tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Indigot

Indigot ("Indigofera") on hernekasvien heimon kolmanneksi suurin kasvisuku noin 700 lajillaan. Nimensä mukaisesti suvun eräistä lajeista saadaan sinistä väriainetta, indigoa.
Ulkonäkö ja koko.
Kasvutapa ja lehdet.
Indigot ovat joskus yksi-, mutta tavallisemmin monivuotisia ruohovartisia kasveja, pensaita tai pieniä puita. Monet kasvinosat ovat harvakarvaisia. Ehytlaitaiset lehdet ovat tavallisesti parilehdykkäisiä, eräillä lajeilla yksinkertaisia tai sulkamaisia. Lehtirauhaset puuttuvat usein. Korvakkeet pysyvät kasvissa pitkään tai putoavat aikaisin.
Kukat ja hedelmät.
Indigojen kukat sijaitsevat yksittäin lehtihangoissa tai niistä kasvavissa terttumaisissa tai tähkämäisissä kukinnoissa yhdessä aikaisin putoavien suojuslehtien kanssa. Kansilehdet puuttuvat.
Kaksineuvoisilla, viisiteräisillä ja vastakohtaisilla kukilla on kaksinkertainen kehä. Viisi verholehteä ovat kasvaneet yhteen kellomaiseksi tai kuppimaiseksi muodostelmaksi. Viisi verhiöhammasta ovat tavallisesti samanpituisia; alin voi olla pidempi. Terälehdet ovat tavallisesti vaaleanpunaisia, punaisia tai oransseja, joskus valkoisia tai keltaisia. Purjeen tyvi on lyhytokainen. Venhossa on usein kapeiden siipien kanssa yhteen kasvanut kannus. Kymmenestä heteestä yhdeksän on yhteenkasvaneita. Emi sisältää yhden tai useampia siemenaiheita. Suora, tavallisesti karvaton vartalo päättyy pallomaiseen luottiin.
Kukasta kypsyvä hedelmä on pitkähkö tai lyijykynämäinen-kuulamainen palko, joka sisältää 3–4 siementä. Siemenarpi on pieni. Kaksi sirkkalehteä ovat eriparisia.
Levinneisyys.
Indigoja esiintyy ympäri maailman lähinnä trooppisilla tai lämpimänlauhkeilla ilmastoalueilla. Suvun päälevinneisyysalue on kuitenkin Afrikassa ja Madagaskarissa, joissa esiintyy yhteensä noin 490 indigolajia.
Luokittelu.
Carl von Linnén kuvailema indigojen ("Indigofera") suku kuuluu hernekasvien heimoon, Faboideae-alaheimoon ja Indigofereae-tribukseen. Sukuun kuuluu noin 30 sektiota ja 700 lajia.
Käyttö.
Eräistä indigolajeista (mm. väri-indigo, "Indigofera suffruticosa", "Indigofera articulata" ja natalinindigo) voidaan uuttaa indigo-nimistä väriainetta; joskus niitä käytetään myös viherlannoitteena tai rehukasveina. Joissakin lajeissa (esim. "Indigofera endecaphylla" ja "Indigofera mucronata") esiintyy indospisiinia, kanavaniinia ja hiptageenihappoa. Nämä myrkylliset yhdisteet aiheuttavat perintövaurioita ja ovat syyllisiä eräisiin hevossairauksiin.
Kuvia.
"Indigofera decora":
"Indigofera astragalina":
Alice Cooperin diskografia

Tämä artikkeli käsittelee yhdysvaltalaisen rockmuusikko Alice Cooperin virallista diskografiaa.
Jujubat

Jujubat ("Ziziphus") on paatsamakasvien heimoon kuuluva kasvisuku, johon kuuluu noin 100 lajia. Suvun lajeja esiintyy kaikkialla tropiikissa, mutta monimuotoisuuskeskukset sijaitsevat trooppisessa Amerikassa ja Kaakkois-Aasiassa.
Ulkonäkö ja koko.
Jujubat ovat ikivihreitä tai kesävihantia, pystyjä tai lamoavia, usein kiipeileviä pensaita tai pieniä-keskikokoisia puita. Vuorottaiset lehdet ovat selkeästi kourasuonisia, joskus sulkasuonisia. Lehtien korvakkeet ovat usein piikkimäisiä.
Jujubien kukat sijaitsevat lehtihangoista kasvavissa, sateenvarjomaisissa tertuissa, joskus myös verson kärkiin tai lehtihankoihin ilmestyvissä kukinnoissa. Kukkapohjus on tasaisen puolipallomainen tai kulhomainen. Mehevä, litteä kiekko koostuu 5–10 lohkosta. Toisin kuin monilla muilla paatsamakasveilla, jujuboilla on terälehtiä. Kaksin- tai kolminkertainen, joskus nelinkertainen sikiäin on kehänpäällinen. Hedelmä on 2–3-lohkoinen, harvemmin yksilohkoinen luumarja, jolla on kova sisus.
Luokittelu.
Suvun kuvasi ensimmäisenä Philip Miller vuonna 1754. Paatsamakasvien sisällä suku kuuluu Paliureae-tribukseen. Suku sisältää noin sata lajia:
Nimen alkuperä.
Jujubia kasvaa luonnonvaraisena myös trooppisessa Afrikassa ja nimen voisi kuvitella tulevan jostakin afrikkalaisesta kielestä, mutta näin ei ole. Sen sijaan suomenkielinen nimi on peräisin keskiaikaisen latinan sanasta "jujuba", joka tulee muinaiskreikan sanasta "ζίζῠφον" 
(zízuphon, tästä on peräisin myös suvun tieteellinen nimi "Ziziphus"). Muinaiskreikan sanan alkuperää ei varmasti tunneta, mutta se saattaa olla itämaista tai esikreikkalaista alkuperää; vrt. sanoja "σέσυφος" (sésuphos) ja "Σίσυφος" (Sísuphos).
Afrikanjujuba

Afrikanjujuba ("Ziziphus mucronata") on paatsamakasvien heimoon ja jujubien sukuun kuuluva kasvilaji.
Ulkonäkö ja koko.
Afrikanjujuba on piikikäs, harmaanruskeakuorinen pensas, jonka voi kasvaa jopa 10 metrin korkuiseksi. Piikit sijaitsevat pareittain lehtihangoissa; toinen osoittaa ylöspäin, toinen alaspäin. Vuorottaiset lehdet ovat ruodillisia ja yksinkertaisia. Molemmin puolin vihreä lehtilapa on munanmuotoinen, tyveltään pyöreä tai herttamainen, usein epäsymmetrinen ja teräväkärkinen tai mukronaatti. Lehtisuonitus jakautuu tyvellä kolmeen erilliseen pääsuoneen.
Afrikanjujuban 10–20 kukkaa sijaitsevat yhdessä lehtihangoista kasvavissa kukinnoissa. Viisiteräiset kukat ovat halkaisijaltaan noin 3–4 millimetriä. Viisi verho- ja terälehteä ovat huomaamattoman keltavihreitä. Pyöreä luumarja muuttuu kypsyessään punaruskeaksi.
Levinneisyys.
Afrikanjujuba kasvaa luonnonvaraisena trooppisessa Afrikassa ja Aasiassa savanneilla, jokivarsien kasvillisuudessa ja termiittikeoilla.
Käyttö.
Afrikanjujuban puuainesta käytetään työkaluissa ja keittiövälineissä, mutta myös polttopuuna ja puuhiilen tuotannossa. Piikkisyytensä vuoksi kasvia käytetään usein myös pensasaidoissa.
Nicolaas Beets

Nikolaas (Nicolaas) Beets, kirjailijanimi Hildebrand (1814−1903) oli alankomaalainen kirjailija ja kirkkohistorian professori. Hän alkoi romantikkona ja Byronin vaikutuksen alaisena mutta saavutti maineensa mestarillisilla suorasanaisilla kuvauksillaan "Camera obscura" (1835), joissa hän käsittelee hollantilaisia aiheita lempeällä huumorilla. Beetsillä on mainetta myös hienona, lämpimänä runoilijana, jonka esikuvallista kieltä kiitetään. Hän on kirjoittanut myös kirjallisuushistoriallisia ja teologisia teoksia.
Jumaltenpuut

