tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jennifer Connellyn filmografia

Tämä on Jennifer Connellyn filmografia.
Lakkipuut

Lakkipuut ("Cladrastis") on hernekasvien heimoon kuuluva kasvisuku, jonka lajeista yksi kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan kaakkoisosissa ja loput Itä-Aasiassa.
Ulkonäkö ja koko.
Lakkipuut ovat pieniä tai keskikokoisia lehtipuita, jotka tavallisesti kasvavat 10–20, joskus jopa 27 metrin korkuisiksi. Niiden lehdet koostuvat 5–17 vuorottaisesta lehdykästä. Valkoiset tai vaaleanpunaiset, tuoksuvat kukat kasvavat 15–40 senttimetrin pituisissa tertuissa tai huiskiloissa. Hedelmä on noin 3-8 senttimetrin pituinen palko, joka sisältää 1–6 siementä.
Luokittelu.
Lakkipuut ovat läheistä sukua maakkioille ("Maackia"), joista ne eroavat lehdentyven alle piilotetuilla silmuillaan ja vuorottaisilla lehdyköillään (maakkioilla vastakkaiset). Sukunimi "Cladrastis" on peräisin muinaiskreikan sanoista "klados" ("oksa") ja "thraustos" ("heikko"), viitaten kasvin hauraisiin versoihin. Suvut "Cladrastis", "Pickeringia" ja "Styphnolobium" (pagodipuut) muodostavat monofyleettisen kladin, joka tunnetaan nimellä Cladrastis-kladi; koska kaksi muuta ovat kehittyneet lakkipuista, lakkipuiden suku on parafyleettinen.
Lajit.
Sukuun kuuluu neljä lajia, joista yksi kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan kaakkoisosissa ja loput Itä-Aasiassa:
Lakkipuu

Lakkipuu eli amerikanlakkipuu ("Cladrastis kentukea") on hernekasvien heimoon, Faboideae-alaheimoon ja lakkipuiden sukuun kuuluva kasvilaji.
Ulkonäkö ja koko.
Kasvutapa ja lehdet.
Lakkipuu on kesävihanta puu, jonka tyypillinen kasvukorkeus on 10–16 metriä; joskus se voi kuitenkin saavuttaa jopa 25 metrin korkeuden. Kasvi muodostaa pyöreän, kupumaisen latvuksen. Kasvin sileä ja ohut kuori on väriltään harmaasta harmaanruskeaan ja muistuttaa euroopanpyökin ("Fagus sylvatica") kuorta. Puuaineksen kirkkaankeltainen väri on aiheuttanut sen, että mm. saksassa lajia kutsutaan nimellä "Amerikanisches Gelbholz" ("amerikkalainen keltapuu").
Vuorottaiset, 25–32 senttimetrin pituiset lehdet jakautuvat lehtilapaan ja 3–5 senttimetrin mittaiseen lehtivarteen. Lehtilapa on vuorottain parittomasti lehdykällinen ja koostuu 7 tai 9 (joskus 5–11) lehdykästä. Lyhytvartiset, teräväkärkiset, soikeat lehdykät ovat pituudeltaan 6–14, leveydeltään 3–9 senttimetriä ja ehytlaitaisia. Alapinta on harvakarvainen, yläpinta kalju. Korvakkeet puuttuvat. Ruskaväri vaihtelee kirkkaankeltaisesta oranssiin. Lehtien pudottua ruodit jäävät joskus puuhun ja lehtilavan tyvi peittää uudet lehtisilmut.
Kukat ja hedelmät.
Lakkipuu kukkii kesäkuusta elokuuhun, usein epäsäännöllisesti vain joka kolmas-viides vuosi. Miellyttävän tuoksuisilla, kaksineuvoisilla, lyhytvartisilla, valkoisilla tai joskus vaaleanpunaisilla herneenkukilla on karvainen ja kuppimainen, lyhytlohkoinen verhiö. Kukat kasvavat yhdessä runsaskukkaisissa 25–35 senttimetrin mittaisissa varrellisissa tertuissa.
Kukasta kypsyvät 6–10 senttimetrin pituiset, litteät ja teräväkärkiset palot sisältävät 2–6 siementä ja ovat kapeahkoja.
Kromosomiluku.
Lakkipuun kromosomiluku on 2n = 28.
Levinneisyys.
Alun perin lakkipuu on kasvanut luonnonvaraisena ainoastaan Pohjois-Amerikan itäosissa suunnilleen Virginiasta Georgiaan ulottuvalla alueella.
Käyttö.
Lakkipuuta käytetään laajalti koristekasvina lauhkealla vyöhykkeellä, erityisesti tienvarsilla ja puistoissa. Laji menestyy parhaiten kalkkipitoisessa, tuoreessa, syvämultaisessa maaperässä ja sietää varjoa. Kasvin kirkkaankeltaisesta puuaineksesta valmistetaan tekstiiliväriä. Itse puuainesta käytetään jonkin verran erityishuonekaluihin, kiväärinvarsiin ja koristeellisiin sorvaustöihin.
Cladrastis-kladi

Cladrastis-kladi on hernekasvien heimoon kuuluva monofyleettinen kladi, jonka lajeja esiintyy Itä-Aasiassa ja Pohjois-Amerikan eteläosissa. Kladi on muodostettu johdonmukaisesti molekulaarisen fylogenetiikan perusteella ja on Meso-Papilionoideae-kladin sisarkladi. Kladin olemassaoloa ehdotettiin aluksi rakenteellisten, sytologisten ja biokemiallisten todisteiden perusteella, kunnes tutkimukset vahvistivat sukulaisuuden. Kladin arvellaan eronneen muista hernekasveista 47,4 ± 2,6 miljoonaa vuotta sitten eoseenikaudella. Kladi on monofyleettinen, mutta siihen sisältyvä lakkipuiden ("Cladrastis") suku on parafyleettinen, sillä kaksi muuta sukua ovat kehittyneet siitä.
Suvut.
Kladi koostuu kolmesta elossa olevasta suvusta: lakkipuut ("Cladrastis"), monotyyppinen "Pickeringia" sekä pagodipuut ("Styphnolobium"). Lisäksi on löydetty "Cladrastis"- ja "Styphnolobium"-sukuihin kuuluvia fossiileja. Kladin nimi on epävirallinen, eikä sillä ole mitään erityistä taksonomista asemaa, kuten ICBN:n ja ICPN:n hyväksymissä nimissä. Virallisen määritelmän mukaan kladin laajin kruunukladi sisältää lajin "Cladrastis kentukea" , mutta ei lajia "Dermatophyllum secundiflorum" , eikä lajia "Swartzia simplex" .
Pickeringia montana

Pickeringia montana on hernekasvien heimoon ja monotyyppiseen "Pickeringia"-sukuun kuuluva kasvilaji, jonka on äskettäin osoitettu kuuluvan luokittelemattomaan, monofyleettiseen Cladrastis-kladiin. Laji on nimetty amerikkalaisen antropologin ja luonnontieteilijän Charles Pickeringin mukaan.
Ulkonäkö ja koko.
"Pickeringia montana" muodostaa matalia, tiheitä, piikkisiä pensaikkoja. Sillä on kiiltävät, tummanvihreät lehdet. Keväällä ja kesällä kasvi kukkii kirkkaan magentanvärisillä kukilla, joista kypsyy hernemäisiä siemeniä sisältäviä palkoja. Kasvi lisääntyy siemenistä harvoin; useimmiten se kasvattaa uusia versoja emokasvin ulkopuolelle ulottuvista juurista.
Levinneisyys.
"Pickeringia montana" kasvaa kotoperäisenä Yhdysvaltain Kalifornian osavaltiossa, jossa sen levinneisyysalue ulottuu Kalifornian rannikkovuorilta Kalifornian niemimaan vuorille sekä Sierra Nevadaan. Lajia tavataan myös Santa Cruzin saarella.
Elinympäristö.
"Pickeringia montana" on yksi harvoista chaparralissa kasvavista hernekasveista. Kasvin typensidontakyky auttaa sitä selviytymään kivisessä, hiekkaisessa maaperässä, jossa ei ole juurikaan ravinteita. Kasvi sopeutuu hyvin myös vuorille, kukkuloille ja äskettäin palaneille alueille; sen juuret leviävät nopeasti ja auttavat kiinnittämään irrallisen maaperän hidastaen eroosiota.
Luokittelu.
"Pickeringia montana" -lajilla on kaksi alalajia:
Saarimakrilli

