tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Helmipartamonni

Helmipartamonni ("Ancistrus dolichopterus") on pieni imumonneihin kuuluva kala, joka on melko suosittu akvaariokala. Sen erottaminen täpläpartamonnista on vaikeaa varsinkin nuorten yksilöiden kohdalla, ja monet helmipartamonneina myydyt kalat ovat mahdollisesti olleet täpläpartamonneja tai risteymiä. Se on kulkenut L-numerolla L183.
Koko ja ulkonäkö.
Helmipartamonni voi kasvaa 10–12 cm pitkäksi. Sen iholla on tummanruskealla pohjalla kellanruskeita pilkkuja. Aikuisella koiraalla on kuonossaan muhkeat, pensasmaiset viikset. Nuorilla yksilöillä on selkäevän ja pyrstön takareunassa kellanvaalea reunus.
Alkuperä.
Helmipartamonni on kotoisin Etelä-Amerikasta Amazonin ylä- ja keskijuoksulta sekä Negro-Trombetas-, Tefé-, Madeira- ja Tapajósjokien vesistöistä.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Helmipartamonni viettää aikaansa imuroimalla nukkamaista levää kivien ja puunrunkojen sekä akvaarion rakenteiden pinnasta. Se saattaa levän puutteessa tuhota sileälehtisiä kasveja, kuten miekkakasveja. 
Helmipartamonni munii ruokalusikallisen oranssinsävyisiä, parimillisiä munia johonkin koloon tai kuoppaan, ja koiras vahtii niitä aggressiivisesti.
Vesiolot ja ravinto.
Helmipartamonni sopeutuu monenlaisiin vesioloihin. Sopiva pH on 6–8, lämpötila voi olla 23 ja 27 asteen välillä. Sopiva altaan koko on 80 litraa. Helmipartamonni syö kasvispitoista ruokaa.
Ukkopartamonni

Ukkopartamonni eli tähtipartamonni ("Ancistrus sp.") on imumonneihin kuuluva kala, joka kulkee L-numerolla L71 tai L181. Se kasvaa huomattavasti suuremmaksi kuin samannäköiset täpläpartamonni ja helmipartamonni. 
Koko ja ulkonäkö.
Ukkopartamonni kasvaa yleensä 25–30 senttimetriä pitkäksi, mutta se voi kasvaa 35 senttimetriä pitkäksi. Sen iholla on tummanruskealla pohjalla kellanruskeita pilkkuja. Aikuisella koiraalla on kuonossaan muhkeat, pensasmaiset viikset. Myös naaraalle kasvaa parta, mutta se on selvästi pienempi.
Alkuperä.
Ukkopartamonni on kotoisin Etelä-Amerikasta ja sitä tavataan laajalla alueella Brasilian joissa. Sen elinympäristöä ovat jokien kivikkopohjat.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Ukkopartamonni viettää aikaansa imuroimalla nukkamaista levää kivien ja puunrunkojen sekä akvaarion rakenteiden pinnasta. Se saattaa levän puutteessa tuhota sileälehtisiä kasveja, kuten miekkakasveja. 
Ukkopartamonni voi lisääntyä myös kotiakvaariossa.
Vesiolot ja ravinto.
Ukkopartamonni vaatii suuremman akvaarion kuin pienemmät partamonnit. Hyvä veden happamuus on 6–7 ja lämpötila 23–30 astetta. Ukkopartamonni syö levää ja kasvisruokaa.
So Pale Is the Light

So Pale Is the Light on suomalaisen Cadacross-yhtyeen debyyttialbumi.
N (albumi)

N on suomalaisen Norther -yhtyeen viides studioalbumi. Se jäi laulaja-kitaristi Petri Lindroosin viimeiseksi yhtyeen riveissä.
Albumi äänitettiin Astia-studiolla loppukesästä 2007 pitkäaikaisen yhteistyökumppanin Anssi Kipon avustuksella, ja sen miksasi Fredrik Nordström Studio Fredmanilla Ruotsissa. Albumin tunnetuimpia kappeleita ovat muun muassa "Frozen Angel" ja "We Rock".
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 5.
Armin van Buuren

Armin van Buuren (s. 25. joulukuuta 1976 Leiden, Alankomaat) on hollantilainen trance-musiikkiin keskittynyt DJ ja musiikkituottaja.
Van Buuren on voittanut "DJ Magazinen" vuosittain järjestämän maailman suosituimman DJ:n tittelin top 100 -äänestyksen vuosina 2007, 2008, 2009, 2010 ja 2012.
Suomessa van Buuren on vieraillut lähes vuosittain.
Van Buurenilla on viikoittainen radio-ohjelma, "A State of Trance", jota hän on tehnyt yli 1 000 jakson verran vuodesta 2001 lähtien. Se yksi maailman arvostetuimmista radio-ohjelmista.
Elämä ja ura.
Armin van Buuren syntyi Hollannin Leidenissä 25. joulukuuta 1976. Hän valmistui lukiosta vuonna 1995 ja siirtyi collegeen opiskelemaan lakia. Opiskellessaan lakia hän innostui elektronisesta musiikista ja alkoi työskentelemään DJ:nä paikallisessa Nexus-nimisessä klubissa. Van Buurenin musiikkiura alkoi vaatia enemmän aikaa ja hän keskeytti lakiopintonsa väliaikaisesti. Hän kuitenkin suoritti oikeustieteen tutkinnon Oxfordin yliopistossa vuonna 2004. Samalla van Buurenin kotistudio vaihtui ”oikeaan musiikkistudioon”. Hän teki kappaleensa ”Touch Me” ja ”Communication” uudessa studiossaan. Van Buurenin musiikkia on kuvailtu sanoilla "euforinen", "kohottava", "melodinen" ja "energinen".
Kesäkuussa 2003 julkaistiin van Buurenin ensimmäinen virallinen studioalbumi "76".
Huhtikuussa 2005 julkaistiin ”Shivers”-niminen single. Toinen single ”Serenity” julkaistiin saman vuoden kesäkuussa. Kahta singleä seurasi toinen studioalbumi, "Shivers", joka julkaistiin saman vuoden elokuussa. Vuonna 2006 julkaistiin albumin loput singlet ”Who Is Watching” ja ”Control Freak”.
18. huhtikuuta 2008 julkaistiin Arminin kolmas studioalbumi "Imagine". Albumilta julkaistiin kokonaiset kuusi singleä, ”If You Should Go”, ”Going Wrong”, ”In and Out of Love”, ”Unforgivable”, ”Fine without You” ja ”Never Say Never”.
Studioalbumiensa ja niistä julkaistujen singlejen lisäksi van Buuren on julkaissut "A State of Trance" -kokoelma-albumisarjaa. Kokoelmat sisältävät toisten artistien kappaleita, joita van Buuren on miksannut. "A State of Trance" -albumeita on julkaistu vuosittain vuodesta 2004 lähtien.
Van Buurenin neljäs studioalbumi "Mirage" julkaistiin 10. syyskuuta 2010. Albumilta julkaistiin kolme singleä ”Full Focus”, ”Not Giving Up on Love” ja ”This Light Between Us”.
Yksityiselämä.
18. syyskuuta 2009 van Buuren avioitui Erika van Thielin kanssa Hollannin Wassenaarissa. Pari tapasi toisensa kummankin ollessa lomailemassa Kreetalla. He avioituivat yhdeksän vuoden seurustelun jälkeen.
Heinäkuussa 2011 parille syntyi tytär. Van Buuren ilmoitti toisen lapsensa syntymästä Tomorrowland-festivaalin aikana heinäkuussa 2013.
Forum (kauppakeskus Turussa)

