tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jorma Pitkänen

Jorma Juhani ”Jope” Pitkänen (s. 31. heinäkuuta 1947 Kuopio) on suomalainen, savolaisaiheistaan tunnettu sarjakuvantekijä Suonenjoelta. Pitkäsen tunnetuimmat sarjakuvat ovat "Näkymätön Viänänen" ja "Lempi". Tyyliltään ne ovat humoristisia strippejä, joissa satiirin keinoin ilkutaan yhteiskuntaa, joukkoliikkeitä ja joskus uskontoakin. Osansa saavat myös sarjakuvantekijät ja taiteilija itse; "Elämätä" sarjakuva-albumissa (Like, 2006) hän kertoo planeettamme tuotteliaimman sarjakuvataiteilijan, suomalaisen Ruben Oscar Roligsonin työpäivästä. 
Pitkänen on kertonut olleensa sarjakuvauransa alussa taistolainen. Ilkka Heilän B. Virtanen ja Kari Suomalainen ovat Pitkäsen suosikkeja. Ensimmäinen julkaistu sarjakuva oli savonmurretta käyttävä "Näkymätön Viänänen" Sarjis-lehdessä. Sen jälkeen hän on laatinut kymmeniä eri sarjakuvia (mm. "Vossikka" ja "Näläkämäk") varsinkin paikallislehtiin sekä joihinkin miestenlehtiin.
Sarjakuvassa "Mauno Mansikka" hän kuvasi ulkohuussia ortodoksikirkon muotoisena. Tapaus joutui uskonnon pilkkaamisena Julkisen sanan neuvostoon. "Mauno Mansikan" koostealbumin alaotsikkona oli "”sarjakuvapornoa Savosta”".
Pitkäselle myönnettiin Puupäähattu vuonna 1983 ja valtion taiteilijaeläke 2008.
Tammikuusta 2015 alkaen turkulainen Lempo Kustannus alkoi julkaista Pitkäsen albumeita kuukausittain Jopen kirjakerhon kautta.
Anastasius III

Anastasius III (n. 865–913) oli paavina kesä–syyskuusta 911 kesä–elokuulle 913. Hän oli roomalainen syntyjään, ja hänen väitetään olleen paavi Sergius III:n avioton poika. Anastasiuksen valinta paaviksi on osa ajanjaksoa ja tapahtumaketjua, jota sanotaan pornokratiaksi.
Sergius III

Sergius III (n. 860–14. huhtikuuta 911) toimi paavina 29. tammikuuta 904 – 14. huhtikuuta 911. Hänen paaviuskaudestaan alkoi pornokratiaksi kutsuttu ajanjakso, joka toi kirkolle ja Kirkkovaltiolle huonon maineen. Suurin osa kertomuksista perustuu luotettavuudeltaan kyseenalaisen Liutprand Cremonalaisen laatimaan historiankirjoitukseen. Kerrotaan, että paavin rakastajattarena ollut Marozia sekä tämän äiti Theodora junailivat paavien aviottomille pojille kirkon merkittävimpiä virkoja. Muun muassa seuraavaa paavia Anastasius III:ta (911–913) pidetään Sergius III:n poikana.
Sergius III oli osallisena Kirkkovaltion politiikassa jo yli kymmenen vuotta aikaisemmin: hän ja hänen puolueensa vastustivat paavi Formosusta (891–896). Sergius III oli nousemaisillaan paaviksi myös vuonna 897; paavi Johannes IX (898–900) julisti hänet kirkonkiroukseen ja Lambert, Spoleton herttua, lähetti Sergius III:n maanpakoon ja tuhosi kaikki häntä koskevat asiakirjat. Siksi kaikki Sergius III:ta koskeva historiatieto on peräisin hänen vastustajiensa muistiinpanoista.
Kambarkan

Kambarkan on kirgisialainen kansanmusiikkiyhtye. Se perustettiin vuonna 1988. 
Kambarkan on esiintynyt kotimaansa lisäksi 
muiden muassa Yhdysvalloissa ja Japanissa . Yhtye esittää musiikkinsa perinteisin soittimin, joita ovat esimerkiksi komuz-luuttu ja sybyzgy-huilu. 
Kambarkanin kappale "Jygach Ooz Komuz" pääsi vuonna 2005 World Music Networkin kokoelmalevylle "The Rough Guide to the Music of Central Asia". Yhtyeen musiikki on kirgiisinkielistä.
Benedictus IV

Benedictus IV oli paavina tammi–toukokuulta 900 heinäkuulle 903. Samalla vuosisadalla vaikuttanut historioitsija Frodoard nimesi tämän paavin Benedictus Suureksi ja ylisti hänen ylhäistä syntyperäänsä ja anteliaisuuttaan. Benedictus IV kruunasi Ludvig Sokean Pyhän Roomalaisen keisarikunnan keisariksi 901.
Karlsborgsbrukin ratapiha

Karlsborgsbrukin ratapiha (, ) on rautatieliikennepaikka Ruotsin rataverkkoon kuuluvalla rataosalla Bredviken–Karlsborgsbruk. Asema sijaitsee 1 265 ratakilometrin päässä Tukholman keskusrautatieasemalta ja noin 47 ratakilometriä etelään Morajärven rautatieasemalta. Virallisesti Karlsborgsbrukin liikennepaikka on miehittämätön linjapaikka.
Karlsborgsbrukin ratapiha sijaitsee Kainuun (Kalixin) kunnan Karlsborgin kylässä lähellä Billerudin paperitehdasta. Ratapihan lähellä sijaitsevat myös Kainuun teollisuusalueen sivuraiteet sekä Karlsborgsbrukin vanha ratapiha.
Viimeinen keisari

Viimeinen keisari ("The Last Emperor") on Bernardo Bertoluccin ohjaama italialainen elämäkertaelokuva Kiinan viimeisestä keisarista Pu Yista. Elokuva voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon.
Elokuvan pääosia esittävät John Lone, Joan Chen, Peter O'Toole, Ruocheng Ying, Victor Wong, Dennis Dun, Ryuichi Sakamoto, Maggie Han, Ric Young, Vivian Wu ja Chen Kaige. Elokuva perustuu suurelta osin Pu Yin 1960-luvulla kirjoittamaan, samannimiseen muistelmateokseen. Elokuvaa pidetään uskottavana kertomuksena hänen elämästään, vaikka osa hahmoista muodostuu useammasta todellisesta henkilöstä. Suurin osa tapahtumista ja ihmisistä vastaa kuitenkin todellisia tapahtumia.
Elokuva oli ensimmäinen, jolle saatiin Kiinan hallitukselta lupa kuvata Kielletyssä kaupungissa.
"Viimeinen keisari" voitti useita palkintoja. Parhaana elokuvana se palkittiin Oscar-, BAFTA- ja Golden Globe -gaalassa. Yhteensä se voitti yhdeksän Oscaria (jokaisen johon se oli ehdolla), kolme BAFTAa ja neljä Golden Globea. Lisäksi elokuva ansaitsi muun muassa Grammyn parhaasta elokuvamusiikista ja yhdeksän Italian elokuva-akatemian jakamaa David di Donatello -palkintoa.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Viimeisen keisarin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Palkintoja.
BAFTAt.
Ehdokkaana:
Golden Globet.
Ehdokkaana:
Wall Street – rahan ja vallan katu

