Siouxsie and the Banshees

Siouxsie and the Banshees oli brittiläinen rockyhtye, joka perustettiin vuonna 1976 Lontoossa. Sitä pidetään yhtenä ensimmäisistä post-punk-yhtyeistä. Yhtye hajosi virallisesti vuonna 1996.
Siouxsie and the Banshees teki ensiesiintymisensä Englannissa syyskuussa 1976 kokoonpanolla Siouxsie Sioux ja Steven Severin (basso). Yhtye toimi eri kokoonpanoissa aina heinäkuuhun 1995 saakka. Vuonna 2002 yhtye teki lyhyen comeback-kiertueen, jolla se soitti samalla kokoonpanolla kuin kevään 1995 "The Rapture" -kiertueella.
Yhtye on vaikuttanut moniin nykyisiin rock-yhtyeisiin, esimerkkeinä Joy Division, The Cure, the Smiths, Radiohead, U2, Massive Attack, ja Bloc Party.
Historia.
Yhtyeen ensimmäinen kokoonpano, joka levytyssopimuksen Polydor-levymerkille saatuaan ehti julkaista kaksi kiinnostavaa pitkäsoittoa. Vuonna 1978 ”Hong Kong Garden” -singlen jälkeen ilmestynyt "The Scream" antoi uudet, angstiset kasvot uuden aallon rockille. Keväällä 1979 yhtye julkaisi ensimmäisellä kokoonpanollaan vielä Alfred Hitchcockille hattua nostavan singlen ”The Staircase (Mystery)”. "Join Hands" -levyn sessiot etenivät kivuliaasti, ja levy on tunnelmaltaan ehkä yhtyeen synkin. 
Kitaristi John McKayn ja rumpali Kenny Morrisin erottua yhtyeestä kesken Britannian kiertueen Aberdeenissa, yhtyeeseen liittyi lämmittelybändinä toimineessa The Curessa kitaraa soittanut Robert Smith ja aikaisemmin The Slits-yhtyeissä rumpuja soittanut Budgie, joka toi yhtyeen soundimaailmaan uutta, Captain Beefheartin rytmisestä kikkailusta ammentavaa syvyyttä. Yhtye soitti myöhemmin samalla kokoonpanolla vuodesta 1982 vuoteen 1984.
Magazinessa soittaneen skottilaissyntyisen, maaliskuussa 2004 menehtyneen John McGeochin selustama yhtyeen kokoonpano on se, jonka myötä yhtye miellettiin goottirockin varhaisiksi airuiksi. Lähes sadasta sessiokitaristista valittu McGeoch muutti yhtyeen soundin myös täysin uuteen suuntaan, ilmavaksi artpopiksi, jossa McKayn runnovien ja usein riitasointuisten riffien sijaan nousi pääosaan vahvalla flanger-efektillä väritetty kitarointi, josta yhtyeen vuonna 1980 julkaistu joulusingle ”Israel” antaa ehkä parhaan kuvan.
"Kaleidoscope"-levyllään yhtye syventyi enimmäkseen musiikillisiin kokeiluihin ja kikkailuihin, vaikka levyn ensimmäinen single ”Happy House” antoikin hyvää kuvaa tulevasta. Uransa yhtye sementoi kuitenkin 1981 ilmestyneellä "Juju"-albumilla, jossa se yhdisti niin psykedeliarockia kuin väkevänä eteenpäin runnovaa vaihtoehtopoppia. Modernin ajan taikauskosta tilittävä "Juju" on ennen kaikkea konseptilevy, mutta samalla myös ehjä kokonaisuus, jonka lauluista niin ”Spellbound” kuin karkean kaunis ”Night Shift” voidaan yhä laskea uuden aallon klassikoiksi.
Raskaasti vuonna 1981 keikkaillut kokoonpano haki jo seuraavalla levyllään uusia tuulia, ja John McGeoch kommentoikin tulevia äänityksiä keväällä 1982 ”"Jujun" ja "Kaleidoscopen" avioliittona”. Toukokuussa 1982 yhtye soitti Skandinavian kiertueensa ohessa kolme keikkaa myös Suomessa: Helsingin Tavastialla, Turun Konserttitalossa ja Vaasan Kauppaoppilaitoksessa. Hieman ennen syksyn 1982 "A Kiss in the Dreamhouse" -kiertuetta kitaristi John McGeoch sai kiertueen Espanjan lämmittelykeikoilla hermoromahduksen, ja hänet paikattiin kiertueella jälleen kerran The Curen Robert Smithillä.
Siouxsie and the Bansheesin tunnetuimpiin kappaleisiin kuuluvat ”Switch”, ”Christine”, ”Red Light”, ”Arabian Knights”, ”Melt!”, ”Dazzle”, ”Cities In Dust”, ”Peek-A-Boo”, ”The Last Beat Of My Heart”, ”Kiss Them For Me” sekä ”Face To Face”. Albumit "The Scream" (1978) ja "Juju" (1981) valittiin vuonna 2005 hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".