Forum Kortteli on Turussa, Kauppatorin laidalla sijaitseva kauppakeskus. Sen sisäänkäynnit sijaitsevat Kauppiaskadulla, Aurakadulla, Eerikinkadulla ja Linnankadulla.
Kauppakeskus toimii neljässä eri rakennuksessa, jotka on yhdistetty toisiinsa katetulla käytävällä. Merkittävin näistä lienee Affärscentrumin talo, joka rakennettiin kahdessa osassa 1921–1926. Rakennuksen suunnittelivat Väinö Määttä ja August Krook. Liiketiloihin asennettiin aikoinaan Suomen ensimmäiset liukuportaat, mutta ne purettiin myöhemmin.
Historia.
1970-luvun lopussa Affärscentrum liittoutui korttelin muiden kiinteistöyhtiöiden kanssa ja rakennutti korttelin keskelle kauppapihan. Naapuritontille rakennettiin viisikerroksinen liikerakennus. Urakka valmistui vuonna 1979, jolloin aloitti toimintansa Forumiksi nimetty kauppakeskus.
Vuonna 1999 Forum uudistui täysin, kun kauppapiha katettiin, ja siitä muodostui yhtenäinen kauppakeskus.
Liikkeet.
Kauppakeskus Forumissa sijaitsevat tai ovat sijainneet muiden muassa seuraavien ketjujen toimipaikat:
Casagrande Leluliike, VG Noodle ja Cosmic Comic Cafe
Lisäksi kauppakeskuksessa toimii lukuisia yksittäisiä yrityksiä, kuten vaate- ja lahjatavaraliikkeitä ja ravintoloita, sekä kampaamo ja levykauppa. Edellä mainittujen yritysten lisäksi kauppakeskuksen korttelissa toimii useita liikkeitä, joiden sisäänkäynnit sijaitsevat kadun varrella.
Kane Records, joka lopetti toimintansa vuonna 2011, toimi viimeiset vuotensa Forumissa.
Mongolien hyökkäykset Keski-Aasiaan

Mongolien hyökkäykset Keski-Aasiaan tapahtuivat vuosien 1216–1221 välillä.
Vuonna 1216 mongolit hyökkäsivät Karakitain valtakuntaan, joka tuhoutui kahdessa vuodessa. Vuonna 1218 mongolit hyökkäsivät muslimivaltio Kovaresmiaan, mistä alkoi sota Kovaresmian ja mongolien välillä. Sota päättyi vuonna 1221 ja se oli yksi Tšingis-kaanin suurimmista voitoista.
Taisteluissa Tšingis-kaanin käyttämä hämäävä sotataktiikka ja tapa johtaa viholliset aukealle taistelemaan oli suurin ratkaisija. Hänen lisäkseen sodan muita merkittäviä mongolipäälliköitä olivat hänen poikansa Ögödei ja Tolui sekä hänen kolme lapsenlastaan. Sodan loputtua Tšingis-kaani suuntasi armeijansa Volga-joen varrella olevia valtioita kohti.
Kempelehalli

Kempelehalli on Kempeleessä, kunnan koulukeskuksen läheisyydessä sijaitseva vuonna 2001 rakennettu 6 000 neliömetrin kokoinen monitoimihalli. 
Rakennuksessa on jäähalli 900-paikkaisella katsomolla, palloiluhalli, jossa voi pelata muun muassa salibandya, sulkapalloa, lentopalloa ja käsipalloa sekä kuntosali. Hallissa järjestetään liikuntatapahtumien lisäksi erilaisia näyttelyitä ja messuja sekä konsertti- ja juhlatilaisuuksia.
Kalevi Kalliomäki

