkueen kotiotteluissa Palloliitto varaa SMJK:n käyttöön oman fanikatsomon, johon kausikortteja ja pääsylippuja voivat ostaa vain yhdistyksen jäsenet. Olympiastadionilla pelattavissa otteluissa fanikatsomo on nykyisin pohjoispäädyn katsomolohkoissa F2-F7. Aiemmin fanikatsomo sijaitsi katsomoissa E52–E53.
Pohjoiskaarteen kannattajakatsomo ja Palloliitto ajautuivat avoimeen riitaan syyskuussa 2011 Palloliiton kiellettyä suurien kannatuslakanoiden (ns. "overhead-tifo") käytön katsomossa paloturvallisuuteen vedoten. Lakanat eivät läpäisseet julkisissa tiloissa vaadittuja paloturvatestejä (luokitus alempi kuin SL1). Osa kannattajista protestoi kieltoa vastaan soihduin ja paukkupommein Moldovaa vastaan pelatussa ottelussa, jolloin poliisi päätti rynnätä katsomoon poistaakseen oletetut uhkatekijät. Tästä aiheutui tappeluita, joiden johdosta ainakin 10 ihmistä vietiin putkaan. Yhtä henkilöä vastaan nostettiin syyte virkavallan väkivaltaisesta vastustamisesta. Tämän jälkeen Palloliiton ja SMJK:n yhteistyö on jatkunut positiivisemmissa merkeissä.
Muu toiminta.
SMJK on pelannut maaotteluiden alla kannattajien omia maaotteluita vastustajajoukkueen kannattajaryhmiä vastaan. Yhdistyksen verkkokaupassa myydään fanituotteita, kuten huiveja ja t-paitoja. Käytännössä tuotemyynnin hoitaa tarkoitusta verten perustettu ja SMJK:n omistama yhtiö Pohjoiskaarre Oy.
Yhdistyksellä on oma jäsenlehti HuSe! (aiemmin Huikee Setti!). Lehden ilmestysmisaikataulu ja painosmäärä ovat vaihdellet riippuen jäsenmäärästä ja tekijöiden innokkudesta ja halukkuudesta. Vuoden 2020 ensimmäisestä numerosta oli tarkoitus ottaa yli 7000 kappaleen painos.
Vuonna 2022 julkaistiin Samu Liskin kirjoittama historiikki "Pohjoiskaarre - 20 vuotta unelmia ja katsomohommia".
Otto Barić

Otto Barić (19. kesäkuuta 1933 Eisenkappel-Vellach, Itävalta – 13. joulukuuta 2020 Zagreb, Kroatia) oli kroatialainen jalkapallovalmentaja ja jugoslavialainen jalkapalloilija. 
Ura pelaajana.
Itävallan Klagenfurtissa syntynyt, mutta Jugoslavian Zagrebissa varttunut Barić edusti peliurallaan NK Dinamo Zagrebia sekä Lokomotiv Zagrebia. Hän lopetti uransa vuonna 1960.
Meriitit pelaajana
Ura valmentajana.
Valmentajana Barić teki pitkän ja vaiheikkaan uran. Hän valmensi varhaisina vuosinaan Opel Rüsselsheimia Saksan Regionalligassa ja Germania Wiesbadenia Landesligassa. 1970 hän siirtyi itävaltalaisen Wacker Innsbruckin peräsimeen luotsaten joukkueen Itävallan mestariksi 1971 ja 1972.
1972–1974 Barić toimi Linzer ASK:n päävalmentajana ennen paluutaan kotimaahansa NK Zagrebin päävalmentajaksi. 1976–1979 hän luotsasi Jugoslavian 2. divisioonassa pelannutta Dinamo Vinkovcia ja 1979–1980 NK Dinamo Zagrebia.
1980 Barić palasi Itävaltaan siirtyen Sturm Grazin päävalmentajaksi. 1982 hänestä tuli Rapid Wienin päävalmentaja ja hän johdatti seuran Itävallan mestariksi 1985, kahteen Itävallan Cupin voittoon sekä Cup-voittajien Cupin finaaliin 1985.
1985–1986 Barić luotsasi saksalaisseura VfB Stuttgartia palaten Itävaltaan ja Rapidiin yhden kauden jälkeen. Jälleen Barićin kosketus oli kultainen ja Rapid voitti hänen alaisuudessaan kahden Itävallan liigamestaruuden lisäksi yhden cupin ja kolme supercupin mestaruutta.
Jätettyään Rapidin 1989 Barić valmensi muutaman vuoden pienempiä itävaltalaisseuroja kunnes palasi huipulle Austria Slazburgin päävalmentajana 1991–1995. Hänen johdollaan seura voitti kaksi Itävallan liigamestaruutta ja eteni UEFA Cupin finaaliin 1994.
Barić toimi Miroslav Blaževićin apuvalmentajana Kroatian jalkapallomaajoukkueessa 1995–1996 kun joukkue eteni puolivälieriin EM-kisoissa 1996. 
Kaudella 1996–1997 Barić luotsasi NK Dinamo Zagrebin Kroatian tuplamestariksi ja siirtyi menestyskauden jälkeen turkkilaisjoukkue Fenerbahçen päävalmentajaksi. 
Barić jätti Turkin kentät yhden kauden jälkeen ja luotsasi 1998–1999 itävaltalaista LASK Linzä. 1999–2001 hän toimi Itävallan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana, muttei onnistunut luotsaamaan maata EM-kisoihin 2000 eikä MM-kisoihin 2002.
Kesällä 2002 71-vuotias veteraanivalmentaja siirtyi Kroatian jalkapallomaajoukkueen peräsimeen. Karsinnat EM-kisoihin 2004 alkoivat kehnosti, mutta vuoden 2003 puolella otteet paranivat ja Kroatia selvisi kisoihin. Samassa alkulohkossa Ranskan, Englannin ja Sveitsin kanssa pelannut Kroatia jäi kolmanneksi lohkossaan ja putosi kisoista lohkovaiheessa. Veteraanivalmentajan ja Kroatian jalkapalloliiton yhteistyö päättyi kesäkuussa 2004.
Kesäkuussa 2006 Barić teki kaksivuotisen sopimuksen Albanian jalkapallomaajoukkueen valmennustehtävistä. Hän ei onnistunut johtamaan piskuista Albaniaa EM-viheriöille Sveitsiin ja Itävaltaan 2008, vaan maa oli karsintalohkonsa kolmanneksi viimeinen. Terveysongelmista kärsinyt 75-vuotias Barić erosi tehtävistään Albanian hävittyä murskalukemin Valko-Venäjälle (2–4) ja Romanialle (6–1), vaikka olikin tehnyt jatkosopimuksen vain muutama päivä aikaisemmin.
Čakovec

