tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Amritsar

Amritsar (; ) on kaupunki Intian Punjabin osavaltiossa maan luoteisosassa. Amritsar tunnetaan sikhiläisyyden keskuksena ja uskon pyhimmän paikan Kultaisen temppelin kotikaupunkina. Amritsarin asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 1 132 383 ja suuremman metropolialueen 1 183 705. 
Maantiede.
Amritsar sijaitsee Luoteis-Intiassa Punjabin osavaltiossa. Amritsar on lähellä maan Pakistanin vastaista rajaa, joka sijaitsee noin 25 kilometrin päässä kaupungista.
Historia.
Amritsaria pidetään sikhiläisyyden keskuksena. Kaupungin perusti sikhien neljäs guru Ram Das vuonna 1577 paikalle, jonka sikhit olivat saaneet Intian suurmoguli Akbarilta. Ram Das alkoi myös rakennuttaa pyhää lampea ("Amrita Saras"), jonka mukaan kaupunki sai nimensä. Sikhien viides guru Arjan alkoi rakennuttaa lammen keskelle temppeliä ("Har Mandir"), joka tunnetaan nykyisin myös Kultaisena temppelinä sen kultaisen kupolin mukaan, jonka temppeli sai varsinaisesti kuitenkin vasta Randžit Singhin valtakaudella 1800-luvulla. Temppeli on nykyisin sikhien pyhin paikka. Amritsar on myös paikka, jossa Arjun kirjoitti sikhien pyhän kirjan Adi Granthin. Sikhien kuudes guru Hargobind rakennutti temppelikompleksin yhteyteen vielä tornin, nimeltä "Akal Takht". 1700-luvulla sikhit menettivät kaupungin hallinnan sikhiläisyydestä eronneelle Prithi Chandin seuraajien lahkolle, jonka kannattajiin viitattiin nimellä "mina". Kaupungin merkitys väheni joksikin aikaa, kunnes sikhit valtasivat sen takaisin 1700-luvulla ja sittemmin Prithi Chandin seuraajien lahko on käytännössä kadonnut.
Sikhit joutuivat sittemmin taistelemaan kaupungin omistuksesta afgaanien ja suurmogulien kanssa. Voimakkaan Sikhivaltion perustajan Randžit Singhin pääkaupunki oli Lahoressa, mutta Amritsar oli jälleen noussut sikhien uskonnolliseksi keskukseksi. Amritsar liitettiin brittiläiseen Intiaan vuonna 1849. 13. huhtikuuta 1919 brittijoukot avasivat tulen paikallisia mielenosoittajia vastaan Jallianwala Baghin puistossa tapahtumassa, joka tunnetaan Amritsarin verilöylynä. Surmansa sai virallisten lukujen mukaan 379 henkilöä ja todellinen luku saattaa olla suurempikin. Tapahtuma vaikutti merkittävästi Intian itsenäisyysliikkeen kehitykseen.
Toinen merkittävä väkivaltainen yhteenotto Amritsarissa käytiin Intian itsenäistymisen jälkeen vuonna 1984 aseistautuneiden sikhiseparatistien ja Intian armeijan joukkojen välillä. Intian armeijan hyökkäyksessä sikhien linnoittamaan Kultaiseen temppeliin kuoli arviolta 450–1 200 henkilöä.
Väestö.
Amritsarin kaupungin asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 1 132 383 ja suuremman metropolialueen 1 183 705. Metropolialueen asukkaista 601 008 oli miehiä ja 531 375 naisia. Lukutaitoisia oli 84,19 % kaupungin asukkaista. Kaupungin suurimmat uskontokunnat olivat hindut (49,36 %), sikhit (48 %) ja kristityt (1,23%). Kaupunki on tärkeä pyhiinvaelluskohde myös ulkomailla asuville sikheille.
Tatyšlyn piiri

Tatyšlyn piiri (, ) on paikallinen itsehallintoalue Baškortostanin tasavallan pohjoisosassa Permin aluepiirin vastaisella rajalla. Piirin hallinnollinen keskuskylä Verhnije Tatyšly sijaitsee 209 kilometriä pääkaupungista Ufasta koilliseen. Piiriin kuuluu 13 maalaiskuntaa, joissa on yhteensä 78 asutuskeskusta. Piiri on perustettu vuonna 1935.
Tatyšlyn piirin pinta-ala on 1 376 km². Piirin asukasluku on noin 26 800 ja asukastiheys 19 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät vuonna 2002 olivat baškiirit (70%), udmurtit (20%) ja tataarit (5.5%). 
Piirissä toimii 53 yleissivistävää koulua mukaan luettuna 16 keskiasteen oppilaitosta, 26 kirjastoa ja 2 sairaalaa. Piirin alueella ilmestyy kaksi sanomalehteä: tataarinkielinen "Žitaktše" ja venäjänkielinen "Azlan".
Aukusti Aho

Aukusti Aleksanteri Aho (vuoteen 1886 "Eklund") (20. lokakuuta 1867 Turku – 16. maaliskuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen kauppa- ja teollisuusministeriön kansliapäällikkö. Aho toimi kauppa- ja teollisuusministerinä Cajanderin hallituksessa vuonna 1922 ja Kallion hallituksessa vuosina 1922–1924. Hän oli ns. ammattiministeri ja poliittisesti sitoutumaton. Aho toimi Mikkelin läänin maaherrana 1917–1918.
Aukusti Ahon vanhemmat olivat nahkuri Aukusti Wilhelm Eklund ja Loviisa Fager. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun yksityislyseosta 1887 ja suoritti Helsingin yliopistossa kameraalitutkinnon 1890 ja ylemmän hallintotutkinnon 1895.
Aho oli Turun lääninhallituksen lääninkonttoristina 1895–1898, Mynämäen kihlakunnan henkikirjoittajana 1898–1903 ja Ulvilan kihlakunnan kruununvoutina 1903–1904. Hän toimi sitten Kuopion lääninhallituksen lääninsihteerinä 1904–1914 ja oli valtiokonttorin tirehtöörinä 1914–1917 sekä Mikkelin läänin vt. kuvernöörinä 1917 ja Turun ja Porin läänin vt. maaherrana 1918–1920. Vuodesta 1917 alkaen hän toimi kauppa- ja teollisuustoimikunnan ja sittemmin kauppa- ja teollisuusministeriön esittelijäsihteerinä ja myöhemmin hän oli kauppa- ja teollisuusministeriössä esittelijäneuvoksena ja kansliapäällikkönä. Aho toimi lisäksi Maakuntain keskuspankin julkisena asiamiehenä 1918–1922.
Aukusti Aho oli naimisissa vuodesta 1897 Olga Gajewskyn kanssa.
Stien Baas-Kaiser

Christina Wilhelmina ”Stien” Baas-Kaiser (20. toukokuuta 1938 Delft – kesäkuu 2022) oli alankomaalainen pikaluistelun maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Huolimatta siitä, että Stien Baas-Kaiseria (silloin Stien Kaiser) ei valittu Innsbruckin talviolympialaisiin 1964, hänestä tuli pian ensimmäinen alankomaalainen maailmanluokan naispikaluistelija. Sekä 1965 että 1966 hän voitti pronssia yleisluistelun MM-kisoissa. Kahtena seuraavana vuonna hän voitti maailmanmestaruuden, Deventerissä 1967 ja Helsingissä 1968. Grenoblen olympiakisoissa 1968 hän saavutti kaksi pronssimitalia – 1 500 metrillä Suomen Kaija Mustosen ja maannaisen Carry Geijssenin sekä 3 000 metrillä toisen maannaisen Ans Schutin ja taas Kaija Mustosen takana – ja ne olivat jonkinlaisia pettymyksiä. Geijssenista (joka voitti 1 000 metrin matkan) ja Schutista tuli hollantilaisten sankareita Kaiserin sijaan.
Vaikka Baas-Kaiser oli seuraavina vuosina edelleen kunnossa, samanikäinen maannainen Atje Keulen-Deelstra oli häntä parempi arvokisoissa. Vuonna 1972 Baas-Kaiser avioitui ja 33-vuotiaana ei ollut enää olympialaisten suosikkeja, varsinkin kun pikaluistelun Euroopan mestaruuskilpailuissa hän oli vasta yhdestoista. Sapporon kisoissa hänen ei alun perin pitänyt luistella, mutta kun Trijnie Rep oli pettymys 500 metrillä (20.) ja 1 000 metrillä (24.), Baas-Kaiserille annettiin mahdollisuus. Baas-Kaiser käytti sen hyväkseen: 1 500 metrillä hän voitti hopeaa Dianne Holumin jälkeen mutta voittaen Atje Keulen-Deelstran, ja 3 000 metrillä kaksi päivää myöhemmin hänestä tuli olympiavoittaja lyöden Holumin ja Keulen-Deelstran. Hän oli 33-vuotiaana vanhin naisolympiakultamitalisti pikaluistelussa. Hän päätti uransa myöhemmin samana vuonna neljänteen peräkkäiseen MM-kisojen hopeaan.
Urallaan Baas-Kaiser luisteli kahdeksan maailmanennätystä vuosina 1967–1971, yhden 1 000 metrillä, yhden 1 500 metrillä, neljä 3 000 metrillä ja kaksi pisteissä. Hän oli 3 000 metrillä ensimmäinen viiden minuutin alittaja luisteltuaan vuonna 1967 ajan 4.56,8.
Haibullinon piiri