Jumaltenpuut ("Ailanthus") on kvassiakasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu 6–11 lajia, jotka kasvavat luonnonvaraisina Etelä- ja Itä-Aasiassa sekä Australian pohjoisosissa. Suvun tunnetuin laji on Keski-Euroopassa usein koristepuuna käytetty haisujumaltenpuu ("Ailanthus altissima"). Sukuun kuuluu myös tertiäärikautisia fossiililöytöjä pohjoiselta pallonpuoliskolta. Suvun on arveltu olevan peräisin varhaiselta eoseenikaudelta.
Ulkonäkö ja koko.
Sukuun kuuluvat lajit ovat suuria tai pieniä, lehtensä pudottavia puita. Niillä ei ole juurikaan kasvupaikkavaatimuksia ja ne kasvavat nopeasti. Jumaltenpuiden vuorottaiset lehdet ovat suhteellisen pitkiä ja koostuvat 13–41 lehdykästä. Enemmän tai vähemmän vastakkaisten lehdyköiden tyvillä on joskus satunnaisia suuria hampaita. Korvakkeet puuttuvat.
Kaksikotisten jumaltenpuiden kukat kasvavat sivuttaisissa, huiskilomaisissa kukinnoissa, joissa on yhtä monta verho- ja terälehteä. Yksineuvoiset, joskus myös kaksineuvoiset kukat ovat säteittäisiä ja tavallisesti viisi-, joskus kuusiteräisiä. Hedekukissa on vain 5–6 hedelmällistä hedettä; loput kymmenen hedettä ovat hedelmättömiä staminodeja. Kukissa on 2–5 vapaata, kehänpäällistä tasaista emiä, jotka koostuvat tavallisesti viidestä yhden siemenaiheen sisältävästä ontelosta. 2–5 vartaloa voivat olla vapaita tai yhteenkasvaneita. Hedelmät ovat lenninsiivellisiä (samara).
Levinneisyys ja luokittelu.
Suvun kuvasi ensimmäisenä René Louiche Desfontaines vuonna 1786 julkaisussa "Histoire de l'académie royale des sciences. Avec les mémoires de mathématique &amp; de physique (Paris)", sivulla 265.
Lajeja.
Jumaltenpuiden sukuun kuuluu noin kymmenen lajia, joiden levinneisyysalue ulottuu Aasiasta Oseanian pohjoisosiin. Kiinassa lajeja on noin kuusi, joista viisi on kotoperäisiä. Sukuun kuuluvia lajeja ovat:
Jan Van Beers

Jan Van Beers, myös: Jan van Beers, (1821−1888) oli flaamilainen runoilija, kotoisin Antwerpenistä. Hän oli vuodesta 1800 flaamin kielen ja kirjallisuuden opettajana Antwerpenin Atheneumissa. Beers julkaisi runokokoelman "Jongelingsdroomen" (1853), jonka kaunissointuiset säkeet ja sisällyksen puhtaus miellyttivät yleisöä, samoin kuin muodon täydellisyys ja syvällinen elämänkatsomus. Myöhempiä kokoelmia ovat "Levensbeelden" (1858), "Gevoel en Leven" (1869), "Rijzende Blaren" (1883).
Beersin poika oli taidemaalari Jan van Beers.
Bertha Behrens

Bertha Behrens, kirjailijanimi W[ilhelmine] Heimburg, (7. syyskuuta 1848 Thale − 9. syyskuuta 1912 Kötzschenbroda bei Dresden) oli saksalainen kirjailija. Hän kirjoitti salanimellä W. Heimburg hyväätarkoittavia nyyhkyromaaneja ja -novelleja, muun muassa "Aus dem Leben meiner alten Freundin" ja "Lumpenmüllers Lieschen". Suomeksi on ilmestynyt muun muassa "Ja rauha maassa".
Behrens oli sotilaslääkärin tytär. Hän kirjoitti samassa hengessä kuin Eugenie Marlitt runsaasti romaaneja ja novelleja, jotka olivat hyvin suosittuja kekseliäinä ja raikkaan kertojansävynsä vuoksi. Hän oli Marlittin seuraaja aikakauskirja "Gartenlauben" toimittajana. Hänen parhaimpana kirjanaan pidetään esikoisteosta "Aus dem leben meiner alten Freundin" (1877). Osasta alkuperäisteoksia ilmestyi useita painoksia. Teokset ilmestyivät 1890−1893 koottuina kuvitettuna laitoksena nimellä "Gesammelte romane und novellen".
Silkkijumaltenpuu

Silkkijumaltenpuu eli nukkajumaltenpuu ("Ailanthus vilmoriniana") on kvassiakasvien heimoon ja jumaltenpuiden sukuun kuuluva kasvilaji. Laji on kotoisin Kiinan länsiosista, mutta sitä viljellään toisinaan Euroopassa koristekasvina.
"World Flora Onlinen" mukaan silkkijumaltenpuu on haisujumaltenpuun ("Ailanthus altissima") synonyymi.
Ulkonäkö ja koko.
Silkkijumaltenpuu on tyypillisesti yli kymmenen metrin korkuiseksi kasvava kesävihanta puu, jonka nuorissa versoissa on pehmeitä piikkejä. 50–90 senttimetrin mittaiset lehdet ovat päätölehdykkäisiä; piikikäs lehtiruoti on väriltään violetinpunainen. Vastakkaisia tai lähes vastakkaisia lehdyköitä on 8–17 paria. Lehtilavat ovat suikeita-pitkänpyöreitä, 9–15 senttimetriä pitkiä ja 3–5 senttimetriä leveitä, yläpinnaltaan harmaanvihreitä ja alapinnaltaan kaljuja tai hienokarvaisia karvaisia lehtisuonia lukuun ottamatta. Kukinto on 30 senttimetrin mittainen huiskilo.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Silkkijumaltenpuu kasvaa luonnonvaraisena Kiinan Hubein, Sichuanin ja Yunnanin maakuntien vuoristoisten rinteiden tai laaksojen harvoissa metsiköissä 500–2800 metrin korkeudella merenpinnasta. Eurooppaan laji tuotiin ensimmäisen kerran vuonna 1897.
Betje Wolff

Elisabeth "Betje" Wolff, o.s. "Bekker" (1738 Vlissingen − 1804 Haag) oli hollantilainen kirjailija, joka yhdessä ystävänsä Agatha Dekenin (1741−1804) kanssa kirjoitti sarjan Samuel Richardsonista herätteen saaneita, johdonmukaisen toimintansa ja tyydyttävän luonteenkuvauksensa sekä luonnollisen dialoginsa vuoksi huomattavia romaaneja, kuten "Abraham Blankaart" ja "Historie van Sara Burgerhart".
Bekker oli naimisissa pappi Adrian Wolffin (1707−1777) kanssa. Puolisonsa kuoleman jälkeen hänellä oli läheinen ystävyyssuhde Agatha Dekenin kanssa, ja he kirjoittivat yhdessä. Teosten sisältö on perusteltua, henkilöhahmot ovat uskottavia ja dialogi luontevaa.
Ailanthus excelsa

Ailanthus excelsa on kvassiakasvien heimoon ja jumaltenpuiden sukuun kuuluva suurikokoinen lehtipuu, joka kasvaa luonnonvaraisena Intiassa ja Sri Lankassa. Puita kasvatetaan peltojen ja jokien reunoilla rajamerkkeinä sekä siksi, että ne hillitsevät maaperän eroosiota.
Käyttö.
Puulla on useita käyttötarkoituksia. Maitiaisnesteellä ja kitkerillä, aromaattisilla lehdillä on havaittu olevan lääketieteellistä käyttöä. Kuorella on kuumetta alentava vaikutus ja sitä on käytetty astman, keuhkoputkentulehduksen ja myös punataudin hoitoon. Lehdillä ja kuorella väitetään olevan vahvistavaa vaikutusta synnytyksen jälkeen, ja lehtien ja tuoreen kuoren mehua on käytetty lääkkeenä jälkipolttoihin. Puuaines on helposti työstettävää, ja siitä valmistetaan muun muassa erilaisia laatikoita, ongenkohoja, leluja, työkalunkahvoja ja tulitikkuja.
Ailanthus integrifolia