Saarimakrilli ("Rastrelliger faughni") on makrillien (Scombridae) heimoon kuuluva kalalaji. Sen kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Tetsuo Matsui vuonna 1967.
Saarimakrillia tavataan pääosin Indopasifiselta merialueelta Aasiasta ja Oseaniasta. Saarimakrilli kasvaa yleensä noin 15 senttimetrin mittaiseksi ja painaa noin 0,5 kilogrammaa. Suurin tavattu yksilö oli 20 cm pitkä ja painoi 0,75 kg. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee saarimakrillin vaarantuneeksi lajiksi.
Pagodipuut

Pagodipuut ("Styphnolobium") on hernekasvien heimon Faboideae-alaheimoon kuuluva kasvisuku. Suku sisältää kolme tai neljä pientä puu- ja pensaslajia, jotka on aiemmin luokiteltu laajempaan helmipalkojen ("Sophora") sukuun. Äskettäin suvun on osoitettu kuuluvan luokittelemattomaan, monofyleettiseen Cladrastis-kladiin. Pagodipuut eroavat "Dermatophyllum"-suvusta kesävihannilla lehdillään sekä aksillaarisilla (eikä terminaalisilla) terttukukinnoillaan. Pagodipuiden lehdet ovat sileäkarvaisia, 9–21-lehdykkäisiä. Niiden kukat kasvavat riippuvissa kukinnoissa, jotka muistuttavat valeakaasian ("Robinia pseudoacacia") vastaavia.
Tieteellinen nimi "Styphnolobium" tulee muinaiskreikan sanoista "styphno-", "stryphno-" ("hapan, supistava") ja "lobion" ("palko") viitaten tuoreiden palkojen makuun.
Lajit.
Pagodipuiden suku sisältää seuraavat lajit:
Sektio "Oresbios"
Sektio "Styphnolobium"
Käyttö.
Pagodipuita käytetään laajalti koristekasveina, erityisesti bonsaina. "Rikollisen oppineen puu" eli Zuihuai oli Pekingin Jingshan Parkissa sijainnut historiallinen pagodipuu, johon Ming-dynastian viimeinen keisari Chongzhen hirttäytyi. Japaninpagodipuu (, aiemmin "Sophora japonica") puolestaan on yksi viidestäkymmenestä perinteisen kiinalaisen lääketieteen käyttämästä yrtistä. Nimestään huolimatta japaninpagodipuuta kasvaa pääasiassa Kiinassa.
Eemil Airila

Eemil Leander Airila, sukunimi aik. "Vitikainen" (13. marraskuuta 1875 Viipuri − 11. lokakuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos.
Airilan vanhemmat olivat talonomistaja Adam Vitikainen ja Maria Lovisa Skrufving. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1895 ja suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän hallintotutkinnon 1902. Hän teki opintomatkoja Saksaan, Ruotsiin ja Tanskaan.
Airila oli aluksi Turun ja Teiskon sekä Rautalammin piirien nimismiehenä, sitten Mikkelin läänin varalääninkamreerina 1912−1916, Mynämäen kihlakunnan kruununvoutina 1916−1921 sekä valtiovarainministeriössä 1. apukamreerina 1921−1922 ja vanhempana hallitussihteerinä 1922−1935. Hän oli korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvoksena 1935−1945.
Airila oli Suomen Hypoteekkiyhdistyksen julkinen asiamies vuodesta 1930. Hän toimi eri komiteoitten sihteerinä ja laati ehdotuksia verolaeiksi ja muutoksiksi niihin.
Eemil Airila oli naimisissa 1905−1955 Hilja Helmi Johanna Grotenfeltin (k. 1955) kanssa.
Kimi Kuusela

Kimi Kuusela (s. 26. huhtikuuta 2001 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä.
Ura.
Seuraura.
Kuusela on JYPin kasvatti. Hän oli kaudella 2016–2017 joukkueensa tehokkain puolustaja sekä C-nuorten SM-karsinnoissa tehoilla 4+10=14 että C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa tehoilla 3+9=12. Kaudella 2017–2018 Kuusela oli B-nuorten Mestiskarsinnoissa JYPin eniten maaleja tehnyt puolustaja viidellä osumallaan ja B-nuorten SM-sarjan runkosarjassa joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 2+6=8. Kaudella 2018–2019 hän toimi joukkueen kapteenina. Kuusela oli JYPin B-nuorten tehokkain puolustaja tehoilla 5+16=21.
Kesäkuussa 2019 Kuusela teki JYPin kanssa kolmivuotisen juniorisopimuksen. Hän oli kaudella 2019–2020 JYPin A-nuorten eniten maaleja tehnyt puolustaja kahdeksalla osumallaan. Tammikuussa 2020 seura lainasi Kuuselan Mestis-joukkue KeuPa HT:hen, jossa hän pelasi kaksi ottelua. Kuusela sai tililleen myös kaksi ensimmäistä SM-liigaotteluaan. Hän sai tililleen ensimmäisen liigaottelunsa 31. tammikuuta 2020 Saimaan Palloa vastaan. Kuuselalle avautui paikka JYPin kokoonpanosta, kun Roni Allén asetettiin pelikieltoon. Hänet merkittiin JYPin seitsemänneksi puolustajaksi. Kuusela jäi ottelussa kuitenkin ilman peliaikaa. Hän sai ensimmäiset jääaikansa SM-liigassa seuraavassa ottelussa 1. helmikuuta 2020 vieraissa Tapparaa vastaan. Kuusela merkittiin JYPin seitsemänneksi puolustajaksi. Hän sai ottelussa jääaikaa 8.51 minuuttia. Kuusela keräsi myös yhden kahden minuutin jäähyn kampituksesta.
Maaliskuussa 2020 Kuusela teki JYPin kanssa kaksivuotisen SM-liigasopimuksen. Seura lainasi hänet lokakuussa 2020 toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Mestis-joukkue KeuPa HT:hen, jossa Kuusela pelasi 15 runkosarjaottelua tehopistein 1+3=4 ja kolme playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi JYPin SM-liigajoukkueessa kauden aikana 24 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Kaudella 2021–2022 Kuusela pelasi SM-liigassa seitsemän runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan JYPin U20-joukkueessa, jonka eniten maaleja tehnyt puolustaja Kuusela oli viidellä osumallaan. Hän voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +19.
Kaudeksi 2022–2023 Kuusela siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KeuPa HT:n Mestis-joukkueeseen. Toukokuussa 2023 hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen, kuten taas toukokuussa 2024.
Maajoukkueura.
Kuusela on pelannut seitsemän nuorten maaottelua.
Otto Latva

Otto Latva (s. 24. tammikuuta 1985 Teuva) on suomalainen historioitsija ja tietokirjailija, joka on perehtynyt erityisesti eläinten, kasvien ja ihmisten jaetun menneisyyden sekä kulttuuri-, meri- ja ympäristöhistorian tutkimukseen. Latva on työskennellyt tutkijana Turun yliopistossa ja Åbo Akademissa. Vierailevana tutkijana Latva on työskennellyt Memorial University of St. John'sissa Kanadassa ja Tallinnan yliopistossa Virossa. Hän on myös toiminut kulttuuriperinnön tutkimuksen yliopistonlehtorina Turun yliopistossa 2022-2024. Latva väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopiston kulttuurihistorian oppiaineesta vuonna 2019 aiheenaan syvänmeren eläimen jättiläiskalmarin hirviöllistämisen historia. Latva on toiminut "Trace ∴ Journal for Human-Animal Studies" -lehden päätoimittajana. Hän on johtanut Suomen Akatemian rahoittaa tutkimushanketta nimeltä "Kadonneet, uhanalaiset ja saapuneet lajit – Ihmisten suhde Itämeren muuttuvaan biodiversiteettiin" (HumBio) sekä useita muita ihmisen ja luonnon välistä historiallista vuorovaikutusta tarkastelevia tutkimushankkeita. Latva nimitettiin Turun yliopiston monilajisen historian dosentiksi vuonna 2021.
Dack Rambo