Kalevi Juhani Kalliomäki (s. 15. maaliskuuta 1941) on Oulun yliopistosta vuonna 2004 eläkkeelle jäänyt mittaustekniikan emeritusprofessori.
Henkilötiedot ja opinnot.
Kalevi Kalliomäki syntyi Kauhajoella 1941 liikemies, pienviljelijä Tauno Kalliomäen ja Anni Kalliomäen (o.s. Leppinen) perheeseen. Ylioppilaaksi hän valmistui Kankaanpään yhteiskoulusta vuonna 1960 ja sitten Teknillisestä korkeakoulusta (TKK) diplomi-insinööriksi vuonna 1965, tekniikan lisensiaatiksi vuonna 1967 ja tekniikan tohtoriksi vuonna 1969.
Sotilasarvoltaan Kalevi Kalliomäki on reservin insinööriluutnantti vuodelta 1972.
Ammattiura.
Kalevi Kalliomäki toimi Teknillisessä korkeakoulussa assistenttina 1965–1968, sähkötekniikan apulaisprofessorina 1970–1975 sekä dosenttina vuodesta 1976 alkaen. Oulun yliopiston sähkötekniikan vt. professorina hän toimi 1968–1970 ja sitten mittaustekniikan professorina vuodesta 1975 alkaen aina vuoteen 2004 eli eläkkeelle jäämiseensä saakka. Sähkötekniikan osaston johtajana hän toimi useaan eri otteeseen. Jo vuodesta 1976 alkaen Kalevi Kalliomäen ja Matti Karraksen professuurit muodostivat perustan Oulun yliopiston sähkötekniikan osaston mittaustekniikan laitoksen toiminnalle.
Lisäksi Kalliomäki on ollut Metrologian neuvottelukunnan jäsen, Keksintösäätiön hallituksen jäsen, Suomen Akatemian teknisten tieteiden toimikunnan puheenjohtaja ja tieteen keskustoimikunnan jäsen 1989–1991, Suomalaisen tiedeakatemian jäsen sekä Teknisten tieteiden akatemian jäsen.
Kalevi Kalliomäellä on julkaissut mittaustekniikasta, erityisesti tarkkuusmittauksista, sekä lääketieteellisestä tekniikasta. Hänellä on patentteja, joita muun muassa Vaisala Oyj, Outokumpu Oyj, sekä Topvawe Oy ovat hyödyntäneet.
Emeritusprofessori Kalevi Kalliomäki toimii edelleen metrologian alan asiantuntijana, Mittatekniikan keskuksen Aika ja taajuus -alueella.
Kalliomäki on Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen.
Tero Penttilä

Tero Penttilä (s. 9. maaliskuuta 1975 Suomussalmi) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskuspuolustaja. Penttilä pelasi uransa alkupuolen enimmäkseen keskikentällä, mutta Hakaan siirryttyään Keith Armstrong siirsi hänet puolustukseen. 
Penttilä debytoi Veikkausliigassa kaudella 1999 FC Hakan paidassa, johon hän oli siirtynyt FC Lahdesta. Kausi oli Penttilälle menestys, sillä hän voitti Suomen mestaruuden toimien Hakan kapteenina, minkä lisäksi hänet valittiin myös kauden tulokkaaksi. 
Kauden päätyttyä Penttilä siirtyi Hakasta Skotlannin Valioliigan suurseura Rangersiin. Kesäkuussa 2000 Penttilä polvesta repeytyi eturistiside, mikä piti hänet pitkään peleistä sivussa. Vuonna 2001 Penttilä kävi loukkaantumisistaan toivuttuaan Hakassa hakemassa pelituntumaa. Toukokuussa 2002 Penttilä ja Rangers purkivat sopimuksensa yhteisymmärryksessä. Kuukautta myöhemmin hän palasi Veikkausliigaan, tällä kertaa Helsingin Jalkapalloklubiin. HJK:ssa joukkueen kapteenina toiminut Penttilä voitti toisen Suomen mestaruutensa. Kauden 2002 jälkeen hän ei kuitenkaan enää jatkanut uraansa.
Maajoukkueessa Penttilä pelasi viisi ottelua. Myös hänen uransa viimeiseksi tosipeleiksi jäivät maaottelut joukkueen Karibian kiertueella. Jalkapallouransa päätyttyä Penttilä jatkoi lääketieteen opintojaan. Hän toimii nykyään Tampereen yliopistollisessa sairaalassa kardiologian erikoislääkärinä.
Mark Hateley

Mark Wayne Hateley (s. 7. marraskuuta 1961 Wallasey, Merseyside, Iso-Britannia) on englantilainen entinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hateleyn pelipaikka oli keskushyökkääjä.
Hateley pelasi Englannin jalkapallomaajoukkueessa 32 ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia, ja 10 ottelua Englannin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa. 
Seurajoukkuetasolla Hateley edusti Coventrya vuosina 1978–1983, mutta vuonna 1980 hän meni lainalle Detroit Expressiin. Kaudella 1983–1984 Hateley pelasi Portsmouthissa, mutta heti seuraavana vuonna hän vaihtoi joukkueekseen AC Milanin, jossa hän pysyi kauteen 1987 asti. Milanista Hateley vaihtoi seuraansa, seuraavaksi hän siirtyi AS Monacoon. Monacossakin Hateley pysyi vain vuoteen 1990 asti. Vuonna 1990 hän löysi vihdoinkin seuran, jossa hän pysyi pitempään. Hateleysta tuli ensimmäinen ei-skotlantilainen pelaaja joka voitti skotlantilaisten jalkapallotoimittajien "Scottish Football Writers' Associationin" oman vuoden pelaaja -palkinnon. Glasgow Rangersia Hateley edusti vuoteen 1995 asti, kunnes hän siirtyi Queens Park Rangersin riveihin. Vuoden päästä Hateley lähetettiin lainalle Leeds Unitediin. Vuonna 1997 Hateley palasi Glasgow Rangersiin, mutta tällä kertaa hän pelasi joukkueessa vain neljä ottelua. 
Tämän jakson jälkeen Hateley aloitti valmennusuransa Hull Cityn pelaajavalmentajana. Hull Cityssä Hateley pelasi kaksi vuotta, kunnes hän pelasi uransa viimeiset kaksi otteluaan skotlantilaisessa Ross Countyssa. Urallaan Hateley pelasi yhteensä 589 ottelua seuratasolla, joissa hän teki 220 maalia.
Hemer

Hemer on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksassa. Sen pinta-ala on 67,66 km², ja se kuuluu Märkischer Kreisin piirikuntaan. Vuoden 2022 lopussa Hemerin väkiluku oli 34 024.
Viisiraitabarbi

Viisiraitabarbi ("Desmopuntius pentazona") on särkiin kuuluva kalalaji. Se on suosittu akvaarion parvikala. 
Koko ja ulkonäkö.
Viisiraitabarbilla on viisi tummaa raitaa kellertävällä pohjalla, lähisukulaislajilla tiikeribarbilla raitoja on neljä. Lajeja sekoitetaan toisiinsa yleisesti. Evät ovat punaiset. Kuononkärki on koiraalla punainen, minkä avulla voi erottaa aikuisten yksilöiden sukupuolet toisistaan. 
Alkuperä.
Viisiraitabarbi on kotoisin Kaakkois-Aasiasta Malajin saaristosta ja Sumatralta. Kaikki kaupoissa myytävät viisiraitabarbit ovat vankeudessa syntyneitä.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Viisiraitabarbi on melko rauhallinen kala, rauhallisempi kuin tiikeribarbi, joten se sopii paremmin seura-akvaarioon. 
Vesiolot ja ravinto.
Vesi saisi olla hiukan hapanta, pH 5,5–7,5 ja lämpötila 24–28 celsiusastetta. Viisiraitabarbi on lähes kaikkiruokainen, ja syö akvaariossa hiutaleita ja pellettejä.
Reija Kaskiaho

