tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Montenegro kesäolympialaisissa 2008

Montenegro osallistui 2008 Pekingin olympialaisiin 19 urheilijan joukkueella kuudessa lajissa. Montenegro oli ensimmäistä kertaa itsenäisenä valtiona mukana olympiakisoissa. Maasta tuli Kansainvälisen olympiakomitean jäsen vuonna 2007.
Suurimman osan Montenegron joukkueesta muodosti miesten vesipallomaajoukkue, joka voitti syyskuussa 2007 Euroopan olympiakarsintaturnauksen. Joukkue voitti saman vuoden heinäkuussa EM-kultaa. 
Vesipalloilijoiden lisäksi Montenegroa edusti kuusi yksilöurheilijaa: ampuja Nikola Šaranović osallistui 10 metrin ilmapistoolin ja 50 metrin pistoolin kilpailuihin. Judoka Srđan Mrvaljević kilpaili alle 81 kg:n painoluokassa. 
Nyrkkeilijä Milorad Gajović edusti Montenegroa raskaassa sarjassa ja uimari Marina Kuč 200 metrin rintauinnissa. Yleisurheilussa Goran Stojiljković oli mukana miesten maratonilla ja Milena Milašević naisten 100 metrillä.
Uinti.
Naiset
Vesipallo.
Montenegron miesten vesipallojoukkue sijoittui neljänneksi. Se sijoittui alkulohkossaan kolmanneksi voitettuaan Kanadan 12–0 ja Kreikan 10–6, pelattuaan tasapelit 10–10 Unkaria ja 5–5 Australiaa vastaan ja hävittyään Espanjalle 6–12. Puolivälieräottelussa Montenegro voitti Kroatian 7–6, mutta hävisi välierässä Unkarille 9–11 ja pronssiottelussa Serbialle 4–6.
Yleisurheilu.
Miehet
Naiset
Pelargoniseitikki

Pelargoniseitikkiryhmä ("Cortinarius flexipes coll.") on seitikkien sukuun kuuluva lajiryhmä. Pelargoniseitikki on ruskeanmusta tai kuivana harmaanmusta. Lakin reunoissa erottuu suojusjätteitä. Jalka on ruskea, latvasta violetti ja siinä on suojusjätteistä muodostuvia vöitä, joista ylin on rengasmainen. Heltat ovat ruskeat tai harmahtavat. Sieni tuoksuu pelargonilta. Se ei ole ruokasieni. Pelargoniseitikki kasvaa yleisenä havu- ja sekametsissä.
DJ Sammy

DJ Sammy (oik. Samuel Bouriah, s. 19. lokakuuta 1969 Mallorca, Espanja) on espanjalainen eurodanceartisti. Hänellä on ollut viisi myyntilistoille noussutta levyä. Hänen levytyksiään ovat Bryan Adamsin ""Heaven", "Rise Again" ja Don Henleysin "The Boys of the Summer"". Hänen vaimonsa nimi on Marie, ja heillä on yksi lapsi, Saphira Maria (10. helmikuuta 2005).
Verihelttaseitikki

Verihelttaseitikki ("Cortinarius semisanguineus") on punaruskea tai joskus oliivinsävyinen seitikkilaji. Heltat ovat verenpunaiset, jalka kellertävä.
Ulkonäkö ja koko.
Verihelttaseitikin lakki on nuorena kellomainen, myöhemmin kuperaksi laakeneva, sen keskellä on yleensä matala kohouma. Pinta on päältä kuivapintainen, hienosäikeinen, himmeän kellanruskea ja siinä voi olla myös oliivinvihreitä sävyjä. Heltat josta laji onkin hyvin helppo tuntea, ovat melko tiheässä, nuorina, nimensä mukaisesti, verenpunaiset ja vanhemmiten kun itiöt kypsyvät ruskeanpunaiset. Jalka suhteellisen pitkä ja hoikka, ruskeankeltainen, tyvestä punertava, himmeän kiiltävä, siinä on melko heikosti erottuvia, ruskeankeltaisia seittivöitä. Kasvuaika on elo–syyskuussa. 
Kasvupaikka ja elinympäristö.
Verihelttaseitikki on hyvin yleinen kuivissa kangasmetsissä ja tuoreemmillakin kankailla, ja toisinaan se on mäntykankaiden runsain sienilaji. Se on männyn mykorritsasieni.
Käyttö.
Veriseitikkiryhmän sienet voivat aiheuttaa vatsakipuja, joten niitä ei suositella ruokakäyttöön. Verihelttaseitikki on kuitenkin hyvä sieni värjäykseen ja siitä saadaan punaisia ja oransseja värejä.
Hurmeseitikki

Hurmeseitikki ("Cortinarius purpureus" vanh. "Cortinarius phoeniceus") on okranvärinen, punaruskea tai kastanjanvärinen seitikkilaji. Se on hyvä värjäykseen ja siitä saadaan erilaisia punaisia sävyjä.
Ulkonäkö ja koko.
Lakki on 2-6 cm, laakean kupera paksumaltoinen okranvärinen, mutta vanhemmiten tummempi, punaruskea tai kastanjanvärinen. Heltat nuorella sienellä verenpunaiset ja tummuvat vanhemmilla sienillä ruskeiksi. Jalka on tukeva, kellertävästä vaaleanruskeaan, ja siinä on punaisia säikeitä. Malto on vaaleaa. Sieni maistuu lievästi kitkerälle eikä ole ruokasieni. Ei haise erityisesti.
Hurmeseitikki muistuttaa veriseitikkiä ja verihelttaseitikkiä, on kuitenkin on selvästi ruskeampi, jalka selvästi paksumpi ja lyhyempi. Verihelttaseitikin jalka on vaaleamman keltainen, sillä on vain jalan tyvessä punaista, hurmeseitikin jalassa on punaista häivemäistä seittiä, mikä tekee jalasta punertavamman näköisen. 
Kasvupaikka ja elinympäristö.
Hurmeseitikki kasvaa rehevissä havumetsissä kohtalaisen harvinaisena.
Käyttö.
Käytetään värjäyksessä punaisten ja ruskeiden värisävyjen aikaansaamiseen, niin kuin monia muitakin muitakin seitikkejä, kuten esimerkiksi veriseitikkiä ("Cortinarius sanguineus") ja verihelttaseitikki ("Cortinarius semisanguineus").
Ei ole Kööpenhamina kuin ennen

Ei ole Kööpenhamina kuin ennen on Juha ”Watt” Vainion sanoittama ja esittämä kappale vuodelta 1983. Kappale esiintyy "Sellaista elämä on" -albumilla. Se julkaistiin myös singlenä, jonka B-puolella oli kappale ”Lentoemäntä”. Kappaleen on säveltänyt ja sovittanut Markku Johansson. Vainio käytti kappaleen säveltä myös joissain mainoskappaleissaan.
Kappaleen on levyttänyt myös Vesa-Matti Loiri, jonka levytys julkaistiin hänen albumillaan "Ystävän laulut II" vuonna 2004. Imitaattori Jope Ruonansuu on tehnyt kappaleesta version ”Ei ole gugga juontaja go Ellen”, joka on hänen vuonna 2007 ilmestyneellä albumillaan "Tanssii läskien kanssa".
Laulun tarina.
Kappaleessa kerrotaan, kuinka laulun minä ja ”Hakkaraisen Masa” viettivät 1950-luvulla aikaa Kööpenhaminassa. Kaupunki on kuitenkin vuosikymmenten saatossa muuttunut, ja nuoruuskin on taakse jäänyttä elämää. Hakkaraisen Masa on nimetty Vainion ystävän Martti Lappalaisen mukaan, mutta hän pyysi Vainiota muuttamaan nimen. Lappalainen vaihtui Hakkaraiseen.
Äänitys.
”Ei ole Kööpenhamina kuin ennen” äänitettiin Takomo-studioilla Helsingissä vuonna 1983. Äänittäjinä toimivat Juha Laakso ja Jukka Teittinen. Kappaleen tuotti Jaakko Salo. 
Alkuperäisversiolla oli mukana seuraavat muusikot:
S/S Olli

