tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eija Lapinleimu

Eija Liisa Lapinleimu (s. 1969) on suomalainen kauppatieteiden maisteri, kirjailija ja itsehoito-ohjaaja.
Vuonna 2005 Otava julkaisi Lapinleimun elämäkerrallisen esikoisteoksen 10 ja 1/2 gurua. Turun Sanomien kriitikon Kaisa Kurikan mukaan "Kirjasta saa vaikutelman, että Lapinleimu on ehtinyt kärsiä kaikista niistä vaivoista, riippuvuuksista ja fobioista, joita on käsitelty viime vuosien aikakauslehdissä." Julkaisun jälkeen huomattiin, että kirjassa oli plagioitu useita tunnettuja runoilijoita. Lapinleimu oli ottanut runot nimiinsä ilmoittamatta alkuperäistä tekijää. Otavan kustannuspäällikkö Tero Norkola selitti plagiointia sillä, että Lapinleimu oli käyttänyt katkelmia lapsuuden ja nuoruuden päiväkirjoistaan, joihin oli kirjoittanut eri runoilijoiden tekstejä. Eräs väitetysti Lapinleimun lapsuuden päiväkirjasta 1980-luvun alussa otettu runo oli todellisuudessa kuitenkin julkaistu vuosia myöhemmin, vuonna 1990.
Kalevassa Oulun kirjaston entinen kirjastonhoitaja, Turun ammattikorkeakoulun tutkimus- ja kehittämispäällikkö Aulikki Holma piti tapausta osoituksena kustantamisen heikentyneestä ammattitaidosta.
Vuonna 2005 Lapinleimu tuomittiin kahdeksi vuodeksi ja kuudeksi kuukaudeksi vankeuteen törkeästä kavalluksesta. Hän kavalsi 170 000 euroa yhdysvaltalaiselta suuryhtiöltä. Osan rahoista hän siirsi Thaimaahan Koh Samuilla sijaitsevan talon ostoa varten, ja osan hän käytti kouluttautuakseen kehonhallintaa opastavaksi elämäntapaneuvojaksi.
Mauste

Mausteet ovat aineita, joita lisätään ruokaan tuomaan makua tai parantamaan säilyvyyttä. Mausteet voivat olla voimakkaan makuisia tai voimakasaromisia kasvin osia, kasvista eristettyjä ainesosia tai mineraaleja. Maustekasveja käytetään usein hajusteissa ja kosmetiikassa, mutta mausteita on käytetty myös lääkkeinä sekä uskonnollisissa rituaaleissa.
Historia.
Mausteet ovat olleet läsnä ihmisten historiassa hyvin pitkään. Ne olivat yksi kalleimmista asioista, joita käytettiin vaihdon välineinä muinaisina aikoina ja keskiajalla. Mausteet olivat ensisijainen syy siihen, miksi portugalilainen merenkävijä Vasco da Gama purjehti Intiaan. Suurin piirtein samoihin aikoihin, kun Kristoffer Kolumbus löysi Uuden maan, hän kärkkäästi kuvasi uudet löytyneet mausteet mahdollisille sijoittajille.
Erityisesti suolaa on käytetty ruoan säilöntään ja pilaantuneen ruoan maun peittämiseen. Suolattu ravinto säilyy pitkään, ja liottamalla siitä saadaan taas syöntikelpoista.
Suomessa Meira on mausteiden markkinajohtaja. Meiran maustetehdas Helsingin Vallilassa on toiminut vuodesta 1920.
Maustekasvit.
Mausteena käytettävät kasvit luokitellaan useimmiten yrteiksi, sillä maustekasvi ei ole ruokaa, vaan sen tarkoitus on toimia maun antajana. Kasvista voidaan käyttää lehtiä, kukkia, juurta, vartta, kuorta, hedelmiä, marjoja, siemeniä tai eristettyjä aineita. Usein kasvin osat kuivataan paremman säilyvyyden vuoksi ja kuljettamisen helpottamiseksi sekä jauhetaan, jotta niitä olisi helpompi käyttää.
Maustemineraalit.
Ruokasuola (NaCl) on mineraali, jota louhitaan suolakaivoksista tai kerätään merivettä haihduttamalla. Mineraalina sen kutsumanimi on haliitti eli vuorisuola.
Mausteseokset.
Monilla valmistajilla on eri ruokalajeihin käytettäviä mausteseoksia, kuten broilerimauste, pizzamauste ja aromisuola. Niiden tärkeä ainesosa on lisäaine natriumglutamaatti (E621), jonka ansiosta sinänsä mauton ruoka saadaan maistumaan paremmalta.
Maustesuolat ovat mausteseoksia, jotka koostuvat tavallisesta ruokasuolasta ja erilaisista mausteista. Niitä ovat aromisuola, chilisuola, persiljasuola, seesamisuola, sipulisuola, sitrussuola, sitruunasuola, valkosipulisuola, yrttisuola. Yrttisuolassa on suolaa sekä kuivattuja yrttejä jauhettuina. Sellerisuola on myös maustesuola, mutta se ei nimestään huolimatta sisällä ruokasuolaa. Se on mukulasellerijauhe, jolla maustetaan salaatinkastikkeita, tomaattimehua ja vihannesruokia.
Halaaminen

Halaaminen on kosketuksen muoto, jossa kaksi tai useampi henkilöä kietoo kätensä tiukasti toistensa vartaloiden ympärille yleensä rinnan korkeudelta. Useamman yksilön yhteistä halausta sanotaan joukko- tai ryhmähalaukseksi.
Terveysvaikutukset.
Halaamisella on tutkittuja, myönteisiä terveysvaikutuksia. Se tuottaa oksitosiinia, joka lievittää ahdistusta ja vahvistaa ihmisten välistä kiintymystä ja luottamusta toisiinsa. Eräs yhdysvaltalainen yliopistotutkimus osoitti, että koskettaminen muun muassa lieventää kivun tunnetta, alentaa diabeetikoilla veren glukoosiarvoja sekä parantaa syöpäpotilaiden vastustuskykyä.
Halaamisen yhteydessä kehoon välittyy dopamiinia, joka kohottaa mielialaa. Lisäksi halaaminen vapauttaa kehoon endorfiineja sekä serotoniinia, jotka estävät yhdessä alakuloa ja edistävät muun muassa painonhallintaa.
Halaaminen lisää itseluottamusta etenkin lapsilla, ja juuri itseluottamuksen kannalta lapsen on erityisen hyvä saada paljon halauksia vanhemmiltaan. Tällöin hän tuntee olonsa arvostetuksi ja rakastetuksi.
Fenyylihydratsiini

Fenyylihydratsiini on väritön tai vaaleankeltainen aromaattinen yhdiste, joka liukenee veteen. Fenyylihydratsiinin moolimassa on 108,14 g/mol, sulamispiste 19,5 °C, kiehumispiste (hajoaa) 243,5 °C, tiheys 1,1 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 88 °C, itsesyttymislämpötila 174 °C ja CAS-numero 100-63-0. Se on syövyttävä, karsinogeeninen ja myrkyllinen aine. Fenyylihydratsiinista käytetään myös nimiä "hydratsiinobentseeni" ja "monofenyylihydratsiini".
Valmistus ja käyttö.
Fenyylihydratsiinia valmistetaan bentseenidiatsoniumkloridista pelkistimen, esimerkiksi natriumsulfiitin, avulla. Laboratorioissa käytetään usein tina(II)kloridia. Myös aniliini ja klooriamiini reagoivat emäksisissä olosuhteissa muodostaen fenyylihydratsiinia. Yhdistettä käytetään värien ja lääkeaineiden valmistuksessa ja analyyttisenä reagenssina aldehydien ja ketonien toteamiseen.
Hermann Emil Fischer käytti fenyylihydratsiinia sokerien tutkimuksessa, josta hän sai Nobelin kemianpalkinnon.
Marjaniemen majakka