Dack Rambo (oik. Norman Jay Rambo, 13. marraskuuta 1941 Earlimart, Kalifornia – 21. maaliskuuta 1994 Delano, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. 1960- ja 1970-luvuilla Rambo näytteli usein television lännensarjoissa, kuten "The Guns of Will Sonnett", 1980-luvulla puolestaan saippuaoopperoissa, kuten "Dallas".
Ura.
Dack Rambo debytoi vuonna 1962 television draamasarjassa "The Loretta Young Show", minkä jälkeen hän näytteli muun muassa sarjoissa "Never Too Young" (1965), "The Guns of Will Sonnett" (1967–1969) ja "Sword of Justice" (1978–1979). Uran edetessä hän näytteli saippuaoopperoissa, kuten "All My Children" (1982–1983), "Paper Dolls" (1984) ja "Dallas" (1985–1987). Rambon uran joutsenlauluksi jäi Grantin rooli saippuaoopperassa "Another World" (1990–1991). Hän lopetti näyttelemisen sen jälkeen kun hänellä oli diagnosoitu HIV.
Dack Rambon rooli "Dallasissa" on Jack Ewing, sarjan miespääroolien Bobby Ewingin ja J. R. Ewingin serkku. Jack tulee mukaan yhdeksännellä tuotantokaudella, eli niissä jaksoissa, jotka osoittautuvat Pamela Ewingin uneksi. Jack kirjoitettiin ulos sarjasta kymmenennellä tuotantokaudella.
Rambo näytteli televisiosarjojen ohella useissa teatteri- ja televisioelokuvissa, kuten post-apokalypsissä "Ultra Warrior", jossa hänellä oli päärooli.
Dack Rambon kaksoisveli Orman Ray “Dirk” Rambo (1941–1967) oli niin ikään näyttelijä. Dirk Rambo näytteli myös "The New Loretta Young Show'ssa" ja parissa muussa televisiosarjassa.
Ananaskala

Ananaskala ("Monocentris japonica") on ananaskalojen (Monocentridae) heimoon kuuluva trooppisissa vesissä elävä kalalaji.
Ananaskalan tavallinen pituus on 12 senttimetriä. Maksimissaan se voi kasvaa 17 senttimetrin mittaiseksi. Sen selkäevässä on yhteensä 5–6 piikkiä. Ananaskalan ruumis on pyrstön viereistä aluetta lukuun ottamatta suurien, kiinteiden suomujen peitossa. Väritykseltään ananaskalan ruumis on keltainen ja alaleuka musta. Myös suomuilla on musta reunus. Isoananaskalasta ("Cleidopus gloriamaris") ananaskala eroaa siten, että sen valoelin on alaleuan kärjessä, kun taas isoananaskalalla se on kyljissä. Lisäksi ananaskalan kuono on terävämpi.
Ananaskalaa tavataan indopasifisella merialueella. Sitä on havaittu 1–250 metrin syvyydessä vedenpinnasta. Aikuiset ananaskalat elävät tavallisesti 20–200 metrin syvyydessä, nuoret yleensä matalammissa vesissä.
Ananaskala on yöaktiivinen ja viettää päivät luolien ja kielekkeiden suojissa.
Juha-Matti Halonen

Juha-Matti ”Jupu” Halonen on suomalainen triathlonisti. Hänen seuransa on TriathlonSuomi. Siviiliammatiltaan hän on lääkäri.
Triathlonsaavutukset.
Vuonna 2019 Halonen voitti Suomen mestaruuden triathlonin täysmatkalla. Puolimatkalla hän oli SM-tasolla hopealla ja olympiamatkalla pronssilla. Vuonna 2018 Halonen sijoittui Ironmanin MM-kilpailuissa Havaijilla 25–29-vuotiaiden miesten sarjassa kuudenneksi ajalla 8.52.40, ollen paras suomalainen.
Jacobus Bellamy

Jacobus Bellamy (1757−1786) oli hollantilainen runoilija. Hänen kirjoittamiaan ovat "Gezangen mijner jeugd" ja innostuneet, kansalliset "Vaterlandsche Gezangen", mutta elinvoimaisimpana hänen luomistaan on pysynyt liikuttavan yksinkertainen ja lämmintunteinen romanssi "Roosje".
Benoît de Sainte-Maure

Benoît de Sainte-Maure oli muinaisranskalainen 1100-luvulla elänyt kirjailija. Hän on kirjoittanut keskiaikana laajalle levinneen "Le roman de Troie", joka käsittelee Troijan sotaa perin mielivaltaisessa keskiaikaisessa asussa. Laaja runopukuinen "Chronique des ducs de Normandie", jonka kertomus ulottuu vuoteen 1135, lienee myös hänen tekemänsä.
Algerianpaimenkoira

Algerianpaimenkoira on algerialainen koirarotu, joka on maailmanlaajuisesti äärimmäisen harvinainen, mutta kotimaassaan paimentolaisten keskuudessa suosittu. 
Ulkomuoto.
Rotu on voimakas, hoikka, fyysisesti vahva, ketterä ja säänkestävä. Se on suurinta osaa paimenkoirista kookkaampi. Pää on suhteellisen pitkä ja kallo kapeahko. Silmät ovat pienet, hieman vinoasentoiset ja mantelinmuotoiset, väriltään tummahkot. Korvat ovat pystyt ja kolmionmuotoiset. Kaula on vahva, runko sopusuhtainen ja selkälinja laskeva. Rintakehä on matala ja vatsalinja hieman nouseva. Raajat ovat pitkät ja lihaksikkaat; eturaajat erittäin voimakkaat, takaraajat heikosti kulmautuneet. Häntä on tuuhea ja kettumainen. Karvapeite on puolipitkä ja karhea. Tavanomaiset värit ovat valkoinen kastanjanruskein merkein sekä kellanruskea (fawn) ja kulta. Säkäkorkeus vaihtelee 58–60 cm ja paino 20–22 kg välillä.
Luonne ja käyttäytyminen.
Algerianpaimenkoira on rohkea, itsevarma, sopeutuvainen, vilkas, taistelunhaluinen ja älykäs. Se onkin ominaisuuksiensa vuoksi myös hyvä lauman- ja omaisuudenvartija. Se kykenee puolustamaan karjaa jopa hyeenoja, sakaaleja, leijonia, leopardeja ja ilveksiä vastaan. Säänkestävänä se kykenee työskentelemään niin kesän 50 asteen helteet kuin talven 10 asteen pakkasetkin. Ketteryytensä ansiosta se kykenee liikkumaan hyvin myös vuoriston jyrkänteisillä rinteillä.
Alkuperä.
Rodussa on edelleen nähtävissä muinaisen suokoiran ominaisuudet. Kantarotu saattaa olla ollut esim. polski owczarek nizinny, jonka Algerian ilmasto on muokannut paikallisiin olosuhteisiin sopivammaksi - muun muassa alkuperäistä lyhyemmän karvapeitteen avulla. Rotua on käytetty Toisen maailmansodan aikaan sotakoirana. Nykyisin sitä tavataan erityisesti Tellin alueella.
Katso myös.
Fujica

