McLaren F1

McLaren F1 on silloisen McLaren Carsin (nykyisin McLaren Automotive) maantiekäyttöön valmistama urheilu/superauto, joka vuonna 1992 tuotannon alkuvaiheessa maksoi noin 640 000 silloista Englannin puntaa (noin 1 150 000 Yhdysvaltain dollaria). F1 on kolmen istuttava Coupé, jossa kuljettaja istuu keskellä ja yksi matkustaja kuljettajan molemmin puolin. Autossa on BMW:n suunnittelema ja valmistama 6064 kuutiosenttimetrin V12-moottori, joka tuottaa 627 hevosvoimaa (461 kW).
Kilpailua varten autosta tehtiin GTR-malli.
F1 LM -malli esiteltiin juhlistamaan GTR-mallin voittoa Le Mansissa ja LM-mallia valmistettiin vain viisi kappaletta. Vuonna 1997 julkaistiin GT-malli, jossa aerodynamiikkaa oli muutettu. GT-mallissa on LM-mallin tapaan korkeampi pitovoima, mutta pienempi ilmanvastus. LM- ja GT-mallit eivät tiettävästi olleet yleisesti myynnissä. GT tarkoitettiin homologaatiomalliksi moottoriurheilua varten.
Suunnittelu ja valmistus.
Gordon Murray suunnitteli auton tiekäyttöön ja aikomuksena oli tehdä vain ja ainoastaan tiekäyttöön tarkoitettu auto. Myöhemmin auton valmistumisen jälkeen ilmeni asiakkaita, jotka halusivat kilpailla sillä ja GTR-malli kehitettiin. GTR-mallin kilpailumenestyksen myötä tehtiin LM-malli, jota valmistettiin viisi kappaletta.
Autossa on epätavallinen istuinjärjestely, jossa kuljettaja on keskellä ja etummaisena ja kahden matkustajan penkit ovat kuljettajan molemmin puolin taaempana. Tavaratila on molemmin puolin autoa matkustajien istuimien takana. Auton polkimien ja ohjauspyörän asento säädettiin tehtaalla asiakkaan toivomusten mukaisesti ennen toimitusta. Eteen/taakse-säätöä lukuun ottamatta ajo-asento on kiinteä.
Autossa käytetään hiilikuitua ja ovet aukeavat ylöspäin eikä sivuille kuten tavallisissa henkilöautoissa.
Jokaisen F1:n valmistus vie kolme ja puoli kuukautta valmistaa kun taas vertailuna luksus-henkilöautot voidaan massatuottaa päivässä.
Moottorin 103 hevosvoimaa litraa kohden on korkea määrä vapaasti hengittäville moottorille. Moottori käyttää muuttuvaa ventiilien ajoitusta. Moottorissa ei ole vauhtipyörää. Autossa on kuusivaihteinen manuaalinen vaihteisto. Autossa ei ole tehostettuja jarruja, lukkiutumattomia jarruja, luistonestoa eikä ohjaustehostinta.
Vaihteiston suunnitteli kalifornialainen kilpa-autojen vaihteistoja suunnitteleva Pete Weismann Traction Products -yrityksessä. Weismannin suunnittelemaan vaihteistoon käytettiin BMW 5-sarjan vaihteiston osia ja vaihteiston kuori valmistetiin alumiinista.
Tuotantomäärät.
McLaren F1:n tuotanto saatettiin päätökseen toukokuussa 1998. Kaikkiaan 100 autoa valmistettiin edeltäneen kuuden vuoden aikana mallien jakaantuessa seuraavasti:
 F1 – 64 kpl
 F1 LM – 5 kpl
 F1 GT – 3 kpl
 F1 GTR '95 – 9 kpl
 F1 GTR '96 – 9 kpl
 F1 GTR '97 – 10 kpl
Kilpailukäytössä.
McLaren F1 GTR on tieversion pohjalta kehitetty kilpa-auto, joka voitti Le Mansin 24 tunnin ajon vuonna 1995. Kilpailussa oli seitsemän GTR-autoa, jotka ottivat yleiskilpailun sijat 1., 3., 4., 5. ja 13., sekä GT-luokan neljä ensimmäistä sijaa. Auto voitti samana vuonna Global GT Championship -sarjan (BPR Global GT Series).
Auto menestyi myös muissa kestävyysajoissa.
GTR-mallia valmistettiin vuosina 1995–1998 28 kappaletta, joissa on pieniä eroja. Osa oli rakennettu neljän tunnin kilpailuja varten ja osa 24 tunnin kilpailuja varten. Vuonna 1996 BPR GT -sarja rajoitti moottoritehon 600 hevosvoimaan ja tuhannen kilongramman minimipainoon, jonka seurauksena autosta tehtiin sata kiloa kevyempi kun myös moottorin tehoa rajoitettiin sääntöjen mukaiseksi.
Maailman nopein auto.
F1-maantieauto piti hallussaan usean vuoden ajan "maailman kaikkien aikojen nopeimman sarjavalmisteisen auton" titteliä. Huippunopeus mitattiin ulkopuolisella taholla, sen ollessa 240,14 mailia tunnissa (386,39 km/h). Myös kiihtyvyys 0–100 km/h oli maailmanennätysluokkaa, 3,2 sekuntia. Ennätykset on kuitenkin n. 10 vuoden jälkeen rikottu. Se on silti edelleen maailman nopein sarjavalmisteinen vapaastihengittävällä moottorilla varustettu auto.
McLaren F1:n kaltaisia muita autoja ovat em. lisäksi muun muassa Ferrari F50, Enzo Ferrari ja Bugatti EB110.