tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Erik Palmén

Erik Herbert Palmén (31. elokuuta 1898 Vaasa – 19. maaliskuuta 1985 Helsinki) oli akateemikko ja kansainvälisesti tunnetuin suomalainen meteorologian tutkija. Hän vaikutti norjalaisen rintamamallin kehitykseen ja oli keskeinen hahmo Chicagon koulukunnassa, joka loi suihkuvirtauksen käsitteen. Palmén oli monipuolinen tutkija, joka laati julkaisuja meteorologian, geofysiikan ja meritieteen aloilta. Palménin ja Chester W. Newtonin kirjaa "Atmospheric Circulation Systems: Their Structure and Interpretation" vuodelta 1969 käytetään edelleen alan oppikirjana eri puolilla maailmaa.
Palmén syntyi Vaasassa ja opiskeli Helsingin yliopistossa. Hän valmistui tähtitieteen maisteriksi 1921 ja väitteli meteorologiasta vuonna 1927.
Palmén toimi Merentutkimuslaitoksen johtajana (1939–1947) ja meteorologian professorina Helsingin yliopistossa (1947–1948). Vuonna 1948 hänet valittiin Suomen Akatemian elinikäiseksi jäseneksi, ja eläkkeelle siirtymiseensä asti vuoteen 1968 hän toimi tutkijaprofessorina. Vaikka hän pysyi virassaan Helsingin yliopiston Meteorologian laitoksella, hän teki myös useita pidempiä vierailuita vierailevana professorina Chicagon, Kalifornian ja Tukholman yliopistoihin.
Palmen julkaisi yli 130 tieteellistä artikkelia. Merentutkimuksen alalla useimmat niistä käsittelivät tuulen vaikutusta veden liikkeisiin ja kerrostuneisuuteen. Meteorologiassa hän tutki matalapaineiden ja rintamien rakenteen lisäksi ilmakehän yleistä kiertoliikettä ja energiatasapainoa, suihkuvirtauksia ja hurrikaanien esiintymistä. Ensimmäiset ilmakehän yläosien tutkimukset perustuivat yksinomaan ennen ensimmäistä maailmansotaa maanpinnalta tehtyisin havaintoihin, mutta yhdessä Bergenin koulun kanssa Palmen järjesti mittauskampanjan, jossa eri maat tekivät luotaushavaintoja kahden päivän ajan, ja niin tutkijat saattoivat paneutua ilmakehän kolmiulotteiseen rakenteeseen.
Vuonna 1969 hänelle myönnettiin arvostettu Maailman ilmatieteen järjestön IMO Prize -palkinto.
Geofysiikan Seura jakaa joka neljäs vuosi Erik Palménin mukaan nimetyn hopeisen Palmén-mitalin suomalaiselle ansioituneelle geofysiikan alan tutkijalle. Ensimmäinen mitali myönnettiin 15. lokakuuta 1968 Palménille. Hänen mukaansa on nimetty myös Erik Palménin aukio Helsingissä Kumpulan kampuksella. Aukion laidalla sijaitsee Ilmatieteen laitoksen toimitalo Dynamicum. Palménin muistoksi on nimetty myös Chester W. Newtonin ja Eero O. Holopaisen toimittama kirja "Extratropical Cyclones, The Erik Palmen Memorial Volume".
Arvo Ylinen

Arvo Albin Johannes Ylinen (5. maaliskuuta 1902 Yläne – 27. heinäkuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen lentokoneinsinööri ja lentotekniikan ja rakennusstatiikan professori.
Henkilöhistoria.
Ylisen isä oli herastuomari Juho Ylijaakkola ja äiti Sofia Emerentia Uusitalo. Hänen toinen puolisonsa vuodesta 1934 oli lääketieteen lisensiaatti Lea Maria Hietarinta (1906–1996); heidän lapsiaan ovat Jaakko Ylinen, Maarit Inbar, Juhana Ylinen ja Jouni Ylinen.
Ylinen tuli ylioppilaaksi vuonna 1923 Turun suomenkielisestä lyseosta. Hän valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1930 TKK:n Rakennusosastolta arvosanalla "oivallisesti", mikä oli tuolloin hyvin harvinaista. Samana vuonna hän suoritti TKK:n sotateknisen osaston loppututkinnon. Hän opiskeli lentokoneinsinööriksi Charlottenburgin teknillisessä korkeakoulussa eli Berliinin teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1930-31. Hän väitteli tekniikan tohtoriksi TKK:ssa vuonna 1938. Väitös oli ensimmäinen lentokonetekniikan alan väitöstutkimus Suomessa. 
Ylinen siirtyi Valtion lentokonetehtaan palvelukseen Suomenlinnaan, jossa hän toimi ensin suunnitteluinsinöörinä 1932–1933. Pian hän yleni ja toimi piirustuskonttorin päällikkönä 1933–1934. Hän toimi tehtaan pääkonstruktorina 1934–1937 ja teknillisenä johtajana 1937–1940. Hän oli tehtaan neuvotteleva insinööri 1940–1949. Hän teki opintomatkoja Eurooppaan, Yhdysvaltoihin ja Kanadaan.
Ylisestä tuli ensimmäinen TKK:n lentotekniikan professori vuonna 1940 ja tässä toimessa hän jatkoi vuoteen 1956 asti. Hän toimi sen jälkeen rakennusstatiikan professorina 1956–1967 ja VTT:n Sillanrakennuksen laboratorion johtajana vuodet 1952–1956. 
Ylinen toimi MATINEn (Maanpuolustuksen tieteellinen neuvottelukunta) puheenjohtajana sen ensimmäiset 4 vuotta (1961–1965). Hän sai lukuisia palkintoja ja laati alaltaan monia julkaisuja. Hänen julkaisemistaan kirjoista ehkä merkittävin on "Kimmo- ja lujuusoppi" I–II, jotka ilmestyivät vuosina 1948–1950. Teoksesta julkaistiin toinen tarkistettu painos 1965–1970.
Ylinen oli sotilasarvoltaan insinöörieverstiluutnantti.
Torsti Verkkola

Torsti Rafael Verkkola (vuoteen 1935 Wennström; 22. toukokuuta 1909 Lahti – 11. kesäkuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen tekniikantutkija ja professori.
Hänen vanhempansa olivat veturinkuljettaja Karl Wennström ja Matilda Vilen. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1939 Impi Inkeri Niinivaara. Heille syntyi poika Matti ja tytär Marja. 
Hän tuli ylioppilaaksi vuonna Lahden lyseosta 1928 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolta vuonna 1935. Hän opiskeli Berliinin teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1935–1937. Hän teki opintomatkoja Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan.
Valtion lentokonetehtaan palveluksessa hän oli vuodet 1935–1945. Hän toimi sen suunnittelutoimiston päällikkönä 1937–1941. Hän toimi staattisen toimiston päällikkönä 1941–1943 sekä tehtaan suunnitteluosaston johtajana 1943–1944.
Verkkola toimi Helsingin Teknillisen korkeakoulun koneenrakennusopin professorina vuodet 1945–1948 sekä TKK:n rehtorina vuosina 1968–1970. Hän oli Wisconsinin yliopiston professori Milwaukeessä 1946–1951 ja toimi siellä myös amerikansuomalaisen Bruno V. Nordbergin perustaman Nordberg-kaivoskoneyhtiön neuvottelevana insinöörinä. Hän toimi Teknillisen korkeakoulun polttomoottoritekniikan professorina 1954–1972, josta virasta hän siirtyi eläkkeelle vuonna 1972. Hänet vihittiin tekniikan kunniatohtoriksi vuonna 1974. Sotilasarvoltaan hän oli insinöörikapteeni.
Säärintama

