tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Corentin Tolisso

Corentin Tolisso (s. 3. elokuuta 1994 Tarare, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Ligue 1:ssä pelaavaa Lyonia. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja. Hän on voittanut maailmanmestaruuden, Mestarien liigan ja viisi Saksan-mestaruutta.
Seurajoukkueura.
Tolisso teki ensiesiintymisensä pääsarjatasolla Ranskan Ligue 1:ssä 10. elokuuta 2013, kun hänen edustamansa Lyon voitti Nicen kotonaan 4–0. Hän pelasi Lyonissa neljän Ranskan pääsarjakauden 2013–2017 aikana 116 Ligue 1:n ottelua, joissa hän teki 21 ja syötti 14 maalia. Mestarien liigan 12 ottelussa hän sekä teki että syötti kaksi maalia. Eurooppa-liigan 19 ottelussa hän viimeisteli kahdesti.
Kesällä 2017 Tolisso siirtyi Bayern Müncheniin 41,5 miljoonan euron siirtosummalla. Hän voitti seurassa Saksan-mestaruuden kausilla 2017–2018, 2018–2019, 2019–2020, 2020–2021 ja 2021–2022, Mestarien liigan kaudella 2019–2020, Saksan Cupin kausilla 2019 ja 2020, DFL-Supercupin 2017, 2020 ja 2021, UEFA Super Cupin 2020 sekä seurajoukkueiden maailmanmestaruuden 2020. Hän pelasi Bundesliigassa viiden kauden aikana 72 ottelua, joissa hän teki 11 ja syötti seitsemän maalia. Hän oli sivussa lähes koko kauden 2018–2019 ristisidevamman vuoksi. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Bundesliigassa 13 ottelua. Mestarien liigan 25 ottelussa hän teki seitsemän ja syötti kuusi maalia.
Tolisso palasi Lyoniin ilmaissiirrolla kesällä 2022. Avauskaudellaan hän pelasi 30 Ligue 1:n ottelua ja teki yhden maalin.
Maajoukkueura.
Ranskan A-maajoukkueessa Tolisso pelasi ensimmäisen ottelunsa 28. maaliskuuta 2017 Espanjaa vastaan. Tolisso pelasi kaksi ottelua ja Ranskan mestaruuteen päättyneessä MM-lopputurnauksessa viisi ottelua. Loppuottelussa Kroatiaa vastaan hän tuli kentälle 73. minuutilla. Hän pelasi kolme ottelua vuonna 2021 järjestetyissä EM-kilpailuissa. EM-karsinnoissa hän on pelannut kuusi ottelua. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki EM-karsinnassa Albaniaa vastaan syyskuussa 2019.
Saavutukset.
Päivitetty 31. heinäkuuta 2023.
FC Bayern München
Ranska
Mauritanian kansalliskirjasto

Mauritanian kansalliskirjasto (; ) on vuonna 1965 perustettu, länsiafrikkalaisen Mauritanian pääkaupungista Nouakchottista käsin toimiva kansalliskirjasto. 
Kansalliskirjasto pyrkii kansallisen painetun aineiston keräämiseen, konservoimiseen ja esilläpitoon. Kirjastolla on seitsemän alueellista toimipistettä. Valtion budjettivaroin ylläpidetyssä Mauritanian kansalliskirjastossa työskentelee noin 40 henkilöä. Kirjasto on saanut myös ulkomaista tukea toimintansa kehittämiseen, esimerkiksi aineiston digitalisointiin. Kirjasto on kansainvälisen kirjastojärjestön (IFLA), Unescon kirjastoverkoston (UNAL) ja ranskankielisen kirjastoverkoston (Francophone Libraries) jäsen. 
Mauritanian kansalliskirjaston kokoelma on kooltaan melko vaatimaton. Alkuvuodesta 1971 kirjastolla oli 4 750 teosta ja erään tuoreemman, mutta päiväämättömän arvion mukaan kokoelmat kattaisivat nyttemmin 10 000 teosta. 
YK:n erityisjärjestö Unescon mukaan Mauritanian aikuisväestöstä (yli 15-vuotiaat) lukutaitoisia oli vain 45,5 prosenttia (vuonna 2007).
Trifenyylitinahydroksidi

Trifenyylitinahydroksidi eli fentinahydroksidi (C18H15SnOH) on organotinayhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa sienimyrkkynä. Euroopan unionin alueella trifenyylitinahydroksidin käyttö on kiellettyä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa trifenyylitinahydroksidi on väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi asetoniin, dietyylieetteriin, dikloorimetaaniin ja vähäisessä määrin etanoliin ja bentseeniin. Trifenyylitinahydroksidin fungisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää oksidatiivisen fosforylaation ja siten solujen tarvitseman ATP:n biosynteesin. Trifenyylitinahydroksidi ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Yhdiste on todennäköisesti karsinogeenista ja aiheuttaa mutaatioita. Trifenyylitinahydroksidi on myös myrkyllistä luonnossa erityisesti vesieliöille.
Valmistus ja käyttö.
Trifenyylitinahydroksidia valmistetaan hydrolysoimalla trifenyylitinakloridia emäksen esimerkiksi natriumhydroksidin avulla. Trifenyylitinahydroksidiä käytetään maataloudessa sienimyrkkynä muun muassa peruna-, porkkana-, sokerijuurikas- ja pekaanipähkinäviljelmillä. Aine levitetään jauheena tai liuoksena. Trifenyylitinahydroksidi on hyväksytty torjunta-aineena Yhdysvalloissa. Euroopan unionin alueella yhdisteen käyttö kiellettiin vuonna 2002.
Ruostekäävät

Ruostekäävät ("Phellinidium") on kääpäsuku, joka ollaan erottamassa arinakäävistä ("Phellinus") omaksi suvukseen, koska se vaikuttaa selkeästi eri kladilta pitkine seetamuodostelmineen. Sukua ehdotti tieteelliseen käyttöön ensimmäisenä tšekkiläinen mykologi František Kotlaba vuonna 1968. Sukuun kuuluvat nykykäsityksen mukaan (2013) lajit "P. fragrans", "P. pouzarii" vastikään tieteellisen yhteisön uutena hyväksymä "P. asiaticum". Ainoa Suomesta tunnettu suvun laji on ruostekääpä ("P. ferrugineofuscum"). 
Samaan sukuun on liitetty toisinaan myös "P. orientale", "P. rufitinctum" sekä myös "P. aciferum", "P. cryptocystidiatum", "P. lamaënse", "P. noxium", "P. sulphurascens" ja "P. weirii", mutta ne lienevät sittenkin jossain määrin eri kehityslinjaa – kenties kuitenkin samaan sukuun toistaiseksi laskettavia. "Pyrrhoderma"-sienisuku on ruostekääville läheinen.
Loihde Factor