Ailanthus integrifolia on kvassiakasvien heimoon ja jumaltenpuiden sukuun kuuluva lehtipuu, jolla ei ole suomenkielistä nimeä. Tieteellinen lajinimi "integrifolia" on latinaa ja merkitsee "ehytlaitaiset lehdet"; viitaten kasvin ehytlaitaisiin lehdyköihin.
Ulkonäkö ja koko.
"Ailanthus integrifolia" on suurikokoinen, korkeintaan 55 metrin korkuiseksi kasvava lehtipuu, jonka rungon läpimitta voi olla jopa 65 senttimetriä. Sileä kuori on vaaleanruskeaa tai harmaata. Ellipsoidit hedelmät ovat jopa 22 senttimetrin mittaisia.
Levinneisyys ja elinympäristö.
"Ailanthus integrifolia" kasvaa luonnonvaraisena Intiassa, Vietnamissa, Malesiassa ja Papuasiassa. Sen pääasiallista elinympäristöä ovat trooppiset sademetsät 0–900 metrin korkeudella merenpinnasta.
Alalajit.
"Ailanthus integrifolia" jakautuu kahteen alalajiin:
Adam Bełcikowski

Adam Bełcikowski (24. joulukuuta 1839 Krakova − 1909) oli puolalainen kriitikko ja näytelmäkirjailija. Hän oli dosenttina Varsovan puolalaisessa yliopistossa ja julkaisi paitsi kirjallisuushistoriallisia ja kriittisiä tutkielmia, myös suosittuja huvinäytelmiä ja historiallisia draamoja sekä novelleja.
Bełcikowskista tuli 1869 Puolan kirjallisuuden historian dosentti ja 1876 yliopiston kirjastonhoitaja. Sen jälkeen hänestä tuli Puolan kirjallisuuden historian professori Lembergin yliopistoon. Hänen kirjallisuutta käsittelevät tutkimuksensa, jotka Piotr Chmielowski on julkaissut 1886 Varsovassa nimellä "Ze studyów nad literatura polska", sisältävät esseitä Adam Mickiewiczistä, Zygmunt Krasińskista, Wacław Potockista, Kazimierz Brodzińskista, Franciszek Karpińskista ynnä muista sekä väitöskirjan 1600-luvun puolalaisista satiirikoista. Estetiikan kirjoittajana Bełcikowski kuuluu Hippolyte Tainen koulukuntaan. Hän on kirjoittanut myös Puolan kirjallisuuden vuosikatsaukset "The Athenaeumiin". Bełcikowski on kirjoittanut arvoltaan vaihtelevia näytelmiä, joihin kuuluvat muun muassa "Franceska da Rimini" (1873) ja "Król Mieczysław II" (1876).
Vuokko Ahveninen

Vuokko Ahveninen (, 11. maaliskuuta 1910 Sortavala – 7. tammikuuta 1973) oli neuvostoliittolainen kaunokirjallisuuden suomentaja.
Ahveninen syntyi työläisperheeseen, joka muutti hänen ollessaan viisivuotias Tuprovan taajamaan Venäjälle. Ahveninen kävi koulunsa Petroskoissa, työskenteli oikolukijana "Punaisessa Karjalassa" ja opetti suomea ja luonnontiedettä neuvostopuoluekoulussa. Vuonna 1932 hän pääsi Karjalan pedagogiseen instituuttiin, josta valmistuttuaan hän työskenteli instituutin etäopetusosastossa, kustannusliikkeessä, kirjapainossa ja työläistiedekunnassa. Jatkosodan aikana Ahveninen oli evakuoituna Permin alueelle. Palattuaan Petroskoihin Ahveninen työskenteli kirjakustantamon päätoimittajana ja osastonjohtajana.
Ahveninen tunnetaan neuvostoliittolaisen kaunokirjallisuuden suomentajana. Hän on laatinut myös eräitä oppikirjoja ja toimi pitkään "Punalippu"-lehden toimituskunnan jäsenenä. Ahveninen liittyi NKP:hen vuonna 1950 ja hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1953.
Kontiolahden nuorisovaltuusto

Kontiolahden nuorisovaltuusto on Itä-Suomen vanhin nuorisovaltuusto. Se on aloittanut toimintansa jo vuonna 1996. Kontiolahden nuorisovaltuusto eli konanuva on nuorista koostuva vapaa-ajan vaikuttajaryhmä. Tärkein tehtävä on toimia nuorten äänitorvena ja tuoda nuorten mielipiteet esille sekä vaikuttaa Kontiolahden kunnan asioihin nuorten näkökulmasta. Konanuva on uskonnollisesti ja puoluepoliittisesti sitoutumaton toimielin. Se on Kontiolahden kunnanvaltuuston asettama.
Nuorisovaltuuston vaalit järjestetään joka toinen vuosi. 13–18-vuotiaita jäseniä voi valtuustossa olla korkeintaan kymmenen.
Digitointi

Digitointi tarkoittaa informaation muuntaamista digitaaliseen (eli tietoteknisesti käsiteltävään) muotoon, jossa informaatio järjestetään bitteihin.
Digitoitu tieto on esitys kohteesta, kuvasta, äänestä, tekstistä tai signaalista.
Digitointi voi käsittää analogisen signaalin (kuten elokuvan ja musiikin) muuntamista digitaaliseksi A/D-muuntimella tai 3D-skannausta kappaleen muodon tallettamiseksi (esimerkiksi veistoksen).
Digitoidun kirjan sivut voidaan tallettaa muun muassa TIFF-muodossa ja kirjan käyttökappale PDF-muotoon. Lukemisen helpottamiseen ja tiedoston pienentämiseen voidaan käyttää tekstintunnistusta tekstin muuttamiseksi tietokoneella käytettyyn esitystapaan kuten ASCII- tai Unicode-merkistöön, jolloin digitoitua tietoa käytetään alkuperäisen korvikkeena.
Konekirjontakaavoja säilötään kirjontakoneissa käytettyjen ohjaustietojen säilönnän avulla.
Fiktiossa.
Fiktiossa digitointi viittaa alkuperäisen kappaleen katoamiseen todellisesta maailmasta ja ilmestymiseen virtuaalitodellisuuteen.
Christine Estabrook

Christine Estabrook (s. 13. syyskuuta 1952 Erie, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Parhaiten hänet tunnetaan Martha Huberin roolista sarjassa "Täydelliset naiset". Estabrook on näytellyt myös sarjoissa "The Crew", "Nikki" ja "American Horror Story". Hän on saanut kaksi eri palkintoa: Obie-palkinto ja Drama Desk Award.
Mahmud Tarzi

Mahmud Tarzi (1865–1933) oli afganistanilainen lehtimies ja poliitikko. Hän oli 1900-luvun alun Afganistanin merkittäviä uudistushaluisia poliitikkoja, ja hän suhtautui kriittisesti Afganistanin uskonnolliseen oppineistoon ja maan takapajuisuuteen. Hän oli maan kuninkaan Aman Allah Khanin appi ja hänen tyttärensä Soraja oli maan kuningatar. Mahmud Tarzi oli merkittävä poliittinen tekijä ja kuningas Aman Allahin tukija. Hänen merkittävimmiksi saavutuksikseen voidaan lukea Afganistanin koulutusjärjestelmän kehittyminen ja maan ensimmäiset askeleet kohti perustuslaillista poliittista järjestelmää Seurauksena oli, että koulutukseen pääsy ei rajoittunut enää maan yläluokkaan ja islamilaiseen ulamaan. Kaupunkien keskiluokka ja heimojen johtajat alkoivat myös lähettää poikiaan uusiin kouluihin. Tällä tavalla modernit ajatukset tunkeutuivat hitaasti myös heimoyhteiskuntaan. Nuorten afgaanien koulutusuudistusten seurauksena koulutettu luokka kasvoi huomattavasti seuraavien vuosikymmenien aikana.
Aman Allah syrjäytettiin sisällissodan seurauksena 1929 ja Mahmud Tarzi pakeni hänen kanssaan ulkomaille. He eivät enää koskaan palanneet Afganistaniin. Mahmud Tarzin aatteet jäivät kuitenkin elämään maan nuorison keskuudessa, ja niiden innoittamana maahan perustettiin ensimmäiset poliittiset puolueet 1950-luvulla.
Sympatrinen lajiutuminen

