tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kirottujen kaupunki

Kirottujen kaupunki () on vuonna 1995 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhuelokuva. Se perustuu John Wyndhamin kirjoittamaan kirjaan "The Midwich Cuckoos". Elokuvan on ohjannut John Carpenter ja käsikirjoittanut David Himmelstein. Pääosassa esiintyvät muun muassa Christopher Reeve, Kirstie Alley ja Mark Hamill. Saman teoksen pohjalta on tehty myös vuonna 1960 elokuva Kirottujen kaupunki.
Juoni.
Tarina on uskollinen kirjoittajansa hengelle: se ei yritäkään mässäillä kauhulla - kyseessä on vain perienglantilaisen kuivasti kerrottu painajainen. Kysymyksessä on tapaus, jossa kylä on sulkeutunut ulkopuoliselta maailmalta päivän ajaksi, ja sen auettua todetaan suuren määrän naisia olevan pitkälle kehittyneessä raskaudentilassa: joku ulkopuolinen taho on istuttanut heihin sikiöitä. Kun lapset aikanaan syntyvät, he osoittautuvat olevan psyykkisiä voimia omaavia inhimillisiä "käenpoikasia".
Colt’s Manufacturing Company

Colt’s Manufacturing Company (CMC) on Samuel Coltin Hartfordissa, Connecticutissa vuonna 1847 nimellä "Colt’s Patent Firearms Manufacturing Company" perustama yhdysvaltalainen asevalmistaja.
Colt on kehittänyt ja valmistanut useita tunnettuja aseita, kuten Texas Rangersin käyttämä Walker Colt ja Colt Single Action Army -revolveri (myös tunnettu nimillä "Colt Peacemaker" ja "Colt .45"). Myöhemmin valmistettuja tunnettuja revolvereita ovat Colt Python ja Colt Anaconda.
Historia.
Vuonna 1985 Coltin UAW-ammattiliittoon kuuluneet työntekijät menivät lakkoon vaatiessaan parempia palkkoja. Yhtiö ei kuitenkaan antanut periksi, vaan lakko kesti viisi vuotta. Coltin tuotteiden laatu huononi merkittävästi ammattitaidottoman rikkurityövoiman käytön vuoksi, ja 1988 Yhdysvaltain armeija antoi M16-rynnäkkökiväärin valmistuksen Fabrique Nationalelle. Lakko päättyi vasta, kun yhtiön ongelmien vuoksi omistajat myivät yhtiön yksityisille sijoittajille, Connecticutin osavaltiolle ja ammattiliitolle. Yhtiö päätyi kuitenkin Chapter 11 -yrityssaneeraukseen 1992.
Vuonna 1994 yhtiön osti Donald Zilkhan johtama Zilkha &amp; Co. Yhtiö sai jälleen M4-karbiinin tilauksen armeijalta. 
Joulukuussa 1997 yhtiön toimitusjohtaja Ron Stewart kirjoitti "American Firearms Industry" -lehden pääkirjoituksessa kannattavansa liittovaltion tasoista aselupajärjestelmää, johon kuuluisivat koulutus ja kokeet. Zilkha oli myös tukenut newyorkilaista demokraattien senaattoria, joka tunnettiin aserajoitusten ajajana. NRA ja aseharrastajat järjestivät Coltin tuotteiden boikotin. Coltin boikotti alkoi hiipua vasta, kun merijalkaväen kenraaliluutnantti evp. William M. Keys nostettiin yhtiön johtoon 1999.
Armeijan ja poliisin käyttöön suunnattuja tuotteita valmistava Colt Defense irrotettiin yhtiöstä 2002. Puolustusteollisuuden omistajaksi tuli Sciens Capital, mutta yhtiöillä oli yhteinen tehdas West Hartfordissa. Colt Defense menestyi 2000-luvun alkupuolella Yhdysvaltojen Persianlahden sotien vuoksi. Vuodesta 2007 lähtien yhtiö oli kuitenkin jälleen miinuksella. Colt Defense osti Colt’s Manufacturing Companyn Zilkhalta 2013, jolloin yhtiöt yhdistyivät jälleen.
Gunnar Andersen (mäkihyppääjä)

Gunnar Andersen (26. helmikuuta 1909 – 1988) oli norjalainen mäkihyppääjä. Andersen voitti kultaa normaalimäen kilpailussa MM-kisoissa vuonna 1930.
Karelia (yhtye)

Karelia oli vuonna 1970 perustettu suomalainen yhtye, joka soitti pop-versioita kansanmusiikkikappaleista. Bändin johtohahmot olivat Armas Nukarainen (Paroni Paakkunainen) ja Iivana Nyhtänköljä (Edward Vesala). Yhtye julkaisi kaksi albumia, "Suomi Pop" ja "Suomi Pop 2" sekä singlet "Herran kanssa pellon laidassa" / "Taitaja Karjalan mailta" ja "Tiski-Jukka (Viipurin Vihtorin poika)" / "Vanha Kulta". Singlet julkaistiin nimellä Iivana Nyhtänköljä ja Karelia. Ensin mainitun singlen A-puoli oli ”vastine” Carolan vähän aiemmin julkaistulle hitille ”Herrojen kanssa pellon laidalla”, jossa tapauksesta muka syytetty Iivana Nyhtänköljä kertoo oikeudelle oman versionsa.
Maalis-huhtikuussa 1971 Karelia säesti Centrum-tavarataloissa kiertänyttä muotishowta, jonka juontajana toimi Mikko Kuoppamäki. Koreografiasta vastannut Risto Kurronen oli luonut uuden muotitanssin nimeltä "nikunaku", joka sävelmä pohjautui 1800-luvun kansanmusiikkiin. Tanssia opetettiin tavarataloyleisölle.
Karelia on mukana myös yhdessä Nunnu Big Bandin kanssa levyllä "Nunnu". Rocket Records on julkaissut yhtyeen "Suomi Pop" -albumit CD-kokoelmana vuonna 2012.
Paakkunainen perusti Karelia-yhtyeen uudelleen 1980-luvun taitteessa. Tässä täysin uudistuneessa kokoonpanossa soittivat Paakkunaisen lisäksi Esa Kotilainen (koskettimet), Eerik Siikasaari (kontrabasso, sähköbasso) ja Matti Kontio (kitara, kantele, kielisoittimet) sekä vuodesta 1982 Judo Wasama (rummut, lyömäsoittimet). Yhtyeen viimeisellä, vuonna 1992 äänitetyllä ja vuonna 2005 julkaistulla levyllä on mukana myös Mongo Aaltonen (lyömäsoittimet).
The Who Sell Out

The Who Sell Out on brittiläisen The Who -yhtyeen vuonna 1967 julkaistu konseptialbumi. Albumille on lisätty kappaleiden väliin humoristisia äänimainoksia, jotta kuuntelukokemus muistuttaisi kaupallisen kanavan radiolähetystä. Levylle sisältyy singlehitti ”I Can See for Miles” (USA #9, UK #10).
Kappaleet.
Alkuperäinen vinyylipainos.
A-puoli
B-puoli
Janne Mertanen

Janne Juhani Mertanen (s. 28. elokuuta 1967, Joensuu) on suomalainen pianisti. Hän on opiskellut Joensuun Konservatoriossa Matti Haapasalon sekä Sibelius-Akatemiassa muun muassa Erik T. Tawaststjernan oppilaana. 
Chopiniin erikoistunut pianisti debytoi Lontoon Wigmore Hallissa Chopin-ohjelmalla vuonna 1994.
Lähteet.
Haapakoski, Martti et al: Esittävä säveltaide, Suomen musiikin historia 5, Helsinki: WSOY 2002, s. 148–149.
Marcel Reymond

Marcel Alfred Reymond (7. heinäkuuta 1911 Sainte-Croix – 4. lokakuuta 2002 Sainte-Croix) oli sveitsiläinen mäkihyppääjä, joka kilpaili 1930-luvulla. Hän voitti maailmanmestaruuden vuoden 1933 MM-kisojen mäkikilpailussa 10,2 pisteen erolla seuraavaan 69 ja 70,5 metrin hypyillään.
Oyo

