Arthur Rimbaud

Jean Nicolas Arthur Rimbaud (20. lokakuuta 1854 Charleville – 10. marraskuuta 1891 Marseille) oli ranskalainen runoilija. Hän oli kirjallisuudessa harvinainen ”lapsinero”, jonka tuotanto syntyi teini-iässä. Rimbaud lopetti kirjoittamisen jo 21-vuotiaana, ja jonkin aikaa ennen kuin Rimbaud’n tuotanto löydettiin. Häntä pidetään Charles Baudelairen ohella toisena suurena runouden modernisoijana.
Elämä.
Rimbaud varttui Charlevillessä Ardennesin alueella Koillis-Ranskassa. Hänen isänsä oli sotilas ja äiti paikallisen viljelijän tytär. Isä vietti vain vähän aikaa perheensä kanssa ja hylkäsi sen lopulta kokonaan. Rimbaud’n kasvatti ankaran uskonnollinen äiti. Rimbaud pärjäsi koulussa erittäin hyvin, erityisesti kirjallisuudessa. Saksan–Ranskan sota alkoi heinäkuussa 1870 ja Rimbaud’n käymä koulu suljettiin. Elokuussa Rimbaud karkasi kotoaan Pariisiin, mutta hänet pidätettiin liputta matkustamisesta ja hän vietti jonkin aikaa vangittuna. Vapauduttuaan Rimbaud kierteli useiden kuukausien ajan Ranskaa ja Belgiaa, kunnes poliisi palautti hänet kotiin. Helmikuussa 1871 Rimbaud lähti jälleen Pariisiin ja värväytyi vapaaehtoisena Pariisin kommuunin joukkoihin. Hän palasi kotiin kolmen viikon kuluttua juuri ennen kommuunin joukkojen tukahduttamista.
Elokuussa 1871 Rimbaud lähetti töitään runoilija Paul Verlainelle, joka kutsui hänet Pariisiin. Rimbaud saapui kaupunkiin syyskuussa 1871 ja vietti kolme kuukautta Verlainen ja tämän vaimon luona. Rimbaud’n ja Verlainen välille muodostui suhde, joka aiheutti skandaalin. Rimbaud palasi Charlevilleen maaliskuussa 1872, mutta Verlaine kutsui hänet takaisin Pariisiin jo toukokuussa. Heinäkuussa Verlaine jätti perheensä ja muutti Rimbaud’n kanssa Lontooseen, missä he viettivät seuraavan talven. Huhtikuussa 1873 Rimbaud jätti mieleltään järkkyneen Verlainen ja palasi kotitilalleen Ranskaan, missä hän kirjoitti teoksensa "Kausi helvetissä". Samana vuonna Verlaine ja Rimbaud tapasivat vielä Lontoossa ja Brysselissä, missä Verlaine ampui Rimbaudia ja sai kahden vuoden vankeustuomion.
Rimbaud ja Verlaine tapasivat viimeisen kerran Saksassa vuonna 1875, kun Verlaine vapautettiin vankilasta hänen käännyttyään katolilaiseksi. Tässä vaiheessa Rimbaud oli lopettanut kirjoittamisen. Hänen elinaikanaan julkaistiin hänen teoksistaan vielä proosarunokokoelma "Illuminaatioita" Verlainen toimittamana. Hän matkusti Euroopassa pääosin jalkaisin. Kesällä 1876 hän värväytyi Alankomaiden armeijaan saadakseen sitä kautta ilmaisen laivamatkan Jaavalle, jossa karkasi ja palasi toisella laivalla Ranskaan. Hän matkusti Kyprokselle ja asettui 1880 Adeniin Bardey-agentuuriliikkeen edustajaksi ja hoiti tehtävää neljä vuotta. Vuonna 1884 hän kokeili Hararissa Etiopiassa omaa myyntitoimintaa asekauppiaana.
Afrikassa Rimbaud’n oikea polvi kipeytyi, ja siihen kehittyi syöpä. Sairauden takia hän joutui palaamaan Ranskaan 9. toukokuuta 1891. Jalka amputoitiin 27. toukokuuta 1891. Hän asettui Marseilleen, jossa kuoli 10. marraskuuta 1891.
Runous.
Sekä Rimbaud’n elämänvaiheet että hänen tuotantonsa kuvastavat yritystä kokea “todellinen elämä” ja luoda sen kuvaamiseen tarvittava uusi kieli. Hän etsi jatkuvasti uutta paikkaa, jossa voisi asua ja saada otteen “totuudesta”. Nuorena hän oli kiinnostunut yliluonnollisista aatteista, kuten okkultismista, ja luki niitä käsittelevää kirjallisuutta. Hän kirjoitti 16-vuotiaana ystävälleen Paul Demenylle vuonna 1871 tekstin "Lettres du voyant", jossa hän selosti keinoja päästä tuonpuoleiseen “todellisen elämän” maailmaan. Myöhemmin hän alkoi esittää, että todellisen elämän voisi saavuttaa vain vastustamalla moraalia, yhteiskuntaa ja vallanpitäjiä. Runoilija tekisi sen vähitellen, murentamalla vastustajansa runouden avulla. Tämän hän esitti ensimmäisen kerran runossaan "Le bateau ivre" (1871, suom. "Humaltunut venhe" / "Juopunut pursi"). Hän julisti siinä käyttävänsä kaikkia keinoja irrottautuakseen entisestä maailmasta ja omasta itsestään, jotta voisi paljastaa kaikki elämän ja kuoleman salaisuudet. Tätä mielentilaa hän kuvasi kokoelmassaan "Illuminations" (1874). Hän joutui kuitenkin myöhemmin perääntymään ja myöntämään, että moraali kesti siihen kohdistetun hyökkäyksen, ja vuoden 1874 “kausi helvetissä” oli vain pakoa todellisuudesta. Rimbaud luovutti ja totesi, ettei kirjoittamalla voinut luoda uutta moraalia.
"Juopunut pursi" -runo ja "Illuminations"-kokoelma olivat tyyliltään mullistavia. "Juopunut pursi" on aleksandriinimittainen loppusointuinen (a / b / a / b) teksti. Sen kuvakieli on koottu venekuvastosta. Aikanaan se oli kielikuviensa ja symboliensa käytössä uudenaikainen. "Illuminations" koostuu pääosin proosarunoista, vaikkakaan niissä ei ole proosalle tyypillisiä ​​elementtejä, kuten lineaarista tarinankerrontaa. Sisällöltään kokoelman runot ovat moninaisia ​​ja toisistaan riippumattomia. Tässäkin kokoelmassa Rimbaud eroaa tyyliseikkojen suhteen muusta runoudesta, kuten Charles Baudelairen tyylistä, vaikka he kirjoittivat tekstejään yhtäaikaisesti.