Säärintama on meteorologiassa kahden ilmamassan rajavyöhyke, jossa ilmamassalle tyypilliset ominaisuudet, kuten lämpötila ja tropopaussin korkeus, muuttuvat melko nopeasti.
Kun rintama kulkee havaintopaikan yli, havaitaan yleensä selviä muutoksia tuulen suunnassa ja nopeudessa, lämpötilassa ja vielä selvemmin kastepisteessä, ilmanpaineen muutoksen nopeudessa tai suunnassa ja usein myös sateessa ja pilvisyydessä. Joskus rintama on heikko varsinkin kaukana matalapaineen keskustasta ja aiheuttaa vain vähäistä pilveilyä. Voimakkaimmat rintamat havaitaan nopeasti syvenevien matalapaineiden keskuksen lähellä.
Lämpötilan jyrkkää muutosta tietyllä painepinnalla kutsutaan "barokliiniseksi vyöhykkeeksi". Tähän vyöhykkeeseen liittyy monesti myös suuri tuuliväänne.
Matalapaineisiin liittyvät säärintamat.
Rintamat liittyvät usein matalapaineisiin. Ne nimetään liikesuunnan mukaan. Rintamapinta on kolmiulotteinen asia ja kalteva lämpimään ilmamassaan päin (kylmä rintama saapuu ensin maanpinnalla, lämmin rintama ensin ylätroposfäärissä). Pintasääkartalla esitetään rintaman paikka lähellä maanpintaa. Rintaman paikka ylempänä troposfäärissä kuvataan esimerkiksi lentoliikennettä palvelevissa sääkartoissa.
Nuoressa polaaririntaman matalapaineessa on yleensä havaittavissa kiilamainen vyöhyke keskileveysasteiden ilmamassaa, joka tunkeutuu polaarimassan keskelle. Kiilan etureunassa on lämmin rintama, takareunassa kylmä rintama. Kiilaa itseään sanotaan "lämpimäksi sektoriksi". Koska kylmä rintama liikkuu nopeammin, se saavuttaa lämmintä rintamaa, ja ne yhdistyvät kiilan kärjestä alkaen okluusiorintamaksi. Niinpä keski-ikäisen matalapaineen rintamat muistuttavat kreikkalaista pientä lambda-kirjainta (λ). Vanhassa matalapaineessa okluusio on edennyt pitemmälle, ja okluusiorintaman pää alkaa kiertyä silmukalle.
Fysikaalisemmin sanottuna rintamat ovat advektion muutoskohtia, esimerkiksi lämmin rintama on tarkemmin lämpimän advektion takareuna maanpinnan lähellä, eli sen edessä lämpimämpi ilma valtaa alaa kylmemmältä.
Muun tyyppisiä rintamia.
Sääkartoissa voidaan esittää myös pienialaisempia sääsysteemejä, ja ne liittyvät usein pilvien muodostumiseen. Ne voivat muuttua erittäin nopeasti, joten niitä ei usein merkitä karttoihin. Paikoitellen ne esiintyvät kuitenkin säännöllisesti, jolloin voidaan ilmoittaa esimerkiksi iltapäivällä yltyvästä tuulesta Suomenlahdella voimakkaan vesistöön liittyvän säärintaman yhteydessä.
Rintamia tai rintaman tyyppisiä systeemejä:
Martti Vainio (lentokonesuunnittelija)

Martin Tuomas (Martti) Vainio (15. heinäkuuta 1909 Antrea – 7. toukokuuta 1982) oli suomalainen lentokonesuunnittelija, diplomi-insinööri ja tekniikan tohtori.
Vainion vanhemmat olivat rakennusmestari Herman Oskar ja Anna (o.s. Knaappila) Vainio. Hän tuli ylioppilaaksi Viipurin Yhteiskoulusta vuonna 1928. Vuonna 1933 Vainio valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun rakennusinsinööriosastolta, ja saman vuoden lopulla hän aloitti palveluksensa Valtion lentokonetehtaalla. Vainio oli komennuksella Berliinin Charlottenburgin teknillisessä korkeakoulussa kahden lukuvuoden ajan vuosina 1934–1936. Palattuaan tehtaan palvelukseen, hänet nimitettiin vuonna 1937 suunnittelutoimiston päälliköksi, ja edelleen vuonna 1943 kehitys- ja kokeiluosaston johtajaksi. Valmet Oy:n lentokonetehtaan pääkonstruktöörinä hän toimi vuodesta 1945 vuoteen 1964, jolloin hän siirtyi Valmetin rautatiekalusto-osaston päälliköksi. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1974.
Vainio väitteli tekniikan tohtoriksi vuonna 1948, ja hän oli sotilasarvoltaan insinöörimajuri.
Vainion puoliso oli vuodesta 1935 diplomiarkkitehti Bilga Mirja Margareta Brax (1910–1968). Avioliitosta syntyivät lapset Marjatta, Juhani, Kaija, Jyrki ja Pauli.
Bioko

Bioko on tuliperäinen ja vuoristoinen saari Guineanlahdella Länsi-Afrikassa. Aiemmin siitä käytettiin nimiä Fernando Po ja Fernando Poo. Se kuuluu Päiväntasaajan Guinealle ja sijaitsee 100 kilometriä etelään Nigerian etelärannikosta ja 160 kilometriä luoteeseen Päiväntasaajan Guinean manneralueesta.
Saari on suunnikkaan muotoinen ja sen pituus on 72 kilometriä ja leveys 35 kilometriä. Sen korkein kohta on pohjoisosissa sijaitseva 3 008 metriä korkea sammunut tulivuori Pico Basilé. Saaren keskiosissa Mocan alueella maisema on alpiininen. Harvaanasutuissa eteläosissa kohoaa jylhä Gran Calderan vuoristo, jota luonnehtivat vuolaat virrat ja kraatterijärvet.
Biokon rannikko on enimmäkseen vaikeapääsyistä kalliota, jota rikkovat siellä täällä pienet poukamat ja hiekkarannat. Jyrkälle etelärannikolle on vaarallista rantautua veneillä. Siellä on myös saaren syrjäisin asutuskeskus San Antonio de Ureca. Pohjoisrannikolla sijaitsee Päiväntasaajan Guinean pääkaupunki ja tärkein satamakaupunki Malabo meriveden täyttämän kraatterin äärellä.
Biokon ensimmäisiä asukkaita olivat mantereelta saapuneet bantunkieliset bubit. Heitä seurasivat fernandinot, jotka ovat vapautuneiden orjien ja Brittiläisestä Länsi-Afrikasta saapuneiden siirtolaisten jälkeläisiä. Myöhemmin saarelle alkoi muuttaa Päiväntasaajan Guinean manneralueelta fanginkielistä väestöä. Aikaisemmin Biokossa oli paljon nigerialaisia kausityöntekijöitä, mutta heidän määränsä romahti 1970-luvulla maahanmuuttopolitiikan muututtua.
Saarella aloitettiin kaakaonviljely yhtenä ensimmäisistä alueista Afrikassa. Kaakaon ohella siellä tuotetaan puutavaraa ja kahvia. Biokon talous on kohentunut sen jälkeen, kun Päiväntasaajan Guineasta löydettiin maaöljyä 1980- ja 1990-luvuilla.
Portugalilainen Fernão do Po löysi saaren vuonna 1472. Saari oli Portugalin orjasatama vuoteen 1778, jolloin Espanja valloitti sen. Vuosina 1827–1843 saari oli Ison-Britannian hallussa.
Synnytysmasennus

