tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dean Henderson

Dean Henderson (s. 12. maaliskuuta 1997 Whitehaven) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Crystal Palacea.
Henderson pelasi Manchester Unitedin nuorisojoukkueissa mutta ei pitkään aikaan päässyt edustusjoukkueeseen. Lainasopimuksilla hän edusti vuodesta 2016 alkaen Stockport Countya, Grimsby Townia, Shrewsbury Townia ja Sheffield Unitedia. Ensimmäisen valioliigaottelunsa Henderson pelasi Sheffield Unitedissa elokuussa 2019. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Valioliigassa 36 ottelua eli oli poissa vain kahdesta Sheffield Unitedin liigaottelusta. Englannin mestaruussarjassa hän on pelannut 46 ottelua ja ykkösliigassa 38 ottelua.
Syyskuussa 2020 Henderson pelasi liigacupissa ensi kerran Manchester Unitedin edustusjoukkueessa. Marraskuussa hän pääsi Valioliigassa kentälle Southamptonia vastaan pelatun ottelun puolivälissä David de Gean loukkaannuttua. Hän nousi maaliskuun 2021 alussa Unitedin ykkösmaalivahdiksi ja pelasi kauden aikana kaikkiaan 13 liigaottelua. Seuraavalla kaudella hän putosi jälleen kakkosmaalivahdiksi. Hän on esiintynyt myös FA Cupissa, Mestarien liigassa ja Eurooppa-liigassa. Kaudella 2022–2023 hän pelasi lainasopimuksella Nottingham Forestissa 18 valioliigaottelua mutta ei pelannut enää tammikuun puolivälin jälkeen lainkaan reisiongelmiensa vuoksi. Hän siirtyi elokuussa 2023 Crystal Palaceen, jossa hän pelasi kauden 2023–2024 aikana 18 valioliigaottelua. Kaudella 2024–2025 hän pelasi täyden ajan Crystal Palacen kaikissa 38:ssa valioliigaottelussa. Näissä hän päästi 51 maalia ja piti 11:ssä ottelussa vastustajan maaleitta. Palacen voittamassa FA Cupissa hän pelasi kolme viimeistä ottelua.
Henderson on pelannut Englannin alle 16-, 17-, 20- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Englannin A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Irlantia vastaan. Kaikkiaan hän on pelannut kolme maaottelua. Hän kuului Englannin hopeajoukkueeseen EM-kilpailuissa 2021 ja 2024, muttei saanut kummassakaan turnauksessa peliaikaa.
John Lundstram

John David Lundstram (s. 18. helmikuuta 1994 Liverpool) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Hull Cityä lainalla Turkin Superliigan Trabzonsporista.
Lundstram pelasi Evertonin junioreissa mutta aloitti liigauransa lainapelaajana Doncaster Roversissa, Yeovil Townissa, Leyton Orientissa, Blackpoolissa ja Scunthorpe Unitedissa. Kesällä 2015 hän siirtyi Oxford Unitediin ja kesällä 2017 edelleen Sheffield Unitediin. Ensimmäisen valioliigaottelunsa Lundstram pelasi Sheffield Unitedissa elokuussa 2019 ja ensimmäisen valioliigamaalinsa hän teki kauden toisessa ottelussa Crystal Palacea vastaan. Marraskuussa 2019 hän teki Burnleyä vastaan kaksi maalia, helmikuussa 2020 Bournemouthia vastaan yhden maalin ja heinäkuussa 2020 kauden viimeisessä ottelussa Southamptonia vastaan yhden maalin. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Valioliigassa 34 ottelua, joista avauskokoonpanossa 26 ottelua. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Valioliigassa 28 ottelua, joista avauskokoonpanossa 23 ottelua, eikä tehnyt maaleja. Englannin mestaruussarjassa hän on pelannut 77 ottelua ja tehnyt viisi maalia. Ykkösliigassa hänellä on takanaan 77 ottelua ja yksi maali.
Heinäkuussa 2021 Lundstram siirtyi skotlantilaisseura Rangersiin. Hän pelasi Rangersissa kolmen kauden aikana yhteensä 98 Skotlannin Valioliigan ottelua ja teki niissä kuusi maalia. Hän pelasi Mestarien liigassa viisi ottelua kaudella 2022–2023 ja Eurooppa-liigassa yhteensä 22 ottelua kausilla 2021–2022 ja 2023–2024, joissa hän teki kaksi maalia. Lundstram voitti Rangersissa Skotlannin cupin kaudella 2021–2022 ja Skotlannin liigacupin kaudella 2023–2024.
Kesällä 2024 Lundstram siirtyi turkkilaisseura Trabzonsporiin kolmivuotisella sopimuksella. Kaudella 2024–2025 Lundstram pelasi Turkin Superliigassa 32 ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Heinäkuussa 2025 Lundstram siirtyi englantilaisseura Hull Cityyn yksivuotisella lainasopimuksella.
Lundstram on pelannut Englannin alle 17-, 18-, 19- ja 20-vuotiaiden maajoukkueissa.
Daan Klinkenberg

Daan Klinkenberg (s. 12. tammikuuta 1996) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC KTP:ta.
Klinkenberg on pelannut Veikkausliigassa aikaisemmin kaudella 2019, jolloin hän voitti hopeaa FC Interin riveissä, sekä kaudella 2022 HIFK:ssa. Veikkausliigan lisäksi Klinkenbergillä on kokemusta myös Ruotsin Allsvenskanista, Norjan Eliteserienistä sekä kotimaansa Alankomaiden toiselta sarjatasolta Eerste divisiestä.
Himalajanhaukkanen

Himalajanhaukkanen ("Microhierax caerulescens") on pienikokoinen jalohaukkoihin kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Etelä- ja Kaakkois-Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö.
Himalajanhaukkanen kasvaa noin 14–17 cm pitkäksi. Laji on selästään ja siivistään musta ja siivet ovat lyhyet. Päälaki ja silmäkulmajuova ovat mustat ja otsasta niskaan kulkee valkoinen juova. Himalajanhaukkasen kurkku on ruosteenruskea ja rinta sekä vatsa kellertävät. Alaperä on myös ruosteenruskea. Himalajanhaukkasen pyrstön alapinnalla on neljä valkoista juovaa. Alalaji "M. c. burmanicus" eroaa nimialalajista valkoisemman rintansa perusteella.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Himalajanhaukkasen nimialalajia tavataan Himalajalta Pohjois-Intiasta, Nepalista ja harvinaisena Kiinasta Yunnanin maakunnan alueelta. Alalajin "M. c. burmanicus" levinneisyys ulottuu Myanmarista Thaimaahan, Laosiin, Vietnamiin ja Kambodžaan. Sen elinympäristöä ovat metsien reunat ja aukkoiset metsät aina kahden kilometrin korkeuteen. Lajia tavataan usein jokien lähistöllä. Linnut liikkuvat usein pieninä ryhminä ja ne pyydystävät ravinnokseen hyönteisiä, erityisesti suurikokoisia perhosia. Himalajanhaukkaset pesivät vanhoihin tikkojen ja tikkasten koloihin ja pesimäkausi kestää helmikuulta toukokuulle.
John Fleck

