tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tornion Lentis -88

Tornion Lentis –88 on vuonna 1988 perustettu lentopalloon keskittyvä seura. 
Suurimpina nimipelaajina seuraa on edustanut Jouni ja Timo Parkkali, Viktor Stanoulewitch, Petri Sainio, Jelena Sokolovskaja ja Terje Palu. Seuran kasvateista liigaan ovat siirtyneet ainakin Teemu Mäkikyrö, Pekka Saukkonen, Hillaelina Hämäläinen, Jenny Arhipoff, Jouni Hiltunen, Kerttu Kannala, Moona Tarkiainen ja Anni Pohjanen.
Historia.
Ennen Tornion Lentis –88:n perustamista Torniossa oltiin pelattu lentopalloa jo vuosikymmeniä. Voimakkaimmin lajia harrastettiin Tornion Pyryssä, jossa se oli yleisseuran yksi alajaosto. Jaoston resurssit kehittää lentopallotoimintaa olivat kuitenkin rajalliset, ja niin syntyi ajatus uuden seuran perustamisesta. Ensimmäinen palaveri uuden seuran perustamisesta pidettiin Tornion Liiketalouden ja tietotekniikan Instituutin tiloissa toukokuussa vuonna 1988.
Lopulta Tornion Lentis-88 ry:n perustava kokous pidettiin tiistaina 28. kesäkuuta 1988 Lankisen Leipomon kahviossa. Seuran perustajajäseniksi kirjattiin Matti Heikkilä, Arja-Leena Jokinen, Jaakko Junes, Pentti Paloniemi, Sirpa Portaankorva, Raimo Ronkainen, Veikko Rousu, Juha Saarela ja Urho Salmela. Läsnäolijat päättivät yksimielisesti perustaa lentopallon erikoisseuran Tornioon ja seuran nimeksi hyväksyttiin Tornion Lentis-88.
Perustetun seuran johtokuntaan valittiin puheenjohtajaksi Pentti Paloniemi. Seuran päälajiksi tuli lentopallo ja samalla liityttiin Suomen Lentopalloliittoon. Miesten edustusjoukkue alkoi pelaamaan Suomen kolmenneksi korkeimmalla sarjatasolla, kolmossarjassa. Heti seuran ensimmäisen kauden päätteeksi nousu 2-sarjaan varmistui. 
Kauden 1989 päätteeksi seura sopi sopimuksen huippulentopalloilija Jouni Parkkalin kanssa. Parkkali toimi seurassa pelaaja-valmentajana. Kauden 1991 päätteeksi Parkkali lähti Torniosta, mutta oli tehnyt suuren vaikutuksen seuraan, ja koko kaupunkiin. Lentopallon innostus oli noussut Torniossa huimasti hänen aikanaan.
Kaudella 1992 Tornion Lentis teki sopimuksen huippulentopalloilija Timo Parkkalin, sekä Jukka Raiskimäen kanssa. Passarina joukkueessa jatkoi venäläinen Viktor Stanoulewitch. Tämän kolmikon koottuaan Tornio oli läpi kauden 2-sarjassa aivan omaa luokkaansa. Kausi päättyi nousemiseen Lentopallon 1-sarjaan. Vuonna 1994 Tornio sai kunniakseen järjestää maailman suurimman lentopalloturnauksen, Power cupin.
Junioritoiminta.
Tällä hetkellä Torniossa juniorilentopallojoukkueissa lentopalloa pelaa kahdeksan joukkuetta. 
Muuta.
Suurimpana voimanponnistuksena seuralla on ollut vuonna 1994 järjestetty Power cup. Muita tapahtumia on muun muassa B-nuorten alue SM -turnaus sekä Barentsin alueen lentopalloturnaus.
Wolfchant

Wolfchant on saksalainen folk/black metal -yhtye. Sen sanoitukset ovat tarinoita norjalaisesta mytologiasta ja taisteluista mm. kristinuskoa vastaan. Bändi julkaisi debyyttialbuminsa "Bloody Tales of Disgraced Lands" vuonna 2005 ja seuraavan albuminsa "A Pagan Storm" vuonna 2007 saaden mainittavaa huomiota. Seuraavaksi ilmestyi albumi "Determined Damnation" vuonna 2009, ja vuoden 2010 elokuussa yhtye kertoi menevänsä tulevana marraskuuna äänittämään uutta albumia, jonka nimeksi tulisi "Call Of The Black Winds".
Vuonna 2007 basisti Gaahnt joutui jättämään yhtyeen perhesyistä, ja hänet korvasi Nattulv.
Kitaristi Derrmorh erosi yhtyeestä vuoden 2010 elokuussa mennäkseen opiskelemaan Yhdysvaltoihin, jolloin Ragnar astui hänen tilalleen. 
Kokoonpano
Anu ja Mikko (vuoden 1956 elokuva)

Anu ja Mikko on suomalainen elokuva vuodelta 1956. Sen on ohjannut Ville Salminen ja tuottanut Mauno Mäkelä. 
Elokuva perustuu Kersti Bergrothin näytelmään vuodelta 1932. Näytelmästä tehtiin ensimmäinen elokuvaversio jo vuonna 1940.
Juoni.
Anu on orpotyttö, joka on ihastunut komeaan Mikkoon. Anu on kuitenkin lupautunut rikkaalle ison talon pojalle Junulle. Saatuaan tietää tästä Mikko lähtee maailmalle.
Tuotanto ja julkaisu.
Elokuva on kuvattu kesä–syyskuun aikana vuonna 1956. Ulkokuvat on filmattu Tammelassa Saaren luonnonpuistossa ja Nurmijärvellä Holman kartanossa ja sisäkuvat Kulosaaren studioilla Helsingissä.
Elokuvassa on poikkeuksellisen pitkä kamera-ajokohtaus, jossa seurataan Suomeen palannutta ”Amerikan-Maria” hänen kävellessään tiellä kyläläisten ympäröimänä.
Elokuvan ensi-ilta oli 30. marraskuuta 1956 Helsingin Bio-Biossa ja Tuulensuussa, Tampereella teattereissa Maxim ja Petit sekä Turussa Casino- ja Olympia-teattereissa.
Bobby

Bobby on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut Emilio Estevezin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva. Siinä kuvataan Los Angelesissa sijaitsevan Ambassador Hotellin kuvitteellisten työntekijöiden ja asiakkaiden tapahtumia edeltävänä noin vuorokauden aikana. Ambassadorissa valmistaudutaan Robert Kennedyn saapumiseen ja hänen esivaalivoittonsa juhlintaan. Elokuvassa seurataan myös Kennedyn presidenttivaalikampanjaa aina hänen murhaamiseensa saakka. Kennedyn esiintymiset on leikattu pääosin arkistomateriaalista.
Juoni.
Kalifornian Los Angelesissa sijaitsevan Ambassador Hotellin työntekijät ja Robert Kennedyn väki valmistelevat hänen mahdollista esivaalivoiton juhlintaa. Hotellin asiakkaat hoitavat omia asioitaan. Kennedy voittaa Kalifornian esivaalin ja saapuu hotelliin pitämään puheen, minkä jälkeen hän lähtee poistumaan suuren tungoksen keskellä. Hänet ohjataan hotellin keittiön kautta ulos. Sirhan Sirhan kuitenkin ampuu häntä keittiössä ja samalla haavoittaa viittä sivullista. Kennedy kuolee myöhemmin sairaalassa. Muut uhrit selviävät.
Psykologianopettajat PSOP

