tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rover P6

Rover P6 on Roverin vuosina 1963–1977 valmistama ylellinen sedan-mallinen henkilöautosarja, jonka malleja olivat Rover 2000 (1963), V8-moottorilla varustettu Rover 3500 (1968) ja Rover 2200 (1973). P6-sarjan korvasi vuonna 1976 aloitettu Rover SD1 -sarja.
Historiaa.
Rover-yhtiössä alettiin 1950-luvun keskivaiheilla suunnitella seuraajaa Rover P4 -mallille, kohderyhmänä nuoret uraansa rakentavat ammattilaiset. Suunnitteluryhmää johtivat Robert Boyle, Peter Bashford, Spencer King ja yhtiötä johtaneen Wilksin veljessarjan edustaja Peter Wilks. Päämuotoilijana toimi David Bache, joka on kertonut saaneensa P6:een vaikutteita futuristisesta Citroën DS -mallista. Moottoriksi valittiin kaksilitrainen nelisylinterinen bensiinimoottori. P6-mallin eli Rover 2000:n esitteli yleisölle vuonna 1963 Roverin uusi toimitusjohtaja William Martin-Hurst, joka oli tullut Spencer Wilksin seuraajaksi. Auto valittiin kaikkien aikojen ensimmäiseksi Vuoden autoksi 1964.
Vuosien myötä P6 sai kaksi muuta moottorivaihtoehtoa: vuonna 1968 V8 mallissa Rover 3500 ja hieman yli kaksilitraiseksi porattu nelisylinterinen mallissa Rover 2200 (ei siis 2,2-litraiseksi, kuten mallinimestä voisi päätellä). P6-sarjaa valmistettiin vuoteen 1977 saakka.
"Helsingin Sanomien" autotoimittaja Matti Jansson kuvaili vuonna 1973 esiteltyä Rover 2200 -mallia ”herrasmiehen autoksi”: mukavaksi, kevyeksi käsitellä ja hiljaiseksi, muttei rakettimaiseksi menijäksi.
Vedenalainen kanjoni

Vedenalainen kanjoni on merenpohjassa mannerjalustan ja mannerrinteen läpi tunkeva kiilamainen kanjoni. Se on usein kohtisuorassa rantaan nähden, ja sen loppupää on usein viuhkanmuotoinen sedimenttimuodostelma.
Kanjoneita on maailman valtamerten kaikissa osissa yhteensä yli 100 kappaletta. Pisin on 800 kilometrin pituinen, loppupäästään 1,2 kilometrin syvyinen Kongon kanjoni Kongojoen edustalla. Toinen suuri vedenalainen kanjoni on New Yorkin edustalla Hudsonjoesta jatkuva Hudsonin kanjoni.
Vedenalaiset kanjonit ovat saattaneet syntyä vulkaanisen toiminnan ja siihen liittyvien erityisten pohjaa kuluttavien vyörynomaisten, sedimenttejä mukanaan kuljettavien virtausten eli sameavirtojen seurauksena.
Luettelo Australian yliopistoista

Tämä on luettelo Australian yliopistoista.
Australiassa on 43 yliopistoa. Niistä 40 on julkisia, kaksi on kansainvälisiä ja yksi on yksityinen erikoisalan yliopisto. Yksityisiä ovat Carnegie Mellon -yliopisto, Australia, katolinen University of Notre Dame Australia ja kolmantena Torrensin yliopisto, Australia
Hähkänä

Hähkänä on taajama ja kylä Salossa entisen Perttelin kunnan alueella. Alueella sijaitsee Hähkänän päiväkoti sekä Hähkänän koulu. Lisäksi Hellalla on ollut suuri tehdas Hähkänällä. Alue rajautuu pohjoisessa Uskelanjokeen, lännessä Haukkalaan, etelässä metsään ja idässä Nummikulmaan, joka joskus luokitellaan myös osaksi Hähkänää. Aluetta halkoo yhdystie 2401. Hähkänän postinumero on 24280.
Ágios Sérgios

Ágios Sérgios (, ) on kylä Kyproksen saarella. Se on "de facto" Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Gazimağusan alueeseen. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Famagustan alueeseen. Turkkilainen Yeni Boğaziçi muodostaa Yeni Boğaziçin kunnan, joka ei ole Kyproksen tasavallan tunnustama. Koko kunnan väkiluku on ja varsinaisen Ágios Sérgioksen kylän väkiluku (2011). 
Ágios Sérgios sijaitsee Kyproksen itärannikolla Famagustanlahden rannalla noin 10 kilometriä pohjoiseen Famagustan kaupungista. Antiikin aikana sen paikalla sijaitsi Salamiin kaupunki, joka oli saaren merkittävimpiä.
Gerólakkos

Gerólakkos (, ) on kylä Kyproksen saarella. Se on "de facto" Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Lefkoşan alueeseen. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Nikosian alueeseen. Turkkilainen Alayköy muodostaa Alayköyn kunnan, joka ei ole Kyproksen tasavallan tunnustama. Koko kunnan väkiluku on ja varsinaisen Gerólakkoksen kylän väkiluku (2011). 
Gerólakkoksen kylä sijaitsee linnuntietä noin 12 kilometriä itään Nikosian keskustasta.
Kookospähkinäsota

Kookospähkinäsota oli Papua-Uuden-Guinean sotilaiden ja Espiritu Santon kapinallisten välinen yhteenotto vähän ennen ja jälkeen Vanuatun tasavallan itsenäistymistä.
Tausta.
Ennen Vanuatun itsenäistymistä se tunnettiin nimellä Uudet-Hebridit. Iso-Britannia ja Ranska hallitsivat Uusia-Herbidejä yhdessä. Vuonna 1977 Ranska ja Iso-Britannia päättivät, että Vanuatu saisi itsenäisyyden 30. heinäkuuta 1980.
Heinäkuun alussa Nagriamel-liikkeen johtaja Jimmy Stevens johti vastarintaa kolonialistisia virkamiehiä ja itsenäisyyssuunnitelmia vastaan. Kapina kesti 12 viikkoa. Kapinalliset saartoivat Santo-Pekoan lentokenttää, tuhosivat kaksi siltaa ja julistivat Espiritu Santon saaren itsenäiseksi nimellä Vemerana. Steveniä kannattivat ranskankieliset maanomistajat ja yhdysvaltalainen Phoenix-säätiö, joka oli kiinnostunut perustamaan libertaarisen veroparatiisin Espirirtu Santolle.
Yhteenotto.
8. kesäkuuta 1980 Uusien-Herbidien hallitus pyysi Britanniaa ja Ranskaa lähettämään joukkoja tukahduttamaan Espiritu Santon kapina. Ranska kielsi Britanniaa lähettämästä joukkoja, eivätkä saarella olleet ranskalaiset sotilaat taistelleet kapinallisia vastaan. Itsenäistymispäivän lähestyessä Walter Lini pyysi Papua-Uutta-Guineaa lähettämään joukkoja puuttumaan asiaan. Papuauusiguinealaisten joukkojen ollessa matkalla Espiritu Santolle lehdistö alkoi kutsua sotaa kookospähkinäsodaksi.
"Sota" oli kuitenkin lyhyt ja erikoinen. Espiritu Santon asukkaat toivottivat papuauusiguinealaiset tervetulleiksi melanesialaistovereina. Stevensin kannattajat olivat aseistautuneet jousilla, nuolilla, kivillä ja lingoilla. Sodassa oli muutamia tappioita, ja sodalle tuli äkillinen loppu. Kun Stevensin poikaa kuljettanut ajoneuvo ajoi elokuun loppupuolella papuauusiguinealaisen tiesulun läpi, sotilaat avasivat tulen ajoneuvoa kohti, ja Stevenin poika sai surmansa. Antauduttuaan pian tapahtuneen jälkeen Jimmy Stevens sanoi, ettei uskonut kenenkään kuolevan kapinassa. 
Stevensin oikeudenkäynnissä paljastui Phoenix-säätiön antama tuki. Myös Ranskan hallituksen antama salainen tuki paljastui. Stevens sai 14 vuotta vankeutta, ja hän vapautui vuonna 1991.
Koúklia