Marjaniemen majakka sijaitsee Hailuodon Marjaniemessä noin 50 kilometrin päässä Oulusta.
Aika ennen majakkaa.
1770-luvulla Oulun porvarit rakensivat Hailuodon länsipuolen väylää varten ensimmäisen puisen 16 sylen korkuisen tunnusmajakan Marjaniemen kärkeen. Tämä majakka kunnostettiin Oulun kauppaseuran aloitteesta 1786 ja 1800. Valtio lunasti 1849 haltuunsa tunnusmajakan ja luotsikohtauspaikan miehittämättömän ns. porttiviitta-aluksen eli porttiprikan. Myrsky vei porttiprikan usein karkuun, ja vuonna 1881 se korvattiinkin rautapoijulla. Puinen tunnusmajakka oli tarkoitus muuttaa valomajakaksi jo vuonna 1854 rakentamalla lyhtykoju ja sinne valolaite peiliheijastimineen. Krimin sota esti suunnitelmat. Sodan jälkeen Marjaniemen tunnusmajakkaa korjattiin taas 1857.
Majakkarakennus ja laitteisto.
1860-luvulla alkaneen majakoiden uudistamishankkeen neljän ensimmäisen joukossa oli Marjaniemi, jonka sai suunniteltavakseen arkkitehti Axel Hampus Dalström yleisten rakennusten ylihallituksesta. Katovuosi 1866 ja sitä seurannut nälänhätä siirsivät majakan ja sen viereen rakennettujen majakanvartijoiden asumusten valmistumisen kesään 1871. Majakan piirustukset olivat tosin valmistuneet jo joulukuussa 1869. Ensimmäisen kerran majakan valo sytytettiin 3. syyskuuta 1871.
Majakkatorni on muurattu tiilestä ja tornin ulkopinta on rapattu valkoiseksi. Tornissa on 110 askelmaa ilman välitasanteita. Majakan korkeus maanpinnasta on 25 metriä ja merenpinnan tasosta 30,2 metriä. Alun perin majakkaan asennettiin Fresnelin järjestelmän mukainen linssilaitteisto, joka näytti valoa 20 sekunnin välein etelän ja koillisen väliseen sektoriin 11 meripeninkulman päähän. Ensimmäinen polttimo toimi naurisöljyllä, jota kului n. 250 litraa vuodessa. Kesällä 1908 se korvattiin kaasuöljypolttimolla, joka pidensi majakan kantomatkaa 16 meripeninkulmaan. Vuonna 1950 majakkaan tuli asetyleenikaasuvalo ja 1962 se sähköistettiin. Vanhat kaasulaitteet asennettiin Säpin majakkaan Porin edustalle. Majakan nykyinen valoteho on 1,36 miljoonaa kandelaa. Vuonna 2025 majakan valonlähteeksi linssin sisälle asennettiin LED-lamppu. Majakan tornin ikkunassa on aiemmin ollut myös Marjaniemen kalasataman väylän lisäloisto: lisäloisto on kuitenkin poistettu ja siitä ovat muistona enää ikkunan värilasit. Majakassa on lisäksi nettikamera.
Toiminta.
Marjaniemessä työskenteli majakkamestari ja kaksi majakanvartijaa aina vuoteen 1962, jolloin majakan viereen rakennettiin myös Marjaniemen luotsiasema. Sitä korjattiin ja laajennettiin 1987 ja siinä toimii Oulun yliopiston Perämeren tutkimuslaitos. Nykyään Marjaniemi on Raahessa sijaitsevan Perämeren luotsiaseman toinen tukiasema, jossa toimii viisi luotsikutterinhoitajaa.
Nebra

Nebra (tai Raneb) oli muinaista Egyptiä 2. dynastian aikaan vuoden 2865 eaa. tienoilla hallinnut faarao.
Nebran hallituskaudesta ei tiedetä juuri mitään, sillä tältä ajalta ei ole löydetty juurikaan kirjallisia merkintöjä. Nebra on kuitenkin ensimmäinen faarao, jonka nimessä on Ra-jumalan nimi. Tämä tarkoittaa mahdollisesti, että Nebra perusti Ra-jumalan kultin.
Mit Rahinasta Memfiksen lähellä on löydetty steela, jossa on Nebran nimi. Tämä merkitsee mahdollisesti sitä, että hänen hautansa sijaitsee (edeltäjiensä tavoin) jossain päin Sakkaraa. Nebran sinetti on löydetty Hetepsekhemwyn haudasta Sakkarassa, joten on mahdollista, että Nebra valtasi haudan itselleen.
Miranda NG

Miranda NG on pikaviestintäohjelma, joka tukee ICQ-, AIM-, Windows Live Messenger-, XMPP- (ja näin myös Google Talk-), Yahoo-, IRC-, Twitter-, Gadu-Gadu-, Tlen- ja Netsend-protokollia. Miranda NG on tehokkaasti muokattavissa ja siihen on valmiina lukuisia lisäosia, joiden avulla Miranda NG tukee vähemmänkin tunnettuja protokollia. Muokattavuuden ansiosta ohjelma on myös kevyt, koska vain halutut protokollat ovat käytössä. Ohjelma on käännetty lukuisille kielille, myös suomeksi.
Miranda IM toimii vain Microsoft Windows -käyttöjärjestelmässä. Projekti aloitettiin 2. helmikuuta 2000.
Miranda IM:n hitaan kehitystahdin vuoksi sen jatkajaksi on aloitettu uusi Miranda NG -projekti.
Maria Kalaniemi

Maria Helena Kalaniemi (s. 27. toukokuuta 1964 Helsinki) on suomalainen harmonikansoittaja ja säveltäjä. Vuosina 2005–2010 hän toimi taiteen keskustoimikunnan nimittämänä taiteilijaprofessorina. Kalaniemen pääsoitin on harmonikka. Kansalliseen kuuluisuuteen hän nousi 1983 ensimmäisen Kultainen harmonikka -kilvan voiton kautta. Harmonikan lisäksi hän soittaa myös viulua ja kanteletta. Hän toimii JuuriJuhla-kansanmusiikkifestivaalin taiteellisena johtajana.
Kalaniemi valmistui Sibelius-Akatemiasta musiikin maisteriksi 1991 ja hän opiskeli myös Pariisissa M. Azzolan johdolla 1989. Vuodesta 1995 alkaen Kalaniemi on toiminut Sibelius-Akatemiassa harmonikansoiton lehtorina ja suoritti taiteellisen tohtorintutkinnon kansanmusiikin osastolla 23. toukokuuta 2009 . 
Yhtyeet.
Kalaniemi on esiintynyt lukuisissa eri yhtyeissä ja kokoonpanoissa:
Levytykset.
Radion ohjelmanauha
Riitta Väisänen