Loihde Factor on Oulussa vuonna 2013 perustettu suomalainen digitaalisten palvelujen asiantuntijayritys, joka tunnettiin vuoteen 2021 saakka Bitfactor-nimellä. Yrityksen päätoimiala ohjelmistojen suunnittelu ja valmistus. Toimitusjohtajana toimii Juha Meronen.
Maaliskuussa 2018 Bitfactor ilmoitti tieto- ja viestintäteknologian alan palveluyhtiö Viria Oyj:n investoivan yritykseen vauhdittaen sen kasvua ja mahdollistaen Bitfactorille laajempien palvelujen tarjoamisen. Bitfactor liittyi osaksi konsernia jatkaen kuitenkin itsenäisenä yhtiönä. Vuonna 2021 Viria-konserni vaihtoi nimekseen Loihde ja samalla kaikki konserniin kuuluvat yhtiöt saivat uudet Loihde-alkuiset nimet ja konsernin kanssa yhtenevän brändin. Bitfactorista tuli Loihde Factor. Vuoden 2024 alusta lähtien kaikki Loihteen yhtiöt toimivat yhteisellä Loihde-brändillä, ja Loihde Factor -nimi näkyy ainoastaan yhtiön juridisena nimenä. 
Loihde Factorin toimipisteitä löytyy Oulussa ja Helsingissä. Vuonna 2023 yritys työllisti noin 125 työntekijää ja sen liikevaihto oli noin 16 miljoonaa euroa.
Hankkeita.
Yritys on muun muassa kehittänyt bussiyhtiö Savonlinjalle palvelukokonaisuuden, joka palkittiin Grand One 2018 -kilpailussa Paras mobiilipalvelu- ja Paras UX-design-sarjoissa. Lisäksi Loihde Factor on ollut mukana kehittämässä esimerkiksi Oura-hyvinvointisormuksen mobiilisovellusta, e-urheiluorganisaatio ENCEn brändiuudistuksen, Fortumin design systeemiä ja televisiovalmistaja LG:n smart tv:iden käyttöliittymän.
Nigerin kansallisarkistohallinto

Nigerin kansallisarkistohallinto (; ) on vuonna 1953 perustettu Nigerin pääkaupungissa Niameyssä toimiva valtiollinen laitos. Se vastaa kansallisarkiston tehtävien ohella myös monista tyypillisistä kansalliskirjaston toiminnoista, kuten painotuotteiden ISSN-/ISBN-numeroinnista ja kerää maassa julkaistujen painotuotteiden vapaakappaleet. Laitoksen johtaja on M. Habou Boukari (lokakuussa 2017).
Nigerin kansallisarkistolla on useita alueellisia toimipisteitä. Vuonna 2006 Tahouan, Dosson ja Agadezin toimipisteissä oli ammatillista henkilökuntaa ja ne palvelivat myös vierailijoita. Sen sijaan Diffan, Maradin, Tillabérin ja Zinderin toimipisteet toimivat henkilökuntavajeen vuoksi vaatimattomina yleisöltä suljettuina aineistovarastoina. 
YK:n erityisjärjestö Unescon mukaan vain 15,5 prosenttia Nigerin aikuisväestöstä (yli 15-vuotiaat) oli lukutaitoisia (vuonna 2012). YK:n kehitysohjelma UNEPin tilastoi Nigerin vuonna 2015 maailman alhaisimman lukutaitoprosentin maana, jossa ainoastaan 19,1 % aikuisista oli lukutaitoisia.
Caroline Dolehide

Caroline Dolehide (s. 5. syyskuuta 1998 Hinsdale, Illinois) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän on sijoittunut parhaimmillaan kaksinpelissä WTA-listan sijalle 42 syyskuussa 2023. Nelinpelissä hän on ollut parhaimmillaan sijalla 21 toukokuussa 2022. Dolehide pelasi grand slam -turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Ranskan avoimissa 2018.
Luettelo jalkapallon Suomen Cupin loppuotteluista

Tämä on luettelo jalkapallon Suomen Cupin loppuotteluista.
1970–1979.
"Vuosien 1975 ja 1976 loppuottelut pelattiin seuraavana keväänä. Vuonna 1978 pelattiin kaksiosainen finaali."
Mihail Tšehov

Mihail Aleksandrovitš Tšehov (; 29. elokuuta 1891 Pietari – 30. syyskuuta 1955 Los Angeles) oli venäläinen näyttelijä ja teatteripedagogi. Hän oli Anton Tšehovin veljen, kirjailija-toimittaja Aleksandr Tšehovin poika. Venäjällä Mihail Tšehovia on pidetty aikansa etevimpänä näyttelijänä.
Tšehov oli Moskovan taiteellisen teatterin johtajan Konstantin Stanislavskin tähtioppilas, ja hän esiintyi vuodesta 1912 sekä teatterin studiossa että päänäyttämöllä. Hän myös johti itse Stanislavskin perustamasta studiosta muodostettua Toista Moskovan taiteellista akateemista teatteria. Vuonna 1928 Tšehov muutti pois Venäjältä ja työskenteli sen jälkeen Euroopassa ja Yhdysvalloissa ohjaajana ja opettajana nimellä Michael Chekhov. Hän omistautui myöhemmin erityisesti näyttelijän metodien opetukselle ja kirjoittamiselle työskennellessään eri teattereissa ja studioissa. Tšehov sai vahvoja vaikutteita saksalaisen filosofin Rudolf Steinerin (1861–1925) antroposofiasta ja tämän kehittämästä metodista puheen ja liikkeen yhdistämiseksi, eurytmiasta.
Vuonna 1943 Tšehov muutti Los Angelesiin, jossa hän eli kuolemaansa asti. Tšehov kokosi keskeiset ajatuksensa vuonna 1946 julkaistuun teokseen "Näyttelijän tekniikasta", joka sisältää hänen käytännön harjoituksensa, näytelmäanalyysejä ja pohdintaa taiteesta ja esteettisistä kategorioista sekä näyttelijän missiosta. Teoksen on suomentanut dosentti Liisa Byckling, joka on julkaissut Mihail Tšehovista myös väitöskirjan ja useita muita tutkimuksia. Tšehov näytteli myös kymmenessä Hollywood-elokuvassa, muun muassa Alfred Hitchcockin ohjaamassa elokuvassa Noiduttu (1945), josta hän sai Oscar-ehdokkuuden.
Tšehovin ajattelussa atmosfääri on esityksen ”sielu”, kun taas esityksen ”ruumis” on sen näkyvä osa. Atmosfääri tarkoittaa eräänlaista tunnetilaa, jonka mukaan sanojen sisältö ja tilanteet voivat muuttua. Tšehovin mukaan atmosfääri on esityksen ydin ja johtava idea, jota esitys säteilee, ja ”sitä pitää kuunnella kuin musiikkia”. Tšehovin kehittämiä näyttelijäntyön metodeja sovelletaan yhä ympäri maailmaa, muun muassa monissa Euroopan maissa, Yhdysvalloissa ja Japanissa.
Mihail Tšehov -tekniikaksi kutsuttua psykofyysistä näyttelijäntyön tekniikkaa opetetaan myös Suomessa Taideyliopiston Teatterikorkeakoulussa. Suomalainen teatteriohjaaja ja näyttelijäpedagogi Marjo-Riikka Mäkelä ohjaa ja kouluttaa näyttelijöitä Mihail Tšehov -tekniikan avulla Los Angelesissa.
Aapo Kiljunen

Aapo Kiljunen (s. 24. tammikuuta 1986 Mikkeli) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on maalivahti.
Kiljunen pelasi yhden Veikkausliigan ottelun Myllykosken Pallo -47:ssä kaudella 2005, jolla MYPA voitti Suomen-mestaruuden. Ykkösessä Kiljunen pelasi 57 ottelua vuosina 2007–2008 ja 2010–2012. Hän edusti Ykkösessä Tampereen Pallo-Veikkoja, Vasa IFK:ta ja Viikinkejä.
Gongasso

Gongasso on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Se sijaitsee 30 kilometriä Sikassosta luoteeseen. Kunnassa on 8 800 ja kylässä 1 600 asukasta (vuonna 2009).
Gongasson kunta rajoittuu pohjoisessa Sikasson piirin Sanzanan, idässä Klélan ja Faman, etelässä Pimpernan ja Natienin sekä lännessä Farakalan, Kapolondougoun ja Doumanaban kuntiin. Maisemaa leimaavat länsiosan ylängöt. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu sudanilais-sahelilaiseen vyöhykkeeseen.
Kuntaan kuuluu 11 kylää.
Gongasson kautta kulkee Sikasson ja Koutialan välinen maantie RN11. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, hirssi, maissi, durra, riisi, lehmänpapu ja maapähkinä. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit. Gongassossa pidetään viikoittaiset markkinat.
Toyota Motor Manufacturing Indiana