S/S Olli on höyrylaiva, joka on rakennettu vuonna 1920 Lehtoniemen konepajalla hinaajaksi Lauttauskalusto Osakeyhtiölle. Vuonna 1947 alus myytiin Kymi osakeyhtiölle joka kunnostuksen jälkeen siirsi laivan Mikkeliin hinaamaan niputuslauttoja. Kymi osakeyhtiö luopui höyryhinaajien käytöstä 1960-luvulla ja S/S Olli myytiin yksityisomistukseen. Yksityisomistukseen siirryttyään laiva koki täydellisen muodonmuutoksen ja hinaaja muutettiin matkustajalaivaksi: peräkannelle rakennettiin erillinen saunahytti ja koko alus katettiin erillisellä kesäkatoksella. Hinaaja-ajan musta väri vaihtui kokovalkoiseen.
Aluksessa on potkurin ympärillä Kort-tunneli, joka parantaa sen ohjattavuutta. 
Tekniset tiedot.
Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin ja se on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.
Veriseitikki

Veriseitikki ("Cortinarius sanguineus") on laakea, veren- tai karmiininpunainen seitikkilaji. Sienen heltat ovat myös verenväriset. Jalka on karmiininpunainen. Veriseitikki ei sovellu ruokasieneksi, mutta se on hyvä värjäykseen ja siitä saadaan yleensä paljon väriä. 
Ulkonäkö ja koko.
Lakki on 1,5–4 cm leveä, laakean kupera. Jalka pitkä ja ohut. Lakki, jalka sekä heltat ovat tumman karmiinin- tai verenpunaisia, heltat muuttuvat myöhemmin ruskeiksi. Ei eritystä hajua. 
Kasvupaikka ja elinympäristö.
Se kasvaa yleisenä tuoreiden havumetsien sammalmättäissä syksyisin. Paikoin runsaasti. 
Käyttö.
Veriseitikkiä käytetään värjäyksessä samoin kuin sukulaisiaan verihelttaseitikkiä ("Cortinarius semisanguineus") tai hurmeseitikkiä ("Cortinarius purpureus") Veriseitikistä saa yleensä paljon väriä, yleensä tumman punaista. Ne kerätään mieluiten vanhoina, nuoremmistakin saa väriä, tai jäätyneinä jolloin väri on sinipunaista, mädäntyneetkin käyvät. Myös jälkiliemillä saa väriä. 
Veriseitikki ei ole ruokasieni. Sientä voidaan pitää lievästi myrkyllisenä, sillä se voi aiheuttaa syötynä ruoansulatuskanavan ärsytystä.
Vinokaspulkkosieni

Vinokaspulkkosieni ("Tapinella panuoides", syn. "Paxillus panuoides") on aiemmin pulkkosieniin luokiteltu viuhka- tai kielimäinen ruskeankeltainen tai oliivinsävyinen sieni. Sen heltat ovat vaaleat tai kellertävät. Sienellä ei ole jalkaa. Vinokaspulkkosieni kasvaa männyn- ja kuusenkannoilla, mutta myös kosteissa ja lahoavissa puurakenteissa, kuten kellareissa. Vinokaspulkkosieni ei ole ruokasieni. Sieni kasvaa koko Suomessa harvinaisena. Se on paha ruskolahottaja.
Länsi-Rajan Konkarit

Länsi-Rajan Konkarit (LRK) on vuonna 1980 perustettu torniolainen jääpalloseura. Seura keskittyy junioritoimintaan, joissa se on myös voittanut joitakin Suomen mestaruuksia 1980-luvulla.
LRK perustettiin vuonna 1980, mutta seuran jääpallotoiminta on vanhempaa perua, sillä LRK:laiset pelasivat jääpalloa 1970-luvulla usean joukkueen voimin. 1970-80 luvun vaihteen aikoihin Tornion Palloveikkojen (ToPV) jääpallotoiminta kasvoi voimakkaasti, eikä kaikille lajin harrastajille riittänyt pelipaikkoja Palloveikkojen eri ikäryhmien ykkösjoukkueissa, jolloin pelejä pelattiin TPV-2 nimellä. Kakkosjoukkueen imagosta pyrittiin pääsemään eroon, jolloin keksittiin nimi Länsi-Rajan Konkarit. Nimen kehitti porilainen jääpallomies ja myöhemmin huippuerotuomarina mainetta niittänyt Kalevi Ruuttu, joka oli perustanut Poriin aiemmin Länsi-Rannikon Konkarit nimisen veteraanijääpallo-joukkueen. LRK:n seurajohtajana sen perustamisesta lähtien on toiminut Matti Pajunen. 
LRK liittyi Bandyliigaan kaudella 2017. Taustana siirtymisessä bandyliigaan oli haaparantalais-torniolaisen yhteisseuran Haaparanta-Tornion Palloveikot (HT-Bandy) ajautuminen konkurssiin keväällä 2017 ja putoaminen Allsvenskanista eli Ruotsin toiseksi korkeimmalta sarjatasolta. Sitä ennen ToPV oli luopunut bandyliigapaikastaan kauden 2014 jälkeen. Näin torniolaisjoukkuetta ei pelannut kolmeen kauteen jääpallon pääsarjassa. Keskeisenä puuhamiehenä LRK:n liittymisessä bandyliigaan oli maajoukkueessakin pelannut Pekka Hiltunen. Seuran ensimmäinen bandyliigakausi 2018 on ollut seuran paras eli sijoitus runkosarjassa viides, mutta putoaminen heti puolivälierässä. Sen jälkeen seura on ollut sarjan viimeinen eli kymmenes. Kauden 2019-2020 jälkeen seura päätti luopua paikastaan Bandyliigassa. 
Länsi-Rajan Konkareiden kasvatteja ovat muun muassa vuoden 2004 jääpallon maailmanmestarit Pasi Hiekkanen, Markus Hiukka, Marko Miinala ja Vesa Vuokila. Myös alppihiihtäjä Kalle Palander on juniori-ikäisenä edustanut seuraa.
Otto von Fieandt

Otto Henrik von Fieandt (26. syyskuuta 1762 Ristiina – 15. syyskuuta 1823 Viipurin pitäjä) oli Suomen sodassa taistellut suomalainen eversti. Hänestä kertoo J. L. Runebergin "Vänrikki Stoolin tarinoiden" runo ”Otto von Fieandt”.
Elämäkerta.
Von Fieandtin vanhemmat olivat majuri Magnus Fredrik von Fieandt ja Sigrid Regina Furumarck. Hänet kastettiin Mikkelin Norolassa 28.9. Hänet kirjattiin seitsemänvuotiaana vapaaehtoiseksi Savon jääkärirykmentin riveihin, ja hänestä tuli vänrikki 16-vuotiaana vuonna 1778. aikana von Fieandt toimi kreivi Hamiltonin adjutanttina, ja hän oli mukana myös Anjalan liitossa. Sotaylioikeus tuomitsi von Fieandtin tämän vuoksi kuolemaan, mutta kuningas Kustaa III armahti hänet. Von Fieandt jatkoi sotilasuraansa ensin Hämeen läänin jalkaväkirykmentin kapteenina ja vuodesta 1796 majuriksi ylennettynä Rautalammin pataljoonan komentajana.
Suomen sodassa 1808–1809.
Suomen sodan alkaessa helmikuussa 1808 Hämeen läänin jalkaväkirykmenttiin palannut von Fieandt johti omaa osastoaan. Osasto suojasi Suomen armeijan itäistä sivustaa, kun armeija eteni takaisin etelään Siikajoen taistelun jälkeen. Von Fieandt valtasi 8. kesäkuuta 1808 noin parinsadan miehen voimin Perhossa sijainneen suuren venäläisten varaston. Von Fieandt soti Perhon ja Karstulan alueella noin 3 000 – 4 000 miehen vahvuisia venäläisjoukkoja vastaan ja valtasi myös Kyyjärvellä sijainneen tärkeän Lintulahden tienristeyksen. Suomalaiset joutuivat kuitenkin perääntymään ylivoiman edessä takaisin Perhoon 2. heinäkuuta 1808 käydyn Lintulahden taistelun jälkeen. 
Von Fieandt joutui peräytymään Veteliin saakka 11. heinäkuuta 1808 käydyn Kokkonevan taistelun jälkeen, mutta saatuaan avukseen eversti Odert Reinhold von Essenin osaston molemmat osastot ryhtyivät taas etenemään. Kun von Essenin joukko palasi pääarmeijan yhteyteen, everstiluutnantiksi ylennetty von Fieandt jäi johtamaan noin 1 500 miehen vahvuista osastoa.
Von Fieandtin osasto kärsi yli 500 miehen tappiot kenraali Jegor Vlastovin johtamia venäläisiä joukkoja vastaan Karstulan taistelussa 21. elokuuta 1808. Suomalaisten puolustusasemat olivat huonot, ja von Fieandtin laiminlyötyä tiedustelun venäläiset pääsivät saarrostamaan heidät. Von Fieandtin joukot vetäytyivät nyt pohjoista kohti vetäytyvän pääarmeijan yhteyteen. Von Fieandt osallistui sodan taisteluihin vielä Ruotsin puolella Länsipohjassa.
Suomen sodan päätyttyä von Fieandt erosi armeijan palveluksesta everstin arvoisena vuonna 1810. Hän palasi takaisin Suomeen ja asui viimeiset elinvuotensa Kananojan tilalla Viipurin pitäjässä.
Muuta.
Fieandtin kunniaksi on nimetty Vetelissä tie, Fiiantintie. Myös Ristiinassa on Otto von Fieandtintie.
Minjor-stadion

