tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1973

 
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut vuonna 1973 olivat jääkiekon 40. maailmanmestaruuskilpailut ja samalla 51. Euroopan-mestaruuskilpailut. Turnaus järjestettiin Moskovassa 31. maaliskuuta – 15. huhtikuuta 1973. Osallistuneita joukkueita oli kuusi, ja ne pelasivat kaksinkertaisen sarjan eli kukin kahdesti kutakin toista joukkuetta vastaan. Neuvostoliitto voitti historiansa 12. maailmanmestaruuden voittamalla kaikki kymmenen otteluaan suurella maalierolla. Suomi sijoittui neljänneksi. Kanada boikotoi kisoja vastalauseena Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jyrkille amatöörisäännöille. B- ja C-sarjat pelattiin Itävallan Grazissa.
Turnauksessa tehtiin kisahistoriaa, kun Tšekkoslovakian Jiří Holík antoi yhdessä ottelussa kuusi maaliin johtanutta syöttöä. Vasta vuonna 2025 Teuvo Teräväinen ylsi samaan ottelussa Sloveniaa vastaan.
Suomi turnauksessa.
Suomi voitti turnauksen alussa Länsi-Saksan ja Puolan ylivoimaisesti. Leijonat johti ensimmäistä Ruotsia vastaan pelattua ottelua pitkään lukemin 1–0, mutta ottelu päättyi jäähyihin sortuneen Suomen tappioksi maalein 2–3, kun Ruotsin Mats Åhlberg teki voittomaalin ajassa 58.35. Sen jälkeen Suomi voitti Länsi-Saksan vain 2–1 ja pelasi Puolan kanssa 1–1-tasapelin. Suomi taisteli mitalista ottelussa, jossa se kohtasi toistamiseen Ruotsin. Suomen parhaaksi pelaajaksi kisoissa oli noussut Henry Leppä, joka teki ottelun avausmaalin. Sitä seurasi kuitenkin Esa Peltosen 10 minuutin jäähy, jonka hän sai kaukalon laidan paukuttamisesta. Toisessa erässä Suomen pelaajille jaettiin runsaasti jäähyjä. Lalli Partinenkin sai jäähyn, jota hän istui 27 sekuntia liikaa. Tämän aikana Ruotsi teki viidellä kolmea vastan pelatessaan tasoitusmaalin, minkä jälkeen Ruotsia edustanut Börje Salming teki voittomaalin. 
A-sarja.
Länsi-Saksa putosi B-sarjaan.
1. kierros
2. kierros
B-sarja.
Itä-Saksa nousi A-sarjaan. Sveitsi ja Italia putosivat C-sarjaan.
C-sarja.
Norja ja Alankomaat nousivat B-sarjaan.
Skutarijärvi

Skutarijärvi (, montenegroksi Скадарско језеро, "Skadarsko jezero"), on Balkanin suurin järvi. Montenegron ja Albanian rajalla sijaitseva järvi on nimetty Pohjois-Albaniassa järven rannalla sijaitsevan Skutarin kaupungin () mukaan. Historiallisesti järvi oli osa Adrianmerta.
Skutarijärven pinta on vain kuusi metriä merenpinnan yläpuolella ja sen pinta-ala vaihtelee 390 km² ja 530 km² välillä. Syvimmillään järvi on 44 metriä syvä. Järven länsi- ja lounaispuolella on jyrkkiä vuoria. Sen itäpuolella puolestaan on tasankoja ja soita. Järvestä kaksi kolmannesta sijaitsee Montenegron puolella. Järven laskujoki on Albanian ja Montenegron rajajoki Bojana, joka on 41 kilometrin pituinen ja virtaa Skutarijärven eteläosista Adrianmereen.
Montenegron puoleisesta osasta tehtiin vuonna 1983 kansallispuisto, jossa tavataan muun muassa Euroopassa harvinaisia pelikaaneja. Alue on myös Ramsarin sopimuksen piirissä. Järven pohjoispuolella oleva suo on lintujen suosima alue. Yleensäkin kansallispuiston alue on suurimpia lintujen pesimäalueita Euroopassa ja alueella esiintyy 270 lintulajia. Järvessä elää monenlaisia nilviäisiä, kuten useita kotoperäisiä kotilolajeja. Skutarijärven pohjan alla on karstilähteitä, joista järveen pulppuaa vettä. Tämä veden pulppuaminen lähteistä tapahtuu toisinaan vesisuihkuina ja lähteiden ympärillä esiintyy joskus kylmiä vesipyörteitä.
Akroliitti

 
Akroliitti oli antiikin Kreikan ja Rooman kuvataiteessa ihmistä esittävä veistos, jonka paljaat vartalon osat (kädet, jalat ja pää) olivat marmoria ja muut osat kullattua tai vaattein peitettyä puuta. Nimitys tulee kreikan sanoista "acros" (äärimmäinen) ja "lithos" (kivi).
Akroliitteja alettiin tehdä Kreikassa 500-luvun eaa. lopussa tai 400-luvun eaa. alussa. Ne olivat pääosin kulttiveistoksia. Niiden puisia osia ei ole säilynyt, mutta kiviset osat voidaan tunnistaa akroliiteiksi muutamista yksityiskohdista. Niiden pään alapinta on esimerkiksi tasainen. Akroliittien kivisiä osia on esimerkiksi Rooman Ludovisi-kokoelmassa oleva jättimäinen pää ja Krimisasta lyötynyt Apollon-veistos.
Ataksiitti

Ataksiitit ovat rautameteoriittiluokka. Ne koostuvat pääasiassa tanniittiseoksesta, ja lisäksi niissä on plessiittiä, troiliittia ja mikroskooppisia kamasiittilamelleja. Siinä ei näy Widmanstättenin kuvioita. Ataksiitit ovat tunnetuista meteoriiteista nikkelipitoisimpia (yleensä niissä on yli 18 % nikkeliä).
Ataksiitit ovat harvinainen luokka, ja yksikään todetuista 50 rautameteoriiteista ei ole ataksiitti, tosin suurin löydetty meteoriitti Hoban meteoriitti kuuluu tähän luokkaan.
Bottoms Up (Obie Tricen albumi)

Bottoms Up on yhdysvaltalaisen rap-artisti Obie Tricen huhtikuussa 2012 ilmestynyt kolmas studioalbumi.
Trice valitsi "Bottoms Upin" albumin nimeksi, koska hän haluaa pitää albumeillaan alkoholiteemaiset nimet. Hän alkoi työstää albumia jo toisen albuminsa "Second Round’s on Me" julkaisun aikoihin vuonna 2006.
Algimantas Liubinskas

Algimantas Liubinskas (s. 4. marraskuuta 1951 Kybartai, Liettuan SNTL, Neuvostoliitto) on liettualainen poliitikko, jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Ura.
Liubinskas edusti peliurallaan FK Žalgirista vuosina 1973–1984 pelaten seuran paidassa kaikkiaan 62 ottelua. Huhtikuussa 1983 hänestä tuli nuorin päävalmentaja Neuvostoliiton pääsarjassa, kun Žalgiris palkkasi 31-vuotiaan Liubinskasin päävalmentajakseen. Hän valmensi seuraa huhtikuuhun 1985 saakka.
Liettuan itsenäistyttyä 1992 Liubinskasista tuli Liettuan jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja. Liubinskasin johdolla Liettua voitti MM1994-karsinnoissa Latvian, Slovenian ja Ukrainan ollen lopulta karsintalohkon 5:s ja jättäen taakseen naapurimaa-Latvian. Liubinskas sai potkut tehtävistään karsintojen jälkeen 1995 riitauduttuaan maansa palloliiton kanssa.
Maajoukkuepestinsä jälkeen Liubinskas jatkoi uraansa Kareda Šiaulian päävalmentajana ja johdatti seuran Liettuan mestariksi kaudella 1996–1997. Sittemmin Liubinskas on valmentanut liettualaisseuroja FK Panerysta ja FK Ekranasta sekä puolalaista Jagiellonia Białystokia vailla suurempaa menestystä.
Vuonna 2002 Liubinskas nimettiin Liettuan alle 21-vuotiaiden maajoukkueen peräsimeen. Seuraavana vuonna hän palasi Liettuan A-maajoukkueen peräsimeen. EM2004-karsinnoissa Liubinskas luotsasi Liettuan lopulta karsintalohkon neljänneksi. Kisapaikka jäi kahdeksan ja jatkokarsintapaikka neljän pisteen päähän. Liettua ei ole onnistunut selviytymään arvokisoihin myöskään MM2006- eikä EM2008-karsinnoissa. Liubinskas jätti tehtävänsä elokuussa 2008 keskittyäkseen parlamenttivaalikampanjaansa.
Joulukuussa 2009 Liubinskas palasi valmennustehtäviin Ukrainan ykkösdivisioonassa pelaavan FK Lvivin päävalmentajana. Hän sai kuitenkin potkut jo huhtikuussa 2010.
Tammikuussa 2011 Liubinskas siirtyi kazakstanilaisen FK Kaisarin päävalmentajaksi. Joukkueen jäätyä kaudella 2011 liigassa kahdeksanneksi Liubinskas jätti tehtävänsä tammikuussa 2012.
Viimeinen laulu kuolemasta