Koúklia () on kylä ja kyläyhdyskunta ("koinótita") Páfoksen alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
Koúklian kylä sijaitsee noin 16 kilometriä itäkaakkoon Páfoksesta ja noin 40 kilometriä länteen Limassolista. Se on rakennettu noin 85 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylä sijaitsee samalla paikalla kuin Palaipafos eli alkuperäinen antiikin aikainen Pafoksen kaupunki. Palaipafoksen arkeologinen alue, mukaan lukien merkittävän Afroditen pyhäkön jäänteet, on kylän merkittävin nähtävyys.
Kylän nimen oletetaan olevan peräisin Bysantin keisareiden henkivartijoiden nimityksestä "kubikularios" ("kouvikoulários"), ja alueen maiden oletetaan kuuluneen jollekin tällaiselle henkilölle. Alue tunnettiin keskiajalla nimellä "Kuvuklia" ("Kouvouklia").
Politikó

Politikó () on kylä ja kyläyhdyskunta ("koinótita") Nikosian alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011). 
Politikón kylä sijaitsee Kyproksen keskiosissa linnuntietä noin 22 kilometriä lounaaseen saaren pääkaupungista Nikosiasta. Antiikin aikana kylän paikalla sijaitsi Tamassoksen kaupunki. Kylässä sijaitsee Pyhän Herakleidioksen luostari ("Moní Agíou Irakleidíou").
Vatilí

Vatilí (, ) on kylä Kyproksen saarella. Se on "de facto" Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Gazimağusan alueeseen. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Famagustan alueeseen. Turkkilainen Vadili muodostaa Vadilin kunnan, joka ei ole Kyproksen tasavallan tunnustama. Koko kunnan väkiluku on ja varsinaisen Vatilín kylän väkiluku (2011). 
Vatilín kylä sijaitsee Kyproksen itäisissä sisäosissa noin 25 kilometriä itäkaakkoon Nikosian kaupungista.
Vince Staples

Vincent Jamal Staples (s. 2. heinäkuuta 1993), tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Vince Staples on yhdysvaltalainen hip-hop artisti. Hän kuuluu hiphop-yhtye Cutthroat Boyziin ja on vieraillut monilla entisen hiphop-yhtye Odd Futuren kappaleilla. Uransa aikana Staples on julkaissut kaksi studioalbumia, Summertime '06 (2015) ja Big Fish Theory (2017).
Staples syntyi Comptonissa, Kaliforniassa mutta eli suurimman osan nuoruudestaan Long Beachillä. Hän on avoin entisistä yhteyksistä katujengeihin. Hänet myös valittiin vuoden 2015 XXL Freshmaniksi
Flume

Harley Edward Streten (s. 5. marraskuuta 1991), joka tunnetaan paremmin taiteilijanimellä Flume, on australialainen elektronisen musiikin tuottaja ja DJ. Flume tuottaa pääasiassa future bassia ja häntä pidetään yhtenä genren tärkeimpinä vaikuttajina. Streten on julkaissut Flume -taiteilijanimellä kaksi studioalbumia sekä yhden mixtapen: Flume (2012), Skin (2016) ja Hi, This is Flume (2019). Streten kuuluu myös hänen ja Chris Emersonin vuonna 2012 perustamaan What So Not -duoon. 
Streten on tuottanut uransa aikana kappaleita muun muassa hip hop -muusikko Vince Staplesille ja poplaulaja Lordelle. Hänen toinen albuminsa voitti parhaan elektronisen musiikin albumin palkinnon Grammy-palkintogaalassa.
Kanavanippu RTRS-1 (Venäjä)

Kanavanippu RTRS-1 (Venäjä) on Venäjän televisio- ja radiolähetinverkosto :n (Rossijskaja televizionnaja i radioveštšatelnaja set) operoima Venäjän maanpäällisen digitaalisen televisioverkon kanavanippu, jota välitetään DVB-T2 teknologialla UHF-taajuusalueen kanavilla. Kanavanippuun kuuluu kymmenen maksutonta tv-kanavaa ja kolme maksutonta radiokanavaa.
RTRS-1 kanavanipun lähettämisessä käytetään SFN-teknologiaa (Single Frequency Network), joka mahdollistaa saman lähetystaajuuden käyttämisen useamman lähekkäin olevan lähetysaseman kesken. Karjalan tasavallassa ja Leningradin alueella sijaitsevien lähetysasemien kautta kanavanipun lähetyksiä voi vastaanottaa paikoin myös Suomen puolella valtakunnanrajan läheisyydessä Etelä- ja Pohjois-Karjalassa sekä Kymenlaaksossa.
Tekniset tiedot:
Etelä- ja Pohjois-Karjalan sekä Kymenlaakson vastaisella Suomen lähialueella sijaitsevat lähetysasemat: 
Karjalan tasavalta, Lahdenpohjan piiri
Karjalan tasavalta, Sortavalan piiri
Leningradin alue, Viipurin piiri
Leningradin alue, Käkisalmen piiri
Kanavanipun kanavat.
Televisiokanavat (kanavanumero, TV-kanava) 
Radiokanavat
Permanto

Permanto on telinevoimistelulaji, jossa liikesarjat suoritetaan neliönmuotoisella, sivultaan 12 metrin kokoisella alueella. Alue on peitetty joustavalla kanveesilla ja aluetta ympäröi selvästi merkitty rajalinja. Permannossa suoritetaan koreografian mukainen liikesarja, jolle annetaan pisteitä sekä akrobaattisuuden että taiteellisuuden perusteella. 
Permanto on yksi naisten telinevoimistelun neljästä ja miesten voimistelun kuudesta lajista. Miesten ja naisten permantosarjat ovat päällisin puolin samanlaisia, mutta yksityiskohdissa on eroja. Naisilta edellytetään voltteja, hyppyjä ja tanssillisia liikkeitä kun taas miesten liikesarjoissa painotetaan enemmän voimaa. Miehet esittelevät voimiaan esimerkiksi tekemällä noja- ja seisontaliikkeitä.
Telinevoimistelu on ollut mukana olympilaisissa vuodesta 1896. Permantovoimistelu tuli miesten lajiksi vuonna 1936 ja naisten lajiksi vuonna 1952. Tunnettuja kansainvälisiä permantovoimistelijoita ovat kolme kertaa peräkkäin olympialaisisa voittanut Larisa Latynina sekä neuvostoliittolainen Nelli Kim.
Liikesarjat.
Naisvoimistelijat esittävät permannossa musiikin säestyksellä liikesarjan, jonka pituus on enintään 90 sekuntia. Miesvoimistelijoiden liikesarjojen pituus on enintään 70 sekuntia. Liikesarjoissa on oltava mukana kolme tai neljä volttisarjaa. Akrobaatisten taitojen lisäksi voimistelijoiden on esiteltävä voimaa (miehet) tai tanssillisia taitoja (naiset).
Voimistelijoiden on hyödynnettävä liikesarjassaan koko kanveesia, mutta he saavat pistevähennyksiä rajalinjan ylittämisestä.
Hagood Hardy