Fujica oli japanilaisen Fuji-konsernin valokuvaus- ja kaitafilmikameroiden tuotemerkki 1940-luvun lopulta vuoteen 1985, minkä jälkeen kameroiden nimeksi tuli Fuji. Nykyiset Fujin digikamerat kantavat nimeä Fujifilm, joka on nykyisin myös koko konsernin nimi.
Varhaisin Fujica-valokuvauskameroista oli vuonna 1948 esitelty Fujica Six, joka käytti 120-koon rullafilmiä ja negatiivikoko oli nimen mukaisesti 6×6 cm. Fuji valmisti 1990-luvun alkuun asti muitakin keskikoon ammattilaiskameroita, kuten vuonna 1978 aloitettu GW-sarja, mutta suurelle yleisölle Fujica oli tuttu kino- ja kaitafilmikameroista. 
Järjestelmäkamerat.
Fujin ensimmäinen pentaprismalla varustettu yksisilmäinen peiliheijastuskamera (SLR) oli vuonna 1963 esitelty Fujicarex II, joka ei kuitenkaan saanut suurta suosiota verrattuna Asahi Pentaxiin tai Nikon F:ään. Kohtalaista menestystä alkoi tulla vasta 1970-luvun alkupuolen ST-järjestelmärungoista. Fujica ST 601 ja ST 701 mittasivat valoa objektiivin läpi himmennetyllä aukolla, kalliimpi ST 801 täydellä aukolla ja alkuvuonna 1974 esitelty ST 901 valotti automaattisesti. Syksyllä 1976 esitelty Fujica ST 705, päivitetty 701, oli markkinoille tullessaan edullisimpia täyden aukon valotusautomaattirunkoja ja ST 605 pelkistetty manuaalimalli. Seuraavan vuoden Fujica AZ-1 sisälsi runsaasti elektroniikkaa Canon AE-1:n tavoin.
Järjestelmäkameroissaan Fujica käytti läpi 1970-luvun M42- eli Pentax-Praktica-kierrettä objektiivien kiinnitykseen, kunnes se vuonna 1980 esitteli uuden X-bajonetin. 
Sen yhteydessä tuotiin markkinoille uusi neljän kameran Fujica AX-sarja, jossa Pentax-kierre oli korvattu Fujican omalla X-bajonetilla ja kamerat oli muutenkin uudistettu täysin. Sarjan lippulaiva oli kolmella valotusautomatiikalla (S, A ja P) varustettu AX-5, välissä oli automaattivalottava AX-3, AX-1 oli pelkistetty automaattimalli aloittelijoille ja STX-1 käytännössä uudella bajonetilla päivitetty ST 605. Uusi Fujinon XF -objektiivisarja kattoi alkuun 15 objektiivia 16 millimetrin laajakulmasta 400 millimetrin teleen. Muita varusteita olivat kaksi automaattisalamaa ja pohjaan kytkeytyvä moottoriviritin.
Fuji lopetti järjestelmäkameroiden valmistamisen vuonna 1985, koska ei uskonut menestyvänsä uudessa automaattitarkenteisten kameroiden kilpailussa.
Kompaktikamerat.
Kinokoon kompaktikameroissa Fujica oli mukana 1960-luvun alun puolikokotrendissä (negatiivikoko 18×24 mm) Fujica Half -mallillaan. Vuonna 1977 se oli ensimmäisiä valmistajia Konican ja Yashican rinnalla, jotka sisällyttivät kameraan kiinteän salamalaitteen.
Kaitafilmikamerat.
Kaitafilmikameroissa Fujica käytti itse kehittämäänsä Single-8-filmikasettia eikä Kodakin Super-8-kasettia, minkä ansiosta sen kamerat olivat pienikokoisia.
Vojtech Tuka

Vojtech Tuka (, ; 4. heinäkuuta 1880 Schemnitzberg, Unkari, Itävalta-Unkari – 20. elokuuta 1946 Bratislava, Tšekkoslovakia) oli slovakialainen poliitikko ja oikeustieteilijä, joka toimi toisen maailmansodan aikana Slovakian tasavallan pääministerinä vuosina 1939–1944.
Elämä.
Tuka syntyi Itävalta-Unkarin unkarilaiseen osaan kuuluneessa Schemnitzbergissä (nykyinen Štiavnické Bane Slovakiassa). Hän opiskeli oikeustiedettä Budapestin, Berliinin ja Pariisin yliopistoissa. Hän oli vuosina 1907–1919 oikeustieteen professorina Budapestin ja Pécsin yliopistossa sekä Bratislavan unkarilaisessa yliopistossa.
Tšekkoslovakian perustamisen jälkeen Tuka alkoi vuonna 1921 toimia Andrej Hlinkan perustamassa separatistisessa Slovakian kansanpuolueessa, mutta tšekkiläisvastaisena hän ryhtyi lisäksi yhteistyöhön unkarilaisten Suur-Unkari-aatteen kannattajien kanssa. Hän toimi puolueensa sihteerinä ja sen äänenkannattajan "Slovak"-lehden päätoimittajana. Vuonna 1923 hän perusti puolueelle fasistisen puolisotilaallisen Rodobrana-organisaation.
Vuonna 1929 Tuka tuomittiin valtiopetoksesta 15 vuodeksi vankeuteen, sillä häntä syytettiin Unkarin agentiksi. Slovakian kansanpuolue joutui lähtemään Tšekkoslovakian hallituksesta Hlinkan kieltäydyttyä tuomitsemasta Tukaa. Tuka vapautui vankilasta vuonna 1938 ja hän palasi johtamaan Slovakian kansanpuolueen saksalaismielistä radikaalisiipeä. Hän perusti tammikuussa 1939 yhdessä Alexander Machin ja eräiden muiden kanssa saksalais-slovakialaisen seuran. Tuka tapasi helmikuussa 1939 Berliinissä Saksan johtajan Adolf Hitlerin ja väitetysti pyysi tätä ”vapauttamaan” Slovakian.
Kun näennäisesti itsenäinen Slovakian tasavalta perustettiin Saksan tuella Tšekkoslovakian miehityksen jälkeen maaliskuussa 1939, sen pääministeriksi tuli aluksi Slovakian kansanpuolueen johtaja Jozef Tiso, joka myönsi Tukalle varapääministerin viran. Siirryttyään presidentiksi Tiso nimitti Saksan toiveesta Tukan pääministeriksi 27. lokakuuta 1939. Heinäkuusta 1940 alkaen Tuka oli samalla myös ulkoministeri. Lisäksi hänestä tehtiin Bratislavan yliopiston rehtori.
Tukan ja Tison välille syntyi valtataistelu, sillä Tukan mielestä Tiso oli liian maltillinen eikä tarpeeksi sitoutunut Saksan politiikkaan. Tuka ilmoitti kesäkuussa 1941 Tisoa kuulematta Slovakian julistaneen sodan Neuvostoliitolle ja länsiliittoutuneille. Tukan hallitus vainosi Slovakian juutalaisia ja luovutti lopuksi heidät saksalaisten perustamille tuhoamisleireille. Tukaa on sanottu liikkeellepanevaksi voimaksi slovakkihallinnon osallisuudessa holokaustin toimeenpanoon. Vuonna 1942 hän vaati jopa lisäämään juutalaisten karkotuksia.
Tuka erosi pää- ja ulkoministerin tehtävistä Slovakian kansannousun jälkeen 5. syyskuuta 1944. Hänen seuraajakseen tuli Štefan Tiso. Toisen maailmansodan lopussa Tuka pakeni Itävaltaan, jossa hän jäi yhdysvaltalaisten joukkojen vangiksi. Hänet luovutettiin takaisin Tšekkoslovakiaan yhdessä Tison kanssa syyskuussa 1945. Seuraavana vuonna Bratislavaan perustettu kansantuomioistuin tuomitsi Tukan kuolemaan ja hänet teloitettiin.
Kistibi

Kistibi (baškiiriksi ҡыҫтыбый, tataariksi кыстыбый ja udmurtiksi кыстыбей) on baškiirien, tataarien ja udmurttien perinteinen ruokalaji, joka koostuu pannulla paistetusta ohutleivästä, joka voidellaan kirkastetulla voilla tai voisulalla, täytetään esimerkiksi hirssipuurolla tai perunasoseella ja taitetaan puolikuun muotoiseksi. Käsin syötävät kistibit muistuttavat näin ollen rakenteeltaan esimerkiksi tortilloista valmistettuja meksikolaisia tacoja, koostumukseltaan pikemminkin puuro- tai perunatäytteisiä voilla voideltuja karjalanpiirakoita.
Matthew Highmore