Sympatrinen lajiutuminen tarkoittaa evoluutioprosessia, jossa lajiutuminen tapahtuu ilman maantieteellistä isolaatiota, kun samalla alueella elävät populaatiot eivät voi jostain syystä lisääntyä keskenään. Sympatrisessa lajiutumisessa laji voi hajota kahdeksi tai useammaksi lajiksi, kun esimerkiksi jotkut populaation mutatoituneet yksilöt erikoistuvat käyttämään eri ravintokasvia. Tällöin populaatiot elävät samalla alueella, mutta niillä on erilainen ekologinen lokero. Populaatioiden välille kehittyy vähitellen mutaatioiden seurauksena lisääntymisesteitä ja lopulta ne eivät kykene lisääntymään keskenään vaikka alkuperäinen lajiutumiseste purkautuisikin. 
Esimerkiksi äskettäin havaittiin, että eteläisellä Itämerellä elää kampela, ja vähäsuolaisilla alueilla elää oma kampelalaji, itämerenkampela. Sen oletetaan lajiutuneen muutaman tuhannen vuoden aikana.
Sympatrinen lajiutuminen voi olla myös äkillistä. Kasveilla kromosomistomutaatioiden aiheuttamat kromosomiluvun moninkertaistumiset voivat aiheuttaa uuden lajin synnyn nopeasti ilman maantieteellistä isolaatiota. Kromosomistomutaatioilla on tärkeä merkitys kasvien evoluutiossa.
Nopeimmillaan lajiutuminen voi alkaa vain yhden geenin mutaatiosta. Kotiloilla mutaatio yhdessä geenissä voi saada kuoren kiertymään vastapäivään. Tämä johtaa lisääntymisesteeseen, koska eri suuntiin kiertyneet kotilot eivät pysty parittelemaan keskenään. Lopputuloksena voi olla kaksi eri kotilolajia. Yleensä lajiutuminen on kuitenkin hidas tapahtumaketju.
Shingū (Wakayama)

Shingū () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Wakayaman prefektuurissa. Se sijaitsee Kiin niemimaalla Tyynenmeren rannikolla prefektuurin kaakkoisosassa. Kaupungin keskusta on rakentunut Kumanojoen suun oikealle rannalle, sisämaassa siihen kuuluu laajoja vuoristoalueita. Idässä kaupunki rajautuu Mien prefektuuriin, pohjoisessa Naran prefektuuriin. Pohjoisessa siihen kuuluu myös näiden prefektuurien ympäröimä eksklaavi Kitayamajoen varrella. Shingūssa on 28 326 asukasta (tammikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 255,23 neliökilometriä.
Shingū on vanhastaan Kumanon seudun keskuspaikkakunta. Se kehittyi keskiajalla Kumano Hayatama-jinjan šintolaisen pyhäkön portineduskaupunkina. Hayatama-jinja on yksi Kumanon alueen kolmesta merkittävästä pyhäköstä ("Kumano sanzan") – sitä on kahteen muuhun pyhäkköön verrattuna kutsuttu ”uudeksi pyhäköksi” ("shingū"), mistä kaupunkikin on saanut nimensä. Edo-kaudella Shingū oli linnanaluskaupunki Mizuno-klaanin hallinnassa. Perinteisiä elinkeinoja ovat Kumanojoen yläjuoksulla harjoitettuun metsätalouteen liittyvä kauppa, puutavaran keruu, puutuoteteollisuus ja paperin valmistus. Kaupunki toimii Kumanon seudulle suuntautuvan matkailun tukikohtana. Kaupunkioikeudet Shingūlle myönnettiin vuonna 1933. Siihen liitettiin Kumanogawan maaseutukaupunki vuonna 2005. 
Shingūn kulttuuriperintöön kuuluvat Kumano Hayatama-jinjan ja Kamikura-jinjan pyhäköt festivaaleineen (Hayatama-matsuri ja Otō-matsuri). Shingūn linna on nykyisin raunioina. Vuonna 2004 Hayatama-jinja ja kaupungissa sijaitsevia Kumano-kodō-pyhiinvaellusreitin osuuksia lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon osana kohdetta ”Kii-vuoriston pyhät paikat ja pyhiinvaellusreitit”. Luonnonnähtävyyksiä ovat esimerkiksi Ukishiman metsä sekä Doro-kyōn jokilaakso ja siellä sijaitseva Doro-hatchōn rotko. Osa kaupungin alueesta kuuluu Yoshino-Kumanon kansallispuistoon. Shingūta palvelee JR Nishi-Nihonin ja JR Tōkain liikennöimä Kisei-päälinja eli Kinokuni-linja.
Haapasen huvila

Haapasen huvila, joka tunnetaan myös nimellä Haapasen palatsi, on vuonna 1929 valmistunut rakennus Tampereen Pyynikinrinteen alueella. Sen rakennutti perheensä kodiksi apteekkari Severi Haapanen.
Apteekkarin puoliso Ingrid Haapanen (o.s. Karstunen) oli Italiassa matkaillessaan ihastunut paikalliseen renessanssiin. Niinpä arkkitehti Veikko Kallio suunnitteli Haapasille palatsimaisen huvilan käyttämällä esikuvana erästä italialaista rakennusta. Haapaset halusivat kodistaan suuren ja avaran, jotta siellä olisi mahdollista majoittaa vieraita. Tiloihin sisällytettiin muun muassa yhdeksän vessaa. Tästä juontuvat rakennuksen kansanomaiset kutsumanimet "Klosettilinna" ja "Paskalinna".
1940-luvun puolivälissä talo siirtyi Tampereen kaupungin omistukseen, minkä jälkeen se palveli muun muassa sairaanhoitajien asuntolana (1947–1964), Tampereen nykytaiteen museona (1966–1993) ja yksityisenä Willa Mac -taidemuseona (2001–2012). Syyskuussa 2020 Sasky-koulutuskuntayhtymä osti huvilan 1,4 miljoonalla eurolla. Se remontoi tilat muun muassa opetuskäyttöön.
Nykytila.
Huvilan julkisivut ovat säilyneet lähes alkuperäisessä asussa, ja ne on suojeltu asemakaavalla. Tampereen kaupungin kaavoitusyksikön mukaan talo on rakennustaiteellisesti, kulttuurihistoriallisesti ja maisemallisesti merkittävä kohde. Lisäksi se on arvokas osa Pyynikinrinnettä, jonka Museovirasto on määritellyt valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Huvilan sisäarkkitehtuuria on muutettu lukuisissa peruskorjauksissa, joten alkuperäisiä rakenteita on siellä näkyvissä vain vähän. Niin sanotussa itämaisessa salissa on jäljellä taiteilija Uuno Eskolan tekemiä seinämaalauksia, jotka olivat osa Haapasten aikaista sisustusta.
Haapasen huvila on vuodesta 2020 lähtien ollut Sasky-koulutuskuntayhtymän omistuksessa. Huvila on remontoitu Saskyn henkilöstön toimistotiloiksi ja oppimisympäristöksi noin sadalle tieto-​ ja viestintätekniikan opiskelijalle. 
Villa Strandella.
Haapasen huvilan paikalla oli aikaisemmin kauppias Oscar Strandellin rakennuttama jykevä hirsihuvila "Villa Strandella". Sen oli piirtänyt arkkitehti Lars Sonck vuonna 1916. Haapaset ostivat talon tontteineen, mutta huvila osoittautui heidän perheelleen liian pieneksi. Kun Sonck kieltäytyi laajentamasta rakennusta, Haapaset myivät Villa Strandellan tehtailija Julius Syrénille. Se purettiin Pyynikinrinteen tontilta ja siirrettiin Näsijärven rannalle Teiskoon. Syrén vuokrasi sitä kesäasukkaille. Vuonna 1935 Villa Strandellan osti professori Ernst Linko, ja rakennus sai uuden omistajan myötä nimen "Linkola".
Kanimozhi