John Alexander Fleck (s. 24. elokuuta 1991 Glasgow) on skotlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on edustanut pääsarjatasolla Skotlannissa Rangersia ja Englannissa Sheffield Unitedia. Hän on lokakuusta 2024 alkaen edustanut Englannin kakkosliigassa pelaavaa Chesterfieldiä.
Fleck pelasi Rangersin joukkueessa Skotlannin Valioliigassa 41 ottelua ja teki kaksi maalia vuosina 2007–2012. Mestarien liigassa hän pääsi kahtena kautena yhteensä neljässä ottelussa vaihtopelaajana kentälle. Englantiin hän siirtyi tammikuussa 2012 lainalle Englannin mestaruussarjassa pelanneeseen Blackpooliin, jossa pelasi seitsemän liigaottelua. Kesällä 2012 hän siirtyi Coventry Cityyn ja kesällä 2016 Sheffield Unitediin.
Ensimmäisen ottelunsa Englannin Valioliigassa Fleck pelasi Sheffield Unitedissa elokuussa 2019. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Valioliigassa 30 ottelua, joista 26:ssa täydet minuutit. Ensimmäisen maalinsa Valioliigassa hän teki marraskuussa kauden yhdeksännessä ottelussaan Burnleyä vastaan. Kolmisen viikkoa myöhemmin hän teki maalin Manchester Unitedia ja joulukuussa kaksi maalia Aston Villaa vastaan. Tammikuussa hän teki kauden viidennen liigamaalinsa tasoittaessaan loppunumeroiksi 1–1 ottelussa Arsenalia vastaan. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Valioliigassa 31 ottelua, joista 26 ottelussa täyden peliajan, eikä tehnyt yhtään maalia. Vielä kaudella 2023–2024 hän pelasi Valioliigassa neljä ottelua. Mestaruussarjassa hän on Sheffield Unitedissa pelannut 147 ottelua, joissa hän on tehnyt kuusi maalia. Helmikuussa 2024 hän pelasi Blackburn Roversin joukkueessa yhden mestaruussarjaottelun.
Fleck on pelannut Skotlannin alle 17-, 19- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän on pelannut Skotlannin A-maajoukkueessa viisi ottelua: lokakuussa 2019 avauskokoonpanossa EM-karsinnassa Venäjää vastaan, marraskuussa 2019 vaihtopelaajana viimeiset hetket EM-karsintaottelussa Kazakstania vastaan, syys-lokakuussa 2020 avauskokoonpanossa Kansojen liigassa Tšekkiä ja Slovakiaa vastaan sekä maaliskuussa 2021 vaihdosta kentälle tulleena MM-karsintaottelussa Färsaaria vastaan.
Liam Lawson

Liam Lawson (s. 11. helmikuuta 2002 Hastings, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen rata-autoilija. Hän ajaa Formula 1 -sarjassa Racing Bullsilla.
Ura.
Lawson aloitti uransa kartingissa 7-vuotiaana ajaen lukuisia mestaruussarjoja kotimaassaan Uudessa-Seelannissa. Hän voitti kaksi karting-titteliä vuonna 2014. Kaudeksi 2015–16 Lawson siirtyi Uuden-Seelannin Formula First -sarjaan, jossa sijoittui kokonaispisteissä kuudenneksi. Tätä ennen hän kilpaili Formula First -talvisarjassa, jossa sijoittui toiseksi. Kaudella 2016–17 Lawson voitti NZ F1600 Championship -sarjan mestaruuden. Vuonna 2017 Lawson kilpaili Australian Formula 4 -sarjassa voittaen viisi kilpailua ja saavuttaen 12 palkintosijaa sijoittuen loppupisteissä toiseksi.
Vuonna 2018 Lawson siirtyi Euroopan radoille ja kilpaili Saksan ADAC Formula 4 -sarjassa. Hän saavutti kauden aikana kolme voittoa, kolme paalua ja yhdeksän palkintosijaa sijoittuen kokonaispisteissä toiseksi. Samana vuonna hän ajoi kolme kilpailua Aasian F3 -sarjassa voittaen jokaisen ajamansa kilpailun. Vuonna 2019 Lawson kilpaili FIA Formula 3 Championship ja EuroFormula Open -sarjoissa MP Motorsport ja Team Motorpark -talleissa.
Lawson ajoi kaudella 2023 Japanin Super Formuloita. Hän ajoi Team Mugen tallin riveissä tallikaverinaan Tomoki Nojiri. Lisäksi Lawson toimii kaudella 2023 Formula 1:ssä Red Bullin varakuljettajana.
Lawson debytoi Formula 1 -sarjassa kauden 2023 Hollannin Grand Prix’ssa AlphaTauri-tallissa hänen korvatessaan harjoituksissa loukkaantuneen Daniel Ricciardon. Hän sijoittui uransa ensimmäisissä aika-ajoissa sijalle 19, mutta onnistui nousemaan kisassa sijalle 13. Lawson korvasi Ricciardon myös Italian, Singaporen, Japanin ja Qatarin osakilpailuissa. Singaporessa hän ajoi ensimmäistä kertaa pisteille sijoittuen yhdeksänneksi. Hän jatkoi Red Bullin varakuljettajana myös kaudella 2024. Kauden aikana Lawson korvasi Ricciardon RB-tallin kuljettajana Yhdysvaltain GP:stä eteenpäin. Hän ajoi kaksi pistesijaa sijoittuen yhdeksänneksi Yhdysvaltain ja São Paulon GP:ssä saavuttaen neljä pistettä.
Kaudella 2025 Lawson ajaa Red Bullin kuljettajana korvaten potkut saaneen Sergio Pérezin.
Juuso Puhakka

Juuso Puhakka (s. 16. elokuuta 1998 Kirkkonummi) on suomalainen autourheilija, joka ajaa kaudella 2021 GT World Challenge Sprint -sarjassa.
Ura.
2009–2019.
Puhakka aloitti uransa vuonna 2009 kartingista Raket-luokasta. 2013 hän voitti ensimmäisen SM-osakilpailunsa Kohtala Sports -tallissa KFJ-luokassa. Puhakan viimeinen vuosi kartingissa 2014 oli menestyksekäs. Hän voitti kartingin FIA:n pohjoisen alueen mestaruuden Norjan Rudskogenissa ajetussa kilpailussa startattuaan finaaliin viimeisestä lähtöruudusta. Hän sijoittui KF-luokan SM-sarjassa toiseksi. 
Kausina 2015–2017 Puhakka ajoi pikkuformuloita enimmäkseen Pohjois-Euroopassa. Näiden kausien paras saavutus oli vuoden 2016 Formula STCC Nordic -sarjan hopea. Vuonna 2017 hän sijoittui SM F4 Championship -sarjan seitsemänneksi saavuttaen yhden osakilpailuvoiton. Loppuvuodesta 2017 Puhakka pääsi Lamborghinin Young Drivers Program -kuljettajaohjelmaan.
Kaudella 2018 Puhakka kilpaili suomalaisen Mikko Eskelisen kanssa Lamborghini Super Trofeo -sarjassa voittaen PRO-AM-luokan mestaruuden kahden pisteen erolla toiseksi tulleisiin Evan Cheniin ja Akihiro Asaihin.
Vuonna 2019 Puhakan ura jatkui Lamborghinin merkkiluokassa FFF Racing Teamin väreissä. Hänen tallikaverinaan oli japanilainen Takashi Kasai. Kaksikko sijoittui Pro-luokan toiseksi.
Puhakka on ollut Flying Finn Academyn jäsen vuodesta 2013 asti, ja nykyään hän on yksi neljästä A-maajoukkueen urheilijasta.
Puhakka opiskelee kauppatieteitä Hanken Svenska handelshögskolanissa Helsingissä.
2020.
Toukokuussa 2020 Puhakan ilmoitettiin tehneen sopimuksen Toksportin kanssa, jossa hän ajoi GT World Challenge Europe Sprint Cup -sarjaa. Puhakan tallikaverina oli kolumbialainen Óscar Tunjo. Kaksikko sijoittui kaudella neljänneksi Silver-luokassa. Syksyllä 2020 Puhakka debytoi myös Span 24 tunnin kilpailussa. Madpandan autokunta sijoittui lukuisten ongelmien jälkeen kilpailussa Silver-luokan neljännelle sijalle.
2021.
Toksport jatkoi Puhakan sopimusta kauden 2020 jälkeen, ja Puhakka ja Tunjo osallistuvat GT World Challenge Europe Sprint Cup -sarjaan myös kaudella 2021.
Amblyomma babirussae

Amblyomma babirussae on "Amblyomma"-sukuun ja puutiaisten heimoon (Ixodidae) kuuluva hämähäkkieläin. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Schulze vuonna 1933. Sillä ei ole alalajeja.
"Amblyomma babirussae" on kotoisin Indonesiasta.
Amblyomma