Oyo on yksi Nigerian 36 osavaltiosta. Se sijaitsee maan länsiosassa Beninin vastaisella rajalla. Oyon pinta-ala on 28 454 neliökilometriä. Vuoden 2006 väestönlaskennan alustavien tulosten mukaan Oyossa oli 5 591 589 asukasta. Suurin osa väestöstä on joruboita. Osavaltio on saanut nimensä joruboiden historiallisen valtion Oyon (noin vuosina 1400–1835) mukaan. 
Oyon pääkaupunki on Ibadan. Ibadanin yliopisto on maan vanhin, se perustettiin 1948 Lontoon yliopiston collegena ja kasvoi autonomiseksi yliopistoksi 1962. 
Oyo on maatalousvaltaista aluetta, jossa kasvatetaan viljaa, banaaneja, kaakaota ja muita maataloustuotteita. Myös karjankasvatusta harjoitetaan. Maaperässä on kaoliinia ja akvamariinia.
Osavaltion eteläosassa lähellä Ibadania on jonkun verran trooppista sademetsää, muualta metsät on raivattu ja kasvillisuus on savannin tyyppistä.
Marie Darrieussecq

Marie Darrieussecq (3. tammikuuta 1969 Bayonne, Ranska) on ranskalainen kirjailija, joka tuli tunnetuksi esikoisromaanistaan "Sikatotta" ("Truismes", 1996). Darrieussecq on syntyisin Ranskan baskialueelta, joka on tunnettu sioistaan, erityisesti niiden ilmakuivatuista vuoristokinkuista. 
Opiskelu ja ura.
Hän on opiskellut kirjallisuutta École Normale Supérieuressa ja toiminut ranskan opettajana Lillen yliopistossa vuosina 1994–1997. Hän kirjoittaa säännöllisesti artikkelita Ranskassa ja Isossa-Britanniassa nykytaiteen lehtiin sekä myös Libération- ja Charlie Hebdo -lehtiin.
Darrieussecqin esikoisteos sai suurta huomiota: kirja oli Goncourt -palkintoehdokas vuonna 1996 ja sitä myytiin Ranskassa yli kolmesataatuhatta kappaletta. Sikatotta suomennettiinkin jo 1997. Suomessakin teoksen menekki oli hyvä, 1998 kirjasta otettiin kolmas painos. Darrieussecqin tuotannosta on suomennettu toinenkin teos, "Kummitusjuttu" vuodelta 1998.
Asbjørn Ruud

Asbjørn Ruud (6. lokakuuta 1919 Kongsberg – 26. maaliskuuta 1989 Oslo, Norja) oli norjalainen mäkihyppääjä.
Ruud dominoi veljiensä Birgerin ja Sigmundin kanssa 1930-luvun mäkihyppyä. Asbjørn voitti yhden maailmanmestaruuden vuonna 1938. Ruud menestyi myös arvostetussa Holmenkollenin kilpailussa: vuonna 1946 hän voitti kilpailun mäkihypyn, ja 1948 hän voitti Holmenkollen-mitalin ollen toinen Ruudin veljeksistä, joka ansaitsi mitalin.
L. Sprague de Camp

Lyon Sprague de Camp (27. marraskuuta 1907 – 6. marraskuuta 2000) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän julkaisi ensimmäisen novellinsa vuonna 1937 scifi-lukemistossa "Astounding Science Fiction".
De Camp alkoi koota Robert E. Howardin jäämistöstä löytyneitä keskeneräisiä käsikirjoituksia ja luonnoksia. Niitä muokkaamalla ja täydentämällä de Camp julkaisi vuonna 1955 kokoelman Howardilta kesken jääneitä kertomuksia. De Camp kirjoitti myös itse sekä yhdessä Björn Nybergin ja Lin Carterin kanssa suuren määrän kokonaan uusia Conan-tarinoita ja toimitti useita uusia novellikokoelmia. 
Kirjoittajana De Camp  ei mielellään käyttänyt elementtejä, joita piti mahdottomina – kuten yli valon nopeudella matkustamista. De Camp kirjoitti myös vaihtoehtoisia historioita sekä historiallisia, ei-tieteiskirjallisia tarinoita sekä tietokirjoja. Scopesin oikeudenkäyntiä kuvaavaa The Great Monkey Trialia on pidetty keskeisenä tapausta koskevana tutkimuksena. De Camp ei uskonut kummituksiin eikä yliluonnolliseen ja hänellä oli tapana kumota näennäistieteellisiä väitteitä. De Camp oli skeptikkojärjestö CSICOP:n jäsen. Tietokirjoissaan hän selitti, miten pyramidit ja vastaavat muinaisten kulttuurien rakennelmat on saatu aikaan ja miten eräiden uususkontojen historiaa, muinaisia mantereita ja taruja koskevat väitteet on poimittu tieteiskirjallisuudesta. Lisäksi hän kirjoitti evoluutiosta ja sen tutkimuksesta sekä yleensä teknologian kehityksestä. De Camp kirjoitti myös Robert E. Howardin sekä H. P. Lovecraftin elämäkerrat. 
De Camp sai muun muassa Gandalf-suurmestaripalkinnon vuonna 1976 sekä Nebula-suurmestaripalkinnon 1978. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista.
Jack DeJohnette

Jack DeJohnette (9. elokuuta 1942 Chicago – 26. lokakuuta 2025 Kingston, New York) oli yhdysvaltalainen jazzrumpali, -pianisti sekä säveltäjä. DeJohnette aloitti pianonsoiton 4-vuotiaana ja 14-vuotiaana hän soitti koulunsa orkesterissa rumpuja sekä aloitti yksityistunnit pianonsoitossa Chicago Conservatory of Musicissa. Hän oli pian kysytty muusikko sekä rumpalina että pianistina Chicagon jazzpiireissä. Vuonna 1968 hän liittyi Miles Davisin orkesteriin levyttäen tämän kanssa seuraavana vuonna käänteentekevän "Bitches Brew" -albumin. Niin ikään vuonna 1968 hän levytti ensimmäisen soololevynsä "The DeJohnette Complex". 
Jack DeJohnetten kanssa työskennelleitä merkittäviä jazzmuusikoita ovat muun muassa John Coltrane, Ornette Coleman, Sonny Rollins, Thelonious Monk sekä Herbie Hancock.
DeJohnette esiintyi Tampere Jazz Happeningissä vuosina 1991 Special Edition -yhtyeineen sekä 2007 Ripple Effect -yhtyeineen. Vuonna 2000 hän piti tapahtumassa lyömäsoitintyöpajan. Porissa hän vieraili Special Editionin kanssa 1985 ja Helsingissä Charles Lloydin kvartetin rumpalina jo 1966.
Silvana De Mari

Silvana De Mari (s. 1953) on italialainen kirjailija. Hän on koulutukseltaan kirurgi, ja hän työskenteli kirurgina sekä Italiassa että Etiopiassa ennen kuin perusti yksityisen psykoterapiavastaanoton Torinoon ja ryhtyi psykiatriksi Hänet tunnetaan maailmanlaajuisesti vuonna 2004 julkaisemastaan fantasiaromaanista "Viimeinen haltia". Kirja voitti ilmestyttyään useita arvostettuja fantasiakirjallisuuden palkintoja.
Ninja Cheerleaders