Riitta Inkeri Väisänen (s. 16. heinäkuuta 1954 Turku) on suomalainen näyttelijä, televisiojuontaja ja entinen missi. Hänet tunnetaan etenkin MTV3-kanavan "Kymppitonni"-visailuohjelman juontajana. Väisänen valittiin Miss Suomi -kilpailun ensimmäiseksi perintöprinsessaksi vuonna 1976. Samana vuonna hänet kruunattiin myös Miss Euroopaksi.
Televisio ja elokuvaura.
Vuonna 1985 Väisänen ryhtyi juontamaan Spede Pasasen kehittämää "Kymppitonni"-visailuohjelmaa, josta tuli yksi Suomen pisimpään esitetyistä televisio-ohjelmista. Hänen suorapuheista juontamistyyliään pidetään nykyään uraauurtavana ja Väisänen palkittiin usealla Telvis-patsaalla. "Kymppitonnia" esitettiin yli kaksi vuosikymmentä, marraskuuhun 2005 saakka. Neljän vuoden tauon jälkeen ohjelmaa alettiin esittää jälleen vuonna 2009 uudella SuomiTV-kanavalla, jolloin Väisänen palasi sen juontajaksi. 
Hän esiintyi pienissä rooleissa useissa Spede Pasasen ja Ere Kokkosen elokuvissa. Elokuvassa "Lentävät luupäät" (1984) ja "Pikkupojat" (1986) hänellä oli naispääosa. Väisäsen persoonasta Pasanen sai aiheita "Naisen logiikka" -televisiosketseihin. 
Väisänen ideoi televisioon uuden "Kaunis elämä" -nimisen kahdeksanosaisen ohjelman ja on mukana siinä yhdessä muiden entisten missien kanssa. Ohjelma alkoi MTV3-kanavalla helmikuussa 2018.
Yksityiselämä.
Väisänen seurusteli yli 10 vuotta Pertti Pasasen kanssa 1982–1983 lähtien. Nykyisen kumppaninsa ylöjärveläisen kartanonomistaja Erik Mäkkylän kanssa Väisäsellä on tytär Sofia Mäkkylä (s. 1994), joka myös tekee mallintöitä ja sijoittui vuonna 2015 Miss Rock -kilpailussa ensimmäiseksi perintöprinsessaksi. Missivuotenaan 1976 Väisänen oli kihloissa lahtelaisen ravintoloitsija Niilo 'Nippe' Valtarin kanssa.
Muuta.
Väisänen on kirjoittanut siskonsa Lea Gesellen kanssa omaelämäkerran "Miss Euroopan reunalla" (2005). Vuonna 2007 ilmestyi laihduttamiseen keskittynyt teos "Vyötärö takaisin", jonka Väisänen julkaisi yhdessä Kikka Isoviidan kanssa. Hän kirjoittaa kolumneja "Kummit"-lehteen ja toimii aktiivisesti juontajana erilaisissa tilaisuuksissa ympäri maan.
Vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa Väisänen oli Suomen Keskustan ehdokkaana ja sai puolueensa naiskandidaateista toiseksi eniten ääniä. Hän oli myös ehdokkaana vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Suomen Keskustan Hämeen piirin vaalilistalla ja sai 2 659 ääntä.
Hevosharrastus.
Väisänen tunnetaan myös hevosharrastajana. Hän on useiden vuosien ajan pitänyt omaa tallia Orimattilassa ja kasvattanut ravihevosia oman yhtiönsä Riitan Hevos-Shown nimissä 1980-luvulta lähtien. Tunnetuin Väisäsen kasvatti on muun muassa Kymenlaakso-ajon vuonna 1993 voittanut Never Ending. Hän on myös toiminut raviohjastajana ja ajanut vuosina 1977–2003 yhteensä 309 ravilähtöä. Niistä Väisänen on voittanut 23.
Lähivakuutus

Lähivakuutus oli keskinäinen vakuutusyhtiö. Ryhmään kuului noin 60 paikallista vakuutusyhdistystä, jälleenvakuutus- ja palveluyhtiö Lähivakuutus Keskinäinen yhtiö sekä Lähivakuutus osk. Lähivakuutus osk:n ja Keskinäisen yhtiön pääkonttori oli Espoon Leppävaarassa.
Lähivakuutuksen ja Säästöpankkien omistama Henkivakuutusyhtiö Duo aloitti toiminnan keväällä 2007.
Helmikuussa 2012 kerrottiin, että Tapiola ja Lähivakuutus yhdistyvät keskinäiseksi finanssiryhmäksi Lähivakuutus-Tapiolaksi kahden vuoden sisällä. Yhdistyminen edellyttää hyväksymisen Lähivakuutuksen yhtiökokouksessa. Lähivakuutuksen ja Tapiolan yhdistymisestä päätettiin yhtiökokouksissa. Uuden yhtiöryhmän nimeksi tuli LähiTapiola. LähiTapiola aloitti toimintansa 1. tammikuuta 2013.
A-Vakuutus

A-Vakuutus Oy oli suomalainen vahinkovakuutusyhtiö. Yhtiö keskittyi ammattiliikenteen vakuutuspalveluihin yli 70-vuotisen historiansa ajan. Vuonna 2002 A-vakuutuksesta tuli Pohjola-Yhtymän tytäryhtiö ja 2005 yrityskaupan myötä OP Ryhmän tytäryhtiö. A-Vakuutus sulautui Pohjola Vakuutukseen 2020.
Fennia-ryhmä

Fennia-konserni muodostuu vahinkovakuuttamiseen erikoistuneesta Fenniasta, vapaaehtoisia henki-, eläke- ja säästövakuutuksia tarjoavasta Vakuutusosakeyhtiö Henki-Fenniasta sekä palveluyhtiö Fennia-palvelu Oy:sta. 
Fennia-konsernin yhtiöistä Fennia on keskinäinen vakuutusyhtiö. Yhtiön omistavat asiakkaat eikä ulkopuolisia sijoittajia ei ole. Henki-Fennia ja Fennia-palvelu Oy ovat Fennian tytäryhtiöitä. Fennialla on Suomessa 37 konttoria, joissa työskentelee vakuutusmyyjiä ja vakuutusyrittäjiä. 
Historiaa.
Fennian juuret ulottuvat vuoteen 1882, jolloin perustettiin "Palovakuutusosakeyhtiö Fennia". Fennian sisaryhtiö, tapaturmavakuutuksia myöntävä "Patria" perustettiin vuonna 1888. Patriasta tuli Fennian tytäryhtiö vuonna 1919.
Vuonna 1928 syntyi puolestaan Fennian historian toinen päähaara, kun joukko yrittäjiä perusti Yrittäjäin Vakuutus Keskinäinen Yhtiön lakisääteisiä tapaturmavakuutuksia varten.
Fennia ja Yrittäjäin Vakuutus yhdistettiin vuonna 1983, ja näin syntyi Yrittäjäin Fennia. Fennia-ryhmä syntyi useiden yritysjärjestelyjen tuloksena vuonna 1998. Vuonna 2001 silloinen "Yrittäjäin Fennia" -nimi muutettiin Fenniaksi. 
Aiemmin Fennia-ryhmään kuulunut työeläkeyhtiö Eläke-Fennia fuusioitui LähiTapiola Eläkeyhtiön kanssa. Sulautumisen seurauksena syntynyt Keskinäinen Työeläkevakuutusyhtiö Elo aloitti toimintansa vuoden 2014 alussa. 
Fennia osti 27. marraskuuta 2018 suomalaisen Folksam Vahinkovakuutus Oy:n, josta tuli kaupan seurauksena Fennian tytäryhtiö. Folksam Vahinkovakuutus muutti helmikuussa 2019 nimensä Fennia Vahinkovakuutukseksi. 
Toukokuussa 2020 Fennia myi Varainhoidon ja Fennia Kiinteistöt -yhtiönsä S-Pankille.
Fennian brändi uudistettiin vuonna 2019.
Pörssihistoria.
Fennia oli listattu Helsingin pörssiin vuodesta 1912 alkaen. Pörssinoteeraus päättyi vuonna 1983.
Kilpailut ja palkinnot.
Fennia on järjestänyt vuodesta 1990 alkaen yhdessä Design Forum Finlandin kanssa yrityksille suunnatun muotoilukilpailun (Fennia Prize), jonka tavoitteena on tukea korkeatasoisten tuotteiden ja palveluiden tuottamista ja edistää teollisuuden kilpailukykyä ja kansainvälistymistä.
Fennia jakaa vuosittain Valtakunnallista yrittäjäpalkintoa. Vuoden 1968 jälkeen Valtakunnallinen yrittäjäpalkinto on myönnetty yli 200 yritykselle ja yrittäjälle.
If (vakuutusyhtiö)