Viimeinen laulu kuolemasta on vuonna 2007 julkaistu, suomalaisen black/dark metal -yhtye Mustan kuun lapset viimeiseksi jäänyt levy ennen hajoamistaan. Yhtye palasi yhteen usean vuoden tauon jälkeen ja on sittemmin julkaissut myös uutta materiaalia. Ennen albumia julkaistiin single "Morfiinisiivet", joka ylsi Suomen virallisen listan sijalle 4.
Albumi sisältää bonuksena "Morfiinisiivet"-kappaleen musiikkivideon
Widmanstättenin kuvio

Widmanstättenin kuviot ovat ainutlaatuisia pitkiä nikkeli-rautakiteitä, joita on niin sanotuiksi oktaedriiteiksi luokitelluissa rautameteoriiteissa. Ne koostuvat limittäisistä kamasiitti- ja tanniittinauhoista, joita sanotaan lamelleiksi. Ne ovat saaneet nimensä kreivi Alois von Beckh Widmanstätten mukaan.
Oktaedriittien nikkelikoostumus määräytyy niiden sisältämistä suhteellisista kamasiitti- ja tannittimineraalien määristä. Tanniitin nikkelipitoisuus on 30–65 %, kun se kamasiitissa on vain 5–10 %. Hitaasti jäähtyvissä oloissa näillä nikkelimineraaleilla on taipumus kiteytyä toistensa kanssa limittäisiksi lamelleiksi.
Kamasiittilamellit, jotka ovat tavallisesti 0,5–1,5 mm leveitä, muodostuvat ensinnä kiteytyneen tanniitin (111)-tasojen suuntaisille oktaedripinnoille. Nämä rautameteoriitit ovatkin saaneet nimensä juuri nikkelimineraalien koostumukselle ominaisen kiteytymismekanisminsa vuoksi. Kidekuviot tulevat näkyviin sahatun meteoriitin pinassa, kun se kiillotetaan ja käsitellään hapolla, sillä tanniitti on vastuskykyinen hapoille.
Koska nikkeli-rautakiteet kasvavat useiden senttien mittaisiksi vain silloin, kun sula metalli jäähtyy hitaasti miljoonien vuosien kuluessa, näiden kiteiden ilmenemisen avulla voidaan määrittää, onko rautakappale peräisin meteoriitista vai maankuoresta. Tämän menetelmän kehitti 1808 kreivi Alois von Widmanstätten, joka oli Wienissä sijaitsevan keisarillisen posliinitehtaan johtaja.
Lamellien väleissä on yleensä hienojakoista kamasiitin ja tanniitin seosta, plessiittiä.
Kuvioiden keksijäksi on toisinaan mainittu myös englantilainen G. Thomson, jonka havainto on peräisin aiemmalta ajalta mutta jäi vaille julkisuutta.
Guy Hellers

Guy Hellers (s. 10. lokakuuta 1964) on luxemburgilainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana.
Juniorina US Bascharagessa ja CS Hollerichissa pelannut Hellers siirtyi 16-vuotiaana ranskalaiseen FC Metziin. Nuori keskikenttäpelaaja edusti seuraa kahden kauden ajan, kunnes siirtyi belgialaiseen Standard Liègeen. Hän edusti seuraa kaikkiaan 17 kautta ja pelasi 383 ottelua tehden niissä 30 maalia. Hän lopetti peliuransa kauden 1999–2000 jälkeen.
Luxemburgin maajoukkueessa Hellers pelasi urallaan 55 maaottelua ja teki kaksi maalia. 
Hellers valittiin Luxemburgin vuoden urheilijaksi 1990 ja 1995.
Meriitit pelaajana
Ura valmentajana.
Peliuransa jälkeen Hellers toimi Luxemburgin juniorimaajoukkueiden valmennustehtävissä. Vuonna 2004 hän nousi Luxemburgin A-maajoukkueen peräsimeen. Hellersin johdolla piskuinen Luxemburg on jäänyt karsintalohkojensa jumboksi sekä MM2006- että EM2008-karsinnoissa. Ainoan karsintavoittonsa se otti vieraskentällä Valko-Venäjää vastaan 13. lokakuuta 2007. 
Elokuun alussa 2010 Hellers ilmoitti jättävänsä tehtävänsä Luxemburgin valmentajana kuuden vuoden rupeaman jälkeen.
Muovikassimuseo

Muovikassimuseo on yksityinen ja vapaamuotoinen muovikassien kokoelma, jonka materiaaleista järjestetään muutaman vuoden välein kesänäyttelyitä Perniössä, Salossa. Se voi pyynnöstä järjestää rajatuista teemoista pienoisnäyttelyitä myös muualla. Muovikassimuseon kokoelmien ydin on 1960–70-luvuilta, jolloin Timo Lapila pani talteen erikoisimpia muovikasseja. Ne olivat usein Amerplastin sovelluksia muovikassin monista käyttömahdollisuuksista.
Ensimmäiset näyttelyt järjestettiin 1990-luvun alussa Salon kirjastossa. Niiden teemoina olivat ”kauneimmat muovikassit” ja ”muovikassit ja yhteiskunta”. Sen jälkeen lyhytaikaisia näyttelyitä oli muun muassa Blue Sea Film Festivaleilla ja Paasikivi-Opistossa.
Vuonna 1986 Iltalehti kertoi, että Perniöön perustetaan muovikassimuseo. Tämän seurauksena Perniön kunnalle lahjoitettiin suuri erä muovikasseja, muun muassa Sinikka Suomisen kokoelma. Kun Turun Messujen Aarre 98 -näyttelyssä oli esillä Perniön Muovikassimuseo, se sai paljon julkisuutta ja lisää kassilahjoituksia. Tämän rohkaisemana ja lukuisien lahjoitusten moraalisesti velvoittamana Tarja ja Timo Lapila pystyttivät koko kesän mittaisen muovikassimuseon näyttelyn Perniön asemalle kesällä 1999. Samana vuonna muovikassi täytti lehtitietojen mukaan 40 vuotta. Sen jälkeisinä vuosina on laajentuneissa näyttelytiloissa ollut kesänäyttelyitä muutaman vuoden välein. Esillä on ollut myös muovikassimuseon ystävien järjestämiä näyttelyitä aiheinaan muun muassa t-paidat, hotellisaippuat, laiva-aiheiset postikortit ja valokuvat sekä postitaide.
Museon kokoelmissa on muutamia kymmeniä tuhansia kotimaisia ja ulkomaisia muovi- ja paperikasseja. Näyttelyripustuksissa pääpaino on ollut kassien näyttävällä ulkonäöllä, erikoisilla julkaisijoilla ja käyttömuodoilla, museaalisuudella sekä kulttuurihistoriallisella erikoisuudella. Muovikassimuseolla on suuri määrä yksittäisiä ja pysyviä lahjoittajaystäviä, ja nykyisistä kasseista on suurin osa tullut kokoelmiin eri henkilöiden lahjoituksina. Lahjoitusten ja yhteydenottojen perusteella voidaan päätellä, että Suomessa on ollut suuri määrä muovikassien keräilijöitä. Keräilyn motiivina on ollut joko aito kierrätyskäytön suosiminen, muun muassa matonkuteiksi, tai sitten kaikelle keräilylle yhteinen halu säästää henkilökohtaisesti rakkaita ja ainutkertaisia kuvallisen esinemaailman tuotteita.
Kiinteä muovikassimuseo Lapilan asunnolla entisellä konepajalla oli julkinen näyttelypaikka aina 2010-luvulle saakka, kunnes viranomaiset kielsivät toiminnan paloturvallisuuden vuoksi. Nykyään kokoelmasta on tehty kiertäviä näyttelyitä.
Paavo Leinonen

