tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Anton Yelchin

Anton Viktorovich Yelchin (, 11. maaliskuuta 1989 Leningrad, Neuvostoliitto – 19. kesäkuuta 2016 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli syntyjään venäjänjuutalainen yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa "Pedon sydän", "Alpha Dog" ja "Terminator – Pelastus" sekä kolmessa "Star Trek"-elokuvassa.
Perhetausta.
Anton Yelchinin vanhemmat ovat venäläiset Irina Korina ja Viktor Jeltšin. Molemmat ovat entisiä taitoluistelijoita ja esiintyivät 15 vuoden ajan Leningradin jääbaletissa. Antonin vanhemmat olisivat kansallisen menestyksensä perusteella olleet oikeutettuja osallistumaan vuoden 1972 talviolympialaisiin Sapporossa, mutta heistä kertovien lehtiartikkeleiden mukaan Neuvostoliiton viranomaiset estivät osallistumisen. Syynä tähän oli parin juutalaisuus. Yelchin oli noin puolivuotias, kun hän muutti vanhempiensa kanssa Yhdysvaltoihin. Hänen isänsä on sittemmin toiminut luisteluvalmentajana.
Ura.
Yelchin aloitti näyttelemisen yhdeksänvuotiaana. Hän opiskeli Sherman Oaks Centerissä ja sen jälkeen elokuvataidetta Etelä-Kalifornian yliopistossa, kun oli selvinnyt ettei hänestä olisi taitoluistelijaksi vanhempiensa tavoin. Yelchinin varhaisimmat näyttelijäntyöt olivat elokuvissa kuten "Pedon sydän" ja "Tappava seitti" sekä televisiosarjoissa "Teho-osasto" ja "Amyn lailla". Young Artist-palkinnon hän sai roolistaan "Pedon sydämessä" vuonna 2002. Yelchinillä oli teinivuosinaan useita isoja rooleja indie-elokuvissa. Hänen merkittävin työnsä tuossa vaiheessa oli pääosa tositapahtumiin perustuvassa rikosdraamassa "Alpha Dog", jossa oli mukana useita Hollywood-tähtiä.
2000-luvun rikossarjoissa "" ja "Criminal Minds" Yelchin esitti vierailevissa rooleissa mieleltään järkkyviä teinipoikia. Yelchinin ura jatkoi nousukiitoaan "Star Trek"-elokuvan Pavel Chekovin roolin myötä. Hän uusi roolinsa myös elokuvan kahdessa jatko-osassa, joista jälkimmäinen "Star Trek Beyond" tuli ensi-iltaan vasta hänen kuolemansa jälkeen. "Star Trekin" ohella Yelchin esiintyi edelleen vaihtelevasti menestyneissä indie-elokuvissa.
Kuolema.
Yelchin kuoli Los Angelesissa kesäkuussa 2016 tapaturmaisesti jäätyään kotipihassaan puristuksiin autonsa ja turvaportin väliin. Hänen Jeep Grand Cherokee -autonsa oli alkanut ryömiä hänen takanaan kohti, vaihde yhä päällä, mikä johtui auton epäselvästä vaihteenvalitsimesta. Autonvalmistajalla oli tuolloin jo meneillään 1,1 miljoonaa autoa koskenut takaisinkutsuprosessi ohjelmiston korjaamiseksi, vian jo aiheutettua kymmeniä tapaturmia. Yelchinin vanhemmat ja autoyhtiö Fiat Chrysler pääsivät kuolemantuottamuskanteessa julkistamattomaan sovitteluratkaisuun.
Rendaino

Rendaino ry on turkulainen kendoseura ja Suomen vanhimpia kendoseuroja. Rendaino ry:n perusti Henrik Snellman (kendo 5. dan) 1986. Virallinen rekisteröinti yhdistysrekisteriin tapahtui 13. huhtikuuta 1988.
Kendoseura Rendainossa harjoitellaan kahta japanilaisen miekkailun osa-aluetta, kendōa ja jōdōa. Aktiivisia harjoittelijoita Rendainolla on noin 20 (jäsenmäärä vuonna 2005 oli 23, vuonna 2012 se oli 27). 
Seuran kilpailutuloksia.
Asko Pitkänen.
ZNKR jōdōn Suomenmestaruus, yudansha-sarja
Johanna Pitkänen.
Kendon Euroopanmestaruus, naistenjoukkue
Kendon yksilö Suomenmestaruus (avoin sarja eli miehet ja naiset yhdessä)
ZNKR jōdōn Suomenmestaruus, mudan-sarja
Jussi Aro.
ZNKR jōdōn Suomenmestaruus, mudan-sarja
Teppo Haapala.
ZNKR jōdōn Suomenmestaruus, mudan-sarja
Janne Kahela.
ZNKR jōdōn Suomenmestaruus, mudan-sarja
Markku Mähönen.
ZNKR jōdōn Suomenmestaruus, mudan-sarja
Muut mitalit.
Kendon Kyu-cup joukkuekisoissa hopeaa 2008. Mukana Rendainosta Eetu Demasör, Janina Rannikko ja Jussi Välimäki.
Hummus

Hummus (, , armeniaksi համոս) on kikherneistä valmistettu tahna.
Hummus sisältää jauhettujen kikherneiden (besan-jauho) lisäksi tahinia (hummus bi tahini) eli seesaminsiementahnaa sekä sitruunamehua, valkosipulia, mausteita ja oliiviöljyä. Sitä tarjotaan tavallisesti pitaleivän päälle siveltynä levitteenä, alkupalojen kastikkeena tai dippikastikkeena. Hummus on alkuaan libanonilainen ruoka, jota on alettu käyttää muissakin arabiankielisissä maissa sekä Israelissa, Kreikassa ja Turkissa.
Archer John Porter Martin

Archer John Porter Martin (1. maaliskuuta 1910 Lontoo – 28. heinäkuuta 2002 Llangarron) oli brittiläinen biokemisti, joka sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1952 erotuskromatografian kehittämisestä yhdessä Richard Laurence Millington Syngen kanssa.
Martin opiskeli Bedfordissa ja Cambridgen yliopistossa. Aluksi Martin keskittyi fysikaaliseen kemiaan, mutta siirtyi myöhemmin "Dunn Nutritional Laboratory"yn ja vuonna 1938 hän siirtyi Leedsiin. Vuodesta 1946 vuoteen 1948 hän toimi Boots Pure Drug Companyn biokemianosaston johtajana. Jonka jälkeen hän liittyi Medical Research Counciliin. Hänet nimitettiin National Institute for Medical Researchin fysikaalisen kemian osaston johtoon.
Martin erikoistui biokemiaan muun muassa E- ja B2-vitamiineihin. Martin kehitti tekniikoita, jotka johtivat kromatografian keksimiseen. Erotuskromatografian hän kehitti työskennellessään aminohappojen erottamisen parissa. Myöhemmin hän kehitti kaasu-nestekromatografian. Martin sai töistään lukuisia kunnianosoituksia.
Abundantia

Abundantia oli roomalaisen mytologian vaurauden ja yltäkylläisyyden jumalatar. Hyvän onnen ja rikkauksien tuojana hänen tunnuksenaan oli runsaudensarvi, jota hän kantoi tuoden lahjoja ja maallista hyvää mukanaan. Runsaudensarvi oli peräisin Amaltheia-vuohelta, jolta Juppiter oli imeväisenä katkaissut sarven ja korvauksena muuttanut sen tuomaan kaiken tarvittavan; myöhemmin sarvi oli päätynyt Abundantian huolehdittavaksi.
Abundantia oli jossain määrin saanut alkunsa kreikkalaisen mytologian Demeteristä, ja hän oli käytännössä sama jumaluus Copian ja Annonan kanssa. Vaikka Abundantialle omistetuista temppeleistä tai alttareista on ollut nähtävissä vain harvoja merkkejä, hänen kuvansa koristi roomalaisia kolikoita kautta aikain.
Vuosittaiset juhlat, joissa Abundantiaa kunnioitettiin, sijoittuivat elo- ja joulukuuhun.
Review of Metaphysics