If on ruotsalainen vakuutusyhtiö, jolla on toimintaa Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa ja Baltian maissa. Ifissä työskentelee noin 7900 työntekijää. If kuuluu Sampo-konserniin. Ifin toimitusjohtaja on Morten Thorsrud.
Ifin nimi tulee englannin sanasta "if" 'jos'.
Historia.
If perustettiin vuonna 1999 yhdistämällä ruotsalaisen Skandian ja norjalaisen Storebrandin vahinkovakuutustoiminnot. Vuonna 2000 yhtiö perusti Suomeen sivuliikkeen. Vuonna 2002 yhtiöön liitettiin suomalaisen Sammon vahinkovakuutus. Vuonna 2004 Skandia ja Storebrand myivät kaikki Ifin osakkeensa Sammolle. Sen myötä If siirtyi kokonaan Sammon omistukseen. If vakuuttaa kumppaninsa Keskinäisen Vakuutusyhtiö Kalevan kanssa lähes 1,5 miljoonaa ammattiliittojen ja järjestöjen jäsentä.
Marraskuussa 2012 If osti vakuutusyhtiö Trygin Suomen liiketoiminnan. Samalla If solmi mittavan yhteistyösopimuksen Nordean kanssa. Nordea myy Ifin vahinkovakuutuksia henkilöasiakkailleen osana pankkipalveluitaan konttoriverkostossa ja internetissä Suomessa, Ruotsissa ja Baltian maissa.
Lokakuussa 2017 Ifin Suomen liiketoiminnasta vastannut yhtiö "If Vahinkovakuutusyhtiö Oy" on sulautettu ruotsalaiseen emoyhtiöön "If P&amp;C Insurance Holding Ltd (publ)". Suomessa If toimii emoyhtiön sivuliikkeenä ("If Vahinkovakuutus Oyj, Suomen sivuliike").
Liiketoiminta-alueet.
Ifin liiketoiminta on jaettu kolmeen liiketoiminta-alueeseen: henkilöasiakkaat, yritysasiakkaat ja suurasiakkaat. Baltia on erillinen liiketoiminta-alue. If tarjoaa kuluttaja-asiakkailleen muun muassa auto-, koti-, matka-, eläin- ja henkilövakuutuksia.
Johtajavaihdokset.
Keväällä 2019 Morten Thorsrud aloitti Ifin toimitusjohtajana. Hänen edeltäjänsä oli Torbjörn Magnusson (2002–2019), joka siirtyi Nordean hallituksen puheenjohtajaksi. Magnusson aloitti Sammon konsernijohtajana vuoden 2020 alussa.
Fiat 124

Fiat 124 (1966–1974) oli italialaisen Fiatin seuraaja 1300-mallille. Auto valittiin Vuoden autoksi Euroopassa 1967. Suomessa auto on tullut tunnetuksi siihen perustuvasta neuvostoliittolaisesta Ladasta.
Fiat 124:ää pidettiin perinteisenä ja hyvänä perheautona. Siinä oli eteen pitkittäin sijoitettu 1 200-kuutioinen nelisylinterinen moottori (60 hv), joka siirsi voiman nelivaihteisen vaihteiston kautta takapyöriin. Fiat 124:ää valmistettiin neljänä eri korimallina: berlina (sedan), farmari, spider (avomalli) ja coupé. Suomeen tuotiin virallisen maahantuonnin kautta vain sedania.
Vuonna 1968 tuli saataville uudistettu malli 124 Special (124 S), jossa oli neljä pyöreää valonheitintä ja 1 400-kuutioinen moottori (70 hv). Perusmalli säilyi yhä tuotannossa.
Mallille tehtiin vuonna 1970 ulkonäkömuutoksia. Lisäksi tuli saataville malli Special T, jossa oli Spiderin 80-hevosvoimainen, kahdella yläpuolisella nokka-akselilla varustettu moottori.
Berlinan tuotanto päättyi 1974. Peruskorimallia eri merkkisinä autoina kuitenkin valmistettiin vielä tämän jälkeenkin muualla maailmassa, muun muassa Venäjällä, Espanjassa ja Turkissa. Auton seuraaja oli Fiat 131 (Mirafiori). Italiassa autoa tehtiin noin 1,5 miljoonaa kappaletta, maailmanlaajuisesti noin neljä miljoonaa.
Turva

Keskinäinen Vakuutusyhtiö Turva on suomalainen keskinäinen vakuutusyhtiö, jonka pääkonttori on Tampereella. Turvassa on alle 400 työntekijää ja sillä 25 toimipaikkaa ympäri Suomen. 
Historia.
Turva perustettiin vuonna 1910 työväestön ja työväenyhdistysten tarpeisiin nimellä "Hämeen Työväen Keskinäinen Paloapuyhdistys". Yhdistys oli tarpeen, koska tavanomaiset vakuutuslaitokset eivät mielellään, tai ainakaan halvalla, vakuuttaneet paloherkkiä puisia työväentaloja. Sisällissodan seurauksena toiminta keskeytyi hetkeksi. 1930-luvulla nimeksi vaihdettiin "Työväen Keskinäinen Vakuutusyhtiö Turva". Vuoden 2000 yhtiökokouksessa nimi sai nykyisen muotonsa.
Organisaatio.
Turva on LähiTapiola-ryhmään kuuluvan LähiTapiola Vahinkovakuutuksen tytäryhtiö. Turva välittää Elon työeläkevakuutuksia ja LähiTapiolan vapaaehtoisia eläke- ja henkivakuutuksia asiakkailleen omien tuotteidensa ohessa. 
Turvan toimitusjohtaja on Ville Raunio. Hänen lisäkseen johtoryhmään kuuluvat Jenni Holmén, Jussi Ilveskoski, Tiina Kemppi, Ari Kokko, Timo Laukas ja Ilari Niemi.
Omistus.
Turvan omistavat asiakkaat ja takuupääoman omistajat. Takuupääoma omistajiin kuuluu muun muassa SAK, useita ammattiliittoja ja LähiTapiola-ryhmä.
Takuupääoman omistajia vuonna 2025 olivat:
Fiat 126

Fiat 126 on Fiatin vuosina 1972–1980 valmistama pieni henkilöautomalli, joka korvasi suositun Fiat 500:n. Autoa valmistettiin Italiassa vuoteen 1980, mutta Puolassa lisenssillä valmistetun FSM 126P -mallin tuotanto päättyi vasta vuonna 2000.
Teknisesti Fiat 126 oli läheistä sukua edeltäjälleen, siinä oli 500:n moottori suurennettuna ja asennettuna moderniin koriin , kuitenkin taakse, eikä eteen.
Vuonna 1976 saataville tuli myös malli 126 Personal, joka sisälsi pieniä ulkonäkömuutoksia, muun muassa muovipuskurit. Pian tuli saataville uusi suurempi 0,65-litrainen (24 hv) moottori.
Fiat 126 -mallia oli Suomen ajoneuvorekisterissä vuoden 1999 lopussa 99 kappaletta, jotka oli rekisteröity vuosina 1973–1980.
Airfix

Airfix on englantilainen pienoismallien ja rakennussarjojen valmistaja. Yhtiön perusti vuonna 1939 unkarilainen liikemies Nicholas Kove. Yhtiö valmisti aluksi kumileluja. Airfixin varsinainen menestystarina alkoi vasta vuonna 1948, kun yhtiötä pyydettiin valmistamaan pienoismalli Ferguson-traktorista. Mallista tuli erittäin suosittu, ja yhtiö ryhtyi suunnittelemaan yhä uusia pienoismalleja. Airfix on myös tunnettu muovisista sotilasfiguureista.
Airfix on kenties tunnetuin valmistamistaan lentokoneiden pienoismalleista. Airfixin ensimmäinen lentokonemalli julkaistiin 1953. Kyseessä oli Supermarine Spitfire Mk. 1 mittakaavassa 1/72.
Airfix kasvoi voimakkaasti 1960- ja 1970-luvuilla, kun pienoismallien harrastuksesta tuli suosittua. Yhtiö laajensi valikoimaansa, ja valmisti jonkin aikaa jopa pienoisrautateitä ja ura-autoja. Ala alkoi kuitenkin kärsiä ongelmista 1980-luvulla, kun muun muassa videopelit tulivat markkinoille. Pienoismallien kokoamisessa käytettäviä liimoja ja maaleja valmistava Humbrol Ltd osti Airfixin vuonna 1986. Humbrol ajautui konkurssiin 31. elokuuta 2006, ja 10. marraskuuta 2006 englantilainen pienoisrautateitä valmistava Hornby Railways ilmoitti ostavansa Humbrolin ja Airfixin.
Tamiya

Tamiya Corporation on japanilainen pienoismallien ja radio-ohjattavien autojen valmistaja. Sen päämaja on Shizuokassa.
Tamiyan juuret ovat Yoshio Tamiyan perustamassa Tamiya Shoji -nimisessä puutavarayhtiössä. Hänen poikansa Shunsaku Tamiya alkoi työskennellä yhtiössä vuonna 1958. Vuonna 1960 Tamiya julkaisi ensimmäisen muovisen pienoismallinsa, joka esitti taistelulaiva "Yamatoa". Yhtiön pienoismallit on tunnettu 1960-luvulta lähtien siitä, että niiden yksityiskohdat perustuvat hyvin tarkasti aitoihin ajoneuvoihin.
Fiat 127