Synnytyksen jälkeinen masennus (usein synnytysmasennus) tarkoittaa synnytyksen jälkeisten kuukausien aikana alkavaa masennusta. Se on eri asia kuin baby blues, heti synnytyksen jälkeen muutamassa päivässä alkava ja yleensä päiviä tai viikkoja kestävä alakulo.
Äideistä 10–15 % ja isistä 10 % kärsii synnytyksen jälkeisestä masennuksesta. Tyypillisimmin sitä esiintyy kolmen ensimmäisen kuukauden aikana. Isiä usein rasittavat työn ja perheen ristiriitaiset vaatimukset.
Äidissä tuntomerkkejä ovat laskenut mieliala, ärtyisyys, itkuisuus ja unihäiriöt, ja vuorovaikutuksesta vauvan kanssa voi olla vaikea kokea iloa. Neuvolasta voi hakea apua, ja toipumisennuste on yleensä hyvä. Masennusta ehkäisee, jos isovanhemmat tai muut auttavat kiireessä.
Vauvan syntymä saattaa aiheuttaa naiselle valtavan henkisen järkytyksen, vaikka siitä ei juuri olla puhuttu. Vasta viime aikoina synnytysmasennuksesta on voitu keskustella avoimemmin, eikä sitä enää hävetä samalla tavalla kuin ennen. Osa tästä järkytyksestä johtuu hormonitoiminnan äkillisestä muutoksesta, jolle osa naisista on herkempiä. Synnytysmasennus eroaa synnytyksen jälkeisestä alakulosta eli baby bluesista siten, että masennus jatkuu yli kaksi viikkoa ja siihen liittyy vakavampia oireita. Hyvin monelle, ellei jopa useimmille, masennus tulee täytenä yllätyksenä. 
Synnytysmasennukseen sairastunut äiti tuntee itsensä alavireiseksi, elämänilonsa menettäneeksi ja tuskaiseksi. Hänellä saattaa esiintyä pelkotiloja tai pakkoajatuksia, paniikkia, ahdistusta ja kuolemaan liittyviä ajatuksia tai toiveita. Hänen ruokahalunsa voi muuttua selvästi ja näkyy joko laihtumisena tai lihomisena. Äiti tuntee syyllisyyttä, potee alemmuudentunnetta ja saattaa kärsiä muistin heikkenemisestä tai päättäväisyyden puutteesta. Mielihyvän ja elämänilon tunteet ovat poissa, keskittymiskyky on heikko. Unettomuus tai jopa liiallinen nukkuminen ovat yleisiä oireita.
Varsin tarkasti ei vielä tiedetä, miksi joku sairastuu ja toinen ei. Voi olla, että sairastumisessa ei ole yhtä yhteistä tekijää vaan että lukuisat tekijät yhdessä aiheuttavat masennuksen. Riskitekijöitä on useita, esimerkiksi aiemmin sairastettu masennus, kumppanin tuen puute (tai kumppanin puute), vaativa vauva, sairas vauva, äidin omat lapsuusajan traumat tai elämäntilanteen huonoksi kokeminen. Nainen kuitenkin voi kärsiä synnytysmasennuksesta, vaikka mikään näistä ei pitäisi hänen kohdallaan paikkaansa ja vaikka mitään erikoista tai havaittavaa syytä ei olisi. 
Yksi syy, joka voi aiheuttaa äidin raskauden jälkeistä masennusta, voi olla raudanpuute, sillä raskausaika tyhjentää äidin rautavarastoja. Raudanpuutteen oireita voi olla ”aivosumu”, väsymys ja ärtyneisyys.
Baby blues

Baby blues tarkoittaa synnytyksen jälkeistä alakuloa. Moni vastasynnyttänyt äiti käy läpi suuren tunteiden kirjon. Päivittäin voi esiintyä voimakkaita mielialan muutoksia ilman näkyvää syytä, ja äiti voi olla ärtynyt ja itkuinen. Usein tämä johtuu vain hormonitasapainon muutoksista sekä pitkäaikaisen jännityksen purkautumisesta. Myös väsymys, unenpuute ja pitkittynyt synnytys voivat aiheuttaa mielialanvaihteluita. 
Tämä tunteiden sekamelska on täysin normaali ja tarkoituksenmukainen, ja se ohjaa tuoretta äitiä sopeutumaan uuteen elämäntilanteeseen ja vastaamaan vauvan tarpeisiin. Alakulo menee yleensä itsestään ohi muutamassa päivässä tai viikossa.
Baby bluesia ei pidä sekoittaa synnytysmasennukseen, joka on vakavampaa ja johon voidaan tarvita ulkopuolista apua.
Diplomaatti

Diplomaatti on vierasta valtiota tai kansainvälistä organisaatiota, kuten Yhdistyneitä kansakuntia tai Euroopan unionia edustava lähettiläs tai yleensä diplomaattikunnan jäsen. Valtioiden välisiä suhteita ylläpidetään yleensä diplomaattien välityksellä. Diplomaatin tehtävänä on harjoittaa diplomatiaa, ylläpitää kontaktipintaa ja keskusteluyhteyttä, kun taas voimakkaat reaktiot ovat poliittisen päätöksenteon alaisia ratkaisuja. Kansainväliset sopimukset syntyvät yleensä diplomaattien neuvottelemina ennen kuin poliitikot allekirjoittavat ne. 
Diplomaattien tehtäviin kuuluu lähettäjävaltion edustaminen vastaanottajamaassa, lähettäjävaltion ja sen kansalaisten etujen suojaaminen kansainvälisen oikeuden puitteissa, vastaanottajavaltion hallituksen kanssa neuvotteleminen, vastaanottajavaltion oloihin ja tapahtumiin tutustuminen sekä niistä raportointi, sekä ystävällisten suhteiden edistäminen lähettäjävaltion ja vastaanottajavaltion välillä sekä maiden välisten taloudellisten, sivistyksellisten ja tieteellisten suhteiden kehittäminen. Diplomaattikunta myös valvoo valtiosopimusten toimeenpanoa asemamaissa.
Diplomaattikunnaksi kutsutaan jossakin valtiossa toimivia ulkovaltojen lähettiläitä, tai kaikkia jossain maassa diplomaattisissa tehtävissä toimivia lähetystöjen virkamiehiä (diplomaattinen henkilökunta). Diplomaattikunnan vanhin eli esimies ("doyen") on se korkeimman arvoluokan lähettiläs, joka on pisimmän ajan ollut asianomaisessa valtiossa. Joissain tapauksissa hän saattaa puhua kaikkien maahan sijoittuneiden diplomaattien puolesta esimerkiksi lausumalla diplomaattikunnan yhteisen tervehdyksen valtiollisessa juhlatilaisuudessa. Katolisissa maissa diplomaattikunnan vanhimman asemassa on usein paavin lähettiläs ("nuntius").
Suurlähettiläs on valtion toisessa valtiossa, toiselle hallitukselle tai kansainvälisessä järjestössä ylläpitämän diplomaattisen edustuston johtaja.
Louhisuden solki

Louhisuden solki on Suomen Partiolaisten ansiomerkki, joka myönnetään ansiokkaasta työstä vartionjohtajana. Merkin saajan edellytetään olevan 15–18-vuotias ja toimineen vartionjohtajana anomishetkellä vähintään kuusi kuukautta. Aiemmin merkin saajan tuli olla 14–17-vuotias ja toiminut anomishetkellä tehtävässään vähintään vuoden.
Louhisuden solki on hopeanvärinen huivisolki, jolla partiohuivi kiinnitetään osmonsolmun sijasta. Jos Louhisuden soljen saajalla on myös Collanin solki, käytetään näistä ainoastaan toista. Partiojohtajat sitovat huivinsa voglilla ja kantavat Louhisuden soljesta sen pienoismerkkiä. Louhisuden solki on saanut nimensä rovasti Verneri "Louhisusi" Louhivuoresta, jonka 80-vuotispäivänä solki julkistettiin 31. toukokuuta 1966. Soljen kuva-aiheessa on Verneri Louhivuoren nimikirjaimet VL peilikuvamonogrammina.
Dione (jumalatar)

Dione () on kreikkalaisessa mytologiassa Zeuksen puoliso. Homeroksen Iliaassa hän on Afroditen äiti, jonka luokse Afrodite palaa haavoituttuaan taistelussa, jossa suojeli poikaansa Aineiasta. Etymologisesti Dione on indoeurooppalaisissa kielissä yksinkertaisesti "jumalatar". Dodonan oraakkelille Dione oli titaani, Okeanoksen tytär ja Afroditen äiti, jota Dodonassa palvottiin Zeuksen puolisona Heran sijaan. 
Myöhemmin Hera syrjäytti Dionen.
Elmo (romaani)

Elmo on kirjailija Juhani Peltosen kirjoittama romaani, jonka nimihenkilö on Elmo, kaikkien aikojen paras urheilija. Hahmo esiintyi ensin Peltosen radiokuunnelmissa "Elmo, urheilija" (1977) ja "Elmo – muu maailma" (1978). Kuunnelmien ja romaanin pohjalta tehtiin myös Pekka Milonoffin ja Titta Karakorven käsikirjoittama ja Pekka Milonoffin ohjaama tv-elokuva "Muistoja Elmosta" (1981). Elokuvassa Elmoa esitti Sulevi Peltola.
Romaanin juoni.
Elmo syntyy Kainalniemen kylään, joka kasvaa hänen elinaikanaan pienestä maalaiskylästä ”betonigeometristen konstruktioiden tuonelaksi”. Sen esikuvana on Peltosen kotikylä Vantaan Korso. Jo hänen ristiäisissään ukki ennustaa Elmosta tulevan suurmiehen. Elmo on levoton sielu, joka lähtee 15-vuotiaana merille rakastuttuaan onnettomasti naapurintyttö Aliisaan. 
Elmon palattua Kainalniemelle hänen ystävänsä Reijo ”Rymy” Petkelström alkaa valmentaa hänestä huippu-urheilijaa. Elmosta tulee maailman paras urheilija, joka kahmii itselleen kymmeniä kultamitaleita Andien talvikisoissa ja Derwangan jättiläiskisoissa. Andeilla Elmo voittaa 50 kilometrin hiihdon, vaikka ottaa torkut kesken kisan. Derwangassa hän tekee sadan metrin juoksussa maailmanennätyksen (9,72), vaikka kaatuu 30 metrin kohdalla. Lopulta Elmo voittaa käytännössä yksin muun maailman parhaista jalkapalloilijoista kootun joukkueen ottelussa "Elmo – muu maailma". Hurmioituneet radioselostajat Immo ja Lyly välittävät Elmon sankariteot maailmalle. 
Urheilumenestys on kuitenkin Elmolle toisarvoinen asia. Hän on vaatimaton, hiljainen ja synkkämielinen mies, joka pitää ortodoksisista kirkoista. Lehdistötilaisuuksissa hänen mielipuheenaiheensa on omenanviljely. Derwangassa hän karkaa kesken kisojen ystävänsä urheilija Endre Kissin kanssa tapaamaan tämän unkarilaisia tuttavia, mutta korvaa tämän palattuaan kisoihin heittämällä keihästä 106,79 metriä. Elmo liittyy pasifisteihin ja ateistisiin ortodokseihin, eikä missään nimessä halua kuulla voittonsa kunniaksi "Porilaisten marssia" vaan virren "Maan korvessa kulkevi lapsosen tie" lapsikuoron laulamana. 
Lopulta Elmo menee naimisiin nuoruudenrakastettunsa Aliisan kanssa ja saa hänen kanssaan Tapio-nimisen pojan. Aliisan ja Elmon suhde päättyy traagisesti lyhyen onnellisen ajan jälkeen Aliisan kuolemaan. Elmo vannoo vievänsä Aliisan uudelleen vihille Lyyran tähdistössä. Sirkustykki ampuu Elmon taivaalle eikä häntä sen jälkeen nähdä maan päällä.
Hangon lentokenttä

Hangon lentokenttä on Suomen eteläisin lentokenttä. Se sijaitsee Hangon Täktomissa noin kahdeksan kilometriä kaupungin keskustasta itään. Kentältä toimii Hangon lentokerho.
Kentällä lentävien tulee ottaa huomioon Suomen puolustusvoimien ampuma-alueet D47 (Syndalenin ampuma-alue) ja D44 sekä Hangon kaupungin rannan melunvaimennusalue.
Virsta

Virsta on vanha Venäjän keisarikunnassa ja Suomessa käytetty pituusmitta, joka vastasi runsasta kilometriä. Sana virsta on vanha slaavilainen lainasana, joka on liittynyt maanviljelyyn. Virsta merkitsi matkaa joka auralla kynnettiin yhteen suuntaan. Virstan matka on ollut varsin tarkka, vaikkakin sen pituus on vaihdellut maittain. Suomessa, Venäjällä ja Ruotsissa virsta on ollut eri mittainen, mistä syystä on puhuttu ruotsinvirstasta eli pitkästävirstasta tai vanhastavirstasta ja toisaalta ryssänvirstasta. Sudenvirstasta ja sudenhypäämisvirstasta on puhuttu silloin, kun matkan pituus ei ole ollut tarkkaan tiedossa.
Virstat maittain.
Venäjä.
"Venäjän virsta" () on vanha venäläinen pituusmitta pituudeltaan 1 066,80 metriä. Virsta käsittää 500 Venäjän syltä (), Venäjän syli puolestaan kolme arsinaa eli kyynärää, ja arsina 28 tuumaa. Venäläinen pinta-alayksikkö neliövirsta vastasi 1,138 neliökilometriä.
Suomi.
"Suomen virsta" on Venäjän virstaa hieman pidempi, 1 068,80 metriä. Määritelmän mukaan Suomen virstan pituus on kymmenesosa Ruotsin ja Suomen metrijärjestelmää edeltäneestä peninkulmasta. Suomen virsta otettiin Suomessa käyttöön vuonna 1827. 
Ruotsi.
"Ruotsin virsta" on Suomessa vuoden 1827 jälkeen käytetty epävirallinen nimitys ruotsalaisesta pituusmittayksiköstä "neljännespeninkulma" (). Teiden varsien virstan pylväiden edeltäjät, peninkulmapylväät, oli sijoitettu neljännespeninkulman välein. Erityisesti tiemittana käytetty ruotsinvirsta oli ¼ vanhaa peninkulmaa eli 9 000 jalkaa eli 2 672 metriä.
Dogmatiikka

Dogmatiikka (kreik.) eli uskonoppi on teologinen oppiaine, joka järjestelmällisesti käsittelee kristinuskon oppia eli dogmaa. Dogmatiikka kuuluu systemaattiseen teologiaan. Tutkimuksen kohteena voi olla kristillisen kirjoittajan kirjallinen tuotos, esimerkiksi Johannes Damaskolaisen "Ortodoksisen uskon tarkka esitys" tai kristillisen kirkkokunnan virallinen teksti, kuten luterilaisuuden "Tunnustuskirjat".
Dogmatiikan menetelmä.
Dogmatiikan menetelmä on systemaattinen menetelmä. Sillä tarkoitetaan käsiteanalyysia, jonka tarkoituksena on paljastaa tekstin termien eli oppisanojen merkitys ja suhteet muihin termeihin. Sen lisäksi erittelyllä pyritään paljastamaan tekstissä esiintyvän ajattelun looginen rakenne, loogiset suhteet tai epäjohdonmukaisuus. Viime vaiheessa tutkimuskohteesta voidaan rakentaa systemaattinen eli järjestelmällinen kuvaus, joka paljastaa tekstin ilmiasussa olevien väitteiden loogiset syyt ja riippuvuudet.
Vaikka dogmatiikka teologisena oppiaineena yleensä tutkii vain kristinuskon opinkäsityksiä, menetelmä ei itsessään rajaa sitä kristinuskon piiriin. Dogmatiikka voisi menetelmänsä puolesta tutkia samankaltaisia asioita myös muista uskonnoista, aivan erityisesti muista teistisistä uskonnoista.
Dogmatiikan alat.
Dogmatiikka sisältää ainakin seuraavat alat:
Dogmatiikkaan voi kuulua myös teologinen etiikka, vaikka yleensä sen katsotaan olevan itsenäinen systemaattisen teologian oppiaine. Dogmatiikka saattaa olla painottunut aatehistoriaan tai dogmien erittelyyn, jolloin voidaan puhua myös uskontotieteestä.
Loci-järjestelmä.
Yksittäisten kristillisten opinkohtien tutkimuksessa dogmatiikka on omaksunut opinkohdista kristillisessä kielenkäytössä vakiintuneet termit. Näitä opinkohtia on kutsuttu usein lokuksiksi ("loci theologici"). Loci-järjestelmä on varsinaisesti kristinuskon sisäinen tapa esittää järjestelmällisesti kristinuskon peruskäsitykset. Koska se itsessään jo järjestää kristillisen uskon käsitteitä, on se omaksuttu opinkohtien käytännön jaotteluksi myös dogmatiikassa.
Kristillisen opin lokuksia, joiden ilmaisuja eri lähteissä dogmatiikka tutkii, ovat ainakin seuraavat:
Dogmatiikka voi luonnollisesti tutkia myös muita opinkohtia. Tällaisia loci-järjestelmään kuulumattomia mutta muuten tunnettuja dogmatiikan tutkimia kristinuskon opin osa-alueita ovat muun muassa:
Socorro (saari)

Socorro on tuliperäinen saari Meksikolle kuuluvassa Revilla Gigedon saariryhmässä, Tyynellämerellä. Saaren pinta-ala on noin 132 neliökilometriä. Socorrolla sijaitsee tulivuori Monte Evermann, joka purkautui viimeksi vuonna 1993. Aiemmin se oli purkautunut muun muassa vuosina 1848, 1896, 1905 ja 1951.
Vuonna 1957 saarelle perustettiin laivastotukikohta. Saarella elää 250 ihmistä yhdessä kylässä, jossa on muun muassa kirkko. Kylä sijaitsee saaren länsiosassa, noin 800 metriä itään Cabo Reglasta, joka on saaren eteläisin kohta. Saarella on makean veden lähde viisi kilometriä Cabo Reglasta luoteeseen.
Hernando de Grijalva löysi saaren vuonna 21. joulukuuta 1533 ja nimesi sen ”Santo Toméksi”. Vuodesta 1608 lähtien saari on tunnettu Socorrona.
Ehkäisykapseli

Ehkäisykapseli eli ehkäisyimplantaatti on ihon alle sijoitettava sauvamainen, hieman tulitikkua pienempi hormoniehkäisin. Suomessa myytävät ehkäisykapselit sisältävät vain keltarauhashormonia, eivätkä ollenkaan estrogeenia.
Ehkäisykapseli työnnetään olkavarren ihon alle paikallispuudutuksessa. Se laitetaan oikeakätisille vasempaan ja vasenkätisille oikeaan käteen. Toimenpiteen suorittaa lääkäri. Kapseli ei näy, mutta sen tuntee koskettamalla. Kapseleita laitetaan yksi tai kaksi valmisteesta riippuen.
Ehkäisykapseleilla on tehoa 3–5 vuotta valmisteesta riippuen. Vanhan kapselin poiston yhteydessä tilalle voidaan saman tien asentaa uusi. Kapselin käytön voi kuitenkin lopettaa halutessaan. Poiston jälkeen on jälleen mahdollisuus tulla raskaaksi.
Kapselin ehkäisyteho on erittäin hyvä, ja se on varmin tällä hetkellä tunnettu raskaudenehkäisymenetelmä. Naisen paino saattaa vaikuttaa tehoon, minkä takia kapseli voidaan vaihtaa uuteen tavallista useammin.
Kapselin sivuvaikutukset ovat samat kuin muidenkin keltarauhashormonivalmisteiden. Sivuvaikutuksena kuukautiset saattavat tulla epäsäännöllisiksi tai jäädä kokonaan pois. Tiputteluvuotoa saattaa esiintyä. Yleensä myös kuukautisvuotojen kokonaismäärä vähenee, ja osalla naisista ne jäävät kokonaan pois.
Gimli

Gimli Glóinin poika on kuvitteellinen hahmo J. R. R. Tolkienin kirjassa "Taru sormusten herrasta".
Elämäkerta.
Gimli syntyi Sinivuorilla, Keski-Maan läntisellä rannalla. Gimli saattoi periytyä suoraan Durin Kuolemattomasta, Morian ensimmäisestä kuninkaasta. Gimli on Durinin Klaanin kääpiöitä, ja hänet valittiin Frodo Reppulin seuraksi Sormuksen Saattueeseen. Tarinan alussa Gimli on tavallinen kääpiö. Hän on kuumaverinen, valmis taistelemaan örkkejä vastaan koska vain ja hänen innostuksensa Moriaan on aivan tavallista.
Gimli oli 139 vuotta vanha (hän syntyi 2879 Kolmatta Aikaa) kun Sormuksen Saattue lähti Rivendellistä, mikä tekee hänet 52 vuotta vanhemmaksi kuin Aragorn ja vähintään 100 vuotta nuoremmaksi kuin Legolas. Gimli käytti aseenaan kirvestä.
Gimlistä tulee ajan myötä haltia Legolasin ystävä. Sormuksen Saattueen hajottua he matkustelivat yhdessä näyttäen toisilleen omien lajiensa ja kansojensa merkittävimpiä paikkoja. Sanotaan, että Gimli (jo vanhuudenheikkona) matkusti Legolasin kanssa Länteen Kuolemattomille Maille, ensimmäisenä kääpiönä koskaan.
Saattueen saapuessa Lothlórienin metsään, Gimli loukkaantui verisesti tultuaan kohdelluksi epäoikeudenmukaisesti. Metsään ei näet yksikään kääpiö saanut astua, ja hänen läsnäolonsa suvaittaisiin vain jos hänen silmänsä sidottaisiin. Aragorn sai asian kuitenkin ratkaistuksi siten, että he kaikki vaeltaisivat metsän syvyyksiin yhtä lailla sokeina.
Lothlórienin valtiatar Galadriel teki Gimliin suuren ja lähtemättömän vaikutuksen, ja kääpiöstä tuli tämän harras ihailija. Gimli oli täysin vakuuttunut haltian kauneudesta, kohteliaisuudesta ja ymmärtäväisyydestä, jopa siinä määrin että kun hänelle annettiin tilaisuus pyytää haltioilta aivan mitä tahansa, hän halusi saada yhden Galadrielin kullan ja hopeanhohtoisista hiuksista. Kääpiö sai kuitenkin jopa kolme hiusta, joita hän piti kaikkein rakkaimpina aarteinaan. Kiinnostavaa oli, että tuhansia vuosia aikaisemmin Fëanor pyysi aivan samaa asiaa. Tällöin Galadriel kieltäytyi antamasta hiustaan Fëanorille, mutta suostui Gimlin pyyntöön.
Gimlin rakkaus Galadrielia kohtaan näkyy ensimmäisen kerran Rohanissa. Kun Éomer puhuu rumasti valtiatar Galadrielista, Gimli loukkaantuu tämän puolesta ja tilanne kärjistyy taistelun partaalle. Jälleen kerran Aragorn edesauttaa erimielisyyksien selvittämistä.
Kapusiinit

Kapusiinit (, lyhenteenä O.F.M.Cap.) on fransiskaaneista haarautunut itsenäinen mendikanttiveljestö. Sen perusti vuonna 1525 Mateo da Bascio ja paavi Klemens VII vahvisti sen säännöt vuonna 1528. Varhaisten kapusiinien elämä oli hyvin askeettista, mutta nykyisin vaatimuksia on jossain määrin lievennetty.
Matteo da Bascio pyrki palauttamaan Franciscus Assisilaisen veljeskuntasäännöt kirjaimellisesti voimaan. Hän totesi, että fransiskaanit eivät enää käyttäneet tämän suosimaa ruskeaa kaapua ja otti sen nyt uudelleen käyttöön. Asuun kuului suippokärkinen huppu (it. "cappuccino)", mistä veljeskunta sai nimensä. Matteo antoi partansa kasvaa ja kulki avojaloin. 
Vuoteen 1571 mennessä kapusiineja oli noin 17 000. Vuonna 1960 kapusiineilla oli 1 200 luostaria ja noin 15 600 jäsentä.
Uhka

Uhalla tarkoitetaan vaaraa tai riskiä, joka uhkaa ihmistä tai hänen omaisuuttaan. Hasardimaantiede tutkii ihmisen ja hänen toimiensa taloudellisia uhkia alueellisesti. 
Voidaan olettaa, että hasardi on ihmisen tietoinen riskinotto: ihminen toiminnallaan ottaa riskejä, joissa on luonnostaan epävakaat olosuhteet, mutta myös (taloudellisia) etuja. Kullakin alueella on riskin vastapainona vaihteleva määrä ihmisen elinmahdollisuuksia parantavia luonnonedellytyksiä ja luonnonvaroja.
Uhkien luokittelu.
Uhat voidaan karkeasti ryhmitellä kolmeen luokkaan:
Toisaalta uhat voidaan ryhmitellä yksityiskohtaisemmin:
Uhkissa on suuria eroja. Eri riskitekijöitä voidaan yrittää suhteuttaa luomalla uhkaprofiileja, joissa arvioidaan esimerkiksi ilmiön yleisyyttä, ennustettavuutta, voimakkuutta, varoitusaikaa, kestoaikaa, vaikutusalueen laajuutta, esiintymistä jne. ko. alueella. Tyypillisesti rajaehdot ongelmien ennaltaehkäisylle määräytyvät käytettävissä olevista varoista: mahdollisen onnettomuuden kustannukset suhteessa onnettomuuksien ennaltaehkäisyyn käytettäviin varoihin (vertaa hyötyfunktio). Siten onnettomuuksien seuraukset ovat hyvin erilaisia teollisuusmaissa ja kehitysmaissa, samoin kuin mahdollisten uhkien määrä ei ole suoraan verrannollinen maan kehittyneisyyteen.
Uhkatyyppejä.
Sosiaalisia uhkia.
Vaikka luonnonkatastrofien määrässä onkin tapahtunut lievää nousua 1960-luvulta 1990-luvulle tultaessa, ovat samaan aikaan suurten katastrofien aiheuttamat taloudelliset vahingot lisääntyneet yli kuusinkertaisiksi. Suurimmat kuolonuhrien määrät luonnonkatastrofeissa ovat olleet Aasiassa (77 %), joista erityisesti tulvat ja hirmumyrskyt ovat olleet taloudellisesti tuhoisimpia.
Kuroda Kiyotaka

Kuroda Kiyotaka (, 16. lokakuuta 1840 – 25. elokuuta 1900) oli upseeri ja Japanin toinen pääministeri.
Kuroda syntyi Satsuman provinssissa, nykyisen Kagoshiman prefektuurin alueella. Kurodan perhe kuului samurailuokkaan. Satsuman ja Chōshūn samuraiden kapinoidessa Tokugawa-shōgunaatin valta-asemaa vastaan taisteli Kuroda kapinoitsijoiden riveissä. Boshin-sodassa 1868–1869, joka päätti Tokugawa-sukuisten shōgunien vallan, Kuroda johti keisarillismielisiä joukkoja. Kuroda sai vastuulleen sodan jälkeen Hokkaidōn saaren uudisasuttamiseen liittyvien ongelmien ratkaisemisen. Kurodaa epäiltiin myöhemmin omavaltaisuuksista Hokkaidōlla, muun muassa valtion omaisuuden myymisestä omaan laskuun. 
Kurodan pääministerikauden merkittävimpänä seikkana voidaan pitää Meiji-perustuslain astumista voimaan. Pääministerikautensa jälkeen Kuroda toimi genrōna sekä hallintoneuvostossa.
Klarissalaiset

Klarissalaiset on Klaara Assisilaisen eli Pyhän Klaaran (1194–1253) vuonna 1212 perustama fransiskaaninen nunnakunta. Sääntökunnasta käytetään myös nimiä "Pyhän Klaaran sisaret" ja "köyhät Klaara-sisaret". Pyhän Klaaran luostarijärjestö levisi useisiin maihin. Ruotsissa kuningas Mauno Ladonlukko perusti sille luostarin Tukholmaan ja lahjoitti useita kartanoita luostarin ylläpitoa varten. Hänen oma tyttärensä rupesi nunnaksi Pyhän Klaaran järjestöön.
Vuonna 1538 klarissalaiset jakaantuivat kahteen sääntökuntaan, kun Maria Lorenza Longo perusti kapusiiniklarissalaisten sääntökunnan, kapusiinien naisille tarkoitetun haaran.
Donatello

Donatello, oikealta nimeltään Donato di Niccolò di Betto Bardi (1386 Firenze – 13. joulukuuta 1466 Firenze), oli firenzeläinen taiteilija ja renessanssin merkittävimpiä kuvanveistäjiä. Tyylisuunnaltaan hänen teoksensa edustivat realismia.
Donatello oli perehtynyt perusteellisesti antiikin ajan kuvanveistoon. Hän teki veistoksia sekä pronssista että marmorista. Hänen ensimmäinen tunnettu työnsä marmorinen "Daavid" edustaa vielä gotiikkaa. Donatellon oma tyyli pääsi kukoistamaan Or San Michele -kirkon patsaissa, jotka esittävät Pyhää Yrjöä ja Markusta.
Donatello työskenteli Mediceille vuosina 1433–1443, ja saattaa olla että hänen tunnetuin teoksensa, pronssinen Daavid-patsas, oli Medicien tilaustyö.
Donatellon Daavid.
Donatellon pronssinen Daavidin patsas (luultavasti 1440-luvulta) on ensimmäinen tuetta pystyssä pysyvä eli itsensä kannattava pronssiveistos sitten klassisen ajan. Se aiheutti valmistumisaikanaan sensaation kuvatessaan alastonta nuorukaista. Patsas kuvaa nuorta arvoituksellisesti hymyilevää Daavidia, jonka jalka on hänen äsken surmaamansa Goljatin katkaistun pään päällä. Nuorukainen seisoo hattua ja saappaita lukuun ottamatta alasti Goljatin miekka kädessään.
Donatello oli tehnyt 1408–1409 Daavidin marmoripatsaan, mutta tuo patsas esitti Daavidin vaatetettuna kuninkaana.
Donatolaisuus

Donatolaisuus oli 300-luvun alussa Pohjois-Afrikan Karthagossa muodostunut kristillinen liike, joka vastusti vuonna 311 Caecilianuksen nimittämistä piispaksi (Karthagon piispana 311–313), koska hän ja hänet vihkinyt piispa Felix Aptungalainen olivat Diocletianuksen vainoissa (303–311) kieltäneet uskonsa.
Donatolainen oppositio valitsi Majorinuksen Karthagon piispaksi; häntä seurasi 313 Donatus, jonka mukaan liike sai nimensä ja joka loi itsenäisen kirkon. Pohjois-Afrikan kristillisyys jakaantui katoliseen ja donatolaiseen kirkkoon.
Donatolaisten tärkeimpänä tarkoitusperänä oli kirkon pyhyys, joka heidän mukaansa riippui sen yksityisten jäsenten siveellisyydestä (vrt. aikaisempi novatiolaisuus); he halusivat erottaa vainon aikana horjuneet piispat ja
papit, "traditores" (’luovuttajat’ eli ne, jotka olivat luovuttaneet Raamattunsa viranomaisille), vastustivat epäkristillistä valtakunnankirkkoa ja korostivat velvollisuutta kärsiä marttyyrikuolema uskon puolesta. Donatolaiset itse kutsuivat kirkkoaan ’marttyyrien kirkoksi’.
Donatolaisiin liittyi vähitellen myös yhteiskunnallisten uudistusten ajajia (circumcellionit), jotka saivat monin paikoin kannattajansa syntyperäisistä alimmista sosiaaliryhmistä, jotka pitivät roomalaisia suurtilallisia ja virkamiehiä sortajinaan. Donatolaiset vastustivat myös keisarin pakkopolitiikkaa; keisarit yrittivät monesti kukistaa donatolaiset verisesti, mutta tuloksetta.
Donatolaiskiista oli ensimmäinen ekklesiologinen kiista. Muun muassa Augustinus vastusti donatolaisia jyrkästi. Hänen mukaansa papin henkilökohtainen arvottomuus ei hänen mukaansa tehnyt sakramenttien pätevyyttä kyseenalaiseksi. Maanpäällinen kirkko on pyhien ja syntisten sekoittunut kokonaisuus ("corpus permixtum") ja syntiset tuomitaan vasta aikojen lopussa. (Tämä näkemys vastustaa vastaavasti myös pelagiolaisuutta.)
Donatolainen kirkko oli vahvimmillaan noin vuonna 400, jolloin se käsitti yli puolet Pohjois-Afrikan kristityistä. Donatolaiset olivat kannanotoissaan hyvin jyrkkiä; heidän asiaansa tutkittiin kirkolliskokouksissa (esimerkiksi Karthagossa vuonna 411), ja keisari riisti heiltä kansalaisoikeudet vuonna 414, jolloin donatolaiset muodostivat vapaakirkon, joka periaatteessa torjui kirkon ja valtion yhteyden. Donatolainen kirkko kuitenkin käytännössä kukistui, ja 600-luvulla donatolaiset katosivat lopullisesti arabien valloittaessa Pohjois-Afrikan.
1500-luvun radikaalireformaatiolla oli selviä aatteellisia yhtymäkohtia donatolaisiin (vrt. anabaptismi).
Manaus (kaupunki)

Manaus on Amazonasin osavaltion pääkaupunki Luoteis-Brasiliassa. Kaupungissa on noin kaksi miljoonaa asukasta.
Maantiede.
Manaus sijaitsee lähellä Rio Negron ja Amazonin yhtymäkohtaa, joka tunnetaan nimellä Encontro das Águas (suom. "vesien tapaaminen"). Happaman tummavetisen Rio Negron ja vaalean sedimenttipitoisen Amazonin yhteenvirtaus on turistinähtävyys. Matkaa valtameren rannikolle on 1 500 km, mutta Manausin satamaan pääsee valtamerikelpoisilla aluksilla.
Keskimääräinen ylin lämpötila on ympäri vuoden 30–33 °C, yön alin noin 23 °C. Sadetta saadaan heinä-, elo- ja syyskuussa alle 100 mm kuukaudessa, maalis- ja huhtikuussa yli 300 mm kuukaudessa.
Historia.
Manaus sai alkunsa São José da Barra -linnakkeena, jonka portugalilaiset uudisasukkaat perustivat puolustukseksi Espanjan Amazonjoen kautta tekemiä hyökkäyksiä vastaan. 13. marraskuuta 1832 uudisasutus nimettiin Manausiksi paikalla aiemmin asuneen ”manaós”-alkuasukasheimon mukaan. Nimi merkitsee heimon kielellä ”Jumalan äitiä”. 24. lokakuuta 1848 Manaus sai kaupunkistatuksen, ja nimekseen Cidade da Barra do Rio Negro. Vuonna 1850 Amazonasista tuli provinssi, ja vuonna 1856 kaupungin nimi palautettiin entiselleen, virallisesti muotoon ”Cidade de Manaus”.
Vuosina 1890–1920 vulkanointiprosessin keksimisen mahdollistama ”kumibuumi” rikastutti kaupunkia. Sitä kutsuttiin "tropiikin Pariisiksi". Koillis-Brasiliasta virtasi siirtolaisia kumikaupan tuomaa vaurautta etsimään. Vuoden 1920 paikkeilla kumin hinta kuitenkin putosi rajusti Kaakkois-Aasian plantaasien menestyksen ansiosta, ja Manaus vajosi uudestaan köyhyyteen.
Kompensoidakseen kumikaupan hiipumisen aiheuttamaa lamaa Brasilian hallitus perusti Manausista vapaakauppa-alueen 1967. Verohelpotukset houkuttelivat kaupunkiin teollisuutta.
Nykyisin kaupungissa on noin 600 tehdasta, jotka tarjoavat noin puoli miljoonaa työpaikkaa.
Väestö.
Manausin väkiluku on kasvanut vuoden 1991 noin miljoonasta 1,8 miljoonaan vuoden 2010 väestönlaskentaan mennessä, ja vuoden 2015 arviolta yli kahteen miljoonaan.
Nopeasti kasvaneen kaupungin infrastruktuuri ja asuntokanta eivät ole pysyneet vauhdissa mukana. Virallisten tilastojen mukaan 15 % asukkaista elää slummeissa – osuus on selvästi suurempi kuin koko Brasilian keskiarvo. Joka neljännestä talosta puuttuu juokseva vesi. Viemäröinti on kunnollinen vain joka kymmenennellä – viemärijärjestelmä on ajalta, jolloin kaupungissa oli satatuhatta asukasta.
Kulttuuri.
Manausin oopperatalo on tunnettu sekä renessanssiarkkitehtuuristaan että musiikkiesityksistään. Se valmistui vuonna 1892. Siellä järjestetään monenlaisia esityksiä elokuvajuhlista alkaen.
Donatus

"Roomalaisesta grammaatikosta, katso Aelius Donatus."
Donatus Suuri (300-luku) oli Karthagon piispa. Hän perusti varhaisella 300-luvulla donatolaisuuden nimellä tunnetun lahkon. Lateraanikokous tuomitsi hänet ja hänen oppinsa harhaoppiseksi vuonna 313.
Donatus jatkoi lahkonsa johdossa huolimatta kirkon tuomiosta ja vainoista. Elokuussa 347 keisari Constans I karkotti hänet Galliaan. Hänen uskotaan kuolleen maanpaossa noin vuonna 355.
Pixar

Pixar on tietokoneanimaatioihin erikoistunut yhdysvaltalainen animaatiostudio, joka oli keskeisessä roolissa tietokoneanimaatioiden kehityksessä. Yhtiö sai alkunsa Lucasfilmin digitaalisesta animaatio-osastosta. Steve Jobs, yksi Applen perustajista, osti osaston George Lucasilta vuonna 1986. Jobs ja Edwin Catmull perustivat sen pohjalta uuden yhtiön.
Historia.
Pixarin alku on 1970-luvulla New York Institute of Technologyssa (NYIT), jossa joukko tietojenkäsittelytieteilijöitä osallistui tietokonegrafiikan tutkimukseen. Vuonna 1979 Ed Catmull palkattiin Lucasfilmille ja joukko hänen kollegoitaan seurasi. Vuonna 1986 Lucasfilm teki tietokoneisiin liittyvästä toiminnastaan erillisen, josta Steve Jobs osti määräävän aseman ollessaan NeXT-yhtiön johdossa. Catmullista tuli Pixarista nimetyn uuden yhtiön toimitusjohtaja. Pixar myi laitteistokehityksensä vuonna 1990. John Lasseterin tekemät lyhytelokuvat, jotka käyttivät yhtiön kehittämää ohjelmistoa saivat arvostusta ja yhtiö solmi sopimuksen Disneyn kanssa kolmen animoidun elokuvan kehittämisestä ja tuottamisesta. Yhtiö käyttää itse kehittämäänsä RenderMan-ohjelmistoa ja lisensoi sitä myös ulkopuolisille.
Pixar pyrki aluksi kehittämään vaativaan käyttöön sopivia tietokonejärjestelmiä. John Lasseterin tekemät lyhyet animaatiot, joilla järjestelmää esiteltiin, herättivät suurta ihastusta. Näistä lyhytfilmeistä tunnetuin on "Luxo Jr.", jonka päähahmo esiintyy myös Pixarin tunnuksessa.
Pixar ei ole pelkästään animaatiostudio vaan myös animaatioteknologian kehittäjä ja RenderMan-ohjelmistoa käytetään useiden elokuvien erikoistehosteiden viimeistelyyn. Ohjelmaa on käytetty muun muassa "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogiassa, "Matrix"-elokuvissa sekä luonnollisesti Pixarin omissa animaatioelokuvissa.
24. tammikuuta 2006 The Walt Disney Company ilmoitti ostavansa Pixarin 7,4 miljardilla dollarilla. Sopimuksen mukaan Steve Jobsista tuli Disneyn hallituksen jäsen ja suurin yksittäinen omistaja. Pixar säilyi osittain erillisenä yksikkönä, ja sen tekemät elokuvat saivat brändin Disney Pixar.
Aelius Donatus

Aelius Donatus (300-luku) oli roomalainen grammatiikan opettaja. Vielä uudella ajallakin käytettiin Donatuksen kielioppia "Ars minor" latinan alkeisopetuksessa.
Donatus oli varhaisen välimerkkijärjestelmän kannattaja, missä kolmeen eri tasoon merkittyjä pisteitä käytettiin ilmaisemaan pitempiä ja pitempiä taukoja; ne vastaavat karkeasti nykyisiä pilkkua, puolipistettä ja pistettä.
Hän oli kirkkoisä Hieronymuksen opettaja.
Teoksia.
Donatus laati useita teoksia, joista seuraavat ovat säilyneet:
CeBIT

CeBIT oli Hannoverissa Saksassa vuosittain järjestettävä tietotekniikka- ja tietoliikennealan messutapahtuma vuodesta 1970 vuoteen 2018. Messualueen koko on ja kävijämäärä noin . Vuoden 2016 messut järjestettiin 14. – 18. maaliskuuta.
Vuoden 2008 messuille osallistui 5 845 näytteilleasettajaa 77 maasta. Kävijöitä messuilla oli yhteensä 495 000, joista 100 000 Saksan ulkopuolelta.
Nimi CeBIT tulee sanoista "Centrum der Büro- und Informationstechnik" ().
Yhdysvalloissa on pidetty oma CeBIT-tapahtuma vuodesta 2003.
Alexander Fleming

Alexander Fleming (6. elokuuta 1881 – 11. maaliskuuta 1955) oli skotlantilainen tutkija, joka tunnetaan penisilliinin keksijänä. Lisäksi hän eristi ensimmäisenä lysotsyymin, vuonna 1921.
Elämä.
Fleming syntyi maatilalla Itä-Ayrshiressa, kävi paikalliset koulut ja hankki työpaikan laivanvarustamosta. 20-vuotiaana hän sai perinnön sedältään, ja sen turvin aloitti opinnot St. Mary's Hospitalin lääketieteellisessä koulussa Lontoossa vuonna 1901. Hän valmistui vuonna 1906. Ensimmäisessä maailmansodassa Fleming oli lääkärinä Boulognessa hoitamassa englantilaisia joukkoja. Hän etsi antiseptisiä aineita haavatulehdusten hoitoon. Sodan jälkeen hän jatkoi työtään tutkijana ja opettajana St. Mary's Hospitalin lääketieteellisessä koulussa ja rokotuslaboratoriossa, joka liitettiin vuonna 1933 Institute of Pathology and Researchin osaksi. Flemingistä tuli vuonna 1921 rokotuslaboratorion johtajan sijainen. Samana vuonna hän eristi lysotsyymin. Se on syljessä ja kyynelnesteessä esiintyvä bakteereita tuhoava entsyymi. 
Kun Fleming tuli syyskuussa 1928 muutaman viikon poissaolon jälkeen takaisin laboratorioon, hän huomasi erääseen bakteeriviljelymaljaan vahingossa päässeen homepesäkkeen ja sen ympärillä kehän, jossa maljassa viljellyt stafylokokit eivät kasvaneet. Fleming ei heittänyt pois pilalle mennyttä maljaa vaan alkoi tutkia havaitsemaansa ilmiötä. Hän totesi, että kyseinen "Penicillium"-sukuun kuuluva home eritti kasvupaikkansa ympäristöön ainetta, joka aiheutti stafylokokeissa sekä kasvun estymistä että bakteerien hajoamista. Home, jonka Fleming löysi, todettiin Penicillium notatum -lajiksi. Vaikuttavalle, vielä tuntemattomalle aineelle annettiin nimi penisilliini sitä valmistavan homeen mukaan. Fleming arveli, että penisilliinistä saattaisi kehittyä hyvä lääke ihmisten hoitamiseksi. Ainetta ei voitu kuitenkaan tuottaa tehokkaasti eikä helposti tarpeeksi suuria määriä, joten hometta tutkittiin lähinnä vain hänen laboratoriossaan. Vasta toisen maailmansodan puhjettua syntyi liittoutuneilla kiinnostus kaikkia antiseptisia aineita kohtaan. Silloin ruvettiin tutkimaan penisilliinin massatuotannon mahdollisuuksia. Yhdysvalloissa aloitettiin teollinen tuotanto vuonna 1943, kun oli löydetty parempia elatusaineita ja "Penicillium notatum" -laji, joka kasvoi elatusaineessa upoksissa. Vuoden 1944 puolivälissä penisilliiniä valmistettiin jo niin paljon, että sitä riitti tarpeeksi liittoutuneiden sotavoimien käyttöön. Toisen maailmansodan päätyttyä penisilliini saatiin myös vähitellen siviilikäyttöön eri puolilla maailmaa. 
Fleming sai Royal Societyn jäsenyyden vuonna 1943, hänet aateloitiin vuonna 1944, ja vuonna 1945 sai hän Nobelin fysiologian ja lääketieteen palkinnon Howard Floreyn ja Ernst Boris Chainin kanssa penisilliinin keksimisestä.
Fleming oli vuodesta 1946 johtajana Institute of Pathology and Research -laitoksessa, jonka nimeksi tuli Wright-Fleming-Institute vuonna 1948, jolloin Fleming siirtyi eläkkeelle. 
Fleming kuoli keväällä 1955 sydäninfarktiin Lontoon Chelseassa. Hänen tuhkansa on haudattu St Paulin katedraaliin.
Girard Desargues

Girard Desargues (21. helmikuuta 1591, Lyon – 1661, Lyon) oli ranskalainen arkkitehti, sotilasinsinööri ja matemaatikko. Hänellä oli poikkeavat näkemykset perspektiivistä, jota eivät vakuuttaneet muita. Niinpä Desargues muutti Pariisista Lyoniin ja alkoi tehdä matematiikkaa itsenäisesti.
Hän saikin tehtyä merkittävän teoksen nimeltä "Brouillon projet d'une atteinte aux événements des rencontres d'un cone avec un plan" (Karkea luonnos käsitellä tilannetta, jossa kartio kohtaa tason). Teoksen pääsisältö oli tutkia geometriaa perspektiivisesti. Katsottaessa eri asennoista geometrisiä kuvioita kuvio muuttuu usein jotenkin, esimerkiksi ympyröistä tulee ellipsejä. Sen sijaan esimerkiksi suorien leikkauspisteet eivät muutu katsottiinpa kuviota mistä asennosta tahansa, kunhan oletetaan että yhdensuuntaiset suorat leikkaavat äärettömässä. Teoksen sisältö olikin pääasiassa tutkia näitä muuttumattomia asioita. Näin saadun uuden geometrian avulla oli mahdollista todistaa lauseita, joiden erikoistapauksena saatiin muun muassa Apollonioksen, Descartesin ja Fermat'n keksimiä geometrian lauseita. Projektiivinen geometria sai alkunsa 1600-luvulla Girard Desarguesin tutkimuksista. Itsenäisenä tieteenalana projektiivinen geometria on saanut alkunsa myöhemmin Jean-Victor Ponceletin (1788–1867) tutkimuksista.
Girard Desarguesin oppilaisiin kuului mm. Blaise Pascal.
Hirmumyrsky

Hirmumyrsky on tuulen voimakkuuden kovin luokka Beaufortin asteikolla. Se vastaa tuulennopeutta 32,7 m/s tai enemmän. Tyypillisesti hirmumyrskyä havaitaan trooppisten hirmumyrskyjen yhteydessä. 
Näin määritelty tuulennopeus on Maailman ilmatieteen järjestön suositusten mukaan 10 minuutin keskiarvo. Amerikkalaiset kuitenkin käyttävät yhden minuutin keskiarvoja. Tuulen suositeltu mittauskorkeus on periaatteessa 10 metriä esteiden yläpuolella, käytännössä vähän yli 10 m maanpinnan yläpuolella. Suomessa Ilmatieteen laitos määrittelee hirmumyrskyn tuuleksi, jonka nopeuden 10 minuutin keskiarvo on vähintään 33 m/s.
Trooppisen hirmumyrskyn tapauksessa halutaan joskus korostaa eroa tuulen ja sen aiheuttavan matalapaineen välillä, jolloin jälkimmäistä kutsutaan pyörremyrskyksi.
Suomessa 33 metriä sekunnissa ylittävä keskituuli täyttää hirmumyrskyn kriteerit. Tämä tapahtui ensimmäistä kertaa mittaushistorian aikana 1. marraskuuta 2024 Rauman Kylmäpihlajalla.