Toyota Motor Manufacturing Indiana, Inc. (TMMI) on autotehdas, joka sijaitsee Indianan osavaltion Gibosonin piirikunnassa, Princetonin ja Fort Branchin välillä. Se on osa Toyota Motor Engineering &amp; Manufacturing North Americaa, jonka japanilainen Toyota Motor Corporation omistaa. TMMI on Evansvillen alueen suurin työnantaja.
Tehdas rakennettiin vuonna 1996, ja se full-size -luokan pick-upin valmistuksen Yhdysvaltain markkinoille. Toyota Tundran valmistus alkoi vuonna 1999. Ennen sitä tehtaalla valmistettiin Toyota T100 -mallia. Toyota Sequoian valmistus alkoi 2000. 
Tila-auto Siennan valmistus siirrettiin TMMI:lle vuonna 2003. Toyota lopetti Tundran valmistuksen TMMI:llä vuonna 2008, ja aloitti kokoonpanon Toyota Motor Manufacturing Texas -tehtaalla, San Antoniossa. Toyota Highlanderin valmistus siirrettiin TMMI:lle 2009. 
Tehdas on jaettu kahteen osaan; "länsitehdas" valmistaa Highlander- ja Sequoia -malleja, ja "itätehdas" valmistaa Siennaa sekä Highlanderia. Kaikki Toyota Highlanderit valmistetaan TMMI:llä lukuun ottamatta Kiinan markkinoille tarkoitettuja autoja, joita valmistaan Kiinassa.
Puut, linnut ja taivas

Puut, linnut ja taivas on Kikka Laitinen Co. -yhtyeen seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 25. toukokuuta 2018. Sen on äänittänyt ja miksannut Risto Hemmi Finnvoxilla vuosina 2017–2018, ja sen masteroi Pauli Saastamoinen vuonna 2018.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Kikka Laitinen sekä sovittanut Kikka Laitinen Co.
Kabarasso

Kabarasso on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Se sijaitsee 95 kilometriä Sikassosta luoteeseen. Kunnassa on 8 500 ja kylässä 1 300 asukasta (vuonna 2009).
Kabarasson kunta rajoittuu idässä Sikasson piirin Kouoron, etelässä Kourouman ja Kignanin, lännessä Dialakoron sekä pohjoisessa Dogonin ja Koutialan piirin Faguin kuntiin. Maisemaa leimaavat ylängöt ja kukkulat. Alueella virtaa Banifingin sivujoki. Seutu kuuluu sudanilais-sahelilaiseen vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on metsäsavannia.
Kuntaan kuuluu 11 kylää. Asukkaat ovat senufoja, bambaroita, miniankoja ja fulbeja. Yleisin kieli on senufo, mutta yhteisenä kielenä käytetään bambaraa. Vallitsevat uskonnot ovat islam ja animismi.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, riisi ja myytäväksi kasvatettava puuvilla. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan keräilyä, pienimuotoista kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.
Kikka Laitinen Co.

Kikka Laitinen Co. on suomalainen rockyhtye, joka perustettiin vuonna 1992. Yhtye on julkaissut yhdeksän albumia.
Kaboïla

Kaboïla on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Se sijaitsee 15 kilometriä Sikassosta etelään. Kunnassa on 27 300 ja kylässä 3 300 asukasta (vuonna 2009).
Kaboïlan kunta rajoittuu pohjoisessa Sikasson, koillisessa Finkolon, lännessä Lobougoulan ja Kapalan ja etelässä Kadiolon piirin Kaïn kuntiin sekä idässä Burkina Fasoon. Alue on pinnanmuodostukseltaan lähinnä tasankoa. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu sudanilais-sahelilaiseen vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on heinä- ja pensassavannia.
Kuntaan kuuluu 26 kylää. Asukkaat ovat samoja, senufoja, mandinkoja ja fulbeja. Vallitsevat uskonnot ovat islam ja animismi.
Kaboïlan kautta kulkee Sikassosta Norsunluurannikon rajalle johtava maantie RN7. Seudun pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maissi, hirssi, durra, riisi ja maapähkinä. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa ja pienimuotoista kaupankäyntiä. Tärkein kauppapaikka on Dallé.
Kafouziéla

Kafouziéla on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Se sijaitsee 20 kilometriä Sikassosta koilliseen. Kunnassa on 6 400 ja kylässä 1 900 asukasta (vuonna 2009).
Kafouziélan kunta rajoittuu koillisessa Sikasson piirin Faman, kaakossa Zangaradougoun ja luoteessa Diomaténén kuntiin. Maisemaa leimavat kunnan keskeltä jakava pitkä kukkula ja itäosan tulvatasanko. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on lähinnä pensassavannia.
Kuntaan kuuluu kuusi kylää. Asukkaat ovat etupäässä senufoja. Lisäksi on miniankoja ja fulbeja. Vallitseva uskonto on islam.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja pienimuotoinen kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maissi, hirssi, durra, riisi ja peruna. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit. Kafouziélassa pidetään viikoittaiset markkinat.
Kapala (Sikasson piiri)

Kapala on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Se sijaitsee 30 kilometriä Sikassosta etelään. Kunnassa on 10 300 ja kylässä 2 200 asukasta (vuonna 2009).
Kapalan kunta rajoittuu idässä ja etelässä Sikasson piirin Kaboïlan, lännessä Lobougoulan ja pohjoisessa Sokourani-Missirikoron kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja kukkulat. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu sudanilais-guinealaiseen vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on metsäsavannia ja metsää.
Kuntaan kuuluu yhdeksän kylää. Asukkaat ovat etupäässä senufoja, mandinkoja ja djulia. Uskontoja ovat islam, kristinusko ja animismi.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, hirssi, durra, vihannekset ja hedelmät. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa. Lisäksi harjoitetaan vähäisessä määrin käsityöammatteja, kalastusta ja keräilyä.
Cineflix

Cineflix Media on kanadalainen televisioyhtiö, joka tuottaa dokumentteja ja muita TV-formaatteja eri TV-kanaville. Tuotantoa markkinoidaan ja lähetetään maailmanlaajuisesti.
Yhtiöllä on toimistot Montrealissa, Torontossa, Vancouverissa, Lontoossa, Dublinissa ja New Yorkissa, ja siellä tuotetaan myös tv-tuotantoja. Cineflix International on sen tytäryhtiö ja se myy tuotteitaan maailmanlaajuisesti. Cineflixin Euroopan pääkonttori sijaitsee Lontoossa.
Cineflixin ohjelmia on esitetty seuraavilla kanavilla: Discovery Channel, History Channel, National Geographic, E! Entertainment sekä Animal Planet. ("Huom," kanavia voi olla enemmän)
Ingušian sota