Fiat 127 on Fiatin vuosina 1971–1987 valmistama pieni henkilöautomalli, joka korvasi Fiat 850:n. Espanjalainen SEAT valmisti autoa lisenssillä, ja 127:n pohjalta kehitettiin tavarankuljetusmalli Fiat Fiorino. 127:n seuraajaksi esiteltiin vuonna 1983 Fiat Uno, mutta mallin valmistusta jatkettiin vuoteen 1987 saakka.
Keväällä 1971 esitelty etuvetoinen Fiat 127 oli merkittävä edistysaskel verrattuna edeltäneeseen takamoottoriseen 850-malliin. Se oli yksi ensimmäisiä nykyaikaisia pikkuautoja. Erityisesti mallin tilankäyttöä kehuttiin, sillä 80 prosenttia pohjapinta-alasta oli matkustajien ja matkatavaroiden hyödynnettävissä. 127 valittiin Vuoden autoksi Euroopassa 1972. Moottorina oli edeltäjästä periytyvä 0,9-litrainen (47 hv), ja alkuvaiheessa ainoa korimalli oli kaksiovinen. Vuonna 1972 esiteltiin kolmiovinen hatchback, jossa takaluukku aukeni kattoon saakka ja takaistuin oli mahdollista taittaa alas tavaratilan laajentamiseksi.
Vuonna 1977 malli sai uudet puskurit, ajovalot, etusäleikön ja kojetaulun. Aiemman moottorin rinnalle tuli suurempi 1,0-litrainen. Seuraavana vuonna esiteltiin 127 Sport, jossa imusarjaan, venttiileihin ja kaasuttimeen tehtyjen muutoksien avulla 1,0-litraisen moottorin teho oli nostettu 70 hevosvoimaan. Vuoden 1979 uutuusmalleja olivat Top, jossa oli auki rullattava kangaskatto, sekä maastokelpoisempi Rustica. Siinä oli muun muassa vahvistettu kori ja jousitus, erilaiset vaihdelaatikon välityssuhteet sekä suojatut ajovalot.
Autolehtien koeajajat kehuivat Fiat 127:n tilankäytön lisäksi auton pientä polttoaineenkulutusta, tarkkaa ohjausta ja kaarreominaisuuksia nopeassa ajossa. Sen sijaan moitteita saivat epätarkka vaihteensiirto ja ajo-ominaisuudet pienillä nopeuksilla.
Vuonna 1980 esiteltiin viisiovinen korimalli, joka oli alun perin SEATin kehittämä. Loppuvuonna esiteltiin myös farmarimalli Panorama, joka puolestaan perustui brasilialaisvalmisteiseen Fiat 147:ään. Seuraavana vuonna moottorivalikoima laajeni 1,3-litraisella (45 hv) dieselmoottorilla.
Toisen kasvojenkohotuksensa auto kävi läpi vuoden 1981 lopussa, jolloin se sai jälleen uudet ajovalot, etusäleikön ja puskurit. Sport-mallin moottoriksi tuli 1,3-litrainen (75 hv).
Suomessa Fiat 127:n maahantuoja, Hankkijan tytäryhtiö Autonovo Oy, myi 127-mallia 1970-luvun aikana lähes 35 000 kappaletta. Alkuun vuoden 1972 paikkeilla Fiat 127:n halvin malli maksoi alle 13 000 markkaa. Vuonna 1981 se maksoi inflaation myötä 29 400 markkaa, kolmiovinen malli 29 900 markkaa ja suuremmalla moottorilla varustettu Fiat 127 Strada 31 900 markkaa. Vuonna 1980 Fiat 127 -mallia rekisteröitiin 5 184 kappaletta ja se oli Suomen neljänneksi eniten myyty henkilöautomalli Datsun Cherryn, Ladan takavetoisen mallisarjan ja Toyota Corollan jälkeen.
Nynetjer

Nynetjer (tai Ninetjer) oli muinaista Egyptiä 2. dynastian aikaan hallinnut faarao.
Nynetjerin hallitusajan kestosta tai edes sen ajankohdasta ei ole tarkkaa tietoa, sillä Nebran ja Peribsenin hallituskausien välillä hallitsi Nynetjerin lisäksi muitakin kuninkaita. Maa saattoikin olla jakautunut ja Nynetjer ei välttämättä hallinnut koko valtakuntaa. Nynetjerin hallituskausi, joka Manethon mukaan kesti noin 40 vuotta, sijoittuu siis johonkin vuosien 2865 eaa. ja 2700 eaa. väliin. 
Nynetjerin nimi on Palermon kivessä liitetty ainakin kymmenen vuoden ajan vuosittaisten juhlien yhteyteen.
Nynetjerin haudan uskotaan sijaitsevan Sakkarassa, jossa sijaitsee (huonolaatuiseen) peruskallioon hakattu hauta. Haudan pohjapiirustusta on jouduttu todennäköisesti muuttamaan töiden edetessä, joten se on varsin erikoisen muotoinen. Haudassa oli löydettäessä tuhansia muumioita, jotka oli kasattu sinne Myöhäiskauden aikana ja sen jälkeen. Nynetjerin nimi on löydetty myös kahdesta mastabasta Gizassa ja Abydoksessa sekä Peribsenin haudassa olleesta kiven kappaleesta.
Vesisaari

Vesisaari (, , kveeniksi "Vesisaari") on kunta ja sen keskustaajamana toimiva kaupunki Pohjois-Norjassa Finnmarkin läänin itäosassa. Asukkaista noin 5 000 asuu kaupungissa. Vesisaari on Finnmarkin läänin hallinnollinen keskus.
Vesisaari sijaitsee Varanginvuonon pohjoisrannalla. Se rajoittuu lännessä Uuniemen ja Tenon, luoteessa Berlevågin, pohjoisessa Båtsfjordin ja koillisessa Vuoreijan kuntiin, sekä etelässä Varanginvuonoon. Varanginvuonon eteläpuolella on Etelä-Varanki. 
Kunnan asutuskeskuksia ovat itse Vesisaaren kaupungin ohella Vestre Jakobselv (Annijoki) ja Kariel sen länsipuolella sekä Kiby, Golnes, Ekkerøy, Krampenes ja Skallelv sen itäpuolella. Vesisaari on kauppa- ja kalastuskeskus, jossa on säilyketeollisuutta ja virvoitusjuomatehdas. 
Vesisaaressa toimii Norjan radion, NRK:n, Finnmarkin aluetoimitus ja siellä ilmestyy nelipäiväinen "Finnmarken"-sanomalehti. "Varangeren"-viikkolehti ilmestyi vuosina 2007–2012. Vesisaari on Hurtigrutenin satama ja Vesisaaren lentoasema sijaitsee Kibyssä kaupungin itäpuolella. Kaupungin läpi kulkee eurooppatie E75. Kaupungissa toimii myös Vesisaaren museo - Ruijan kveenimuseo (), joka on kveenikulttuurin vastuumuseo Norjassa. 
Vesisaari on ollut vuodesta 1961 Kemijärven ja vuodesta 1973 Murmanskin ystävyyskaupunki.
Historia.
Vesisaari sai kaupunkioikeudet vuonna 1883.
1800-luvulla Vesisaareen muutti suuri määrä suomalaisia, ja vuosisadan vaihtuessa yli puolet sen väestöstä oli suomenkielisiä kveenejä. Nykyisin väestö on melkein kokonaan norjalaistunut. Vesisaaressa on nykyään nähtävillä kolmikieliset nimikyltit.
Vuoden 1964 alusta Vesisaareen liitettiin entinen Pohjois-Varangin kunta ("Nord-Varanger").
Paikannimiä.
Vestre Jakobselv (Annijoki), Ekkerøy (Ekreija), Hamningberg, Høvik (Heviika), Skallelv (Kallijoki), Skallenes (Kalliniemi), Kariel (Karieli), Krampenes (Kramppinen), Golnes (Kullaselva), Kiby (Kyypi, Kyyppi), Nyhamn (Nyyhamina), Salttjern (Salttijärvi), Prestelv (Sisäjoki), Indre Kvenby (Sisäpää), Tomaselv (Turvejoki), Ytre Kvenby (Ulkupää).
Vuoreija