Minjor-stadion () on monikäyttöinen stadion Pernikissä Bulgariassa. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa PFC Minjor Pernikin kotikenttänä.
Ennen nykyisen stadionin rakentamista paikalla oli huonokuntoinen kenttä. Päätös suuren kaupunkistadionin rakentamisesta tehtiin marraskuun 1951 yleiskokouksessa. Rakennustyöt toteutettiin vapaaehtoistyönä ja paikallisilla materiaaleilla, ja niihin osallistuivat oppilaat, kaivosmiehet, metallityöläiset, rautatieläiset ja monet muut urheilun ystävät. Stadion otettiin käyttöön 16. kesäkuuta 1954.
Virallinen avajaisottelu pelattiin 30. toukokuuta 1954, jossa Minjor hävisi VMS:lle 1–2. Stadionin alkuperäinen kapasiteetti oli 19 000 katsojaa, joista 6 000 oli istumapaikkoja. Nykyisin stadionin kapasiteetti on noin 6 000, ja suunnitteilla on laajamittainen peruskorjaus ja uudistaminen.
Stadionia on kutsuttu myös nimillä ”Georgi Dimitrov” ja ”Rauhan stadion”, mutta nykyisin sen virallinen nimi on ”Minjor”.
Taivaan pilarit

Taivaan pilarit () on Ken Follettin kirjoittama historiallinen romaani vuodelta 1989.
"Taivaan pilarit" sijoittuu 1100-luvun puolivälin Englantiin. Romaani käy läpi noin puolivuosisataisen ajanjakson Englannin historiaa Valkoisen laivan (engl. "White Ship") uppoamisesta Canterburyn arkkipiispan Thomas Becketin murhaan. Teoksessa viitataan myös Englannin kuningas Tapanin käymään sisällissotaan sukulaisiaan vastaan, vaikka itse pääjuoni onkin täysin sepitteellinen.
Romaanin keskiössä on katedraalin rakentaminen kuvitteelliselle Kingsbridgen paikkakunnalle. Tämän pääjuonen ympärille kietoutuu useita henkilöitä ja juonirakennelmia.
Paikallisen luostarin munkin, priori Philipin tehtävä on saattaa rakennustyö käyntiin. Yksi keskeisistä sivujuonista on katedraaliunelmalle omistautuneen rakentaja Tomin ja hänen perheensä kuvaaminen heidän taistellessaan olemassaolostaan köyhyyden keskellä.
Teokseen sisältyy tarkka kuvaus keskiaikaisesta arkkitehtuurista ja rakentamisesta. Kuvattujen tapahtumien aikana goottilainen tyyli on syrjäyttämässä varhaisemman romaanisen tyylin.
Romaanin jatko-osan "Maailma vailla loppua" (2007) tapahtumat sijoittuvat samalle paikkakunnalle kaksisataa vuotta myöhemmin. "Tulipatsas" (2017) kertoo samasta kaupungista 1500-luvulla. Follettin romaani "Tuli ilta ja tuli aamu" (2020) sijoittuu 990–1000-luvuille ja on "Taivaan pilarien" esinäytös, jossa käydään läpi Kingsbridgen kaupungin synty.
Sovituksia.
"Taivaan pilarien" perustuen on kehitetty samanniminen lautapeli.
Vuonna 2010 ilmestyi romaanin pohjalta tehty television minisarja "Taivaan pilarit".
Vuonna 2017 ilmestyi myös Daedalic Entertainmentin kehittämä tietokonepeli, "Ken Follett’s The Pillars of the Earth".
Implosion of Heaven

Implosion of Heaven on metallimusiikkia soittaneen Inearthedin ensimmäinen demo. Se julkaistiin vuonna 1994. Yhtye vaihtoi nimensä Children of Bodomiin levytyssopimuksen johdosta vuonna 1997.
Kappaleluettelo.
Sävellykset Alexi Laiho, sanoitukset Samuli Miettinen.
Publius Licinius Crassus (vuoden 171 eaa. konsuli)

Publius Licinius Crassus oli Rooman tasavallan konsuli vuodelle 171 eaa. yhdessä Gaius Cassius Longinuksen kanssa. 
Crassus oli Gaius Licinius Varuksen poika ja Gaius Licinius Crassuksen veli. Hänen veljenpoikansa oli Gaius Licinius Crassus, joka toimi kansantribuunina vuonna 145 eaa. Crassus adoptoi Publius Licinius Crassus Dives Mucianuksen, joka oli vuoden 131 eaa. konsuli.
Konsulivuotenaan vuonna 171 eaa. hän osallistui kolmanteen makedonialaissotaan Makedonian kuningas Perseusta vastaan. Hän hävisi kuitenkin Kallinikoksen taistelun Thessaliassa Perseuksen ratsuväkeä vastaan.
Emil Virtanen (jääkäri)

Emil Virtanen ent. Wagnström (19. huhtikuuta 1889 Kärkölä – 14. toukokuuta 1948) oli suomalainen jääkäri ja punakaartin komppanianpäällikkö sekä autonkuljettaja. 
Elämänvaiheet.
Emil Virtasen äiti oli Amalia Vagnström. Virtanen toimi työmiehenä, kun hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 28. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 31. toukokuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon. Sieltä hän useiden karkausyritysten jälkeen huhtikuussa vuonna 1917 onnistui pääsemään Tanskaan, mistä matkusti Haaparannalle. Paluumatkallaan Suomeen hän työskenteli jonkin aikaa Seittenkarin sahalla ja palasi sitten kotimaahan ja liittyi sisällissodan alkaessa punakaartiin. Hän toimi komppanianpäällikkönä mm. Kalkkisissa ottamatta kuitenkaan osaa taisteluihin. Sisällissodan jälkeen hän pakeni toukokuussa vuonna 1918 Venäjälle, missä hän liittyi ensin lättiläiseen rykmenttiin ja myöhemmin suomalaiseen joukko-osastoon, joka taisteli Narvan seuduilla. Hän kertoi osallistuneensa myöhemmin lääkintäsotamiehenä Venäjän sisällissodan pohjoisrintamalla englantilaisia vastaan käytyihin taisteluihin. 
Suomeen Virtanen palasi keväällä 1919 ja toimi sen jälkeen ensin autonkuljettajana Hämeenlinnassa ja vuodesta 1932 alkaen Helsingissä. Hänen myöhemmät elämänvaiheensa eivät ole tiedossa.
Dulzian