Amblyomma on puutiaisten heimoon (Ixodidae) kuuluva hämähäkkieläinsuku. Siihen kuuluu 126 lajia.
Mallophora clavipes

Mallophora clavipes on "Mallophora"-sukuun ja petokärpäset-heimoon (Asilidae) kuuluva hyönteinen – täsmällisemmin kaksisiipinen. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Charles Howard Curran vuonna 1941. Sillä ei ole alalajeja.
Mallophora

Mallophora on petokärpästen heimoon (Asilidae) kuuluva hyönteisten – täsmällisemmin kaksisiipisten – suku. Siihen kuuluu 119 lajia.
Brachmia hedemanni

Brachmia hedemanni on "Brachmia"-sukuun ja Gelechiidae-heimoon kuuluva hyönteinen – täsmällisemmin perhonen. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Caradja vuonna 1920. Sillä ei ole alalajeja.
Brachmia

Brachmia on Gelechiidae-heimoon kuuluva hyönteisten – täsmällisemmin perhosten – suku. Siihen kuuluu 88 lajia.
Jäytäjäkoit

Jäytäjäkoit (Gelechiidae) on perhosten lahkoon kuuluva hyönteisten heimo. Siihen kuuluu 502 sukua.
Trichoderes pini

Trichoderes pini on "Trichoderes"-sukuun ja sarvijäärät-heimoon (Cerambycidae) kuuluva hyönteinen – täsmällisemmin kovakuoriainen. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Chevrolat vuonna 1843. Sillä ei ole alalajeja.
Trichoderes

Trichoderes on sarvijäärät-heimoon (Cerambycidae) kuuluva hyönteisten – täsmällisemmin kovakuoriaisten – suku. Siihen kuuluu kolme lajia.
Trichotichnus hisakoae

Trichotichnus hisakoae on "Trichotichnus"-sukuun ja maakiitäjäiset-heimoon (Carabidae) kuuluva hyönteinen – täsmällisemmin kovakuoriainen. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Morita vuonna 1997. Sillä ei ole alalajeja. Lajia tavataan Japanissa.
Trichotichnus

Trichotichnus on maakiitäjäiset-heimoon (Carabidae) kuuluva hyönteisten – täsmällisemmin kovakuoriaisten – suku. Siihen kuuluu 302 lajia.
Valtaosa lajeista elää Aasiassa.
Septoria crepidicola

Septoria crepidicola on "Septoria"-sukuun ja Mycosphaerellaceae-heimoon kuuluva kotelosieni. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä U. Braun vuonna 1993. Sillä ei ole alalajeja.
Septoria

Septoria on Mycosphaerellaceae-heimoon kuuluva kotelosienien suku. Siihen kuuluu 573 lajia.
Mycosphaerellaceae

Mycosphaerellaceae on Mycosphaerellales-lahkoon kuuluva kotelosienien heimo. Siihen kuuluu 120 sukua.
Mycosphaerellales

Mycosphaerellales on Dothideomycetes-luokkaan kuuluva kotelosienien lahko. Siihen kuuluu yksi heimo.
Dothideomycetes

Dothideomycetes on kotelosienien kaareen (Ascomycota) kuuluva sienten luokka. Siihen kuuluu 32 lahkoa.
Gynochthodes nitida

Gynochthodes nitida on "Gynochthodes"-sukuun ja matarakasveihin kuuluva putkilokasvi. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Elmer Drew Merrill. Sillä ei ole alalajeja.
Gynochthodes

Gynochthodes on matarakasvien (Rubiaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu 97 lajia. Suvun lajeja esiintyy Madagaskarissa, Australiassa, Melanesiassa ja Kaakkois-Aasian subtrooppisissa ja trooppisissa osissa Intiassa, Sri Lankassa, Indokiinassa, Etelä-Kiinassa, Japanissa ja Malaijien saaristossa.
Bathytropa meinerti

Bathytropa meinerti on "Bathytropa"-sukuun ja Bathytropidae-heimoon kuuluva kuoriäyriäinen – täsmällisemmin siira. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Budde-Lund vuonna 1885. Sillä on kaksi alalajia.
Alalajit.
Alla kaikki lajin kaksi tunnettua alalajia:
Bathytropa

Bathytropa on Bathytropidae-heimoon kuuluva kuoriäyriäisten – täsmällisemmin siirojen – suku. Siihen kuuluu kymmenen lajia.
Bathytropidae

Bathytropidae on siirojen lahkoon (Isopoda) kuuluva niveljalkaisten – täsmällisemmin kuoriäyriäisten – heimo. Siihen kuuluu kuusi sukua.
Neotrabisus quadrioculatus

Neotrabisus quadrioculatus on "Neotrabisus"-sukuun ja lyhytsiipiset-heimoon (Staphylinidae) kuuluva hyönteinen – täsmällisemmin kovakuoriainen. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Jeannel vuonna 1959. Sillä ei ole alalajeja.
Neotrabisus

Neotrabisus on lyhytsiipiset-heimoon (Staphylinidae) kuuluva hyönteisten – täsmällisemmin kovakuoriaisten – suku. Siihen kuuluu 37 lajia.
Verbascum kochiiforme

Verbascum kochiiforme on tulikukkien ("Verbascum") sukuun ja syyläjuurikasvien (Scrophulariaceae) heimoon kuuluva putkilokasvi – täsmällisemmin kaksisirkkainen. Tieteellisen nimen sille antoivat ensimmäisenä Boiss. ja Hausskn. Sillä ei ole alalajeja.
Daniel Kamy

Yves Daniel Kamy Ntankeu (s. 8. maaliskuuta 1996 Yaoundé, Kamerun) on kamerunilais-ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Serbian Superliigassa pelaavaa FK Inđijaa. Hän on pelannut myös Montenegron, Suomen ja Slovenian pääsarjoissa.
Suomessa Kamy edusti turkulaista FC Interiä kausina 2018–2019. Hän pelasi 25 veikkausliigaottelua ja teki niissä kolme maalia.
Amerikanukrainalaiset

Amerikanukrainalaiset (, ) ovat yhdysvaltalaisia, jotka ovat syntyneet tai joiden juuret ovat Ukrainassa. Yhdysvaltain väestönlaskentaviraston mukaan Yhdysvalloissa asuu 961 113 ukrainalaistaustaista henkilöä.
Loimua

Loimua Oy on suomalainen energia-alan monipalveluyritys. Yritys tuottaa ja jakelee kaukolämpöä sekä tarjoaa teollisuudelle kokonaisvaltaista energiantuotantoa palveluna. Loimua myy ja jakelee lisäksi maakaasua alueellaan.
Yrityksellä on lähes 5000 asiakassopimusta ja noin 85 000 loppukäyttäjää. Loimuan toiminta-aluetta kaukolämmön osalta ovat Häme, Keski-Suomi ja Pohjois-Pohjanmaa. Suomessa on noin 200 kaukolämpöyhtiötä, joista suurin osa on kuntien omistamia. Loimua on toiseksi suurin yksityinen kaukolämmön myyjä. Loimua tuottaa kaukolämpöä pääasiassa kotimaisella bioenergialla. Uusiutuvien energialähteiden osuus oli vuonna 2024 92 %. 
Loimua tarjoaa teollisuudelle erilaisia energia-, jäähdytys- ja lämpöratkaisuja palveluna. Asiakkaina on mm. Koskisen saha- ja levytehdas, Junnikkalan saha Oulaisissa ja Kalajoella sekä FM Timber Pihtiputaalla.
Loimua oli aiemmalta nimeltään Elenia Lämpö, joka oli Elenia-konsernin kaukolämpöliiketoiminnasta vastannut tytäryhtiö. Emoyhtiö myi Elenia Lämmön kesällä 2019 sijoitusyhtiöiden ryhmälle. Loimuan omistaa Abrdn plc, CVC DIF ja LPPI Infrastructure Investments LP. Loimua nimellä yritys on ollut vuoden 2020 alusta.
Pyhän Yrjön kreikkalaisortodoksinen katedraali (Beirut)

