tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rauhan Side

Rauhan Side on esikoislestadiolaisten julkaisema lehti, joka ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Lehti sisältää hartauskirjoituksia, saarnoja (Luther, Laestadius, esikoislestadiolaisten saarnaajat), lähetyskirjeitä, kertomuksia kristittyjen kokemuksista, kirkkohistoriallisia kirjoituksia, kannanottoja, uutisia, lasten palstan ja tietoja seuroista ja rukoushuoneista. Lehti leviää noin kymmeneen maahan, mutta levikistä yli 90 prosenttia suuntautuu Suomeen. Tärkeimmistä artikkeleista on ruotsin- ja englanninkieliset tiivistelmät. 
Lehti ilmestyy paperilehden lisäksi myös ääniversiona. Lehden nettisivuilla on vain yhteystiedot ja tietoa esikoislestadiolaisten seuroista. 
Rauhan Side alkoi ilmestyä vuonna 1979. Lehden ulkoasu ei ole juurikaan muuttunut 40 vuodessa. Kansilehti on vihreä ja ilman kuvaa. Kuvia on muutenkin niukasti. Kannessa on viittaus Raamatun paikkaan, josta lehden nimi on johdettu: "Ahkeroikaa myös pitämään hengen yhteyttä rauhan siteen kautta." (Ef. 4:3)
Päätoimittajat.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet lehden päätoimittajina:
Lähettäjä

Lähettäjä on 11 kertaa vuodessa ilmestyvä lestadiolaisen uusheräyksen hartaus- ja tiedotuslehti. Se on Kalajoen Kristillisen Opiston ja uusheräyksen tärkein tiedotuslehti. Lähettäjässä julkaistaan raamattuopetuksia, lyhennelmiä seurapuheista, lähettien kirjeitä lähetyskentiltä, tietoa uusheräyksen toiminnasta sekä hartauskirjoituksia. Lehden päätoimittaja on Eeva Pouke (aikaisemmin Martti Peräaho) ja toimitussihteeri Arja Tolonen. Lehdellä on toimituskunta, joka päättää muun muassa vuositeeman ja teemakirjoittajat.
S-market

S-market (puhekielessä usein myös "Ässä") on suomalainen päivittäistavaraketju, jonka myymälät sijaitsevat ympäri Suomen. 
Paikalliset S-marketit omistaa aina jokin S-ryhmän osuuskaupoista. 
S-marketin valikoimiin kuuluu n. 4 000–10 000 tuotetta. S-ryhmän omia päivittäistavarakaupan merkkejä ovat muun muassa Coop, X-tra ja Kotimaista. Aiempia omia merkkejä ovat olleet Rainbow, Daily- ja Hyvä Ostos -tuotteet.
S-market on S-ryhmän suurin päivittäistavaraketju: vuonna 2020 siihen kuului 442 toimipaikkaa. Se on liikevaihdoltaan koko Suomen suurin vähittäiskauppaketju, vuonna 2020 liikevaihto oli 3,78 miljardia euroa. Toisena oli S-ryhmän Prisma ja kolmantena Keskon K-Citymarket.
S-marketit ovat kooltaan 500–3 000 m², eli suunnilleen samankokoisia kuin Keskon K-Supermarketit. Pienimmät toimipaikat sijaitsevat yleisesti lähiöissä ja taajamissa, hieman suuremmat alue- ja kaupunkikeskuksissa ja suurimmat kaupunkiympäristössä vilkkaimpien liikenneväylien varrella ja isommissa risteyksissä ABC-huoltoasemien yhteydessä. S-market toimii myös useimpien Sokos-tavaratalojen elintarvikeosastona. Maaliskuussa 2022 Nurmijärven Klaukkalaan avattiin HOK-elannon suurin S-market, joka on lähes Prisma-tavaratalon kokoluokkaa. Porvoossa sijaitsee maan suurin S-market (Varuboden Osla). Lähde
Ketju perustettiin vuonna 1984, jolloin S-ryhmä oli ryhtynyt kokoamaan kauppojaan valtakunnallisten ketjujen alaisuuteen. S-marketit korvasivat tuolloin paikallisten osuuskauppojen eri nimillä ja konsepteilla toimineet marketit. Muun muassa Sokos-hallit ja pienimmät Sokos-tavaratalot muutettiin S-marketeiksi.
Seppo Ahokainen

Seppo Johannes Ahokainen (19. tammikuuta 1952 Lauritsala – 6. maaliskuuta 2024) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä.
Laitahyökkääjä Ahokainen aloitti uransa Ilveksessä 1971. Heti ensimmäisellä kaudella tuli vuoden tulokkaan tittelin lisäksi Suomen mestaruus. Kuuden Ilveksen-vuoden jälkeen Ahokainen pelasi kolme kautta Itävallassa AC Klagenfurtissa, jossa tuli kaksi mestaruutta. Hän palasi Itävallasta Tampereelle, mutta Ilveksen paikallisvastustajaan Tapparaan, jossa hän voitti vielä neljä mestaruutta ja lopetti uransa 1987. Viiden kullan lisäksi Ahokainen voitti kolme muuta mitalia. SM-sarjassa ja -liigan runkosarjassa hän pelasi 438 ottelua tehoin 179+189. Pudotuspeleissä Ahokaisen saldo oli 12+10 47 ottelussa. Niin Tapparassa kuin maajoukkueessakin hän muodosti tehokkaan hyökkayskaksikon Pertti Koivulahden kanssa.
Maajoukkueeseen Ahokainen valittiin kahdeksan kertaa MM-kilpailuihin ja kerran olympialaisiin. Yhteensä hän pelasi 162 A-maaottelua tehoin 34+28.
Ahokainen on haudattu Vatialan hautausmaalle Kangasalle.
Aligarh

Aligarh (, ) on kaupunki Uttar Pradeshin osavaltiossa Intian pohjoisosassa. Vuonna 2011 Aligarhin asukasluku oli 872 575. 
Aligarh perustettiin 1100-luvulla Kol-nimisenä linnoituksena. Kaupungin nimi vaihtui vuonna 1776 Aligarhiksi uuden tukikohdan rakentamisen myötä. Britit valloittivat tukikohdan vuonna 1803. Vanhan linnoituksen rauniot sijaitsevat kolme kilometriä kaupungin pohjoispuolella. Parhaiten kaupunki tunnetaan lukkoteollisuudestaan.
Aligarh sijaitsee 140 kilometriä kaakkoon New Delhistä, Ganges- ja Yamunajokien välisellä tasankoalueella.
Rukki

Rukki on laite, jolla karstatusta tai kammatusta kuidusta, kuten villasta tai puuvillasta kehrätään eli valmistetaan lankaa. Rukit jaetaan yleensä kahteen pääryhmään: viistorukkeihin ja pystyrukkeihin, ero näissä rukkityypeissä on rukin pyörän sijainnissa. Rukit voidaan myös jakaa pysty, vino -ja pitkärukkeihin. Vinorukki on näistä yleisin. Suomessa rukkeja on käytetty 1500-luvulta lähtien, mutta ne alkoivat yleistymään vasta 1700-luvulla. Rukissa on iso pyörä, joka pyörittää esimerkiksi nahkanyörin välityksellä suurella kierrosnopeudella niin sanottua lyhtyä eli siipeä, jossa lanka syntyy. Pyöritys tapahtuu tavallisesti erityistä poljinta polkemalla, joskus käsin. Rukin toimintaperiaate keksittiin vuosien 500 ja 1000 välillä Intiassa tai Kiinassa. Poljettava rukki keksittiin nykyisen Saksan alueella vuonna 1533.
Suomessa erityisesti Kiikan kunta oli tunnettu rukkien valmistuksesta, ja rukki oli kuva-aiheena myös Kiikan vaakunassa. Rukkeja valmistettiin kunnassa erityisesti 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa.
Rukkia vanhempi tekniikka tehdä lankaa on värttinä.
Langasta tehtiin kangasta kangaspuilla.
Rukinlapa saattaa olla vaativan taiteellisen puunkaiverrustyön tulos.
Pietari–Valkeasaari-rata

Pietari–Valkeasaari-rata on Pietarista Revonnenän ja Siestarjoen kautta Valkeasaareen johtava rautatie. Se alkaa Pietarin Suomen rautatieasemalta, erkanee Pietari–Viipuri-radasta Lanskajan jälkeen ja kulkee pitkin Suomenlahden rannikkoa, kunnes yhtyy jälleen Pietarin ja Viipurin väliseen rataan Valkeasaaressa. Rata on 42 kilometriä pitkä, ja se on koko matkalta sähköistetty.
Liikenne.
Rataosan liikennettä hoitaa Lokakuun rautatiet, jolla on päivittäin yli 20 henkilöjunavuoroa kumpaankin suuntaan. Rataosan tärkeimpiä asemia ovat Suomen rautatieasema, Lanskaja, Kivinenä, Mantere, Siestarjoki ja Valkeasaari. Suomen rautatieasema on radan pääteasema Pietarin keskustassa ja sieltä on vaihtoyhteys Ploštšad Leninan metroasemalle. Lanskaja on tärkeä henkilöliikenteen risteysasema ydinkeskustan pohjoispuolella. Kivinenässä on vaihtoyhteys Tšornaja retškan metroasemalle ja Mantereesta Mantereen metroasemalle. Radan pääteasemalta Valkeasaaresta on vaihtoyhteys sekä Viipuriin että Parkalan kautta Pietariin.
Korkein hallinto-oikeus

Suomen korkein hallinto-oikeus (lyh. KHO; , lyh. "HFD") käyttää Suomessa ylintä tuomiovaltaa hallintolainkäyttöasioissa ja toimii alempien viranomaisten lainsoveltamisen oikeellisuuden valvojana. Tuomioistuin on perustettu vuonna 1918, ja se aloitti varsinaisen toimintansa 1919, jolloin sille siirtyivät Suomen senaatin talousosaston lainkäyttötehtävät. Korkein hallinto-oikeus sijaitsee Helsingissä.
KHO:n tehtävät eivät korkeimman oikeuden tavoin ole painottuneet ennakkopäätösten luomiseen vaan valitustuomioistuimena toimimiseen. Kuitenkin jo ennen vuoden 2020 alussa voimaan tullutta hallintoprosessilakia valituslupajärjestelmä oli vähitellen laajentunut käsittämään lukuisia eri asiaryhmiä ja kattanut jo silloin yli puolet kaikista saapuvista asioista. Tämä oli korostanut korkeimman hallinto-oikeuden tehtävää oikeus- ja hallintokäytännön ohjauksessa. Nykyisin valituslupaa edellytetään käytännössä aina, kun muutosta haetaan siellä hallinto-oikeuden tai markkinaoikeuden päätökseen.
Henkilöstö.
Korkeimman hallinto-oikeuden tuomareina toimivat presidentti ja noin 20 oikeusneuvosta, joista osa on määräaikaisia.
Tuomioistuimen presidenttinä on 1.9.2018 lähtien toiminut oikeustieteen tohtori Kari Kuusiniemi.
Korkeimmassa hallinto-oikeudessa on noin 40 juristia esittelijänä ja noin 40 muuhun henkilökuntaan kuuluvaa. Kansliaa johtaa kansliapäällikkö. 
Asiat käsitellään kolmessa jaostossa.
Historiaa.
Autonomian aikana oikeusturvasta hallintoasioissa vastasivat hallintoviranomaiset. Ylimpänä lainkäyttö- ja hallintoelimenä toimi senaatin talousosasto, joka käsitteli viimeisenä muutoksenhakuasteena valitukset alempien hallintoviranomaisten ja kuntien päätöksistä. Suomen itsenäistyttyä sellaiset hallintoasioihin liittyvät lainkäyttötehtävät, jotka olivat kuuluneet senaatin talousosastolle, siirrettiin pääosin korkeimmalle hallinto-oikeudelle, joka perustettiin Korkeimmasta hallinto-oikeudesta annetulla lailla 22. heinäkuuta 1918. Korkein hallinto-oikeus aloitti varsinaisen toimintansa 2.9.1918. Alemmanasteinen hallintolainkäyttö jäi edelleen hallintoviranomaisille, ja ensimmäisen asteen valituseliminä toimivat lääninhallitukset, keskusvirastot ja ministeriöt.
Vuoden 2016 loppuun saakka korkeimman hallinto-oikeuden jäsenillä, sen presidenttiä lukuun ottamatta, oli virkanimikkeenä hallintoneuvos. Nykyisin nimikkeenä on oikeusneuvos.
Korkeimman hallinto-oikeuden jäsenet.
Tuomarit.
Lisäksi oikeudessa on määräaikaisia oikeusneuvoksia.
Asiantuntijajäsenet.
Oikeuden kokoonpanoon kuuluu lainoppineiden lisäksi kaksi sivutoimista asiantuntijajäsentä vesi- ja ympäristönsuojelulakia, patenttia, hyödyllisyysmallia ja integroidun piirin piirimallia koskevissa asioissa.
Vuonna 2022 ympäristöasiantuntijaneuvoksia oli seitsemän ja yli-insinöörineuvoksia neljä.
Rauhan Sana

Rauhan Sana on lestadiolaisuuteen kuuluvan rauhansanalaisten liikkeen lehti, jonka tavoitteena on toimia maantieteellisesti laajalle levinnyttä liikettä yhdistävänä forumina. Lehden sisältö kootaan pääosin talkooperiaatteella eri puolilla liikkeen vaikutusaluetta toimivien maallikkosaarnaajien, puhujien ja pappien sekä lukijoiden lähettämistä teksteistä. Rauhan Sana sisältää mm. tietoa liikkeen yhteisistä tapahtumista, tilaisuuksista ja ajankohtaisista asioista 
Lehden päätoimittajana on Jukka Malinen Pyhäjoelta, aikaisemmin päätoimittajana oli Timo Saitajoki.
Martti Jarkko

Martti Jarkko (s. 26. marraskuuta 1953 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkoilija.
Keskushyökkääjä Jarkko oli aikansa taitavimpia suomalaisjääkiekkoilijoita. Hän oli tunnettu harhautuksistaan ja jalkakikoistaan, mutta myös laiskasta harjoitusasenteestaan. 
Ura.
Jarkko pelasi uransa ensimmäiset seitsemän kautta Tapparassa. Seuraavat kahdeksan kautta kuluivat vuorotellen TPS:ssä ja Saksan liigassa. TPS:ssä hän johti joukkueen maineikasta ykköskentällistä, joka hänen mukaansa sai nimen "jarkkolaiset". Sen laitahyökkääjinä pelasivat Reijo Leppänen ja Håkan Hjerpe. Puolustajina olivat yleensä maajoukkueessakin ahkeroineet Timo Nummelin ja Seppo Suoraniemi.
Jarkko voitti kymmenen SM-mitalia, joista kolme on kultaisia. Hän teki SM-sarjassa ja -liigan runkosarjassa tehoja 1,5 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla. Yhteensä Jarkko keräsi 274+301=575 pistettä 382 runkosarja- ja 21+38=59 pistettä 56 playoff-pelissä. Hän on lisäksi Saksan liigan kautta aikojen tehokkain suomalainen.
Maajoukkueessa Jarkko pelasi 63 ottelua pistein 15+21=36. Hänet valittiin kahdesti MM-kilpailuihin muttei kertaakaan olympiakisoihin.
Carmen Maura