Ninja Cheerleaders on vuonna 2008 suoraan DVD:lle julkaistu yhdysvaltalainen komediaelokuva. Elokuvan ohjasi ja käsikirjoitti David Presley. Pääosaa esittävät Trishelle Cannatella, Ginny Weirick ja Maitland McConnell.
Juoni.
April, Courtney ja Monica ovat kolme kaunista, älykästä ja kovia collegen ensimmäisen vuoden oppilaita. He ovat juuri saamassa päätökseen ensimmäistä lukukautta Los Lomas Malasin collegessa. Kolmikon täytyy pärjätä todella hyvin kokeissa päästäkseen Ivy League yliopistoon. Lisäksi he toimivat strippareina saadakseen rahaa yliopistoa varten. Kaikki tämä vaikeutuu, kun vapaaksi päässyt mafiapomo Victor Lazzaro vaatii nyt Hiroshin omistuksessa olevaa pientä strippausklubia takaisin, joka oli hänen isänsä perustama perheyritys. Tyttöjen täytyy nyt pelastaa senseinsä, jonka aikana heidän täytyy vältellä uteliaita poliiseja, vanhempia ja pervoja collegen valmentajia, sekä taistella tiensä kummallisten rikollisten läpi.
ECW World Heavyweight Championship

ECW World Heavyweight Championship () oli amerikkalaisen showpaini-organisaatio Extreme Championship Wrestlingin arvokkain mestaruusvyö. ECW:n mestaruus poistettiin käytöstä vuonna 2001 ECW:n mentyä konkurssiin, World Wrestling Entertainmentin ostettua oikeudet ECW-brändiin, vyö palautettiin käyttöön kesäkuussa 2006, jolloin siitä tuli yksi kolmesta WWE:n arvokkaimmasta tittelistä WWE:n mestaruuden ja Raskaan sarjan maailmanmestaruuden rinnalle, tosin uusi, niin sanottu "WWECW":n mestaruus ei koskaan saavuttanut samanlaista arvostusta, kuin kaksi muuta päämestaruutta. ECW:n toimitusjohtaja Paul Heyman luovutti WWE:n uudestaan käyttöön ottaman ECW:n mestaruuden juuri WWE:n mestaruuden voittaneelle ECW:n alkuperäisjäsenelle Rob Van Damille. 
ECW:n tuottaminen lopetettiin 16. helmikuuta 2010 ja sen ohjelmapaikan tiistai-illalle otti WWE:n uusi konsepti WWE NXT. Viimeisenä ECW: mestarina pidetään oli Ezekiel Jacksonia, joka voitti vyön Christianilta 16. helmikuuta 2010 viimeisessä ECW-lähetyksessä. Jackson on myös kaikkien aikojen lyhimpään hallinnut ECW:n mestari, sillä vyö poistettiin taas käytöstä heti Jacksonin voitettua ottelun. Viimeinen alkuperäisen Extreme Championship Wrestlingin ECW:n mestari oli Rhino.
Ennätyksiä.
(Dreameria lyhemmän ajan hallitsi Ezekiel Jackson, jonka voiton jälkeen 
ECW:n mestaruus poistettiin käytöstä
Vonda N. McIntyre

Vonda Neel McIntyre (28. elokuuta 1948 – 1. huhtikuuta 2019) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. 
Teokset.
McIntyre oli koulutukseltaan biologi. Tieteiskirjallisuuden kirjoittamisen McIntyre aloitti jo parikymmenvuotiaana osallistuen tunnettuun Clarion-kirjoittajatyöpajaan. Hän oli yksi ensimmäisistä kuuluisuuteen nousseista Clarionin kasvateista.
McIntyren tuotannosta erottuu erityisesti kaksi palkittua romaania: "Unikäärme" (1978) sekä "Aurinko ja kuu" (1997). "Unikäärme" sai Hugo-, Nebula- ja Locus-palkinnot, ja sitä on pidetty yhtenä parhaimmista ydinsodan jälkeiseen maailmaan sijoittuvista tarinoista. Teos on suurtuhon jälkeisten tarinoiden keskuudessa harvinaisesti perusvireeltään valoisa ja toiveikas. "Aurinko ja kuu" on Ranskan Aurinkokuninkaan Ludvig XIV:n hoviin sijoittuva osin vaihtoehtohistoriallinen teos.
McIntyren novellituotannosta on suomennettu hänen Finncon-vierailuunsa liittyen ”Siivet” (1979), julkaistu "Tähtivaeltajassa" 1/1995. Novelli oli Hugo- ja Nebula-ehdokkaana.
Ayamonte

Ayamonte on kaupunki Espanjassa Huelvan maakunnassa Andalusian itsehallintoalueella. Se sijaitsee Guadianan varrella Portugalin rajan tuntumassa. Vuonna 2021 kaupungissa oli 21 510 asukasta.
Väestömäärän kehitys.
Lähde:
Branford Marsalis

 
Branford Marsalis (s. 26. elokuuta 1960 New Orleans, Louisiana) on yhdysvaltalainen saksofonisti. Branford Marsalis on syntyisin muusikkoperheestä, josta hänen lisäkseen tunnettuja muusikkoja ovat isä Ellis Marsalis sekä nuoremmat veljet Wynton, Delfeayo ja Jason Marsalis. 
Branford Marsalis aloitti ammattilaisuransa 1980-luvun alussa Art Blakeyn orkestereissa jonka jälkeen hän soitti yhdessä veljensä Wyntonin kanssa vuosina 1982-1985. Vuonna 1985 hän liittyi Stingin taustayhtyeeseen ja soitti tämän kanssa Live Aid konsertissa. Tämän jälkeen hän perusti oman yhtyeensä vuonna 1986. 1990-luvun alussa Marsalis teki useita esiintymisiä Grateful Deadin kanssa ja voitti vuonna 1993 Grammy-palkinnon parhaasta pop-instrumentaalista yhdessä Bruce Hornsbyn kanssa. Hän myös kiersi Miles Davisin kanssa tämän yhdeksi viimeisiksi jääneistä kiertueista.
Branford Marsalis vieraili kvartetteineen Pori Jazzissa 1990.
Diskografia.
Lisäksi hän on levyttänyt useiden muusikkojen taustabändeissä.
Kanopos (mytologia)

Kanopos (; ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Spartan kuninkaan Menelaoksen aluksen ruorimies Troijan sodan aikana. Paluumatkalla sodasta hän kuitenkin menehtyi käärmeen puremaan Egyptissä, jonne alus oli poikennut kotimatkallaan. Menelaos hautasi Kanopoksen paikalle, johon perustettiin hänen nimeään kantanut Kanopoksen kaupunki. Plutarkhos vertasi Osirista Kanopokseen.
Kanopos on mahdollisesti antanut nimensä Canopukselle, kirkkaalle Kölin tähdistön tähdelle.
Noel Blanc

Noel B. Blanc (s. 19. lokakuuta 1938 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen Warner-Blanc yhtiön toimitusjohtaja ja entinen ääninäyttelijä, joka tunnetaan useiden Looney Tunes -hahmojen äänistä. Hänen isänsä oli Mel Blanc, joka loi samaisille hahmoille alkuperäiset äänet.
Elämäkerta.
Blancin lähes koko elämä keskittyi Looney Tunesin ympärille isänsä Mel Blancin ollessa tuolloin hahmojen ääninä. Nuoresta iästä lähtien hän yhdessä isänsä kanssa puhuivat toisilleen Looney Tunes hahmojen äänillä ja viihdyttivät samalla naapureiden lapsia. Blanc kokeili nuorena myös vastaamalla puhelimeen tietyn hahmon äänellä nähdäkseen osaisiko soittaja erottaa hänen ääntään isästään. Blanc kertoi myös isänsä Mel Blancin sanoneen useissa haastatteluissa tunteneensa poikansa Noelin olevan ainoa, joka kykeni imitoimaan hänen hahmojen ääniä tarkasti.
Noel Blancin tykästyminen animaatioon ammattimielessä alkoi kuitenkin vasta isänsä auto-onnettomuuden myötä 1960-luvun alussa. Hän ryhtyi isänsä toivuttua ohjaamaan isänsä äänityksiä kotistudiossaan. Myöhemmin armeijan jälkeen Blanc perusti isänsä kanssa Blanc Communications yhtiön, joka tuotti satoja mainoksia ja televisio-ohjelmia. Isänsä kuoleman jälkeen Noel Blanc ryhtyi pian itse tekemään hahmojen ääniä animaatioihin.
Blanc työskenteli Warner Bros.:lle muun muassa ääninauhojen parissa ääninäyttelyn ohella. Sittemmin Blanc Communications yhtiön yhdistyessä Warner Brosin kanssa hän on työkennellyt Warner-Blanc yhtiöksi muodostuneen yhtiön toimitusjohtaja.
Tietoviikko