Pyhän Yrjön kreikkalaisortodoksinen katedraali on Beirutin kreikkalaisortodoksisen arkkihiippakunnan pääkatedraali.
Rémi Brague

Rémi Brague (s. 8. syyskuuta 1947) on ranskalainen keskiajan islamilaiseen ja arabiankieliseen, juutalaiseen sekä kristilliseen ajatteluun erikoistunut aatehistorioitsija ja filosofi. Hän on emeritus professori Sorbonnen yliopistossa Pariisissa ja Ludwig Maximilian yliopistossa Münchenissä.
Elämä ja ura.
Brague aloitti opintonsa École Normale Supérieure -yliopistossa erikoistumalla antiikin kreikkalaiseen filosofiaan, aluksi Platoniin, tämän jälkeen Aristoteleeseen, jota tulkitsi modernin filosofian valossa. Hänen tohtorintutkintonsa käsitteli Aristoteleen käsitystä maailmasta fenomenologisesta näkökulmasta. Väitöskirja julkaistiin myöhemmin nimellä "Aristote et la question du monde: Essai sur le contexte cosmologique et anthropologique de l'ontologie" 1988.
Brague alkoi opiskella hepreaa ja tutkia Vanhaa Testamenttia, ja opiskeli arabiaa kyetäkseen lukemaan Maimonidesta alkukielellä. Suurin osa Braguen työstä on käsitelly kolmea abrahamilaista uskontoa ja niiden kehitystä antiikin maailmasta sekä historiallista kehitystä, joka johti Euroopassa moderniin aikakauteen. Braguelta on julkaistu lukuisia kirjoja, joissa hän käsittelee keskiajan älyllistä historiaa, uskontoa, kansallista identiteettiä, kirjallisuutta ja lakia. Braguen teoksia on käännetty monille kielille, ei kuitenkaan suomeksi. Teoksista tunnetuin on hänen laajemmalla yleisölle suunnattu teoksensa "Europe, la voie romaine" vuodelta 1992, joka on käännetty muun muassa englanniksi otsikolla "Eccentric Culture: A Theory of Western Civilization" 2009. Braguen pääteoksena voidaan pitää teoksista "La sagesse du monde 2002, La Loi de Dieu" 2008 ja "Le Règne de l'homme" 2015 koostuvaa trilogiaa. Nämäkin teokset on käännetty englanniksi. Platonin, Aristoteleen ja Maimonideksen lisäksi Brague on julkaissut Bernhard Clairvauxlaista ja al Razia käsitteleviä tutkimuksia.
Antiikin kreikkalaisen ja keskiajan filosofian ja aatehistorian lisäksi Brague on julkaissut Heideggerin ja Leo Straussin filosofioita kommentoivia tekstejä. Molemmat filosofit ovat myös hänen oman tutkimustyönsä tärkeitä vaikuttajia. Straussilta Brague on sanonut oppineensa lukemaan tekstejä huolellisesti, mutta hän kiistää olevansa straussilainen sen enempää omasta kuin Straussilaistenkaan mielestä.
Vuonna 2009 Braguesta tuli jäsen Ranskan katolilaisessa akatemiassa "l'Académie catholique de France". Lisäksi hänellä on jäsen Euroopan tieteiden ja taiteiden akatemiassa sekä ranskalaisessa järjestössä "l'Académie des sciences morales et politiques". Hän on vastaanottanut lukuisia palkintoja ja kunnianosoituksia, mm. Josef Pieper palkinto ja "Grand prix de philosophie de l'Académie française" -tunnustuspalkinto 2009, Teologian Ratzinger palkinto 2012, "Chevalier de l'Ordre National de la Légion d'honneur"-titteli 2013.
Brague puhuu äidinkielensä lisäksi saksaa, latinaa, hepreaa, arabiaa ja englantia.
Toini-Inkeri Kaukonen

Toini-Inkeri Kaukonen, o.s. Niemimaa (14. heinäkuuta 1913 Tampere – 17. joulukuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen kansatieteilijä, joka sai professorin arvonimen.
Henkilöhistoria.
Kaukosen vanhemmat olivat opettajat Edvard Niemimaa (entinen Roitto) ja Aino Matilda Haapanen ja puoliso vuodesta 1941 kanslianeuvos Väinö Kaukonen. Toini-Inkeri Kaukonen tuli ylioppilaaksi 1933 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1938 ja lisensiaatiksi 1946, filosofian tohtoriksi hän väitteli 1950. Kaukonen oli maataloushallituksen kotiteollisuustarkastaja 1946–1956 ja työskenteli sitten Kansallismuseossa muun muassa Seurasaaren ulkomuseon hoitajana, Museoviraston intendenttinä ja museon osastonjohtajana. Tutkijana Kaukonen erikoistui tekstiileihin ja työtapoihin sekä -välineisiin. Hän teki runsaasti kenttätöitä, mutta myös julkaisi laajasti, muun muassa kansallispuvuista. Kaukonen sai professorin arvonimen 1963 ja kansatieteen professorin pätevyyden 1966, kansatieteilijöiden yhdistyksen Ethnoksen ensimmäinen puheenjohtaja hän oli 1972–1974. Kaukonen oli Helsingin yliopiston dosentti 1963–1980.
Kunniagalleria

Kunniagalleria on jollakin alalla erityisen ansioituneista henkilöistä koostuva valikoitu joukko. Kunniagallerioita käytetään muun muassa musiikissa ja urheilussa. Esimerkiksi urheilussa kunniagalleriaan voidaan nimetä henkilöitä, jotka ovat kuuluneet lajissaan maailman eliittiin tai heillä on ollut muuten poikkeuksellinen merkitys urheilun historiassa.
Nikolai Reek

Nikolai Aleksei Reek (vuoteen 1903 Bazõkov; 1. helmikuuta 1890 Tallinna, Venäjän keisarikunta – 8. toukokuuta 1942 Solikamsk, Neuvostoliitto) oli virolainen kenraaliluutnantti, joka toimi Viron yleisesikunnan päällikkönä vuosina 1934–1939 sekä Viron puolustusministerinä vuosina 1927–1928 ja 1939–1940.
Reek liittyi nuorena Venäjän keisarikunnan armeijaan, kävi Tšugujevin sotakoulun vuosina 1907–1910 ja opiskeli Pietarissa Nikolain yleisesikunta-akatemiassa vuosina 1913–1914 sekä 1917. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan, vuodesta 1916 lentojoukoissa, ja sai syksyllä 1917 kapteenin arvon. Viron julistauduttua itsenäiseksi helmikuussa 1918 Reekistä tuli hetkeksi Viron yleisesikunnan ensimmäinen päällikkö. Hänet ylennettiin maaliskuussa 1918 everstiluutnantiksi. Saksalaisten vetäydyttyä Reek komensi marraskuussa 1918 vähän aikaa Virumaan Kaitseliit-suojeluskuntia sekä 21. marraskuuta alkaen 5. jalkaväkirykmenttiä, osallistuen Viron vapaussotaan. Helmikuussa 1919 hän siirtyi 1. divisioonan ja huhtikuussa 3. divisioonan esikuntapäälliköksi, ja osallistui Landeswehrin sotaan. Lokakuussa 1919 hänet ylennettiin everstiksi.
Reek toimi tämän jälkeen eri tehtävissä Viron puolustusvoimissa, muun muassa divisioonankomentajana. Hän oli sotaministerinä maaliskuusta 1927 joulukuuhun 1928 sekä yleisesikunnan päällikkönä presidentti Konstantin Pätsin itsevaltaisen hallinnon aikana maaliskuusta 1934 alkaen. Reek ylennettiin kenraalimajuriksi 1926 ja kenraaliluutnantiksi 1938. Reek vieraili vuonna 1939 Adolf Hitlerin 50-vuotisjuhlissa Saksassa. Hänet nimitettiin puolustusministeriksi Jüri Uluotsin hallitukseen lokakuussa 1939, ja hän joutui vastaamaan Viron ja Neuvostoliiton avunantosopimuksen toimeenpanosta. Reek joutui eroamaan Viron neuvostomiehityksen seurauksena 22. kesäkuuta 1940.
Neuvostoviranomaiset vangitsivat Reekin kotonaan Tallinnan Meriväljassa maaliskuussa 1941 ja hänet vietiin Solikamskissa sijainneelle Usollagin vankileirille. Hänet teloitettiin Solikamskissa toukokuussa 1942.
Hans Gefors

Hans Gefors (s. 1952) on ruotsalainen säveltäjä. 
Gefors opiskeli musiikkia Tukholmassa, mutta muutti Tanskaan vuonna 1973 Per Nørgårdin tavattuaan ja opiskeli tämän johdolla siellä. Hän sai säveltäjädiplomin Århusissa vuonna 1977 ja pysyi Tanskassa 1980-luvun puoleenväliin saakka. Läpimurtonsa säveltäjänä hän teki oopperallaan "Christina" (1986). Hän sai vuonna 1988 paikan sävellysprofessorina Malmön musiikkiakatemiasta. Geforsin seuraava suuri ooppera, "Der Park", sai kantaesityksensä Wiesbadenissa vuonna 1992. Gefors on myös koko uransa ajan ollut erityisesti kiinnostunut vokaalimusiikin tekemisestä, mutta hänen tuotantoonsa kuuluu lisäksi orkesteri-, kamari- ja soolosoitinteoksia.
Gefors sai vuonna 2011 tohtorinarvon Lundin yliopistosta väitöskirjallaan "Operans dubbla tidsförlopp". Hänelle on myönnetty Litteris et Artibus -mitali (2000), ja hän on ollut Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen vuodesta 1995.
Fiona Fullerton

Fiona Elizabeth Fullerton (s. 10. lokakuuta 1956 Kaduna, Nigeria) on brittiläinen näyttelijä ja laulaja, joka tunnetaan roolistaan Liisana vuoden 1973 elokuvassa "Liisa Ihmemaassa" ja Bond-tyttö Pola Ivanovana vuoden 1985 James Bond -elokuvassa "007 ja kuoleman katse".
Vattimeren kansallispuisto (Tanska)

Vattimeren kansallispuisto on Tanskassa Jyllannin eteläosassa Vattimeren rannikolla ja saarissa sijaitseva kansallispuisto. Vuodesta 2009 se on osa Unescon maailmanperintökohdetta Vattimeren kansallispuistot yhdessä naapurimaiden vastaavien puistojen kanssa.
Puistoon kuuluvat saaret Rømø, Mandø ja Fanø. Sen maisemalle ovat omaleimaisia hiekkadyynit ja nummet.
Puiston opastuskeskus Vadehavscentret on Ribessä.
Valliguières

Valliguières on kunta Ranskan eteläosassa Gardin departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee noin 30 kilometriä Nîmesin kaupungista koilliseen.
Valliguières on keskiajalla 1100-luvulla rakennettu kylä. Valliguières tarkoittaa suomeksi veden laakso ("Valle Aqua"). Kylän keskellä olevalla aukiolla on suihkulähde. Kylää suojaamaan rakennettiin linna "Château de Valliguières". Muita nähtävyyksiä ovat 1600-luvulta peräisin oleva Saint-Julienin kirkko sekä Saint-Pierren kappeli, joka on rakennettu muinaisen oppidumin paikalle.
Ahvenanmaan maakuntavaalit 2019

Ahvenanmaan maakuntavaalit 2019 järjestettiin 20. lokakuuta 2019. Maakuntavaaleilla valittiin Ahvenanmaan maakuntapäiville 30 edustajaa neljäksi vuodeksi eli kaudelle 2019–2023.
Suurimmaksi puolueeksi Liberaalien ohi nousi Keskusta, joka nosti paikkamääränsä seitsemästä yhdeksään. Eniten kannatustaan nosti Kestävä aloite, joka nousi maakuntapäiville kahdella edustajalla. Suurimman tappion kärsi Sosiaalidemokraatit, jonka kannatus laski 8,2 prosenttiyksikköä. 
Tulos.
Ahvenanmaan maakuntavaalien 2019 tulos
!colspan="8"|
! colspan="3" rowspan="2" style="text-align:left;"| Puolueet
! colspan="3"| Äänet
! colspan="2"| Paikat
! width="75"| Ääniä
! width="30"|%
! width="35"|+/–
! width="30"| Paikat
! width="30"|+/–
Lähde: val.ax , JCI Mariehamn 
Hallituksen muodostivat keskusta, maltilliset, sitoutumaton kokoomus ja kestävä aloite. Maaneuvoksen rooliin nousi keskustan puheenjohtaja Veronica Thörnroos ja muita ministereitä on seitsemän, joiden vastuualueet ovat: 
1 Hambrudd ja Wikström eivät ole edustajia maakuntapäiville.
Ahvenanmaan tulevaisuuden kriisi.
Hieman yli viikko vaalien jälkeen, 28. lokakuuta, Ahvenanmaan tulevaisuus ajautui kriisiin, kun sen ainoa valituksi tullut edustaja Anders Eriksson ilmoitti loikkaavansa keskustan riveihin. Eriksson oli jättänyt keskustan hetkellisesti 1990-luvulla.. 
Eriksson palasi ÅF:n riveihin jo 9. marraskuuta. Yhtenä syynä oli mm. se, että Eriksson toimii Euroopan vapaan allianssin, jonka jäsen Ahvenanmaan tulevaisuus on, varapuheenjohtajana.
Gaujac (Gard)

Gaujac on kunta Ranskan eteläosassa Gardin departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee noin 42 kilometriä Nîmesin kaupungista koilliseen.
Kylän yläpuolella olevalla rinteellä oli tärkeä kelttiläinen oppidum, Saint-Vincentin oppidum. Se oli miehitettynä 400-luvulle eaa. Myöhemmin sitä hallitsivat roomalaiset, jotka rakensivat sinne kylpylän ja temppelin. Kylän keskeltä kohoava keskiaikainen linna "Château de Gaujac" on nykyään näyttelyiden ja konserttien pitopaikka.
Pusoisvaara

Pusoisvaara () oli Suomelle kuuluessaan Leppäniemen laajaan kyläkokonaisuuteen kuulunut kylä entisessä Suojärven kunnassa luovutetun Karjalan alueella. Nykyisin alue kuuluu Venäjän Karjalan tasavaltaan ja on asumaton eikä alueella sijainneista taloista ole myöskään jäljellä kivijalkoja, sillä kylän kohdalla viljeltiin Neuvostoliiton aikana peltoalaa ja kaikkien talojen kivijalat poistettiin viljelysten tieltä. Pusoisvaaraan pääsi aikanaan myös junalla, sillä alueella sijaitsi tervatehdas ja Suojoen saha. Pusoisvaaran pysäkki (rautatieseisake) sijaitsi noin 2,5 km päässä entiseltä Suomen ja Neuvostoliiton väliseltä rajalta ja noin kilometrin päässä Pusoisvaaran kylästä. Kylän eteläpuolella virtaa Ääniseen laskeva Suojoki.
Enda Stevens