Dulzian (engl. "curtal", "dulcian"; saks. "Choristfagott", "Dulzian"; ransk. "douçaine"; esp. "bajón") on renessanssin ja barokin ajalla käytetty kaksoisruokolehdykkäpuhallin, jota voidaan pitää modernin fagotin edeltäjänä. Dulzian kehitettiin todennäköisesti vuosien 1520–1540 paikkeilla. Vaikka soitin on luonteeltaan bassoinstrumentti (tärkein ja yleisin koko), oli siitä puhaltimien tapaan käytössä kokonainen perhe: basso (F), tenori (C), altto (F tai G) ja sopraano (C). Dulzianin ääniala kattaa kaksi ja puoli oktaavia, ja se oli aikanaan monipuolisessa käytössä: voimakkaan, nasaalin äänensä ansiosta sitä käytettiin ulkosoitossa, mutta pehmeytensä ja ilmaisuvoimansa takia myös kamarimusiikissa ja myöhäisrenessanssin monikuoromusiikissa. Yleisessä käytössä, myös soolosoittimena, dulzian oli varhais- ja täysbarokin aikana noin vuosina 1600–1700, espanjankielisissä maissa jopa myöhempään, esimerkiksi Espanjassa 1900-luvun alkuun asti.
Fagotin tapaan dulzianilla päästään peukaloita käyttäen perussäveltä alemmas, dulzianin tapauksessa kvartin verran, seuraavasti: basso F/C, tenori c/G, altto f/c tai g/d, sopraano c1/g.
1600-luvulla oli käytössä myös bassoa suurempia soittimia lähinnä saksankielisellä alueella: "quart-fagott" C/G1, "quint-fagott" B1/F1
sekä "octav-fagott" F1/C1, viimeisen ollessa nykyisessä mielessä (äänialansa puolesta) ensimmäinen varsinainen kontrafagotti.
1900-luvun puolenvälin jälkeen on ilmaantunut uusiakin dulzianinrakentajia, jotka ovat soveltaneet vanhojen soitinten periaatteita.
Metyylikeltainen

Metyylikeltainen (C14H15N3) eli N,N-dimetyyli-4-fenyylidiatsenyylianiliini eli 4-dimetyyliamiiniatsobentseeni on atsoväri, jota käytetään pH-indikaattorina . Vesiliuoksessaan aine on erittäin happamissa oloissa punainen ja muuttuu keltaiseksi pH-alueella 2,8–4,4
Hengitettynä aine aiheuttaa yskää sekä hengenahdistusta . Ihmisen aineenvaihdunnassa metyylikeltainen hajoaa aniliiniksi ja N,N-dimetyyli-p-fenyleenidiamiiniksi . Elismistöön kertyessään aine voi vahingoittaa maksaa ja munuaisia . Lisäksi aine on mutageeninen .
Synteesi.
Metyylikeltaista valmistetaan teollisesti aniliinista , natriumnitriitistä ja hiilidioksidin metanoliliuoksesta. Syntynyt diatsoniumsuola yhdistyy N,N-dimetyylianiliinin kanssa muodostaen metyylikeltaista.
Josek

Josek Oy (Joensuun Seudun Kehittämisyhtiö Oy) on entinen Joensuun seudun yritysten kehitysorganisaatio. Se pyrki parantamaan alueen elinkeinorakennetta sekä Joensuun, Ilomantsin, Kontiolahden, Liperin, Outokummun ja Polvijärven yritysten kilpailukykyä kansainvälisillä markkinoilla. Josek toimi Joensuun Tiedepuistossa. 
Yhtiön viimeisenä toimintavuonna 2018 sen liikevaihto oli 3,5 miljoonaa euroa. Yhtiö työllisti 25 ihmistä.
Yhtiö fuusioitui Joensuun Tiedepuisto Oy:n kanssa. Uuden yrityksen, Business Joensuun toiminta alkoi vuoden 2019 alusta.
Alistair Petrie

Alistair Petrie (s. 30. syyskuuta 1970 Catterick, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen näyttelijä. Uransa aikana hän on näytellyt lähinnä televisiosarjoissa.
Petrie on naimisissa näyttelijä Lucy Scottin kanssa, ja heillä on liitostaan kolme lasta.
Gaius Cassius Longinus (vuoden 171 eaa. konsuli)

Gaius Cassius Longinus oli Rooman tasavallan konsuli vuonna 171 eaa. ja kensori 154 eaa.
Kolmannen makedonialaissodan sytyttyä hänen konsulivuotenaan 171 eaa. Longinus toivoi pääsevänsä komentamaan Rooman armeijaa Makedoniassa. Senaatti kuitenkin lähetti konsuli Publius Licinius Crassuksen armeijan johtoon ja Longinus lähetettiin Pohjois-Italiaan, Illyrian provinssiin muodostamaan puolustuslinjaa Makedoniasta tulevia hyökkäyksiä vastaan.
Longinus ei kuitenkaan noudattanut käskyjään vaan kokosi armeijansa Aquileiassa ja lähti marssimaan etelään kohti Makedoniaa. Kuultuaan tästä, senaatti käski Longinuksen takaisin Roomaan. Paluumatkalla hän johdatti armeijansa Alppien yli ja ryösti lukuisia Kelttikyliä ja otti tuhansia ihmisiä orjiksi. Tyrmistyneenä tästä keltit veivät asiansa senaatin käsiteltäväksi. Senaatti kylläkin hylkäsi asian mutta antoi keltille lukuisia lahjoja hyvitykseksi. 
Longinuksesta tehtiin myöhemmin kensori vuonna 154 eaa. Hän myös rakennutti ensimmäisen teatterin Roomaan, mutta se määrättiin tuhottavaksi senaatin käskystä.
Lehtoseitikki

Lehtoseitikki ("Cortinarius largus") on sinivioletti tai ruskea seitikkilaji. Sen jalka on vaaleansininen. Heltat ovat aluksi sinivioletit ja muuttuvat myöhemmin ruskeiksi. Sieni kasvaa lehtimetsissä kalkkimailla pyökin ja tammen seuralaisena. Lehtoseitikki ei ole ruokasieni.
Silkkiseitikki

Silkkiseitikki ("Cortinarius alboviolaceus", aikaisemmin "valkojalkainen siniseitikki" tai "valkojalkasiniseitikki") on sinivalkoinen, harmaanvioletti ja vanhemmiten kellanruskealakkinen seitikkilaji. Sen heltat ovat aluksi harmaat tai violetit ja myöhemmin kanelinväriset. Jalka on kuten lakki, ja lisäksi siinä on suojusjätteen muodostama sukka. Seitikki ei ole ruokasieni. Se kasvaa lehti- ja havumetsissä melko harvinaisena.
Suomen ralli 2008

Suomen ralli 2008 (virallisesti 58. Neste Oil Rally Finland 2008) oli Rallin MM-sarjan kauden 2008 yhdeksäs osakilpailu, joka ajettiin 31. heinäkuuta.–3. elokuuta, mikä oli ensimmäinen kerta kun Suomen ralli ajettiin heinäkuun puolella. Rallin päätukikohta oli Jyväskylä. 
Tulokset.
Kisan voitti ranskalainen Sébastien Loeb, toinen oli suomalainen Mikko Hirvonen ja kolmas australialainen Chris Atkinson. Junioreiden luokan voitti tšekkiläinen Martin Prokop ja tuotantoautot suomalainen Juho Hänninen.
Reitti.
Rallissa ajettiin 24 erikoiskoetta, joilla yhteispituutta oli 340,42 kilometriä. Puolet erikoiskokeista ajettiin vain yhteen kertaan. Pisin erikoiskoe Lankamaa oli vain 23 kilometriä pitkä.
Hirvimäen erikoiskoe oli nimeltään uusi, mutta suuri osa sen reitistä oli tuttua Parkkolan ja Moksi – Leustun erikoiskokeilta.
Ouninpohjan erikoiskoetta ei ajettu turvallisuussyistä. Sen sijasta ajettiin Kakariston erikoiskoe, joka käytti alussa Ouninpohjan loppuosaa eri suuntaan ajettuna sekä lopussa uutta yksityistieosuutta. 
Väärinmajan erikoiskoe ajettiin ensimmäistä kertaa 20 vuoteen ja Hannulan erikoiskoe ensimmäistä kertaa 13 vuoteen.
Reitti oli edellisvuotta hitaampi. Voittajan kokonaiskeskinopeus laski nyt 117 kilometriin tunnissa.
Syvyysmittari

Syvyysmittari on sukeltajan apuväline, josta hän näkee millä syvyydellä sukeltaja on. Nykyaikaiset sukellustietokoneet toimivat paineanturien avulla sähköisesti. Mekaanisissa mittareissa on erillinen käsin käännettävä muistiviisari, joka seuraa varsinaista mittarinosoitinta mutta jää osoittamaan suurinta käytyä syvyyttä. 
Historia.
Vanhimmat syvyysmittarit kehitettiin toisistaan tietämättä eri puolilla maailmaa; perusidea oli alkuperäisissä sama. Yksinkertainen syvyysmittari on U-kirjaimen muotoinen toisesta päästä tukittu lasiputki, joka kiinnitetään mitoitetulle asteikolle.
Bourdon-tyyppisessä mittarissa vesi pääsee käyristettyyn putkeen, joka hiljalleen oikenee paineessa; tämä oikeneminen käyttää mittarineulaa vaihteiston avulla. Koska avoin malli on herkkä veden epäpuhtauksille, mittarista kehitettiin nopeasti niin sanottu öljykylpymalli jossa putki on joustavaseinäisessä öljysäiliössä. 
Kalvotyyppisessä mittarissa on joustava takakalvo, johon paine vaikuttaa, kalvon liike käyttää vaihteiston avulla mittarineulaa.
Sukellusveneet.
Myös sukellusveneissä syvyysmittari on olennaisessa asemassa. Pisimpään on käytetty tavallisesta painemittarista kehitettyjä malleja. Niihin kuuluu runkoläpivienti joka voidaan sulkea sekä automaattisella että käsikäyttöisellä venttiilillä. Mittari yksinkertaisesti kertoo ulkopuolisen veden paineen joka on yksi ilmakehä kymmentä metriä kohti. Nykyaikaisissa sukellusveneissä käytetään myös elektronisilla paineantureilla toimivia mittareita, joskin turvallisuussyistä vanha painemittarimalli on edelleen käytössä.
S/S Papinniemi

S/S Papinniemi on höyrylaiva, joka on rakennettu vuonna 1905 Tehtaat Lehtoniemi &amp; Taipale Fabrikerin telakalla Lehtoniemessä Varkaudessa Karttulan Höyryvenhe osakeyhtiön tilaamana. Alus oli alun perin matkustajalaiva "SS Karttula" ja se liikennöi Iisveden, Karttulan, Tervon ja Vesannon reittejä. Alus siirtyi 1908 Rautalampi-Vesanto-Karttula Höyryvenhe osuuskunnalle, joka jatkoi liikennöintiä samoilla reiteillä.
Aluksen osti 1914 kuopiolainen liikemies Herman Saastamoinen, ja se muutettiin 1914 Saastamoisen Haapaniemen telakalla hinaajaksi. Muutostöiden valmistuttua "Papinniemeksi" ristitty alus aloitti Vuoksen vesistössä palveluksensa Osakeyhtiö H. Saastamoisen palveluksessa. Se hinasi sahatukkeja ja vanerikoivua lautoissa sekä muuta puutavaraa proomuissa Kuopioon. Alus palveli 1960-luvun puoleen väliin saakka Vuoksella lukuun ottamatta toisen maailmansodan jälkeistä miinanraivaustyötä Suomenlahdella.
Ammattiliikenteestä "Papinniemi" poistui vuonna 1967 ja se myytiin 1969 Pentti Rantakoskelle ja Esa Malmivaaralle, joilta aluksen ostivat 1975 Pentti Julkunen ja Jouko Korte. Aluksen osti 1979 pidetystä pakkohuutokaupasta Ari Reunanen, Kaj Wikström ja Olli Kortman. Vuodesta 2000 alkaen alus on ollut Ari Reunasen omistuksessa.
Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin.
Vanishing Point

Vanishing Point on australialainen progressiivista metallia soittava yhtye. Yhtye on julkaissut neljä albumia.
Historia.
Yhtyeen perustivat Melbournessa vuonna 1995 laulaja Silvio Massaro, kosketinsoittaja Pep Sammartino, kitaristit Chris Porcianko ja Tom Vucur, rumpali Jack Lukic ja basisti Joe Del Mastro. Heistä neljä viimeisintä olivat soittaneet jo aiemmin yhtyeessä nimeltä Eye. Vanishing Pointin ensimmäinen albumi "In Thought" nauhoitettiin vuonna 1996 ja sen julkaisi vuonna 1997 Euroopassa saksalainen levy-yhtiö Angular Records. Australiassa levyn julkaisi seuraavana vuonna melbournelaisyhtiö Metal Warriors.
Vuonna 1999 yhtye toimi Yngwie Malmsteenin ja yhdysvaltalaisen Nevermoren lämmittelijänä. Samana vuonna kosketinsoittaja Pep Sammartino päätti lähteä yhtyeestä, ja hänen tilalleen otettiin Danny Olding. Vuonna 2000 Vanishing Point esiintyi Wacken Open Air -festivaaleilla. Myöhemmin samana vuonna ilmestyi yhtyeen toinen studioalbumi "Tangled in Dream". Vuonna 2001 yhtye oli mukana Gamma Rayn ja Sonata Arctican Euroopan-kiertueella. Kiertueen aikana Danny Olding soitti myös Gamma Rayn kosketinosuudet. Palattuaan Australiaan Vanishing Point toimi myös saksalaisyhtye Edguyn lämmittelijänä. Tämän jälkeen Olding lähti yhtyeestä.
Vuoden 2003 aikana yhtye työskenteli uuden albumin parissa. Äänitysten aikana Manic Opera -yhtyeen Leonard Kopilas liittyi Vanishing Pointiin Danny Oldingin korvaajaksi. Albumin julkaisu kuitenkin viivästyi johtuen ongelmista levy-yhtiö Metal Warriorsin kanssa, ja yhtye jäi siten hetkeksi tauolle. Vuonna 2005 yhtye teki paluun muutaman live-esiintymisen muodossa. Kolmas albumi, "Embrace the Silence", saatiin myös lopulta julkaistua. Levy-yhtiöinä toimivat saksalainen Dockyard 1 ja australialainen Riot!. Albumin julkaisun jälkeen Joe Del Mastro päätti jättää yhtyeen. Hänen korvaajakseen löytyi Steve Cox melbournelaisyhtye Teargasista.
Vuonna 2006 Vanishing Point toimi Black Label Societyn ja Gamma Rayn lämmittelijänä yhtyeiden Melbournen konserteissa. Joulukuussa 2006 Jack Lukic ja Steve Cox lähtivät yhtyeestä. Lukicin korvasi Christian Nativo ja Coxin Adrian Alimic. Yhtyeen neljäs ja viimeisin albumi "The Fourth Season" ilmestyi elokuussa 2007. Alkuvuodesta 2008 yhtye toimi lämmittelijänä osassa Iron Maidenin ja Helloweenin Australian-kiertueiden konserteista. Viides studioalbumi julkaistaan 2010.
Painin maailmanmestaruuskilpailut 1966

Vuoden 1966 painin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Toledossa, Yhdysvalloissa. Kisoissa painittiin kreikkalais-roomalaista painia ja vapaapainia kahdeksassa painoluokassa. Maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Toledossa toista kertaa; edellisen kerran pidettiin kaupungissa vuonna 1962.
Mitalistit.
Kreikkalais-roomalainen paini.
Eero Tapion MM-pronssi lisäksi suomalaiset saavuttivat pistesijoja. Osmo Hekkala (sarja yli 97 kg) oli 4., Kaarlo Wieser (alle 87 kg) ja Aimo Mäenpää (alle 97 kg) olivat sijalla 5.
Pyöräily kesäolympialaisissa 2008

