tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Torin kirkko

Torin kirkko eli Viron sotilaiden muistokirkko on Viron Torissa, Pärnun maakunnassa sijaitseva alun perin vuosina 1852"–"1854 rakennettu evankelis-luterilainen kirkko. Se on Viron evankelis-luterilaisen kirkon Pärnun seurakunnan kirkko ja vuodesta 2011 Viron sotilaiden muistokirkko. 
Historia.
Alun perin kirkko rakennettiin Viron evankelis-luterilaisen kirkon käyttöön vuonna 1854. Kirkko tuhoutui Toisen maailmansodan loppuvaiheessa syksyllä 1944 saksalaisten perääntyessä puna-armeijan painostamana Virosta etelään. Tällöin saksalaisjoukot polttivat kirkon maan tasalle.
Kirkko oli neuvostovallan ajan raunioina puiden kasvaessa kirkkosalin paikalla. Neuvostovalta ei vallassaollessaan hyväksynyt kirkon jälleenrakentamista. Kirkon rauniot toimivan tällöin mm. ampumarata-alueena. 
Tilanteessa tuli muutos Viron uuden itsenäistymisen aikana 1980-luvun lopulla. Alueelle perustettiin paikallinen muinamuistoyhdistys, joka otti tehtäväkseen raunioituneen kirkon jälleenrakennuksen. Kirkko sai näin korjatut seinät, katon ja lattian vuoteen 1994 mennessä. Kirkon alttari koostuu kolmesta eri puolilta Viroa tuodusta myllynkivestä. Leipäviljaa jauhaneet kivet symbolisoivat virolaisten kohtaloa ja kärsimyksiä, kulkua historian rattaiden, kuten myllynkivien, välistä. 
Kirkon välittömään läheisyyteen pystytettiin Pyhän Yrjön ratsastajapatsas vuonna 2003 symboloimaan Viron vapaussodan voittoja ja vuoden 1991 uudelleenitsenäistymistä. 
Kirkko on ollut paikallisen Torin Pyhän Yrjön seurakunnan käytössä vuodesta 1994. Vuonna 2011 kirkko vihittiin virolaisten sotilaiden muistomerkiksi, jota kirkossa symboloivat Viron itsenäisyyden taistelijoiden muistolaatat. Huhtikuussa 2009 paljastettiin kirkossa Viron vapaussodassa kaatuneiden suomalaisten muistolaatta, jossa on teksti suomeksi ja viroksi "Viro kiittää ja muistaa vapaussodan sankareita 1918–1920", sekä 163 surmansa saaneen nimet.
Torin kirkko on Virossa monen kansallisen juhlatapahtuman keskeisenä osana. Sieltä lähtee vuosittain matkaan elävä tuli kaikkialle Viroon Yrjön päivänä ja kesäkuisena Voitonpyhänä. Viron poliisit ja upseerit vannovat kirkossa valmistuessaan ammattivalansa.
Kinupristiini

Kinupristiini (C53H67SN9O10) on makrolidi- ja peptidijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä antibioottina useimmiten yhdessä dalfopristiinin kanssa. 
Ominaisuudet ja käyttö.
Kinupristiini on pristinamysiini IA:n puolisynteettinen johdannainen. Yhdisteen antibioottiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se sitoutuu bakteerien ribosomien 70S-alayksikköön ja estää proteiinisynteesin. Kinupristiinin sitoutuessa peptidisidos ei voi muodostua. Lääkeaine tehoaa pääasiallisesti grampositiivisiin bakteereihin, muun muassa eräisiin MRSA-kantoihin. Suurin osa gramnegatiivisista bakteereista on kinupristiinille, vastustuskykyisiä, koska se ei kulkeudu niiden soluseinän läpi. Yhdiste muodostaa antibioottisesti aktiivisia aineenvaihduntatuotteita kysteiinin ja glutationin kanssa. Yhdistettä käytetään seoksena dalfopristiinin kanssa ja kinupristiinin osuus seoksessa on 30 massaprosenttia. Seosta käytetään keuhkokuumeen, vaikeiden ihoinfektioiden ja enterokokki-infektioiden hoitoon. Lääkeaine annostellaan ruiskeena suoneen.
Haittavaikutukset.
Tyypillisimmät kinupristiinin ja dalfopristiinin yhdistelmän aiheuttavat haittavaikutukset ovat pistoskohdan kipu ja tulehdus, verisuonten tulehdus ja kipu niveissä ja lihaksissa. Se voi olla myös myrkyllistä maksalle.
Susan Weinert

Susan Weinert (24. kesäkuuta 1965 – 2. maaliskuuta 2020) oli saksalainen jazzkitaristi.
Weinert oli naimisissa basisti Martin Weinertin kanssa 34 vuoden ajan. Pariskunta perusti vuonna 1985 Susan Weinert Bandin, joka piti yli 3 000 konserttia ja julkaisi neljätoista albumia. Pariskunta esiintyi yhdessä merkittävillä jazzfestivaaleilla eri puolilla maailmaa. Weinert kuoli 54-vuotiaana syöpäsairauteen. Weinertin viimeiseksi albumiksi jäänyt "Der Baum vor meinem Fenster" tuli myyntiin hänen kuolinkeväänään.
Naomi Munakata

Naomi Munakata (31. toukokuuta 1955 Hiroshima – 26. maaliskuuta 2020 São Paulo) oli brasilialainen kuoronjohtaja.
Japanilaissyntyinen Munakata muutti perheineen Brasiliaan 2-vuotiaana. Hän aloitti lapsena musiikkiharrastuksen soittamalla pianoa ja laulamalla isänsä kuorossa. Hän opiskeli sittemmin myös viulun- ja harpunsoittoa. Hän valmistui São Paulon musiikki-instituutista orkesterinjohdossa ja sävellyksessä. São Paulon taidekriitikkojen liitto APCA antoi hänelle parhaan kuoronjohtajan tunnustuksen, ja hän sai Japanin hallitukselta stipendin, jonka turvin suoritti opintoja myös Tokion yliopistossa. 
Vuosina 1995–2015 Munakata teki merkittävimmän työnsä Orquestra Sinfônica do Estado de São Paulon kuoron johtajana. Tämän jälkeen hän toimi São Paulon kunnallisteatterin kuoron johdossa. Hän kuoli 26. maaliskuuta 2020 sairastuttuaan vuosien 2019–2020 koronaviruspandemiassa. Hän oli mennyt hoitoon Oswaldo Cruz -sairaalaan 16. maaliskuuta, saanut 19. maaliskuuta positiivisen koronavirustestituloksen ja lopulta kärsinyt taudin komplikaationa ilmenneestä septisestä shokista.
Juuso Bulanov

Juuso Bulanov (; 2. huhtikuuta 1891 Tyrö – 13. syyskuuta 1932 Leningrad) oli inkerinsuomalainen opettaja ja yksi ensimmäisistä inkeriläisistä bolševikeista.
Bulanov syntyi köyhään talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui opettajaksi Kolppanan seminaarista vuonna 1912. Bulanov työskenteli opettajana Pulkkovan kunnassa vuoteen 1917 ja Oranienbaumin Vanhankonnun koulun opettajana vuoteen 1919.
Bulanov osallistui helmikuun ja lokakuun vallankumouksiin ja oli perustamassa Pulkkovan neuvostoa kesällä 1917. Hän liittyi Venäjän kommunistiseen puolueeseen vuonna 1918. Bulanov toimi Oranienbaumin kunnan toimeenpanevan komitean puheenjohtajana vuodesta 1920, Pietarhovin kihlakunnan valistusosaston johtajana vuosina 1921–1922 ja Pietarin läänin valistusosaston suomalaisena tarkastajana vuonna 1922. Sittemmin hän toimi Papinkonnun koulun johtajana, Trotskin kihlakunnan valistusosaston ohjaajana ja vuoteen 1927 saakka NKP(b):n kihlakuntakomitean vähemmistökansallisuuksien osaston sihteerinä.
Vuosina 1927–1930 Bulanov työskenteli NKP(b):n Leningradin piirikuntakomitean vähemmistökansallisuuksien osastossa. Vuodesta 1930 lähtien hän toimi Kuivaisten piirin toimeenpanevan komitean puheenjohtajana ja samalla NKP(b):n piirikomitean byroon jäsenenä. Ennen kuolemaansa hän oli Leningradin alueen toimeenpanevan komitean jäsen.
Bulanov oli yksi ensimmäisistä bolševikkeihin liittyneistä inkerinsuomalaisista opettajista. Hän osallistui uskonnonvastaiseen toimintaan ja oli toteuttamassa maatalouden kollektivisointia 1930-luvun alussa.
Birds of Tokyon diskografia

Birds of Tokyo on australialainen rockyhtye, joka perustettiin Perthissä, Länsi-Australiassa vuonna 2004. Yhtye on julkaissut neljä studioalbumia, jotka kaikki ovat sijoittuneet Australian albumilistalle. Viimeiset kolme albumia ovat olleet listan kolmen kärjessä. Viimeisin albumi "March Fires" sijoittui listaykköseksi Australiassa.
Of Skins and Heart

Of Skins and Heart on The Churchin debyyttialbumi, joka julkaistiin 13. huhtikuuta 1981.
The Blurred Crusade

The Blurred Crusade on The Churchin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 25. maaliskuuta 1982.
Erkki Pullinen (kapellimestari)

Erkki Juhani Pullinen (27. huhtikuuta 1939 Viipuri – 25. maaliskuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen kapellimestari ja kuoronjohtaja, joka työskenteli pitkään Sibelius-Akatemiassa. Pullinen opiskeli orkesterinjohtoa Jorma Panulan johdolla, pianonsoittoa Liisa Pohjolan johdolla ja kuoronjohtoa Harald Andersénin johdolla. Hän työskenteli Sibelius-Akatemiassa sihteerinä 1970-luvulla sekä vuodesta 1973 kuoronjohdon ja vuodesta 1979 soitinopin ja partituurisoiton opettajana, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2004. Hän johti Wiipurilaisen Osakunnan Laulajia vuosina 1968–2001, samoin kuin muita kuoroja. Erkki Pullisen isän Pentin isä oli maanviljelysneuvos, ministeri Erkki Pullinen.
Pullinen käänsi yli kahdentuhannen laulun tekstit suomeksi sekä suomensi oopperalibrettoja. Hän toimi "Uuden Suomen" musiikkiarvostelijana ja julkaisi musiikkiaiheisia tietokirjoja.
Curie-instituutti

Curie-instituutti () on vuonna 1920 perustettu ranskalainen säätiö. Se tunnustettiin yleishyödylliseksi yhteisöksi vuonna 1921. Säätiö on nimetty siinä aikoinaan työskennelleen fyysikko-kemisti Marie Curien mukaan. Curie-instituutin tehtäviä ovat lääketieteellinen tutkimus, hoito ja koulutus. Säätiön toiminta keskittyy erityisesti syöpäsairauksiin.
Curie-instituutin toiminta jakautuu kolmeen kokonaisuuteen: kolme toimipistettä (Pariisi, Orsay, Saint-Cloud) käsittävään syöpätautien sairaalaan, säätiön pääkonttoriin sekä tutkijoita 86 eri tutkimusryhmässä sisältävään tutkimuskeskukseen. Instituutissa työskentelee 3 586 työntekijää, muun muassa tutkijoita, lääkäreitä, hoitajia, teknikoita ja ylläpitäjiä.
Michael Amadio

Michael Amadio (s. 13. toukokuuta 1996 Sault Ste. Marie, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Ottawa Senatorsia. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä ja laukoo oikealta. Amadio pelasi ensimmäiset NHL-ottelunsa kaudella . 27. maaliskuuta 2020 mennessä Amadio on pelannut 148 NHL-runkosarjaottelua, joissa on tehnyt 16 maalia ja 21 syöttöä eli 37 tehopistettä. Yhdessä pelaamassaan pudotuspeliottelussa hän on tehnyt yhden syöttöpisteen.
Los Angeles Kings varasi Amadion vuoden 2014 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella vuorolla 90. Hän pelasi Los Angelesin organisaatiossa kuusi kautta. Kaudella hänet kaupattiin Ottawa Senatorsiin vaihdossa Christian Wolaniniin.
Heinäkuussa 2021 Amadio solmi yksivuotisen ja arvoltaan 750 000 dollarin sopimuksen Maple Leafsin kanssa. Lokakuussa 2021 Maple Leafs asetti Amadion vapaiden pelaajien waivers-listalle, josta Vegas Golden Knights poimi hänet joukkueeseensa.
Heinäkuussa 2024 Amadio palasi vapaana agenttina Senatorsiin kolmivuotisella ja yhteensä 7,8 miljoonan dollarin arvoisella sopimuksella.
Brommels

Brommels on ruotsinkielinen sukunimi. Nimen kantajia:
Aleksis (kuvanveistäjä)

Aleksis (, ; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän toimi 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla. 
Aleksis oli Plinius vanhemman mukaan Polykleitoksen oppilas. Pausanias mainitsee samannimisen taiteilijan, joka oli kotoisin Sikyonista ja kuvanveistäjä Kantharoksen isä. Ei ole kuitenkaan täyttä varmuutta, että kyseessä olisi sama Aleksis. Pliniuksen kuvauksesta voidaan päätellä, että hän tarkoitti vanhempaa Polykleitosta, jolloin Aleksis tuskin olisi toiminut paljoakaan vuoden 400 eaa. jälkeen, kun taas Eutykhides, jonka alaisuudessa Kantharos opiskeli, toimi noin 300 eaa. Jos kyseiset kaksi Aleksista olivat sama henkilö, Plinius on tehnyt virheen, ja Aleksis joko opiskeli Polykleitos nuoremman oppilaana, tai Kantharos jonkun muun kuin Eutykhideen oppilaana.
Hahnsson

Hahnsson on ollut sukunimenä ainakin seuraavilla henkilöillä:
Aristeides (kuvanveistäjä)

Aristeides (, ; 400/300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän toimi noin vuoden 388 eaa. tienoilla. 
Aristeides oli Plinius vanhemman mukaan Polykleitoksen oppilas, millä perusteella hänet voidaan myös ajoittaa. Aristeidesta ylistettiin antiikissa veistoksistaan, jotka esittivät neli- ja parivaljakkoja. Kyseessä saattaa olla sama Aristeides, jonka kerrotaan tehneen parannuksia Olympian stadionilla.
Ylikriittinen kromatografia

Ylikriittinen kromatografia, josta yleisimmin käytetään lyhennettä SFC (), on kromatografinen menetelmä, jota käytetään yhdisteiden erottamiseen, tunnistamiseen ja kvantitatiiviseen analysointiin. Se on korkean erotuskyvyn nestekromatografian (HPLC) erikoismuoto, joka soveltuu erityisesti kiraalisten molekyylien erottamiseen. Koska ylikriittisissä nesteissä kaasun ja nesteen ominaisuudet lähentyvät toisiaan, menetelmästä käytetään joskus termiä , CC.
Toimintaperiaate.
Nimensä mukaisesti ylikriittisessä kromatografiassa käytetään ylikriittistä nestettä liuottimena. Yleisin valinta on ylikriittinen hiilidioksidi. Toimintaperiaate on muuten sama kuin HPLC-laitteistossa, eli liuotettu näyte ajetaan läpi kolonnin, jossa yhdisteet erottuvat kiinteän stationäärifaasin ja liikkuvan faasin välisissä vuorovaikutuksissa, kunnes erottuneet yhdisteet havaitaan detektorilla, mutta liuottimena käytetty hiilidioksidi tarkoittaa, että koko järjestelmä on voitava paineistaa.
Näytteenvalmistus ja liikkuva faasi.
Nyrkkisääntönä voidaan pitää, että kaikki molekyylit jotka liukenevat metanoliin tai vähemmän polaarisiin liuottimiin soveltuvat käytettäväksi SFC:ssä, mukaan luettuna pooliset aineet. Hiilidioksidin polaarisuus kriittisessä pisteessä vastaa suunnilleen heptaania , mutta lisäämällä tiheyttä tai käyttämällä polaarisia apuliuottimia tätä voidaan kohottaa. Apuliuottimet ovat usein yksinkertaisia alkoholeja kuten metanoli, etanoli, tai isopropanoli. Myös asetonitriiliä, kloroformia ja etyyliasetaattia voidaan käyttää. Elintarviketutkimuksissa käytetään lähinnä etanolia ja etyyliasetaattia.
Asopodoros

Asopodoros (, ; 400/300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän oli mahdollisesti kotoisin Argoksesta ja toimi noin 300-luvun eaa. alussa. 
Asopodoros oli Plinius vanhemman mukaan Polykleitoksen oppilas. Pliniuksen luettelossa Polykleitoksen oppilaista Asopodoroksen nimen edellä esiintyy nimi ”Argeios”, mikä on oletettavasti Pliniuksen tekemä virhe ja on todellisuudessa tarkoitettu viittaamaan Asopodoroksen kotipaikkaan.
Athenodoros Kleitorilainen

Athenodoros Kleitorilainen (, ; 400/300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Kleitorista ja toimi ainakin 400-luvun eaa. lopulla. 
Athenodoros oli Polykleitoksen oppilas. Hän teki Zeuksen ja Apollonin patsaat, jotka spartalaiset omistivat Delfoille vuoden 405 eaa. Aigospotamoin taistelun jälkeen. Hänet tunnettiin myös merkittäviä naisia esittäneistä veistoksistaan.
Dameas

Dameas () tai Damias () voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:
Dameas Kleitorilainen

Dameas Kleitorilainen (, myös "Damias", ; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Kleitorista ja toimi ainakin 400-luvun eaa. lopulla.
Dameas oli Polykleitoksen oppilas. Hän toimi myös yhdessä muiden taiteilijoiden, kuten Athenodoroksen, kanssa osallistumalla sen suurikokoisen votiivilahjan tekoon, jonka spartalaiset omistivat Delfoille vuoden 405 eaa. Aigospotamoin taistelun jälkeen. Dameas teki siihen Athenen, Poseidonin ja Lysandroksen patsaat.
Dameas Krotonlainen

Dameas () eli Demeas (; 500-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti arkaaisen kauden kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Krotonista ja toimi noin vuoden 530 eaa. tienoilla.
Dameas teki pronssipatsaan krotonilaisesta Olympian kisojen painin voittajasta Milonista. Pausanias kertoo, että tämä olisi kantanut patsaan olallaan Olympiaan.
Deinon

Deinon () tai Dinon () voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:
Polykleitos (täsmennyssivu)

Polykleitos (, ) voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:
Kykkelsrud-Fossumfossin vesivoimalaitos

Kykkelsrud-Fossumfossin vesivoimalaitos (myös Kykkelsrud II ) on vesivoimalaitos Glommajoessa Indre Østfoldin kunnassa Vikenin fylkessä Norjassa. Voimala on Norjan suurin jokivoimalaitos. Voimalaitoksen omistaa Hafslund Produkssjon AS.
Glomma on Norjan vesirikkaimpia jokia, jonka varrella sijaitsee yli kymmenen muutakin vesivoimalaa ja joista kaksi sijaitsee vielä tämän voimalan alajuoksulla . Joen tässä kohdassa on kohissut ainakin kaksi peräkkäistä koskea Kykkelsrudfoss ja Fossumfoss. Paikalla on toiminut parhaimmillaan kolme voimalaa, mutta nykyään toiminnassa enää kaksi yksikköä. Ne kuuluvat samaan yhtiöön.
Voimalaitos.
Voimalassa toimii neljä vesiturbiinia, joiden pudotuskorkeus on 26,5 metriä ja rakennevirtaama 1 025 kuutiometriä sekunnissa (m³/s). Glomman keskivirtaama on vain 698 m³/s. Generaattoreista kaksi on samankokoiset, kolmas on suurempi ja viimeinen on 40 megawattia (MW). Viimeinen sijaitsee omassa rakennuksessaan vanhan voimalan vieressä ja käyttää sen tulokanavia . Kokonaiskapasiteetti on nykyään 225 MW (tai 230 MW ) ja ilmoitettu sähköenergian vuosituotanto on 1 304 gigawattituntia (GWh) (tai 1 241 GWh ).
Historiaa.
Aikaisempi Kykkelsrudin vesivoimalaitos käynnistyi vuonna 1903 ja siinä toimi parhaimmillaan kaksitoista sähkögeneraattoria, joista kolme viimeistä pysäytettiin vuonna 2008. Vuosina 1962–1964 kaksi sähkögeneraattoria ja vuonna vuosina 1982–1985 rakennettiin niiden seuraksi kolmas generaattori. Vasta vanhan voimalan alasajo mahdollisti neljännen generaattorin asennuksen vuonna 2008–2011.
Polykleitos nuorempi

Polykleitos nuorempi (, ; n. 435/430–300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä ja arkkitehti, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Argoksesta ja toimi 400- ja 300-lukujen eaa. vaihteessa.
Polykleitos nuorempi oli Patroklos Sikyonlaisen poika, vanhemman Polykleitoksen veljenpoika ja Naukydeen oppilas. Naukydes oli joidenkin tietojen mukaan Polykleitos nuoremman veli. Nuoremmasta Polykleitoksesta tiedetään vain vähän, koska tiedot hänestä hukkuvat antiikin lähteissä tietoihin tunnetummasta vanhemmasta Polykleitoksesta.
Pausaniaan mukaan Polykleitos nuorempi teki Amyklaissa olleen Afroditen patsaan, jonka spartalaiset pystyttivät vuoden 405 eaa. Aigospotamoin taistelun voiton kunniaksi; useita Olympian kisojen voittajien patsaita, kuten poikien painin vuoden 360 eaa. kisoissa voittaneen Agenor Thebalaisen patsaan; sekä Argoksessa olleen Hekaten pronssipatsaan. Hän teki mahdollisesti myös Dion Khrysostomoksen mainitseman Alkibiadeen patsaan. Polykleitos nuoremman nimiin laitetaan myös Zeus Meilikhioksen patsas. Jompi kumpi Polykleitos teki Megalopoliissa olleen Zeus Filiksen patsaan.
Arkkitehtina Polykleitos nuorempi suunnitteli Epidauroksen teatterin ja Tholoksen sekä antiikin Kreikan suurimman teatterin Megalopoliin teatterin.
Pyromakhos (240 eaa.)

Pyromakhos (, ), joskus Fyromakhos (, ), oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari, joka edusti hellenististä kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Ateenasta ja toimi joskus vuosien 250–150 eaa. välillä.
Pyromakhoksen isä oli mahdollisesti Nikeratos. Pyromakhos itse oli taidemaalareiden Herakleideen ja Milonin opettaja. Plinius vanhempi sijoitti Pyromakhoksen virheellisesti 121. olympiadiin eli vuoteen 295 eaa., mikä on liian aikainen ajoitus. Antiikin aikaisissa ja bysanttilaisissa lähteissä kuvanveistäjän nimi esiintyy Pyromakhoksen ja Fyromakhoksen lisäksi useissa muissakin kirjoitusmuodoissa, kuten "Fylomakhos" () ja "Filomakhos" ().
Kuvanveistäjänä Pyromakhos toimi ainakin Pergamonissa, ja edusti niin kutsuttua Pergamonin koulukuntaa yhdessä Antigonoksen, Epigonoksen ja Stratonikoksen kanssa. Pyromakhos teki näiden tavoin "Kuoleva gallialainen" -tyypin veistoksia, jotka esittivät Eumeneen ja Attaloksen taisteluja galleja vastaan. Näistä merkittävin oli vuoden 241 eaa. taistelu, joka nosti Attaloksen kuninkaaksi, millä perusteella Pyromakhos voidaan ajoittaa ainakin noin vuoteen 240 eaa.
Pyromakhos teki myös Antistheneen ja Asklepioksen patsaat, jotka olivat Pergamonissa. Asklepioksen patsas esiintyi Pergamonin lyömissä rahoissa, ja siitä on säilynyt useita todennäköisiä kopioita. Pyromakhosta on ehdotettu myös Pergamonin alttarin suunnittelijaksi ja taiteellisen ohjelman johtajaksi. Ei kuitenkaan tiedetä, osallistuiko hän itse sen veistosten tekemiseen.
Pyromakhosta ei tule sekoittaa varhaisempaan, klassisen kauden kuvanveistäjä Fyromakhokseen, jonka nimi esiintyy antiikin lähteissä myös joskus muodossa "Pyromakhos".
Dmitri Sitkovetski

Dmitri Sitkovetski (; s. 27. syyskuuta 1954 Baku) on neuvostoliittolaissyntyinen, 1970-luvun loppupuolella emigroitunut viulisti ja kapellimestari.
Sitkovetski on viulisti Julian Sitkovetskyn ja pianisti Bella Davidovitšin poika. Hän opiskeli aluksi Moskovan konservatoriossa, mutta siirtyi vuonna 1977 äitinsä kanssa Yhdysvaltoihin; isä oli kuollut vuonna 1958. Sitkovetski jatkoi opintojaan Juilliard Schoolissa ja nousi nopeasti kansainväliseksi tähdeksi voitettuaan Fritz Kreisler -kilpailun vuonna 1979. Hän on esiintynyt eri puolilla maailmaa ja tehnyt sekä viulistina että kapellimestarina levytyksiä EMI:lle, Nonesuch Recordsille, Hänssler Classicille, Orfeolle ja muille levymerkeille. Esimerkiksi vuosina 2006–2009 Sitkovetski levytti Wolfgang Amadeus Mozartin sonaatit pianolle ja viululle Antonio Pappanon sekä Konstantin Lifschitzin kanssa Hänssler Classic -levymerkille. Sitkovetski on tullut tunnetuksi tekemistään transkriptioista ja sovituksista, kuten jousiversiostaan "Goldberg-muunnelmista". Tästä versiosta tehtiin tunnettu levytys Nonesuch Recordsille vuonna 1995.
Vuonna 1987 Sitkovetski asettui Lontooseen. Kolme vuotta myöhemmin hän perusti New European Strings -kamariorkesterin, jonka kanssa on säännöllisesti kiertänyt Eurooppaa sekä Yhdysvaltoja ja esiintynyt suurilla musiikkifestivaaleilla. Vuosina 1996–2001 Sitkovetski toimi Ulsterin orkesterin pääkapellimestarina, ja vuonna 2003 hän otti vastaan nimityksen Greensboron sinfoniaorkesterin musiikilliseksi johtajaksi. Samanaikaisesti hän jatkoi aktiivista toimimista vierailevana kapellimestarina. 60-vuotisjuhlavuonnaan (2014) Sitkovetski kantaesitti Nimrod Borensteinin säveltämän konserton sekä Mark Engebretsonin teoksen sopraanolle, sooloviululle ja jousille.
Johan Emil Järvisalo

Johan Emil Järvisalo (, 11. maaliskuuta 1888 tai 1889 Hämeen lääni – 14. toukokuuta 1929 Jalta) oli suomalaissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko.
Järvisalon isä oli kirvesmies ja äiti kutoja. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli makkaratehtaalla, kauppa-apulaisena ja konttoristina. Järvisalo opiskeli Helsingin kauppakorkeakoulussa, mutta joutui keskeyttämään opintonsa.
Järvisalo liittyi sosiaalidemokraattiseen nuorisoliikkeeseen vuonna 1905 ja puolueeseen vuonna 1917. Hän oli perustamassa Helsingin liikeapulaisten ammattiliittoa ja Liiketyöntekijäin liittoa. Suomen sisällissodassa Järvisalo toimi punaisen kaartin intendentuurin elintarvikepäällikkönä.
Sisällissodan jälkeen Järvisalo päätyi Venäjälle ja jäi Aleksandr Koltšakin joukkojen vangiksi Siperiassa. Hän liittyi Venäjän kommunistiseen puolueeseen vuonna 1920. Järvisalo työskenteli Karjalan vallankumouskomitean sihteerinä ja VKP(b):n Kemin kihlakuntakomitean vastaavana sihteerinä vuosina 1920–1922 sekä NKP(b):n Karjalan aluekomitean vastaavana sihteerinä vuosina 1922–1929. Hän oli myös Karjalan autonomisen tasavallan toimeenpanevan komitean puhemiehistön ja Neuvostoliiton toimeenpanevan keskuskomitean jäsen. Järvisalolla oli tärkeä rooli Neuvosto-Karjalan suomalaistamispolitiikassa. Hänen seuraajansa puoluesihteerinä oli Kustaa Rovio.
Järvisalon etunimistä käytettiin Neuvostoliitossa lyhennettä E. J.
Hakamaapoimulehti

Hakamaapoimulehti ("Alchemilla subcrenata") on ruusukasvien heimoon ja poimulehtien sukuun kuuluva kasvilaji.
Ulkonäkö ja koko.
Hakamaapoimulehti on monivuotinen, vahvajuurakkoinen kesävihanta ruohokasvi, jonka kasvukorkeus on 10–50 senttimetriä. Kaarevasti kohenevat, siirottavakarvaiset varret kasvavat lehtiruusukkeesta. Aluslehdet ovat kourasuonisia ja lyhytliuskaisia; lehtiruodin pituus on noin 20 senttimetriä, lehtilavan leveys 80 millimetriä. Pyöreät tai munuaismaiset lehdet jakautuvat yhdeksään tai yhteentoista liuskaan. Lähes pyöreiden, 13–15-hampaisten liuskojen pituus on noin 15 millimetriä. Lyhytruotisia, munuaismaisia, liuskaisia varsilehtiä on 3–5. Korvakkeet ovat noin 10 millimetriä leveät.
Hakamaapoimulehden kukinto on haarova viuhko. Noin millimetrin mittaisessa kukkapohjuksessa on neljä verholiuskaa. Kellanvihreässä kukassa on liuskainen lisäverhiö, mutta ei terälehtiä. Kukassa on neljä hedettä ja rengasmainen mesiäinen. Kukkapohjuksen sisään jäävä noin 1,5 millimetrin mittainen hedelmä on pyöreähkö, ruskea pähkylä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Hakamaapoimulehti on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa. Nimensä mukaisesti se kasvaa hakamailla, mutta myös niityillä, pientareilla ja joutomailla.
Kanadanruohokanukka

Kanadanruohokanukka ("Cornus canadensis") on kanukkakasvien heimoon ja kanukoiden sukuun kuuluva kasvilaji, jonka levinneisyysalue ulottuu Kanadan itäosista koko Pohjois-Amerikan halki Alaskaan ja Siperian itäosiin. Lajia käytetään toisinaan koristekasvina.
Ulkonäkö ja koko.
Kasvutapa ja lehdet.
Kanadanruohokanukka on monivuotinen ruohokasvi. Kasvin vuosittain uusiutuvat versot nousevat haarautuvasta maavarresta kasvupaikasta riippuen kesäkuun alkupuolella ja saavuttavat noin 10–30 senttimetrin korkeuden. Maavartensa avulla kasvi muodostaa usein laajoja mattoja.
Kasvin soikeat, terävät lehdet sijaitsevat varsien päissä neljän tai kuuden ryhmissä. Kanadanruohokanukka muistuttaa huomattavasti Suomessakin kasvavaa ruohokanukkaa ("Cornus suecica"), mutta tämän lehdet ovat jakautuneet tasaisesti koko varteen. Varret päättyvät kukintoon tai pysyvät kasvullisina.
Kukat ja hedelmät.
Kanadanruohokanukan kukinnossa on noin 8–25 kukkaa; kukinnon ympärillä on neljä valkoista, joskus vaaleanpunaista ylälehteä. Yhdessä kukassa on neljä valkoista tai vihertävää kehälehteä. Heinä-elokuussa aukeavissa kukissa on mettä erittäviä kiekkoja. Kanadanruohokanukan pölyttymismekanismi on epätavallinen: kehälehdissä on herkkiä harjaksia, jotka koskettaessa avaavat sulkeutuneen kukan ja ponnet viskaavat siitepölyn ilmaan. Tällöin kukassa vierailevat hyönteiset peittyvät siitepölyyn.
Kanadanruohokanukan pyöreät, punaiset marjat kypsyvät syyskuussa. Ne ovat syömäkelpoisia, mutta mauttomia ja jauhoisia. Eläimet syövät marjoja ja varmistavat näin kasvin leviämisen; siemenet itävät seuraavana keväänä tai vasta kahden talven jälkeen.
Kromosomiluku.
Kasvin kromosomiluku on 2n = 22 tai 44.
Levinneisyys ja ekologia.
Kanadanruohokanukka kasvaa laajalla alueella koko Kanadassa, Siperian itäosissa ja Yhdysvaltain pohjoisissa osavaltioissa. Etelässä erillisiä kasvustoja esiintyy Kalliovuorten ylängöiltä New Mexicoon ulottuvalla alueella; itäisin kasvusto on Grönlannissa.
Laji kasvaa monenlaisissa elinympäristöissä, tavallisimmin havumetsien aluskasvillisuudessa ja aukioilla. Kanadanruohokanukka sietää mantereellisempaa ja siten kuivempaa ilmastoa kuin ruohokanukka, mutta esiintyy yleisimmin paikoissa, joissa on hyvät vesivarat. Se kasvaa usein yhdessä vanamon ("Linnaea borealis"), keltatalvikin ("Pyrola chlorantha"), "Rubus pubescens"-vatukan, "Trientalis borealis"-metsätähden ja "Viola renifolia"-orvokin kanssa.
Peurat ja hirvet syövät kanadanruohokanukan lehtiä, kun taas marjat ovat tärkeää ravintoa monille linnuille ja nisäkkäille.
Luokittelu.
Kanadanruohokanukka on läheistä sukua ruohokanukalle; risteymiä muodostuu alueilla, joilla lajien levinneisyysalueet ovat päällekkäiset. Vakiintunutta, tetraploidia risteymää kutsutaan nimellä "Cornus unalaschkensis"; nykyisin risteymää voi löytää myös kantalajien levinneisyysalueen ulkopuolelta. Jotkut tutkijat erottavat ruohomaiset kanukkalajit omaan "Chamaepericlymenum"-sukuunsa, jota useimmat pitävät kanukoiden suvun alasukuna "Arctocrania".
Cláudio Santoro

 
Cláudio Santoro (23. marraskuuta 1919 Manaus – 27. maaliskuuta 1989 Brasília) oli brasilialainen säveltäjä, viulisti ja kapellimestari.
Santoro etsi varhaisimmista teoksistaan saakka aina uusia musiikillisia ilmaisutapoja, joten tuotannon tyylillinen kirjo on laaja. Santoro sävelsi esimerkiksi dodekafonisia teoksia 1940-luvulla, siirtyi tämän jälkeen brasilialaiskansallisempaan ilmaisuun ja kokeili lopulta myös aleatoriikkaa sekä elektroakustisuutta. Santoron lähes viidestäsadasta sävellyksestä koostuvaan tuotantoon kuuluu esimerkiksi neljätoista sinfoniaa, konserttoja, ooppera, elokuvamusiikkia ja 73 tiedossa olevaa soolopianoteosta. Pianoteosten joukossa ovat kuusi sonaattia, kaksi sonatiinia ja 34 preludia.
Santoron poika on pianisti, cembalisti Alessandro Santoro. Cláudio Santoron mukaan nimetty kansallisteatteri on Oscar Niemeyerin suunnittelema.
Pyynikintie 2

Pyynikintie 2 (eli entinen "Teknillinen opisto", niin sanottu "Vanha Teku") on Tampereella Pyynikinrinteen kaupunginosassa sijaitseva rakennus, joka on otettu käyttöön vuonna 1915. Sen ensimmäisen vaiheen on suunnitellut Richard Björnberg. Taloa on laajennettu 1930-luvun alussa Hjalmar Åbergin piirustusten mukaisesti.
Käyttö.
Rakennus on ollut alusta alkaen opetuskäytössä. Sen ensimmäisiä käyttäjiä olivat Tampereen teknillinen opisto ja Tampereen teollisuuskoulu, joista vuonna 1923 muodostettiin "Teku" eli Tampereen teknillinen oppilaitos. Teku muutti Pyynikintieltä uusiin toimitiloihin Kauppiin 1960-luvun alussa. Seuraavalla vuosikymmenellä Pyynikintie 2:een sijoitettiin Tampereen yliopiston toimintoja, muun muassa vasta perustettu kasvatustieteiden tiedekunta. Talo oli yliopiston käytössä vuoteen 2003 asti. Myöhemmin siellä on ollut Tampereen seudun ammattiopisto Tredun ja Wivi Lönnin koulun opetustiloja.
Rakennukseen tehtiin peruskorjaus vuosina 2021–2023. Tilat remontoitiin perusopetuksen ja Hatanpään lukion käyttöön. Ennen kuin Hatanpään lukio muuttaa rakennukseen, Tampereen lyseon lukio toimii tiloissa oman rakennuksensa remontin vuoksi vuoteen 2026 saakka. 
Status.
Pyynikintie 2:n kiinteistö on osa Pyynikinrinteen valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä. Taloa ei ole suojeltu, mutta Tampereen kaupungin kaavoitusyksikön mukaan se on rakennustaiteen, kulttuurihistorian ja kaupunkikuvan kannalta erittäin merkittävä kohde.
Kizugawa

Kizugawa () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Kioton prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Kizujoen varrella Kioton altaan eteläreunalla. Etelässä se rajautuu Naran prefektuurin Naran kaupunkiin, pohjois- ja kaakkoisosat ovat vuoristoisia. Kizugawassa on 78 328 asukasta (helmikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 85,13 neliökilometriä.
Kizugawa on kaupunkina suhteellisen uusi: se perustettiin vuonna 2007 yhdistämällä toisiinsa Kamon, Kizun ja Yamashiron maaseutukaupungit. Kizujoki on jo 200-luvulta alkaen ollut merkittävä liikennereitti, joka yhdisti toisiinsa Yamaton alueen ja Seton sisämeren sekä toisaalta Naran ja Kioton kaupunkiseudut. Vuonna 740 keisari Shōmu perusti alueelle maan uuden pääkaupungin, Kuni-kyōn, joka jäi kuitenkin hyvin lyhytikäiseksi. Historiallisesti Kizugawan seutu on tunnettu maataloustuotteistaan, kuten bambunversoista ja Ujicha-teestä. Siellä viljellään myös esimerkiksi riisiä, siitakesieniä ja kakeja. 1980-luvulla silloisesta Kizun maaseutukaupungista tehtiin osa Kansain tiedekaupunkia, ja se on sittemmin kasvanut nopeasti Kioton, Naran ja Osakan lähiönä.
Kizugawan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat useat historialliset temppelit. Muun muassa Jōruri-jin päähalli ja pagodi, Kaijūsen-jin pagodi sekä Kaniman-jin päähallissa säilytettävä Shaka-nyorain patsas on nimitetty kansallisaarteiksi. Eräs merkittävä temppeli on Muromachi-kaudella rakennettu Gansen-ji. Kaupungissa on eniten valtion suojelemia kulttuurikohteita Kioton prefektuurissa Kioton kaupungin jälkeen. Kizugawaa palvelevat JR Nishi-Nihonin Kansai-päälinja, Katamachi-linja ja Nara-linja sekä Kintetsu-rautateiden Kioto-linja.
Pekka Ihalainen

Pekka Ihalainen (, 23. syyskuuta 1913 Uusi-Ihalaisi, Tuutari – 4. toukokuuta 1976 Petroskoi) oli inkeriläissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko ja historioitsija.
Ihalainen syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui Leningradin opettajaopistosta ja työskenteli vuodesta 1931 lähtien opettajana ja rehtorina Neuvosto-Karjalassa. Ihalainen toimi Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan nuorisoliiton keskuskomitean sihteerinä vuosina 1940–1944. Hän opiskeli Neuvostoliiton ulkoministeriön diplomaattikorkeakoulussa Moskovassa vuosina 1944–1946, työskenteli ulkoministeriön avustajana ja palasi sitten Karjalaan. Ihalainen toimi Karjalais-suomalaisen SNT:n korkeimman neuvoston puhemiehistön sihteerinä vuosina 1946–1951 ja KSSNT:n opetusministerinä vuosina 1951–1954.
Ihalainen opiskeli NKP:n keskuskomitean yhteiskuntatieteiden akatemiassa vuosina 1948–1949. Hän opetti historiaa kirjastonhoitajaopistossa vuosina 1955–1956 ja toimi vuodesta 1956 lähtien dosenttina ja historian laitoksen johtajana Karjalan pedagogisessa instituutissa. Vuosina 1960–1975 Ihalainen oli instituutin rehtorina. Hänen tutkimusaiheensa liittyvät Suomen ja Neuvostoliiton suhteisiin.
Heinrich Wilhelm Ernst

Heinrich Wilhelm Ernst (6. toukokuuta 1814 Brno – 8. lokakuuta 1865 Nizza) oli määriläinen viulisti ja säveltäjä.
Ernst esiintyi ensimmäisen kerran 9-vuotiaana. 11-vuotiaana hän tuli hyväksytyksi Wienin konservatorioon, jossa hänelle opetti viulunsoittoa Joseph Böhm ja sävellystä Ignaz von Seyfried. Niccolò Paganinin konserttiesiintymiset Wienissä vuonna 1828 tekivät Ernstiin vahvan vaikutuksen. Pariisissa hän teki virallisen debyyttinsä vuonna 1831. Hän päätti kuitenkin jatkaa opiskelua vielä seuraavien kolmen vuoden ajan ja alkoi tämän jälkeen vakiinnuttaa asemaansa Euroopan eturivin viulistina. Joseph Joachim piti häntä suurimpana viulistina koskaan. 
Erään merkittävän konserttiesiintymisen Ernst teki vuonna 1837 Marseillessa soittaessaan Paganinin kanssa. Vuonna 1843 hän teki erinomaisen vastaanoton saavuttaneen ensiesiintymisensä Lontoossa. Tämän jälkeen hän jatkoi kiertue-elämää Euroopassa ja Venäjällä. Vuonna 1855 Ernst asettui Lontooseen, jossa esiintyi säännöllisesti, kunnes hän 1860-luvun alkupuolella terveysongelmien johdosta joutui luopumaan konsertoinnista. Ernst myös teki suosittuja viulusävellyksiä; hänen teostensa joukossa ovat "Élégie" (op. 10, 1840), "Fantasie brillante" (op. 11, 1839) ja "Concerto pathétique" (1850).
Wagon Train

Wagon Train on yhdysvaltalainen televisiosarja, joka kertoo vankkurikaravaanin matkasta sisällissodan jälkeisessä Yhdysvalloissa Missourista Kaliforniaan.
Sarjaa esitettiin Yhdysvalloissa ensin NBC:n verkossa vuosina 1957–1962 ja vuosina 1962–1965 ABC:n verkossa. Sarjan päähenkilöinä olivat karavaanin johtaja Charlie Woosterin roolissa Frank McGrath, jonka korvasi hänen kuolemansa jälkeen John McIntire sekä tiedustelija Flint McCulloghin roolissa Robert Horton, jonka korvasi myöhemmin Scott Miller ja Robert Fuller.
Sarja pohjautuu löyhästi John Fordin vuonna 1950 ensi-iltansa saaneeseen elokuvaan "Wagon Master – aavikon sankari".
Sarjassa esiintyi vierailevina tähtinä useita tunnettuja näyttelijöitä, kuten esimerkiksi Leonard Nimoy, Bette Davis, Lee Marvin ja Yhdysvaltain tuleva presidentti Ronald Reagan.
Johan Pasch

Johan Pasch (12. maaliskuuta 1706 Tukholma – 16. tammikuuta 1769 Tukholma) oli ruotsalainen taidemaalari, ranskalaisen rokokoomaalauksen lanseeraaja Ruotsissa ja maansa tuon ajan huomattavin koristemaalari. Hänen koristemaalauksiaan sijaitsee esimerkiksi Tukholman linnassa sekä Kiinalaisessa paviljongissa Hagan puistossa. Pasch pääsi hovimaalariksi 1748 ja intendentiksi vuosikymmen myöhemmin. Paschin päätyö on Tukholman linnan kappelissa olevan Taravalin aloittaman kattomaalauksen loppuunsaattaminen. Ollessaan mukana koko valtakunnan tärkeimmän silloisen taide- ja rakennustyön Tukholman linnan sisustamisessa Pasch päätyi opettamaan Mikael Toppeliusta.
Ludvig Meinander

Ludvig Meinander (2. lokakuuta 1844 Helsinki – 12. heinäkuuta 1903 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Ludvig Meinanderin vanhemmat olivat ylikomissaari, valtioneuvos Jakob Meinander ja Henriette Katarina Solitander ja puoliso vuodesta 1876 Natalia Sofia Nordmann. Meinander tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1857 ja määrättiin sieltä 1864 valmistuttuaan luutnanttina palvelukseen Ivangorodin jalkaväkirykmenttiin Inkerinmaalle. Alikapteeniksi hänet ylennettiin 1866. Seuraavana vuonna hän tuli oppilaaksi Nikolain insinööriakatemiaan Pietariin ja hänet siirrettiin armeijan sapöörijoukkoihin. Meinander valmistui kurssinsa priimuksena ja hänet siirrettiin armeijan sotilasinsinöörikuntaan ja komennettiin palvelukseen Kronstadtiin 1870. Kapteeniksi hän yleni 1873. Kronstadtissa Meinander osallistui useiden julkisten rakennusten suunnitteluun ja rakentamiseen.
Vuonna 1880 Meinander siirrettiin Haminan kadettikoulun luokantarkastajan apulaiseksi ja linnoitusopin opettajaksi. Everstiluutnantiksi hänet ylennettiin seuraavana vuonna, Venäjän sotilasopetuslaitosten ylihallinnon upseerikuntaan hänet siirrettiin 1883. Meinander ylennettiin everstiksi 1884. Hän opetti toimensa ohella 1880-luvulla kadettikoulussa myös venäjää, geometriaa, tykistöoppia ja matematiikkaa ja toimi sotilasuransa viimeiset kymmenen vuotta kadettikoulun kirjastonhoitajana. Reserviin hän siirtyi kenraalimajurina vuonna 1899. Meinander toimi 1883–1888 Haminan kaupunginhallituksen jäsenenä ja puheenjohtajana 1885–1886, oli kaupungin rahatoimikamarin puheenjohtaja 1891–1898 ja vaikutti muun muassa Haminan sataman ruoppaus- ja laajennustöiden onnistumiseen.
Nicolaus Petrus Meinander

Nicolaus Petrus Meinander (28. joulukuuta 1833 Mikkelin pitäjä – 5. marraskuuta 1901 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.
Meinanderin vanhemmat olivat majuri Adolf Wilhelm Meinander ja Anna Gustava Hultin ja puoliso vuodesta 1879 Clotilda Ottilia Carolina af Meinander, kenraali Otto Anders af Meinanderin tytär. Nicolaus Petrus Meinander tuli oppilaaksi Paavalin kadettikouluun Pietariin 1845. Sieltä vuonna 1855 valmistuttuaan hänet määrättiin vänrikkinä palvelukseen 6. tykistöprikaatiin. Krimin sotaan Meinander osallistui Pietarin alueen puolustuksessa. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1857 ja komennettiin 1. krenatööritykistöprikaatiin. Luutnantiksi Meinander yleni 1859, jolloin hänet myös siirrettiin 17. kenttätykistöprikaatiin. Sieltä hän sai vuonna 1860 siirron 14. kenttätykistöprikaatiin ja vuonna 1863 Kronstadtin linnoitustykistöön. Alikapteeniksi hänet ylennettiin 1867, kapteeniksi 1868 ja everstiluutnantiksi 1873, jolloin hänet komennettiin 14. kenttätykistöprikaatin patterin päälliköksi. Prikaatissaan Meinander osallistui Turkin sotaan 1877–1878 ja yleni sodan aikana 1877 everstiksi. Sodan jälkeen hän jatkoi palvelusta prikaatissa vuoteen 1890, jolloin hänet määrättiin kenraalimajuriksi ylennettynä 27. tykistöprikaatin komentajaksi. Eron sotapalveluksesta hän sai vuonna 1893 kenraaliluutnanttina.
Colin Blackwell

Colin Blackwell (s. 28. maaliskuuta 1993 North Andover, Massachusetts) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hän edustaa NHL-seura Chicago Blackhawksia. San Jose Sharks varasi Blackwellin vuoden 2011 varaustilaisuuden seitsemännellä kierroksella, mutta hän teki vapaana agenttina kaksivuotisen sopimuksen Nashville Predatorsin kanssa heinäkuussa 2018. Blackwell on pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja laukoo oikealta. Blackwell pelasi ensimmäiset NHL-ottelunsa kaudella 2018–2019. Blackwell on pelannut 28. maaliskuuta 2020 mennessä 33 NHL-runkosarjaottelua, joissa on tehnyt kolme maalia ja seitsemän syöttöä eli kymmenen tehopistettä. Kaudella 2020–2021 hän edusti New York Rangersia. 
Heinäkuussa 2024 Blackwell teki vapaana agenttina Dallas Starsin kanssa vuoden mittaisen ja 775 000 dollarin arvoisen sopimuksen.
Otto Anders af Meinander

Otto Anders af Meinander (24. kesäkuuta 1798 Haukivuori – 29. lokakuuta 1865 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.
Meinanderin vanhemmat olivat majuri Johan Wilhelm Meinander ja Anna Lovisa Tigerstedt ja puolisot vuodesta 1826 Anna Renata Calonius (k. 1827), vuodesta 1829 Sofia Wilhelmina Charlotta Fredenskjöld (k. 1829) ja vuodesta 1837 kreivitär Julia Constantia Teofila Belzig von Kreutz. Meinander opiskeli 1812–1817 Haapaniemen sotakoulussa. Hänet ylennettiin koulun jälkeen vuonna 1817 vänrikiksi ja määrättiin palvelukseen H.M. Itävallan Keisari Franz I:n krenatöörirykmenttiin. Aliluutnantiksi hän yleni 1819 ja luutnantiksi 1820. Hänet siirrettiin Henkivartioväen Semenovskojen rykmenttiin 1821 ja komennettiin luokantarkastajan apulaiseksi Henkivartioväen junkkarikouluun Pietariin 1824. Alikapteeniksi Meinander ylennettiin 1826, kapteeniksi 1829 ja everstiluutnantiksi 1830.
Meinander osallistui marraskuun kansannousun kukistamiseen 1830–1831 ja sai ansioistaan perintötilan Varsovan kuvernementissa. Everstiksi hänet ylennettiin 1832 ja määrättiin 20. jääkärirykmentin komentajaksi. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin Nižni Novgorodin jalkaväkirykmentin komentajaksi. Vuonna 1840 Meinander ylennettiin kenraalimajuriksi ja vuonna 1841 hänet määrättiin sotilaspiirien yhteisen 2. opetusprikaatin komentajaksi. Hänet nimitettiin Paavalin kadettikoulun johtajaksi Pietariin vuonna 1851 ja ylennettiin vuoden lopulla kenraaliluutnantiksi. Vuonna 1861 hänestä tuli Venäjän sotilasopetuslaitosten konseljin jäsen. Meinanderille oli myönnetty aatelisarvo maaliskuussa 1854, mutta vasta hänen poikansa Nikolai haki introduktiota Suomen ritarihuoneeseen, jonne af Meinander -suku merkittiin helmikuussa 1881 aatelissukuna numero 255.
Pedro Pablo Abarca de Bolea Aranda

Pedro Pablo Abarca de Bolea Aranda (1718–1799) oli Arandan kreivi, valistusaatteista innoitusta saanut espanjalainen valtiomies, Kaarle III:n tavoitteiden edistäjä. Hän toteutti ollessaan 1766–1773 Kastilian neuvoston presidenttinä (merkitsee samaa kuin maansa Espanjan pääministerinä) useita uudistuksia kuten jesuiittojen häätämisen Espanjasta 1767. Uudelleen hän oli pääministerinä 1792–1793 ja välillä lähettiläänä Pariisissa.
Cesar Alexander Efraim Melan

Cesar Alexander Efraim Melan (20. helmikuuta 1820 Myyrmäki Helsingin pitäjä – 1880 Hatsina Pietarin kuvernementti) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri, joka toimi kadettikoulujen matematiikan opettajana.
Melanin vanhemmat olivat kapteeni Gabriel Melan ja Anna Charlotta Nyberg ja puoliso vuodesta 1854 Barbara Auguste Mathilde von Paykull. Kontra-amiraali Gustaf August Wilhelm Melan oli hänen veljensä. Cesar Alexander Efraim Melan tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1833 ja määrättiin sieltä 1839 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen 2. tykistöprikaatiin. Hänet siirrettiin 1. tykistöprikaatiin vuonna 1841 ja ylennettiin aliluutnantiksi vuonna 1845. Melan komennettiin vuonna 1847 palvelukseen Pietariin Aatelisrykmenttiin, missä hän yleni luutnantiksi vuonna 1848. Samana vuonna hänet siirrettiin matematiikan kertaajaksi Haminan kadettikouluun ja nimitettiin koulun matematiikan opettajaksi vuonna 1852. Alikapteeniksi hänet ylennettiin 1851 ja kapteeniksi 1852. Vuonna 1856 Melan siirrettiin matematiikan opettajaksi Paavalin kadettikouluun Pietariin. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1862 ja everstiksi 1872, eron tehtävästään ja sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina vuonna 1879.
Panku

Panku tai Pangu on kiinalaisessa mytologiassa jättiläismäinen alkuolento, jonka ruumiista maailma muodostui. Aikojen alussa vallitsi pimeys. Maailma oli jättiläismäinen muna, jonka sisällä oli kaaos.
Munan sisällä uinui alkujättiläinen Panku. Lopulta hän heräsi unestaan ja rikkoi munankuoren kirveellä. Munan kevyempi sisus kohosi ylös, ja siitä muodostui taivas. Raskaampi aines vajosi alas. Siitä tuli maa. Panku pelkäsi kuitenkin, että nämä kaksi ainesta sekoittuisivat jälleen. Niinpä hän työnsi taivasta ylemmäksi päällään ja polki maata alemmaksi jaloillaan.
Tuhannen vuoden ajan Panku työnsä taivasta ja maata erilleen. Kun alkujättiläinen oli viimein tyytyväinen, hän kaatui maahan ja kuoli. Hänen hengityksensä muuttui tuuliksi ja pilviksi, hänen äänestään tuli ukkonen, vasemmasta silmästä aurinko ja oikeasta kuu. Pankun raajat muuttuivat vuoriksi, verisuonet teiksi ja poluiksi. Hänen lihastaan muodostuivat pellot, hiuksista tähdet, luista ja hampaista maankuoren kivilajit, hiestä sade ja kaste. Pankun kirpuista muodostuivat ihmisten esivanhemmat.
Malcolm Williamson

Malcolm Benjamin Graham Christopher Williamson AO CBE (21. marraskuuta 1931 Sydney – 2. maaliskuuta 2003 Cambridge) oli brittiläinen säveltäjä.
Williamson syntyi Sydneyssä anglikaanipapin poikana. Hän opiskeli sävellystä ja käyrätorvensoittoa Sydneyn musiikkikonservatoriossa. Hänen opettajiensa joukossa oli Eugene Goossens. Vuonna 1950 hän muutti Lontooseen, ja vuodesta 1953 hänen opettajinaan toimivat Elisabeth Lutyens ja Erwin Stein. Ensimmäisen suuren menestyksensä hän saavutti ensimmäisellä pianokonsertollaan, jonka kantaesitti Clive Lythgoe vuoden 1958 Cheltenhamin festivaalilla. Williamson oli noina aikoina tuottelias, sai monia tilauksia ja esitti usein omia teoksiaan sekä uruilla että pianolla. Benjamin Britten sekä Adrian Boult ystävystyivät hänen kanssaan ja tukivat hänen työtään. Williamsonin keskeisiin töihin 1950-luvulta kuuluu myös hänen ensimmäinen sinfoniansa, "Elevamini", jossa yhdistyvät monipuolisesti vaikutteet sarjallisuudesta, Igor Stravinskyn ja Olivier Messiaenin musiikista sekä brittiläisistä perinteistä. Kevyempää tyyliä ilmentävät pianokonsertot nro 1 ja 2 (1960). Kaikkiaan tuotantoon kuuluu seitsemän sinfoniaa ja seitsemän konserttoa.
Vuodelta 1963 on Williamsonin kolminäytöksinen ooppera "Our Man in Havana" Sidney Gilliatin librettoon Graham Greenen "Miehemme Havannassa" -romaanin pohjalta. 1970-luvun teosten joukossa on "Hammarskjöld Portrait" (1974) sopraanolle ja jousille. Teoksen kantaesitti Promsissa Elisabeth Söderström vuonna 1974.
Arthur Blissin kuoltua vuonna 1975 Williamson valittiin ensimmäisenä ei-brittinä Master of the Queen's Musicin asemaan, jossa hän toimi loppuelämänsä ajan. Williamson sävelsi useita teoksia hovikäyttöön; näihin kuuluivat "Mass of Christ the King" (1978) ja "Lament in Memory of Lord Mountbatten of Burma" (1980). Viimeisten noin kahdenkymmenen elinvuotensa aikana Williamson oli vähemmän tuottelias hovimusiikin säveltäjänä, vaikkei koskaan täysin menettänyt kiinnostustaan aiheeseen. Hän kärsi lopulta aivoverenkiertohäiriöistä, joiden takia päätyi pyörätuoliin. Hän vietti viimeiset elinkuukautensa sairaalassa. Hänen raportoitiin laajalti kärsineen myös alkoholiongelmasta.
Williamson oli vuodesta 1960 1970-luvulle naimisissa yhdysvaltalaisen Dolores "Dolly" Danielin kanssa. Pariskunnalle syntyi poika ja kaksi tytärtä. Williamson oli vuodesta 1952 katolilainen. Hänellä oli biseksuaalinen suhde-elämä.
Florian Silbereisen

Florian Bernd Silbereisen (s. 4. elokuuta 1981 Tiefenbach, Baijeri) on saksalainen kevyen musiikin laulaja, näyttelijä ja televisiojuontaja.
Ura.
Silbereisen soitti lapsuudessaan harmonikkaa ja esiintyi jo kymmenvuotiaana televisio-ohjelmassa "Musikantenstadl". Läpimurtonsa televisioesiintyjänä hän teki 1990-luvun lopussa. Helmikuussa 2004 Silbereisen aloitti uransa "Feste der Volksmusik" -ohjelman juontajana. Hän seurasi Carmen Nebeliä.
Vuonna 2015 Silbereisen perusti Jan Smitin ja Christoff De Bollen kanssa pop-trion Klubbb3, jonka esikoisalbumi "Vorsicht unzensiert!" myi kohtalaisen hyvin saksankielisellä alueella ja Benelux-maissa.
Silbereisen on näytellyt vuodesta 2019 kapteeni Pargeria ZDF-televisiokanavan monikymmenvuotisessa romanttisessa draamasarjassa "Das Traumschiff".
Kuortane Games

Kuortane Games (tunnetaan myös nimellä Kuortaneen juhannuskisat) on Kuortaneella vuosittain järjestettävä yleisurheilutapahtuma. Se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1921. Tapahtuman järjestämisestä vastaavat Kuortaneen Kunto, Kuortaneen kunta ja Kuortaneen urheiluopisto.
Tapahtuma kuului vuodesta 1991 Suomessa järjestettyyn Eliittikisat-sarjaan (pois lukien vuosi 2001, jolloin Kuortaneella käytiin Proffice Nordic Challenge -sarjan osakilpailu), jonka korvasi vuonna 2018 Yleisurheilun GP-kisat. Vuodesta 2019 lähtien Kuortane Games ei ole kuulunut mihinkään kotimaiseen kilpailusarjaan.
Kuortane Games kuuluu yleisurheilun Euroopan osakilpailujen pronssisarjaan.