Kanimozhi (s. 5. tammikuuta 1968) on intialainen poliitikko, joka edustaa Dravida Munnetra Kazhagam (DMK) -puoluetta. Hän toimi parlamentaarikkona Rajya Sabhassa vuosina 2007–2019, kunnes hänet valittiin Lok Sabhaan vuonna 2019. Hänen isänsä on entinen DMK:n puheenjohtaja ja Tamil Nadun pääministeri M. Karunanidhi sekä veljensä poliitikko M. K. Stalin.
Ennen poliittista uraansa Kanimozhi työskenteli toimittajana sekä osallistui kulttuurielämän rientoihin. Hän myös osallistui isänsä kanssa tärkeisiin poliittisiin tapaamisiin. Vuonna 2007 hän aloitti kansantaidefestivaalin, joka toi hänelle mainetta kulttuuripiireissä. Poliittista suosiota hän sai järjestämällä rekrytointimessuja pienissä kylissä. Vuonna 2007 hänet valittiin maansa parlamentin ylähuoneeseen edustamaan Tamil Nadun osavaltiota. Vuonna 2011 hänet pidätettiin korruptiosta syytettynä, koska hänen väitettiin ottaneen lahjuksia vastaan puolueensa omistaman Kalaignar TV -kanavan kautta vuonna 2008. Hänet vapautettiin kuitenkin saman vuoden aikana.
Kanimozhi valittiin vuonna 2013 toiselle kaudelleen Rajya Sabhaan kongressipuolueen tuella. Vuonna 2015 hänet valittiin puolueensa naisjärjestön johtoon samalla kun hänen isänsä Karunanidhi valittiin puolueen puheenjohtajaksi. Kaksi vuotta myöhemmin hänestä tuli ammattiyhdistysjohtaja, kun hänet äänestettiin toimittajaliiton puheenjohtajaksi. Vuonna 2019 hänet äänestettiin ensimmäiselle kaudelleen Lok Sabhaan. Lok Sabhan jäsenenä hän on kritisoinut Intian uutta kansalaisuuslakia, joka hänen mukaansa on ensivaihe Intian hindulaistamiseksi.
Janata Dal

Janata Dal oli intialainen puolue, joka oli toiminnassa vuosina 1988–1999. Yksi sen merkittävimmistä jäsenistä oli Intian entinen pääministeri Vishwanath Pratap Singh.
Puolueen muodostivat sulautumisessa 1988 eräät oppositiopuolueet ja Janata-puolue.
Harwell Dekatron

Harwell Dekatron oli varhainen digitaalinen tietokone, joka rakennettiin Atomic Energy Research Establishmentille. Tietokonetta käytettiin ensi kerran vuonna 1951. Tietokoneen rakentaminen alkoi vuonna 1949.
Tietokonetta ei koskaan tarkoitettu nopeaksi vaan luotettavuutta painotettiin enemmän kuin nopeutta. Tarkoitus oli vähentää käsin tehtävää laskentaa.
Tietokone korvattiin vuonna 1956 ja se sai nimen ”Witch” ().
Tietokone restauroitiin käyttöön vuosien 2009–2012 aikana.
Guinness Book of Records nimesi tietokoneen vanhimmaksi toimivaksi digitaaliseksi tietokoneeksi vuonna 2013.
Samu Kemppi

Samu Kemppi (s. 2002) on suomalainen aktivisti, joka tuo aktiivisesti esille lastensuojelun epäkohtia ja vaatii niihin muutosta.Kemppi on perustanut Apua Nuorille -järjestön vuonna 2017. Järjestön tehtävänä on auttaa vertaistuellisesti nuoria ja ohjata heitä ammattiavun ääreen. Järjestö lopetti toimintansa vuonna 2021 ja Yleisradion tutkivan journalismin MOT-toimitus uutisoi toimintaan liittyneistä ongelmista vuonna 2024 .
Kemppi on suorittanut peruskoulun oppimäärän Kosken Koulukeskuksessa Imatralla ja hän aloitti lukio-opinnot vuonna 2020.
Apua Nuorille -tiimi.
Samu Kempin perustama Apua Nuorille -tiimi tarjosi nuorille vertaistukea, apua ja ohjausta nettisivujen chatissa.
Nuoret ottivat palveluun yhteyttä, ja Kempin kanssa toimiva tiimi tarjosi heille vertaistukea ja ohjasi nuoria tarvittaessa ammattiavun tai viranomaisavun piiriin. Ensimmäisen puolentoista vuoden aikana palveluun tuli 16 000 yhteydenottoa. Viestit koskivat koulukiusaamista, perheväkivaltaa, itsetuhoisuutta, masennusta ja syömishäiriöitä.
Kemppi ja tiimi pyrkivät toiminnallaan tekemään lapsille ja nuorille ammattiavun hakemisesta helpompaa.
Toiminta loppui vuonna 2021. Vuonna 2024 Yleisradion MOT-toimitus uutisoi toimintaan liittyneistä ongelmista. Toimituksen selvityksen mukaan kaikki chat-asiakastyötä tehneet vapaaehtoiset olivat alaikäisiä eikä heille järjestetty perehdytystä mielenterveysongelmista kärsivien nuorten kohtaamiseen. Järjestössä ei myöskään työskennellyt yhtään sosiaali- ja terveysalan ammattilaista.
TRADIC

TRADIC () oli Bell Labsin vuonna 1954 rakentama täysin transistoripohjainen tietokone. Jean H. Felkerin johtama ryhmä rakensi tietokoneen Yhdysvaltain ilmavoimille.
Suuri osa tietokoneen kehityksen ongelmista liittyi muunnoksiin analogisesta tiedosta digitaaliseen ja päinvastoin.
Tietokone koostui noin 700 kärkitransistorista ja yli :sta diodista. Tietokone käytti germanium-transistoreja ja diodi-transistori- (DTL), diodi- (DL) ja diodi-resistorilogiikkaa (DRL).
Tietokoneen eduiksi aiempiin elektroniputkiin perustuviin tietokoneisiin verrattuna sanotaan:
Tietokoneesta kehitettiin kevyempi lentokoneisiin sopiva versio (Flyable TRADIC).
Vasundhara Raje