Psykologianopettajat PSOP on vuonna 1971 perustettu suomalainen pedagoginen yhdistys, jonka jäsenistä valtaosa on lukion psykologian opettajia. Mukana on myös sosiaali- ja terveydenhoitoalan opettajia ja muiden ammatillisten oppilaitosten psykologian opettajia.
Yhdistys pyrkii turvaamaan ja kehittämään psykologian opetusta erityisesti toisen asteen oppilaitoksissa. Se järjestää syksyllä syyskoulutuspäivät, joiden yhteydessä pidetään yhdistyksen vuosikokous. Tavallisesti keväisin järjestetään myös kevätpäivät. Yhdistys julkaisee jäsenlehteä, joka ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Tärkeimpänä jäsenpalveluna on psykologian ylioppilaskirjoitusten pisteytysohjeet.
PSOP on Opetusalan Ammattijärjestö OAJ:n ulkojäsenyhdistys ja on vuorollaan edustettuna OAJ:n pedagogisessa toimikunnassa. Lisäksi yhdistys on Aineopettajaliitto AOL:n ja Reaaliaineopettajat Reaalin jäsen. Yhdistys on vuonna 2004 perustetun European Federation of Psychology Teachers’ Associations -järjestön perustajajäsen. PSOP tekee yhteistyötä Suomen psykologiliiton ja Suomen Psykologisen Seuran kanssa.
Ian Watson

Ian Watson (s. 1943) on brittiläinen tieteiskirjailija. Watsonilta on suomennettu useita novelleja ja romaani "Yhteyksiä" (1973), joka sisältää aineksia kielitieteestä, antropologiasta ja ekologiasta. Kokopäiväinen kirjailija Ian Watson on ollut vuodesta 1976. 
Watsonin tuotantoon kuuluu teossarja "Lucky's Harvest" (1993) ja "The Fallen Moon" (1994), joka soveltaa vapaasti Kalevalan taruja.
Murtamaton linnake

Murtamaton linnake () on Dan Brownin esikoisromaani, joka julkaistiin vuonna 1998 ja suomeksi vuonna 2007. Suomessa, kuten myös monissa muissa maissa, teos julkaistiin vasta Brownin kansainvälisen läpimurron "Da Vinci -koodin" jälkeen. 
Juoni.
Teos sijoittuu digitaalisen tiedustelun maailmaan. NSA:n, Yhdysvaltain kansallisen turvallisuuspalvelun hallussa on TRANSLTR, kolmella miljoonalla mikroprosessorilla varustettu hypertietokone, joka kykenee murtamaan koodin kuin koodin minuuteissa. Virallisesti TRANSLTR:a ei ole olemassa.
Kryptologi Susan Fletcher hälytetään lauantaina töihin tutkimaan uutta kryptauskoodia, jonka kanssa jopa TRANSLTR on polvillaan. Koodin takana on entinen NSA:n työntekijä Ensei Tankado, joka on antanut uhkavaatimuksen. Jos NSA ei myönnä TRANSLTR:n olemassaoloa, koodi annetaan vapaasti internetiin kaikkien ladattavaksi. Tämä tekisi tiedustelupalvelun voimattomaksi. Aikaa on vain muutama tunti.
Vastaanotto.
Ilja Rautsi kirjoitti "Tähtivaeltaja"-lehdessä, että kirjan juoni on sattumien varaan huterasti rakennettua roskaa. Lyhyet luvut luovat vaikutelman, että lukemisen sijaan harrastaisi kanavasurffailua.
SPC Steelband

SPC Steelband on suomalainen steelband-orkesteri, jonka musiikki ammentaa vaikutteita karibialaisesta steelband-musiikista yhdistellen sitä länsimaisiin musiikkityyleihin. Orkesterin soittimina ovat pääasiassa tyhjistä öljytynnyreistä valmistetut melodia-asteikkoihin viritetyt steelpan-rummut.
Historia.
Orkesterin perusti Satu Jämsä Kirkkonummella vuonna 1995. Alkuaikoina orkesterin nimenä oli muun muassa Stainless Steelband. Vuonna 1997 aloitti saman projektin tiimoilta toinen orkesteri nimeltään Pannukakku. Vuonna 2002 sulautuivat nämä kaksi orkesteria muodostaen kokoonpanon nimeltään Stainless Pancake. Orkesterin nimeksi vaihdettiin myöhemmin muotoon SPC Steelband.
Alkuaan kirkkonummelaisen koulun musiikkiprojektista muodostunut maailmanmusiikkiorkesteri alkoi saada tuulta purjeisiinsa levytysten ja ulkomaankeikkailun myötä. Orkesterin myötä perustettiin myös yhdistys nimeltään Kirkkonummen Steel Band ry.
Steelband-musiikki on Suomessa harvinainen musiikin laji. Karjaalla toimii Steel Pan Lovers, joka 1990-luvulla lainasi soittimiaan tuolloin aloittelevalle Stainless Steelbandille. Alkuaikoina Stainless Steelbandillä oli käytössä vain viisi steelpania. Nykyinen SPC Steelband on täysikokoinen steelband, johon kuuluu parikymmentä soittajaa ja jossa on myös steel-rumpujen lisäksi rumpusetti, congarummut ja muita lyömäsoittimia.
Diskografia.
Vuonna 2006 Stainless Pancake teki yhteistyötä Don Johnson Big Bandin kanssa levyttäen kappaleen Island girl kahdelle DJBB:n levyjulkaisulle. Kappaleen esitti yhdessä Don Johnson Big Bandin ja Stainless Pancaken kanssa laulajatar Emma Salokoski.
Oheen listattuna Don Johnson Big Bandin kanssa tehtyjä yhteistyöprojekteja:
Vallankumousoikeus

Vallankumousoikeus oli Suomen sisällissodan aikana vuonna 1918 punaisessa Suomessa kihlakunnanoikeutta ja raastuvanoikeutta vastannut alempi oikeusaste. Niitä perustettiin punaisten hallitsemiin kuntiin ja kaupunkeihin.
Vallankumousoikeuden jäseninä olivat yleinen syyttäjä, mahdolliset puolustusasianajajat, puheenjohtaja ja oikeuden jäsenet. Vallankumousoikeus toimi kansalaissodan aikana useissa kunnissa, merkittäviä olivat esimerkiksi Helsingin vallankumousoikeus sekä Tampereen vallankumousoikeus, joka tuomitsi Suinulan verilöylystä selvinneitä suojeluskuntalaisia sakkorangaistuksiin. Vallankumousoikeudet saattoivat tuomita sakkorangaistuksia tai vankeutta, niillä ei ollut oikeutta jakaa kuolemantuomioita. Ylempänä oikeusasteena oli Helsingissä toiminut Vallankumouksellinen Ylioikeus, johon vallankumousoikeuksien tuomioista sai valittaa.
Marian Jaworski

Marian Franciszek Jaworski (; 21. elokuuta 1926 Lviv – 5. syyskuuta 2020) oli puolalaissyntyinen ukrainalainen kardinaali. Hän toimi vuodesta 1991 Lvivin katolisena arkkipiispana, ja jäi siitä emeritukseksi 2008.
25. kesäkuuta 1950 pappisvihkimyksensä saanut Jaworski oli yksi kardinaaleista. Hän oli mukana valitsemassa uutta paavia vuoden 2005 konklaavissa.
Gale Harold

Gale Morgan Harold III (s. 10. heinäkuuta 1969) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi muun muassa Brian Kinneyn roolista televisiosarjassa "Älä kerro äidille 2".
Toinen huomattava rooli Haroldilla on ollut televisiosarjassa "Kadotettu". Hän on kuitenkin esiintynyt myös elokuvissa ja teatterissa.
Harold on vieraillut esimerkiksi sarjoissa " Täydelliset naiset", "Greyn anatomia" ja "Deadwood".
Kuurilan junamurhat

