Arthur C. Clarke

Arthur Charles Clarke (16. joulukuuta 1917 Minehead, Somerset – 19. maaliskuuta 2008 Colombo, Sri Lanka) oli brittiläissyntyinen kirjailija, keksijä ja tieteen yleistajuistaja. Hän on 1900-luvun tieteiskirjallisuuden tunnetuimpia nimiä. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista.
Elämä.
Toisen maailmansodan aikana Clarke toimi tutkateknikkona Britannian ilmavoimissa. Samoihin aikoihin hän alkoi julkaista tieteiskirjallisuutta.
Vuonna 1948 Clarke valmistui King's College Londonista suorittaen loppututkinnon () matematiikasta ja fysiikasta. Valmistumisensa jälkeen hän jatkoi kirjallista uraansa julkaisten avaruudessa matkustamiseen liittyviä artikkeleita ja kirjoja työskennellessään Science Abstractsilla apulaismuokkaajana.
Clarke asui elämänsä viimeiset 50 vuotta Sri Lankassa. Hän onnistui välttämään vuoden 2004 suuren tsunamin. Clarke kuoli sairaalassa Sri Lankassa 19. maaliskuuta 2008. Ennen kuolemaansa hän oli joutunut useampaan kertaan sairaalahoitoon hengitysvaikeuksien vuoksi. Clarke oli selvinnyt poliosta vuonna 1962, joka aiheutti polionjälkeisen oireyhtymän lopulta johtaen hänen kuolemaansa.
Clarken mukaan on nimetty asteroidi, 4923 Clarke, kuten myös hirmuliskolaji, "Serendipaceratops arthurcclarkei", joka löydettiin ensimmäisenä Inverlochista, Australiasta. Clarken mukaan on nimetty myös Sir Arthur Clarke Award avaruustutkimuksen edistämisestä.
Ura kirjailijana.
Clarke kirjoitti 1950-luvulta lähtien useita kymmeniä tieteiskirjoja ja tuli tunnetuksi vakavan, luonnontieteisiin nojaavan sci-fin edustajana. Hänellä on myös joitain lennokkaampia teoksia kuten "Kadonnut menneisyys", ja myös kuuluisa "2001 Avaruusseikkailu" sisältää varsin fantasianomaisia piirteitä. Monissa kirjoissaan Clarke käytti paljon teknisten ja tieteellisten ideoiden esittelemisen lisäksi myös henkilödraamaa. Yhteiskunnallisia aiheita Clarkella on kirjoissaan hieman vähemmän, mutta hän on teoksissaan käsitellyt esimerkiksi erilaisia poliittisia järjestelmiä ja uskonnon asemaa yhteiskunnassa. Clarken kirjoissaan esittämiä näkyjä ovat esimerkiksi maasta avaruuteen ulottuvat hissitornit, suora kansanvalta informaatioverkkojen kautta ja edustuksellisen presidentin valitseminen arvalla kaikkien kansalaisten joukosta.
Tuotannon varhaisemmasta päästä tunnetuin kirja on kaiketi "Lapsuuden loppu" (Childhood's End, 1953), jossa ihmiskunnalle laskeutuvat avaruudesta uudet valtiaat. Kirjan teemana on ihmisen asema kosmoksessa. "Kadonnut menneisyys" (The City and the Stars, 1956) taas on hyvin kaukaiseen tulevaisuuteen sijoittuva. "Selene I" (A Fall of Moondust, 1961) on vuorostaan mittasuhteiltaan vaatimaton hieman trillerimäinen kertomus, keskittyen kuussa kulkevan matkustaja-ajoneuvon onnettomuuteen.
Clarken epäilemättä kuuluisin kirja on "2001 Avaruusseikkailu", jonka hän kirjoitti laatiessaan käsikirjoitusta . Elokuvan ohjasi Stanley Kubrick. Kirjassa matkustetaan Saturnukseen ja elokuvassa Jupiteriin, koska jälkimmäinen planeetta oli visuaalisesti helpompi toteuttaa elokuvaa tehtäessä. "2001:n" jatko-osissa "2010" (kirjan elokuvaversio vuodelta 1984) ja "2061" menneisiin tapahtumiin viitataan kuitenkin siten, että myös "2001:n" lento suuntautui Jupiteriin.
Myöhemmästä tuotannosta tunnetuin teos saattaa olla "Uhka avaruudesta" (Rendezvous with Rama, 1973), joka edustaa tematiikaltaan perinteistä ensimmäistä kosketusta maan ulkopuoliseen elämään, joka saapuu ihmisten ulottuville arvoituksellisen avaruusaluksen muodossa. "Paratiisin suihkulähteet" (The Fountains of Paradise, 1980) esittelee avaruushissejä ja "Kaukaisen Maan laulut" (The Songs of Distant Earth, 1986) käsittelee maapallolta supernovaa karkuun lähteneen sukupolvialuksen ja jo aikaisemmin vieraaseen aurinkokuntaan perustetun maan siirtokunnan kohtaamista.
Clarke on voittanut Hugo-, Nebula-, Locus- ja BSFA-palkinnot teoksella "Uhka avaruudesta".
Clarkea on pidetty yhtenä "kolmesta suuresta" Isaac Asimovin ja Robert Heinleinin rinnalla.
Muut hankkeet.
Clarke oli ensimmäisiä, jotka esittivät tietoliikennesatelliittien perusajatuksen. Tämän hän teki toisen maailmansodan jälkeen, työskenneltyään sodan ajan Britannian tutkavalvonnassa. Clarke esitti, että kolme sopivaan kohtaan kiertoradalle sijoitettua satelliittia riittää maailmanlaajuiseen viestintään. Artikkelissaan "Wireless World" -lehdessä vuonna 1945. Clarke osoitti miten 3 satelliitilla joiden kiertoaika olisi sama kuin maapallon (24 h) saataisiin katettua suuri osa Maan pinnasta pysyvällä yhteydellä. Vaikka Clarke ei ollut ensimmäinen geostationaarisen radan esittäjä, hän oli ensimmäinen joka osoitti sen käytännöllisen merkityksen. Vasta vuonna 1963 satelliittitekniikka oli kehittynyt niin pitkälle että riittävän tehokas satelliitti kyettiin laukaisemaan vaadittavalle 35 786 kilometrin korkeudelle merenpinnasta. Ensimmäinen geostationaarinen satelliitti Syncom-2 kiersi vielä päiväntasaajan suhteen viistolla radalla joten se liikkui vuorokauden aikana leveysasteen suhteen. 
Clarke tunnettiin internet-pohjaisen SETI@home-sovelluksen vankkana tukijana ja vaikuttajana. SETI@home-yhteisö etsii Maan ulkopuolista elämää kuuntelemalla avaruuden kohinaa radioteleskoopein.
Clarke on toiminut British Interplanetary Societyn puheenjohtajana.
Clarken kolme lakia.
"Clarken kolme lakia" ovat (esseestä "Hazards of Prophecy: The Failure of Imagination", 1962):