Pyöräilyssä kilpailtiin vuoden 2008 kesäolympialaisissa 18 lajissa. Kilpailut alkoivat 9. elokuuta miesten maantiepyöräilyn maantieajolla ja päättyivät 23. elokuuta miesten maastopyöräilyn maastoajoon. Ratapyöräilyssä kilpailtiin 15.–19. elokuuta. Uutena lajina mukana olympialaisissa oli BMX, joissa oli sekä miehille että naisille kilpailu.
Kilpailut järjestettiin Laoshanissa sijaitsevalla velodromilla ja alueella sijaitsevassa puistossa, jonne maastopyöräilyn rata rakennettiin. Myös BMX-stadion sijaitsi Laoshanissa.
Maantieajo ajettiin "Urban Cycling Road" -reitillä, joka alkoi Pekingistä Yongdingmenin pohjoisaukiolta, läheltä Tiananmenin aukiota. Reitti päättyi Changpingissä sijaitsevaan Juyongiin. Miesten reitin kokonaispituus oli noin 245 km. Alussa oli noin 80 kilometrin tasainen osuus, jonka jälkeen ajettiin 23,8 kilometrin pituinen loppulenkki seitsemään kertaan. Loppulenkillä oli 11 kilometrin pituinen nousu, jonka keskijyrkkyys oli vajaa 4 %. Nousun jyrkkyys kuitenkin vaihteli suuresti jyrkimpien kohtien ollessa noin 10 %.
Naisten maantieajo ajettiin samalla reitillä kuin miesten maantieajo. Naisten kilpailun kokonaispituus oli noin 126 km ja loppulenkki ajettiin kahteen kertaan.
Ali Alijev

Ali Zurkanajevitš Alijev (, 29. marraskuuta 1937 – 7. tammikuuta 1995) oli neuvostoliittolainen vapaapainija.
Alijevin aktiiviuran huippuvuodet ajoittuivat 1960-luvulle. Hän voitti urallaan kaikkiaan viisi maailmanmestaruutta: 52 kilogramman sarjassa 1959 Teheranissa, 1961 Jokohamassa ja 1962 Toledossa, sekä 57 kilogramman painoluokassa 1966 Toledossa ja 1967 New Delhissä. Lisäksi hän saavutti Euroopan mestaruuden 1968 Bukarestissa ja MM-hopeaa 1963 Sofiassa.
Huolimatta siitä, että Alijev oli koko 1960-luvun ylivoimaisin painija painoluokassaan MM-kilpailuissa, ei hän koskaan saavuttanut edes mitalia olympialaisista. 1960 Rooman olympialaisissa hän sijoittui kuudenneksi (52 kg) ja sekä 1964 Tokiossa (52 kg) että 1968 Mexico Cityssä (57 kg) neljänneksi.
Painiuransa jälkeen Alijev toimi huippuvalmennustehtävissä Neuvostoliitossa. Hän oli lähtöisin Dagestanista ja Mahatškalassa järjestetäänkin vuosittain painikilpailut hänen muistokseen.
Arkadiusz Skrzypaszek

 
Arkadiusz Skrzypaszek (s. 20. huhtikuuta 1968 Oświęcim) on puolalainen entinen nykyaikainen viisiottelija. Hän voitti kaksi kultamitalia Barcelonan vuoden 1992 kesäolympialaisista; henkilökohtaisessa kilpailussa hänen jälkeensä hopealle sijoittui Attila Mizsér. Joukkuekilpailussa Puolan joukkueen jäseninä olivat lisäksi Maciej Czyzowicz ja Dariusz Gozdziak.
Piirissaar

Piirissaar () on saari ja entinen kunta () Tartumaalla Virossa Peipsijärvellä. 
Entinen kunta.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Tarton kunta, Laeva ja Piirissaar sekä Tabivere Jõgevamaalta yhdistettiin uudeksi Tarton kunnaksi. Pinta-alaltaan Piirissaar oli Viron toiseksi pienin kunta.
Vuonna 2011 Piirissaaren kunnassa oli 53 asukasta, joista 9 (17,0 %) oli virolaisia, 45 (84,9 %) venäläisiä. Muita kansallisuuksia ei ollut.
Maantiede.
Saari on pinta-alaltaan 7,8 km², ja siellä on noin 95 asukasta. Saaren keskuspaikka on Toonin kylä. Saaren asukkaiden enemmistö on venäläisiä vanhauskoisia. Saareen pääsee mantereelta Laaksaaren sataman kautta.
Saari kutistuu koko ajan eroosion myötä. 1800-luvun puolivälissä saarella sijainnut Porkan kylä jouduttiin hylkäämään kokonaan maapohjan murenemisen vuoksi. Historiallisissa kartoissa saari on ollut lähes kolmanneksen nykyistä suurempi. Suurin osa saaresta on korpea. Vain 55 hehtaarin kokoinen alue saaren koillisosassa soveltuu asumiseen. Saarella on kolme kylää, Tooni (Toni), Saare (Želatšek) ja Piiri (Meža). Koko Piirissaar on nykyisin luonnonsuojelualuetta. 
Piirissaarella on monia harvinaisia kasvilajeja. Linnuista saarella tavataan muun muassa ruisrääkkiä ja kurppia. saaren ympäristössä kutee monia kalalajeja. Lisäksi saarella tavataan seitsemää eri sammakkoeläinlajia, joihin kuuluvat muualla Virossa harvinaiset viherkonna, haisukonna ja kaivajasammakko. Sammakkoeläimiä uhkaa laidunten vesakoituminen, joten niiden suojelemiseksi saarelle on kaivettu matalia lammikoita.
Historia.
Kaakkoon saaresta käytiin Peipsijärven taistelu 5. huhtikuuta 1242, jolloin venäläiset kukistivat Saksalaisen ritarikunnan Aleksanteri Nevskin johdolla. Piirissaaren asuttamisesta ei ole historiallisia kirjallisia lähteitä. Kansanperinteen mukaan sen asuttivat ensimmäisen kerran vanhauskoiset, jotka pakenivat Pietari Suuren valtakaudella Venäjän ortodoksisen kirkon uudistuksia. Toisen tarinan mukaan tulijat pakenivat asepalvelusta. Samoin kansanperinteen mukaan saaren on luonut Kalevipoeg taistellessaan paholaisia vastaan. 
Saaren asukkaat elivät kalastuksella ja sipulin kasvatuksella. Perinteiset elinkeinot eivät kuitenkaan ole pystyneet elättämään saaren koko väestöä. Vielä 1920-luvulla saarella oli 700 asukasta, kun nykyisin luku on alle sata. Vuonna 1944, toisen maailmansodan aikana, saarella käytiin taisteluja Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välillä. Saaren väkiluku alkoi laskea 1960-luvulla, kun saarella toiminut kolhoosi "Säde" lopetti itsenäisen toimintansa. Se liitettiin mantereella sijainneeseen kolhoosiin, ja suuri osa väestöstä muutti sinne. Väen vähentyessä esimerkiksi saarella toiminut seurakunta jouduttiin lopettamaan. Pohjakosketus saavutettiin vuonna 1993, kun saaren väestön keski-ikä oli 64 vuotta. Sittemmin osa mantereelle muuttaneista on palannut takaisin jäätyään työttömäksi. Saaren väkiluku kasvaa kesäisin lomalaisten myötä. Nykyisin saaren ongelmana on etenkin nuoren väestön puute.
Ogosta-stadion

Ogosta-stadion on monikäyttöinen stadion Montanassa Bulgariassa. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa PFC Montanan kotikenttänä. Stadionille mahtuu 7 000 ihmistä.
Aleksandăr Šalamanovin stadion

Aleksandăr Šalamanovin stadion on monikäyttöinen stadion Sofiassa, Bulgariassa. Stadion avattiin vuonna 1932. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa PFK Slavija Sofian kotikenttänä. Stadionille mahtuu 18 000 ihmistä.
Panajot Volovin stadion