Wall Street – rahan ja vallan katu ("Wall Street") on vuonna 1987 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Oliver Stone. Elokuvan pääosissa ovat Michael Douglas, Charlie Sheen ja Daryl Hannah.
Michael Douglas voitti elokuvasta parhaan miespääosan Oscar-palkinnon ja parhaan miespääosan Golden Globen (draamaelokuva). Myös muun muassa yhdysvaltalainen National Board of Review of Motion Pictures palkitsi hänet roolistaan.
Elokuvan jatko-osa "" sai ensi-iltansa syksyllä 2010, yli kaksikymmentä vuotta myöhemmin.
Juoni.
Nuori Wall Streetin pörssimeklari Bud Fox (Charlie Sheen) on Bluestar-lentoyhtiön mekaanikkona työskentelevän isän (Martin Sheen) poika. Hän haluaa suuren rahan toivossa asiakkaakseen sankarinsa, häikäilemättömyydestään tunnetun sijoittajan Gordon Gekkon (Michael Douglas). Hänen sinnikkyytensä palkitaan lopulta: Gekko ottaa Budin suojatikseen ja alkaa opettaa tälle filosofiaansa, jonka mukaan ”ahneus on hyväksi”. Bud alkaa saada isoja välityspalkkioita, joilla hän ostaa kattohuoneiston Manhattanin Upper East Sidelta. Gekko järjestää hänelle myös naisystävän, sisustussuunnittelija Darienin (Daryl Hannah), jota itsekin tapailee Budin tietämättä. Bud paljastaa Gekkolle isältään kuulemansa sisäpiiritiedon lentoyhtiön tilanteesta, ja he alkavat yhdessä suunnitella yhtiön valtaamista omistukseensa. Bud Foxille ollaan petaamassa Bluestarin toimitusjohtajan paikkaa, mutta Bud saa tietää että Gekkolla onkin tarkoitus vain lopettaa yhtiö, myydä sen omaisuus pian eteenpäin hyvällä voitolla ja kääriä taskuunsa yhtiön 75 miljoonan dollarin eläkerahastovarat. Isä ja kaikki muut työntekijät jäisivät työttömiksi ja vaille eläketurvaa.
Bud ryhtyy vastaiskuun. Hän keksii keinon hilata Bluestarin osakekurssi ylös ja saada se sitten nopeasti taas alas, ja vinkkaa sitten Gekkon pahimmalle kilpailijalle, brittiläiselle Wildmanille (Terence Stamp) mahdollisuudesta ostaa yhtiö edullisesti. Bud neuvoo Gekkoa vastaavasti myymään laskevat osakkeet, jolloin kaupat toteutuvat. Gekko tajuaa että kaiken takana on Bud Fox ja raivostuu. Bud palaa työpaikalleen, jossa poliisi pidättää hänet sisäpiirikaupoista syytettynä.
Myöhemmin Bud tapaa Gekkon Central Parkissa. Gekko ripittää Budia luottamuksensa pettämisestä muttei tiedä, että Budin taskussa on nauhuri joka tallentaa keskustelun. Bud luovuttaa nauhan viranomaisille, jotka käyttävät sitä todisteena Gekkoa vastaan.
Elokuva päättyy, kun Bud Fox kävelee oikeustalon portaita oikeudenistuntoon, jossa hänet mitä luultavimmin tullaan myös tuomitsemaan Gekkon avunantajana. Hän on kuitenkin onnistunut puhdistamaan omantuntonsa ja pelastamaan isänsä ja tämän kollegojen työpaikat.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Sam Inkinen kehuu "Wall Streetiä" ja etenkin Douglasin Gordon Gekko -hahmoa 1980-luvun ahneuden todenpuhuvaksi toteemiksi ja antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. Myös "VideoHound’s Golden Movie Retriever" pitää Douglasin roolityötä hypnoottisena ja antaa elokuvalle kolme tähteä neljästä.
Portti (rakennusosa)

Portti on aidassa oleva avautuva osa, joka voi avautua joko liukumalla vasemmalle tai oikealle, tai saranoiden varassa vaakasuunnassa kuin ovi tai pystysuunnassa kuin puomi.
Portti voi myös kuvaannollisesti tarkoittaa pelkkää aukkoa jonnekin tuntemattomaan tai upeaan paikkaan. Esimerkiksi ”portit Amerikkaan aukenevat”.
Galeria Kaufhof

Galeria Kaufhof (tunnetaan yleisemmin lyhyemmässä muodossaan "Kaufhof") on saksalainen tavarataloketju, jolla on lukuisia tavarataloja ympäri Saksaa. Ketjun tuotevalikoimaan kuuluvat vaatteet, elektroniikka, huonekalut, vapaa-ajan tuotteet, lelut, kirjat ja paperituotteet, kosmetiikka, korut ja kellot, laukut, alusvaatteet ja sukat, kodin tuotteet, alkoholituotteet sekä elintarvikkeet (Galeria Gourmet).
Yrityksen perusti Leonhard Tietz vuonna 1879 ja sen kasvatti ketjuksi hänen poikansa. Sodan aikana 35 ketjun 40 tavaratalosta vaurioitui pommituksissa. Nimen Kaufhof yritys otti käyttöön 1953, ja vuonna 1996 yritys myytiin Metro-yhtiölle, joka liitti siihen belgialaisen Innon.
Maaliskuun 25. päivänä 2019 Karstadt &amp; Galeria Kaufhof esitteli sulautuneen yhtiön Galeria Karstadt Kaufhofin uuden logon. He avasivat myös uuden verkkosivunsa "galeria.de" samana päivänä.
Vapaita Lehtisiä

Vapaita Lehtisiä oli ensimmäisen sortokauden aikana 1901–1905 ilmestynyt maanalainen helsinkiläinen perustuslaillisten lehti. Samaan aikaan ilmestyi Tukholmassa samassa tarkoituksessa ruotsinkielinen "Fria Ord", jota salakuljetettiin Suomeen. Lehden päätoimittaja oli filosofian tohtori Arvid Neovius. Lehdessä arvosteltiin voimakkaasti kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikovia.
Vuonna 1903 Neovius karkotettiin Suomesta muiden perustuslaillisten johtajien mukana. Perustuslaillisten enemmistö pysyi Leo Mechelinin rauhanomaisen vastarinnan tiellä "Tukholman valtiopäivillä" maanpaossa 1903. Tuolloin vähemmistöön jääneet aktiivista vastarintaa kannattaneet aktivistit, joiden johtohahmoja Neovius oli, osittain erkanivat muista perustuslaillisista, mutta lehden levitys Suomessa jatkui.
Lehti piti Bobrikovin murhaa oikeutettuna tekona ja kirjoitti: "Ja me, jotka uskomme Eugen Schaumanin olleen välikappale oikeuden ja kaitselmuksen kädessä, kiitämme häntä siitä, mitä hän on tehnyt. Hän on antanut meille takaisin uskon, etteivät väkivalta ja vääryys saa ijankaikkisesti vallita."
Kuuhullut

Kuuhullut ("Moonstruck") on vuonna 1987 ensi-iltansa saanut Norman Jewisonin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen komedia. Elokuvan pääosissa ovat Cher ja Nicolas Cage.
Paremmin laulajana tunnettu Cher voitti roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Oscarin ja Golden Globen. Sivuosan Olympia Dukakis palkittiin Oscarin ja Golden Globen lisäksi Baftalla ja NBR-palkinnolla. Lisäksi elokuvan käsikirjoittanut John Patrick Shanley sai Oscarin parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta, ja Oscar-ehdokkuuksia oli kolme muutakin.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Kuuhullut" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Palkintoja.
Oscarit.
Ehdokkaana:
Baftat.
Ehdokkaana:
Golden Globet.
Ehdokkaana:
Arvid Neovius