Enda Stevens (s. 9. heinäkuuta 1990 Dublin) on irlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Stokea.
Stevens pelasi kotimaassaan UCD:ssä, St Patrick’s Athleticissä ja Shamrock Roversissa yhteensä 78 pääsarjaottelua ja voitti Shamrockissa Irlannin-mestaruuden 2010 ja 2011, kunnes hän tammikuussa 2012 siirtyi englantilaisseura Aston Villaan. Hän pelasi Englannin Valioliigassa seitsemän ottelua kaudella 2012–2013 mutta muutoin hän pelasi Aston Villan reservijoukkueessa sekä lainasopimuksilla Notts Countyssa, Doncaster Roversissa ja Northampton Townissa. Kesällä 2015 hän siirtyi Portsmouthiin ja kesällä 2017 Sheffield Unitediin. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Valioliigassa Sheffieldin kaikki 38 ottelua avauskokoonpanossa. Hän teki maalin joulukuussa 2019 Norwich Cityä ja helmikuussa 2020 Brighton &amp; Hove Albionia. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 30 valioliigaottelua. Hän on pelannut Englannin mestaruussarjassa Doncasterin ja Sheffieldin joukkueissa yhteensä 137 ottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia. Hän siirtyi Stokeen kesällä 2023.
Stevens on pelannut Irlannin maajoukkueessa 25 maaottelua, joista ensimmäisen kesäkuussa 2018. Vuonna 2019 pelatuissa EM-karsinnoissa hän pelasi seitsemän ottelua ja jokaisessa niistä täydet 90 minuuttia. Vuoden 2022 MM-kilpailujen karsinnoissa hän pelasi kolme ottelua.
William Kraft

William Kraft (6. syyskuuta 1923 Chicago – 12. helmikuuta 2022) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, kapellimestari, lyömäsoittaja ja musiikkipedagogi.
Elämä ja ura.
Varhaiset vaiheet.
Kraft syntyi ukrainalaisten maahanmuuttajien pojaksi. Hän sai Columbian yliopistosta kandidaatin arvon vuonna 1951 ja maisterin arvon 1954. Hän sai yliopistovuosinaan kaksi Anton Seidl -stipendiä. Hänen ensisijaisia ohjeistajiaan olivat Jack Beeson, Seth Bingham, Henry Brant, Henry Cowell, Erich Hertzmann, Paul Henry Lang, Otto Luening ja Vladimir Ussachevsky. Lyömäsoitinten soitossa hän sai opetusta Morris Goldenbergilta, patarumpalina Saul Goodmanilta sekä orkesterinjohdossa Rudolph Thomasilta ja Fritz Zweigiltä.
Varhaisina vuosinaan Los Angelesissa Kraft organisoi johtajana Los Angeles Percussion Ensemblen toimintaa. Kokoonpano kantaesitti ja levytti teoksia muiden muassa Alberto Ginasteralta, Lou Harrisonilta, Ernst Krenekilta, Igor Stravinskylta ja Edgar Varèselta. Kraft toimi itse lyömäsoitinsolistina Karlheinz Stockhausenin "Zykluksen" ja Pierre Boulezin "Le Marteau sans maîtren" Yhdysvaltain-ensiesityksissä. Hän myös levytti "Sotilaan tarinan" Stravinskyn johtamana.
Ura Los Angelesin filharmonikoissa ja yliopistossa.
Kraft toimi vuosina 1981–1985 Los Angelesin filharmonikkojen nimikkosäveltäjänä. Tänä aikana hän perusti nykyohjelmistoon keskittymistä varten orkesterin uuden musiikin ryhmän. Tätä ennen Kraft oli toiminut soittajana samassa orkesterissa 26 vuoden ajan: kahdeksan vuoden ajan lyömäsoittajana ja 18 vuoden ajan ensimmäisenä patarumpalina. Kolmen kauden ajan Kraftilla oli orkesterissa avustavan kapellimestarin asema.
Kraft toimi Kalifornian yliopiston (Santa Barbara) sävellysjaoksen puheenjohtajana ja Corwin-professorina, kunnes jäi eläkkeelle kesäkuussa 2002.
Työ säveltäjänä.
Kraft on saanut säveltäjänä lukuisia palkintoja. Hänen teoksiaan ovat esittäneet orkesterit eri puolilla maailmaa, kuten Euroopassa, Japanissa, Koreassa, Kiinassa, Australiassa, Israelissa ja entisessä Neuvostoliitossa. Vuonna 1990 Kraft sai paikan Percussive Arts Societyn Hall of Famesta.
Kraftin teosten joukossa on patarumpukonsertto nro 2 eli "The Grand Encounter", joka kantaesitettiin vuonna 2005. Tilaajana oli San Franciscon sinfoniaorkesteri, jota Michael Tilson Thomas johti kantaesityksessä David Herbertin toimiessa solistina. Huomattavasti uudistetun version teoksesta kantaesittivät keväällä 2007 Xian Zhangin johtama Hongkongin filharmoninen orkesteri solistinaan James Boznos. Myöhemmin samana vuonna Herbert toimi solistina teoksen Yhdysvaltain-ensiesityksessä; häntä säesti Guy Victor Bordon johtama Akronin sinfoniaorkesteri.
Muihin Kraftin teoksiin kuuluu ooppera "Red Azalea", jonka tilasi lontoolainen uuden musiikin teatteriryhmä. Teos kantaesitettiin vuonna 2002 Kalifornian yliopiston (Santa Barbara) uuden musiikin juhlilla, minkä jälkeen teoksen Euroopan-ensiesitys pidettiin Lontoossa. Kraftin teosten levytyksiä on julkaistu monilla levymerkeillä, joihin ovat kuuluneet Harmonia Mundi, Albany Records, Nonesuch Records, Decca Records ja EMI.
George Baldock

George Henry Ivor Baldock (9. maaliskuuta 1993 Buckingham, Englanti – 9. lokakuuta 2024 Glyfáda, Kreikka) oli englantilais-kreikkalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli oikea laitapuolustaja.
Seurajoukkueura.
Baldock aloitti liigauransa Milton Keynes Donsissa, mutta pelasi myös lainalla Northampton Townissa, Tamworthissa, islantilaisessa ÍBV:ssä ja Oxford Unitedissa. Kesällä 2017 hän siirtyi Sheffield Unitediin. Ensimmäisen ottelunsa Englannin Valioliigassa Baldock pelasi Sheffield Unitedissa elokuussa 2019. Ensimmäisen maalinsa Valioliigassa hän teki marraskuussa 2019 kauden 12. ottelussa Tottenham Hotspuria vastaan ja toisen maalinsa kuukautta myöhemmin Norwich Cityä vastaan. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Valioliigassa joukkueensa kaikki 38 ottelua alusta loppuun. Seuraavalla kaudella hän pelasi 32 valioliigaottelua ilman maaleja. Hän on pelannut Englannin mestaruussarjassa MK Donsin ja Sheffield Unitedin joukkueissa yhteensä 137 ottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. Islannin pääsarjassa hän pelasi 16 ottelua ja teki yhden maalin vuonna 2012.
Kesällä 2024 Baldock siirtyi Sheffield Unitedista kreikkalaiseen Panathinaikokseen. Hän ehti pelata seurassa yhteensä neljä ottelua ennen kuolemaansa.
Maajoukkueura.
Englannissa syntynyt ja kasvanut Baldock oli kreikkalaisen isoäitinsä kautta oikeutettu edustamaan maajoukkuetasolla myös Kreikkaa. Baldock sai vuonna 2022 Kreikan kansalaisuuden ja debytoi Kreikan maajoukkueessa 2. kesäkuuta 2022 Kansojen liigan ottelussa Pohjois-Irlantia vastaan tultuaan vaihdosta kentälle Lazaros Rotan tilalle ottelun 92. minuutilla. Hän pelasi urallaan 12 maaottelua, joista viisi oli EM-karsintaotteluita..
Kuolema.
Baldock löydettiin kuolleena uima-altaastaan 9. lokakuuta 2024 Kreikan Glyfádassa.
Yksityiselämä.
Baldockin isoveli Sam Baldock on myös ammattilaisjalkapalloilija.
Paula Szalit

