tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Naïm Sliti

Naïm Sliti (, s. 27. heinäkuuta 1992 Marseille, Ranska) on tunisialainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelaava Sliti edustaa Saudi-Arabian Valioliigassa pelaavaa Ettifaq FC:tä.
Seurajoukkueura.
Sliti siirtyi Sedanin nuorten joukkueesta edustukseen kaudella 2011–2012. Joukkue pelasi Ligue 2:ssa, jossa Sliti pelasi 28 sarjaottelua tehden kaksi maalia. Hän pelasi myös seuraavankin kauden Sedanissa tällä kertaa 20 ottelun verran, joissa syntyi yksi maali.
Paris FC.
Sliti siirtyi kaudeksi 2013–2014 Paris FC:hen, joka pelasi National-sarjatasolla. Hän pelasi kauden aikana vain neljä ottelua tekemättä maaliakaan.
Red Star.
Yhden kauden jälkeen Pariisissa Sliti siirtyi Red Star FC:hen. Avauskausi 2014–2015 National-sarjassa oli menestyksekäs, kun Red Star voitti sarjan ja nousi seuraavaksi kaudeksi Ligue 2:een. Sliti pelasi 28 sarjaottelua ja teki kahdeksan maalia. Kaudella 2015–2016 Sliti pelasi Ligue 2:ssa 36 ottelua, tehden niissä neljä maalia. Kolmantena kautena Red Starissa Slitin peliaika jäi vähäiseksi ja hän pelasi vain kaksi ottelua kauden alkupuolella.
Lille.
Sliti siirtyi lainasopimuksella Lilleen kesäkuussa 2017, jossa hän pelasi 16 ottelua Ranskan pääsarjassa. Sliti onnistui maalinteossa kerran 29. marraskuuta 2016 SM Caenia vastaan, jossa hän myös syötti Lillen kaksi maalia, ottelun päättyessä 4–2. Kauden päätyttyä Sliti allekirjoitti sopimuksen Lillen kanssa heinäkuussa 2017, mutta valmentaja Marcelo Bielsa antoi hänet lainalle Dijoniin.
Dijonissa Sliti pelasi kaudella 2017–2018 31 sarjaottelua Ligue 1:ssä ja onnistui maalinteossa seitsemän kertaa. Hän teki muun muassa kaksi maalia kotiottelussa Lyonia vastaan, jolle Dijon hävisi 2–5.
Maajoukkueura.
Sliti pelasi ensimmäisen maaottelunsa 3. kesäkuuta 2016 Afrikanmestaruuskarsintaottelussa Djiboutia vastaan. Hän teki samassa ottelussa myös ensimmäisen maajoukkuemaalinsa.
Sliti pelasi ensimmäiset arvokisansa 2017 Afrikanmestaruuskisoissa. Hän oli maansa paras maalintekijä kahdella maalilla. Hän teki 2–0 maalin Algeriaa vastaan, jonka Tunisia voitti alkulohkossa 2–1. Toinen maali tuli lohkon viimeisessä ottelussa Zimbabwea vastaan, jossa Sliti teki ottelun avausmaalin. Tunisian kisat päättyivät puolivälieriin.
Kesäkuussa 2018 Sliti valittiin Tunisian maajoukkueeseen 2018 MM-kilpailuihin Venäjälle.
Asuntokauppa

Asuntokauppa tarkoittaa kaupankäyntiä asunto-osakkeilla ja niihin rinnastettavilla yhteisöosuuksilla, jotka oikeuttavat asuinhuoneiston omistamiseen. Kun kauppaan sisältyy maa-alue (tontti), puhutaan kiinteistökaupasta. Sen tekeminen on muotovaatimuksiltaan tarkempaa kuin tavallinen asuntokauppa.
Suomen asuntokauppaa säädellään asuntokauppalaissa (AsKL 23.9.1994/843). Asunto-osake on irtainta omaisuutta, joka antaa yhtiön osakerekisteriin merkitylle omistajalle sekä oikeuksia että velvollisuuksia. Oikeuksista keskeisin on oikeus pitää tiettyä huoneistoa hallussa ja käyttää siihen liittyviä yhtiön tiloja. Velvollisuuksista keskeisin on velvollisuus yhtiövastikkeen maksamiseen. 
Asuntokaupan ammattilaiset ovat kiinteistönvälittäjiä, jotka perivät syntyneestä kaupasta välityspalkkion yleensä asunnon myyjältä. Kun tavallinen ihminen ostaa asunto-osakkeen omaan käyttöönsä, hänen puolellaan on kuluttajansuoja, jolla pyritään muun muassa suojelemaan kaupankäynnin heikompaa osapuolta. Välittäjän ja myyjän on esimerkiksi annettava oikeat tiedot asunnon hinnasta ja kyseisen asuntoyhtiön taloudellisesta tilanteesta.. 
Asuntokaupasta peritään Suomessa varainsiirtoveroa. 
Virhe kaupan kohteessa.
Kuluttajankaupassa tavaran on laadultaan ja määrältään vastattava sitä, mitä kaupassa on sovittu. Jos näin ei ole, puhutaan tavaran virheestä. Virhettä ei ole, jos ostaja on tiennyt kaupan kohteessa olevasta puutteesta, jonka myyjä on siis ottanut esille. Uuden asunnon kaupassa virheettömyysvaatimus on tiukempi kuin käytetyn asunnon kaupassa. Asunnossa on virhe, jos se ei vastaa niitä tietoja, joita myyjä on ennen kaupantekoa antanut. Myyjä vastaa sekä itse antamistaan tiedoista että kiinteistönvälittäjän ja isännöitsijän antamista tiedoista tai tiedon antamatta jättämisestä. Myyjän, joka ei ole varma jostakin asuntoon liittyvästä seikasta, pitää ilmaista asiaan liittyvä epävarmuus. Ostajalla on kuitenkin käytetyn asunnon kaupassa velvollisuus tarkistaa kaupan kohde. Jos virhe on ollut kohtuudella havaittavissa, vastuu on ostajan.
Virheen vaikutus kauppaan.
Virheen vaikutus kauppaan arvioidaan siitä näkökulmasta, olisiko ostaja tehnyt kaupan, jos hän olisi tiennyt virheestä. Ostaja on toisaalta itsekin velvollinen tarkastamaan tuotteen. Jos virhe on vaikeasti havaittavissa, vastuu on kokonaan myyjän (niin sanottu salainen virhe eli piilevä virhe). Virheen seurauksena voi olla, että virhe korjataan tai sovitaan hinnan alentamisesta. Myyjällä on oikeus korjaukseen ennen muita hyvityskeinoja. Käytetyn asunnon kaupassa ostaja ei kuitenkaan voi vaatia myyjää korjaamaan virhettä. Jos virheestä on aiheutunut vahinkoa ja se on johtunut myyjän huolimattomuudesta, ostajalla on oikeus myös vahingonkorvaukseen. Joissakin tapauksissa voidaan päätyä kaupan purkamiseen. Tämä edellyttää olennaista sopimusrikkomusta myyjältä. Kauppaa ei voi kuitenkaan purkaa, jos virhe on korjattavissa tai jos virheen merkitys ei ole kovin suuri, vaikka se ei olisikaan korjattavissa. Silloin ostajan on tyydyttävä hinnanalennukseen.
Aérospatiale Gazelle

Aérospatiale Gazelle (tunnukset SA 340, SA 341 ja SA 342) on Aérospatialen valmistama kevyt monikäyttöinen helikopteri. Helikopterin ensilento oli 7. huhtikuuta 1967.
Mallikoodi SA340 oli käytössä prototyyppiversiolle. Malliversioita ovat SA 341B, SA 341C, SA 341D HT3, SA 341E, SA 341F, SA 341G ja SA 341H, sekä SA 342M.
Kopteri on käytössä vielä vuonna 2017 ja kopterilla on käyttäjiä 23 maassa. 
Kopteria on valmistanut myös Westland Helicopters.
Tigrero – elokuva joka ei valmistunut