Matthew Highmore (s. 27. helmikuuta 1996 Halifax) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura New York Islandersin organisaatiota. Highmore on pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja laukoo vasemmalta.
Chicago Blackhawks teki maaliskuussa 2017 sopimuksen Highmoren kanssa, joka oli varaamaton pelaaja. Huhtikuussa 2021 Blackhawks kauppasi Hihghmoren Vancouver Canucksiin vaihdossa Adam Gaudetteen. Kaudella 2017-2018 alkaneella NHL-urallaan Highmore on pelannut 34 runkosarjaottelua, joissa on tehnyt kaksi maalia ja kolme syöttöä eli viisi tehopistettä.
Kesäkuussa 2024 Highmore solmi Senatorsin kanssa vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen jatkosopimuksen.
Alex Komulainen

Alex Komulainen (s. 2000) on suomalainen tanssija ja tanssinopettaja Tanssikoulu DCA:ssa. Hänen vanhempansa ovat Anitra Ahtola ja Jari Komulainen. Hän on voittanut yli 70 arvokisamitalia ja tehnyt menestyneitä tanssikoreografiota. Hänen sisaruksensa ovat tanssijat Anina ja Yasmin Janatuinen sekä Oskar Komulainen. Anina Janatuinen oli mukana Helsingin kaupunginteatterin Billy Elliot -musikaalissa vuonna 2015.
Alex ja Oskar Komulainen osallistuivat Talent Suomeen vuonna 2009, ja heidän esityksensä koreografiasta vastasivat heidän äitinsä Anitra sekä DCA:n tanssinopettajat Jutta Jalonen ja Sanaz Hassani. Poikien tanssiryhmä, "New Style Busters" voitti Pakko tanssia -kisan vuonna 2013. 
Komulainen on toiminut aiemmin laulaja Isac Elliotin taustatanssijana. Tällä hetkellä hän opiskelee tanssia Yhdysvalloissa.
Sophie Wilmès

Sophie Wilmès (s. 15. tammikuuta 1975) on belgialainen poliitikko, joka toimi Belgian pääministerinä lokakuusta 2019 lokakuuhun 2020. Hän oli myös maan ensimmäinen naispääministeri.
Tausta ja koulutus.
Wilmès syntyi Brysselin Ixellesin kaupunginosassa ja vietti lapsuutensa Grez-Doiceau’n kaupungissa Valloniassa. Myöhemmin hän palasi Brysseliin opiskelemaan.. Wilmès on äitinsä puolelta aškenasijuutalainen, ja hän on siksi myös Belgian ensimmäinen juutalainen pääministeri. 
Wilmès opiskeli viestintätieteitä IHECS-opistossa (Institut des Hautes Etudes de Communications Sociales) ja sittemmin talousjohtamista Saint-Louis’n yliopistossa. Hänellä on työkokemusta niin Euroopan komissiosta kuin asianajajatoimistosta, joissa kummassakin hän työskenteli taloushallinnossa ja neuvonantajana.. 
Poliittinen ura.
Wilmès on kertonut, että hänen lapsuudenkodissaan puhuttiin paljon politiikasta. Hänet valittiin Ucclen kunnanvaltuustoon vuonna 2000 ja Belgian edustajainhuoneeseen vuonna 2014. Ennen pääministeriksi nousuaan Wilmès toimi Michelin toisessa hallituksessa valtiovarainministerinä.
Ennen valtakunnalliseen politiikkaan tuloaan Wilmès toimi Reformiliikkeen luottamustehtävissä Brysselin lähettyvillä Sint-Genesius-Roden kunnassa vuosina 2009–2013 ja Brysselin alueella vuonna 2013.
Kun Charles Michel nousi Eurooppa-neuvoston puheenjohtajaksi Wilmès nousi uudeksi pääministeriksi. Hänen kautensa alkoi 27. lokakuuta 2019. Aluksi Wilmès johti Micheliltä perimäänsä toimitusministeriötä, mutta 16. maaliskuuta 2020 kaikki edustajainhuoneen suurimmat puolueet suostuivat antamaan tukensa Wilmèsin hallitukselle koronaviruspandemian vuoksi. Wilmèsille myönnettiin pandemian vuoksi myös tavallista laajemmat valtaoikeudet kolmeksi kuukaudeksi, joille olisi mahdollista saada jatkoa tarvittaessa. Kuningas Philippe nimitti Wilmèsin hallituksen virallisesti virkaan samana päivänä.
Wilmèsin pääministerikausi päättyi 1. lokakuuta 2020, jonka jälkeen hänestä tuli ulkoministeri, sekä varapääministeri, Alexander De Croon hallituksessa. Wilmèsista tuli maan ensimmäinen naispuolinen ulkoministeri.
Wilmès ilmoitti heinäkuussa 2022 jäävänsä pois ministerintehtävistään, koska hänen miehensä oli aiemmin keväällä saanut aivosyöpädiagnoosin. Wilmès erosi ministerintehtävistään, muttei jättänyt paikkaansa edustajainhuoneessa. 
Yksityiselämä.
Wilmès on naimisissa australialaisen jalkapalloilijan Christopher Stonen kanssa vuodesta 2002 lähtien. Parilla on neljä lasta. Perhe on kaksikielinen. Christopher kuoli syöpään 25. marraskuuta 2023. 
Hieman pääministerikautensa päättymisen jälkeen Wiernès kertoi saaneensa COVID-19-tartunnan ja joutui myöhemmin tehohoitoon.
Dana al-Fardan

Dana al-Fardan on qatarilainen säveltäjä ja laulaja-lauluntekijä. Hän on säveltänyt Qatar Airwaysille musiikin, joka kuullaan yhtiön jokaisella lennolla. Hän on säveltänyt myös Hamadin kansainvälisen lentoaseman virallisen teemamusiikin ("The Beginning"), joka on julkaistu hänen albumillaan "Sandstorm" (2017). Al-Fardanin kappaleisiin kuuluu lisäksi "One Nation – Al Yaqeen", joka on laajaa huomiota saanut vastaus Qatarin diplomaattiseen sulkuun.
Al-Fardan opiskeli kansainvälisiä suhteita Sharjahin amerikkalaisessa yliopistossa, Arabiemiraateissa, ja suoritti tutkinnon myös gemmologiassa. Hän työskenteli sukunsa jalokivi- ja kiinteistöyhtiöissä ennen siirtymistä musiikin pariin. Hän oli tehnyt musiikkia niin kauan kuin muisti, mutta päätti vasta lasta odottaessaan pyrkiä tekemään siitä itselleen uran. Hän aloitti uransa popissa ja oli Qatarin ensimmäinen englanninkielinen naisartisti julkaistessaan debyyttialbumin "Paint". Sittemmin hän etääntyi popista. Hänen myöhempään tuotantoonsa kuuluu musikaali- ja elokuvamusiikkia. Khalil Gibranin työhön pohjautuvassa musikaalissa "Broken Wings" hän teki yhteistyötä Nadim Naamanin kanssa. Hänen sävellyksensä eivät ole kompleksisia, mutta niissä on tavoiteltu lähi-itäläistä väriä esimerkiksi soitin- ja harmonisin valinnoin. Al-Fardania on pidetty Qatarin ainoana naispuolisena nykysäveltäjänä. Hänen teostensa esittäjiin ovat kuuluneet Qatarin filharmonikot ja London Metropolitan Orchestra.
Al-Fardan on osallistunut vapaaehtoisena Qatarin punaisen puolikuun, YK:n ja UNRWA:n humanitaariseen kampanjaan gazalaisten hyväksi. Hän perusti Qatarin ensimmäisen levy-yhtiön, DNA Recordsin.
Wang 2200