Vuoreija (, , ) on kunta ja kaupunki Varangin niemimaan itäosassa Norjan Finnmarkin läänissä. Samanniminen kuntakeskus sijaitsee Vardøyan saarella. Kunnan toinen taajama on Kiberg. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli 1 933 asukasta.
Vuoreija rajoittuu pohjoisessa, idässä ja etelässä Jäämereen, lounaassa Vesisaareen ja lännessä Båtsfjordiin.
Historia.
Vuoreija mainitaan kalastuspaikkana ja linnoituksena jo 1307. Vardøhusin linnoitus on ollut vuodesta 1738 lähtien museona.
1600-luvulla Finnmarkissa 91 miestä ja naista tuomitiin kuolemaan noituudesta. Kiduttamalla heidät saatiin tunnustamaan rikoksensa, minkä jälkeen heidät poltettiin roviolla. Vuonna 2011 Vuoreijaan pystytettiin Peter Zumthorin ja Louise Bourgeois'n suunnittelema Steilnesetin noitavainojen muistomerkki, jossa palaa ikuinen tuli. Pari-kolmekymmentätuhatta vierailijaa käy vuosittain katsomassa muistomerkkiä.
Vuonna 1769 Vuoreijaan saapui Tanskan kuninkaan kutsusta ulkomaisia tähtitieteilijöitä havainnoimaan Venuksen ylikulkua. Wienin observatorion johtaja Maximilian Hell otti mukaansa unkarilaisen kollegansa János Sajnovicsin ja kannusti tätä vertailemaan saamen ja unkarin kieltä. Tästä tutkimusmatkasta voidaan sanoa vertailevan suomalais-ugrilaisen kielitieteen saaneen alkunsa. 
Vuoreija sai kaupunginoikeudet vuonna 1789, ja 1800-luvulla se oli tärkeä Barentsinmeren rannikon kauppakeskus. Toisen maailmansodan aikaan kaupunki tuhoutui pahoin, mutta rakennettiin nopeasti uudelleen. Maantietunneli mantereelta Vardøyaan valmistui vuonna 1983. Tunneli on 2 890 metriä pitkä ja käy 88 metriä merenpinnan alapuolella. 
Vuoreijaan sijoitettiin vuonna 1998 Globus II -tutka-asema, jota virallisesti käytetään avaruusromun seurantaan. Tutkassa on 27-metrinen mekaanisesti kääntyvä antenni. Sama tutka oli aiemmin sijoitettuna Vandenberg Air Force Basessa Kaliforniassa, jossa se tunnettiin nimellä "Have Stare". Tutkalla uskotaan olevan samat ominaisuudet kuin yhdysvaltalaisella X-alueen korkean resoluution tutkalla ja sen uskotaan olevan osa Yhdysvaltain ohjuspuolustusta ja keräävän tietoa Venäjän ballistisista ohjuksista.
Ystävyyskaupungit.
Vuoreija on Kemijärven ja Arkangelin ystävyyskaupunki.
Kyliä ja paikkoja.
Kiiperi (Kiberg), Kummaväri (Komagvær), Lamppuniemi (Langbunes), Lökviika (Laukvik), Mustaniemi (Svartnes), Valasniemi (Kvalnes)
Fiat 128

Fiat 128 (1969–1985) oli suosittu perheautomalli, jonka edeltäjä oli Fiat 1100 ja seuraaja Fiat Ritmo. 128 oli Vuoden auto vuonna 1969. Fiat 128 edusti Dante Giacosan selkeää ja kulmikasta muotoilua, jota edusti jo isompi ja vanhempi Fiat 124.
Fiat 128:ssa oli eteen poikittain sijoitettu 4-sylinterinen bensiinikäyttöinen rivimoottori ja etuveto. Rakennetapa oli tullut muotiin Minin suuren menestyksen myötä. 128:n varsinainen uutuus oli kuitenkin eripituiset vetoakselit, ja rakenteen ansiosta moottori ja vaihteisto voitiin sijoittaa vierekkäin. 1975 esitelty versio 3P oli ensimmäinen viistoperäinen monikäyttöauto, joka käytti tätä rakennetapaa. Nykyisin melkein kaikki pikkuautot ovat Fiat 128 3P:n tavalla tehtyjä.
128:n ajettavuutta ja jarruja kehuttiin aikanaan, ja autoa pidettiin muutenkin ”ajajan autona”. Auto kuitenkin ruostui nopeasti, ja ensimmäiset moottorit olivat huonolaatuisia. Suomeen tuotiin aluksi vain kaksiovista mallia 1 116 cm³ moottorilla. Sen SAE-normin mukainen teho on 55 hevosvoimaa. Keskikulutus on 8 litraa/100 km. Huippunopeus on 135 km/t.
Serbia ja Montenegrossa autoon pohjautuvia malleja valmistettiin Yugo- ja Zastava-nimillä. Jugoslavialaisia Zastava-merkkisiä 128-malleja tuotiin Suomeenkin 1970-luvun lopussa, jolloin ihmeteltiin auton edullisuutta italialaiseen versioon verrattuna, mutta Zastavan laatu ei ollut italialaisen 128:n tasoa.
Suomen ajoneuvorekisterissä oli vuoden 1999 lopussa 786 Fiat 128 -autoa.
Koutero

Koutero () on kaupunki ja kaupunkipiirin keskus Murmanskin alueella Venäjällä lähellä Suomen rajaa. Koutero toimii Kouteron piirin (kaupunkipiirikunta) keskuksena. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Kouteron piirissä asui kaikkiaan 21 297 henkeä. Enemmistö väestöstä (18 820 ihmistä) asui Kouteron kaupungissa; loput olivat maaseutukylien asukkaita.
Kaupungissa sijaitsee avolouhostyyppinen rautakaivos ja siellä tuotetaan myös apatiittia. Lisäksi alueella on sahoja ja laajoja metsänhakkuita. Kouteroon johtaa 117 km:n pituinen rautatie Muurmannin radalta Kantalahdesta. Paikkakunnan nimi perustuu läheisen Kouterojärven nimeen; sana on saamelaista alkuperää ja tarkoittaa käärmettä.
Historia.
Ensimmäiset malmilöydöt tehtiin ja kaivostoiminta alueella aloitettiin 1932, mutta toiminta katkesi toisen maailmansodan aikana. Asutuskeskus perustettiin kun suurimittainen kaivostoiminta ja rikastuslaitoksen rakentaminen aloitettiin 1953. Vuonna 1956 Kouteroon valmistui rautatieyhteys, ja siitä tuli kaupunkityyppinen taajama. Kaupunkioikeudet se sai vuonna 1965. Kaivoskaupungit Nikel, Zapoljarnyi ja Kovdor olivat neuvostoaikana suljettuja kaupunkeja, joihin pääsi vierailemaan vain rajavartiopalvelun myöntämällä erikoisluvalla.
Neumann (yhtye)

Neumann, Neumann Band tai Neumann &amp; Albion Rockers oli Pertti Neumannin taustayhtye 1980-luvun lopulla. Yhtye perustettiin vuonna 1988. Koska yhtye hajosi ennen albumin julkaisua, sen levyttämä "Kotiinpaluu" julkaistiin Neumannin sooloalbumina.
Albumin myyntimäärät jäivät vaatimattomiksi. Osasyyksi heikolle menestykselle on arveltu sitä, että levy-yhtiö Bang Traxilla ei ollut varaa markkinoida levyä kunnolla.
Cosplay