Haibullinon piiri (, ) on paikallinen itsehallintoalue Baškortostanin eteläosassa Orenburgin alueen vastaisella rajalla. Piirin hallinnollinen keskuskylä Akjar (Акъяр; ent. Haibullino) sijaitsee 520 kilometriä tasavallan pääkaupungista Ufasta kaakkoon. Piiriin kuuluu 14 maalaiskuntaa, joissa on yhteensä 57 asutuskeskusta. Piiri on perustettu vuonna 1930.
Haibullan piirin pinta-ala on 3 912 km². Piirin asukasluku on noin 31 700 ja asukastiheys 8 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat baškiirit, venäläiset, tataarit ja ukrainalaiset. 
Piirissä toimii 55 yleissivistävää koulua mukaan luettuna 24 keskiasteen oppilaitosta, musiikkikoulu, ammattioppilaitos, 28 kirjastoa ja 4 sairaalaa. Piirin alueella ilmestyy kaksi sanomalehteä: venäjänkielinen "K novoi žizni" ja baškiirinkielinen "Jany tormoška".
Martin Andersen Nexø

Martin Andersen Nexø (26. kesäkuuta 1869 Kööpenhamina, Tanska – 1. kesäkuuta 1954 Dresden, Saksan demokraattinen tasavalta) oli tanskalainen kirjailija. Hän oli ensimmäinen tanskalainen, joka kirjoitti työväenluokan elämästä, ja ensimmäinen tanskalainen kommunisti, joka kirjoitti kaunokirjallisuutta. Häntä on sanottu Tanskan Maksim Gorkiksi.
Andersen syntyi köyhään suurperheeseen Kööpenhaminan laitamilla. Perhe muutti Nexøhön josta hän otti toisen sukunimen itselleen. Hän sairasti nuorena tuberkuloosin mutta parani ja työskenteli ensin sekatyömiehenä, ennen kuin opiskeli kansankorkeakoulussa ja ryhtyi lehtimieheksi. 1890-luvun puolivälissä Andersen matkusteli ja työskenteli Etelä-Euroopassa. Ensimmäinen julkaistu romaani "Pelle Erobreren" perustuu Andersenin lapsuuden kokemuksiin sekä kokemuksiin Italiassa. Bille August ohjasi sen pohjalta palkitun elokuvansa "Pelle Valloittaja" vuonna 1987. 
Toisen maailmansodan aikana Tanskan poliisi pidätti kommunisteja ja Andersen pakeni Ruotsiin ja myöhemmin Neuvostoliittoon. Toisen maailmansodan jälkeen Andersen muutti Itä-Saksaan, jossa hänestä tuli kunniakansalainen.
Tunnustuksia.
Kaksi Andersenin romaaneihin pohjautuvaa elokuvaa, "Pelle Valloittaja" (1987) ja "Ditte ihmislapsi" (1946), valittiin vuonna 2006 kymmenen muun tanskalaiselokuvan joukossa mukaan Tanskan kulttuurikaanoniin.
Hudson’s Bay Company

Hudson's Bay Company (HBC, historiallisesti suomeksi myös Hudsoninlahden kauppakomppania) oli vanhin kaupallinen yritys Pohjois-Amerikassa ja yksi maailman vanhimmista. Se oli perustettu 2. toukokuuta 1670 ja toimii edelleen samalla nimellä. Vuoden 2025 keväällä yhtiö meni konkurssiin ja sulki kaikki 96 myymäläänsä. 
Yhtiö on nykyään tunnettu lähinnä omistamistaan ja operoimistaan tavarataloista Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Länsi-Euroopassa. Myymälät tarjoavat muotivaatteita, oheistuotteita, kosmetiikkaa ja kodin tuotteita. Yhtiön käytämiä myymäläketjujen nimiä ovat Hudson’s Bay, Lord &amp; Taylor , Saks Fifth Avenue, Saks Fifth Avenue OFF 5TH, Find @ Lord &amp; Taylor, Gilt, Home Outfitters, Galeria Kaufhof, Galeria Inno, ja Sportarena. Huhtikuussa 2017, HBC operoi noin 480 myymälää, minkä ohella yhtymällä on verkkokauppoja.
Pitkäaikaisesta pääkonttoristaan York Factorystä se on hallinnut turkiskauppaa suuresta osasta brittiläisestä Pohjois-Amerikasta vuosisatojen ajan. Sen kauppaajat solmivat varhaisia suhteita Amerikan alkuperäiskansojen kanssa. Turkiskaupan vähentyessä yhtiön toiminta painottui tarvikkeiden myymiseen läntiseen Kanadaan. Tšuktšikirjailija Juri Rytheun mukaan yhtiön laivat kävivät myös Venäjän kaukoidässä.
Yhtiön suuromistajiin ja yhtiön aiempiin governorin asemassa toimineisiin virkailijoihin lukeutuu yhdysvaltalainen miljardööri Anita Zucker.
Lindsay Anderson

Lindsay Gordon Anderson (17. huhtikuuta 1923 Bangalore, Intia – 30. elokuuta 1994 Angoulême, Ranska) oli englantilainen elokuva- ja teatteriohjaaja sekä elokuvakriitikko. Hän syntyi brittiläisen upseerin poikana Bangaloressa, Intiassa ja opiskeli Oxfordin yliopistossa.
Ennen ohjaajan uraansa Anderson oli elokuvakriitikko perustamassaan "Sequence"-elokuvajulkaisussa. Yhdessä toveriensa kanssa hän uskoi että brittielokuvan on aika ylittää luokkarajat ja kertoa työväenluokan elämästä. Hän sai rahoituksen monilta tahoilta muun muassa Ford-yhtymältä, ja alkoi tehdä lyhyeitä dokumentteja. Anderson sai parhaan lyhyen dokumenttielokuvan Oscarin vuonna 1954 kuurojen lasten opetuksesta kertovalla elokuvallaan "Torstain lapsi".
Anderson muistetaan parhaiten 1960-luvun lopulta 1980-luvulle ulottuvasta, David Sherwinin kirjoittamasta kolmen elokuvan kokonaisuudesta, joissa Malcolm McDowell esittää eräänlaista jokamieshahmoa Mick Travisia. Yhteiskunnallisia ongelmia satiirin keinoin käsittelevät elokuvat ovat "Jos..." (1968), "Onnenpoika" (1973) ja "Britannia Hospital – juhlapäivä" (1982). Myös Andersonin varhaistyötä "Miehen hinta" (1963) ja Yhdysvalloissa tuotettua myöhäisteosta "Elokuun valaat" (1987) pidetään arvossa.
Tuotantoa ohjaajana.
Elokuvaohjausten lisäksi Anderson toimi tuottajana elokuvassa Onnenpoika.
Peggy Fleming

