tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kullervo (sanoittaja)

Tapio Kullervo Lahtinen (18. heinäkuuta 1922 Helsinki – 24. heinäkuuta 1996 Tampere) oli suomalainen sanoittaja ja säveltäjä. Lahtisen koko tuotanto on tehty salanimillä, joista eniten käytetty oli Kullervo. Muita hänen käyttämiään nimiä olivat Hilma Järvi, Ilpo Kallio, Pirkko Mäki, Pentti Rautio ja Juhani Sälö. Lahtisen tuotantoon kuuluu useita ”ikivihreiksi” muotoutuneita sanoituksia. Näitä ovat muun muassa Kullervo Linnan säveltämä ”Kultainen nuoruus” ja tanskalaisen Jacob Gaden tango ”Mustasukkaisuutta”. Hänen tunnetuin sanoituksensa lienee joululaulu ”Kulkuset”. Hänen sävellyksistään tunnetuimpia ovat ”Laulajan ystävä”, ”Suopursu” ja ”Pelimannin penkillä”, jotka kaikki ovat Helena Eevan sanoittamia.
Lahtinen oli alun perin muusikko: hän soitti sotavuosina Klaus Salmen jazzyhtyeessä. Hän myös opiskeli musiikkia Helsingin yliopistossa ja konservatoriossa. Sanoittajana Lahtinen aloitti Musiikki-Fazerilla vuonna 1946. Vuosina 1950–1961 hän toimitti Musiikki-Fazerin julkaisemia suosittuja ”Toivelauluja”-vihkoja sekä oli Musiikkiviestin toimittajana vuoteen 1961. Vuodesta 1966 hän toimi Yle TV2:n hallintoasiain hoitajana Tampereella ja samalla lopetti sanoittamisen.
Vuosina 1948-1951 Lahtinen sanoitti Toivo Kärjelle 19 tämän sävellystä, tunnetuimpina "Köyhä laulaja" ja "Harhakuva" (1950). Kun 1950-luvun alkuvuosina Lahtinen sävelsi ja Helena Eeva sanoitti, Kärki sovitti lähes kaikki kyseiset kappaleet. 
Lahtinen kertoi itse, että hänet innoitti iskelmärunoilijaksi hänen sodanaikainen muusikkotuttavansa Klaus Salmi, joka oli valitellut, ettei hyviin ulkomaisiin kappaleisiin ollut suomenkielisiä sanoja. Lahtisen eri nimimerkeillä sanoittamia kappaleita levyttivät muiden muassa Olavi Virta, Henry Theel, Erkki Junkkarinen ja Metro-tytöt. Lahtiselle oli tärkeää, että teksti sulautui täydellisesti säveliin ja kappaleen muotoon. Teksti ei saanut riidellä melodian kanssa, vaan laulun piti olla ennen kaikkea laulettava. ”Mustasukkaisuutta”-tangon Lahtinen kirjoitti nimenomaan Olavi Virran esitettäväksi.
Tapio Lahtinen oli luonteeltaan hiljainen ja ujo, jopa arka, minkä vuoksi hän toimi vain nimimerkkien takana. Edes hänen sanoitustensa suuri menestys ei saanut häntä astumaan ulos kulisseista, vaan hän suojeli yksityisyyttään niin tarkoin, että suuri yleisö sai tietää hänen oikean nimensä vasta lukiessaan hänen muistokirjoituksiaan vuonna 1996. 
Lahtinen on haudattu Honkanummen hautausmaalle Vantaalle.
Triglyseridi

Triglyseridit (myös triasyyliglyserolit, lyhenne TAG) eli varsinaiset rasvat muodostuvat yhdestä glyserolimolekyylistä sekä siihen esteröityneistä kolmesta rasvahappoketjusta. Ne ovat elimistön tärkein energian varastomuoto ja osa niistä varastoidaan rasvakudoksen rasvasolujen rasvapisaroihin. Triglyseridit kiertävät veressä ja erityisesti lihassolut pilkkovat niitä ja hyödyntävät energianlähteenä. 
Ravinnosta on saatava tietty määrä rasvaa, jotta välttämättömiä rasvahappoja ja rasvaliukoisia vitamiineja saataisiin tarpeeksi. Vitamiinit imeytyvät suolesta vain yhdessä rasvojen kanssa ja välttämättömiä rasvahappoja elimistö ei pysty itse syntetisoimaan. Verenkierrossa triglyseridit kulkevat yhdessä fosfolipidien ja kolesterolin kanssa lipoproteiineissa, joita ovat muun muassa kylomikronit, VLDL ("very low density lipoprotein"), LDL ("low density lipoprotein") ja HDL ("high density lipoprotein").
Veren kohonnut triglyseridipitoisuus saattaa aiheuttaa pitkään jatkuessaan sydän- ja verisuonitauteja. Vyötärölihavuuteen tai runsaaseen alkoholin käyttöön liittyvä maksan rasva-aineenvaihdunnan häiriöt, runsas nopeiden hiilihydraattien nauttiminen ja huonossa tasapainossa oleva diabetes nostavat veren triglyseridin paastoarvoja. Veren triglyseridipitoisuutta mitataan triglyseridiarvona. Triglyseridiarvo voi nousta tilapäisesti aterian aikana. Optimi triglyseridiarvolle on paastonäytteenä alle 1,7 mmol/l ja ilman paastoa 2,0 mmol/l.
Egyptin toinen välikausi

Toinen välikausi oli ajanjakso muinaisen Egyptin historiassa noin vuosina 1650 eaa. – 1554 eaa. 
Aasialaisia paimentolaisia, hyksoja oli vähitellen alkanut jo keskivaltakunnan aikana muuttaa Niilin suistolle asumaan. Amenemhat I rakensi muurit kontrolloimaan muuttoliikettä, mutta 13. dynastian aikana rajan vartiointi oli laiminlyöty ja aasialaistuminen jatkui. Keskushallinto heikkeni, ja 13. ja 14. dynastioiden sortuessa hyksot perustivat omat dynastiansa. 
Hyksojen pääkaupunki oli Avaris ja sieltä käsin he vaikuttavat hallinneen maata mahdollisimman egyptiläiseen tapaan. Thebassa hallinneen 17. dynastian faarao Kamose aloitti laajat taistelut hyksoja vastaan ja ne jatkuivat vielä hänen veljensä Ahmosen aikana.
Abydoksessa Ylä-Egyptissä Niilin länsirannalla sijainnutta aluetta hallitsi 15. ja 16. dynastian aikana mahdollisesti puolen vuosisadan ajan dynastia, jonka olemassaolosta esitettiin teoria vasta vuonna 1997.
Toinen välikausi fiktiossa.
Brittiläisen kirjailijan Wilbur Smithin historiallinen romaani Niilin noita kertoo toisen välikauden Egyptistä. Se on romaanin "Joen jumala" jatko-osa vuodelta 1993.
Visakoivu

Visakoivu ("Betula pendula" var. "carelica") on koivun, tavallisesti rauduskoivun mutaatiosta johtuva muunnos. Se on matala, joskus vain pensasmainen koivu. Sen runko on pahkainen. Myös hieskoivulla on tavattu visautumista, mutta se on paljon harvinaisempaa.
Kuvaus.
Visakoivu kasvaa 5–15 metrin korkuiseksi. Sen runko on muhkurainen ja tyvikaarna tummaa ja uurtunutta. Visakoivun runko on usein kaartunut, väärä tai pensasmainen, mutta se voi olla myös suora. Puuaineksen väri on kellertävä, vuosilustot ovat kiertyvät ja aaltoilevat. Puuaineksen sisään jää usein kuorta joka muodostaa ruskeita täpliä ja juovia. Visakoivun puuaines on siksi kaunista ja haluttua.
Kasvatus.
Visakoivua kasvatetaan ravinnepitoisilla metsämailla, esimerkiksi lehdoissa, ja peltomailla, jotka ovat hietaa tai multaa. Kasvupaikoiksi evät sovellu turve-, savi- ja hiesumaat. 
Visakoivun taimista vain noin puolet kasvaa visakoivuiksi ja lopuista kasvaa tavallisia rauduskoivuja; periytyminen on hieman monimutkaista. Tämän vuoksi visakoivua lisätään myös suvuttomasti. Visautumisen ensimerkkejä ovat rungossa ilmenevät pahkat, pullistumat ja juomut. Visakoivikko vaatii huolellista ja ammattitaitoista hoitoa, etupäässä oksien valikoivaa leikkaamista laadukkaan tyvitukin kasvun edistämiseksi.
Visakoivu on ainoa puulaji, josta maksetaan Suomessa kilohinnan mukaan, ja se on Suomen arvokkain koivulaji.
Levinneisyys.
Visakoivua esiintyy luontaisesti vain Euroopassa: Skandinaviassa, Karjalassa, Baltiassa ja Valko-Venäjällä. Luontaisesti kasvavat visakoivut ovat harvinaisia. Suomessa sitä esiintyy Etelä-Suomessa Jyväskylän korkeudelle asti luontaisesti. Sitä voidaan viljellä koko Suomen alueella. Pohjoisessa sen kasvupaikan kuitenkin pitää olla suojainen. Tunturi-Lapissa se ei menesty.
Visatyyppejä.
Lähde:
The Bodyguard (albumi)

The Bodyguard on samannimistä elokuvaa varten levytetty soundtrack-albumi, joka julkaistiin 17. marraskuuta 1992. Sitä pidetään yleisesti Whitney Houstonin albumina, sillä suurin osa sen kappaleista ovat hänen esittämiään. Houston myös toimi albumin toisena tuottajana Clive Davisin kanssa. 
Soundtrack sai Grammy-palkinnon vuoden albumin kategoriassa, ja se myi maailmanlaajuisesti yli 45 miljoonaa kappaletta. Se on maailman myydyin soundtrack, sekä myös maailman myydyin naisartistin albumi.
Suomessa albumia myytiin yli 56 000 kappaletta.
Hitit.
Albumi tunnetaan parhaiten Whitney Houstonin esittämästä kappaleesta ”I Will Always Love You”, joka on uudelleentulkinta Dolly Partonin kappaleesta. Kappale oli 14 viikkoa Yhdysvaltojen singlelistan ensimmäisellä sijalla. Muita Houstonin esittämiä kappaleita olivat ”I Have Nothing”, ”I'm Every Woman”, ”Run To You” ja ”Queen of the Night”.
Jari (joki)

Jari on joki Brasilian pohjoisosissa. Se saa alkunsa Tumuc-Humacin vuorilta läheltä Surinamen rajaa ja virtaa pääosin kaakkoon kohti Amazon-jokea. Jarin pituus on 560 kilometriä ja sen alajuoksu on liikennekelpoinen. Jari on Parán ja Amapán osavaltioiden välinen rajajoki.
Yhdysvaltalainen laivanvarustaja ja miljonääri Daniel K. Ludwig (1897–1992) perusti vuonna 1967 Jarin varrelle paperitehtaan tarkoituksenaan aloittaa laajamittainen paperintuotanto Brasiliassa. Hanke epäonnistui ja Ludwig luopui siitä vuonna 1981. Tehdas siirtyi uusille omistajille.
Hevoshullu

Hevoshullu (epämuodollisesti usein HH) on lasten ja nuorten hevosaiheinen lehti. Se on ruotsalaisen "Min Hästin" sisarlehti. Lehden julkaisija on Egmont Kustannus, ja siitä ilmestyy 26 numeroa vuodessa. Hevoshullussa on vakiopalstoja (Kysy hevosista, Tallinseinä ym.) sekä hevosaiheisia sarjakuvia, tieto- ja viihdeartikkeleita, kilpailuja ja pääosin lukijoiden kirjoittamia novelleja. Myös hevosaiheisia julisteita julkaistaan. 
Hevoshullussa on 1970-luvulta saakka seikkaillut vakituisesti Lena Furbergin luoma sarjakuvahahmo Polle – maailman monin poni. Lehdessä on vuosien varrella julkaistu monia lyhyitä ja pitkiä jatkosarjoja, tunnetuimpina kenties oikeiden ruotsalaisten yksityistallien tapahtumiin perustuvat 1970–1980-luvun "Niemelän tytöt" (Ola ja Ylva Ericson) sekä 1996 alkanut "Tuuvan talli" (Lena Furberg).
Hevoshullun alkuaikoina 1970-luvulla sarjakuvia piirsi muiden muassa Veikko Savolainen, tutummin Joonas (sarjoja muiden muassa Hirnu, Tallin Jengi, Annika ja Sirkus Napoleon). Hevoshullun sarjakuvat ovat kuitenkin pääosin olleet ruotsalaisia, piirtäjinä erityisesti Lena Furberg ja Ola Ericson. 1970-luvulta 1990-luvun alkuvuosiin saakka Hevoshulluun tuotti sisältöä myös Ulla-Maija "Uma" Aaltonen, joka piti suosittua "Misty vastaa" -kysymyspalstaa sekä tarinoi hevosen näkökulmasta nuoresta Minkki-tammasta ja myöhemmin sen veljestä Cappuccinosta.
Varsinaisen lehden lisäksi Hevoshullu julkaisee erikseen myytäviä erikoisjulkaisuja, kuten Pollen Parhaat ja Hevoshullun Kesäspesiaali. Myös muunlaista oheismateriaalia kuten julistelehtiä, kalentereita ja jatkosarjakuva-albumeita on vuosien varrella julkaistu. Misty vastaa -kysymyspalstan parhaat palat on koottu kahdeksi Otavan julkaisemaksi kirjaksi, "Misty vastaa" (1986) ja "Oma hevonen" (1989).
Bethel

Bethel () on kaupunki Alaskassa 544 kilometriä Anchoragesta länteen. Vuonna 2006 kaupungin asukasluku oli 6 356. Bethel on yksi läntisen Alaskan suurimmista kaupungeista. Se on 56:n Yukon-Kuskokwim -jokisuiston alueella olevan kylän ja kaupungin hallinnollinen ja liikenteellinen keskus.
Vuoden väestönlaskennassa kaupungin asukkaista oli 61,8 % Amerikan alkuperäiskansoihin kuuluvia pääosin jupik-eskimoita. Alueella asuu liittovaltion tunnustama heimoyhteisö Orutsararmuit Native Council.
Kaupungissa on osavaltion omistama Bethelin lentokenttä (IATA: BET, ICAO: PABE).
Historiaa.
Bethel oli alun perin jupikkien perustama kylä, jonka nimi oli "Mamterillermiut" (joissakin lähteissä muodossa "Mumtrekhlogamute"), "savustamon ihmiset", läheisen kalansavustamon mukaan. Alaska Commercial Company avasi paikalle kauppa-aseman 1800-luvun loppupuoliskolla. Vuoden 1880 väestönlaskennan mukaan kylän asukasluku oli 41. John Henry Kilbuck nuoremman johdolla herrnhutilaiset perustivat kylään lähetysaseman vuonna 1885. Kilbuck opetteli jupikkien kielen, joka edisti lähetystyötä merkittävällä tavalla. Lähetyssaarnaajat siirsivät Bethelin eroosion vuoksi alkuperäiseltä sijaintipaikaltaan nykyiselle paikalle Kuskokwimjoen länsirannalle. Postikonttori avattiin kylään vuonna 1905. Kaupunkioikeudet Bethel sai vuonna 1957.
Jouko Launonen

Jouko Ilmari Launonen (s. 3. kesäkuuta 1939 Jyväskylän mlk) on suomalainen pikaluistelija.
Launonen voitti ensimmäisen Suomen mestaruutensa vuonna 1963, josta lähtien hän voitti SM-kultaa joka vuonna vuoteen 1968 saakka saavuttaen yhteensä 15 matkavoittoa. Vuoden 1963 EM-kisoissa hän oli yhdestoista ja seuraavan vuoden olympialaisissa Innsbruckissa neljäs 1 500 metrillä. Vuonna 1965 Launonen oli MM-kisoissa johdossa vielä ennen viimeistä lajia, 10 000 metrin luistelua. Siinä hän joutui taipumaan Norjan Per Ivar Moelle ja jäi hopealle. Samana vuonna Launonen valittiin vuoden urheilijaksi.
Vuonna 1967 Launonen oli Inzellissä viimeisen kierroksen alkaessa 1 500 metrin maailmanennätystä kolme sekuntia väliajoissa edellä, mutta hän kaatui viimeisellä kierroksella radalle lentäneeseen roskaan. Uusintayrityksessä hän ei enää jaksanut ME-vauhtia, mutta sivusi Suomen ennätystä ajalla 2.06,3. MM-kisoissa hän oli sinä vuonna seitsemäs. Vuonna 1968 hän osallistui EM-kisoihin, joissa oli kolmastoista, ja olympialaisiin, joissa oli parhaalla matkallaan kahdestoista.
Nykyisin Kajaanissa asuva Launonen tunnetaan aktiivisena puuhamiehenä erilaisiin urheiluun ja kulttuuriin liittyvien asioiden edistäjänä. Hänen sydäntään lähellä ovat olleet muun muassa matkaluistelurata, Kajaanin Planeetta ry:n toimintaan.
Päijät-Hämeen liitto

Päijät-Hämeen liitto on Päijät-Hämeen maakunnan kymmenen kunnan muodostama maakunnan liitto. Päijät-Hämeen liitto on alueensa merkittävin edunvalvoja ja sillä on kaksi lakisääteistä päätehtävää: alueiden kehittäminen ja maakuntakaavoitus. 
Päijät-Hämeen liitto on maakunnan aluekehityksen johtava viranomainen ja vastaa lakisääteisesti muun muassa maakuntakaavasta. Tehtäviä ohjaavat muun muassa kuntalaki ja alueidenkäyttölaki. 
Toimialaan kuuluu myös erilaiset vapaaehtoiset tehtävät. Liittoa johtaa maakuntavaltuusto ja maakuntahallitus, jonka apuna toimii liiton toimisto maakuntajohtajan johdolla. 
Päijät-Hämeen liittoon kuuluvat Asikkala, Hartola, Heinola, Hollola, Iitti, Kärkölä, Lahti, Orimattila, Padasjoki ja Sysmä.
ANZAC-päivä

 
ANZAC-päivä on Australian ja Uuden-Seelannin joukkojen juhlapäivä. ANZAC ("Australian and New Zealand Army Corps") oli australialaisista ja uusiseelantilaisista joukoista ensimmäisessä maailmansodassa kootun armeijakunnan nimi. ANZAC-päivää vietetään 25. huhtikuuta, Gallipolin maihinnousun (1915) alkamisen vuosipäivänä. 
Historia.
Päivää alettiin virallisesti nimittää ANZAC-päiväksi 1916. 1920-luvulla päivä muodostui veteraanien juhlapäiväksi.
Perinteet.
Australia.
Australiassa päivää pidetään merkittävänä kansallisena juhlapäivänä, ja se on kansallinen vapaapäivä. Päivän aikana aamunkoitteessa, jolloin Gallipolin maihinnousu alkoi, pidetään juhlajumalanpalveluksia. Myöhemmin päivällä suurimmissa kaupungeissa sotaveteraanit osallistuvat seremoniallisiin marsseihin. Varsinaisia virallisempia juhlaseremonioita vietetään ympäri maan sotamuistomerkeillä.
Uusi-Seelanti.
Uudessa-Seelannissa Anzac-päivä on ollut kansallinen vapaapäivä vuodesta 1921. Juhlallisuuksia vietetään samaan tapaan kuin Australiassa. Sotaveteraanit marssivat aamunkoitteessa sotamuistomerkeille, joilla pidetään lyhyt jumalanpalvelus. Myöhemmin päivällä järjestetään sotilasparaateja, johon myös puolustusvoimat osallistuvat. Paraatit päättyvät muistomerkeille, jossa esitetään puheita ja muistelmia.
Käytännöllinen teologia

Käytännöllinen teologia on akateemisen teologian osa-alue, joka tutkii yksilöiden, yhteisöjen ja yhteiskunnan uskonnollista toimintaa ja muodostaa tästä tieteellistä teoriaa. Käytännöllisen teologian tutkimusintressi on jossain määrin samantapainen kuin uskontotieteessä sillä erotuksella, että uskontotiede on erikoistunut ei-kristillisten uskontojen tutkimukseen.
Oppiaineet.
Helsingin yliopisto.
Käytännöllinen teologia jaetaan Helsingin yliopistossa kolmeen disipliiniin eli oppiaineeseen. Näitä ovat
Yleisen käytännöllisen teologian tyypillisiä osa-alueita ovat esimerkiksi kristillisten pyhien toimitusten, jumalanpalvelusten sekä saarnan ja uskonnollisen viestinnän tutkimus. Niiden lisäksi oppiaineen alaan kuuluu esimerkiksi kirkkoarkkitehtuuri, kristillinen symboliikka, diakonia, kirkkojen organisaatiot ja kirkko-oikeus.
Yleinen käytännöllinen teologia käyttää monia metodeja riippuen tutkimuksen luonteesta. Tyypillisiä tutkimusmetodeja ovat haastattelututkimukset sekä tilastolliset monimuuttujatutkimukset. Sen lisäksi uskonnollisen viestinnän ja saarnan tutkimukseen käytetään normaaleja viestintään liittyviä tuktimusmetodeja. Kirkko-oikeuden luonnollinen metodiikka tulee oikeustieteen metodiikasta. Yleisellä käytännöllisellä teologialla on läheinen suhde kirkkohistoriaan ja systemaattiseen teologiaan, joten myös niiden metodeja käytetään usein apuna.
Kirkkososiologia tutkii uskonnollisia ilmiöitä sosiologisista lähtökohdista ja sosiologian metodein. Sen tutkimuskohteena ovat erityisesti uskonnolliset liikkeet ja uskontojen yhteiskunnalliset ilmenemismuodot.
Uskontopedagogiikka tutkii uskonnonopetusta. Sen erityisenä tutkimuskohteena on uskonnollisen oppimisen ja siten myös uskonnon opettamisen erityislaatuisuus verrattuna muuhun oppimiseen. Se tutkii tämän lisäksi uskonnollisten yhteisöjen ja yhteiskunnan uskontokasvatusta. Uskontopedagogiikka käyttää metodinaan erilaisia käyttäytymistieteiden tieteellisiä metodeja.
Itä-Suomen yliopisto.
Itä-Suomen yliopiston ortodoksisen teologian koulutusohjemassa käytännöllinen teologia jaetaan seitsemään oppiaineeseen:
Artjärven vaakuna

Artjärven vaakuna on heraldikko Olof Erikssonin suunnittelema ja sen vaakunaselitys kuuluu "sinisessä kentässä kultainen kuha, jonka alapuolella tyvessä sakarakoroinen, hopeinen muuri." 
Vaakunan kuha kuvaa Artjärvellä aikanaan pyydettyä silloista Suomen suurinta kuhaa. Kunnassa sijaitseva Pyhäjärvi on edelleen tunnettu kuhanpyynnille hyvänä järvenä. Vaakunan muuri kuvaa Artjärven kirkonkylän liepeillä sijaitsevaa Pyhäjärven linnanmäkeä, josta on löydetty rautakautisen tai keskiaikaisen muinaislinnan kivisiä valleja, sekä mahdollista muinaislinnaa Nuppilinnaa. Muuri kuvaa myös Artjärvellä autonomian aikana sijainnutta varuskuntaa, jonka muodosti 1882 alkaen Suomen 1. Uudenmaan Tarkk'ampujapataljoonan 1. Artjärven reservikomppania.
Artjärven kunnanvaltuusto hyväksyi Olof Eriksonin laatiman vaakunan 28. joulukuuta 1955, sisäministeriön vahvistaessa sen käyttöön 1. lokakuuta 1956. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi vuonna 2011, kun Artjärven kunta liittyi Orimattilan kaupunkiin.
Haukivesi

Haukivesi on Vuoksen vesistöön kuuluva Saimaan selkä Savonlinnan ja Varkauden kaupunkien välissä Etelä-Savossa ja Pohjois-Savon eteläisimmässä osassa (Enonkosken, Heinäveden, Joroisten, Rantasalmen, Savonlinnan ja Varkauden alueilla). Haukiveden pinta-ala on 562 neliökilometriä. Pisimmästä kohdastaan Varkauden Siitinselän ja Savonlinnan Haapaveden välillä se on 80 kilometriä pitkä.
Haukivesi on Saimaan merkittävä keskusjärvi, joka kerää 4/5 siitä vedestä, joka myöhemmin virtaa Vuoksessa Laatokkaan. Pääasiassa vesi tulee Kallaveden reittiä ja Pielisen reittiä pitkin Oravin suunnalta Tappuvirran sekä Oravinkosken ja Haponlahden kanavan kautta ja Varkauden suunnalta pohjoisesta Unnukalta Pirtinvirran ja Ämmäkosken kautta. Lisäksi merkittäviä määriä vettä laskee Kuvansinjokea pitkin Joroisten, Leppävirran ja Suonenjoen alueilta Siitinselälle. Haukivedestä vesi virtaa Matarinsalmen kautta Haapaveteen, josta edelleen Laitaatsalmen, Haapasalmen ja Kyrönsalmen kautta Pihlajaveteen.
Haukivedellä sijaitsee Linnansaaren kansallispuisto.
Artjärven reservikomppania

Artjärven reservikomppania (Suomen 1. Uudenmaan Tarkk'ampujapataljoonan 1. Artjärven resevikomppania) oli 1882 pataljooniksi järjestetyn Suomen suuriruhtinaskunnan kansallisen armeijan yksi neljästä Uudenmaan tarkka-ampujapataljoonaan kuuluvasta reservikomppaniasta. Se perustettiin Artjärvelle 1882 ja sijoitettiin Villikkalanjärven ja Säyhteen väliselle kannakselle, Vuorenmäelle. 
Artjärven reservikomppanian majoitusalueella sijaitsee rakennuslailla suojeltu Päälliköntalo. Alue ostettiin sotaväen käyttöön Ratulan kartanolta. Rakennuksen etupihalle on sijoitettu veteraanien muistomerkki ja sen seuraksi on liitetty ranskalaisvalmisteinen vuosimallin 1915 muistotykki, Canon de 155 C Mle 1915 St. Chamond. Artjärven kotiseutuyhdistyksen Päälliköntalo on artjärveläinen matkailunähtävyys.
Egyptin protodynastinen kausi

Egyptin protodynastinen kausi (semainien kausi, yhdistymiskausi, Naqada III) tarkoittaa aikaa, jolloin muinainen Egypti yhdistyi pienemmistä kaupunkivaltioista yhtenäiseksi valtioksi. Kausi on ajoitettu vuosille 3200–3050 eaa. tai 3100–3000 eaa.
Valtioiden synty alkoi Niilin varrelta. Ylä-Egyptissä oli kolme valtiota: Thinis, Nekhen eli Hierakonpolis, ja Naqada. Thinis valloitti ensin Naqadan ja jatkoi sen jälkeen Ala-Egyptin valloittamisella. Nekhenin ja Thiniksen suhde on epäselvä, voi olla että ne liittoutuivat rauhanomaisesti.
Protodynastiselta kaudelta tunnetaan useita hallitsijoita, ja joskus puhutaan 0-dynastiasta (nolladynastiasta). He eivät muodosta "dynastiaa" myöhempien Egyptin hallitsijasukujen tapaan, he eivät luultavasti olleet toisilleen sukua, eivätkä hallinneet samasta paikasta samaa aluetta. Aikakaudella tiedetään olleen useita kuninkaita, ja samoin tiedetään monien mahtihenkilöiden nimiä, mutta ei tiedetä keitä heistä voidaan sanoa kuninkaiksi ja missä järjestyksessä he ovat hallinneet, muuten kuin kahden viimeisen osalta: Ka ja Narmer. Protodynastisen kauden viimeinen hallitsija oli Narmer lasketaan toisinaan myös ensimmäisen dynastian aloittajaksi. 
Jotkut kirjoittajat viittaavat varhaisiin kuninkaisiin (ennen nolladynastiaa) 00-dynastiana, mutta käsite ei ole yleisesti hyväksytty.
Perinteisesti kirjoitustaidon katsotaan syntyneen Egyptissä ensimmäisen dynastian aikana. On kuitenkin tulkinnanvaraista, mikä on kirjoitusta: jo esidynastisen kauden hautalöydöissä on musteella piirrettyjä puumerkkejä, jotka kertovat omistajasta ja jotka voidaan tulkita hieroglyfeiksi. Tuon ajan varhaisissa hieroglyfeissä näkyy Mesopotamian vaikutusta.
Yhdistymiskaudella oli Egyptin kulttuurissa monia muinaisen Mesopotamian kulttuurista lainattuja piirteitä. Mesopotamiassa kukoisti tuolloin Uruk-kulttuuri. Koska Mesopotamiassa ei näy piirteitä Egyptistä, kulttuurivienti on ollut yksisuuntaista. Siksi ei ole todennäköistä, että se olisi perustunut kaupankäyntiin. Sen sijaan on mahdollista että vaikutteet tulivat sumerilaisten maahanmuuttajien mukana.
Egyptillä oli kauppasiirtoloita Palestiinassa. Haudat kasvoivat tällä kaudella, mikä kertoo hallitsijoiden mahdin kasvusta. 
Nekhenissä oli 1. dynastian alkaessa 5 000 asukasta.
Eero Salmela

Eero Juhani Vilhelm Salmela (22. huhtikuuta 1920 Pori – 1. toukokuuta 1999 Jyväskylän maalaiskunta) oli suomalainen upseeri ja kenraaliluutnantti, joka toimi Suomen ilmavoimien komentajana 7. helmikuuta 1969 – 21. huhtikuuta 1975.
Salmelan vanhemmat olivat Väinö Johannes Salmela ja Ida Maria Salmela, o.s. Niemi. Eero Salmela oli naimisissa kahdesti ja hänellä oli kolme lasta. 
Salmela kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen lyseosta vuonna 1941. Hän osallistui talvi- ja jatkosotaan. Hän oli viimeinen Suomen ilmavoimien komentaja, jolla oli sotakokemusta. Hänestä tuli vänrikki vuonna 1942. Hän suoritti Lentosotakoulun vuosina 1941–1943 toimien kesällä 1944 Hävittäjälentolaivue 33:n lentoupseerina Kannaksen ilmasodassa.
Sodan loputtua Salmela yleni luutnantiksi ja sai lisää oppia Utin Lentorykmentti 3:ssa. Vuonna 1949 hän yleni kapteeniksi. Vuonna 1957 Salmela oli ainoa ilmavoimien edustaja Pääesikunnan operatiivisella osastolla. Hänen uransa PE:ssa kesti vuoteen 1960 jonka jälkeen hän siirtyi Ilmavoimien Esikuntaan ja vuonna 1958 hänet ylennettiin majuriksi. 1950-luvulla Salmela alkoi laatia maailmantilaa vastaavaa ilmapuolustusdoktriinia. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi vuonna 1962. 
Vuonna 1965 julkaistiin eversti Salmelan laatima uusittu Ilmasotaohjesääntö, ISO I. Salmela toimi Ilmavoimien esikuntapäällikkönä vuosina 1965–1968 ja Satakunnan lennoston komentajana 1968–1969.
Ilmavoimien komentajana.
Vuonna 1969 Salmela ylennettiin kenraalimajuriksi. Hänen puolustushaarakomentajakautensa merkittävin uudistus oli Saab 35 Draken -torjuntahävittäjien saapuminen Suomeen sekä BAe Hawk -harjoitushävittäjien hankintaneuvottelut. Nämä päätökset olivat merkittävä ilmavoimien modernisointitoimi. Salmelan komentajakautena ilmavoimista siirtyi paljon lentäjiä siviili-ilmailun puolelle parempien palkkojen vuoksi, ja hän yritti turhaan neuvotella lentoyhtiöiden kanssa tilanteen ratkaisemiseksi.
Vuonna 1974 hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi ja hän erosi vakinaisesta palveluksesta. Hän oli Ilmailumuseosäätiön hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1971 ja Jyväskylän maalaiskunnan kunnanvaltuutettu vuodesta 1975.
Miitri Aaltonen

Miitri Aaltonen on suomalainen, lappeenrantalaissyntyinen muusikko, tuottaja ja äänittäjä. Hän on Monsteriser-yhtyeen perustajajäsen sekä laulaja-kitaristi. Hän on soittanut myös Magneetti-yhtyeessä ja laulanut taustalauluja Kotiteollisuuden albumeilla, ja kertosäkeen Syli-kappaleessa. Maaliskuussa 2014 Aaltonen nimitettiin Kotiteollisuuden viralliseksi jäseneksi, hän toimii kitaristina ja taustalaulajana.
Aaltonen on työskennellyt erinäisissä tehtävissä imatralaisella Music-Bros-studiolla vuodesta 1994. Vuodesta 1997 hän on toiminut äänittäjänä ja sittemmin myös tuottajana. Hän on tuottanut muun muassa Mokoman ja Stam1nan albumeita, ja oli ehdolla vuoden 2006 tuottajaksi Emma-gaalassa 2007. Vuodesta 2003 Aaltonen on toiminut myös Mokoman vakituisena live-miksaajana. Vuonna 2016 hän miksasi ja masteroi kappaleen 'DEAR LIVES' japanilaiselle heavy metal -yhtyeelle DEARIVETH.
Aaltonen käyttää Gibson Les Paul ja Gibson SG -merkkisiä kitaroita.
Hakkerietiikka

Hakkerietiikan mukaan tulisi kaiken tiedon olla avointa ihmisille omaan käyttöön ja jälleen jakoon.
Hakkerietiikassa korostuu innovaatioiden jakaminen ja yhteisöllisyys.
Hakkerietiikan kaksi pääkohtaa.
Nämä pääkohdat ovat laajalti, mutta eivät täydellisesti hakkereiden tunnustamia.
Nubialaisdynastia

Nubialaisdynastia eli muinaisen Egyptin 25. dynastia oli nubialaisten faaraoiden johtama hallitsijasuku, joka saapui Egyptiin Nubiasta eli Kušhista, nykyisestä Sudanista. Nubialaiset valtasivat Egyptin ja kaappasivat vallan Piankin (Piyen) johdolla. Tunnetuin ajanjakson kuningas oli Taharqa. Assyrialaiset ajoivat nubialaiset takaisin Nubiaan, minne uusi 26. dynastia perusti kuningaskunnan, jonka pääkaupunki oli Napata (656–590 eaa.) ja myöhemmin Meroë (590 eaa. – n. 400 eaa.).
Egyptin myöhäiskausi

Egyptin myöhäiskausi on ajanjakso, joka käsittää dynastiat 26.-31. Myöhäiskausi alkoi, kun Psametik I 600-luvun lopulla eaa. nousi valtaan ja muinaisen Egyptin vallanneet nubialaiset ajettiin takaisin etelään. Hän perusti Egyptin viimeisen kotimaisen, 26. dynastian, jonka faaraoista huomattavin oli Nekho II. 
Vuonna 525 eaa. Persian kuningas Kambyses II valloitti Egyptin. 300-luvulla eaa. Egypti sai vielä joksikin ajaksi itsenäisyytensä takaisin, mutta Persia valloitti maan uudestaan vuonna 343 eaa. Tällöin uudestaan alkanut persialaisvalta kesti kuitenkin vain 11 vuotta, sillä Makedonian kuningas Aleksanteri Suuri valloitti Egyptin itselleen 332 eaa. Tämän jälkeen Egyptin faaraoksi ei noussut enää ainuttakaan aitoa egyptiläistä, vaan Aleksanteri Suuren jälkeen maata hallitsivat makedonialainen Ptolemaios I ja hänen jälkeläisensä, Ptolemaiosten hallitsijasuku, kunnes maa vuonna 30 eaa. joutui Rooman valtaan.
Coco-taksi

Coco-taksi on kuubalainen taksi turisteille. Siinä on kolme istumapaikkaa, ja se on yleensä keltainen. Coco-taksit on rakennettu Vespan tekniikalle. Coco-taksi muistuttaa thaimaalaista tuk-tukia. Nimi coco juontuu kookospähkinästä, jonka muotoa coco-taksi jäljittelee.
Parin kilometrin matka maksaa Coco-taksilla pari euroa, ja se on siten tavallista taksia kalliimpi lukuun ottamatta aivan lyhyitä matkoja. Coco-taksi on liikenteessä turvattomampi.
Jehovan todistajat Suomessa

Jehovan todistajat on Suomen kolmanneksi suurin rekisteröitynyt uskonnollinen yhdyskunta kansankirkkojen eli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ja ortodoksisen kirkon jälkeen. Siinä on noin 18 286 jäsentä (2015).
Historia.
Vuonna 1906 entisen Pelastusarmeijan kapteenin August Lundborgin vaimo, Ebba Lundborg matkusti Ruotsista Suomeen levittämään Charles Taze Russellin oppeja. Suunnilleen samoihin aikoihin Suomeen saapui yhdysvaltalaisia miehiä jotka toivat mukanaan Vartiotorni-seuran julkaisuja.
Ensimmäisiä suomalaisia Raamatuntutkijoihin liittyneistä oli Kaarlo Harteva. Hän sai ystävältään Emil Östermanilta Russelin "Jumalallinen aikakausien suunnitelma" -kirjan, jonka Harteva käänsi suomeksi Östermanin taloudellisen tuen turvin. He alkoivat yhdessä levittää kirjaa, pitää luentoja ja kulkea talosta taloon kertomassa sanomaansa. Luennot vetivät väkeä usein salin täydeltä. Kansainvälisten raamatuntutkijain työ Suomessa alkoi virallisesti vuonna 1910 ja vakiintui hiljalleen.
Liikkeen leviäminen.
Sota-aikana Jehovan todistajat kiellettiin, koska nämä kieltäytyivät asepalvelusta. Jehovan todistajien toiminta sallittiin Suomessa sodan jälkeen vuonna 1946 uudestaan. Tällöin liikkeen jäsenmäärä alkoi nopeasti kasvaa. Vuonna 1960 oli 6732 todistajaa ja vuonna 1970 jo 9 506 todistajaa. Vuoden 1975 pettymys aiheutti sen, että liikkeen kasvu oli hidasta 1980-luvulla. 1970- ja 1980-luvuilla Suomessa pidettiin suuria konventteja. Jäsenmäärän kasvu oli taas 1990-luvulla vauhdikasta. Vuonna 1990 todistajia oli 12 157 ja vuonna 2000 todistajien lukumäärä oli 18 492. Tämän jälkeen kasvu hidastui ja todistajien luku on hieman laskenut.
Toiminta nykyään.
Tilastokeskuksen vuonna 2015 tehdyn tutkimuksen mukaan Suomessa oli 18 286 Jehovan todistajaa. Määrä on laskenut vuodesta 2013, jolloin liikkeeseen kuului 18 697 jäsentä ja vuodesta 2009, jolloin liikkeeseen kuului 19 142 jäsentä. Jehovan todistajat eivät itse tilastoi "hyvän uutisen julistajiksi" hyväksymiään henkilöitä sen mukaan, ovatko he kastettuja vai kastamattomia. Tilastoa pidetään vain saarnaamistyöhön osallistuvista.
Vuonna 2013 Jehovan todistajat (kastamattomat ja kastetut) käyttivät yhteensä 3 072 671 tuntia saarnaamistoimintaan. Vuoden aikana kastettiin yhteensä 299 uutta Jehovan todistajaa. Tämä tarkoittaa sitä, että yhtä kastettua kohtaan tehtiin noin 10 276 tuntia saarnaamistyötä. Vuonna 2016 Jehovan todistajilla oli yhteensä 300 seurakuntaa Suomessa.
Egyptin ensimmäinen välikausi

Egyptin ensimmäinen välikausi oli ajanjakso Muinaisessa Egyptissä vuodesta 2155 eaa. vuoteen 2061 eaa. tai 2040 eaa.. Sinä aikana faarao menetti valtaansa paikallisille ylimyksille. Egyptin yhtenäisyyden hajoaminen ei ollut äkillinen tapahtuma vaan pikemminkin hidas prosessi. Noin vuoden 2180 eaa. tienoilla Niilin tulvat heikkenivät. Tämä johti satojen pienenemiseen ja ihmiset nälkiintyivät. Huonot tulvat johtivat ihmisten jumaluskomuksen heikkenemiseen. Koska faaraot olivat tiiviissä yhteydessä jumaliin, tarkoitti tämä myös faaraon arvovallan rapeutumista. Egyptin keskushallinto ei kyennyt vastaamaan ilmenneisiin muutoksiin. Maakunnat ryhtyivät tekemään itsenäisiä päätöksiä oman viljelyalueensa kastelemisesta. Tämä johti ennen yhtenäisen valtion hajoamiseen paikallisiin pienvaltioihin. Pienvaltiot tulivat yhä vähemmän riippuvaisiksi Egyptin valtiosta ja paikallisista kuvernööreistä tuli kuninkaita. Nämä kuninkaat korostivat taloudellista omavaraisuutta.
Egyptiä hallitsivat ensimmäisen välikauden aikana dynastiat 7–10, jotka olivat osittain päällekkäisiä. Lääninruhtinaat hallitsivat alueitaan itsenäisesti ja kuninkaiden asema oli vain nimellinen.
Voimakkaan keskushallinnon puute sai maan ajautumaan vaikeuksiin: yleinen järjestys heikkeni, laittomuudet ja haudanryöstöt lisääntyivät. Lisäksi vaikea nälänhätä kesti vuosikymmeniä ja oli pahimmillaan maan eteläosissa, jossa oli vähiten hedelmällistä maata.
Pääkaupunkeina toimivat Memfis ja Herakleopolis. Vaikka muut lähialueet yrittivät olla itsenäisiä, ne olivat käytännössä riippuvaisia näistä kahdesta kaupungista. Tältä aikakaudelta tehdyissä arkeologisissa löydöksissä on havaittu että paikalliset johtajat teettivät monumentteja omissa nimissään – työtä jota tehtiin aikaisemmin faaraon nimissä.
Vaikka Egyptin yhtenäisyys oli mennyttä, useat välivaiheen faaraot yrittivät hallita Ala-Egyptiä Memfisistä käsin. Seitsemännen ja kahdeksannen dynastian faaraoista tiedetään vain vähän, sillä arkeologisia todisteita on löytynyt todella vähän tekstimuotoisena näiltä aikakausilta. Nämä dynastiat todennäköisesti pyrkivät lujittamaan Herakleopolisin valtaa Egyptin pääkaupunkina. Yhdeksännen dynastian perustaja oli Wakshare Khety I jota kuvataan huonoksi johtajaksi. Häntä seurasivat Khety II ja Khety III. Kukaan yhdeksännen dynastian faaraoista ei kyennyt kohoamaan yhtä merkittäväksi voimatekijäksi kuin vanhan valtakunnan faaraot olivat.
Aginskoje

Aginskoje (, ) on kaupunkimainen taajama Taka-Baikalian aluepiiriin kuuluvassa Agan Burjatian piirikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Amurin sivujoen Agan varrella noin 150 kilometriä aluepiirin pääkaupungista Tšitasta kaakkoon. Asukkaita on 14 800 henkeä (vuonna 2010).
Agan burjaattiasutus on syntynyt 1700-luvulla. Vuosina 1937-2008 Aginskoje oli Agan Burjatian autonomisen piirikunnan hallinnollinen keskus. Kaupunkimaisen taajaman statuksen se sai vuonna 1959. Nykyään taajama on Aginskojen piirin hallinnollinen keskus. Vuoden 2009 alusta lähtien se erotettiin erilliseksi kaupunkipiirikunnaksi. 
Aginskojessa on mm. teurastamo, leipomo ja tiilitehdas. Taajama on Agan Burjatian kulttuurielämän keskus. Siellä toimii opettajaopisto, korkeakoulujen filiaaleja, opettajien täydennyskoulutuslaitos, kotiseutumuseo ja kansankulttuurin keskus. Aginskojessa on Agan Burjatian radio- ja TV-yhtiön sekä venäjänkielisen "Aginskaja pravda" ja burjaatinkielisen "Tolon" -lehtien toimitukset. Lähellä sijaitsee vuonna 1811 perustettu Agan buddhalaistemppeli.
Tähtikallion havainto- ja koulutuskeskus

Tähtikallion havainto- ja koulutuskeskus on tähtitieteellisen yhdistyksen Ursan, entisen Artjärven kunnan ja Euroopan aluekehitysrahaston tukemana toteutettu hanke, millä perustettiin Ursan havainto- ja koulutuskeskus Artjärvelle Tähtikalliolle. Keskuksen tarkoituksena on palvella Ursan jäsenistöä, toimia kouluopetuksen ja aikuiskasvatuksen tukena ja luoda puitteet monipuoliseen harrastustoimintaan tehokkailla laitteilla.
Keskuksessa on kolme tähtitornia: torni 1 (halkaisija 6 m), torni 2 (halkaisija 3,5 m) ja torni 3 (halkaisija 2,5 m). Lisäksi on tornien kupeessa "Halodeck"-havaintotaso omille laitteille ja taivaan tarkkailuun ilman optisia laitteita.
Suurimmassa tornissa on havaintolaitteena Astrofox-kaukoputki, jonka peilin läpimitta on 90 cm. Toisessa tornissa on Alluna Opticsin valmistama 16-tuumainen Ritchey-Cretien -kaukoputki Paramount ME -jalustalla. Allunan yhteydessä on Skywatcher 120 mm ED -linssiputki. Pienimmässä tornissa on Meaden valmistama LX200 16" -teleskooppi, jonka yhteydessä voi käyttää myös Coronado Solarmax 40 mm H-alfa -aurinkoteleskooppia. Lisäksi käytettävissä on useita teleskooppeja, jotka eivät ole kiinteästi asennettuja.
Kokonaisuuteen kuuluvat myös kaksi hirsitaloa: 74 neliömetrin ohjausrakennuksessa on yöpymistiloja ja tietoliikenneyhteydet tähtitorneihin kahteen isompaan tähtitorniin. 200 neliömetrin päärakennus on varustettu omakotitalon mukavuuksin ja siellä ovat pääasialliset yöpymis- ja kokoustilat. Tähtikallion havaintokeskus on pohjoismaiden suurin harrastajien keskus ja samalla yksi huomattavimmista koko Euroopan alueella.
Samalla kalliolla on myös Artjärven viestiteknisen yhdistyksen ylläpitämä Viestikallio, jolla on lisää havaintosuojia ja neuvostoliittolaisvalmisteinen, puolen metrin peilillä varustettu LOMO AZT-27-teleskooppi.
Rahoitus.
Havaintokeskus on toteutettu kolmessa eri vaiheessa ja rahoitukseen on osallistunut EU-rakennerahastot.
Ust-Ordynski

Ust-Ordynski (, ) on suurikokoinen maaseututaajama Irkutskin alueen Ust-Ordynskin Burjatian piirikunnassa Itä-Siperiassa Venäjällä. Se on piirikunnan keskus ja siihen sisältyvän Ehirit-Bulagatin piirin hallintokeskus. Vuoteen 2008 se oli silloisen Ust-Ordynskin Burjatian autonomisen piirikunnan keskuksena Venäjän liittovaltiosubjektien hallintopaikoista ainoa ei-kaupunkityyppinen taajama. Aiemmin 1940-1990-luvuilla sillä kuitenkin oli kaupunkityyppisen taajaman status.
Ust-Ordynski sijaitsee Angaran sivujoen Kudan rannalla 62 kilometriä Irkutskista koilliseen, siinä missä Ordynka-niminen puro laskee Kudaan. Vuonna 2002 Ust-Ordynskissä oli 14 335 asukasta.
Financial Times

Financial Times (FT) on alkujaan brittiläinen kansainvälinen taloussanomalehti. Lehteä julkaistaan 22 kaupungissa. Sen historia juontuu vuoteen 1888, jolloin Horatio Bottomley perusti sen nimellä "London Financial Guide". Lehden nimeksi vaihdettiin samana vuonna "Financial Times".
Lehti ilmestyy joka arkipäivä ja lauantaisin "FT Weekend" -viikonloppunumerona broadsheet-muodossa.
Lehden julkaisijan FT Groupin omistus siirtyi brittiläiseltä Pearsonilta loppuvuodesta 2015 Japanin suurimman talouslehden "Nihon Keizai Shimbunin" julkaisijalle Nikkei Inc:ille. FT Group julkaisee muitakin talousaiheisia julkaisuja. Kauppaan ei sisälly "The Economistin" omistusosuutta.
Vuoden 2023 Yougov-kyselyn mukaan "Financial Times" oli Britannian luotetuin sanomalehti.
J. M. Robertson

John Mackinnon Robertson (14. marraskuuta 1856 – 5. tammikuuta 1933) oli englantilainen journalisti, rationalismin ja sekularismin edistäjä sekä Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin alahuoneen jäsen liberaalipuolueen edustajana vuosina 1906–1918. Vuonna 1878 Robertsonista tuli sekularistijohtaja Charles Bradlaughin seuraaja ja hän ryhtyi aktiivisesti edistämään sekularismia Edinburghissa ennen muuttamistaan Lontooseen ja ryhtymistään Bradlaughin "National Reformer" -lehden apulaistoimittajaksi. Lehden päätoimittaja hänestä tuli Bradlaughin kuoltua 1891. Lehden ilmestyminen loppui 1893. 
Robertson myös luennoi vapaa-ajatteluun liittyvistä aiheista South Place Ethical Societyssä vuodesta 1899 aina 1920-luvulle saakka.
Robertson julkaisi satoja kirjoja ja tuhansia artikkeleita yhteiskuntatutkimuksesta, taloudesta, historiasta, antropologiasta, Raamattu-kritiikistä ja kirjallisuuskritiikistä. Aikanaan Robertson oli laajalti tunnettu, mutta hänet unohdettiin pian kuolemansa jälkeen ja hänen teoksiaan luetaan enää harvoin. Kirjallisuudentutkija Odin Dekkers on kirjoittanut Robertsonista teoksen, jossa häntä arvostetaan erityisesti kirjallisuuskritiikin suhteen yhä muistamisen arvoisena ajattelijana. 
Lainauksia.
"”Petronius sanoi, että pelko teki jumalat. Alkukantaisissa yhteiskunnissa tuntemattoman pelko oli tavallista, kiitollisuus tuntemattomalle vaikeaa.”" – "Pagan Christs", 1903
Alexander McQueen

Lee Alexander McQueen (17. maaliskuuta 1969 Lewisham, Lontoo – 11. helmikuuta 2010 Mayfair, Lontoo) oli englantilainen muotisuunnittelija. Hänet valittiin muun muassa neljä kertaa Britannian vuoden muotisuunnittelijaksi vuosien 1996 ja 2003 välillä.
McQueen opiskeli St. Martins School of Art and Designissa sekä monien muoti- ja räätälialan mestareiden alaisena valmistuen vuonna 1994. Valmistuttuaan McQueen työskenteli Savile Rowlla ensin avustajana Anderson &amp; Sheppardilla, kunnes hän siirtyi töihin Gieves &amp; Hawkesille. Sieltä McQueen siirtyi vuonna 1996 ranskalaisen Givenchyn muotitalon pääsuunnittelijaksi (edeltäjä John Galliano), jona hän toimi vuoteen 2001 asti. McQueen kärsi mielenterveysongelmista koko ikänsä johtuen lapsuuden seksuaalisen hyväksikäytön kokemuksista ja perheväkivallan näkemisestä. Lähde: (McQueen, Britannia 2018)
McQueen perusti vuonna 1992 oman vaate- ja asustemerkkinsä, josta omisti joulukuusta 2000 lähtien 51 % Gucci Co. -muotiyhtiö. McQueenilla on myös halvempia ja nuorekkaampia vaatteita myyvä merkki 
McQ.
Naisten- ja miestenvaatelinjojen lisäksi McQueen suunnitteli myös silmä- ja aurinkolaseja, asusteita ja parfyymeita (parfyymit "Kingdom" ja "My Queen"). Hän teki yhteistyötä urheiluvaatemerkki Puman ja matkalaukkumerkki Samsoniten kanssa. 
McQueenin kuolemasta kerrottiin 11. helmikuuta 2010. Kuolinsyyntutkimuksen mukaan hän teki itsemurhan. Kuolinsyy oli hirttäytyminen ja sen aiheuttama tukehtuminen. Ennen tekoaan hän oli ottanut yliannostuksen kokaiinia, rauhoittavia lääkkeitä ja unilääkkeitä. Hän jätti jälkeensä myös viestilapun.
Hänen äitinsä kuoli vain vähän yli viikko aikaisemmin. Tämän ja McQueenin parisuhdevaikeuksien hänen miesystävänsä kanssa uskotaan olleen itsemurhan taustalla. McQueen kärsi masennuksesta, ahdistuksesta ja unettomuudesta ja oli jo aiemmin yrittänyt itsemurhaa.
Lapu-Lapu City

Lapu-Lapu City on Mactanin saarella sijaitseva kaupunki Metro Cebun edustalla Filippiineillä. Se on nimetty päällikkö Lapu-Lapun kunniaksi. Lapu-Lapu johti joukkoja, jotka puolustivat Mactanin saarta Mactanin taistelussa Fernão de Magalhãesin retkikuntaa vastaan 27. huhtikuuta 1521. Kaupungin entinen nimi on Opon. Lapu-Lapu Cityn pormestari on Paz Radaza.
Kulttuuri.
Kieli.
Mactanin saarella paikallisten käyttämä kieli on cebuano.
Alueet.
Lapu-Lapu City on jaettu kolmeenkymmeneen alueeseen.
Matkailu.
Paikalliset käsityöläiset valmistavat kitaroita, jotka ovat Lapu-Lapu Cityn yksi paikallinen erikoisuus.
Huurumadonlakki

Huurumadonlakki ("Psilocybe cubensis") on trooppisten ja subtrooppisten alueiden ravinteikkailla ruohomailla ja lannalla tavattu madonlakkisuvun psilosybiinisieni. Laji on yleisimpiä päihteeksi kasvatettuja ja käytettyjä sieniä. Suomen lainsäädäntö määrittelee kaikki Psilosybe-sienet huumausaineiksi.
Ulkonäkö.
Huurumadonlakin lakki on 2–8 cm leveä, kartiomainen ja iän myötä kupera leviten itiöemän myöhemmässä vaiheessa vaakatasoon asti säilyttäen usein pienen kohouman keskellä lakin yläosaa. Lakki on kosteusmuuntuva ja kosteana lievästi tahmea. Aikaisessa vaiheessa lakki on väriltään punertava vaalentuen kultaisen ruskeaksi tai lähes valkoiseksi.
Heltat ovat liittyneet jalan yläosaan ja sijaitsevat lähekkäin toisiinsa nähden, laajeten hieman lakin reunoja kohti. Väriltään heltat ovat aluksi vaaleita ja harmahtavia, minkä jälkeen ne värjäytyvät tummanpurppurasävyisiksi ja lähes mustiksi itiöiden vaikutuksesta jääden kirjaviksi ja vaaleammiksi lakin reunoilta.
Huurumadonlakin jalka on 4–15 cm pitkä, 0,5–1,5 cm leveä, valkoinen tai hieman kellertävä sekä ainakin osittain ontto. Lakista irtoutunut suojus jää usein itiöiden tummentamana kiinni jalkaan.
Sieni värjäytyy rihmastoa myöten sinertäväksi pienemmänkin käsittelyn tai vaurion vaikutuksesta vaurioituneella alueella.
Historia.
Ensimmäinen kirjattu kuvaus sienestä tunnetaan vuodelta 1904 Kuubasta- Sen lajitteli F.S. Earlen kaulussieniin (Stropharia), siinä yhteydessä sieni sai tieteellisen lajinimensä "cubensis", joka tarkoittaa Kuubasta tulevaa.
Vuonna 1907 N. Patouillard löysi sienen Vietnamin Tonkinista ja lajitteli sen lahokkasukuun "Naematoloma caerulescensiksi".
Vuonna 1941 W. A. Murrill nimesi sienen Floridassa uudelleen nimelle "Stropharia cyanescensis".
Myöhemmin laji on vakiintunut luokiteltavaksi madonlakkeihin (Psilocybe).
Elinympäristö ja levinneisyys.
Huurumadonlakki kasvaa kosteilla, ravinteikkailla ruohomailla usein suurten laiduntavien kasvinsyöjien, kuten lehmien ja hevosten lannalla useimmiten muiden sienilajien rinnalla.
Sientä esiintyy laajalti trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla Meksikossa, Belizessä, Costa Ricassa, Guatemalassa, Hondurasissa, Kuubassa, Dominikaanisessa tasavallassa, Ecuadorissa, Guadalupessa, Martiniquessa, Puerto Ricossa, Trinidadissa, Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ranskan Guayanassa, Perussa, Kambodžassa, Intiassa, Malesiassa, Filippiineillä, Thaimaassa, Vietnamissa, Australiassa, Tasmaniassa, Uudessa-Seelannissa sekä Yhdysvaltojen eteläisemmissä osissa.
Sienen levittyä erilaisiin paikkoihin siitä on kehittynyt useita eri nimien alle eriteltyjä kantoja, jotka eroavat toisistaan lähinnä ulkomuodollisten seikkojen perusteella.
Lainsäädäntö.
Sienen hallussapito, käyttö, kasvattaminen ja myynti on kielletty Suomen huumausainelainsäädännössä. Itiöt eivät sisällä psykoaktiivisia aineita, ja niiden hallussapito on sallittua, mikäli niitä ei aiota käyttää kasvatustarkoituksiin.
Anthony LaPaglia

Anthony LaPaglia (s. 31. tammikuuta 1959 Adelaide, Australia) on australialainen näyttelijä. Hän sai Golden Globe -palkinnon roolista Jack Malonena televisiosarjassa "Ilman johtolankaa", jota tehtiin vuosina 2002–2009. Hänellä oli Jimmy Wylerin rooli televisiosarjan "Harkittu murha" sarjan toisella ja viimeisellä kaudella. Hän on näytellyt myös monissa elokuvissa, kuten "Päämies", "Apua, vaimoni on teurastaja" sekä "Syksy New Yorkissa" ja vieraillut muun muassa televisiosarjassa "Frasier", jossa hän näytteli Daphne Moonin veljeä Simonia. Simonin rooli toi hänelle Emmyn parhaan komediasarjassa vierailevan miesnäyttelijän palkinnon.
LaPaglia syntyi Australiassa Adelaidessa italialais-alankomaalaiseen perheeseen. Hän muuttanut sittemmin Yhdysvaltoihin ja on naimisissa australialaisen näyttelijän Gia Caridesin kanssa. Pariskunnalla on yksi lapsi. LaPaglia on jalkapallon ystävä ja on pelannut maalivahtina jo toimintansa lopettaneessa australialaisessa National Soccer Leaguessa.
Dinu Lipatti

Dinu Lipatti (19. maaliskuuta 1917 Bukarest – 2. joulukuuta 1950 Geneve) oli romanialainen pianisti.
Lipatti syntyi musikaaliseen perheeseen: hänen isänsä oli viulisti, äitinsä pianisti, ja lisäksi säveltäjä George Enescu oli hänen kummisetänsä. Lipatti tuli toiseksi vuonna 1934 Wienissä järjestetyssä kansainvälisessä pianokilpailussa. Tämän jälkeen hän opiskeli Alfred Cortotin, Nadia Boulangerin, Paul Dukasin ja Charles Münchin johdolla Pariisissa. 
Vuonna 1943 Lipatti muutti vaimonsa kanssa Geneveen, jossa hänestä tuli pianonsoiton professori. Lipatti kuoli vuonna 1950 Hodgkinin lymfoomaan 33-vuotiaana. Hänestä tehtiin vuonna 1997 postuumisti Romanian akatemian jäsen. 
Lipatti tulkitsi muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartin ja Frédéric Chopinin teoksia, mutta levytti myös Franz Lisztiä, George Enescua, Maurice Ravelia, Robert Schumannia, Edvard Griegiä ja Johann Sebastian Bachia.
Germanos

Germanos (, 1771 Dimitsána – 1826 Mesolóngi), Patraksen piispa, alkuperäiseltä nimeltään Geórgios Gkózias (Γεώργιος Γκόζιας), oli yksi Kreikan itsenäisyysliikkeen Filikí Etaireían jäsenistä. 25. maaliskuuta 1821 hän kohotti kapinalipun Agía Lávran luostarissa ja julisti itsenäisyystaistelun alkaneeksi. Vaikka ele oli lähinnä symbolinen (kansannousu oli jo käytännössä alkanut) on tapaus kuitenkin kreikkalaisille merkittävä juuri symbolisen arvonsa vuoksi, ja siitä katsotaan usein alkaneen Kreikan vapaussodan. Germanos oli kotoisin Dimitsánasta Peloponnesoksen niemimaalta.
Mike Comrie

Mike Comrie (s. 11. syyskuuta 1980, Edmonton) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, joka pelasi keskushyökkääjän paikalla.
Ura.
Comrie pelasi loistavasti nuoruusvuosiensa lopun 1998–2001 Yhdysvaltain yliopistosarjassa ja WHL:ssä. Comrie on Edmonton Oilersin kolmannen kierroksen varaus numero 91. Comrie pelasi ensimmäiset ottelunsa Oilersissa kaudella 2000–2001 pelaten 41 ottelua ja tehden niissä tehopisteet 8 + 14 = 22.
Seuraavalla kaudella (2001–2002) Comrie pelasi Oilersissa kaikki 82 runkosarjan ottelua tehden niissä tehopisteet 33 + 27 = 60. Seuraavankin kauden Comrie pelasi koko kauden Oilersin kokoonpanossa pelaten 69 ottelua ja tehden tehot 20 + 31 = 51.
Comrie ja Edmonton eivät päässeet kesällä 2003 yhteisymmärrykseen uudesta sopimuksesta ja Edmontonin toimitusjohtaja Kevin Lowe myi Comrien joulukuussa 2003 Philadelphia Flyersiin, josta sai vaihdossa puolustaja Jeff Woywitkan ja kaksi varausoikeutta. Pari päivää myöhemmin Comrie ja Philadelphia tekivät yhden vuoden sopimuksen. Flyersissä Comrie ehti pelata vain 21 ottelua, kunnes hänet myytiin Phoenix Coyotesiin vaihdossa Sean Burkeen, Branko Radivojevičiin ja Ben Eageriin . Siellä hän pelasi 28 ottelua ja teki niissä tehot 8 + 7.
 Comrie siirtyi Ruotsin Elitserieniin, Färjestadiin. Comrie pelasi Ruotsissa vain 10 ottelua. Kaudeksi 2005–2006 Comrie palasi Coyotesiin ja pelasi siellä 80 ottelua ja teki tehot 30 + 30 = 60. Comrie myytiin kaudella 2006–07 Ottawa Senatorsiin vaihdossa venäläishyökkääjä Aleksei Kaigorodoviin .
Kesällä 2007 Comrie teki vuoden sopimuksen New York Islandersin kanssa. Comrie oli kaudella 2007–2008 Islandersin paras pistemies ja jatkoi sopimustaan joukkueessa myös seuraavalle kaudelle. Helmikuussa 2009 Comrie myytiin kuitenkin Islandersista Ottawa Senatorsiin puolustaja Chris Campolin kanssa. Ottawa antoi kaupassa hyökkääjä Dean McAmmondin ja ensimmäisen kierroksen varausoikeuden .
Syyskuussa 2009 Comrie teki yksivuotisen sopimuksen Edmonton Oilersin kanssa. Syyskuussa 2010 Comrie siirtyi yksivuotisella sopimuksella Pittsburgh Penguinsiin. Kausi Pittsburghissa jäi hänen pelaajauransa viimeiseksi. Comrie ilmoitti uransa päättymisestä helmikuussa 2012, käytyään läpi kolmannen lonkkaleikkauksen viiden vuoden sisällä.
Kanadan maajoukkueessa Comrie pelasi kolme arvoturnausta. Hän oli mukana MM-kilpailuissa vuosina 2002, 2003 ja 2006. Vuoden 2003 kisoista Comrie ja Kanada voittivat maailmanmestaruuden.
Yksityiselämä.
Comrie oli naimisissa näyttelijä-laulaja Hilary Duffin kanssa. He menivät kihloihin Havaijilla seurusteltuaan yli kaksi vuotta, ja avioituivat Kaliforniassa kesällä 2010. Heidän ensimmäinen lapsensa syntyi maaliskuussa 2012. Pari erosi helmikuussa 2016.