tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aromanialaiset

Aromanialaiset eli aromuunit ovat valakkeihin lukeutuva etninen ryhmä, joka asuu Etelä-Balkanilla Pohjois-Kreikassa, Pohjois-Makedoniassa, Albaniassa, Kreikassa ja Bulgariassa. Suurin määrä aromanialaisia asuu Kreikassa ja toiseksi suurin joukko Albaniassa.
Aromanialaisten alkuperästä ei olla yhtä mieltä, mutta yksi teoria olettaa heidän olevan Balkanin alueelle jääneiden roomalaisten sotilaiden jälkeläisiä. Aromanialaiset ovat olleet tärkeissä asemissa niissä maissa, joissa he asuvat. Esimerkkeinä voidaan mainita patriarkka Athenagoras I ja Pitu Guli (makedonialainen nationalisti). 
Kreikassa asuvat aromanialaiset kutsuvat itseään joskus latinaa puhuviksi kreikkalaisiksi. Tämä johtuu Kreikan hallituksen kannasta, jonka mukaan aromanialaiset eivät ole etninen vähemmistö vaan kreikkalainen kielivähemmistö. Aromanialaisten tarkasta määrästä Kreikassa ei siksi ole tarkkaa tietoa, mutta arviot liikkuvat 40 000:n ja 200 000:n välillä. Suurin osa Kreikan aromanialaisista asuu Keski- ja Pohjois-Kreikassa.
Albaniassa asuu eri arvioiden mukaan 100 000 tai 200 000 aromanialaista. Albaniassa aromanialaiset tunnustetaan kulttuuriseksi vähemmistöksi. Albanian aromanialaiset ovat perinteisesti olleet merkittävissä valtion viroissa, yhtenä esimerkkinä mainittakoon entinen Albanian pääministeri Fatos Nano.
Pohjois-Makedoniassa asuu virallisten tietojen mukaan 9 695 aromanialaista, mutta arviot heidän määrästään nousevat jopa 100 000:een. Pohjois-Makedoniassa aromanialaiset tunnustetaan etniseksi vähemmistöksi. Tämän takia aromanialaiset ovat edustettuina parlamentissa ja kouluissa järjestetään aromaniankielistä opetusta.
Bulgariassa asuvat 5 324 aromanialaista asuvat lähinnä Sofian eteläpuolella olevalla Pirinin alueella. Bulgariassa on myös suuri romanialainen vähemmistö, joten erottelu aromanialaisisten ja romanialaisten välillä on melko vaikeaa.
Romanian yhteyteen tuli aromanialaisia, kun Dobrogea liitettiin Romaniaan vuonna 1925 ja alueelle haluttiin saada romanialaisten sukuista väestöä bulgarialaisten lähdettyä sieltä. Tämä johti Bulgarian aromanialaisten massamuuttoihin alueelle. Alueen nykyisestä väestöstä noin 25 prosenttia on aromanialaisia. Koko Romaniassa asuu 50 000–100 000 aromanialaista. Romaniassa aromanialaisia ei ole tunnustettu vähemmistöksi, mutta paineet tähän kasvavat.
Global Pension Plan

 
Global Pension Plan (lyhennettynä GPP) oli eläkevakuutus- ja verkostomarkkinointisivusto, joka on tuomittu pyramidihuijaukseksi. Se toimi vuosina 2006−2008. Sivusto keräsi itselleen 40 euron maksun, jolla sai lupauksen jopa 55 000 euron tuotosta. Lisäksi verkostoon värvättävästä uudesta jäsenestä sai 2 000 euron palkkion. Verkkosivut lopettivat toimintansa 9. huhtikuuta 2008. 
Verkosto antoi ymmärtää olevansa jonkinlainen vakuutus, jonka rahojen ilmoitettiin olevan epämääräisesti jonkinlaiselta vakuutusyhtiöltä. Sijoittaja saattoi tarkastella omia sijoituksiaan verkkopalvelun kautta omilla käyttäjätunnuksilla. Pyramidiin on saattanut sijoittaa rahojaan jopa 10 000 suomalaista.
Rikostutkinta.
Keskusrikospoliisi on tutkinut verkostoa keväästä 2008 alkaen törkeinä petoksina ja rahankeräysrikoksina. Rikostutkimuksen mukaan jopa kymmeniä tuhansia henkilöä on huijattu. Sijoitukset olivat tyypillisesti muutamia kymmeniä euroja, mutta jotkut sijoitukset ylsivät tuhanteen euroon. Poliisin tietojen mukaan kukaan sijoittaneista ei saanut rahojaan takaisin. Sivusto keräsi vähintään satoja tuhansia euroja.
Alustavan epäilyksen mukaan sivuston pyörittäjät toimivat ulkomailta käsin, mutta kaikki epäillyt ovat suomalaisia. Verkostoon osallistuneilta vaadittiin tilinumeron lisäksi kotiosoitetta sekä kopiota passin kuvasivusta henkilötunnuksineen.
Turun keskusrikospoliisin tekemissä kotietsinnöissä löydettiin tavaroita ja asiakirjoja, jotka viittasivat uusiin huijauksiin. Rahojen jäljittäminen on työlästä, sillä ne kulkivat ulkomaalaisille tileille. Yhden suomalaishenkilön tilin kautta kiersi ulkomaille rahaa 269 000 euron arvosta. 
Poliisi on kuulustellut kymmenkuntaa johtohenkilöä. Rahat on siirretty pitkällisen prosessin seurauksena veroparatiisiyhtiöihin ja ulkomaalaisille pankkitileille. Toiminnassa on ollut mukana joitakin samoja nimiä kuin Wincapita-verkostohuijauksessa, niin tekijöinä kuin uhreinakin. Rikostutkijan laskennan mukaan rahojen takaisinmaksu luvattuine tuottoineen olisi vaatinut kahdeksan miljardia euroa.
Tuomio.
Ensin käräjäoikeus vapautti syytetyt rikosepäilyistä, mutta myöhemmin hovioikeus tuomitsi päätekijän 1 vuodeksi ja 10 kuukaudeksi ehdolliseen vankeuteen törkeästä petoksesta ja rahankeräysrikoksesta. Lisäksi hän joutui korvaamaan 56 000 euron rikoshyödyn.
Nikomedes III

Nikomedes III Euergetes oli Bithynian kuningas noin vuosina 127 eaa. – 94 eaa. Hänen isänsä oli Nikomedes II. Anteliaisuudestaan kreikkalaisia kaupunkeja kohtaan hän sai lisänimen "Euergetes". 
Nikomedes yritti yhdessä Pontoksen kuninkaan Mithridates VI:n kanssa vallata Paflagonian ja kaapata vallan Kappadokiassa naimalla leskikuningatar Laodiken, mutta roomalaiset estivät hänen aikeensa.
Margaret Drabble

Margaret Drabble (s. 5. kesäkuuta 1939 Sheffield, Yorkshire Britannia) on englantilainen kirjailija, elämäkerrankirjoittaja ja kriitikko.
Elämänvaiheet.
Drabble syntyi asianajaja, kirjailija John F. Drabblen ja opettaja Kathleen Marie Drabblen, o.s. Bloor, perheeseen toisena tyttärenä. Hän kävi Yorkissa sisäoppilaitoksen, jossa hänen äitinsä oli opettajana, ja sai merkittävän stipendin Cambridgen Newnham Collegeen. Hän opiskeli englantia menestyksellisesti ja tuli palkituksi.
Hän liittyi Royal Shakespeare Companyyn Stratford-upon-Avonissa 1960, mutta ryhtyi pian päätoimiseksi kirjailijaksi. Ensimmäinen romaani "A Summer Bird Cage" ilmestyi 1963. 
Drabble oli naimisissa näyttelijä Clive Swiftin kanssa 1960–1975. Heillä on kolme lasta.1982 hän avioitui kirjailija, elämäkerturi Michael Holroydin kanssa. He asuvat Lontoossa ja Somersetissa. Hänen vanhempi sisarensa on kirjailija, kriitikko A. S. Byatt.
Drabble palkittiin CBE:lla 1980 ja DBE:lla 2008, ja Cambridgen yliopisto myönsi hänelle kirjallisuuden kunniatohtorin arvon 2006.
Hän sanoo olevansa Amerikan-vastainen: "Amerikan-vastaisuuteni on lähes hillitöntä; se on kuin tauti. Se nousee kurkkuun kuin närästys."
Tuotantoa.
Drabble on kirjoittanut 17 romaania. Hänen kolmas romaaninsa "The Millstone" (1965) toi hänelle John Llewellyn Rhys -muistopalkinnon 1966 ja "Jerusalem the Golden" James Tait Black -muistopalkinnon 1967. Usein hän kuvaa naisia, jotka kamppailevat toivottomalta tuntuvassa tilanteessa
Romaanien lisäksi Drabble on kirjoittanut käsikirjoituksia, näytelmiä ja novelleja sekä myös tietokirjallisuutta, kuten "A Writer's Britain: Landscape and Literature" ja Arnold Bennettin ja Angus Wilsonin elämäkerrat. Kriitikkona hän on kirjoittanut tutkielmat William Wordsworthista ja Thomas Hardysta.
Drabble toimii ajoittain myös toimittajana. 5. elokuuta 2003 hän kirjoitti "The Daily Telegraph" -lehdessä, että “Inhoan Amerikkaa ja sitä miten se on kohdellut muuta maailmaa. On olemassa toinenkin Amerikka. Eläköön toinen Amerikka ja kuolkoon tämä pian.”
Nikolai Voznesenski

Nikolai Aleksejevitš Voznesenski (, 1903–1950) oli neuvostoliittolainen taloustieteilijä, joka johti valtion talouden suunnittelutoimistoa Gosplania suuren isänmaallisen sodan aikana. Voznesenski nimitettiin varapääministeriksi 38-vuotiaana toukokuussa 1940.
Voznesenski opiskeli ja opetti taloustiedettä 1920-luvulla ja hänestä tuli 1934 maan taloutta valvovan komitean jäsen ja edelleen 1938 Gosplanin johtaja. Hän oli sodan alussa suunnittelemassa maan teollisuustuotannon siirtämisen itään Saksan hyökkäyksen tieltä. Hänen teoksensa "The Economy of the USSR during World War" on hänen muistelmansa sotavuosista.. Jo vuonna 1943 Neuvostoliitossa aloitettiin Saksan tuolloin miehittämien alueiden jälleenrakennuksen suunnittelu. Erityisesti Vosnesenskin vastuulla oli Leningradin alueen talous. Vuodesta 1947 hän oli politbyroon jäsen.
Voznesenski joutui kuitenkin epäsuosioon, koska hän oli Andrei Ždanovin läheinen liittolainen. Hänet tuomittiin Leningradin jutussa maanpetoksesta ja tuomittiin kuolemaan. Hänet teloitettiin vuonna 1950 ja Stalin julisti hänen teoksensa marxilaisuuden vastaiseksi.
Karl Fager

Karl Georg Fager (entinen nimi Carl Fager; 3. kesäkuuta 1883 Helsinki – 30. kesäkuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen teatteri- ja elokuvalavastaja. 
Fager oli kulissimaalari Arkadia-teatterissa 1900–1902.
Fagerin ura elokuvan parissa alkoi vuonna 1907 "Salaviinanpolttajat"-elokuvasta, joka oli ensimmäinen suomalainen näytelmäelokuva. Hän toimi siinä sekä lavastajana että järjestäjänä. Fager ohjasi myös vuonna 1923 elokuvan "Rautakylän vanha parooni", ja toimi 1920-luvulla sivuosien näyttelijänä muutamissa elokuvissa. 
Fager toimi Suomen Kansallisteatterin vakinaisena lavastajana lähes 50 vuotta 1908–1954 ja sen jälkeen vielä vierailijana. Hän perusti vuonna 1919 yhdessä Erkki Karun, Teuvo Puron, Martti Tuukan ja Ilmari Matssonin kanssa Suomen Filmikuvaamo Oy:n. Yhtiön nimeksi tuli vuonna 1921 Suomi-Filmi Oy. Suomi-Filmin päälavastaja hän oli aina kuolemaansa saakka. Hän lavasti noin 90 elokuvaa.
Fager sai vuonna 1950 Pro Finlandia -mitalin. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Nikomedes IV

Nikomedes IV Euergetes oli Bithynian kuningas noin vuosina 94 eaa. – 74 eaa. Hänen isänsä oli Nikomedes III. Pontoksen kuningas Mithridates VI suosi Nikomedeen veljeä Sokratesta ja syrjäytti Nikomedeen noin vuonna 92 eaa. Roomalaiset Manius Aquilliuksen johdolla palauttivat Nikomedeen valtakuntaansa muutama vuosi tämän jälkeen. Roomalaiset vaativat Nikomedeeltä tästä korvauksia ja pakottivat tämän hyökkäämään Pontokseen. Bithynia ajautui näin mukaan Rooman ja Pontoksen väliseen sotaan. Mithridates valtasi sodan aikana koko Vähän-Aasian länsiosat. Nikomedes vietti sodan maanpaossa Roomassa. Sulla palautti Nikomedeen jälleen valtaistuimelleen vuonna 85 eaa. Bithyniasta tuli nyt Rooman liittolainen, tosiasiassa sen vasalli.
Julius Caesar vieraili Nikomedeen luona vuonna 81 eaa. pyytämässä apua Mytilenen piiritykseen. Kerrotaan, että Nikomedeellä olisi ollut suhde Caesarin kanssa. 
Nikomedeellä ei ollut lapsia, ja hän testamenttasi Bithynian Rooman valtakunnalle.
Oss

Oss on noin 90 000 (2016) asukkaan kaupunki Alankomaiden eteläosissa Pohjois-Brabantin provinssissa. 
Ensimmäisen kerran Oss on mainittu paavi Aleksanteri II:n kirjeessä 6. helmikuuta 1069. Se sai kaupunkioikeudet vuonna 1399. Nykyisin Ossissa on useita kemian ja lääketeollisuuden tehtaita.
Matti Lilja

 
Matti Lilja (6. maaliskuuta 1903 Tampere – 30. tammikuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Plamen Markov

Plamen Markov (s. 11. syyskuuta 1957) on bulgarialainen jalkapallovalmentaja ja uransa päättänyt pelaaja.
Ura pelaajana.
Markov aloitti uransa TsSKA Sofiassa 1975. Hän edusti joukkuetta läpi menestyksekkään 1970- ja 1980-lukujen taitteen. Bulgarian menestyksen lisäksi TsSKA Sofia eteni 1981–1982 Euroopan Cupissa välieriin, joissa se hävisi FC Bayern Münchenille yhteismaalein 4–7. Markov jätti TsSKA:n 1985 ja jatkoi uraa Ranskassa FC Metzin joukkueessa, jossa hän voitti 1986 Coupe d'étén. Markov päätti peliuransa Grenoble Footissa 1989.
Bulgarian maajoukkueessa Markov pelasi 24 A-maaottelua ja teki niissä 7 maalia. Hän oli mukana MM-kisoissa 1986, kun Bulgaria jäi alkulohkonsa kolmanneksi.
Ansiot pelaajana
Ura valmentajana.
Markov aloitti valmennusuran pelaaja-valmentajana Grenoble Footissa 1987. Hän siirtyi 1989 Bulgariaan Gardafon Gabrowon päävalmentajaksi. Hän kokeili 1995 siipiään TsSKA Sofian valmentajana mutta sai potkut kehnosti alkaneen kauden vuoksi. 
Epäonnistuneen TsSKA-pestin jälkeen Markov valmensi Gardovoa ja PFC Vidima-Rakovski Sevlievoa ja siirtyi sitten epäonnistuneiden MM-karsintojen 2002 jälkeen Stoitšo Mladenovin tilalle Bulgarian maajoukkuevalmentajaksi. 
Bulgaria voitti Markovin johdolla EM-karsintalohkonsa ja Kroatia tuli toiseksi. Karsinnoissa Bulgaria hävisi vain yhden ottelun, senkin karsintojen viimeisellä kierroksella Kroatialle vieraissa 1–0. Itse lopputurnaus meni kuitenkin täysin penkin alle. Ruotsi tyrmäsi Bulgarian avausottelussa 5–0. Myös ottelut Tanskaa ja Italiaa vastaan päättyivät tappioon. Tuloksena oli siis kolme tappiota ja maaleja yhdeksän päästettyä ja vain yksi tehty. Markov sai kisojen jälkeen lähteä, ja tilalle tuli entinen huippupelaaja Hristo Stoitškov.
Kisojen jälkeen Markov jatkoi uraa 2005 Vidima-Rakovski Sevlievossa. Kaudeksi 2006–2007 hän siirtyi TsSKA Sofian päävalmentajaksi mutta sai potkut kauden jälkeen, kun seura ei voittanut ainoatakaan pokaalia. Hän siirtyi kauden jälkeen marokkolaisen Wydad Casablancan valmentajaksi. Tehtävä päättyi tammikuussa 2008, ja Markov palasi Bulgarian maajoukkuevalmentajaksi.
Toinen kerta Bulgarian maajoukkuevalmentajana jäi kuitenkin lyhyeksi. Menestys MM2010-karsinnoissa ei ollut toivotunlaista, ja neljän ensimmäisen ottelun jälkeen koossa oli vain kolme tasapelipistettä. Markov sai potkut joulukuun alussa 2008.
Ansiot valmentajana
Otto Grotewohl

Otto Grotewohl (11. maaliskuuta 1894 Braunschweig, Saksa – 21. syyskuuta 1964 Itä-Berliini) oli saksalainen poliitikko ja Saksan demokraattisen tasavallan pääministeri (1949–1964).
Grotewohl liittyi Saksan sosialidemokraattiseen puolueeseen 1912 ja toimi kirjapainotyöntekijöiden ammattijärjestön tehtävissä. Hän oli Braunschweigin hallituksessa 1921–1924 ja valtiopäivien jäsenenä 1925–1933. Hitlerin valtaannousun jälkeen Grotewohl toimi jonkin aikaa maanalaisessa vastarintaliikkeessä, mutta joutui pidätetyksi ja keskitysleirille koko sodan ajaksi.
Toisen maailmansodan jälkeen 1945 Grotewohl julistautui Saksan sosiaalidemokraattien johtajaksi Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeillä, joiden sosiaalidemokraattiset järjestöt hän ohjasi yhdistymään pakolla – onnistumatta kuitenkaan Itä-Berliinissä – neuvostovyöhykkeillä toimiviin Wilhelm Pieckin johtamiin Saksan kommunistisiin järjestöihin 1946, jolloin syntyi Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue (SED), myöhemmin Saksan demokraattista tasavaltaa (Itä-Saksa) itsevaltaisesti hallinnut kommunistipuolue. Sen puheenjohtajina toimivat Wilhelm Pieck ja Otto Grotewohl vuoteen 1950.
Grotewohlista tuli Itä-Saksan pääministeri 1949. Puheessaan SED:n edustajakokoukselle vain muutama viikko neuvostojohtaja Josif Stalinin kuoleman jälkeen 1953 Grotewohl mainitsi epäkohdista Itä-Saksan järjestelmässä. Hän arvosteli laittomia vangitsemisia sekä vaati enemmän kansalaisoikeuksia ja poliittista keskustelun kehittämistä. Hän myös arvosteli oikeusministeri Hilde Benjaminin brutaalia toimintaa. Pian seurasi kuitenkin kansannousu Itä-Berliinissä – ja sen kommunistinen hallinto tukahdutti verisesti.
Grotewohlilla todettiin leukemia vuonna 1960. Vaikka olikin edelleen pääministerin toimessa, hän ei ollut poliittisesti aktiivinen enää vuoden 1961 jälkeen saadessaan lääketieteellistä hoitoa Neuvostoliitossa. Hän kuoli 1964. Muutamaa päivää hänen kuolemansa jälkeen Itä-Berliinin puolelle jäänyt Berliinin historiallinen hallintokatu Wilhelmstrasse nimettiin hänen mukaansa Otto-Gtrotewohl-Strasseksi. Vanha nimi palautettiin 1993.
Otto Grotewohl palkittiin itäsaksalaisella Karl Marxin kunniamerkillä 1952.
Fredrika Wetterhoff

Fredrika Sofia Wetterhoff (14. tammikuuta 1844 Helsinki – 14. huhtikuuta 1905 Hämeenlinna) oli suomalainen pedagogi, joka vuonna 1885 perusti nimeään kantavan ompelu- ja kudontakoulun, ”Työkoulun”, joka myöhemmin sai nimekseen Fredrika Wetterhoffin kotiteollisuusopettajaopisto ja liitettiin lopulta Hämeen ammattikorkeakouluun.
Fredrika Wetterhoff vietti lapsuutensa Inkalan kartanossa Hattulassa, jonne perheen isä, laamanni Georg Adolf Wetterhoff ja äiti Sofia Juliana Karolina Stjernvall veivät perheensä Krimin sodan aikana. Fredrika Wetterhoff toimi kotiopettajana Kuljun kartanossa, opiskeli suomen kielen ja kiinnostui kansakoulun perustamisesta Hattulaan. 1872 perhe muutti Hämeenlinnaan, mutta Fredrika Wetterhoff lähti Pariisiin opiskelemaan. Myöhemmin Tukholmassa opiskellessaan hän tutustui naisasianaisiin ja työväestön sivistysharrastuksiin ja sai herätteen ryhtyä kehittämään koulutusta kansannaisille. Tästä sai alkunsa idea käsityökoulusta, joka syntyi 1885. Wetterhoff testamenttasi omaisuutensa koululle. Fredrika Wetterhoff -säätiö toimii nykyisin itsenäisenä, ja sen tehtävänä on löytää kotiteollisuudelle uusia, nykyaikaan sopivia toimintamuotoja ja tuotteita.
Wetterhoffin sisaruksia olivat voimisteluopettaja Mathilda Asp, kirjailija Onni Wetterhoff ja toimittaja, kirjailija Karl Gustaf Wetterhoff.
Kosti Lahti

Kosti Harald Lahti (10. heinäkuuta 1899 Pori – 7. joulukuuta 1925 Tuusula) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Lahti kävi keskikoulun ja toimi sitten näyttelijänä muun muassa Joensuun teatterissa ja Kuopion teatterissa. Hän oli Suur-Karjala-lehden uutisosaston toimittajana 1921–1922 ja Savo-lehden toimittajana 1923–1925. Lahti osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten joukoissa ja Viron vapaussotaan Pohjan Pojat -rykmentin riveissä.
Lahti kirjoitti kaksi jännitysromaania "Tiukalle otti, mutta selvä tuli" ja "Kuoleman kurimosta takaisin elämään" ja lisäksi novelleja ja kertomuksia joita julkaistiin eri lehdissä. Viimeksi hän kirjoitti tulevaisuuden sotaa käsittelevän suuren rauhanromaanin, joka ei ole ilmestynyt.
Lahti kuoli 26-vuotiaana Syvänrannan sanomalehtimiesten lepokodissa Tuusulassa. Häneltä jäi puoliso ja kaksi lasta
Manius Aquillius (101 eaa.)

Manius Aquillius (k. 88 eaa.) oli roomalainen sotilas ja poliitikko. Aquillius oli vuoden 101 eaa. konsuli Mariuksen kanssa. Hänen isänsä oli vuoden 129 eaa. konsuli Manius Aquillius. 
Aquillius kukisti orjakapinan Sisiliassa. Häntä syytettiin kiristyksestä mutta Marius sai hänet vapautettua syytöksistä. Vuonna 89 eaa. oli Vähässä-Aasiassa jossa hän sai aikaiseksi sodan Rooman ja Pontoksen välillä palauttamalla Bithynian kuninkaan Nikomedes IV:n ja Kappadokian kuninkaan Ariobarzanes I:v valtaistuimilleen. Aquillius provosoi myös muilla tavoin Pontoksen kungasta Mithridates VI:ä. Seuranneessa ensimmäisessä Mithridateen sodassa Aquillius joutui alakynteen ja lopulta Mithridateen vangiksi vuonna 88 eaa. Mithridates antoi teloittaa Aquilliusken.
Ólafur Jóhannesson (jalkapallovalmentaja)

Ólafur Jóhannesson (s. 30. kesäkuuta 1957) on islantilainen jalkapallovalmentaja, puuseppä ja entinen pelaaja. Tammikuusta 2014 lähtien hän on toiminut islantilaisjoukkue Valurin päävalmentajana.
Ura.
Pitkän valmennusuransa Islannissa tehnyt Ólafur Jóhannesson on työskennellyt samanaikaisesti myös puuseppänä. Hänen valmennusuransa suurimmat menestyksen vuodet ajoittuvat 2000-luvulle, jolloin hän on luotsannut FH Hafnarfjörðurin kolmeen Islannin liiga- ja liigacup-mestaruuteen. Hän jätti FH:n lokakuussa 2007 ja siirtyi Islannin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi.
Ólafur valmensi Islantia lokakuulle 2011, jolloin hänet erotettiin ja korvattiin Lars Lagerbäck. Islannin EM-karsinnat 2012 kisoihin olivat menneet huonosti, ja joukkue oli saanut vain neljä pistettä karsinnoissa.
Tammikuussa 2012 Ólafur palasi Haukarin päävalmentajaksi. Tammikuussa 2014 Ólafurista tuli Islannin pääsarjassa pelaavan Valurin päävalmentaja.
Euroopan puolustusvirasto

Euroopan puolustusvirasto () on Euroopan unionin neuvoston alaisuudessa toimiva virasto, jonka tehtävänä on avustaa neuvostoa ja jäsenvaltioita niiden pyrkiessä parantamaan unionin puolustusvoimavaroja kriisinhallinnan alalla ja tukea sen yhteistä turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa.
Virasto sijaitsee Brysselissä ja sen palveluksessa oli 2014 noin 130 henkeä. Virasto perustettiin 12. heinäkuuta 2004 EU-maiden puolustusministereiden neuvoston kokouksessa.
Toimiala.
Viraston tehtävänä on
sekä ylipäätään toimia jäsenvaltioiden ja komission tukena niin kriisien hallinnassa, kuin unionin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan toteuttamisessa.
Hallinto.
Virastoa johtaa Unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja Josep Borrell ja sen pääjohtajana toimii vuodesta 2020 Jiří Šedivý. 
Yhteistyöosapuolia.
EDA:n toimintakentässä toimivat ja sen kanssa yhteistyössä ovat
Lisäksi virasto voi tehdä yhteistyötä muiden EU:n ulkopuolisten valtioiden, Naton ja muiden kansainvälisten järjestöjen kanssa.
Kappaleen merkki

Kappaleen merkki ¶ ( tai "paragraph sign") on typografinen symboli, jonka ulkoasu vaihtelee käytetystä kirjasintyypistä riippuen, mutta tyypillisesti se muistuttaa P-kirjaimen peilikuvaa, jossa on kaksinkertainen pystyviiva. Kaareva osa voi olla ontto tai umpinainen.
Kappaleen merkki syntyi osoittamaan tai korostamaan tekstikappaleiden välistä rajaa keskiaikaisissa käsikirjoituksissa, ja samankaltaisessa tarkoituksessa se voi nykyäänkin esiintyä monessa tekstinkäsittelyohjelmassa. Merkki sinänsä ei teknisessä mielessä vaikuta kappalerakenteeseen eikä tällaisessa käytössä edes tallennu tekstitiedostoon, mutta se näkyy kappaleen loppua osoittavana symbolina, jos ohjelman tulostumattomat merkit kytketään näkyviin. Ohjelman käyttöliittymässä kappaleen merkki voi myös edustaa tulostumattomia merkkejä yleisesti.
Kappaleen merkillä voi olla muitakin käyttötarkoituksia. Yhdysvalloissa sitä voidaan käyttää pykälämerkin (§) tavoin, ja esimerkiksi espanjankielisissä teksteissä sillä voidaan merkitä alaviitteiksi asettuvia huomautuksia.
Historia.
Kirjoitustaidon kehityshistorian varhaisvaiheissa ei ollut vakiintuneita käytäntöjä siitä, miten laajahkoja tekstejä jäsennetään suppeammiksi ajatuskokonaisuuksiksi. Tekstit kirjoitettiin yleensä yhtenäiseksi sanojen ja virkkeiden sarjaksi, jossa kirjurit saattoivat osoittaa ajatuksen tai näkökulman vaihtumista kukin omalla tyylillään (esimerkiksi ajatusviivan tapaan). 1100-luvulle tultaessa tekstikappaleiden väliin oli ruvettu merkitsemään usein koristeellinen C-kirjain (joka johtui latinan sanasta "caput" ’pää, pääjakso, kirjan luku’ tai "capitulum" ’pieni pää, kapiteeli, kirjan luku’). Siitä kehittyi kappaleen merkki kirjaimen koristelun muuntuessa pylväsmäiseksi jalaksi.
Koska koristeelliset merkit lisättiin keskiaikaisiin käsikirjoituksiin tavallisesti jälkikäteen, niille piti varsinaista tekstiä kirjoitettaessa varata ylimääräistä tilaa kappaleiden väliin. Jos lisämerkkejä ei loppujen lopuksi ehdittykään tehdä, kappaleita erottamaan jäi pelkkä tyhjä tila. Ajan myötä käytännöksi onkin vakiintunut, että kappaleen vaihtuminen osoitetaan erityisen merkin sijasta rivinvaihdolla, jonka jälkeen on joko täysin tyhjä rivi tai hieman tyhjää tilaa seuraavan kappaleen ensimmäisen rivin alussa.
Sãotoménhemppo

Sãotoménhemppo ("Neospiza concolor") on äärimmäisen uhanalainen varpuslintu, joka elää Guineanlahdella sijaitsevalla São Tomén saarella.
Laji on kooltaan noin 18 cm pitkä. Se on kauttaaltaan punaruskea; pää, siivet ja pyrstö ovat hieman muuta ruumista tummemmat. Vankka nokka on suurikokoinen ja harmaa. Sãotoménhemppoa muistuttava guineanlahdenhemppo ("Serinus rufobrunneus") on kooltaan selvästi pienempi.
Sãotoménhempon elinympäristöä ovat alankojen metsät. Laji viettää melko hiljaista eloa puiden latvuskerroksissa, mikä osaltaan selittää vähäiset havainnot linnusta. Sãotoménhemppokannan kooksi arvioidaan alle 50 yksilöä. Suurin lajiin kohdistuva uhka on elinympäristön tuhoutuminen. Aikaisemmin laajoja metsäalueita hävitettiin laajojen kaakaoplantaasien alta. Nykyään puita hakataan polttopuiksi ja viljelysmaaksi pienemmille tiloille sekä teiden alta. Lisäksi sãotoménhemppoja saalistavat saarelle levinneet nisäkkäät, kuten mustarotta, monamarakatti, afrikansivettikissa ja lumikko.
Angel of the Morning

Angel of the Morning on New Yorkissa syntyneen Chip Taylorin kirjoittama ja säveltämä poplaulu. Kappaleen on ensimmäisen kerran nauhoittanut Evien Sands Cameo-Parkway Records -levy-yhtiölle vuonna 1967. Levy-yhtiön mentyä konkurssiin, kappaleen levytti Merrilee Rush ja se julkaistiin vuonna 1968 menestyneesti. 
Merkitys.
Kappale lauletaan naisen näkökulmasta, ja se kertoo kahdesta henkilöstä jotka antavat periksi intohimolle tietäen, että siitä on seuraamuksia seuraavana aamuna. Chip Taylor sai kappaleen sanoihin ja melodiaan inspiraatiota The Rolling Stones -yhtyeen laulusta Ruby Tuesday
Kappale alkaa sanoilla "There'll be no strings to bind your hands, not if my love can't bind your heart". Tuolla lauseella kappaleen kertoja antaa ymmärtää, ettei se haittaa jos rakastaja lähtee aamulla. Kertoja haluaa kuitenkin vakuuttaa rakastajansa jäämään, mahdollisista seuraamuksista huolimatta. Tällaiset sanoitukset ovat ajalle harvinaisia, sillä ne sisältävät suoraa kuvailua naisen seksuaalisuudesta kerrottuna naisen näkökulmasta.
Televisiossa ja elokuvissa.
Merrilee Rushin versio kappaleesta esiintyy Vuosi nuoruudestani -elokuvan soundtrackissa. Sama versio esitetään myös vuoden 1978 elokuvassa Fingers. Kappaletta on myös lautettu Frendit tv-sarjassa ja Jerry Maguire elokuvassa.
Versiot.
Eri artistien versiot kappaleesta Angel of the Morning
Claudia Müller

Claudia Müller (s. 21. maaliskuuta 1974 Bremen) on saksalainen entinen jalkapalloilija.
Müller pelasi maajoukkueessa 46 ottelua ja teki 23 maalia. Hänen suurimmat saavutukset maajoukkueessa ovat kaksi Euroopan-mestaruutta (1997, 2001) ja olympiapronssi Sydneystä 2000. Seuratasolla Müller saavutti mm. Saksan mestaruuden 1. FFC Frankfurtin paidassa vuonna 1999.
Kurt Meier

Kurt Meier (s. 6. huhtikuuta 1962) on sveitsiläinen rattikelkkailija.
Meier voitti neljän miehen rattikelkkailussa olympiakultaa Calgaryssa 1988. Eroa kolmannessa laskussaan pahasti epäonnistuneeseen Itä-Saksan joukkueeseen oli neljän laskun yhteistuloksissa 0,07 sekuntia. Meier palasi olympialaisiin Lillehammerissa 1994 ja saavutti neljän miehen kelkkailussa hopeaa 0,06 sekuntia Saksan joukkueelle hävinneenä. Meier oli nyt Sveitsin kelkkajoukkueessa ainoana kuuden vuoden takaisista olympiavoittajista mukana.
Meier voitti nelimiehiskelkkailussa maailmanmestaruuden ja Euroopan-mestaruuden vuosina 1986 ja 1993. Lisäksi hän saavutti EM-pronssia vuonna 1987.
Ovisilmä (kappale)

”Ovisilmä” on Maj Karman kauniiden kuvien (nyk. Maj Karma) kappale. Se julkaistiin vuonna 1998 singlellä, joka sisälsi lisäksi kappaleet ”Jätti-Heidi” ja ”Hullu Huutaja”. Kappaleet julkaistiin myöhemmin albumilla "Kaakao", joskin singlen versiot eroavat hieman miksauksen osalta albumin versioista.
Pöytätanssit

Pöytätanssit ovat seurantaloperinnettä Pohjanmaalla. Pöytätansseja on järjestetty muun muassa nuorisoseurantaloilla. Pöytätanssit ovat suljettuja tilaisuuksia, joiden lipunmyynnillä seuran jäsenille pyritään keräämään rahaa yleensä johonkin yhteiseen hyvään, esimerkiksi seurantalon yllättävään remonttiin tai nuorten jääkiekkokaukaloon. 
Pöytätansseissa on yleensä elävää musiikkia ja lipun hintaan kuuluu myös kahvi tai pieni suolapala. 'Pöytätanssi'-nimitys ei tule pöydillä tanssimisesta, vaan siitä että yleensä jokaisessa pöydässä seisoo tansseihin tulleen seurueen eväspullo tai pulloja. Perinteeseen kuuluu myös että tuttavalle tarjotaan omasta pullosta. 
Alkoholitarjoilua ei talon puolesta ole, joskin tanssien ajan seuroilla on yleensä vapaaehtoistyöntekijöiden voimin jonkinlainen kioski tai puffetti avoinna. Koska pöytätanssit ovat perinteisesti olleet suljettuja tilaisuuksia yhdistyksen jäsenten kesken, niihin ei ole tarvittu huvilupaa.
Leningradin juttu

Leningradin juttu oli sarja Neuvostoliitossa 1940-luvun lopulla ja 1950-luvun alussa järjestettyjä näytösoikeudenkäyntejä, jossa lukuisia merkittäviä kommunistipuolueen jäseniä kuten Nikolai Voznesenskia ja keskuskomitean sihteeri Aleksei Kuznetsovia syytettiin maanpetoksesta ja kiinnostuksesta muodostaa neuvostovastainen järjestö Leningradissa Kyseessä oli ensimmäinen suuri puhdistus sodan jälkeen. Myös Vjatšeslav Molotov sai väistyä ulkoministerin paikalta.
Tammikuussa 1949 Pjotr Popkov, Aleksei Kuznetsov ja Nikolai Voznesenski järjestivät Leningradin kauppamessut voimistaakseen sodanjälkeistä taloutta ja tuottamalla elintarvikkeita Leningradin asukkaille. Stalin tuli epäluuloiseksi kilpailijoidensa noususta, ja Stalinin lakimiehet ja poliitikot järjestivät sarjan syytöksiä tuhotakseen heidät.
Neuvostoliiton virallinen propaganda hyökkäsi Leningradin kauppamessuja kohtaan hyvin valmisteluilla hyökkäyksillä., väärillä todisteilla Moskovan valtiobudjetin käytöstä liiketoiminnan kehittämisessä Leningradissa. Vaikkakin budjetti ja talousmessut olivat normaalit ja lailliset, sillä oli Neuvostoliiton Valtion suunnittelu- ja hallintokomitean Gosplanin täysi hyväksyntä, Stalin päätti toimillaan turvata oman ankaran ja hajottavan diktatuurin, joka ei sallinut yhtään taloudellista ja poliittista kilpailua.
Lopputuloksena oli, että vuonna 1950 Nikolai Voznesenski, Mihail Rodionov, Aleksei Kuznetsov, Pjotr Popkov, Jakov Kapustin ja Pjotr Lazutin tuomittiin kuolemaan, väärillä syytöksillä Neuvostovaltion budjetin kavaltamisesta "sopimattomaan liiketoimintaan" Leningradissa, joka oli yhtä kuin neuvostovastainen maanpetos. Heidät teloitettiin nopeasti ampumalla heitä aseella päähän, joka oli Stalinin kommunistihallituksen asettama kuolemantuomio Neuvostoliitossa.
Yli 2000 Leningradin merkittävintä henkilöä poistettiin johtavista asemistaan. Joukossa oli tiedemiehiä, kirjailijoita ja opettajia, jotka joutuivat karkotetuksi, vangituiksi ja Gulagin työleireille. Heidän joukossa oli muun muassa Nikolai Punin.
Neuvostojohtajat korvattiin kaikissa kommunistipuolueen ja hallinnon johtotehtävissä Stalinille uskollisilla kommunisteilla.
On arveltu, että Stalin pelkäsi joutuvansa kilpailemaan vallasta häntä nuorempien ja kansan keskuudessa suosittujen johtajien kanssa, jotka olivat kunnostautuneet sankareina kaupungin saarrossa. Stalin suhtautui myös epäluuloisesti vanhoihin leningradilaisiin tovereihin, jotka olivat osallistuneet vallankumoukseen, kansalaissotaan, Zinovjevin teloitukseen ja oikeisto-oppositioon. 
Kaikki syytetyt ja teloitetut rehabilitoitiin myöhemmin Neuvostoliitossa Hruštšovin aikana.
Parland

Parland () on venäläinen aatelissuku, joka on vaikuttanut Venäjän, Suomen ja Liettuan kulttuurielämässä. John Parland (alkuaan "McFarlaine") saapui Venäjälle Skotlannista ja toimi Venäjän keisarin Paavali I:n englannin kielen opettajana. Hän omaksui Venäjän alamaisuuden ja sai aatelisarvon Aleksanteri I:ltä. Venäläisyydestään huolimatta suku säilytti yhteydet Englantiin, muun muassa avioliittojen kautta. John Parland nuorempi oli naimisissa rautamiljonääri William Crawshayn tyttären Annetten kanssa. Heidän tyttärensä Elizabeth Isabel Emily Parland taas nai englantilaisen kommodorin Frederick Cleave Parland Loder-Symondsin. Myös Oscar Parland luonnehti itseään englantilaiseksi, huolimatta suomensaksalaisesta syntyperästään.
Varkauden pääkirkko

Varkauden pääkirkko on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Kuopion hiippakuntaan kuuluvan Varkauden seurakunnan kirkko Varkaudessa. Kirkon suunnittelija on Martti Paalanen. Kirkko valmistui syksyllä 1939.
Rakennus.
Koruttoman yksinkertainen kellotapuli on 35 metriä korkea. Kirkkolaiva on 17 metriä korkea, 45 metriä pitkä ja kohti kuoria porrasmaisesti kapeneva. Katto muodostuu seitsemästä poikkiholvista. Saarnastuoli on valettu betonista ja koristettu T. J. Korven puuveistoksin. Istumapaikkoja on 1 100.
Kirkon yhteydessä olevaan seurakuntasaliin mahtuu 130 henkilöä. Sali voidaan myös jakaa kolmeen pienempään tilaan, jotka on nimetty seurakunnan entisten kirkkoherrojen mukaan: Kustaan sali (Kustaa Sarsan mukaan), Auliksen sali (Aulis Savolaisen mukaan) ja Heikin sali (Heikki Mertasen mukaan).
Maalaukset.
Merkittävä taideteos on professori Lennart Segerstrålen vuosina 1953–1954 maalaama alttarifresko nimeltä "Tulkoon Sinun valtakuntasi". Sen pinta-ala on 240 neliömetriä ja sitä pidetään Pohjoismaiden suurimpana alttarifreskona.
Kirkon pääsisäänkäyntien luona eteisessä on lisäksi arkkitehti Paalasen suunnittelema ja Y. Forsströmin valmistama kahdeksankulmainen lasimaalaus "Emmauksen tiellä".
Bernhard Schmidt

Bernhard Voldemar Schmidt (30. maaliskuuta 1879 Naissaari, Viro – 1. joulukuuta 1935 Hampuri, Saksa) oli virolainen optikko, joka tunnetaan erityisesti kehittämästään Schmidt-kamerasta.
Schmidtin isä oli saksalainen ja äiti ruotsalainen. Schmidt toimi eri tehtävissä, kuten valokuvaajana ja lennättimen hoitajana, kunnes aloitti Göteborgissa optiikan opinnot. Vuonna 1901 hän siirtyi opiskelemaan Jenan lähistölle Mittweidaan. Vähän myöhemmin hän perusti oman optiikan työpajan. Schmidtin valmistama korkeatasoinen optiikka sai tunnustusta. Tehdessään 15-vuotiaana kokeita ruudilla hän menetti oikean kätensä, joka jouduttiin amputoimaan. Hän työskenteli silti mieluiten yksin ja valmisti peilejä hämmästyttävän nopeasti. Hampurin observatorion johtaja Schorr sai kuitenkin Schmidtin suostutelluksi muuttamaan 1926 observatorioon. Siellä Schmidt kehitti tunnetuimman keksintönsä Schmidt-kameran, jonka teorian hän esitti 1931 lehdessä Zentralzeitung für Optik. Muuten hän julkaisi tuloksiaan äärimmäisen niukasti.
Jia Zhanbo

Jia Zhanbo (s. 15. maaliskuuta 1974 He Nan) on kiinalainen kivääriampuja ja olympiavoittaja.
Jia Zhanbo voitti Ateenassa 2004 olympiakultaa 50 m pienoiskiväärin kolmen asennon kilpailuissa tuloksella 1264.5 (1171+93.5). Hän päihitti toiseksi tulleen yhdysvaltalaisen Michael Antin 1.4.
Gaius Flavius Fimbria

Gaius Flavius Fimbria (k. 84 eaa.) oli roomalainen sotilas. Hän oli Mariuksen ja Cinnan kannattaja. 
Fimbria lähetettiin Vähään-Aasiaan Valerius Flaccuksen legaattina ensimmäisen Mithridateen sodan aikana. Fimbria kapinoi kuitenkin Flaccusta vastaan ja sai sotilaat puolelleen. Fimbria otti itse Flaccuksen joukot komentoonsa ja antoi murhata Flacuuksen. Fimbria ryösteli Vähää-Aasiaa, kukisti Mithridateen taistelussa ja oli lähellä saada hänet vangiksi. Roomalaisten laivastoa komentanut Sullan alainen Lucullus päästi kuitenkin Mithridateen pakenemaan meriteitse. Vuonna 85 eaa. Sulla lähestyi Fimbrian joukkoja oman armeijansa kanssa. Fimbria teki itsemurhan.
Kaupangerin sauvakirkko

Kaupangerin sauvakirkko sijaitsee Kaupangerin taajamassa Sognin ja Fjordanen läänissä Norjassa. Kirkko on ilmeisesti rakennettu vuoden 1180 tienoilla ja se on entistetty 1600-luvun asuunsa.
Humalat

Humalat eli köynnöshumalat ("Humulus") on hamppukasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu seitsemän lajia.
Suvun lajeista humala ("Humulus lupulus") kasvaa Euroopassa, läntisessä Aasiassa sekä Pohjois-Amerikassa. Japaninhumalaa ("Humulus japonicus", syn. "Humulus scandens") tavataan puolestaan itäisessä Aasiassa. Lajeista Suomessa tavataan ainoastaan humalaa, jota tavataan paikoitellen napapiirin korkeudelle asti sekä muutamilla paikoilla pohjoisempanakin.
Humalaa käytetään köynnöstävänä koristekasvina sekä oluen ja siman valmistuksessa.
Manfred Kurzer

Manfred Kurzer (s. 10. tammikuuta 1970 Berliini) on saksalainen ampuja, maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Kurzer voitti Ateenassa 2004 olympikultaa 10 m olympiakiväärillä tuloksella 682,4 (590 + 92,4). Lisäksi hän on voittanut kaksi henkilökohtaista MM-kultaa 10 m liikkuvassamaalissa Moskovassa 1990 ja Milanossa 1994, sekä joukkuemestaruuden samassa lajissa Lahdessa 2002. Lisäksi hänellä on useita himmeämpiä MM-mitaleja.
Kansainvälinen järjestö

Kansainvälinen järjestö tarkoittaa järjestöä, joka muodostuu monista erimaalaisista jäsenistä. Usein termillä viitataan valtioiden hallitusten välisiin organisaatioihin ("intergovernmental organisation", IGO), mutta jäseninä voivat toimia myös erimaalaiset yksilöt, jolloin puhutaan kansalaisjärjestöistä ("non-governmental organisation", NGO).
Järjestöjen tavoitteet voivat olla moninaiset. Kansainvälisten valtioidenvälisten järjestöjen tavoitteena voi olla jäsenmaiden välinen yhteistyö ja niiden etujen ajaminen. Kuitenkin esimerkiksi Yhdistyneet kansakunnat (YK) pyrkii työskentelemään kaikkien kansojen hyvinvoinnin edistämiseksi. NGO:t pyrkivät usein muokkaamaan yleistä mielipidettä tai ajamaan jäsentensä asiaa.
Christopher Priest

Christopher Mackenzie Priest (14. heinäkuuta 1943 – 2. helmikuuta 2024) oli englantilainen kirjailija. Hän on julkaissut kymmenkunta romaania, kolme novellikokoelmaa sekä muita kirjoja, kuten elämäkertoja ja lasten tietokirjoja. Priest on voittanut World Fantasy Awardin ja James Tait Black Memorial -palkinnon, ollut neljä kertaa Hugo-ehdokkaana, ja vuonna 2001 hän sai Prix Utopia -palkinnon elämäntyöstään fantasiakirjallisuuden parissa. Priestiltä on suomennettu romaanit "Fuuga synkälle saarelle" (1972) ja "Käänteismaailma" (1974). Elokuva "The Prestige" perustuu hänen samannimiseen romaaniinsa.
Priestin myöhemmän, usein kypsemmäksi sanotun vaiheen romaanit ovat tyyliltään hillittyjä, ja ne vaativat tarkkaa lukemista. Ensimmäinen tämän tyylinen teos on "A Dream of Wessex" (1977). Romaanit "The Affirmation" (1981) ja "The Glamour" (1984) ovat kirjallisesti kunnianhimoisia teoksia, jotka eivät ole enää selvästi tieteiskirjallisuutta. Niitä on luonnehdittu sisäänpäin kääntyneiksi teoksiksi, joissa pohditaan kirjailijuutta ja kirjoittamista.
K. N. Rauhala

Kalle Nikodemus (K. N.) Rauhala (sukunimi vuoteen 1906 Fredman () oli suomalainen kirjailija, toimittaja ja osuustoimintamies. Hän käytti myös nimimerkkejä "Ilmari Kankari", "Johannes Karma", "Nikodemus" ja "Kaarlo Raula".
Seppä Kaarle Fredmanin ja Frederika Karamäen perheeseen Juokslahden Nuorlahden Perälän torpassa syntynyt Rauhala jäi orvoksi ollessaan kouluiässä. Lähistöllä asunut Rintalan pariskunta otti hänet kasvattilapsekseen. Rauhala kävi kansakoulun Juokslahdella ja pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, valmistuen filosofian kandidaatiksi 1915 ja suorittaen sitten sekä kotimaisen että kansainvälisen osuustoimintakurssin. Jo ylioppilasaikanaa Rauhala otti osaa kansan sivistyspyrkimuksiin. Pellervo-seuran kirjallisena sihteerinä hän toimi 1916–1917, Tasavaltalaisen keskusjärjestön sihteerinä 1918–1919, edistyspuolueen kirjallisena sihteerinä vuodesta 1921 ja samaan aikaan osuusliike Elannon valistusasioiden hoitajana. 
Rauhala oli toimittajana "Helsingin Sanomissa" sekä päätoimittajana "Ylioppilaslehdessä" ja "Maaseudun Tulevaisuudessa". Hän oli 15 vuotta "Elanto"-lehden päätoimittajana ja samaan aikaan myös eduskunnan pankkivaltuuskunnan sihteerinä. Rauhala kirjoitti käsikirjoituksen elokuvaan "Herra Elanto" (1930) yhdessä Erkki Karun kanssa.
Rauhalan vuonna 1931 kirjailijanimellä Johannes Karma julkaisema "Lembitu"-näytelmä kuului vuonna 1933 Viron molempien päänäyttämöiden, Tallinnan Estonia-teatterin ja Tarton Vanemuine-teatterin ohjelmistoon.
Rauhalan puoliso vuodesta 1914 oli Hilda Isännäinen.
Alexandre Lippmann

Alexandre Lippmann (11. kesäkuuta 1881 – 23. helmikuuta 1960) oli ranskalainen miekkailija, joka kilpaili kalvalla.
Lippmann voitti Lontoon olympialaisista 1908 kultaa joukkuekilpailusta ja hopeaa henkilökohtaisesta kilpailusta. Antwerpenistä 1920 hän sai pronssia joukkuekilpailusta ja hopeaa henkilökohtaisesta. Hän voitti vielä Pariisista 1924 kultaa joukkuekisasta.
Michael Anti

Michael Anti (s. 2. elokuuta 1964 Orange) on yhdysvaltalainen kivääriampuja.
Michael Anti saavutti olympialaisissa Ateenassa 2004 50 m pienoiskiväärin kolmen asennon kilpailussa hopeaa tuloksella 1263,1 (1165+98,1). Hän ampui parhaimman finaalituloksen ja jäi vain 1,4 pisteen päähän voittaneesta Jia Zhanbosta, mutta pronssia saavuttanut Christian Planer eroa oli vain vaivaiset 0,3 pistettä.
Anti on saavuttanut myös kaksi joukkuehopeaa ja joukkuepronssia. Ensimmäinen tuli Caracaksesta 1982 50 m pienoiskiväärin polvia asennon pronssia. Kaksi hopeaa tuli Lahdesta 2002 50 m pienoiskiväärin 3 asentoisesta ja 300 m kiväärin 3 asentpoisesta.
Ebrahim Javadi

Ebrahim Javadi (persiaksi ابراهیم جوادی) (s. 28. kesäkuuta 1943 Qazvin) on iranilainen entinen vapaapainija.
Javadi voitti 48 kilon sarjan olympiapronssia Münchenistä 1972. Maailmanmestaruuden hän on voittanut kolme kertaa 48 kilon sarjassa ja kerran 52 kilon sarjassa. Aasianmestaruus-kisoista Javadi on voittanut kerran kultaa 48 ja 52 kilon sarjassa.
Times New Roman

Times New Roman on kirjaintyyppi (myös Times tai Times Roman), jota käytti ensimmäisenä brittiläinen sanomalehti "The Times" vuonna 1932. Kirjaintyypin suunnitteli Stanley Morison yhdessä Starling Burgessin ja Victor Lardentin kanssa. Kirjaintyyppi suunniteltiin sen jälkeen, kun Morison oli kirjoittanut artikkelin, jossa hän kritisoi "The Timesia" huonosti painetuksi ja väitti, että sen käyttämä kirjasin oli ajastaan jäljessä. Artikkelin julkaisun jälkeen The Times -lehti tilasi Stanley Morisonilta ja Monotype Corporationilta uuden kirjaintyypin. Suunnittelua valvoi Morison ja kirjaimet piirsi Lardent, joka normaalisti kuvitti "Timesin" mainoksia. Morison käytti kirjaintyypin pohjana Plantin-nimistä kirjaintyyppiä, mutta teki siitä mahdollisimman yksinkertaisen ja selkeän. Kun lehden vanhaa kirjaintyyppiä kutsuttiin "Times Old Romaniksi", uusi sai nimen "Times New Roman".
Uusi kirjaintyyppi esiintyi The Times -lehdessä ensimmäisen kerran 10. maaliskuuta 1932. Vuosi tämän jälkeen kirjaintyyppiä alettiin myydä eri kustantamoille. Se yleistyi nopeasti, ja vaikka "The Times" itse ei sitä enää käytäkään, se on edelleen yksi yleisimmistä kirjaintyypeistä. Se on myös yksi kaikkien aikojen tunnetuimmista ja käytetyimmistä fonteista.
Times New Roman kuuluu myös PostScript-kielen vakiofontteihin ja on siten ollut laajasti käytössä työpöytäjulkaisemisessa sitten LaserWriterin julkaisusta vuodesta 1985 lähtien. Se sisältyy myös PDF-tiedostomuodon vakiofontteihin.
Times Roman on niin sanottu pääteviivallinen eli serif-kirjaintyyppi. Muita pääteviivaisia kirjaintyyppejä ovat muun muassa Courier ja Utopia.
Pål Hembre

 
Pål Hembre (s. 20. huhtikuuta 1963 Molde) on norjalainen pistooliampuja ja maailmanmestari.
Pål Hembre voitti Milanossa 1994 maailmanmestaruuden 25 metrin isopistoolissa tuloksella 588. Barcelonassa 1998 hän saavutti henkilökohtaista hopeaa 25 metrin isopistoolissa ja 25 metrin vakiopistoolissa, sekä joukkuehopeaa 25 metrin isopistoolissa. Hembre oli mukana vielä Lahdessa 2002 voittamassa joukkuehopeaa 25 metrin isopistoolissa ja henkilökohtaista pronssia Münchenissä 2010.
Uwe Potteck

Uwe Potteck (s. 1. toukokuuta 1955) on saksalainen pistooliampuja, maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Uwe Potteck voitti Montrealissa 1976 olympiakultaa 50 m pistoolilla. Hän voitti myös 10 m ilmapistoolilla maailmanestaruuden Sarajevossa 1991. Lisäksi Potteckillä on useita himmeämpiä MM-mitaleita.
Tamsyn Manou

Tamsyn Manou (o.s. Lewis, s. 20. heinäkuuta 1978 Melbourne, Australia) on australialainen yleisurheilija, jonka päämatkoja ovat 400 ja 800 metrin juoksu.
Ura.
Lewis voitti vuonna 1994 Australian alle 20-vuotiaiden mestaruuden 400 metrillä ja sijoittui samana vuonna matkan kuudenneksi nuorten MM-kisoissa ajalla 53,51. Seuraavana vuonna hän uusi Australian alle 20-vuotiaiden mestaruutensa 400 metrillä, mutta karsiutui vuonna 1996 nuorten MM-kisoissa matkan välierissä. Hän oli samoissa kisoissa mukana Australian viestijoukkueissa, jotka sijoittuivat 4 × 100 metrin viestijuoksussa kuudenneksi ja 4 × 400 metrin viestijuoksussa kolmanneksi. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti Australian-mestaruuden ja Kansainyhteisön kisojen karsinnan 800 metrillä, juoksi Kansainyhteisön kisoissa matkan kuudenneksi ajalla 2.01,71 ja oli mukana samoissa kisoissa kultaa voittaneessa pitkän viestin joukkueessa. Kauden lopussa yleisurheilun maailmancupissa Lewis oli 800 metrillä kahdeksas ja mukana 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka sijoittui kuudenneksi.
Lewis voitti vuonna 1999 Australian-mestaruuden 800 metrillä. Hän karsiutui Maebashin sisäratojen MM-kisoissa matkan välierissä, mutta oli mukana voittamassa MM-hopeaa viestissä. Saman vuoden Sevillan MM-kisoissa hän karsiutui 800 metrin sekä 4 × 400 metrin viestin alkuerissä. Seuraavana vuonna hän voitti 800 metrillä maansa mestaruuden ja olympiakarsinnan. Sydneyn olympialaisissa Lewis oli mukana viestijoukkueessa, joka sijoittui 4 × 400 metrin viestissä viidenneksi. 800 metrin henkilökohtaisessa kilpailussa hän karsiutui välierissä ajalla 1.59,33. Hän karsiutui myös Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 2001 800 metrin välierissä, mutta voitti samana vuonna Australian mestaruuden 800 metrillä. Edmontonin MM-kisoissa hän karsiutui 800 metrin välierissä.
Lewis voitti vuonna 2002 maansa mestaruuden 800 metrillä. Saman vuoden Kansainyhteisön kisoissa hän oli voittamassa kultaa 4 × 400 metrin viestissä sekä sijoittui 800 metrillä viidenneksi. Kauden lopussa hän oli yleisurheilun maailmancupissa 800 metrillä seitsemäs ja pitkässä viestissä seitsemäs. Lewis voitti vuonna 2003 Australian-mestaruuden 800 metrillä, mutta karsiutui Pariisin MM-kisoissa matkan välierissä. Ateenan olympialaisissa hän karsiutui 800 metrin alkuerissä. Hän voitti vuonna 2005 maansa mestaruuden 800 metrillä ja oli seuraavana vuonna Melbournen Kansainyhteisön kisoissa mukana voittamassa 4 × 400 metrin viestikultaa. Hän karsiutui samoissa kisoissa 400 metrin välierissä ajalla 52,88. Seuraavana vuonna hän voitti Australian-mestaruuden sekä 400 että 800 metrillä, mutta karsiutui Osakan MM-kisoissa 800 metrin alkuerissä.
Lewis voitti Valencian sisäratojen MM-kisoissa 2008 MM-kultaa 800 metrillä. Pekingin olympialaisissa hän karsiutui 400 metrillä alkuerissä ja 800 metrillä välierissä. Samana vuonna hän voitti maansa mestaruuden sekä 400 että 800 metrillä .
Perhe.
Manou on naimisissa australialaisen kriketinpelaajan Graham Manoun kanssa.
Lähde: IAAF
Bernardo Tobar

Bernardo Tobar (s. 5. tammikuuta 1951) on kolumbialainen ampuja ja maailmanmestari.
Bernardo Tobar voitti maailmanmestaruuden 10 m ilmapistoolilla Moskovassa 1990 tuloksella 682,6 (581+101,6). Toiseksi tullut Istvan Agh jäi 1,3 pisteen päähän ja kolmas Boris Kokorev 1,7 pisteen päähän.
Sergej Moya

Sergej Moya (s. 1988) on saksalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvassa "Keller – Teenage Wasteland" (2005), josta hän voitti parhaan nuoren miespääosan Undine-palkinnon.
Moya aloitti uransa varhaisessa teini-iässään 2000-luvun alussa.
Giovanni Battaglin

Giovanni Battaglin (s. 22. heinäkuuta 1951) on italialainen maantiepyöräilijä, joka voitti vuonna 1981 sekä Italian että Espanjan ympäriajot. Hän oli lisäksi Baskimaan ympäriajon voittaja 1979. 
Ennen vuoden 1981 voittoaan Battaglin oli jo vuonna 1980 sijoittunut Italiassa kolmanneksi.
Battaglin saavutti etappivoittoja myös muissa merkittävissä ajoissa, kuten Katalonian ja Ranskan ympäriajoissa. Ranskan ympäriajossa hän sai jopa "Maillot à pois"'n vuonna 1979.
Rise and Fall, Rage and Grace

Rise and Fall, Rage and Grace on The Offspringin kahdeksas albumi, joka julkaistiin 17. kesäkuuta ja Suomessa 18. kesäkuuta 2008. Albumin tuottajana toimii Bob Rock. Albumin ensimmäinen single on "Hammerhead" ja sen radiosoitto alkoi toukokuun alussa. Yhtye julkaisi kappaleen ladattavaksi omilta internet-sivuiltaan. Levyn ensimmäinen kappale, "Half-truism" kuultiin ensimmäisen kerran Australian Soundwave-festivaaleilla helmikuussa 2008. Albumin rumpalina toimii Josh Freese, vaikkakin keikoilla rumpuja soittaa Pete Parada.
Yhtye julkaisi albumin vapaasti kuunneltavaksi imeem-internetsivustolla 9. kesäkuuta 2008. Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 12.
Torbjörn Lundquist

Torbjörn Iwan Lundquist (30. syyskuuta 1920 Tukholma, Ruotsi – 1. heinäkuuta 2000 Grillby, Enköping, Ruotsi) oli ruotsalainen säveltäjä.
Koulutus.
Lundquist opiskeli säveltämistä Dag Wirenin johdolla, orkesterinjohtoa Otmar Suitnerin johdolla sekä musikologiaa Uppsalan yliopistossa.
Ura.
Lundquistin ensimmäinen sinfonia esitettiin Tukholmassa 1956. Hän toimi 1949–1956 Drottningholmin linnateatterin taiteellisena johtajana ja kapellimestarina. Tämän lisäksi hän toimi vierailevana kapellimestarina eri orkestereissa Ruotsissa ja Euroopassa. Täysiaikaiseksi säveltäjäksi hän siirtyi vuonna 1970.
Tuotanto.
Lundquistin tuotanto kattaa yhdeksän sinfoniaa, ja hänen juurensa olivat syvällä sinfonisessa traditiossa. Perinteisemmän sävellystyön lisäksi hän sävelsi 1950- ja 1960-luvuilla paljon elokuva- ja teatterimusiikkia, jonka myötä hän sai laajempaa yleisöä töilleen. Hän teki musiikin lähes 30 elokuvaan yhteistyössä muun muassa Alf Sjöbergin, Arne Mattssonin, Kjell Greden ja Gunnar Hellströmin kanssa.
Lundquistin läpimurtona suurten orkesteriteosten osalta pidetään hänen kolmatta "Sinfonia dolorosaansa" 1976. Monet teokset heijastelevat hänen rakkauttaan luontoon, kuten "Sinfonia Ecologica", "Sarek" ja "Humanity".
Lundquist oli myös merkittävässä osassa harmonikkamusiikin kehittymisessä konserttimusiikiksi Pohjoismaissa. 1960-luvun puolenvälin jälkeen hän teki paljon yhteistyötä tanskalaisen Mogens Ellegaardin kanssa kirjoittaen eri tasoisille melodiabassoharmonikansoittajille soveltuvaa taidemusiikkia. Tämä oli suureksi tueksi melodiabassoharmonikan opetuksen kehittämisessä.
Muita teoksia ovat muun muassa:
Hänen tuotannostaan on tehty lukuisia levytyksiä.
Yksityiselämä.
Ensimmäisestä avioliitostaan Maud Lagergrenin kanssa Lundquistilla oli kaksi poikaa ja tytär. Hän solmi toisen avioliiton Marianne Lagergrenin kanssa.