Tietoviikko (Tivi) oli suomalainen tieto- ja viestintätekniikan uutislehti. Lehti ilmestyi joka toinen perjantai, yhteensä noin 22 kertaa vuodessa. Lehti uudistui marraskuussa 2009, jolloin viikoittaisesta ilmestymisestä siirryttiin harvempaan ilmestymiseen. Vuonna 2014 lehti fuusioitiin Sanomalta ostetun Tietokone-lehden kanssa. Lopputuloksena syntyi uusi Tivi, joka kantaa Tietoviikolta periytyvää nimeä, mutta on muuten Tietokone-lehden kaltainen, kerran kuussa ilmestyvä makasiinilehti tietotekniikan ammattilaisille.
Ensimmäinen Tietoviikko ilmestyi vuonna 1982. Lehti käsitteli tieto- ja viestintätekniikan kehitystä, ICT-alan yrityksiä sekä tieto- ja viestintäteknologian roolia liiketoiminnassa.
Tietoviikkoa kustantamaan perustettiin 25.11.1982 Tietoviikko Ky, jossa vastuullisina yhtiömiehinä olivat Suomen Atk-kustannus Oy ja Insinöörilehdet Oy sekä äänettöminä yhtiömiehinä Tietojenkäsittelyliitto ry ja Insinöörijärjestöjen koulutuskeskus ry. 20.11.1986 Suomen Atk-kustannus Oy ja Tietojenkäsittelyliitto myivät osuutensa Tietoviikko Ky:öön Insinöörilehdille, joka vuoden 1990 alusta fuusioitiin mediakonserni Talentumiin kuuluvaan Talentum Media Oy:öön.
Lehden päätoimittaja oli maaliskuusta 2012 lähtien Mikko Torikka, joka seuraa aikaisemmin päätoimittajana toiminutta Antti Oksasta. Lehden toimituspäällikkö on Jonna Vuokola. Mediakortin mukainen painos vuonna 2009 on 36 700 kpl.
Osa Tietoviikkoa oli tietojohtajille suunnattu CIO-julkaisu (Chief Information Officer -tittelin mukaan), joka ilmestyi muutaman kerran vuodessa Tietoviikon välissä ja lisäksi verkkosivuina.
Australia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Australia on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä 45 mitalia, joista 15 on kultaa. Vain Tokion kisoissa 1991 se on jäänyt kokonaan ilman mitaleja.
Australian ensimmäinen MM-mitalisti ja samalla maailmanmestari oli maratonjuoksun Helsingissä 1983 voittanut Robert de Castella. Seuraavan kerran australialainen palkittiin MM-kultamitalilla Ateenassa 1997, kun aboriginaali Cathy Freeman voitti 400 metrin juoksun. Toisen kultamitalinsa hän voitti Sevillassa 1999. Edmontonissa 2001 Australian ainoa maailmanmestari oli Valko-Venäjää aiemmin edustanut seiväshyppääjä Dmitri Markov. Pariisissa 2003 kultaa voitti 400 metrin aitajuoksussa Jana Pittman, joka otti Rawlinson-nimisenä toisen kultamitalinsa neljä vuotta myöhemmin Osakassa. Toinen Osakan australialainen maailmanmestari oli 50 kilometrin kävelyn voittanut Nathan Deakes. Berliinissä 2009 maailmanmestaruuden voittivat seiväshyppääjä Steven Hooker ja kiekonheittäjä Dani Samuels. Daegussa 2011 ja Lontoossa 2017 kultaa voitti aitajuoksija Sally Pearson. Dohassa 2019 kultaa voitti keihäänheittäjä Kelsey-Lee Barber. Eugenessa 2022 kultaa voittivat keihäänheittäjä Kelsey-Lee Barber ja korkeushyppääjä Eleanor Patterson. Budapestissä 2023 kultaa voitti seiväshyppääjä Nina Kennedy. Ainoat kolmissa eri kisoissa henkilökohtaisen mitalin saavuttaneet australialaiset ovat 50 kilometrin kävelyssä mitalin vuosina 2011, 2013 ja 2015 ottanut Jared Tallent ja 100 metrin aitajuoksussa mitalin vuosina 2011, 2013 ja 2017 ottanut Sally Pearson.
Erik Tysse

Erik Tysse (s. 4. joulukuuta 1980) on norjalainen kilpakävelijä. Hän on kotoisin Søftelandista Bergenin läheltä.
Tysse sijoittui Münchenin EM-kilpailuissa 2002 20 kilometrillä seitsemänneksitoista ajalla 1.25.06. Seuraavan vuoden Pariisin MM-kilpailuissa hän oli yhdeksästoista käveltyään ajan 1.22.43. Vuoden 2005 Helsingin MM-kisoissa hän sijoittui 20 kilometrillä kolmanneksitoista. Göteborgin EM-kisoissa vuoden kuluttua hän oli seitsemäs ja kävelyn maailmancupissa yhdeksäs ajalla 1.20.34. Osakan MM-kilpailuissa 2007 Tysse oli yksi harvoista, jotka osallistuivat 20 kilometrille sekä 50 kilometrille. Kahdellakympillä hän oli ajalla 1.24.10 kahdeksas ja viidelläkympillä viides käveltyään ajan 3.51.52. 
Tysse sijoittui ajalla 1.19.11 kuudenneksi kävelyn maailmancupissa 2008 Tšeboksaryssa. Pekingin olympialaisissa hän oli 20 kilometrillä 21:s ja 50 kilometrillä viides ajalla 3.45.08. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän käveli 20 kilometrillä seitsemänneksi ajalla 1.20.38. Maailmancupissa 2010 hän oli samalla matkalla neljäs. 
Kansainvälinen yleisurheiluliitto ilmoitti 20. heinäkuuta 2010 Tyssen antaneen saman vuoden toukokuussa positiivisen dopingnäytteen. Kielletty aine oli kolmannen sukupolven epo-hormoniksi kutsuttu Cera. Hän joutui dopingin käytön takia kahden vuoden kilpailukieltoon.
Tenkasen tyttökalenteri

Tenkasen tyttökalenteri on Aarne Tenkasen toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1997. Kappaleiden tekijöiksi ilmoitetaan henkilöt Erkki Salpola ja Pentti Jormanainen, mutta nämä kumpikin olivat Gösta Sundqvistin salanimiä.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalla 30, ja pysyi listalla yhteensä 3 viikkoa.
Uusi-Seelanti yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Uusi-Seelanti on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä kahdeksan mitalia, joista kuusi on kultaa. Kaikki mitalit on saavutettu heittolajeista.
Uuden-Seelannin ensimmäinen MM-mitalisti ja samalla maailmanmestari oli kiekonheiton Ateenassa 1997 voittanut Beatrice Faumuina. Seuraavissa kisoissa Sevillassa 1999 hän sijoittui viidenneksi mutta oli edelleen maansa paras urheilija. Pariisissa 2003 sijoittui kuulantyönnössä viidenneksi Valerie Adams, joka Helsingissä 2005 Valerie Vili -nimisenä saavutti hopeaa sekä Osakassa 2007 ja Berliinissä 2009 kultaa. Kolmannen kultamitalinsa hän voitti Daegussa 2011 jälleen Adams-nimellä ja neljännen kultamitalinsa Moskovassa 2013. Faumuina sijoittui Helsingissä neljänneksi ja Kimberley Smith 10 000 metrin juoksussa Osakassa 2007 neljänneksi ja Berliinissä 2009 kahdeksanneksi. Edellä mainittujen lisäksi Uuden-Seelannin naisista MM-kilpailuissa pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon on yltänyt 800 metrin juoksussa kuudenneksi vuonna 1997 sijoittunut Toni Hodgkinson ja kuulantyönnössä seitsemänneksi sekä Eugenessa 2022 että Budapestissä 2023 sijoittunut Maddison-Lee Wesche.
Uuden-Seelannin miesten parhaat saavutukset MM-kilpailuissa ovat kuulantyöntäjä Tomas Walshin kulta Lontoossa 2017 ja pronssi Dohassa 2019. Lisäksi pistesijalle ovat yltäneet keihäänheittäjä Gavin Lovegrove (neljäs Tokiossa 1991), Tomas Walsh (neljäs Pekingissä 2015, Eugenessa 2022 ja Budapestissä 2023), estejuoksija George Beamish (viides Budapestissä 2023), kymmenottelija Simon Poelman (kuudes Roomassa 1987 ja Tokiossa 1991), 1 500 metrin juoksija Nicholas Willis (kuudes Pekingissä 2015 ja seitsemäs Lontoossa 2017), kuulantyöntäjä Jacko Gill (kahdeksas Pekingissä 2015, seitsemäs Dohassa 2019 ja Eugenessa 2022 ja kuudes Budapestissä 2023) ja kävelijä Craig Barrett (seitsemäs 50 kilometrin kävelyssä Sevillassa 1999).
Georgian kuningaskunta

Georgian kuningaskunta () oli kuningaskunta nykyisen Georgian alueella vuosina 1008–1490. Kuningaskunta syntyi, kun bagrationien hallitsijasuku onnistui yhdistämään paikalliset pikkuvaltiot.
Bysantin heikentyminen neljännen ristiretken seurauksena vuonna 1204 mahdollisti Georgian nousun paikalliseksi suurvallaksi. Tätä kutsutaan Georgian kulta-ajaksi, joka päättyi jo 1220-luvulla mongolien hyökätessä Georgiaan. Georgiasta tuli Il-kaanien vasalli 1300-luvulle saakka, ja pian Georgia vallattiin uudelleen Timur Lenkin hyökätessä. Georgia itsenäistyi jälleen 1400-luvulla, mutta kuningaskunta hajosi kolmeen osaan perimysriitojen vuoksi vuosisadan lopulla.
Russell Mark

Russell Mark (s. 25. helmikuuta 1964) on australialainen haulikkoampuja, maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Russell Mark on saavuttanut olympialaisissa kaksoistrapissa kultaa Atlantassa 1996 ja hopeaa Sydneyssä 2000. Lisäksi hän saavuttanut useita MM-mitaleita trapissa ja kaksoistrapissa, joista kirkkaimpia ovat kaksoistrapin maailmanmestaruudet Fagnanosta 1994 ja Limasta 1997.
Shakin maailmanmestaruusottelu 1990

Shakin maailmanmestaruusottelussa 1990 pelasivat hallitseva maailmanmestari Garri Kasparov ja haastaja Anatoli Karpov. Kyseessä oli viides MM-ottelu Karpovin ja Kasparovin välillä. Ottelun kesti 24 peliä, ja se päättyi Kasparovin voittoon pistein 12½–11½. Kaksitoista ensimmäistä peliä pelattiin New Yorkissa, ja loput pelit pelattiin Lyonissa.
Ottelun aikana Kasparov oli 27-vuotias ja rankattu 2 800:lla ELO-pisteellä. Karpov oli 39-vuotias ja rankattu pistein 2 730. Palkintosumma oli kolme miljoonaa dollaria. Tammikuussa Kasparov oli joutunut lähtemään synnyinkaupungistaan Bakusta, jossa hän oli valmistautunut edellisiin MM-otteluihin. Hän tunnusti myöhemmin, että hänen valmistautumisensa oli heikompi kuin aikaisemmin, ja toisaalta Karpov oli paremmin valmistautunut kuin koskaan. Kasparov laittoi pöydälleen Neuvostoliiton lipun sijasta Venäjän uuden trikolorin ilmaistakseen tukensa Jeltsinille. Karpov protestoi tätä vedoten FIDE:n sääntöihin. Tuomaristo päätti, että he pelaisivat ilman lippuja. 
Karpov avasi kaikki pelinsä siirolla 1.d4, mihin Kasparov vastasi ottelun alussa kuningasintialaisella puolustuksella. Kasparov puolestaan avasi 1.e4 ja Karpov valitsi espanjalaisen pelin puolustuksekseen. Kasparov voitti toisen pelin, mutta Karpov tasoitti tilanteen seitsemännessä pelissä. Molemmat pelaajat alkoivat vaikuttaa äärimmäisen väsyneiltä. Muut pelit New Yorkissa päättyivät tasan, ja ottelu siirtyi Lyoniin. 14:nnessä pelissä Kasparov valitsi skotlantilaisen avauksen, jota ei ollut pelattu maailmanmestaruusottelussa sitten vuoden 1892 ottelun Steinitzin ja Tšigorinin välillä. Peli päättyi tasan, mutta Kasparov toisti avauksen seuraavassa pelissään valkeilla. Tällä kertaa Kasparov saavutti etua, kunnes peli keskeytettiin. Hänen joukkueensä löysi voittoisan jatkon jo ennen kuin peliä jatkettiin kahden päivän päästä. Karpov tasoitti tilanteen heti seuraavassa pelissä, jossa pelattiin Grünfeldin puolustusta. 
18:nnessa pelissä Kasparov palasi espanjalaiseen peliin. Hän onnistui avausvalmistelussaan, minkä vuoksi Karpov mietti tunnin 21. siirtoa. Peli keskeytettiin, kun Karpov oli sotilaan tappiolla ja hän luovutti jatkopelissä. Myös 20. pelissä Kasparov voitti espanjalaisessa pelissä näyttävällä hyökkäyksellä. Kasparov johti 11–9 ja tarvitsi vain pisteen viimeisistä neljästä pelistä säilyttääkseen tittelinsä, minkä hän saavutti kahdella tasapelillä seuraavissa peleissä. Karpov voitti vielä yhden pelin, mutta Kasparov voitti koko ottelun pistein 12½–11½. 
Ehdokasottelut.
Yhdeksän pelaajaa Interzonal-turnauksista ja edellisen maailmanmestaruussyklin neljännesfinalistia vuodelta 1987 (Andrei Sokolov, Jan Timman, Rafael Vaganian ja Artur Jusupov) otettiin ehdokasturnaukseen. Järjestö, joka oli organisoinut karsintaottelut, nimitti yhden pelaajan (Spragett). Karpov, edellisen syklin haastaja sijoitettiin suoraan neljännesfinaaliin.
Balto (elokuva)

Balto () on Steven Spielbergin omistaman Amblin Entertainmentin vuonna 1995 tuottama animaatioelokuva, jonka levityksestä vastasi Universal Pictures. Amblin Entertainment suljettiin pian Balton julkaisun jälkeen, ja yhdistettiin myöhemmin Dreamworksiin.
Balto perustuu tositapahtumiin Balto-nimisestä valjakkokoirasta, joka veti vuonna 1925 kurkkumätälääkettä Gunnar Kaasenin valjakossa. Ajajien ja rekikoirien ansiosta Nomen kaupungin lapset pelastuivat kurkkumätäepidemialta.
Täytetty Balto on näytillä Clevelandin luonnontieteellisessä museossa ja Balton muistoksi on myös pystytetty patsas New Yorkin Central Parkiin.
"Balto" sai myöhemmin kaksi jatko-osaa, Balto - pako yli suuren veden vuonna 2002 sekä Balto - Muutoksen tuulet vuonna 2004.
Juoni.
Balto on Alaskassa, Nomen kylässä elävä koirasusi. Baltolla ei ole perhettä. Balto elelee Boris-hanhen kanssa. Baltoa ei kukaan huoli lemmikikseen susimaisen ulkonäkönsä takia. Ilkeä Kiilu-koira on aina tekemässä ilkeyksiä Baltolle ja yrittää saada Balton näyttämään epäluotettavalta ihmisten silmissä.
Vetokoirat lähtevät hakemaan kylän sairaille lapsille kurkkumätälääkkeitä, mutta lumimyrkyssä Kiilu johtaa koirat väärään suuntaan. Balto lähtee Boriksen, Mucin ja Lucin kanssa etsimään eksyneitä tovereitaan. Jotta Balto ei sekoittaisi reittiä, hän raapii puihin kynnenjälkiä aikeenaan seurata niitä ystäviensä ja vetokoirien kanssa takaisin kylään. Metsässä koiria vastaan tulee suuri vihainen karhu ja valtataistelun aikana osa koirista jää valtavan puunoksan alle. Balto ja Jenna taistelevat karhua vastaan ja Balto onnistuu upottamaan pedon jäihin. Balto tippuu karhun mukana jäihin myös mutta selviää urheasti. Jenna antaa Baltolle lämmikkeeksi huivinsa. Sen jälkeen Balto jatkaa etsimistään yksin. Kun Balto vihoin löytää valjakon, Kiilu hyökkää sen kimppuun. Lopulta muut vetokoirat ymmärtävät kummalla on paremmat aikeet, Kiilulla vai Baltolla. Balto pudottaa Kiilun alas vuorelta.
Kotimatkalla Kiilu on raapinut puita ja yrittää eksyttää koirat, mutta Balto ystävineen löytää tie takaisin kotikylään, Kiilu paljastuu petolliseksi ja hänet hylätään petollisuutensa vuoksi. Koirat vievät asukkaille lääkkeet ja lapset saadaan vihdoin paranemaan.
Kuuba yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Kuuba on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä 63 mitalia, joista 22 on kultaa. Se jäi ensimmäisen kerran mitaleitta vuoden 2022 kisoissa. Vuodesta 1993 vuoteen 2009 se sai joka kerta vähintään yhden kultamitalin. Daegussa 2011 Dayron Robles tuli 110 metrin aitajuoksussa ensimmäisenä maaliin mutta hänet hylättiin toisen juoksijan estämisestä. Vuoden 1997 MM-kilpailuissa Kuuba sijoittui maitten mitalitilastossa kolmanneksi.
Kuuban ensimmäinen MM-mitalisti oli Helsingissä 1983 kiekonheitossa hopeaa saavuttanut Luis Delís. Stuttgartissa 1993 maa sai ensimmäiset maailmanmestarinsa, korkeushyppääjät Javier Sotomayorin ja Ioamnet Quinteron. Maan menestynein MM-kisaurheilija on Iván Pedroso, joka voitti pituushypyssä kultaa neljissä peräkkäisissä kisoissa vuosina 1995–2001. Moukarinheittäjä Yipsi Morenolla on kolme maailmanmestaruutta. Sotomayorin lisäksi kaksinkertaisia maailmanmestareita ovat 800 metrin juoksija Ana Quirot, keihäänheittäjä Osleidys Menéndez ja kolmiloikkaaja Yargelis Savigne.
N. T. Wright

Nicholas Thomas Wright, myös Tom Wright (s. 1. joulukuuta 1948), on brittiläinen teologi, raamatuntutkija ja pappi.
Wright opiskeli klassisia aineita ja myöhemmin anglikaanisen pappeuden teologiaa Oxfordin yliopistossa. Hänet vihittiin Englannin kirkon papiksi vuonna 1975. Hän toimi Downing Collegen stipendiaattina ja kappalaisena vuosina 1978–1981. Sen jälkeen hän opetti McGillin yliopistossa Kanadassa ja Worcester Collegessa Oxfordin yliopistossa. Hän toimi myös Lichfieldin katedraalin dekaanina ja vuonna 2000 Westminsterin abbeyn teologina.
Hänet vihittiin vuonna 1975 Englannin kirkon papiksi, ja vuosina 2003–2010 hän toimi Durhamin piispana. Häntä seurasi Justin Welby. Wright on toiminut akateemisissa tehtävissä muun muassa Oxfordin, Cambridgen, McGillin ja St Andrewsin yliopistoissa.
Wright on tuottelias kirjoittaja kristinuskon ja erityisesti Uuden testamentin aiheista. Hänen tutkimuskohteitaan ovat esimerkiksi olleet Jeesus ja evankeliumit, kristologia sekä Paavalin kirjeiden teologia ja eksegetiikka. Häntä arvostetaan laajasti eri teologisissa piireissä historiallisesta tutkimuksestaan, joka näkyy hänen laajassa julkaisutoiminnassaan. Teokset käsittelevät muun muassa Paavalin opetuksia ja vaikutusta sekä ylösnousemuksen merkitystä. Lisäksi hän on kirjoittanut ”For Everyone” -sarjan, joka tarjoaa selkeitä ja helposti ymmärrettäviä Uuden testamentin evankeliumien kommentaareja tavallisille lukijoille.
Benito Martinez

Benito Martinez (s. 28. kesäkuuta 1971 Albuquerque, New Mexico, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt sarjassa "Shield – lain varjolla" David Acevedaa. ja näytellyt monissa muissakin sarjoissa, kuten muun muassa sarjoissa "Monk", "Num3rot", "Bones", "NYPD Blue" ja "Shark". Hän on näytellyt myös Clint Eastwoodin ohjaamassa elokuvassa "Million Dollar Baby". Martinez on saanut ALMA-palkinnon sivuosastaan sarjasta "Shield – lain varjolla". Martinez on valmistunut Hollywood High School Performing Artsista.
Peter Akinola

Peter Jasper Akinola (s. 27. tammikuuta 1944) oli vuosina 2000-2010 Nigerian anglikaanisen kirkon johtaja, priimas. Hän syntyi jorubaperheeseen Abeokutassa.
Akinolasta tehtiin vuonna 1989 Abujan piispa ja vuonna 1997 Provinssi III:n arkkipiispa. 
Akinola on konservatiivinen kristitty, joka tunnetaan jyrkän kielteisestä suhtautumisesta seksuaalivähemmistöjä kohtaan.
Lapsuus ja ura ennen kirkon johtajuutta.
Akinola syntyi Abeokutassa Lounais-Nigeriassa. Hänen isänsä kuoli hänen ollessaan neljävuotias, jolloin Akinola lähetettiin asumaan setänsä luokse. Hän kävi koulua kymmenvuotiaasta 16-vuotiaaksi, minkä jälkeen hänen setänsä halusi tämän lopettavan koulun ja opettelevan kaupankäyntiä. Oltuaan oppipoikana Lagosissa hänestä tuli menestyksekäs huonekalujen tekijä ja patenttilääkkeitten myyjä, mutta hän luopui liiketominnastaan voidakseen opiskella papiksi. Hänet vihittiin diakoniksi vuonna 1978 ja papiksi vuonna 1979. Hän matkusti Yhdysvaltoihin ja valmistui vuonna 1981 maisteriksi Virginian teologisesta seminaarista. Palattuaan Nigeriaan hän työskenteli Abujan hiippakunnassa, jonka piispaksi hänet vihittiin vuonna 1989. Vuonna 1998 hänestä tuli enemmistöltään islamilaisen Pohjois-Nigerian arkkipiispa.
Nigerian anglikaanikirkon johtajana.
Vuonna 2000 Akinola valittiin koko Nigerian anglikaanikirkon johtajaksi, priimakseksi. Vuonna 2003 hän sai kansainvälistä huomiota, kun Yhdysvaltain episkopaalinen kirkko vihki Gene Robinsonin New Hampshiren piispaksi. Robinson oli ensimmäinen avoimesti homoseksuaali anglikaanipiispa. Akinola sanoi, että kyseinen kirkko oli "valinnut historiallisesta uskosta poikkeavan tien" ja kutsui homoseksuaalisuutta "jopa eläinten parissa tuntemattomaksi poikkeamaksi". Akinolan johdolla Nigerian kirkko perusti Pohjois-Amerikan Anglikaanien kokoonkutsun (Convocation of Anglicans in North America (CANA))vaihtoehdoksi niille seurakunnille, jotka vastustivat episkopaalikirkon toimia mutta halusivat yhä pysyä osana anglkaanista kirkkoyhteisöä (Anglican Communion). Vuonna 2007 vihittiin CANAn ensimmäinen lähetyspiispa Martyn Minns Virginiasta vastoin Canterburyn arkkipiispan Rowan Williamsin toiveita.
Akinola oli julkisuudessa myös vuonna 2006, jolloin hän Nigerian kristittyjen yhdistyksen presidentin ominaisuudessa antoi lausunnon koskien muslimien mellakointia, jotka johtuivat tanskalaisten sanomalehtien julkaisemista Muhammed-pilakuvista. "Pitäisikö meidän tässä vaiheessa muistuttaa muslimiveljiämme, että heillä ei ole väkivallan monopolia tässä maassa", Akinola sanoi. Rowan Williamsin mukaan Akinola tarkoitti sanansa varoitukseksi, ei uhkaukseksi. Toisaalta vuonna 2004 Akinola oli kieltäytynyt tuomitsemasta 700 muslimin kuolemaa, jotka olivat seuranneet kostona 75 kristityn tappamisesta.
Collin Benjamin

Collin Benjamin (s. 3. elokuuta 1978 Windhoek) on namibialainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja ja puolustaja. Hän edusti kymmenen vuotta saksalaisseura Hamburger SV:tä. Hän on toiminut Namibian maajoukkueen päävalmentajana vuodesta 2022.
Benjamin edusti kotimaassaan Civicsiä ja siirtyi vuonna 1999 Saksaan. Siellä hän pelasi ensin Raspo Elmshornissa ja Germania Schnelsenissä. Hän siirtyi vuonna 2001 Hamburger SV:hen ja edusti joukkuetta kymmenen kauden ajan. Hän pelasi Bundesliigassa 146 ottelua ja teki niissä 13 maalia. Tuloksellisin kausi oli 2004–2005, jolloin hän pelasi 26 bundesliigaottelua ja teki niissä viisi maalia. Hän päätti pelaajauransa kaudella 2011–2012 TSV 1860 Münchenin joukkueessa 2. Bundesliigassa.
Benjamin pelasi Namibian maajoukkueessa 41 maaottelua vuosina 1998-2011 ja teki niissä kuusi maalia. Hän edusti Namibiaa Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2008.
Benjamin on toiminut vuonna 2012 päättyneen pelaajauransa jälkeen valmentajana. Hän oli vuosina 2018-2022 Namibian maajoukkueessa apuvalmentajana ja aloitti heinäkuussa 2022 maajoukkueen päävalmentajana.
Sarjakuvaneuvos

Sarjakuvaneuvos on Suomen sarjakuvaseuran myöntämä tunnustuspalkinto. Se myönnetään henkilölle, joka on toiminnallaan merkittävästi edistänyt sarjakuvailmaisun asemaa Suomessa.
Sarjakuvaneuvoksen nimitys otettiin käyttöön vuonna 1981, ja sen jälkeen sitä jaettiin viiden vuoden välein vuoteen 2006 saakka. Sarjakuvaneuvokseksi on nimitetty sarjakuvakeräilijöitä, -kirjailijoita ja -toimittajia sekä tärkeitä suomalaisia sarjakuva-alan vaikuttajia.
Sarjakuvaneuvokset.
Lähde
Sam Jaffe

Shalom ”Sam” Jaffe (10. maaliskuuta 1891 – 24. maaliskuuta 1984) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi roolistaan elokuvassa "Asfalttiviidakko" (1950).
Muita elokuvia, joissa Jaffe esiintyi, olivat muiden muassa "Sininen kuu" (1937), "Gunga Din" (1939), "Uhkavaatimus Maalle" (1951) ja "Ben-Hur" (1959). Hänet nähtiin myös televisiosarjassa "Tohtori Ben Casey" (1961–1965). Jaffe kuului jonkin aikaa Hollywoodin mustalle listalle. 
Jaffe syntyi juutalaiseen perheeseen New Yorkissa ja opiskeli insinööritaitoa Columbian yliopistossa. Hän oli naimisissa näyttelijä Bettye Ackermanin kanssa vuodesta 1956 kuolemaansa Beverly Hillsissä 93-vuotiaana.
Sebastian Boenisch

Sebastian Boenisch (s. 1. helmikuuta 1987 Gliwice) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi Saksan sarjoissa koko uransa lukuun ottamatta Itävallassa viettämäänsä viimeistä pelikauttaan 2019–2020.
Boenisch pelasi Bundesliigassa 124 ottelua Schalken, Werder Bremenin ja Bayer Leverkusenin joukkueissa ja teki niissä neljä maalia. Kaudella 2016–2017 hän pelasi 2. Bundesliigassa 14 ottelua TSV 1860 Münchenin joukkueessa. Hän voitti Saksan cupin Werder Bremenin joukkueessa vuonna 2009.
Boenisch pelasi Saksan alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän voitti alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2009 ja pelasi lopputurnauksessa kolme ottelua jouduttuaan loukkaantumisen takia olemaan poissa kahdesta alkulohko-ottelusta.
Aikuisten maajoukkuetasolla Boenisch edusti syntymämaataan Puolaa ja pelasi 14 maaottelua vuosina 2010–2013. Puolassa pelatuissa vuoden 2012 EM-kilpailuissa hän pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa.
Sam Jaffe (tuottaja)

Sam Jaffe (21. toukokuuta 1901 – 10. tammikuuta 2000) oli yhdysvaltalainen elokuvavaikuttaja, joka toimi uransa eri vaiheissa muun muassa tuottajana ja kykyjenetsijänä.
Jaffe oli kotoisin New Yorkin Harlemista. Hän aloitti elokuvauransa juoksupoikana Paramountilla jätettyään high schoolin kesken. Jo 22-vuotiaana hän toimi tuotantopäällikkönä Ernst Lubitschin, Josef von Sternbergin ja Rouben Mamoulianin elokuvissa. 1930-luvulla hän työskenteli jonkin aikaa Columbia Picturesin alaisuudessa kunnes perusti oman Jaffe Agency -toimistonsa, joka edusti useita kuuluisia näyttelijöitä ja ohjaajia. 1940-luvulla hän tuotti 20th Century Foxille sotaelokuvan "The Fighting Sullivans" (1944). Vuonna 1959 Jaffe luopui toimistostaan ja muutti Lontooseen, missä hän tuotti muun muassa elokuvat "Elsa – vapaana syntynyt" (1966) ja "Kauhujen teatteri" (1973). Myöhemmällä iällään Jaffe tunnettiin myös impressionistisen kuvataiteen keräilijänä.
Jaffe kuoli 98 vuoden ikäisenä Los Angelesissa, Kaliforniassa tammikuussa 2000.
Virginia McKenna

Virginia McKenna OBE (s. 7. kesäkuuta 1931) on brittiläinen näyttelijä. Hän syntyi Lontoossa ja opiskeli Central School of Speech and Dramassa.
McKenna esiintyi teatterissa jo ennen vuonna 1952 tapahtunutta elokuvadebyyttiään. Hän voitti uransa aikana niin Baftan kuin Laurence Olivier -palkinnonkin; hän oli ehdolla myös Golden Globen saajaksi. 
Elokuvia, joissa McKenna on esiintynyt, ovat muiden muassa "A Town Like Alice" (1956), "Naisvakooja" (1958) ja "Elsa – vapaana syntynyt" (1966). Tunnettu näyttelijä on myös eläinten oikeuksien puolestapuhuja.
Kannaksen lukio

Kannaksen lukio oli Lahden kaupungin ylläpitämä lukio. Lukio sijaitsi Paavolan kaupunginosassa Kannaksenkatu 20:ssä. Lukiossa oli noin 750 opiskelijaa ja 50 opettajaa. Yleislinjan lisäksi Kannaksen lukiossa oli kansainväliseen IB-tutkintoon johtava erityistehtävä sekä kuvataiteen erityistehtävä. Kannaksen lukiossa tarjottiin omana painotuksena myös teatteritaiteen kursseja.
Lukion rehtorina toimi Jyrki Rosti. Kannaksen lukion peruskorjaus valmistui kevät-talvella 2009. Peruskorjauksen yhteydessä lukioon rakennettiin noin 500 neliömetriä kuvataiteen ja muotoilun tiloja. Myös näyttämötekniikka uusittiin vastaamaan pienen teatterin tarpeita.
Kannaksen lukio katsotaan avatuksi 2. syyskuuta 1907 Terijoen suomalaisena yhteiskouluna, joka sai oman Yrjö Sadeniemen suunnitteleman koulurakennuksen 1910. Lahdessa oli talvisodan aikana ennestään lukio-opetukseksi Lahden yhteiskoulun oppikoululuokat ja kaksi yksityistä oppikoulua. Neljänneksi tuli Terijoen suomalainen yhteiskoulu, jolle Lahden kaupunki anoi luvan valtioneuvostolta ja jolle tuli nimeksi Kannaksen yhteislyseo tarkoittaen Karjalankannasta, jolla Terijoen kunta, entinen Kivennavan kylä, oli sijainnut vuodesta 1910 alkaen.
Kannaksen yhteislyseo aloitti Lahden lyseon tiloissa, jonne tuli myöhemmin myös 1944 Lahdenpohjan Yhteislyseo, joka nimettiin sittemmin Lahden keskikouluksi ja lopulta Salinkallion lukioksi. Kannaksen lukion Annikki Virtasen suunnittelema koulurakennus valmistui 1952. Rakennuksen peruskivi oli tuotu Terijoelta. 
Kannaksen lukio yhdistyi Tiirismaan lukion kanssa vuonna 2022. Yhdistymisen jälkeen lukio tunnetaan nimellä Lahden lukio Gaudia.
Andy Ram

Andy Ram (; s. 10. huhtikuuta 1980) on Uruguayssa syntynyt israelilainen tennispelaaja. Hän on kilpaillut kolmissa olympialaisissa vuosina 2004–2012.
Ram on tehnyt tuloksekasta yhteistyötä varsinkin maanmiehensä Jonathan Erlichin kanssa.
Grand Slam -voitot.
Ram on saavuttanut voittoja seuraavissa Grand Slam -turnauksissa:
Jonathan Erlich

Jonathan Dario Erlich (; s. 5. huhtikuuta 1977 Buenos Aires) on Argentiinassa syntynyt israelilainen tennispelaaja. Hänet tunnetaan varsinkin nelinpeleistä Andy Ramin parina.
Erlich kilpaili vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa.
Vuonna 2008 Erlich voitti Ramin kanssa miesten nelinpelin mestaruuden Australian avoimessa tennisturnauksessa. Heitä vastassa olivat ranskalaiset Arnaud Clément ja Michaël Llodra.
Sa’ud Kariri

Sa’ud Al Kariri (s. 3. heinäkuuta 1980) on saudiarabialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Seuratasolla hän edusti pitkään Al-Ittihadia. 
Maajoukkueessa Kariri on pelannut 37 ottelua, joissa hän on tehnyt 12 maalia. Hän pelasi MM-kisoissa 2006 kaikki Saudi-Arabian kolme ottelua alusta loppuun.
Noah Taylor

Noah George Taylor (s. 4. syyskuuta 1969) on Lontoossa syntynyt, varhaislapsuudessaan vanhempiensa maahan Australiaan muuttanut näyttelijä. Hänen ensimmäinen iso roolinsa oli elokuvassa "Kesä joka muutti kaiken" ("The Year My Voice Broke", 1987); hänet nähtiin myös sen jatko-osassa ("Flirting", 1991). 
Myöhemmin Taylor on noussut laajempaan kansainväliseen huomioon rooleillaan muiden muassa elokuvissa "Loisto" (1996), "Melkein julkkis" (2000), ' (2001), ' (2003), "Steve Zissoun vedenalainen maailma" (2004) sekä "Jali ja suklaatehdas" (2005). Hän on esiintynyt myös televisiosarjassa "Game of Thrones" (2013–2014) Locken roolissa. 
Elokuvatähteyden ohella Taylor on myös lahjakas muusikko.
Papendrecht

Papendrecht on kunta ja kaupunki Alankomaissa Etelä-Hollannin provinssissa. Vuonna 2008 kaupungissa oli 31 616 asukasta ja väestötiheys on 3 339/km². Kunnan pinta-ala on 10,77 neliökilometriä, josta vettä on 1,3 km².
Pysyvät asukkaat saapuivat alueelle vuoden 1000 tienoilla. Ensimmäinen dokumentoitu maininta Papendrecht -nimestä on vuodelta 1105. Kaupunki perustettiin vuonna 1277, kun vesi oli saatu hallintaan ensimmäisten patojen ja tuulimyllyjen rakentamisen myötä. Ensimmäiset asukkaat elättivät itsensä pääasiassa muun muassa kalastuksella ja maanviljelyllä.
Papendrecht on tehnyt yhteistyötä saksalaisen Blombergin kaupungin kanssa vuodesta 1975 lähtien.
Visramiani

Visramiani () on keskiaikainen georgialainen versio vanhasta persialaisesta rakkaustarinasta "Vīs ja Rāmīn". Perinteisesti on sanottu, että sen kirjoitti proosaksi 1100- ja 1200-lukujen valtiomies ja kirjailija Sargis Tmogvi, joka työskenteli Georgian kuningatar Tamarin hallituskaudella (1184–1213). 
Tarinan georgialainen versio on vapaa käännös, joka säilyttää täysin alkuperäisen persiankielisen tekstin hengen, mutta eroaa siitä pienissä yksityiskohdissa. Käännöksellä on elävä paikallinen georgialainen väri. "Visramianilla" oli huomattava vaikutus koko Georgian kirjallisuuden myöhempään kehitykseen. Kertomus mainitaan ja sitä ihaillaan lähes kaikissa georgiankielisen kirjallisuuden keskiaikaisissa ja varhaismoderneissa klassikoissa, myös Šota Rustavelin eepoksessa, joka on keskiaikaisen georgialaisen runouden kruunu. Vis ja Ramin otettiin mukaan 12 kuuluisimman parin luetteloon, joka laadittiin kuningatar Tamarin viralliseen kronikkaan "Hallitsijoiden historiat ja ylistykset", kun hän meni naimisiin alanialaisen prinssin Davit Soslanin kanssa.
"Visramianin" tärkeys Persian kirjallisuuden historialle juontuu siitä, että se on teoksen vanhin tunnettu käsikirjoitus ja paremmin säilynyt kuin alkuperäinen persiankielinen teksti. Sen avulla on restauroitu hävinneitä rivejä ja tunnistettu luotettavia versioita persialaisten käsikirjoitusten joukosta, josta suurin osa on peräisin myöhemmältä aikakaudelta (1600–1700-luvuilta).
"Visramianin" julkaisi ensimmäisen kerran kirjailija Ilia Tšavtšavadze vuonna 1884. Englanninkieliselle maailmalle sen teki tutuksi Sir Oliver Wardropin käännös "Visramiani: the story of the loves of Vis and Ramin, a romance of ancient Persia" vuonna 1914. Myöhemmin 1960-luvulla georgialaiset iranologit Aleksandre Gvakharia ja Magali Todua tutkivat sitä perusteellisesti ja vertailivat sitä persiankieliseen tekstiin.
Samuel Jones

Samuel Symington Jones (16. tammikuuta 1880 Fairfield, Connecticut – 13. huhtikuuta 1954 Knoxville, Tennessee) oli yhdysvaltalainen korkeushyppääjä. Jones voitti olympiakultaa korkeushypyssä vuoden 1904 kesäolympialaisissa St. Louisissa tuloksella 180,3 cm.
Alassane N’Dour

Alassane N’Dour (s. 12. joulukuuta 1981, Dakar) on senegalilainen jalkapalloilija.
Seuratasolla N’Dour on pelannut muun muassa AS Saint-Étiennessä. Hän on edustanut Senegalia yksissä MM-kisoissa, vuonna 2002 ja saavutti sitä ennen vuoden 2002 Afrikan-mestaruuskisoissa hopeaa.