Peggy Gale Fleming (s. 27. heinäkuuta 1948 San José, Kalifornia) on yhdysvaltalainen taitoluistelija, maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Fleming voitti olympiakultaa Grenoblen talvikisoissa 1968, neljä vuotta aiemmin hän oli ollut kuudes. Hän voitti myös maailmanmestaruuden kolmasti vuosina 1966–1968. 
Uransa jälkeen Fleming on toiminut muun muassa ABC Sports -kanavan taitoluistelukommentaattorina.
Maxwell Anderson

Maxwell Anderson (15. joulukuuta 1888 Atlantic, Pennsylvania – 28. helmikuuta 1959 Stamford, Connecticut) oli tuottelias yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija, joka kirjoitti myös elokuvakäsikirjoituksia, laulujen sanoja ja esseekokoelmia. Hän työskenteli muun muassa Kurt Weillin kanssa.
Nuorena Anderson työskenteli lehtimiehenä, ja hän perusti ystävänsä Genevieve Taggardin kanssa runoutta käsittelevän lehden "The Measure" vuonna 1921. Omien näytelmiensä lisäksi hän muokkasi muiden tekstejä elokuviksi (muun muassa "Länsirintamalta ei mitään uutta"). Andersonin tekstien keskeinen teema on ihmisen arvokkuus ja monet hänen teoksensa käsittelevät oikeudenmukaisuutta ja vapautta.
Andersonin kirjoittamat näytelmät "New Yorkin nukkuessa" ja "High Tor" voittivat New York Drama Critics’ Circlen parhaan näytelmän palkinnot peräkkäisinä vuosina 1936 ja 1937. Yksi osa hänen draamatuotantoaan ovat silosäkein () kirjoitetut historialliset näytelmät kuten "Elizabeth the Queen" (1930), "Mary of Scotland" (1933) ja "Anne of the Thousand Days" (1948, suom. "Päivä tuhannesta").
Muita Andersonin suomeksi esitettyjä näytelmiä ovat "Lauantailapsia (Saturday’s Children), Lothringenin Johanna (Joan of Lorraine)" ja Kurt Weillin kanssa tehty musikaali "Riemunpäivä (Knickerbocker Holiday)", josta on peräisin tunnettu laulu ”September Song”.
Maxwell Anderson kuoli Stamfordissa Connecticutissa 28. helmikuuta 1959.
Philip Anderson

Philip Anderson (13. joulukuuta 1923 Indianapolis, Indiana – 29. maaliskuuta 2020) oli yhdysvaltalainen teoreettinen fyysikko. Hän on tehnyt tärkeitä fysiikan tuloksia tutkiessaan muun muassa antiferromagnetismia, Kondo-ilmiötä, epäpuhtaita metalleja, BCS-teoriaa, spin-laseja ja korkeiden lämpötilojen suprajohtavuutta. Hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon 1977 magneettisten ja epäjärjestäytyneiden aineiden elektronirakenteen teoreettisesta tutkimuksesta yhdessä Nevill Francis Mottin ja John Hasbrouck van Vleckin kanssa.
Anderson syntyi vuonna 1923 Indianapolisin kaupungissa Indianan osavaltiossa. Hän valmistui illinoisilaisesta high schoolista, minkä jälkeen hän suuntasi opiskelemaan Harvardin yliopistoon. Vuosina 1949–1984 eli 35 vuoden ajan hän työskenteli New Jerseyssä sijaitsevassa Bell Labsissa. Työnsä ohessa hän oli Cambridgen yliopiston teoreettisen fysiikan professorina 1967–1975. Jäätyään eläkkeelle Bell Labsista 1984 hän jatkoi professorina Princetonin yliopistossa. 
Vuonna 2006 tilastofyysikko José Soler Madridin yliopistosta teki tutkimuksen tieteellisissä julkaisuissa olevista viittauksista verraten artikkelissa olevia viittauksia artikkeliin tehtyihin viitauksiin, ja päätteli Andersonin olevan maailman luovin fyysikko.
1-propanoli

1-propanoli eli n-propanoli kuuluu alkoholien aineryhmään. 1-propanolin rakennekaava voidaan esittää muodossa CH3CH2CH2OH.
1-propanoli on normaaliolosuhteissa väritön, kirkas, helposti syttyvä ja palava neste. Sen moolimassa on 60,1 g/mol, kiehumispiste 97 °C, sulamispiste −127 °C, tiheys 0,80 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 15 °C, itsesyttymislämpötila 371 °C ja CAS-numero 71-23-8.
Yhdistettä esiintyy semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
1-propanoli on propanolin C3H7OH isomeerinen muoto.
1-propanoli reagoi voimakkaiden hapettimien, kuten perkloraattien ja nitraattien, kanssa, jolloin voi aiheutua palo- ja räjähdysvaara. Aineen reagoidessa maa-alkalimetallien, voimakkaiden pelkistimien ja nitridien kanssa reaktion tuloksena voi muodostua syttyviä ja/tai myrkyllisiä kaasuja.
Valmistus ja käyttö.
1-propanolia muodostuu käymisen yhteydessä ja voidaan erottaa tislaamalla niin kutsutusta sikunaöljystä. Teollisesti sitä kuitenkin valmistetaan pääasiassa hydroformyloimalla eteeniä ja pelkistämällä näin syntynyt propanaali rodium- tai kobolttikatalyytin avulla 1-propanoliksi. Yhdistettä voidaan tuottaa myös propaania hapettamalla. Elektrolyysiä voidaan myös käyttää kuparikatalyytin avulla 1-propanolin tuotantoon hiilimonoksidista, mutta toistaiseksi matalalla hyötysuhteella. 1-propanolin pääasiallinen käyttökohde on liuottimena käyttö. Yhdisteestä valmistetaan myös glykolieetteri-, propyyliasetaatti- tai propyylipropionaattijohdannaisia.
Ilman korkeita tuotantokustannuksia 1-propanoli soveltuisi ottomoottoreissa käytettäväksi liikennepolttoaineeksi. Sen oktaaniluku (RON) on 118 ja energiasisältö 24 MJ/l – vain 20 % pienempi kuin bensiinillä.
Gebre-egziabher Gebremariam

Gebre-egziabher Gebremariam (s. 10. syyskuuta 1984 Tigray, Etiopia) on etiopialainen kestävyysjuoksija ja maastojuoksun maailmanmestari.
Gebremariam voitti vuonna 2002 Dublinin MM-maastojuoksukisoissa juniorien matkalla kultaa. Myöhemmin samana vuonna Kingstonissa Jamaikalla pidetyissä nuorten MM-kisoissa hän voitti kultaa 10 000 metrillä ja juoksi 5 000 metrillä pronssille. Vuonna 2003 hän siirtyi aikuisten sarjoihin ja saavutti Lausannessa järjestetyissä maastojuoksun MM-kisoissa pronssia pitkällä matkalla. Samana kesänä Pariisin MM-kisoissa hän oli 5 000 metrillä kuudes ja samalla matkalla kolmas. Maastojuoksun MM-kisoissa 2004 Brysselissä hän saavutti hopeaa sekä pitkällä että lyhyellä matkalla. Ateenan olympialaisissa hän oli 5 000 metrillä neljäs.
Seuraavina vuosina Gebremariam ei ollut arvokisoissa enää aivan terävimmän kärjen tuntumassa, mutta oli mukana saavuttamassa 2006 maastojuoksun MM-kisojen joukkuekilpailuissa pitkältä matkalta pronssia ja lyhyeltä hopeaa. Osakan MM-kisoissa 2007 hän sijoittui 10 000 metrillä kuudenneksi. Ammanin MM-maastojuoksukilpailuissa 2009 hän saavutti uransa ensimmäisen aikuisten arvokisavoiton karkaamalla muilta juoksun viimeisen ylämäen huipulla; toiseksi sijoittunut ugandalainen Moses Kipsiro hävisi hänelle kahdella sekunnilla. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui 10 000 metrillä kymmenenneksi. Vuoden 2010 maastojuoksun MM-kilpailuissa Bydgoszczissa hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kymmenenneksi ja saavutti joukkuekilpailussa pronssia.
Gebre-egziabher Gebremariam on 178 senttimetriä pitkä ja painaa 58 kilogrammaa. Hän on naimisissa toisen maailmanluokan juoksijan, Werknesh Kidanen, kanssa.
Aleksandr Lebed