Arvid Werner Neovius (27. kesäkuuta 1861 Pietari – 28. tammikuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen aktivistijohtaja, filosofian tohtori ja kielletyn perustuslaillisen Vapaita Lehtisiä ("Fria Ord") -lehden päätoimittaja.
Henkilöhistoria.
Neovius kuului Neoviusten professorisukuun, jonka nimi suomennettiin myöhemmin Nevanlinnaksi. Hänen vanhempansa olivat kenraaliluutnantti Frithiof Alfred Neovius (1830–1895) ja Anna Natalie Geschwend (1829–1887). Hän tuli vänrikiksi Haminan kadettikoulusta Suomen Kaartiin 1881, mutta ryhtyi sitten opiskelemaan ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1885 ja lisensiaatiksi 1891 (väitöskirja "Om lyfttryckets reduktion å hafsuytan"). Hän toimi vakuutuskomission assistenttina 1886–1900 ja kuului "Nya Pressen" -lehden toimituskuntaan vuodesta 1894 aina lehden lakkauttamiseen eli vuoteen 1900 saakka. 1900–1905 hän kuului maanalaisen "Fria Ord" -lehden toimitukseen. Lehteä painettiin Tukholmassa ja levitettiin salaa Suomeen. Se vastusti Bobrikovin sortokautta.
Neovius piti yhteyttä myös vapaamielisiin venäläisiin. Vuonna 1903 hänet karkotettiin Suomesta muiden perustuslaillisten johtajien mukana. Perustuslaillisten enemmistö pysyi Leo Mechelinin rauhanomaisen vastarinnan tiellä "Tukholman valtiopäivillä" (1903, maanpaossa). Tuolloin vähemmistöön jääneiden aktiivista vastarintaa kannattaneiden aktivistien, joiden johtohahmoja Neovius oli, tie osittain erkani muista perustuslaillisista, mutta lehden levitys Suomessa jatkui. Karkotus päättyi, kun vuonna 1905 perustuslailliset pääsivät valtaan ja ensimmäinen sortokausi päättyi. Neovius liittyi 1906 uudelleen perustetun "Nya Pressen" -lehden toimituskuntaan ja toimitti sen lisäksi 1907 perustamaansa aikakauskirjaa "Politik och kultur".
Neovius oli porvarissäädyssä Helsingin edustaja valtiopäivillä 1900 ja Loviisan edustaja valtiopäivillä 1905–1906. Hänet valittiin eduskuntaan ensimmäisissä eduskuntavaaleissa 1907 Vaasan läänistä Ruotsalaisen puolueen ehdokkaana. Kansanedustajana hän toimi vuoteen 1916 saakka. Jo syksyllä 1914 hän laati suunnitelman itsenäisen Suomen monarkistiseksi hallitusmuodoksi, se julkaistiin vuonna 1917 kokoelmassa "Frågor för dagen".
Arvid Neovius kuoli naimattomana. Neoviuksen sisaruksia olivat arkkitehti Harald Leonard Neovius, pankinjohtaja Arthur Alfred Neovius ja kansanedustaja, koulunjohtaja Dagmar Neovius.
RK344

RK344 X4 myös Ruhrstahl X4, Kramer X4 oli saksalainen, Ruhrstahl-Kramerin valmistama, toisen maailmansodan aikainen ilmataisteluohjus.
joita valmistettiin noin 1 300 kappaletta. Esituotantona valmistui yli tuhat ohjusta ja useita satoja ammuttiin kokeissa. Varmaa tietoa siitä, että asetta olisi tullut taisteluyksiköihin ei ole.
Toimintatapa.
Kehitystyö alkoi 1943 tohtori Max Kramerin johtamana. Kyseessä oli ensimmäinen ilmasta ilmaan ammuttava ohjus. Ohjus käytti nestemäistä polttoainetta ja erillistä hapetinta. Polttoaineen virtaus kaikissa asennoissa oli varmistettu spiraalin muotoisellä säiliöllä, jossa oli paineilmalla toimiva mäntä.
Ohjusta ohjattiin sähköisesti hävittäjästä ohjuksesta purkautuvan eristetyn johdon välityksellä. Komennot annettiin Düsseldorf/Detmold-ohjausyksiköstä ohjausvivulla. Ohjus oli stabiloitu siten, että se pyöri pituusakselinsa ympäri. Sivuttais- ja pituusakseleiden suhteen ohjus vakautti itsensä gyroskooppi-ohjatulla automaattiohjauksella. Siivekkeet saivat käyttövoimansa paineilmapullosta. Sähkönsaantiin oli paristo.
Ensimmäinen laukaisu tehtiin Focke-Wulf Fw 190 - hävittäjästä 11.8.1944 Karlshagenissa. Lisäksi kokeissa käytettiin Junkers Ju 88 G - ja Ju 388 L - koneita. Joitakin ohjuksia ilmeisesti ammuttiin taistelukäytössä. Esisarjan ohjusten valmiit moottorit tuhoutuivat BMW:n Stargardin tehtaiden pommituksessa.
Ohjuksen ohjausmenetelmää on käytetty erityisesti panssarintorjuntaohjusten suunnittelun esikuvana BGM-71 TOW ohjuksen ohjaus on periaatteeltaan samankaltainen käyttövoiman ollessa helium-kaasua.
RK 344 ohjusta käytettiin Malkara - panssarintorjuntaohjuksen prototyyppinä.
Käyttötapa.
Ohjus pyrittiin laukaisemaan maalin takaa 1,5 km:n päästä tai kauempaa. Ohjaaja piti ohjuksen maalin tasalla. Seurantaa varten ohjuksessa oli valopanos. Räjähdyspanos räjähti akustisen tunnistimen kertoessa laitteen olevan riittävän lähellä kohteena olevaa pommikonetta, akustinen tunnistin oli viritetty tunnistamaan B-17-pommikoneen moottorin ääni. Äänen mukaan ohjautuvan ohjuksen "Pudel"- kehitysohjelma aloitettiin 1945 mennessä.
Lähteet.
Viitteet
Sanna

Sanna on skandinaavinen naisen etunimi. Sanna on lyhennetty muoto kansainvälisestä nimestä Susanna, joka on hepreaa ja tarkoittaa liljaa. Sanna voi myös olla johdos ruotsin kielen sanasta "sann", joka merkitsee "totta".
On myös esitetty, että Sanna olisi hellittelymuoto venäläisestä Aleksandrasta.
Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston Väestötietojärjestelmään merkitty elokuuhun 2025 mennessä 25 555 Sanna-nimistä naista ja muutama mies. Heistä suurin osa on syntynyt vuosien 1960 ja 2000 välisenä aikana. Vuoden 2000 jälkeen nimi annettu yhä harvemmille lapsille. Vuosina 2010–2019 nimen sai enää 146 lasta.
Tunnettuja Sannoja.
Luettelon Sannat ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Neovius–Nevanlinna

Neovius–Nevanlinna on suomalainen suku, joka on tullut tunnetuksi erityisesti matemaatikoista, papeista, lääkäreistä ja sotilaista. Suvun vaiheita tunnetaan 1700-luvun alkuun asti, jolloin Rengon kappelin lukkarin Tuomas Tuomaanpojan (Thomas Thomasson) samanniminen poika lähti Turkuun opiskelemaan papiksi. Siellä hän sai nimekseen Thomas Nyman, ja myöhemmin nimi muunnettiin muotoon Neovius. 1900-luvun alussa suomalaisuusliikkeen innoittamana osa suvun jäsenistä muutti sukunimensä Nevanlinnaksi. Nevanlinnan kaupungin latinankielinen nimi on "Neovia". Sukuun on kuulunut monia professoreja.
Christian Olsson

Christian Olsson (s. 25. tammikuuta 1980 Göteborg) on ruotsalainen kolmiloikkaaja ja korkeushyppääjä. Olsson on voittanut kolmiloikassa yhden olympiakullan, kolme MM-kultaa, yhden MM-hopean ja kolme EM-kultaa. 
Vuonna 2001 Olsson voitti hopeaa Edmontonin MM-kisoissa tuloksella 17,47 m. Seuraavana vuonna hän voitti kultaa sekä sisä- (17,54 m) että ulkoratojen (17,53 m) EM-kisoissa ja vuonna 2003 sekä sisä- (17,70 m) että ulkoratojen (17,72 m) MM-kisoissa. Olsson voitti kultaa myös sekä vuoden 2004 Budapestin sisäratojen MM-kisoissa (17,83 m) että saman vuoden Ateenan kesäolympialaisissa (17,79 m). Vuonna 2006 hän voitti kultaa Göteborgin EM-kisoissa tuloksella 17,67 m.
Olsson voitti Kultaisen liigan palkintopotin ("jackpotin") (500 000 dollaria) vuonna 2004 voitettuaan kolmiloikan kaikissa liigan osakilpailuissa (hän jakoi miljoonan dollarin jackpotin Tonique Williams-Darlingin kanssa). Olsson on myös kolmiloikan kultamitalisti alle 23-vuotiaiden EM-kisoista vuodelta 2001 ja hopeamitalisti nuorten EM-kisoista vuodelta 1999. Korkeushypyssä Olsson voitti kultaa nuorten EM-kisoissa 1999.
Olsson on hypännyt kolmiloikassa ulkoratojen Ruotsin ennätyksen 17,79 m (hypätty vuoden 2004 kesäolympialaisissa). Sisäradoilla hänen ennätyksensä 17,83 m (2004) sivusi vuoteen 2010 asti maailmanennätystä. Hänellä on seitsemän kolmiloikan Ruotsin mestaruutta. Korkeushypyssä Olsson on menestynyt kansallisella tasolla ja hänen ennätyksensä on 228. Pituushypyssä hänen ennätyksensä on 771 cm.
Olsson valittiin vuoden eurooppalaiseksi miesyleisurheilijaksi vuosina 2003 ja 2004.
Vuosina 2007–2009 loukkaantumiset haittasivat Olssonin hyppäämistä ja hän oli pitkään kilpailematta. Hän teki paluun kilpailuihin heinäkuussa 2009. Vuonna 2010 Olssonin paras tulos oli Lontoossa hypätty 17,41 m. Hän oli neljäs Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010 tuloksella 17,23 m, viides Pariisin sisäratojen EM-kisoissa 2011 tuloksella 17,20 m ja kuudes saman vuoden Daegun MM-kisoissa tuloksella 17,23 m.
Olsson ilmoitti urheilu-uransa lopettamisesta toukokuussa 2012. Syynä lopettamiseen olivat loukkaantumiset.
Kiihtelys