Paavo Leinonen (12. toukokuuta 1894, Säräisniemi – 13. kesäkuuta 1964, Oulu) oli suomalainen taidemaalari. Säräisniemen kirkonkylästä syntyisin ollut Leinonen opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa, jossa perehtyi erityisesti koristemaalaukseen, vuosina 1914–1917 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuonna 1917. Leinonen debytoi taiteilijana Helsingissä vuonna 1917.
Nuoruudessaan Leinonen kuului Tyko Sallisen ympärille muodostuneeseen ekspressionistiseen Marraskuun ryhmään. Marraskuun villeihin kuuluneiden taiteilijoiden lisäksi Leinonen oli myös kirjailija Joel Lehtosen läheinen ystävä.
Elämä ja ura.
Leinonen työskenteli 30 vuoden aikana yli 20 kirkollisessa kohteessa ja häntä pidettiin erityisesti hiljaisen harmonian mestarina. Hänen tuotantoaan on muun muassa Taulumäen ja Säynätsalon kirkoissa Jyväskylässä, Lapuan tuomiokirkossa, Vihdin, Sääksmäen, Akaan ja Kestilän kirkoissa, Savonlinnan tuomiokirkossa, Kuortaneen, Töölön, Saarijärven ja Kärkölän kirkoissa, Kuusamon Pyhän Ristin kirkossa, Oulun tuomiokirkossa, Tuiran kirkossa Oulussa ja myös Oulun Hintan seurakuntakodin iso alttariseinämaalaus on Leinoselta tilattu työ.
Kirkollisten kohteiden lisäksi Leinosen teoksia löytyy muun muassa Aineen taidemuseon, Kemin taidemuseon ja Ateneumin kokoelmista ja hänen luonnoksiaan ja esineistöään on esillä Säräisniemen kotiseutumuseossa yhdessä hänen sukulaisensa ja ystävänsä taidemaalari ja taidegraafikko Olli Seppäsen luonnoksien ja esineistön kanssa. Erityisesti Oulun taidemuseolla on huomattava kokoelma Leinosen teoksia eri vuosikymmeniltä.
Leinonen sai valtion taiteilijaeläkkeen vuonna 1959. Vanhoilla päivillään hän osallistui vielä vuonna 1962 Joulukuun ryhmän ns. "villien" taiteilijoiden protestinäyttelyyn, josta tuli Leinosen viimeinen näyttely. Viimeiset vuodet hän asui Hiirosen vanhainkodissa Oulussa.
Markku Silén

Markku Silén (s. 1956) on suomalainen yritysjohtaja, joka on toiminut muun muassa Accenturen johdossa. 
Ura.
Silén aloitti uransa Helsingin yliopiston psykologian laitoksen laboratorioinsinöörinä suunnittelemalla aivotutkimuksen teknisiä järjestelmiä ja analyysiohjelmistoja (1978–1980). Hänen ensimmäinen työpaikkansa yritysmaailmassa oli Digital Equipment Corporation Oy:n kouluttajana, koulutusjohtajana ja tietohallintojohtajana (1980–1987).
Cap Geminin toimitusjohtajana (1987–1993) Markku Silén vastasi yhtiön Suomen liiketoiminnan käynnistämisestä ja kasvattamisesta 300 hengen kokoiseksi asiantuntijaorganisaatioksi.
Andersen Consultingin (myöhemmin Accenture) toimitusjohtajaksi Silén nimitettiin vuonna 1994. Yhtiö kasvoi voimakkaasti 70:stä usean sadan hengen organisaatioksi ja kehittyi muutamassa vuodessa Suomen suurimmaksi liikkeenjohdon konsultointiyritykseksi. Hän vastasi myös Suomen tytäryhtiön muutoshallinnan kompetenssiryhmän perustamisesta. Vuodesta 2002 alkaen Silén nimitettiin Accenturen Pohjoismaiden johtajaksi. Hänen toimikaudellaan (2002–2006) Accenturen henkilömäärä Pohjoismaissa kasvoi 2 400:sta yli 4 000 henkilöön (joista yli 1 000 työskenteli offshore-keskuksissa esimerkiksi Intiassa, Kiinassa ja Riiassa). Accenturen liiketoiminnan painopistealueet laajenivat Silénin toimikaudella Pohjoismaissa liikkeenjohdon konsultoinnista ja tietotekniikan projektityöstä myös ulkoistamistoimeksiantojen toteuttamiseen.
Helmikuusta 2007 alkaen Silén on ollut oman yrityksensä Winnovation Oy:n toimitusjohtaja. 
Luottamustehtävät.
Markku Silén vaikutti 1990-luvun lopussa paljon koko liikkeenjohdon konsultoinnin alan uudistumiseen Suomessa. Hän toimi Liikkeenjohdon konsultit ry:n (LJK) puheenjohtajana vuosina 1997–1999. Markku Silénin merkityksestä Suomen liikkeenjohdon konsultoinnissa kerrotaan kirjassa.
Vuoden 2007 aikana hän oli Managament Events Oy:n, Inion Ltd:n, Fifth Element Oy:n hallituksen jäsen sekä Synocus Oy:n Innovation Boardin puheenjohtaja. Vuonna 2008 Silénistä tuli kiinalaisen offshore-ohjelmistoyrityksen Ethos Technologies Inc:n hallituksen jäsen. Vuoden 2009 kesällä hänet nimitettiin sosiaalisen median konsultointiyrityksen Zipipopin hallituksen puheenjohtajaksi. Syyskuussa 2009 Markku Silén aloitti Growth Lab Consultingin hallituksen jäsenenä. Winnovation keskittyy yritysten innovaatiojärjestelmien ja innovaatiojohtamisen kehittämiseen. Sen tavoitteena on auttaa voimakkaasti kasvavia teknologia- ja palveluyrityksiä kasvun ja kansainvälistymisen hallinnassa. Toukokuussa 2013 Silen nimitettiin Kuntien Tiera Oy:n hallituksen puheenjohtajaksi.
Yksityiselämä.
Markku Silén on myös innokas musiikinharrastaja. 1970-luvun alussa hän esiintyi Fugging Great -nimisessä rockyhtyeessä eri puolilla Pohjois-Suomea. Saman vuosikymmenen lopulla hän perusti Helsingissä ystävänsä Risto Hemmin kanssa Ultima Thule -yhtyeen, joka esiintyi pääkaupunkiseudulla (esimerkiksi Tavastia Klubilla). Tämän jälkeen Silén on esiintynyt useassa eri kokoonpanoissa ja ollut aktiivisesti mukana kaikkien työuransa firmojen bändeissä.
Pop Is Dead

"Pop Is Dead" on englantilaisen rock-yhtyeen Radioheadin single, joka julkaistiin vuonna 1993. Se julkaistiin kolmantena singlenä albumilta "Pablo Honey". Se on Radioheadin ainoa single, jota ei ole julkaistu albumilla
"Pop Is Dead" nousi sijalle 42 Britannian singlelistalla vuonna 1993.
Kappaleen musiikkivideo kuvattiin Wayland's Smithyssä Oxfordshiressä.
Juminkeko-säätiö