Tigrero – elokuva joka ei valmistunut on Mika Kaurismäen ohjaama pitkä dokumenttielokuva vuodelta 1994. Elokuvassa ohjaaja Samuel Fuller palaa 40 vuoden jälkeen karajá-intiaanien kylään Amazonin sademetsään yhdessä nuoremman kollegansa Jim Jarmuschin kanssa. He näyttävät kyläläisille Fullerin 40 vuotta aikaisemmin kuvaamaa elokuvamateriaalia ja haastattelevat kylän nykyisiä asukkaita.
"Helsingin Sanomien" Helena Ylänen kuvaili "Tigreroa" avaraksi ja viisaaksi dokumenttielokuvaksi, josta Kaurismäen varmuus ohjaajana tekee moniulotteisen. Muutkin arvostelut olivat yleissävyltään myönteisiä.
Elokuva palkittiin Golden Key -pääpalkinnolla Slovakian Art Film -elokuvajuhlilla
Covert Affairs

Covert Affairs on yhdysvaltalainen Matt Cormanin ja Chris Ordin luoma toiminta-draamasarja, jonka pääosissa näyttelevät Piper Perabo ja Christopher Gorham. Sarjan esittäminen alkoi Yhdysvalloissa USA Networkin kanavalla 13. heinäkuuta 2010.
Tammikuussa 2015 USA Network ilmoitti sarjan jäävän viiden tuotantokauden mittaiseksi.
Tuotanto.
"Covert Affairs" lisättiin USA Networkin tuotantolistalle heinäkuussa 2008. Pilottijakson käsikirjoittivat Matt Corman ja Chris Ord. Ensimmäinen sarjaan kiinnitetty näyttelijä, oli CIA-agentti Annie Walkerin roolin saanut Piper Perabo.
Tammikuussa 2010 sarjasta tilattiin kymmenen jakson pituinen ensimmäinen kausi. Sarjaa kuvattiin Kanadassa Torontossa, mutta muita kuvauspaikkoja olivat muun muassa Yhdysvalloissa Washington ja New York.
USA Network kertoi lopettavansa sarjan viidenteen kauteen 6. tammikuuta 2015.
Avioimpexin lento 110

Avioimpexin lento 110 oli Avioimpexin tilauslento Sveitsin Genevestä Skopjeen, Pohjois-Makedoniaan (tai tuolloiseen Makedonian tasavaltaan). Lennolla 5. maaliskuuta 1993 käytetty Saratov Airlinesilta vuokrattu Jakovlev Jak-42D törmäsi vuoreen lähellä Ohridia Pohjois-Makedoniassa. Lennolla oli 108 matkustajaa ja kahdeksan miehistön jäsentä, jotka kaikki kuolivat onnettomuudessa. Se on Pohjois-Makedonian historian pahin lento-onnettomuus ja toiseksi pahin Jakovlev Jak-42:lle sattunut onnettomuus.
Tapahtumat.
Koneen oli tarkoitus lentää Skopjeen, mutta siellä olleen lumimyrskyn vuoksi se joutui kääntymään kohti varakenttää Ohridia. Ensimmäinen lähestymisyritys Ohridin lentoaseman kiitotielle 02 epäonnistui, ja miehistö teki ylösvedon. Turvallinen lentoreitti olisi ollut suoraan eteenpäin samalla ylöspäin nousten, mutta radioliikenteen epäselvyyksien ja väärinymmärryksien vuoksi miehistö kääntyi sivuun ja alkoi tehdä uutta laskukierrosta. Kone joutui vuoristoiselle alueelle ja törmäsi Trojanivuoreen noin kahden kilometrin päässä lentoasemalta itään. Maaston läheisyydestä varoittava GPWS-laite hälytti seitsemän sekunnin ajan ennen törmäystä.
Kone tuhoutui törmäyksessä täysin ja syttyi sen jälkeen tuleen. Onnettomuudesta selvisi elossa vain 23-vuotias matkustaja Rade Jevremovic, joka loukkaantui vakavasti. Hän kuitenkin kuoli 2. joulukuuta 1993 tulematta koskaan tajuihinsa.
Matkustajat ja miehistö.
Koneen 108 matkustajasta noin 80 prosenttia oli viranomaisten mukaan Jugoslavian kansalaisia, etniseltä taustaltaan pääosin albaaneja. Muut matkustajat olivat Makedonian tasavallasta ja nelihenkinen ohjaamomiehistö Venäjältä. Matkustajien joukossa oli myös ranskalainen Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestön viranomainen Pierre Ollier.
Onnettomuuden syyt.
Onnettomuuden pääasiallinen syy oli makedonialaisten tutkijoiden mukaan miehistön virhe: he eivät seuranneet lentoaseman ympäristöön määritettyjä lentoreittejä ja jatkoivat lähestymistä, vaikka eivät tarkkaan tienneet sijaintiaan. Lisäksi onnettomuuden syntyyn vaikutti se, että Ohridin lentoaseman suunnistukseen käytetty radiomajakka ei onnettomuuden aikaan ollut toimintakunnossa. Sen sijaan venäläisten tutkijoiden mukaan onnettomuuden aiheutti venäjää ja englantia puhuneiden lentäjien ja makedoniaa puhuneen lennonjohtajan välillä tapahtunut väärinymmärrys.
Seuraukset.
Onnettomuus oli kolmas vakava lentoturma Makedonian tasavallassa 16 kuukauden aikana. Maan siviili-ilmailustakin vastannut kaupunkisuunnittelun, rakennustöiden, viestinnän ja ekologian ministeri Antoni Pesev erosi onnettomuuden seurauksena tehtävästään.
Wendell Carter

Wendell Andre Carter jr. (s. 16. huhtikuuta 1999 Atlanta, Georgia) on yhdysvaltalainen koripalloilija.
Pelaajaura.
Isona laitahyökkääjänä tai sentterinä pelaava Carter pelasi yliopistokoripalloa Duke Universityssä kauden 2017–2018 yhdessä muun muassa Marvin Bagleyn kanssa. Chicago Bulls varasi Carterin NBA:han seitsemännellä varausvuorolla . Carterin odotettiin täydentävän ominaisuuksillaan, kuten fyysisyydellä ja levypallopelillä, Lauri Markkasen tähdittämää Bullsin etukenttää.
Tammikuussa 2019 Carter loukkasi vasemman peukalonsa ja joutui leikkaukseen sekä kuukausien ajaksi sivuun pelaavasta kokoonpanosta.
Maaliskuussa 2021 Carter siirtyi Orlando Magiciin.
Carter kuului Yhdysvaltain alle 17-vuotiaiden maajoukkueen turnauskokoonpanoon vuoden 2016 MM-kilpailuissa, missä Yhdysvallat voitti maailmanmestaruuden ja Carter valittiin turnauksen tähdistöjoukkueeseen.
Pelityyli ja ominaisuudet.
Carteria pidetään monipuolisena, tunnollisena ja mukautuvana sentterinä, ja häntä on näiden piirteidensä vuoksi verrattu Al Horfordiin. Myös Carterin syöttötaitoa ja hyökkäyslevypallopeliä on kehuttu.
China Northwest Airlinesin lento 2119

China Northwest Airlinesin lento 2119 oli China Northwest Airlinesin Kiinan sisäinen reittilento Yinchuanista Pekingiin. Lennolla 23. heinäkuuta 1993 käytetyn BAe 146-300:n lentoonlähtö epäonnistui Yinchuanin lentoasemalla. Koneen nokka ei noussut, vaikka se saavutti rotaationopeuden. Lentäjä nosti tällöin nokkaa väkisin, jolloin koneen pyrstö osui kiitotiehen. Siitä huolimatta kone ei noussut ilmaan, vaan osui maapenkkaan ja päätyi kiitotien päässä olleeseen järveen.
Lennolla oli 108 matkustajaa ja viisihenkinen miehistö. Onnettomuudessa kuoli 55 matkustajaa ja yksi miehistön jäsen. Se on pahin BAe 146:lle sattunut onnettomuus. Onnettomuuden aiheutti laskusiivekejärjestelmään kesken lähtökiidon tullut vika, jonka seurauksena siivekkeet vetäytyivät lentoasentoon ja siipien tuottama noste väheni. Miehistö yritti keskeyttää lentoonlähtöä, mutta kiitotietä ei enää ollut riittävästi jäljellä.
Riitta Kaarisalo