Reija Kaskiaho (s. 15. marraskuuta 1976 Hamina) on suomalainen kirjailija. Häneltä on julkaistu seitsemän nuortenromaania. Kaskiahon esikoisteos, "Tulitikkuihmisiä", ilmestyi vuonna 2001. Kirjailija asuu Helsingissä.
Kaskiaho on koulutukseltaan sairaanhoitaja. Hän on opiskellut nuorena myös muun muassa kaupallista alaa, luovaa ilmaisua ja lehtijournalismia. 
Kaskiaho harrastaa seinäkiipeilyä ja juoksemista. Myös meditaatio ja runojen lukeminen on hänelle tärkeää.
Kaskiaho käsittelee kirjoissaan vakavia aiheita, mutta käyttää tekstissään myös huumoria. Kaskiahon esikoisteos Tulitikkuihmisiä kertoo nuorten huumeiden käytöstä. Kaskiaho on käsitellyt muissa kirjoissaan bulimiaa, koulukiusaamista, teiniraskautta, perheväkivaltaa ja homoseksuaalisuutta. Vuonna 2005 hän sai Topelius-palkinnon teiniraskautta käsittelevästä teoksestaan "Rastas". Vuonna 2014 ilmestynyt "Nikottelua" kertoo homoseksuaalisuudesta ja siitä, millaista nuoren on yrittää elää normaalia elämää suvaitsemattomassa yhteiskunnassa.
Kaskiaholta ilmestyi nuoren naisen vakavasta vammautumisesta kertova kirja "Maantiekiitäjä" keväällä 2022.
Alphonse Milne-Edwards

Alphonse Milne-Edwards (13. lokakuuta 1835 Pariisi – 21. huhtikuuta 1900 Pariisi) oli ranskalainen ornitologi ja äyriäistutkija ja Pariisin luonnontieteellisen museon Muséum National d'Histoire Naturellen johtaja. Hän oli englantilaista sukujuurta ja samassa museossa vaikuttaneen kuulun eläintieteilijän Henri Milne-Edwardsin poika. 
Milne-Edwards suoritti lääketieteellisen tutkinnon 1859. Vuonna 1876 hän sai lintu- ja nisäkästieteen professuurin Muséum National d'Histoire Naturellessa ja omistautui erityisesti fossiilisten lintujen ja syvänmeren eliöiden tutkimukseen. Milne-Edwards tutki myös Madagaskarin ja Keski-Aasian nisäkkäitä. Hän johti Biskajanlahden luontoa kartoittanutta retkikuntaa 1881 ja osallistui myöhemmn Kanariansaarten, Kap Verden ja Azorien vesille suuntautuneisiin tutkimuspurjehduksiin. Hänestä tuli museonsa johtaja 1891. Ranskan tiedeakatemian jäseneksi hänet valittiin 1879.
Heikkinen

Heikkinen on vanha itäsuomalainen sukunimi. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan se on Suomen kahdeksanneksi yleisin sukunimi ja nimen haltijoita oli 17 126 (tilanne 18.8.2025). Heikkinen on yleinen nimi varsinkin Kainuussa. Siellä on käytetty sanontoja "Heikkisiä enin helvetissäkin, toinen kimppu Kinnusia", ainakin Paltamossa myös "Heikkisiä enin helvetissäkin, toinen puoli Tolosia."
Mongolien hyökkäykset Volgan Bulgariaan

Mongolien hyökkäykset Volgan Bulgariaan koostuu kahdesta 1200-luvulla mongolien tekemästä hyökkäyksestä Volgajoen varrella sijaitsevaan Volgan Bulgariaan. Volgan bulgaarit kukistivat ensin mongolit vuonna 1223, mutta valtakunta valloitettiin lopulta vuosina 1232 ja 1236 seuranneissa hyökkäyksissä.
Historia.
Voitto Samarajoella.
Kukistettuaan venäläisten ruhtinaiden ja kiptšakien liittolaisarmeijan joukot Kalkajoen taistelussa vuonna 1223 mongolien joukot siirtyivät Subutain ja Jeben johdolla pohjoiseen Volgan Bulgarian alueelle. Tähän saakka mongolit olivat jatkaneet valloituksiaan voittamattomina, mutta aikalaisten ihmetykseksi bulgaari "Iltäbär" eli kuningas Ghabdulla Chelbir, sekä mordvalaiset päälliköt Puresh ja Purgaz johtivat joukkojaan menestyksekkäästi väijyttäen mongolit Volgan sivuhaara Samarajoella. Aikalaislähteet eivät kuitenkaan ole yksimielisiä taistelun aiheuttamista tuhoista mongoleille. Mongolit olivat kuitenkin vielä tappionsa jälkeenkin tarpeeksi vahvoja kukistaakseen yhden kiptšakkiheimon matkallaan takaisin Mongoliaan.
Toinen hyökkäys.
Mongolien muodostamasta yhteisestä uhasta huolimatta venäläiset ruhtinaat jatkoivat sotimistaan perinteisenä vihollisena nähtyjä bulgaareja vastaan. Tämän ohella mongolit palasivat takaisin vuonna 1229, tällä kertaa Kukdayn ja Bubedeyn johtamina. Mongolit kukistivat bulgaarien etuvartiojoukot ja valloittivat Uralvuoriston eteläosat. Kolmisen vuotta myöhemmin 1232 mongolit valloittivat myös osia Volga Bulgariasta itsestään ottamalla haltuunsa baškiirien alueiden eteläosat. Mongolit kuitenkin epäonnistuivat jälleen Volga Bulgarian terkeimpien alueiden valloituksessa. Epäonnistumisen myötä mongolit päättivät lähteä bulgaareja vastaan entistä suuremmalla joukolla ja johtajiksi valittiin Kiinassa ja Lähi-idässä kokemusta kartuttaneita kenraaleja. 
Kukistuminen.
Vuonna 1236 mongolit hyökkäsivät jälleen Batu-kaanin johdolla ja noin 30 000 sotilaan voimin Volgan Bulgariaan. Kohteina olivat bulgaarien kaupungit kuten Bilyar, Bulgar, Suvar ja Cükätaw. Tällä kertaa vastarinta kukistettiin ja valloitettujen kaupunkien asukkaat tapettiin tai myytiin orjuuteen. Volgan Bulgariasta tuli osa Jotši-kaanin ruhtinaskuntaa, josta muodostui myöhemmin Kultainen orda. Osasta aluetta muodostettiin myös osittain autonomisia pienempiä ruhtinaskuntia. 
Seuraukset.
Mongolien hyökkäys oli näin johtanut Volga Bulgarian tuhoon. Joidenkin historioitsijoiden mukaan alueen asukkaista jopa 80 % kuoli tai siirrettiin muualle. Volga Bulgarian pohjoisosat, eli nykyinen Tatarstan ja Tšuvassia selvisivät hieman vähemmin vaurion kuin eteläosat. Volgan Bulgarian elliitin muodostaneet bulgaarit katosivat heidän omaksuessaan tataari-identiteetin osana Mongolien valtakuntaa. Mongolivaltion lopulta hajotessa 1400-luvulla entisen Volgan Bulgarian alueelle muodostui Kazanin kaanikunta.
Joidenkin tutkijoiden mukaan hyökkäyksestä selvinneet bulgaarit muodostavat nykyisten Volgan tataarien esi-isät. Heidän etnogeneesistä ei kuitenkaan ole yksimielisyyttä.
Turkoosiviiripyrstö