Paula Szalit (myös "Paulina Szalitówna"; 5. marraskuuta 1886 Drohobytš – 1920 Kulparkiv) oli puolalainen pianisti ja säveltäjä. Hän aloitti opintonsa Lvivissä ja jatkoi niitä Wienissä, jossa hänen opettajinaan toimivat Robert Fischhof, Josef Hofmann, Heinrich Schenker ja Teodor Leszetycki. Eugen d'Albert opetti häntä Baijerissa. 
Harold Schonberg piti Szalitia varhaisena lupauksena, Artur Schnabel jopa ihmelapsena. Hänen esiintymisensä Wienissä 14. helmikuuta 1894 oli todennäköisesti hänen debyyttinsä. Szalit esiintyi vuosina vuonna 1898 Pietarissa ja Moskovassa sekä vuonna 1904 Lvivissä ja Krakovassa. Vuoden 1907 paikkeilla hän opetti pianonsoittoa musiikki-instituutissa Lvivissä. Syksyllä 1913 hän teki viimeisen esiintymisensä viulisti Paweł Kochańskin kanssa.
Maja Trochimczykin kirjan "A Romantic Century in Polish Music" mukaan Szalitin lahjakkuutta hyväksikäytettiin, eikä hän kestänyt taiteellisen uran mukanaan tuomia paineita. Hänen elämänsä päättyi psykiatriseen sairaalaan.
Szalitin sävellystuotantoon kuuluu pienimuotoisia pianokappaleita.
Italian juutalaiset

Italian juutalaiset ovat Italian asukkaita, jotka ovat etniseltä taustaltaan juutalaisia tai juutalaisuuteen kääntyneitä. Italiassa on ollut italkim-juutalaisyhteisö antiikin ajoilta lähtien.
Italian juutalaisryhmät.
Suppeasti ymmärrettynä italianjuutalaisilla tarkoitetaan pelkästään niin kutsuttuja "italkim"-juutalaisia, jotka ovat olleet Italian alueella jo ainakin Julius Caesarin ajoista lähtien ja muodostavat erillisen diaspora- ja kulttuuriryhmänsä muiden euroopanjuutalaisten ohelle. Historioitsija Steven Lowensteinin mukaan heidät voidaan nähdä aškenasi- ja sefardijuutalaisten välimaastoon sijoittuvana ryhmänä. Italkim-juutalaiset ovat perinteisesti puhuneet juutalaisitaliaa, jossa on muiden juutalaiskielten tavoin seemiläisiä vaikutteita. Se on kuitenkin ollut jäämässä pois käytöstä, ja sitä puhuu enää pieni määrä.
Keskiajan loppuvaiheilla lähtien aškenasijuutalaisia muutti pohjoiseen Italiaan. Sefardijuutalaisia saapui Italiaan tultuaan karkotetuksi Iberian niemimaalta 1490-luvulla. 
Maassa on myös muita pienempiä juutalaisryhmiä. Muista erottuvin ja myös koko Euroopan mittakaavalla ainutlaatuinen ryhmä on San Nicandron juutalaisten yhteisö, joka sai alkunsa, kun pieni joukko etnisiä italialaisia kääntyi katolilaisuudesta juutalaisuuteen.
Genetiikka.
2000 julkaistun geenitutkimuksen mukaan isälinjojensa perusteella roomanjuutalaiset vaikuttavat polveutuvan samasta Lähi-idässä eläneestä väestöstä kuin suurin osa maailman muistakin juutalaisista. Vuonna 2010 julkaistun geenitutkimuksen mukaan italianjuutalaiset kantavat perimää sekä Lähi-idästä että Euroopasta ja ovat geneettisesti erityisen lähellä aškenasi-, sefardi- ja syyrianjuutalaisia. Molempien tutkimusten mukaan italianjuutalaiset ovat pysyneet suhteellisen eristäytyneenä ryhmänä ei-juutalaisesta kantaväestöstä.
Lehtosalvia

Lehtosalvia ("Salvia nemorosa") on salvioiden suvun monivuotinen huulikukkaiskasvi, joka kasvaa alkuperäisenä Keski-Euroopassa ja Turkissa Anatoliassa.
Kuvaus.
Varsi ja lehdet.
Lehtosalvia kasvaa noin 40–60 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat vaaleanvihreät tai vihertävän harmaat. Lehtilavan muoto on suikea tai soikea. Lehtien pituus on noin 10 senttimetriä. Niiden lehtilaita on nyhä- tai sahalaitainen. Lehdistä lähtee aromaattinen tuoksu niitä musertaessa.
Kukat.
Lehtosalvia kukkii kesä-elokuussa. Sen kukat ovat väriltään violetinsinisestä siniseen. Kukat ovat pitkässä terttumaisessa kukinnossa.
Levinneisyys.
Lehtosalviaa kasvaa Keski-Euroopassa ja Turkissa Anatoliassa, joissa se on luonnonvarainen aurinkoisilla niityillä, lehdoissa ja metsissä paikoilla, joissa on hyvin vettä läpäisevä maa.
Sitä kasvatetaan paljon koristekasvina pihoilla polkujen varsilla ja puutarhoissa sekä perhospuutarhoissa sen pitkän ja runsaan kukinnan vuoksi. Lehtosalviasta on paljon lajikkeita, jotka ovat näyttävämpiä kuin luonnonvarainen muoto.
Hanson Boakai

Hanson Tamba Boakai (s. 28. lokakuuta 1996 Teldou, Guinea) on kanadalais-guinealainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edusti kaudella 2019 Suomen Veikkausliigassa FC Inter Turkua.
BAP Islay (SS-35)

BAP Islay (runkonumero SS-35) on Perun laivaston vuonna 1974 palvelukseen otettu Islay-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin 24. kesäkuuta 1970 Saksasta Howaldtswerke-Deutsche Werft AG:lta Kielistä, missä köli laskettiin 15. maaliskuuta 1971. Alus laskettiin vesille 11. lokakuuta 1973 ja liitettiin laivastoon 29. elokuuta 1974.
Palvelus.
Pohjanmerellä järjestettyjen koeajojen päätyttyä alus saapui 1974 uuteen kotisatamaansa Callaoon.
Ole Kristian Grimnes

Ole Kristian Grimnes (s. 4. tammikuuta 1937 Tromssa) on norjalainen historioitsija. Hän on oppiarvoltaan filosofian tohtori, ja hänestä tuli vuonna 1990 Oslon yliopiston historian professori. 
Grimnes on toisen maailmansodan miehitetyn Norjan tutkimuksen johtava auktoriteetti. Hän on julkaissut useita kirjoja kyseisestä aiheesta; näihin kuuluvat "Norge i krig" -teoksen ensimmäinen osa, "Hjemmefrontens ledelse" (1974), "Overfall" (1984) ja "Veien inn i krigen" (1987). Vuonna 2001 häneltä ilmestyi elämäkertateos "Sam Eyde – den grenseløse gründer".
BAP Arica (SS-36)

BAP Arica (runkonumero SS-36) on Perun laivaston vuonna 1975 palvelukseen otettu Islay-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin 24. kesäkuuta 1970 Saksasta Howaldtswerke-Deutsche Werft AG:lta Kielistä, missä köli laskettiin 1. lokakuuta 1971. Se laskettiin vesille 5. huhtikuuta 1974 ja liitettiin laivastoon 21. tammikuuta 1975.
Palvelus.
Pohjanmerellä järjestettyjen koeajojen päätyttyä alus saapui uuteen kotisatamaansa Callaoon vuonna 1975.
BAP Angamos (SS-31)

BAP Angamos ex- BAP "Casma" (runkonumero SS-31) on Perun laivaston vuonna 1980 palvelukseen otettu Angamos-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Tyypin 209 sukellusvene tilattiin 12. elokuuta 1976 Saksasta Howaldtswerke-Deutsche Werft AG:lta Kielistä, missä köli laskettiin 15. heinäkuuta 1977. Alus laskettiin vesille 31. elokuuta 1979 nimellä "BAP Casma" ja liitettiin laivastoon 19. joulukuuta 1980. Alus nimettiin Perun ja Chilen laivastojen välisen 12. tammikuuta 1839 käydyn Casman taistelun muistoksi.
Palvelus.
Pohjanmerellä järjestettyjen koeajojen päätyttyä alus saapui uuteen kotisatamaansa Callaoon vuonna 1981. Oltuaan palveluksessa lähes vuosikymmenen SIMA modernisoi aluksen Callaossa vuonna 1998, minkä jälkeen alus nimettiin uudelleen 8. lokakuuta 1879 käydyn taistelun muistoksi BAP "Angamokseksi".
Kolmoislammi (itäinen)