Riitta Leena Kaarisalo (o.s. Mäkinen, s. 2. elokuuta 1979 Jämsä) on suomalainen poliitikko. Hän on sosiaalidemokraattien kolmannen kauden kansanedustaja Keski-Suomen vaalipiiristä.
Kaarisalo on suorittanut yhteiskuntatieteiden maisterin tutkinnon Jyväskylän yliopistossa vuonna 2007. Hän nousi eduskuntaan varasijalta vuonna 2018. Aikaisemmin hän toiminut Jyväskylän kaupunginhallituksen puheenjohtajana 2013–2017 ja Jyväskylän kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 2017–2020. Hän on toiminut Keski-Suomen maakuntavaltuuston puheenjohtajana vuodesta 2021.
Ennen valintaansa eduskuntaan hän on työskennellyt työllistymistä tukevasssa ja syrjäytymisen vastaista työtä tekevässä järjestössä.
Elämä ja ura.
Kaarisalo valmistui ylioppilaaksi vuonna 1997 Jyväskylän normaalikoulun lukiosta ja yhteiskuntatieteiden maisteriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 2007 pääaineenaan yhteiskuntapolitiikka. Ennen eduskuntaa hän työskenteli työllisyydenhoidon kentällä pitkäaikaistyöttömien parissa. Kaarisalo nousi kansanedustajaksi kesäkuussa 2018 varaedustajan paikalta Susanna Huovisen siirryttyä Keski-Suomen ensi- ja turvakodin toiminnanjohtajaksi. Hänet valittiin eduskuntaan varsinaisena edustajana vuoden 2019 vaaleissa 8 916 äänellä. Kansanedustajana Kaarisalo oli valtiovarainvaliokunnan ja puolustusvaliokunnan jäsen sekä talousvaliokunnan varajäsen. Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Kaarisalo valittiin uudelleen kansanedustajaksi 9 712 äänellä, saaden toistamiseen eniten ääniä vaalipiirissään.
Kaarisalo valittiin Jyväskylän kaupunginvaltuustoon ensimmäisen kerran kunnallisvaaleissa 2008, mitä ennen hän toimi varavaltuutettuna perusturvalautakunnan jäsenenä. Vuonna 2008 hän aloitti perusturvalautakunnan puheenjohtajana. Kunnallisvaaleissa 2012 Kaarisalo sai Jyväskylässä eniten ääniä (1 870 ääntä) ja valittiin kaupunginhallituksen puheenjohtajaksi. Kuntavaalien 2017 jälkeen hän siirtyi kaupunginvaltuuston puheenjohtajaksi. Vuoden 2021 kuntavaaleissa Kaarisalo sai SDP:n ääniharavana 1988 ääntä ja valittiin Keski-Suomen maakuntavaltuuston puheenjohtajaksi. Kaarisalo on myös Jyväskylän työväenyhdistyksen puheenjohtaja.
Näkemykset.
Arvot.
Kaarisalo sijoittuu vaalikonevastausten perusteella poliittiseen keskustaan tai keskusta-vasemmistoon. "Ylen" vaalikoneessa Kaarisalo ei erotu vahvasti konservatiivina tai liberaalina. "Helsingin Sanomien" vaalikoneen käyttämällä GAL–TAN-jakaumalla Kaarisalon näkemykset ilmentävät liberaalivihreyttä (GAL). HS:n vaalikoneeseen Kaarisalon antamissa näkemyksissä korostuu voimakkaimmin vasemmistolaiset ja liberaalivihreät mielipiteet.
Seksuaali- ja sukupuolipolitiikka.
Kaarisalo on allekirjoittanut Setan ehdokasitoumuksen eduskuntavaaleissa 2019. Ehdokassitoumuksen allekirjoittajana Kaarisalo on sitoutunut tukemaan sukupuoli- ja seksuaalivähemmistöjen tavoitteita eduskuntatyössään, vastustamaan syrjintää ja vihapuhetta sekä edistämään näiden ryhmien osallistumista päätöksentekoon.
Charles Krauthammer

Irving Charles Krauthammer (13. maaliskuuta 1950 New York, Yhdysvallat – 21. kesäkuuta 2018) oli yhdysvaltalainen kolumnisti, kirjailija, poliittinen kommentaattori ja psykiatri. Hän kirjoitti kolumneja "The Washington Postiin" vuodesta 1985 alkaen ja kommentoi poliittisia aiheita Fox Newsin ajankohtaisohjelmissa. Hän käytti ensimmäisenä termiä Reaganin oppi, jolla tarkoitettiin Yhdysvaltain aktiivista ulkopolitiikkaa Neuvostoliiton aseman heikentämiseksi kolmansissa maissa ja tukea antikommunistisille liikkeille. 
Krauthammer sai Pulitzer-palkinnon vuonna 1987. "Financial Times" nimesi hänet Yhdysvaltain vaikutusvaltaisimmaksi kommentaattoriksi vuonna 2006. Barack Obaman presidenttikaudella hän oli yksi näkyvimmistä presidentin arvostelijoista. Uuskonservatiivisuudestaan huolimatta Krauthammer arvosteli myös republikaaneja ja vastusti Donald Trumpin valintaa republikaanipuolueen presidenttiehdokkaaksi.
Krauthammer kuoli ohutsuolen syöpään kesäkuussa 2018.
Ronald Turini

Ronald Turini (s. 30. syyskuuta 1934 Montreal) on kanadalainen pianisti ja musiikkipedagogi. Hänen syntyi yhdysvaltalais-italialaiselle isälle ja tanskalaistaustaiselle kanadalaiselle äidille. Hän sai hyvin varhaista pianonsoiton opetusta äidiltään ja Frank Hansonilta McGillin konservatoriossa. Yhdeksänvuotiaana hän pääsi Québecin musiikkikonservatorioon, jossa häntä opettivat vuoteen 1950 saakka Yvonne Hubert, Germaine Malépart ja Isidor Philipp. Hän voitti Prix Archambaultin vuonna 1950 ja pääsi New Yorkin Mannes Collegeen vuonna 1953. Siellä häntä opettivat Isabelle Vengerova ja Olga Stroumillo, joista jälkimmäinen tutustutti hänet Vladimir Horowitziin, josta tuli hänen opettajansa viiden vuoden ajaksi.
Turini voitti kansainvälisiä kilpailuita Italiassa, Sveitsissä ja Belgiassa vuosina 1958 ja 1960. Hänen Carnegie Hall -debyyttinsä arvosteli positiiviseen sävyyn Harold C. Schonberg "New York Times" -lehdessä 24. tammikuuta 1961. Turini saavutti pian kansainvälisen maineen ja kiersi 1960-luvun aikana Neuvostoliitossa sekä Etelä-Amerikassa. Euroopassa hän esiintyi muun muassa Concertgebouw-orkesterin kanssa Amsterdamissa ja Lontoon Wigmore Hallissa. Montrealin sinfoniaorkesterin solistina hän toimi moneen otteeseen.
Vuonna 1975 Turini oli Quartet Canadan perustajajäsen, ja vuonna 1977 hän aloitti opettamisen Länsi-Ontarion yliopistossa. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut muun muassa Edvard Griegin, Robert Schumannin ja Sergei Rahmaninovin konserttoja.
Christophe Pélissier

Christophe Pélissier (s. 5. lokakuuta 1965) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Lokakuusta 2022 lähtien hän on toiminut AJ Auxerren päävalmentajana.
Ura.
Pélissierin pelaajaura kului Ranskan alasarjoissa US Revelin, AS Muretin ja FA Carcassonen riveissä. Hän lopetti pitkän pelaajauransa vuonna 2000 ja siirtyi valmennustehtäviin Revelin joukkueeseen. Hän luotsasi joukkuetta Ranskan kuudenneksi korkeimmalla sarjatasolla, josta joukkue nousi kausiksi 2001/02 ja 2003/04 sarjaporrasta korkeammalle. 
Kaudeksi 2006/07 Pélissier siirtyi AS Muret'n peräsimeen ja yhden kauden jälkeen jatkoi uraansa Luzenacissa. Pélissier luotsasi seuran kaudella 2008/09 CFA2:n mestaruuteen ja joukkue nousi Nationaliin, jossa vakiinnutti paikkansa Pélissierin alaisuudessa. Kaudella 2013/14 Luzenac sijoittui sensaatiomaisesti Nationalissa toiseksi ja nousi Ligue 2:een. Joukkueen nousu kariutui kuitenkin taloudellisten syiden vuoksi ja Luzenacilta evättiin sarjapaikka. Joukkue joutui vapauttamaan pelaajansa ja myös valmentaja Pélissierin, ja aloittamaan uudelleen maan seitsemänneltä sarjatasolta.
Joulukuussa 2014 Pélissieristä tuli Amiensin päävalmentaja. Pélissierin johdolla Amiens lähti taistelemaan paluusta Ligue 2:een. Ensimmäinen täysi kausi 2015/16 toi heti täysosuman, kun Amiens sijoittui Nationalissa kolmanneksi ja nousi sarjaporrasta ylemmäs. Kaudella 2016/17 menestyskulku jatkui ja Amiens sijoittui yllättäen Ligue 2:ssa toiseksi nousten ensimmäistä kertaa seuran historiassa pääsarjaan. Kaudella 2017/18 Amiens jatkoi erinomaisia esityksiään ja säilytti pienestä budjetistaan huolimatta sarjapaikkansa ollen liigassa 13. Kaudella 2018/19 Pélissier luotsasi Amiensin sijalle 15 ja joukkue säilytti jälleen pääsarjapaikkansa. Kauden jälkeen Pélissier jätti seuran ja siirtyi FC Lorientin päävalmentajaksi. Pélissier luotsasi Lorientin Ligue 2:n voittoon koronpandemian ennen aikojaan maaliskuussa 2020 päättäneellä kaudella 2019/20 ja seura nousi takaisin pääsarjatasolle. Lorient säilytti Pélissierin johdolla sarjapaikkansa sekä kaudella 2020/21 että 2021/22 sijoittumalla molemmilla kausilla sijalle 16. Kesällä 2022 seura päätti yhteistyön Pélissierin kanssa.
Lokakuun lopulla 2022 Pélissieristä tuli AJ Auxerren päävalmentaja.
China Northwest Airlinesin lento 2303

China Northwest Airlinesin lento 2303 oli China Northwest Airlinesin Kiinan sisäinen reittilento Xi’anista Kantoniin. Lennolla 6. kesäkuuta 1994 käytetty Tupolev Tu-154M alkoi autopilottiin tulleen vian vuoksi heilua ja täristä rajusti, kunnes hajosi osiin ja syöksyi maahan 29 kilometrin päässä Xi’an Xianyangin kansainväliseltä lentoasemalta. Onnettomuuden aiheutti autopilotin huollossa tehty virhe.
Lennolla oli 146 matkustajaa ja 14 miehistön jäsentä, ja kaikki 160 kuolivat maahansyöksyssä. Onnettomuus on Kiinan historian pahin.
Onnettomuus.
Lento 2303 lähti Xi’anista pian aamukahdeksan jälkeen. Alle kymmenen minuutin kuluttua lennonjohto menetti yhteyden koneeseen. Kone hajosi ilmassa ja hylyn kappaleet putosivat maahan 29 kilometriä Xianyangin lentoasemalta kaakkoon.
Onnettomuuden syy.
Onnettomuuden aiheutti autopilottiin tullut vika, joka sai autopilotin antamaan vääriä komentoja. Ilmeisesti autopilottia oli edellisenä iltana korjattu epävirallisin menetelmin, ja samalla autopilotti oli kytketty väärin. Kallistumista ja kääntymistä ohjaavat kanavat oli kytketty väärin päin; autopilotin kallistusohjaus käänsi konetta, kun taas sen kääntymisohjaus kallisti konetta.
Bernard Blaquart

Bernard Blaquart (s. 16. elokuuta 1957) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Hän on toiminut viimeksi Nîmes Olympiquen päävalmentajana vuosina 2015–2020.
Ura.
Blaquart aloitti jalkapalloilijan uransa Girondins Bordeaux'n paidassa debytoiden kaudella 1976/77. Hän edusti joukkuetta viiden kauden aikana pelaten 52 ottelua edustusjoukkueen paidassa. Kaudella 1978/79 hän haki lisää peliaikaa Toulousesta lainapestillä. Blaquart ei lainapestinsä jälkeenkään onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa Bordeaux-kokoonpanossa ja siirtyi seurasta Division 2:ssa pelanneen Sporting Toulon Varin joukkueeseen kesällä 1981. Vastuu jäi vähäiseksi myös Toulonissa, ja Blaquart edusti vielä Stade Françaisia ja GC Lunelia, kunnes lopetti uransa vuonna 1987.
Valmennusuran Blaquart aloitti GC Lunelin pelaajavalmentajana kaudella 1984/85 ja valmensi seuraa kaikkiaan seitsemän vuotta Ranskan amatöörisarjoissa. Hän työskenteli alempien sarjatasojen joukkueiden peräsimessä vuosien ajan. Kaudeksi 2004/05 hän siirtyi Grenoble Footin organisaatioon reservijoukkueen päävalmentajaksi. Maaliskuussa 2006 hän nousi kevätkauden ajaksi seuran edustusjoukkueen päävalmentajaksi ja onnistui säilyttämään seuran Ligue 2:ssa. Kauden jälkeen hän palasi reservijoukkueen peräsimeen.
Kesäkuussa 2010 Blaquart siirtyi Toursin organisaatioon valmennuskeskuksen johtoon. Hän toimi lyhyen aikaa myös reservijoukkueen valmentajana, kunnes nousi elokuussa 2012 Toursin edustusmiehistön päävalmentajaksi. Blaquartin johdolla Tours sijoittui kauden päätteeksi Ligue 2:n keskikastiin kymmenenneksi. Hän jätti tehtävänsä kauden päätteeksi ja siirtyi Nîmes Olympiquen urheilutoimenjohtajaksi.
Marraskuussa 2015 Blaquartista tuli Nîmes'n päävalmentaja. Blaquartin johdolla joukkue säilytti sarjapaikkansa kauden 2015/16 päätteeksi ja Blaquart jatkoi päävalmentajana. Menestystä tuli heti kaudella 2016/17, kun Nîmes sijoittui Ligue 2:ssa kuudenneksi. Sijoitus oli seurahistorian paras sitten kauden 1993/94 neljännen sijan. Blaquart valittiin France Footballin toimesta vuoden 2016 parhaaksi valmentajaksi Ligue 2:ssa sekä pelaajayhdistys UNFP:n toimesta Ligue 2:n parhaaksi valmentajaksi kaudella 2016/17.
Kaudella 2017/18 Blaquart luotsasi Nîmes Olympiquen Ligue 2:n toiselle sijalle ja joukkue nousi kauden päätteeksi pääsarjatasolle 25 vuoden tauon jälkeen. Blaquartin johdolla Nîmes säilytti sarjapaikkansa ja sijoittui peräti yhdeksänneksi ensimmäisellä pääsarjakaudella 2018/19. Seuraavilla kausilla menestys jäi vaatimattomammaksi ja joukkue sijoittui kahdesti perättäin liigassa sijalle 18 ja säilytti vain niukasti sarjapaikkansa. Blaquart jätti seuran kauden 2019/20 jälkeen luotsattuaan joukkuetta viiden vuoden ajan.
Peter Zeidler