Vasundhara Raje (s. 8. maaliskuuta 1953) on intialainen poliitikko, joka on toiminut kaksi kautta Rajasthanin pääministerinä vuosina 2003–2008 ja 2013–2018. Valituksi tullessaan hän oli Rajasthanin ensimmäinen naispääministeri. Sukujuuriltaan hän kuuluu Gwaliorin ruhtinaskuntaa hallinneeseen Scindia-dynastiaan.
Rajen äiti Vijaya Raje Scindia oli tunnettu poliitikko ja ruhtinatar. Opiskeltuaan Mumbaissa Raje meni naimisiin Dholpurin maharadža Hemant Singhin kanssa vuonna 1972. Heidän lyhyeksi jääneestä avioliitostaan syntyi poika Dushyant Singh. Vuonna 1984 hän liittyi Intian kansanpuolueeseen, jonka riveistä hänet valittiin Rajasthanin lainsäätäjäksi seuraavana vuonna. Vuonna 1987 hänet ylennettiin puolueensa Rajasthanin yksikön varapuheenjohtajaksi. Kaksi vuotta myöhemmin hänet äänestettiin maansa parlamentin alahuoneeseen, jossa hän palveli yhtämittaisesti vuoteen 2003, jolloin hänet äänestettiin Rajasthanin pääministeriksi. Vuonna 2007 hän sai Yhdistyneiltä kansakunnilta palkinnon työstään naisten aseman parantamiseksi. Hävittyään vuoden 2008 osavaltiovaalit hänestä tuli oppositiojohtaja, jollaisena hän toimi vuoden 2010 helmikuuhun. Tuolloin hän erosi parlamenttivaalien heikon tuloksen seurauksena. 
Vuonna 2013 Raje johti Intian kansanpuolueen suureen voittoon Rajasthanin osavaltiovaaleissa. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, jolloin kansanpuolue sai yksin enemmistön osavaltioparlamenttiin, voittaessaan 120 paikkaa 200-paikkaisesta parlamentista. Vaalien jälkeen hänet valittiin toiselle kaudelleen Rajasthanin pääministeriksi. Hän piti hindunationalistiset järjestöt kuten RSS:n etäällä hallitusvallasta. Hänen politiikkansa sai muun muassa hindujärjestö Vishva Hindu Parishadilta kritiikkiä näennäissekularismista, järjestön syyttäessä häntä vain hindutemppeleihin kohdistuneista purkamishankkeista. Temppeleiden purkaminen oli osa osavaltiohallituksen rekisteröimättömien uskonnollisten rakennelmien hävittämisprojektia. Vuonna 2018 hänelle myönnettiin vuoden osavaltiopääministeri -palkinto. Joulukuussa 2018 hän hävisi osavaltiovaaleissa menettäen paikkansa Rajasthanin pääministerinä. Tappion syyksi on epäilty maanviljelijöiden suuttumusta häneen. Muiksi syiksi on esitetty muun muassa hindujen ja RSS:n suuttumusta temppelien tuhoamisesta, rajputkastin kääntymistä häntä vastaan sekä hänen ylimielisenä pidettyä persoonaansa. Rajasthan osavaltiona on myös 20 vuoden ajan vaihtanut hallituspuoluetta, joka osavaltiovaaleissa.
Meson

Meson on järjestelmä tietokoneohjelman konfigurointiin lähdekoodista ja käännösautomaatioon. Meson tukee useita hakemistoja eri käännöksiä varten samasta lähdekoodista. Meson on toteutettu Python 3:lla ja julkaistu Apache 2.0 -lisenssillä.
Järjestelmässä on oma konfiguraatiokieli, joka tukee ehtolauseita. Meson tukee C-, C++-, D-, Java- ja Vala-kielillä tehtyä lähdekoodia.
Projektin on aloittanut suomalainen fyysikko Jussi Pakkanen jouluna 2012 ja ensimmäinen julkaisu oli kaksi kuukautta myöhemmin. Järjestelmä on nimetty mesonihiukkasen mukaan. Kriteerinä nimelle oli, että vastaavalla nimellä ei saanut ennestään olla Debian-pakettia tai SourceForge-projektia ja esimerkiksi "Gluon" ei siksi kelvannut nimeksi.
Taustaa.
Aikaisempi make oli hidas ja Makefile-syntaksi on ylläpidolle hankala. Evan Martin toteutti Ninja-työkalun make-ohjelman ongelmien vuoksi. Ninja ei toteuta eräitä asioita joita make-ohjelma toteutti vaan luottaa toisen ohjelman kuten Mesonin tuottamiin konfiguraatiotiedostoihin.
Mesonin konfiguraatiokieli ei ole Turing-täydellinen useiden syiden vuoksi, joista on yksi on mahdollinen työkalujen toteutuskielen vaihtaminen mikäli se osoittautuu pullonkaulaksi.
Meson pyrkii toistettaviin käännöksiin.
Esimerkki.
Esimerkki käännöksestä Meson-työkaluilla komentorivillä:
.. jossa "ohjelma" on hakemisto, jossa käännettävä ohjelma sijaitsee ja "builddir" on nimi käännöksen aikana käytettävälle hakemistolle.
codice_1 tarkistaa saatavilla olevat riippuvuudet ja tekee tarvittavan konfiguraation käännöstä varten. Meson-järjestelmä ei salli käännöstä lähdekoodihakemistossa. codice_2 suorittaa varsinaisen käännöksen. Uudelleen kääntämiseen riittää komennon codice_2 ajaminen.
Oletuksena Meson käyttää Ninja-järjestelmää taustatyökaluna projektin kääntämiseen, mutta se tukee myös muita kuten Visual Studiota.
Ohjelmointiympäristö voi suorittaa kääntämisen Ninjan sijaan.
Käännöskonfiguraatio Mesonille voi olla seuraavankaltainen:
Tuki.
Muun muassa X.Org-ohjelmisto on lisännyt tuen Meson-käännösjärjestelmälle vaihtoehtona GNU Autotoolsille. GNOME-projektilla on tavoitteena siirtyä Autotoolsista Meson-järjestelmään.
Muita Meson-järjestelmää käyttäviä projekteja ovat muun muassa Mesa 3D ja Wayland-projekti.
Ninja (täsmennyssivu)

Ninja voi tarkoittaa seuraavia:
Cristina Trivulzio di Belgiojoso

Cristina Trivulzio di Belgiojoso (1808 Milano − 1871 Milano) Belgiojoson ruhtinatar, Trivulzion markiisitar, oli italialainen isänmaanystävä ja kirjailija. Hän otti innokkaasti osaa Italian vapauttamispyrintöihin ja pakeni Romagnan kapinan (1830) kukistumisen jälkeen Ranskaan. Palattuaan Italiaan 1848 hän perusti omalla kustannuksellaan vapaajoukon, mutta joutui jälleen lähtemään ulkomaille, ja hänen omaisuutensa takavarikoitiin. Maanpaossa hän julkaisi tunnetut kirjeensä "Souvenirs dans l'exil". Myöhemmin Milanoon siirryttyään hän vaikutti Italian yhdistämiseksi Savoijin johdolla.
Belgiojoson vei politiikkaan onneton avioliitto ruhtinas Emilio Barbiano Belgiojoson (k. 1858) kanssa yhdistettynä kiinnostukseen Italian vapauteen. Vuoden 1830 kapinan jälkeen hän lähti Pariisiin, jossa hänen salongistaan tuli suurkaupungin kirjallisen ja taidemaailman kuuluisuuksien kokoontumispaikka. 1840-luvulla hän perusti useita lehtiä, joihin hän kirjoitti itse, ja julkaisi anonyymisti esseen "Essai sur la formation du dogme catholique" (1846). Hän palasi 1848 Milanoon, joka oli noussut kapinaan itävaltalaisia vastaan, ja varusti omalla kustannuksellaan vapaaehtoisjoukon.
Joseph Radetzkyn voittojen jälkeen hän joutui jälleen lähtemään maanpakoon, ja hänen omaisuutensa takavarikoitiin. Kun Rooma oli antautunut ranskalaisille, Belgiojoso lähti Italiasta, teki pitkiä matkoja ja palasi 1856 Italian kautta Pariisiin, kun hän oli onnistunut samaan omaisuutensa takaisin ja maastakarkotus oli kumottu. Pariisissa hän julkaisi muutamia kirjallisia teoksia, muun muassa "Emina. Récits turco-asiatiques" (2 nidettä, 1856), "L’Asie Mineure et Syrie" (1858) ja "Scènes de la vie turque" (1858). Hän osallistui kuitenkin yhä ahkerasti politiikkaan, ja häntä jopa epäiltiin osallisuudesta Felice Orsinin 1858 tekemään Napoleon III:n murhayritykseen. 1859 hän matkasi halki Italian edistääkseen Camillo Cavourin suunnitelmia ja perusti samoihin aikoihin lehden "Italia", joka alkoi ensin ilmestyä Milanossa, sitten Torinossa. Vuoden 1860 jälkeen hän ei enää osallistunut julkiseen elämään.
Ninja (käännösjärjestelmä)