Kiihtelys on vanha suomalainen oravannahkojen kaupassa ja verotuksessa käytetty määrän yksikkö, 20, 25 tai 40 oravannahan nippu. Vanha turkisalue Kiihtelysvaara on saanut siitä nimensä. Kiihtelys koostuu neljästä tikkurista, joka merkitsee kymmentä oravannahkaa. Tikkuri taas on voinut antaa nimensä Tikkurilalle, joka on saattanut olla turkisten laskemisen tai pakkaamisen paikkana, tai paikannimi on voinut liittyä henkilöön, joka oli tekemisissä taljojen tai vuotien kanssa. Suomen sana "raha" tarkoitti alun perin oravannahkaa. 
Turkisten metsästys on ollut tärkeä elinkeino suomalaisille, ja orava on ollut tärkeimpiä turkiseläimiä. Paljon turkiksia myytiin ulkomaillekin, ja vastineeksi hankittiin muun muassa arvometalleja, suolaa ja aseita. Myös pyyntiväestöltä verotettiin ja ostettiin turkiksia, jotka myytiin eteenpäin.
Mohrenstraßen metroasema

Mohrenstraße on asema Berliinin metron linjalla U2 Mitten kaupunginosassa. Aseman läheisyydessä sijaitsee useita valtion ministeriöitä. Asema avautui 1. lokakuuta 1908 nimellä "Kaiserhof". Asema tuhoutui osin toisessa maailmansodassa. 18. elokuuta 1950 asemaa uusittiin ja nimettiin uudelleen Ernst Thälmannin mukaan: "Thälmannplatz". Nimi vaihtui jälleen 15. huhtikuuta 1986, jolloin asemasta tuli "Otto-Grotewohl-Straße". Nykyisen nimensä asema sai 3. lokakuuta 1991.
Björkliden

Björkliden, myös Björkliden fjällby, on kylä Kiirunan kunnassa Norrbottenin läänissä Pohjois-Ruotsissa. Laskettelu- ja vapaa-aikakeskuksestaan tunnettu tunturikylä sijaitsee Torniojärven etelärannalla, eurooppatien E10 ja Kiiruna–Narvik-rautatien varrella noin 200 kilometriä napapiirin pohjoispuolella ja noin sata kilometriä luoteeseen Kiirunan keskustasta. Kylän tärkein tulonlähde on laskettelu- ja retkeilykeskus, ja kylän talous on riippuvainen matkailusesongista.
Björklidenin rautatieasemalla pysähtyvät kaikki Kiiruna–Narvik-rataosan henkilöjunat. Myös linja-autot pysähtyvät valtatien varrella.
Dale Earnhardt

Ralph Dale Earnhardt, Sr. (29. huhtikuuta 1951 Kannapolis, Pohjois-Carolina – 18. helmikuuta 2001 Daytona Beach, Florida) oli yhdysvaltalainen kilpa-autoilija. Earnhardt kilpaili elämänsä aikana Yhdysvalloissa useissa autosarjoissa, mutta parhaiten hän menestyi vakioautosarja NASCARissa.
Ura.
Earnhardt oli menestynyt kuljettaja Winston Cup -sarjassa, jonka mestariksi hän ylsi seitsemästi. Vain Richard Petty ja Jimmie Johnson ovat pystyneet voittamaan yhtä monta mestaruutta. Earnhardtin aggressiivinen ajotyyli vetosi lajin faneihin, jotka antoivat hänelle lempinimen "The Intimidator" eli "Pelottelija".
Earnhardt kuoli viimeisellä kierroksella vuoden 2001 Daytona 500 -kilpailussa. Toinen auto tönäisi takaapäin Earnhardtin autoa, joka törmäsi seinään. Earnhardt ei tullut tajuihinsa onnettomuuden jälkeen, ja hänet piti leikata irti ulos autosta. Earnhardtin poika Dale Jr. tuli kilpailussa toiseksi. Onnettomuuden jälkeen NASCAR aloitti massiivisen turvallisuuskampanjan lähinnä yleisön ja lajin sponsorien painostuksesta.
Dale Earnhardtin ura NASCAR-kuljettajana kesti yli 25 vuotta.
Perhe.
Dale Earnhardtilla on neljä lasta, Kelley King, Taylor, Kerry ja Dale Jr. Kaksi viimeksi mainittua ovat myös tunnettuja NASCAR-ajajia. Earnhardt avioitui kolmannen kerran vuonna 1982. Leski Teresa Earnhardt omistaa edelleen kilpatallin ja markkinointiyrityksen Dale Earnhardt, Inc., jonka Dale perusti yhdessä hänen kanssaan 1990-luvulla.
Kunnianosoitukset.
Earnhardt kiinnitettiin Motorsports Hall of Fame of American kunniagallerian jäseneksi vuonna 2002 ja International Motorsports Hall of Fameen vuonna 2006.
Stadtmitten metroasema

Stadtmitte on asema Berliinin metron linjoilla U2 ja U6. Linjoilla on omat asemansa, joita yhdistää kävelytunneli. U2:n asema avattiin 1. lokakuuta 1908 nimellä "Friedrichstraße". 30. tammikuuta 1923 U6:n asema avattiin nimellä "Leipziger Straße (unten)", ja U2:n asema nimettiin "Leipziger Straßeksi". 15. syyskuuta 1924 asemat nimettiin uudelleen: U2:n "Friedrichstadt (Mohrenstraße)" ja U6:n "Friedrichstadt (Leipziger Str.)". 1. helmikuuta 1936 "Friedrichstadt"-osa nimestä vaihdettiin "Stadtmitteksi". U6:n asema suljettiin 13. elokuuta 1961. Vuonna 1970 U2:n aseman nimi lyheni nykyiseen muotoon. U6:n asema avattiin jälleen 1. heinäkuuta 1990. Myös U6:n aseman nimeksi vaihtui "Stadtmitte" 5. lokakuuta 1992. Asema on esteetön.
Enríquez de Valderrábano

Enríquez de Valderrábano (n. 1500 – 1557 tai myöhemmin) oli espanjalainen vihuelisti ja säveltäjä. Hänen elämästään ei ole säilynyt elinvuosien lisäksi juuri tietoja. 
Enríquez de Valderrábano julkaisi vuonna 1547 "Silva de Sirenas" -nimisen vihuelalla säestettäviä musiikkikappaleita sisältävän kirjan. Hänen musiikkiaan ovat levyttäneet muiden muassa Naxos ja Harmonia Mundi .
Hakovuori

Hakovuori eli Vanajan Hakovuori eli Linnanpää on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnan Vanajassa oleva rautakautinen linnamäki, joka sijaitsee Vanajaveden länsirannalla. Vuoren harjanne on Hattelmalan harjun jatketta ja se sijaitsee valtatie 10:n ja valtatie 3 risteysalueen eli Hattelmalan tienliittymän itäpuolella.
Muinaislinna.
Hakovuori on viereisen Hattelmalanharjun harjujakson osa, joka sijaitsee Vanajan kirkosta noin 1,5 kilometriä lounaaseen. Mäkilinnan ympäristö on harjualueelle tyypillistä ja siinä on suuriakin korkeuseroja. Mäki kohoaa 45 metriä Vanajaveden pintaa korkeammalle ja se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Erityisesti Hakovuoren länsi- ja itärinteet ovat jyrkkiä. Vuoren länsipuolelta on otettu myös hiekkaa , mutta vuori on pääasiassa moreeniselänne. Sen sijaan vuoren luoteis-, pohjois- ja eteläpuolelta on harjulle helppo nousta. Vuoren lakiosa on 240 metriä pitkä mutta vain 10 metriä leveä. Linnapihan pinta-alaksi tulee 1,5 hehtaaria. Laella erottuu kaksi pienempää nyppylää. Pohjoissivulla harjun laki päättyy terassimaiseen muodostumaan, jonka alareunassa on kahden kivivallin jäänteitä. Alempi kivivalli poikkeaa ylemmästä kivivallista siinä, että se on kasattu hyvin erikokoisista kivistä eikä se välttämättä kelpaisi puuvarustuksen tueksi. Etelärinteessä on myös kivivallin jäänteitä, jotka ovat ihmistoiminnan turmelemia. Vuonna 2007 eteläinen vallirakenne olisi jo hävinnyt kokonaan. Harjun laella on erotettavissa myös kolme portin paikkaa. Alueella on myös luonnon muodostamaa kivikkoa, joka on paikoin vaikeasti erotettavissa ihmistoiminnasta syntyneestä vallittamisesta.
Paikka on Hämeenlinnan kaupungin luonnonhoitotoimiston hoitokohde. Museoviraston hoitoryhmä on avannut näköalan Mantereenlinnan ja Vanajaveden suuntaan. Vuoren laella on pystytetty opastaulu.
Tutkimuksia.
Linnavuori tunnettiin jo 1800-luvulla. Hjalmar Appelgren suoritti alueen tarkastuksen vuonna 1886 ja Axel Heikel vuonna 1897. Aluetta tutkittiin pintapuolisesti vielä vuosina 1921 (Julius Ailio), 1935 (Jouko Voionmaa) ja 1939 (Esko Sarasmo). Ailio piti valleja luonnonmuodotelmina. Sauramo löysi kuitenkin luoteispäässä vallin, joka oli hänen mukaansa ihmisen rakentama. Ensimmäiset arkeologiset kaivaukset suoritti Jouko Voionmaa vuonna 1949. Hän avasi vuoren laelta pienen alueen, mutta siitä ei löytynyt lainkaan esineitä. Voionmaan kaivaukset kattoivat koko linnavuoren laesta vain alle 1 %. Tämän jälkeen linnavuorella on vierailtu tarkastus- ja inventointimatkoilla useasti. Siellä ovat käynneet Anna-Liisa Hirviluoto (vuosina 1968 ja 1974), Jyri Saukkonen (1981 ja 1984), Hans-Peter Schulz (1988), Sirkka-Liisa Seppälä (1999) ja Jari-Matti Kuusela (2007). Saukkonen ei hyväksynyt alinta vallia linnan rakenteisiin.
Hausvogteiplatzin metroasema

Hausvogteiplatz on Berliinin metrolinjalla U2 sijaitseva asema Mitten kaupunginosassa. Se sijaitsee samannimisen aukion alla. Asema on ollut käytössä 1. lokakuuta 1908 alkaen. Asemalla on yksi laituri ja kaksi raidetta. Koska asema sijaitsee radan mutkassa, sen laituri on varsin kaareva. Hissejä asemalla ei ole.
Miguel de Fuenllana

Miguel de Fuenllana (n. 1525 – 1585/1605) oli espanjalainen luutisti ja säveltäjä. Hän oli syntymästään sokea.
Miguel de Fuenllana omisti vihuelamusiikkikokoelmansa "Orphénica lyran" (1554) Espanjan Filip II:lle. Hän sävelsi vihuelalle sekä soolomusiikkia että sillä säestettyjä lauluja. 
Fuenllanan teoksia ovat levyttäneet muiden muassa Virgin Veritas ja Naxos.
Shock rock

Shock rock on rockmusiikkia, jonka sanoma tai yleisvaikutelma on "shokeeraava" ja jota usein pidetään lapsille sopimattomana. Shock rockin teemoja ovat yleensä kauhu, seksi, väkivalta ja joskus myös kova kiroilu. Nykyisistä rockmuusikoista esimerkiksi Marilyn Mansonia on luonnehdittu shock rockin esittäjäksi. Suomessa tunnetuin shock rock -vaikutteista musiikkia esittävä yhtye lienee Lordi.
Shock rockin historiaa.
Alice Cooper oli 1960-luvun jälkipuoliskolla ensimmäisiä ellei jopa ensimmäinen varsinainen shock rock -yhtye. Alice Cooper tuli tunnetuksi teatraalisesta lavaesiintymisestään, joka yhdisteli väkivaltaista teatteria, vaudevillea ja rockia. Alice Cooper on tyylilajin tunnetuin esittäjä ja edelläkävijä, mistä johtuu myös hänen lempinimensä "The Godfather of Shock rock". Jo ennen Alice Cooperia kauhu oli osana Screamin' Jay Hawkinsin esiintymistä 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa. Kauhushow on myöhemmin ollut olennainen osa myös muun muassa KISSin ja Lordin esiintymistä. 1980-luvulla pyövelin hupuissa esiintyvä The Mentors -yhtye kehitti rape rock -tyylilajin (suom. raiskausrock). Myöhemmin tyylilaji on liitetty myös eräisiin muihin shock rock -yhtyeisiin kuten The Murder Junkies ja The MILF Hunters. Black metal-yhtyeillä on tapana herättää kauhua esiintymisissään. Kuitenkin black metal ei varsinaisesti ole shock rockia, sillä raakuuden ajatellaan olevan osa sitä, eikä sillä ole välttämättä tarkoitusta erottautua muista yhtyeistä, vaan pikemminkin olla samanlainen kuin muut.
Kirjesalaisuus

Kirjesalaisuus on useimmissa Euroopan maissa voimassa oleva perusoikeus. Se tarkoittaa, että ainoastaan kirjeen vastaanottaja saa avata kirjeen tai sähköpostiviestin. Vastaava salaisuus koskee usein myös esimerkiksi erilaisia sähköisen viestinnän muotoja. Viestin vastaanottajalla on kirjesalaisuudesta huolimatta kuitenkin lähtökohtainen oikeus näyttää viestiä haluamilleen henkilöille tai jopa antaa viesti julkaistavaksi.
Suomessa.
Kirjesalaisuus eli nykyisin viestintäsalaisuus pohjautuu perustuslain yksityiselämän suojaa käsittelevään 10 §:ään: "Kirjeen, puhelun ja muun luottamuksellisen viestin salaisuus on loukkaamaton." Kirjesalaisuuden rikkoja voidaan tuomita rikoslain perusteella viestintäsalaisuuden loukkauksesta sakkoon tai vankeuteen enintään yhdeksi vuodeksi. Jos viestintäsalaisuuden loukkaus on törkeä, rikoksentekijä on tuomittava vankeuteen enintään kolmeksi vuodeksi.
Maailmalla.
Yhdysvalloissa ei ole erityistä perustuslaillista takuuta kirjeenvaihdon yksityisyydelle. Vuonna 1877 Yhdysvaltain korkein oikeus totesi, että kongressin säätämät lait eivät anna Yhdysvaltain postilaitoksen virkamiehille minkäänlaisia oikeuksia loukata postissa olevien kirjeiden ja sinetöityjen pakettien salaisuutta. Postiasioita koskevat säännökset ovat Yhdysvaltain perustuslain 4. lisäyksen alaisia
Saksassa liittovaltion perustuslakisuojavirastolle (kotimaan tiedusteluorganisaatio) on taattu oikeudet rikkoa kirjesalaisuus, mikäli tiedonvälittäjää on aihetta epäillä eräistä rikoksista, jotka kuuluvat viraston toimialaan.
Spittelmarktin metroasema

Spittelmarkt on asema Berliinin metrolinjalla U2 Mitten kaupunginosassa. Asema avattiin 1. lokakuuta 1908.
Asema sijaitsee 465 metrin päässä Märkisches Museumin metroasemalta ja 620 metrin päässä Hausvogteiplatzin metroasemalta. Asemalaituri on 7,6 metriä leveä ja 110,2 pitkä. Tila on 2,6 metrin korkuinen. Asema on 3,7 metriä kadun alapuolella. 
Asema sijaitsee Spreekanalin rannalla ja sen pohjoissivulla kanavan puolella on ikkunoita, jotka päästävät päivänvaloa sisään laituritasolle. Aseman ikkunat muurattiin umpeen toisen maailmansodan aikana. Vuonna 2005 aloitettiin aseman peruskorjaus, joskin ikkunat oli avattu uudelleen jo vuonna 2003.
CSX Transportation

CSX Transportation on yhdysvaltalainen "Class I" -rautatieyhtiö, jonka omistaa CSX Corporation. Se on Norfolk Southern Railwayn ohella toinen Yhdysvaltain itärannikkoa palveleva "Class I" -rautatieyhtiö. CSXT on myös Pohjois-Amerikan vanhin rautatieyhtiö: sen historia ulottuu aina vuoteen 1827, jolloin sen edeltäjä Baltimore and Ohio Railroad aloitti rautatieliikenteen.
Historia.
CSX Transportation muodostettiin 1. kesäkuuta 1986, kun sen edeltäjä Seaboard System Railroad fuusioitui Atlantic Coast Line Railroadin, Louisville and Nashville Railroadin ja Seaboard Air Line Railroadin sekä useiden pienien yhtiöiden kanssa. 31. elokuuta 1987 Chesapeake and Ohio Railway fuusioitiin CSX Transportationin kanssa: C&amp;O oli fuusioitunut saman vuoden huhtikuussa Baltimore and Ohio Railroadin kanssa. 
23. kesäkuuta 1997 CSX Transportation sekä Norfolk Southern hakivat yhdessä Surface Transportation Boardilta lupaa ostaa, jakaa ja liikennöidä 17 700 ratakilometrin laajuinen Consolidated Rail Corporation (Conrail). Valtion omistama Conrail oli ollut toiminnassa vuodesta 1976 alkaen, ja se oli yhdistänyt useita pienempiä rautatieyhtiöitä valtiolliseksi rautatieyhtiöksi. Hakemus hyväksyttiin 6. kesäkuuta 1998 ja omistussuhteiden siirron takarajaksi asetettiin 22. elokuuta. CSX hankki omistukseensa 42% ja Norfolk Southern sai loput 58% Conrailin omistuksesta. Kaupan myötä CSX:n rataverkon laajuus kasvoi noin 6 100 ratakilometrillä: valtaosa tästä oli entisen New York Central Railroadin rataa. CSX aloitti liikenteen entisellä Conrailin rataverkolla 1. kesäkuuta 1999.
Yhtiön nimi.
Yhtiön nimi syntyi, kun Chessie System, Inc. ja Seaboard System Railroad (yleisesti "Chessie" ja "Seaboard") aloittivat fuusioitumisneuvottelut. Tuolloin puheenjohtaja oli sitä mieltä, että muodostettavan uuden yhtiön nimessä ei olisi kummankaan aiemman yhtiön nimeä yhteistyön vuoksi. Ehdotuksia nimeksi kysyttiin molempien yhtiöiden työntekijöiltä, ja suurin osa niistä oli alkukirjainten yhdistelmiä. Samaan aikaan Interstate Commerece Commissionille annettiin väliaikainen nimilyhenne CSC ("Chessie-Seaboard Company"), joka kuului virginialaiselle rekkafirmalle. Myös CSM ("Chessie-Seaboard Merger") oli jo varattu, joten lakimiehet päättivät ottaa käyttöön lyhenteen CSX, joka jäi pysyvästi käyttöön.
Julkisessa tiedonannossa sanottiin: ”CSX on sopiva, sillä C voi tarkoittaa Chessietä ja S Seaboardia, ja X, kertomerkki, voi tarkoittaa että yhdessä olemme enemmän”. Perään liitettiin myöhemmin T-kirjain, muodostaen lyhenteen CSXT. Tämä tehtiin sen vuoksi, että X-kirjaimeen päättyvät lyhenteet oli varattu rautatiekalustoa omistaville yhtiöille, jotka eivät olleet rautatieliikennöitsijöitä.
Justin Wilson

Justin Wilson (31. heinäkuuta 1978 Sheffield, Englanti, Iso-Britannia – 24. elokuuta 2015 Allentown, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli englantilainen autourheilija. Hän kilpaili kaudella 2003 Formula 1 -sarjassa, jonka jälkeen hän siirtyi Champ Car (nyk. IndyCar) -sarjaan Yhdysvaltoihin, jossa hän ajoi kuolemaansa saakka. Hän ajoi myös yhden kilpailun Formula E -sarjassa.
Wilsonin nuorempi veli Stefan on myös autourheilija ja kilpaili Indy Lights-sarjassa.
Ura.
Wilson aloitti uransa kartingilla Ison-Britannian sarjoissa vuonna 1987 ja siirtyi niistä aina suurempiin luokkiin. Ensimmäiseen merkittävään luokkaan hän osallistui vuonna 1998, jolloin hän voitti Formula Palmer Audi -sarjan mestaruuden. Vuonna 2001 Wilson voitti International Formula 3000 -sarjan mestaruuden. Formula 1 -sarjaan hän osallistui kaudella 2003. Wilson on kaikkien aikojen pisin F1-kuljettaja, 1,93 metriä pitkä. Aluksi hän ajoi Minardilla, mutta vaihtoi kauden kuluessa Jaguarille. Hän saavutti yhden pisteen ajettuaan kahdeksanneksi Yhdysvaltain GP:ssä. F1-uransa jälkeen hän siirtyi Champ Car -sarjaan. Hän oli parhaimmillaan sarjan toinen vuosina 2006 ja 2007. Samoina vuosina Wilson voitti Greg Moore Legacy Awardin. Vuodesta 2008 lähtien Wilson kilpaili IndyCar-sarjoissa. Hän ehti voittaa kolme kilpailua. 
Vuonna 2015 Wilson teki debyytin Formula E -sähköautosarjassa osallistuessaan Andrettin riveissä.
Kuolema.
Wilson menehtyi 24. elokuuta 2015 Poconon osakilpailussa päivää aikaisemmin saamiinsa vammoihin. Hänen edellään ulosajaneen Sage Karamin autosta irtosi keulapala, joka sinkoutui suoraan Wilsonin kypärään aiheuttaen vakavan päävamman. Hänet vietiin tajuttomana lääkärihelikopterilla sairaalaan Pensylvaniaan, jossa hän kuoli vammoihinsa vain päivää myöhemmin.
Paul Tracy

Paul Anthony Tracy (s. 17. joulukuuta 1968 Scarborough, Ontario, Kanada) on kanadalainen Champ Car -kuljettaja.
Ura.
Tracy aloitti mikroautoissa jo nuorena. Vuonna 1985 Tracy 16-vuotiaana voitti nuorimpana kilpailijana Canadian Formula Ford -sarjan. Viisi vuotta myöhemmin hän voitti Indy Lights -mestaruuden.
Vuonna 1991 Tracy ajoi ensimmäisen Champ Car -kilpailunsa ja kaksi vuotta myöhemmin hän ajoi ensimmäisen täyden kautensa ja sijoittui kolmanneksi voittaen viisi osakilpailua. Tracyllä on eniten osakilpailuvoittoja Champ Car -sarjan aktiivikuskeista. Vuonna 2003 hän voitti koko sarjan ja seitsemän osakilpailua.
Indianapolis 500 -kilpailussa Tracy on ollut mukana viidesti. Hänen paras sijoituksensa on vuoden 2002 toinen sija.
Fritz-X

Ruhrstahl FX-1400 Fritz-X oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen liitopommi.
Fritz-X painoi 1 400 kg. Se oli panssaria läpäisevä pommi, jota ohjattiin radiokomennoilla. Pommi pudotettiin Dornier Do 217 ja Heinkel He 177 pommikoneista 5–6 km:n korkeudesta kohteen ilmatorjunnan kantaman ulottumattomista. Se oli ensimmäinen ohjattava liitopommi. Se kiihtyi pudotuksen aikana liki äänen nopeuteen. Prototyyppikokeissa pommit osuivat 5 metrin halkaisijan sisään. 
III/KG 100, joka muodostettiin Lehr und Erprobungskommano 21:stä, oli ensimmäinen Fritz-X:n käyttäjä. Pommittajiksi siis valittiin erityisen kouliintuneita lentäjiä jne., opettajien opettajia. Do 217K-2-koneissa oli kussakin kaksi pommia. 
Pommeilla upotettiin 9. syyskuuta 1943 italialainen taistelulaiva "Roma" ja taistelulaiva "Italia" vaurioitui pahoin. Englantilainen taistelulaiva "HMS Warspite" vaurioitui ja sen korjaus kesti vuoden. 
Liittoutuneet alkoivat käyttää radiohäirintää pommien torjuntaan. 
Kaikkiaan 1 386 Fritz--pommia valmistettiin ja 602 käytettiin testaukseen. Sotakäyttöön päätyi vähäinen määrä.
Jussi Sydänmäki

Jussi Sydänmäki eli J. Hearthill eli J. Hel-Gator (s. 1967 Helsinki) on helsinkiläinen muusikko, taiteilija ja kirjailija. 
1986 Sydänmäki perusti Kontulassa Hearthill-yhtyeen. Yhtye levytti Pyramid levy-yhtiölle kuusi albumia: 1988-1995. 1994 hän julkaisi suomenkielisen soololevyn nimeltä "Hurja Jussi "(Pyramid). 1996 aloittaneessa J. Hearthill Trinity:ssä Sydänmäki laulaa ja soittaa kitaraa. Vuodesta 2000 triossa on toiminut J:n luottobasistina Marko "Maine" Mainelakeus. 1999 Sydänmäki lanseerasi oman levymerkin Pyros Records:in. 
2001 julkaistu esikoisromaani "Lucky Dan" (Like) oli Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinto ehdokas. Ja samaisen vuoden sooloalbumi "Devil's Car" (Pyros/Töölön Musiikkitukku) Radio Mafian viikon levy. Seuraava romaani oli "Yön Pojat", 2004 (Like). 
2004 elokuussa Sydänmäki palkittiin Kontula -palkinnolla. 
2004 perustetussa trashbilly-yhtyeessä The Hel-Gators Sydänmäki palasi juurilleen laulavana rumpalina. Bändin ensialbumi "Voodoo" (Pyros/Töölön Musiikkitukku) sinkosi yhtyeen 50 esiintymistä kattaneelle Suomen kiertueelle. 
2005 Sydänmäki julkaisi Janne Louhivuoren kanssa albumin "Varjonyrkkeilijä "(Bonnier-Amigo), jonka kappaleita hän esittää Janne Louhivuoren Yin &amp; Twang -yhtyeen kera. 
2003 Sydänmäki perusti Samuli Laihon kanssa Soul Tattoo -yhtyeen, jossa Sydänmäki sanoitti ja lauloi. Yhtye levytti kolme albumia (2. ekaa Plastinka) ja lopetti toimintansa vuonna 2009. 
2011 julkaistu J.Hearthill Trinityn kolmas albumi: "From Here To Trinity" (Pyros/Playground) oli Helsingin Sanomien vuoden levyjä. 
2012 näki valon Hel-Gatorsin kolmas albumi "Monster Suite ("Pyros/Playground). 
Elokuussa 2013 Hearthill juhlisti taivaltaan "25-vuotta ensialbumista" -klubikonserteilla Helsingissä.
2014 Pyros Records julkaisi Sydänmäen viiden cd:n, demoja ja ennen julkaisemattomia -äänityksiä sisältäneen: "Pyros Mystery Box":in.
2016 helmikuussa julkaistu J. Hearthill Trinity:n "Skeleton Stomp" -cd -albumi (Pyros/Playground) sisälsi Jussin, vuodesta 2011 Austinin "House of Songs" -stipendiaattina, säveltämiä lauluja.
2017 toukokuussa julkaistiin Janne Louhivuoren säveltämä ja Jussin sanoittama "Liekkikuu". Julkaisijana toimi Heikki Salon levymerkki "Sateenääni". Levyjulkkareissa Kapsäkissä miehet esittivät albumin biisit takanaan albumilla soittava rytmiryhmä: rummuissa Kepa Kettunen, bassossa Sara Puljula.
2019 Kesäkuussa julkaistu Hel-Gatorsin "Love Turns Bad" kerää kehuja. Ja bändi tekee 10 keikan kiertueen, esiintyen mm. Espanjassa: ZZ-Bar, Malaga. 
Diskografia.
Romaanit ja käsikirjoitukset: 
Muu kirjallinen toiminta:
Kirjalliset opinnot ja kunniamaininnat:
Tove Idström, Esko Salervo ja Jukka Asikainen
Kuvataide näyttelyt:
2014 Austin -sarja, Kallio Kukkii -ikkunanäyttely (UralTonen -ikkuna) 
2004 Voodoo Outlaw, Kontulan kirjasto
2003 Urbaani primitiivi, STOA, Itä-Helsingin kulttuuritalo
Bändivideot:
Nintendo Adventure Books

Nintendo Adventure Books on Archway Booksin vuosina 1991 ja 1992 julkaisema seikkailukirjasarja. Kirjan idea perustuu Choose Your Own Adventure -kirjasarjan formaattiin, jossa lukija valitsee vaihtoehdoista seikkailun kulun. Kirjoissa on monta loppua ja seikkailun eteneminen rajoitetaan lukemalla vain lukijan valinnan mukaiset sivut. Nintendo Adventure Books -kirjoja julkaistiin kaksitoista, joista kymmenen on Mario-aiheisia ja kaksi The Legend of Zelda -aiheisia. Jokaisessa kirjassa on 121 sivua.
Kirjoissa lukija asettuu kirjan päähenkilön asemaan ja joutuu tekemään valintoja tämän puolesta. Tarinan edetessä lukija saa haltuunsa esineitä ja kolikoita ja kirjat sisältävät taulukon, josta pelaaja voi jälkeenpäin tarkastaa menestymisensä tavaroiden hankkimisessa. Kirjoissa on monta loppua, joista yksi on voittoisa ja loput päättyvät tekstiin "Game Over".
Englanninkielisiä alkuteoksia käännettiin hollanniksi ("Nintendo - Kies je eigen avontuur", Tijgerboek), unkariksi ja ruotsiksi.
Kirjojen nimet ja kirjoittajat.
Englanniksi
Hollanniksi
Unkariksi
Ruotsiksi
Filipe de Magalhães

Filipe de Magalhães (n. 1571, Azeitão – 1652, Lissabon) oli portugalilainen säveltäjä. Hän toimi Évoran tuomiokirkon "mestre de capelana" vuodesta 1594 kuolemaansa saakka. 
Magalhães sävelsi muun muassa polyfonista vokaalimusiikkia.
Jazzcore

Jazzcore on termi kulmikkaalle ja usein tekniselle punk-musiikin muodolle. Joskus termiä Jazzcore käytetään myös metallimusiikin ala-lajina.
Yleistä.
Jazzcorelle tunnusomaista ovat punkista lähtöisin oleva energia ja asenne yhdistettynä teknisesti haastavaan soittoon ja kappalerakenteisiin. Musiikillisesti jazzcore ei välttämättä ole niinkään jazzmaista vaan ilmaisu tulee musiikin teknisyyden ja haasteellisuuden kautta. Usein jazzcoreyhtyeet ovat pieniä kokoonpanoja, kolmen tai jopa kahden hengen yhtyeitä. 
Musiikissa käytettyjen vähien soittimien takia rytmi, riffit, dynamiikka ja äänen tekstuuri ovat sävellyksellisessä mielessä usein selvästi melodisia seikkoja tärkeämmässä osassa, mutta silti ei voi puhua täysin melodiattomasta musiikista. 
Usein käytetty synonyymi jazzcorelle on progepunk, jolloin progressiivista rockmusiikkia tarkoittavalla termillä vihjataan musiikin monimutkaisuuteen ja vaikeuteen.
Historia.
Punk-musiikin tärkeimpiä piirteitä on ollut aina ollut "kuka tahansa saa soittaa" -henkinen ulosanti. Amatöörimäisyys soittotaidossa ja lo-fi-estetiikka ovat vahvasti läsnä olevia elementtejä. 
Kuitenkin punkin alkuajoiltä lähtien 1970-luvun lopulta on mukana ollut myös yhtyeitä joiden soittotaito on antanut mahdollisuuden joko yhdistellä musiikkiinsa vaikutteita muista tyylilajeista tai hitsata oman musiikkinsa tiukemmin yhteen, hyvinä esimerkkeinä The Clash Britanniasta ja varsinkin Dead Kennedys Yhdysvalloista. 
Dead Kennedys teki pesäeron perinteiseen punk-ilmaisuun jo ensilevyllään "Fresh Fruit for Rotting Vegetables", missä yhtyeen kappaleet sisälsivät huomattavan paljon enemmän riffi- ja sointuvaihdoksia kuin punkyhtyeille oli ominaista. Yhtyeen soittotaito oli teknisesti harvinaisen korkeatasoista ja yhteensoitto tiukasti yhteen sulautunutta, mutta ilmaisu silti raakaa, energistä ja kaoottista.
Yhtyeitä.
Jazzcore ei ole koskaan ole ollut suuri punk-musiikin alalaji mutta muutamia huomionarvoisia yhtyeitä löytyy. 
Myös suomalaiset tunnetut yhtyeet CMX ja YUP ovat soittaneet progepunkin tai jazzcoren kaltaista musiikkia.
Samuli Laiho

Samuli Laiho (s. 1969 Tampere) on suomalainen säveltäjä, sanoittaja, kirjailija, tuottaja ja kitaristi.
Ura.
Laiho on valmistunut 1998 teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulun musiikkiteatterikoulutusohjelman muusikkolinjalta. Hän on säveltänyt ja sanoittanut kymmeniä kotimaisia poplauluja. Samuli Edelmannille ja Sakari Kuosmaselle hän on tehnyt useita lauluja, Edelmannille esimerkiksi "Kaikki tahtoo" ja Kuosmaselle "Pieni sydän". Lisäksi hän on kirjoittanut lauluja elokuviin (muun muassa "Levottomat" ja "Rölli ja metsänhenki, Kahlekuningas, Vares- sarja )" Hän työskennellyt tuottajana muun muassa yhtyeille Kelpo Pojat, Solju, Soul Tattoo, sekä Hearthill. Laiho on säveltänyt musiikkia muun muassa musikaaleihin, elokuviin, näytelmiin. Esimerkiksi Astrid Lindgrenin kirjasta "Veljeni Leijonamieli" kertovaan näytelmään ja Dostojevskin teoksen "Riivaajat" sovitukseen Kansallisteatteriin. Muita muistettavia sävellyksiä syntyi näytelmään "Myrsky", jota esitti Ryhmäteatteri Suomenlinnassa sekä Kansallisteatteriin, jossa Laiho on työskennellyt muusikko/säveltäjänä lukuisissa produktioissa jo vuosien ajan. 
Laiho perusti vuonna 17-vuotiaana 1987 Jussi Sydänmäen kanssa Hearthill-yhtyeen, ja sinä aikana hän teki viisi levyä ja satoja esiintymisiä. Orkesteri esiintyi kotimaan lisäksi esimerkiksi Yhdysvalloissa, Ruotsissa, Englannissa, Tanskassa ja Saksassa. Vuonna 1992 Laiho aloitti musiikin opiskelun ja jättäytyi muutamaksi vuodeksi pois rockmaailmasta. Hän teki vuonna 1994 omaa nimeään kantavan soololevyn. Myöhemmin hän liittyi Ismo Alanko Säätiöön, jossa hän toimi kitaristina vuosina 1997–2002. Hän on soittanut myös monen muun orkesterin ja artistin, kuten esimerkiksi The Spirit of Hurriganesin ja DJ Slow'n levyillä. Laiho soitti kitaraa Soul Tattoossa ja on tuottanut sekä säveltänyt yhtyeen esikoisalbumin. Hanke kesti kaksi vuotta. Marraskuussa 2011 Japanin listaykköseksi nousi kappale "With you", jonka toinen tekijä Laiho on. Toinen tekijä on japanilaisen lauluntekijä Daich, ja kappaleen esittää japanilainen Sexy Zone -poikabändi.
Samuli Laiho julkaisi toisen sooloalbumin "Aamut" kesällä 2014. Idea toisen sooloalbumin tekemiseen tuli Japanin matkoilta vuonna 2011, jolloin Japanissa oli tuhoisa maanjäristys. "Aamut"-albumin laulut käsittelevät keski-ikää ja vanhenemista, kaiken katoavaisuutta. Kolmas soololevy "Rakastavaiset" julkaistiin toukokuussa 2020.
Laihon ensimmäinen romaani "Topliner" julkaistiin helmikuussa 2018.
 Toinen romaani "Lasiseinä" julkaistiin huhtikuussa 2020. 
Toukokuussa 2021 julkaistu jännitysromaani "Sielun Palomies" avasi "Kuolemansynnit" -nimisen sarjan. Sarjan toinen osa "Joka Kalliolle Rakentaa" ilmestyi keväällä 2023. 
2024 kesäkuussa julkaistiin ensimmäinen osa ”Jäätymispiste” uudesta sarjasta ”Katja Mark” 
( Gummerus). 
Sarja jatkuu teoksilla ”Pelon Piiri” ja ”Taistelukärki” vuonna 2025. 
Yksityiselämä.
Laihon vanhemmat ovat näyttelijä Pekka Laiho ja tanssija Eeva Laiho (k.). Hän on naimisissa ja hänellä on tytär ja poika. Hänen veljiään ovat Miro Laiho ja Marius Laiho
Jukka Kiviniemi

Jukka ”Jukkis” Kiviniemi (s. 1968) on suomalainen basisti. Hän on soittanut muun muassa kokoonpanoissa nimeltä Aki Sirkesalo ja Lemmen jättiläiset, Sami Saari &amp; Cosmosonic, Hearthill, Ismo Alanko &amp; yhtye, Soul Tattoo, RePekka, Jukka Poika ja Jenkkarekka, Nuspirit Helsinki, Tekniikan ihmelapset.
Kiviniemi asui ja työskenteli 2005-2016 Alankomaissa mm. yhtyeissä Town Of Saints, Rolling Beat Machine,Rootsriders ja Amsterdam Fayah Allstars.Kiertueilla Etelä Afrikassa,Swasimaassa,Kap Verdellä,Saksassa ,Japanissa ja Pohjois Koreassa.Kiviniemi palasi Suomeen 2017 ja työskentelee freelance basistina ja tuottajana.
Nykyiset yhtyeet mm:The Shubie Brothers,The Valkyrians,Bobby Oroza,Sami Saari,Soulmiehet ja Hearthill.
Pomfretti

Pomfretti eli merilahna ("Brama brama") on ahvenkala. Kala elää Atlantissa, Intian valtameressä ja Tyynessämeressä. Vaikka lajia kutsutaan joskus merilahnaksi, se ei ole sukua esimerkiksi Itämeressä tavattavalle lahnalle ("Abramis brama").
Pomfretti voi kasvaa metrin pituiseksi ja painaa jopa kuusi kiloa.