Hugh Hagood Hardy CM (26. helmikuuta 1937 Angola, Indiana – 1. tammikuuta 1997 Hamilton, Ontario) oli kanadalainen säveltäjä, sovittaja, vibrafonisti, pianisti ja lyömäsoittaja. Hän loi menestyksekkään uran jazzin parissa ja sävelsi runsaasti elokuvia sekä televisiota varten. Hän myös teki kulta- ja platinalevytyksiä easy listening -artistina. Hän tuli ehkä parhaiten tunnetuksi hittisinglellään "The Homecoming", jonka hän alun perin kirjoitti televisiomainosta varten. Hän voitti kolmesti Juno-palkinnon ja sai useita muita Juno-ehdokkuuksia. Lisäksi hän voitti Gemini-palkinnon.
Elämä.
Hardy syntyi kanadalaiselle isälle ja yhdysvaltalaiselle äidille. Hänen isosetänsä Arthur Sturgis Hardy oli poliitikko. Kun Hardy oli pieni lapsi, hän muutti vanhempineen Brantfordiin, jossa hänen isoisänsä toimi tuomarina. Lopulta Hardy asettui perheineen Oakvilleen, jossa hän opiskeli pianonsoittoa Edna Lawrencen ja Ellen Scottin johdolla. Hän aloitti teini-ikäisenä myös vibrafonin soittamisen.
Early Years
Suorittaessaan Toronton yliopistossa "Bachelor of Arts" -oppiarvoa pääaineinaan yhteiskuntaoppi ja taloustiede Hardy opiskeli yksityisesti Gordon Delamontin johdolla. Hän johti omaa yhtyettään vuosina 1957–1961 ja lähti sitten Yhdysvaltoihin, jossa hänen yhteistyökumppaneitaan olivat Gigi Gryce, Herbie Mann, Martin Denny sekä George Shearing. Myöhemmin Hardy piti Shearingia keskeisenä häneen vaikuttaneena muusikkona. 
Hardy palasi Torontoon vuonna 1968. Hän perusti Hagood Hardy Productions -yhtiön, joka erikoistui jinglejen tekoon muun muassa Kelloggsille, General Motorsille, London Lifelle ja Canadian Pacificille. Samana vuonna Hardy perusti basisti Ian Henstridgen ja rumpali Ricky Marcusin kanssa jazztrion. Kun kokoonpanoon olivat liittyneet Stephanie Taylor ja Carrie Romano vuonna 1969, otti yhtye käyttöön nimen The Montage. Yhtye esiintyi Atlantin valtameren molemmilla puolilla ja toimi vuoteen 1974 saakka. Hitti "The Homecoming" oli alun perin Salada Tealle vuonna 1972 sävelletty jingle, josta Hardy sitten teki uuden, vuonna 1975 levyttämänsä version. 
1970-luvun puolestavälistä lähtien Hardy oli myös elokuvamusiikin säveltäjä. Hän lopetti jinglejen kirjoittamisen vuonna 1983. Hänestä tehtiin Kanadan ritarikunnan jäsen vuonna 1992. Hän toimi muun muassa Canadian Cystic Fibrosis Foundationin kunniapuheenjohtajana. Hän oli Kanadan liberaalipuolueen ehdokkaana Ontarion maakuntavaaleissa vuonna 1995, mutta hävisi Bob Raelle. Hän kuoli vatsasyöpään vuonna 1997. Samana vuonna hänen mukaansa nimettiin SOCANin jazzin ja instrumentaalisen musiikin palkinto.
Marcus Adeney

Marcus Adeney (1. heinäkuuta 1900 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta – 2. maaliskuuta 1998 Toronto, Ontario, Kanada) oli sellisti, säveltäjä kirjailija ja musiikkipedagogi. Hän opiskeli lapsena viulunsoittoa äitinsä Ethelwyn Davies Adeneyn johdolla; äiti oli musiikinopettaja ja Sir Walford Daviesin serkku. Adeney sai Kanadan kansalaisuuden vuonna 1904 ja aloitti sellonsoiton opintonsa Hamiltonissa J. Bartmannin johdolla. Hänen opettajinaan toimivat myöhemmin eri maissa Leo Smith, Boris Hambourg, Philip Abbas, Arnold Trowell, Wilhelm Jeral ja Percy Such.
Adeney soitti ssa vuosina 1952–1963. Hän muodosti Torontossa 1950-luvulla esiintyneen Marcus Adeney -jousikvartetin yhdessä Hyman Goodmanin, Berul Sugarmanin ja Eugene Hudsonin kanssa. Hän toimi Hambourg-konservatorion (1928–1951) ja Toronton yliopiston (1953–1963) henkilökunnan jäsenenä. Vuosina 1944–1985 hän opetti The Royal Conservatory of Musicissa.
Sattmarkin silta

Sattmarkin silta on Paraisilla sijaitseva betonikaarisilta Kaarinasta Nauvoon ja Korppooseen kulkevalla seututie 180:lla. Silta ylittää Sattmarkssundet-nimisen salmen Ålön- ja Stortervolandet-saarten välillä noin yhdeksän kilometriä Paraisten keskustasta lounaaseen. Vuoden 1960 lopulla käyttöön otettu silta on kokonaispituudeltaan 113 metriä. Sillan alituskorkeus on 14 metriä.
Sillan lähellä sijaitsee monia vaellusreittejä, venesatama, kalansavustamo ja Sattmarkin kahvitupa.
Sinclair Broadcast Group

Sinclair Broadcast Group (SBG) on yhdysvaltalainen perheomisteinen mediayhtiö. Marylandin Hunt Valleyssa kotipaikkaansa pitävä yhtiö on Yhdysvaltain toiseksi suurin paikallisten televisioasemien omistaja. Sen hallussa on 193 televisioasemaa, joista suurin osa sijaitsee Etelä-Yhdysvalloissa ja Keskilännessä.
Yhtiö on suurin Foxin, ABC:n ja The CW:n verkkoihin kuuluvien televisioasemien omistaja. Se omistaa myös maksullisia kaapelikanavia (Tennis Channel, Bally Sports Regional Networks) sekä striimauspalvelu Stirrin. Lisäksi yhtiö omistaa Ring of Honor -showpainiorganisaation ja sen striimauspalvelun Honor Clubin.
Sinclairin omistamien televisioasemien uutis- ja ajankohtaisohjelmia on usein kritisoitu republikaanipuolueen tukemisesta. Yhtiö on vastannut kritiikkiin kutsumalla sitä perusteettomaksi ja kiistämällä politikoinnin uutislähetyksissään.
Historia.
Sinclair Broadcast Group juontaa juurensa vuoteen 1958, jolloin sähköinsinööri Julian Sinclair Smith liikekumppaneineen perusti Baltimoreen media-alan koulutusta tarjonneen ammattioppilaitoksen nimeltään Commercial Radio Institute. Commercial Radio Institute perusti vuonna 1960 FM-kaistan radioaseman WFMM-FM:n. Vuonna 1967 Smith sai toiminimellä Chesapeake Engineering Placement Service luvan perustaa Baltimoreen uuden televisioaseman. Chesapeake Engineering Placement Service vaihtoi nimekseen Chesapeake Television Corporation, ja käynnisti WBFF-nimisen televisioaseman 11. huhtikuuta 1971. Chesapeake perusti myöhemmin lisää televisioasemia, kuten WPTT:n Pittsburghiin vuonna 1978 ja WTTE:n Columbukseen vuonna 1984.
Chesapeake Television Corporation vaihtoi nimekseen Sinclair Broadcast Group vuonna 1985. Vuonna 1990 Smithin poika David D. Smith osti veljiensä kanssa yhtiön osakekannan vanhemmiltaan. David Smithin johdolla yhtiö aloitti nopean laajentumisen, ja siitä kasvoi yksi Yhdysvaltojen suurimmista paikallistelevisioasemia operoivista yhtiöistä.
Jonne Aaronin diskografia