Juminkeko eli Juminkeko-säätiö ylläpitää Kuhmossa sijaitsevaa Kalevalan ja karjalaisen kulttuurin informaatiokeskus Juminkekoa. Juminkeko-säätiön toimitalon ovat suunnitelleet arkkitehdit Mikko Heikkinen ja Markku Komonen.
Toiminta.
Säätiön tehtäviä ovat Kalevalaan liittyvän kulttuuriperinteen vaaliminen ja kulttuurivaihto Karjalan tasavallan ja Suomen välillä. Käytännössä säätiö järjestää näyttelyitä ja erilaisia tilaisuuksia Kuhmossa ja eri puolilla Suomea ja Karjalan tasavaltaa. Lisäksi toimintaan kuuluu julkaisutoimintaa, perinteen keruuta ja arkistointia sekä Vienan runokylien elvytystoimintaa. Juminkeko toimii myös valtakunnallisena lastenkulttuurikeskuksena perinnekulttuurin alalla.
Juminkeko-säätiö järjestää tutkimusmatkoja Karjalan tasavallan alueella eri perinnekulttuurin ja sen tutkimuksen toimijoiden kanssa. Yhteistyökumppaneita ovat muun muassa SKS:n kansanrunousarkisto ja Kalevalaseura sekä Karjalan puolella Venäjän tiedeakatemian Karjalan Tiedekeskuksen Kielen, kirjallisuuden ja historian instituutti.
Perustoimintaansa säätiö saa avustusta opetus- ja kulttuuriministeriöltä. Muu osa toimintavaroista tulee erilaisten hankkeiden (EU-hankkeet, lähialueyhteistyöhankkeet, Suomen Kulttuurirahaston rahoittamat hankkeet, yms.) kautta.
Vienan runokylien elvytys.
Juminkeko-säätiö on vuodesta 1990 alkaen toteuttanut yhdessä Karjalan tasavallassa toimivan Arhippa Perttusen säätiön kanssa Vienan runokylien elvytyshanketta, jonka kestoaika on 25 vuotta. Hankkeen tarkoituksena on vienankarjalaisen kulttuurin pelastaminen. Vienan runokylien elvytyshanke hyväksyttiin vuonna 1993 Unescon Kulttuurikehityksen vuosikymmen -ohjelmaan. Hankkeen piiriin kuuluvista kylistä Paanajärven kylä hyväksyttiin World Monuments Watchin Maailman sadan uhanalaisimman kulttuurikohteen listalle vuosiksi 1996–2001. Paanajärven kylälle myönnettiin vuoden 2005 Europa Nostra -mitali, joka on korkein eurooppalainen kulttuuriperinnön suojelemisesta annettava palkinto.
Stop Whispering

"Stop Whispering" on englantilaisen rock-yhtyeen Radioheadin single, joka julkaistiin vuonna 1993. Se julkaistiin neljäntenä singlenä albumilta "Pablo Honey". Kappale kirjoitettiin Pixiesin, jolla oli suuri vaikutus Radioheadiin tuolloin, kappaleen tribuutiksi. Yhdysvalloissa julkaistun version remiksasi Chris Sheldon, ja lisäsi siihen kielisoittimen ja hitaamman tempon.
"Stop Whispering" on yksi Radioheadin vanhimmista kappaleista; se luotiin kun yhtyeen nimi oli vielä "On A Friday".
Kappaleen videossa Thom Yorkella on pitkät, vaaleat, hartioihin ylettyvät hiukset ja valkoinen puku.
Knud Enemark Jensen

Knud Enemark Jensen (30. marraskuuta 1936 – 26. elokuuta 1960) oli tanskalainen maantiepyöräilijä. Hän kuoli Rooman kesäolympialaisissa 1960 maantiepyöräilyn joukkueaika-ajon rasituksiin. 
Kisojen ensimmäisenä päivänä käytiin maantiepyöräilyn 100 kilometrin joukkueaika-ajo, johon Tanskan joukkue osallistui. Joukkueessa ajoivat Jensen, Niels Baunsøe, Vagn Bangsborg ja Jørgen B. Jørgensen. Kilpailu ajettiin hyvin lämpimissä olosuhteissa ilman lämpötilan ollessa jopa 40 °C. Jørgensen jäi muusta joukkueesta jo ennen kisan puoliväliä ja lopulta keskeytti. Kilpailussa joukkueen tulokseen laskettiin kolmen pyöräilijän tulos, joten jäljelle jääneiden oli ajettava maaliin asti. Kilpailun viimeisillä kilometreillä Jensen tuli huonovointiseksi ja sekavaksi ja lopulta hän kaatui. Hänet vietiin maalialueen ensiaputelttaan, jossa hän noin kahden tunnin kuluttua kuoli. Teltassa oli jopa 50 °C lämmintä. Tanskan viranomaisten saaman raportin mukaan Jensenin kuolinsyy oli lämpöhalvaus. Kilpailun aikana myös 31 muuta pyöräilijää kärsi lämpöhalvausoireista.
Jensenin kuoleman jälkeen Tanskan joukkueen valmentaja Oluf Jorgensen myönsi antaneensa joukkueen jäsenille Roniacol-nimistä lääkettä. Aine ei varsinaisesti paranna suorituskykyä. Se laajentaa verisuonia ja laskee verenpainetta. Vuonna 1960 suorituskykyä parantavien aineiden käyttö ei ollut vielä kiellettyä.
Yleisesti väitetään että Jensenin kuolema johtui amfetamiinin käytöstä mutta Tanskan viranomaisten saamien ruumiinavaustietojen mukaan tästä ei ole näyttöä. Jensenin tapauksen on myös monesti sanottu herättäneen
urheilupäättäjät dopingin käytön vakavuuteen. Urheilussa dopingtestejä alettiin tehdä 1960-luvun loppupuolella.
József Várszegi

József Várszegi (7. syyskuuta 1910 Győr – 12. kesäkuuta 1977 Budapest) oli unkarilainen keihäänheittäjä, joka sijoittui pronssille Lontoon olympialaisissa 1948 tuloksella 67,03 m Tapio Rautavaaran ja Steve Seymourin jälkeen. EM-kilpailuissa hän sai pronssia Pariisissa 1938 tuloksella 72,78 m edellään suomalaiset Matti Järvinen ja Yrjö Nikkanen. Torinon EM-kilpailuissa 1934 hän sijoittui viidenneksi tuloksella 65,81 m ja Berliinin olympialaisissa 1936 kahdeksanneksi tuloksella 65,30 m.
Dušan Fitzel

Dušan Fitzel (s. 15. huhtikuuta 1963 Bojnice) on tšekkiläinen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. 
Ura pelaajana.
Fitzel pelasi suurimman osan urastaan AC Dukla Prahassa puolustavana keskikenttäpelaajana. Hän teki 158 pelaamassaan ottelussa kolme maalia vuosien 1983–1992 aikana. Hän pelasi kaksi kautta myös kyproslaisessa EPA Larnacassa ja lopetti uransa FK Chmel Blšanyssa kauden 1994–1995 jälkeen.
Ura valmentajana.
Fitzel aloitti valmennusuransa SK Slavia Prahan juniorijoukkueessa. 1998 hän siirtyi Tšekin jalkapalloliiton palvelukseen ja työskenteli seitsemän vuoden ajan alle 18- ja 21-vuotiaiden maajoukkuevalmentajana. Fitzel oli johdattamassa Tšekkiä alle 21-vuotiaiden Euroopan mestariksi vuonna 2002.
Tammikuussa 2006 Fitzel nimitettiin Maltan jalkapallomaajoukkueen uudeksi päävalmentajaksi. Hänen johdollaan piskuinen Malta on pelannut tasoonsa nähden hyvin. Lokakuussa 2006 Malta yllätti Unkarin maalein 2–1 ja otti ensimmäisen voiton sitten vuoden 1993. Lokakuussa 2007 se venyi 2–2 tasapeliin Turkkia vastaan. Fitzel onkin noussut Maltalla suureksi sankariksi ja saanut lempinimen "La Vallette" maltalaisen kansallissankarin Jean Parisot de la Valetten mukaan.
Heinäkuussa 2009 Fitzel ilmoitti yllättäen jättävänsä Maltan maajoukkueen. Lähdön syynä ovat Fitzeliä jo pitkään vaivanneet terveysongelmat.
Igor Dobrovolski