Peter Zeidler (s. 8. elokuuta 1962) on saksalainen jalkapallovalmentaja. Kesäkuusta 2018 lähtien hän on toiminut FC St. Gallenin päävalmentajana.
Ura.
Zeidlerillä ei ole taustalla omaa merkittävää pelaajauraa, vaan hän aloitti valmentamisen jo nuorella iällä 22-vuotiaana VfB Stuttgartin organisaatiossa. Hän työskenteli Stuttgartissa 1990-luvun alkuun saakka ja toimi tämän jälkeen SV 03 Tübingenin ja TSV Böbingenin apuvalmentajana, kunnes palasi vuonna 1998 takaisin Stuttgartiin reservijoukkueen apulaisvalmentajaksi. Hän toimi apuvalmentajana Stuttgartin jälkeen VfR Aalenissa, kunnes nousi seuran päävalmentajaksi joulukuussa 2002. Zeidlerin johdolla Aalen sijoittui Regionalligassa kuudenneksi kaudella 2003/04.
Ura jatkui Aalenin jälkeen 1. FC Nürnbergissä reservijoukkueen peräsimessä ja lyhyen Stuttgarter Kickersin päävalmentajan pestin jälkeen hänestä tuli Ralf Rangnickin apuvalmentaja TSG 1899 Hoffenheimiin. Zeidler työskenteli Rangnickin aisaparina Bundesliigassa kolme kautta, kunnes siirtyi Ranskaan Toursin päävalmentajaksi kesällä 2011. Tours sijoittui Zeidlerin johdolla Ligue 2:ssa kuudenneksi. Hän sai potkut seurasta elokuussa 2012.
Toursista Zeidlerin ura jatkui FC Lieferingiin, jonka hän nosti debyyttikaudellaan 2012/13 Itävallan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Erste Ligan. Hän luotsasi seuran parhaimmillaan toiseksi kaudella 2014/15. Kauden jälkeen Zeidler siirtyi Red Bull Salzburgin päävalmentajaksi. Zeidler sai potkut joulukuun alussa 2015, kun Salzburg oli Itävallan Bundesliigassa toisena kaksi kierrosta ennen talvitaukoa.
Elokuussa 2016 Zeidler palasi valmennustehtäviin, kun hänestä tuli FC Sionin päävalmentaja. Seura erotti Zeidlerin huhtikuussa 2017 hieman ennen kauden päättymistä. Sion oli Zeidlerin potkujen hetkellä Sveitsin liigassa kolmantena ja oli selvittänyt tiensä cupin loppuotteluun.
Kesäkuussa 2017 Zeidler palasi valmentajaksi Ranskaan, kun hänestä tuli FC Sochaux'n päävalmentaja. Zeidlerin johdolla Sochaux sijoittui kaudella 2017/18 Ligue 2:ssa tukevasti keskastiin ja oli lopulta 10:s. Kauden jälkeen Zeidler jätti seuran ja siirtyi FC St. Gallenin päävalmentajaksi. Zeidlerin johdolla St. Gallen eteni Sveitsin cupin loppuotteluun kahdesti perättäin 2021 ja 2022, muttei onnistunut voittamaan kummallaakaan kerralla mestaruutta. Liigassa hän johdatti joukkueen kaudella 2019/20 hopealle. Tammikuussa 2023 hän teki joukkueen kanssa vuoteen 2027 ulottuvan jatkosopimuksen. 
Zeidler jätti St. Gallenin lopulta kauden 2023/24 jälkeen ja siirtyi Saksan Bundesliigaan VfL Bochumiin. Pesti saksalaisseurassa jäi kuitenkin lyhyeksi, kun hän sai surkean alkukauden jälkeen potkut lokakuussa 2024.
Tom Gardberg

Tom Gardberg (s. 22. toukokuuta 1941 Turku) on suomenruotsalainen laulaja-lauluntekijä, jota luonnehditaan sanalla ”Åbotrubaduren”, Turun trubaduuri. Hänet tunnetaan kesää, Turun saaristoa ja purjehdusta kuvaavista laulelmistaan, joita on tallennettu albumeille "Kom sommar – Kesä näkemiin" (1977), "Kom visor, kom närma oss, värm oss" (1983) ja kaksois-CD "Natthamn–Yösatama" (2000), joka on kokoelma hänen koko tuotannostaan.
Varsinaisen työuransa Gardberg teki turkulaisen lääketeollisuuden palveluksessa. Musiikkiharrastus alkoi jazzista ja klarinetinsoitosta 14-vuotiaana. Parinkymmenen vuoden iässä hän osti Leningradin-matkalta kitaran ja innostui laulelmista Olle Adolphsonin innoittamana. Laulelmaura alkoi vuonna 1964, kun Gardberg voitti Turussa ruotsinkielisen kykykilpailun. Seuraavana vuonna hänen kappaleensa ”Natthamn–Yösatama” tuli kolmanneksi laulelmakilpailussa, jossa toisen palkinnon sai Tove Janssonin ja Erna Tauron ”Syyslaulu”. Vuonna 1979 Gardberg voitti Siipyyn laulelmakilpailun laulullaan ”Någon nynnar en vals”, ja vuoden 1989 Kotkan meripäivillä merimieslaulukilvan voitto tuli laululla ”Yöpurjehdus”.
1960-luvun alussa Gardberg oli turkulaisen Harlem Jazz Clubin perustajajäseniä. Vuonna 1966 hän perusti Turkuun yhdistyksen Visans Vänner i Åbo.
Olle Adolphson

Gustaf Edvin Olof Adolphson (2. toukokuuta 1934 – 10. maaliskuuta 2004) oli ruotsalainen säveltäjä, laulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Hänen tunnetuimpia laulujaan on kolmiodraamasta naisen näkökulmasta kertova ”Trubbel”, joka tuli Suomessa tunnetuksi Marjatta Leppäsen esittämänä ja Jukka Virtasen sanoittamana nimellä ”Vaikeuksia”.
Vuonna 2001 Adolphsonille myönnettiin Bellman-palkinto. Vuodesta 2005 Ruotsin kuninkaallinen musiikkiakatemia on jakanut Adolphsonin syntymäpäivänä hänen mukaansa nimettyä muistopalkintoa ja stipendiä.
Lusailin stadion

Lusailin stadion (, ) on jalkapallostadion Lusailissa Qatarissa.
Se valmistui marraskuussa 2021 ja se toimi vuoden 2022 maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelun pelipaikkana.
Vladimir Ivković

Vladimir Ivković (, 25. heinäkuuta 1929 Niš – 10. maaliskuuta 1992 Zagreb, Kroatia) oli Jugoslaviaa edustanut vesipalloilija ja olympiamitalisti.
Ivković saavutti Jugoslavian maajoukkueessa olympiahopeaa Helsingissä 1952 ja Melbournessa 1956. Hän saavutti myös EM-hopeaa vuonna 1954.
Lovro Radonjić

Lovro Radonjić (, 26. marraskuuta 1925 Korčula, Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta – 31. heinäkuuta 1990 Rijeka) oli Jugoslaviaa edustanut vesipallon olympiamitalisti ja uimari.
Radonjić saavutti Jugoslavian maajoukkueessa olympiahopeaa Helsingissä 1952 ja Melbournessa 1956. Hän kilpaili uimarina Rooman kesäolympialaisissa 1960. Hän saavutti myös kolme EM-mitalia.
Ivo Kurtini

Ivica ”Ivo” Kurtini (, 23. kesäkuuta 1922 Zagreb, Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta – 12. syyskuuta 1990 Rijeka) oli Jugoslaviaa edustanut vesipalloilija ja olympiamitalisti.
Kurtini saavutti Jugoslavian maajoukkueessa olympiahopeaa Helsingissä 1952. Hän kuului maajoukkueeseen myös Lontoon kesäolympialaisissa 1948. Kurtini saavutti myös kaksi EM-mitalia.
Petar Šegvić

Petar Šegvić (, 25. kesäkuuta 1930 Split – 7. kesäkuuta 1990 Split) oli Jugoslaviaa edustanut soutaja ja olympiavoittaja.
Šegvić voitti perämiehettömässä nelosessa olympiakultaa Helsingissä 1952.
Mickaël Debève

