tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Wilson Kirwa

Wilson Kipchumba Kirwa (s. 28. joulukuuta 1974 Eldoret, Kenia) on suomenkenialainen keskimatkojen juoksija, kirjailija ja satusetä. Urheilijana hän edustaa Lahden Ahkeraa ja on ainut mies, joka on voittanut samoissa SM-kisoissa 400, 800 ja 1 500 metrin juoksun. Sen lisäksi hänellä on useita Suomen mestaruuksia viestijuoksussa. Wilson Kirwa on edustanut Suomea EM- ja MM-kilpailuissa ja osallistunut useisiin Grand Prix -kilpailuihin Euroopassa. Vuonna 2008 hänet valittiin vuoden positiivisimmaksi suomalaiseksi. Urheilijana hänen valmentajanaan on toiminut kokenut fysiikkavalmentaja Juhani Hirvonen.
Elämä.
Kirwa kuuluu kalenjin-heimon nandi-haaraan. Hän muutti Suomeen vuonna 1997 suomalaisen miehen pyydettyä häntä mukaansa. Kirwa aloitti samana vuonna juoksijan uransa päämatkanaan 800 metriä. Aluksi hänellä oli ollut tarkoitus vain kiertää maata muutaman viikon ajan suomalaisten ystäviensä kutsumana. Osallistuminen Hunajahölkkään Harjavallassa tuotti kuitenkin sijan 17. Porin Tarmo haki juoksijalle vuoden oleskelulupaa, ja Suomeen jäämistä puolsi myös opiskelupaikka Seinäjoen ammattikorkeakoulussa. 
Vuonna 2001 Kirwa meni naimisiin Kuubassa kanadalaisen Melanie Andersonin kanssa, jonka hän tapasi Suomessa. Vuonna 2004 hän sai Suomen kansalaisuuden. Toukokuussa 2006 hän valmistui Pajulahden urheiluopistosta valmentajaksi. Kirwa asuu Lahdessa.
Kirwa on julkaissut satukirjat "Amani-aasi ja sisäinen kauneus" ja "Amani-aasi ja kuuluisa krokotiili", joissa hän on muokannut lapsuudessa kuulemiaan tarinoita suomalaisille sopivaan muotoon. Hän on vieraillut paljon kouluissa kertomassa afrikkalaisia satuja pienimmille oppilaille. Vanhemmille koululaisille hän kertoo Suomeen tulemisesta ja sopeutumisesta. Wilson Kirwa on sunnuntain Aamulehden kolumnisti.
Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa Wilson Kirwa valittiin Lahden kaupunginvaltuustoon Kansallisen Kokoomuksen listalta. Hän sai 315 ääntä. Hän oli myös ehdolla vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Tuolloin hän keräsi kaikkiaan 706 ääntä eikä tullut valituksi.
Kirwa kilpaili "Tanssii tähtien kanssa" -ohjelmassa vuoden 2009 tuotantokaudella tanssiparinaan Susa Matson. Wilson Kirwa toimi Lahden seudullisen ympäristöviikon suojelijana 2009.
Vuonna 2016 Kirwa ryhtyi tuomaan Suomeen kenialaista arabiankahvia brändillä "Wilson Coffee". 
Wilsonin syntymäajaksi on merkitty passiin 28.12.1974, mutta oikeaa syntymäaikaa ei tiedetä. Kun Wilson kysyi syntymäpäiväänsä, lukutaidoton äiti vastasi: "Päivä oli aamulla aurinkoinen mutta muuttui sateiseksi iltaa kohti."
Organum

Organum (, työväline, soitin) on keskiajalla kehitetty polyfonisen musiikin tuottamiseen käytetty menetelmä. 
Varhaisin organumin muoto oli "rinnakkainen organum", jossa alkuperäisen melodian eli "pää-äänen" rinnalla kulki "organum-ääni" yleensä siten, että äänien etäisyys toisistaan pysyi samana, tavallisesti kvinttinä. Molemmat äänet saatettiin myös kerrata oktaavia korkeammalta tai matalammalta rikkaamman soinnin aikaansaamiseksi. Tavaksi muodostui nimittää varsinaista päämelodiaan kuljettavaa ääntä "tenoriksi" (, ).
Guido Arezzolainen esitti teoksessaan "Micrologus" (noin 1025) monimutkaisemman polyfonisen teorian. Sen mukaan olivat mahdollisia erilaiset vaihtoehdot toiselle äänelle, jonka kuoron kanssa laulava solisti saattoi esittää improvisatorisesti. Organum-ääni saatettiin myös säveltää valmiiksi ja kirjoittaa nuotteihin melodian kanssa. Ensimmäiset löydetyt nuottikäsikirjoitukset, jotka sisältävät myös organumin nuotitettuna, ovat 1000-luvun alkupuolelta. Silloin polyfonia oli kehittynyt esitystekniikasta sävellystekniikaksi.
Käsikirjoituksissa alkaa ilmetä 1100-luvun lopulla uusi organumin tyylisuunta "vapaa organum", jossa organum-ääni on muuttunut "tenori-ääneen" verrattuna vapaammaksi ja itsenäisemmäksi. Vapaassa organumissa organum-ääni sijaitsee yleensä tenorin yläpuolella ja tenori- ja organum-ääni saattavat joskus myös ohittaa toisensa. Kuten vanhassa organum-tyylissä, äänien väliset intervallit olivat kuitenkin aina keskiajalla puhtaina intervalleina pidettyjä kvartteja, kvinttejä tai oktaaveja. Vapaassa organumissa organumin esittivät pääasiassa solistit, jotka saattoivat improvisoida sen kuoron laulamaa tenoria vasten.
Organumiksi sanotaan myös soittokonetta, erityisesti urkuja.
Falsetti

Falsetti on korkea, sävyltään ohut ääni. Se on yksi ihmisen rekistereistä. Falsetilla voidaan puhua ja laulaa. Laulutekniikkana sitä käytetään tuottamaan yleensä korkeita ääniä.
Joidenkin teorioiden mukaan falsettilaulussa vain äänihuulien kalvomaiset reunat värähtelevät kun tavallisessa laulussa värähtelyyn osallistuvat äänihuulet kokonaisuudessaan. Nuorilla miehillä falsetti on yleinen äänenmurroksen aikana, jolloin ääni usein särkyy hetkellisesti tavallista korkeammaksi.
Taidemusiikissa falsettia on käytetty kauan ja termi tunnettiin jo 1500-luvun Italiassa. 1600-luvulla italialaisissa kuoroissa miehet lauloivat altto-osat falsetilla kun taas sopraano-osat esittivät kastraattilaulajat. Pohjois-Euroopassa falsettilaulajat ja poikasopraanot esiintyivät 1700-luvulle asti kunnes naiset saivat esiintyä protestanttisissa kirkoissa. Sekä miehet että naiset kykenevät laulamaan falsetilla. Falsetti kuitenkin tunnetaan miesten laulutekniikkana, sillä naiset kykenevät saavuttamaan korkeat sävelet myös ilman falsettia. Kontrasti miehen modaalirekisterin ja falsetin välillä on myös suurempi kuin naisilla.
Puheessa falsettia voi esiintyä intonaation korkeimmissa kohdissa tai elävöityskeinona. Pohjois-Euroopassa miehet eivät juurikaan käytä falsettia, mutta Etelä-Euroopassa se on yleistä. Matkiessaan naisen puhetta mies käyttää usein falsettia.
Jodlaus on laulumuoto, jossa lauletaan pitkällä henkäisyllä, vaihdellen nopeasti ja jatkuvasti modaalirekisteristä falsettirekisteriin ja falsettirekisteristä modaalirekisteriin.
Alton äänialassa, yleensä falsetilla, laulavaa miesääntä nimitetään kontratenoriksi. Nykyisin nämä korvaavat vanhoissa teoksissa usein kastraattilaulajan osan.
Populaarimusiikissa on ollut runsaasti falsettia käyttäviä laulajia. Usein falsettia on käytetty vain laulumelodian korkeimpien sävelten kohdalla eikä kokonaisvaltaisesti. Yleisimmin falsettia käytetään barbershop-musiikissa ja jodlauksessa. Jotkut metallilaulajat, kuten David Byron ja tanskalainen King Diamond, ovat kehittäneet laulutyyliä, jossa falsetilla on hyvin keskeinen osa. Australiasta kotoisin ollut The Bee Gees -yhtye ja Frankie Valli tunnetaan myös falsettilaulustaan. Isossa-Britanniassa yksi tunnetuimmista falsettiäänen käyttäjistä on Muse-yhtyeen laulaja Matthew Bellamy. Suomessa Mikko Alatalo ja Pasi Hyökki on tunnettu falsettiäänen käytöstään.
Tsalendžikhan piirikunta