Ninja on käännösautomaatiojärjestelmä tietokoneohjelman kääntämiseen lähdekoodista. Ohjelma on julkaistu Apache 2.0 -lisenssillä.
Ninja ei toteuta eräitä toiminta, vaan luottaa toisen käännöstyökalun kuten CMake tai Meson tuottamiin tiedostoihin: Ninjan konfiguraatiotiedostoja ei ole tarkoitus tehdä käsin. Ohjelma on toteutettu C++-kielellä.
Evan Martin toteutti Ninjan johtuen make-ohjelman ongelmista kuten sen hitaudesta. Martin aloitti Ninjan vuonna 2010 työskennellessään Chrome-projektissa. Chromen käännös ottaa noin C++-lähdekooditiedostoa ja tuottaa noin 90 megatavun ohjelmatiedoston. Ero make-ohjelmaan suorituskyvyssä ilmenee suurissa projekteissa. Ninja suorittaa useita käännöstoimintoja rinnakkain oletuksena.
Työkalua käyttävät Google Chrome, osat Android-käyttöjärjestelmästä sekä LLVM-projekti.
Esimerkki.
Esimerkki ohjelman konfiguraatiotiedostosta:
Aleksander Henrik Söderman

Aleksander Henrik Söderman (14. heinäkuuta 1876 Uusikaupunki − 13. lokakuuta 1933 Pälkäne) oli suomalainen kihlakunnantuomari, Uudenkaupungin pormestari ja valtiopäivämies.
Södermanin vanhemmat olivat kauppias Gustaf Söderman ja Amanda Brigitta Blom ja puoliso vuodesta 1908 Sigrid Anna Ulrika Ellmén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 Turun lyseosta, suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1901 ja sai varatuomarin arvon 1904. Söderman oli Uudenkaupungin pormestari 1904−1920. Hän oli poliittisista syistä vangittuna yhdenvertaisuuslain vastustajana Krestyn vankilassa Pietarissa 1912−1913 yhdessä Uudenkaupungin raatimiesten kapteeni Blomin ja apteekkari Frickin kanssa. Vuodesta 1920 alkaen Söderman toimi kihlakunnantuomarina Hauhon tuomiokunnassa. Hän oli porvarissäädyssä Uudenkaupungin edustaja valtiopäivillä 1905–1906.
LZ-67

LZ-67 on Lanzaroten saarella, Espanjassa sijaitseva päätie, joka saa alkunsa La Santan kylästä, Tinajon kunnasta. La Santasta tie jatkuu Tinajon kuntakeskukseen ja sieltä edelleen Timanfayan kansallispuiston lävitse Yaizaan. Tiellä on pituutta noin 20 kilometriä ja se on kokonaan päällystettyä kaksiajorataista tietä.
Lähteet.
LZ-10

LZ-10 on Lanzaroten saarella, Espanjassa sijaitseva päätie, joka saa alkunsa Teguisen kunnasta Tahíchen kylästä läheltä saaren pääkaupunki Arrecifeä. Tahíchesta tie jatkuu Teguisen ja Harían kuntakeskusten kautta Arrietaan, Harian kunnassa. Tiellä on pituutta noin 28 kilometriä ja se on kokonaan päällystetty. Tie on pääosin hyväkuntoista kaksiajorataista tietä, mutta lähinnä Harían ympäristössä on muutama kapeampi serpeentiinitieosuus. 
Lähteet.
Halichoeres cosmetus

Halichoeres cosmetus on koralliriuttojen pienikokoinen huulikala.
Koko ja ulkonäkö.
"Halichoeres cosmetus" kasvaa noin 13 cm pitkäksi. Sen vartalossa on hohtavia oransseja vaakajuovia siniharmaalla pohjalla, ja selkäevässä kaksi mustaa täplää.
Alkuperä.
"Halichoeres cosmetus" on kotoisin Intian valtameren länsiosista.
Gojō

Gojō () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Naran prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin lounaisosassa ja rajautuu Osakan ja Wakayaman prefektuureihin. Kaupungin keskusta on rakeuntunut sen pohjoisosassa virtaavan Yoshinojoen oikealle rannalle. Pohjoisessa kaupungin alue nousee Kongōvuorelle, etelässä siihen kuuluu laajoja alueita Kiivuorilta. Gojōssa on 30 107 asukasta (joulukuussa 2019) ja sen pinta-ala on 292,02 neliökilometriä.
Gojō kehittyi vanhastaan liikenteen solmukohtana ja Yoshinojoen varren jokisatamana. Edo-kaudella ja Meiji-kauden alussa se toimi paikallisena hallinnollisena keskuksena. Perinteinen elinkeino on läheisten vuoristoalueiden puutavaraa hyödyntävä puutuote- ja puusepänteollisuus, joka tuottaa esimerkiksi geta-jalkineita ja syömäpuikkoja. Maaseutualueilla viljellään riisiä ja hedelmiä, kuten persikoita, kakeja ja omenapäärynöitä. Kaupunkiin on sijoittunut myös pienteollisuutta. Kaupunkioikeudet Gojōlle myönnettiin laajan kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1957. Kaupunki laajeni huomattavasti etelän vuoristoseuduille vuonna 2005, kun siihen liitettiin Nishi-Yoshinon ja Ōtōn kyläkunnat.
Gojōlla on rikas rakennettu kulttuuriperintö. Vuonna 719 perustetun Eisan-jin buddhalaisen temppelin kahdeksankulmainen halli ja pronssikello ovat Japanin kansallisaarteita. Muun muassa Goryō-jinjan pyhäkkö, Kuriyama-suvun asuintalo ja Hori-suvun asuintalo on sen sijaan nimitetty tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Kaupungin eteläosassa kulkeva pyhiinvaellusreitti Ōmine okukagemichi on sisällytetty Unescon maailmanperintöluettelon kohteeseen ”Kii-vuoriston pyhät paikat ja pyhiinvaellusreitit”. Eräs luonnonnähtävyys on vuorostaan Anōn japaninaprikoosilehto. Kaupungin alueita kuuluu myös Yoshinon–Kumanon kansallispuistoon ja Kongōn–Ikoman–Kisenin puolikansallispuistoon. Gojōta palvelee JR Nishi-Nihonin Wakayama-linja.
LZ-30

LZ-30 on Lanzaroten saarella, Espanjassa sijaitseva alueellinen päätie, joka alkaa Yaizan kunnassa sijaitsevasta Ugasta. Ugasta tie jatkuu San Bartolomén kautta Teguiseen. Tiellä on pituutta noin 23 kilometriä ja se on kokonaan päällystettyä kaksiajorataistatietä.
Aiheesta muualla.
Mikko Ilkka

Mikko Ilkka (3. lokakuuta 1864 − 2. helmikuuta 1920 Santamäen kartano, Loppi) oli suomalainen maatalousaiheista kirjoittanut tietokirjailija.
Ilkka kävi neljä luokkaa lyseota ja siirtyi sitten käytännölliselle alalle päätyen lopulta pienkarjan hoitajaksi. Hän kirjoitti useita opaskirjoja siipikarjan, mehiläisten ja kaniinien hoitamisesta. Ilkka kirjoitti myös historiallisia kuvauksia, pitäjäkertomuksia ja novelleja. Vuonna 1918 hän siirtyi Lopelle senaattori H. G. Paloheimon omistaman Santamäen kartanon yhteyteen perustetun malli- ja harjoittelupienkarjahoitolan johtajaksi. Ilkka toimitti myös Ikaalinen- ja -lehtiä. Hän oli mukana suojeluskuntatoiminnassa Ikaalisissa asuessaan. Suomen sisällissodan aikana Ilkka oli järjestämässä Ikaalisten kauppalan puolustusta, perusti etappikanslian ja toimi kauppalan piirityksen aikana kanslian päällikkönä. Myöhemmin hän oli Ikaalistan komendanttina.
POKEY

POKEY () oli IO-, ajastin- ja äänipiiri Atarin 8-bittisissä Atari 400/800- ja XL/XE- mikrotietokoneissa. Piiriä käytettiin myös Atarin kolikkopeleissä kuten "Gravitar" (1982).
Atari sai patentin piirille Yhdysvalloissa vuonna 1982.
Piirin suunnittelijana toimi Doug Neubauer, joka myös kehitti "Star Raidersin" (1979).
Piirin toiminta ei ollut aikanaan hyvin julkisesti tiedossa. Piirissä on neljä osittain riippumatonta äänikanavaa, joissa on jokaisessa oma taajuus, kohina ja äänenvoimakkuuden ohjaus.
Atari SAP Music Archive -projekti (ASMA) säilöö piiriin perustuvia chiptune-kappaleita. Kappaleita säilötään SAP (Slight Atari Player) -tiedostomuodossa.
Bodianus