The Review of Metaphysics on neljästi vuodessa ilmestyvä englanninkielinen filosofinen tiedejulkaisu. Sen perusti Paul Weiss ja se on ilmestynyt vuodesta 1947. Sitä julkaisee Philosophy Education Society, Inc.
"Review of Metaphysics" ei omien sanojensa mukaan liity mihinkään tiettyyn koulukuntaan tai suuntaukseen, vaan on kiinnostunut kaikista lähestymistavoista perimmäisiin kysymyksiin. "Review of Metaphysics" on julkaissut muun muassa Martin Buberin, Hans-Georg Gadamerin, R. M. Haren, W. V. O. Quinen ja Richard Rortyn artikkeleita.
Gerda Weneskoski

Gerda Maria Weneskoski (o.s. Braxén; 16. maaliskuuta 1892 Oulu – 4. lokakuuta 1984) oli suomalainen pianisti. 
Gerda Weneskoski opiskeli pianonsoittoa Helsingin musiikkiopistossa Sigrid Schnéevoigtin johdolla vuosina 1910–1915 ja toimi sen jälkeen pianonsoiton opettajana Oulussa, Tampereella ja Helsingissä. Vuonna 1928 hänet kiinnitettiin Yleisradioon, minkä jälkeen hän soitti paljon radio-ohjelmissa ja säesti äänilevyillä. Weneskosken puoliso vuodesta 1917 oli kapellimestari Ilmari Weneskoski, ja heidän poikansa oli muusikko Jorma Weneskoski. Gerda Weneskoskelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1956.
Litiumhydroksidi

Litiumhydroksidi (LiOH) on kiinteä, pulverimainen väriltään valkoinen ja hajuton epäorgaaninen yhdiste, jota käytetään avaruussukkuloissa ilmaa puhdistavan vaikutuksensa vuoksi. Litiumhydroksidi absorboi ilmasta hiilidioksidia tuottaen litiumkarbonaattia ja vettä seuraavasti:
2 LiOH + CO2 → Li2CO3 + H2O
Litiumhydroksidia valmistetaan tyypillisimmin litiumkloridin elektrolyysillä. Muiden alkalimetallihydroksidien tapaan se on hyvin emäksinen yhdiste.
Litiumhydroksidista on myös hydraatti litiumhydroksidimonohydraatti (LiOH•H2O), jonka CAS-numero on 1310-66-3.
Robert Ker Porter

Robert Ker Porter (26. huhtikuuta 1777 Durham, Ison-Britannian kuningaskunta – 4. toukokuuta 1842 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli brittiläinen taidemaalari, matkailija ja diplomaatti.
Porter pääsi Royal Academy of Artsiin, kun hänen äitinsä oli vienyt Porterin tapaamaan taidekoulun johtajaa Benjamin Westiä. Porter kehittyi nopeasti koulussa ja sai Royal Academyn hopeapaletin vuonna 1792 maalauksestaan "The Witch of Endor". Seuraavana vuonna hän sai työkseen maalata Shoreditchin kirkon alttaritaulun ja tämän jälkeen sai monia muitakin toimeksiantoja.
Vuonna 1804 Porterista tuli Venäjän tsaarin Aleksanteri I:n historiallinen taidemaalari. Hän julkaisi myös useita kirjoja matkoistaan Venäjällä, Ruotsissa, Georgiassa, Armeniassa ja Persiassa. 
Vuonna 1826 Porter nimitettiin britannian Venezuelan konsuliksi Caracasiin, jossa hän maalasi myös Simón Bolívarin muotokuvan. Vuonna 1841 Porter palasi Englantiin. Seuraavana vuonna vierailullaan Aleksanteri I:n hovissa Porter kuoli aivohalvaukseen. Hänet on haudattu Pietariin.
Porter oli naimisissa venäläisen prinsessan kanssa ja heillä oli yhteisiä lapsia. Porterin siskot Jane ja Anna Maria olivat kirjailijoita.
Norjan lähetysseura

Norjan lähetysseura (Norske Misjonsselskab, NMS) aloitti toimintansa 180 ihmisen yhdistyksenä Stavangerissa elokuussa 1842. Seuran päämääränä oli levittää kristinuskoa muille kansoille pääasiassa Afrikassa.
Hans Paludan Smith Schreuder oli ensimmäinen lähetyssaarnaaja, joka lähti Afrikkaan zulujen pariin vuonna 1843.
Norjan lähetysseuralla on lähetyssaarnaaja 13 maassa. Maat ovat
Seura levittää sanomaansa myös Lähi-idässä satelliittitelevision avulla, koska useimmissa maissa on laitonta rakentaa kirkkoja.
Xibei San Ma

Xibei San Ma (suomeksi: "Luoteen kolme Ma'ta") oli kiinalaisten sotapäälliköiden hallitsema valta-alue, joka hallitsi suuria alueita Luoteis-Kiinasta (西北, "Xīběi") kontrolloiden Gansun, Qinghain ja Ningxian provinsseja vuodesta 1910 aina vuoteen 1949. Xibei San Ma oli siten yksi pitkäikäisimmistä sotaherrojen hallitsemista valta-alueista. Kaikki alueen sotaherrat kuuluivat Ma'n sukuun, joista kolme merkittävintä olivat Ma Bufang, Ma Hongkui ja Ma Hongbin, mistä tulee myös nimi. Muita sukuun kuuluneita päälliköitä olivat Ma Qi, Ma Lin ja Ma Zhongying. Sotapäälliköt ottivat luoteis-Kiinan haltuunsa heti sotapäälliköiden kauden alettua, ja tekivät yhteistyötä ensin kansallismielisten vallankumouksellisten, sitten Guomindangin johtaman Kiinan keskushallinnon kanssa. Pitkän marssin aikana Xibei San Ma otti osaa taisteluihin Kiinan työläisten ja talonpoikien puna-armeijaa vastaan, ja myöhemmin sen joukot taistelivat myös Japanin armeijaa vastaan toisessa kiinalais-japanilaisessa sodassa.
Kiinan sisällissodan loppuvaiheessa Xibei San Ma taisteli jälleen Guomindangin puolella kommunisteja vastaan, mutta kommunistien lyötyä kansallismieliset 1949, loppu koitti myös Xibei San Ma'lle. Kommunistien joukkojen miehitettyä Luoteis-Kiinan kokonaan Ma Hongbin loikkasi kommunistien puolelle, kun taas Ma Bufang ja Ma Hongkui siirtyivät Taiwanille Guomindangin johdon mukana.
Ma'n perheen jäsenet kuuluivat Hui-kiinalaisten vähemmistökansallisuuteen, jotka ovat islaminuskoisia. Myös suuret alueet Xibeissä ovat etnisesti islamilaisenemmistöisiä.
Trey Spruance

Preston Lea ”Trey” Spruance III (s. 1969 Eureka, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen säveltäjä, tuottaja ja muusikko. Hän kuului Mike Pattonin alkuperäisyhtyeeseen Mr. Bungleen kitaristina. Spruance aloitti musikaalisen uransa aluksi kitaristina ja trumpetistina, mutta alkoi myöhemmin soittaa myös sähköurkuja, erilaisia itämaisia soittimia, kuten sitareja ja tar-huiluja sekä muita kieli- ja lyömäsoittimia. Samplet ja elokuvien ääniefektit ovat suuressa roolissa hänen nauhoituksissaan.
Elämä.
Muusikkona.
Spruance perusti opiskeluvuosinaan ystäviensä Mike Pattonin, Trevor Dunnin, Theo Lengyelin ja Jed Wattsin kanssa Mr. Bungle -yhtyeen vuonna 1985. Bunglen kokoonpano vaihteli useasti, ja lopulta se hajosi vuonna 2000.
Spruance perusti vuonna 1995 muutaman muun Bunglen jäsenen kanssa yhtyeen Secret Chiefs 3. Yhtyeeessä on useita muusikkoja, ja se soittaa monimuotoista musiikkia, kuten surf rockia, persialaista-, intialaista- ja arabimusiikkia, death metallia, elokuvamusiikkia, elektronista musiikkia ja useita muita genrejä.
Spruance toimi myös Faith No Moren kitaristina albumilla "King for a Day... Fool for a Lifetime".
Tuottajana.
Spruance työskenteli usein tuottajana Mr. Bunglessa, ja hänet on merkitty yksin tuottajaksi yhtyeen ensimmäisellä demoalbumilla "The Raging Wrath of the Easter Bunnylla". Muilla julkaisulla tuottajaksi on merkitty koko Mr. Bungle. Spruance on merkitty tuottajaksi myös kaikilla Secret Chiefs 3:n julkaisuilla. Vuonna 2004 Spruance tuotti kalifornialaisen death metal -yhtye Impaledin albumin "Death After Life" ja soitti myös muutamissa kappaleissa. Muita Spruancen tuotto-projekteja ovat olleet yhtyeen The Tuna Helpers -albumi "I'll Have What's She's Having" (2004) ja Faxed Head'sin "Chiropractic" (2001).
Levy-yhtiö.
Spruance on kalifornialaisen riippumattoman levy-yhtiön Mimicry Recordsin perustaja ja webmaster. Yhtiö on julkaissut albumeita eri yhtyeiltä, kuten Secret Chiefs 3, Matt Chamberlain, Estradasphere, ASVA, The Stares, The Tuna Helpers, Miasma &amp; The Carousel Of Headless Horses, The Youngs, Brazzaville, Dengue Fever, Faxed Head, Danubius ja sir Millard Mulch.
Pasi Järvinen

Pasi Järvinen (s. 11. helmikuuta 1976 Janakkala) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelasi Mestiksessä ja sitä edeltäneessä I-divisioonassa 14 kautta ja SM-liigassa kolme kautta. Liigassa vain 18 ottelua muun muassa loukkaantumisten vuoksi.
Järvinen tunnetaan kiertolaiselämää viettäneenä kiekkoammattilaisena, joka edusti kolmeatoista eri jääkiekkoseuraa kuudessa eri maassa. Suomen lisäksi Järvinen pelasi Ranskan liigassa, Ison-Britannian pääsarjassa, Italian Serie A:ssa sekä Norjan ja Tanskan Elitserienissä. Hän on Tervakosken Pallo-Jehujen kasvatti mutta debytoi aikuisten sarjoissa kaudella 1997–1998 Kokkolan Hermeksen joukkueessa silloisessa I divisioonassa.
SM-liigaa Järvinen pelasi kausina 2007–2010 HPK:n ja Ilveksen joukkueissa. Kesken kauden 2009–2010 hän siirtyi HPK:sta Mestiksen KooKoohon, jossa hän seuraavalla kaudella toimi kapteenina. Järvinen ilmoitti lopettavansa peliuransa kesällä 2011 perhesyiden vuoksi., mutta palasi kuitenkin tammikuussa 2012, kun hän teki sopimuksen Jukurien kanssa. Paluusen vaikutti Järvisen mukaan elämäntilanteen muutos positiiviseen suuntaan. Lopullisesti Järvinen lopetti uransa keväällä 2014.
Järvinen pelasi urallaan 7 B-maaottelua ja osallistui maajoukkueturnaukseen Japanissa.
Järvisestä tuli kesäkuussa 2016 Mestiksen kurinpitäjä.
SD Eibar

Sociedad Deportiva Eibar () on espanjalainen jalkapalloseura Eibarin kunnasta Baskimaalta. Seuran edustusjoukkue pelaa Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa.
Seura perustettiin sisällissodan jälkeen vuonna 1940 Deportivo Gallon ja Unión Deportiva Eibarresan yhdistyessä, ja se tunnettiin alun perin nimellä Eibar Fútbol Club. Eibar on pelannut 26 kautta Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa, ja se voitti sarjan mestaruuden kaudella 2013–2014. Vuosina 1988–2006 se pelasi Segundassa 18 peräkkäistä kautta, mikä on sarjan ennätys. Korkeimmalle sarjatasolle Primera Divisióniin seuran edustusjoukkue nousi ensimmäistä kertaa kaudelle 2014–2015.
Seuran kotistadionina toimii alun perin vuonna 1947 valmistunut Ipurua, jolla on 6 000 istumapaikkaa. Tunnettuja Eibarin entisiä pelaajia ovat Espanjan maajoukkueessakin sittemmin esiintyneet José Eulogio Gárate, Xabi Alonso ja David Silva.
"Tilanne 2. tammikuuta 2025
Kai Syväsalmi

Kai Syväsalmi (s. 20. joulukuuta 1984 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja, joka siirtyi kaudeksi 2012–2013 Ranskan pääsarjan Rapaces de Gapiin.
Syväsalmi tuli tunnetuksi Mestis-joukkue TuTon kärkipuolustajana. Hän voitti TuTossa kaksi Mestis-pronssia, sekä yhden Mestis-mestaruuden. Kaudella 2006–2007 Syväsalmi teki Mestis-puolustajien uuden maaliennätyksen (16 maalia), jolloin hänet valittiin All Stars -puolustajaksi.
Kausina 2008–2009 ja 2009–2010 Syväsalmi pelasi Hämeenlinnan Pallokerhossa. 6. toukokuuta 2010 SM-liigaseura KalPa ilmoitti verkkosivuillaan, että Syväsalmi siirtyy joukkueeseen kahden vuoden sopimuksella. Hänellä oli kuitenkin vaikeuksia mahtua KalPan kokoonpanoon kaudella 2010–2011 ja KalPa lainasi hänet tammikuussa loppukaudeksi Tapparaan. KalPa purki Syväsalmen sopimuksen kauden jälkeen, ja hän siirtyi vuoden sopimuksella Mestiksen KooKoohon.
Syväsalmi pelasi KooKoossa vain kauden 2011–2012 alun ja siirtyi sen jälkeen TuToon. Kauden aikana hän teki 42 runko- ja pudotuspelisarjaottelun aikana 28 pistettä. Syväsalmi solmi kaudeksi 2012–2013 sopimuksen Ranskan pääsarjan Rapaces de Gapin kanssa.
Kai Syväsalmi on kaukaista sukua entiselle jääkiekkoilijalle, hyökkääjä Kari Syväsalmelle.
François-Auguste Parseval-Grandmaison

François-Auguste Parseval-Grandmaison (7. toukokuuta 1759 Pariisi – 7. joulukuuta 1834 Pariisi) oli ranskalainen runoilija ja Ranskan akatemian jäsen. Hän on matemaatikko Marc-Antoine Parsevalin nuorempi veli.
Aluksi Parseval-Grandmaison suunnitteli taidemaalarin uraa ja opiskeli maalaamista tunnetun taidemaalarin Jacques-Louis Davidin johdolla. Perhe kuitenkin menetti omaisuutensa Ranskan suuren vallankumouksen melskeissä, ja hänen tuli ansaita elantonsa muotokuvamaalarina Ranskan vallankumouksen terrorin aikakaudella.
Parseval-Grandmaison liittyi Napoleonin joukkoihin. Hän kirjoitti useita runoja uuden johtajan kunniaksi. Hänet nimitettiin Ranskan tiede- ja taidekomission jäseneksi, ja tässä ominaisuudessa hän seurasi Napoleonia tämän sotaretkelle Egyptiin vuonna 1798.
Parseval-Grandmaison valittiin Ranskan akatemian jäseneksi vuonna 1811, ja sen jälkeen hän omistautui yli kahdenkymmenen vuoden ajan eepoksen kirjoittamiselle. "Filip Augustus" ilmestyi 1826, ja se oli kaksitoista laulua käsittävä eepos, joka ylisti Bouvinesin taistelua yli kymmenellä tuhannella aleksandriinilla.
Combat Mission

Combat Mission on videopelisarja, jossa on tällä hetkellä 11 osaa:
Fatih Akın

Fatih Akın (, s. 25. elokuuta 1973 Hampuri, Länsi-Saksa) on saksanturkkilainen elokuvaohjaaja. Hän on toiminut myös useiden elokuviensa käsikirjoittajana ja tuottajana.
Elämä.
Hampurissa syntyneen Akınin vanhemmat ovat turkkilaisia. Isä asettui Saksaan vuonna 1965 ja äiti kolme vuotta myöhemmin.
Akın aloitti 1994 visuaalisen viestinnän opinnot Hampurin kuvataideyliopistossa, josta hän valmistui vuonna 2000. Sittemmin hän on toiminut yliopistossa myös vierailevana professorina.
Akın kuului vuonna 2001 Berliinin ja vuonna 2005 Cannesin elokuvajuhlien tuomaristoon. Hänet pidätettiin 2005, kun hänellä oli yllään hakaristipaita, jonka tarkoituksena oli protestina rinnastaa George W. Bushin hallitus natsi-Saksan johtajiin.
Akın ja hänen vaimonsa Monique saivat pojan 2. syyskuuta 2005. 
Tuotanto.
Akın aloitti uransa elokuvaohjaajana 1990-luvun puolivälissä kahdella lyhytelokuvalla. Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa on "Kurz und schmerzlos" (1998), ja sittemmin hän on ohjannut useita pitkiä elokuvia, kuten road movie "Heinäkuussa" ("Im Juli.", 2000), "Denk ich an Deutschland – Wir haben vergessen zurückzukehren" (2001) ja "Solino" (2002).
Akınin neljäs pitkä elokuva "Suoraan seinään" ("Gegen die Wand", 2004) oli hänen läpimurtonsa ja toi hänelle useita palkintoja, kuten Berliinin elokuvajuhlien Kultaisen karhun sekä European Film Awardsin 2004.
Akınin ohjasi Istanbulin musiikkielämää dokumentoineen elokuvan "Crossing the Bridge – Istanbulin äänet" ("Crossing the Bridge: The Sound of Istanbul", 2005), jossa esiintyi useita tuntemattomia ja tunnettuja turkkilaisia ja kurdilaisia muusikkoja, kuten Sezen Aksu, Ceza ja Aynur. Elokuvan kertojaäänenä on saksalaisen Einstürzende Neubauten -yhtyeen Alexander Hacke.
"Taivaan reunalla" ("Auf der anderen Seite", 2007) voitti Cannesin elokuvajuhlilla parhaan käsikirjoituksen palkinnon ja oli ehdolla Kultaisen palmun saajaksi. Elokuva sai myös ensimmäisen Lux-palkinnon, jonka Euroopan parlamentti myöntää eurooppalaiselle elokuvalle. Elokuva tekstitetään kaikille Euroopan unionin virallisille kielille.
Akınin mukaan "Suoraan seinään" ja "Taivaan reunalla" muodostavat kaksi ensimmäistä osaa trilogiasta, jonka teemoja ovat rakkaus, kuolema ja pahuus. Pahuutta käsittelevästä tulevasta elokuvasta Akın on Sodankylän elokuvajuhlilla 2009 vieraillessaan sanonut, että sen teemana on ego. "Se on pahuuden alku. - - [Pahuus] kasvaa ihmisen egosta."
Saksanturkkilaisten elämä, vaikeudet ja kahdesta erilaisesta identiteetistä johtuva hämmennys ovat usein esiintyviä teemoja Akınin elokuvissa. Akın on noussut saksanturkkilaisten keskuudessa ja Turkissakin ikoniksi.
Akınin ohjaama elokuva "Kuin tyhjästä" () voitti parhaan vieraskielisen elokuvan Golden Globe -palkinnon 2018.
The Scythe

The Scythe on Elvenkingin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 14. syyskuuta 2007. Albumista on julkaistu myös kahdella lisäkappaleella varustettu versio.
Kappaleet.
Varustetussa versiossa on mukana "The Divided Heart" kappaleen musiikkivideo ja bonuskappale "Horns Ablaze".
A.R.G.

A.R.G. (lyhenne sanoista Ancient Rotten Graveguards) on Kuusamossa vuonna 1987 perustettu thrash metal -yhtye. Yhtyeen albumeissa lukee pohjoiseen kotipaikkaan viitaten tyylilajina ”porometalli” (), vaikka yhtyeen tyylilaji on selvästi thrash metal. A.R.G. onkin yksi suomalaisen thrash metal -genren pioneereista.
Historia.
Yhtyeen perustivat kitaristi Jari Kelloniemi ja rumpali Pasi Takkula vuonna 1985. Kokoonpano vakiintui paria vuotta myöhemmin kun basisti-laulaja Tepa Karjalainen ja kitaristi Vesa Säkkinen liittyivät yhtyeeseen. A.R.G. voitti Pohjois-Suomen bändimestaruuskilpailun vuonna 1988 ja pääsi voiton ansiosta levyttämään ensisinglensä ”Aggressive Confessor”, jonka tuotti myös kuusamolaisen Zero Nine -yhtyeen Mara Mäntyniemi. Single myi hyvin ja nousi singlelistan kärkipäähän, ja yhtye pääsi tekemään ensimmäistä varsinaista studioalbumiaan.
Thrash metal -genre oli Suomessa nousussa tuohon aikaan Stonen ja Airdashin kaltaisten uusien yhtyeiden tullessa pinnalle. A.R.G. julkaisi ensimmäisen albuminsa "Entrance" vuonna 1989. Vaikka albumi sai kritiikkiä soundeistaan niin jäseniltä kuin lehdistöltäkin, se nosti yhtyeen tunnetuksi ympäri Suomea, ja A.R.G. pääsi tekemään kiertueita ympäri maata sekä esiintymään isoille festivaaleille. Yhtye levytti vielä toisen albumin "One World Without the End" (1991), joka oli ensialbumia soundillisesti parempi ja materiaaliltaan monipuolisempi.
Metallimusiikin ja sen alalajien noste alkoi kuitenkin laskea heti 1990-luvun alun jälkeen grunge- ja alternative-musiikin noustessa valtavirtaan ja myös A.R.G:n suosio ja toiminta alkoi hiipumaan. Muutaman miehistönvaihdoksen ja demon jälkeen yhtyeen toiminta hiipui ja loppui 1990-luvun puolivälissä.
Vuoden 2011 keväällä A.R.G. koottiin uudelleen, ja yhtye tekee keikkoja vuoden 2011 aikana ja 2015 julkaistiin kolmas albumi "Redemption from Refraim".
Marcel Ophüls

Marcel Ophüls ['ɔfʏls] (1. marraskuuta 1927 – 24. toukokuuta 2025) oli pitkiin sotahistoriallisiin dokumenttielokuviin erikoistunut saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen ohjaaja. Hän syntyi elokuvaohjaaja Max Ophülsin pojaksi Frankfurtissa ja sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1950. 
Ophüls sai parhaan dokumentin Oscar-palkinnon natsirikollinen Klaus Barbiesta kertovasta lähes viisituntisesta dokumentista "Hotelli Terminus" (1988). Hän oli ehdolla tuohon palkintoon myös vuoden 1971 dokumentistaan "Suru ja sääli", sekin kestoltaan yli neljä tuntia. Ophülsille myönnettiin vuonna 1992 saksalaisen Bochumin kaupungin Peter Weiss -palkinto.
Susanne Bier

Susanne Bier (s. 15. huhtikuuta 1960 Kööpenhamina, Tanska) on tanskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Juutalaiseen perheeseen syntynyt Bier opiskeli taidetta Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa ja arkkitehtuuria Lontoossa, ennen kuin valmistui Tanskan elokuvakoulusta vuonna 1987. Hänen ensimmäinen elokuvansa "Freud flytter hjemmefra" valmistui vuonna 1991.
Bier nousi kansainväliseen maineeseen Dogma 95:n piirissä tekemällään elokuvalla "Rakastan sinua ikuisesti". Sitä aiemmista elokuvista "Se ainoa oikea" oli ollut suuri kaupallinen menestys. Bier on myöhemmin todennut, että Dogmasta irtautuminen oli vapauttavaa, vaikka se opetti keskittymään tarinaan ja kerrontaan. Hänen tyylikeinojaan on etenkin äärimmäisten kasvoihin keskittyvien lähikuvien käyttö, mikä näkyy jo "Rakastan sinua ikuisesti" -elokuvassa. "Veljeksissä" hän sovelsi niitä loistokkaimmin. Hänen elokuvansa "Häiden jälkeen" (2006) oli Yhdysvalloissa ehdolla parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi.
Tuotantoyhtiön mukaan suunnitteilla on elokuva Helen Schulmanin teoksesta "This Beautiful Life" (2011), joka kertoo kuinka 15-vuotias poika saa seksimeilin, ja tieto siitä leviää ja paisuu skandaaliksi. Bier kirjoittaa myös käsikirjoituksen.
Vuonna 2013 Euroopan elokuva-akatemia palkitsi Bierin elokuvan "Love Is All You Need" vuoden parhaan eurooppalaisen komedian palkinnolla.
Kant-Studien

Kant-Studien on saksalainen filosofinen tiedejulkaisu, joka ilmestyy neljästi vuodessa. Se keskittyy pääasiassa Immanuel Kantin filosofiaan: sen historiaan ja tulkintaan liittyviin kysymyksiin, sekä transsendentaaliseen filosofiaan yleisemminkin.
"Kant-Studienin" perusti uuskantilainen filosofi Hans Vaihinger vuonna 1896. Nykyisin sitä julkaisee Mainzin yliopiston Kant-tutkimuslaitos. Julkaisu on yksi 1800-luvun uuskantilaisen liikkeen kestävimpiä saavutuksia ja edelleen merkittävimpiä Kantin ajattelun tutkimuksen lähteitä muun muassa julkaisemiensa bibliografisten tietojen ansiosta.
Jørgen Leth

Jørgen Leth (14. kesäkuuta 1937 Århus – 29. syyskuuta 2025) oli tanskalainen elokuvaohjaaja ja kirjailija.
Lethin ensimmäinen kirja on julkaistu vuonna 1962. Hänen tuotantonsa tällä alalla käsittää kymmenen runokokoelmaa ja neljä tietokirjaa. Ensimmäisen elokuvansa hän teki vuonna 1963, ja tähän mennessä niitä on kertynyt useampia kymmeniä.
Tanskaa, ranskaa ja englantia puhuva Leth oli eronnut ja hänellä on neljä lasta.
Lethin tunnetuimpia elokuvia ovat "Det perfekte menneske" (1967), "Armoton sunnuntai" (1976) ja "De fem benspænd" (2003). Hän asui vuodesta 1991 Jacmelissa, Haitissa. Vuonna 2005 ilmestyi hänen omaelämäkertansa "Det uperfekte menneske", jonka aiheuttaman julkisen kohun ja paheksunnan seurauksena hän erosi virastaan Tanskan kunniakonsulina Haitissa.
Iivo Väänänen

Iivar ”Iivo” Väänänen (17. syyskuuta 1887 Kuopion maalaiskunta – 13. huhtikuuta 1959 Kuopion maalaiskunta) oli suomalainen ampuja ja olympiamitalisti.
Väänänen voitti pronssia Suomen hirviammunnan kertalaukausten joukkueessa Tukholmassa 1912. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän sijoittui 22:nneksi.
Väänänen voitti vapaapistoolin Suomen-mestaruuden vuonna 1920. Hän ampui 20 laukauksen kilpailussa tuloksen 174. Vuonna 1922 hän voitti SM-kultaa vapaakiväärin 3 × 30 laukauksen kilpailussa tuloksella 729. Seuraavana vuonna hän oli Suomen-mestari vapaakiväärin kokonaiskilpailussa pistein 731 sekä hirviammunnan kertalaukauksissa.
Iivo Väänänen omisti Kuopion maalaiskunnan Kehvon kylässä tilan nimeltään Levälahti. Hän menetti sen konkurssin seurauksena noin vuonna 1930. Kuopion maalaiskunta antoi hänelle ja vaimolleen asuttavaksi samalla kylällä olevan pienen rantapaikan nimeltään Hyrskynniemi, jossa hän asui loppuelämänsä. Vaimo Helvi hoiti kahta lehmää ja Iivo oli Kuopion Savilahdessa ammuslataamolla yövartijana. Matkaa oli soutamalla tai hiihtämällä oli noin kahdeksan kilometriä suuntaansa.
Iivo Väänäsen yksi kilpailuase on edelleen (2017) esillä Haminalahden metsästyseuran majalla Haminalahdessa
Herbisidi

Herbisidit ovat rikkakasvien torjunta-aineita. Tärkeimpiä herbisidejä ovat glyfosaatti, fenoksietikkahapon johdokset (muun muassa MCPA ja diklooriproppi) ja sulfonyyliureat.
Graminisidit ovat heiniä torjuvia herbisidejä.
Hugues Aufray

Hugues Aufray (oik. Hugues Jean Marie Auffray, s. 18. elokuuta 1929) on ranskalainen laulaja. Hänellä on espanjalaisia sukujuuria, ja hänen tuotantoonsa kuuluu myös espanjankielisiä lauluja. Hän syntyi Neuilly-sur-Seinessä. 
Aufray edusti Luxemburgia Eurovision laulukilpailussa 1964 kappaleella "Dès que le printemps revient". Hän sijoittui neljänneksi Italian, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Monacon edustajien jälkeen.
Aufray tunnetaan muiden laulujensa ohella ranskankielisistä coverversioista Bob Dylanin musiikista. Hänen sisarensa oli näyttelijä Pascale Audret.
William B. Bankhead

William Brockman Bankhead (12. huhtikuuta 1874 Moscow, Alabama – 15. syyskuuta 1940 Washington, D.C.) oli yhdysvaltalainen lakimies ja demokraattisen puolueen poliitikko. Hän istui Alabaman osavaltion edustajainhuoneessa 1900–1901 ja Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Alabaman edustajana vuodesta 1917 kuolemaansa asti. Edustajainhuoneen puhemies hän oli vuodesta 1936 niin ikään kuolemaansa asti.
Bankheadin perheeseen kuului myös muita tunnettuja yhdysvaltalaisia, sillä hänen isänsä oli John Hollis Bankhead ja veljensä John Hollis Bankhead II.
Bonnie Bartlett

Bonnie Bartlett (s. 20. kesäkuuta 1929) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Bartlett syntyi Wisconsinissa ja tuli 1950-luvulla tunnetuksi roolistaan sarjassa "Love of Life". Bartlett näytteli rouva Snideria televisiosarjassa "Pieni talo preerialla". Ellen Craigin roolistaan sarjassa "Sairaalan syke" hän sai Emmy-palkinnon vuosina 1986 ja 1987.
Bartlett on ollut vuodesta 1951 naimisissa näyttelijä William Danielsin kanssa. Parille vuonna 1961 syntynyt poika kuoli pian synnytyksen jälkeen, ja myöhemmin Bartlett ja Daniels ottivat kaksi adoptiolasta.
Barbara Hale

Barbara Hale (18. huhtikuuta 1922 DeKalb, Illinois – 26. tammikuuta 2017 Sherman Oaks, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänelle myönnettiin vuonna 1959 Emmy-palkinto roolistaan televisiosarjasta "Perry Mason yllättää". Hale esiintyi myös esimerkiksi elokuvissa "Ikkuna" (1949) ja "Kiitorata" (1970). Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
DeKalbissa, Illinoisissa syntyneen Halen vanhemmat olivat Willa Colvin ja Luther Ezra Hale. Hänellä oli skotlantilais-irlantilaisia sukujuuria. Hän meni vuonna 1946 naimisiin näyttelijä Bill Williamsin kanssa. Avioliitosta syntyi kolme lasta, joista yksi on näyttelijä William Katt. Avioliitto kesti, kunnes Barbara Hale jäi leskeksi 21. syyskuuta 1992. Hale tunnusti bahai-uskoa.
Hale kuoli 94-vuotiaana kotonaan Kalifornian Sherman Oaksissa 26. tammikuuta 2017.
Miljoonan ruusun maa

Miljoonan ruusun maa on Joel Hallikaisen yhdeksäs iskelmäalbumi, joka julkaistiin syksyllä 2007. Kyseessä oli jo kolmas häneltä julkaistu albumi saman vuoden aikana; vuoden alkupuoliskolla ilmestyivät gospel-levyt "Tule rauhan henki" ja "Surun sillalla".
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Joel Hallikainen, ellei toisin mainittu.
Crescent

Crescent (), (latinan sana "crescendo" on gerundin ablatiivi verbistä "crescere" ()) on ruotsalainen polkupyörämerkki, jonka tuotanto aloitettiin vuonna 1908. Vaikka Crescent on ruotsalainen polkupyörä, sen juuret juontavat Chicagoon, jossa Western Wheel Works valmisti polkupyöriä Crescent-merkillä. Crescentin tuotantolaitos sijaitsee Varbergissa, jossa on myös polkupyörämuseo.
1990-luvun loppupuolelta lähtien Crescent on kuulunut Cycleurope-konserniin, kuten myös Monark ja Bianchi.
The Monist

The Monist: An International Quarterly Journal of General Philosophical Inquiry on yhdysvaltalainen filosofinen tiedejulkaisu. Se on perustettu vuonna 1888, jonka ansiosta se on yksi vanhimpia filosofisia julkaisuja. Julkaisu ei kuitenkaan ilmestynyt vuosien 1936–1962 välisenä aikana.
"The Monist" julkaisee teemanumeroita erilaisista filosofisista aiheista. Julkaisua ovat toimittaneet Paul Carus (1890–1919), Mary Hegeler Carus (1919–1936), Eugene Freeman (1962–1983), John Hospers (1983–1991) ja Barry Smith (1991–).
Marstio

Marstio on suomalaislaulaja Harri Marstion debyyttialbumi, joka julkaistiin marraskuussa 1982. Albumi julkaistiin vinyylilevynä ja C-kasettina Discophon-levy-yhtiön omalla Kerberos-levymerkillä. Albumi julkaistiin vuonna 1992 ja uudelleen 2011 CD-painoksena, joka sisälsi myös Marstion toisen studioalbumin "A Date With Mr. Marstio" vuodelta 1984.
Albumi sisältää pääosin uusia sovituksia vanhemmista blues-, rock- ja popmusiikkityylien kappaleista. Levyn tunnetuimmaksi kappaleeksi nousi alunperin Patty Pagen levyttämä "Tennessee Waltz", joka oli maaliskuussa 1983 Suomen jukeboksien kolmanneksi soitetuin single ja Suomen 14. myydyin single.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sovittanut Pedro Hietanen nimellä Heikki Hietanen.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Markku Fagerlund julisti Harri Marstion tämän esikoisalbumin ja keikkaesiintymisten perusteella vuoden kotimaiseksi uudeksi kasvoksi. "Suomen Kuvalehden" Jorma Tuominen kehui Pedro Hietasen tuottajan roolia.
A Date With Mr. Marstio

A Date With Mr. Marstio on suomalaislaulaja Harri Marstion toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1984. Albumi julkaistiin Kerberos-levymerkillä LP-levynä ja C-kasettina . Albumi julkaistiin CD-levynä ensin Finnlevyn toimesta vuonna 1992 ja uudestaan WEA:n toimesta vuonna 2011. CD-levy sisältää myös Marstion debyyttialbumin "Marstio" (1982).
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sovittanut Pedro Hietanen.
B-puoli.
(*) Kappale esitetty puhuen ilman sävellystä.
Erigone (mytologia)

Erigone () oli kreikkalaisessa mytologiassa kahden eri naishahmon nimi.
Erigone, Ikarioksen tytär.
Erigone oli Ikarioksen, jonka luona Dionysos vieraili Ateenassa, tytär. Hänen isänsä sai vieraaltaan lahjaksi vieraanvaraisuudestaan viiniköynnöksen ja taidon valmistaa viiniä. Hän halusi esitellä uuden juomaan naapureilleen, mutta kun hän antoi eräiden paimenien maistaa sitä, nämä runsaan juomisen tuloksena juopuivat, ja luullen Ikarioksen myrkyttäneen heidät, tappoivat tappoivat tämän. Päivän taas valjettua ja paimenten selvittyä he ymmärsivät asioiden laidan ja hautasivat ruumiin. Erigone huolestui isästään, kun tämä ei palannutkaan metsästämästä, ja lopulta lähti etsimään tätä koiransa Mairan avulla. Löydettyään isänsä ruumiin hän suruissaan tämän kohtalosta hirttäytyi. Hänen koiransakin kerrotaan tämän jälkeen surmanneen itsensä hukuttautumalla kaivoon.
Rangaistukseksi tästä Dionysos sai ateenalaisten tyttäret vimmaan käyttäytyä samalla tavoin; kerrotaan, että Erigone olisi itse rukoillut näille samaa kohtaloa kuin itselleen ennen kuin hän surmasi itsensä. Kun nämä tiedustelivat Apollonilta itsemurhien syytä, he saivat vastaukseksi piittaamattomuutensa Ikarioksen ja Erigonen kohtalosta. Näin sai alkunsa vuosittainen juhla, jossa puihin ripustettiin hirtettyjä nukkeja ja annettiin juomauhreja näiden kahden muistolle.
Dionysoksen tai Zeuksen kerrotaan nostaneen Erigonen taivaalle Neitsyen tähdistöksi ja hänen koiransa Mairan Ison koiran tähdistöksi.
Erigone, Agamemnonin puoliso.
Erigone oli Aigisthoksen ja Klytaimestran tytär ja Agamemnonin puoliso. Oresteen, velipuolensa, kanssa hän sai pojan, joka sai nimen Penthilos.
Robert Vaughn

Robert Francis Vaughn (22. marraskuuta 1932 New York, New York – 11. marraskuuta 2016 Ridgefield, Connecticut) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Vaughn syntyi näyttelijävanhemmille New Yorkissa, mutta vanhemmat erosivat pian ja Robert-poika vietti lapsuutensa isovanhempien luona Minnesotan osavaltiossa, kun hänen äitinsä teki teatterikiertueita. Vaughn kannatti demokraattipuoluetta ja ystävystyi Robert Kennedyn kanssa ollessaan mukana tämän veljen presidentinvaalikampanjassa.
Vaughn tuli tunnetuksi sekä televisiosta että elokuvista. 1960-luvulla hänellä oli rooli televisiosarjassa "Napoleon Solo" ("The Man from U.N.C.L.E.", 1964–1968), ja vuonna 1978 hänelle myönnettiin Emmy-palkinto. Etsivä Harry Rulen roolissa Vaughn oli 1970-luvun sarjassa "The Protectors".
Vaughn oli vuonna 1959 ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi roolistaan elokuvassa "Mies Philadelphiasta" (1959). Hänet nähtiin television rikossarjassa "Columbo" kaksi kertaa. Myöhempiin rooleihin kuuluvat muun muassa roolit elokuvissa "Sekopallo" (1998) ja "Pootie Tang – supersankari" (2001). 2000-luvulla Vaughn esiintyi myös televisiosarjassa "Kelmien kerho".
Vaughn sai tähden Hollywood Walk of Famella vuonna 1998. Hän oli vuodesta 1974 naimisissa Linda Staabin kanssa. Vaughn oli viimeinen elossa oleva näyttelijä vuonna 1960 ilmestyneen westernelokuvan "7 rohkeata miestä" sankareista.
Cycleurope-konserni

Cycleurope-konserni on polkupyöräalan yritys. Konsernin tuotemerkkeihin kuuluvat Bianchi, Crescent, Monark sekä Spectra.
Cycleurope on Pohjois-Euroopan suurin polku- ja sähköpyörävalmistaja. Se tuottaa vuodessa 100 000 polkupyörää. 
Cycleurope on nykyisin kansainvälinen ja sen juuret ulottuvat 1950-luvulle saakka. Alusta lähtien Cycleuropen tuotteisiin lukeutuivat polkupyörät sekä polkupyörätarvikkeet ja varaosat.
Patrick McGoohan

Patrick Joseph McGoohan (19. maaliskuuta 1928 Astoria, Queens, New York – 13. tammikuuta 2009 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalaissyntyinen irlantilainen näyttelijä. Hän tuli 1960-luvulla tunnetuksi televisiosarjoista "Vaarojen mies" ja "Saarroksissa". McGoohanin mieleenpainuvia rooleja elokuvissa ovat muun muassa "Pako Alcatrazista" (1979), "Braveheart – taipumaton" (1995) ja John Grishamin romaaniin perustuva "On aika tappaa" (1996). McGoohan palkittiin kahdella Emmy-palkinnolla vuosina 1975 ja 1990 rooleistaan televisiosarja Columbossa.
McGoohan oli vuodesta 1951 naimisissa Joan Drummondin kanssa, ja heillä oli kolme lasta. 
McGoohan oli Peter Falkin läheinen ystävä, jonka vastanäyttelijänä hän toimikin peräti neljässä Columbo-televisioelokuvassa, joista kaksi roolisuoritusta palkittiin Emmyllä vuosina 1975 ja 1990. Hän myös ohjasi joitakin jaksoja.
McGoohan lainasi äänensä televisiosarja "Simpsoneiden" jaksoon "Homerin kotisivu" ("The Computer Wore Menace Shoes"), joka parodioi hänen tähdittämäänsä sarjaa "Saarroksissa".
McGoohan menehtyi sairaalassa Santa Monicassa, Kaliforniassa lyhyen sairauden jälkeen.
Émile Augier

Guillaume Victor Émile Augier (7. syyskuuta 1820 Valence, Ranska – 25. lokakuuta 1889 Croissy-sur-Seine) oli ranskalainen runoilija ja dramaturgi, joka oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Elämäkerta.
Émile Augier oli tunnetun ranskalaisen romaanikirjailija Guillaume Pigault-Lebrunin lapsenlapsi. Hän syntyi Valencessa porvarilliseen, arvostettuun ja hyvin toimeentulevaan perheeseen. Hän sai huolellisesti suunnitellun ja toteutetun kasvatuksen, ja kun hänen perheensä muutti Pariisiin vuonna 1828, hän jatkoi loistavasti edenneitä opintojaan kuuluisassa lycée Henri-IV -koulussa, jossa hänen koulutoverinaan oli Aumalen herttua, Ranskan kuninkaan Ludvig Filipin poika. Sen jälkeen olivat vuorossa oikeustieteen opinnot yliopistossa, ja hänen tarkoituksensa oli suuntautua tuomarin tehtäviin. Samalla hän kuitenkin kirjoitteli näytelmiä. Hänen draamanäytelmänsä "La cigué" saavutti vuonna 1844 suunnattoman suosion, kun sitä esitettiin Odéon-teatterissa. Näytelmä ei ollut kelvannut Comédie-Françaisen ohjelmistoon.
Alku dramaattisen näyttämötaiteen kirjoittajan uralle oli hieno, ja sen jälkeen hänen uraansa viitoittivat suuret menestykset. Hänet valittiin Ranskan akatemiaan 1857. Vuonna 1862 hän hyökkäsi näytelmällään "Le Fils de Giboyer" yhteiskunnan pappisvaltaisuutta vastaan. Näytelmä esitettiin vain keisari Napoleon III:n henkilökohtaisen asiaan puuttumisen jälkeen. Hänen viimeinen näytelmänsä, komedia "Les Fourchambault" esitettiin vuonna 1879
Émile Augier sai myös Ranskan arvostetuimpiin kuuluvan kunniamerkin, Ranskan kunnialegioonan suurupseerin arvomerkin.
Andrei Kirilenko (koripalloilija)

Andrei Gennadjevitš Kirilenko (, s. 18. helmikuuta 1981 Iževsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen urheiluvaikuttaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hän edusti urallaan venäläisiä Pietarin Spartakia, Moskovan TsSKA:a ja NBA-joukkueita Utah Jazz, Minnesota Timberwolves ja Brooklyn Nets.
Kirilenko oli ensiottelussaan 18. tammikuuta 1997 nuorin Venäjän superliigassa esiintynyt pelaaja. Venäjän maajoukkueessa hän pelasi Sydneyn kesäolympialaisissa 2000, jolloin maa oli kahdeksas ja Lontoossa 2012, jolloin Venäjä voitti pronssia. EM-kilpailuista Kirilenko voitti Venäjän maajoukkueessa kultaa vuonna 2007, jolloin hänet valittiin kisojen arvokkaimmaksi pelaajaksi, ja pronssia vuonna 2011.
Kirilenko sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 2011. Hänet tunnettiin lempinimellä AK-47, koska hänen pelaajanumeronsa oli 47, nimikirjaimensa AK, ja hän syntyi Iževskin kaupungissa, jossa kuuluisa samanniminen rynnäkkökivääri suunniteltiin.
NBA-ura.
Kirilenko oli NBA:n vuoden 1999 varaustilaisuudessa Utah Jazzin ensimmäisen kierroksen varaus. Hänestä tuli nuorin eurooppalainen NBA:han varattu pelaaja 18 vuoden, neljän kuukauden ja 11 päivän ikäisenä 30. kesäkuuta 1999. Hän liittyi Utah Jazziin kaudella 2001–2002. Hän sijoittui kolmanneksi levypallotilastossa ja neljänneksi pallonriistoissa kaudella 2003–2004. Hän oli NBA:n historiassa, David Robinsonin ohella, toinen pelaaja, joka oli kymmenen parhaan joukossa kummassakin tehotilastossa. NBA-kaudella 2005–2006 Kirilenko oli liigan paras heittojen torjuja ja puolustaja.
Vuonna 2011, kymmenen Utah Jazzissa pelatun kauden jälkeen, Kirilenko palasi NBA:n työsulun alettua Moskovan TsSKA:han ja jatkoi Venäjällä myös työsulun päätyttyä. Hänet nimettiin toukokuussa 2012 Euroliiga-kauden 2011–2012 arvokkaimmaksi pelaajaksi. Hän oli johdattamassa joukkuettaan Euroliigan loppuotteluun, jossa se kuitenkin hävisi Olympiakosille.
Heinäkuussa 2012 Kirilenko teki vapaana pelaajana kaksivuotisen ja 20 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen NBA-seura Minnesota Timberwolvesin kanssa. Hän edusti seuraa kuitenkin vain yhden kauden ajan ja siirtyi kesällä 2013 Brooklyn Netsiin.
Kirilenko ilmoitti lopettavansa pelaajauransa kesäkuussa 2015. Elokuussa hänet valittiin sekavassa tilassa olleen Venäjän koripalloliiton puheenjohtajaksi.
Juri Tjukalov

Juri Sergejevitš Tjukalov (; 4. heinäkuuta 1930 – 19. helmikuuta 2018) oli Neuvostoliittoa edustanut kilpasoutaja ja olympiavoittaja.
Tjukalov oli ensimmäinen neuvostoliittolainen soudun olympiavoittaja. Hän voitti yksiköitten olympiakultaa Helsingissä 1952 ja Aleksandr Berkutovin kanssa pariairokaksikoitten olympiakultaa Melbournessa 1956. Vielä Rooman 1960 olympialaisissa Berkutov ja Tjukalov saivat hopeaa.
Pariairokaksikoitten Euroopan mestaruuden Tjukalov ja Berkutov voittivat viidesti.
Tjukalov toimi Neuvostoliiton soutumaajoukkueen päävalmentajana vuosina 1968–1972.
Hannu Kangas

Hannu Antero Kangas (s. 26. toukokuuta 1968) on suomalainen yleisurheiluvalmentaja ja entinen keihäänheittäjä. Hän toimi Suomen Urheiluliiton keihäänheiton lajivalmentajana vuosina 2005–2011. Hän valmensi Tero Pitkämäkeä koko tämän uran ajan. Lisäksi hän valmensi Teemu Wirkkalaa elokuuhun 2010 saakka ja nykyään hän toimii myös tyttärensä, Jenni Kankaan valmentajana. Hän toimi Etelä.Pohjanmaan Yleisurheilu ry:n puheenjohtajana vuosina 2013–2020.
Suomen Urheiluliitto on valinnut Kankaan vuoden valmentajaksi vuosina 2004, 2007 ja 2010.
Kankaan ennätys keihäänheitossa on miesten 800 gramman keihäällä 72,48 metriä.
Siviiliammatiltaan Kangas on luokanopettaja. Hän on naimisissa ja hänellä on viisi lasta, joista neljä on harrastanut keihäänheittoa. Kankaan lapsista Emilia voitti kuulantyönnössä EM-pronssia alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Espoossa 2023.
Pernell Roberts

Pernell Elvin Roberts (18. toukokuuta 1928 Waycross, Georgia – 24. tammikuuta 2010 Malibu, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Roberts syntyi Waycrossissa, Georgiassa, ja tuli tunnetuksi Adam Cartwrightin roolistaan televisiosarjassa "Bonanza" vuosina 1959–1965. Hänellä oli vuosina 1979–1986 päärooli sarjassa "Trapper John, M.D.".
Etupäässä televisiosta tunnetulla Robertsilla on ollut osia myös elokuvissa, muun muassa "Lainsuojattoman jäljillä", ja hänet nähtiin vuonna 2001 vierailijana sarjassa "". 
Pernell Robertsin kolme ensimmäistä avioliittoa päättyivät eroon. Hänellä oli ensimmäisestä avioliitostaan Vera Mowryn kanssa yksi poika, Jonathan Roberts, joka kuoli vuonna 1989 moottoripyöräonnettomuudessa 37-vuotiaana. Kuollessaan Pernell Roberts oli aviossa neljännen kerran, Eleanor Criswellin kanssa. Hän menehtyi kotonaan haimasyöpään.
Pernell Roberts oli myös lahjakas laulaja. Hän lauloi useassa Bonanzan jaksossa ja levytti RCA Victor-levymerkille folk musiikkia sisältäneen levyn "Come All Ye Fair and Tender Ladies" vuonna 1962.
Jim Rathmann

Richard 'Jim' Rathmann (16. heinäkuuta 1928 − 23. marraskuuta 2011) oli yhdysvaltalainen kilpa-ajaja ja Dick Rathmannin veli.
Hän osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun 14 kertaa kausilla 1949-1950 ja 1952–1963, joista 1950-1960 kuuluivat Formula 1 -sarjaan. Jim voitti Indianapolis 500 -kilpailun vuonna 1960. Voitto oli merkittävä siinä mielessä, että kilpailun aikana tapahtui eniten kärkipaikanvaihdoksia, kun Rathmann nousi keskivaiheilta kärkeen ja kävi kilpailun puolivälissä taistelun Rodger Wardia vastaan, jonka hän voitti paremman renkaiden säästämistaktiikkansa ansiosta.
Dick ja Jim Rathmann vaihtoivat nimiään vuonna 1946, jotta Dick voisi kilpailla alaikäisenä, ja pian Dick sekä Jim omaksuivat uudet nimensä pitäen ne itsellään.
Rathmann siirtyi eläköityessään auttamaan veljeään heidän Chevroletia myyvään autoliikkeeseen. Hänet kelpuutettiin Motorsports Hall of Fame of Americaan 15. elokuuta 2007. Rathmann kuoli vuonna 2011.
Strip-tease (albumi)

Strip-tease on suomalaislaulaja Harri Marstion kolmas studioalbumi. Se on myös Marstion ensimmäinen suomenkielinen albumi. Levy julkaistiin vuonna 1986.
Kappaleet.
Kaikki sävellykset Harri Marstio, paitsi B5 Safka Pekkonen. Kaikki sanoitukset Jukka Itkonen. Sovitukset Marstio-yhtye.
Juri Malyšev (soutaja)

Juri Aleksandrovitš Malyšev (, s. 1. helmikuuta 1947) on Neuvostoliittoa edustanut entinen kilpasoutaja ja olympiavoittaja.
Malyšev voitti yksikkösoudun olympiakultaa Münchenissä 1972. Se jäi hänen ainoaksi arvokisamitalikseen.
Huoneestasi loistaa valo

Huoneestasi loistaa valo on suomalaislaulaja Harri Marstion neljäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1988.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Harri Marstio ja sanoittanut J. Itkonen, ellei toisin mainittu.
Andy Soucek

Andy Christian Soucek (s. 14. kesäkuuta 1985 Madrid) on espanjalainen autourheilija. 
Ura.
Soucek voitti Espanjan Formula 3 -sarjan mestaruuden vuonna 2005. Hän on ajanut muun muassa Formula Renault 3.5 -sarjassa, jossa hän kaudella 2006 sijoittui loppupisteissä neljänneksi. 
Soucek ajoi kaudella 2007 GP2-sarjassa David Price Racing -tallissa ollen loppupisteissä kuudestoista 15 pisteellä. Kaudella 2008 hän kilpaili Super Nova Racing tallissa sijoittuen sijalle 14. loppupisteissä. Soucek kilpaili myös Aasian GP2 -sarjassa vuonna 2008 saavuttaen yhden kolmossijan. Hän kilpaili myös Superleague Formula -sarjassa vuonna 2008.
Soucek voitti FIA Formula Two Championship -sarjan mestaruuden kaudella 2009. Vuonna 2010 Soucek toimi Virgin tallin testikuljettajana yhdessä Luiz Razian kanssa.
Paz Vega

Paz Campos Trigo eli Paz Vega (s. 2. tammikuuta 1976 Sevilla, Sevillan maakunta, Espanja) on espanjalainen näyttelijä.
Vega päätti, että hänestä tulee näyttelijä nähtyään 15-vuotiaana Federico García Lorcan näytelmän "Bernarda Alban talo". Suoritettuaan oppivelvollisuutensa hänet hyväksyttiin arvovaltaiseen Centro Andaluz de Teatro -näyttämökouluun, jossa hän opiskeli kaksi vuotta. Opiskeltuaan vielä toiset kaksi vuotta journalismia hän muutti Madridiin. Taiteilijanimensä Vega hän otti isoäidiltään.
Vega aloitti näyttelijänuransa televisiosarjoissa "Más que amigos", "Compañeros" ja "7 vidas". Vuonna 2002 hänet palkittiin parhaan uuden naisnäyttelijän Goyalla roolistaan elokuvassa "Lucia ja seksi" ja samana vuonna hän oli ehdolla myös parhaan naispääosan kategoriassa roolistaan elokuvassa "Sólo mía". Sittemmin hän on näytellyt myös useissa ulkomaalaistuotannoissa kuten vuoden 2004 elokuvassa "Spanglish – käännöskukkasia" ja vuoden 2013 elokuvassa "Grace of Monaco".
Mervyn Wood

Mervyn Thomas Wood (30. huhtikuuta 1917 – 19. elokuuta 2006) oli australialainen kilpasoutaja ja olympiavoittaja.
Mervyn Wood kilpaili olympialaisissa jo Berliinin 1936 kisoissa kahdeksikkosoutajana mutta ei menestynyt.
Yksikkösoudun olympiakultaa hän voitti Lontoossa 1948 ajalla 7.24,4. Hopealle sijoittunut Uruguayn Eduardo Risso hävisi hänelle 13,8 sekuntia. Helsingin 1952 olympialaisissa Wood sai yksiköissä hopeaa hävittyään Neuvostoliiton Juri Tjukaloville 1,7 sekuntia. Melbournen 1956 olympialaisissa Wood sai pronssia pariairokaksikoissa, joissa hänen parinaan souti Murray Riley.
Ammatiltaan Wood oli poliisi.