Wang 2200 oli An Wangin perustaman Wang Laboratoriesin valmistama minitietokone. Ensimmäinen mallin tietokone toimitettiin vuonna 1973.
Tietokonetta valmistettiin 1970-luvulla, mutta se ei vielä perustunut mikroprosessoriin vaan TTL-logiikkaan. Logiikka oli muutamalla sadalla TTL-piirillä, jotka olivat puolella tusinalla piirilevyllä. Tietokoneessa oli BASIC-tulkki ja se käytti mikro-ohjelmointia – käyttäjät eivät voineet käyttää konekieltä.
Laitetta ei markkinoitu tietokoneena vaan "ohjelmoitavana laskimena" (), jottei pelästytettäisi asiakkaita. Tietokone esiteltiin vuonna 1972, ja toimitukset alkoivat vuonna 1973. 2200-mallia myytiin noin 6 700 dollarin hinnalla, ja vuonna 1974 se toi Wang Laboratories -yhtiölle ennätysmäisen liikevaihdon ja liikevoiton. Vuoteen 1977 mennessä oli myyty yli 7 000 kappaletta .
Tietokoneessa oli integroituna kuvaputkinäyttö, joka teki käyttämisestä vuorovaikutteisempaa ja nopeampaa kuin tuolloin tavallinen tapa käyttää paperitulostetta. Tietokoneesta julkaistiin uudempia malleja, joissa muun muassa käytettiin kaupallista levykeasemaa.
Wang keskittyi laitteistoon eikä ohjelmistoon ja painotti tekstinkäsittelyä: tämä ja 1980-luvulla yleistyvien henkilökohtaisten tietokoneiden suosio johti yrityksen myöhempiin ongelmiin. Wang Laboratories ajautui konkurssiin 1992.
Pierre-Jean de Béranger

Pierre-Jean de Béranger (1780 Pariisi, Ranska − 1857 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen runoilija, joka kasvoi niukoissa oloissa ja ansaitsi toimeentulonsa vaatimattomissa viroissa. Béranger toimi Sorbonnen yliopiston sihteerinä 1809−1821, mutta hänet erotettiin hallituksen vastaisten kirjoitustensa vuoksi.
Aluksi hieman haparoituaan Béranger löysi runoilijana alansa kansanomaisissa kevyissä lauluissa. Hän kirjoitti iloisia, hilpeitä juomalauluja ja tunteellisia rakkauslauluja, kunnes Napoleonin kukistuminen ja sitä seuraava restauraatio johtivat hänet sille alalle, jolle hänen varsinainen maineensa ja suosionsa sittemmin perustui, nimittäin poliittiseen runoilemiseen. Rohkeissa lauluissa, joita leimasi vapaamielisyys, kansanomaisuus ja Napoleonin ihailu, hän arvosteli restauraatioajan hallitusta ja bourboneja. Vaikka hänet useita kertoja tuomittiin sakkoihin, ja vankeuteenkin, hän silti jatkoi runoiluaan. Hänen laulunsa olivat suosittuja ja vaikuttivat ehkä osaltaan heinäkuun vallankumouksen puhkeamiseen, mutta myös toisen keisarikunnan perustamiseen. Koottujen teoksien lisäksi on julkaistu myös hänen kirjeenvaihtonsa, joka aiheutti kiivasta lehtiväittelyä.
Suomennettuja runoja.
Lähde:
Árpád Berczik

Árpád Berczik (8. heinäkuuta 1842 Temesvár (=Timişoara, Transylvania) − 16. heinäkuuta 1919 Budapest, Unkari) oli unkarilainen kirjailija ja sanomalehtimies, tunnettu varsinkin hauskoista novelleista ja komedioista, joissa molemmissa käsitellään aiheita lähinnä ylemmistä yhteiskuntaluokista, sekä myös kansannäytelmistä. Hänen töitään ovat muun muassa komediat "A közügyek", "A bálkirálynö", "Mai divat", "A papa" ja "Himfy dalai", kansannäytelmät "A székelyföldön", "A vén kupec", "A parasztkisasszony" ja "Postás Klári", sekä novellikokoelma "Víg órák" (1888, suom. "Hauskoja hetkiä").
Suomennetut teokset.
Nimellä Arpad von Berczik:
Audible

Audible on yhdysvaltalainen Amazonin omistama maailman suurin äänikirjojen ja puheviihteen tuottaja ja jakelija. Audiblella on asiakkaita yli 150 maassa.
Audible Inc. perustettiin vuonna 1995, ja se julkaisi vuonna 1997 ensimmäisen mobiililaitteissa toimivan äänisoittimen Audible MobilePlayerin. Vuonna 2000 yritys otti käyttöön kuukausimaksulla toimivan tilausmallin. Audible laajensi toimintaansa 2000-luvun alussa muun muassa Saksaan, Britanniaan ja Ranskaan. Amazon osti Audiblen vuonna 2008. Audible-sovelluksen voi ladata iPhone- tai Android-laitteelle App Storesta tai Google Playsta.
Scott Anderson (kilpapurjehtija)

John Scott Anderson (s. 31. maaliskuuta 1954) on australialainen purjehtija ja olympiamitalisti. Hän sai pronssia Los Angelesin olympialaisissa 1984 tornado-luokassa yhdessä Christopher Cairnsin kanssa.
Filippiinien luterilainen kirkko

Filippiinien luterilainen kirkko on luterilainen kirkkokunta Filippiineillä.
Historia.
Filippiinien luterilainen kirkko juontaa juurensa vuoteen 1946, jolloin yhdysvaltalaisen luterilaisen kirkon Missouri-synodin lähetystyöntekijät aloittivat työn Manilassa. Sieltä työ levisi vuonna 1947 pohjoiseen Luzoniin ja vuonna 1948 Mindanaoon lähetyssaarnaajien perustaessa saarna- ja opetuspaikkoja. Myöhemmin alettiin kouluttaa myös paikallisia pastoreita. Vuonna 1961 pappisseminaari siirtyi Quezon Citystä nykyiseen olinpaikkaansa Baguio Cityyn. Vuonna 1971 Filippiinien luterilaisesta kirkosta tuli Missouri-synodin sisarkirkko.
Thomas Anderson

Thomas James ”Tom” Anderson (24. heinäkuuta 1939 Sydney – 28. heinäkuuta 2010) oli australialainen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Münchenin olympialaisissa 1972 Louhi-veneluokassa yhdessä John Cuneon ja John Shaw’n kanssa. Méxicossa 1968 hän sijoittui samassa luokassa viidenneksi.
Hänen kaksoisveljensä John Anderson on myös purjehduksen olympiavoittaja.
Uruguayn luterilainen kirkko

Uruguayn luterilainen kirkko () on luterilainen kirkkokunta Uruguayssa. Sillä on kolme seurakuntaa ja 197 jäsentä. Se on Kansainvälisen luterilaisen neuvoston jäsen.
Historia.
Uruguayn luterilainen kirkko sai alkunsa argentiinalaisten lähetystyöntekijöiden aloitettua maassa työnsä vuonna 1936. Uruguayhin perustettu seurakunta oli aluksi jäsenenä yhdysvaltalaisessa Missouri-synodissa, sitten Argentiinan evankelis-luterilaisessa kirkossa ja Brasilian evankelis-luterilaisessa kirkossa. Vuonna 2004 siitä tuli itsenäinen ja vuonna 2010 se perusti oman kansallisen kirkkokunnan.
Otavallanhovi

Otavallanhovi oli kaupunginarkkitehti Bertel Strömmerin suunnittelema asuinkerrostalo, joka sijaitsi Tampereen keskustassa Otavalankadun ja Tuomiokirkonkadun kulmassa. Vuonna 1925 valmistunut rakennus oli Kyttälän viimeisiä 1900-luvun alkupuolelta peräisin olleita kivitaloja. Se purettiin vuonna 2018. 
Arkkitehtuuri ja status.
Otavallanhovi oli L-kirjaimen muotoinen kolmikerroksinen rakennus, jossa oli kolme porrashuonetta ja 21 asuntoa. Lisäksi kellarikerrokseen sijoittui yksi liikehuoneisto. Arkkitehtuuriltaan talo edusti 1920-luvun klassismia. Katujulkisivut olivat siniharmaata rapattua seinäpintaa, jossa oli lisäksi valkoisia koristeosia: Otavalankadun puolella viisi pilasteria ja Tuomiokirkonkadun puolella erkkeri. Ylhäällä oli räystäsfriisi, ja alhaalla rakennusta kiersi graniitilla verhottu sokkeli. Sisäpihan puolella julkisivut olivat harmaata tiiltä, jota ei ollut päällystetty rappauksella. Sisäpihalle johtanut porttikäytävä sijaitsi Tuomiokirkonkadulla.
Pirkanmaan maakuntamuseon mukaan klassismin muotokieli näkyi katujulkisivuissa ”erinomaisen hienosti”. Myös porrashuoneet olivat säilyttäneet alkuperäiset tyylipiirteensä. Rakennusta ei ollut suojeltu, mutta Tampereen kaupungin kaavoitusyksikkö oli määritellyt sen rakennustaiteellisesti ja kaupunkikuvallisesti merkittäväksi kohteeksi.
Purkaminen.
Otavallanhovin putkiremontin yhteydessä vuonna 2015 kävi ilmi, että taloa vaivasi laaja kosteus- ja homeongelma. Mikrobivaurioiden korjaaminen olisi edellyttänyt muun muassa, että kaikki huoneistot olisi purettu ja rakennettu uudelleen. Koska kyseessä oli pieni taloyhtiö, suuri remontti olisi tullut maksamaan yksittäiselle osakkeenomistajalle satojatuhansia euroja. Taloyhtiö päätti sen vuoksi hävittää koko rakennuksen. Tampereen kaupungin rakennusvalvonta myönsi sille purkuluvan, ja kaupunginvaltuusto muutti alueen asemakaavaa niin, että tontille oli mahdollista tehdä 5–6-kerroksinen uudisrakennus.
Pirkanmaan maakuntamuseo, joka toimi Museoviraston edustajana, ei kannattanut kyseistä kaavamuutosta. Se katsoi, että Otavallanhovin purkaminen ja uudisrakentaminen merkitsivät kulttuurihistoriallisten arvojen hävittämistä. Museon mielestä olisi ollut syytä tutkia perusteellisemmin vaihtoehto, jossa Otavallanhovi olisi säilytetty osittain. 
Talon rock-historiaa.
Otavallanhovi oli osa tamperelaisen rock-musiikin eli manserockin historiaa. Talossa asui 1970-luvun alussa muusikko Harri Rinne, ja hänen asunnossaan äänitettiin Juice Leskisen yhtyeen Coitus Intin ensimmäiset demonauhat vuosina 1972–1973.
Syyrianpaimenkoira

Syyrianpaimenkoira on syyrialainen koirarotu, jota FCI ei ole tunnustanut.
Ulkonäkö.
Rotu on rakenteeltaan, kooltaan ja väreiltään suht koht vakiintunut. Se on keskikokoinen, vankka, voimakas ja olemukseltaan "takkuisen" näköinen. Pää on runkoon verrattuna sopusuhtainen, ja kuono erittäin tumma. Korvat ovat lyhyet, pienet ja pyöreähköt. Runko on suorakaiteenmuotoinen. Eturaajat ovat pitkät ja käpälät pitkähköt. Takaraajat ovat leveät, lihaksikkaat ja hyvin kulmautuneet. Häntä on hyvin tuuhea ja lyhyt. Pääväri on vaalea kerma, ja korvissa, sivuilla ja selässä sävy on tummempi. Urosten säkäkorkeus on noin 52 cm ja narttujen noin 48 cm. 
Luonne ja käyttäytyminen.
Syyrianpaimenkoira on voimakasluonteinen, valpas, kestävä ja taisteluvalmis, mutta myöskin älykäs ja oppivainen. Vieraisiin se suhtautuu epäluuloisesti ja aggressiivisesti. Lampaiden lisäksi se paimentaa vuohia, hevosia, aaseja, muuleja ja kameleita. Se on tottunut liikuskelemaan vapaasti paimentolaisleirin alueella, joten se ei sopeudu kerrostaloon eikä suljettuihin paikkoihin. Koulutus sujuu hitaasti ja vähitellen, koska kyseessä on "puolivilli" rotu.
Alkuperä.
Syyrianpaimenkoira polveutuu todennäköisesti eurooppalaisista paimenkoirista. Erään teorian mukaan se olisi brienpaimenkoiran sukulainen. Rotua on kasvatettu ennen kaikkea käyttöominaisuuksia ja luonnetta painottaen, minkä vuoksi ulkomuoto on erittäin heterogeeninen. Tästä huolimatta se on säilynyt maantieteellisen sijaintinsa vuoksi puhtaana ilman muiden rotujen vaikutteita, mikä on kuitenkin vaikuttanut populaatioon liiankin sisäsiittoisesti.
Katso myös.
August Vilhelm Haapanen

August Vilhelm Haapanen (6. tammikuuta 1891 Tampere – 3. heinäkuuta 1946 Kotka) oli sosiaalidemokraattisen "Eteenpäin"-lehden päätoimittaja ja Kotkan huoltojohtaja.
Haapanen kävi kansakoulun ja työskenteli kirjaltajana. Ollessaan töissä tamperelaisen "Kansan Lehden" kirjapainossa hän alkoi toimia lehden avustajana ja siirtyi sen uutistoimittajaksi vuonna 1919. Vuonna 1920 Haapanen siirtyi kotkalaisen "Eteenpäin"-lehden toimitussihteeriksi ja työskenteli sen päätoimittajana vuoteen 1928 saakka.
Haapanen työskenteli vuodesta 1929 lähtien aina kuolemaansa saakka Kotkan kaupungin huoltojohtajana. Hän jatkoi "Eteenpäin"-lehden pakinoitsijana nimimerkillä "Oskari" ja toimi lehden johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1932. Haapasella oli myös useita poliittisia, kunnallisia ja osuustoiminnallisia luottamustehtäviä.
Oja-aura

Oja-aura on avo-ojien kaivamiseen ja erityisesti vanhojen ojien puhdistamiseen tarkoitettu työkoneena käytettävä aura. Oja-auroja on raskaita malleja metsäojitukseen ja valtaojien kaivuuseen. Maanviljelyssä käytetään kevyempiä tavalliseen maataloustraktoriin kiinnitettäviä sarjaoja-auroja. Sarkaoja-auroja on yksipuolisia ja kaksipuolisia. Yksipuolisella tarvitaan kaksi ajokertaa valmiin ojan aikaansaamiseksi, kaksipuolisella valmis oja syntyy yhdellä ajokerralla.
Ensimmäiset 4–6 hevosen vetämät puurunkoiset oja-aurat ilmestyivät pelloille helpottamaan lapiolla tapahtuvaa ojankaivuuta 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa. Oja-auran vetämiseen tarvittiin 8–10 hevosta, joilla syntyi työpäivän aikana hyvissä olosuhteissa kaksipuolisella auralla 10 000–14 000 metriä valmista ojaa. Koneellistumisen myötä aurojen voimanlähteeksi vaihtui traktori. Suomessa oli oja-auroja 8 000 kappaletta vuonna 1941, jonka jälkeen niiden määrä kasvoi voimakkaasti 1960-luvulle tultaessa erityisesti Etelä-Suomessa. Traktoreiden tehon kasvaessa kehitettiin edelleen ojajyrsin.
Silje Ekroll Jahren

Silje Ekroll Jahren (s. 1988) on norjalainen suunnistaja. Lausannen MM-kilpailuissa 2012 Ekroll Jahren oli mukana Norjan naisten pronssia saavuttaneessa viestijoukkueessa. Henkilökohtaisilla matkoilla Ekroll Jahrenin parhaat sijoitukset ovat sprintin kahdeksas sija Strömstadin MM-kilpailussa 2016 ja keskimatkan yhdeksäs sija Riian MM-kilpailuissa 2018. Juniorien MM-kilpailuista Ekroll Jahrenilla on yksi kulta ja yksi hopea.
Eino Otto Kotiranta