Kolmoislammi (itäinen) on noin kahdentoista hehtaarin laajuinen syvä ja jylhärantainen korpijärvi Espoon ja Vihdin rajalla. Se kuuluu Nuuksion kansallispuistoon. Sen naapurijärviä ovat Nuuksion Pitkäjärvi idässä ja Siikajärvi etelässä. Länsi- ja pohjoispuolella on läntisen ja pohjoisen Kolmoislammin ohella useita lampia ja pieniä järviä, kuten Holma-Saarijärvi, jonka pinta on noin kuusitoista metriä Kolmoislammin pintaa korkeammalla. Holma-Saarijärven ja Kolmoislammien välissä sijaitsee Kolmoislamminkalliot.
Kolmoislammin ympäristö on kalliometsää, harvapuista kangasta ja eriasteisesti soistunutta maastoa. Kolmoislammit muodostavat kokonaisuuden, joita yhdistävät toisiinsa purot. Itäiseen Kolmoislampeen laskevat paitsi läntisen ja pohjoisen Kolmoislammen, myös Poro-Kolmoislammen ja Kukkoilammen vedet.
Espoon osalta Kolmoislampi kuuluu Siikajärven kaupunginosaan. Espoon opaskarttaan se on merkitty nimellä Kolmuslampi.
Maja Trochimczyk

Maja Trochimczyk (vuosina 1987–2000 "Maria Anna Harley"; s. 30. joulukuuta 1957) on puolalais-yhdysvaltalainen musiikkitieteilijä ja runoilija. Hän opiskeli Varsovan yliopistossa, josta sai taiteiden maisterin oppiarvon musiikkitieteessä vuonna 1986 sekä Fryderyk Chopin -musiikkiyliopiston, josta sai taiteiden maisterin arvon ääni-insinööritaidossa vuonna 1987. Muutettuaan Kanadaan vuonna 1988 Trochimczyk sai filosofian tohtorin arvon musiikkitieteessä McGillin yliopistosta 1994.
Tohtoriksi väiteltyään Trochimczyk sai vuosiksi 1994–1996 Social Sciences and Humanities Research Council of Canadan stipendin, jonka tuella hän suoritti kaksi puolalaista nykymusiikkia koskenutta tutkimushanketta. Elokuussa 1996 hän liittyi Etelä-Kalifornian Thornton-musiikkikoulun henkilökuntaan. Hänen tutkimuksellisiin kiinnostuksen aiheisiinsa ovat lukeutuneet 1900-luvun musiikin historia ja estetiikka, puolalaiset säveltäjät (Grażyna Bacewicz, Witold Lutosławski), naissäveltäjät, musiikkifilosofia ja musiikin ekologia. Puolalaisen musiikin keskuksessa Trochimczyk on toiminut "Polish Music History Seriesin" ja vuonna 1998 perustamansa "Polish Music Journal" -internetjulkaisun päätoimittajana. Hänen tuotantoonsa runoilijana kuuluu "The Rainy Bread. Poems from Exile" (2016), joka toi hänelle Puolalais-amerikkalaisen historiayhdistyksen Creative Arts Prizen. Trochimczyk oli Sunland-Tujungan nimikkorunoilija vuosina 2010–2012.
Trochimczykin omiin musiikkijulkaisuihin kuuluvat kirjat "After Chopin: Essays in Polish Music" (2000) ja "The Music of Louis Andriessen" (2002). Hän on ollut mukana laatimassa myös muun muassa "The New Grove Dictionary of Music and Musicians II" -teosta.
Kolmoislammi (läntinen)

Kolmoislammi (läntinen) on runsaan kahden hehtaarin laajuinen korpijärvi Vihdin kaakkoisosassa. Se kuuluu Nuuksion kansallispuistoon. Sen itäpuolella sijaitsevat pohjoinen Kolmoislammi ja itäinen Kolmoislammi. Pohjoisessa on Holma-Saarijärvi, jonka pinta on noin kuusitoista metriä Kolmoislammin pintaa korkeammalla.
Kolmoislammin ympäristö on kalliometsää. Kolmoislammit muodostavat kokonaisuuden, joita yhdistävät toisiinsa purot.
Kolmoislammi (pohjoinen)

Kolmoislammi (pohjoinen) on runsaan hehtaarin laajuinen korpijärvi Vihdin kaakkoisosassa. Se kuuluu Nuuksion kansallispuistoon. Se sijaitsee läntisen ja itäisen Kolmoislammin välissä. Pohjoisessa on Holma-Saarijärvi, jonka pinta on noin kuusitoista metriä Kolmoislammin pintaa korkeammalla.
Kolmoislammin ympäristö on kalliometsää. Kolmoislammit muodostavat kokonaisuuden, joita yhdistävät toisiinsa purot.
Holma-Saarijärvi

Holma-Saarijärvi on noin neljän ja puolen hehtaarin laajuinen korpijärvi Vihdin kaakkoisosassa Veikkolan taajaman koillispuolella. Se kuuluu Nuuksion kansallispuistoon. Sen naapurijärviä ovat Ympyrkäinenlampi lännessä ja Kolmikulmalampi idässä. Holma-Saarijärven eteläpuolella sijaitsee Kolmoislammien alue. Järvien välissä on Palokalliot ja Kolmoislamminkalliot. Holma-Saarijärven pinta on yli viisitoista metriä Kolmoislammien pintaa korkeammalla.
Holma-Saarijärven itärannan tuntumassa on saari, jonne on kävelysiltayhteys. Holma-Saarijärven yhteyteen kuuluu kaksi yleistä telttailualuetta, joista toinen sijaitsee saarella. Toinen telttailualue sijaitsee länsirannalla.
Holma-Saarijärven ympäristö on kalliometsää.
Ympyrkäinenlampi

Ympyrkäinenlampi on noin kahden hehtaarin laajuinen korpijärvi Vihdin kaakkoisosassa Veikkolan taajaman koillispuolella. Se kuuluu Nuuksion kansallispuistoon. Ympyrkäinenlammen naapurijärviä ovat Holma-Saarijärvi ja Kolmikulmalampi idässä, Kolmoislammet eteläkaakossa, Kolperinlampi lännessä ja Pitkä Saarijärvi pohjoisessa.
BAP Antofagasta (SS-32)

BAP Antofagasta (runkonumero SS-32) on Perun laivaston vuonna 1981 palvelukseen otettu Angamos-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Tyypin 209 sukellusvene tilattiin 12. elokuuta 1976 Saksasta Howaldtswerke-Deutsche Werft AG:lta Kielistä, missä köli laskettiin 3. joulukuuta 1977. Alus laskettiin vesille 19. joulukuuta 1979 ja liitettiin laivastoon 22. toukokuuta 1981. Alus nimettiin Tyynenmeren sodassa käydyn Perun ja Chilen laivastojen välisen Antofagastan taistelun muistoksi.
Palvelus.
Pohjanmerellä järjestettyjen koeajojen päätyttyä alus saapui uuteen kotisatamaansa Callaoon vuonna 1981. Oltuaan palveluksessa vuosikymmenen SIMA modernisoi aluksen Callaossa vuonna 1996.
Alus siirrettiin modernisoitavaksi SIMAlle, jossa sen runko katkaistiin helmikuun puolivälissä 2021. Alukselta poistettiin taistelunjohto-, propulsio-, viesti- ja asejärjestelmät, jotka uudistettiin. Näiden lisäksi aluksen mekaniikka, sähkö- ja hydrayliikkajärjestelmät sekä optiset laitteistot kunnostetaan tai korvataan uusilla.