Tsalendžikhan piirikunta () on piirikunta Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Georgian länsiosassa Abhasian rajalla. Piirikunnassa on noin 26 158 asukasta (2014) ja sen pinta-ala on 647 neliökilometriä. Sen keskus on Tsalendžikhan kaupunki.
Tsalendžikhan kaupungissa on vuonna 2001 perustettu historiallis-etnografinen museo ja keskiaikainen Tsalendžikhan katedraali 1100–1300-luvuilta.
Gardabanin piirikunta

Gardabanin piirikunta () on piirikunta Kvemo Kartlin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa on noin 116 400 asukasta (vuonna 2006) ja sen pinta-ala on 1 304 neliökilometriä. Piirikunnan asukkaista noin 53 prosenttia on georgialaisia ja 44 prosenttia azereita. Sen keskus on Gardabanin kaupunki. 
Gardabanin piirikunta rajautuu Tbilisin ja Rustavin kaupunkeihin, idässä Sagaredžon, pohjoisessa Mtskhetan, lännessä Tetri tsqaron ja Marneulin piirikuntiin sekä etelässä Azerbaidžaniin. Sen pohjoiset alueet ovat vuoristoisia, eteläiset taas alavampaa aluetta; Gardabanin korkeimmat vuoret ovat yli 1400 metriin kohoavat Sanišno ja Udzo. Mtkvari-joki virtaa piirikunnan halki. 
Gardabanin merkittävin teollisuudenala on energiantuotanto: vuonna 1963 rakennettu Gardabanin voimala on Etelä-Kaukasuksen suurin. Muita teollisuudenaloja ovat elintarvikkeiden ja rakennusaineiden tuotanto. Piirikunnan nähtävyyksiin kuuluvat Martkopin luostari 500-luvulta, Betanian luostari 1100–1200-luvuilta ja useat linnoitukset.
Helmut Rellergerd

Helmut Rellergerd (s. 25. tammikuuta 1945 Dahle) on saksalainen kirjailija, joka on tullut tunnetuksi kirjailijanimellä Jason Dark. Tätä pseudonyymiä ovat tosin käyttäneet muutkin kirjailijat. Kirjailijan tuotantoon kuuluu mm. Jerry Cotton ja Yöjuttu -sarjat.
Rellergerd muutti syntymäkaupungistaan Dortmundiin, missä hän vietti poikavuotensa ja kävi koulunsa. Hän kokeili lehtimiehen uraa, mutta päätyi lopulta vanhempiensa toiveitten mukaisesti laborantiksi. Työnsä ohella hän kuitenkin kirjoitti. Vuonna 1973 hän jätti lopullisesti laboratoriotyönsä ja antautui kirjailijanuralle.
1973 hän kirjoitti kustantaja Bastei-Verlagin kauhusarjaan "Gespenster-Krimi" aave-etsivä -tarinan "Die Nacht des Hexers" (suom. "Noidan yö", "Yöjuttu" 7/1985), joka oli ensimmäinen "John Sinclair" -kertomus. 50. tarinan jälkeen John Sinclair sai oman nimikkolehtensä "Geisterjäger John Sinclair" vuonna 1978. Sarjan 1616. numero ilmestyi 30.06.2009. Rellergerd on kirjoittanut sarjan kaikki osat muutamaa alkuaikojen poikkeusta lukuun ottamatta. John Sinclair -sarjaa on julkaistu Suomessa nimellä Yöjuttu.
Rellergerd on kertonut pitävänsä Dan Brownin romaaneista ja John Carpenterin elokuvista.
Locum tenens

Locum tenens (latinaa, suomeksi "paikan pitäjä, sijan pitäjä, sijainen") on henkilö, joka väliaikaisesti täyttää ja suorittaa jonkun toisen virallisen henkilön tehtävät ja velvollisuudet. Hän toimii siis enemmänkin sijaisena kuin varahenkilönä. Käsite sivuaa termiä virkaa tekevä.
Termiä käytetään muun muassa lääketieteessä, jossa poissa olevalla lääkärillä voi olla "locum tenens" hoitamassa poissa olevan potilaita, sekä teologiassa, jossa esimerkiksi joku piispoista saattaa hoitaa "locum tenens" toisen alueen piispan tehtäviä.
"Locum tenens" sanana on samaa alkuperää kuin sotilastermi luutnantti.
Jännityslukemisto

Jännityslukemisto oli suomalainen lukemisto, joka ilmestyi vuosien 1935–1965 aikana.
Lehti alkoi ilmestyä vuonna 1935 Ilmarisen kustantamana. Vuonna 1958 sen nimi vaihtui muotoon Jännityslukemisto-Seikkailukertomuksia, kun siihen yhdistettiin Ilmarisen lehti "Seikkailukertomuksia" (1936–1957). Vuonna 1963 lehden nimi kääntyi toisin päin muotoon Seikkailukertomuksia jännityslukemisto. Lehti lopetettiin vuonna 1965.
Lehdessä julkaistiin sekä käännöstarinoita että suomalaisten (Marton Taiga, Matti Hälli, Outsider) kirjoittamia tarinoita.
Lehdessä oli myös sarjakuvia, kuten "Pantterityttö" ja "Iskevä Salama" (Flash Gordon). 
Rautatiekirjakaupan irtonumeromyynnissä "Jännityslukemisto" oli kaikista lehdistä vuonna 1943 sijalla 19, vuonna 1953 sijalla 10 ja vuonna 1963 (nimellä "Seikkailukertomuksia") sijalla 52.
Luettelo suomalaisista tähtitaivaan kohteiden nimityksistä

Tämä on luettelo suomalaisista tähtitaivaan kohteiden nimityksistä. Nimitykset eivät ole kansainvälisiä, vaan ovat alkuperältään suomalaisia. Osan näistä tunsi jo kansantietous. Suurimmalla osalla tähtikuvioista on suomalainen nimi, tosin suuri osa näistä on uudehkoja käännöksiä.
Tähtikuviot.
Standardisoidut tähdistöt.
Katso: tähdistö
Bielefeld

Bielefeld on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltion itäosissa Saksassa Teutoburgin metsän reunalla. Vuoden 2022 lopussa siellä oli 338 332 asukasta. Bielefeld muodostaa oman kaupunkipiirinsä (), eli se ei kuulu mihinkään Saksan piirikunnista.
Bielefeld on Westfalenin itäosan voimakas kulttuuri- ja talouskeskus. Se on myös merkittävä yliopisto- ja kongressikaupunki.
Saksassa yleisesti tunnetun Bielefeld-salaliiton mukaan kaupunkia ei olisi oikeasti olemassa. Vuonna 2019 kaupunki tarjosi miljoonan euron palkkion sille, joka kykenisi todistamaan, ettei Bielefeldia ole olemassa.
Historia.
Ensimmäiset kirjalliset maininnat kaupungista ovat 1000-luvun ensimmäiseltä vuosisadalta. Se sai kaupunkioikeudet ilmeisesti vuonna 1214. 1300-luvulla se liittyi Hansaliittoon. Vuonna 1647 se siirtyi Brandenburgin alaiseksi. Kaupunki vaurioitui toisessa maailmansodassa pahoin, mutta tuhoutuneet osat on rakennettu uudelleen.
Kaupungissa on perinteisesti tuotettu pellavaa. Saksan ensimmäiset mekaaniset pellavankehruukoneet tulivat sinne vuonna 1851.
Kaupunki kasvoi kuntaliitosten avulla 1973. Sen jälkeen rakennettu metro on parantanut liikenneyhteyksiä.
Ystävyyskaupungit.
Bielefeldillä on seitsemän ystävyyskaupunkia:
Teutoburgin metsä