Eino Otto Kotiranta (25. toukokuuta 1885 Jyväskylä – 25. marraskuuta 1954 Tampere) oli suomalainen toimittaja ja sosiaalidemokraattinen poliitikko.
Kotiranta kävi viisi luokkaa Jyväskylän lyseota. Hän oli perustamassa jyväskyläläistä "Sorretun Voimaa" vuonna 1906 ja toimi lehden avustajana. Kotiranta siirtyi vuonna 1908 lappeenrantalaisen "Kansan Äänen" toimitussihteeriksi ja työskenteli sen päätoimittajana vuoden 1912 loppuun saakka. Saatuan syytteen majesteettirikoksesta Kotiranta siirtyi Yhdysvaltoihin, jossa hän kuului "Raivaaja"-lehden toimitukseen.
Kotiranta palasi Suomeen vuonna 1920 liittyen turkulaisen "Sosialistin" toimitukseen. Hän oli lehden päätoimittajana ja toimitussihteerinä vuoteen 1924, jolloin hän siirtyi "Pohjolan Työmiehen" päätoimittajaksi Ouluun. Vuosina 1926–1952 Kotiranta työskenteli tamperelaisen "Kansan Lehden" toimituksessa.
Kotiranta liittyi sosiaalidemokraattiseen puolueeseen vuonna 1904. Hän oli Oulun kaupunginvaltuuston jäsen vuonna 1926 ja Pohjois-Pirkkalan kunnanvaltuuston puheenjohtaja vuosina 1931–1934. Kotiranta toimi SDP:n Hämeen läänin pohjoisen piirijärjestön puheenjohtajana ja oli kolmesti presidentin valitsijamiehenä. Hän kuului myös Suomen sosialidemokraattisen sanomalehtimiesliiton perustajajäseniin.
Anastasija Rudnaja

Anastasija Rudnaja (o.s. Tihonova, s. 1990) on venäläinen suunnistaja. Strömstadin MM-kilpailuissa 2016 Rudnaja saavutti maailmanmestaruuden Venäjän naisten viestijoukkueessa. Tarton MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti hopeaa viestissä ja Riian MM-kilpailuissa 2018 pronssia viestissä. Lisäksi Rudnajalla on pronssia sekaviestissä Trentinon MM-kilpailuissa 2014. Henkilökohtaisilla matkoilla Rudnajan parhaat sijoitukset ovat sprintin viides sija Savoien MM-kilpailuissa 2011 ja pitkän matkan yhdeksäs sija Ostfoldin MM-kilpailuissa 2019. EM-kilpailuista Rudnajalla on pronssia viestistä Jesenikistä 2016. Pitkällä matkalla hän oli neljäs Palmelassa 2014. Juniorien MM-kilpailuista Rudnajalla on yksi pronssi. Kesällä 2018 Rudnaja oli mukana MS Parman Venlojen viestissä kolmanneksi sijoittuneessa joukkueessa.
Kivinilkkakalat

Kivinilkkakalat (Zoarcoidei) on ahvenkalojen (Perciformes) alalahko.
Kivinilkkakaloihin luetaan 14 heimoa ja 410 lajia. Suomen kaloista siihen kuuluvat kivinilkka, elaska ja teisti.
Markus Rauramo

Markus Heikki Erdem Rauramo (s. 23. kesäkuuta 1968) on suomalainen yritysjohtaja, joka on toiminut Fortumin toimitusjohtajana vuodesta 2020. Koulutukseltaan hän on valtiotieteiden maisteri Helsingin yliopistosta.
Ura.
Rauramo toimi Stora Enson erilaisissa esihenkilö- ja johtotehtävissä vuosina 1993–2012, muun muassa Brysselissä. Vuonna 2004 hänet nimitettiin konsernin rahoitusjohtajaksi ja hänen toimipaikkansa oli neljän vuoden ajan Lontoo. Vuonna 2008 hän aloitti Stora Enson talousjohtajana, samalla hänestä tuli myös yhtiön johtoryhmän jäsen.
Fortumin talousjohtajaksi Rauramo siirtyi syyskuussa 2012. Vuonna 2013 hän toimi yhtiön väliaikaisena toimitusjohtajana. Vuonna 2014 hänestä tuli Heat, Electricity Sales and Solutions -divisioonan johtaja, vuonna 2016 City Solutions -divisioonan johtaja. Maaliskuussa 2017 Rauramo aloitti Fortumin talousjohtajana. Loppuvuonna Fortum hankki 47 prosenttia Uniperista. Yhtiön toimitusjohtajana toimi Pekka Lundmark, hallituksen puheenjohtajana Sari Baldauf ja varapuheenjohtajana Matti Lievonen. Ohjausministerinä toiminut Mika Lintilä ei halunnut puuttua kauppaan, vaan luotti yhtiön johdon arviointikykyyn. 
Rauramo aloitti Fortumin toimitusjohtajana heinäkuussa 2020. Loppuvuonna 2021 Fortum omisti Uniperista 78 prosenttia.
Rauramolle myönnettiin maaliskuussa 2022 yli 400 000 euron kannustinpalkkio edellisen vuoden suorituksista. Vuosi oli Fortumille kaikkien aikojen paras liiketuloksella mitattuna. Palkkio maksettiin huhtikuussa, jolloin Uniperin tulosohjeistus oli ennallaan. Myöhemmin samassa kuussa se kuitenkin antoi tulosvaroituksen. Syksyllä 2022 Fortum myi osuutensa Uniperista Saksan valtiolle. Uniperista laskettiin koituneen Fortumille vajaan kuuden miljardin euron tappio, eli se oli yksi Suomen historian tappiollisimmista sijoituksista.
Fortumin varsinaisessa yhtiökokouksessa huhtikuussa 2023 käsiteltiin edellisen vuoden palkitsemisraporttia. Neuvoa-antavassa äänestyksessä se hylättiin. Kokouksen jälkeen Fortumin uusi hallitus käsitteli syksyllä 2022 Suomen valtion kanssa tehtyyn siltarahoitusjärjestelyyn liittyvien palkitsemisrajoitusten toteuttamista ja päätti pienentää johdolle maksettavia bonuksia. Johtoryhmä taas luopui kahdesta bonusohjelman palkkiosta, jotka olisi maksettu keväällä 2024.
Luottamustehtävät.
Kesäkuusta 2025 lähtien Rauramo on toiminut Eurelectricin puheenjohtajana. Eurelectric on eurooppalainen sähköteollisuuden etujärjestö. Lisäksi hän on Sammon hallituksen jäsen. 
Aiemmin hän on toiminut Eurelectricin varapuheenjohtajana, Teollisuuden Voiman, Wärtsilän ja Ahlstromin hallituksissa sekä Uniperin hallintoneuvostossa.
Yksityiselämä.
Rauramo on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Markus Rauramo on vuorineuvos Jaakko Rauramon poika.
Dalton (Israel)

Dalton () on mošav Israelin Pohjoisella hallintoalueella. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 861.
Maantiede.
Dalton sijaitsee Israelin pohjoisosassa Ylä-Galileassa noin 7 kilometriä Safedin kaupungista pohjoiseen.
Historia.
Nykyisen Daltonin lähistöltä on löydetty esihistoriallisia dolmeeneja ja vanhan synagogan rauniot. Keskiajalla Daltonissa oli suurehko juutalainen yhteisö ja paikkakunta yhdistettiin rabbi Yose ha-Gelilin hautaan. Benjamin Tudelalainen mainitsi paikkakunnan juutalaisyhteisön omissa kirjoituksissan. Sittemmin paikalla sijaitsi islaminuskoisten arabien asuttama kylä nimeltä Dallata. Kylän asukkaat pakenivat kodeistaan Israelin itsenäisyyssodan aikana vuonna 1948. Vuonna 1950 paikalle muutti joukko juutalaisia siirtolaisia ja vuonna 1953 uusia siirtolaisia Libyasta. Paikalle perustettiin mošav ja sen asukkaat ovat sittemmin harjoitaneet etenkiin maanviljelyä. Paikka tunnetaan nykyisin esimerkiksi viinimyymälästään.
Väestö.
Daltonin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 861. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 688 ja vuonna 1968 610.