Igor Ivanovitš Dobrovolski () (s. 27. elokuuta 1967) on venäläinen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Tammikuusta 2016 lähtien hän on toiminut Moldovan maajoukkueen päävalmentajana.
Ura pelaajana.
Dobrovolski hankki jalkapalloilijan kannuksensa Tiraspolin urheilukoulussa ja liittyi 17-vuotiaana moldovalaisen FC Zimbru Chişinăun riveihin, josta siirtyi 1986 FK Dynamo Moskovaan. Pelattuaan neljä kautta Dynamossa Dobrovolski suuntasi ulkomaille ja CD Castellóniin. Sittemmin Dobrovolski pelasi Espanjan lisäksi Sveitsissä, Ranskassa, Italiassa, Saksassa ja Moldovassa.
Maajoukkuetasolla Dobrovolski pelasi Neuvostoliiton, IVY:n ja Venäjän maajoukkueissa. Hän oli voittamassa olympiakultaa 1988 Soulissa. Dobrovolski iski kisoissa kuusi maalia, yhden vähemmän kuin kisojen maalikuningas Brasilian Romário. Dobrovolski oli mukana myös MM-kisoissa 1990 sekä EM-kisoissa 1992 ja 1996.
Ura valmentajana.
Dobrovolski aloitti valmennusuransa moldovalaisen CS Tiligul-Tiras Tiraspolin pelaajavalmentajana 2004. Seuraavalla kaudella hän toimi vain päävalmentajana. Vuonna 2007 hän siirtyi Moldovan maajoukkueen peräsimeen ja jatkoi joulukuussa 2007 sopimustaan MM2010-projektin loppuun saakka. Karsinnat sujuivat kuitenkin surkeasti ja Moldovan jäätyä lohkonsa jumboksi ilman voittoja Dobrovolski jätti tehtävänsä lokakuussa 2009. 
Dobrovolski palasi valmennustehtäviin heinäkuussa 2010 FC Dacia Chișinăun päävalmentajana. Hänen johdollaan seura voitti Moldovan mestaruuden kaudella 2010/11. Dobrovolski jätti joukkueen kesällä 2013 luotsattuaan joukkueen mestaruuden jälkeen kahdesti liigassa hopealle. 
Lokakuun lopussa 2013 Dobrovolskista tuli FC Verisin päävalmentaja. 
Tammikuun alussa 2016 Dobrovolski palasi Moldovan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi.
Simon Addo

Simon Addo (s. 11. joulukuuta 1974) on ghanalainen entinen jalkapalloilija.
Addo oli voittamassa pronssia Barcelonan olympialaisista 1992 Ghanan joukkueen voitettua Australian pronssiottelussa 1–0. Hän edusti maataan myös seuraavissa kesäolympialaisissa Atlantassa, jossa joukkueen tie pysähtyi puolivälieriin Brasilian voitettua Ghanan 4–2.
Tomi Väkelä

Tomi Väkelä (s. 11. toukokuuta 1972) on suomalainen jääkiekkoilija, jonka peliura päättyi neliraajahalvaukseen vuonna 1990. Vammautuminen tapahtui, kun hän kaatui kaukalon laitaa vasten nuorten maajoukkueen EM-turnauksessa Ruotsissa. Hän oli yksi ikäluokkansa lupaavimmista pelaajista. Traaginen tapaturma sai maanlaajuista huomiota eri lehdissä.
Tomi Väkelän seura Vaasan Sport on jäädyttänyt hänen pelinumeronsa 27, mutta sen käyttöoikeus annettiin hänen pojalleen Jesselle tämän siirryttyä Sportin edustusjoukkueeseen.
Varhaisessa vaiheessa päättyneen urheilu-uransa jälkeen Väkelä on toiminut nuorten kykyjen pelaajatarkkailijana Euroopassa työnantajanaan NHL:n pelaajatarkkailuosasto.
Racconigi

Racconigi on kaupunki Italian pohjoisosassa. Se sijaitsee 40 kilometriä Torinosta etelään ja kuuluu Cuneon maakuntaan Piemonten alueella. Kunta on pinta-alaltaan noin 48 neliökilometriä ja asukkaita siellä on runsaat 10 000.
Racconigin talous perustuu pääasiassa maanviljelykselle sekä maidon ja lihan tuottamiselle. Lisäksi kunnassa on metalliteollisuutta.
Kaupunki on tunnettu Savoijin kuningashuoneelle kuuluneesta linnasta, joka on Unescon maailmanperintöluettelossa.
Ian MacNeil

Ian MacNeil (s. 27. huhtikuuta 1977) on kanadalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija.
MacNeil on Hartford Whalersin . MacNeil pelasi juniorina OHL:ssä Oshawa Generalsin joukkueessa. Hän oli myös voittamassa Memorial Cupia. Hän pelasi Hartfordin organisaatiossa vain harjoitusotteluita, ja ura eteni farmin puolella. Hän sai vapaana pelaajana sopimuksen Philadelphia Flyersiin, jossa hän pelasi kahta NHL-ottelua lukuun ottamatta farmijoukkueessa. NHL-otteluissaan hän sai pelata Mark Recchin ja Keith Primeaun ketjussa keskushyökkääjänä.
Työsulkukaudella MacNeil pelasi Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla SERC Wild Wingsissä ja palasi seuraavalle kaudelle AHL:n Toronton joukkueeseen. Hän siirtyi kesken kauden Itävaltaan Vienna Capitalsiin.
MacNeil sai sopimuksen Vaasan Sportiin marraskuussa 2006. Olkapäävamma päätti kuitenkin kauden 2006–2007 jo tammikuussa. Hän palasi täysipäiväiseen harjoitteluun vasta heinäkuussa. Alkukauden 2007–2008 MacNeil kuntoutti itseään Sveitsissä, missä hän pelasi kuusi ottelua. Lokakuussa hän teki uuden kaksivuotisen sopimuksen Sportin kanssa. MacNeil ei pelannut sopimuksestaan kuin ensimmäisen kauden ja siirtyi kaudeksi 2008–2009 takaisin Saksan kakkosliigaan, Heilbronner Falkeniin. Kaudella 2009–2010 MacNeil pelasi Norjan pääsarjassa Lørenskog IK:ssa. Kausi jäi MacNeilin viimeiseksi
Haikola (Vienan Karjala)

Haikola () on Karjalan tasavallassa Kalevalan piirissä sijaitseva kylä. Kotijärven saaressa noin neljäkymmentä kilometriä Uhtualta itään sijaitseva Haikola on Vienan Karjalan parhaiten säilyneitä kyläkokonaisuuksia. Haikola autioitettiin tarkoituksellisesti 1960-luvulla neuvostovallan perspektiivittömien kylien likvidoimiskampanjan myötä. Kesäisin Haikola on kuitenkin ollut aina asuttuna. Seitsemän kylän yhdestätoista talosta on säilynyt.
Kulttuurihistoriallisesti arvokas kylä.
Pieni Haikolan kylä on kulttuurihistoriallisesti arvokas. A. A. Borenius tallensi siellä Karpan Muarielta ja Kalaskan Vaskelta eeppisiä runoja vuonna 1872. Kirjailija Ortjo Stepanov (sai Karjalan kansankirjailija -arvonimen vuonna 1990) oli kotoisin Haikolasta. Siellä hän kirjoitti pääosan Karjalan kirjallisuuden klassikkoihin kuuluvasta kuusiosaisesta romaanisarjastaan Kotikunnan tarina. Haikolan kalmismaalla näkyy elämän kiertokulku. Vanhan vienalaisen perinteen mukaan kalmisto on koskematon. Mihin puu kaatuu, siihen se maatuu. Haikolan kalmistossa on myös Ortjo Stepanovin hauta. Kylässä eleli 1900-luvulla myös kirjailija Iivana Kusmin.
Haikolan etnokulttuurikeskus.
Haikola kuuluu Juminkeko-säätiön Vienan runokylien elvytysohjelmaan. Yhteistyökumppanina Haikolan elvyttämisessä on paikallinen Ortjo Stepanovin säätiö. Osa elvytystoimintaa on Haikolan etnokulttuurikeskuksen luominen. Suomen Kulttuurirahasto myönsi tätä tarkoitusta varten Juminkeko-säätiölle apurahan vuonna 2008.
Etnokulttuurikeskukseen on perustettu kaksi museota: Kirjailija Ortjo Stepanovin kotimuseo ja etnografinen museo. Koko kylää voi pitää elävänä museona. Siellä sijaitsee esimerkiksi yksi Vienan Karjalan vanhimpia rakennuksia: 1700-luvulla rakennettu ranta-aitta. Se entisöitiin kesällä 2007.
Haikolasa on järjestetty myös useita kertoja dokumenttielokuvien festivaali. Se on erikoinen tapahtuma kyslässä, joka ei ole sähköistetty.
Sommelo - kylän praasniekan uusi herääminen.
Kesästä 2006 alkaen Haikola on ollut Kainuussa ja Vienan Karjalassa toteutettavan kansanmusiikkijuhlan Sommelon yksi tapahtumapaikka. Sommelon Haikolan ohjelma keskittyy akustiseen ja alkuperäismusiikkiin. Sommeloa vietetään Haikolassa Lehti-Iivanan päivänä seitsemäs heinäkuuta, joka on kylän perinteinen praasniekkapäivä. Haikolassa on järjestetty myös elokuvafestivaali neljästi, vaikka kylässä ei ole sähköjäkään. Tapahtuma on tarkoitus uusia syyskuussa 2016.
Markus Jämsä