Aleksandr Ivanovitš Lebed (, 20. huhtikuuta 1950 Novotšerkassk Rostov – 28. huhtikuuta 2002 oli venäläinen kenraali ja poliitikko.
Lebed valmistui Rjazanin laskuvarjojoukkojen koulusta 1973. Vuosina 1981–1982 hän komensi pataljoonaa Afganistanissa, josta sai Neuvostoliiton sankarin arvonimen, opiskeli 1982–1985 Frunzen sotilasakatemiassa ja sai komentoonsa 1988 laskuvarjodivisioonan, joka oli sijoitettu räjähdysherkille alueilla Tbilisissä ja Bakussa. Lebed nimitettiin laskuvarjojoukkojen varakomentajaksi tammikuussa 1991.
Kuuluisuutta hän saavutti elokuussa 1991 vallankaappausyrityksen aikana, kun hän komensi Tulasta Moskovaan parlamenttitaloa varmistamaan lähetettyjä joukkoja. Hän esti hyökkäyksen Jeltsinin päämajaan, mutta väitti myöhemmin, että oli kaappauksen aikana puolueeton ja olisi vallannut valkoisen talon käskystä.
Lebed oli kesäkuusta 1992 Moldovaan sijoitetun Venäjän 14. armeijan komentaja Moldovaan kuuluvassa Transnistriassa. Vuonna 1993 hän kieltäytyi tukemasta Jeltsiniä tai Jeltsinin vastustajia vuoden 1993 perustuslaillisessa kiistassa, arvosteli kollegaansa, puolustusministeri Pavel Gratševia armeijan tilasta ja Jeltsiniä Tšetšenian operaatiosta 1994, jonka jälkeen Jeltsin määräsi hänet eläkkeelle asevoimista 1995.
Joulukuussa 1995 Lebed valittiin duumaan ja osallistui 1996 presidentinvaaliin nationalistis-populistisella kampanjalla, mutta jäi kolmanneksi Jeltsinin ja kommunistien Gennadi Zjuganovin jälkeen. Jeltsin otti Lebedin kansallisen turvallisuusneuvoston johtoon turvatakseen uudelleenvalintansa toisella kierroksella. Lebed toimi kuitenkin itsenäisesti ja hyväksyi elokuussa aselevon Itškerian tšetšeenitasavallan kanssa joka solmittiin Hasavjurtin sopimuksessa Itškerian tšetšeenitasavallan presidentin Aslan Mashadovin kanssa. Tämä suututti hallituksen sisäpiirin ja Lebed järjestettiin ulos hallituksesta lokakuussa 1996.
Vuonna 1998 Lebed valittiin Krasnojarskin aluepiirin kuvernööriksi. 28. huhtikuuta 2002 Lebed ja seitsemän muuta kuolivat helikopteriturmassa Krasnojarskin ulkopuolella. Jälkikäteen on epäilty, oliko kyseessä onnettomuus, sillä vastoin virallista tietoa sää oli hyvä.
Tú alfagra land mítt

Tú alfagra land mitt (”Sinä kallis maani”) on Färsaarten kansallislaulu. Färsaaret ovat autonominen osa Tanskaa. Laulun on sanoittanut Símun av Skarði (1872–1942) ja säveltänyt Peter Alberg (1885–1940) vuonna 1908. Laulu on ollut käytössä vuodesta 1948.
 Mítt Alfagra land
 Tú alfagra land mítt, mín dýrasta ogn!
 á vetri so randhvítt, á sumri við logn,
 tú tekur meg at tær so tætt í tín favn.
 Tit oyggjar so mætar, Gud signi tað navn,
 sum menn tykkum góvu, tá teir tykkum sóu.
 Ja, Gud signi Føroyar, mítt land!
Fäärinkieliset sanat.
&lt;br&gt;
 Hin roðin, sum skínur á sumri í líð,
 hin ódnin, sum týnir mangt lív vetrartíð,
 og myrkrið, sum fjalir mær bjartasta mál,
 og ljósið, sum spælir mær sigur í sál:
 alt streingir, ið tóna, sum vága og vóna,
 at eg verji Føroyar, mítt land.
&lt;br&gt;
 Eg nígi tí niður í bøn til tín, Gud:
 Hin heilagi friður mær falli í lut!
 Lat sál mína tváa sær í tíni dýrd!
 So torir hon vága - av Gudi væl skírd -
 at bera tað merkið, sum eyðkennir verkið,
 ið varðveitir Føroyar, mítt land!
 Faeroe National Anthem
 My land, oh most beauteous, possession most dear,
 Thou drawest me to thee, embracing me near;
 becalmed in the summer, in winter snow covered,
 magnificent islands, by God named beloved.
 The name which men gave thee when they thee discovered,
 Oh, God bless thee, Faroes my land.
 Bright gleam, which in summer makes hill-tops so fair;
 rough gale, which in winter drives men to despair;
 oh life taking storm, oh conquest of soul,
 all making sweet music uniting the whole.
 Each hoping and trusting, inspiring us all,
 To guard thee, O Faroes my land.
 And therefore, I kneel down, to Thee God, in prayer,
 may peaceful my lot be, and do thou me spare,
 my soul cleansed; in glory; I ask Thee to bless,
 when I raise my banner and venture the stress.
 The sign of my task, be it lifted on high,
 To guard thee, O Faroes my land.
Kong Kristian

Kong Kristian stod ved højen mast i røg og damp ('Kuningas Kristian seisoi korkean maston juurella, savussa ja sumussa') on Tanskan kuningashymni ja siten toinen maan kansallislauluista. Laulun alkuperäinen versio esiintyy Johannes Ewaldin (1743–1781) kirjoittamassa historiallisessa draamassa "Kalastajat" vuodelta 1780. Laulun melodia esiintyy ensi kerran nimettömässä viululle sävellettyjen kappaleiden kokoelmassa, joka ilmestyi vuosina 1762–1777. Säveltäjä Friedrich Kuhlau (1786–1832) antoi laululle sen nykyisin vakiintuneen sävelen oopperassaan "Keijukukkula" (Elverhøj, 1828). 
Kong Kristian esitetään yleensä, kun Tanskan kuningashuoneen jäseniä on läsnä. Virallisissa yhteyksissä lauletaan vain laulun ensimmäinen säkeistö. Maan kansallislauluna käytetään yleensä hymniä Der er et yndigt land. 
Kong Kristian stod ved højen mast
i røg og damp;
hans værge hamrede så fast,
at gotens hjelm og hjerne brast.
Da sank hvert fjendtligt spejl og mast
i røg og damp.
Fly, skreg de, fly, hvad flygte kan!
hvo står for Danmarks Kristian 
hvo står for Danmarks Kristian
i kamp?
Niels Juel gav agt på stormens brag.
Nu er det tid.
Han hejsede det røde flag
og slog på fjenden slag i slag.
Da skreg de højt blandt stormens brag:
Nu er det tid!
Fly, skreg de, hver, som véd et skjul!
hvo kan bestå mod Danmarks Juel 
hvo kan bestå mod Danmarks Juel
i strid?
O, Nordhav! Glimt af Wessel brød
din mørke sky.
Da ty'de kæmper til dit skød;
thi med ham lynte skræk og død.
Fra vallen hørtes vrål, som brød
den tykke sky.
Fra Danmark lyner Tordenskjold;
hver give sig i himlens vold 
hver give sig i himlens vold
og fly!
Du danskes vej til ros og magt,
sortladne hav!
Modtag din ven, som uforsagt
tør møde faren med foragt
så stolt som du mod stormens magt,
sortladne hav!
Og rask igennem larm og spil
og kamp og sejer før mig til 
og kamp og sejer før mig til
min grav!
Hakassit