Bodianus on huulikalojen heimoon kuuluva suku.
Useimmat tämän suvunlajit elävät koralliriutoilla alle 40 metrin syvyydessä. Joitakin lajeja on myös tavattu lämpimien vesien kallioriutoilta, kuten Perun ja Chilen rannikolla elävä "Bodianus eclancheri". Suvussa on myös muutamia syvän veden lajeja.
Kaikki Bodianus-suvun huulikalat ovat petoja, jotka saalistavat merenpohjan selkärangattomia kuten simpukoita, matoja ja äyriäisiä. Eräät lajit liikkuvan merenpohjaa tonkivien isompien kalojen mukana, koska tonkiminen saa liikkeelle pieniä saalieläimiä joihin huulikala ei muuten pääsisi käsiksi.
Lajit.
Sukuun kuuluu nykyisin 45 lajia. Niistä 11 on määritetty vasta 2000-luvulla.
Gose (Nara)

Gose () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Naran prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin länsiosassa Naran altaan eteläreunalla. Lännessä sen alue nousee Kongō- ja Katsuragivuorille ja rajautuu Osakan prefektuuriin. Kaupungin eteläosat ovat kukkulaisia. Gosessa on 25 525 asukasta (joulukuussa 2019) ja sen pinta-ala on 60,58 neliökilometriä.
Gose kehittyi Edo-kaudella ensin linnanaluskaupunkina Kuwayama-klaanin hallinnassa, myöhemmin suoraan bakufun eli maan keskushallinnon alaisuudessa ("tenryō"). Perinteisiä elinkeinoja ovat "Yamato"-kankaan ("kasuri") kudonta ja lääkkeiden valmistus. Kaupungissa on myös esimerkiksi jalkineiden tuotantoa. Kemianteollisuuden merkitys sen taloudelle on ollut merkittävässä kasvussa. Maaseutualueilla harjoitetaan riisin, kakien ("Gosho-gaki") ja kudzun ("Yoshino-kuzu") viljelyä, puutarhaviljelyä sekä maidon ja siipikarjan tuotantoa. Kaupunkioikeudet Goselle myönnettiin kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1958. 
Gosen kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi useat "kofun"-hautakummut ja muut historialliset muistomerkit. Muinaisen Katsuragi-kodō-tien varrella on säilynyt monia vanhoja rakennuksia, kuten Kamoyamaguchi-jinjan ja Hitokotonushi-jinjan pyhäköt, Kuhon-jin buddhalainen temppeli ja Nagaran historiallinen kaupunkimiljöö. Siellä sijaitseva Nakamura-suvun talo Edo-kauden alkupuolelta on valittu Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden joukkoon. Kisshōsō-jin temppeli puolestaan tunnetaan Sagichō-seremoniastaan. Kongō- ja Katsuragivuorten alueet kuuluvat Kongō-Ikoma-Kisenin puolikansallispuistoon. Katsuragille on Gosesta yhteys Katsuragivuoren köysirataa pitkin. Gosea palvelevat JR Nishi-Nihonin Wakayama-linja sekä Kintetsu-rautateiden Gose-linja ja Yoshino-linja.
Pietro Bartolo

Pietro Bartolo (s. 2. helmikuuta 1956) on italialainen lääkäri, joka tunnetaan pakolaisille tekemästään avustustyöstä. Vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa hänet valittiin europarlamentaarikoksi Demokraattisesta puolueesta, joka kuuluu sosiaalidemokraattien ryhmään europarlamentissa. 
Bartolon mukaan hän alkoi ajamaan pakolaisten asioita aktiivisemmin, kun vuonna 2013 hänen kotipaikkansa Lampedusan lähistöllä tapahtui suuri merionnettomuus. Hän joutui tuolloin tekemään ruumiinavauksia hukkuneille siirtolaisille, mikä vaikutti häneen syvästi. Sen jälkeen Bartolo esiintyi dokumenttielokuvassa ja kirjoitti kaksi kirjaa siirtolaisuuden varjopuolista. Kyseinen dokumenttielokuva oli vuonna 2016 julkaistu "Fuocoammare: Tuli merellä", jonka myötä Bartolosta tuli kuuluisa Italiassa. 
Bartolon mukaan pakolaisten kohtaamat vaarat ovat suurimpia rikoksia ihmiskuntaa vastaan. Hän myös haluaa uudistaa Dublin-asetusta, jonka mukaan sen valtion johon pakolaiset saapuvat pitäisi käsitellä heidän hakemuksensa. Bartolon mukaan pakolaisilla tulee olla oikeus pyrkiä siihen maahan, johon he haluavat mennä. Hänen näkökulmansa mukaan maahanmuutto on välttämätön ja positiivinen ilmiö, jota ilman Eurooppa kuihtuu alhaisen syntyvyyden takia. Bartolo myös pitää Euroopan unionia vastuullisena kolonialismista.
Kalixin seurakunta

Kalixin seurakunta () on Luulajan hiippakuntaan ja Pohjois-Norrbottenin rovastikuntaan kuuluva Ruotsin kirkon seurakunta, joka toimii Kalixin kunnassa.
Geoffrey Scott

Geoffrey Scott (22. helmikuuta 1942 Hollywood, Kalifornia – 23. helmikuuta 2021 Broomfield, Colorado) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa saippuasarjasta "Dynastia", jossa hän esitti Mark Jenningsia vuosina 1982–1984. Scott näytteli myös esimerkiksi sarjoissa "Yön vampyyrit" (1970), "General Hospital" (1989) ja "Guiding Light" (1994). Vuonna 2003 hän esitti presidenttiä elokuvassa "Hulk".
Demokraattinen ryhmittymä

Demokraattinen ryhmittymä () (lyh. ΔΗΣΥ, "DISY") oli kreikkalainen keskusta-vasemmistolaisten puolueiden vaaliliitto, joka rakentui Pasokin ympärille. Se perustettiin vuonna 2015 ja lakkautettiin vuonna 2018, jolloin sen tilalle perustettiin Muutosliike -vaaliliitto. Vaaliliiton johtajana toimi Pasokin Fófi Gennimatá.
Demokraattinen ryhmittymä -vaaliliittoa ei tule sekoittaa Kyproksella toimivaan DISY-puolueeseen.
Jäsenpuolueet.
Demokraattisen ryhmittymän jäsenpuolueet olivat:
Vaalitulokset.
Vaaliliiton tulokset parlamenttivaaleissa olivat:
Demokraattinen uudestisyntyminen

Demokraattinen uudestisyntyminen () on kreikkalainen keskusta-oikeistolainen puolue. Se on perustettu vuonna 2003 erkaantumana Pasokista. Puolue ei ole osallistunut vaaleihin itsenäisesti vuoden 2012 jälkeen.
Vaalitulokset.
Puolueen tulokset parlamentti- ja europarlamenttivaaleissa ovat:
Demokraattisen keskustan liitto

Demokraattisen keskustan liitto () (lyh. ΕΔΗΚ, "EDIK") on kreikkalainen poliittiseen keskustaan kuuluva puolue. Se perustettiin vuonna 1976, jolloin se jatkoi Keskustaunioni – Uudet voimat -puolueen työtä. Puolue ei ole osallistunut vaaleihin itsenäisesti vuoden 1989 jälkeen.
Vaalitulokset.
Puolueen tulokset parlamentti- ja europarlamenttivaaleissa ovat:
Edistyksellisten ja vasemmistolaisten voimien liitto

Edistyksellisten ja vasemmistolaisten voimien liitto () oli kreikkalainen vasemmistolaisten puolueiden vaaliliitto. Se perustettiin vuonna 1977 ja lakkautettiin vuonna 1981.
Jäsenpuolueet.
Edistyksellisten ja vasemmistolaisten voimien liiton jäsenpuolueet olivat:
Vaalitulokset.
Vaaliliiton tulokset parlamenttivaaleissa olivat: