tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Petrus Bjugg

Petrus Bjugg (1587–1656) oli Viipurin piispa. Hän oli kotoisin Söderköpingistä, opiskeli Uppsalassa ja Wittenbergissä. Petrus Bjugg oli rovasti ja Söderköpingin kirkkoherra vuodesta 1639. Hänet nimitettiin Viipurin piispaksi vuonna 1642, josta virasta hän ensin kieltäytyi, mutta jonka kuitenkin sittemmin vastaanotti. Piispa Bjugg painatti ortodoksien opetusta varten katekismuksen (nk. Selowin katekismus) kyrillisin kirjaimin vuonna 1644. Viipurin piispana Petrus Bjugg jatkoi piispa Olavi Elimaeuksen aloittamaa Käkisalmen ortodoksien luterilaisuuteen käännyttämistä. Hän yritti saada Käkisalmen ortodoksipappeja saarnaamaan suomeksi. Niissä Käkisalmen läänin pitäjissä, joissa molemmat kirkot olivat edustettuna, piti Bjuggen aikana muodostaa yhteinen kirkkoneuvosto. Käännyttämistyön ja ruptuurisodan seurauksena Käkisalmen läänissä syntyi joukkopako kun ortodoksit pakenivat Venäjälle syksyllä 1656.
Aléxandros Schinás

Aléxandros Schinás () (1870 Vólos – 6. toukokuuta 1913) oli kreikkalainen anarkisti, joka ampui Kreikan kuninkaan Yrjö I:n Salonikissa vuonna 1913.
Elämä.
Schinás oli asunut Yhdysvalloissa, jossa hän oli töissä 5th Avenue Hotelissa New York Cityssä. Tarjoilijat muistivat hänet uhmakkaana sosialistina, joka kirjoitti aiheesta kirjoja. Hän vietti vapaa-aikansa Manhattanilla, missä hän otti osaa moniin sosialistisiin keskusteluihin. Schinás vastusti monarkiaa ja aristokratiaa. 
Myöhemmin Schinás meni anarkistiseen kouluun Kreikkaan, missä hän vastusti hallitusta ja monarkiaa. Kaksi koulun johtajaa pidätettiin ja vangittiin, mutta Schináksen onnistui paeta. Viranomaiset löysivät monta anarkistista ja kuningasvastaista kirjaa. 
Rikos.
Schinás ampui aamukävelyllä ollutta Kreikan kuningasta Yrjö I:tä Salonikissa klo 5:15 18. maaliskuuta (5. maaliskuuta, Kreikassa juliaaninen kalenteri) vuonna 1913. Luoti osui kuninkaan paksusuoleen ja mahalaukkuun. Kuningas vietiin sairaalaan, mutta hän oli jo kuollut matkalla. Poliisi vei Schináksen selliin. Schinás ei suostunut tunnustamaan murhaa. Erään virkamiehen sanottua, että hän on ”isänmaan loinen”, Schinás sanoi vastustavansa hallituksia, jotka tukevat monarkiaa. 
Schinás pysyi tyynenä oikeudenkäynnissä. Hän väitti pyytäneensä kuninkaalta rahaa ja, kun kuningas oli kieltäytynyt, ampunut tämän. Kreikan hallitus väitti, että Schinás oli alkoholisti. Schinás kuoli putoamalla Salonikissa poliisilaitoksen ikkunasta 6. toukokuuta 1913. Viranomaisten mukaan hän teki itsemurhan.
Tulkinnat.
Murhan motiivia ei ole selvitetty. Eräiden arvelujen mukaan Schináksen oli palkannut Bulgaria, joka oli katkeroitunut Kreikalle siitä, että tämä oli anastanut Bulgarialta alueita. Toinen vaihtoehto oli se, että Itävalta-Unkari oli palkannut Schináksen. Kolmas vaihtoehto oli, että Saksa olisi palkannut hänet, koska Saksan ja Kreikan kuningashuoneiden välillä saattoi olla kaunaa. Millekään näistä väitteistä ei kuitenkaan löytynyt näyttöä.
Laulusirkku

Laulusirkku ("Melospiza melodia") on pohjoisamerikkalainen sirkkulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 14 cm, vaihteluväli 12–17 cm, siipien kärkiväli 18–24 cm ja paino 12–53 g. Lajin normaalipaino on noin 16–20 g, äärimmäisen painavat yksilöt ovat muuttomatkaa varten itsensä rasvaa täyteen keränneitä suurimman alalajin koiraita, jotka ovat hieman naaraita suurempia. Lajista tunnetaan nykyisin 24 alalajia, joten ulkonäön vaihtelu voi olla suurta.
Puvultaan tyypillinen sirkku: Yläpuolelta punaruskean ja harmaan kirjava, vatsa valkoinen, rinta tummien pitkittäisjuovien kirjavoima, voimakas vaalea silmäkulmanjuova sekä tumma kurkkujuova ja vaalea poskijuova. Pyrstö on pitkähkö, pyöreäpäinen. Sukupuolet ovat saman väriset.
Laulusirkku on Amerikan yleisimpiä laululintuja, koiras laulaa lähes ympäri vuorokauden, toisinaan yölläkin. Laulu on melodista ja sama koiras voi laulaa usealla eri tavalla. Se oppii laulutapansa naapurustossa laulavilta koirailta. Laulun muoto vaihtelee esiintymisalueen eri osissa, ja eri populaatiot voidaan tunnistaa laulutyypistä. On havaittu, että naaraat suosivat sellaisia koiraita, jotka laulavat niille tutulla tavalla.
Esiintyminen.
Laulusirkku on levittäytynyt pääosaan Pohjois-Amerikkaa Etelä-Alaskasta ja Aleuteilta aina Meksikon rajoille saakka. Keskellä Meksikoa lajilla on erillinen esiintymä noin 1500 kilometriä päälevinneisyysalueen eteläreunasta. Pohjoiset populaatiot ovat muuttolintuja, eteläiset paikkalintuja. Pohjoiset muuttajat talvehtivat Yhdysvaltain eteläosissa ja Meksikossa, missä on myös oma paikallinen populaatio. Muuttomatkallaan laji toisinaan harhautuu Eurooppaan, erityisesti Britteinsaarille ja Norjaan. Suomessa lajia ei ole tavattu.
Elinympäristö.
Pensaikkoiset avomaat, puutarhat, pensasaidat, monenlaiset tiheiköt. Pesii mielellään lähellä vesistöä. Esiintyy sekä alavilla mailla että vuoristossa.
Lisääntyminen.
Koiras puolustaa tehokkaasti noin 0,4 hehtaarin suuruista reviiriään. Laji on sosiaalinen mutta yksiavioinen. Pesä voi olla joko maassa, pensaassa tai joskus jopa matalalla puussa. Munia on 3–6. Naaras hautoo 10–14 päivää. Molemmat emot hoitavat poikasia, jotka jättävät pesän 7–14 päivän ikäisinä.
Ravinto.
Pääravintona ovat erilaiset siemenet. Kesäaikaan syö pääasiassa hyönteisiä ja muita selkärangattomia. Siemenravinnon osuus kaikesta ravinnosta on 2/3.
Penikkatauti (ihmisellä)

Penikkatauti eli säären lihasaitio-oireyhtymä on lihaskiinnitysten ja -kudosten tulehdus sääriluussa ("syndroma tibialis medialis"). Penikkataudille tyypillistä on kipu tai arkuus säären sisäosan puolella, yleensä puolivälissä, säärtä kosketettaessa tai painettaessa. Juostaessa kipu on pahimmillaan alussa mutta voi hävitä myöhemmin. Kipua saattaa myös esiintyä, kun paino asetetaan jalalle (käveleminen tai portaiden nouseminen).
Penikkatauti johtuu monesti kireistä pohjelihaksista ja akillesjänteistä, jotka aiheuttavat ylimääräistä rasitusta lihaskiinnityksille, sekä liiallisesta juoksemisesta kovilla alustoilla, kuten asfaltilla. Vääränlaiset tai kuluneet kengät sekä liika harjoittelu tai liian nopea harjoitusmäärän tai harjoitustehon lisäys saattavat myös aiheuttaa penikkatautia. Aloittelevat juoksijat kärsivät tästä vaivasta useimmin, koska heidän jalkansa eivät ole vielä tottuneet juoksemiseen. Myös jalan virheasennot altistavat penikkataudille.
Hoitotapa ja lääkitys.
Paras hoitotoimenpide on lepo. Lisäksi käytetään tavanomaisia tulehduskipulääkkeitä ja paikallista kylmähoitoa. Juoksua ja muita jalkoja rasittavaa liikuntaa pitäisi välttää, kunnes kipu hellittää eikä enää tule esiin liikkuessa. Ehkäisyssä tärkeää on juoksutekniikan kartoittaminen sekä jalkaterän lihasten ja pohkeiden voimaharjoittelu. Juoksemisen ohella erilaisilla hyppyharjoituksilla voidaan jalkoja totuttaa sietämään tärähtelyä paremmin. Leikkaushoito auttaa vain niillä, joilla oireilun taustalla on lihasaitio-oireyhtymä.
Muualla raajoissa.
Lihasaitio-oireyhtymää esiintyy myös reisissä ja käsivarsissa. Niissä tauti ilmenee harvemmin kuin säärissä mutta on silloinkin erittäin kivulias.
Penikkatauti

Penikkatauti tarkoittaa ainakin seuraavia:
Sairauksia:
Muuta:
Georg Späth

Georg Späth (s. 24. helmikuuta 1981 Oberstdorf) on saksalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili maailmancupissa vuosina 1998–2010 ja sen jälkeen vielä FIS Cupissa vuoteen 2013.
Späth saavutti yhdessä Saksan joukkueen kanssa hopeaa joukkuemäestä Oberstdorfin MM-kisoissa 2005 ja sijoittui samoissa kisoissa viidenneksi normaalimäen kisassa. Lentomäen maailmanmestaruuskisoissa vuonna 2006 hän oli mukana Saksan joukkueessa, joka saavutti pronssia.
Jyrki Liikka

Jyrki Tapani Liikka (s. 16. toukokuuta 1961 Muhos) on suomalainen humoristi, rumpali ja radiokoomikko, joka on tullut tunnetuksi huumoriryhmä Alivaltiosihteeristä.. Liikka on ollut mukana Alivaltiosihteerissä sen perustamisesta lähtien.
Liikka valmistui maisteriksi Tampereen yliopiston yleisen kirjallisuustieteen draamalinjalta 1994. Vuonna 2021 Liikka työskenteli päätoimisena vapaana toimittajana kirjoittaen juttuja lukuisiin sanoma-, ammatti- ja aikakauslehtiin.
Liikka on kirjoittanut olympiamitalisti Markku Uusipaavalniemen kanssa curlingista kertovan kirjan "M15 ja curlingin taito" (Otava). Hän on myös kääntänyt teoksia, kuten "Hevonpaskabingo" (2007).
Double Dragon

Double Dragon on Technos Japan Corporationin kehittämä beat 'em up -pelisarja. Nykyään sarjan omistaa Arc System Works, joka osti oikeudet Technosin pelisarjoihin vuonna 2015. Ensimmäisen Double Dragon -pelin suunnitteli Yoshihisa Kishimoto. Pelisarja yhdistelee elementtejä sekä Bruce Lee -tyyppisistä elokuvista että lähitulevaisuudesta, jossa katujengit ovat vallassa. 
Pelisarjaa on pidetty henkisenä jatkona "Nekketsu kōha Kunio-kun" -pelisarjan ensimmäiselle osalle (tunnetaan länsimaissa nimellä "Renegade"), joka oli yksi historian ensimmäisistä katutappelupeleistä. Myös kyseisen pelin oli suunnitellut Yoshihisa Kishimoto.
Pelisarjan pääosissa ovat kaksoisveljet Billy ja Jimmy Lee, jotka ovat fiktiivisen itsepuolustuslaji sōsetsukenin taitajia. Sarjan suosion myötä tuotettiin myös televisioon piirrossarja sekä vuonna 1994 tehty elokuva.
Yle Lahti

Yle Lahti tai Yle Radio Suomi Lahti (aiemmin Lahden Radio ) on yksi Yle Radio Suomen maakuntaradioista. Sen kuuluvuusalueena on Päijät-Häme toimituksen sijaitessa Lahdessa. Toimitus on kaupungin keskustassa torin laidalla, Aleksanterinkadun varrella. Lähetin sijaitsee Tiirismaan radio- ja tv-mastossa. Yle Radio Suomi Lahden taajuus on 97,9 MHz. 
Lahdessa on pitkät perinteet radiotoiminnasta. Lahden Radioharrastajat aloitti radiotoiminnan jo ennen Yleisradiota Lahdessa 1924; Radioharrastajien lähetin oli Lahden keskustassa. 1927 Lahteen perustettiin pitkäaaltoasema Radiomäelle.
Alluusio

Alluusio tarkoittaa viittausta johonkin asiayhteyden ulkopuoliseen, tunnettuun asiaan. Alluusioita esiintyy puhekielessä, kaunokirjallisuudessa, musiikissa ja kuvataiteessa. Alluusioilla voidaan myös rajoittaa asian ymmärtävien joukkoa, kuten tapauksissa jossa on pyritty välttämään sensuuria ja tekstin todellinen merkitys on luettava "rivien välistä". Alluusioita käytetään myös komiikassa ja sarjakuvissa, joissa kuva ja teksti muodostavat alluusion.
T. S. Eliotin runojen on usein kuvattu sisältävän alluusioita johtuen hänelle tyypillisestä tavasta viitata nimiin, paikkoihin tai kuviin joiden merkitys saattaa kirkastua ainoastaan aikaisempaa tietämystä omaaville. Tämä kirjoitustekniikka saattaa tarjota mielenkiintoisia ja monitasoisia lukuelämyksiä valveutuneille, mutta näihin syvempiin asiayhteyksiin vihkiytymättömille sen sijaan T.S. Eliotin teksti saattaa näyttäytyä liian raskaana tai vaikeaselkoisena.
Alankomaiden guldeni

Alankomaiden guldeni oli Alankomaiden virallinen rahayksikkö 1200-luvulta aina vuoteen 2002, jolloin euro korvasi sen. Rahayksikön symboli oli vanhemmasta floriini-nimestä periytynyt ƒ tai fl, valuuttatunnus NLG. Guldeni jakaantui 100 senttiin (cent). Guldenin ja euron suhde on 1 € = 2,20371 guldenia.
Guldeniseteleissä ja -kolikoissa oli käytössä suhteellisen harvinainen neljännesjaottelu, eli käytössä oli 25-pohjaisia nimellisarvoja (katso alla oleva luettelo). Vastaavasta voidaan mainita esimerkkinä Yhdysvallat, jossa käytäntö kuitenkin rajoittuu neljännesdollarin kolikoihin. 
Setelit.
Alankomaiden guldenisetelit olivat 1970-luvulta lähtien osin ja lopulta täysin abstrakteine aiheineen melko poikkeuksellisia muotoilultaan setelimaailmassa. 1980-luvun seteleissä ei käytetty enää lainkaan henkilökuvia, ja viimeiset, 1990-luvun setelit olivat käytännössä kokonaan abstrakteja aiheiltaan. 
Viimeksi käytössä olivat seuraavat setelit:
Belgian frangi

Belgian frangi, valuuttatunnukseltaan BEF, oli Belgian rahayksikkö ennen euron käyttöönottoa. Se jakaantui 100 centimeen. 1 € = 40,3399 Belgian frangia.
Belgian ja Luxemburgin 1920-luvulla solmitun rahaliiton myötä Belgian frangi oli virallinen maksuväline myös Luxemburgissa, ja sen arvo oli sama kuin Luxemburgin frangin.
Maatikka

Maatikka ("Geocolaptes olivaceus") on tikkojen heimoon kuuluva afrikkalainen lintulaji.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 28 cm. Sen pää on harmaa, selkä oliivinruskea kuten myös siivet, joilla on kermanvalkoisia pieniä täpliä. Vatsapuoli on vaalean punertava ja yläperä punainen. Maatikka liikkuu enimmäkseen maassa tai kallioilla ja lentää harvoin. Se piiloutuu taitavasti maastoon petolinnuilta ja häiritsee kohdalle sattuneita maapetoja.
Ääniä on monia. Tavallisin reviiri- ja kutsuääni on viidesti peräkkäin huudettu "rii-zik". Pesällään se huutaa "tsi-iu-kii" ja varoittaa voimakkaalla "piir" äänellä.
Esiintyminen.
Maatikkaa esiintyy 1 210 000 neliökilometrin laajuisella alueella Etelä-Afrikassa, Lesothossa ja Swazimaassa. Sitä tavataan lähinnä Mpumalangan provinssissa ja Drakensbergen vuoristossa.
Maatikka ei ole uhanalainen, ja se on yleinen koko esiintymisalueellaan. Vuonna 2017 tehtyjen arvioiden mukaan lajin kanta on kuitenkin vähentynyt melko voimakkaasti 2000-luvulla, joten Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto määritteli sen silmälläpidettäväksi lajiksi.
Elinympäristö.
Maatikka elää vain puuttomassa ympäristössä, sekä vuoristossa että alavilla mailla.
Lisääntyminen.
Maatikan pesä on joentörmässä tai maantien reunaleikkauksessa. Koiras kaivaa vahvalla nokallaan ja jaloillaan pitkän tunnelin pystysuoran törmän seinään. Munia on neljä tai viisi. Pesästä lähdön jälkeen poikaset pysyttelevät emojen seurassa muutamia viikkoja.
Ravinto.
Laji syö maassa eläviä muurahaisia sekä niiden munia ja toukkia. Reviiriltä on löydyttävä raikasta vettä, sillä maatikka käy juomassa säännöllisesti.
Otto Wallach

Otto Wallach (27. maaliskuuta 1847 Königsberg – 26. helmikuuta 1931 Göttingen) oli saksalainen kemisti, joka sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1910 työstään alisyklisten yhdisteiden parissa. Hän nimesi terpeenin ja pineenin. Wallach esitti, että terpeenejä voidaan pitää isopreenin oligomeereinä. Tätä on käytetty monien terpeenien rakenteiden selvittämiseen.
Wallach syntyi Königsbergissä. Vuonna 1867 hän meni Göttingeniin opiskelemaan kemiaa Wöhlerin, Fittigin ja Hübnerin johdolla, mutta muutti pian Berliiniin opiskelemaan lukukauden A.W. Hofmannin ja G. Magnuksen johdolla. Palattuaan Göttingeniin hän luki ahkerasti ja väitteli jo viiden lukukauden kuluttua vuonna 1869. Hänen väitöskirjansa käsitteli tolueenisarjan isomeerejä. Wallach työskenteli assistenttina Berliinissä ja Bonnissa, mutta 1870 hänen oli kuitenkin lähdettävä Bonnista asepalvelukseen Saksan–Ranskan sotaan.
Sodan jälkeen hän työskenteli lyhyesti yrityksessä ”Aktien-Gesellschaft für Anilin-Fabrikation” (myöhemmin ”Agfa”), ja vuonna 1872 hän palasi Bonniin, jossa hän työskenteli 19 vuotta. Hänestä tuli ensin assistentti orgaanisen kemian laboratoriossa, sitten dosentti, ja vuonna 1876 hänet nimitettiin ylimääräiseksi professoriksi. Kun farmakologian professorin virka vapautui vuonna 1879, hänen oli pakko ottaa se haltuunsa, mikä pakotti hänet erikoistumaan tähän suuntaan. Hän tutki C10H16-ryhmän eri jäsenten monimuotoisuudesta. Näitä yhdisteitä kutsuttiin tuolloin useilla eri nimillä terpeenistä kamfeeniin, sitreeniin, karveeniin, sineniin, kajuputeeniin, eukalyptiiniin, hesperidiiniin jne. Käyttämällä yleisiä reagensseja, kuten kloorivetyä ja bromidia, hän onnistui karakterisoimaan näiden yhdisteiden rakenteelliset erot. Vuotta myöhemmin hän pystyi osoittamaan, että monet niistä olivat todellakin identtisiä.
Wallachin monet tulokset kertovat hänen käytännön taidoistaan: hän luotti enemmän huolellisesti suoritettuihin kokeisiin kuin teoreettisiin pohdintoihin.
Vuonna 1889 hänet nimitettiin Victor Meyerin seuraajaksi Wöhlerin professoriksi, mikä teki hänestä samalla Göttingenin kemian instituutin johtajan. Hän jäi eläkkeelle näistä tehtävistä vuonna 1915, kun ensimmäisen maailmansodan alussa kuusi hänen avustajaansa kaatui taisteluissa.
Opera Software

Opera Limited on norjalainen ohjelmistoyritys, joka on tullut tunnetuksi Opera-nimisestä verkkoselaimestaan.
Historia.
Alun perin Opera Software aloitti toimintansa tietoliikenneyritys Telenorin tutkimusprojektina vuonna 1994. Jon Stephenson von Tetzchner ja Geir Ivarsøy perustivat Opera Softwaren itsenäisenä yrityksenä 20. elokuuta 1995. Ensimmäinen julkinen versio Opera-selaimesta, 2.1, julkaistiin Windowsille vuonna 1997.
Opera Software laski osakkeensa liikkeelle helmikuussa 2004 ja listautui Oslon pörssiin 11. marraskuuta 2004.
Opera Mini esiteltiin elokuussa 2005 Java ME -pohjaisen www-selaimen matkapuhelimille. Sitä markkinoitiin mobiiliverkko-operaattoreille, joka mahdollisesti tarkoittaa sitä, että yritys on suuntautumassa liikevaihdonnalliseen liiketoimintaan. Tällöin Opera Software ei olisi niin riippuvainen mainospohjaisista ja ilmaiseksi jaeltavista internetohjelmista.
Opera Software tiedotti 20. syyskuuta 2005, että se poistaisi mainokset selaimestaan mutta jättäisi sen käytön yhä ilmaiseksi. Vaikka Operan lataus ja käyttö oli ollut aiemmin ilmaista, siinä oli mainospalkki niin kauan, kunnes käyttäjä hankki selaimelle lisenssin. Palkki poistettiin, jotta selain houkuttelisi enemmän käyttäjiä. Opera Software kuitenkin laskuttaa useissa matkapuhelimissa käytettävän Opera Mobilen käytöstä.
Opera ilmoitti 10. toukokuuta 2006, että se ryhtyy yhteistyöhön Nintendon kanssa kehittääkseen www-selaimen Nintendon pelikonsolille Wiille. Aikaisemmin helmikuussa Opera Software oli jo ilmoittanut tuovansa Nintendo DS:lle Operan selaimen, jolle sittemmin annettiin nimeksi Nintendo DS Browser. Wiin Opera-selaimen betaversio julkaistiin 22. joulukuuta 2006.
Helmikuussa 2016 kiinalainen sijoitusrahasto Golden Brick Silk Road osti Opera Softwaren 1,2 miljardilla dollarilla eli noin miljardilla eurolla. Kiinalaisyhtiön tarjous on 53 prosenttia korkeampi kuin Operan pörssikurssi helmikuun 4. päivänä.
Opera listautui Nasdaqiin heinäkuussa 2018 keräten listautumisannissa noin 115 miljoonaa dollaria.
Kreikan drakma

Drakma ( &lt; , ”kourallinen”) oli Kreikan rahayksikkö ennen euron käyttöönottoa. Drakman laskennallinen suhde euroon on 1 € = 340,750 drakmaa, sen lyhenne oli Δρ ja valuuttatunnus GRD. Drakma jakautui 100 leptaan, mutta inflaation takia leptaa käytettiin korkeintaan kirjanpidollisesti.
Drakhma oli alun perin antiikin kreikkalainen painomitta ja rahayksikkö. Nykyisen Kreikan valtion itsenäistymisen jälkeen vuonna 1832 maan rahayksikkö nimettiin antiikin aikaisen yksikön mukaan. Nykyaikainen drakma uudistettiin vuosina 1944 ja 1954. Uudistukset tehtiin inflaation takia.
Kreikkalainen Euroopan unionin komission jäsen María Damanáki ilmoitti toukokuussa 2011 verkkosivuillaan, että Kreikka voisi velkakriisin takia palata drakman käyttöön eurosta. Näin voisi käydä, jos Kreikka ajautuu maksukyvyttömäksi. Kreikka pyrkii kuitenkin kansainvälisen luottokelpoisuutensa säilyttämisen takia pysymään eurossa.
Käytössä olleet rahat.
Ennen euron käyttöönottoa käytössä olleet kolikot:
Ennen euron käyttöönottoa käytössä olleet setelit:
Luxemburgin frangi

Luxemburgin frangi, valuuttatunnukseltaan LUF, oli Luxemburgin rahayksikkö ennen vuonna 2002 tapahtunutta euron käyttöönottoa. 
Luxemburg oli muodostanut 1920-luvulla valuuttaunionin Belgian kanssa, minkä vuoksi Luxemburgin frangin arvo oli yksi yhteen Belgian frangin kanssa. Valuuttaunionin ansiosta kummankin maan valuuttaa sai käyttää molemmissa maissa. Luxemburgin frangisetelit ja -kolikot olivat kuitenkin suhteellisen harvinaisia Belgian frangin rinnalla. 
Luxemburgin frangi jakaantui 100 centimeen. 1 € = 40,3399 Luxemburgin ja Belgian frangia.
Esa Väliverronen

Esa Tapani Väliverronen (s. 3. toukokuuta 1957 Rautio) on suomalainen viestinnän professori Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa. Hänen alaansa ovat yhteiskuntatieteellinen mediatutkimus ja tieteentutkimus. 
Väliverronen väitteli yhteiskuntatieteiden tohtoriksi Tampereen yliopistossa vuonna 1996, ja hänen väitöskirjansa aiheena olivat Lapin metsätuhot ympäristöuhkana mediassa. Ennen tutkijan uraansa hän työskenteli toimittajana. 
Väliverronen on kirjoittanut useita kirjoja mediasta, journalismista sekä tieteen julkisuudesta ja johtanut monia tutkimushankkeita. Väliverrosen viimeisimpiä tutkimushankkeita ovat "Tutkijan sananvapaus ja julkinen asiantuntijuus" (Koneen säätiö, 2017–2019), "Mediating Expertise: public debates on health" (Suomen Akatemia, 2019–2022) ja "Koronakriisin julkinen dynamiikka" (Helsingin Sanomain säätiö, 2020–2022). 
Väliverrosen ja Kai Ekholmin toimittama teos "Tieteen vapaus &amp; tutkijan sananvapaus" (Vastapaino) sai Vuoden tiedekirja -palkinnon 2021. Yhdessä Janne Seppäsen kanssa kirjoitettu Mediayhteiskunta: viestintä ja valta huomiotaloudessa (Vastapaino 2024) käsittelee median muutosta alustatalouden aikakaudella.
Väliverronen toimi Tiedonjulkistamisen neuvottelukunnan puheenjohtajana 2021-2024. Lisäksi hän on osallistunut Tieteen tiedotus ry:n teettämän Tiedebarometrin laatimiseen vuodesta 2019 lähtien. Tiedebarometri kartoittaa suomalaisten tiedettä koskevia asioita kolmen vuoden välein. Hän on johtanut tohtoriopiskelijoille Helsingin yliopistossa suunnattua tiedeviestinnän koulutusta vuodesta 2003 lähtien. Koulutus sai Skepsis ry:n Sokrates -palkinnon tieteen edistämisestä vuonna 2013.
Valmennuskurssi

Valmennuskurssi on kurssi, jonka tarkoituksena on auttaa ja tukea pääsykokeisiin tai ylioppilaskirjoituksiin lukemisessa ja valmistautumisessa. 
Valmennuskursseilla oppilaalle tarjotaan yleensä valmis opiskelumateriaali, joka esittelee pääsykokeeseen tarvittavan sisällön pedagogisesti jaotellussa muodossa sekä tehtäviä, jotka valmentavat pääsykoetta varten. Tämän lisäksi kurssille kuuluu lähiopetusta sekä mahdollisesti harjoitteita netissä tai muita kokeeseen valmistavia harjoitteita.
Kurssien hinnat vaihtelevat, mutta yleensä ne nousevat tuhansiin euroihin. Joissakin kursseissa on takuu, joka takaa, että osa hinnasta maksetaan takaisin, mikäli osallistuja ei pääse sisään oppilaitokseen. Opetusministeriö on ottanut kielteisen kannan yliopistojen henkilökunnan osallistumiseen valmennuskurssien toimintaan sekä tilojen käyttämiseen valmennuskurssitoimintaan. Opettajat kursseilla ovat usein opiskelijoita, mutta joillakin kursseilla opettajina toimivat myös tohtorit.
Tarjolla on myös ilmaisia pääsykoeoppaita, joiden tarkoitus on vähentää maksullisten ja usein suurissa kaupungeissa järjestettävien valmennuskurssien hakijoita maantieteellisesti ja taloudellisesti epätasa-arvoistavaa vaikutusta. 
Valmennuskursseja järjestävät sekä ainejärjestöjen yritykset että yksityiset tahot.
Valmennuskurssien kritiikkinä voi kyseenalaistaa opiskelijavalinnan rehellisyyden kun vertauksena käyttää työhaastattelua, johon toiset saavat rahallisesti hyötyvältä sisäiseltä taholta ennakkokoulutusta ja toiset eivät.
Mike Sexton

Mike Sexton (22. syyskuuta 1947 – 6. syyskuuta 2020) oli yhdysvaltalainen pokeriammattilainen, joka tunnettiin erityisesti World Poker Tourin televisiokommentaattorina.
Varhaiset vuodet.
Sexton oli nuoruudessaan telinevoimistelija ja hän valmistui Ohion osavaltion yliopistosta (Ohio State University) pääaineenaan julkiset virkistysalueet. Hän pelasi pokeria ahkerasti jo collegessa samoin kuin bridgeä, jota hän myös opetti kursseilla Pohjois-Carolinassa.
Sexton liittyi Yhdysvaltain maavoimien 82. maahanlaskudivisioonaan vuonna 1970. Divisioona oli kuitenkin juuri palannut Vietnamista ja näin Sexton ei osallistunut sotatoimiin. Sotilasuran jälkeen Sexton työskenteli myyntiedustajana ja tanssinopettajana, kunnes aloitti pokeriammattilaisuuden vuonna 1977. 
Vaikka Sexton pelasi usein turnauksia, hän ei koskaan pystynyt osallistumaan World Series of Pokerin tapahtumiin, sillä Sexton valmensi myös Little Leaguen baseballjoukkueita – näiden kahden aikataulut menivät päällekkäin. Vuonna 1985 Sexton muutti Nevadaan keskittyäkseen pokeriin täyspäiväisesti.
Pokeriura.
World Series of Pokerissa Sexton voitti uransa ainoan rannekkeen toukokuussa 1989 $1,500 Seven-Card Stud Split -turnauksessa. Sextonilla oli WSOP:sta lukuisia rahasijoja - 43 rahasijallaan hän jakaa vuoden 2007 WSOP:n jälkeen kaikkien aikojen tilastossa kahdeksatta tilaa. WSOP:n pääturnauksessa hän oli parhaimmillaan kahdestoista (vuonna 2000). 
Vuonna 2003 Sexton voitti Pariisissa Euroopan kaksinpelimestaruuden (European Heads Up Championships). Kisan ykköspalkinto oli 65 000 euroa. Kesäkuussa 2006 Las Vegasissa hän otti miljoonan dollarin arvoisen voiton WSOP Tournament of Champions no limit texas hold 'em -turnauksessa. Kisan kakkonen oli Daniel Negreanu ja kolmas Mike Matusow.
Sexton tunnettiin kuitenkin parhaiten muusta työstään pokerin parissa; World Poker Tourin pääkommentaattorina ja PartyPoker.com:n, yhden maailman suurimmista nettipokerihuoneista, edustajana. Sexton oli myös yksi Tournament of Champions of Poker -turnauksen perustajista (Sextonin vuonna 2006 voittaman kisan edeltäjä). Hän myös kirjoitti artikkeleita "Card Player" ja "Gambling Times" -lehtiin. Sextonin uraa kunnioitettiin kun hänet valittiin Poker Hall of Fameen lokakuussa 2009
Syyskuussa 2020 Sextonin pokeriuran turnauspalkkiot ylittivät 6,7 miljoonaa dollaria.
Sexton kuoli 6. syyskuuta 2020 eturauhassyöpään.
Linnainmaa

Linnainmaa on noin 6 000 asukkaan kaupunginosa Itä-[[Tampere]ella, noin kuuden kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Linnainmaan rakennuskanta koostuu lähinnä 1950–1960-luvuilla rakennetuista omakotitaloista sekä uudemmista omakoti-, kerros- ja rivitaloista.
Historia.
Linnainmaan nimen alkuperä tulee alueella vaikuttaneelta Linna suvulta, jolta Tampereen kaupunki pakkolunasti maat. Viimeinen maanomistaja oli [[Antti Linna]]. Heidän kartanonsa piha-alue on nykyään puistoalueena. [[Isojako|Isonjaon]] pöytäkirjoissa vuodelta [[1785]] mainitaan "Linnama"-niminen pelto, joka oli usean [[Messukylä]]n talon yhteisomistuksessa; nimi voi täten viitata Linnan kantatilaan. Toisaalta pellon nimi on voinut olla myös "Liinamaa" eli pelto, jolla on viljelty [[pellava]]a. Länsimurteissa pellavasta on käytetty nimitystä "liina" ([[ruotsin kieli|ruots.]] "lin") ja seudulla on tiettävästi viljelty pellavaa jo 1700-luvulla, minkä pohjalta voi olettaa kirjoitusasun "Linnama" olleen suomen kieltä taitamattoman kirjurin virheellinen merkintä. Myös kaupunginosan nykyinen nimi on epätarkka, sillä vanhat paikkakuntalaiset ovat käyttäneet nimitystä "Jussilan alue" siellä sijainneen Jussilan tilan mukaan. Linnainmaan ensimmäinen [[asemakaava]] vahvistettiin vuonna [[1955]] ja alueelle on 1970-luvulta lähtien syntynyt omakoti-, rivi- ja kerrostaloasutusta. Kadunnimistössä Alanikkilänkatu, Hannulankatu, Jussilankatu, Kirviälänkatu ja Ylinikkilänkatu viittaavat vanhoihin kantataloihin; Kirviälä oli 1960-luvulla esillä yhtenä vaihtoehtona kaupunginosan nimeksi.
Väestö.
Linnainmaalla asuvien keski-ikä on 40,9 vuotta. Suurin ikäryhmä on 30-49-vuotiaat. Kaupunginosan asukkaista suurin osa on työssäkäyviä, toiseksi eniten on eläkeläisiä. 
Äänestäminen.
Taulukossa on lueteltu Linnainmaan äänestysalueen tulokset vuoden [[Eduskuntavaalit 2015|2015 eduskuntavaaleissa]].
Palvelut.
[[Linnainmaan koulu]] on luokat 1-9 käsittävä peruskoulu. Linnainmaan terveysasema palvelee alueen asukkaita.
Linnainmaan kaupalliset palvelut ovat keskittyneet 1990-luvulta lähtien lähelle Tampereen itäisen ohikulkutien ja [[Valtatie 12|Lahdentien]] risteysaluetta. Kaupunginosan uudesta keskustasta, [[Koilliskeskus|Koilliskeskuksesta]], kehitetään Tampereen kolmatta aluekeskusta, joka palvelee linnainmaalaisten lisäksi myös muiden itäisten kaupunginosien asukkaita. Linnainmaalla on ympäri vuorokauden avoin [[Prisma (kauppaketju)|Prisma]] sekä [[K-Citymarket]], joiden yhteydessä toimii niin kaupallisia kuin julkisia palveluita.
Linnainmaa kuuluu [[Messukylän seurakunta|Messukylän seurakuntaan]]. Alueella sijaitsee seurakuntatalo.
Linnainmaalle aukesi uusi [[Lidl]] 9.9.2021
Liikenne.
Linnainmaata palvelee Tampereen joukkoliikenteen bussilinjat 6, 7, 17, 18, 28, 29, 37, 38 ja 90.
Tampereen itäinen ohikulkutie rajaa Linnainmaan lännessä, ja [[valtatie 12]] pohjoispuolella.
Aiheesta muualla.
[[Luokka:Linnainmaa|*]]
Mount Erebus

Mount Erebus on maailman eteläisin toimiva tulivuori. 
Erebus luetaan rakenteellisesti kerrostulivuoriin. Vuoren korkeus on 3 794 metriä merenpinnasta. Se sijaitsee Rossinsaarella kolmen inaktiivisen tulivuoren kanssa. Tulivuoren purkautuminen on ollut yhtäjaksoista ainakin vuodesta 1972, ja sen on sanottu muistuttavan siinä mielessä Strombolia. 
Etelämantereen tutkija James Clark Ross löysi tulivuoren vuonna 1841 ja huomasi myös sen toimivuuden. Vuori on nimetty Rossin laivan "Erebuksen" mukaan; nimi viittaa kreikkalaisen mytologian jumalaan Erebokseen.
Myös toinen Rossinsaaren tulivuori, Mount Terror, on saanut nimensä Rossin retkikunnan aluksen mukaan. 
Ensimmäisinä vuoren huipulle kiipesivät Sir Ernest Shackletonin retkikunnan jäsenet vuonna 1908.
Isänmaan toivot

Isänmaan toivot on suomalainen komediasarja, jota esitettiin televisiokanava Nelosella kolme kautta vuosina 1998–2002. Sarjan kirjoitti Timo Varpio ja ohjasi Aku Louhimies.
Sarjan tunnusmusiikkina oli Ultra Bran kappale "Älä soita tänne enää koskaan".
Sarjan idea.
"Isänmaan toivot" kertoi kämppisten Vellun, Antin, Henrikan ja Titan elämästä, työstä ja vapaa-ajasta. Sarjan yksittäisissä jaksoissa ovat esiintyneet myös muun muassa Tommi Rinne, Mikko Kouki, Jukka Rasila, Tapio Hämäläinen, Kristiina Elstelä ja Ville Myllyrinne.
Kangasjärvi (Kestilä)

Kangasjärvi on Kestilän luoteispuolella Siikalatvan kunnassa sijaitseva pieni järvi, jonka korkeus merenpinnasta on 101,4 metriä ja pinta-ala 12 hehtaaria. Se kuuluu Siikajoen päävesistöön. Järven rannalla sijaitsee kunnan ylläpitämä leirintäalue ja uimaranta.
Suomessa on 38 Kangasjärvi-nimistä järveä, joista suurin on Mikkelin Kangasjärvi.
Veitsikala

Veitsikala ("Gymnotus carapo") on n. 60 senttimetriä pitkä kala, joka elää sameavetisissä joissa Etelä-Amerikassa ja käyttää sähköelintään suunnistukseen. Veitsikala on sukua sähköankeriaalle ("Electrophorus electricus"), mutta ei pysty tuottamaan läheskään yhtä voimakasta sähkökenttää.
Veitsikala kasvaa noin 60 cm pitkäksi. Sen vartalon etuosa on lieriömäinen, takaosa litteä. Nuoret yksilöt ovat pohjaväriltään keltaisia tai ihonvärisiä, ja niissä on muutamia leveitä pystyraitoja. Kalan ikääntyessä sen yleisväri tummenee ja raitojen määrä kasvaa.
Veitsikaloja pidetään joskus akvaarioissa. Se on luonnostaan yöaktiivinen, mutta jos valaistus on himmeä, se voi oppia liikkumaan päivisinkin. Veitsikala syö kaloja ja äyriäisiä ja nuorena pieniä selkärangattomia.
Lohikäärme (Arda)

Lohikäärmeet ovat J. R. R. Tolkienin luomassa Keski-Maassa toistaiseksi suurin mahti maailmassa. 
Lohikäärmeet syntyivät Ensimmäisellä ajalla, kun Morgoth loi ne Angbandin syövereissä. Lohikäärmeitä oli kolmenlaisia. Oli niitä, jotka kiemurtelivat kuin käärmeet, jättimäisen liskon kaltaisia, jotka kulkivat jalan, ja lentävät lohikäärmeet, joilla oli suuret, lepakon kaltaiset siivet. Ja nämä kaikki jaoteltiin vielä kahteen alaryhmään, jotka olivat hyykäärmeet, jotka eivät syösseet tulta, ja tulikäärmeet (quenyaksi "urulóki", yksikkö "urulókë"). Hyykäärmeet taistelivat kynsin ja hampain, kun taas tulikäärmeet kykenivät sylkemään tulta.
Siivekkäiden lohikäärmeiden siipien pauke saattoi synnyttää pyörremyrskyjä, niiden häntä oli kuin ruoska, kynnet kuin keihäät ja suomut kuin paksut kilvet. 
Tämän lisäksi niillä oli todella tarkka näkö, erittäin tarkka kuulo sekä vielä näitäkin tarkempi hajuaisti. Lohikäärmeet ovat myös erittäin älykkäitä ja niillä oli tapana esittää arvoituksia, sillä ne arvostivat toisia älykkäitä olentoja. 
Lohikäärmeet elivät luultavasti ikivanhoiksi, kääpiöitäkin ja kukaties haltioitakin vanhemmiksi ja niiden ikä toi niille nokkeluutta ja älyä, mutta ei koskaan viisautta. Lohikäärmeiden äly antoi periksi vihalle, ahneudelle, petokselle ja turhamaisuudelle. Lohikäärmeet inhosivat vettä ja ne pitivät enemmän pimeydestä kuin valosta. Niiden veri oli myrkyllistä ja ne hehkuivat jalokivien kaltaista valoa. Lohikäärmeiden silmät kipinöivät ja kun ne suuttuivat, niiden silmät leiskuivat punaisia vihan salamoita. Niiden katse saattoi myös lumota varomattoman uhrin, joka katsoisi niitä silmiin.
Tiikerilapamonni

Tiikerilapamonni ("Pseudoplatystoma fasciatum") on Amazonin jokialueella elävä runsaslajisen antennimonnien ("Pimelodidae") heimon edustaja. Sen kuono on päältä litteä, ja suun ympärillä on viiksisäikeitä, joista kaksi on erityisen pitkiä. Hoikka ruumis on mustaraidallinen, mistä lajin nimikin on peräisin, ja kuono ja evät ovat täplikkäät. Tiikerilapamonni on kotiseuduillaan suosittu ruokakala. Sitä pidetään myös joskus todella suurissa akvaarioissa.
Ravinto.
Tiikerilapamonnin tiedetään olevan pohjakala, joka etsii viiksisäikeidensä avulla pohjasta selkärangattomia ja pikkukaloja. Syötyään kunnolla se sulattelee ruokaansa muutaman päivän ajan. Toisin kuin monet muut heimonsa lajit, se ei näytä syövän lainkaan kasviperäistä ravintoa, kuten puista putoavia siemeniä.
Metsäorvokki

Metsäorvokki ("Viola riviniana") on orvokkien ("Viola") sukuun kuuluva monivuotinen ruohovartinen kasvi.
Metsäorvokki on 10–25 cm korkea, ja sen terälehdet ovat siniset, valkotyviset, joskus harvoin täysin valkoiset. Terälehtiä on 5, joista 2 osoittaa ylöspäin ja 3 alaspäin. Juurakko on pysty. Lehtiruusukkeesta kohoavat lehdet ovat 2–4 cm leveitä, herttamaisia, ja väriltään puhtaanvihreitä. Kasvin varsi ja lehtiruodit ovat tavallisesti kaljuja.
Metsäorvokki on hermafrodiitti eli kaksineuvoinen. Sen kukkia pölyttävät monet pistiäiset ja perhoset. Sen siemenet karisevat touko-kesäkuussa.
Metsäorvokki kasvaa yleisenä suurimmassa osassa Eurooppaa. Suomessa se kasvaa Etelä-Suomessa yleisenä tuoreissa metsissä, lehdoissa, reheväpohjaisilla niityillä ja tienvarsilla. Pohjanmaalla se on harvalukuinen ja puuttuu Lapista aivan eteläosia lukuun ottamatta. Metsäorvokki kukkii touko-kesäkuussa.
Lajinimensä "riviniana" metsäorvokki on saanut saksalaisen kasvitieteilijän August Quirinus Rivinuksen mukaan.
Metsäorvokki muistuttaa lehto-orvokkia ("Viola mirabilis") ja aho-orvokkia ("Viola canina"). Etelä-Suomessa tavataan metsäorvokin ja hietaorvokin ("Viola rupestris") risteymää ("Viola riviniana" × "rupestris").
Grunion

Grunion ("Leuresthes tenuis") on noin 19 senttimetrin pituinen kala, joka kuuluu hopeakylkikalojen lahkoon ("Atheriniformes"). Se elää Tyynessämeressä Kalifornian rannikolla. Grunionin selkäevät ovat hyvin pienet, ja ne ovat lähellä pyrstöä.
Lisääntyminen.
Grunionien lisääntyminen on riippuvainen vuorovesirytmistä. Ne nousevat maalis-elokuussa hiekkarannalle tulvavuoksen ollessa korkeimmillaan, parittelevat ja jättävät munat hiekalle. Kahden viikon päästä seuraavan tulvavuoksen aikaan poikaset kuoriutuvat ja huuhtoutuvat aaltojen mukana mereen.
Organogeneesi

Organogeneesi on alkionkehityksen vaihe, jonka aikana kudokset ja elimet erilaistuvat. Se alkaa gastrulaation jälkeen, ihmisalkiossa neljän viikon ikäisenä ja päättyy yhdeksänteen viikkoon. Lähekkäisten solujen vuorovaikutukset, induktiot, ohjaavat solut erilaistumaan tiettyyn suuntaan. 
Vaiheet.
Organogeneesi alkaa keskushermoston erilaistumisella, kun mesodermin solut indusoivat ektodermin soluja. Tämä primaari-induktio käynnistää mesenkyymin ja epiteelin välisen vuorovaikutuksen. Solujen välisen viestinnän seurauksena määräytyy asteittain solujen lopullinen erilaistumissuunta. 
Karkeasti jaoteltuna ektodermista kehittyy hermosto, iho ja sen johdannaiset sekä osin aistimet. Mesodermista sen sijaan kehittyvät lihaksisto, verenkiertojärjestelmä, tukikudos, sukurauhaset ja monet sisäelimet ja endodermista hengitystiehyet, ruoansulatuskanava ja ruoansulatusrauhaset. Monet elimet kuitenkin sisältävät soluja useammasta kuin yhdestä alkiokerroksesta.
Solujen välinen viestintä.
Soluilla on oltava kyky, kompetenssi, vastaanottaa signaali ja kehittää sille vaste. Viestinnälle on tyypillistä induktiokohtien poikittaiset yhteydet, cross talk, jolloin yksi kehityskohta voi saada useita signaaleja eri puolilta alkiota yhtä aikaa.
Induktiot ovat usein parakriinista kasvutekijöiden tai solun ulkoisen tilan välittämää, jukstakriinistä, viestintää. Tunnetuimpia kasvutekijöitä ovat FGF:t, Wnt:t, Hedgehogit, TGF-β ja Notch-molekyylit. Kasvutekijöillä on paljon erilaisia tehtäviä alkion eri kehitysvaiheissa. Homeobox-geenit vaikuttavat eri kudosten ja elinten keskinäiseen sijaintiin sekä muotoon. Solun vaste induktioon voi olla myös apoptoosi.
Friedrich August Stüler

Friedrich August Stüler (28. tammikuuta 1800 Mühlhausen – 18. maaliskuuta 1865 Berliini) oli preussilainen rakennusmestari ja aikansa arvovaltaisimpia berliiniläisiä arkkitehteja. Stülerin merkittävimpänä rakennuksena pidetään Berliinin Museumsinselilla sijaitsevaa Neues Museumia. Hän suunnitteli myös Berliner Stadtschlossin pääsisäänkäynnin yllä olevan kupolin.
Työskenneltyään aluksi Karl Friedrich Schinkelin johdolla ja yksityisarkkitehtinä Stüler yleni Fredrik Vilhelm IV:n aikana ja tämän suosiossa vähitellen korkeimpiin asemiin. Forum Fredericianumin täydennykseksi aiottua Berliinin tuomiokirkkoa varten Stüler valmisti kolme ehdotusta, jotka jäivät kuitenkin toteutumatta. Gotiikka ja renessanssi olivat Stülerin mielityylejä.
Stüler oli hyvin tuottelias. Hän suunnitteli muun muassa Heinrich Strackin 1876 loppuun saattaman Berliinin Kansallisgallerian, joka ei kuitenkaan rakenteeltaan täyttänyt silloisia museorakennuksen vaatimuksia. Lisäksi hän suunnitteli Berliiniin Matthäus-, Jakob-, Markus- ja Bartholomäus-kirkot ja Berliinin ulkopuolelle Frankfurt am Mainin Vanhan Pörssin, Georg Adolf Demmlerin 1844 aloittaman Schwerinin linnan päättämistyöt (Heinrich Strackin kanssa), Tukholman Kansallismuseon (1850–1865, venetsialaista renessanssia), Königsbergin yliopiston (1862), Budapestin akatemiapalatsin (1862–1864) sekä lukuisia linnoja (esim. Stolzenfelsin linna, Schinkelin pohjat) ja huviloita.
Kalevan Rasti

Kalevan Rasti on vuonna 1950 perustettu joensuulainen suunnistusseura. Seura on tullut tunnetuksi panostuksestaan suunnistustaidon kehittämiseen ja menestyksestään viestisuunnistuksessa. 2000-luvulla Kalevan Rasti on ollut Suomen menestyksekkäin suunnistusjoukkue kuudella Jukolan viestin voitollaan. Seuran lyhennys on KR. Puheenjohtaja toimii Hannu Airila.
Ulkomaalaiset suunnistajat Jukolassa.
Kalevan Rastin joukkueessa ovat suunnistaneet muun muassa seuraavat ulkomaalaiset urheilijat:
Jukolan Viestissä
 Venlojen viestissä
Kuntosuunnistus.
Kalevan Rasti järjestää kaikille avoimia kuntosuunnistuksia eli iltarasteja viikoittain Joensuun lähiympäristön monipuolisissa maastoissa huhti-lokakuussa.
Kisaisännyyksiä.
Kalevan Rasti oli järjestämässä vuosien 1982 ja 2000 Jukolan viestiä. Molemmat järjestettiin Liperin Pärnävaaralla. KR järjesti vuoden 2017 Jukolan viestin Enon kirkonkylän kupeessa Harpatinvaaran ympäristössä. 
Vuonna 2006 seura järjesti Fin5-suunnistusviikon sekä tarkkuussuunnistuksen ja pyöräsuunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut Joensuun ympäristön suppa- ja harjumaastoissa.
KR on isännöinyt useita SM-kilpailuja Pohjois-Karjalan maastoissa.
Sotilasfarssi

Sotilasfarssi on sotilaselämää parodioiva elokuva. Yleensä sotilasfarssissa ollaan varusmiespalveluksessa tai kertausharjoituksissa, harvemmin varsinaisessa sotatilanteessa.
Sotilasfarssi oli 1950-luvulla Suomessa yleinen elokuvatyyppi. Fennada-Filmi valmisti vuosina 1952–1958 seitsemän elokuvan sarjan. Myös Suomen Filmiteollisuus tuotti vuosikymmenien mittaan useita sotilasfarsseja, kuten esimerkiksi "Serenaadi sotatorvella" ja "Majuri maantieltä". Itse asiassa yhtiö tuotti kymmenvuotiskaudella 1949–1959 enemmän sotilasfarsseja kuin Fennada-filmi, mutta tuotanto ei ollut niin säännöllistä, sotilasfarssi vuodessa, vaan välillä oli vuosia, ettei valmistunut yhtään ja jonakin vuonna valmistui kaksi. Sotilaselämän parodiointi oli suosittua myös muissa tuon ajan suomalaisissa elokuvissa. Kasarmiolot ja kantahenkilökuntaan liitetyt stereotypiat olivat tuttuja lähestulkoon jokaiselle miespuoliselle suomalaiselle, ja tästä saattoi ammentaa aiheita moniin elokuviin.
Sotilasfarssien asetelmat olivat eri elokuvissa melko samanlaisia. Lemmenjuonia punottiin oman sosiaaliluokan sisällä. Aliupseeri ja varusmiehet heilastelivat yleensä upseerin kotiapulaisen kanssa, ja usein nokkela varusmies vei voiton tyhmähköstä, savolaisesta vääpelistä. Komentajan tytär sitten sai seuraa nuorista ja komeista upseereista tai koulutetuista, fiksuista rivimiehistä.
Sotilasfarsseissa näyttelivät samat näyttelijät yleensä tietynkaltaisia rooleja. Varusmiesrooleissa olivat useimmiten Lasse Pöysti, Tommi Rinne, Sakari Halonen, Leo Jokela, Seppo Kolehmainen, nuori Spede Pasanen ja "ensimmäisessä aallossa" 1930-luvun lopulla Kaarlo Angerkoski. Aliupseerirooleissa esiintyivät usein Reino Valkama, Pentti Viljanen, Pentti Irjala ja Santeri Karilo. Viljasta lukuun ottamatta he näyttelivät tosin välillä korkeitakin upseereita. Upseerirooleissa näytteli erityisesti Kullervo Kalske, mutta useampia rooleja oli myös Paavo Jänneksellä, Uuno Montosella, Veikko Uusimäellä ja pari myös Tauno Palolla, Helge Heralalla ja Uljas Kandolinilla. Heikki Heino näytteli sekä varusmiestä että upseeria. Kullervo Kalskeen roolit sotilasfarsseissa alkoivat vuonna 1939 ratsumestari (kapteenia vastaava ratsuväen arvo) Kyrön roolissa elokuvassa "Punahousut" ja päättyivät 27 vuotta myöhemmin kapteeni Halmeen rooliin elokuvassa "Johan nyt on markkinat". Hänen upseeriroolinsa sotilasfarsseissa olivat joko kapteenin tai luutnantin rooleja.
Lajityypin uudempia tuotoksia ovat "Likainen puolitusina" (1982), "Uuno Turhapuro armeijan leivissä" (1984) sekä viisi "Vääpeli Körmy" -elokuvaa 1990-luvulla.
Dave Hill

David John ”Dave” Hill (s. 4. huhtikuuta 1946 Devon, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilaisen Slade-yhtyeen kitaristi. Hänen tavaramerkkejään olivat mitä kummallisimmat asusteet (esimerkiksi kimaltava nunnakaapu), korkeat platform-kengät sekä Superyob-kitara.
Vuonna 1962 Hill perusti koulukavereidensa kanssa Cliff Richardin kappaleen mukaan nimetyn yhtyeen "The Young Ones". Yhtye soitti lähinnä Chuck Berryn ja The Shadowsin covereita. The Young Onesin jälkeen Hill oli mukana kokoonpanossa nimeltä "Brad Ford and The Sundowners", joka saavutti paikallista julkisuutta ja keikkaili ahkerasti. Hill soitti samaan aikaan myös vanhemmille kuulijoille suunnatussa tanssimusiikkiyhtyeessä. Seuraavaksi "The Vendors" -nimisen yhtyeen manageri huomasi Hillin lahjat, ja koesoitossa Hill teki vaikutuksen Chuck Berry -riffeillään. "The Vendorsissa" Hill tapasi ensi kertaa tulevan yhtyetoverinsa, myöhemmin Slade-yhtyessä rumpuja soittaneen Don Powellin. 
1980-luvun loppupuolella Sladen toiminnan hiipuessa Hill jatkoi musiikillista uraansa kirjoittamalla uusia kappaleita ja toimimalla myöhemmin Slade II -yhtyeen kitaristina.
Thierry Gueorgiou

Thierry Gueorgiou (s. 30. maaliskuuta 1979) on ranskalainen 14-kertainen suunnistuksen maailmanmestari. Gueorgiou asuu Ruotsissa avopuolisonsa Annika Billstamin kanssa. Hän edusti joensuulaista Kalevan Rastia vuosina 2000–2017.
Gueorgiou on voittanut suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailuissa keskimatkan kahdeksan kertaa (2003, 2004, 2005, 2007, 2008, 2009, 2011 ja 2017) sekä sprintin vuonna 2007, pitkän matkan vuosina 2011, 2013, 2014 ja 2015 sekä viestin vuonna 2011. Lisäksi hän on voittanut keskimatkan Euroopan-mestaruuden kolme kertaa (2004, 2006 ja 2008). Jukolan viestin hän on voittanut Kalevan Rastin joukkueessa vuosina 2004, 2005, 2007, 2013 ja 2014 sekä Tiomilan vuosina 2010, 2011, 2013 ja 2014. Tämä tekee hänestä yhden lajin menestyneimmistä urheilijoista.
Gueorgioun meriitteihin kuuluvat myös suunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailun voitot vuosina 2006 ja 2007. Maailmancupin osakilpailuvoittoja hänellä on yhteensä 18. Gueorgiou on ollut ajoittain ylivoimainen varsinkin keskimatkalla, esimerkkinä mainittakoon vuoden 2003 Sveitsin MM-kisojen keskimatkalla hänen voittomarginaalinsa toiseksi tulleeseen oli jopa 2,5 minuuttia.
Guergiou on kotoisin Saint-Étiennestä. Hän aloitti suunnistuksen nelivuotiaana. Teini-ikäisenä hän harrasti suunnistuksen lisäksi maastohiihtoa ja käsipalloa mutta keskittyi sen jälkeen pelkästään suunnistukseen. Hän on suorittanut biologian maisterin tutkinnon yliopistossa. Guergioun isä on toiminut Ranskan suunnistuksen päävalmentajana. Hänen äitinsä toimi opettajana ja kuoli haimasyöpään vuonna 1998. Guergiou sai lapsen vuonna 2017.
Gueorgiou lopetti uransa vuonna 2017. Sen jälkeen hän toimi Ruotsin suunnistusmaajoukkueen valmentajana. Vuodesta 2021 hän on Suomen suunnistusmaajoukkueen päävalmentaja.
Jim Lea

James Whild ”Jim” Lea (s. 14. kesäkuuta 1949 Wolverhampton, Iso-Britannia) on brittiläinen muusikko, joka soitti bassoa, viulua, kitaraa sekä kosketinsoittimia glamrock-yhtyeessä Slade. 
Lapsena Lea soitti sekä klassista musiikkia orkesterissa että kevyempää musiikkia yhdessä koulukavereidensa kanssa. Lea soitti ainakin kolmessa eri yhtyeessä ennen liittymistään "In Betweensiin", jossa Noddy Holder, Dave Hill ja Don Powell jo soittivat. Myöhemmin yhtyeestä kehittyi Slade, jossa hiljaisimpana ja ehkä musiikillisesti lahjakkaimpana Jim Lea räätälöi suurimman osan hiteistä yhdessä laulaja Noddy Holderin kanssa.
Liejukampela

Liejukampela ("Hippoglossoides platessoides") on noin 30–50 senttimetriä pitkä kampela, jonka silmät ovat oikealla kyljellä. Se elää Pohjois-Atlantilla hiekka- ja mutapohjilla 10–400 metrin syvyydessä ja syö esimerkiksi käärmetähtiä, matoja ja rapuja sekä pikkukaloja.
Lisääntyminen.
Pohjoisilla kannoilla kutu tapahtuu kesällä ja eteläisillä keväällä. Munia syntyy kerralla kymmeniä tuhansia, ja ne jäävät kellumaan pintaveteen kunnes kuoriutuvat.
Don Powell

Donald George (Don) Powell (s 10. syyskuuta 1946 Bilston, Staffordshire, Englanti) on englantilainen rumpali. Powell tuli kuuluisaksi englantilaisessa glam rock -yhtye Sladessa.
Lapsena Powell harrasti muun muassa lukemista, liikuntaa ja partiota. Muutamassa yhtyeessä The Rolling Stones- ja The Kinks -covereita soitettuaan Powell liittyi The Vendorsiin, jossa soitti tuleva Slade-kitaristi Dave Hill. 
Myöhemmin Slade-uransa huipulla Powell vaipui noin kolmeksi viikoksi koomaan ajettuaan 4. heinäkuuta 1973 autolla päin rakennuksen seinää tyttöystävänsä kanssa. Tyttöystävä Angela kuoli välittömästi. Vastoin lääkärien odotuksia Powell kuitenkin heräsi koomasta ja toipui erittäin nopeasti ja pääsi palaamaan työhönsä bändikavereiden avustamana. Powell kuitenkin kärsi ja kärsii edelleen muistinmenetyksistä, mitä hän yrittää paikata kirjoittamalla illalla nukkumaan mennessään muistilappuja, joissa kerrotaan hänen olinpaikkansa ja aamulla ensimmäisenä suoritettavat tehtävät.
Vuonna 1993 Powell joutui jälleen auto-onnettomuuteen, mutta selvisi tällä kertaa murtuneella nenällä ja ruhjeilla.
Nykyään Powell asuu Tanskassa nykyisen tyttöystävänsä kanssa.