Hakassit (hakassiksi Тадарлар, "Tadarlar", ) ovat turkkilais-tataarilainen kansa Etelä-Siperiassa sijaitsevassa Hakassian tasavallassa Venäjällä. Hakasseja on noin 80 000.
Hakasseista on aikaisemmin käytetty monia, osin harhaanjohtavia nimityksiä, kuten "Minusinskin tataarit", "Abakanin tataarit" ja "Jenisein turkkilaiset".
Määrä, kieli ja uskonto.
Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan hakasseja oli yhteensä 75 622. Hakassit muodostavat noin 12 prosenttia Hakassian tasavallan väestöstä, missä heitä asui 65 421. Lisäksi heitä asuu jonkin verran ympäröivillä alueilla, kuten Krasnojarskin aluepiirissä (4 489) ja Tuvan tasavallassa (1 219). 
Hakassit jakaantuva viiteen heimoon (Beltir, Sagai, Katšin, Koibal ja Kyzyl), joiden kielet eroavat toisistaan melkoisesti, mutta tästä huolimatta heille luotiin 1920-luvulla yhteinen kirjakieli hakassi. 
Suurin osa hakasseista harjoitti vielä 1900-luvun alkuun asti omaa šamanismistista uskontoaan, jossa oli vaikutteita buddhalaisuudesta. Ensimmäiset venäläiset lähetyssaarnaajat saapuivat jo 1700-luvulla, mutta vasta 1800-luvulla hakasseja alettiin käännyttää aktiivisemmin ortodoksikristityiksi. Nykyisin suurin osa on ortodokseja, mutta myös šamanistisia piirteitä on säilynyt runsaasti.
Elinkeinot.
Hakassit ovat perinteisesti olleet paimentolaisia, mutta he ovat harjoittaneet myös maanviljelyä, metsästystä ja kalastusta. Hakassien paimentolaista elämäntapaa alettiin rajoittaa Neuvostoliiton perustamisen jälkeen ja suuri osa onkin luopunut paimentolaisuudesta. Lampaiden ja karjan kasvatus ovat toki vielä nykyisinkin melko yleisiä elinkeinoja, mutta monet hakassit työskentelevät nykyisin myös teollisuuden ja palveluelinkeinojen palveluksessa.
Historia.
Hakassien esi-isien asuinalue oli 500-luvulta lähtien kirgiisien ajoittaisen vallan alainen. Asuinalue oli nykyistä laajempi ja ulottui Jenisein keskijuoksulle. Mongolit alistivat hakassit valtansa 1200-luvulla. Nykyinen hakassikansa syntyi kun hakassit sekoittuivat mongolien ja Jenisein alueella asuneiden kirgiisien kanssa. 
Venäjä otti tämän "Kirgiisien maana" tai "Khongorain" nimellä tunnetun alueen haltuunsa 1700-luvulla. Venäläisten maahanmuutto alkoi 1820-luvulla, kun Minusinskin ympäristöstä löydettiin kultaa ja avattiin kaivoksia. Venäläiset alkoivat käännyttää hakasseja ortodoksisuuteen 1800-luvulla. Tällöin myös alkoi hakassien siirtyminen paimentolaisuudesta muihin elinkeinoihin. 
Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen aikana alkoi autonomia pyrkimykset levitä myös hakassien keskuudessa. Sittemmin hakassien alue tuli kuulumaan Neuvostoliittoon. Vuonna 1923 perustettiin Hakassien kansallinen piirikunta. Tuolloin myös luotiin virallisesti käsite "hakassit", joihin luettiin alueen viisi heimoa. Kansallisesta piirikunnasta muodostettiin Hakassien autonominen alue 20. lokakuuta 1930, joka oli osa Krasnojarskin aluepiiriä. 
Neuvostoliiton hajotessa Hakassien autonominen alue julistautui Hakassian tasavallaksi.
Pietari–Viipuri-rata

Pietari–Viipuri-rata on osa vuonna 1870 valmistunutta Pietarin ja Riihimäen välistä rautatieyhteyttä. Rata alkaa Pietarin Suomen asemalta ja kulkee Valkeasaaren ja Terijoen kautta Viipuriin.
Liikenne.
Pietari–Viipuri-radalla liikennöivät sekä venäläinen Lokakuun rautatiet että suomalais-venäläinen Karelian Trains. Vilkasliikenteisin väli on Terijoelta Pietariin, jolla kulkee päivittäin yhteensä lähes 40 edestakaista pika- ja henkilöjunavuoroa. Muita Pietarista suuntautuvan henkilöliikenteen pääteasemia ovat Raivola, Kanneljärvi ja Perkjärvi. Viipuriin asti on päivittäin yksitoista henkilöjunavuoroa, neljä pikajunavuoroa sekä viisi kansainvälistä junavuoroa, jotka jatkavat Viipurista edelleen Helsinkiin. 
Karelian Trains liikennöi "Allegro"-suurnopeusjunia neljästi päivässä suuntaansa Pietarista Suomen rautatieasemalta Helsinkiin. Lisäksi venäläinen Lokakuun rautatiet liikennöi Tolstoi-junaa Moskovasta Pietarin Laatokan rautatieaseman kautta Helsinkiin kerran päivässä.
Musta syyskuu (terroristijärjestö)

Musta syyskuu (; , BSO) oli palestiinalainen terroristijärjestö. Se perustettiin vuonna 1970. Nimensä järjestö otti 16. syyskuuta 1970 alkaneesta "Mustan syyskuun" nimellä tunnetusta konfliktista, jossa Jordanian kuningas Hussein julisti maahan sotilasvallan estääkseen kiihkoarabien vallankaappausyritykset. Konflikti johti tuhansien palestiinalaisten kuolemiin tai karkotuksiin Jordaniasta. Musta syyskuu -järjestö aloitti toimintansa Fatahin sisällä pienenä ryhmittymänä. Ajan myötä ryhmään liittyi ihmisiä myös muista järjestöistä.
Musta syyskuu on tullut tunnetuksi 11 israelilaisen urheilijan kidnappaamisesta ja murhaamisesta, sekä saksalaisen poliisin surmaamisesta syyskuussa 1972 Münchenin olympialaisten aikana, kts. Münchenin verilöyly.
Järjestön rakenne.
Historioitsijoilla, toimittajilla ja virallisilla lähteillä on eri käsityksiä siitä toimiko Musta syyskuu Fatahin komennuksessa, eli myös silloin PLO:n ja Jasser Arafatin alaisuudessa.
Fatahin perustajajäseniin kuuluva ja Arafatin puolustusjohtajana toiminut Abu Iyad on sanonut Mustasta syyskuusta: "se ei ole terroristijärjestö, vaan toissijainen vastarintaliikkeen yksikkö, jonka toimien poliittisia ja sotilaallisia tavoitteita on mahdoton kokonaan käsittää. Musta syyskuu on myös sanoutunut irti kaikista siteistä PLO:hon ja Fatahiin".
Toista näkökulmaa esittää taas se ajatus, että Musta syyskuu on toiminut vain peitetarkoituksessa Fatahin toimille, jotta Fatahin nimeä ei suoraan yhdistettäisi iskuihin. USA:n ulkoministeriökin luokitteli 1970-luvulla juuri Fatahin Mustaa syyskuuta johtavaksi organisaatioksi. Fatahin on arvioitu tarvinneen toimilleen jatkajaa sen ja PLO:n liittoutuessa, mikä rajoitti huomattavasti Fatahin merkitystä aseellisena järjestönä.
Mustan syyskuun terroristisoluihin kuului arviolta neljä tai vähän enemmän jäseniä, miehiä ja naisia. Solut pidettiin tietämättöminä toisista soluista. Ohjeet soluille tulivat ulkopuolelta; pienillä ryhmillä ei ollut omaa johtajaa. Mustan syyskuun solut Euroopassa ja ympäri maailmaa muodostuivat palestiinalaisista ja muista arabeista, jotka olivat asuneet maissaan useampia vuosia tavallisina opiskelijoina, liikemiehinä, opettajina ja diplomaatteina.
Vuonna 1973 PLO lakkautti Mustan syyskuun toiminnan, koska "poliittisesti ajateltuna ulkomailla tapahtuvalla terrorismilla ei saataisi mitään hyvää aikaan". 1974 Jasser Arafat käski PLO:n pidättäytymään väkivallasta Israelin ulkopuolella, Länsirannalla ja Gazan alueella.
Mossad piti järjestön korkeimpana johtajana myyttistä Ali Hassan Salamehia, jonka paikallistamisessa israelilaisilla oli suuria vaikeuksia. Münchenin verilöylyn kostoiskuissa Mossad luuli paikantaneensa Salamehin Norjan Lillehammeriin mutta sen sijaan he teloittivatkin täysin viattoman arabin. Vasta monia vuosia myöhemmin Salameh kuoli israelilaisten autopommi-iskussa Beirutissa.
Suomen Yksityisyrittäjäin Puolue