Ingušian sota alkoi vuonna 2007 kapinoinnin kiihtymisenä Ingušiassa. Paikalliset ihmisoikeusaktivistit ja oppositiopoliitikot ovat kuvanneet sotaa sisällissodaksi ja toiset Venäjän-vastaiseksi kansannousuksi. Vuoden 2009 puolivälissä Ingušia oli vienyt Tšetšenian aseman Pohjois-Kaukasuksen väkivaltaisimpana tasavaltana. Ääri-islamilaisilla liikkeillä on osuutensa molemmissa.
Kapinaa kannattaneen Inghusetia.ru -nettisivun omistaja Magomed Yevloyev surmattiin vuonna 2008. Tämän kiistan keskipisteessä oli epäsuosittu presidentti Murat Zjazikov, jota ihmisoikeusaktivistit ja Venäjän hallituksen jäsenet ovat kritisoineet. Lokakuussa 2008 Ingušian sisäministeri Musa Medovin oli itsemurhapommittajan kohteena. Venäjän presidentti Dmitri Medvedev erotti 30. lokakuuta Zjazikovin virastaan ja korvasi hänet everstiluutnantti Junus-bek Jevkurovilla. Ingušian oppositio piti tätä voittona. 
Ingušiassa aloitettiin 26. heinäkuuta 2009 massiivinen Venäjän turvallisuusoperaatio, joka johtui venäläisvastaisuuden noususta. Moskova lähetti operaatioon 2 500 Venäjän sisäministerön joukkojen (MVD) taistelijaa. Seuraavien päivien aikana satoja miehiä saarrettiin ja muutama turvallisuusjoukon jäsen kuoli tai haavoittui jatkuvissa hyökkäyksissä. 
Joka tapauksessa väkivaltaisuudet jatkuivat. Poliisin mukaan vuoden 2009 kolmen ensimmäisen kuukauden aikana kuoli melkein 50 henkeä lähes päivittäisissä yhteenotoissa. Vaikutusvaltaisten ihmisten murhayritykset jatkuivat saman vuoden kesällä. Ingušian korkeimman oikeuden jäsen Aza Gazgireeva ammuttiin 10. kesäkuuta ja entinen varapääministeri Bashir Aushev ammuttiin 13. kesäkuuta. Presidentti Jevkurov vammautui vakavasti itsemurhapommituksessa 22. kesäkuuta ja rakennusministeri Ruslan Amerkhanov ammuttiin toimistoonsa elokuussa.
Vuoden 2010 jälkeen väkivaltaisuudet alkoivat vähentyä. Vuonna 2014 turvallisuusjoukot ampuivat kapinallisten johtajan Arthur Getagazhevin. Vuoden 2015 puolivälissä Jevkurov julisti Ingušian kapinan kukistetuksi. Hän sanoi, että 80 kapinallista oli antautunut ja armahdettu ja että jäljellä olevat kapinalliset olivat alakynnessä.
Fama

Fama on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Se sijaitsee 28 kilometriä Sikassosta pohjoiseen. Kunnassa on 10 800 ja kylässä 4 200 asukasta (vuonna 2009).
Faman kunnan pinta-ala on 280 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Sikasson piirin Klélan, idässä Danderesson, etelässä Zangaradougoun, Kafouziélan ja Diomaténén ja lännessä Gongasson kuntiin. Maisemaa leimaavat kukkulat ja tasangot. Kasvillisuus on metsäsavannia.
Kuntaan kuuluu kuusi kylää. Asukkaat ovat etupäässä senufoja. Lisäksi on bambaroita ja fulbeja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maissi, durra, hirssi ja peruna. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi hyödynnetään metsiä ja harjoitetaan kaupankäyntiä. Famassa ja Naminassossa pidetään viikoittaiset markkinat.
Jorma Taina

Jorma Kalevi Taina (25. huhtikuuta 1944 Kouvola – 3. heinäkuuta 2020 Turku) oli suomalainen merenkulun logistiikkaan erikoistunut tutkija, Turun yliopiston maantieteen laitoksen dosentti ja Turun kauppakorkeakoulun merenkulkutalouden professori.
Taina väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 1978. Hän perusti yliopistoon merenkulkualan tutkimus- ja koulutuskeskuksen ja toimi vuosina 1978–1984 sen johtajana. 1980-luvun puolessavälissä Taina toimi Suomen kuljetustaloudellisen yhdistyksen toimitusjohtajana ja "Kuljetus"-lehden päätoimittajana, kunnes hänet nimitettiin vuonna 1987 Turun kauppakorkeakoulun merenkulkutalouden apulaisprofessoriksi ja myöhemmin professoriksi. Hän jäi tehtävästä eläkkeelle kesällä 2008.
Kana tikka masala

Kana tikka masala on mausteinen, intialaistyyppinen ruokalaji, jossa on tikka-kanaa ja kermainen kastike. Kerrotaan, että se on kehitetty alun perin 1970-luvun alussa Glasgow’ssa, mutta intialaiset väittävät tikka masalaa tehdyn Intiassa jo paljon aiemmin. Se on Britannian suosituimpia aterioita, ja sitä myydään vuodessa 23 miljoonaa annosta. Ulkoministeri Robin Cook sanoi sitä vuonna 2001 Britannian kansallisruoaksi.
Britannia vie tikka masala -kanaa Intiaan.
Alkuperä.
Tandooriuunissa valmistettua kanaa tarjoiltiin Britanniassa ensimmäisen kerran Lontoossa vuonna 1966. Sieltä resepti kulkeutui seuraavien vuosien aikana Glasgow’hun. 1970-luvun alkuvuosina eräs asiakas ravintola Shish Mahalissa totesi kanan olevan maukasta mutta hieman kuivaa. Ravintolan kokki improvisoi tällöin kastikkeen tomaattikeitosta, mausteista ja kermasta, jolloin syntyi kana tikka masalan tavallisin resepti. Sen jälkeen muunnelmia on tullut huomattavasti lisää: 2000-luvulla tehdyssä testissä maistettiin 48 eri tikka masala -reseptiä ja todettiin, että ainoa yhteinen ainesosa niissä kaikissa oli kana. Ei voidakaan enää sanoa, että tikka masalalle olisi olemassa vakioreseptiä.
On myös väitetty, että kana tikka masala olisi kehitetty Intiassa. Joidenkin väitteiden mukaan se olisi peräisin Suurmogulien valtakunnan ajoilta, toisten mukaan se olisi kehitetty 1960-luvulla Punjabissa.
Toyota Highlander

Toyota Highlander on Toyota Motor Corporationin valmistama 5-ovinen katumaasturi. Highlanderia valmistetaan Toyota Motor Manufacturing Indiana -tehtaalla, Indianan osavaltiossa Yhdysvalloissa sekä Kantonissa, Kiinassa.
Australiassa ja Japanissa auto myydään nimellä Toyota Kluger.
Tarton kaupunki