Kuurilan junamurhat tapahtuivat Suomen sisällissodan aikana 19. huhtikuuta 1918, jolloin Punakaartilaiset ampuivat junassa Iittalan ja Kuurilan asemien välissä 22 vangittua Mustialan maamiesopiston opiskelijaa.
Tapahtumat.
Forssan punakaarti oli aamulla 19. huhtikuuta vanginnut Mustialan maamiesopiston opiskelijat ja toimittanut heidät Toijalan asemalle, jossa heidät sijoitettiin Riihimäelle menevän junan viimeisenä olleeseen avovaunuun. Vartijoiksi asettui kymmenen punakaartilaista Helsingin punakaartin I rykmentin IV pataljoonan I komppaniasta komentajanaan varapäällikkö Y. A. Lehtonen. 22 oppilasta ammuttiin ja vangituista 11 selvisi hengissä hyppäämällä liikkuvasta vaunusta ja pakenemalla metsään. Murhatuilta vietiin kaikki omaisuus ja päällysvaatteet, jonka jälkeen heidän viskottiin vaunusta radanvarteen. 
Vangitut oppilaat ammuttiin kostoksi valkoisten Tampereen taistelussa tekemistä teloituksista, ja osa säästettiin perustellen ”säästiväthän valkoisetkin Tampereella joka kymmenennen punaisista”. Murhakäskyn antajiksi on arveltu Tuomas W. Hyrskymurtoa , joka toimi murhien aikaan Toijalan punaisten esikunnassa, Helsingin kuolemanpataljoonan päällikköä Topias Harjua ja komppanianpäällikkö Jukka Hildeniä.
Junamurhissa ensimmäinen ammuttu oli maanviljelysopiston oppilas Arne Sohlberg, jonka kaartilainen Aarne Hietakangas eli ”Sapliini” ampui, ja viskasi ruumiin ratapenkereelle. Sekatyömiehenä toiminut 16-vuotias Hietakangas oli saanut lisänimensä Charlie Chaplinista, jota hän piti esikuvanaan ja jäljitteli usein Chaplinia muiden suosion saamiseksi. Hietakankaan motiiviksi on mainittu, että erästä kaartilaisista oli kohdeltu huonosti Sohlbergin isän omistamassa tehtaassa. Historioitsija Teemu Keskisarjan mukaan ylempää tullutta teloituskäskyä ei ollut, vaan murhaajat toimivat oma-aloitteisesti. Hietakankaan motiivi ensimmäiseen surmaan saattaisi olla jälkikäteen oikeudenkäynnin aikana keksitty veruke.
Länkipohjan verilöyly

Länkipohjan verilöyly tapahtui Länkipohjan taistelun jälkeen Länkipohjan kylässä, kun valkoisen armeijan lapualaiset ja vaasalaiset joukko-osastot ampuivat noin 60 antautunutta punakaartilaista. Teloituksia johtivat jääkärit, joukossa Wegeliuksen veljeksiä, ja ne olivat kostoa Matti Laurilan ja Ilmari Laurilan kaatumisesta, punaisten ankarasta vastarinnasta ja Mouhun teloituksista Mäntyharjulla, jossa teloittajana toimi punakaarti. Antautuneet ja ammutuksi tulleet olivat pääosin Tuusulan punakaartin jäseniä. Kalle Hellgren -niminen kaartilainen selvisi ampumisesta ja päätyi Kuopion vankileiriin saakka. Teloitettujen joukossa oli alaikäisiä, kuten Arvo Järvinen, ja siviilejä. Längelmäen hautausmaahan haudattiin taistelun ja murhien jälkeen 129 punakaartilaista. Länkipohjan verilöylyn on sanottu antaneen viitettä Tampereen taistelun jälkeisestä punaisten kohtelusta.
Viipurin lääninvankilan joukkomurha

Viipurin lääninvankilan joukkomurha tapahtui Viipurissa 27.–28. huhtikuuta välisenä yönä 1918, Viipurin taistelun aikana aivan Suomen sisällissodan loppuvaiheessa. Viipurin lääninvankilaan tunkeutui joukko punakaartilaisia, jotka surmasivat yli 30 poliittista vankia. Viipurin lääninvankilan surmia pidetään suurimpana yksittäisenä punaisten joukkojen suorittamana joukkomurhana.
Tapahtumien kulku.
Punakaartilaisia johti Taipalsaaren rintaman päällikkö Hjalmar Kaipiainen. Tunkeuduttuaan vankilaan humalainen aseistettu joukko tappoi ensin Karjalan Kansalaisliiton johtajan ja kansanedustajan Leander Ikosen, tehtailija ja kansanedustaja Matti Pietisen, ratainsinööri Tallgrenin ja vankilan entisen vahtimestarin Ahlgrenin. Sen jälkeen pidettiin istuntoa, jossa silminnäkijäkertomuksen mukaan mukana ollut nainen olisi valinnut surmattavat. Joukko murhasi vankilan johtajan Johan Stråhlmanin, Vuoksenniskan asemapäällikön Edvard Tojkanderin ja joitakin muita. Lopuksi joukko meni vankien yhteistilaan. Vangit yrittivät puolustautua asein ja rytäkässä Kaipiainen itse haavoittui. Hän luovutti johdon Albin Piskoselle. Piskonen oli entinen vanki ja juuri hän ampui vankilanjohtajan. Joukko heitti vankien yhteistilaan käsikranaatin surmaten 4–5 henkilöä ja haavoittaen useita. Myöhemmin yöllä tapettiin vielä vankilan uusi vahtimestari Mannermaa. Viimeinen uhri oli seuraavana aamuna surmattu sosialidemokraattinen toimittaja Paavo V. Viitanen, joka oli piileskellyt vankilan kirkossa.
Kosto surmista.
Sodan jälkeen valkoiset ampuivat Viipurissa suurimman osan murhiin osallistuneista, kuten teloitusta johtaneen Kaipiaisen ja Piskosen. Kaipiainen jäi vangiksi Myllymäen koulussa toimineessa kenttäsairaalassa, jonka pihalla hänet teloitettiin 23. toukokuuta 1918. Vangittujen ja ammuttujen joukossa olivat myös Lappeenrannan hiihtokomppaniaan kuulunut Paavo Vesterinen, punakaartilaiset Manu Sokura, Eetu Turunen ja Toivo Manninen sekä Kaipiaisen adjutantti Eemil Ihalainen.
Viipurin lääninvankilan surmia pidetään suurimpana punaisten joukkojen suorittamana yksittäisenä joukkomurhana. Viipurin murhien kostamisen arvellaan olevan yhtenä motiivina myöhemmille Lappeenrannan ja Taipalsaaren punaisten teloituksille. On myös arveltu, että käsky niihin olisi tullut ylemmältä taholta, mutta siitä ei kuitenkaan ole todisteita.
Rififi

Rififi () on yhdysvaltalaisen elokuvaohjaaja Jules Dassinin ohjaama ryöstöelokuva vuodelta 1955. Se kuuluu film noirin klassikoihin. 
Elokuvan tunnetuin ja useasti jäljitelty kohtaus on pitkä ryöstökohtaus, jonka aikana ei kuulu musiikkia 26 minuuttiin eikä dialogia 30 minuuttiin. Ryöstön kuvaus on niin aidon tuntuinen, että Suomessa koko elokuvan esittäminen kiellettiin 1950-luvun lopussa. Meksikossa sisäministeriö kielsi sen, kun paljastui elokuvasta vaikutteita saanut kokonainen ryöstösarja.
Rififistä ovat saaneet vaikutteita lukuisat myöhemmät elokuvat, kuten Kubrickin "Peli on menetetty" ja Tarantinon "Reservoir Dogs".
Yksitoista elokuvaa Yhdysvalloissa ohjannut Dassin oli pari vuotta aiemmin paennut kommunistivainoja Yhdysvalloista Ranskaan. Dassinin tunnettuja aiempia elokuvia ovat film noirit "Raakaa voimaa" (1947), "Alaston kaupunki" (1948) ja "Suurkaupungin laki" (1950). "Rififi" on hänen ensimmäinen Ranskassa ohjaamansa elokuva.
Elokuva on entistetty vuonna 2000, ja New York Film Critics Circle antoi entistykselle tunnustuksensa. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Kohtelu Suomessa.
Valtion elokuvatarkastamo kielsi (ikäraja KK - Kokonaan kielletty) elokuvan jo heti 1955. Kielto herätti lehdistössä (muun muassa Uusi Suomi ja Ilta-Sanomat) kiivasta keskustelua Suomen elokuvasensuurin tilasta, ja lopulta itse tarkastamon johtajakin yltyi mukaan kirjoitteluun 1956. Kieltoa ei kuitenkaan kumottu, vaikka elokuvaa yritettiin saada esitettäväksi korkeimman hallinto-oikeudenkin kautta peräti kahdesti. Lopulta siitä sallittiin esitettäväksi varsin paljon lyhennetty versio vasta 1959, ja silloinkin sille oli asetettu raskas 50 prosentin veroluokka sisällöllisen heikkouden vuoksi.
Vladimir Gusev