Markus Jämsä (s. 9. marraskuuta 1977) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, joka toimii nykyisin kasvattajaseuransa Vaasan Sportin urheilutoimenjohtajana.
Ura.
Sport-kasvatti on uransa aikana edustanut myös Rauman Lukkoa, jossa yritti tehdä läpimurtoa liigaan kolmen kauden ajan. Viimeinen kausi meni pilalle nivusvamman vuoksi. Lukko-vuosiensa aikana Jämsä oli tuttu näky Sportissakin, missä kävi vuokralla useaan otteeseen. Jämsän otteet ennen Lukko-aikaa olivat divarissa ja Mestiksessä loistokkaita. Kausi 2000–2001 oli paras, kun 40:ssä pelissä syntyi tehot 30+25=55.
Tilastot.
Pisteissä mukana Play-off-pelit
Ammunta kesäolympialaisissa 1988 – miesten 50 metrin vapaapistooli

Miesten 50 m vapaapistooli ammuttiin Soulin kesäolympialaisissa 18. syyskuuta. Kilpailun voitti Romanian Sorin Babii tuloksella 660 (566+94).
Peruskilpailun jälkeen kilpailua johti tuloksella 570 neuvostoliittolainen Igor Basinski, jolla oli neljän pisteen kaula ennen Babiita ja Bulgarian Tanju Kirjakovia. Finaalia Basinski johti vielä kolmen ensimmäisen laukauksen ajan, mutta neljällä kympillä aloittanut Sorin Babii meni neljännellä laukauksella ohi. Lopulliseksi ratkaisuksi muodostui kuudes laukaus, jolla Babii ampui kympin ja Basinski vain kuutosen. Hopealle ampui kolmella kympillä ja yhdellä ysillä lopettanut Ruotsin Ragnar Skanåker, joka voitti pronssille jääneen Basinskin paremmalle finaalisarjalla. He hävisivät Babiille kolmella pisteellä.
Suomalaisista mukana oli Sakari Paasonen. Hän sijoittui jaetulle 19. sijalle tuloksella 555.
Scott Walker (laulaja)

Scott Walker (oik. Noel Scott Engel, 9. tammikuuta 1943 Hamilton, Ohio, Yhdysvallat – 22. maaliskuuta 2019) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Walker asui ja työskenteli Englannissa vuodesta 1965.
Alun perin Walkerin löysi Eddie Fisher. Walker aloitti uransa 1950-luvun lopulla teini-idolina esiintyen omalla nimellään. Monissa yhtyeissä soitettuaan hän perusti John Mausin ja Gary Leedsin kanssa The Walker Brothersin Los Angelesissa vuonna 1964. Yhtye saapui Lontooseen 1965 ja saavutti suosiota pop-balladeillaan. Yhtye hajosi vuonna 1967, ja Walker (joka pitäytyi taiteilijanimessään) aloitti soolouran. Hänen pehmeä-ääniset, vahvasti orkestroidut versionsa muun muassa Jacques Brelin kappaleista olivat hyvin suosittuja Britanniassa ja manner-Euroopassa. Walkerin 1970-luvun alun tuotanto sisälsi muun muassa country-tyyliä ja hyvin vähän hänen omia sävellyksiään. The Walker Brothers koottiin uudelleen 1975, ja yhtye julkaisi kolme albumia. Alkaen The Walker Brothersin viimeisestä levystä "Nite Flights" (1978) Scott Walker siirtyi vähitellen yhä kokeellisempaan tyyliin.
Walkerin albumi "Scott 2" (1968) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
Richard Jenkins

Richard Jenkins (s. 4. toukokuuta 1947 DeKalb, Illinois) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on näytellyt useissa menestyneissä tuotannoissa. Näitä ovat muun muassa "Olive Kitteridge" (2014), "The Visitor" (2007), "Mullan alla" (2001–2005), "North Country" (2005) ja "Wolf" (1994). Hän opiskeli teatteria Illinois'n yliopistossa Wesleyanissa. Jenkins on voittanut Method Fest Independent Film -festivaaleilla parhaan miesnäyttelijän palkinnon elokuvasta "The Visitor".
Yksityiselämä.
Richard Jenkins on naimisissa Sharon R. Fredrikin kanssa, he avioituivat 23. elokuuta 1969. Heillä on kaksi lasta.
James Bartleman

James Karl Bartleman (24. joulukuuta 1939 Orillia, Ontario – elokuu 2023) oli kanadalainen kirjailija, diplomaatti sekä Ontarion varakuvernööri vuosina 2002–2007. Hän syntyi Port Carlingissa ja opiskeli Länsi-Ontarion yliopistossa.
Vuodesta 2007 hän toimi Kanadan Ontariossa sijaitsevan taiteeseen ja suunnitteluun suuntautuneen yliopiston kanslerina.
Andri Deryzemlja

Andri Deryzemlja (, s. 18. elokuuta 1977) on ukrainalainen ampumahiihtäjä, joka on kilpaillut maailmancup-tasolla kaudesta 1996–1997 lähtien.
Deryzemlja sijoittui Hochfilzenin MM-kisojen 2005 yhteislähdössä kuudenneksi ja takaa-ajossa kahdeksanneksi. Saman vuoden sekaviestin MM-kilpailussa Hanty-Mansijskissa hän hiihti kolmannen osuuden sekaviestijoukkueessa, joka sijoittui seitsemänneksi. Talviolympialaisissa 2006 hän hiihti toisen osuuden Ukrainan viestijoukkueessa, joka sijoittui seitsemänneksi. 
Deryzemlja saavutti sprintin MM-pronssia Anterselvasta 2007. Ampumapaikat nollilla selvittänyt Deryzemlja hävisi kilpailun voittaneelle, yhden sakon ampuneelle Ole Einar Bjørndalenille 25,8 sekuntia. 4,8 sekuntia Bjørndalenille hävinnyt Michal Šlesingr selvitti ampumapaikat niin ikään ilman sakkokierroksia. Östersundin MM-kisoissa 2008 Deryzemlja sijoittui normaalimatkalla yhdeksänneksi ja yhteislähdössä kymmenenneksi. Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 hän oli takaa-ajossa seitsemäs ja normaalimatkalla kahdeksas. Viestissä hän kuului viidenneksi sijoittuneeseen Ukrainan joukkueeseen. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli sprinttikilpailussa viides. Hanty-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011 hän hiihti kolmannen osuuden pronssia saaneessa Ukrainan viestijoukkueessa sekä sijoittui sprintissä kymmenenneksi ja takaa-ajossa seitsemänneksi. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 hän oli 17:s normaalimatkalla ja viestissä kahdeksas. Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 Deryzemlja oli 17:s normaalimatkalla sekä sprintissä.
Maailmancupissa Deryzemlja on voittanut yhden osakilpailun ja sijoittunut yhteensä kahdeksan kertaa palkintokorokkeelle – ainoan voittonsa hän on saavuttanut Anterselvan yhteislähdössä kaudella 2002–2003.
Kokonaiskilpailussa hän on sijoittunut sijalle 21 kausina 2008–2009 ja 2009–2010.
Erich Buljung