Tarton kaupunki sijaitsee Keski-Virossa Tartumaan maakunnassa Emajoen varrella. Kaupungissa on vajaat 100 000 asukasta, ja sen pinta-ala on 154 neliökilometriä.
Kuntauudistus 2017.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Tähtveren kunta ja vanha Tarton kaupunki yhdistyivät muodostaen uuden Tarton kaupungin. Tällöin vanhan Tarton keskuksesta tuli epäitsenäinen kaupunki, asutusyksikkö (), ja uuden Tarton hallinnollisen kaupungin, hallintoyksikön (), osa.
Kaupunki muodostuu Tarton epäitsenäisestä kaupungista (linn, asustusüksus), Ilmatsalun ja Märjan pienkauppaloista (alevik) sekä 10 kylästä (küla).
Hallinto.
Tarton kaupungin päättävä elin on 49-jäseninen kaupunginvaltuusto eli "linnavolikogu", jonka jäsenet valitaan kuntavaaleissa neljän vuoden kausiksi. Kaupunkia hallinnoi toimeenpanevana elimenä kaupunginhallitus eli "linnavalitsus", johon kuuluu kaupunginjohtajan ("linnapea") lisäksi viisi apulaiskaupunginjohtajaa ("abilinnapea").
Kaupunginvaltuusto.
Nykyinen Tarton kaupungin ensimmäinen kaupunginvaltuusto valittiin 4-vuotiselle kaudelleen vuoden 2017 kuntavaaleissa. Vaalien myötä valtuustoryhmien (fraktsioonid) jakauma on seuraava:
Kaupunginvaltuuston puheenjohtajana on vuoden 2017 vaaleista lähtien toiminut Aadu Must (Keskustapuolue) ja varapuheenjohtajana Ene Ergma (Reformipuolue). Puheenjohtajat muodostavat valtuustoryhmien johtajien kanssa valtuuston johtoelimen. Kaupunginvaltuuston työtä tukee ja asioita valmistelee yhdeksän lautakuntaa, joilla on oikeus tehdä aloitteita. Valtuuston päätäntävallassa ovat kaupungin tulo- ja menoarvio, lainat, varojen jakaminen hallintoalojen kesken, kaupunkisuunnittelu ja kaavoitus jne.
Kaupungin hallinto.
Kaupunkia hallinnoi reformi- ja keskustapuolueiden muodostama kaupunginhallitus. Kaupunginjohtajana on toiminut huhtikuusta 2014 Urmas Klaas. Hänen apunaan toimii viisi apulaiskaupunginjohtajaa, jotka kukin vastaavat eri hallintoalojen toiminnasta. Lisäksi kaupunginjohtajan alaisuudessa työskentelee kaupunginsihteeri ja hänen johtamansa kaupunginkanslia. Hallituksen jäsenet ja vastuualueet ovat seuraavat:
Klaasin edeltäjä kaupunginjohtajana oli Urmas Kruuse, joka siirtyi Tarton kaupunginjohtajan tehtävistä terveys- ja työministeriksi Taavi Rõivasin hallitukseen.
Liikenne.
Valtatie 2 Tallinnasta Võruun ja valtatie 3 Jõhvista Valgaan kulkevat Tarton kautta. Tartosta johtaa rautatie Tallinnaan, Valgaan ja Koidulaan.
Paksuhuulikeltti

Paksuhuulikeltti ("Chelon labrosus") on kelttikaloihin kuuluva kalalaji. Se kasvaa noin 30 cm pitkäksi. Kala on saanut nimensä paksusta, turvonneen näköisestä ylähuulestaan. Paksuhuulikeltin vartalo on pitkulainen, sylinterinmuotoinen, ja sen pää on huomattavan leveä ja litteä. Pyrstö on kaksihaarainen. Kalan väri on selkäpuolelta tummanharmaa, usein vihertävän sävyinen. vatsapuolelta hopeanhohtoinen.
Koiraat kutevat ensimmäisen kerran kaksivuotiaina, naaraat vuotta vanhempina. Pohjoisessa kutukypsyys saavutetaan tätä myöhemmin. Kutuaikaa on helmi-huhtikuu.
Paksuhuulikelttiä tavataan Eurooppaa ympäröivissä merissä. Paksuhuulikeltti on tavattu Suomessa vuonna 1995 Kustavin lähivesillä.
Paksuhuulikelttiä käytetään ruokakalana, sitä urheilukalastetaan ja pidetään joskus yleisöakvaarioissa. Se on Etelä-Euroopassa arvostettu ruokakala.
U-1206

U-1206 oli Saksan laivaston tyypin VIIC sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Aluksen tunnuskuvana oli mustalla kilvellä vihreänokkainen ja -jalkainen valkoinen haikara.
Valmistus.
Alus tilattiin 2. huhtikuuta 1942 F. Schichaulta Danzigista, missä köli laskettiin 12. kesäkuuta 1943 telakkanumerolla 1576. Alus laskettiin vesille 30. joulukuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 16. maaliskuuta 1944.
Palvelus.
Valmistuttuaan vene liitettiin 8. sukellusvenelaivueeseen päällikkönään yliluutnantti () Günther Fritze. Heinäkuussa 1944 uudeksi päälliköksi tuli kapteeniluutnantti () Karl-Adolf Schlitt. Alus oli harjoituskäytössä 31. tammikuuta 1945 asti ja siirtyi seuraavana päivänä aktiivipalvelukseen 11. laivueeseen.
Ensimmäiselle partiomatkalleen "U-1206" määrättiin maaliskuussa 1945. Se lähti Kielistä Norjan Horteniin ja sieltä Kristiansandiin, josta sen oli tarkoitus jatkaa kohti Britteinsaarten rannikkoa. Alus lähti 6. huhtikuuta 1945 Kristiansandista partiomatkalle. Se saapui partioalueelleen 12. huhtikuuta ja havaitsi pian saattueen, mutta sai toiseen pääkoneeseensa vian ja joutui suojautumaan alueella olleen miinakentän läheisyyteen, kun vikaa korjattiin. Alus jatkoi matkaansa seuraavana päivänä. Korjauksia jatkettiin sukelluksissa.
"U-1206" oli 14. huhtikuuta Skotlannin edustalla noin 60 metrin syvyydessä, kun päällikkö Schlitt meni käymälään. Aluksessa oli uuden mallinen käymälä, joka oli suunniteltu toimimaan vanhoja malleja syvemmällä. Schlittillä oli vaikeuksia monimutkaisen käymälän huuhtomisessa. Hän pyysi neuvoa mekaanikolta, joka avasi vahingossa väärän venttiilin, minkä seurauksena alukseen tulvi merivettä.
Kun merivesi pääsi tekemisiin käymälän alle sjoitettujen akkujen kanssa, niistä vapautui kloorikaasua. Aluksen täyttyessä myrkyllisellä kaasulla Schlittin oli pakko antaa käsky pintaannoususta. Miehistö alkoi pinnalle päästyään tuulettaa alusta. Koska se oli vain 16 kilometrin päässä Skotlannin rannikolta, paikalle tuli pian lentokone, jonka hyökkäyksessä kannella olleet neljä miestä saivat surmansa ja alus vaurioitui sukelluskelvottomaksi. Schlittin käskystä miehistö hylkäsi aluksen ja päätyi kumilautoilla Skotlannin rannikolle, jossa heidät vangittiin. Hylkäämisen jälkeen alus kääntyi kyljelleen ja upposi. Kolme miehistön jäsentä kuoli yrittäessään nousta rantaan jyrkillä kallioilla kovassa merenkäynnissä.
Hylky löydettiin etsinnöistä huolimatta vasta 1970-luvun puolivälissä, kun British Petroleumin työryhmä kartoitti Fortiesin öljykentälle johtavan putken reittiä. Sukelluksilla on selvinnyt, että kohtalaisen hyväkuntoinen alus on 86 metrin syvyydessä kallistuneena 45 astetta paapuuriin.
Danderesso

Danderesso on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Se sijaitsee 40 kilometriä Sikassosta koilliseen. Kunnassa on 36 400 ja kylässä 3 400 asukasta (vuonna 2009).
Danderesson kunta rajoittuu etelässä Sikasson piirin Finkolon, lännessä Kaboïlan, Sikasson, Zangaradougoun, Faman ja Klélan ja pohjoisessa Nongo-Soualan ja Koutialan piirin Diouradougou Kafon kuntiin sekä idässä Burkina Fasoon. Maisemaa leimaavat matalat ylängöt. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on savannia ja avointa metsää.
Kuntaan kuuluu 30 kylää. Asukkaat ovat senufoja, miniankoja, bambaroita, boboja, fulbeja, dogoneja ja samoja.
Seudun pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maissi, hirssi, durra, riisi ja juurekset. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa ja kaupankäyntiä.
Ranskan avoin tennisturnaus 2018 – sekanelinpeli

Gabriela Dabrowski ja Rohan Bopanna olivat puolustava mestaripari, mutta eivät pelanneet yhdessä tänä vuonna. Dabrowski pelasi Mate Pavićin kanssa ja Bopanna puolestaan Tímea Babosin kanssa.
Latisha Chan ja Ivan Dodig voittivat turnauksen loppuottelussa Gabriela Dabrowskin ja Mate Pavićin.
Sijoitetut pelaajat.
&lt;section begin=sijoitetut /&gt;
&lt;section end=sijoitetut /&gt;
Siperiansampi

Siperiansampi ("Acipenser baerii") on isokokoinen Siperian joissa elävä kalalaji. Se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi. Sillä on pitkulainen kuono ja neljä viiksikarvaa suunsa edessä. Selän väri vaihtelee vaalean harmaasta tumman ruskeaan, vatsapuolen väri valkeasta kirkkaan keltaiseen.
Siperiansampia on kalastettu ruokakalaksi ja kaviaarinsa takia. Nykyisin se on eniten viljelty sampilaji Euroopassa.
Tōbu-rautatiet

Tōbu-rautatiet () on japanilainen rautatieyhtiö, joka toimii Suur-Tokion alueella ja Kantōn seudun itäosissa Chiban, Saitaman, Tochigin ja Gunman prefektuureissa. Se on Kantōn suurin ja yksi maan suurimmista yksityisistä rautatieyhtiöistä: yhtiön linjojen yhteispituus on 463,3 kilometriä, ja se kuljettaa päivittäin keskimäärin 2,49 miljoonaa matkustajaa. Tōbu-rautatiet on osa Tōbu Groupia, jonka muihin yrityksiin kuuluu esimerkiksi hotelleja ja huvipuistoja. 
Yhtiöllä on 3 476 työntekijää (vuonna 2017). Sen pääkonttori sijaitsee Tokion Sumidan erillisalueen Oshiagessa. 
Historia.
Yritys on perustettu marraskuussa 1897. Sen ensimmäinen rautatielinja aloitti liikennöinnin Kita-Senjun ja Kukin välillä elokuussa 1899.
Linjat.
Tōbu-rautatiet liikennöi kahta toisistaan erillistä verkostoa. Niistä laajemman pääteasema on Asakusa, josta liikennöidään Saitaman prefektuurin itäosien kautta pohjoiseen Tochigin ja Gunman prefektuureihin sekä itään Chiban prefektuurin Funabashiin. Runkolinjana toimii Isesaki-linja, jonka eteläosa on nimetty Skytree-linjaksi. Suppeamman verkoston pääteasema on Ikebukuro, josta Tōjō-linja johtaa Saitaman prefektuurin keski- ja luoteisosiin.
Malawin kansalliskirjasto

Malawin kansalliskirjasto (, lyh. NLS, "Malawin kansallinen kirjastopalvelu") on vuonna 1967 perustettu Malawin kansalliskirjasto. Laitoksen päätoimipiste sijaitsee pääkaupunki Lilongwessa. Kansalliskirjastolla on 17 aluekirjastoa, kaksi eteläkorealaisen yhteistyökumppanin (Good Neighbours, NGO) kanssa ylläpidettyä yhteistyökirjastoa ja kiertävä kirjastoauto. Osa kirjastoista on rakennettu ulkomaisin lahjoitusvaroin.
Vuonna 2015 Malawin aikuisväestöstä (yli 15-vuotiaat) vain 62,1 prosenttia oli lukutaitoisia YK:n erityisjärjestö Unescon mukaan (vuonna 2015).
Heikelä-Linnanahde Korporaatio

Heikelä-Linnanahde Korporaatio on Jussi Heikelän ja Aki Linnanahteen juontama radio-ohjelma, jota esitettiin Radio Rock -kanavalla. Muita ohjelmassa toimineita juontajia ovat Jenni Alexandrova. Ohjelman on korvannut Heikelä-Korporaatio ja myöhemmin Korporaatio.
Ohjelma on voittanut vuoden radio-ohjelma 2009 -palkinnon.
Pekka Sivula

Pekka Väinö Johannes Sivula (8. elokuuta 1924 Kouvola – 26. toukokuuta 2018 Naantali) oli suomalainen arkkitehti, joka toimi Turun asemakaava-arkkitehtinä ja kaavaosaston päällikkönä. Hän oli myös innokas golfharrastaja ja suunnitteli monia golfkenttiä eri puolille Suomea.
Sivula valmistui arkkitehdiksi vuonna 1952. Hän toimi vuodesta 1960 Turun asemakaava-arkkitehtina yli 25 vuotta. 1980-luvun alkupuolella Sivula tuomittiin viraltapantavaksi Armas Puolimatkan lahjusjutun yhteydessä: käräjäoikeus antoi Sivulalle vuonna 1983 tuomion 15 970 markan lahjoman vastaanottamisesta, ja hän sai sakkoja. Eläkkeellä hän erikoistui golfkenttien suunnitteluun. Hän suunnitteli kaikkiaan 16 golfkenttää, toiseksi eniten Suomessa Kosti Kurosen jälkeen.
Pekka Sivula toimi 1977–1983 Suomen Golfliiton hallituksessa. Hän oli mukana perustamassa turkulaista Aura Golfia 1958 ja oli vuosina 1981–1983 sen puheenjohtaja.
Niéna

Niéna on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Se sijaitsee 80 kilometriä Sikassosta länteen. Kunnassa on 37 400 ja kylässä 8 600 asukasta (vuonna 2009).
Niénan kunnan pinta-ala on 1 500 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Sikasson piirin Watenin, Blendion ja Kofanin, idässä Kapolondougoun, etelässä Finkolo Ganadougoun, Minikon, Zaniénan ja Kolondiéban piirin Kolosson sekä lännessä Kolondiéban, Ménan ja Bougounin piirin Koumantoun kuntiin.
Kuntaan kuuluu 46 kylää. 
Niénan kautta kulkee Bamakon ja Sikasson välinen maantie RN7. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kaupankäynti ja vähäisemmässä määrin kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maissi, hirssi, riisi, maapähkinä ja lehmänpapu. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja.
Energia Ranskassa