Suomen Yksityisyrittäjäin Puoluejärjestö (SYP) (ruots. "Privatföretagarnas Partiorganisation i Finland") oli 1970-luvun toiminut pienyrittäjien etupuolue. Yhdistyksenä tammikuussa 1972 perustettu SYP hyväksyttiin puoluerekisteriin 8. elokuuta 1972. Puolueen perustajat olivat lähinnä pienyrittäjiä, jotka pitivät hallituksen politiikkaa yrittäjien elinehtoja kaventavana. Puolueohjelmassaan SYP korosti ihmiskeskeistä ja turvallista yhteiskuntaa, puolusti yksityistä omistusoikeutta sekä piti tarpeellisena turvata ihmisten halua yksityisyritteliäisyyteen ja työntekoon. SYP vastusti kaikkea sosialisointia. 
Historia.
SYP:n ensimmäinen puheenjohtaja oli tamperelainen liikkeenharjoittaja Reino Tamminiemi. Heikosti sujuneiden vuoden 1972 kunnallisvaalien jälkeen puolueen puheenjohtajaksi tuli Nils Meder. Hänen aikanaan puolue kuitenkin ajautui pahoihin taloudellisiin vaikeuksiin. Uudeksi puheenjohtajaksi valittiin porilainen leipomoalan yrittäjä Ilmari Holmlund. 
Vuoden 1976 kunnallisvaaleissa Holmlund keräsi Porissa yli 600 ääntä, joka oli kolmasosa puolueen äänimäärästä koko maassa. 1979 eduskuntavaalien yhteydessä Holmlund herätti huomiota esiintymisellään Yleisradion vaalitentissä. Hän muun muassa vertasi SYP:a pannukakkuun ja ilmoitti itse äänestävänsä jonkun muun puolueen ehdokasta.
SYP poistettiin puoluerekisteristä lokakuussa 1979 sen jäätyä ilman kansanedustajia kaksissa peräkkäisissä eduskuntavaaleissa.
Hull City AFC

Hull City Association Football Club on vuonna 1904 perustettu jalkapalloseura Kingston upon Hullista, Englannista. Se pelaa Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Mestaruussarjassa. Joukkueen kutsumanimi on "The Tigers" ("tiikerit"), mikä juontaa juurensa peliasun värityksestä ja kuosista.
Hull City saavutti alkuvuosiensa parhaan sarjasijoituksen vuonna 1910, jolloin se sijoittui vanhassa 2. divisioonassa kolmanneksi, kun toinen sija olisi tiennyt nousua 1. divisioonaan, silloiselle korkeimmalle sarjatasolle. FA Cupissa joukkueen paras saavutus on finaalipaikka, vuonna 2014. Vuonna 1966 joukkue voitti silloisen 3. divisioonan mestaruuden ja vuosina 1933 ja 1939 silloisen 3. divisioonan etelälohkon.
Lähihistoriaa.
Kauden 1990–1991 päätteeksi Hull City putosi silloisesta 2. divisioonasta, ja viisi vuotta myöhemmin uudesta kakkosdivisioonasta kolmoseen, neljänneksi korkeimmalle sarjatasolle, missä se pelasi kahdeksan kauden ajan ja kärsi talousvaikeuksista. Joukkueen talous oli niin kuralla, että erään kerran se ei maksamattomien vuokrien takia päässyt pelaamaan omalle kotikentälleen. Joukkueen pelastajaksi tuli entinen Leeds Unitedin kaupallinen johtaja Adam Pearson.
Kaudella 2002–2003 joukkue siirtyi uudelle 25 400 -paikkaiselle Kingston Communications -stadionille, jonka paikallinen valtuusto oli päättänyt rakentaa 43 miljoonalla punnalla. Samalla kaudella uudeksi manageriksi tuli Peter Taylor. Taylorin ensimmäisellä kokonaisella kaudella 2003–2004 joukkue sijoittui kolmosdivisioonassa toiseksi ja nousi uuteen Ykkösliigaan, kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle, mistä se nousi kaudeksi 2006–2007 Mestaruussarjaan sijoituttuaan toiseksi. Kaudella 2007–2008 seura sijoittui Mestaruussarjan kolmanneksi ja nousi Valioliigaan pudotuspelien kautta ensimmäisen kerran kautta aikojen. Loppuottelussa kaatui Bristol City maalein 1–0.
Pääsarjatasolla Phil Brownin suojatit säilyivät kaudella 2008–2009 vain niukasti sijoittuen 17:nneksi, pisteen päähän Newcastle Unitedista. Myös kaudella 2009–2010 Hullin meno hyytyi kevättä kohti, ja maaliskuun puolivälissä päävalmentaja Brown joutui jättämään tehtävänsä. Kauden päätteeksi seura putosi Mestaruussarjaan. Kaudella 2012–2013 Hull sijoittui Mestaruussarjassa toiseksi ja nousi toistamiseen Valioliigaan. Kaudella 2013–2014 se sijoittui Valioliigassa 16:nneksi ja seuraavalla kaudella 18:nneksi pudoten jälleen Mestaruussarjaan. Seura nousi jälleen Valioliigaan kaudeksi 2016–2017.
Suomalaispelaajat.
Maalivahti Mauno Rintanen pelasi Hull Cityssä neljä ottelua 1956–1957 (silloisessa 3. divisioonassa).
Suomen Kansallisoopperan orkesteri

Suomen Kansallisoopperan orkesteri () on kokoonpanoltaan Suomen suurin 112 soittajallaan.
Orkesteri on perustettu vuonna 1963, jolloin siinä oli 47 soittajaa toimiessaan vielä Aleksanterin teatterissa. Uuden oopperatalon valmistuttua vakanssimäärä nousi rajusti, vuonna 1993 orkesterissa oli jo 101 muusikkoa.
Ooppera- sekä balettiesiteysten ohella orkesteri konsertoi myös sinfoniakonsertein ja kamarimusiikkikokoonpanoin. Se on myös levyttänyt useita suomalaisia oopperoita.
Kansallisoopperan orkesterin ensimmäinen ylikapellimestari oli Jussi Jalas. Hänen seuraajiaan ovat olleet Ulf Söderblom (1973–1993), Miguel Gómez-Martinez (1993–1996), Okko Kamu (1996–1999), Muhai Tang (2003–2006) sekä Mikko Franck (2006-2013). Elokuusta 2013 alkaen Suomen Kansallisoopperan ylikapellimestarina on toiminut Michael Güttler.
Viru Valge

Viru Valge on virolainen viljasta tislattu votka, jota valmistaa Liviko Distilleries. Valmistus aloitettiin vuonna 1962. Tavallisen Viru Valgen alkoholipitoisuus on 40 tilavuusprosenttia, Viru Valge Kangen 60 ja Viru Valge Vägevin 80 prosenttia. Viru Valgea myydään seuraavan kokoisissa pulloissa: 0,05 (minipullo), 0,2, 0,5, 0,7, 1,0 ja 1,75 litraa.
Historia.
Vuonna 1962 Livikon vodkamestarit suunnittelivat ja tuottivat ensimmäisen Viru Valge -vodkapullon. Pullon etiketissä on torvea soittava mies, jonka katse kohdistuu länteen.
Viru Valge -vodkaan liittyy tarina, joka kytkeytyy Suomen entiseen presidenttiin Urho Kekkoseen. Vuonna 1973 Kekkonen vieraili Neuvosto-Virossa, jolloin hän pääsi maistamaan Viru Valge -viinaa. Tuote ei vielä tuolloin ollut saanut virallista hyväksyntää Moskovassa koko maan laajuiselle jakelulle. Viru Valge -vodkaa arvostava Kekkonen päätti tuoda sen esiin seuraavalla vierailullaan Moskovaan. Hän antoi tunnustusta tuotteen laadulle ja makuelämykselle maan johdolle. Tämä tuki auttoi avaamaan Viru Valge -vodkaa koskevat markkinat laajemmalle, kun Moskova myönsi hyväksyntänsä. Tämä tapahtuma vaikutti merkittävästi Viru Valge -brändin menestykseen ja vakiinnutti sen aseman laadukkaana alkoholijuomana.
Jevgeni Zimin

Jevgeni Vladimirovitš Zimin (, 6. elokuuta 1947 Moskova, Venäjän SFNT – 28. joulukuuta 2018) oli Neuvostoliittoa edustanut jääkiekkoilija, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari.
Zimin oli pelipaikaltaan oikea hyökkääjä. Hän pelasi 71 maaottelua tehden 27 maalia Neuvostoliiton maajoukkueessa vuosina 1965–1972. Neuvostoliiton mestaruussarjassa Zimin pelasi 315 liigaottelua ja teki 185 maalia. Hän pelasi pääasiassa Moskovan Spartakissa. Zimin työskenteli kuolemansa aikaan kykyjenetsijänä NHL-joukkue Philadelphia Flyersissa. Hän kuoli 71-vuotiaana 28. joulukuuta 2018.
Kauppakeskus Grani

Kauppakeskus Grani on Kauniaisten keskustassa sijaitseva ostoskeskus. 
Historia.
Ennen kauppakeskuksen rakentamista samalle tontille oli rakennettu betoninen ostoskeskus vuonna 1966. Keskustasuunnitelman oli laatinut arkkitehti Otto-Iivari Meurman. Kaupunki päätti purkaa betonisen ostoskeskuksen vuonna 1991. Kauppakeskuksen paikalla olivat aiemmin Elanto-osuusliikkeen ja Helsingin Osakepankin toimitalot, jotka purettiin 1993 ja 2006. Arkkitehti Kai Wartiainen kutsui entistä ostoskeskusta Neuvostoliitoksi. Kauniaisten historian kirjoittanut Jaana af Hällström totesi, että vanha ostoskeskus edusti aikansa huippuarkkitehtuuria. Af Hällström piti Wartiaisen kommenttia liioiteltuna.
Kauppakeskus Grani.
Arkkitehti Kai Wartiaisen suunnitteleman Kauppakeskus Granin rakennustyöt aloitettiin syyskuussa 1999 ja kauppakeskus valmistui 1. maaliskuuta vuonna 2001. Vuokrattavaa pinta-alaa oli 5440 neliötä, joista 820 neliötä oli varattu toimistoille. Autopaikkoja oli 234, joista 72 parkkipaikkaa sijaitsi paikoituskannella. Kauppakeskuksen vetureina toimivat Sesto, Alko, silmälasiliike ja kuntosali. Viikottaiseksi asiakasmääräksi povattiiin 17 500 asiakasta ja liikevaihdoksi 135 miljoonaa markkaa vuodessa. Kauppakeskuksessa kävi 1,5 miljoonaa asiakaskäyntiä vuonna 2002. 
Granin arkkitehtuuria on arvosteltu, eikä pääsuunnittelija Kai Wartiainen itsekään pidä sitä täysin onnistuneena. Suurimpana ongelmana hän kuitenkin näkee rakennuksen ympäristön, jossa on varattu liikaa tilaa autoille ja tiealueille saavuttamatta viihtyisää pientä mittakaavaa. Kauniaisissa asuva yrittäjä, kirjailija Jari Sarasvuo on arvostellut ostoskeskuksen arkkitehtuuria ankarin sanakääntein.
Kauppakeskuksessa aloitettiin laajennus vuoden 2017 alussa ja se valmistui vuonna 2018.
Omistajat.
Alunperin Granin omisti NCC. Vuonna 2003 uudeksi omistajaksi tuli suomalainen Oy Querenchia Ltd ja vuonna 2006 saksalainen Aareal. VVT Kiinteistösijoitus Oy omisti kaksi kolmasosaa Kauniaistentien varrella olevasta osasta. Tunnelitien puolella oleva osa kuului Elite Alfred Bergin rahastoon. Tanskalainen kiinteistösijoittaja Nrep osti kauppakeskuksen vuonna 2022. Nrep lupasi parantaa ostoskeskuksen tarjontaa.
Palvelut.
Granin myymälöitä ovat muun muassa päivittäistavarakaupat S-market, K-Supermarket, Kauniaisten apteekki, Alko, Fitness24Seven, Delhi Rasoi, Guido's, Gateau, Kani Sushi, Kotipizza, Kiinteistömaailma, Life, Moms, MRoom, Pannacotta Home &amp; Kitchen, Subway, SOL Pesulapalvelut, Instrumentarium, Studio Yin Yoga &amp; Pilates ja Kauniaisten sosiaalipalvelut. R-kioski lopetti toiminnan toukokuussa 2024 ja yhtenä syynä mainittiin liian korkeat vuokrat. R-kioski käynnisti toiminnan uudelleen toisessa liikehuoneistossa lokakuussa 2024.
Hans Assmann

Hans Assmann (9. joulukuuta 1923 Saksa – 19. kesäkuuta 1998 Danderyd, Ruotsi) oli Suomessa 1950- ja 1960-luvuilla asunut, alkujaan saksalainen, myöhemmin Suomen kansalainen, joka on liitetty useisiin Suomen tunnetuimpiin yhä ratkaisematta oleviin henkirikoksiin.
Entinen rikoskomisario ja Alibin päätoimittaja Matti Paloaro ja neurologian professori Jorma Palo esittivät kirjoissaan "Bodomin arvoitus" (Palo, 2003) ja "Luottamus tai kuolema! Hans Assmannin arvoitus" (Paloaro &amp; Palo 2004), että Assmann liittyisi selvittämättömiin murhiin, muun muassa Kyllikki Saaren murhaan, mikä poliisin mukaan ei pidä paikkaansa ja Bodominjärven murhiin. Häntä on epäilty myös KGB:n vakoilijaksi.
Toinen maailmansota.
Assmann oli kertomansa mukaan vannoutunut kansallissosialisti, joka toimi jo 18-vuotiaana Waffen-SS-joukoissa. Hän aloitti vuonna 1942 19-vuotiaana Auschwitzin keskitysleirissä vartijana.
Toimittuaan yli kaksi vuotta keskitysleirivartijana Assmann rakastui Heidiin, juutalaisnaiseen, jonka kanssa hän suunnitteli karkaamista leiristä. Asiasta kuitenkin saatiin vihiä, ja Assmann komennettiin itärintamalle Wehrmachtin joukkoihin.
Itärintamalla hänen rykmenttinsä joutui vuonna 1944 puna-armeijan saartamaksi ja lopulta Assmann joutui neuvostoliittolaiselle sotavankileirille. Ennen joutumistaan leirille hän otti kaatuneen asetoverinsa, vääpeli Mart Assenbachin, sotilaspassin ja käytti tämän henkilöllisyyttä, sillä entisenä SS-miehenä ja keskitysleirinvartijana hänet olisi teloitettu.
Timo Sutinen

Timo Sutinen (s. 3. huhtikuuta 1949 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä. 
Sutinen aloitti uransa KooVeessä, jossa voitti heti ensimmäisellä kaudellaan Suomen mestaruuden keväällä 1968. Kahden KooVeen kauden jälkeen Sutinen siirtyi kuudeksi vuodeksi Jokereihin, jossa voitti uransa toisen Suomen mestaruuden. Jokereista hän lähti vuonna 1975 liigaan nousseeseen FoPS:aan, jossa pelasi seuraavat kolme vuotta. Viimeinen kausista meni I-divisioonassa. Seuraavat kolme vuotta meni Saksassa. Suomeen hän palasi vielä FoPS:aan I-divisioonaan. Suomen pääsarjassa Sutinen pelasi yhteensä 251 ottelua tehoin 152+180.
A-maajoukkueessa Sutinen pelasi tasan 100 ottelua. Näissä kertyi saldo 20+22. MM-kisaedustuksia hänelle tuli neljä. Sutinen on Jorma Valtosen ohella ainoa pelaaja, joka on valittu forssalaisseurasta arvoturnaukseen.
Toukokuussa 2008 Forssan Lehdelle antamassaan haastattelussa Sutinen kertoi Berliinin vuosinaan käyttäneensä efedriiniä. Sutisen mukaan sen käyttö oli yleistä.
ISM-taajuusalue