Suomalaisen laulajan ja lauluntekijän Jonne Aaronin diskografia koostuu kolmesta studioalbumista, yhdestä EP:stä, 13 singlestä ja neljästä musiikkivideosta. Tämän lisäksi hän on vieraillut muiden artistien kappaleilla ja esiintynyt useilla eri julkaisuilla.
Jonne Aaron aloitti musiikkiuransa Negative-yhtyeessä vuonna 1997. Yhtye julkaisi viisi studioalbumi, ja sen levyjä on myyty Suomessa yhteensä yli 100 000 kappaletta. Vuonna 2003 Jonne Aaronin cover-versio Pelle Miljoona &amp; 1980 -yhtyeen kappaleesta ”Tahdon rakastella sinua” julkaistiin singlenä "Jalometallia"-kokoelmalevyltä. Vuonna 2012 hänet nähtiin "Vain elämää" -musiikkiohjelman ensimmäiselle tuotantokaudella. Jonne Aaronin ohjelmassa esittämät kappaleet julkaistiin EP:nä, ja niistä alun perin Kaija Koon levyttämä ”Kylmä ilman sua” nousi latauslistan kolmanneksi ja singlelistan kahdeksanneksi. 
Negative jäi tauolle alkuvuodesta 2013, jonka jälkeen Jonne Aaron siirtyi soolouralle. Hänen debyyttialbuminsa "Onnen vuodet" julkaistiin Warner Music Finlandin kautta 26. huhtikuuta 2013, ja se nousi Suomen virallisen albumilistan kärkeen. Levyä on myyty yli 20 000 kappaletta eli platinaa. Albumilta julkaistiin kaksi singleä. Jonne Aaronin toinen studioalbumi "Risteyksessä" julkaistiin 31. lokakuuta 2014, ja se nousi albumilistan sijalle neljä. Levy ylitti kultarajan, ja sitä on myyty yli 10 000 kappaletta. Albumilta julkaistiin neljä singleä. ”Yksin” ja ”Ota mut” nousivat radiosoittolistan ensimmäiselle ja kolmannelle sijalle, ja molemmat kappaleet ovat striimanneet kultaa. Myös ”Kirosanoja” nousi radiosoittolistan neljänneksi.
Jonne Aaronin kolmas studioalbumi "Tiikerin raidat" julkaistiin 10. toukokuuta 2019, ja se nousi albumilistan viidenneksi. Fyysisellä albumilistalla se nousi kolmanneksi. Levyltä julkaistiin viisi singleä, joista neljä nousi radiosoittolistalle. Loppuvuodesta 2019 Jonne Aaronin levytyssopimus Warner Musicin kanssa päättyi, jonka jälkeen hän solmi uuden sopimuksen Kaiku Entertainmentin kanssa. Jonne Aaron on sittemmin julkaissut neljä uutta singleä, joista ”Ota syliin ja suutele mua” nousi radiosoittolistan toiselle sijalle.
Bamakon pyhän sydämen katedraali

Bamakon pyhän sydämen katedraali on katolinen kirkkorakennus Malin pääkaupungissa Bamakossa. Romaanista tyyliä edustava katedraali on pystytetty vuosina 1925–1936.
Malin katolisen kirkon Bamakon pyhän sydämen seurakunta on saanut alkunsa Katiin vuonna 1897 perustetusta lähetysasemasta. Bamakoon rakennettiin kappeli vuonna 1910 ja ensimmäinen seurakuntapappi nimitettiin vuonna 1923. Seurakunta tarvitsi kirkkorakennuksen, joka ”herättäisi huomiota, mutta ei muistuttaisi moskeijaa”. Sen peruskiven muurasi Bamakon ensimmäinen kirkkoherra Émile Sauvant marsalkka Philippe Pétainin läsnä ollessa helmikuussa 1925.
Kivestä rakennettu katedraali on 48 metriä pitkä ja 12 metriä leveä. Sen ulkoasua leimaavat romaaniseen tyyliin kuuluvat pylväät, holvikaaret ja kupolit. Ulkoseinät on kevyesti rapattu ja sisätilat koristeltu mosaiikein ja marmoripaneelein. Samaa tyyliä edustavat myös monet muut alueen kirkkorakennukset.
Katedraali oli vuoteen 1957 saakka Bamakon ainoa katolinen kirkkorakennus. Nykyään Bamakon arkkihiippakuntaan kuuluu useita kaupunkiseurakuntia.
Anisalkoholi

Anisalkoholi eli anisyylialkoholi (C8H10O2) on aromaattisiin alkoholeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään hajusteissa ja aromiaineena. Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Ominaisuudet.
Anisalkoholi on huoneenlämpötilassa värittömiä tai hieman kellertäviä kiteitä tai väritöntä nestettä. Aineella on miellyttävä makea ja kukkaismainen tuoksu. Anisalkoholi liukenee vain vähäisessä määrin veteen ja paremmin moniin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin ja dietyylieetteriin. Luonnossa anisalkoholia tavataan muun muassa anisruohosta ("Pimpinella anisum"), tähtianiksista ("Illicium") ja vaniljojen ("Vanilla") suvun lajeista.
Valmistus ja käyttö.
Osa käytetystä anisalkoholista eristetään aniksesta, osa valmistetaan synteettisesti. Synteettinen valmistus perustuu anisaldehydin pelkistämiseen. Pelkistys voidaan suorittaa vedyttämällä Raney-nikkelin toimiessa katalyyttinä tai formaldehydin avulla niin kutsutulla Cannizzaro-reaktiolla. Muodostuva anisalkoholi puhdistetaan tislaamalla.
Anisalkoholia käytetään ainesosana hajusteissa ja aromiaineena. Siitä valmistetaan myös estereitä, esimerkiksi asetaatti- ja butyraattiestereitä, joita käytetään myös hajusteissa. Lisäksi yhdistettä voidaan käyttää lähtöaineena orgaanisen kemian synteeseissä.
Ibe

Ilmari Johannes Kärki (s. 29. tammikuuta 1999), taiteilijanimeltään iBe, on helsinkiläinen rap-artisti.
Nuoruus.
Kärki on kertonut aloittaneensa musiikin harrastamisen jo nuorena, kun hänen äitinsä vei hänet musiikkileikkikouluun jo kuuden viikon ikäisenä. Lapsena hän soitti myös musiikkiopistossa kitaraa, muttei erityisesti pitänyt siitä. Ensimmäistä kertaa Kärki muistaa kokeilleensa räppäämistä jo peruskoulun kolmannella tai neljännellä luokalla, eli noin 9–10 vuoden ikäisenä.
Ura.
Iben ensimmäinen virallinen single "Monologi" julkaistiin uudenvuodenpäivänä vuonna 2017 levy-yhtiö Skorpionin kautta. Läpimurtona voidaan pitää samana vuonna myöhemmin julkaistua "Eurovisioit"-singleä, jolla oli mukana rap-artisti Kube. Vuonna 2018 ibe oli mukana rap-duo JVG:n "Popkorni"-levyllä sekä Benjamin Peltosen singlellä "Naarmuja", joka sijoittui parhaimmillaan Suomen singlelistan kolmanneksi. Kärjen kolmas albumi "Ibelius" sijoittui parhaimmillaan Suomen virallisen listan toiselle sijalle helmikuussa 2019. Kärki oli ehdolla "vuoden tulokkaana" Emma-gaalassa vuonna 2019 sekä "vuoden rap/R&amp;B" ja "vuoden miessolisti" -ehdokkaana vuonna 2020. Vuoden 2021 Emma-gaalassa "Perkele!"-albumi voitti vuoden rap-albumin palkinnon. Vuoden 2024 Emma-gaalassa ibe voitti Vuoden Rap -palkinnon. Toukokuussa 2024 hän kertoi julkisessa Instagram-tarinassaan peruvansa tulevan kiertueensa ja vuoden keikat. Ibe kertoi tarinassaan voineensa huonosti jo pitkään ja aikovansa hakea ammattiapua. 
Vuoden 2024 lokakuussa Ibe rikkoi hiljaiselonsa julkaisemalla kiertuedokumentin "Kai sitä joskus in töitäkin tehtävä" Youtube-kanavalleen. Marraskuun ensimmäisenä päivänä hän julkaisi kappaleen "Marraskuu". 
Yksityiselämä.
Kärki on valmistunut ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta syksyllä 2018. Hän on kertonut esikuvikseen muun muassa saksalaisen rap-artisti RINin sekä yhdysvaltalaisen Lil Uzi Vertin.
Kärki on aikaisemmin seurustellut näyttelijä Olga Heikkalan kanssa.
Vetelin seurakunta