Energia Ranskassa käsittelee Ranskan energian tuotantoon ja kulutukseen liittyviä asioita.
Energiankulutus asukasta kohti vuonna 2022 oli 121,928 miljoonaa BTU:ta, maailmassa 35. suurinta. Ranska on Euroopan valtioista suurin energian nettoviejä. Vientituote on ydinvoimaloissa tuotettu sähkö.
Ranskan energiankulutus vuonna 2022 jakaantui eri lähteiden kesken seuraavasti:
Ydinvoima.
Vuonna 2023 Ranska tuotti sähköstään 65% ydinvoimalla, suuremman osuuden kuin mikään muu maa maailmassa. Ydinsähköä tuotettiin 324 TWh, tätä suuremman määrän tuottivat vain Yhdysvallat ja Kiina.
Vuonna 2018 Ranska ilmoitti sulkevansa 14 reaktoria vuoteen 2035 mennessä, pienentävänsä ydinvoiman osuutta maan energiapaletissa ja korvaavansa sitä uusiutuvilla energianlähteillä. Vuonna 2023 maassa oli 56 käytössä olevaa ydinreaktoria, yksi rakenteilla ja 14 poistettu käytöstä.
2020-luvun alussa ydinsähkön tuotanto oli alentunut, kun Civaux’n voimalassa vuonna 2021 havaittujen vikojen jälkeen monet voimalat suljettiin huollon ja tarkistusten ajaksi.
Öljy.
Ranska tuottaa itse vajaan kaksi projenttia kuluttamastaan öljystä. Merkittäviä öljyntuotantoalueita ovat Île-de-France Pariisin seudulla ja Akvitaniassa. 
Maakaasu.
Vuonna 2022 Ranska poltti maakaasua 37 001 miljoonaa kuutiometriä, tuotti siitä itse 20 ja toi ulkomailta 56 281 miljoonaa kuutiometriä. Kotimainen tuotanto oli siis alle 0.1 prosenttia kulutuksesta. Yli puolet kaasusta käytetään kodeissa lämmitykseen ja ruoanlaittoon.
Ranskan jäljellä olevat tunnetut kaasuvarat vuonna 2021 olivat 7 787 miljoonaa kuutiometriä.
Kotimaista maakaasua käytettiin runsaasti 1960- ja 1970-luvuilla, mutta 1990-loppuun mennessä tuotanto oli lähes kokonaan ehtynyt. Kaasua tuodaan lähinnä Pohjanmeren suunnasta mutta myös Algeriasta ja Venäjältä. Myös Venäjän hyökättyä Ukrainaan Ranska on jatkanut LNG:n ostamista sieltä.
Kivihiili ja ruskohiili.
Ranskan viimeinen oma kivihiilikaivos suljettiin vuonna 2004. Valtion kivihiiliyhtiö Charbonnages de France lopetti toimintansa vuoden 2007 lopussa. Jäljellä olevat hiilivarat Ranskassa ovat noin 160 miljoonaa tonnia kivihiiltä ja 114 miljoonaa tonnia ruskohiiltä.
Nord-Pas-de-Calais’n kaivosalue on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2012.
Vesivoima.
Vesivoiman osuus sähköntuotannossa on Ranskassa Euroopan suurimpia, vuonna 2022 9,5% kapasiteetista. Maa on valjastanut käyttöön yli 90% potentiaalisesta vesivoimasta, joten alalla ei ole odotettavissa kasvua.
Kapolondougou

Kapolondougou on maalaiskunta Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Sen keskuskylä N’Kourala sijaitsee 50 kilometriä Sikassosta länteen. Kunnassa on 14 700 ja kylässä 2 100 asukasta (vuonna 2009).
Kapolondougoun kunta rajoittuu pohjoisessa Sikasson piirin Kofanin ja Doumanaban, idässä Gongasson ja Farakalan, etelässä Kolokoban, Finkolo Ganadougoun ja Zanférébougoun ja lännessä Niénan kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja kukkulat. Ilmasto on sudanilais-sahelilainen.
Kuntaan kuuluu 19 kylää. Asukkaat ovat etupäässä senufoja. Lisäksi on bambaroita, fulbeja ja miniankoja. Vallitseva uskonto on islam, mutta kunnassa on myös animisteja ja kristittyjä.
N’Kouralan kautta kulkee Bamakon ja Sikasson välinen maantie RN7. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, hirssi, durra ja riisi. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa, maapähkinää ja juureksia. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit.
Digi- ja väestötietovirasto

Digi- ja väestötietovirasto (lyhenne DVV, ) on Suomen valtion virasto, jonka vastuulla on pitää rekisteriä Suomen väestöstä ja rakennuksista. Lisäksi se tuottaa niihin liittyen henkilö- ja rakennustietopalveluita sekä sähköisessä asioinnissa tarvittavia tunnistusratkaisuja. Virasto kehittää ja ylläpitää Kansallisen palveluarkkitehtuurin tuottamia Suomi.fi-palveluita eli sähköisen asioinnin tukipalveluita. Virasto perustettiin vuoden 2020 alusta ja se toimii valtiovarainministeriön hallinnonalalla.
Historia.
Vuonna 1969 perustettu Väestörekisterikeskus ja maistraatit yhdistyivät uudeksi Digi- ja väestötietovirastoksi 1. tammikuuta 2020. Virasto syntyi, kun Väestörekisterikeskus, maistraatit ja Itä-Suomen aluehallintovirastossa toimiva maistraattien ohjaus- ja kehittämisyksikkö yhdistyivät yhdeksi virastoksi. Hallinnollisesti virasto rakentuu entisen Väestörekisterikeskuksen pohjalle.
Toiminta.
Digi- ja väestötietoviraston palvelupaikat sijaitsevat Espoossa, Helsingissä, Hyvinkäällä, Hämeenlinnassa, Iisalmessa, Joensuussa, Jyväskylässä, Kajaanissa, Kemissä, Kittilässä, Kokkolassa, Kotkassa, Kouvolassa, Kuopiossa, Lahdessa, Lappeenrannassa, Mikkelissä, Oulussa, Pietarsaaressa, Porissa, Porvoossa, Raahessa, Raaseporin Tammisaaressa, Raumalla, Rovaniemellä, Salossa, Savonlinnassa, Seinäjoella, Tampereella, Turussa, Vaasassa ja Ylivieskassa. Muissa asiointipisteissä saa yleistä opastusta. Digi- ja väestötietoviraston pääjohtajana toimii Janne Viskari ja ylijohtajina Pekka Rehn (asiakkaat), Timo Salovaara (palvelut) sekä Noora Kallio (prosessit). 
Digi- ja väestötietovirasto kehittää ja ylläpitää henkilötietoja väestötietojärjestelmässä, Suomi.fi-palveluita, varmennepalveluita, holhousasiainrekisteriä ja viranomaisten yhteystietorekisteriä sekä hoitaa vaalitehtäviä muodostaen muun muassa äänestysluettelot. 
Viraston ylläpitämiä palveluita ovat muun muassa:
Farakala

Farakala on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Se sijaitsee 40 kilometriä Sikassosta länteen. Kunnassa on 7 600 ja kylässä 1 600 asukasta (vuonna 2009).
Farakalan kunnan pinta-ala on 474 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Gongasson ja Natienin, etelässä Kolokoban sekä lännessä ja pohjoisessa Kapolondougoun kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot, kukkulat ja laaksot. Ilmasto on sudanilais-sahelilainen.
Kuntaan kuuluu 13 kylää. Asukkaat ovat etupäässä senufoja. Lisäksi on miniankoja, dogoneja, soninkeja, bambaroita ja fulbeja. Uskontoja ovat islam, kristinusko ja animismi.
Farakalan kautta kulkee Bamakon ja Sikasson välinen maantie RN7. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, hirssi ja durra. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä, käsityöammatteja, kalastusta ja keräilyä.
Giannoúlis Chalepás

Giannoúlis Chalepás () (14. elokuuta 1851 – 15. syyskuuta 1938) oli kreikkalainen kuvanveistäjä ja modernin kreikkalaisen taiteen merkittävä vaikuttaja.
Elämä.
Koulutus.
Chalepás syntyi Tínoksen saarella Kreikassa ja opiskeli Ateenan taidekoulussa kuvanveistoa vuosina 1869–1872. Sen jälkeen hänet hyväksyttiin Münchenin taideakatemiaan, jossa hänen töitään arvostettiin suuresti. Hän voitti jopa palkintoja siellä ollessaan. Monet Chalepásin veistoksista liittyivät mytologiaan, ja hänen työnsä tyylisuunta oli uusklassismi.
Mielenterveys.
Chalepás palasi Ateenaan vuonna 1872, jossa hän perusti työpajan jossa veisti kuvia. Vuonna 1878 hän sai hermoromahduksen ja alkoi tuhota veistoksiaan. Hän myös yritti itsemurhaa useamman kerran. Hänen mielenterveytensä heikkeni, ja kymmenen vuoden kuluttua 1888 hän joutui mielisairaalaan, jossa oli neljä vuotta. Päästyään mielisairaalasta hän muutti äitinsä luo asumaan. Chalepásin äiti syytti veistoksia poikansa mielisairaudesta ja kielsi poikaansa veistämästä ja tuhosi kaiken mitä tämä loi.
Myöhemmin.
Chalepásin äiti kuoli vuonna 1916, jolloin Chalepás alkoi taas veistämään. Hänellä ei kuitenkaan ollut paljon varoja pitkän tauon jälkeen. Hän loi kuitenkin suhteita varakkaisiin Ateenan seurapiireihin, ja hänen suosionsa kasvoi taas. Vuonna 1925 Chalepásin veistoksia esiteltiin taidenäyttelyssä, minkä seurauksena hän sai Ateenan akatemialta palkinnon. Hän muutti vuonna 1930 takaisin Ateenaan, jossa hän työskenteli menestyksekkäästi elämänsä viimeiset kahdeksan vuotta, kunnes hän kuoli syyskuun 15. vuonna 1938. Chalepás on haudattu Ateenan ensimmäiselle hautausmaalle.
Mário Rui