Erich Buljung (s. 21. maaliskuuta 1944) on yhdysvaltalainen pistooliampuja.
Eric Buljung saavutti olympialaisissa Soulissa 1988 olympiahopeaa 10 m ilmapistoolissa tuloksella 687.9 (590+97.9), mutta hävisi voittaneelle Tanju Kirjakoville huonommalla finaalilla. Hänen peruskilpailussa saavuttama tulos 590 oli uusi sivuava maailmanennätys. Lisäksi Buljung on muutamia joukkuemitaleita MM-kilpailuista.
Volkswagen Golf II

Volkswagen Golf II (Typ 19E) on Volkswagenin Golf-mallin toinen sukupolvi, jota valmistettiin vuosina 1983–1992. Vuonna 1984 esitellyt kaksi- ja nelioviset sedan-korimallit oli nimetty omaksi Jetta-mallikseen yhtiön noudattaman käytännön mukaisesti. Golf oli ominaisuuksiltaan luokkansa parhaimmistoa. Se oli harvoja autoja kokoluokassaan, jossa oli kiinnitetty huomiota turvallisuuteen ja ympäristöystävällisyyteen. Malli tunnettiin ensimmäisestä sukupolvesta poiketen kaikilla markkina-alueilla Golfina.
Volkswagen Golf (1983–1992).
Toisen sukupolven Volkswagen Golf esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 1983. Malli haluttiin säilyttää mahdollisimman samanlaisena kuin edeltäjänsä, joten ulkonäköä ei lähdetty merkittävästi muuttamaan. Sen sijaan kooltaan auto kasvoi huomattavasti ja oli nyt suunnilleen samaa luokkaa Opel Kadettin kanssa. Sisätilat olivat luokan kärkitasoa huolimatta siitä, että akseliväli oli melko lyhyt. Pohjoisamerikkalaisessa mallissa oli eurooppalaisesta poiketen kulmikkaat ajovalot.
Bensiinimoottorit olivat Suomessa aluksi 1,3 (55 hv), 1,6 (75 hv), 1,8 (90 hv) ja urheilullinen 1,8 GTI (112 hv). Dieselmallit olivat 1,6-litraiset D (54 hv) ja TD (70 hv).
Vuonna 1985 valikoimaa laajennettiin malleilla GTI 16V (139 hv) ja Syncro. GTI 16V:ssä oli uutena ominaisuutena moniventtiilikansi. Syncro oli 1,8-litrainen nelivetomalli, jonka nelivetojärjestelmä perustui viskokytkimeen. Vetosuhde oli normaalisti 90/10, mutta tarpeen vaatiessa kaikki voima oli mahdollista välittää takapyörille. Samaan tekniikkaan perustui myös vuonna 1990 esitelty korkea, maasturimaisempi Golf Country -malli.
Golfia uudistettiin syksyllä 1989. CL-mallia lukuun ottamatta siihen tuli suuremmat ja nykyaikaisemmat muovipuskurit. Moottorivalikoimaan tuli turboahdettu ja katalysaattorilla varustettu 1,6-litrainen (60 hv) Eko-Diesel.
Claire Forlani

Claire Antonia Forlani (s. 17. joulukuuta 1972 Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt elokuvissa ' (1994), "The Rock – paluu helvettiin" (1996) ja ' (1998).
Yksityiselämä.
Hänen isänsä on italialainen Pier Forlani ja äitinsä Barbara Forlani. Forlani on naimisissa näyttelijä Dougray Scottin kanssa.
Sosialidemokraatti (lehti)

Sosialidemokraatti oli Porissa vuosina 1906–1918 ilmestynyt sosialidemokraattinen työväenlehti. Vuonna 1919 lehden seuraajaksi perustettiin Uusi Aika.
Historia.
Porin Työväenyhdistyksessä esitettiin ajatus oman sanomalehden perustamisesta jo vuonna 1889, mutta tuolloin vielä porvarillisen wrightilaisen työväenliikkeen periaattein toimineen yhdistyksen johtokunta ei innostunut asiasta. Ajatus nousi uudelleen esille vuonna 1903, jolloin sosialistit olivat vihdoin nousseet työväenyhdistyksen johtoon. Kaksi vuotta myöhemmin Porin työväenyhdistys hankki kaksi Tampereella ilmestyneen "Kansan Lehden" osaketta, toivomuksenaan, että lehti alkaisi kirjoittamaan myös Porin asioista. Vuoden 1905 suurlakon aikana oman työväenlehden puute kuitenkin havaittiin kaupungissa suureksi ongelmaksi ja niinpä Eetu Salinin kansankeittiössä pidettiin tilaisuus, jossa päätettiin kutsua koolle lehden perustava kokous. 
Helmikuun alussa 1906 Porin työväentalolla järjestettiin kokous, jossa oli yli 400 osanottajaa. Lehteä kustantamaan perustettiin Osuuskunta Kehitys ja hieman myöhemmin kirjanpainaja Otto Andersinin kanssa neuvoteltiin sopimus sen painamisesta. Näytenumerot ilmestyivät 15 000 kappaleen painoksina vielä helmi–maaliskuun aikana ja ensimmäinen varsinainen numero julkaistiin 5. huhtikuuta 1906. Sosialidemokraatin ilmestymistiheys oli kolme kertaa viikossa aina vuoteen 1917 saakka, jolloin se muutettiin kuusipäiväiseksi. Lehden toimitus sijaitsi aluksi Konstantininkadun (nyk. Gallen-Kallelankatu) varrella, josta se parin vuoden kuluttua siirtyi Eteläkauppatorin ja Yrjönkadun kulmaukseen.
Sosialidemokraatin ensimmäinen päätoimittaja oli suomalaisen työväenliikkeen johtohahmoihin lukeutunut Eetu Salin ja toimitussihteeri Turusta saapunut Jussi Rainio. Taloudenhoitajaksi valittiin Tahvo Ruotsalainen, joka toimi tehtävässään 1940-luvulle asti. Lisäksi toimituskuntaan kuului myöhemmin kansanedustajaksi noussut Vilho Laine. Syksyllä 1906 Helsingistä kutsuttiin toimittajaksi aikaisemmin "Työmieheen" kirjoittanut Väinö Tanner. Salin ja Rainio olivat tutustuneet häneen elokuussa Oulussa järjestetyssä SDP:n puoluekokouksessa. Tannerin aika Porissa jäi kuitenkin lyhyeksi, kun hänet valittiin eduskuntaan vuoden 1907 vaaleissa. Myös Salin joutui jättämään tehtävänsä jo tammikuussa 1908, saatuaan lehtikirjoituksen johdosta 10 kuukauden vankeustuomion majesteettirikoksesta. Vapautumisensa jälkeen Salin ei enää palannut vakituisesti Poriin. 
Salinin tilalle päätoimittajaksi valittiin Frans Koskinen, joka hoiti tehtävää lehden lakkauttamiseen saakka. Sosialidemokraatin julkaiseminen loppui sisällissodan loppuvaiheessa huhtikuussa 1918, kun punaiset jättivät Porin. Toimitussihteeri Rainio jäi kuitenkin kaupunkiin ja joutui valkoisten vangitsemaksi. Hieman myöhemmin hänet ammuttiin Porin raatihuoneen vankityrmässä, vaikka Rainio oli vastustanut aseelliseen kapinaan ryhtymistä, eikä myöskään sodan aikana osallistunut Porin punakaartin toimintaan. Sosialidemokraatin korvaajaksi perustettiin myöhemmin "Uusi Aika", joka alkoi ilmestymään elokuussa 1919.
William Forsythe