Mickaël Debève (s. 1. joulukuuta 1970) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Heinäkuusta 2021 lähtien hän on toiminut Toulousen apuvalmentajana.
Ura.
Debève aloitti pelaajauransa Toulousen joukkueessa ja debytoi edustusmiehistössä kaudella 1986/87. Hän jäi vähälle peliajalle Jacques Santinin valmentaessa Toulousea, mutta uusi valmentaja Pierre Mosca nosti hänet pelaavampaan kokoonpanoon kaudella 1989/1990 ja seuraavien kausien aikana Debève oli Toulousen runkopelaajia. 
Kesällä 1994 Debève siirtyi RC Lensiin, jossa pelasi uransa menestyksekkäimmät vuodet. Hän oli mukana voittamassa Lensille seurahistorian ainoaa liigamestaruutta kaudella 1997/98. Kaikkiaan Debève edusti Lensia kuusi kautta ja voitti liigamestaruuden lisäksi Coupe de la Liguen mestaruuden. Kauden 1999/2000 hän pelasi lainalla Le Havressa, mutta palasi vielä pelaavaan kokoonpanoon seuraavaksi kaudeksi. Kaudella 2001/02 valmentajaksi tullut Erick Mombaerts ei löytänyt Debèvelle enää roolia joukkueesta ja siirtyi kevätkaudeksi Middlesbrough'n riveihin. Debève palasi Borosta takaisin Ranskaan ja pelasi uransa viimeiset ammattilaisvuodet Amiensissa. 
Kesällä 2004 Debève siirtyi amatöörijoukkue SC Abbevilleen, jossa hän toimi pelaajavalmentajana neljän kauden ajan. Kesällä 2008 hän siirtyi Toulousen organisaatioon reservijoukkueen valmentajaksi. Kaudella 2012/13 hän toimi nuorten valmennuksen koordinointitehtävissä, mutta palasi sen jälkeen takaisin reservijoukkueen valmentajaksi.
Maaliskuussa 2015 Debève siirtyi edustusjoukkueen valmennustiimiin ja toimi Dominique Arribagén sekä Pascal Duprazin apuvalmentajana. Tammikuussa 2018 hän nousi Toulousen päävalmentajaksi Duprazin potkujen jälkeen. Toulouse vältti Debèven alaisuudessa suoran putoamisen liigasta ja voitti putoamiskarsinnassa AC Ajaccion yhteismaalein 4–0 ja säilytti sarjapaikkansa.
Kesäkuussa 2018 Debève jätti Toulousen ja siirtyi Philippe Montanierin apuvalmentajaksi RC Lensiin. Lens erotti Montanierin valmennustiimeineen 
Lens-potkujen jälkeen Debève toimi Montanierin apuvalmentajana belgialaisseura Standard Liègessä syyskaudella 2020/21. He saivat potkut seurasta joulukuussa 2020.
Heinäkuussa 2021 Debève palasi Toulousen organisaatioon, kun hänestä tuli jälleen Montanierin apuvalmentaja.
Saatanan kanit

Saatanan kanit () on kotimainen Antti Toivosen käsikirjoittama ja Teemu Niukkasen ohjaama lyhytelokuva. Elokuva on esitetty Sundance-festivaaleilla. Elokuva valikoitui noin yhdeksäntuhannen elokuvan joukosta 68 esitettävän elokuvan joukkoon. Elokuva on valittu myös Chicagon kansainväliselle filmifestivaalille, jossa se sai erikoismaininnan.
Elokuva kertoo keskiluokkaisen, liberaalin miehen reaktiosta, kun naapuriin muuttaa saatananpalvojien seksikultti.
Ebeneser-talo

Ebeneser-talo on Wivi Lönnin suunnittelema rakennus Helsinginkadun varrella Harjun alueella Helsingissä. Ebeneser-säätiön omistuksessa oleva talo rakennettiin päiväkotitoimintaa varten, ja se valmistui vuonna 1908. Se oli Suomen ensimmäisiä lastentarhaksi suunniteltuja rakennuksia, ja siellä toimi myös Suomen ainoa lastentarhanopettajien seminaari vuoteen 1955 asti. Päiväkoti lopetti vuonna 1986 ja opettajakoulutus siirtyi pois talosta vuonna 1993. Sittemmin Helsingin kaupunki on perustanut rakennukseen uudestaan päiväkodin, ja talossa toimii muun muassa Lastentarhamuseo.
Historia.
Hanna Rothman ja Elisabeth Alander perustivat vuonna 1890 Sörnäisten kansanlastentarhan. Lapsimäärän kasvamisen takia lastentarha tarvitsi uusia tiloja. Vuosina 1891–1908 lastentarha toimi Alli Tryggin perustamassa Sörnäisten kansankodissa. Oman Ebeneser-talon rakentamiseksi perustettiin vuonna 1900 Eget hem för Sörnäs folkbarnträdgård - Oma koti Sörnäisten kansanlastentarhalle -yhdistys.
Arkkitehti Wivi Lönn suunnitteli rakennuksen vuonna 1906. Rakennus valmistui vuonna 1908, jolloin siinä aloittivat suomen- ja ruotsinkieliset lastentarhat ja pieni lastenkoti sekä siinä aloitettiin lastentarhanopettajien koulutus. Taloon perustettiin 1919 lastenseimi ja koululaisten päiväkoti.
Ebeneser-talossa toimi vuoteen 1955 asti Suomen ainoa lastentarhanopettajien koulutusta tarjonnut seminaari. Ebeneser-talossakin alkoivat opiskelijamäärät kasvaa, kun päivähoitolaki astui voimaan. Viimeinen päiväkotiryhmä jätti talon vuonna 1986, kun tilat eivät enää riittäneet sekä koululle että päiväkodille. Ebeneser-talo jäi ahtaaksi myös opiskelijoille, minkä seurauksena lastentarhanpettajien koulutus siirtyi sieltä vuonna 1993 Vallilaan. Tämänkin jälkeen Ebeneser-talossa on vieraillut varhaiskasvatuksen opiskelijoita, sillä rakennuksessa toimii Lastentarhamuseo ja Ebeneser-säätiön arkisto. Päiväkotitoiminta palasi rakennukseen vuonna 2017, jolloin Helsingin kaupunki perusti sinne uuden päiväkodin.
Arkkitehtuuri.
Jugendtyyliä edustava Ebeneser-talo oli ensimmäisiä lastentarhaksi suunniteltuja rakennuksia Suomessa. Arkkitehti Lönn halusi korostaa lapsille suunnatussa talossa kodikkuutta ja inhimillisyttä ja vältti siksi laitosmaisia ja yksitoikkoisia ratkaisuja. Julkisivussa on talon tarkoitusta kuvaava teksti ”Lasten hyväksi – Ebeneser – För barnens väl”. Sen tekstinauhasa on spiraalimainen simpukkakuvio, ja julkisivun reliefissä on lapsia leikkimässä ja tekemässä työtä.
Ebeneser-talo on asemakaavassa suojeltu rakennus. Sen ulkoasu on säilynyt alkuperäisessä asussaan, ja sisätiloissa portaikot, aulat ja salit ovat alkuperäisiä. Jokaisen kerroksen tilavat aulat jakaantuvat eri huoneisiin.
Bad Wolves

Bad Wolves on vuonna 2017 perustettu yhdysvaltalainen superyhtye, joka koostuu aiemmin muun muassa In This Momentissa, Divine Heresyssä, God Forbidissa sekä DevilDriverissa soittaneista muusikoista.
Bad Wolves julkaisi ensimmäisen singlensä ”Learn to Live" toukokuun alussa 2017. Marraskuussa yhtye kertoi solmineensa levytyssopimuksen Eleven Seven Musicin kanssa sekä julkaisi toisen singlensä ”Toast to the Ghost”.
Tammikuussa 2018 Bad Wolves julkaisi cover-version The Cranberriesin ”Zombie” -kappaleesta. The Cranberriesin laulaja Dolores O’Riordanin oli tarkoitus laulaa kappaleen lauluosuudet, mutta hän kuoli samana päivänä, jolle äänitys oli suunniteltu. Bad Wolves julkaisi kappaleeseen myös musiikkivideon. Kappale myi Kanadassa kultalevyyn oikeuttavan määrän eli 40 000 kappaletta.
Bad Wolvesin 13 kappaletta sisältävä debyyttialbumi "Disobey" julkaistiin 11. toukokuuta 2018.
Chandler Hutchison

Chandler Hutchison (s. 26. huhtikuuta 1996 Mission Viejo, Kalifornia) on yhdysvaltalainen koripalloilija.
Hutchison pelasi yliopistokoripalloa Boisen osavaltionyliopistossa vuodet 2014–2018. Chicago Bulls varasi Hutchisonin NBA:han 22. varausvuorolla .
Charles Manring

Charles David Manring (18. elokuuta 1929 Cleveland, Ohio – 7. elokuuta 1991 Bethesda, Maryland) oli yhdysvaltalainen soutaja ja olympiavoittaja.
Manring voitti kahdeksikossa olympiakultaa Helsingissä 1952.
William Fields