Mário Rui Silva Duarte, tunnetaan nimellä Mário Rui (s. 27. toukokuuta 1991 Sines, Portugali), on portugalilainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on vasen laitapuolustaja.
Mário Rui siirtyi Italiaan Parman joukkueeseen vuonna 2011 mutta sai aluksi peliaikaa vain lainalla alemmissa sarjoissa. Ensimmäiset Serie A -ottelunsa hän pelasi Empolin joukkueessa kausina 2014–2016. Hän pelasi siellä kaikkiaan 70 pääsarjaottelua, joista 64 ottelua avauskokoonpanossa. Vuonna 2016 hän siirtyi Romaan lainasopimuksella mutta kärsi alkukauden 2016–2017 loukkaantumisesta ja pelasi koko kautena vain viisi Serie A -ottelua, kaksi Italian cupin ottelua ja kaksi Eurooppa-liigan ottelua. Ostettuaan Mário Ruin pelaajaoikeudet kesällä 2017 itselleen Roma lainasi hänet saman tien Napoliin, joka tammikuussa 2018 puolestaan osti hänet omakseen. Mário Rui pelasi Napolissa 173 Serie A:n ottelua, joissa hän teki kolme maalia ja antoi 24 maalisyöttöä, yhdeksän Italian cupin ottelua, 25 Mestarien liigan ottelua ja 17 Eurooppa-liigan ottelua. Hän voitti Italian cupin vuonna 2020 ja Italian-mestaruuden 2023. Joulukuussa 2024 Mário Rui ja Napoli purkivat sopimuksensa yhteisymmärryksessä.
Mário Rui pelasi useissa Portugalin juniorimaajoukkueissa. Hän saavutti hopeaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011 ja teki maalin alkulohko-ottelussa Uutta-Seelantia vastaan. Portugalin A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa maaliskuussa 2018 ystävyysottelussa Alankomaita vastaan. Hän kuului Portugalin joukkueeseen MM-kilpailuissa 2018 mutta ei pelannut minuuttiakaan. Marraskuun 2023 loppuun mennessä hän on pelannut 12 maaottelua.
Natien

Natien on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Se sijaitsee 18 kilometriä Sikassosta länteen. Kunnassa on 6 900 ja kylässä 1 500 asukasta (vuonna 2009).
Natienin kunta rajoittuu pohjoisessa Sikasson piirin Gongasson, koillisessa Pimpernan, idässä Sikasson, kaakossa Missirikoron, etelässä Kolokoban ja lännessä Farakalan kuntiin. Maisemaa leimaavat ylängöt, kukkulat ja alangot. Ilmasto on sudanilais-sahelilainen.
Kuntaan kuuluu kahdeksan kylää. Asukkaat ovat etupäässä senufoja. Lisäksi on bambaroita, samoja ja fulbeja.
Natienin kautta kulkee Bamakon ja Sikasson välinen maantie RN7. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, metsien hyödyntäminen ja maataloustuotteiden kauppa. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maissi, hirssi, durra, maapähkinä, juurekset, vihannekset ja hedelmät. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Natienissa ja Tambassa pidetään viikoittaiset markkinat.
Maija Lehtonen (urkuri)

Maija Kristiina Lehtonen (s. 27. helmikuuta 1962 Helsinki) on suomalainen konserttiurkuri. Hän on opiskellut Helsingin Konservatoriossa sekä tämän jälkeen Sibelius-Akatemiassa aineinaan urkujen-, pianon- ja cembalonsoitto. Hän suoritti professori Tauno Äikään johdolla 20-vuotiaana urkujensoiton A-tutkinnon ja valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemian solistiselta linjalta vuonna 1985. Samana vuonna hän piti menestyksekkään ensikonserttinsa Helsingissä. Ulkomailla hän on täydentänyt opintojaan muun muassa Jon Laukvikin (Stuttgart), Guy Bovet’n (Lausanne) ja Marie-Claire Alainin (Pariisi) johdolla.
Lehtonen on konsertoinut laajalti niin kotimaassa kuin ulkomailla, muun muassa kaikissa Pohjoismaissa, Baltian maissa, Englannissa, Espanjassa, Italiassa, Itävallassa, Ranskassa, Saksassa, Sveitsissä, Puolassa, Venäjällä sekä Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Finland Festivals valitsi hänet vuoden nuoreksi taiteilijaksi vuonna 1988, jolloin hän myös debytoi ensimmäisenä suomalaisena urkurina Lontoon Royal Festival Hallissa. Lukuisiin radio- ja televisioesiintymisiin kuuluu Norddeutscher Rundfunkin ja Yleisradion yhteistyönä tuottama filmi "Die finnische Orgellandschaft".
Vuodesta 1986 alkaen Lehtonen on soittanut sekä urkurina että pianistina yhdessä puolisonsa viulutaiteilija Manfred Gräsbeckin kanssa. Duo on myös levyttänyt ahkerasti, muun muassa kokoelman Fritz Kreislerin musiikkia. Lehtonen on tehnyt myös soololevytyksiä, erityisesti italialaisen säveltäjän Marco Enrico Bossin (1861–1925) urkuteokset, joihin hän on erikoistunut.
Lehtonen on voittanut ensimmäisen palkinnon Lahden pohjoismaisessa urkukilpailussa vuonna 1984 ja toisen palkinnon Barin kansainvälisessä Donato Marrone -urkukilpailussa vuonna 1989.
Lehtonen toimii Oulun ammattikorkeakoulun urkumusiikin lehtorina.
Diskografia.
Lehtonen on julkaissut parisenkymmentä CD-levyä, joista osan solistina ja osan duona yhdessä puolisonsa kanssa.
Diomaténé

Diomaténé on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Se sijaitsee 15 kilometriä Sikassosta pohjoiseen. Kunnassa on 4 500 ja kylässä 800 asukasta (vuonna 2009).
Diomaténén kunnan pinta-ala on 272 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Sikasson piirin Faman, idässä Kafouziélan ja Zangaradougoun, etelässä Sikasson ja lännessä Pimpernan kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan lähinnä tasankoa. Pysyviä vesistöjä ei ole. Ilmasto on sudanilais-sahelilainen. Kasvillisuus on metsä-, pensas- ja heinäsavannia.
Kuntaan kuuluu neljä kylää. Asukkaat ovat etupäässä senufoja. Lisäksi on miniankoja ja fulbeja. Vallitseva uskonto islam, mutta myös animistiset perinteet ovat vahvoja.
Diomaténén kautta kulkee Sikasson ja Koutialan välinen vanha maantie. Seudun pääelinkeino on maatalous. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maissi, hirssi, durra ja riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit.