tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jaakob (Iisakin poika)

Jaakob () oli Raamatun Vanhan testamentin patriarkka, jolle Jumala antoi nimen Israel. Hän oli Iisakin nuorempi kaksospoika ja patriarkka Abrahamin pojanpoika, joka sai esikoisoikeuden. Hänestä kerrotaan Ensimmäisen Mooseksen kirjan 25.–49. luvuissa.
Jaakobin hauta on Hebronissa. Hänen, kuten Iisakin, Rebekan, Aabrahamin ja Saaran hautoja merkitsevät monumentit, jotka ovat Saladinin rakennuttamassa moskeijassa. Tämä siksi, että myös muslimit pitävät Abrahamia ja hänen poikiaan profeettoina.
Jaakob Raamatussa.
Vanhan testamentin kertomuksessa Jaakob anastaa petoksella Iisakilta esikoiselle, kaksosveljelleen Esaulle, tarkoitetun siunauksen ja esikoisoikeuden. Tämän jälkeen hän pakenee Mesopotamiaan enonsa Laabanin luo. Jaakob aikoo mennä naimisiin enonsa tyttären Raakelin kanssa ja sopii Laabanin kanssa, että Jaakob palvelee häntä seitsemän vuotta ja saa Raakelin vaimokseen. Jaakob kuitenkin joutuu petoksen uhriksi: Laaban antaa hänelle Raakelin sijasta vanhimman tyttärensä Lean. Hääviikon kuluttua Laaban antaa myös Raakelin Jaakobille vaimoksi ehdolla, että tämä palvelee enoaan vielä toiset seitsemän vuotta. Raakel oli Jaakobin suuri rakkaus, Lea vain "velvollisuusvaimo". Tästä johtuu, että nimenomaan Raakelin pojat olivat Jaakobille lempilapsia. Osa pojista syntyi lisäksi kahden jalkavaimon, Silpan ja Bilhan, lapsina. 
Raakel kuoli ennen paluuta Iisakin luo. Hänet haudattiin Betlehemin liepeille, missä paikkaa osoittaa edelleen pyhäkkö, joka on rakennettu ristiretkeläisten aikakaudella eli noin vuonna 1000 jaa.
Raamatun kertomuksessa Jaakob pakenee salaa Laabanin luota ja suuntaa Kanaaninmaahan Gileadin vuorille. Laaban saavuttaa Jaakobin vuorilla ja he tekevät sovinnon. Laaban antaa paikalle nimen Mispa "vartiopaikka".
Esau seuraa 400 miehen suuruisen armeijan avulla Jaakobia, ja myös Jaakob ja Esau tekevät sovinnon. Jaakob painii Herran enkelin kanssa kunnes tämä siunaisi hänet, mistä tulee tunnettu ilmaus Jaakobin paini. Tällöin Jumala antaa Jaakobille uuden nimen Israel.
Sukupuu.
Jaakobilla oli kaksitoista poikaa: Lean synnyttämiä olivat Ruuben, Simeon, Leevi, Juuda, Isaskar ja Sebulon, hänen orjattarensa Silpan lapsia olivat Gad ja Asser, Raakelin orjattaren Bilhan lapsia olivat Dan ja Naftali, ja Raakelin lapsia Joosef ja Benjamin. Jaakobilla oli myös yksi tytär, Dina. Jaakobin pojat olivat Raamatun mukaan samannimisten Israelin heimojen kantaisiä.
Jaakobin sukupuu Raamatun mukaan:
Iisak

Iisak () on Vanhassa testamentissa Abrahamin ja Saaran poika ja Ismaelin velipuoli. Iisak oli avioliitossa Rebekan kanssa. Hänellä itsellään on kaksi poikaa: Esau ja Jaakob.
Eräässä Raamatun kertomuksessa Jumala koettelee Abrahamin tottelevaisuutta ja käskee tämän uhrata poikansa Iisakin. Enkeli kuitenkin puuttuu peliin ennen kuin Iisakille käy huonosti.
Vanhalla iällään Iisak tuli sokeaksi, mitä Jaakob käytti hyväkseen saadakseen häneltä petoksella esikoisoikeuden ja siunauksen.
Nimestä Iisak on tullut myös suomalainen nimi Iisakki.
Sukupuu.
Iisakin sukupuu Raamatun mukaan:
Ahti Haljala

Ahti Kalevi Haljala () oli suomalainen näyttelijä. Haljala muistetaan muun muassa Antti Metsolan roolista televisiosarjassa "Metsolat" ja 1970-luvun "Rintamäkeläiset"-sarjan Veikko Honkosena sekä Pertsa ja Kilu -filmeistä Pertsan isänä.
Elämäkerta.
Ahti Haljala oli kotoisin Kuhmoisista, mistä hän lähti jatkosotaan marraskuussa 1943. Hänet komennettiin JR 44:n ryhmänjohtajaksi. Hän haavoittui Kaukoijärven kylässä 30. kesäkuuta 1944 luodin raapaistessa hänen päätään. Joukkosidontapaikalla paljastui, että kyseessä oli kaksi luotia, joista toinen oli jäänyt pääluuhun. Haavoittuminen aiheutti Haljalalle pysyvän oikean käden vamman: käden puristusvoima oli vain puolet entisestä. 
Sodan jälkeen Haljala haki ja pääsi ensimmäisten joukossa kolmivuotiseen teatterikouluun Helsinkiin vuonna 1947. Samalla kurssilla olivat muiden muassa Jussi Jurkka, Mikko Niskanen, Leo Jokela, Rauni Mollberg ja Veikko Sinisalo. Haljala avioitui myöhemmin kurssitoverinsa Helinä Viitasen kanssa. Haljala näytteli 1950–1960-luvuilla Hämeenlinnassa, Lappeenrannassa, Kotkassa, Vaasassa ja Oulussa kunnes päätyi 1965 Tampereen Työväen Teatteriin, mistä jäi eläkkeelle 1987.
Eläkkeelle jäämisen jälkeen Haljalaa ja Helinä Viitasta pyydettiin mukaan televisiosarja "Metsoloihin". Sarjan suosio yllätti heidät, ja kaupungilla heitä jopa puhuteltiin roolihahmojensa mukaan Antiksi ja Annikiksi. Metsoloissa hän näytteli 41 jaksossa.
Haljalan viimeiseksi esitykseksi näyttämöllä jäi Tampereen Työväen Teatterin näytelmä "Rakastettu Johansson" vuosina 2001–2002.
Don S. Davis

Don Sinclair Davis () oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimmat roolihahmonsa ovat kenraali George S. Hammond science fiction -televisiosarjassa "Tähtiportti" ja majuri Garland Briggs "Twin Peaksissa".
Davis oli luonnenäyttelijä, näyttämötaiteiden professori ja maalari. Hän toimi kapteenina Yhdysvaltain maavoimissa 1960-luvulla. Davis valmistui Southwest Missouri State Collegesta ja maisteriksi Carbondalen (Illinois) Southern Illinois Universitystä vuonna 1970. Hän toimi myös taideopettajana ennen paluutaan Southern Illinois Universityyn, jossa hän suoritti tohtorinopintonsa loppuun. 1980-luvulla hän aloitti työskentelyn elokuvateollisuuden parissa ja opetti samalla University of British Columbiassa. Vuonna 1987 hän jätti opetustoimen ja siirtyi päätoimiseksi näyttelijäksi.
Davis toimi aktiivisesti myös kuvataiteilijana. Hän kuoli sydänkohtaukseen ollessaan 65-vuotias.
Sytytin (tulentekoväline)

Sytytin (puhekielessä myös "sytkä" ja "sytkäri") on apuväline, jolla sytytetään palamaan esimerkiksi takkatuli, kaasulieden liekki, kaasupoltin, savuke tai muuta vastaavaa.
Sytyttimiä on paljon eri kokoisia, eri muotoisia ja eri käyttötarkoitukseen tehtyjä, mutta toimintaperiaatteeltaan lähes kaikki ovat samanlaisia. Suurin osa nykyisistä sytyttimistä käyttää butaanikaasua polttoaineena. Butaani on ilmaa raskaampi kaasu.
Vuosikymmeniä sitten muodissa olivat mm. pöydällä pidettävät koristellut sytyttimet.
Tulisijojen, kynttilöiden ja vastaavien sytyttämiseen valmistetaan pitkällä metallinokalla varustettuja täyttösäiliöstä täytettäviä kaasusytyttimiä.
Halvimmat sytyttimet ovat muovista valmistettuja kertakäyttösytyttimiä, kun taas kalliimmat sytyttimet ovat kestävämpiä uudelleentäytettäviä sytyttimiä.
Tunnettuja sytytinvalmistajia ovat esimerkiksi halpoja muovisytyttimiä valmistava BIC Corporation sekä kalliimpia metallisia bensiini- tai butaanikäyttöisiä sytyttimiä valmistavat Zippo, Ronson, Colibri, Dunhill ja Dupont.
Toimintaperiaate.
Sytyttimen nappia painettaessa venttilii aukeaa, jolloin butaania pääsee virtaamaan ulos. Samalla paloherkkä butaani sytytetään, useimmiten joko kiveä raapaisemalla syntyvillä kipinöillä tai pienellä sähkökipinällä. Näissä kivissä käytetään pyroforisia metalliseoksia, esimerkiksi raudan ja ceriumin seosta. Kun nappia pidetään pohjassa, virtaa kaasua koko ajan lisää, näin ylläpitäen paloreaktiota. Liekki sammuu itsestään butaanivirran loputtua päästettäessä napista irti. Yleensä sytyttimen suuaukkoa suojaa rei'itetty metalli tuulelta tai vaihtoehtoisesti sen tarkoitus on sekoittaa sytytinbensiini oikeassa suhteessa ilmaan.
Sähköiset tupakansytyttimet.
Autoissa tupakansytyttimet toimivat sähkövirralla. Tupakansytytin painetaan pohjaan, jolloin sähkövirta kuumentaa metallilevyspiraalin tulikuumaksi. Kuumentunut tupakansytytin ponnahtaa takaisin lepoasentoon, josta käyttäjä voi sen irrottaa. Kuumentunut metallispiraali sytyttää savukkeen. Varsinaista tulen liekkiä ei näissä sytyttimissä ole. Autojen tupakansytyttimistä voidaan ottaa 12 voltin sähkövirtaa monentyyppisiin laitteisiin. Jännitteenmuuntimella jännitteen voi muuntaa verkkovirraksi. Auton tupakansytyttimiin on olemassa jakorasioita.
Toinen versio on taskukoinen sytytin jonka akku ladataan sähköllä ja käytettäessä käyttöpainiketta painamalla laitteen kärkien väliin syttyy valokaari.
Manamansalo

Manamansalo on saari Oulujärvessä. Se sijaitsee Ärjänselän ja Niskanselän välissä ja jakaa Oulujärven kahteen lähes erilliseen lohkoon. Saaren pituus on 16,2 kilometriä ja suurin leveys 13,8 kilometriä. Saari on tunnettu pitkistä hiekkarannoistaan.
Maantiede.
Saari kuuluu Vaalan kuntaan Pohjois-Pohjanmaalla. Lähimmät päätaajamat ovat Vaalan ja Paltamon kirkonkylät. 
Manamansalon pinta-ala on 76 neliökilometriä. Se on Oulujärven suurin saari, ja erään määritelmän mukaan Suomen sisävesien kuudenneksi suurin sekä kaikkiaan maan neljänneksitoista suurin saari. Saaren pohjoisosa on valittu valtakunnallisesti arvokkaaksi maisema-alueeksi nimellä ”Manamansalon kulttuurimaisemat”. Alueen katsotaan edustavan Oulujärvelle tyypillistä ranta-asutusta, joka perustuu kalastukseen ja pienimittakaavaiseen maanviljelyyn. 
Manamansalon kyliä ja taloryhmiä ovat Ahvenkaarre, Harmaala, Heteperä, Hovilanperä, Hätilä, Kaaresperä, Kangasperä, Kilonniemi, Kivarinperä, Lamminperä, Manamansalo, Mustaniemi, Puronranta, Röteikkö, Teeriniemi ja Unelanperä.
Historia.
Manamansalo oli Vaalan seudun ensimmäinen kuntakeskus. Ensimmäinen kirkko rakennettiin Manamansaloon 1500-luvulla, toinen kirkko Säräisniemeen vasta 1700-luvulla. Ensimmäisen kirkon oletetulle paikalle Manamansalon Kilonniemeen rakennettiin 1959 muistomerkkikirkko.
Liikenne.
Saareen on kiinteä tieyhteys pohjoisesta valtatieltä 22. Alassalmen lautta liikennöi Manamansalon ja mantereen välillä saaren lounaispuolella. Saaren pääväylä on Paltamon Melalahdesta alkava Manamansalontie (yhdystie 8820), ja yhdystie 8823 yhdistää Manamansalon pohjoispuolisen Kaivannon Vaalan keskustaajamaan.
Operaatio Otkos-10

Operaatio Otkos-10 oli kroaattien hyökkäys Slavoniassa Kroatian sodassa 31. lokakuuta - 4. marraskuuta 1991. Kroaatit valtasivat 270 km2 Bjelovarin alueelta (21 kylää).
Samoin Bilogoren alue ja Papuk vallattiin takaisin serbeiltä. 
Kroaateille tärkeä huoltotie Virovitica - Grubišno Polje - Kutina onnistuttiin avaamaan.
Serbeillä oli vastassa Jugoslavian 5. kansanarmeijan joukkoja (Banja Lukan joukot), jotka olivat kaapanneet Okučanin ja olivat etenemässä kohti Pakrac - Grubišno Polje-tietä, tarkoituksenaan katkaista Itä-Slavoniaan vievä Podravska magistralan huoltotie, yhdistyä 28. partisaanidivisioonaan Bilogoran mäellä ja edetä lopulta Unkarin rajoille asti. Kroaateille tämä menestys oli ensimmäinen.
Operaatiossa oli mukana 2647 kroaattisotilasta ja heitä vastassa 1750 serbiä.
Myöhemmin kroaatit hyökkäsivät Novskan, Pakracin ja Lipikin seuduilla 22. joulukuuta 1991.
Samalla alueella hyökättiin myös vuonna 1992.
Worms World Party

Worms World Party on Team 17:n kehittämä ja Tituksen julkaisema taktiikkapeli. Peli on julkaistu vuonna Sega Dreamcastille, PlayStationille ja Windowsille, sekä myöhemmin Game Boy Advancelle, N-Gagelle ja Windows Mobilelle.
Peli on jatkoa "Worms"-pelisarjalle.
Pelaaminen.
Pelissä on työkaluja ("utilities"), jotka auttavat pelaamista ja kestävät joko vuoron tai koko pelikierroksen. Työkalut astuvat voimaan joko kun laatikko poimitaan tai käytettäessä aseiden tapaan, jolloin ne eivät kuitenkaan lopeta vuoroa.
Ääniraita.
Pelin musiikin sävelsi Bjørn Lynne. Hän vastasi myös pelin äänisuunnittelusta.
Madoille voi muista versioista poiketen myös valita suomenkieliset äänet.
Vastaanotto.
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 7,4/10.
Operaatio Tiikeri (1992)

Operaatio Tiikeri ( tai "Akcija Tigar", ) oli kroaattien hyökkäys Kroatian sodassa Dubrovnikin lähellä 1. – 13. heinäkuuta 1992. 
Operaation tavoitteena oli työntää Serbitasavallan armeija (VRS) pois Dubrovnikista ja turvata Rijeka Dubrovačkan kautta kulkeva huoltoreitti, joka vallattiin kesäkuun alussa, kun Jugoslavian kansanarmeijan (JNA) Dubrovnikin piiritys purettiin. 
Vaikka operaatiossa vallattiin vain 40 neliökilometrin alue, se varmisti Ploče–Dubrovnik-tien ja asetti Kroatian sellaiseen asemaan, että se pystyi valloittamaan muun Etelä-Dalmatian seuraavan kolmen ja puolen kuukauden aikana.
Kroaatit valmistelivat samaan aikaan kaksi muuta hyökkäystä, jotka toteutettiin Konavlessa 20.– 24. syyskuuta ja Vlašticassa 22.– 25. syyskuuta. Näitä seurasi Jugoslavian kansanarmeijan vetäytyminen yli 1200 neliökilometrin alueelta.
JNA:n vetäytymisen seurauksena Prevlakan niemimaa demilitarisoitiin ja annettiin YK:n hallintaan vuoteen 1996 asti.
Viktorija Kutuzova

Viktorija Kutuzova (, 19. elokuuta 1988 Odessa) on ukrainalainen tennispelaaja. Hän aloitti tenniksen 7-vuotiaana. Kutuzovaa valmentaa hänen isänsä Valeri Kutuzov. Hän on oikeakätinen pelaaja, joka käyttää kahden käden rystylyöntiä. Hänen pelaajauransa huippu sijoittui vuosien 2005-2010 tienoille.
Ura.
Kutuzova siirtyi ammattilaiseksi vuonna 2003. Samana vuonna hän selvisi Dothanin turnauksessa Yhdysvalloissa puolivälieriin. Elokuun alussa samana vuonna hän teki WTA-debyyttinsä JP Morgan Chase Openissa 14-vuotiaana ja pudotti jatkosta ensimmäisellä kierroksella Lina Krasnorutskajan ja toisella kierroksella Alexandra Stevensonin ennen putoamistaan Ai Sugiyamalle (maailman rankinglistalla sijalla 12). Vuonna 2005 Kutuzova voitti ITF-kiertueen Poitiersin ja Deauvillen turnaukset Ranskassa sekä pelasi Petangen turnauksen finaalissa. Marraskuussa 2005 Kutuzova saavutti 76. sijan WTA-kiertueen rankingissä, mikä merkitsi noin 400 sijan nousua vuoden takaisesta tilanteesta.
&lt;br clear=left&gt;
Mastorava

Mastorava (’Maaäiti’, ersämordvaksi Масторава) on mordvalaisten kansalliseepos. Se perustuu A. M. Šaronovin kokoamiin kansanrunoihin. Mastorava julkaistiin vuonna 1994 ersän kirjakielellä N. S. Makuškinin kuvittamana 496-sivuisena laitoksena. Vuonna 2001 eepos ilmestyi M. Moisejevin mokšamordvaksi kääntämänä.
Mastoravan julkaisun myötä päättyi väittely siitä, onko mordvalaisilla omaa kansalliseeposta. Mordvalaisten aiempi, kiistanalaisempi, kansalliseepos on nimeltään "Sijažar".
Teoksen on suomentanut Raija Bartens.
Scott McCloud

Scott McCloud (s. 1960) on yhdysvaltalainen sarjakuvantekijä. Hänen 1980-luvun töihinsä kuuluu muun muassa supersankarisarjakuva "Zot!". Maailmanmaineeseen hän nousi sarjakuvan teoriaa käsittelevällä teoksellaan "Sarjakuva – näkymätön taide" ("Understanding Comics", 1993, suomeksi 1994). Hänen teoksensa "Reinventing Comics" (2000) on herättänyt vilkasta keskustelua.
Sittemmin McCloudista on tullut yksi verkkosarjakuvan uranuurtajista. Hän on esittänyt ideoita verkkosarjakuvan mahdollisuuksista uudistaa sarjakuvabisnestä olemalla riippumattomia painetusta jakelusta.
McCloud on esittänyt sähköisen julkaisun rikkovan perinteisen sarjakuvan rajoja; sähköisessä julkaisussa taiteilija ei ole rajattu paperin mittoihin. Tästä periaatteesta hän käyttää nimitystä rajaton paperi ('Infinite Canvas').
Potchefstroom

Potchefstroom on eteläafrikkalainen yliopistokaupunki Mooi-joen rannalla Luoteismaakunnassa, noin 120 km Johannesburgista lounaaseen. Asukasluku oli 101 682 (1996).
Kaupungin perustivat 1838 afrikaansia puhuvat buurit, jotka olivat paenneet Kapmaasta brittien sorron vuoksi. Nimi "Potchefstroom" viittaa perustajien johtajaan "Andries Hendrik Potgieteriin" ja kaupungin sijaintiin joen varrella.
Sun Wukong

Sun Wukong (perint. 孫悟空; yksinkert. 孙悟空; pinyin: Sūn Wùkōng; Wade-Giles: Sun Wu-k’ung) on kiinalainen apinakuningas. Hahmo saattaa perustua todelliseen henkilöön, mutta myytti on vanha, joten varmuutta asiasta ei ole. Legenda apinakuninkaasta, joka varasti kuolemattomuuden jumalilta, sekoittui myöhemmin buddhalaiseen perinteeseen. Vanhakantaisempi veijarihahmo oppi käytöstapoja ja sai kunnioittavan nimen Sun Wukong.
Apinakuninkaalla oli yli-inhimilliset voimat ja tämä tuli kuolemattomaksi syömällä jumalten kuolemattomuuden persikat sekä ahmimalla Laozin valmistamat kuolemattomuuden pillerit. Niinpä hän sai jumalatar Guanyiniltä tehtäväkseen saattaa munkki Xuanzangia Intiaan hakemaan sieltä pyhiä kirjoituksia. Tarina kerrotaan kirjassa "Xiyouji".
Bronkhorstspruit

Bronkhorstspruit on pieni maatalouskaupunki Etelä-Afrikassa, 50 kilometriä itään Pretoriasta. Kaupungin ulkopuolella sijaitsee niin sanottu "Chinatown".
Rialton silta

Rialton silta () on yksi Canal Granden ylittävistä silloista Venetsiassa, Italiassa. Se kuuluu Italian tunnetuimpiin nähtävyyksiin.
Nykyisen sillan tilalla oli aluksi ponttonisilta ja myöhemmin puusilta. 1400-luvulla käytettiin nostosiltaa, jotta purjelaivat mahtuisivat kulkemaan kanavassa. Nykyinen Antonio da Ponten suunnittelema kivisilta valmistui vuonna 1591.
Rialton silta oli aina vuoteen 1854 asti ainoa silta suuren kanaalin yli sekä ainoa kanaalin rantojen yhdistäjä. Tämä Antonio da Ponten luomus alueen lukuisine ostoskatuineen yhdistää juuri Pyhän Markuksen torin ja Rialton alueen toisiinsa.
&lt;mapframe width="250" height="250" latitude="45.435" longitude="12.335833" zoom="13" text="Rialton silta punaisella"&gt;
 "type": "ExternalData",
 "service": "geoshape",
 "ids": "Q52505",
]
&lt;/mapframe&gt;
Luettelo Rooman sisällissodista

Rooman valtakunnassa käytiin monta sisällissotaa, erityisesti tasavallan lopulla.
Keisariajan sisällissodat.
200-luvun kriisi.
200-luvulla Rooman valtakunnassa oli lukuisia usurpaattoreita ja sisällissotia, jotka heikensivät imperiumia ja uhkasivat kaataa sen.
Aunuksen Karjala

Aunuksen Karjala, lyhyemmin Aunus (, lyh. "Anus"; ) on historiallis-maantieteellinen alue Venäjällä nykyisessä Karjalan tasavallassa Laatokan ja Äänisen välillä ja Äänisen pohjoispuolella. Aunuksen Karjala oli niin kutsutun Itä-Karjalan eli Suomen entisen itärajan takaisen karjalaisten ja vepsäläisten asuttaman alueen eteläosa. Sen katsottiin käsittävän Venäjän keisarikunnan Aunuksen kuvernementin kolmen läntisen kihlakunnan alueet eli Aunuksen, Petroskoin ja Poventsan kihlakunnat. Aunuksen Karjalan raja kulki etelässä Aunuksenkannakselta Syvärille ja pohjoisessa Repolaan ja Rukajärveen saakka.
Aunuksen Karjalan pohjoispuolella sijaitseva Itä-Karjalan pohjoisosa, Vienan Karjala, kuului puolestaan Arkangelin kuvernementtiin.
Nykyisin Aunuksen Karjalan alueella ovat Mujejärven, Segežan, Karhumäen, Kontupohjan, Suojärven, Prääžän, Pitkärannan, Lahdenpohjan, Aunuksen, Äänisenrannan ja Puudožin piirit. Maantieteellinen Aunus on laajempi kuin karjalan kielen aunuksen eli livvin murteen puhuma-alue.
Aunuksen Karjalan aluejako 1900-luvun alussa.
Aunuksen Karjalaan luettiin Aunuksen kuvernementin länsiosan kihlakunnat, joihin kuuluivat seuraavan luettelon mukaiset kaupungit ja kunnat. Vuonna 1927 Neuvosto-Karjalassa kihlakuntien ja kuntien tilalle muodostettiin piirit ja kyläneuvostot.
Aunuksen kihlakunta.
Kaupunki:
Kunnat:
Petroskoin kihlakunta.
Kaupunki:
Kunnat:
Poventsan kihlakunta.
Kaupunki:
Kunnat:
Laatokan Karjala

Laatokan Karjala on historiallinen alue luovutetussa Karjalassa. Nykyisin sillä voidaan tarkoittaa myös Venäjän Karjalan osaa (, Карельское Приладожье, "Karelskoje Priladožje" tai Северное Приладожье, "Severnoje Priladožje") eli aluetta Laatokan pohjoispuolella, joka rajoittuu idässä Aunuksen Karjalaan, lounaassa Leningradin alueeseen ja luoteessa Suomeen. Nykyinen Laatokan Karjalan alue käsittää Lahdenpohjan, Pitkärannan ja Sortavalan kuntapiirit eli Karjalan tasavallan lounaisosan.
Historia.
Laatokan Karjala kuului osana Käkisalmen lääniä ensin Novgorodin valtiolle ja sittemmin Venäjälle. Käkisalmen läänin mukana se siirtyi Ruotsille Stolbovan rauhassa 1617. Ruotsi menetti Laatokan Karjalan Uudenkaupungin rauhassa vuonna 1721 Venäjälle, jonka jälkeen alue tuli kuulumaan Viipurin kuvernementtiin. Tämä Vanha Suomi yhdistettiin Viipurin lääninä Suomen suuriruhtinaskuntaan vuonna 1812. Suomeen kuulunut Laatokan Karjalan alue jakaantui Keski-Karjalaan ja Raja-Karjalaan.
Keski-Karjala.
Historiallista Keski-Karjalaa ei pidä sekoittaa nykyiseen Keski-Karjalaan.
Entiset kunnat (kihlakunta):
Myös Hiitola luettiin toisinaan Laatokan Karjalaan kuuluvaksi. Pälkjärvi kuului Ilomantsin kihlakuntaan ja täten Kuopion lääniin – maantieteellisen aseman ja historiallisen taustansa takia se voitiin kuitenkin liittää myös Laatokan Karjalaan.
Raja-Karjala.
Raja-Karjalassa puhuttiin yleisesti karjalan kielen eri murteita ja merkittävä osa väestöstä oli uskonnoltaan ortodokseja.
Entiset kunnat (kaikki kunnat Salmin kihlakunta): 
Toisesta maailmansodasta aiheutuneet muutokset.
Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 suurin osa Suomen aikaista vanhaa Laatokan Karjalaa oli Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella ja tuli osaksi Karjalais-suomalaista neuvostotasavaltaa. Jatkosodan alussa 1941 suomalaisjoukot valtasivat alueen, mutta joutuivat vetäytymään osin kesällä ja Moskovan välirauhansopimuksen mukaan kokonaan syksyllä 1944.
Parikkalan, Saaren, Simpeleen ja Uukuniemen kuntien Suomessa pysyneet osat ovat nykyään osa Etelä-Karjalan maakuntaa: entiset Parikkalan, Saaren ja Uukuniemen kunnat ovat osana nykyistä Parikkalan kuntaa (kuntaliitos v. 2005) sekä entinen Simpeleen kunta osana nykyistä Rautjärven kuntaa (kuntaliitos v. 1973). Suomessa pysynyt entisen Korpiselän kunnan läntisin kolkka liitettiin Tuupovaaran kuntaan, joka puolestaan on nykyään osa Joensuuta ja Pohjois-Karjalan maakuntaa.
Laatokan Karjalan suomalaiset asukkaat jouduttiin talvisodan aikana lähes kokonaan evakuoimaan ja jatkosodan jälkeen siirtoväki asettui – erityisesti Raja-Karjalan osalta – pääasiassa Pohjois-Karjalaan (muun muassa Valtimolle) ja Pohjois-Savon pohjoisosiin sekä Kainuun eteläosaan ja Pohjois-Pohjanmaalle.
Laatokan Karjalaan muutti pääasiassa venäläisiä, mutta jonkin verran myös karjalaisia ja muita kansallisuuksia.
John Roberts

John Glover Roberts, Jr. (s. 27. tammikuuta 1955, Buffalo, New York) on yhdysvaltalainen lakimies ja tuomari, joka on Yhdysvaltain korkeimman oikeuden puheenjohtaja. Hänet nimitti presidentti George W. Bush syyskuussa 2005.
Nuoruus ja opinnot.
John Glover Roberts syntyi 27. tammikuuta 1955 Buffalossa New Yorkin osavaltiossa Rosemary (o.s. Podrasky) ja John Glover "Jack" Roberts vanhemman (1928–2008) perheeseen. Hänellä oli kolme sisarta. Hänen isänsä oli työnjohtaja Bethlehem Steelissä. 
Roberts kävi roomalaiskatolisen peruskoulun Notre Dame Elementary Schoolin Long Beachissä Kaliforniassa. Vuonna 1973 hän valmistui katolisesta La Portessa Indianan osavaltiossa sijainneesta sisäoppilaitoksesta La Lumiere Schoolista hyvin arvosanoin. Sen jälkeen hän meni Harvard Collegeen ja valmistui sieltä vuonna 1976 Bachelor of Arts -tutkinnolla historiasta arvosanalla summa cum laude.
Tämän jälkeen hän siirtyi Harvard Law Schooliin, jossa hän muun muassa toimi "Harvard Law Review'n" toimittajana. Hän valmistui lakimieheksi arvosanalla "magna cum laude" vuonna 1979.
Nimitys korkeimpaan oikeuteen.
19. heinäkuuta 2005 presidentti George W. Bush nimitti Robertsin Yhdysvaltojen korkeimman oikeuden eläkkeelle jäävän tuomarin Sandra Day O’Connorin tilalle. 5. syyskuuta 2005 Bush peruutti nimityksensä ja asetti Robertsin ehdokkaakseen 3. syyskuuta kuolleen korkeimman oikeuden puheenjohtajan William Rehnquistin seuraajaksi, ja 29. syyskuuta 2005 senaatti hyväksyi nimityksen. Robertsista tuli nuorin korkeimman oikeuden puheenjohtaja sitten vuoden 1801, jolloin John Marshall astui samaan tehtävään 45 vuoden iässä. Roberts edustaa korkeimman oikeuden konservatiivisiipeä.
Töölön tulli

Töölön tulli () on aukio ja tienristeyskohta, joka sijaitsee nimestään huolimatta Meilahden kaupunginosassa Helsingissä. Se on myös aukiolla ja sen liepeillä sijaitsevien raitiovaunu- ja linja-autopysäkkien nimi.
Töölön tullin kohdalla Mannerheimin­tiestä erkanee Munkki­niemeä ja Turunväylää kohti kohti johtava Tukholmankatu. Muut aukiolta lähtevät tai sitä sivuavat kadut ovat Topeliuksenkatu, Laakson sairaalaan johtava Lääkärin­katu sekä pieni Töölöntullinkatu. Aukiolla on taksiasema. 
Aukio sai nimensä asemakaavaan vuonna 1938. Nimi viittaa hieman etelämpänä, silloisen Läntisen viertotien (nyk. Mannerheimintien) varrella 1900-luvun alkuvuosina sijainneeseen Helsingin läntiseen tulliin eli Espoon tulliin, joka tunnettiin myös "Viiden pennin tullina". Ennen kuin Meilahti vuonna 1906 liitettiin Helsinkiin, paikalla kulki kaupungin ja Helsingin maalais­kunnan välinen raja. Tullinpuomin kivipylväät on jätetty historiallisiksi muistomerkeiksi molemmin puolin ajorataa, ja niihin on kiinnitetty kaupunkitullin historiasta kertovat muistolaatat.
Töölön tulli on rajakohtana myös katujen nimeämisessä. Sen eteläpuolella Helsingin kanta­kaupungissa katujen nimet, muutamaa valtaväylää sekä Eiran ja Kaivopuiston katuja lukuun ottamatta, päättyvät yleensä sanaan "katu", pohjoispuolella sen sijaan sanaan "tie". Jälkiosaa "katu" Helsingissä käytettiin ainakin aikaisemmin eräin poikkeuksin vain kanta­kaupungissa, kun taas jälkiosaa "tie" on yleisesti käytetty pienilläkin asuntokaduilla väljemmin rakennetuissa kaupungin­osissa, varsinkin liitos­alueilla mutta myös kanta­kaupungin eräillä ­reuna-alueilla.
Rakennuksia.
Aukiota reunustavista rakennuksista suurin on Tukholmankadun alkupäässä sijaitseva, vuonna 1962 valmistunut, Erkko Virkkusen suunnittelema 11-kerroksinen tornimainen Auratalo, joka alkujaan oli Keskinäisen vakuutus­yhtiö Auran pää­konttori. Kun vakuutusyhtiö Aura vuonna 1978 muutti Tapiolaan, talo vuokrattiin Helsingin yliopistolle. Myöhemmin se on ollut toimistokäytössä, ja sen alakerrassa on toiminut Nordea-pankin konttori ja Alkon myymälä. Vuonna 2016 talossa avattiin Cumulus-ketjun Hotelli Cumulus Meilahti, jonka nimi on ollut helmikuulta 2018 alkaen Scandic Hotels -ketjuun viittaava Scandic Meilahti.
Aukion toisella laidalla, Mannerheimintien ja Topeliuksenkadun kulmassa on nimellä Tullinpuomi tunnettu, vuonna 1940 valmistunut Olli Pöyryn suunnittelema asuin­kerros­talo, jonka ala­kerrassa aikoinaan oli elokuva­teatteri Sininen Kuu sekä Tullin­puomi-niminen ravintola. Nykyisin entisessä elokuvasalissa toimii kuntosali. Mannerheimintien, Tukholmankadun ja Topeliuksenkadun väliin jäävällä kolmiomaisella alueella on vuonna 1952 valmistunut Shellin huoltoasema. Aikaisemmin sen paikalla oli Svea-niminen huvila.
Markkina-arvo

Markkina-arvo tarkoittaa sitä hintaa, joka muodostuu, kun osakkeen pörssiarvo kerrotaan osakkeiden lukumäärällä. Tämä arvo muuttuu pörssissä lähes joka hetki.
Joskus markkina-arvo muuttuu voimakkaasti lyhyen ajan kuluessa, kuten joidenkin yrityksien kohdalla IT-kuplan syntyessä ja puhjetessa.
Kiinteistön tai asunnon markkina-arvo.
Kiinteistön tai asunnon markkina-arvo on kohteen todennäköinen velaton kauppahinta, mikäli kohde myydään vapaaehtoisella kaupalle normaalein kauppaehdoin toisistaan riippumattomien osapuolien kesken.
Arviointiraportti (arviointilausuma).
Markkina-arvon arvioinnin tekee useimmiten joku kiinteistönvälitysfirma tai arviointeihin erikoistunut yritys.
Suullinen arvio on yleensä maksuton kun taas varsinainen arviointiraportti on maksullinen.
Markkina-arvoja tekevät yritykset käyttävät omia tietolähteitään, kohteen lähtötietoja, omaa markkinatuntemustaan ja päätöksentekometodien tuntemustaan tehdessään lopullista hinta-arviota.
Markkina-arvon määrittäminen perustuu todellisten, tapahtuneiden vertailukelpoisten kauppojen analysointiin. Myös rakennusoikeudella ja markkinoilla toimivien sijoittajien mielipiteillä on merkityksensä markkinahinnan arvioinnissa. 
Rakennusoikeuden markkinahintataso voidaan antaa kerrosalan neliöhintana (muodossa euroa/k-m2) tai euromääräisenä kokonaissummana, kohteen velattomana markkina-arvona.
Tontilla sijaitsevien rakennusten arvo määritellään ja lopullinen hinta koostuu kohteen kaikkien arvioitujen osien summasta. Jos vastaavanlaisia kauppoja ei ole tehty kuin esimerkiksi muutama vuosi sitten, arvioidaan vastaavan kohteen hintatason muutos (esimerkiksi 4% arvon nousu vuodessa). Hinnanmuutos perustellaan mm. asuntomarkkinoiden ja kiinteistökaupanteon yleisellä vilkastumisella tai vähenemisellä, elpymisenä, taantumalla tai esimerkiksi uudisrakentamisen määrällä vastaavanlaisissa kohteissa.
Isompien kaupallisesti toimivien kohteiden, esimerkiksi ostoskeskusten tms. arviointiin käytetään myös mm. kassavirta-analyysiä, eli arvioita kohteen tuottamasta nettotulosta (10 vuoden kassavirtamenetelmä). Tässä menetelmässä lopputuloksena annetaan koko kiinteistökannan velaton markkina-arvio, joka voi olla jopa miljardeja euroja.
Etruria

Etruria oli pääasiassa etruskien asuttama alue antiikin aikaisessa Keski-Italiassa. Kreikan- ja latinankielisissä antiikin lähteissä sitä kutsutaan yleensä nimellä "Tyrrhenia" (). Se käsitti osia nykyisestä Toscanasta, Latiumista, Emilia-Romagnasta ja Umbriasta.
Maantiede.
Etrurian maasto on vaihtelevaa: merenrannikkoa, kumpuilevaa maastoa, jokiuomia, tasankoja, korkeahkoja vuoria ja muinaisten tulivuorien kraattereihin syntyneitä järviä. Rannikon alava Maremma-tasanko oli etruskien aikaan luultavasti viljavaa maatalousaluetta, mutta myöhemmin sen valtasivat malariahyttyset. Metsiä oli etruskien aikana vielä melko paljon Kukkuloilla on runsaasti metalliesiintymiä, etenkin kuparia, sekä kiveä kuten alabasteria. Myös savea on lähes kaikkialla, sillä osa Etruriaa on muinaista merenpohjaa.
Pohjois-Etrurian maaperä on kalkki- ja hiekkakiveä. Etelä-Etrurian kalliot ovat pehmeää, vulkaanista kiveä, johon vesi on syövyttänyt syviä jokiuomia. Uomien välissä on tasalakisia, jyrkkäseinäisiä tasankoja, "kakkuja", joille oli hyvä rakentaa kaupunkeja turvaan valloittajilta.
Kaupunkivaltiot.
Etruria muodostui erillisistä kaupunkivaltioista, joiden johtajina olivat kuninkaat. Kuninkaiden valta kehittyi vähitellen, ja oli täysin vakiintunut jo 700-luvulla eaa. Kaupungit muodostivat "12 kaupungin liiton", jonka mallina oli Vähän-Aasian Joonian kaupunkien liitto "dodekapolis". Kaupungit olivat alun perin Veji, Caere, Tarquinii, Vulci, Vetulonia, Populonia, Volaterrae, Volsinii, Clusium, Cortona, Arretium ja Perusia. Rusellae liittyi myöhemmin mukaan Vejin tilalle. Volsiniin luona sijainnut Fanum Voltumnae toimi liiton kokoontumispaikkana. Kaupungit saattoivat sotia keskenään, mistä tunnetuin esimerkki on Vejin hävitys vuonna 396 eaa. Koko Etrurian asukasluvuksi on arvioitu noin , joista Vejin asukkaita oli , Caeren ja Populonian ja Tarquiniin . Sisämaakaupungeilla oli lisäksi omat satamakaupungit.
Myöhempi Etruria.
Etruria antoi nimensä yhdelle noin vuonna 7 eaa. perustetuista Augustuksen Italian alueista, Regio VII Etrurialle, joka käsitti suunniilleen saman alueen. Nimi "Etruria" tuli uudelleen käyttöön 1800-luvun alussa, kun Toscanan suurherttuakunnan perillinen, lyhytaikainen Etrurian kuningaskunta, toimi Toscanassa Napoleonin valtakaudella.
Notifiointi

Notifiointi tarkoittaa erityisesti diplomaattisen ilmoituksen tai tiedoksiannon lähettämistä, vaikkapa nootin antamista toiselle valtiolle.
Euroopan unionin kielessä notifiointi eli ilmoitus tarkoittaa sitä, että jäsenvaltion on ilmoitettava Euroopan yhteisöjen komissiolle, miten valtio on noudattanut komission antamaa määräystä.
Tällainen menettely on yleistä erityisesti direktiivien yhteydessä. Direktiiviin sisältyy tavallisesti artikla, johon tämä ilmoitus perustuu. Artiklan tekstinä voi esimerkiksi olla: " Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 1 päivänä syyskuuta 1989. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä."
Direktiivin täytäntöönpanoilmoituksen tekee asianomainen ministeriö. Siihen merkitään myös Ahvenanmaan maakuntahallituksen antamat tiedot. Valmis ilmoitus toimitetaan ulkoasiainministeriön oikeudellisen osaston kautta Brysselissä olevaan Suomen EU-edustustoon, joka toimittaa ilmoituksen komissiolle.
Myös perussopimuksiin sisältyy määräyksiä, että jossakin asiassa on kuultava komissiota tai saatava siltä ennakkohyväksyntä tai annettava sille tiedoksi kansalliset säädökset. Jäsenvaltion on myös tehtävä komissiolle ennakkoilmoitus lainsäädäntöhankkeista, jotka käsittelevät teknisiä määräyksiä.
Coffee House

Coffee House on suomalainen kahvilaketju, jolla on 16 kahvilaa Suomessa Näistä viisi sijaitsee pääkaupunkiseudulla. Ketju perustettiin Helsingissä. Ketjun pohjoisin kahvila on Kittilässä (Levin keskuksessa). Coffee House on osa S-ryhmää.
Luontopolku

Luontopolku on opetus- ja virkistyskäyttöön tarkoitettu polku tai reitti, jonka varrella on vieressä sijaitsevan luonnon ominaisuuksia selittäviä opastekylttejä. Yleensä se on nimensä mukaisesti itsenäinen polku vaikka voikin liittyä myös laajempaan retkeily- tai ulkoilureittikokonaisuuteen.
Vedenalaiset luontopolut.
Suomen ensimmäinen vedenalainen luontopolku avattiin toukokuussa 1999 Reposaaressa. Tämä Suomen lyhin luontopolku – 130 metriä sukelluslaitteilla – esitteli Selkämeren luontoa kuvin ja sanoin pohjassa 2–6 metrin syvyydessä kulkevaa narulla merkittyä reittiä pitkin. Polun laati ja toteutti K. Karwin yhdessä paikallisten yhteisöjen ja yritysten tuella.
Myös Saaristomeren kansallispuistossa on vedenalainen luontopolku, joka avattiin kesäkuussa 2006. Betonilaattoihin kiinnitetyt opastaulut ovat pohjalla 0,5–5 metrin syvyydessä, ja useimmat niistä näkyvät sukelluslasien avulla vedenpinnalta. Noin 200 metrin pituisella luontopolulla kuljetaan seuraamalla tauluja yhdistävää köyttä uiden pinnalla snorkkelin avulla tai sukeltamalla.
Hirvasen koulu

Hirvasen koulu on yksi Uuraisten kunnan kouluista. Koulu sijaitsee Kangashäkin kylässä valtatien 4 varrella. Koulussa on vuosiluokat 1–6 ja 143 oppilasta 
. Seitsemän luokanopettajan lisäksi koululla työskentelevät erityisopettaja ja neljä koulunkäyntiavustajaa. Siivous- ja ruokapalveluyksikkö huolehtii kouluruuan valmistuksesta koulun omassa keittiössä ja tilojen siisteydestä.
Historia.
Koulu on perustettu 1954 ja koulurakennusta on sittemmin laajennettu ja korjattu useaan kertaan. Vuonna 2009 hankittiin ensimmäinen osa Mäkelän viipalekouluun. Kolmessa eri vaiheessa Mäkelästä syntyi viiden luokan koulu, missä on myös opettajien huone, rehtorin kanslia ja ryhmätilaa.
Kohti uutta koulua.
Uusi koulu rakennetaan kokonaan eri paikkaan Uurasitentien varteen.
Arvo Pärt

Arvo Pärt (s. 11. syyskuuta 1935 Paide) on virolainen säveltäjä. Pärt tunnetaan keskiaikaisista musiikkivaikutteistaan sekä niin sanotun "tintinnabuli-" eli kulkustyylin sävellyksistä.
Henkilöhistoria.
Pärt varttui Paidessa ja Rakveressa, jossa hän kävi musiikkikoulun. Sittemmin hän opiskeli tallinnalaisessa musiikkikoulussa opettajanaan Veljo Tormis, mutta hänen opintonsa keskeytyivät hetkeksi Neuvostoliiton pakollisen asepalveluksen myötä. Sen suoritettuaan Pärt opiskeli säveltämistä Tallinnan konservatoriossa vanhemman polven virolaisen säveltäjän Heino Ellerin oppilaana ja valmistui vuonna 1963. Hänen uransa alkoi jo hänen opiskeluvuosinaan 1950-luvun lopulla. Hänestä tuli nopeasti huomattava nimi Viron musiikkimaailmassa. 1970-luvun alussa hän avioitui Nora-nimisen naisen kanssa ja liittyi ortodoksiseen kirkkoon. Tässä etsivässä elämänvaiheessaan hän kehitti "tintinnabuli"-tyylinsä, jossa olevat uskonnolliset vaikutteet aiheuttivat ongelmia neuvostoviranomaisten kanssa, joiden kanssa hänellä oli ollut kahnauksia jo aiemminkin. Hän joutui muuttamaan Virosta pois vuonna 1980. Ensin hän asui perheineen Wienissä, josta he muuttivat seuraavana vuonna Berliiniin. Viron itsenäistyttyä Neuvostoliitosta vuonna 1991 Pärt alkoi taas työskennellä Virossa. Hän palasi asumaan Viroon vakituisesti vuonna 2010.
Viron presidentti Arnold Rüütel myönsi Pärtille 6. helmikuuta 2006 Viron Valtionvaakunan ritarikunnan 1. luokan kunniamerkin (suurristi). Dorian Supin on ohjannut säveltäjästä dokumenttielokuvan "Arvo Pärt: 24 Preludes for a Fugue". Vuonna 2010 Laulasmaalle perustettiin Arvo Pärt -keskus. Pärtille on myönnetty kunniatohtorin arvo kolmestatoista yliopistosta, muun muassa Oxfordista.
Suomessa säveltäjä on vieraillut muun muassa hiljentymismatkoilla Valamon luostarissa.
Pärtin musiikki.
Uransa alkuvaiheilla 1950-luvun lopulla ja 1960-luvulla Pärt kokeili erilaisia 1900-luvun taidemusiikin modernistisia tyylejä. Hänen sittemmin ominainen sävellystyylinsä "tintinnabuli" (lat. pienet kellot), jota on suomennettu kulkustyyliksi tai kellotyyliksi, kehittyi 1970-luvulla. Hän ei ollut tyytyväinen aiempaan musiikkinsa, josta hän koki puuttuvan hengellistä syvyyttä. "Tintinnabuli"-tyyli muodostui puhtautta ja yksinkertaisuutta etsivässä prosessissa vuosien aikana, jossa vaikuttivat ortodoksisuus, gregoriaaninen kirkkolaulu ja renessanssin polyfonia. "Tintinnabuli" on pelkistetty ilmaisutyyli, jossa melodia ja kolmisointu yhdistyvät toisiaan täydentäväksi kokonaisuudeksi. Pärt on käyttänyt kuorolauluun usein latinankielisiä uskonnollisia tekstejä. 1990-luvulla hän alkoi hyödyntää myös ortodoksisia tekstejä. 
Pärt omisti neljännen sinfoniansa (lisänimeltään "Los Angeles") ”kaikille Venäjän vangituille, joilta on viety heidän oikeutensa”. Esa-Pekka Salonen johti sinfonian kantaesityksen Los Angelesin filharmonikkojen konsertissa 2009.
Pärtin persoonalliset, tunteisiin vetoavat teemat ovat kiehtoneet elokuvantekijöitä kautta maailman. Virolaissäveltäjän musiikkia onkin käytetty sadoissa elokuvissa.
Kissanpiiskaajankuja

Kissanpiiskaajankuja () on katu Kristiinankaupungin kantakaupungissa, hieman Kauppatorin eteläpuolella. Katu päättyy lännessä Läntiseen Pitkäänkatuun ja idässä merenrannan tuntumaan. Poikkikadut ovat Itäinen Pitkäkatu ja Rantakatu.
Kissanpiiskaajankuja sijaitsee puutaloalueella ja on Suomen kolmanneksi kapeimpana katuna (kapeimmillaan 299 cm) matkailunähtävyys. Suomen kapein katu on Raumalla sijaitseva Kitukränn ja Naantalissa sijaitseva Kristiinankatu on toiseksi kapein. 
Kadun nimi on peräisin yhdeksänhäntäisen kissan käyttäjästä eli purjelaivojen ajoilta, jolloin miehistöä saatettiin rangaista piiskaamalla. Vanhaan merenkulkukaupunkiin sana lienee kulkeutunut merimiestarinoiden mukana ja otettu kadunnimeksi, mutta merenkulkijoiden kadottua suurelta osin nimen alkuperä on jäänyt useimmille kaupungin asukkaille tuntemattomaksi.
Goran Bregović

Goran Bregović (s. 22. maaliskuuta 1950 Sarajevo, Bosnia ja Hertsegovinan sosialistinen tasavalta, Jugoslavia) on Balkanin alueen tunnetuimpia muusikkoja ja säveltäjiä. Bregović yhdistelee musiikissaan eteläslaavilaista- ja romanimusiikkia.
Goran Bregović syntyi Bosnia ja Hertsegovinassa Sarajevossa Jugoslaviassa. Hänen isänsä oli Bosnian kroaatti ja äitinsä serbi. Nuorena hän opiskeli konservatoriossa viulun soittoa joitakin vuosia. Vuonna 1971 Bregović aloitti sosiologian ja filosofian opinnot yliopistossa, mutta jätti ne pian kesken. Hän perusti 16-vuotiaana "Jutro" (aamu) nimisen yhtyeen, joka vuonna 1979 muutti nimensä Bijelo Dugmeksi. Yhtyeessä Bregović päätyi soittamaan kitaraa, omien sanojensa mukaan "koska kitaristeilla on paras onni tyttöjen kanssa". Bijelo Dugmesta tuli nopeasti Jugoslavian suosituin yhtye 1970-luvun lopulta 1980-luvun puoleenväliin asti. 1980-luvun lopulla Bregović aloitti elokuvamusiikin säveltämisen. Bregović sävelsi Serbian vuoden 2010 euroviisujen edustuskappaleen Ovo je Balkan.
Rok Benkovič

Rok Benkovič (s. 20. maaliskuuta 1986 Ljubljana) on slovenialainen mäkihypyn maailmanmestari. 
Benkovič aloitti mäkihypyn harrastamisen vasta 11-vuotiaana vuonna 1997. Vuonna 2003 hän voitti nuorten MM-hopeaa. Samana vuonna hän kilpaili aikuisten MM-kisoissa Val di Fiemmessä ja sijoittui suurmäessä 23:nneksi, normaalimäessä 31:nneksi ja joukkuekilpailussa kuudenneksi.
Benkovičin uran paras saavutus on normaalimäen MM-kultamitali, jonka hän yllättäjänä voitti Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2005. Hänellä ei ollut yhtään palkintosijaa mäkihypyn maailmancupissa ennen maailmanmestaruuttaan. Samoissa kisoissa pari päivää myöhemmin hän saavutti normaalimäen joukkuekilpailussa pronssimitalin Slovenian joukkueessa yhdessä Primož Peterkan, Jure Bogatajn ja Jernej Damjanin kanssa. Suurmäessä hän sijoittui viidenneksi, ja suurmäen joukkuekilpailussa Slovenia oli neljäs.
Benkovič sijoittui Torinon olympialaisissa 2006 suurmäessä 29:nneksi, normaalimäessä 49:nneksi ja joukkuemäessä kymmenenneksi. Sapporon MM-kisoissa 2007 hän sijoittui normaalimäessä 27:nneksi. Hänen paras saavutuksensa maailmancupissa on Oslon kilpailun neljäs sija maaliskuussa 2005.
Benkovič ilmoitti toukokuussa 2007 lopettavansa uransa, vain 21-vuotiaana.
Matti Alahuhta

Matti Juhani Alahuhta (s. 22. kesäkuuta 1952 Alahärmä) on suomalainen yritysjohtaja. Hän oli Koneen toimitusjohtaja vuosina 2005–2014. Alahuhta on jatkanut toimitusjohtajakautensa jälkeen Koneen hallituksessa, jossa on istunut vuodesta 2003.
Alahuhdan aikana Kone kaksinkertaisti maailmanlaajuisen markkinaosuutensa ja sen markkina-arvo kuusinkertaistui. Ennen Konetta Alahuhta teki pitkän uran Nokiassa. Koulutukseltaan hän on tekniikan tohtori.
Tausta ja ura.
Alahuhdan isä oli rakennusmestari ja äiti peruskoulunopettaja. Alahuhta kirjoitti ylioppilaaksi Vaasan lyseon lukiosta vuonna 1971. Vuonna 1976 hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi ja väitteli tekniikan tohtoriksi vuonna 1990. Hänen väitöskirjansa otsikko oli "Global growth strategies for high technology challengers". Vuonna 2007 Alahuhta promovoitiin Tampereen teknillisen yliopiston kunniatohtoriksi.
Alahuhta työskenteli eri tehtävissä Nokiassa vuodet 1975–2004 lukuun ottamatta vuosia 1982–1984, jolloin hän oli Rank Xeroxin myyntijohtaja. Nokiassa hän oli johtokunnan jäsen vuosina 1993–2004, varatoimitusjohtaja vuonna 2004, toimitusjohtaja Nokia Mobile Phonesissa 1998–2003, toimitusjohtaja Nokia Telecommunicationsissa 1993–1998 ja eri tehtävissä Nokia Telecommunicationsissa 1984–1992 ja Nokia Elektroniikassa 1975–1982.
Luottamustehtävät.
Alahuhta on DevCo Partners Oy:n hallituksen puheenjohtaja vuodesta 2014. Hän on hallituksen jäsen Koneessa ja AB Volvossa. Hän on toiminut myös ABB:n, Metso Outotecin, UPM:n ja British Telecomin hallituksissa. 
Alahuhta on ollut myös Aalto-yliopiston, sveitsiläisen International Institute for Management Developmentin (IMD), Elinkeinoelämän keskusliiton, Elinkeinoelämän keskusliiton vaalivaliokunnan, Teknologiateollisuus ry:n, Suomen Sähkö- ja elektroniikkateollisuuden liiton ja Teknologiateollisuuden 100-vuotissäätiön hallitusten puheenjohtaja, sekä Tekesin hallituksen varapuheenjohtaja ja EVA/ETLA:n hallituksen jäsen.
Tunnustukset.
Vuonna 1993 Alahuhdalle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki ja vuonna 2003 komentajamerkki. Vuonna 2013 hänelle myönnettiin ritarikunnan toiseksi korkein I luokan komentajamerkki. Keskuskauppakamari palkitsi Alahuhdan marraskuussa 2013 rautaisella ansiomerkillä "huomattavista ansioista Suomen kansainvälisen yritystoiminnan kehittäjänä sekä suomalaisen osaamisen ja modernin johtajuuden edistäjänä".
Euroopan talouslehtien yhdistys (EBP), johon kuuluvat muun muassa talouslehdet "Financial Times", "The Wall Street Journal Europe", "Handelsblatt", "Les Échos" ja "Kauppalehti", valitsi Alahuhdan vuoden 2009 eurooppalaiseksi yritysjohtajaksi. Yhdistys perusteli valintaansa Alahuhdan ansioilla Koneen luotsaamisessa toimialansa johtavaksi yritykseksi. Alahuhta sijoittui ensimmäiseksi Suomen Thinkers 20 -listalla Nordic Business Report -lehden valitessa Suomen suurimpia bisnesajattelijoita elokuussa 2012. Alahuhta sai Pallas Athene -palkinnon luovan osaamisen edistämisestä helmikuussa 2019.
Yksityiselämä.
Alahuhta on ollut naimisissa vuodesta 1978 ja hänellä on kaksi lasta. Hänen tyttärensä on Marimekon toimitusjohtajaksi vuonna 2015 valittu Tiina Alahuhta-Kasko.
Todella upeeta

Todella upeeta () on BBC:n tuottama ja näyttelijä Jennifer Saundersin kirjoittama komediasarja, farssi, jota on esitetty vuodesta 1992 kausittain. Sarjan tunnusmusiikin ”"This Wheel’s on Fire"” esittää Julie Driscoll yhdessä Adrian Edmonsonin kanssa. Kappaleen ovat alun perin tehneet Bob Dylan ja The Band.
Ennen sarjaa Saundersilla oli yhdessä Dawn Frenchin kanssa TV-show, jossa toistuneen sketsin pohjalta syntyi sitten Todella upeeta. Suomessa sarjaa ovat esittäneet Yle TV1, TV5 ja AVA.
Sarjasta tehtiin yhdysvaltalainen versio, jota esitettiin Foxilla vuonna 2009. Sarjan tuottajana toimi Saunders.
Vuonna 2000 British Film Instituten kyselyssä ammattilaiset valitsivat sarjan kaikkien aikojen 17. parhaaksi brittiläiseksi TV-ohjelmaksi.
Sarjan puitteet.
Saunders itse esittää pääosaa, henkisesti epäkypsää yksinhuoltajaäitiä nimeltä "Ed(w)ina Monsoon". Hän on jättänyt elämässään vähemmälle huomiolle kaiken muun paitsi muotibisneksen, ja hän tietää kuinka saada kaiken haluamansa. Edinaa säestää ja kannustaa jos mahdollista vieläkin härskimpi ja häpeämättömämpi ystävätär "Patricia "Patsy" Stone", jota esittää Joanna Lumley. Tällä on kaikkia kuviteltavissa olevia paheita nymfomaniasta, huumeiden väärinkäytöstä ja alkoholismista lähtien. Vastapainona on Edinan varhaiskypsä, tylsä ja jalat maassa pitävä tytär "Saffron", joka yrittää kaikin keinoin opiskella ja huolehtia taloudesta, eli tilanteeseen kuuluu käännetty vanhemmuus. Saffya esittää Julia Sawalha.
Sivurooleissa esiintyy kirjavaa sakkia: kelvoton isoäiti, tuottajia, sihteereitä. Lähes jokaisessa jaksossa on vieraillut tunnettuja julkisuuden henkilöitä useimmiten omana itsenään, muun muassa Twiggy, Lulu, Britt Ekland, Helena Bonham Carter, Whoopi Goldberg, Sofie Gråbøl, Elton John, Ruby Wax.
Vuonna 2011 Jennifer Saunders ilmoitti, että sarjan pohjalta tehdään elokuva, ja "Todella upeeta -elokuva" tuli ensi-iltaan elokuussa 2016.
Urpo Harva

Urpo Hemminki Harva (vuoteen 1926 Heerman, 22. toukokuuta 1910 Vampula – 29. heinäkuuta 1994 Lohja) oli suomalainen filosofi, kasvatustieteilijä ja aikuiskasvatuksen ensimmäinen professori. Päätyönsä ohella hän toimi sivistysjärjestöissä.
Ura.
Harva aloitti vuonna 1940 kansansivistysopin opettajana Helsingin Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa (YKK). Hänet nimitettiin professoriksi vuonna 1946 tieteenalansa ensimmäisenä Pohjoismaissa, ja samalla hänestä tuli Yhteiskunnallisen korkeakoulun ensimmäinen professori, jonka ala oli kansansivistysoppi. Myöhemmin kansansivistysoppi muuttui aikuiskasvatukseksi ja Tampereelle 1960 muuttaneesta Yhteiskunnallisesta korkeakoulusta vuonna 1966 Tampereen yliopisto. Harva jatkoi Tampereen yliopiston aikuiskasvatuksen professorin virassa vuoteen 1973.
Tutkijana ja ajattelijana.
Tutkijana Harvaa kiinnostivat perimmäiset kysymykset, sivistyksen määritelmä, kasvatuksen ja koulutuksen perimmäiset päämäärät sekä siveelliset kysymykset. Harva kiinnitti huomiota siihen, että pyrkimys jatkuvaan taloudelliseen kasvuun voi nousta perusarvojen edelle. Julkisena keskustelijana Harva nosti esiin ajatuksia, jotka eivät niiden esittämishetkellä olleet suosiossa, esiintyen konservatiivina, mikä ei miellyttänyt 1970-luvun opiskelija- tai opettajapolvea. Toisaalta hänen ajatuksensa saattoivat olla radikaaleja, kuten ajatus opiskelijoista arvioimassa opettajien opetustaitoa tai tarkastamassa pro gradu -tutkielmia.
Harva piti ihanteenaan sokraattista, kyselevää ja totuutta etsivää opettajakäsitystä, jonka hän johti Platonin Akatemiasta.
Harva oli ahkera kirjoittaja. Filosofi Sami Pihlströmin arvion mukaan ”(v)ain harvat suomalaiset ovat osallistuneet yhtä aktiivisesti sekä filosofiseen, kasvatustieteelliseen että uskonnollis-elämänkatsomukselliseen keskusteluun”.
Eläkkeellä Harva toimi "Aamulehden" kolumnistina nimimerkillä Tavin tornista. Lehtikirjoittajana hän käsitteli kasvatuksen ja koulutuksen kysymyksiä sekä eläinten oikeuksia, uskontoa ja työttömyyttä. Elämänsä viime vuosina hän otti voimakkaasti kantaa eutanasian puolesta – ja kuoli vaikean sairauden murtamana 1994.
Urpo Harva -luento.
Urpo Harva -luento oli Tampereen yliopiston kasvatustieteiden laitoksen järjestämä vierailuluento vuosina 2006–2012.
Urpo Harva -luennon tavoitteena oli herättää keskustelua ajankohtaisista yhteiskunnallisista ja sivistyksellisistä kysymyksistä. Luennoitsijaksi kutsuttiin henkilö, joka on merkittävistä edistänyt kriittistä yhteiskunnallista ja sivistyksellistä keskustelua.
Luennon perusti professori Juha Suoranta vuonna 2006 juhlistamaan osaltaan sitä, että tuolloin oli tullut kuluneeksi 60 vuotta Urpo Harvan astumisesta aikuiskasvatuksen professorin virkaan, joka oli samalla Tampereen yliopiston ensimmäisen professorin vakanssi. Harva tunnettiin kasvatusfilosofian ja etiikan tutkijana sekä yhteiskunnallisista ja kulttuurikysymyksistä kiinnostuneena keskustelijana.