William Forsythe (s. 7. kesäkuuta 1955 Bedford-Stuyvesant, Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on näytellyt useasti kovaotteisia rooleja. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Suuri gangsterisota" (1984), "Arizona Baby" (1987), "Dick Tracy" (1990), "Katujen laki" (1991), "Unelmien tanssi" (1992), "Gotti" (1996), "The Rock – paluu helvettiin" (1996), "The Devil’s Rejects" (2005), "88 minuuttia" (2007) ja "Halloween" (2007) sekä televisiosarjassa "Boardwalk Empire" (2011–2012).
Luokkasotakirjallisuus

Luokkasotakirjallisuudella tarkoitetaan yleensä Neuvosto-Venäjälle paenneiden suomalaisten kommunistiemigranttien julkaisemia teoksia, jotka käsittelivät Suomen sisällissotaa luokkasodan näkökulmasta (ks. Suomen sisällissodan nimet). Kirjoissa Suomen sisällissodasta puhutaan luokkasotana tai Suomen työväen vallankumouksena ja valkoisia kutsutaan yleisesti lahtareiksi. Tällaisia teoksia julkaisivat esimerkiksi Otto-Wille Kuusinen ja Jukka Lehtosaari. Teoksista merkittävimpiä olivat Lehtosaaren "Punakaarti rintamalla" sekä teokset "Vallankumous ja kansalaissota Suomessa" ja "Kimmon Komppania". 
Luokkasotakirjallisuuteen luetaan yleensä myös Arne Halosen vuonna 1928 Yhdysvalloissa julkaisema "Suomen luokkasota", jota Marko Tikan mukaan aikanaan postitettiin Suomeen tuhat kappaletta. Teokset olivat aikanaan pitkään kiellettyjen listalla, ja Etsivä keskuspoliisi tuhosi ja takavarikoi useimmat kappaleet. Useimmat teokset maksavat antikvariaateissa nykyisin satoja euroja, ja joitakin tulee tuskin enää saataville.
S.C. Dalmac

 
S.C. Dalmac on helsinkiläinen salibandyn erikoisseura. Se on myös yksi Suomen ensimmäisistä salibandyseuroista. Se oli mukana miesten mestaruussarjassa, joka tunnetaan nykyään nimellä salibandyliiga, jo ensimmäisellä kaudella 1986–1987. Nykyään seuralla on vain yksi joukkue ja se osallistuu Salibandyliiton ikämiessarjoihin sekä pääkaupunkiseudun harrastesarjoihin. Vuonna 2009 S.C. Dalmac kakkosjoukkue voitti ikämiesten sählyn SM-kultaa historian ensimmäisissä sählyn SM-kisoissa.
Historia.
S.C. Dalmac syntyi kun joukkueet nimeltä MicMac ja Daltonit yhdistyivät. Joukkueen kuuluisimpia pelaajia lienevät Heikki Vienola ja Jarmo Perttilä, jotka olivat mukana ensimmäisistä peleistä lähtien. Ennen surullisen kuuluisaa sarjasta sulkemista vuonna 1992 Dalmac ehti voittaa kaksi SM-kultaa, yhden hopean ja yhden pronssin.
Sarjasta sulkeminen.
Tapaus sai alkunsa vuoden 1992 kevään runkosarjan voittokamppailussa Joensuun Josbaa vastaan, kun Vienola koukkasi mailallaan tuomaria käsivarresta. Tuomariraportin perusteella Vienolalle langetettiin kymmenen ottelun pelikielto. Lopullinen sarjasta sulkemiseen johtanut tapaus sattui kuitenkin myöhemmin samana keväänä, kun S.C. Dalmacin joukkue sattui saunaillan päätteeksi samaan lohjalaiseen yökerhoon Vienolan koukkaamaan tuomarin kanssa, joka oli muutaman kollegansa kanssa istumassa iltaa. Kyseisen illan sanasodan jälkeen Vienolan koukkaama tuomari yhdessä muutaman muun tuomarin kanssa tekivät raportin liittoon, jonka seurauksena liiton vuosikokous päätti erottaa seuran vuodeksi liitosta.
Seuraukset.
Tapauksesta Vienola sai pelikieltoa vuoden 1994 loppuun asti. Perttilä ja joukkueen kapteeni Esa Lamminsalo saivat kymmenen ottelun pelikiellon. Myös muutamalle muulle S.C. Dalmacin pelaajalle annettiin pelikieltoja. Lisäksi joukkueen valmentaja Jouni Kettunen, joka oli sillä hetkellä myös maajoukkueen valmentaja, erotettiin maajoukkuetehtävästään. S.C. Dalmacin poikajuniorit suljettiin seuran sulkemisen myötä omasta sarjastaan. Seuran liitosta erottamisen jälkeen miesjoukkueen olisi sääntöjen mukaan ollut pakko aloittaa pelaaminen alimmalta sarjatasolta. Tämä vaikutti merkittävästi koko seuran tulevaisuuteen salibandy-yhteisön toimijana.
Stepan Chapman

Stepan Chapman (1951 Chicago – 27. tammikuuta 2014) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen surrealistista fantasiaa olevansa esikoisromaaninsa "Troikka" (1997) voitti Philip K. Dick -palkinnon. Suomennettu teos sai tieteiskirjallisuuden Tähtivaeltaja-palkinnon 2007.
Elämä.
Stepan Chapmanilla oli venäläiset sukujuuret isoisänsä puolelta. Chapman opiskeli teatteria Michiganin yliopistossa. Hän työskenteli sanomalehden toimituksessa Kaliforniassa ja lastenhoitajana Oregonissa ja Arizonassa ja näytteli teatterissa Yhdysvalloissa ja Englannissa. Jeff VanderMeerin pienkustantamo Ministry of Whimsy julkaisi Chapmanin romaanin "Troikka" vuonna 1997. Stepan Chapman ja hänen puolisonsa Kia Chapman asuivat montanalaisessa pikkukaupungissa.
Stepan Chapman oli Suomessa Finncon 2006:n kirjailijavieraana. Suomeen heidät toi "Troikka"-kirjan käännös. Teos sisältää Chapmanin oman kuvituksen, jonka hän teki juuri Suomi-julkaisua varten. Kirjan suomensi Hannu Blommila, joka oli todennut Tähtivaeltaja-lehden artikkelissaan, että teos on uuden fantasian perusmalli ja klassikon aseman ansaitseva teos.
Nenê (koripalloilija)

Nenê (synt. Maybyner Rodney Hilário, s. 13. syyskuuta 1982 São Carlos) on brasilialainen koripalloilija, joka on pelannut NBA:ssa vuodesta 2002 lähtien. Hän on edustanut myös Brasilian maajoukkuetta.
Ura.
Hilário vaihtoi nimensä Nenêksi, joka tarkoittaa portugaliksi vauvaa. Hän sai lempinimensä koska hän oli perheensä nuorin lapsi.
Nenê pääsi pelaamaan NBA:han vuonna 2002, jolloin New York Knicks varasi hänet seitsemännellä vuorolla mutta myi hänen pelaajaoikeutensa heti samana päivänä Denver Nuggetsille.
Nenê pelasi tulokaskaudellaan 2002–2003 80 ottelua joista 53 joukkueensa aloitusviisikossa. Hän teki keskimäärin 10,5 pistettä, otti 6,1 levypalloa ja antoi 1,9 koriin johtanutta syöttöä ottelua kohden ja pääsi kymmenen parhaan joukkoon heittotarkkuudessa (51,9 %). Kauden päätteeksi hänet valittiin .
Nenê pelasi Nuggetsissa kymmenen kauden ajan. Hänestä tuli muun muassa Nuggetsin seurahistorian seitsemänneksi eniten otteluja pelannut, yhdeksänneksi eniten pisteitä tehnyt ja seitsemänneksi eniten levypalloja ottanut pelaaja. Maaliskuussa 2012, kesken kauden 2011–2012, hän siirtyi Washington Wizardsiin oltuaan osa kolmen joukkueen välistä pelaajakauppaa.
Kesällä 2016 Nenê siirtyi Houston Rocketsiin.