William Beauford Fields (6. elokuuta 1929 Forsyth, Georgia – 20. marraskuuta 1992 Gainesville, Georgia) oli yhdysvaltalainen soutaja ja olympiavoittaja.
Fields voitti kahdeksikossa olympiakultaa Helsingissä 1952.
Kangiqsualujjuaq

Kangiqsualujjuaq on kylä Pohjois-Quebecissä Ungavanlahden rannikolla. Kylän asukasluku oli vuonna 2016 942 ja asukkaiden valtaosa on inuiteja. Paikalliset harjoittavat kalastusta, metsästystä ja valaanpyyntiä.
Maantiede.
Kangiqsualujjuaq sijaitsee Quebecin provinssin Nord-du-Québecin hallinnollisella alueella Ungavanlahden itärannalla Rivière George-joen suulla.
Historia.
Vuosien 1838 ja 1952 välillä Kangiqsualujjuaq oli Hudsoninlahden kauppakomppanian kauppa-asema. Lähistöllä toimi myös saha, jonka ympärille asutuskeskus rakentui. Nykyisen asutuskeskuksen kulmakivi on kuitenkin vuonna 1959 perustettu kalastusosuuskunta, jolla pyydetään nieriää. Kalastuksen ohella paikalliset harjoittavat karibunmetsästystä ja maitovalaan pyyntiä. Kylä sai nykyisen nimensä Kangiqsualujjuaq vuonna 1980. Nimi on inuktitutin kieltä ja tarkoittaa suurta lahtea. Vuonna 1999 paikallisen koulun liikuntasali tuhoutui lumivyöryssä, jossa sai surmansa yhdeksän henkilöä.
Väestö.
Kangiqsualujjuaqin asukasluku oli Kanadan vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 942 ja vuoden 2011 väestönlaskennassa 874. Kylän asukkaiden suuri valtaosa on inuiteja ja asukkaista 885 henkilöä puhui äidinkielenään inuktitutin kieltä.
Patrick Melrose

Patrick Melrose on brittiläis-yhdysvaltalainen television minisarja vuodelta 2018. Se perustuu Edward St Aubynin osittain omaelämäkerralliseen romaanisarjaan, joka on suomennettu nimellä "Loistava menneisyys: Patrick Melrosen tarina I–III" (Otava 2018). Brittiläiseen yläluokkaan kuuluvan julman isän seksuaalisesti hyväksikäyttämä mies yrittää selvittää välejään menneisyyteensä ja päästä eroon vakavasta päihderiippuvuudestaan. Sarjan nimiosaa näyttelevä Benedict Cumberbatch on saanut roolisuorituksestaan paljon kehuja, ja sarjaa pidetään yhtenä parhaista huumeiden käytön kuvauksista.
Draamaa ja mustaa komediaa yhdistävän sarjan on käsikirjoittanut David Nicholls ja ohjannut saksalainen Edward Berger. Suomessa sarja on katsottavissa suoratoistona HBO Nordic -palvelussa.
Eritrean tutkimus- ja dokumentointikeskus

Eritrean tutkimus- ja dokumentointikeskus (, lyhennys RDC) on Eritrean pääkaupungissa Asmarassa toimiva valtiollinen laitos, jolla on tyypillisesti maan kansalliskirjastolle ja -arkistolle annettuja tehtäviä. Kansalliskirjastonhoitajana toimii Azeb Tewolde (10/2017). 
Nykyistä keskusta edelsi helmikuussa 1979 perustettu Eritrean tutkimus- ja tietokeskus (, lyh. RICE), joka perustettiin Afrikka-tutkija Basil Davidsonin Lontoossa organisoiman kansainvälisen symposiumin jälkeen. RICE oli aluksi ulkomainen autonominen instituutti, joka teki Eritreaa käsittelevää tutkimusta, keräsi ja jakoi koskevaa tietoa aiheesta. Alkujaan päätoimipaikaksi valittiin Italian Rooma, koska siellä oli ennestään laaja kokoelma kirjallisuutta Eritreasta. Sivutoimipisteet perustettiin Eritreaan, Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin. RICEssä tehtiin merkittävä määrä tutkimustyötä Eritrean kulttuurista ja historiasta. Sen toimintaan osallistui myös maanpaossa olleita tieteilijöitä Eritreasta ja Afrikan sarvesta. Eritreaa käsitteleviä RICE:n julkaisusarjoja olivat "Eritrea Information" -aikakauslehti (1979-1988) ja "Journal of Eritrean Studies" (JES, 1986-1991). Toimintaa jatkui Roomassa elokuuhun 1988 asti. Heinäkuussa 1988 päätoimipiste siirtyi Eritreaan; sivutoimipisteet jäivät Britanniaan ja Yhdysvaltoihin. 
Itsenäistymistaistelun jälkeen vuonna 1991 tutkimusinstituutin nimi (RICE) vaihdettiin nykymuotoon ("Research and Documentation Centre, RDC "). Elokuussa 1992 RDC:n kokelmiin päätettiin liittää Eritrean kansan vapautusrintaman kahden ministeriön (Department of Information; Department of Politicization, Education and Culture) vuosina 1975 ja 1976 alkunsa saaneet aineistokokoelmat. RDC vastaa myös Eritrean eri ministeriöiden keskeisen aineiston arkistoinnista. 
RDC on asettanut jo vuonna 1994 tavoitteekseen luoda uusi kansallisarkisto Eritreaan. Maahan ei oltu aiemmin perustettu varsinaista kansallisarkistoa, koska alue oli aiemmin erilaisten siirtomaahallintojen vallassa. 
YK:n kehitysohjelma UNEPin mukaan yli 15-vuotiaista eritrealaisista 73,8 prosenttia oli lukutaitoisia vuonna 2015.
Syvälahden monitoimitalo

Syvälahden monitoimitalo on Turun Hirvensaloon kesällä 2018 valmistunut julkinen rakennus, joka sisältää uuden 800-paikkaisen yhtenäiskoulun, satapaikkaisen päiväkodin ja Turun kaupunginkirjaston Syvälahden kirjaston. Talossa on tilat myös nuorisopalveluille, kouluterveydenhoidolle ja neuvolapalveluille.
Monitoimitalon rakentaminen Hirvensalon Lauttarantaan aloitettiin vuonna 2016 perustus- ja runkotöillä. Rakennuksen on suunnitellut Verstas Arkkitehdit Oy, ja pääurakoijana on toiminut niin sanotulla allianssimallilla NCC Suomi Oy:n ja Caverion Oy:n muodostama ryhmittymä. Rakennuksen pinta-ala on 11 370 neliömetriä ja tilavuus 54 255 kuutiometriä.
Tiloihin on sijoitettu Turun ammattikorkeakoulun taideakatemian kolmannen vuoden opiskelijoiden taideteos "Formaatio". Sen ovat toteuttaneet Fanni Jokinen, Emilia Linnavuori ja Iiris Rusi opettajiensa Erika Adamssonin ja Taina Erävaaran ohjauksessa.
Syvälahden koulu.
Syvälahden yhtenäiskouluun siirtyy noin 40 oppilasta Haarlan koulusta Hirvensalon eteläpäästä, noin 125 oppilasta Hirvensalon vanhimmasta koulusta Wäinö Aaltosen koulusta ja noin 400 oppilasta Turun Samppalinnanmäellä sijaitsevasta Luostarivuoren koulusta.
Syvälahden kirjasto.
Hirvensalon kirjasto toimi kesään 2018 asti Wäinö Aaltosen koulun yhteydessä, kunnes se kesätauon aikana muuttaa uusiin tiloihin Syvälahden monitoimitalossa. Uusi Syvälahden kirjasto avattiin 1. elokuuta 2018.
Djiboutin kansallinen dokumentaatiokeskus