ISM-radiotaajuudet (ISM &lt; ) on joukko radiotaajuusalueita, jotka on varattu muiden sähkölaitteiden (ISM-laitteet) kuin varsinaisten radiolaitteiden käyttöön. ISM-laitteet saavat synnyttää ympäristöön radioaaltoja vain niille varatuilla taajuusalueilla ja määritellyillä ehdoilla.
ISM-taajuusalueet.
Kansainvälisesti radiotaajuusalueita hallinnoiva Kansainvälinen televiestintäliitto (ITU) () on määritellyt taajuusalueita, joita voidaan kansallisesti tähän tarkoitukseen osoittaa, sekä taajuuksia, joita ei tarvitse kansallisesti erikseen määritellä. Taajuudet on määritelty kansainvälisessä taajuusvaraustaulukossa (); (engl. pdf.zip 72,15 Mt). Määrittelyssä on alueellisia eroja. Taajuuksien käyttö ei vaadi erillistä lupaa.&lt;ref name = "TRAFICOM/185781"&gt;&lt;/ref&gt; Muutama maa ei salli kaikkia ISM-taajuuksia.
Suomessa ITU-taajuusalueet määrittää Liikenne- ja viestintävirasto radiotaajuusmääräyksen liitteenä olevassa taajuusjakotaulukossa (pdf, 2,23 Mt).
ISM-laite.
ISM-laitteet ovat muita radioaaltoja tuottamaan tarkoitettuja teollisen, tieteellisen, lääkinnällisen tai vastaavan käyttötarkoituksen sähkölaitetta kuin varsinaisia radiolaitteita (ISM; &lt; ; ).
ISM-laitteita on esimerkiksi suurtaajuuskuumentimet ja UKW- eli Diatermia-hoitolaitteet. Käytännössä yleisin ISM-taajuusalueilla tähän tapaan toimiva laite on kotikäytössäkin tavallinen mikroaaltouuni, jonka lämmitysteho perustuu 2,4 GHz:n mikroaaltoihin. 
Lupavapauden vuoksi ISM-taajuuksia käytetään paljon myös langattomaan tietoliikennekäyttöön. Tällöin näiden laitteiden on selvittävä muiden samalla taajuudella toimivien laitteiden – myös suuritehoisten teollisuuslaitteiden – aiheuttamista häiriöistä. Yleisiä ISM-taajuuksilla toimivia lyhyen kantaman tietoliikennelaitteita ovat mm Bluetooth- ja WLAN-laitteet. Tässä käytössä lähettimen teho ja antennin suuntaavuus valitaan niin, ettei säteilyteho ylitä säädösten määrityksiä.
ISM-taajuusalueet.
ITU:n taajuussääntelysuosituksen () määrittelemät ISM-taajuusalueet ovat seuraavat:
Göran Stubb

Göran Stubb (s. 10. maaliskuuta 1935 Käkisalmi) on suomalainen jääkiekkovaikuttaja, joka tunnetaan etenkin HIFK:n johtotehtävistään 1960–1970-luvuilla. Stubb teki myös merkittävän uran jääkiekon kansainvälisellä tasolla toimiessaan neljäkymmentä vuotta NHL:n kykyjenetsijänä Euroopassa. Stubb on IIHF Hall of Famen jäsen ja jääkiekkoleijona.
Toinen hänen pojistaan on tasavallan presidentti Alexander Stubb. 1. maaliskuuta 2024 Göran Stubbista tuli Suomen historian toinen isä, joka näki lapsensa nousevan tasavallan presidentiksi (ensimmäinen oli Evald Relander).
Elämäkerta.
Stubbin vanhemmat Volmar Stubb (1898–1950) ja Marita Breitenstein (1911–1999) olivat syntyneet Viipurissa. Stubbilla on kaksi sisarusta: veli Holger Stubb ja sisko Ulla Stubb.
Stubb syntyi Karjalankannaksen Käkisalmella vuonna 1935, josta perhe muutti Helsinkiin talvisodan alla vuonna 1939, kun Stubbin isä sai kamreerin töitä Arabian tehtaalta.
Stubb oli merkittävä taustatekijä HIFK:n nousuun Suomen jääkiekkoilun huipulle 1960-luvulla. Häntä kutsutaankin seuran "suuruuden luojaksi". Stubb tuli HIFK:n jääkiekkojaoston johtoon vuonna 1961 helsinkiläiskiekkoilun alennustilassa. Stubb johti HIFK:n kolmeen suomenmestaruuteen sekä vuoden 1970 Ahearne Cup-mestaruuteen. Hän hankki NHL-tähti Carl Brewerin Helsinkiin kaudeksi 1968–1969. Stubb oli joukkueen jääkiekkojaoston puheenjohtaja aina vuoteen 1977.
HIFK-uran jälkeen Stubb toimi Suomen Jääkiekkoliiton toimitusjohtajana 1977–1984. Stubb oli vuoden 1982 MM-kotikisojen pääsihteeri. Heinäkuuhun 2023, neljänkymmenen vuoden ajan, Stubb toimi NHL Central Scoutingin Euroopan-toimiston johtajana. Stubb on lisäksi kirjoittanut kolumneja "Hufvudstadsbladetiin".
Suomen Jääkiekkomuseo on aateloinut Stubbin Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 82 vuonna 1991, ja Kansainvälinen Jääkiekkoliitto on valinnut Stubbin Kansainvälisen kuuluisuuksien gallerian jäseneksi vuonna 2000.
Stubb suhtautuu HIFK:n toimintaan 1990-luvulla ja 2000-luvun alussa kielteisesti eikä ole edelleenkään sopinut kiistojansa Frank Mobergin kanssa; "Morjestan Frankia, mutta sen enempää minulla ei ole hänelle sanottavaa". Nykyisen HIFK-johdon kanssa Stubbilla on hänen mukaansa hyvät välit.
Yksityiselämä.
Göran Stubb meni vuonna 1966 naimisiin Christel Setälän (1943–2008) kanssa. Heidän poikiaan ovat tasavallan presidentti Alexander Stubb ja IT-alalla toiminut Nicolas Stubb (s. 1970). Christel Setälän isä oli professori Kai Setälä. Vuodesta 2016 Göran Stubb on ollut kihloissa Pirkko Mannolan kanssa.
Stubbin äidinkieli on ruotsi.
Zorro (vuoden 1990 televisiosarja)

Zorro on Family Channelin ja Rai Uno Italian vuosina 1990–1993 tuottama televisiosarja. Sarjaa kuvattiin neljän tuotantokauden verran, ja yhteensä 88 jaksoa. Sarja sijoittuu 1800-luvun alkuun, Espanjan hallinnoimaan Meksikoon, nykyiseen Kaliforniaan, ja pieneen Los Angelesin varuskunta- ja rannikkokylään.
Juoni.
Los Angelesin kylää hallitsee uusi ahne pormestari, "alcalde" Luis Ramone, joka on verojenkeruutoimillaan onnistunut suututtamaan seudun asukkaat. Don Alejandro de la Vegan poika Diego kutsutaan kotikaupunkiinsa opintomatkaltaan Espanjasta, ja huomatessaan asioiden tilan hän päättää puuttua asioihin salaisen henkilöllisyyden turvin. Kukaan hänen kotikaupungissaan ei tiedä, että hän oli kurssinsa paras miekkailija, ja kömpelöä taistelijaa ja arkajalkaa esittämällä don Diego onnistuu pitämään salaisuutensa turvassa. Ainoastaan mykkä tallipoika Felipe tuntee hänen salaisuutensa.