Turkoosiviiripyrstö ("Fundulopanchax scheeli", syn. "Aphyosemion scheeli") on hammaskarppikaloihin kuuluva akvaarioissakin pidettävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Turkoosiviiripyrstö kasvaa noin kuusi senttiä pitkäksi. Sen vartalossa on turkoosinsinisellä pohjalla ruukunruskeita täpliä, vähemmän kuin täpläviiripyrstöllä. Koiraan takaevissä on leveät keltaiset reunaraidat.
Alkuperä.
Turkoosiviiripyrstö on kotoisin Nigeriasta ja Kamerunista.
Lisääntyminen.
Turkoosiviiripyrstö kutee pohjalle tai kasvien joukkoon. Munat kuoriutuvat 2–3 viikon kuluttua kutemisesta.
Poplatš meni, ritško...

Poplatš meni, ritško... (, ) on ukrainalaisen black metal -yhtyeen Krodan ensimmäinen studioalbumi. Albumista on julkaistu sekä C-kasetti- että CD-painos, joista C-kasettipainos on rajoitettu vain tuhanteen kappaleeseen. Albumista on myös julkaistu vuonna 2006 vinyylilevypainos, joka sisälsi kappaleen "Осіннім Подихом Останнім..." ja muista painoksista poikkeavan kansikuvan. Viimeisin painos on vuonna 2007 ulos tullut digipack, jonka julkaisi Hammermark Art, digipackin erikoisuutena on lisäkappale "Борвій".
Levyn musiikki yhdistelee ukrainalaista kansanmusiikkia sekä black metalia. Sanoitukset, jotka on kirjoitettu ukrainaksi, käsittelevät luontoa ja vanhoja slaavilaisia perinteitä.
1. Крода () (1:38) 
2. Приданий Бесконечный Путь () (7:27) 
3. Где Увековечен был Мир и Покой () (7:33) 
4. Иней Крови () (5:01) 
5. Рiдний Край () (8:45) 
6. Грому Палицi Корявi () (5:45) 
7. Поплач менi, Рiчко... (зрада Князя Володимира) () (5:52) 
8. Apocalypse (Hypocrisy cover) (5:59) 
9. Осіннім Подихом Останнім... () (lisäkappale vuonna 2006 julkaistuun vinyylipainokseen) (2:09) 
9. Борвій () (lisäkappale vuonna 2007 julkaistuun digipackiin) (2:48)
Tiiliskivi-palkinto

Tiiliskivi-palkinto on suomalainen kirjallisuuspalkinto, jonka jakaa vuosittain Tampereen yliopiston kirjallisuustieteen opiskelijoiden ainejärjestö Teema ry. Palkinnon tarkoituksena on tuoda esiin ansiokkaita teoksia, jotka järjestön mielestä ovat jääneet valtamediassa liian vähälle huomiolle. Palkinto on kiertopalkintona kulkeva tiiliskivi, joka on peräisin Tampereelta, Finlaysonin seinästä. Ennen tiiliskiven mukana lähettiin pieni rahasumma, mutta siitä voidaan olla luovuttu. Tiiliskivi symboloi palkitun teoksen painavaa sanomaa ja palkinnon tamperelaisesta alkuperää.
Tiiliskivi-palkintoa edelsi 1990-luvulla Teema ry:n ja Tampereen yliopiston ylioppilaskunnan kulttuurijaoston jakama Koskenkorva-palkinto.
Vuonna 2008 Tiiliskivi-palkinto jaettiin ensimmäisen kerran omalla klubillaan, Tiiliskivi-klubilla, kulttuuriravintola Telakalla. Vuodesta 2009 alkaen klubi on järjestetty Elävän Kirjallisuuden Festivaalin iltaklubina.
Andrei Bogdanov

Andrei Vladimirovitš Bogdanov (, s. 31. tammikuuta 1970 Moskovassa) on venäläinen poliitikko.
Bogdanov syntyi Moskovassa venäläis-tataarilaiseen perheeseen ja kävi koulua numero 1000 Solntsevossa. Hän valmistui Plehanovin taloustieteiden akatemiasta 1993 ja suoritti kandidaatin tutkinnon 2002 Moskovan valtionyliopistossa.
Hän on ammatiltaan taloustieteilijä ja on ollut 1990-luvun alusta mukana erilaisissa oppositioryhmissä. Vuodesta 1990 hän on ollut Venäjän demokraattisen puolueen jäsen. Vuonna 1998 hänestä tuli Venäjän demokraattisen puolueen varapuheenjohtaja, mutta vuonna 2001 hän menetti tämän paikan. Joulukuussa 2001 hän liittyi uuteen Yhtenäinen Venäjä -puolueeseen, josta hänet erotettiin toukokuussa 2003.
Toukokuussa 2005 hänet valittiin Venäjän demokraattisen puolueen puheenjohtajaksi. Bogdanov voitti valinnassa Mihail Kasjanovin, joka lähti perustamaan omaa puoluettaan. Puolue asetti hänet ehdokkaaksi vuoden 2008 presidentinvaalissa.
Eydie Gormé

Edith Gormezano, taiteilijanimeltään Eydie Gormé (16. elokuuta 1928 – 10. elokuuta 2013) oli yhdysvaltalainen laulaja. Hän esiintyi ja levytti miehensä Steve Lawrencen kanssa 1950-luvulta lähtien.
Gormé syntyi New Yorkin Bronxissa sefardijuutalaisille siirtolaisvanhemmille. Isä oli lähtöisin Sisiliasta ja äiti Turkista. Gormé oli laulaja Neil Sedakan serkku. 
Gormé ja Lawrence tekivät läpimurtonsa Steve Allenin "The Tonight Show’ssa". Pari meni naimisiin 29. joulukuuta 1957 ja sai Songwriters Hall of Famen palkinnon vuonna 1995. Gormé on Grammy-palkittu, ja hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella. 
Gormé saavutti suosiota myös duon ulkopuolella; "Blame It on the Bossa Nova" (1963) nousi Yhdysvaltain listoilla seitsemänneksi. Seuraavina vuosina hän teki kolme levyä meksikolaisen Los Panchos-yhtyeen kanssa saavuttaen suuren suosion latinalaisen musiikin ystävien joukossa.
Gormé ja Lawrence saivat kaksi poikaa, Davidin ja Michaelin, joista viimeksi mainittu menehtyi sydänvikansa seurauksena 23-vuotiaana.
Steve Lawrence

Sidney Liebowitz, taiteilijanimeltään Steve Lawrence (8. heinäkuuta 1935 New York, Yhdysvallat – 7. maaliskuuta 2024 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hän esiintyi ja levytti vaimonsa Eydie Gormén kanssa 1950-luvulta lähtien. Duo teki läpimurtonsa Steve Allenin "Tonight Show’ssa".
Lawrence syntyi juutalaiseen perheeseen New Yorkin Brooklynissä. Hän meni naimisiin Gormén kanssa 29. joulukuuta 1957 ja sai puolisonsa kanssa tähden Hollywood Walk of Famella. Myös Songwriters Hall of Fame on palkinnut heidät.
Lawrence ja Gormé olivat huipussaan 1950-, 1960- ja 1970-luvuilla, mutta he esiintyivät yhdessä vuoteen 2009 asti. He saivat Grammy-palkinnon vuonna 1960 julkaistun "We Got Us" -albumin nimikkokappaleesta. Emmy-palkinto heille myönnettiin NBC:n erikoisohjelmasta "Steve &amp; Eydie Celebrate Irving Berlin". Lawrence teki myös soolouraa ja oli 1963 Billboard Hot 100 -listan kärjessä singlellä ”Go Away Little Girl”. Hän myös näytteli ja sai Tony-ehdokkuuden Broadway-musikaalista "What Makes Sammy Run?".
Lawrence ja Gormé saivat kaksi poikaa, joista toinen kuoli sydänvikansa seurauksena 23-vuotiaana. Gormé kuoli vuonna 2013. Lawrencen ura päättyi 2019 Alzheimerin tautiin, ja hän kuoli maaliskuussa 2024 sen aiheuttamiin komplikaatioihin.
Toastmasters

Toastmasters on kansainvälinen verkosto, johon kuuluu lähes 16 200 klubia 145 maassa ympäri maailmaa. Toiminnan tarkoituksena on auttaa jäseniä kehittämään esiintymistaitojaan. Kokoukset ovat ei-poliittisia, ei-uskonnollisia ja avoimia kaikille kulttuureille. Toastmastersissa ei ole ohjaajia tai opettajia. Jokainen osallistuu pitämällä puheita ohjelman mukaisesti, kuitenkin omaan tahtiinsa edeten ja omat aiheensa valiten. Toiminnalla ei tavoitella voittoa.
Suomessa Toastmasters-toimintaa on Helsingin seudulla, Turussa,Tampereella sekä Vaasassa. Myös täysin virtuaalisesti kokoontuva suomenkielinen Toastmasters-klubi on olemassa. Seuraavaksi toimintaa ollaan laajentamassa Ouluun.
Kaikki klubit Suomessa kokoontuvat suomen ja englannin kielillä. Helsingin alueella on myös yksi espanjankielinen klubi.
Mario Bellini

Mario Bellini (s. 1. helmikuuta 1935) on italialainen arkkitehti ja muotoilija. Hän syntyi Milanossa, valmistui kaupungin polyteknisestä 1959 ja on sitä seuranneina vuosikymmeninä luonut menestyksekkään uran niin Italiassa kuin ulkomaillakin. Hän on voittanut useita Compasso d’Oro -palkintoja.
Bellini suunnitteli Olivettille useita kirjoituskoneita ja Programma 101 -pöytälaskukoneen.
Do Nebokraju Žyttja...

Do Nebokraju Žyttja... (, ) on ukrainalaisen black metal -yhtyeen Krodan toinen studioalbumi. Levy-yhtiö Hammermark Art julkaisi sen vuonna 2005 C-kasetilla ja CD-levyllä.
Levyn musiikki yhdistelee Krodalle tuttuun tyyliin ukrainalaista kansanmusiikkia ja black metalia, sanoitukset käsittelevät luontoa ja vanhoja uskomuksia.
Erysikhthon (Thessalia)