Teutoburgin metsä () on metsäinen kukkula-alue Saksassa Ala-Saksin ja Nordrhein-Westfalenin osavaltioissa. Teutoburgin metsä on kuuluisa Teutoburgin taistelusta, joka käytiin vuonna 9 jaa. germaaniheimojen ja roomalaisten välillä. 1800-luvun historiantutkijat paikansivat taistelun tälle alueelle, ja aluetta ryhdyttiin kutsumaan antiikin lähteistä tunnetulla nimellä Teutoburgin metsä. Nykyisin kuitenkin pidetään lähes varmana, että paikannus oli väärä. 
Teutoburgin metsä on keskisen Euroopan ylänköjen pohjoinen jatke, joka rajoittuu idässä Weser-joelle, pohjoisessa Osnabrückin kaupunkiin ja kaakossa Paderborniin. Sen jakaa laakso, jossa Bielefeldin kaupunki sijaitsee, pohjoiseen ja eteläiseen Teutoburgin metsään. Eteläisen metsän korkein kohta on Velmerstot (468 m) ja pohjoisen Dörenberg (331 m). Ems-joen alkulähde sijaitsee eteläisessä Teutoburgin metsässä.
Historia.
Tacituksen kuvauksen mukaan vuoden 9 jaa. taistelu, jossa yhdistyneet germaaniheimot tuhosivat kolme roomalaista legioonaa, käytiin "Teutoburgin metsässä". Käsitteen uskottiin pitkään tarkoittavan tämän artikkelin käsittelemää aluetta. 1800-luvulla taistelu otettiin saksalaisen nationalismin symboliksi. Vuonna 1875 germaanien johtajalle Arminiukselle ("Hermannille") pystytettiin metsään monumentti Detmoldin kaupungin lähelle paikkaan, jota silloisten teorioiden mukaan pidettiin taistelun todennäköisimpänä tapahtumapaikkana. Vasta tämän jälkeen nimitys Teutoburgin metsä alkoi vakiintua alueen yleiseksi nimitykseksi.
Taistelun tarkka sijaintipaikka löytyi kuitenkin 1980-luvulla arkeologisten tutkimusten jälkeen Kalkriesen seudulta Osnabrückin läheltä, lähes sadan kilometrin päässä Teutoburgin metsästä. Tämä tekee alueen nimestä historiallisesti katsoen virheellisen.
Familiar to Millions

Familiar To Millions on brittiläisen rock-yhtye Oasiksen konserttitallennealbumi, joka julkaistiin 13. marraskuuta 2000. Se on taltiointi konsertista, joka pidettiin 21. heinäkuuta 2000 Lontoon Wembley-stadionilla. Albumi on saatavana tupla-CD-, CD-, DVD- ja VHS-versioina. DVD:llä on mukana dokumentti show'n rakentamisesta ja valmistelusta, ohjauksen seurausta, yleisön kommentteja ja katsomotunnelmia sekä Gallagherin veljesten haastattelut. Albumia on myyty maailmanlaajuisesti noin 1,5 miljoonaa kappaletta ja parhaimmillaan se nousi Ison-Britannian albumilistan sijalle 5, joka on todella korkea sijoitus livealbumille. Albumin kannen on suunnitellut kansitaiteilija Simon Halfon.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on kirjoittanut Noel Gallagher, ellei toisin mainita.
CD2.
"Helter Skelter" on äänitetty 16. huhtikuuta 2000 Riverside Theatressa, Milwaukeessa Wisconsinissa Yhdysvalloissa. (Vain CD-julkaisuissa.)
Refluksitauti

Ruokatorven refluksitauti on sairaus, jossa mahalaukun hapan sisältö virtaa väärään suuntaan eli ruokatorveen ja aiheuttaa närästysoireen ja joskus myös ruokatorven tulehduksen eli esofagiitin. Refluksitauti on krooninen sairaus, joka huonontaa siitä kärsivän elämänlaatua.
Lapsilla refluksitaudin oireet voivat poiketa aikuisten oireista, ja heidän sairautensa saattaa olla vaikeampi tunnistaa. 
Barrettin ruokatorvi kehittyy 6–14 %:lle refluksitautia sairastavista henkilöistä. Barrettin ruokatorvesta jo kärsivien potilaiden elinikäinen sairastumisvaara syöpään on suunnilleen 0,5 %/vuosi.
Hoito.
Närästyksen voi poistaa välittömästi nauttimalla vatsan happamuuden neutraloivaa ainetta, esimerkiksi kalsiumin ja magnesiumin karbonaattisuoloja sisältävää lääkettä. Pidempiaikaisia vaikutuksia saa lääkkeillä, jotka hillitsevät mahalaukun parietaalisolujen haponmuodostusta, kuten ranitidiinilla.
Refluksitautia epäiltäessä voidaan tehdä gastroskopia eli mahalaukuntähystys. Siinä nähdään ruokatorven, mahalaukun ja ohutsuolen alkuosan limakalvojen tila. Refluksitaudin hoidossa voidaan vaikeassa tapauksessa käyttää leikkausta.
Gurdžaanin piirikunta

Gurdžaanin piirikunta () on piirikunta Kakhetin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa on noin 54 337 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 846 neliökilometriä. Piirikunnan keskuksena toimii Gurdžaanin kaupunki.
Gurdžaani kuuluu Georgian viininviljelyalueeseen. Piirikunnan merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluu Qvelatsmindan 700-luvulla rakennettu, Georgian ainoa kaksikupolinen kirkko.
Karelin piirikunta

Karelin piirikunta () on piirikunta Šida Kartlin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa asuu noin 40 700 asukasta (vuonna 2021) ja sen pinta-ala on 687,9 neliökilometriä. Piirikunnan keskus on Karelin kaupunki. Osa piirikunnasta sijaitsee itsenäiseksi julistautuneen Etelä-Ossetian alueella.
Kareli sijaitsee Mtkvari-joen ja Tbilisin–Batumin rautatien varrella. Piirikunnan merkittävimpiin monumentteihin kuuluu Qintsvisin luostari, joka on tunnettu 1100–1200-luvuilla rakennetun Pyhän Nikolaoksen kirkon huomattavasta seinämaalauksesta.
Kansainvälisen jalkapalloliiton vuoden pelaaja

Kansainvälisen jalkapalloliiton vuoden pelaaja () oli Fifan vuosittain jakama palkinto maailman parhaalle mies- ja naisjalkapalloilijalle. Palkinnon voittajasta päättivät jalkapallomaajoukkueiden päävalmentajat ja kapteenit.
Miesten palkinto jaettiin vuosina 1991–2009, ja naisten palkinto jaettiin vuosina 2001–2015. Vuonna 2010 tehtiin päätös yhdistää miesten palkinto ja "France Footballin" jakama Kultainen pallo uudeksi Kansainvälisen jalkapalloliiton Kultainen pallo -palkinnoksi, jota jaettiin 2009–2015. Vuodesta 2016 FIFA on jakanut uusia The Best Fifa Men’s Player ja The Best Fifa Women’s Player -palkintoja.
Kari Uusikylä

Kari Tapio Uusikylä (s. 13. huhtikuuta 1945 Vaasa) on luovuuden ja lahjakkuuden tutkijana tunnetuksi tullut Helsingin yliopiston kasvatustieteen professori (emeritus). 
Uusikylä on ottanut osaa keskusteluun älykkyyden merkityksestä, tulosvastuusta ja koulutuksen tavoitteista. Hän on kirjoittanut kolumneja "Kotimaahan", "Pohjalaiseen" sekä "Opettajaan" ja pitänyt radiopakinoita Ylen Radio 1:ssä. 
Opinnot.
Uusikylä tuli ylioppilaaksi Vaasan lyseosta (1964). Hän opiskeli Helsingin opettajakorkeakoulussa (KkO 1966), sitten Helsingin yliopistossa (FK 1972, FL 1975), valmistuen filosofian tohtoriksi vuonna 1977. Hänen suomenkielinen väitöskirjatutkimuksensa (1977) oli otsikoitu "Opetuksen yhteissuunnittelu didaktisen prosessin osana".
Tutkijanura.
Uusikylä on ollut professorina Joensuun yliopistossa ja Tampereen yliopistossa sekä hoitanut professuuria Sibelius-Akatemian musiikkikasvatuksen osastolla. Uusikylä toimi 1990-luvun puolivälissä tutkijana Yhdysvalloissa Georgian yliopiston kasvatuspsykologian osastolla. 
Ura jalkapalloilijana.
Kari Uusikylä oli aktiivi jalkapalloilija 1960-luvulla aina 1970-luvun lopulle asti. Hänen kasvattajaseuransa oli Vaasan Palloseura. Hän esiintyi kuudessa poikien maaottelussa ja oli voittamassa seuralleen vuonna 1962 A-juniorien Suomen mestaruutta. Kaikkiaan Uusikylä pelasi 74 SM-sarjan ottelussa ja teki niissä seitsemän maalia kuuden kauden ajan vuosien 1962–1972 aikana VPS:n ja HJK:n riveissä. 
Vuonna 1962 hän teki ensiesiintymisen Mestaruussarjassa, pelasi kaikkiaan 16 pelissä ja teki niissä kaksi maalia. Seura kuitenkin putosi Mestaruussarjasta. Paluu Mestaruussarjaan tapahtui syksyllä 1964, jolloin Uusikylä seuran parhaana maalintekijänä yhdeksällä maalillaan oli tekemässä seuran sarjanousua. Seuraavan kauden Mestaruussarjassa VPS pysyi sarjassa, kun Uusikylä pelasi 17 ottelussa ja teki kolme maalia.
Seuraavalla kaudella Uusikylä siirtyi yliopisto-opintojensa takia Helsinkiin ja uusi seura oli Helsingin Jalkapalloklubi, jossa hän pelasi kaudella 1966 kaikkiaan 12 ottelussa ja teki yhden maalin. Tuloksena oli HJK:lle SM-hopeaa. Seuraavalla kaudella Uusikylä pelasi HJK:n riveissä ainoastaan kolmessa SM-sarjan ottelussa. Seuraavat kolme kautta Uusikylä pelasi helsinkiläisen Käpylän Urheilu-Veikkojen riveissä aluksi Suomensarjassa.
Kaudella 1971 Uusikylä palasi kotiseudulleen kasvattajaseuransa VPS:n riveihin. VPS oli juuri noussut takaisin Mestaruussarjaan. Kaudella 1971 hän oli joukkueen kokoonpanossa 17 kertaa ja teki yhden maalin. Seuraavalla kaudella hän esiintyi vielä yhdeksän kertaan VPS:n kentällä.
Kaudella 1973 Uusikylä palasi Helsinkiin ja edusti neljä kautta Kiffeniä ja vielä kauden 1977 Kakkosen Kauniaisten Grankulla IFK:ta.
Colin Chapman

Anthony Bruce Colin Chapman (9. toukokuuta 1928 Richmond upon Thames, Lontoo – 16. joulukuuta 1982 Ketteringham Hall, Norfolk) oli brittiläinen insinööri, joka tunnetaan erityisesti Lotus-urheiluautoja valmistavan yrityksen perustajana ja Formula 1-autourheilun kehittäjänä.
Formulapiireissä Chapman tunnetaankin keksijänä, sillä hän kehitti autoihin monta parannusta joista suuri osa on yhäkin käytössä. Hän kehitti muun muassa ensimmäisen itsekantavaa monokokkirakennetta käyttävän sekä ensimmäisen Formula 1 -auton, jossa moottori on osa kantavaa rakennetta. Chapman oli myös kehittämässä muiden suunnittelijoiden kanssa maavaikutusta käyttävää avorenkaista autoa, jossa vaikutus imi autoa tien pintaan.
Lontoossa syntynyt Chapman opiskeli rakennetekniikkaa yliopistossa. Opintojensa jälkeen Chapman työskenteli hetken aikaa Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimissa.
Chapmanin ja John Cooperin kehittelemät ensimmäiset monokokkirunkoiset Formula 1 -autot olivat aikanaan vallankumouksellisia. Vaikka nämä autot olivat merkittävästi heikkotehoisempia kuin muiden tallien autot, Chapmanin ja Cooperin autot olivat ajettavuudeltaan huomattavasti parempia. Lotukset kuljettajanaan Jim Clark voittivatkin monia kilpailuja 1960-luvulla.
Kunnianosoitukset.
Colin Chapman on kunniajäsengalleriassa International Motorsports Hall of Famessa (vuosi 1994) ja Motorsports Hall of Fame of Americassa (vuosi 1997).
Yksityiselämä.
Chapman ja hänen Hazel-vaimonsa menivät naimisiin vuonna 1954 (he olivat tapailleet toisiansa jo vuodesta 1944 lähtien), jonka kanssa hän perusti ja johti Lotus-autokonserninsa yrityksiä ja joiden johtotehtävissä Hazel jatkoi miehensä kuoleman jälkeen ollen tämän ohella merkittävä tekijä yrityksen julkisuuskuvalle.
Äteritsiputeritsipuolilautatsijänkä

Äteritsiputeritsipuolilautatsijänkä on suo Savukoskella Lapin maakunnassa. Se sijaitsee Ylikemissä, Värriöjoen ja Kemijoen välisellä kannaksella.
Äteritsiputeritsipuolilautatsijängän nimessä on 35 kirjainta, joten se on pisin suomenkielinen paikannimi. Suomen seuraavaksi pisin suomenkielinen paikannimi on Vanhainpiikainmarkkinaplassi Ikaalisissa. Useat pisimmistä paikannimistä ovat Pohjois-Suomessa mutta joitakin myös eteläisemmässä Suomessa.
Nimen merkitys ei ole ilmeinen, mutta se on aito paikannimi, jonka kartantekijöille vahvisti Värriöjoen varrella asunut Albert Ikäheimo. Erään arvion mukaan nimi viittaisi puolisen eli lounaan syömiseen, mutta todennäköisemmin se ei varsinaisesti tarkoittaisi mitään vaan olisi merkityksetön hokema tai huumorimielessä tehty kehitelmä. Pirjo Vuotovesi arvioi pro gradu -työssään, että nimen olisivat antaneet rajavartijat sillä perusteella, että kaikilla paikoilla on oltava erisnimi. Kuitenkin Vuotovesi listaa nimen alkuosan myös yhdeksi mahdollisista "lappalaisperäisistä" nimielementeistä.
Saamelaiskielten tutkija Taarna Valtonen pitääkin perustellumpana nimen saamelaista alkuperää koska se täyttää kaikki substraattinimen tuntomerkit ja päättelee sen siksi perustuvan alueella aiemmin puhutun keminsaamen kielen paikalliseen varianttiin. Tätä tukevat myös alueella esiintyvät muut alkuperältään saamelaiset paikannimet. Muihin samoja elementtejä sisältäviin paikannimiin vertailemalla Valtonen esittää nimelle saamelaiskieliin perustuvan rekonstruktion: "jänkä" Pohjois-Suomen murteissa vakiintuneena maastosanana tunnetusti tarkoittaa suota, "lauttanen" (myös esim. nimessä Kakslauttanen) tarkoittaa yhden tolpan varaan rakennettua säilytyslavaa, ripustustelinettä tai pientä aittaa. Nimen alkuosan kolmelle elementille: "Äteri=tsi|puteri=tsi|puoli" Valtonen esittää tulkinnaksi saamelaisen patronyyminimen: "/*adderidži pjedaridži puoꞷeli/" eli "Adderin pojan Pjedarin poika Puavali". Näin nimen merkitykseksi saadaan: ’Adderisen Pjotorisen Puavalin Lauttasjänkä’ 
Äteritsiputeritsipuolilautatsi-baari.
Naapurikunnassa Sallassa toimi Äteritsiputeritsipuolilautatsi-baari, jolla oli pisin suomenkielinen yrityksen nimi. Yrittäjä päätti nimetä baarin jängän mukaan sen jälkeen, kun useita tavallisempia nimiehdotuksia oli patentti- ja rekisterihallituksessa hylätty jo käytössä olevina. Puhelimeen yrityksessä vastattiin: "Äteritsi-baari". Vuonna 1980 avattu kahvila-ravintola lopetti toimintansa huhtikuussa 2006.
Kudos

Kudos muodostuu vierekkäisistä, samalla tavoin toimivista soluista ja soluväliaineesta. Näiden perusteella kudokset luokitellaan usein neljään päätyyppiin: epiteelikudos, tukikudos, hermokudos ja lihaskudos. Monesti veri ja imuneste katsotaan omiksi ryhmikseen, joiden erikoispiirre on että soluväliaine on nestemäistä. Yhteen liittyneet kudokset muodostavat elimiä. Kudoksia tutkii kudosoppi eli histologia.
Kudosten päätyypit.
Epiteelikudosta esiintyy elimistön vapailla pinnoilla, ihossa ja limakalvoissa sekä rauhasina syvällä elimistön sisällä. Epiteelikudoksessa on runsaasti soluja mutta vain vähän soluväliainetta eikä lainkaan verisuonia.
Tukikudosta ovat sidekudos, rasvakudos, luukudos ja rustokudos. Tukikudokset muodostavat tukirakenteita eri elimille. Tukikudoksessa on runsaasti soluväliainetta kuten säikeitä.
Hermokudoksessa on varsinaisia hermosoluja ja niiden tukisoluja eli gliasoluja. Hermokudos välittää viestejä hermoimpulsseina hermosolusta toiseen.
Lihaskudos muodostaa lihakset. Sille on ominaista supistumiskyky, ja soluväliainetta siinä on vain vähän. Poikkijuovainen lihaskudos muodostaa luissa kiinni olevia ja tahdonalaisesti säädeltäviä lihaksia. Sileää lihaskudosta esiintyy muun muassa sisäelinten seinämissä, ja sydänlihasta esiintyy sydämessä.
Muodostuminen.
Eri kudosten solut erilaistuvat sikiön kehityksessä alkiorakkulan sisäsolumassan erilaistumattomista soluista. Hermokudos ja epiteelikudos ovat pääasiassa peräisin ektodermistä, tukikudos ja lihaskudos mesodermistä. Osa epiteelikudoksesta, kuten suolen ja hengitysteiden pintakerros, on peräisin endodermistä.
Paraneminen.
Vaurioitunut kudos kykenee parantumaan uudistumalla eli regeneroitumalla. Vauriokohtaan voi myös kasvaa sidekudoksinen arpi. Kudosta kohdanneen vaurion jälkeen kudoksissa olevat kantasolut voivat aktivoitua tuottamaan uutta kudosta vaurioituneen tilalle. Nopeimmin uusiutuu sidekudos, sillä se on kudoksista vähiten erikoistunut. Myös epiteelikudos ja luukudos paranevat melko nopeasti. Huonoimmin paranevat poikkijuovainen lihaskudos, hermokudos ja rustokudos.
Valkyyria (ooppera)

Valkyyria ("Die Walküre") on toinen kaikkiaan neliosaisesta Richard Wagnerin "Nibelungin sormus" -oopperasarjasta. Se sai ensiesityksensä 26. kesäkuuta 1870 Münchenissä. 
Oopperan tunnetuin osa on kolmannen näytöksen johdanto-osuus ”Valkyyrioiden ratsastus”, jota esitetään usein erillisenä orkesterikappaleena ja jota on käytetty myös monissa elokuvissa taistelukuvausten taustamusiikkina, kuten Francis Ford Coppolan elokuvassa "Ilmestyskirja. Nyt" helikopterikohtauksessa.
Synopsis.
Jumala Wotan koettaa saada sormuksen puhdistettua kirouksesta ja kasvattaa kaksoset Sieglinden ja Siegmundin metsän kätköissä. Myöhemmin heidän äitinsä kuitenkin surmataan ja Sieglinde siepataan ja pakotetaan naimaan Hunding-niminen mies. Heidän häihinsä ilmestyy Wotan valepuvussa ja iskee taikavoimaisen Nothung-miekan yhden saarnen runkoon, jota kukaan ei onnistu irrottamaan puusta. Myöhemmin Siegmund pakenee vihollisiaan Hundingin taloon. Hän tapaa siellä Sieglinden, muttei tunnista siskoaan. Hunding huomaa, että Siegmund on hänen verivihollisensa Wälsenpoika, ”Sudenpentu”, ja haastaa hänet aamulla kaksintaisteluun. 
Lopulta Siegmund tunnistaa siskonsa Sieglinden ja heidän välilleen puhkeaa rakkaus, ja Siegmundin onnistuu irrottaa Nothung-miekka saarnesta. Wotan lähettää tyttärensä, Brünnhilde-nimisen valkyyrian suojelemaan Siegmundia. Fricka-jumalatar kuitenkin kääntää Wotanin pään ja sanoo, että hänen ei lakien jumalana pitäisi tukea sisarusten välistä liittoa ja lopulta Wotan lähettääkin Brünnhilden auttamaan Siegmundin sijasta Hundingia. 
Seuraava näytös alkaa valkyyrien ratsastuksella Valkyyriakalliolle, johon he kokoavat kaatuneiden sankareiden ruumiita. Juhla alkaa olla lähes valmis, vain Brünnhilde puuttuu, koska ”Wälsenpoika (= Siegmund) viivyttää häntä”. Yksi valkyyrioista toteaa huolisaan, että ”Taistontaatto (= Wotan) vimmastuu, jos ei Brünnhilde, suosikkitytär, ole paikalla”.
Sillä välin Brünnhilde julistaa kuolemaa Siegmundille:
- mutta liikuttuu kuitenkin Siegmundin uskollisuudesta Sieglindelle ja toimii Wotanin tahtoa vastaan sekä lupaa auttaa tätä voittamaan. 
Wotan suuttuu tyttärelleen lähtien mukaan kaksintaisteluun ja taistelussa Siegmundin Nothung-miekka murtuu Wotanin keihääseen. Sigmund kuolee ja Wotan tappaa Hundingin. Brünnhilde pakenee Wotania ja ottaa Nothung-miekan palaset ja Sieglinden mukaansa. Brünnhilde eroaa Sieglindestä kertoen samalla, että hän kantaa kohdussaan maailman ihmeellisintä sankaria, Siegfriediä. Brünnhilde palaa Valhallaan ja rangaistukseksi Wotan vaivuttaa Brünnhilden uneen Valkyyriakalliolle sekä ympäröi tämän tulirenkaalla, joka suojelee häntä ja vain urhein sankari voi läpäistä sen.
And the Glass Handed Kites

And the Glass Handed Kites on tanskalaisyhtye Mewin syyskuussa 2005 julkaisema neljäs albumi. Yhtyeen edellisen albumin "Frengers"in nostaessa yhtyeen suosioon, odotettiin "And the Glass Handed Kitesilta" paljon. Se onkin lunastanut odotuksia, vaikka tyyliltään albumi poikkeaakin hieman Frengersistä. Sitä on vaikea kategorisoida mihinkään tiettyyn musiikkityyliin, sillä siinä on vivahteita sekä popmusiikista että progressiivisesta rockista.
"And the Glass Handed Kites" on kuin yhtä suurta kappaletta, sillä raitojen vaihtumiset ovat häivytetty tehokkaasti. Albumin voi tavallaan jakaa kahteen eri puoliskoon, sillä ensimmäiset seitsemän kappaletta ovat popimpaa sisältäen mm. hitit "Apocalypso", "Special" ja "Zookeeper's Boy". Jälkimmäinen puolisko taas on rauhallisempaa ja hieman kokeellisempaa musiikkia.
Charas

Charas on intialaista, käsinvalmistettua hasista. Sitä kasvatetaan runsaasti Himalajalla ja se on paikallisille merkittävä tulolähde.
Historia.
Charas on kauan ollut tärkeä osa intialaista kulttuuria ja on yhdistetty hindujumala Shivaan. Charasia on käytetty tuhansia vuosia ja sitä on myyty valtionkin kaupoissa (oopiumin muassa) britti-imperiumin aikaan. 
Huolimatta charasin pitkistä kulttuurijuurista, se julistettiin lainvastaiseksi 1980-luvulla, mikä aiheutti vastarintaa. Vielä enemmän vastarintaa kohtasi 10 vuoden vankilatuomiolla uhkaava laki. Nämä lait ovat nykyään löyhempiä, mutta Intian poliisit hyödyntävät yhä toisinaan vankilatuomiouhkaa ja kiristävät polttamisesta kiinnijääneitä.
Charas on yhä suosittu nautinto etenkin Intian sadhujen keskuudessa. Kenties suosituin tapa nauttia charasia on polttaa sitä chillumissa. 
Paikallinen viljely.
Laadukkain intialainen charas tulee vuoristosta. Paras charas on valmistettu korkealla ja sitä kutsutaan 'creamiksi' (=kerma).
Korkeassa ympäristössä kasvatettu hamppu on vaikutukseltaan erityisen voimakasta. Korkealla ultraviolettisäteily on vahva ja sille altistunut hamppu tuottaa huomattavasti enemmän THC:ta (tetrahydrokannabinoli, kasvin pääasiallinen psykoaktiivinen ainesosa). 
Charasia valmistetaan hieromalla hampun kukkaa käsien välissä ja on pitkäjännitteisyyttä vaativaa työtä. Hartsi tarttuu hierojan kämmeniin ja yhden työpäivän aikana valmistuu 8-9 grammaa charasia. Mitä nopeammin charas valmistetaan, sitä huonolaatuisempaa siitä tulee. Täten aidon kerman valmistus edellyttää hidasta työtä, joka suo hyvin vähän tuotetta.
Vaikutukset.
Charasia poltetaan yleensä chillumista, ja vaikutukset voivat (tupakkaan sekoittamisesta huolimatta) olla hyvin vahvat, toisinaan jopa psykedeeliset. Charas on länsimaista hasista huomattavasti puhtaampaa.
Sagaredžon piirikunta

Sagaredžon piirikunta () on piirikunta Kakhetin hallintoalueella Georgian itäosassa. Piirikunnassa on noin 51 761 asukasta (2014) ja sen pinta-ala on 1 491 neliökilometriä. Sen keskus on Sagaredžon kaupunki.
Piirikunta sijaitsee Kakhetin länsiosassa Tbilisin lähistöllä. Se rajautuu idässä Gurdžaanin ja Sighnaghin, pohjoisessa Telavin, Akhmetan ja Tianetin ja lännessä Gardabanin piirikuntiin sekä etelässä Azerbaidžaniin. Iori-joki ja Tbilisin ja Dedoplistsqaron välinen rautatie kulkevat maakunnan halki. Sagaredžon kaupungissa asukkaita on yli 12 000. Se sijaitsee 500–700 metrin korkeudella merenpinnasta Tvaltkhevi-joen rannalla. Kaupungin vanha nimi oli "Tvali" ("silmä"). Koska se kuului ympäröivien kylien kanssa Davit Garedžan luostarin maihin, se sai 1700-luvun lopussa nykyisen nimensä, joka tarkoittaa "Garedža[n alue]".
Piirikunnan alueella on useita nähtävyyksiä. Ninotsmindan katedraali perustettiin 400-luvulla ja se oli keskiajalla merkittävä kulttuurikeskus. Davit Garedžan luostari vuorostaan sijaitsee Azerbaidžanin rajalla. Se perustettiin 500-luvun alkupuolella ja toimi Georgian hengellisenä keskuksena useita vuosisatoja. Kolmas merkittävä kohde on Udžarman linnoitus, joka oli 300–700-luvuilla Georgian toinen pääkaupunki ja kilpailee merkittävyydessään Mtskhetan kanssa. Lisäksi piirikunnan alueella sijaitsevat esimerkiksi Botšorman ja Tšailurin linnoitukset. Sagaredžon kaupungissa on paikallishistorian museo ja Patardzeulin kylässä Giorgi Leonidzen talomuseo.
Terdžola

Terdžola () on kaupunki Terdžolan piirikunnassa Imeretin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Se sijaitsee Imeretin alangolla Tškhara-joen oikealla rannalla, Tbilisin ja Kutaisin välisellä tiellä 190 kilometriä Tbilisistä ja 14 kilometriä Zestaponista luoteeseen. Kaupungin väkiluku on noin 4 644 (2014).
Terdžola mainitaan ensimmäisen kerran 1600-luvun lähteissä. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1983. 
Terdžolan kaupungin ympäristössä on useita historiallisia ja kulttuurisia muistomerkkejä, kuten Skanden linnoitus, Gognin linnoituksen ja kirkon rauniot sekä Tškhaltin kirkkokompleksi, jonka arvoesineitä on näytteillä museoissa ympäri Georgiaa.
Hyadit (tähtijoukko)

Hyadit (kr. Υάδες, Hyades) on tunnettu avoin tähtijoukko Härän tähdistössä, tunnetuin Plejadien jälkeen. Hyadit on läheisin avoin tähtijoukko Auringon lähellä. Hyadeja lähempänä on tähtivirta Otavan ryhmä. Hyadien keskiosa sijaitsee 151 valovuoden päässä tähtijoukkoon kuulumattoman Aldebaranin lähellä taivaanpallolla. Hyadeissa on noin 300 tähteä, joista suurin osa ei näy paljain silmin. Tähtien valtaosa kuuluu pääsarjaan, jättiläistähtiä on vähän.
Hyadeita on legendan mukaan viisi, mutta paljain silminkin näkyy 15 ja kiikareilla tusinoittain. Yli 130 on kirkkaampia kuin magnitudi 9 joten pimeissä olosuhteissa ne näkee kiikareilla.
Tunnettu nuori muuttuva tähti T Tauri kuuluu Hyadeihin.
Hiilisäkki

Hiilisäkki on Etelän ristin tähtikuviossa oleva tunnettu pimeä sumu, joka erottuu paljain silmin Linnunradan tähtitihentymiä vasten. Hiilisäkki on niin etelässä taivaanpallolla, ettei se näy Suomessa. Hiilisäkin etäisyys on noin 600 valovuotta. Sen havaitsi ensimmäisenä tiettävästi Vicente Yáñez Pinzón.
Hiilisäkki peittää 5 × 7 astetta taivaasta. Hiilisäkki ei ole täysin pimeä, sillä se heijastaa 10 prosenttia saamastaan valosta takaisin.
Janne Saarinen

Janne Johannes Saarinen (s. 28. helmikuuta 1977 Espoo) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja tai keskikenttäpelaaja.
Pelaajaura.
Lahjakkaana tunnettu Saarinen on Helsingin Jalkapalloklubin kasvatteja, ja hän nousikin seuran edustusmiehistöön vuonna 1993 vain 16-vuotiaana. Läpimurtokausi hänellä kuitenkin oli vuonna 1996. Tämän jälkeen hän siirtyi HJK:sta ruotsalaiseen IFK Göteborgiin. Loukkaantumiset kuitenkin pilasivat ajan Göteborgissa ja hän pääsi pelaamaan vain kolmessa ottelussa. Saarisen kolmivuotisen IFK-sopimuksen viimeistä kautta ei tullut ja näin Saarinen siirtyi takaisin HJK:hon vuonna 1999.
Paluukausi oli kuitenkin pettymys. Saarinen oli jälleen loukkaantuneena ja seurakin menetti mestaruuden viimeisessä ottelussa. Seuraavaa kautta varten Saarinen harjoitteli kovaa. Pieni šokki oli kuitenkin taas edessä. Valmentaja Jyrki Heliskoski päätti siirtää hyökkäävänä pelaajana tunnetun Saarisen laitapuolustajaksi. Se hämmästytti Saarista, mutta paikka kuitenkin sopi hänelle ja Saarinen nousi maajoukkueeseenkin asti. Hyvin menneen kauden 2000 jälkeen Saarinen päätti siirtyä norjalaiseen Rosenborgiin. Tätä ennen hän oli kuitenkin ratkaissut Suomen Cupin voiton HJK:lle vapaapotkumaalillaan.
Rosenborgissa Saarinen pääsi mm. pelaamaan Mestarien liigassa ja samalla hän vakiinnutti myös paikkansa maajoukkueen vasempana puolustajana. Vuonna 2003 Saarinen siirtyi Rosenborgista Bundesliigan 1860 Müncheniin. Asiat eivät kuitenkaan menneet hyvin. Seura putosi liigasta pois eikä Saarisen omatkaan esitykset häikäisseet. Näin hän siirtyi pois Saksasta tanskalaiseen FC Kööpenhaminaan.
Tammikuussa 2006 Saarinen purki sopimuksensa Kööpenhaminan kanssa ja teki sopimuksen Veikkausliigaan nousseen FC Hongan kanssa kaudesta 2006. Syyksi sopimukseen Hongan kanssa Saarinen ilmoitti halun pelata puolustajan sijasta hyökkäävämmässä roolissa. Saarinen oli hankkimassa Hongalle sen ensimmäistä mitalia miesten tasolla, kun joukkue hävisi Tampere Unitedille Suomen Cupin finaalin 11. marraskuuta 2007. Saarinen tasoitti ottelun jatkoajalla vapaapotkumaalilla, mutta epäonnistui rangaistuspotkukilpailussa.
Kaudeksi 2008 Saarinen siirtyi Ruotsiin BK Häckeniin. Häckenistä hän palasi kotimaahan ja edusti kaudella 2010 HJK:ta. Kaudella 2011 hän ei enää pelaa, sillä kipinää ei löytynyt.
Godfrey de Saint Adhemar

Godfrey de Saint Adhemar (myös Godfrey de Saint-Omer, Godefroi de St Amour tai Geoffroy Saintomerilainen); (20. huhtikuuta 1065 – n. 1135) oli flaamilainen ritari, joka yhdessä Hugues de Paynesin sekä seitsemän muun ritarin kanssa perusti temppeliherrain ritarikunnan vuonna 1119. 
Saint-Adhemar oli Temppeliherrain toinen perustajaritari, perustaja Hugues de Payensin alapuolella ja André de Montbardin yläpuolella.
Tarinoiden mukaan Godfrey de Saint Adhemarilla ja Hugues de Payensilla oli ritarikunnan perustamisvaiheessa yhteinen hevonen, sillä kummallakaan ei ollut varaa omaan hevoseen. Ritarikunnan sinetti, jossa on kuva kahdesta ritarista hevosen selässä, lienee saanut innoituksensa näistä tarinoista.
Baphomet

Baphomet on pakanallinen tai gnostisen jumaluus, jota temppeliritareiden väitettiin palvoneen kokouksissaan ja jonka myöhemmin useat okkultistiset ja mystiset kirjoittajat omaksuivat oppeihinsa. Baphomet mainittiin ensimmäisen kerran käsikirjoituksissa 1300-luvulla. Joidenkin käsitysten mukaan ”Baphomet” olisi väännös nimestä ”Mahomet”, joka puolestaan oli keskiaikainen väännös Muhammedista, islamin profeetasta.
Ranskalainen okkultistin Éliphas Lévin vuoden 1855 kirjassa oli sittemmin kuuluisaksi tullut piirros Baphometin hahmosta. Se on hermafrodiittinen siivekäs ihmishahmo, jolla on vuohen pää ja jalat. Vuohen otsalla on pentagrammi ja sarvien välissä palaa älykkyyden tuli. Lévi kertoi piirustuksen symboloivan vastakohtien tasapainoa.
Sanan historia.
Ensimmäinen tunnettu maininta Baphometista oli Anselm II Ribemontilaisen vuonna 1098 kirjoittamassa kirjeessä, joka kuvaa Antiokian piiritystä ensimmäisen ristiretken aikana. Anselmin mukaan turkkilaiset ”kutsuivat äänekkäästi Baphometia” (. Useimpien tutkijoiden mielestä sana viittaa Muhammadiin, islamin perustajaan. Vuonna 1307 Ranskan kuningas Filip IV pidätti kaikki Ranskan temppeliritarit syyttäen heitä muun muassa Baphomet-nimisen parrallisen irtopään palvonnasta. Jotkut tunnustivat kidutuksen aikana palvelleensa tätä olentoa, ja jotkut kielsivät koko hahmon olemassaolon. 1800-luvulta alkaen vapaamuurarien on myös virheellisesti syytetty palvovan Baphometia.
Okkultismi.
Ranskalainen okkultisti Éliphas Lévi esitteli kirjassaan "Dogme et ritual de la haute magie" (1855) Baphometin, josta tuli tunnettu okkultistinen tunnuskuva. Kirjassa on piirros Baphometista, joka Lévi kuvasi ”sapatin vuoheksi”. Se on hermafrodiittinen siivekäs ihmishahmo, jolla on vuohen pää ja jalat, ja se on koristeltu lukuisilla esoteerisilla symboleilla. Lévi kuvasi piirustuksen jokaisen elementin merkityksen ja kertoi piirustuksen symboloivan vastakohtien tasapainoa. Vuohen sarvien välissä palaa älykkyyden tuli.
Brittiläinen okkultisti Aleister Crowley viittasi Baphometiin muun muassa ”gnostisessa messussaan”. 
Yhdysvaltalaisen poliittisen aktivistiryhmän The Satanic Templen Baphometin patsas paljastettiin vuonna 2015 protestina Raamatun kymmentä käskyä esitteleviä, julkisissa tiloissa olevia muistomerkkejä vastaan.
Paikallinen kuuma kupla

Paikallinen kuuma kupla on kuuman ja harvan kaasun alue tähtienvälisessä avaruudessa, jonka sisällä myös Aurinko sijaitsee. Kupla on tietokonesimulaatioiden mukaan syntynyt 10–15 miljoonaa vuotta sitten 14–20 massiivisen tähden räjähdettyä supernovaräjähdyksissä noin miljoonan vuoden aikajänteellä .
Paikallisen kuuman kuplan olemassaolo postuloitiin selittämään pehmeää, diffuusia röntgentaustasäteilyä, joka havaittiin Linnunradan kiekon tasossa. Koska pehmeä röntgensäteily absorboituu helposti tähtienvälisen aineen neutraalin vedyn kanssa, täytyy säteilyn syntyä väistämättä noin 100 parsekin etäisyydellä Auringosta. Säteilyn lähteenä pidetään kuumaa ja harvaa plasmaa. Plasman lämpötila on noin 106 kelviniä ja neutraalin vedyn tiheys noin 5 · 10−3 cm−3 .
Tämän kuuman ja harvan kaasun sisällä sijaitsee monia sitä tiheämpiä (neutraalin vedyn tiheys noin 0,1 cm−3) ja kylmempiä (lämpötila noin 7 000 kelviniä) pilviä, joista eniten on tutkittu paikallista tähtienvälistä pilveä, jonka sisällä Auringon ajatellaan sijaitsevan..
Paikallisen kuuman kuplan muotoa on tutkittu kartoittamalla natriumin absorptiota kylmästä (lämpötila noin 1 000 kelviniä) ja neutraalista tähtienvälisestä kaasusta, joka ympäröi kuplaa. Kolmiulotteiset kartat kylmästä kaasusta ovat osoittaneet paikallisen kuuman kuplan muodostavan epäsäännöllisen muodon, jonka halkaisija vaihtelee 100–140 parsekin välillä Linnunradan kiekon tasossa . Karttojen mukaan paikallinen kuuma kupla on Linnunradan tasossa yhteydessä viereisiin matalan tiheyden tähtienvälisiin alueisiin (esimerkiksi Plejadien kupla ja Silmukka I) kapeiden tunneleiden kautta, ja se näyttäisi sisältävän tähden Beta Canis Majoris. Linnunradan tasosta poispäin mentäessä paikallinen kuuma kupla ulottuu noin 250 parsekin etäisyydelle Linnunradan haloon, ja kuuma kaasu näyttäisi muodostavan sylinterimäisen alueen Linnunradan kiekon molemmille puolille . Tästä syystä Paikallista kuumaa kuplaa kutsutaan joskus Paikalliseksi savupiipuksi.
Paikallisen kuuman kuplan mallia vastaan on osoitettu myös kritiikkiä . Pehmeää, diffuusia röntgentaustasäteilyä on havaittu syntyvän myös aurinkotuulen vuorovaikuttaessa Maan läheisyydessä sijaitsevan ja planeettojen välisen aineen kanssa . Aurinkotuulen aiheuttama röntgensäteily voi selittää puolet tai jopa lähes kokonaan pehmeän röntgentaustasäteilyn määrän Linnunradan tasossa . Näin ollen Paikallinen kuuma kupla olisi aiempaa kylmempää kaasua sisältävä alue, joka olisi syntynyt yli miljoona vuotta sitten tähden räjähtäessä supernovana.
Erland Stenberg

Johan Erland Stenberg (21. syyskuuta 1838 Anttila, Kuivanto, Orimattila – 13. tammikuuta 1896 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja kuvanveistäjä, joka tunnetaan Ouluun Pariisissa tekemästään Frans Mikael Franzénin patsaasta. 
Elämäkerta.
Stenbergin vanhemmat olivat suutari Salomon Stenberg ja Katarina Mikontytär. Hän oli ensimmäinen kotipitäjästään Orimattilasta opiskelemaan päässyt aateliin tai pappissäätyyn kuulumaton poika. Stenberg kävi Heinolan alkeiskoulun ja sitten kaksi luokkaa kolmiluokkaisesta Porvoon kymnaasista. Hän joutui eroamaan kymnaasista isänsä kuoltua vuonna 1861. Stenberg onnistui kuitenkin jatkamaan opiskelua Jyväskylän seminaarissa ja hän valmistui sieltä kansakoulunopettajaksi 1867. Hän muutti valmistuttuaan Ruotsiin ja toimi opettajana kuuromykkien ja sokeiden koulussa Tukholmassa. 
Opettajan työn ohessa Stenberg alkoi opiskella kuvanveistoa Tukholman Kuninkaallisessa vapaiden taiteiden akatemiassa. Hän saikin pian mainetta kuvanveistäjänä ja hän teki Ruotsin tiedeakatemian toimeksiannosta kemian professori Jöns Jacob Berzeliuksen, tähtitieteen professori Pehr Wilhelm Wargentinin sekä kasvitieteilijä Carl von Linnén muotokuvat. Vuonna 1872 Stenberg sai Suomen Taideyhdistyksen apurahan ja lähti sen turvin opiskelemaan ensin Kööpenhaminaan ja sitten Müncheniin, Roomaan ja Firenzeen. Matkoillaan hän sai vaikutteita antiikin taiteesta ja uusklassismista. 
Stenberg teki 1870-luvun lopulla Aleksis Kiven hautamuistomerkin Tuusulaan sekä Frans Mikael Franzénin patsaan Ouluun. Hän palasi samoihin aikoihin Suomeen, asuen suurimman osan ajastaan Helsingissä. Stenberg toimi kuitenkin vielä 1886–1890 Jyväskylän lyseon piirustuksenopettajana sekä 1887–1888 Jyväskylän tyttökoulun piirustuksenopettajana.
Stenbergin puoliso vuodesta 1868 oli Alexandra Augusta Mathilda Bonsdorff (k. 1879).
Retoriikka Aleksanterille

Retoriikka Aleksanterille (; ) on Aristoteleen nimiin pantu retoriikkaa käsittelevä teos. Sitä ei tule sekoittaa Aristoteleen tunnetumpaan "Retoriikka" -nimiseen teokseen.
Historia.
"Retoriikka Aleksanterille" muistuttaa huomattavasti Aristoteleen teoksia, mutta sen tekijää ei tunneta. "Retoriikka" ja "Retoriikka Aleksanterille" voivat olla kirjoitettu suunnilleen samaan aikaan, mutta jälkimmäinen jatkaa vanhempaa retorista perinnettä kuin Aristoteleen esittelemä. Joidenkin mielestä teos olisi kuitenkin huomattavasti myöhäisempää tuotantoa.
Yleisen näkemyksen mukaan teoksen on todennäköisesti kirjoittanut Anaksimenes Lampsakoslainen. Jotkut ovat kuitenkin esittäneet kirjoittajaksi Theodektestä tai Koraksia.
Sisältö.
Teos käsittää tervehdyksen ja neljä kirjaa. Ensimmäinen kirja käsittelee puhetaidon eri lajeja. Toinen kirja käsittelee puheen topiikkaa, todistamista ja tyyliä. Topiikkaan kuuluvat poliittisen, oikeudellisen ja esittävän puheen tyylilajit ja niiden käsittelemät aiheet. Tämä vastaa suoraan Aristoteleen "Retoriikassa" esittelemää puheiden jaottelua. Samoin todistamisen välineet, kuten esimerkkien hyödyntäminen, vastaa "Retoriikkaa". Teos käsittelee kuitenkin myös Aristoteleelle vieraita asioita, kuten todistamista kidutuksen alaisena.
Tyyliä käsiteltäessä teos ottaa huomioon sellaisia asioita kuin ennakointi, postulaatti, toisto eli kertaaminen, ironia, sekä tekstin pituus ja selkeys. Kolmas kirja käsittelee puheen jaottelua ja järjestämistä. Teos päättyy huomautuksiin ihmisluonteista.
Loire

Loire (ääntyy [​], suomalaisittain "luaar") on joki Ranskassa. Sen alkulähde on Ranskan keskiylängöllä Ardèchen departementissa, Rhône-Alpesin alueella, ja se laskee Atlanttiin Saint-Nazairen luona. Loire on pisin kokonaan Ranskassa virtaava joki, pituutta sillä on 1 020 kilometriä.
Loire virtaa seuraavien kaupunkien läpi: Le Puy-en-Velay, Roanne, Nevers, Orléans, Blois, Tours, Saumur, Nantes ja Saint-Nazaire. Loiren sivujokia ovat Allier, Cher, Indre ja Vienne sekä Maine, joka muodostaa Sarthe- ja Mayenne-jokien yhteisen alajuoksun.
Loirejoen laakso on tunnettu monista linnoistaan, ja osalta matkaa Loirejoen laakso kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Loirejoki on myös suosittu matkailukohde hienojen maisemien, kuten linnojen ja viinitilojen ansiosta.