Carmen García Maura (s. 15. syyskuuta 1945 Madrid, Espanja) on espanjalainen näyttelijä. Hän opiskeli filosofiaa, kirjallisuutta ja kieliä kuvataideakatemiassa Pariisissa. Hän kuitenkin hylkäsi yliopisto-opinnot ja perusti taidegallerian, ja jatkoi näyttelijän uraansa. 1960-luvulla hän teki pieniä kaupallisia rooleja, sekä joitakin kokeellisia lyhytelokuvia ystäviensä kanssa.
Mauran ensimmäinen elokuva oli "Las gatas tienen frío" vuonna 1969, mutta varsinaisen läpimurtonsa hän teki vasta vuonna 1977 kun hän oli elokuvassa "Tigres de papel". Hän on tehnyt yli 50 elokuvaa kuuluisien espanjalaisten ohjaajien kanssa, mutta myös joidenkin ranskalaisten ohjaajien kanssa. Pedro Almodóvarin kanssa hän on tehnyt 1980-luvulla kuusi elokuvaa joista hänet tunnetaan Espanjan ulkopuolellakin.
Hänet on palkittu Goyalla rooleistaan elokuvissa "Naisia hermoromahduksen partaalla" (1988), "Oi, Carmela!" (1990), "La comunidad" (2000) ja "Volver – paluu" (2006).
Carmen Maura on sukua Espanjan pääministerinä toimineelle Antonio Mauralle.
Lauseenjäsenet

Lauseenjäsenet eli kieliopilliset funktiot tai syntaktiset roolit ovat kielitieteellisiä termejä, joilla kuvataan sanan tai lausekkeen syntaktista asemaa lauseessa. Lauseenjäsenet luokitellaan ensisijaisesti sen mukaan, mikä tehtävä niillä on lauseessa, mutta kielikohtaisesti voidaan käyttää myös muodollisia kriteereitä, kuten sanaluokkaa tai sijamuotoa. Subjektia ja predikaattia kutsutaan lauseen pääjäseniksi, sillä niiden ympärille lause rakentuu. Loput jäsenet ovat lisäjäseniä eli määritteitä. 
Predikaatti.
Predikaatti eli maine on lauseen ydin, johon muut lauseenjäsenet liittyvät. Suomen kielessä predikaatin muodostaa verbin finiittimuoto joko yksinään ("koira haukkuu) tai osana liittomuotoa ("hän on ollut vankilassa"), verbiketjua tai ‐liittoa ("minun pitää kohta lähteä) tai verbin ja jonkin toisen ilmauksen muodostamaa idiomaattista kokonaisuutta ("mietinnön oli määrä valmistua tänään").
Lauseessa on vain yksi predikaatti, joten laskemalla predikaatit saadaan tietää, kuinka monta lausetta on virkkeessä:
Suomessa predikaatti voi sisältää myös subjektin.
Subjekti.
Subjekti on predikaatin täydennys. Tyypillinen subjekti ilmaisee lauseen tekijän tai toimijan, mutta subjekti voi olla myös esimerkiksi aiheuttaja tai kokija.
Sanaluokaltaan subjektit ovat substantiiveja, pronomineja tai substantiivisesti käytettyjä sanoja, kuten partisiippeja ("ei kysyvä tieltä eksy"). Suomen kielessä useimmiten subjektin sijamuoto on nominatiivi, mutta myös genetiivi tai partitiivi on mahdollinen. 
Jos lause on passiivissa, siinä ei ole subjektia:
Subjektin löytää lauseesta helpoiten kysymällä, kuka teki tai ketkä tekivät. Esimerkiksi:
Genetiivisubjektin löytää kysymällä, kenen (esim. pitää tehdä):
Suomen kielessä predikaattina toimiva verbi mukautuu subjektin persoonaan. Tätä ilmiötä kutsutaan persoonakongruenssiksi.
Esimerkiksi:
Objekti.
Objekti ilmoittaa tekemisen kohteen: 
Suomessa objektin sija on nominatiivin tai genetiivin kaltainen akkusatiivi (totaaliobjekti) tai partitiivi (partitiiviobjekti). 
Jos lause sisältää olla-verbin, objektia ei monissa kielissä ole. Semanttisesti sitä osittain vastaa predikatiivi.
Joissakin kielissä, kuten englannissa ja ranskassa, lauseessa voi olla sekä suora että epäsuora objekti. Näistä suora objekti vastaa suomen objektia, mutta epäsuora objekti tulkittaisiin suomalaisittain adverbiaaliksi:
Củ Chi -tunnelit

Củ Chi -tunnelit ovat pitkiä maanalaisia tunneleita, joita kansallinen vapautusrintama käytti Vietnamin sodassa, etenkin Tết-hyökkäyksen aikana. Ne saivat nimensä Củ Chin kaupungin mukaan, mutta niitä oli muuallakin Vietnamissa. Sissit käyttivät tunneleita taistelun aikana piilopaikkoina ja huolto- ja viestintäreitteinä, sairaaloina, ruoan ja aseiden välivarastoina sekä sissien majoitustiloina.
Củ Chin alue on 40 kilometriä Hồ Chí Minhin kaupungista (ent. Saigon) luoteeseen. Saigonjoki ja kantatie 1 kulkevat alueen läpi. Sodan aikana ne olivat Saigonin tärkeimmät huoltoreitit, joten Củ Chin alueella oli suuri strateginen merkitys.
Kukaan ei koskaan antanut yksittäistä käskyä tunneliverkoston rakentamiseen, vaan se kasvoi vähä vähältä reaktiona erilaisiin ranskalaisten ja yhdysvaltalaisten toimiin. Việt Minh aloitti tunneleiden rakentamisen alun perin 1940-luvun lopulla piiloutuakseen ranskalaisilta. Vähitellen tunneleita jatkettiin ja yhdistettiin. Pisimmillään tunneleita pitkin saattoi kulkea 250 km matkan Saigonista Kambodžan rajalle.
Nykyisin tunnelit ovat suosittu matkailukohde.
Yks’ tavallinen Virtanen

Yks’ tavallinen Virtanen on Ville Salmisen ohjaama ja Reino Helismaan käsikirjoittama elokuva vuodelta 1959. Sen on tuottanut T. J. Särkän Suomen Filmiteollisuus. Elokuva pohjautuu Tatu Pekkarisen musiikkinäytelmään "Insinööri Kallion romanssi". 
Juoni.
Insinööri Kalle Kallio (Göran Cederberg) etsii uraania apulaisinaan Joltinen ja Pummi (Hannes Häyrinen ja Eemeli). Hän haluaa esiintyä tuntemattomana, jotta hänen kiinnostuksensa ei paljastuisi ennenaikaisesti alueen maanomistajille. Siksi hän kertoo olevansa ”vain yksi tavallinen Virtanen”. Kallio lähettää apulaisensa postiin nostamaan miljoonaa maakauppoja varten, mutta he joutuvat virkailijan (Pentti Viljanen) pidättämäksi, koska seudulla liikkuu Kalliona esiintyvä huijari. 
Tuotanto.
Laulaja Pirkko Mannola teki elokuvassa ensimmäisen elokuvaroolinsa, mutta hän ei saanut esittää Toivo Kärjen säveltämiä kappaleita, koska hänellä oli sopimus toisen levy-yhtiön kanssa.
Vastaanotto.
Elokuva oli yleisömenestys, mutta kriitikot eivät sille lämmenneet. Aikalaisarviot olivat osin myönteisiäkin, mutta myöhemmät kritiikit kauttaaltaan nuivia.
Esimerkiksi "Helsingin Sanomien" Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1985 sen olevan pakkopullaa, josta ei löydy suurennuslasillakaan mitään hyvää sanottavaa. ”Tällaisia köhelöitä rimanalituksia tuotettiin paniikissa 50-luvun loppupuolella, kun televisio oli murtautunut ihmisten koteihin ja elokuvissakäynnit laskeneet romahdusmaisesti. Etsittiin viisasten kiveä iskelmästä ja kilvoittelusta. Ei löytynyt.”
Gretchen Fraser

Gretchen Fraser (joskus kirjoitetaan muodossa Frazer, 11. helmikuuta 1919 – 17. helmikuuta 1994) oli yhdysvaltalainen alppihiihtäjä ja olympiavoittaja.
Fraser toimi kahdessa elokuvassa Sonja Henien hiihtävänä stunt-näyttelijänä ("Thin Ice", 1937 ja "Sun Valley Serenade", 1941). Fraser valittiin Yhdysvaltojen vuoden 1940 olympiajoukkueeseen, mutta kisat peruttiin toisen maailmansodan takia. Sodan aikana hän opetti hiihtämistä raajojaan menettäneille sotilaille.
Vuoden 1948 St. Moritzin kisojen aikaan Fraser oli 28-vuotias ja suhteellisen tuntematon. Hän kuitenkin voitti pujottelussa kultaa ja oli ensimmäinen yhdysvaltalainen hiihtolajien olympiavoittaja. Hän voitti myös hopeaa alppiyhdistetyssä.
Wredebyn lentokenttä

Wredebyn lentokenttä on pieni, mutta historiallisesti merkittävä yksityiskenttä, joka sijaitsee Wredebyn kartanon mailla Kouvolassa, noin seitsemän kilometriä Anjalasta lounaaseen. Kentällä toimii Inkeroisten Ilmailukerho, joka harjoittaa lentotoimintaa kahdella moottoripurjelentokoneella. Läheisen Kymijoen suvantoalue käy vesilentotoimintaan. 
Wreden suku on ollut mukana Suomen ilmailussa 1900-luvun alusta alkaen. Kasper Wrede rakensi useita lentolaitteita, muun muassa ensimmäisen suomalaisen lentokoneen vuosina 1910–1914, ja sai ilmeisesti ensimmäisenä suomalaisena kansainvälisen lentokoneohjaajantodistuksen vuonna 1916. Lisäksi Paroni Voldemar Wrede johti 1954–58 Valmetia, jonka alaisuuteen Valtion lentokonetehdas oli sijoitettu 1944.
Sellaista sattuu!

Sellaista sattuu! (, ) on Ravensburgerin vuonna 2004 julkaisema lautapeli, jonka ovat suunnitelleet Wolfgang Kramer ja Michael Kiesling. Peli koostuu kuusikulmaisista laatoista, jotka kootaan ketjuksi. Pelaajien on kuljetettava nappulansa ketjun lävitse yrittäen haalia itselleen parhaat pisteet. Peli sopii kaikenikäisille pelaajille.
Pelin kulku.
Peli koostuu laatoista, joissa on joko numero väliltä -10...+10 tai neliapila. Lisäksi on olemassa aloitus- ja lopetuslaatat. Muut laatat arvotaan jonoksi päätylaattojen väliin ja pelaajat asettavat neljä pelinappulaansa aloituslaatalle. 
Pelaajat heittävät vuorollaan noppaa ja siirtävät yhtä nappuloistansa nopanheiton verran maalia kohden. Omien nappuloidensa sijaan voi siirtää neutraaleja nappeja, jotka on asetettu valmiiksi ketjun varrelle.
Pelinappulan poistuessa laatalta saa napin haltija laatan itselleen, mikäli laatalla ei ole muiden pelaajien pelinappuloita tai neutraaleja nappeja. Laatan poistuessa ketju lyhenee laatan verran ja pelaaja saa plus- tai miinusmerkkisiä pisteitä. Neliapilalaatalla voi muuttaa yhden miinuspisteitä tuottavan napin vastaluvuksi.
Pelin voittaa pelaaja, jolla on eniten pisteitä, kun kaikkien pelaajien kaikki pelinappulat ovat päässeet maaliin.
Altyn-Köl

Altyn-Köl () on Altain tasavallan ja myös koko Altain vuoristoalueen suurin järvi Keski-Aasiassa Venäjällä. Altyn-Köl on 78 kilometriä pitkä, 5 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 233 km². Järven pinta on 434 metriä merenpinnan yläpuolella ja sen syvin kohta on 325 metriä. Altyn-Köl sijaitsee Korbun- ja Altyntu-nimisten vuoriharjanteiden välisessä laaksossa. Järveä ympäröivät vuoret ovat pohjoispuolella 600–1 300 metriä ja eteläpuolella 1 700–2 400 metriä korkeita.
Altyn-Köliin laskee 70 jokea ja 150 kuumaa lähdettä. Suurin näistä joista on Tšulyšman, joka tuo yli puolet järveen laskevista vesistä. Järven laskujoki on Biya, joka laskee Obiin. 
Altyn-Köl kuuluu Altain luonnonsuojelualueeseen, joka yhdessä Belukhavuoren lähellä sijaitsevan Katunin luonnonsuojelualueen ja Ukokin tasangon suojelualueen kanssa on listattu UNESCOn maailmanperintöluetteloon nimellä "Altain kultaiset vuoret".
Suomalainen kirjailija Kerttu-Kaarina Suosalmi on kirjoittanut romaanin "Ihana on Altyn-köl" (1988). Aiheen teoksen nimeen hän sai suomalaisen maantieteilijän J. G. Granön Altain matkakuvauksista.
Tutkimusta.
Kuvia Tomskin valtionyliopiston tutkimusretkiltä Altyn-Kölille.
Hal Gill

Harold Priestley ”Hal” Gill III (s. 6. huhtikuuta 1975 Concord, Massachusetts) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa on puolustaja.
Gill on voittanut urallaan kerran Stanley Cupin ja yhden pronssin MM-kilpailuista. Gill on edustanut urallaan kuutta NHL-seuraa, ja hän aloitti uransa Boston Bruinsissa.
Ura.
Seurajoukkueissa.
Boston Bruins varasi Gillin NHL:ään vuoden . Hänet varattiin kahdeksannella kierroksella, numerolla 207. Varausvuoden jälkeen Gill pelasi neljä kautta NCAA:n alaisessa Hockey East -sarjassa Providence Collegen joukkueessa. NCAA:n mestaruuden hän voitti kaudella 1995–1996.
Bostonin NHL-joukkueeseen Gill siirtyi kaudeksi 1997–1998. Hän pelasi heti tulokaskaudellaan pääasiassa Bostonissa, vaikka pelasi myös neljä ottelua farmissa Providence Bruinsissa AHL:ssä. Tämän jälkeen Gill vakiinnutti paikkansa Bostonin kokoonpanossa. Bostonissa hän pelasi kauteen 2005–2006 asti. Työsulkukaudella 2004–2005 Gill pelasi SM-liigassa Lukossa, jossa hän teki 39 pelissä tehot 2+8=10, ja kulutti jäähypenkkiä 167 minuutin edestä.
Kahdeksan Boston-kauden jälkeen Gill teki kesällä 2006 kolmen vuoden sopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa. Toronto kauppasi Gillin kesken kauden 2007–2008. Gill siirtyi kaupassa Pittsburgh Penguinsiin, joka antoi Torontolle kaksi varausoikeutta.
Pittsburghissa Gill pelasi puolitoista kautta. Keväällä 2009 hän oli voittamassa Pittsburghissa uransa ensimmäistä Stanley Cupia. Kauden jälkeen Gill teki kahden vuoden sopimuksen Montreal Canadiensin kanssa. Kesällä 2011 Gill teki Canadiensin kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen, arvoltaan 2,25 miljoonaa dollaria. 
Helmikuussa 2012, kesken kauden 2011–2012, Gill siirtyi pelaajakaupassa Nashville Predatorsiin yhdessä ehdollisen varausvuoron kanssa. Canadiens sai vaihdossa Blake Geoffrionin ja Robert Slaneyn sekä toisen kierroksen varausvuoron. Kesäkuussa 2012 Gill teki Predatorsin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen, mutta heinäkuussa 2013, työsulun lyhentämän kauden 2012–2013 jälkeen, seura osti hänen sopimuksensa ulos. Lokakuussa 2013, juuri ennen kauden 2013–2014 alkua, hän teki yksivuotisen sopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa oltuaan sitä ennen mukana seuran harjoitusleirillä try-out-sopimuksella. 
Maajoukkueessa.
Gill edusti Yhdysvaltoja ensimmäisen kerran arvoturnauksessa MM-kilpailuissa 2000. Hän oli mukana Yhdysvaltojen joukkueessa myös MM-kisoissa 2001. Yhdysvallat voitti pronssia vuoden 2004 kisoista, kun Gill oli pelaamassa kolmansia MM-kilpailujaan.
Neljännen kerran Gill pelasi MM-tasolla Itävallassa 2005. Seuraavan kerran hänet kutsuttiin edustamaan Yhdysvaltoja MM-kilpailuihin 2006.
Vincent Candela

Vincent Candela (s. 24. lokakuuta 1973 Bédarieux, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, joka on edustanut kotimaansa seurojen lisäksi englantilaista Boltonia ja useita italialaisseuroja sekä voittanut maajoukkueessa maailman- ja Euroopan-mestaruuden. Candela on keskikenttäpelaaja.
Candela aloitti ammattilaisuransa Toulouse FC:n riveissä vuonna 1992. Vuosina 1995–1997 hän edusti En Avant Guingampia, ja vuonna 1997 hän siirtyi ensimmäistä kertaa synnyinmaansa ulkopuoliseen seuraan, AS Romaan. Candelan ura roomalaisseurassa päättyi vuonna 2005. Hän siirtyi seurasta Englantiin Boltoniin, mutta visiitti jäi lyhyeksi, ja jo saman vuoden aikana hän muutti takaisin Italiaan, Udinese Calcion joukkueeseen. Udinese Calciosta hän siirtyi AC Sienan. Seurajoukkueuran paras saavutus on Italian mestaruus AS Romassa.
Candela on pelannut Ranskan maajoukkueessa 40 ottelua ja tehnyt niissä viisi maalia. Hän oli mukana vuoden 1998 MM-kotikisoissa, joissa Ranska voitti kultaa; hän pääsi pelaamaan vain yhdessä ottelussa. Candelan meriittilistalla on maailmanmestaruuden lisäksi Euroopan mestaruus vuodelta 2000. Hän edusti Ranskaa myös vuoden 1996 olympialaisissa ja vuoden 2002 MM-kisoissa.
Hans im Glück

Hans im Glück on lauta- ja korttipelejä julkaiseva yhtiö, jonka toimipiste sijaitsee Münchenissä, Saksassa. Hans im Glück on julkaissut useita suosittuja lautapelejä, vaikka on kooltaan pieni verrattuna alan suuriin pelitaloihin. Yhtiön nimi tulee Grimmin veljesten sadusta, joka sanatarkasti käännettynä tarkoittaa "Hans Onnekas". Rio Grande Games on julkaissut monia yhtiön saksaksi julkaisemia pelejä englanninkielisinä. 
Historiaa.
Yhtiön perustajat Bernd Brunnhofer ja Karl-Heinz Schmiel aloittivat pelien tuottamisen autotalliin perustamassaan työpajassa vuonna 1983. Neljä vuotta myöhemmin Schmiel jätti yrityksen ja Brunnhofer on siitä lähtien ollut päävastuussa Hans im Glückin peleistä toimien toimittajana ja julkaisijana. Hans im Glückin ensimmäinen kaupallinen menestys oli Drunter &amp; Drüber, joka sijoittui Deutscher Spiele Preis -listan kolmannelle sijalle vuonna 1991.
Hans im Glück on tunnettu maailmanlaajuisesti julkaisemiensa pelien loistavasta laadusta. Pelitalon toistaiseksi suurin hitti on ollut miljoonia kappaleita myynyt Carcassonne. Vuonna 1993 Hans im Glück tuli osaksi Berliner Blatz -peliyritystä, joka julkaisee pelejä nimellä Schmidt Spiele. Hans im Glück on julkaissut yli 70 lauta- ja korttipelinimikettä.
Vólos

Vólos () on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Βόλου, "Dímos Vólou"), joka sijaitsee Magnesian alueyksikössä Thessalian alueella. Kaupunki on Magnesian hallinnollinen keskus. Koko kunnan pinta-ala on 387,1 neliökilometriä ja väkiluku 144 449. Varsinaisen Vóloksen kaupungin väkiluku on 86 046 (vuonna 2011).
Vóloksen kaupunki sijaitsee noin 330 kilometriä pohjoiseen Ateenasta. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu muun muassa Vóloksen arkeologinen museo. Vóloksen lentoasemana toimii Néa Anchíaloksen lentoasema, joka sijaitsee noin 30 kilometriä kaupungista lounaaseen lähellä Almyrósta.
Nykyinen Vóloksen kunta muodostui, kun Vólos, Agriá, Aisonía, Artémida, Iolkós, Makrinítsa, Néa Anchíalos, Néa Ionía ja Portariá yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Vóloksen kunta muodostuu yhdeksästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Veijo Murtomäki

Veijo Tapio Murtomäki (s. 26. heinäkuuta 1954 Pyhäjärvi) on suomalainen musiikkitieteilijä ja emeritusprofessori. 
Murtomäki opiskeli Jyväskylän yliopistossa ja Sibelius-Akatemiassa. Hän suoritti Sibelius-Akatemian teoriadiplomin 1982. Murtomäki väitteli Helsingin yliopistossa filosofian tohtoriksi vuonna 1991 Sibeliuksen sinfonioista väitöskirjalla "Sinfoninen ykseys: Muotoajattelun kehitys Sibeliuksen sinfonioissa". 
Työurallaan Murtomäki toimi Sibelius-Akatemian sävellyksen ja musiikinteorian osaston musiikinhistorian professorina, aluksi vuodesta 1991 apulaisprofessorina. Hän on musiikintutkija erikoisalanaan muun muassa Jean Sibeliuksen musiikki. Vuoteen 2022 saakka hän myös kirjoitti musiikkiarvosteluita ja -artikkeleita Helsingin Sanomiin. Sittemmin Murtomäki on kirjoittanut vakituisena avustajana Venäjä-mielisen Naapuriseuran verkkojulkaisuun.
Syksyllä 2022 Murtomäki oli mukana Janus Putkosen järjestämällä ystävyysmatkalla Venäjälle. Hän kritisoi matkan toteutusta jälkikäteen, mutta kertoi lehdistölle pitävänsä Suomea kansainvälisen propagandan ohjailemana käytännössä fasistisena valtiona. Murtomäen mukaan Yhdysvallat masinoi Venäjän suurhyökkäyksen Ukrainaan (2022) saadakseen Venäjän luonnonvarat.
Mahdoton tehtävä

Mahdoton tehtävä oli Yle TV2:lla vuosina 2001 ja 2002 perjantai-iltaisin keväisin esitetty ohjelma. Ensimmäisenä vuonna ohjelmaa juonsi Henkka Hyppönen ja toisena Anu Sinisalo.
Jokaisessa jaksossa kaksi suomalaisperhettä joutui mahdottomalta kuulostavan tehtävän eteen, jota sai harjoitella viikon ennen sen suorittamista ohjelmassa. Suoritettuaan tehtävän onnistuneesti koko perhe sai palkintoja sekä jokainen perheenjäsen itse valitsemansa palkinnon.
Tehtäviä olivat esimerkiksi 175 maan pääkaupungin opettelu, Pokémon-hahmojen tunnistaminen ja piin sadan desimaalin luetteleminen.
Lanoliini

Lanoliini, villavaha, myös adeps lanae, eli lampaanvillarasva, on eräs voiteisiin käytetty rasva, johon voidaan sekoittaa vettä. Lanoliinia käytetään myös villavaatteiden pesuun ja käsittelyyn sekä kolekalsiferolin (D3-vitamiinin) raaka-aineena. Se saattaa toimia kosketusallergeenina yliherkille ihmisille.
Lanoliini on "villarasvaa", joka on kemiallisesti vahan kaltaista. Sitä tuottavat villaeläimet, kuten lampaat, ja sitä erittävät niiden talirauhaset. Lanoliini toimii eläimillä vesieristeisenä kerroksena, joka auttaa lampaita karistamaan veden turkistaan.
Lanoliini koostuu pääasiassa kolesterolista ja rasvahappojen estereistä. Aine ei liukene veteen mutta muodostaa sen kanssa emulsion. 
Lanoliinipohjaisia rasvoja käytetään imetyksen yhteydessä syntyvien rintahaavaumien estoon ja hoitoon ja raskausarpien hoitoon. Sitä käytetään myös kuivan ja hankautuneen ihon hoitoon.
Gonzo-journalismi

Gonzo-journalismi on journalismin muoto, joka on saanut vaikutteita undergroundista. Gonzo-journalismissa kyseenalaistetaan yleisesti hyväksytyt arvot. Tyylillisesti sille on tyypillistä muun muassa liioitellun retorinen kielenkäyttö sekä erikoiset ilmaisut. Gonzo-journalismille on ominaista myös kertojan omien havaintojen korostaminen ja pikkuseikkojen esille tuominen.
Gonzon perustajana pidetään yhdysvaltalaista Hunter S. Thompsonia.
Sanan alkuperä.
Gonzo tarkoittaa cajun-slangiksi samaa kuin "soittaa mielipuolisesti". Journalismissa termiä käytti ensimmäisen kerran "Boston Globe Magazinen" kolumnisti Bill Cardoso vuonna 1968, kun hänen kollegansa Hunter S. Thompson oli soittanut rakastamaansa James Bookerin "Gonzo"-nimistä kappaletta tauotta heidän yhteisessä motellihuoneessaan.
Thompsonin kirjoista tunnetuin on "Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa" (1971), jossa esiintyy tohtori Gonzo -niminen hahmo.
Suomessa.
Suomessa gonzo-journalismiksi on kutsuttu ainakin Mattiesko Hytösen "Helsingin Sanomiin" kirjoittamia kolumneja, Walter de Campin (oik. Kari Lempinen) "City"-lehdessä pitämää "Hienoa elämää" -palstaa, Juho Juntusen kirjaa "Tuuliajolla – Suuri rock and roll -risteily", Nalle Östermanin blogikirjoituksia "Rumba"-lehden verkkosivuilla, ”Tozimiehen kolumneja” "Egorazzi"-lehdessä sekä Ari Lahdenmäen ja Riku Rantalan kirjaa "Isänmaan asialla".
"Hymy"-lehteen 1960-luvulla kirjoittaneen Veikko Ennalan pakinoita ja lehtijuttuja voidaan pitää yhtenä ensimmäisistä suomalaisista gonzo-journalismin ilmentymistä. Ennala esitteli usein kirjoituksissaan omaa elämäänsä, lapsuuttaan ja perheenjäseniään.
Samsung

Samsung Group () on eteläkorealainen, maailmanlaajuisesti toimiva konglomeraatti, joka on perustettu vuonna 1938.
Samsungin tytäryhtiö Samsung Electronics on lukuisissa elektroniikan tuotteissa ja tuoteryhmissä maailman suurin valmistaja. Samsungin muita toimialoja ovat laivanrakennus ("Samsung Heavy Industries") sekä rakennustuotanto, koneteollisuus, kansainvälinen kauppa ja sijoitustoiminta ("Samsung C&amp;T Corporation"). Laivanrakennusteollisuudessa Samsung on maailman toiseksi suurin yritys korealaisen Hyundai Heavy Industriesin jälkeen. Kotimaassaan Samsung toimii myös kemian teollisuudessa, viihdeteollisuudessa, rahoitusalalla ja vähittäiskaupassa.
Samsung on myös valmistanut kaivinkoneita, joihin liittyvästä liiketoiminnasta vastaavan Samsung Heavy Equipmentin Volvo hankki vuonna 1998. Samsungin omistusosuus kaupan yhteydessä muodostetusta uudesta yrityksestä jäi noin kymmeneen prosenttiin.
Lapsityövoiman käyttö.
Amnesty seurasi vuonna 2016 julkaistussa raportissaan lapsityötä Kongon demokraattisessa tasavallassa käyttäneiden epävirallisten kaivosten kobolttimalmin tuotantoketjua, joka johti suuryrityksiin, muun muassa Samsungiin. Samsungin mukaan on mahdotonta sanoa, onko Samsungille välitetty koboltti peräisin Kongon Katangan kaivoksilta. Amnesty vastasi, että koska se pystyi jäljittämään koboltin, onnistuu jäljittäminen yrityksiltäkin.
Risto Kuntsi

Risto Johannes Kuntsi (18. kesäkuuta 1912 Jyväskylä – 6. elokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli kuulantyöntö, mutta hän kilpaili myös kiekonheitossa. Koulutuskseltaan Kuntsi oli juristi ja sai varatuomarin arvon vuonna 1947.
Urheilu-ura.
Kuntsi voitti Torinon EM-kisoissa 1934 kuulantyönnössä hopeaa tuloksella 15,19 (hän hävisi uusinnassa saman tuloksen työntäneelle Viron Arnold Viidingille). Berliinin olympialaisissa 1936 hän oli kuulantyönnössä kolmastoista.
Seuratasolla Kuntsi edusti Vaasan Vasamaa. Hän voitti kuulantyönnössä Suomen mestaruuden vuonna 1934. Lisäksi hän saavutti SM-hopeaa vuosina 1933, 1935, 1936, 1937 ja 1940 sekä SM-pronssia vuosina 1942 ja 1943. Hänen kuulantyöntöennätyksensä oli 15,65 metriä vuodelta 1935.
Ammatillinen ura.
Risto Kuntsi valmistui yloppilaaksi Vaasassa ja suoritti sen jälkeen ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1938 saaden varatuomarin arvon 1947.
Hän oli Vaasan Höyrymylly Oy:n johtokunnan jäsen vuodesta 1935, ja toimi Helsingissä sijainneen Munkkisaaren myllyn isännöitsijänä vuosina 1940-1956. Hän kuului Suomen työantajain yleisen ryhmän hallituksen varajäsenenä 1946-1950. Urheilun järjestötoiminnassa hän oli Suomen Urheiluliiton talousvaliokunnan jäsen ja puheenjohtaja.
Kirous

Kirous on ääneen lausuttu toivomus tai maaginen rituaali, jossa loitsimalla tai jollain toiminnolla kuten eleellä tai maagisen esineen luovutuksella toivotaan toiselle ihmiselle jotain pahaa. Kirouksen tavoitteena on voinut olla uhrin sairastuminen, vammautuminen, takaisku tai jopa kuolema. Saduissa kirotut ihmiset saattoivat esimerkiksi muuttua eläimiksi. Entisaikoina kiroukset otettiin tosissaan, ja kirouksia onkin usein syytetty siitä, että jotain pahaa on tapahtunut.
Kirouksia ovat muinaisina aikoina langettaneet toisen ihmisen päälle vain maagit ja noidat. Assyriassa kirous on voitu liittää osaksi sopimusta sopimusrikkomuksen varalta. Kirous voitiin liittää myös rajakiveen, jolla ilmaistiin maanomistusoikeus. Keskiajalla alettiin uskoa myös tavallisten ihmisten ääneen lausumien kirousten saavan paholaisen tai demonit liikkeelle.
Jotkin seurauksiltaan vakavat kiroukset jouduttiin valmistelemaan perusteellisesti, ja niihin tarvittiin erikoisia välineitä. Kirousten vaikutusaika on vaihdellut muutamasta päivästä tuhansiin vuosiin.
Yksi laajalle levinnyt kirouksen muoto on paha silmä, jonka langettamiseen riittää katse pahan silmän omaavalta henkilöltä. Faarao Tutankhamonin haudan avaamisen yhteydessä monet pelkäsivät faaraon kirousta.
Nykyisin kirousten jäänteenä kielenkäytössä ovat jotkin kirosanat.
Veikko Peräsalo

Veikko Tuomas Peräsalo (1. helmikuuta 1912 Ilmajoki – 25. elokuuta 1992 Jyväskylä) oli suomalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli korkeushyppy, mutta hän voitti myös kymmenottelussa Suomen mestaruuden vuonna 1935. Peräsalo saavutti EM-kisoissa 1934 korkeushypyssä pronssia tuloksella 197 (kisan voitti Kalevi Kotkas). Peräsalo kilpaili myös vuoden 1936 Berliinin olympialaisissa sijoittuen 12:nneksi tuloksella 185 cm.
Peräsalo saavutti vuosina 1932–1944 kaikkiaan kahdeksan SM-mitalia, joista kaksi Suomen mestaruutta vuosina 1932 ja 1933. Hän hyppäsi korkeudessa Euroopan ennätyksen 198 cm Oslossa 2. heinäkuuta 1933. Toukokuussa 1934 hän hyppäsi Seinäjoella 200,5 cm, joka oli ensimmäinen virallinen kahden metrin ylitys Euroopassa ja toinen suomalaisen hyppääjän kahden metrin ylitys. Kalevi Kotkas oli hypännyt 201 cm Rio de Janeirossa maaliskuussa 1934 ja unkarilainen Mihály Bodosi 200,5 cm epävirallisessa kilpailussa Pécsissä huhtikuussa 1934.
Seuratasolla Peräsalo edusti Ilmajoen Kisailijoita. Hänen veljistään Vilho ja Olavi kilpailivat myös yleisurheilussa.
Kesäkumi

Kesäkumi on Suomen Punaisen Ristin, Syöpäjärjestöjen, Väestöliiton ja YleX:n (alun perin Radiomafian) kesäkampanja, jolla pyritään edistämään nuorten seksitautien leviämisen ehkäisemistä muun muassa tiedottamalla kondomien käytöstä. Kampanjaan liittyy kiinteästi Suomen kesäfestivaaleilla jaettavien kondomien, kesäkumien jakaminen. Tiedotustoimintaan kuuluu myös jokakesäinen Kesäkumi-kappale, joka saa YleX:llä runsasta radiosoittoa.
Kesäkumi on rekisteröity tavaramerkiksi, jonka haltija on Yleisradio.
Kesäkumikampanjan isänä ja äitinä toimivat Radiomafian juontajat Jusu Lounela ja Eve Mantu, jotka keksivät kampanjan oheistuotteineen. Kesäkumin lisäksi Ylen seksitautitartuntoja ehkäiseviä kondomikampanjoita ovat myös Lomakumi ja Maailman AIDS-päivänä 1.12. pidetty Talvirengas-tapahtuma.
Vuonna 2020 Tuure Boeliuksen Hengitä -kesäkumibiisin musiikkivideo ja YleXPop -konserttitaltiointi poistettiin Yle Areenasta ja YouTubesta. Syyksi poistamiselle kerrottiin musiikkivideon työryhmän jäsenen syyllisyys seksuaalirikokseen, joka on ristiriidassa kampanjan ja Ylen arvojen kanssa. Musiikkivideo korvattiin still -kuvalla.
Yesterday

Yesterday on The Beatlesin tunnetuimpia kappaleita. Se julkaistiin ensi kertaa albumilla "Help!" vuonna 1965. Se on popmusiikin tiettävästi ensimmäinen jousikvartetilla säestetty balladikappale. Vaikka sen säveltäjiksi on merkitty perinteiseen tapaan Lennon–McCartney, on yleisessä tiedossa, että kyseinen kappale on täysin Paul McCartneyn teos. McCartney on ehdottanut, että ”Yesterdayn” tekijöiksi merkittäisiin virallisesti McCartney/Lennon, mutta John Lennonin perikunta ei ole tähän suostunut.
Syntyhistoria.
McCartney kertoo että teki ”Yesterdayn” koko melodian unessa, kun hän yöpyi tyttöystävänsä Jane Asherin kotona Wimpole Street -kadulla. Kun hän heräsi, hän kiirehti pianon luo, käynnisti nauhoituksen ja soitti sävelmän ennen kuin se haihtuisi hänen mielestään.
Kuukauden ajan McCartney kyseli tutuiltaan, olivatko he kuulleet melodian joskus aiemmin. Hän pelkäsi kuulleensa sen itse jossain – ja jos näin olisi, hän syyllistyisi plagiointiin. Kun mies sitten vakuuttui siitä ettei ollut varastanut melodiaa, hän alkoi kirjoittaa siihen sopivia sointuja ja pian toimivaa sanoitusta. Kappaleen sanoitusvaiheessa sen työnimi oli ”Scrambled Eggs” eli ”Munakokkeli”. Elokuvan "Help!" kuvausten aikana eräälle lavalle sijoitettiin piano, ja McCartney käytti tilaisuutta hyväkseen ja esitti ”Munakokkelin” pianon säestyksellä sanoilla "Scrambled eggs, oh baby how I love your legs."
McCartney on kertonut, että hän kirjoitti ”Yesterdayn” vuoden 1964 The Beatlesin Ranskan-kiertueen aikana, mutta se julkaistiin vasta seuraavana vuonna. On uumoiltu, että viivästyminen olisi johtunut sovitukseen liittyvistä erimielisyyksistä George Martinin kanssa tai yhtyeen muiden jäsenten väheksyvästä asenteesta.
”Yesterday” levytettiin Abbey Roadin studiolla 14. ja 17. kesäkuuta 1965. Levylle päätyneessä versiossa The Beatlesin jäsenistä esiintyi vain McCartney. Hänen soittamansa akustisen kitaran lisäksi levytykseen lisättiin jälkiäänityksenä jousikvartettisovitus. Vuonna 1966 The Beatlesin Tokion konsertissa kappaleen esitti kuitenkin koko yhtye. 
Guinnessin ennätystenkirjan mukaan ”Yesterday” on maailman eniten versioitu kappale. Britanniassa se julkaistiin singlenä vasta 8. maaliskuuta 1976.
Tammikuussa 2022 "Helsingin Sanomat" pyysi yli 70:tä suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. ”Yesterday” ylsi kyselyn kokonaistuloksissa jaetulle sijalle 86.
Wayne Thompson

Wayne Thompson (s. 15. kesäkuuta 1960) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, joka pelasi suurimman osan urastaan Euroopassa. Hänen pelivuosiensa aikana Thompsonin mitoiksi ilmoitettiin 175 senttimetriä ja 71 kilogrammaa, mutta pienestä koostaan huolimatta Thompson onnistui luomaan varsin menestyksekkään uran Euroopan kaukaloissa.
Ura.
Wayne Thompson saapui Suomeen KalPan testattavaksi syksyllä 1985 sveitsiläisestä HC Sierre -joukkueesta ja saikin nopeasti loppukauden kestävän sopimuksen kuopiolaisseuraan. Tämä nuoruusvuosinaan muun muassa Wayne Gretzkyn kanssa pelannut kanadalainen takoi heti ensimmäisellä kaudellaan peräti 58 maalia ja antoi 45 maaliin johtanutta syöttöä auttaen KalPaa nousemaan kauden päätteeksi SM-liigaan. Thompsonin teholukemat jäivät vain pisteen päähän silloisesta ykkösdivisioonan piste-ennätyksestä.
Thompson jatkoi sopimustaan KalPan kanssa ja teki ensimmäisellä liigakaudellaan 1986–1987 KalPassa 44 ottelussa 52 (22+30) tehopistettä. Kauden jälkeen Thompson palasi jälleen Sveitsiin pelaamaan, mutta tuli takaisin Kuopioon kaudelle 1988–1989 tehden 44 ottelussa 54 (26+28) tehopistettä. Kaudelle 1989–1990 hän siirtyi Helsingin Jokereihin pelaamaan ja teki kaikkien aikojen parhaat Jokerien ulkomaalaispelaajan ensimmäisen kauden tehot: 23 maalia ja 26 syöttöä. Nykyisin niin Otakar Janecký kuin Glen Metropolitkin ovat ohittaneet nämä lukemat ensimmäisillä Jokeri-kausillaan.
Kauden 1989–1990 jälkeen Thompson siirtyi ulkomaille pelaamaan vielä muutamaksi vuodeksi ja lopetti uransa kauden 1995–1996 jälkeen Brantford Smokessa. Uransa päättäessään hän oli pelannut yhteensä 807 ottelua Pohjois-Amerikan, Englannin, Sveitsin, Suomen ja Saksan aikuisten sarjoissa tehden niissä 442 maalia ja antaen 678 maaliin johtanutta syöttöä.
Hierontaöljy

Hierontaöljy on öljyä, jota käytetään hierottaessa vähentämään hierottavan ihon ja hierovan pinnan välistä kitkaa.
Usein hierontaöljy koostuu soija- tai seesaminsiemenöljystä, joihin on lisätty erilaisia eteerisiä öljyjä parantamaan lopputuotteen tuoksua ja muita ominaisuuksia.
Kaypro

Kaypro oli 1980-luvulla tunnettu henkilökohtaisten tietokoneiden valmistaja. Sen oli tunnettu kestävistä, kannettavista CP/M-käyttöjärjestelmän tietokoneista, joiden mukana tuli useita hyötyohjelmia. Kaypro menetti 1980-luvun loppupuolella asemansa tietokonevalmistajana IBM PC -klooneille. 
Historia.
Yhtiö perustettiin Osborne 1:n julkaisun jälkeen aikomuksena kilpailla sen kanssa.
Yhtiön ensimmäinen julkaistu tietokone oli Kaypro II vuonna 1982. Kaypro 1 ei koskaan päätynyt markkinoille.
Vuonna 1983 yhtiö esitteli Kaypro IV -mallin sekä Kaypro 10 -mallin.
Yhtiö yritti siirtyä IBM PC -yhteensopivien valmistukseen Kaypro PC ja Kaypro 286i -malleilla.
Tuotteet.
Kaypro II.
Kaypro II tuli markkinoille syksyllä 1982. Kaypro II oli Kaypron ensimmäinen tietokone. Nimitystä Kaypro II käytettiin, koska markkinajohtaja Apple II koettiin kilpailijaksi. Koneessa oli kestävä alumiinikotelo, ja se painoi 13 kilogrammaa. Se toimi 2,5 MHz Z80 -suorittimella, ja siinä oli yksi sarjaportti, kaksi kaksinkertaisen tiheyden 5 1/4 tuuman levykeasemaa ja 64 kilotavua keskusmuistia. Käyttöjärjestelmänä oli CP/M. Koneen mukana tuli valikoituja ohjelmia Perfect Softwarelta. Kaypro II:n hinta oli noin .
Tietokoneessa oli 9 tuuman 80-sarakkeen näyttö.
Kaypro 10.
Kesällä 1983 markkinoille tuli Kaypro 10. Siinä oli 4,0 MHz Z80 -suoritin, 10 MB -kiintolevy, kaksi sarjaporttia sekä portti valokynälle, reaaliaikakello ja dBase II.
Kaypro 2.
Kaypro 2:ssa oli keskusmuistia 64 kilotavua. Näyttö oli 9-tuumainen, vihreäruutuinen näyttö. Levyasemina oli 5,25" SS/DD Tandon-merkkiset levyasemat.
John Lindroth

John Erik ”Joppe” Lindroth (11. helmikuuta 1906 Porvoo – 12. elokuuta 1974) oli suomalainen seiväshyppääjä ja jääpalloilija. Hän voitti EM-kisoissa 1934 seiväshypyssä pronssia tuloksella 390 cm. Kalevan kisat hän voitti viidesti. Lindroth edusti Porvoon Akillesta koko uransa ajan. Suomen Seivästalli ry valitsi Lindrothin postuumisti Suomen seiväshypyn Hall of Fameen vuonna 2014. Talvikaudella 1930-luvulla hän pelasi Porvoon Akilleksessa jääpalloa viisi mestaruussarjakautta.
Ura.
Yleisurheilija – seiväshyppääjä.
Lindroth paransi Suomen ennätystä uransa aikana neljästi. Ensimmäisen kerran 16. syyskuuta 1928 Tampereella hypättyään 383 cm, joka ylitti Väinö Salon ennätyksen kahdella senttimetrillä. Hänen toinen Suomen ennätys tuli tuloksella 386 cm, jonka hän hyppäsi 31. heinäkuuta 1929 Porvoossa. Lindrothista tuli ensimmäinen suomalainen joka ylitti neljä metriä hypättyään 401 cm 22. syyskuuta 1929 Helsingissä. Neljännen kerran hän paransi Suomen ennätystä hypättyään 403 cm 16. elokuuta 1931 Eläintarhan urheilukentällä Helsingissä. Tulos oikeutti Lindrothin vuoden 1929 maailmantilastossa sijalle 17. Ennätys säilyi voimassa seitsemän vuotta ennen kuin Aulis Reinikka sen vuonna 1938 rikkoi. Olympiavuosi 1932 jäi Joppe Lindrothilla kilpailullisesti väliin akillesjännevamman vuoksi.
Lindroth voitti seiväshypyn Suomen mestaruuden vuosina 1926, 1929, 1930, 1931 ja 1933 ja oli hopealla 1928 ja 1935.
Maaotteluedustuksia Lindrothille kertyi 14 voittaen niistä kuusi.
Lindrothilla oli pitkä ura jatkaessaan hyppäämistä yli 20 vuoden ajan. Kilpailemisen hän lopetti vasta vuonna 1946.
Jääpalloilija.
Joppe Lindroth pelasi talvikautena 1930-luvulla jääpalloa Porvoon Akilleksen joukkueessa. Hän pelasi jääpallon mestaruussarjaa viiden kauden ajan vuosina 1934–1938 kaikkiaan 23 pääsarjaottelua.
Alppiharju

Alppiharju () on nimensäkin mukaisesti Alppilasta ja Harjusta muodostuva noin 12 000 asukkaan kaupunginosa ja peruspiiri Helsingin itäisessä kantakaupungissa, Kallion, Taka-Töölön ja Vallilan välissä.
Alppiharju otettiin käyttöön kaupunginosan nimenä vuonna 1959. Nimi on muodostettu vanhoista, 1840-luvulla perustettujen Alpin (ruots. Alpen) ja Harjun (ruots. Ås) vuokra-alueiden nimistä. Nimien perustana on alueen mäkisyys.
Peruspiiritason vertailussa Alppiharjusta löytyvät keskimäärin kaupungin pienimmät asunnot (keskikoko 38 m2), suurin asukastiheys (noin 13 200 asukasta/km²) ja pienimmät asuntokunnat (keskikoko 1,36). Pienten asuntojen myötävaikutuksesta Alppiharjussa asuu niukasti lapsiperheitä (alle 16-vuotiaiden osuus oli 4 % peruspiirin väestöstä). Tämä kantakaupungin alue tarjosi työpaikkoja noin 2 900 hengelle vuoden 2022 lopussa.
Alppiharjun asuintalot on rakennettu pääosin 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Alppiharjussa osoitteessa Aleksis Kiven katu 52–54 sijaitsi Serlachius-yhtiölle kuulunut Bögelundin kartonkitehdas vuodesta 1920 alkaen. Tehdas lopetettiin vuonna 1925, mutta rakennus on edelleen jäljellä asuintaloksi muutettuna ja laajennettuna. Rakennuksen vanhimmat osat on suunnitellut arkkitehti W. G. Palmqvist. Alppiharjussa sijaitsee myös Satakallio, joka on yksi Suomen suurimmista taloyhtiöistä. Myös Kulttuuritalo, Linnanmäki ja Brahenkenttä kuuluvat Alppiharjun kaupunginosaan. Alueen puistot Alppipuisto ja Lenininpuisto ovat suosittuja kokoontumispaikkoja kesäisin.
Maapähkinäöljy

Maapähkinäöljy on ruokaöljyä, jota valmistetaan maapähkinöistä. Sitä käytetään elintarviketuotannon lisäksi myös kosmetiikan raaka-aineena. Ihmiset, jotka ovat allergisia maapähkinöille, voivat saada oireita myös maapähkinäöljyyn jääneestä proteiinista.
Sitä käytetään usein kaakkoisaasialaisissa ruokalajeissa, kuten oliiviöljyä käytetään Välimeren alueella. Maapähkinäöljy kestää korkeampaa lämpötilaa kuin pääasiassa salaatinkastikkeisiin käytetyt tai matalaan paistolämpötilaan sopivat ruokaöljyt, kuten oliiviöljy, maissiöljy tai soijaöljy. Maapähkinäöljy kestää 218°C:n lämpötilaa savuamatta, kuten auringonkukkaöljy tai rypsiöljy. Maapähkinäöljyä käytetään myös salaatteihin ja kastikkeisiin. 
Maapähkinäöljyn sisältämät rasvahapot ovat suurelta osin tyydyttymättömiä ja täten sillä on tulehduksia ehkäiseviä vaikutuksia. Maapähkinäöljy sisältää myös soluja suojaavia 
ja vastustuskykyä parantavia antioksidantteja.