Erysikhthon () oli kreikkalaisessa mytologiassa Thessalian kuningas ja Triopaan poika. Hän kaatoi tammen Demeterille pyhitetystä lehdosta tappaen samalla siihen liittyneen dryadin. Tämän siskojen pyynnöstä Demeter rankaisi kuningasta lähettämällä kuninkaan luokse Aithonin, puutteen ja nälänhädän jumalattaren, joka istutti tähän loputtoman nälän kirouksen.
Nälän kasvaessa Erysikhthon söi kaiken omaisuutensa, kunnes hänellä oli jäljellä ainoastaan tyttärensä Mestra. Tämä ei halunnut tulla myydyksi orjaksi, joten hän pyysi Poseidonia, jolle hän oli menettänyt neitsyytensä, auttamaan häntä. Poseidon antoikin Mestralle kyvyn muuttaa muotoaan, ja kun Erysikhthon sai asian selville, alkoi hän myydä tytärtään milloin minkäkin eläimen hahmossa tämän aina paetessa ja palatessa takaisin isänsä luo.
Lopulta tämäkään ei enää riittänyt tyydyttämään Erysikhthonin alati kasvavaa nälkää, vaan hän kuoli alettuaan syödä itseään ruokkien ruumistaan kaikella, mitä siitä irti sai. 
Kallimakhos ei omassa versiossaan mainitse tyttären osuudesta mitään, vaan kertoo kuninkaan syöneen itsensä perikatoon ja joutuneen kerjäämään murusia teiden risteyksessä.
Mestra

Mestra () oli kreikkalaisessa mytologiassa Thessalian kuninkaan Erysikhthonin tytär, joka mainitaan myös Autolykoksen puolisoksi. Hänen isänsä kaadettua tammen Demeterille pyhitetystä lehdosta Demeter rankaisi kuningasta lähettämällä kuninkaan luokse Aithonin, puutteen ja nälänhädän jumalattaren, joka istutti tähän loputtoman nälän kirouksen.
Erysikhthon joutui myymään kaiken omaisuutensa tyydyttääkseen nälkänsä, ja lopulta hänellä oli jäljellä ainoastaan tyttärensä. Mestra ei kuitenkaan halunnut tulla myydyksi orjaksi, joten hän pyysi Poseidonia, jolle hän oli menettänyt neitsyytensä, auttamaan häntä. Poseidon vastasi hänen rukoukseensa antamalla Mestralle kyvyn muuttaa muotoaan. Erysikhthonin saatua asian selville hän myi tyttärensä useita kertoja milloin minkäkin eläimen hahmossa. Mestra kuitenkin aina pakeni ja palasi takaisin isänsä luo. Tämäkään ei kuitenkaan riittänyt tyydyttämään Erysikhthonin alati kasvavaa nälkää, vaan lopulta hän söi itsensä.
Modenan katedraali

Modenan katedraali sijaitsee Modenan kaupungissa Italiassa. Se on yksi Euroopan merkittävimpiä romaaniselta ajalta säilyneitä rakennuksia, ja siksi Unescon maailmanperintökohde. 
Katedraalin rakennustyöt aloitettiin vuonna 1099. Siellä säilytetään kaupungin suojeluspyhän Saint Geminianon maallisia jäännöksiä, ja se on rakennettu varhaiskristillisen kirkon paikalle. Canossan Matilda oli investituurariidan aikana paavi Gregorius VII:n pääasiallinen tukija Italiassa. Hän kiinnitti huomionsa pikkukaupunkiin, joka oli säästynty Attilan hirmuteoilta suojeluspyhimyksensä ansiosta, ja päätti rakennuttaa sinne katedraalin lujittamaan paavin valtaa alueella. Katedraali sai ulkomuotonsa arkkitehti Lanfrancon ja kuvanveistäjä Wiligelmuksen yhteistyönä.
Yhdessä kellotorninsa ja kirkon edessä levittäytyvän aukion kanssa se julistaa sekä rakentajiensa uskoa että rakennuttajien, Canossan mahtisuvun valtaa.
Guitar Heroes

Guitar Heroes on 7. marraskuuta 2007 ilmestynyt kokoelma-albumi, joka sisältää lähinnä metallimusiikin parista tunnettujen suomalaisten kitaristien musiikkia. Jokainen 11 soittajasta sävelsi albumia varten uuden instrumentaalikappaleen.
Albumin myös tuottaneen Nino Laurennen säveltämällä avausraidalla ”12 Donkeys” esiintyvät kaikki albumille musiikkia säveltäneet 11 kitaristia sekä yleisökilpailun voittaja Matias Kupiainen. Kappale julkaistiin myös singlenä 31. lokakuuta 2007.
Albumin julkaisukonsertti järjestettiin Helsingin Tavastia-klubilla 6. marraskuuta 2007. Albumi oli julkaisuviikollaan 45/2007 YleX:n viikon albumi ja Suomen albumilistalla se ylsi sijalle 28.
Singlet.
"12 Donkeys"
Poh’oron Sontsja

Poh’oron Sontsja (, ) on ukrainalaisen black metal-yhtye Krodan kolmas studioalbumi. Hammermark Art on julkaissut siitä sekä digipack- että tavallisen CD-version vuonna 2007.
Krodalle tuttuun tapaan, sanoitukset on kirjoitettu ukrainaksi ja ne käsittelevät luontoa ja slaavilaista mytologiaa.
Daimiokunta