Vetelin seurakunta on Oulun hiippakuntaan ja Kokkolan rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Vetelin kunnan alueella.
Historia.
Vetelin alueesta tuli Yliveteli-niminen Kokkolan seurakunnan kappeliseurakunta vuonna 1639, missä yhteydessä se sai myös oman kirkon. Oman kappalaisen se sai vuonna 1643. Vuonna 1860 siitä tuli Kokkolan emäseurakunnasta itsenäinen, Veteli-niminen seurakunta. Siihen kuului kappeliseurakuntana Halsua, josta tuli itsenäinen Halsuan seurakunta vuonna 1906. Seurakuntaan liitettiin 1865 Perhon kappeliseurakunta, joka oli aiemmin kuulunut Kokkolaan. Siitä tuli itsenäinen Perhon seurakunta jo vuonna 1879.
Kirkko ja toimitilat.
Vetelin kirkon lisäksi Vetelin seurakunnalla on seuraavat toimitilat:
Herätysliikkeet.
Vetelin seurakunta kuuluu muun Keski-Pohjanmaan tavoin herätysliikkeiden maantieteelliseen kohtaamisalueeseen. Vetelissä vaikuttaa erityisesti evankelinen herätysliike, jonka pohjoiseen vaikutusalueeseen Veteli kuuluu.
Papisto.
Muun muassa seuraavat henkilöt ovat toimineet Vetelin seurakunnan kirkkoherroina:
Perhon seurakunta

Perhon seurakunta on Oulun hiippakuntaan ja Kokkolan rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Perhon kunnan alueella. Perho on Suomen luterilaisin kunta. Seurakunnan kirkkona toimii Perhon kirkko.
Historia.
Vuonna 1780 alueelle perustettiin Kokkolan seurakunnan alainen Perhon saarnahuonekunta, jonka kirkko valmistui 1782, jolloin se sai myös oman saarnaajan. Kun Vetelin seurakunta itsenäistyi Kokkolasta 1860 tuli Perhosta Vetelin kappeli viisi vuotta myöhemmin, vuonna 1865. Vuotta aiemmin eli 1864 Perhoon oli liitetty Salamajärven kylä Kivijärven kappelin itsenäistyttyä omaksi seurakunnakseen. Vuonna 1879 Perho erotettiin omaksi seurakunnakseen ja itsenäiseksi kirkkoherrakunnaksi 1884.
Herätysliikkeet.
Perhon seurakunta kuuluu muun Pohjois-Pohjanmaan ja pohjoisen Keski-Suomen tavoin vahvaan ja yhtenäiseen vanhoillislestadiolaisuuden kannatusalueeseen.
Papisto.
Kirkkoherrat.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Perhon seurakunnan kirkkoherroina:
Gina Haspel

Gina Cheri Haspel (o.s. Walker, s. 1. lokakuuta 1956 Ashland, Kentucky, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen virkamies, joka on tehnyt pitkän uran tiedustelupalvelu CIA:llä. Hän toimi CIA:n pääjohtajana vuosina 2018–2021. Hän oli ensimmäinen nainen, joka on toiminut virassa. Ennen pääjohtajuutta hän oli Mike Pompeon varapääjohtaja.
Hänestä tuli virkaatekevä pääjohtaja, kun Pompeo oli valittu ulkoministeriksi. Presidentti Donald Trump asetti Haspelin ehdolle CIA:n pääjohtajan virkaan. Senaatti vahvisti Haspelin nimityksen 17. toukokuuta 2018. Han astui virkaan 21. toukokuuta.
Haspel on herättänyt ristiriitaa, koska syyskuun 11. päivän terroritekojen jälkeen hän johti CIA:n salaista tutkintavankilaa Thaimaassa. Vankeja kidutettiin niin sanottujen "tehostettujen kuulustelumenetelmien", kuten vesikidutuksen ja nukkumisen estämisen avulla. Silloisen presidentin George W. Bushin hallinto katsoi, että menetelmät olivat laillisia.
Episkopí (Páfos)

Episkopí () on kylä ja kyläyhdyskunta ("koinótita") Páfoksen alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
Episkopín kylä sijaitsee Kyproksen lounaisosassa noin 12 kilometriä koilliseen Páfoksen kaupungista ja noin 14 kilometrin päässä merestä. Kylän nähtävyyksiin kuuluu Pyhän Hilarionin ("Ágios Ilaríonas") kirkko frankkivallan ajalta noin vuodelta 1192.
Karavostási (Nikosia)

Karavostási (, ) on kylä Kyproksen saarella. Se on "de facto" Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Lefken alueeseen. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Nikosian alueeseen. Kylän väkiluku on (2011). 
Karavostási sijaitsee Kyproksen luoteisrannikolla Mórfounlahden rannalla. Kylässä toimii Lefken eurooppalainen yliopisto ("European University of Lefke"). Antiikin aikana nykyisen kylän lähellä sijaitsi Soloin kaupunki. Kylän nimi tarkoittaa ”Laivasatamaa”.
Káto Aródes

Káto Aródes () on kylä ja kyläyhdyskunta ("koinótita") Páfoksen alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on 39 (2011). 
Káto Aródeen kylä sijaitsee Kyproksen länsiosassa Akámaksen niemimaalla Ávakaksen rotkon itäpäässä, noin 23 kilometriä pohjoiseen Páfoksen kaupungista. Káto Aródes, ”Alempi Aródes”, on nimensä mukaisesti Aródeen alakylä. Heti sen vieressä sijaitsee Páno Aródes, ”Ylempi Aródes”. Káto Aródes oli ennen vuotta 1974 pääosin kyprosenturkkilaisten asuttama, ja nykyisin se on suureksi osaksi hylätty.
Mia Miliá

Mia Miliá (, ) on kylä Kyproksen saarella. Se on "de facto" Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Lefkoşan alueeseen. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Nikosian alueeseen. Kylän väkiluku on (2011). 
Mia Miliá on nykyisin Nikosian turkkilaisen puolen esikaupunkialuetta ja sijaitsee linnuntietä noin viisi kilometriä koilliseen Nikosian keskustasta.
Páno Aródes

Páno Aródes () on kylä ja kyläyhdyskunta ("koinótita") Páfoksen alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011). 
Páno Aródeen kylä sijaitsee Kyproksen länsiosassa Akámaksen niemimaalla Ávakaksen rotkon itäpäässä, noin 23 kilometriä pohjoiseen Páfoksen kaupungista. Kylä on rakennettu noin 590 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Páno Aródes, ”Ylempi Aródes”, on nimensä mukaisesti Aródeen yläkylä ja heti sen vieressä sijaitsee Káto Aródes, ”Alempi Aródes”.
Tremetousiá

Tremetousiá (, ) on kylä ja kyläyhdyskunta ("koinótita") Kyproksen saarella. Se on "de facto" Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Lefkoşan alueeseen. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Lárnakan alueeseen. Kylän väkiluku on 169 (2011). 
Tremetousiá sijaitsee Kyproksen kaakkoisissa sisäosissa linnuntietä noin 20 kilometriä pohjoiseen Lárnakan kaupungista. Kylä on yksi Lárnakan alueen neljästä Pohjois-Kyproksen puolella olevasta kylästä. Kylä on perinyt nimensä sen lähellä antiikin aikana sijainneelta Tremithuksen kaupungilta. Kylä oli Kyproksen ortodoksisen kirkon Trimythoúksen hiippakunnan piispanistuin, mutta vuoden 1974 turkkilaismiehityksestä lähtien piispanistuin toimii pakolaisuudessa Dálissa.
Jonathan Sternberg

