Kyösti Karhila

Kyösti Keijo Ensio Karhila (2. toukokuuta 1921 Rauma – 16. syyskuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen lentäjä, lentokapteeni ja hävittäjä-ässä. 50-vuotisen siviili- ja sotilasilmailu-uransa aikana ”Kössi” Karhila lensi 24 000 lentotuntia. Jatkosodan aikana Karhila lensi 304 sotalentoa ja ampui alas 32 1/4 viholliskonetta, ja hän oli siten reserviläislentäjien pudotustilaston kärkipäässä. 
Lapsuus ja lentäjän uralle hakeutuminen.
Raumalla syntynyt, Poriin alle vuoden ikäisenä perheensä mukana muuttanut Karhila kiinnostui lentämisestä kymmenvuotiaana. Hän liittyi Porin Ilmailukerhoon vuonna 1935. Lennokkiharrastuksen kautta purjelentoon siirtynyt Karhila suoritti Ilmapuolustusliiton Jämillä järjestämän purjelentokurssin vuonna 1937. Porin yhteislyseossa opiskellut Karhila haki vuonna 1939 Joroisissa järjestetylle Ilmapuolustusliiton moottorilentokurssille, jolle osallistujien tuli allekirjoittaa sitoumus asevelvollisuuden suorittamisesta ilmavoimissa. Karhila hyväksyttiin kurssille, ja hän suoritti kurssin lentäen Letov Smolik ja VL Viima -konetyypeillä 35 lentotuntia. 
Sota-aika.
Karhila astui palvelukseen Suomen ilmavoimiin, Kauhavan ilmasotakoulun Sotaohjaajakurssi 1:lle, 6. joulukuuta 1939. Kurssin päättyessä kesäkuussa 1941, vänrikiksi ylennetty Karhila kotiutettiin.
Jatkosodan liikekannallepanossa Karhila komennettiin Siikakankaalle sijoitettuun Lentolaivue 32:een. Karhila palveli Curtiss Hawk -hävittäjillä varustetussa laivueessa 10. maaliskuuta 1942 asti, jolloin hänet siirrettiin Lentolaivue 30:een. Siirto takaisin Lentolaivue 32:een tapahtui 10. toukokuuta 1942. Karhila saavutti Curtiss-hävittäjällä lentäessään 13 1/4 ilmavoittoa. Luutnantiksi 14. maaliskuuta 1943 ylennetty Karhila siirrettiin 20. huhtikuuta 1943 Messerschmitt Bf 109 -koneilla lentävään Lentolaivue 34:ään. Karhila palveli sodan loppuun mennessä myös Lentolaivue 30:ssä sekä kesällä 1944 Hävittäjälentolaivue 24:n kolmannen lentueen päällikkönä. Karhila saavutti Messerschmitt-kalustolla lentäessään 19 ilmavoittoa. Jatkosodan päätyttyä HLeLv 34:n komentaja majuri Eino Luukkanen teki esityksen Karhilan nimittämisestä Mannerheim-ristin ritariksi. 10. syyskuuta 1944 päivätty nimitysesitys ei kuitenkaan johtanut nimitykseen. Karhila siirrettiin reserviin 14. marraskuuta 1944.
Siviili-ilmailun pariin.
Karhila suoritti Ilmailutoimiston lennonjohtajakurssin vuosina 1945–1946. Hän toimi lennonjohtajana Hyvinkäällä, Porissa ja Turussa. Vuonna 1946 Karhila haki ja pääsi Aeron järjestämälle kurssille, jolla koulutettiin perämiehiä yhtiön reittilentoja lentäviin koneisiin. Suoritettuaan kurssin, Karhila lensi Aeron, sittemmin Finnairin, perämiehenä, lentokapteenina ja tarkastuslentäjänä DC-2, DC-3, Convair, Caravelle ja DC-8 -konetyypeillä vuoteen 1973 asti. Myöhemmin hän työskenteli lentokapteenina ja kouluttajana Spearairilla vuosina 1973–1974. Spearairin mentyä konkurssiin Karhila siirtyi Wihuri-yhtymän liikelento-osastolle, Finnwingsille, jossa hän toimi lentokapteenina vuosina 1974–1979. Ennen eläkkeelle jäämistään hän työskenteli vielä Ilmailuhallituksen lentoturvallisuusosaston tarkastajana vuosina 1979–1986. Vuonna 1983 Karhila palkittiin Harmon-patsaalla ansioistaan ilmailun piirissä. 
Viimeiset vaiheet.
Karhila oli tunnettu urheilullisuudestaan. Vielä muutama kuukausi ennen kuolemaansa hän pelasi tennistä pari tuntia viikossa ja pelasi ahkerasti golfia. Karhila kuoli vaikeaan sairauteen 16. syyskuuta 2009 Helsingissä. Hänen uurnansa laskettiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle 20. lokakuuta 2009. Ilmavoimien Hornet-hävittäjä lensi Helsingin keskustan yli Karhilan uurnanlaskun hetkellä klo 14.00.