Panajot Volovin stadion on monikäyttöinen stadion Šumenissa Bulgariassa. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa PFC Šumenin kotikenttänä. Stadionille mahtuu 24 390 ihmistä.
Night of Champions

Night Of Champions on World Wrestling Entertainmentin järjestämä vuosittainen showpainitapahtuma. Night Of Championsin nimi oli vuosien 2001-2007 Vengeance. Tapahtuma keksittiin vuonna 2001, milloin se pidettiin 9. joulukuuta, 2001 San Diego Sports Arenalla San Diego, Kaliforniassa paikaten Armegeddonin. Vuosina 2003-2004 Vengeance oli RAW brändin oma pay-per-view (PPV), kunnes vuonna 2007 ei käytetty enää tapahtumia brändeittäin.
Vuonna 2002 Vengeance otti Fully Loadedin paikan ja vuonna 2005 se otti The Great American Bashin paikan. Vuonna 2007 se nimettiin "Vengeance: Night of Championsiksi", missä kaikki yhdeksän mestaruutta oli puolustettiin. Vuonna 2008 nimeksi jäi "Night of Champions". Vuonna 2009 tapahtuma siirrettiin takaisin heinäkuulle.
Zermatt

Zermatt on kunta Valais’n kantonissa Sveitsissä. Kunnan keskus sijaitsee noin 1,6 kilometriä merenpinnan yläpuolella Mattertalin laaksossa Alpeilla. Zermatt on saksalaisen kielialueen eteläisin paikkakunta ja Sveitsin tunnetuimpia talviurheilukeskuksia. Monet Sveitsin korkeimmista vuorista, muun muassa Dufourspitze ja Matterhorn, sijaitsevat Zermattin seudulla.
Väestö.
Zermattissa oli joulukuussa 2019 5 765 vakinaista asukasta, joista 41 prosenttia oli ulkomaalaisia. Ulkomaalaisryhmistä suurimpia ovat portugalilaiset, saksalaiset ja italialaiset. Kunnan suurimmat uskontoryhmät ovat roomalaiskatoliset (80 %) ja evankelis-reformoidut (9 %).
Matkailu.
Matkailu on Zermattin pääelinkeino. Kunnan talviurheilukeskus on jakaantunut kolmeen laskettelualueeseen, joiden rinteiden yhteenlaskettu pituus on yli 360 kilometriä. Lähes neljä kilometriä korkean Klein Matterhornin hissit ja rinteet ovat auki myös kesällä. Sinne pääsee myös Italian puolelta Breuil-Cervinian talviurheilukeskuksesta. Kesäaikana Zermatt on suosittu vaelluskohde. Zermattin seudulla, Randassa, Täschissä ja Zermattissa, sijaitsee yli 400 kilometriä merkittyjä kävelyreittejä.
Liikenne.
Liikenne Zermattissa on säädelty varsin yksityiskohtaisesti. Liikennesäädösten mukaan kadut ja tiet on lähtökohtaisesti varattu jalankulkijoille. Yksityisautoilu onkin Zermattissa kielletty kokonaan. Myös poltto- ja dieselmoottoreilla toimivat ajoneuvot on kielletty; poikkeuksena pelastuspalvelu, lääkärikuljetukset ja erikseen luvan saavat tavarankuljetukset ovat sallittuja. Sähköautot on sallittu hotelleille ja takseille sekä tavaran kuljettajille. 
Liikennemääräykset asettavat tiukkoja rajoituksia muun muassa sähköautojen ulkomuodolle. Autot saavat olla korkeintaan 1,4 metriä leveitä, kaksi metriä korkeita ja neljä metriä pitkiä. Kuorma saa olla korkeintaan kolme tonnia. Myös futuristinen muotoilu on kielletty.
Kaupungissa on noin 500 sähköautoa, joista suurin osa on rakennettu kaupungin kahdessa autopajassa, Stimbossa tai Garage Jumbossa. Zermattin ensimmäiset nykymallin mukaiset sähköautot valmistuivat vuonna 1977, ja ne ovat yhä käytössä.
Pienautojen lisäksi Zermattissa on ollut sähköbusseja vuodesta 1988. Säännöllistä reittiliikennettä hoitavat autot ovat 6–12,5-metrisiä ja niihin mahtuu 50–80-matkustajaa.
Zermattiin kuljetaan pääosin MGB-yhtiön junalla 12 minuutin matkan päässä olevasta Täschistä, jossa on isot pysäköintihallit aseman tuntumassa. Zermatt on Glacier Express -matkailujunan pääteasema. Vuorille kaupungista pääsee köysiradoilla tai Gornergratbahnin junalla .
Zermatt on helikopterilentoihin erikoistuneen Air Zermattin kotipaikka ja yksi yhtiön tukikohdista.
Pajusi

Pajusi (, ) oli kunta Jõgevamaan maakunnassa, Virossa. Sen asukasluku oli 1 457 (2010), pinta-ala 232,47 neliökilometriä ja asukastiheys 6,3 asukasta neliökilometrillä. 
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Jõgevan kunta, Jõgevan kaupunki, Palamusen ja Torman kunnat sekä osa Pajusin ja Puurmanin kunnista yhdistettiin uudeksi Jõgevan kunnaksi.
Kylät.
Pajusissa oli yhteensä 22 kylää: Aidu, Arisvere, Kaave, Kalana, Kauru, Kose, Kõpu, Kõrkküla, Lahavere, Loopre, Luige, Mõisaküla, Mõrtsi, Nurga, Pisisaare, Sopimetsa, Tapiku, Tõivere, Uuevälja, Vorsti, Vägari, Väljataguse.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Pajusin kunnassa oli 1 152 asukasta, joista 1 122 (97,4 %) oli virolaisia, 18 (1,6 %) venäläisiä ja 15 (1,3 %) muita kansallisuuksia.
Tabivere

Tabivere on Virossa sijaitseva Tartumaan Tarton kunnan pienkauppala ja entinen Jõgevamaan kunta. 
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa vanha Tarton kunta, Laeva ja Piirissaar sekä Tabiveren kunta yhdistettiin uudeksi Tarton kunnaksi ja Tabiverestä tuli uuden kunnan pienkauppala.
Entinen kunta.
Kunnan asukasluku oli 2 454 (2010), pinta-ala 200,40 neliökilometriä ja asukastiheys 12,2 asukasta neliökilometrillä.
Kyliä kunnassa oli 24: Elistvere, Juula, Kaiavere, Kaitsemõisa, Kassema, Koogi, Kõduküla, Kõnnujõe, Kõrenduse, Kärksi, Lilu, Maarja-Magdaleena, Otslava, Pataste, Raigastvere, Reinu, Sepa, Sortsi, Tormi, Uhmardu, Vahi, Valgma, Voldi ja Õvanurme.
Väestö.
Vuonna 2011 Tabiveren kunnassa oli 2 179 asukasta, joista 2 043 (93,8 %) oli virolaisia, 72 (3,3 %) venäläisiä ja 63 (2,9 %) muita kansallisuuksia.
Orava (kunta)

Orava oli kunta Põlvamaalla, Virossa. Pinta-alaa kunnalla oli 175,6 neliökilometriä ja asukkaita 816 (5.11.2009). Oravan kunnanjohtajana toimi Ülo Plakso. Kunnan keskus oli nimeltään Orava.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Orava sekä võrumaalaiset Võrun, Lasvan, Sõmerpalun ja Vastseliinan kunnat yhdistettiin uudeksi Võrun kunnaksi.
Historia.
Viron tasavallan itsenäisyyden aikana vuosina 1919–1940 Orava kuului Võrumaahan. Vuonna 1961 Suuremetsa külanõukogu (= ”kyläneuvosto”) (entinen Oravan kunta) liitettiin Põlvamaahan. 26. elokuuta 1992 Orava sai kunnan aseman uudelleen.
Maantiede.
Kunnan alueella sijaitsi neljä järveä: Orava, Solda, Mustjärv ja Kõvera järv. Jokia oli kaksi Piusajoki () ja Mädajõgi. Ojia puolestaan oli kolme: Rebasmäe, Tuderna ja Kamnitsa oja.
Oravan naapurikunnat olivat Veriora luoteessa, Mikitamäe koillisessa, Värska idässä, Meremäe kaakossa, Vastseliina lounaassa ja Lasva lännessä. Kolme viimeisenä mainittua sijaitsevat Võrumaalla. Matkaa Oravasta Põlvan kaupunkiin oli 42 kilometriä ja pääkaupunkiin Tallinnaan 285 km.
Koulut.
Oravassa toimi yksi koulu, 1. syyskuuta 1997 avattu Orava Põhikool, jossa opetusta saa 102 oppilasta.
Kylät.
Orava muodostui seuraavista kylistä ():
Hanikase, Jantra, Kahkva, Kakusuu, Kamnitsa, Kliima, Korgõmõisa, Kõivsaare, Kõliküla, Kõvera, Lepassaare, Liinamäe, Luuska, Madi, Marga, Orava, Oro, Piusa, Praakmani, Päka, Pääväkese, Rebasmäe, Riihora, Rõssa, Soe, Soena, Suuremetsa, Tamme, Tuderna ja Vivva.
Väestö.
Vuonna 2011 Oravan kunnassa oli 689 asukasta, joista 660 (95,8 %) oli virolaisia, 21 (3,0 %) venäläisiä ja 6 (0,9 %) muita kansallisuuksia.
Nähtävyydet.
Piusan hiekkakivikaivos sijaitsee Piusan kylässä.
S/S Satu

S/S Satu on pienikokoinen höyrylaiva, joka on rakennettu vuonna 1909 Tehtaat Lehtoniemi &amp; Taipale Fabrikerin telakalla Lehtoniemessä Joroisilla. Alustyypiltään "S/S Satu" on höyryvene eli höyrysluuppi. Alus toimi ammattiliikenteessä usean eri omistajan alaisuudessa vuoteen 1947 asti. Ammattiliikenteen päätyttyä alus seisoi telakalla yli kymmenen vuotta jonka jälkeen se siirtyi yksityisomistukseen ja perusteellisen kunnostuksen jälkeen se on toiminut huvialuksena Saimaalla. 
Tekniset tiedot.
Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin.
Plevenin stadion

Pleven Stadium, tunnetaan myös nimellä Slavi Aleksievin stadion, on monikäyttöinen stadion Plevenissä Bulgariassa. Stadion avattiin vuonna 1952. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa PFC Spartak Plevenin kotikenttänä. Stadionille mahtuu 22 000 ihmistä.
Väestöpyramidi

Väestöpyramidi tai ikäpyramidi on usein pyramidin muotoinen diagrammi, jolla havainnollistetaan väestön ikärakennetta ja sukupuolijakaumaa. Väestöpyramidi on pareittainen vaakapalkkikaavio, jossa väestön määrä kuvataan x-akselilla ja ikä y-akselilla. Vasemmanpuoleiset palkit kuvaavat miesten määrää ja oikeanpuoleiset naisten määrää esimerkiksi viiden ikävuoden ryhmissä. Sukupuolijakauma voidaan esittää numeromääräisenä tai prosentteina. Väestöpyramidit auttavat ymmärtämään väestön rakennetta, sillä niissä esitetään kuvallisesti useita väestön piirteitä samanaikaisesti.
Väestöpyramidit voidaan jakaa muotonsa mukaan kolmeen tai neljään eri tyyppiin: 
Väestöpyramideista voi yleensä huomata, että ikääntyneiden naisten määrä on suurempi kuin ikääntyneiden miesten. Vaikka poikia syntyy kaikissa populaatioissa hieman tyttöjä enemmän, miesten kuolleisuus on suurempi ja pitkään ikään selviytyneitä naisia on siten enemmän.
Valtioiden mittakaavassa esimerkiksi lamat tai nälänhädät voivat näkyä pyramideissa painaumina, sillä lapsia syntyy vähemmän. Sitä vastoin esimerkiksi länsimaissa toisen maailmansodan jälkeiset suuret ikäluokat näkyvät väestöpyramidissa pullistumana. Pyramideja analysoimalla voidaan saada väestön kehityksestä tietoja, joita esimerkiksi hallitukset käyttävät tehdessään yhteiskuntaan vaikuttavia päätöksiä.
Karmapa (dokumentti)

Karmapa – Jumaluuden kaksi tietä on ohjaaja Arto Halosen 1994–1998 Tiibetissä ja Kiinassa ohjaama elokuva. Helsingin Sanomien mukaan Arto Halonen on arvostetuimpia suomalaisia elokuvantekijöitä. Elokuva on palkittu Euroopan unionin humanitäärisellä palkinnolla.
Elokuva kertoo Tiibetin hengellisestä yhteisöstä ja Kiinan Tiibetin politiikasta. Se kertoo kahdesta Tiibetin buddhalaisesta karmapa-lamasta, jotka valmistautuvat maan hengellisen johtajan tehtäviin. Ohjaaja Arto Halosen mukaan elokuva kertoo Tiibetin harjoittamasta uskonnon ja kulttuurin sorrosta ja Kiinan soluttautumisesta Tiibetin buddhalaiseen yhteisöön. Halosen mukaan Kiinan tavoite on valita seuraava Dalai-lama Tiibetin marionettihallitsijaksi.
Kiinan viranomaiset valvoivat dokumentin kuvauksia Tiibetissä ja Kiinassa ja pyrkivät vaikuttamaan elokuvan lopputulokseen. Kiina yritti estää elokuvan esittämisen Hongkongissa elokuvajuhlilla vuonna 1999. 
Elokuva ja teoksesta kertova "Karmapa- matka maailman katolla" -ohjelma ovat yhteistuotantoa Yle TV2:n dokumenttiprojektin kanssa.
Kiina kielsi Arto Haloselta viisumin Pekingin olympialaisiin kesäkuussa 2008 Suomen Olympiakomitean virallisena vieraana. Halosen mukaan syy perustui tähän elokuvaan Tiibetistä. Veikkaus kutsui Halosen heinäkuussa kutsuvieraakseen, koska hän on merkittävä elokuva-alan toimija. Veikkauksen tarkoituksena on verkostoida kulttuurivaikuttajia yhteen puhumaan muun muassa olympia-aatteesta. Veikkaus ei voi vaikuttaa viisumipäätökseen, koska se ei ole hakenut viisumia. Veikkaus on varmistanut, että Suomen olympiakomitea hoitaa Halosen asiaa. Ainakaan elokuun 4. päivä kansainvälinen olympiakomitea eikä Suomen olympiakomitea ei havaintojen mukaan ollut kommentoinut edistystä neuvotteluissa. Suomen olympiakomitea kysyi syytä viisumipäätökselle. 
Suomen olympiakomitean lausunnosta jäi epäselväksi, onko se pyytänyt kansainvälistä olympiakomiteaa neuvottelemaan oman vieraansa viisumista, joka hylättiin perustuen länsimaissa palkittuun tiedotukseen Kiinan ihmisoikeuksista.
Painin maailmanmestaruuskilpailut 1967 (kreikkalais-roomalainen paini)

Vuoden 1967 painin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin kreikkalais-roomalaisen painin osalta Bukarestissa, Romaniassa syyskuussa. Kisoissa painittiin kahdeksassa painoluokassa. 
Samana vuonna järjestettiin erikseen vapaapainin MM-kilpailut New Delhissä.
Tashi Peljor

Tashi Peljor (s. 15. heinäkuuta 1978) on bhutanilainen jousiampuja. 
2004 Ateenan olympialaisissa Peljor voitti jousiammunnassa ensimmäisellä kierroksella huomattavasti ranking-listalla korkeammalla olleen vastustajansa Jocelyn de Grandisin. Seuraavalla kierroksella Peljor kuitenkin putosi valkovenäläiselle Anton Prylepaulle. 2008 Pekingin olympialaisissa Peljor toimi maansa lipunkantajana avajaisissa. Hän putosi ensimmäisellä karsintakierroksella taiwanilaiselle Wang Cheng Pangille.
Peljor on 165 senttimetriä pitkä ja painaa 60 kilogrammaa.