Jonathan Sternberg (27. heinäkuuta 1919 New York – 8. toukokuuta 2018 Philadelphia) oli yhdysvaltalainen kapellimestari.
Elämä ja ura.
Sternberg tuli tunnetuksi työstään sinfoniaorkestereiden johdossa Yhdysvalloissa, Euroopassa ja Kiinassa. Hän edisti yhdysvaltalaisen nykyohjelmiston tunnettavuutta eurooppalaisen yleisön parissa toisen maailmansodan jälkeen. Hän teki konserteissa ja oopperassa yhteistyötä muiden muassa Isaac Sternin, Jehudi Menuhinin, Henryk Szeryngin, Paul Badura-Skodan, Alfred Brendelin, Annie Fischerin, Maurice Gendronin, Philippe Entremontin, Byron Janisin, Teresa Stich-Randallin, Lisa Della Casan, Hilde Guedenin, George Londonin ja Paul Schoefflerin kanssa.
Sternberg oli taustaltaan itävaltalais-venäläinen. Hän opiskeli viulun- ja alttoviulunsoittoa Institute of Musical Artissa (sittemmin Juilliard School) vuosina 1929–1931. Hän opiskeli myös Manhattan School of Musicssa sekä New Yorkin yliopistossa, josta hän sai taiteiden kandidaatin arvonsa vuonna 1939. Hän jatkoi musiikkitieteen opintoja New Yorkin yliopiston Graduate Schoolissa ja sai lisäksi yksityisopetusta Leon Barzinilta. Hän myös osallistui Pierre Monteux'n mestarikursseille. Ammattimaisen debyyttinsä kapellimestarina hän teki vuonna 1941.
Sternberg palveli toisessa maailmansodassa ja oli tässä yhteydessä Shanghaissa, jossa johti esitysten sarjassa kaupungin sinfoniaorkesteria. Palattuaan lyhyesti Yhdysvaltoihin hän muutti Wieniin, jossa hän esiintyi ensimmäistä kertaa Wienin sinfoniaorkesterin kanssa vuonna 1947. Hän myös teki laajalti vieraluja Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja Aasiassa. Hän oli huomattavan Joseph Haydn -tutkija H. C. Robbins Landonin kanssa mukana perustamassa Haydn Societya, jolle Sternberg teki sarjan uraauurtavia levytyksiä.
Sternberg johti useiden yhdysvaltalaisteosten Euroopan-ensiesityksiä. Näiden teosten säveltäjiin kuuluivat Leonard Bernstein, Gian Carlo Menotti, Charles Ives, Samuel Barber, Aaron Copland, David Diamond ja Benjamin Lees. Hän myös piti monia maailmankantaesityksiä; näissä kantaesityksissä tulkittiin muiden muassa Ned Roremin ja László Lajthan teoksia. Sternberg teki pitkään töitä Halifaxin sinfoniaorkesterin, Kuninkaallisen flaamilaisen oopperan, Harkness-baletin ja Atlantan oopperayhtiön kanssa.
Sternberg jakoi myöhemmällä uralla aikansa orkesterinjohdon ja opetustyön välillä. Hän opetti Eastman School of Musicissa ja Templen yliopistossa, joista jälkimmäisessä hän myös johti oppilaitoksen orkesteria vuosina 1971–1989. Orkesterin kanssa hän kantaesitti David Diamondin, Vincent Persichettin ja Stanislaw Skrowaczewskin teoksia. Vetäydyttyään täysiaikaisena professorina Sternberg yhä piti luentoja, opetti yksityisesti ja toimi Philadelphian Bach-festivaalin taiteellisena johtajana (2004–2008). Hän myös usein työskenteli tuomarina orkesterinjohtokilpailuissa. Hän oli jäsenenä The Conductors Guildin johtokunnassa ja sai vuonna 2009 sen palkinnon elinikäisestä palveluksesta. Hänen elämäkertansa julkaisi Tricorn Books vuonna 2014.
Sternberg jäi taidemaalari Ursula Sternberg-Hertzin leskeksi vuonna 2000. Hän itse kuoli 98-vuotiaana sydämen vajaatoimintaan.
Eila Lindfors

Eila Lindfors (s. 1963 Helsinki) on suomalainen kasvatustieteiden tohtori ja käsityökasvatuksen professori Turun yliopiston Rauman yksikön Turun yliopiston Rauman opettajankoulutuslaitoksella.
Lindfors valmistui ylioppilaaksi 1982 Hykkylän lukiosta Helsingistä, kasvatustieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1986, kasvatustieteiden lisensiaatiksi Joensuun yliopistosta 2001.
Lindfors on työskennellyt aikaisemmin Oulun yliopiston kasvatustieteen tiedekunnassa didaktiikan lehtorina. Hän teki siellä linsensiaattityönsä "Kuluttajan tekstiiliteknologinen tieto". Hän väitteli Joensuun yliopistosta tohtoriksi 2002 aiheesta "Tekstiilituotteen teknologiset ominaisuudet. Tekstiilituotteen käyttö- ja hoito-ominaisuuksien tarkastelu kuluttajan näkökulmasta".
Annu Vertanen

Annu Vertanen (s. 1960 Imatra) on taiteen maisteri ja Taideyliopiston Kuvataideakatemiassa taidegrafiikan professori 1. tammikuuta 2016 alkaneen viisivuotiskauden.
Vertanen on taidegraafikko. Hän on opiskellut Kankaanpään taidekoulussa 1980–1983, Lahden Muotoiluinstituutissa 1998–2000 ja Aalto-yliopistossa 2005–2013.
Vertanen on pitänyt näyttelyjä eri puolilla maailmaa ja Suomessa muun muassa 2015 yksityisnäyttelyn Aboa Vetus &amp; Ars Nova -museossa Turussa. Hän on opettanut Tukholman kuninkaallisessa taidekorkeakoulussa, Yhdysvalloissa Virginian ja Wyomingin yliopistoissa, Kuvataideakatemiassa sekä Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa.
Päivi Happonen

Päivi Anitta Happonen (s. 23. marraskuuta 1967) on Suomen Kansallisarkiston pääjohtaja ja Itä-Suomen yliopiston dosentti. Hänen viisivuotinen virkakautensa pääjohtajana alkoi syyskuussa 2022. Hän on toiminut vuodesta 2011 lähtien Kansallisarkiston tutkimusjohtajana ja vastuualuejohtajana sekä 2021–2022 vs. pääjohtajana. Aikaisemmin hän on toiminut Kansallisarkiston kehittämisjohtajana vuosina 2008–2011 ja kehittämispäällikkönä ja ylitarkastajana vuosina 1998–2007. Hän oli sukututkimuksessa paljon käytetyn Karjala-tietokantasäätiön tutkijana ja tutkimuspäällikkönä vuosina 1995–1998.
Päivi Happonen väitteli filosofian tohtoriksi Joensuun yliopistosta vuonna 2009. Väitöskirjassaan hän tarkasteli kirkonkirjojen ja henkikirjojen pohjalta Sortavalan kaupungin väestöprofiilia. Väitöskirjan lähdeaineistona Happonen käytti perinteisten lähteiden lisäksi tietokantatietoja ja analysoi niitä tietoteknisin menetelmin. Happonen on tutkimusjohtajana pyrkinyt kehittämään historiatieteiden digitaalista tutkimusprosessia ja digitaalisia tutkimusinfrastruktuureja. Kansainvälisesti merkittäviä ovat olleet semanttiseen Webiin perustuvat tietokannat ja 1800-luvun tekoälyllä kokotekstiksi luetut käsinkirjoitettujen Suomen pitäjien käräjäpöytäkirjat. Itä-Suomen yliopiston dosentti Happonen on ollut vuodesta 2011 alkaen. 
Happonen on ollut keskeisesti mukana julkishallinnon digitaalisen asiakirjahallinnan ja tiedonhallinnan kehittämisessä koko 2000-luvun. Tiedonohjaus on hänen ideoimansa malli. Päivi Happonen on opettanut tiedonhallintaa ja asiakirjahallintaa lukuisissa tilaisuuksissa ja julkaissut aihepiiristä useita tutkimusartikkeleita ja muita kirjoituksia. Päivi Happonen on johtanut ja kehittänyt Kansallisarkiston digitalisoitumista ja modernin käyttöympäristön rakentamista.
Pesco Sannita

Pesco Sannita on kunta Italiassa Campanian alueella Beneventon maakunnassa. 
Kunnan keskusta sijaitsee kallioisella kukkulalla. Kunnan läpi virtaava Tammarojoki laaksoneen tekee siitä hedelmällisen maatalousalueen. Kunnan nähtävyyksiä on kirkko, "Chiesa del Santissimo Salvatore".
Negativen diskografia

Suomalaisen hard rock -yhtyeen Negativen diskografia koostuu viidestä studioalbumista, yhdestä kokoelmalevystä, 16 singlestä, yhdestä DVD:stä ja 14 musiikkivideosta.
Negative perustettiin Tampereella vuonna 1997. Yhtye solmi levytyssopimuksen GBFam Recordsin kanssa vuonna 2002, ja yhtyeen debyyttialbumi "War of Love" julkaistiin vuonna 2003. Levy nousi Suomen virallisen albumilistan viidennelle sijalle, ja se myi kultaa. Albumilta julkaistiin kolme singleä, joista ”The Moment of Our Love” nousi Suomen singlelistan kärkeen ja myi kultaa. Negativen toinen studioalbumi "Sweet &amp; Deceitful" julkaistiin vuonna 2004, ja se nousi Suomen albumilistan kärkeen ja myi jälleen kultaa. Levyltä julkaistiin viisi singleä, joista kolme nousi singlelistan kärkeen. ”Frozen to Lose It All” -single ylitti myös kultarajan. "Sweet &amp; Deceitful" julkaistiin muualla Euroopassa vuonna 2005 Roadrunner Recordsin kautta, ja se nousi Saksan albumilistan sijalle 55. Kaksi levyn singleä nousi myös Saksan singlelistalle.
Negativen kolmas studioalbumi "Anorectic" julkaistiin vuonna 2006, ja se nousi jälleen Suomen albumilistan kärkeen. Saksassa levy nousi listan sijalle 36. Albumilta julkaistiin kolme singleä, joista kaksi kapusi Suomen singlelistan kärkeen. ”Planet of the Sun” -single nousi myös listalle Saksassa. Vuonna 2007 Negative julkaisi coverin Queen-yhtyeen kappaleesta ”Too Much Love Will Kill You”, jolla vieraili Dead By Gun ja Jann Wilde. Vuonna 2008 julkaistiin DVD "In the Eye of the Hurricane", joka myi kultaa, ja yhtyeen neljäs studioalbumi "Karma Killer". Levy nousi Suomen albumilstan kolmanneksi, ja single ”Won't Let Go” myi kultaa. Vuonna 2009 yhtyeeltä julkaistiin kokoelmalevy "God Likes Your Style", joka nousi Suomessa albumilistan kolmannelle sijalle. Yhtye solmi myös uuden kansainvälisen levytyssopimuksen Warner Music Groupin kanssa. Negativen viides albumi "Neon" julkaistiin vuonna 2010, ja se kapusi Suomen albumilstan toiseksi. Levyltä julkaistiin kolme singleä, joista jokainen nousi Suomessa latauslistalle.
Kaikkiaan Negativen levyjä on myyty Suomessa yli 100 000 kappaletta.
Maarit Jänterä-Jareborg

Maarit Jänterä-Jareborg (o.s. Jänterä; s. 10. toukokuuta 1954 Helsinki) on ruotsinsuomalainen oikeustieteilijä ja professori.
Maarit Jänterä-Jareborg opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1977 ja lisensiaatiksi 1983. Varatuomarin arvon hän sai vuonna 1981. Hän jatkoi opintojaan Uppsalan yliopistossa ja väitteli siellä tohtoriksi 1989.
Jänterä-Jareborg on hoitanut Uppsalan yliopiston kansainvälisen yksityisoikeuden ja kansainvälisen prosessioikeuden professuuria vuodesta 1998 lähtien. Hän on arvostettu oikeustieteen tuntija, ja hän on ollut jäsenenä yhdeksässä ruotsalaisessa lainvalmistelukomissiossa. 
Jänterä-Jareborg on Oslon (2008), Helsingin (2010) ja Bergenin yliopiston (2012) kunniatohtori. Hän on vuodesta 2007 johtanut sosiologi Anders Bäckströmin kanssa tutkimushanketta, joka tarkastelee uskonnon ja yhteiskunnan suhdetta. Suomen Tiedeseuran jäsen Jänterä-Jareborg on ollut vuodesta 2007 ja Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2008. Ruotsin vanhimman tiedeakatemian, Uppsalan kuninkaallisen tiedeseuran (Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala) jäseneksi hän tuli vuonna 2011, kuninkaallisen humanististen tieteiden akatemian (Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien) jäseneksi 2014 ja Academia Europaean jäsen hän on ollut vuodesta 2019. Hänelle myönnettiin vuonna 2013 Söderbergin säätiön tiedepalkinto, suuruudeltaan miljoona kruunua.
Jänterä-Jareborgin puoliso on vuodesta 1980 ollut oikeustieteen professori Nils Jareborg (s. 1938).
Ocean of Opportunity

Ocean of Opportunity on norjalaisen laulaja PelleK:n toinen studioalbumi, joka julkaistiin 10. toukokuuta 2013.
Christmas with PelleK

Christmas with PelleK on norjalaisen laulaja PelleK:n kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 15. marraskuuta 2013.
Cubana de Aviaciónin lento 972

Cubana de Aviaciónin lento 972 oli kuubalaisen Cubana de Aviaciónin kotimaan reittilento Havannasta Holguíniin. Lennolla 18. toukokuuta 2018 käytetty Boeing 737-200 Adv. -kone syöksyi maahan Havannassa pian lentoonlähdön jälkeen. Onnettomuuslennolla oli 107 matkustajaa ja kuusi miehistön jäsentä. Yksi matkustaja selvisi onnettomuudesta elossa, mutta loukkaantui vakavasti. Sen sijaan muut 112 koneessa ollutta kuolivat.
Onnettomuuskone oli meksikolaisen Global Airin omistuksessa ja vuokralla Cubana de Aviaciónille. Onnettomuuden jälkeen Meksikon siviili-ilmailuviranomainen DGAC alkoi tutkia Global Airin toimintaa ja ilmoitti 21. toukokuuta, että yhtiön toimilupa oli peruttu tutkinnan ajaksi. Global Airilla oli aiemminkin ollut ongelmia, joiden vuoksi yhtiön toimintaa oli tutkittu vuosina 2010 ja 2013. Onnettomuuden aikaan onnettomuuskoneelta oli kielletty pääsy Guyanan ilmatilaan guyanalaisten viranomaisten huomattua, että miehistö oli ottanut koneeseen vaarallisen ylikuorman matkatavaraa lennoilla Guyanasta Kuubaan.
Global Air julkaisi 17. heinäkuuta 2018 tiedotteen, jossa se ilmoitti onnettomuuskoneen mustien laatikoiden tutkimisen osoittaneen, että onnettomuuden aiheutti lentäjän virhe. Yhtiön mukaan lentäjät ohjasivat koneen liian jyrkkään nousukulmaan, jolloin se sakkasi ja syöksyi maahan. DGAC ilmoitti, ettei se tästä huolimatta palauta Global Airin toimintalupaa, sillä tutkintaa johtaneet kuubalaisviranomaiset eivät olleet julkaisseet vielä tutkinnan tuloksia. Meksikon lentäjäliitto ASPA sanoi yhtiön ajavan tiedotteella vain omia etujaan ja toimivan vastuuttomasti.
Aermacchi MB-339

Aermacchi MB-339 ("Veltro 2") on italialais-valmisteinen suihkuharjoituskone. Konetyyppiä voidaan käyttää myös kevyenä hävittäjäkoneena. Siinä on Rolls-Royce Viper -tyyppinen suihkumoottori. Sen ensilento tapahtui 12. elokuuta 1976, tuotanto alkoi vuonna 1978, esittely tuli 1979 ja operatiivinen käyttöönotto 1981. Tätä tyyppiä on valmistettu 230 koneyksilön verran. Konetyypin edeltäjä on Aermacchi MB-326.
Aermacchi MB-339 oli ehdolla keskieurooppalaisen Dassault/Dornier Alpha Jetin, ruotsalaisen Saab 105:n ja tšekkiläisen Aero L-39 Albatrosin ohella Suomen uudeksi suihkukäyttöiseksi koulutuskoneeksi eli korvaamaan vanhentuneet Fouga CM.170 Magisterit vuonna 1977, konetoimitukset vuodesta 1979 alkaen. BAe Hawk tuli valituksi. Koska koneen kehitys oli vielä ilmeisesti vaiheissaan, niin se ei päässyt valituksi. Aermacchi-tehdas lähetti oman tarjouksensa, 1975 avatun varsinaisen tarjouskilpailun ulkopuolelta. Konetyyppi oli kuitenkin vakavasti ehdolla, sillä se oli ainut näiden neljän mainitun ohella ulkopuolinen. YE-päällikkö, kenraaliluutnantti Ermei Kannisen johtama harjoitushävittäjätoimikunta, jossa silloinen ilmavoimien komentaja, Kenraalimajuri Rauno Meriö oli mukana: otti MB-339:n tarkempia valintoja varten esille. Aermacchi MB-339 on edelleen aktiivikäytössä muun muassa Italian ilmavoimissa. Loivalla kulmalla rungosta siivenkärkiin kallistunutta, trapetsisen muotoilun omaavaa konetta myytiin noin 10 maahan. Näistä Argentiina käytti sitä Falklandin sodassa. Koneen etuna on sen lyhyt nousumatka kiitoteiltä lentoonlähdössä. Tuo matka eli kiitotievaatimus on vain 550 metriä.
"Frecce Tricolori" eli Italian ilmavoimain taitolentoryhmä on käyttänyt tätä konetyyppiä taitolentokoneenaan. Aermacchi MB-339:ään voidaan asentaa konekivääri- ja tykkipodeja sekä pudotettavaa aseistusta 1 800 kg:n verran. Ohjukset ja raketit sekä ECM-podit (elektroniset vastatoimet) ovat pommien ja lisäpolttoainesäiliöiden ohella mahdollisia. Huippunopeus on 898 km/h ja lakikorkeus 14 630 metriä. Suurin sallittu nopeus on Mach 0.82 tai 926 km/h. Kantama on noin 1 760 km.
Konetyypille on sattunut ilmailuonnettomuuksia, joista vakavin oli Ramsteinin lentonäytösonnettomuus Saksassa 28. elokuuta 1988. Tuolloin 3 "Frecce Tricolori"n lentäjää menehtyi. Kuolleita oli kaikkiaan 70 henkeä, sillä 67 katselijaa sai myös surmansa.
Artturi Tiura

Artturi Mikael Tiura (28. syyskuuta 1908 Kuru – 24. joulukuuta 1991 Kuru) oli suomalainen linja-autoliikennöitsijä ja liikenneneuvos.
Tiuran vanhemmat olivat torppari ja seppä Kalle Tiura ja Vilhelmiina Vastamäki. Tiura aloitti liikennöitsijänä Kurussa 1930-luvulla. Hän harjoitti syöttöliikennettä Näsijärvellä liikennöineiden matkustajalaivojen Kurussa sijainneille poikkeamislaitureille ja alkoi myös liikennöidä suoraan Kurusta Tampereelle sen jälkeen kun teiden kunto oli parantunut.
Jo vuodesta 1928 lähtien, jolloin maanteitä ei vielä talvisin aurattu, Tiura hoiti hankkimallaan Buick-henkilöautolla liikennettä jäätietä pitkin Kurun kirkonkylästä Tampereen Mustanlahden satamaan. Ensimmäisen, Chevrolet-merkkisen käytetyn linja-autonsa Tiura osti vuonna 1934. Matka Kurun kirkonkylästä Näsijärven länsipuolitse Tampereelle kesti siihen aikaan kolme tuntia.
Tiura liikennöi Tampereelta Ylöjärven kautta Kuruun sekä edelleen Ruovedelle ja Virroille. Hänellä oli linjoja myös Kihniöön ja Parkanoon. Vuonna 1955 Tiura osti Ylöjärven Linja Oy:n, jolloin hänen liikennekenttänsä laajeni Viljakkalaan. Tiuran linja-autoliikenne oli laajimmillaan 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa, jolloin autoja oli 35. Maaltamuuton verottaessa matkustajia myös Tiura joutui karsimaan liikennettään 1970-luvulla. 
Kotiseudullaan Tiuralla oli useita luottamustehtäviä. Hän kuului muiden muassa Kurun kirkkovaltuustoon, moniin kunnallisiin lautakuntiin ja Kurun Säästöpankin hallitukseen sekä oli Kansallis-Osake-Pankin Kurun konttorin valvoja. Hänen harrastuksiaan olivat oman metsätilan hoito ja toiminta Kurun Lions Clubissa. Tiura sai liikenneneuvoksen arvon 1975, ja Kurun vuoden yrittäjäksi hänet valittiin 1977. Hän myi 30 auton yhtiönsä A. Tiura Oy:n Länsilinjoille vuonna 1979.
Kuusenniluri

Kuusenniluri ("Hylastes cunicularius") on kärsäkkäiden heimoon kuuluva juurinilurilaji. Kuusenniluri on 3,5-4,4 mm pitkä musta kuoriainen, jonka tuntosarvet ovat vaaleanruskeat. Kuusennilurin peitinsiivissä on ohuita pitkittäisiä harjuja ja painaumia. Kuusennilurien naaraat munivat tuoreisiin kuusten kantoihin, joissa toukat kehittyvät. Munista kehittyvät toukat elävät kantojen kaarnan alla. Kuusennilurit talvehtivat koteloina. Aikuiset kuusennilurit syövät pääasiassa kuusen taimien kuorta ja juuristoa tehden niihin käytäviä ja koloja, jotka heikentävät taimen nestevirtauksia. Jos kuusennilurin syönti on yltänyt koko taimen ympäri, nestevirtaukset katkeavat ja taimi kuolee. Tuhoja esiintyy varsinkin alueilla, jossa on tehty avohakkuita. Kuusennilurin kehitys on kaksivuotinen. Kuusenniluria esiintyy lähinnä Euroopassa.
Kuusennilurin kemiallisessa torjunnassa voidaan käyttää samanlaisia torjunta-aineita kuin tukkimiehentäillä ("Hylobius abietis"). Kuusennilurin tuhoja voidaan ehkäistä myös päätehakkuiden jälkeisellä kylvöajan ja istutusajan valinnalla.
Mäntyjen nilurituhoja aiheuttaa niille erikoistunut männynniluri ("Hylastes brunneus").