Cosplay, lyhennetty sanoista ”costume play” (, suomalaisittain "cossaus"), eli pukuilu, on harrastus, jossa ihmiset pukeutuvat esimerkiksi manga-, anime-, sarjakuva-, peli- tai elokuvahahmoiksi. Cosplayn juuret ovat Yhdysvaltain scifi-tapahtumissa, mutta nykymuodossaan se on rantautunut länteen Japanista, missä se on verraten suosittua ja josta suurin osa cosplay-pukujen hahmoista lainataan.
Cosplay Suomessa.
Suomessa cosplayta on harrastettu pienimuotoisesti noin 1990-luvulta alkaen. Nykyiseen suosioonsa cosplay kuitenkin kohosi Animecon III -tapahtumassa Jyväskylässä vuonna 2004, jolloin sen harrastajien määrä kasvoi räjähdysmäisesti. Tapahtuman cosplay-kisa ei ollut Suomen ensimmäinen, mutta tuolloin siitä tuli tapahtuman suosituimpia ohjelmanumeroita. Tämän jälkeen cosplay-kisoja on pidetty melkein jokaisessa suuremmassa suomalaisessa animetapahtumassa, yleensä Cosplay Finlandin järjestämänä.
Yleisöäänestyksistä kisan parhaiden pukujen valitsemisessa on sittemmin luovuttu sen populistisuuden takia ja yleisön suosikit valitaan nykyään omissa kategorioissaan. Kisoissa tuomarien valintaan vaikuttavat puvun lisäksi myös liikkeet ja ilmeet sekä hahmon luonteeseen eläytyminen lavalla.
Suomessa järjestetään useita 'coneja', joihin liittyy cosplayta. Näitä tapahtumia ovat esimerkiksi Animecon Kuopiossa, Desucon Lahdessa, eri paikkakunnilla vuosittain järjestettävä Finncon, Ropecon Helsingissä sekä Tracon Tampereella. Myös videopeleihin ja tietokonedemoihin keskittyvässä Assembly -tapahtumassa on cosplay-kilpailu. Hahmoja on lukemattomia ja tapahtumissa valokuvataan paljon niin tuttuja kuin tuntemattomiakin cosplayereita. Conit ovat yhteisöllisiä tapahtumia ja monet saapuvat paikalle pääasiassa tapaamaan ystäviään, vaikka jokaisella conilla onkin muuta ohjelmaa kuten paneeleja ja erilaisia työpajoja.
Tulevaisuus

Tulevaisuus on lineaarisessa aikakäsityksessä se osa aikalinjasta, joka ei vielä ole tapahtunut. Tulevaisuuden vastakohta on menneisyys eli se osa lineaarisesta aikalinjasta, joka on jo tapahtunut. Näiden väliin asettuu nykyisyys, joka tapahtuu parhaillaan. 
Tulevaisuudentutkimusta kutsutaan joskus myös futurologiaksi. Tulevaisuutta pyritään ennustamaan muun muassa ekstrapoloimalla nykyisiä teknologisia, taloudellisia tai sosiaalisia kehityssuuntia. Suomessa tulevaisuuden päätöksentekoa hoitaa eduskunnan tulevaisuusvaliokunta, sen tutkimusta Tulevaisuuden tutkimuskeskus ja kansalaistoimintaa Tulevaisuudentutkimuksen seura.
Naamiaiset

Naamiaiset ovat juhla, jonka osallistujat käyttävät naamioita tai naamiaispukuja eli historiallisia tai muuten epätavallisia asuja. Naamiaiset olivat erityisen suosittuja Euroopan hoveissa 1600- ja 1700-luvuilla, ja naamiaisperinne yhdistetäänkin yleisesti Venetsian karnevaaleihin. Naamiaisjuhliin kuuluu usein myös tanssia, laulua ja muita esityksiä. Keskiyötä pidetään perinteisesti naamioiden riisumisen hetkenä. Naamiaisia pidetään myös perinteisesti Halloweenina.
Stavanger

Stavanger on Norjan neljänneksi suurin kaupunki ja Rogalandin läänin pääkaupunki Boknavuonon etelärannalla Länsi-Norjassa. Stavanger sai kaupunginoikeudet vuonna 1425.
Vuoden 2020 alussa Stavangeriin liitettiin Rennesøyn ja Finnøyn kunnat sekä suurin osa Ombon saaresta. Stavangerin, Sandnesin ja lähikuntien muodostama kaupunkialue muodostaa noin 75 % Rogalandin väkiluvusta ja noin neljänneksen Vestlandetin väestöstä.
Historia.
Stavanger pitää perustamisvuotenaan vuotta 1125, jolloin sinne perustettiin kirkko.
Stavangeriin perustettiin piispanistuin 1100-luvulla, kun St. Swithunin katedraali valmistui. Kaupunkioikeudet se sai 1425, mutta kaupungin kasvu oli hidasta ja vuonna 1682 uskonpuhdistuksen myötä piispanistuin siirtyi Kristiansandiin. Sen jälkeen kun Pohjanmereltä löydettiin öljyä 1960-luvulla, Stanvangerin taloudellinen merkitys on kasvanut.
Maantiede.
Stavanger sijaitsee niemimaalla, jonka länsipuolta huuhtoo Norjanmeri, idässä on Gandsin vuono. Kaupunki levittäytyy mannermaalta asutuille saarille nimiltään Hundvåg/Buøy, Austre Åmøy, Langøy, Bjørnøy, Roaldsøy, Ormøy, Steinsøy, Engøy, Sølyst, Grasholmen, Vassøy, Lindøy, Hellesøy ja Kalvøy. Korkeimpia paikkoja ovat Ullandhaug (139 m) ja Jåttånuten (138 m).
Talous.
Kaupungissa on elintarvike-, laivanrakennus-, metalli-, kumi-, tekstiili- ja graafista teollisuutta. Stavangerin satama kuuluu Norjan tärkeimpiin ja kaupungin rautatieasema on Sørlandin radan päätepiste. Lentoasemalta, joka sijaitsee naapuripaikkakunnalla Solassa, on yhteys Pohjanmeren öljykentille. Kaupungissa sijaitsee Norjan öljyhallinnon keskusvirasto ja öljy-yhtiöiden konttoreita. Equinorilla on siellä pääkonttori ja ExxonMobil, BP, Total ja ConocoPhillips ovat perustaneet sinne aluetoimipisteen.
Koulutus.
Vuonna 2005 perustetussa Stavangerin yliopistossa on teknillis-luonnontieteellinen, yhteiskuntatieteellinen ja humanistinen tiedekunta. Opiskelijoita yliopistossa on noin 9200. Muita korkeakouluja Stavangerissa ovat Den sosialpedagogiske høgskolen, joka tarjoaa opetusta muun muassa sosiaalipedagogiikassa, sekä kauppakorkeakoulu.
Nähtävyyksiä.
Stavangerin satamasta lähtee kesäisin Hop On - Hop Off -turistibussi, joka ajaa kaupungin läpi ja pysähtyy tärkeimmillä nähtävyyksillä.
Muuta.
Vuoden 2018 alussa Stavangerissa oli yli 133 000 asukasta, joten se oli asukasluvultaan Norjan neljänneksi suurin kunta. 
Stavanger on Jyväskylän ystävyyskaupunki, ja kaupungit ovatkin väkiluvultaan melko samankokoiset. Vuonna 2008 kaupunki jakoi Euroopan kulttuuripääkaupungin tittelin yhdessä Liverpoolin kanssa.
Vuodesta 2013 alkaen Stavangerissa on järjestetty vuosittain Norway Chess -shakkiturnaus.
Helsingborg

Helsingborg (vuosina 1912–1971 Hälsingborg) on entinen Ruotsin kaupunki ja nykyinen Helsingborgin kunnan keskustaajama. Helsingborg sijaitsee Juutinrauman kapeimmalla kohdalla Skånen läänissä ja Skånen historiallisessa maakunnassa Etelä-Ruotsissa. Helsingborgin kaupunkitaajamassa oli 97 122 asukasta vuoden 2010 lopussa.
Helsingborg ei vuoden 1971 jälkeen ole enää ollut virallisesti kaupunki, sillä tuolloin Ruotsissa siirryttiin yhteen kuntamuotoon, ja kaupungit, kauppalat ja maalaiskunnat korvattiin kunnilla. Kaupunki kuuluu nykyään Helsingborgin kuntaan, johon kuuluu myös laajoja maaseutualueita. 
Helsingborgista on Juutinrauman yli vain neljän kilometrin matka Tanskan puolella sijaitsevaan Helsingøriin.
Historia.
Helsingborg oli linnoitettu kauppakaupunki jo 1000-luvun lopulla, virallinen perustamisvuosi on 1085. Roskilden rauhassa 1658 Tanska luovutti sen Ruotsille. Vuonna 1711 kaupungissa riehui rutto. Vuosina 1418 ja 1788 kaupunki paloi pahoin. Satama valmistui vuonna 1832 ja rautatie 1865.
Teollisuus.
Helsingborg on Ruotsin vilkkaimpia satamakaupunkeja. Helsingborgin satamasta on juna- ja autolauttayhteys Tanskaan (4 kilometriä) ja Saksaan. Kaupungissa on sähkötekniikka, konepaja-, telakka-, kumi-, kemian- ja makeisteollisuutta. Kaupungin suurin yksityinen työllistäjä on kalustejätti Ikea. Myös McNeilin Nicorette-tehdas tarjoaa monia työpaikkoja tupakanvieroitustuotteiden valmistuksessa.
Kulttuuri.
Helsingborgissa järjestetään jazzfestivaalit ja antiikkimessut. Kaupungissa on myös oma teatteri, Helsingborgin kaupunginteatteri. Metallibändi Soilwork on kotoisin Helsingborgista.
Urheilu.
Jalkapallojoukkue Helsingborgs IF pelaa Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa.
Media.
Sanomalehti Helsingborgs Dagblad ilmestyy seitsemänä päivänä viikossa.
Kaupunginosat.
Helsingborg on jaettu 32 tilastoalueeseen, jotka vastaavat usein vanhoja kaupunginosia tai asuinalueita. Luettelon numerointi viittaa oheisen kartan numeroihin.
Burt Lancaster

Burton Stephen Lancaster (2. marraskuuta 1913 New York City, New York, Yhdysvallat – 20. lokakuuta 1994 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä. 
Ura.
Burt oli yksi perheen viidestä lapsesta ja varttui itä-Harlemissa. Nuorena hän vietti paljon aikaa kadulla, jossa kehitti voimistelijan taitojaan. Myöhemmin hän toimi sirkuksessa akrobaattina, kunnes vuonna 1939 saadut vammat pakottivat hänet luopumaan ammatista.
Lancaster palveli Yhdysvaltain maavoimissa toisen maailmansodan aikaan. Sodan jälkeen hänen onnistui saada rooli Broadwaylta, ja vaikka näytelmä ei ollut menestys, Lancasterin esitys sai Hollywoodin agenttien kiinnostuksen heräämään. Hän sai roolin elokuvasta "Tappajat" (1946). Hän sai hyvät arvostelut ja sitä myötä lisää elokuvaosia etenkin draamoissa, trillereissä, sota- ja seikkailuelokuvissa. Lancasterin elokuvat olivat yleensä menestyksiä tyylilajista riippumatta. Vuonna 1953 hän näytteli toisen miespääosan elokuvassa "Täältä ikuisuuteen", josta tuli hänen kuuluisin elokuvansa. Hänen uransa kohokohtia oli 1960, kun hänen työnsä palkittiin sekä parhaan miespääosan Oscarilla että Golden Globella elokuvasta "Huijarisaarnaaja".
Lancaster työskenteli myös useissa eurooppalaisissa elokuvissa ja eurooppalaisten ohjaajien kanssa, mukaan lukien, Luchino Viscontin ("Tiikerikissa", 1963, ja "Intohimo ja väkivalta", 1974) ja Bernardo Bertoluccin ("1900", 1976). Hän näytteli myös lukuisissa televisioelokuvissa. Ohjaaja John Frankenheimer teki hänen kanssaan viisi elokuvaa ja näyttelijöistä Kirk Douglas kuusi.
Burt Lancasterilla on tähti Hollywood Walk of Famella (6801 Hollywood Boulevard).
Yksityiselämä.
Lancaster vartioi tarkkaan yksityiselämäänsä. Hän oli naimisissa kolme kertaa ja hänellä oli viisi lasta. Hollywoodissa Lancaster tunnettiin naistenmiehenä, ja poliittiselta kannaltaan hän oli vasemmalle kallistuva liberaali, joka kannatti muun muassa homojen oikeuksia ja ammattiyhdistysliikettä ja vastusti Vietnamin sotaa. Burt Lancasterin lapsista Bill tuli tunnetuksi John Carpenterin kauhuklassikon, "The Thing", käsikirjoittajana. Sydänleikkaus ja aivohalvaus veivät Burt Lancasterin pyörätuoliin 1990. Hän kuoli 80-vuotiaana kotonaan Los Angelesissa sydänkohtaukseen.
Biologinen kuolemattomuus

Biologinen kuolemattomuus tarkoittaa sitä, että jonkin eliön kuolevuus ei jatkuvasti lisäänny tai sen suvunjatkamiskyky ei heikkene sen ikääntymisen johdosta. Eliö voi tosin edelleen kuolla muista syistä, esimerkiksi onnettomuuden, sairauden tai mutaation seurauksena.
Kantasolut ja syöpäsolut ovat biologisesti kuolemattomia, koska niiden jakaantumiselle ei ole mitään rajaa.
"Turritopsis dohrnii" on tällä hetkellä ainoa tunnettu eläin, joka on biologisesti kuolematon.
Tutkijoita, jotka tavoittelevat ihmisen muuttamista biologisesti kuolemattomaksi, kutsutaan biogerontologeiksi.
Historia.
Ihmiskunta on haaveillut kuolemattomuudesta jo kauan. "Gilgameš"-eepoksessa kuvataan kuolemattomuuden salaisuuden löytymistä. Tarinassa Eedenin puutarhasta Jumala karkottaa Aadamin ja Eevan pelätessään näiden käyttävän löytämäänsä tietoa tullakseen kuolemattomiksi.
Yleisen vanhan uskomuksen mukaan ikuisen nuoruuden voi saavuttaa juomalla nuoren ihmisen verta tai nauttimalla hänen sielunsa.
Nykyajan teorioita ja yrityksiä.
Parantunut hygienia ja lääketiede ovat uudella ajalla pidentäneet ihmisten elinikää kymmenillä vuosilla, mutta vanhenemisesta johtuvaa kuolemaa ei ole pystytty estämään. Vanhenemista on kuitenkin opittu ymmärtämään koko ajan paremmin. On havaittu, että eläimet elävät noin kolmanneksen pidempään, jos niiden kalorinsaantia vähennetään 30 prosentilla. Ne tosin tulevat veltoiksi eivätkä lisäänny. On myös havaittu, että kromosomien päissä olevat telomeerit lyhenevät jokaisella solun jakautumiskerralla, ja kun ne ovat kuluneet loppuun, kromosomit alkavat hajota ja solut tuhoutua. Telomeerien lyhenemistä ei ole vielä opittu estämään. Kolmas tapa tavoitella kuolemattomuutta on etsiä geenejä, jotka aiheuttavat pitkäikäisyyttä ihmisellä ja muilla eliöillä.
Jotkin eläimet, kuten sammakot ja kalat, pystyvät jäätymään vahingoittumatta ja siten selviytymään pitkiä aikoja elossa kylmässä. Niiden vereen erittyy kylmässä jäätymistä estävää glukoosia, minkä vuoksi jääkiteet eivät muodostu ja tuhoa soluja. Ihmiselle sama määrä glukoosia on myrkyllistä ja tappavaa. Tutkijat ovat etsineet ihmiselle sopivaa jäätymisenestoainetta, mutta toistaiseksi sellaista ei ole löytynyt. Jos ihmisen voisi jäädyttää, hänet voisi lähettää pitkälle avaruuslennolle toisiin aurinkokuntiin tai jäädyttää odottamaan sairautensa parannuskeinon löytymistä.
Ihmisen kloonaamisen voisi käsittää yksilön elämän jatkamiseksi, sillä uusi yksilö olisi identtinen edeltäjänsä kanssa. Kloonatulta yksilöltä puuttuisi kuitenkin edeltäjänsä mieleen tallentunut elämä ja kokemuksista syntynyt persoonallisuus. Ihmisen kloonaaminen ei myöskään ole vielä onnistunut.
Tieteiskirjallisuudessa on kuvattu sivilisaatioita, jotka ovat pystyneet lataamaan mielensä tietokoneelle ja näin jatkaneet elämäänsä ilman ruumista.
Ongelmat.
Kuolemattomuuden yhtenä ongelmana on nähty se, että se voi kiihdyttää maapallon liikakansoitusta.