Djibouti‎n kansallinen dokumentaatiokeskus (, tai , vapaa suom. "Dokumentaation, tietotekniikan ja uuden teknologian hallinto") on Djiboutin tasavallan pääkaupungissa Djiboutissa toimiva kansalliskirjasto ja -arkisto. Kansalliskirjaston johtajana eli kansalliskirjastonhoitajana toimi Iltireh Djama Guire (10/2017).
Dokumentaatiokeskus julkaisee Djibutin kansallibibliografiaa vuosittain. Maassa on ollut vapaakappaleoikeuslainsäädäntö vuodesta 1992, keskus saa vapaakappaleet Djibutissa julkaistuista teoksista ja pyrkii hankkimaan yhden kappaleen kutakin maata käsittelevää ulkomailla julkaistua teosta. Vuonna 2013 kansalliskirjastona toimivan keskuksen kokoelmissa raportoitiin olevan 2 780 kirjaa.
Mikrotransaktio

Mikrotransaktio () on mikromaksuihin perustuva ansaintamalli, joka esiintyy usein ilmaispeleissä. Mikrotransaktioilla ostetaan virtuaalisia hyödykkeitä ja niiden käyttö on tavallista mobiilipeleissä.
Mikrotransaktioiden myynti perustuu ihmisten psykologialle, jota hyödynnetään suunnittelussa. Heräteostokset hyödyntävät impulsiivisuutta ja ostotilaisuuksia rajoittamalla pakotetaan tekemään hätäisiä päätöksiä. Erilaisia keinoja käytetään, jotta pelaajat ovat onnettomia ja ostaminen tekee heidät onnelliseksi. Myös ihmisten inhoa häviämistä kohtaan käytetään hyväksi kun peliä voi jatkaa käyttämällä lisää rahaa.
Loot box on tavallinen ja yleistyvä muoto mikrotransaktioille. Belgia on kieltänyt loot boxien käytön peleissä ja Havaiji tarkastelee mikrotransaktioiden kieltämistä. Eurooppalainen kuluttajainsuojajärjestö (BEUC) ja jäsenvaltiot aloittivat syyskuussa 2024 toimen digitaalisien esineiden myyntiin liittyen.
Historia.
Mikrotransaktioiden yleistyminen liitetään "freemium" ilmaispeleihin 2000-lukun alkuun. Vuonna 2003 julkaistu "MapleStory" mahdollisti virtuaaliesineiden ostaminen pelin sisäisellä valuutalla, jota ostettiin oikealla rahalla. Virtuaaliesineet olivat tyypillisesti kosmeettisia. 2010-luvulla mobiilipelit alkoivat käyttää mikrotransaktioita pelin etenemiseen vaikuttaviin esineisiin. 2010-luvun lopulla mikrotransaktiot levisivät laajemmin ja loot boxien myötä samankaltaisuudet uhkapelaamiseen herättivät huomion. Lisäksi joitakin pelejä syytettiin "pay to win" () menetelmistä, jotka muuttavat pelien balanssia.
São Tomén ja Príncipen kansalliskirjasto

São Tomén ja Príncipen kansalliskirjasto () on São Tomén ja Príncipen demokraattisen tasavallan pääkaupungissa São Toméssä toimiva kansalliskirjasto. Nykyinen kansalliskirjaston rakennus on vuodelta 2002.
Vuosina 1994–2002 São Tomén ja Príncipen kansalliskirjaston tehtävää hoiti parlamentin kirjasto (). Osa sen kokoelmista oli peräisin vuodesta 1975 lähtien São Tomén kaupungintalolla toimineesta, mutta myöhemmin rappiolle joutuneesta kaupunginkirjastosta. Kaupunginkirjaston kokoelmiin kuului 3 500–5 000 teosta.
Maassa on ollut vuodesta 1952 voimassa Portugalin siirtomaihin annettu vapaakappalelaki.
Kansalliskirjastoa johti vuosina 2011–2012 tohtori Maria Nazaré Ceita.
São Tomén ja Príncipen yli 15-vuotiaasta väestöstä lukutaitoisia oli YK:n kehitysohjelma UNEP:in mukaan 74,9 prosenttia vuonna 2015.
Valko-Venäjän miehitys toisessa maailmansodassa

Valko-Venäjän miehitys toisessa maailmansodassa alkoi, kun Saksa aloitti hyökkäyksen Neuvostoliittoon 22. kesäkuuta 1941 ja päättyi Neuvostoliiton suorittamaan operaatio Bagrationiin. Valko-Venäjän läntisistä osista tuli osa Ostlandin valtakunnankomissariaattia vuonna 1941, mutta vuonna 1943 saksalaiset antoivat paikallisille yhteistyökumppaneille luvan luoda Valko-Venäjän keskusneuvoston joka kesti Neuvostoliiton paluuseen asti.
Tausta.
Neuvostoliiton viranomaiset vangitsivat, tappoivat ja siirsivät Neuvostoliiton itä-osiin yli 100 000 ihmistä Länsi-Valko-Venäjällä ennen saksalaismiehitystä. NKVD tappoi yli 1 000 vankia vuoden 1941 kesä–heinäkuun välillä. Tapahtumat saivat osan valkovenäläisistä vastustamaan kommunismia ja kannattamaan kansallissosialismia.
Valko-Venäjän valtaus.
Kahdenkymmenen kuukauden neuvostovallan jälkeen Länsi-Valko-Venäjä ja Länsi-Ukraina joutuivat akselivaltojen hyökkäyksen kohteeksi. Itäinen Valko-Venäjä kärsi taistelusta ja saksalaismiehityksestä rankasti. Elokuussa 1941 koko Valko-Venäjä oli Saksan valtaama. 
Miehitys.
Miehityksen alkuaikoina Valko-Venäjällä syntyi vahva partisaaniliike. Metsissä ja soissa piileskelleet partisaanit aiheuttivat raskaita tappioita saksalaisille. Yksi suurimmista partisaanihyökkäyksistä tapahtui 30. heinäkuuta 1943 Apsiovitšyssa, jossa partisaanit tuhosivat neljä saksalaisten junaa, joiden kyydissä oli Tiger-panssarivaunuja. 22 kesäkuuta 1944 Neuvostoliitto aloitti operaatio Bagrationin ja Valko-Venäjästä tuli taas osa Neuvostoliittoa.
Holokausti.
Suurin juutalaisten ghetto Valko-Venäjällä oli Minskin getto. Melkein kaikki Valko-Venäjään jääneet juutalaiset ammuttiin.
Sotarikokset.
Saksalaiset orjuuttivat 380 000 ja tappoivat satojatuhansia ihmisiä Valko-Venäjällä. Melkein koko väestö oli vaarassa tuhoutua. Yli 600 kylää kuten Hatyn tyhjennettiin kokonaan ihmisistä. Kolmen vuoden miehityksessä kuoli yhteensä 2 230 000 ihmistä. 
Miehityksen jälkeen.
Vuonna 1944 30 natsien kouluttamaa valkovenäläistä laskeutui lentokoneesta Neuvostoliiton puolelle aiheuttaakseen epäjärjestystä. Joukot tunnettiin ”Mustina kissoina”, joita johti Michał Vituška. Mustat kissat onnistuivat aiheuttamaan epäjärjestystä puna-armeijassa. Muita valkovenäläisjoukkoja liikkui Bialowiezan metsässä ja vuonna 1945 alkoi sissisota. NKVD eliminoi nämä joukot täysin vuoteen 1957 mennessä.
Valko-Venäjä menetti neljänneksen väestöstään toisessa maailmansodassa. Noin 9 200 kylää ja 1 200 000 taloa tuhottiin. Minskin ja Vitebskin suurkaupungit menettivät 80 % rakennuksistaan ja infrastruktuuristaan. Saksaa vastaan puolustautumisen vuoksi Valko-Venäjän pääkaupunki Minsk sai sankarikaupungin tittelin sodan jälkeen.
Armon aika

Armon aika on vuonna 1999 valmistunut Jaakko Pyhälän ohjaama suomalainen elokuva, joka kertoo spitaalisten ja mielisairaiden eristykseen käytetystä saaresta 1700-luvulla. Elokuvaa kävi katsomassa teatterissa 330 katsojaa. Ensimmäisessä televisioesityksessä sillä oli jo 233 000 katsojaa.
Käsikirjoittaja Heikki Vuento kertoi lehdistöesitteessä saaneena tarinaan kimmokkeen luettuaan Seilin saaresta, mutta se on kuvattu Viron Napesaaressa.