Vladimir Nikolajevitš Gusev (, s. 4. heinäkuuta 1982 Nižni Novgorod) on venäläinen maantiepyöräilijä.
Gusev aloitti ammattilaisuransa Team CSC -tallissa vuonna 2004. Hän ajoi joukkueessa kahden vuoden ajan, jonka jälkeen siirtyi Discovery Channel -talliin vuosiksi 2006–2007. Tämän jälkeen hän edusti Astana Teamia heinäkuuhun 2008, jolloin hänet erotettiin tallista, koska hänen testituloksensa olivat normaalista poikkeavia joukkueen sisäisen antidopingohjelman perusteella . Kausilla 2010–2014 Gusev eedusti Katjuša-tallia ja viimeisellä ammattilaiskaudellaan 2015 Skydive Dubai Pro Cycling -joukkuetta.
Gusev on voittanut Venäjän aika-ajomestaruuden viisi kertaa. Vuoden 2006 Pariisi–Roubaix-klassikossa hän sijoittui alun perin neljänneksi, mutta hylättiin Peter Van Petegemin ja Leif Hosten tavoin, koska kolmikko ylitti rautatien, vaikka puomit olivat jo laskeutuneet lähestyvän junan vuoksi.
Maantiepyöräilyn MM-kilpailut, junioreiden aika-ajossa hopeaa
Venäjän aika-ajomestari
GP Tell, kokonaiskilpailun sekä 3. ja 4 b -etapin voitto
Maantiepyöräilyn EM-kilpailut, alle 23-v. aika-ajossa pronssia
Chrono des Herbiers, toinen
Venäjän aika-ajomestari
GP d'Ouverture, toinen
Sachsen Tour, kokonaiskilpailun voitto
Saksan ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs, nuorten kilpailun ja prologin voitto
Maantiepyöräilyn MM-kilpailut, maantieajossa ja aika-ajossa kymmenes
Belgian ympäriajo, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto
Sveitsin ympäriajo, mäkikilpailun ja 6. etapin voitto
Venäjän aika-ajomestari
Flanderin ympäriajo, viides
Maantiepyöräilyn MM-kilpailut, aika-ajossa kuudes
Venäjän aika-ajomestari
Maantiepyöräilyn MM-kilpailut, aika-ajossa yhdestoista
Venäjän aika-ajomestari
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa viidestoista 
Maantiepyöräilyn MM-kilpailut, aika-ajossa kolmastoista
E3 Prijs Vlaanderen, kolmas
Bayern-Rundfahrt, kokonaiskilpailussa kolmas
Marokon ympäriajo, 8. etapin voitto
Kuningasmagnolia

Kuningasmagnolia ("Magnolia grandiflora") on melko isokokoinen magnoliakasvien heimoon kuuluva ainavihanta puu, jota kasvaa luonnonvaraisena Yhdysvaltain kaakkoisosissa.
Ulkonäkö.
Kuningasmagnoliat kasvavat 18–27 metriä korkeiksi ja niiden runko kasvaa yleensä melko suoraan ylöspäin. Oksisto muodostaa tiheän hieman pyramidin muotoisen kuvion. Lajin lehdet ovat suuria 13–20 senttimetriä pitkiä ja ne ovat päältä kiiltäväpintaisia ja tummanvihreitä sekä alta ruosteenvärisiä ja samettipintaisia.
Kuningasmagnolia kukkii keväällä ja kesällä. Kukat ovat lumenvalkoisia ja miellyttäväntuoksuisia. Ne ovat halkaisijaltaan jopa 30 senttimetriä. Hedelmät ovat punaruskeita ja kartiomaisia sekä ovat kooltaan 5–10 senttimetriä pitkiä. Syksyllä hedelmistä roikkuu punaisia, munuaisenmuotoisia siemeniä.
Levinneisyys.
Kuningasmagnolian luonnollinen levinneisyysalue käsittää Yhdysvaltain kaakkoisosat. Sitä kasvaa pohjoisimpana Pohjois-Carolinan itäosissa, josta levinneisyys alue jatkuu rantatasankoja aina Texasin kaakkoiskulmaan asti. Etelässä kuningasmagnolioita kasvaa Floridassa Peace River -joelle.
Elinympäristö.
Kuningasmagnolia kasvaa parhaiten ravinteikkailla ja kosteilla savimailla jokien varsilla tai suoalueiden lähellä. Sitä tavataan myös kosteilla ylämailla, joissa ei esiinny erityisen paljon metsäpaloja. Kuitenkin korkeimmillaan puuta tavataan vain 150 metrissä, mutta tavallisesti levinneisyysalue kattaa vain alankoalueet alle 60 metrissä.
Samoilla alueilla kuningasmagnolian kanssa kasvaa usein amerikanpyökkiä, lännenambrapuuta ja tammilajeja.
Käyttö.
Kuningasmagnolia on suosittu koristepuu Yhdysvalloissa. Sitä käytetään teiden varsilla, yksittäisinä koristepuina esimerkiksi tuottamaan varjoa. Sen suosio perustuu näyttävään ulkonäköön valkoisine kukkineen ja runsaine ainavihantine lehtineen, mutta sitä voidaan käyttää myös kaupungeissa, joissa muut lajit eivät välttämättä viihdy. Kuningasmagnolia pystyy vastustamaan rikkidioksidin aiheuttamia tuhoja.
Metsäteollisuudessa kuningasmagnoliaa käytetään vain marginaalisesti puuviiluna, josta tehdään vaneria tai puulaatikoita. Lehdistä, hedelmistä, kaarnasta ja puuaineesta saadaan aineita, joilla on mahdollisesti farmaseuttisia käyttötarkoituksia.
Kasvintuhoojat.
Nuoret kuningasmagnoliayksilöt ovat erityisen herkkiä metsäpalojen aiheuttamille vahingoille. Kuivat talvet saavat aikaan jopa yksilöiden kuolemisen.
Monet sienilajit aiheuttavat lehtilaikkutautia, mutta se on hyvin harvoin vaarallista, tosin "Mycosphaerella milleri" -lajin tartuttama lehtilaikkutauti voi olla vahingollinen taimistojen siemenpuille. Lisäksi eräät sienilajit aiheuttavat sydänlahoa.
Kilpikirvalajit saattavat vahingoittaa puita ja "Neolecanium cornuparyum" -laji voi suurena esiintymisenä tappaa jopa kokonaisia yksilöitä. Myös tietyt kirva-, villakilpikirva-, typpykärsäkäs-, töyhtökoi- ja kehrääjäpunkkilajit syövät kuningasmagnoliaa.
Nelson Rivas

Nelson Rivas (s. 25. maaliskuuta 1983) on kolumbialainen jalkapalloilija. Hän pelaa keskuspuolustajan paikalla ja hänen nykyinen seuransa on FC Internazionale Milano.
Hän aloitti ammattilaisuransa kotimaansa seurassa Deportivo Pasto, jossa hän pelasi vuoden verran ja tuon kauden aikana hän pelasi 12 ottelua. Hän on voittanut myös kaksi kertaa Kolumbian mestaruuden, Deportes Tolimassa vuonna 2003 ja Deportivo Calissa vuonna 2005.
Maajoukkueessa hän ei ole toistaiseksi pelannut yhtään ottelua, vaikka liittyi siihen vuoden 2007 alussa.
Phra Pathom Chedi

Phra Pathom Chedi () on buddhalainen uskonnollinen muistomerkki, stupa, joka sijaitsee Nakhon Pathomissa Thaimaassa. Chediä pidetään maailman korkeimpana buddhalaisena rakennelmana . Monumentin korkeus on joidenkin lähteiden mukaan 127, toisten mukaan 115,8 metriä . 
Phra Pathom Chedi on osa kuninkaallista temppelikompleksia "Wat Phra Pathom Chedi Rachavoramahavihan" (), joka on arvoasteikossa ylin temppeliluokka Thaimaassa .
Historia.
Samalla paikalla on luultavasti ollut buddhalainen muistomerkki jo varhaisina aikoina. 200-luvulla eaa. "Suvarnabhumiksi" ('kultainen maa') kutsutulle alueelle tuli buddhalaisia lähetyssaarnaajia kuningas Ašokan valtakunnasta Intiasta . 500-luvulla Nakhon Pathom oli merkittävä asutuskeskus ja monilaisen (dvaravati) kuningaskunnan pääkaupunki, ja paikalla oli jo varmuudella intialaistyylinen stupa . Khmerien kuningas Suriyavarman I:n hallituskaudella vuosituhannen vaihteessa Angkorin valtakunta laajeni länteen, jolloin intialaistyylinen stupa rakennettiin uudelleen khmeriläistyyliseksi prangiksi. Khmeriläinen muistomerkki jäi burmalaisten hyökättyä 1057 heitteille, minkä jälkeen paikka unohtui vuosisadoiksi. 1800-luvulla tuleva kuningas Mongkut munkkina ollessaan tutustui pyhiinvaellusmatkallaan viidakon peittämään prangiin. Päästyään valtaistuimelle hän antoi rakentaa paikalle uuden korkeamman monumentin. Rakennustyöt alkoivat 1853, mutta ne pitkittyivät, koska uudisrakennus sortui rajumyrskyssä. Nykyinen chedi valmistui kuningas Chulalongkornin hallituskaudella 1870. Läheisen Nakhon Chai Sin kylän väestö pakkosiirrettiin vastavalmistuneen chedin ympärille muodostettuun asutuskeskukseen.
Lönnroth

Lönnroth tai Lönnrot voi viitata seuraaviin:
Elias Lönnrot.
Elias Lönnrot (1802–1884), suomalainen kielentutkija, lääkäri, toimittaja ja kasvitieteilijä, "Kalevalan" ja "Kantelettaren" kokoonpanija. Hänen mukaansa on nimetty muun muassa:
Erkki Perheentupa

Erkki Perheentupa (ent. Söderlund; 18. huhtikuuta 1891 Laitila − 19. tammikuuta 1963 Säkylä) oli suomalainen maanviljelijä ja liikemies joka toimi kokoomuksen kansanedustajana 1930-luvun alussa. Hän oli mukana myös Lapuan liikkeen toiminnassa.
Perheentuvan vanhemmat olivat maanviljelijä Verner Isaskar Söderlund ja Maria Albertiina Fröberg. Hän kävi kansakoulun ja purjehti sitten merillä vuosina 1908–1910 käyden useissa eri maissa. Palattuaan Suomeen Perheentupa toimi sitten maanviljelijänä Laitilassa 1910–1913, Angelniemellä 1913–1917, Loimaalla 1917–1933 ja viimeksi Tyrvännössä 1933–1955. Tyrvännössä Erkki Perheentupa omisti yhdessä kaksosveljensä Yrjö Perheentuvan kanssa Lahdentaan kartanon jossa he pitivät 1930-luvulla tilanhoidon ohella myös kesäisin täysihoitolaa ja luonnonparantolaa. 
Perheentupa oli "Loimaan savi- ja sementtiteollisuus Oy":n toimitusjohtajana vuodesta 1917 alkaen ja hän omisti Loimaalla myös oluttehtaan ja tiilitehtaan sekä Tyrvännössä sahalaitoksen. Perheentupa harjoitti veljensä kanssa hevoskasvatusta sekä raviurheilua ja heillä oli parhaimmillaan neljäkymmentä suomenhevosta. Vuonna 1932 Perheentupa osallistui Tampereella kuninkuuskilpailuun oriilla Samolainen.
Perheentupa oli kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1930–1933 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän kuului Lapuan liikkeen valtuuskuntaan ja komensi vuonna 1930 talonpoikaismarssin aikana Varsinais-Suomen rykmenttiä.
Perheentupa oli naimisissa vuodesta 1919 Fanny Sofia Kankaan kanssa. Hänen veljensä oli rovasti Antti Perheentupa ja sisarensa tekstiilisuunnittelija Ester Perheentupa.
Suurmestari (shakki)

Suurmestari (lyh. SM) on shakin kansainvälinen arvonimi, jonka Maailman shakkiliitto (FIDE) myöntää maailmanluokan shakinpelaajille. Shakin maailmanmestarin jälkeen suurmestari on korkein arvonimi, jonka shakinpelaaja voi saavuttaa. Se on elinikäinen arvonimi, jonka voi menettää ainoastaan eräiden sääntörikkomusten seurauksena.
Suurmestarin arvonimi koskee vain lähishakkia ja on sukupuolineutraali. Erillisiä arvonimiä ovat tehtäväshakin suurmestari, kirjeshakin suurmestari ja naisten suurmestari.
Kriteerit.
Suurmestarin arvonimi myönnetään pelaajan turnaustulosten ja vahvuusluvun perusteella. Pelaajan on joskus urallaan täytynyt saavuttaa 2 500 elopisteen vahvuusluku. Lisäksi hänen täytyy saavuttaa kolme turnaustulosta, jotka täyttävät suurmestarikriteerit. Kriteerit sisältävät esimerkiksi tietyn vähimmäispelimäärän turnauksessa, tarpeeksi monen eri kansalaisuuden omaavia vastustajia sekä vähimmäissuoritusluvun 2 600. Tämän lisäksi arvonimi voidaan myöntää suoraan tietyistä saavutuksista, kuten nuorten maailmanmestaruudesta.
Historia.
FIDE myönsi ensimmäiset suurmestarin arvonimet vuonna 1950, jolloin arvonimen sai 27 pelaajaa. 1970-luvun loppupuolella suurmestarien lukumäärä oli noussut noin 100:aan.
Kesäkuussa 2024 eläviä suurmestareita oli jo 1 828. Määrän kasvu johtuu muun muassa siitä, että Elo-järjestelmä on inflatiivinen luonnostaan. On tutkittu, että suurmestarin tittelin arvo olisi laskenut yhteensä 100 pisteen verran vuosien 1985 ja 2000 välissä. Lisäksi suurmestarin tavoitetuloksen voi nykyisin saada pienemmällä pelimäärällä kuin aiemmin. Suurmestarien määrän kasvun on sanottu myös heijastavan vahvuusluvun saaneiden pelaajien määrän kasvua ja shakin tason yleistä nousua tietokoneiden aikakaudella.
Muun muassa englantilainen suurmestari Nigel Short on kritisoinut nykyistä suurmestarijärjestelmää. Hänen mukaansa on järjetöntä antaa suurmestarin titteli jollekin, jolla ei ole todellisia mahdollisuuksia haastaa maailman kärkipelaajia.
Parhaimpien pelaajien erottamiseksi muista suurmestareista jotkut kutsuvat noin neljääkymmentä 2 700:n vahvuusluvun ylittänyttä suurmestaria epävirallisesti supersuurmestareiksi.
Neuvostoliitolla ja sen seuraajalla Venäjällä on aina ollut enemmän suurmestareita kuin muilla mailla. Alkuperäisistä 27 suurmestarista neuvostoliittolaisia oli 11, ja vuonna 1972 maailman 96 suurmestarista neuvostoliittolaisia oli 33. Vuonna 2021 kaikista suurmestareista venäläisiä oli 240.
Nuorimpana suurmestarin arvonimen on huhtikuuhun 2024 mennessä saavuttanut yhdysvaltalainen Abhimanyu Mishra, josta tuli suurmestari 12 vuoden ja 4 kuukauden iässä vuonna 2021. Alle 15-vuotiaana suurmestarin arvon on huhtikuuhun 2024 mennessä saavuttanut 44 pelaajaa.
Ensimmäisenä naisena suurmestarin arvonimen sai naisten maailmanmestari Nona Gaprindašvili vuonna 1978. Helmikuussa 2021 aktiivisia naispuolisia suurmestareita oli 37.
Kitkerät Neitsyet

Kitkerät Neitsyet on suomalainen kabareemusiikkiyhtye, jonka ominaispiirteisiin kuuluvat satiiriset, yhteiskunnallisesti kantaa ottavat sanoitukset. Yhtye on julkaissut neljä pitkää albumia, vuosina 2003, 2005, 2012 ja 2017.
Kymmenestä muusikosta koostuvaa yhtyettä luotsaa kuvataiteilija Vappu Rossi, joka sanoittaa kappaleet. Sävellyksiä tekevät Rossin lisäksi muun muassa Kai Herdin ja Antti Mattila. Kokoonpano tunnetaan eritoten itseironisesta otteestaan, harkituista riimeistään sekä live-esiintymisiin kuuluvista koreografioistaan. Sanoituksien teemoja ovat sosiaalinen oikeudenmukaisuus, tasa-arvo ja suvaitsevaisuus. Yhtyeen levyillä on mukana myös vierailevia muusikoita, kuten trumpetisti Verneri Pohjola, perkussionisti Petri Rantala, tuubisti Hannu Oskala, viulisti Paula Susitaival sekä amerikkaissyntyinen säveltäjä Alex Freeman. 
Yhtyeen jäsenet ovat alun perin kotoisin eri puolilta Suomea. Kaikki asuvat nykyisin pääkaupunkiseudulla. Siviiliammattien kirjo on yhtyeessä runsas, tv-tuottajasta ranskanopettajaan.
Historia.
Kitkerät Neitsyet syntyi syksyn 1996 ja kevään 1997 välisenä aikana. Ensimmäinen virallinen esiintyminen yhtyeellä oli vappuna 1998 Yo-talolla Tampereella. Maaliskuussa 2001 myös tasavallan presidentti Tarja Halonen kävi kuuntelemassa yhtyettä, näin aiemmin tuntematon ryhmä pääsi uutislähetyksiin ja sanomalehtiin.
Tammikuussa 2003 yhtyeen ensimmäinen musiikkivideo ilmestyi ”Hei poika” -nimisestä kappaleesta. Pete Veijalaisen ohjaama video sai näkyvyyttä muun muassa Levyraadin voiton ja Muuvi-musiikkivideokilpailun finaalin kautta. Vuosina 2003 ja 2004 yhtye keikkaili erittäin aktiivisesti. Tahti hidastui 2005 jälkeen yhtyeen jäsenten äitiys- ja isyyslomien takia, myöhemmin jäsenten työkiireiden vuoksi. Nykyään Kitkerät Neitsyet esiintyy livenä harvoin, yleensä isompi konsertti on noin kerran vuodessa. Konserttispesiaaleissa on nähty runsaasti vierailevia esiintyjiä kuten viittomakielen tulkkeja, tanssijoita ja lisävaskipuhaltimia. Myös nykyään Fork-lauluyhtyeessä vaikuttava Kitkerien entinen laulaja Anna Asunta lauloi yllätysesiintyjänä yhtyeen 20-vuotisjuhlakonsertissa Sellosalissa syyskuussa 2017.
Kitkerät Neitsyet on julkaissut neljä albumia. Yhtyeen ensimmäisen albumin, "Paras pysyä kotona", julkaisi Rockadillo-levy-yhtiö 8. huhtikuuta 2003. Toinen albumi "Todellisen menestyksen salaisuus" julkaistiin oman Bitter Records -levymerkin kautta 16. lokakuuta 2005. Kolmas albumi "En vielä tahtoisi nöyrtyä" ilmestyi 16. tammikuuta 2012. Neljäs albumi "Tulee akanasta jyvä" ilmestyi 14. kesäkuuta 2017. Kaikkien albumien levynjulkaisukeikat on järjestetty Helsingin Tavastia-klubilla.
Merc (MUD)

Merc on DikuMUDista kehitetty MUD-pelityyppi ja -ohjelmisto. Se ja siitä edelleen johdetut uudemmat MUD-tyypit muodostavat todennäköisesti suosituimman Diku-haaran. Alkuperäiseen Dikuun verrattuna Mercin pelimaailmaa on laajennettu, ja palvelinohjelman lähdekoodia on paranneltu ja selkeytetty, muutettu helpommin muokattavaksi. Dikun toiminnallisuutta on myös muokattu: joitakin uusia ominaisuuksia lisätty ja joitakin taas karsittu. 
Mercin kehitti "MERC Industriesinakin" tunnettu yhdysvaltalainen kolmikko Michael Chastain ("Furey", työskennellyt myöhemmin muun muassa GCC-kääntäjän parissa), Michael Quan ("Kahn") ja Mitchell Tse ("Hatchet") Kalifornian yliopiston Berkeleyn kampuksella. Versio 1 julkaistiin joulukuussa 1992 ja versio 2 seuraavan vuoden heinäkuussa. Viimeisin versio, 2.2, ilmestyi marraskuussa 1993.
Goizalde Núñez

Goizalde Núñez (s. 1971 Bilbao, Vizcaya, País Vasco, Espanja) on espanjalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa "Serranon perheessä" Lourditasta, "Pylly paljaana" -sarjan Dolores "Lola" Sorianoa ja "Francon aika – näin sen koimme" -sarjassa kampaamon asiakasta.
Down to You

Down to You on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Kris Isacsson. Elokuvan päähenkilöt ovat Alfred ”Al” Connelly (Freddie Prinze Jr.), Imogen (Julia Stiles) ja Cyrus (Selma Blair). Näyttelijäkaartiin kuuluvat myös Ashton Kutcher, Rosario Dawson ja Zak Orth.
Juoni.
Elokuvassa taideopiskelija Imogen ja kokin urasta haaveileva Alfred ”Al” tapaavat New Yorkissa ja rakastuvat toisiinsa. Mutkia matkaan aiheuttaa Imogenin muutto San Franciscoon opiskelemaan.
Dora Carrington

Dora de Houghton Carrington, tunnettu tavallisesti Carringtonina, (s. 29. maaliskuuta 1893 – 11. maaliskuuta 1932) oli englantilainen eksentrikko, varhainen feministi ja taidemaalari. Hän oli myös kuuluisan taiteilijoista, tiedemiehistä ja kirjailijoista koostuneen Bloomsburyn ryhmän jäsen.
Nuoruus.
Dora Carrington syntyi Herefordissa Englannissa. Hän kävi tyttökoulun Bedfordin lukion, joka painottui taiteeseen. Hänen vanhempansa myös maksoivat hänelle säännölliset lisätunnit piirtämistä. Hän voitti stipendin Slade School of Artiin Lontooseen, jossa hän tapasi veljekset Paul ja John Nashin, Christopher R.W. Nevinsonin ja Mark Gertlerin. He kaikki olivat jossain vaiheessa rakastuneita häneen. Gertler tavoitteli Carringtonia monta vuotta.
Hän alkoi käyttää pelkkää sukunimeään Carrington valmistuttuaan the Slade School of Artista; koulun oppilaiden yleinen käytäntö oli kutsua toisiaan pelkillä sukunimillä. Carringtonia ei eläessään tunnettu maalarina, sillä hän ei signeerannut töitänsä, ja hän asetti niitä näytteille harvoin, vaikka hän työskenteli hetken Omega-työpajalla.
Ura ja yksityiselämä.
Carrington yhdistetään usein Bloomsburyn ryhmään. Hänellä oli pitkäaikainen suhde kirjailija Lytton Stracheyn kanssa ja hänen ystäväpiiriinsä kuului monia bloomburyläisiä. Carrington oli tunnettu boheemeista elämäntavoistaan. 
Carringtonilla oli suhde englantilaisen maalarin Mark Gertlerin sekä kirjailija Gerald Brenanin kanssa. Hän meni naimisiin Ralph Partridgen kanssa, mutta asui suurimman osan elämästään Stracheyn kanssa. Strachey kuoli syöpään tammikuussa 1932. 
Stracheyn kuoleman jälkeen Carrington yritti tukehduttaa itsensä auton pakokaasulla ja tämän jälkeen hän teki itsemurhan ampumalla. Partridge tuli väliin hänen ensimmäisellä kerralla, mutta ei voinut pelastaa häntä toiselta yritykseltä. Carrington ei yksinkertaisesti halunnut elää ilman Stracheytä, johon hän oli syvästi rakastunut. 
Carringtonin elämästä Stracheyn kanssa tehtiin elokuva nimeltä "Carrington" vuonna 1995. Elokuvan nimiosan näytteli Emma Thompson. Samana vuonna Lontoon Barbican Art Galleryssä oli suuri näyttely Carringtonin töistä.
Liisan lista

Liisan lista on Suomen Pörssisäätiön julkaisema lista suomalaisista pörssiyhtiöistä. Se on muodostettu vertailemalla suomalaisten pörssiyhtiöiden erilaisia tunnuslukuja, jotka liittyvät arvostukseen, kannattavuuteen ja kasvuun. Tunnusluvut tulevat Valuatumilta, joka toteuttaa ratkaisuja osakkeiden analyysiin. Tunnusluvut perustuvat analyytikoiden konsensusennusteisiin ja puolueettomien freelance-analyytikoiden ennusteisiin. Listoilla esitellään yli sadan suomalaisen pörssiyhtiön arvostuslukuja, kasvu- ja kannattavuusnäkymiä. Paremmuusjärjestys syntyy yhtiöiden tunnusluvuista, joita on painotettu eri tavoin. Liisan lista antaa hyvää 
aineistoa sijoituspäätösten tekoon, mutta se ei anna suoria vastauksia siitä, mihin kulloinkin kannattaa sijoittaa. Liisan lista korvasi suositun Sepon listan sen jälkeen, kun Seppo Saario lopetti listan toimittamisen.
Nimen muita merkityksiä.
Kansanedustaja Liisa Jaakonsaari laati 1990-luvun puolivälissä SDP:n käyttöön Liisan listana tunnetun paperin eli listan kymmenestä sosiaalietuudesta, joita SDP halusi leikata vuoden 1995 eduskuntavaalien jälkeen.
Tinetto

Tinetto on pieni saari tai oikeastaan luoto Italian rannikolla Ligurianmeressä. Se muodostaa Unescon maailmanperintökohteen yhdessä kahden muun saaren Tinon ja Palmarian sekä Cinque Terren alueen ja Portoveneren kaupungin kanssa.
Tinetto sijaitsee hieman Tinon eteläpuolella. Tinettolla ei ole käytännössä kasvillisuutta ollenkaan, mutta saarella on jäänteitä ihmisen toiminnasta. 
Historiaa.
Saaren länsiosassa on pieni kappeli 500-luvulta ja itäpäässä on apsiksen jäänteet, jonka paikalla oli aiemmin merkittävämpi kirkkorakennus. Saarella sijaitsi luostari, jonka saraseenit tuhosivat 1000-luvulla.
Robert Chesteriläinen

Robert Chesteriläinen (; elänyt 1100-luvulla) oli englantilainen matemaatikko, tähtitieteilijä, kemisti ja arabisti, joka käänsi ensimmäisen tunnetun latinankielisen käännöksen Koraanista. Hänet tunnetaan myös tekemästään käännösvirheestä, jonka seurauksena nykyään matematiikassa käytetään eräälle trigonometriselle funktiolle nimitystä "sini". Jotkin lähteet yhdistävät Robert Kettonilaisen Robert Chesteriläiseen, mutta kyseessä voivat olla myös eri henkilöt.
Elämäkerta.
Robert Chesteriläinen syntyi 1100-luvun alussa. Kuten tuohon aikaan oli yleistä oppineiden keskuudessa, hänellä on ajan tapaan useita kutsumanimiä. Häntä kutsuttiin seuraavilla nimillä: Robert Retinensis, Robertus Ketenensis, de Ketene, Ostiensis, Astensis, Anglicus, Cataneus, Robert Cestrensis, de Retines ja the Englishman (). Chester-nimi viittaa ilmeisesti hänen opiskelupaikkaansa. Alun perin hänen uskotaan olleen kotoisin Kettonin kylästä, Keski-Englannin Rutlandista. Hänen varhaisesta elämästä ei tiedetä juuri mitään.
Hän ja Plato Tibertinus matkustivat 1136 Barcelonaan ja vuonna 1141 hän asui Ebro-joen tuntumassa opiskellen alkemiaa ja astrologiaa hänen läheisen ystävän kroatialaisen filosofin Hermann Dalmatianilaisen kanssa. Chesteriläinen työskenteli myös Pampelonan arkkidiakonina vuonna 1143. Kotimaahansa hän palasi ainakin kahdesti; ensimmäisen kerran vuonna 1147 ja toisen kerran vuonna 1150.
Clunyn apotti Petrus Venerabilis vakuutti Robertin ja Hermannin vuonna 1141 opiskelemaan islamin uskoa ja lakia sekä rohkaisi heitä kääntämään Islamin pyhän kirjan Koraanin latinaksi. Pietarin intressinä oli kerätä nuorukaisten työnhedelmät ja käyttää sitä apuvälineenä osoittaakseen muslimien olevan pakanallisia. Käännöstyö vei hänet sivuun hänen matemaattisista ja astrologisista tutkimuksistaan, mutta sai työn valmiiksi vuonna 1143. 
Robert Chesteriläinen sai toisen suuren käännöstyön valmiiksi 11. helmikuuta vuonna 1144, nimittäin Jabir bin Hayyanin "Kitab al-Kimyan", joka on ensimmäinen latinankielinen käännös arabialaisesta alkemiallisesta työstä Länsi-Euroopassa.
Hän esitteli algebran länsieurooppalaisille oppineille kääntämällä al-Khwarizmin "al-Jabr wa'l-Muqabalah" -teoksen. Käännöksen pohjalta matematiikkaan tulivat termit "algoritmi" ja "sini". Jälkimmäinen sana syntyi virheellisen käännöksen kautta. Sanan pohjana on sanskritinkielinen ympyrän jännettä tarkoittava sana "jiva". Keskiajalla oli erittäin yleistä, että intialaisia tekstejä käännettiin arabiaksi, ja koska "jivalle" ei löytynyt arabian kielestä sopivaa vastinetta, lanattiin sana suoraan arabiaan muodossa "jiba". Koska arabiaa kirjoitettaessa merkitään vain konsonantit, niin Chesteriläinen tulkitsi sanan olevan "jaib", jolla voidaan tarkoittaa merenlahtea. Chesteriläinen käänsi siis "jiban" latinan merenlahtea tarkoittavalle sanalle "sinus". Tämä on pohja nykyisin käytössä olevalle "sini"-funktion nimelle.
Robert Chesteriläisen kuolinpäivää ei tiedetä.
Arvi Jovero

Arvi Oras Jovero (vuoteen 1935 Johansson, 25. maaliskuuta 1909 Pori – 8. huhtikuuta 1948 Vantaa) oli suomalainen puuseppä ja luennoitsija, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1936–1937.
Elämä.
Jovero kävi kansakoulun ja ammattikoulun, jonka jälkeen hän työskenteli Porissa puuseppänä. Vuosina 1931–1932 hän suoritti Työväen Akatemian kurssin ja toimi 1935–1937 Sosialidemokraattisen työläisnuorisoliiton järjestäjänä. 
Jovero valittiin kansanedustajaksi vuonna 1936, mutta erosi kesken kauden syyskuussa 1937, saatuaan paikan Kulutusosuuskuntien Keskusliiton matkapuhujana Helsingissä. Joveron seuraajaksi eduskuntaan tuli Jussi Malmivuori.
Jovero oli presidentin valitsijamies vuosien 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa. Hän työskenteli KK:n luennoitsijana kuolemaansa vuoteen 1948 saakka. Jovero on haudattu Helsinkiin Malmin hautausmaalle.
Perhe.
Joveron vanhemmat olivat työmies Johan Gustaf Johansson (1875–1962) ja Hilda Emilia Bonnet (1875–1932). Hänen puolisonsa oli Sylvia Kaarin Kärki (1908–2001), jonka kanssa Jovero avioitui 1937.
Espoon kristillinen koulu

Espoon kristillinen koulu (lyh. EKK) on Espoon Matinkylässä sijaitseva kristillinen koulu. Vuonna 2023 koulussa oli noin 460 oppilasta. Suomen valtioneuvosto myönsi koululle pysyvän opetuksenjärjestämisluvan 27. maaliskuuta 2008.
Historia.
Espoon kristillinen koulu aloitti toimintansa vuonna 1999. Koulu toimi vuonna 2000 Pohjois-Tapiolassa, mutta sai vuonna 2001 kookkaammat tilat vanhan pankin tiloista Haukilahden ostoskeskuksesta. Tila kävi kasvavalle koululle pieneksi ja se sai lisätilaa läheisistä rakennuksista. Koulu muutti loppuvuonna 2009 entisen säästöpankkiopiston tiloihin Espoon Matinkylään, kunnes ne purettiin tulevan asuntoalueen tieltä vuonna 2012. Vuoteen 2021 asti Espoon kristillinen koulu toimi Kehä II:n pohjoispäässä Keran rautatieaseman läheisyydessä. Tammikuussa 2022 koulun rakennushanke valmistui ja koulu pääsi muuttamaan pysyviin tiloihin Matinkylään. Koulun osoite on Matinkartanontie 13 A.
Opetus.
Espoon kristillinen koulu noudattaa esi- ja perusopetuksen opetussuunnitelmia, jotka ovat valtakunnallisten opetussuunnitelmien perusteiden mukaisia. Myös tuntijako on asetuksen mukainen. Opetussuunnitelmassa huomioidaan koulun omat painotukset sekä paikallisen toimintaympäristön ja lähialueiden mahdollisuudet ja erityispiirteet. 
Espoon kristillinen koulu mediassa.
Espoon kristillisessä koulussa toimii yläkoululaisten muodostama ISS-tiede- ja tekniikkajoukko, joka toteutettiin kumppanuushankkeena kalifornialaisen Valley Christian Schoolin kanssa. Kansainvälisessä projektissa perehdytään luonnontieteellisen tutkimuksen tekemiseen sekä tietokoneohjelmointiin. Koulun oppilaiden rakentama, sieni-itiöitä ja niiden kasvattamiseen suunnitellun kasvatusalustan sisältänyt tutkimuskapseli laukaistiin 13. heinäkuuta 2014 kansainväliselle ISS-avaruusasemalle Antares-raketilla. Euroopan ensimmäinen koululaisten tekemä avaruussienitutkimus palasi Espoon kristilliseen kouluun 7. marraskuuta 2014. Koulun ensimmäinen ISS-vuosi oli tuloksiltaan positiivinen, vaikkei avaruussieni lähtenytkään kasvamaan. Raketin lähtö viivästyi kahdella kuukaudella, mikä luultavasti aiheutti kasvualustan ja vesisäiliön kuivumisen.
Espoon kristillinen koulu myy myös aika ajoittain koulun brändituotteita nettikaupan kautta.
Projekti ISS:n kanssa.
Koulun ISS-joukon saamat positiiviset oppimistulokset sekä oppilaiden ja mentoreiden kiinnostus antoivat sysäyksen Erasmus+ KA2 -hankkeelle. Syyskuun alussa 2014 alkanut CIMOn rahoittama kolmevuotinen projekti oli kahden yliopiston ja kolmen koulun yhteinen. Projektissa olivat mukana Norja, Romania ja Suomi. Sen tavoitteena oli etsiä ja vakiinnuttaa uusia luonnontieteiden oppimismalleja sekä rakentaa kumppaneiden välisiä yhteistyökuvioita. Espoon kristillisen koulun läheisin projektikumppani oli Helsingin yliopiston Elintarvike- ja ympäristötieteiden laitos, joka antoi tieteellistä tukea koulun oppilaiden tekemille tutkimuksille.
Jean Nouvel

Jean Nouvel, koko nimeltään Jean Henri Nouvel, (s. 12. elokuuta 1945 Fumel, Lot-et-Garonne) on ranskalainen Pritzker-palkittu arkkitehti. 
Nouvel halusi alun perin taiteilijaksi, mutta hänen opettajavanhempansa toivoivat vakaampaa uravalintaa, joten kompromissiksi valikoitui arkkitehtuuri. Nouvel on kertonut tajunneensa, että arkkitehti voisi luoda visuaalisia sävellyksiä suoraan kadulle, kaupunkiin ja julkisiin tiloihin. Nouvel voitti 20-vuotiaana ensimmäisen palkinnon kansallisessa kilpailussa ja pääsi opiskelemaan Pariisin taidekorkeakoulu École des Beaux-Artsiin. Nouvel perusti yhdessä François Seigneurin kanssa oman arkkitehtitoimistonsa 25-vuotiaana. Vuonna 1987 valmistuneen Arabimaailman instituutin suunnittelutyö oli Nouvelin läpimurto. Rakennus yhdistää huipputeknologian perinteisiin arabialaisiin koristeaiheisiin.
Nouvelin arkkitehtuurille on tyypillistä modernin ja selkeän konstruktiivisen rakenteen saattaminen elävään vuorovaikutukseen tilan ja valon kanssa. Hänen rakennustensa muotokieli ei noudata tiettyä linjaa, vaan on riippuvainen suunnittelukohteen paikasta ja sisällöstä. Häntä on toisaalta pidetty vahvana modernismin edustajana. Nouvel on toteuttanut useat projekteistaan yhteistyössä Emmanuel Cattani and Associates -toimiston kanssa. 
Nouvel on saanut lukuisia kansainvälisesti merkittäviä palkintoja, joiden joukossa ovat Wolfin palkinto (2005) ja Pritzker-palkinto (2008). Nouvel on Ordre des Arts et des Lettres'n komentaja. Nouvelin töiden joukossa ovat pilvenpiirtäjä Torre Agbar (Barcelona), Institut du Monde Arabe (Pariisi) ja Louvre Abu Dhabi (Abu Dhabi).
Philip Hannan

Philip Matthew Hannan (20. toukokuuta 1913 – 29. syyskuuta 2011 New Orleans, Louisiana) oli yhdysvaltalainen kirkonmies, joka toimi New Orleansin hiippakunnan katolisena arkkipiispana vuosina 1965–1988. Hän sai pappisvihkimyksensä 8. joulukuuta 1939. 
Washington DC:ssä syntyneellä Hannanilla oli irlantilainen isä. Hän sai Pacem in Terris -palkinnon 1996. Hannan kuoli syyskuussa 2011 neworleansilaisessa saattokodissa.
Alfred Clifton Hughes

Alfred Clifton Hughes (s. 2. joulukuuta 1932 Boston) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Bostonin arkkihiippakuntaan 15. joulukuuta 1957 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Maximiana in Byzacenan titulaaripiispaksi 21. heinäkuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Humberto Sousa Medeiros, jota avustivat Thomas Vose Daily ja John Michael D'Arcy.
7. syyskuuta 1993 Hughes nimitettiin Baton Rougen piispaksi, ja hänet asetettiin tähän virkaan 4. marraskuuta. Hänet nimitettiin 16. helmikuuta 2001 New Orleansin koadjuuttoriarkkipiispaksi, ja 3. tammikuuta 2002 hänestä tuli sen arkkipiispa. Hän jäi eläkkeelle 12. kesäkuuta 2009.
Hughes opiskeli St. John's Seminaryssa ja täydensi opintojaan Rooman Paavillisessa gregoriaanisessa yliopistossa.
Sean Patrick O’Malley

Sean Patrick O’Malley OFM Cap (s. 29. kesäkuuta 1944) on yhdysvaltalainen kirkonmies. Hän on toiminut Bostonin katolisena arkkipiispana vuodesta 2003 ja sai nimityksen kardinaaliksi 24. maaliskuuta 2006.
O’Malley sai pappisvihkimyksensä 29. elokuuta 1970.