Čakovec on kaupunki Pohjois-Kroatiassa Međimurjen piirikunnassa. Kaupungin asukasluku oli 27 104 vuonna 2011, ja sen nykyinen pormestari on Branko Šalamon.
Čakovec on Kroatian toiseksi pohjoisin kaupunki. Se on korkeasti teollistunut kaupunki ja lähialueen kaupallinen keskus. Čakovecissa valmistetaan esimerkiksi tekstiilejä, vaatteita ja kenkiä, sekä ruokatuotteita.
Tunnettuja asukkaita.
Seuraavat tunnetut henkilöt ovat joko syntyneet Čakovecissa, tai asuivat kaupungissa pidemmän ajan.
Sinj

Sinj on kaupunki Split-Dalmatian piirikunnassa Kroatian eteläosassa. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Sinjin kunnassa asui 24 826 asukasta. Itse kaupungissa asui 11 478 asukasta.
Kaupunki on "Cetinska krajina" -nimisen alueen keskus. Se sijaitsee hedelmällisellä karstialueella ("Sinjsko polje"), jonka läpi virtaa Cetina-joki. Kaupunki kasvoi osmanien 1500–1600-luvuilla hallitseman linnoituksen ja fransiskaaniluostarin ympärille. Luostarin kirkko on pyhiinvaelluskohde (Sinjin Madonna, Gospa Sinjska). Kaupunki tunnetaan myös Alka-hevoskilpailuista, jotka järjestetään vuosittain osmanien armeijan tappion kunniaksi.
Zabok

Zabok on kaupunki Luoteis-Kroatiassa Krapina-Zagorjen maakunnassa. Se on maakunnan taloudellinen keskusta. Vuonna 2011 kaupungissa oli vajaat 9000 asukasta. 2001 kaupungin asukasluku oli 9 365, joista 98% kroaatteja. Kaupungin pormestari on Ivan Hanžek. 
Historia.
Vuonna 1782 Sigismund Vojković-Vojkffy aloitti kirkon rakennuttamisen Zabokissa. Kirkko valmistui vuonna 1805. Fedodaalisen järjestelmän lakkauttamisen jälkeen entiset maaorjat saivat valita asutuspaikkansa vapaasti, ja moni asettui kirkolta länteen päin Gredicen ja itään päin Bračakin kyliin johtavien teiden varrelle. Nykyisen muotonsa kaupunki sai toisen maailmansodan jälkeen kun asutus levisi rautatien pohjoispuolelle.
Eddie Joost

Edwin David ”Eddie” Joost (5. kesäkuuta 1916 San Francisco – 12. huhtikuuta 2011) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja (shortti) ja -valmentaja. Hän pelasi ensimmäisen MLB-ottelunsa 11. syyskuuta 1936 ja viimeisensä 25. syyskuuta 1955. Hän sekä löi että heitti oikealta puolelta. 
Joost oli All Star -pelaajana vuosina 1949 ja 1952. Hänen joukkueinaan olivat Cincinnati Reds (1936–1942), Boston Braves (1943, 1945), Philadelphia Athletics (1947–1954) ja Boston Red Sox (1955). Hän toimi Philadelphia Athleticsin joukkueenjohtajana vuonna 1954.
Rantavehnä

Rantavehnä ("Leymus arenarius") on rannoilla ja tienpenkoilla kasvava tuulipölytteinen, monivuotinen, sinisävyinen heinäkasvi.
Rantavehnä kasvaa 50–150 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat harmaansinivihreät, kukinto kuivuu oljenkeltaiseksi.
Rantavehnä tarvitsee menestyäkseen valoisan kasvupaikan, mutta kestää myös suolaista vettä. Niinpä se on tyypillinen merenrannan kasvi, jota harvoin löytyy järvenrantahietikoilta. Teiden suolaamisen yleistyessä rantavehnä on löytänyt uuden kasvupaikan tienpenkoilta, missä tiesuolan jäänteet tuhoavat muut heinäkasvit.
Rantavehnän siemeniä on käytetty Suomessa historiallisesti hätäravintona. Rantavehnä esiintyy ravintokasvina jo kivikautisten asuinpaikkojen löytöaineistossa.
Aimo Paavola

Aimo Onni Ensio Paavola (30. lokakuuta 1928 Jyväskylä – 30. marraskuuta 1999 Jyväskylä) oli suomalainen pesäpalloilija.
”Ami” Paavola edusti urallaan Jyväskylän Veikkoja, Jyväskylän Lohea ja Jyväskylän Kiriä. Hän voitti TUL:n mestaruuden vuosina 1951, 1953 ja 1960. SM-sarjassa hän ylsi Veikkojen joukkueessa parhaimmillaan neljänneksi vuosina 1952 ja 1956. Hän oli TUL:n joukkueen lukkari Helsingin 1952 olympialaisissa pelatussa pesäpallon näytösottelussa ja edusti TUL:ää liitto-ottelussa myös vuosina 1953 ja 1954. Itä–Länsi-ottelussa hän pelasi vuosina 1956 ja 1957.
Aimo Paavolan pikkuveli Pentti ”Penna” Paavola oli pesäpallon moninkertainen Suomen mestari.
Monacon Grand Prix 2008

Monacon Grand Prix 2008 (virallisesti Formula 1 Grand Prix de Monaco 2008) oli Formula 1 -kauden kuudes osakilpailu, joka ajettiin 25. toukokuuta Monacon katuradalla Monacossa.
Kauden toisen voittonsa sateisessa kilpailussa otti Lewis Hamilton. Kilpailun loppupuolella Kimi Räikkönen törmäsi Adrian Sutilin auton perään, ja neljäntenä ajanut Sutil joutui keskeyttämään.
Kilpailu.
Kilpailun lähdössä kolmannesta ruudusta lähtenyt Lewis Hamilton ohitti Kimi Räikkösen ja taisteli Felipe Massaa vastaan kärkipaikasta. Hamilton koki kilpailun alussa myös vaikeuksia, kun hän osui ratavalliin ja hänen oikea takarenkaansa vaurioitui. Myöhemmin kilpailun aikana turva-auto otettiin radalle, koska David Coulthard ja Sébastien Bourdais kolaroivat keskenään, minkä seurauksena aikaisemmin varikolla käynyt Hamilton palasi takaisin kärkikuljettajien joukkoon. 
Ferrarin kuljettajien osalta sateiset olosuhteet aiheuttivat sekaannusta, kun Felipe Massa ajoi radan ulkopuolelle ennen varikkokäyntiänsä ja Räikkönen puolestaan sai varikon läpiajorangaistuksen renkaiden sääntöjenvastaisesta kiinnittämisestä ennen kilpailun alkua. Räikkösen mahdollisuudet ajaa pistesijoituksille kariutuivat, kun hän kolaroi Force Indian Adrian Sutilin kanssa. Massa puolestaan menetti sijoituksensa Hamiltonille, joka ajoi kilpailun voittoon. Myös BMW Sauberin Robert Kubica ohitti Massan ja sijoittui toiseksi.
Akmiitti

Akmiitti on pyrokseeniryhmään kuuluva ketjusilikaattimineraali. Akmiitti on akmiitti–augiitti-sarjan natrium-päätejäsen. Sen kemiallinen kaava on NaFeSi2O6, jonka rauta on varaukseltaan Fe3+. Akmiitti–augiitti-sarjassa natriumin korvaa toisinaan kalsium ja rauta, jolloin magnesium korvaa raudan sähkövarauksen tasapainottamiseksi. Osan raudasta korvaa tällöin alumiini.
Akmiitti esiintyy tummanvihreinä monokliinisinä prismakiteinä. Kiilloltaan se on lasikiiltoinen ja sen lohkeavuus on täydellinen. Sen kovuus Mohsin asteikolla on 5–6, ja akmiitin ominaispaino on 3,2–3,4.
Mineraalia esiintyy emäksisissä nefeliinisyeniiteissä ja sen kaltaisissa magmakivissä.
Oshawa

Oshawa on kaupunki Ontarion provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Ontariojärven rannalla 60 kilometriä itään Toronton keskustasta. Kaupungin väkiluku on vajaat 160 000 ja esikaupunkeineen 380 000.
Oshawan elinkeinoelämän suurin vaikuttaja on autoteollisuus, mutta se on menettänyt työpaikkoja ulkoistamisten takia. Kaupungissa sijaitsee General Motorsin Kanadan pääkonttori.
Richmond Hill (Kanada)

Richmond Hill on Suur-Torontoon kuuluva kaupunki Ontarion provinssissa Kanadassa. Kaupungissa asuu noin 185 000 ihmistä. Kaupungin asukkaista 46 % kuuluu johonkin etniseen vähemmistöryhmään, joista suurin (21 %) ovat kiinalaiset.
Richmond Hill sai kaupunkioikeudet vuonna 1957. 1900-luvun alkupuolella sinne rakennettiin paljon kasvihuoneita, ja siitä tuli Kanadan ruusuntuotannon keskus.
Gustaf Toppelius

Gustaf Toppelius (4. kesäkuuta 1786 Oulu – 2. joulukuuta 1864 Oulu) oli suomalainen lääkäri.
Toppelius syntyi 1700-luvun lopulla Oulussa. Hänen isänsä on kuuluisa kirkkomaalari Mikael Toppelius. Gustaf Toppelius kävi Oulun triviaalikoulua vuodet 1801–1804 ja kirjoitti ylioppilaaksi Uppsalassa 7. syyskuuta 1804. Hän jäi kirjoille Uppsalan yliopistoon, josta valmistui lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1812. Toppelius palasi Ouluun kaupungin lääkäriksi vuonna 1815. Hän sai professorin arvonimen 1816.
Gustaf Toppelius rakennutti isältään perimälleen tontille nykyisen Toppeliuksen talon Oulun Torikadulla joitain vuosia Oulun palon jälkeen. Myöhemmin Toppelius kirjoitti kaupunkia kohdanneesta onnettomuudesta kalevalamittaisen runoelman "Oulun kaupunnin palosta". Runokirjan rahat Toppelius sijoitti "Oulun kaupungin säästöpankin" perustamiseen. Pankki perustettiin ja se aloitti toimintansa Toppeliuksen talossa vuonna 1845.
Lienz

Lienz on kaupunki Tirolissa, Itävallassa. Se on Lienzin piirin hallinnollinen keskus. Siellä on noin 12 000 asukasta (2014). Kaupunki sijaitsee kahden joen, Draun ja Iselin, yhtymäkohdassa.
Lienz sai kaupunkioikeudet vuonna 1242. Alueella on ollut asutusta jo tuhansia vuosia aikaisemminkin, tulvaniityiltä on löytynyt kaksi neoliittistä kirvestä. Ajanlaskumme alussa alue oli kelttien hallinnassa. Roomalaisajalla alueella oli Aguntumin kaupunki. Kristinusko levisi seudulle 400-luvulla. Kansainvaellusten aikana baijerilaiset ja slaavit taistelivat siellä. Kaarle Suuri asetti Drau-joen rajaksi Aquileian ja Salzburgin välille. Pyhän Andrean kirkon ympärille syntyi asutusta, joka sai 1000-luvun alussa nimiä, joista kehittyi muoto Lienz. Jokien välille rakennettiin kaupunginmuuri ja Burgum-niminen paikkaa, jolle siirtyi Lienzin nimi.
Pusterian rautatie yhdisti Lienzin pääkaupunki Wieniin vuonna 1871. Liberaalit ajatukset toivat parannuksia tavallisten kaupunkilaisten elämään. Ennen ensimmäistä maailmansotaa kaupunkiin vedettiin vesijohto, rakennettiin hautausmaa ja perustettiin uimakoulu. Toisessa maailmansodassa kaupunkiin pudotettiin noin tuhat pommia. Pakenevat kasakat saarrettiin Drava-joen varteen ja surmattiin säälimättömästi. 1950-luvulla Lienzistä kehittyi merkittävä yliopistokaupunki.
Kaupunki on aikojen saatossa kasvanut siten, että sen läheisyydessä olleet pienet kylät tunnetaan nyt Lienzin esikaupunkeina. Näitä ovat Thurn, Gaimberg, Nußdorf, Debant, Tristach, Amlach ja Leisach.
Lienzissä on järjestetty alppihiihdon maailmancupin osakilpailuja useina vuosina. Pyöräilyn Italian ympäriajon etappi on päättynyt kaupunkiin vuosina 1994 ja 2007.
St. Catharines

St. Catharines on kaupunki Ontarion provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Ontariojärven rannalla noin 50 kilometriä etelään Torontosta lähellä Yhdysvaltain rajaa. Kaupungin väkiluku on 133 000 ja esikaupunkeineen yli 406 000, ja se on Niagaran alueen () suurin kaupunki.
St. Catharinesin ensimmäiset pysyvät asukkaat olivat Amerikan vallankumouksen lojalisteja, jotka saapuivat alueelle 1780-luvulla. Kaupunki nimettiin virallisesti St. Catharinesiksi 1821, mutta nimi oli käytössä jo aiemmin. Kaupunkioikeudet St. Catharines sai 1876.
Merinäkinruoho

Merinäkinruoho ("Najas marina") on pääasiassa Euraasiassa tavattava yksivuotinen uposkasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Kaksikotinen merinäkinruoho kasvattaa 10–60 senttimetriä pitkän sileän tai piikkisen varren. Tavallisesti varsi on runsashaarainen. Hedekasvi on emikasvia pienempi. Ruodittomat, tupelliset lehdet ovat vastakkain tai joskus kolmen tai useamman lehden kiehkuroina. Lehdet ovat muodoltaan kooltaan 1–4 cm pitkiä ja 1–2 mm leveitä, ja muodoltaan tasasoukkia sekä iso-, harva- ja karkeahampaisia. Lehden tuppi on lyhyt ja lähes korvakkeeton. Kukat sijaitsevat lehtihangoissa ja ovat pieniä, perättömiä ja yksineuvoisia. Hedekukissa on kaksiliuskainen, kalvomainen kehä ja yksi luotti. Emikukat ovat kehättömiä ja niissä on yksi emi ja kolme luottia. Hedelmä on pieni, 3–6 x 1,5 mm kokoinen pähkylä. Merinäkinruoho kukkii Suomessa heinä-syyskuussa.
Levinneisyys.
Merinäkinruohoa tavataan laajalti ympäri Euroopan, levinneisyyden painopisteen ollessa Keski- ja Etelä-Euroopassa. Lajia ja sen alalajeja tavataan hajanaisesti myös Etelä- ja Keski-Aasiassa, Afrikassa, Polynesiassa, Australiassa sekä Pohjois-Amerikassa. Suomessa merinäkinruohoa on alkuperäislaji. Sitä on tavattu Suomenlahden rannikon itäosista Pohjanlahden rannikolle Keski-Pohjanmaan pohjoisosan korkeudelle saakka. Laji on kuitenkin taantunut tai kadonnut monin paikoin erityisesti Suomenlahdella. Vahvimmat kannat lajilla on Varsinais-Suomen ja Satakunnan rannikkoalueilla. Suomessa tavattavat merinäkinruohot kuuluvat alalajiin ssp. "marina".
Elinympäristö.
Suomessa merinäkinruohoa tavataan murtovedessä suojaisissa, pehmeäpohjaisissa lahdissa. Lajia voi esiintyä rannikolla myös äskettäin kuroutuneissa järvissä sekä joskus myös sisämaajärvissä.
Käyttö.
Merinäkinruohoa kasvatetaan myös akvaarioissa.
Kanakkiluhtakana

Kanakkiluhtakana ("Gallirallus lafresnayanus") on rantakanoihin kuuluva harvinainen kurkilintu. Se on nimetty monia lintulajeja tieteelle kuvanneen Frédéric de Lafresnayen mukaan.
Kanakkiluhtakana on äärimmäisen uhanalainen lintu, sitä on jäljellä vain alle 50 yksilöä, ja nekin elävät pienellä alueella. Populaatio on pienentynyt luultavasti saarelle tuotujen kissojen, rottien ja villisikojen seurauksena.
Koko ja ulkonäkö.
Kanakkiluhtakana on 44 cm pitkä lentokyvytön rantakana, jolla on ruskea yläosa. Linnun alapuoli on harmaa, ja sillä on pitkä, keltainen alaspäin kaartuva nokka.
Levinneisyys.
Lajia tavataan ainoastaan Uudessa-Kaledoniassa, Ranskaan kuuluvassa territoriossa. Sieltäkin se on luultavasti hävinnyt, sillä viimeinen epävirallinen havainto on ollut vuonna 1984, ja viimeinen virallinen havainto 1890. Vuonna 1998 tehtiin kenttätutkimusta ja metsästäjät yrittivät löytää kanakkiluhtakanan mutta yhtään havaintoa lajista ei nähty. Kanakkiluhtakanat viihtyvät luultavasti ikivihreissä metsissä, samanlaisilla alueilla kuin kagukin.
Lisääntyminen ja ravinto.
Kanakkiluhtakana syö mitä luultavimmin selkärangattomia, kuten kastematoja.
Ansi Agolli

Ansi Agolli (s. 11. lokakuuta 1982 Tirana, Albania) on albanialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Agolli pelasi Veikkausliigaa Vaasan Palloseurassa 2007-2008, jonne hän siirtyi Sveitsistä huhtikuussa 2007 yksivuotisella sopimuksella. Lokakuussa 2007 Agolli allekirjoitti tarjotun pitkän jatkosopimuksen, mutta joutui seuraavana vuonna palaamaan kotimaahansa hoitamaan sairasta isäänsä. VPS ja KF Tirana pääsivät lainasopimukseen, jonka mukaan Agolli palaisi Suomeen huhtikuun 2009 lopussa. Palattuaan mies ilmoitti VPS:n johdon ja fanien yllätykseksi haluavansa jäädä lopullisesti KF Tiranan riveihin. VPS näki järkevämmäksi neuvotella pelaajan lopullisesta siirrosta, eikä pitänyt Agollia väkisin Vaasassa. Ansi siirtyi kuitenkin jo heinäkuussa 2009 suurella summalla Kryvbasiin Ukrainan pääsarjaan, joten todellinen siirtosyy Suomesta jäi hämärän peittoon. Siirtosumma tuli kokonaisuudessaan KF Tiranalle ja VPS ei saanut siirrosta euroakaan.
Agolli on myös esiintynyt Albanian maajoukkueessa. Hän on pelannut 52 ottelua ja on tehnyt kaksi maalia. Alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa Agolli esiintyi yksitoista kertaa.
Pipsa

Pipsa on suomalainen naisen etunimi. Alkujaan se on lempinimimuoto joistakin P-kirjaimella alkavista naisennimistä, kuten Pirjo tai Pirkko. Pipsan nimipäivä on vuodesta 2015 lähtien 7. lokakuuta.
Virallisena etunimenä Pipsa tuli käyttöön viimeistään 1900-luvun alussa, mutta se pysyi hyvin harvinaisena vuosisadan loppupuolelle saakka. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi oli rekisteröity noin 880 henkilölle.
Karun Chandhok

Karun Chandhok (; s. 19. tammikuuta 1984 Madras, Tamil Nadu, Intia) on intialainen kilpa-ajaja, joka ajoi kaudella 2010 Formula 1:ssä, tallinaan Hispania Racing. Kaudella 2011 hän toimi Team Lotuksen testikuljettajana. Vuosien 2014–2015 aikana Chandhok kilpaili Mahindra Racing -tallissa Formula E -sarjassa.
Ura.
Karun Chandhok aloitti uransa kartingissa vuonna 2000. Samana vuonna Chandhok voitti Formula Maruti sarjan mestaruuden. Vuoden 2001 Aasian F2000 -mestaruuden jälkeen oli aika siirtyä isompiin luokkiin. Vuosina 2002–2003 Chandhok ajoi Britannian F3 National-sarjassa, jossa hän sijoittui kaudella 2002 kuudenneksi ja 2003 kolmanneksi. Vuonna 2004 Chandhok ajoi Britannian F3-sarjassa, jossa hän sijoittui loppupisteissä sijalle 14. Vuonna 2005 Chandhok ajoi World Series by Renault-sarjassa, jossa hän ei saanut sijoitusta, koska hän ei kerännyt sarjassa yhtään pistettä. Kaudeksi 2006 Chandhok siirtyi Aasian Formula Renault V6-sarjaan, jossa hän voitti sarjan mestaruuden debyyttikaudellaan.
Chandhok palasi Euroopan radoille kaudeksi 2007, kun hän siirtyi GP2-sarjaan Durango-talliin. Hän voitti kauden aikana yhden osakilpailun Span radalla Belgiassa ja sijoittui loppupisteissä sijalle 15. Chandhok jatkoi uraansa GP2-sarjassa kaudella 2008 ISport International-tallissa, jonka autolla hän voitti Saksan kilpailun. Viimeisellä kaudellaan GP2-sarjassa Chandhok ajoi Ocean Racing Technologyn autolla kerran palkintokorokkeelle Britannian kilpailussa.
Chandhok testasi Red Bullin Formula 1-autoa marraskuussa 2007 Katalonian radalla Espanjassa. F1-kaudella 2010 Chandhok nimettiin Hispania Racingin toiseksi kuljettajaksi, ja on näin ollen historian toinen intialainen F1-kuski. Ensimmäinen oli Narain Karthikeyan, joka ajoi Jordan-tallissa vuonna 2005. Kuitenkin Saksan kilpailusta lähtien Chandhokin tilalla ajoi loppukauden Sakon Yamamoto, koska Chandhok ei ollut maksanut tallille lupaamiaan sponsorirahoja ajallaan. Chandhokin parhaiksi sijoituksiksi jäivät Australian ja Monacon kilpailuissa ajetut 14 sijat. Loppukauden Chandhok toimi BBC Radio 5 Live -kanavan kommentaattorina.
Kaudella 2011 hän toimi Team Lotuksen testikuljettajana ajaen Australian, Turkin, Euroopan, Britannian, Belgian, Italian, Japanin, Korean ja Intian GP:n perjantaiharjoituksissa. Hän pääsi ajamaan Saksan kilpailussa Jarno Trullin tilalla sijoittuen kilpailussa sijalle 20.
Vuonna 2014 Chandhok kilpaili Mahindra Racing -tallissa Formula E -sarjassa. BBC 5 Radio Liven lisäksi hän on toiminut varikkotoimittajana sekä teknisenä asiantuntijana Sky Sportsilla ja Channel 4:lla.
Chandhokin isä Vicky Chandhok on Intian autourheiluliiton entinen puheenjohtaja.
Friedrich von Gebler

Friedrich August von Gebler (15. joulukuuta 1782 Zeulenroda, Sachsen – 9. maaliskuuta 1850 Barnaul) oli saksalainen tutkimusmatkailija ja luonnontieteilijä.
16-vuotiaana Gebler meni opiskelemaan lääketiedettä ja luonnonhistoriaa Jenan yliopistoon. Hän suoritti tohtorin tutkinnon 1802, minkä jälkeen hän toimi lääkärinä Zeulenrodassa, Greizissa ja Dresdenissä.
1809 Gebler muutti lääkäriksi Pietariin. 1810 hän sai lääkärin viran Barnaulista, Altain aluepiiristä. Lääkärintyön ohella hän teki pitkän päivätyön luonnontutkimuksen parissa.
1826 organisoivat professori Carl Christian Friedrich von Ledebour (1785–1851), Carl Anton Meyer ja Alexander von Bunge (1803–1890) tutkimusretken Altaille. Ledebour kirjoitti retkestä teoksen "Reise durch das Altai-Gebirge und die soongorische Kirgisensteppe" (Berliini 1829). Gebler oli mukana retkellä. 1829 tekivät Alexander von Humboldt (1769–1859), Gustav Rose (1798–1873) ja Christian Gottfried Ehrenberg (1795–1876) tutkimusretken Venäjän Aasian puoleiseen osaan. Humboldt tapasi Geblerin Barnaulissa.
Gebler nimesi useita uusia kasvilajeja ja linnuista muun muassa altainlumikanan ("Tetraogallus altaicus").
Lahden Mailaveikot

Lahden Mailaveikot on kaikkien aikojen menestyksekkäimpiä suomalaisia pesäpalloseuroja. Se on voittanut miesten Suomen mestaruuden kahdeksan kertaa ja naisten Suomen mestaruuden yhden kerran.
Lahden Mailaveikot (LMV) perustettiin vuonna 1929. Sen edustusjoukkueen rungon muodosti Lahden suojeluskunnan joukkue, joka oli voittanut Suomen mestaruuden vuonna 1925. LMV voitti miesten Suomen mestaruuden heti ensimmäisenä toimintavuonnaan ja uusi saavutuksensa kolmena seuraavana vuonna. Joukkueessa pelasivat muiden muassa lukkari Olli Veijola, Tauno Alhava (entinen Byckling), mäkihyppääjänä tunnettu Paavo Nuotio ja Mauno Heinonen. Myös nyrkkeilijänä tunnettu Valfrid Resch (myöhemmin Valle Resko) saavutti seuran riveissä yhden SM-mitalin. Seura voitti myös naisten ensimmäisen Suomen mestaruuden vuonna 1931.
Historia.
Toisen maailmansodan jälkeen LMV nousi uudelleen huipulle. Vuonna 1948 se sijoittui miesten SM-sarjassa hopealle tasapistein mestaruuden voittaneen Haminan Palloilijoiden kanssa, ja vuosina 1949–1952 se voitti Suomen mestaruuden jälleen neljästi peräkkäin. Neljän mestaruuden putkeen ovat miesten SM-sarjassa yltäneet LMV:n lisäksi vain Kouvolan Pallonlyöjät ja Sotkamon Jymy, molemmat yhden kerran. Kaikkia neljää mestaruutta olivat voittamassa lukkarina pelannut Vilho Kokkonen, ykkösvahti Leo Hannula, kakkos- ja kolmosvahtina pelannut Juha Broman, kakkosvaravahti Pertti Ahonen, kolmosvaravahti Jarmo Suokas, polttaja Antti Elomaa ja koppari Taisto Lehto.
LMV putosi sarjasta 1956, mutta palasi yhden Suomensarjakauden jälkeen vielä mitalikamppailuihin 1958 ja 1959 jääden molemmilla kerroilla neljänneksi. 1960-luvun alku ei enää suurta menestystä tarjonnut.
Vuonna 1963 LMV:n edustusjoukkue putosi miesten SM-sarjasta eikä ole sen koommin sinne palannut. Vuonna 2009 se pelasi Suomensarjassa.
Naispesäpalloilijat perustivat vuonna 1970 uuden seuran, PP-70:n, ja LMV:n naisten toiminta lakkasi lähes 20 vuodeksi. Vuonna 2007 LMV:n naisjoukkue voitti Suomensarjassa lohkonsa ja nousi vuodeksi 2008 toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Ykköspesikseen.
Palkinnot ja huomionosoitukset.
Palkitut.
Lyöjäkuningas:
Vuoden lukkari:
Vuoden pesäpalloilija:
Batcycle

Batcycle tunnetaan myös nimillä Batblade ja Batpod on DC Comicsin sarjakuvissa esiintyvä Batmanin käyttämä moottoripyörä. Batman on käyttänyt omaa räätälöityä pyöräänsä useaan otteeseen sarjakuvatarinoissa. Pyörän malli on vaihdellut huomattavasti aikojen saatossa, mikä viittaa siihen, että Batmanilla voi olla useita Batcyclejä, kuten monia Batmobilejakin. Vaikka Batman ja Robin olivat käyttäneet tavallisia moottoripyöriä aiemmin, Batwoman oli ensimmäinen hahmo, jolla oli lepakkotyyppinen moottoripyörä. 
1960-luvun "Batman-televisiosarjassa" Batman ajoi kustomoidulla Yamaha 250 moottoripyörällä, jossa oli irroitettava sivuvaunu Robinille. Myöhemmin samassa sarjassa Lepakkotyttö ajoi kustomoidulla 1967 Yamaha YCS1 Bonanza 180-moottoripyörällä. Vuoden 1997 elokuvassa "Batman &amp; Robin" Lepakkotyttö ajoi omalla kustomoidulla Batblade-moottoripyörällään.
Elokuvissa Yön ritari ja Yön ritarin paluu Batman ajoi Batpod-nimisellä erikoispyörällä.
"The Batman" -elokuvassa käytettiin sitä varten suunniteltuja ja rakennettuja Batcycleja. Ash Thorpin suunnittelemien pyörien, varsinaisen Batcyclen, ja sen tuhouduttua Batmanin käyttämän Bruce Waynen oman pyörän inspiraationa on ollut Ducati Monster.
Antti Nylén

Antti Mikael Nylén (s. 2. heinäkuuta 1973 Helsinki) on suomalainen kirjailija, esseisti ja suomentaja. Hän on suomentajana erikoistunut 1800-luvun ranskalaiseen kirjallisuuteen.
Elämä ja ura.
Nylén valmistui filosofian maisteriksi yleisestä kirjallisuustieteestä Helsingin yliopistosta vuonna 2002. Hän oli "Etsijä"-lehden päätoimittaja 1998–2000.
Nylén esikoisteos "Vihan ja katkeruuden esseet" (2007) sai Kalevi Jäntin palkinnon. Nylén itse yllättyi esikoisteoksensa saamasta huomiosta. Hän hyväksyy sen vihan vaikka sanoo ottaneensa etäisyyttä sen maailmoihin. Hän totesi kuusi vuotta myöhemmin: 
Vuonna 2012 Nylén sai WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinnon merkittävästä työstä kotimaisen kirjallisuuden ja lukuharrastuksen edistämisessä. Hänelle myönnettiin vuonna 2013 Maurice de Coppet -palkinto Charles Baudelairen "Pahan kukat" -runokokoelman suomennoksesta. Vuonna 2020 Nylén sai kirjallisuuden valtionpalkinnon muun muassa esseistiikastaan. Nylén käynnisti vuonna 2020 Bokeh-julkaisuprojektin, josta hänelle myönnettiin vuonna 2024 Nuori Voima -palkinto.
Nylén on kirjoittanut kirjalijoiden toimeentulo-ongelmista sekä kirja-alan heikosta tilanteesta. Teoksessaan "Häviö" (2018) hän kuvaa valkokaulusköyhälistön asemaa Suomessa ja ehdottaa ratkaisuksi taiteilijapalkkaa. Vuonna 2025 Nylén kritisoi kirjojen arvonlisäveron korotusta ja kulttuurivihamielisenä pitämäänsä Orpon hallitusta pamfletissaan "Vastalause: Kirjallisuuspoliittinen mietintö".
Nylén on katolilainen, feministi ja vegaani. Hän laati Suomen evankelis-luterilaisen kirkon vuoden 2024 joulukalenterin tekstit, joiden sisältö herätti keskustelua.
Teri Garr

Teri Ann Garr (11. joulukuuta 1944 – 29. lokakuuta 2024) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Garr loi pitkän uran elokuvissa ja televisiossa. Tunnetuimpien elokuvien joukossa ovat olleet "Frankenstein Junior" (1974), "Kolmannen asteen yhteys" (1977), "Musta ori" (1979) ja "Tootsie – lyömätön lyyli" (1982). Hän esiintyi myös "Mustan orin paluussa" (1983). Hän esiintyi televisiosarjoissa "Sheriffi McCloud" ja "Frendit", jossa hän näytteli Phoebe Buffayn etäistä biologista äitiä.
Garrin ura näyttelijänä lähti kunnolla liikkeelle komediasta "Frankenstein Junior". Hänet tunnettiin loistavasta komedian ajoituksestaan, ja hänen uransa huippukohta oli "Tootsie – lyömätön lyyli", jossa hän improvisoi monet tunnetuimmista kohtauksistaan. Garr oli siitä ehdolla vuonna 1983 parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon ja vuonna 1984 parhaan naissivuosan Bafta-palkinnon saajaksi..
Garr oli vasenkätinen ja kärsi MS-taudista. Hän toipui 21. joulukuuta 2006 kotonaan saamastaan aivoaneurysmasta.
Drava

Drava (saks. "Drau", unk. "Dráva") on joki eteläisessä Keski-Euroopassa. Se on Tonavan sivujoki ja pituudeltaan 725 kilometriä.
Drava alkaa Italian Etelä-Tirolista ja virtaa Itävaltaan Itä-Tiroliin ja Kärnteniin. Se virtaa läpi Lienzin, Spittal an der Draun ja Villachin jatkaen Sloveniaan, jossa se ohittaa muun muassa Dravogradin, Mariborin ja Ptuj'n. Drava virtaa Kroatian puolella muun muassa Varaždinin läpi ja muodostaa suurimman osan Kroatian ja Unkarin rajasta ennen kuin liittyy Tonavaan lähellä Osijekiä.
Dravan merkittävimpiä sivujokia ovat Gail ja Gurk Itävallassa, Meža ja Dravinja Sloveniassa sekä Bednja ja Itävallan puolelta alkunsa saava Mur Kroatiassa.
Antiikin aikaan Drava tunnettiin nimellä "Dravos" tai "Dravus", mikä oli luultavasti illyyrin tai traakian kieltä ja peräisin indoeurooppalaisesta virtaavaa vettä merkitsevästä sanasta "drowos".
Dravan ja Tonavan pääuoman seudulla on Tonava-Dravan kansallispuisto.
Hindustaninpöllö

Hindustaninpöllö ("Heteroglaux blewitti") on pöllöihin kuuluva erittäin uhanalainen pöllölintu. Populaatio on pienentynyt luultavasti lehtipuiden vähentymisen ja näin ollen elinalueiden supistumisten seurauksena.
Koko ja ulkonäkö.
Hindustaninpöllö on 23 cm pitkä pöllö, jolla on harmaanruskea päälaki ja niska. Linnun siipien ja pyrstön väri on tummanruskea, jossa on valkoisia pilkkuja. Linnun kaula ja rinta on pääosin ruskea, ja vatsa on kokonaan valkea.
Levinneisyys.
Lajia tavataan ainoastaan Keski-Intiassa. Vuoteen 1997 mennessä hindustaninpöllöstä oli tunnettu vain 7 havaintoa, joten on mahdollista, että lintu on aina ollut harvinainen. Vuonna 2000 tehtiin havaintoja 25 pöllöstä neljällä eri alueella, suurin kanta yhdellä alueella oli 7 paria. Hindustaninpöllö elää lehtimetsissä, ja vuonna 1997 se löydettiin 480 metrin korkeudelta merenpinnasta.
Lisääntyminen ja ravinto.
Hindustaninpöllön pääruokavalio koostuu pääosin liskoista.
Phil Selway

Phil Selway on (s. 23. toukokuuta 1967 Abingdon, Berkshire) rumpali englantilaisessa yhtyeessä nimeltä Radiohead. Hän myös laulaa taustoja joillekin yhtyeen kappaleille, erityisesti kappaleeseen "There There". Albumin "Kid A" jälkeen hän on myös ohjelmoinut rumpukoneella joillekin kappaleille rumpuosiot. Selway on Radioheadin vanhin jäsen.
Yksityiselämä.
Selwaylla on vaimo nimeltä Cait ja kolme poikaa nimeltä Leo, Jamie ja John-Patrick.
Kōnin

Kōnin (, 709–781) oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin 49. keisari. Hän oli vallassa vuosina 770–781.
Kōninin henkilönimi oli Shirakabe. Hänen isänsä oli prinssi Shiki ja äitinsä prinsessa Tochi; hän oli prinssi Shikin kuudes poika ja siten keisari Tenji oli hänen isoisänsä. Keisarinna Shōtokun kuoleman jälkeen ministerit ja vähäarvoiset aateliset nostivat hänet valtaistuimelle, vaikka hän ei ollut vallanperimyksessä seuraava. Hänet nimitettiin kruununprinssiksi 62-vuotiaana vuoden 770 kahdeksannessa kuussa ja kruunattiin keisariksi muutamaa kuukautta myöhemmin. Samalla aikakausinimeksi vaihdettiin Hōki. Keisari Kōnin hallitsi Narasta käsin.
Kōnin keskittyi lähinnä sotilaallisiin ja taloudellisiin kysymyksiin. Hänen tärkeimpiin tavoitteisiinsa kuuluivat talonpoikaisväestön ahdingon lievittäminen ja pohjoisen alkuperäisväestön saaminen keisarin vallan alle. Toisin kuin Nara-kauden hallitsijat Genshō, Shōmu ja Kōken, jotka olivat kaikki keisari Tenmun jälkeläisiä, hänen ei tarvinnut harjoittaa voimakkaan buddhalaismyönteistä politiikkaa, sillä hän kuului kilpailevaan sukuhaaraan. Kōnin suhtautuikin sitä vastoin torjuvasti vaikutusvaltaansa kasvattaneeseen buddhalaiseen papistoon, ja hänen hallituskaudellaan annettiin munkkien toimintaa rajoittaneita asetuksia. Kun vuonna 780 Yakushi-jin ja Katsuragi-deran temppelien pagodit olivat tuhoutuneet salaman aiheuttamissa tulipaloissa, keisari lainasi ediktissään kiinalaista uskomusta, jonka mukaan luonnonkatastrofit olivat taivaan tuomioita. Hän kirjoitti, että papiston tulisi hävetä huonoa käytöstään ja että munkit olivat rikkoneet paitsi Buddhan myös maan lakia vastaan. 
Kōninin hallinnon vasemmanpuolisina ministereinä ("sadaijin") toimivat Fujiwara no Nagate ja hänen jälkeensä Fujiwara no Uona. Oikeanpuolisena ministerinä ("udaijin") toimi Ōnakatomi Kiyomaro ja keskimmäisenä ministerinä ("naidaijin") Fujiwara no Yoshitsugu. Neuvonantajana ("sangi") toimi Fujiwara no Momokawa. Ensimmäistä keisarin syntymäpäivää juhlistanutta "tenchō setsu" -seremoniaa tiedetään vietetyn keisari Kōninin hallituskaudella vuonna 775.
Ikääntyvä keisari luopui valtaistuimestaan poikansa prinssi Yamaben hyväksi vuonna 781, ja Yamabesta tuli keisari Kanmu. Kōnin kuoli saman vuoden lopussa 73 vuoden ikäisenä. Hänen hautakumpunsa sijaitsee Naran kaupungin alueella ja on nimeltään Tahara no higashi no misasagi (). Kōninilla oli viisi puolisoa ja seitsemän lasta.
Georg Friedrich Christian Bürklein

Georg Friedrich Christian Bürklein (s. 1. maaliskuuta 1813 Burk, Baijeri – k. 4. joulukuuta 1872 Werneck, Baijeri) oli saksalainen arkkitehti. 
Bürklein opiskeli Friedrich von Gärtnerin alaisuudessa. Hänen ensimmäinen merkittävä työnsä oli Fürthin kaupungin raatihuone. Bürklein suunnitteli 55-metrisen, vuosina 1840–1850 rakennetun raatihuoneen italialaiseen tyyliin. Raatihuoneen tornin esikuvana toimi firenzeläinen Palazzo Vecchio. 
Bürkleinin tunnettuutta nosti uuden Münchenin päärautatieaseman suunnitteleminen. Teräsrakenteinen rakennus rakennettiin vuosien 1847 ja 1849 välillä. Myöhemmin Bürklein suunnitteli myös muun muassa Augsburgin, Bambergin, Ansbachin, Neu-Ulmin, Hofin, Nördlingenin, Rosenheimin, Würzburgin ja Nürnbergin rautatieasemat. 
Bürkleinin suurin suunnitteluprojekti oli Münchenin Maximilianstraße suurrakennuksineen ja yksityistaloineen. Hän aloitti Maximilianstraßen pääarkkitehtina vuonna 1851. Sen huomattavin rakennus on Maximilianeum, jonka uusgoottilainen arkkitehtuuri sai vaikutteita perpendikulaarisesta gotikaasta. Maximilianeumin tyyli herätti paljon keskustelua, ja ennen kuin se valmistui Bürklein korvattiin Gottfried Semperillä. 
Bürklein kuoli 59-vuotiaana werneckiläisessä parantolassa.