Daimiokunta eli han () tarkoittaa Japanin historiassa feodaalikauden läänitystä, jota hallitsi Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla daimio. Meiji-hallinto lakkautti han-järjestelmän vuonna 1871, ja ne jaettiin prefektuureiksi.
Daimiokunnat erosivat provinsseista (), jotka keisarillinen hovi oli perustanut pääosin 700-luvulla. Provinssi oli alun perin valtion alueellisen hallinnon jakoyksikkö. Muromachi-kaudella Ashikaga-bakufu nimitti "shugo"-sotilaskuvernöörin hallitsemaan jokaista provinssia. Heidän valtansa taantui suurimmaksi osaksi kauden lopulla, ja sengoku-daimiot korvasivat heidät. Suurin osa sengoku-daimioista oli shugoja alempiarvoisia samuraita, mutta jotkut shugot, kuten Shimazu-klaani Satsuman provinssissa, selviytyivät Edo-kaudelle saakka. 
Edo-kaudella provinssit säilyivät maantieteellisinä alueina. Nyt daimiokunta oli kuitenkin alueellinen hallintoyksikkö ja määritteli siten alueen, jolla paikallishallinto voi käyttää valtaansa. "Han"-järjestelmän määritteli Tokugawa-bakufu: daimiokuntien koot vaihtelivat, mutta bakufun määritelmän mukaan jokainen han oli läänitysalue, jonka maatalous tuotti ainakin 10 000 kokun verran vuosittain. Daimio määriteltiin hanin pääksi, joka palveli shōgunia ilman välikäsiä. Jos daimion vasallilla oli yli 10 000 kokun arvoinen läänitys (kuten Katakura Kagetsunalla Sendaissa tai Inada Kurōbeilla Tokushimassa), hän ei palvellut shōgunia vaan daimiota – hän ei siis määritelmän mukaan ollut daimio. Tällaisten samuraiden hallituksia ja alueita kutsuttiin silti yksinkertaisuuden vuoksi nimellä han.
Daimiokuntien koko ja riisin tuotanto vaihtelivat huomattavasti: suurimmat daimiokunnat, kuten Maeda-klaanin läänitys, tuottivat yli miljoona "kokua" riisiä. Suuri osa daimiokunnista, noin kolmasosa, oli kuitenkin hyvin pieniä, ja niiden vuosituotto oli noin 10 000–20 000 kokua. Sotilashallinto määräsi daimiokunnat tarjoamaan sotilaita ja aseita niiden koon mukaan: 100 000 kokun daimiokunnalta vaadittiin esimerkiksi 170 hevosmiestä, 10 000 kokun daimiokunnalta vain 10.
Murisijarihmakala

Murisijarihmakala ("Trichopsis vittata") on aasialainen kala, jota pidetään myös akvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö.
Murisijarihmakala kasvaa 7 cm pitkäksi. Se on ruskeansävyinen, evissä on pitkät rihmat. 
Alkuperä.
Murisijarihmakala on kotoisin Aasiasta: Thaimaasta, Vietnamista, Sumatralta, Borneolta ja Jaavan saarelta. Kaupoissa myytävät murisijarihmakalat ovat syntyneet vankeudessa.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Murisijarihmakaloja pidetään akvaariossa pareittain; koiraat saattavat taistella, jos ne eivät pääse välillä näkösuojaan kasvitiheikköjen taakse.
Koiras osaa murista, kun se kosiskelee naarasta. Laji on saanut nimensä tästä äänestä. Koiras rakentaa vaahtopesän pinnalle ja vahtii pesää kudun jälkeen. 
Vesiolot ja ravinto.
Murisijarihmakala-akvaariossa vesi on pidettävänä puhtaana ja hiukan happamana. Veden lämpötilan tulee olla 22–28 asteen väillä. Kala syö luonnossa hyönteisiä, akvaariossa hiutaleita ja pakasteruokaa.
Korurihmakala

Korurihmakala ("Trichopsis pumila") on aasialainen kala, jota pidetään myös akvaarioissa. Se muistuttaa paljon lähisukulaistaan murisijarihmakalaa.
Koko ja ulkonäkö.
Korurihmakala kasvaa 4 cm pitkäksi. Se on pohjaväriltään vaaleanruskeansävyinen, mutta kimaltelee punaisen, vihreän ja sinisen sävyissä; rintaevissä on pitkät rihmat, selkäevä jatkuu pitkänä viirinä. 
Alkuperä.
Korurihmakala on kotoisin Aasiasta: Thaimaasta, Laosista, Malesiasta ja Indonesiasta. Se elää luonnossa pienissä lammikoissa seisovassa vedessä, joka on usein pintakasvien peitossa.
Käyttäytyminen.
Korurihmakaloja pidetään akvaariossa pareittain; koiraat saattavat taistella, jos ne eivät pääse välillä näkösuojaan kasvitiheikköjen taakse. Muiden labyrinttikalojen tapaan se käy pinnassa haukkomassa ilmaa. Korurihmakalakoiraat murisevat murisijarihmakalan tavoin osana soidinmenoja ja selvitellessään keskinäistä arvojärjestystään.
Ravinto.
Korurihmakala syö luonnossa eläinplanktonia ja pieniä hyönteisiä, akvaariossa hiutaleita ja pakasteruokaa.
Musta Joutsen

Musta Joutsen on hyvinkääläinen pop- ja rockyhtye, joka on perustettu alkuvuodesta 2006. 
Historia.
Musta Joutsen syntyi 2006, kun jo vuosia yhdessä eri yhtyemuodostelmissa soittaneet Toni Loimuneva (kitara), Markus Nieminen (kosketinsoittimet) ja Teemu Skyttä (bassokitara) päättivät kokeilla, löytyisikö internetistä uutta verta yhtyeeseen. Netti-ilmoitukseen vastasivat kitaristi Ertsi Eerola ja laulaja Katriina Wiiala. Wiialan musiikkimenneisyyteen kuuluvat muun muassa yhtyeet Aurora K ja Stratovarius. Eerola puolestaan vaikutti muun muassa jo 1980-luvun lopulla toimineessa Mental Penalty -yhtyeessä. Rumpaliksi pestattiin Manu Oikarinen.
Keikkamyyjä Jouko Karppanen kuuli yhtyeen demoja ja järjesti yhtyeelle näyttökeikan Yön aloitusyhtyeenä. Poko Rekordsin Epe Helenius vakuuttui yhtyeen musiikista ja otti heidät talliinsa. Yhtyeen keikkoja alkoi myydä Jouko Karppanen. Kevään ja kesän 2007 Musta Joutsen työsti esikoisalbumiaan Tampereella Headline-studiolla äänittäjä-tuottaja Jani Viitasen johdolla. Kesäkuussa 2007 julkaistiin yhtyeen ensimmäinen single ”Jossakin on vikaa” ja saman vuoden syyskuussa toinen single ”Nyt kun minua jätetään”, josta tehtiin myös musiikkivideo.
Levyn äänitysten päätyttyä rumpali Manu Oikarinen ilmoitti lähtevänsä yhtyeestä. Musta Joutsen teki esiintymisiä satunnaisten rumpalien kanssa kunnes uudeksi rumpaliksi valittiin aiemmin Absoluuttinen Nollapiste -yhtyeessä perkussioita ja taustalauluja hoitanut Teemu Eskelinen. 
Mustan Joutsenen samanniminen ensilevy julkaistiin 23. tammikuuta 2008. Yhtye esiintyi 2008 julkaistulla Popeda-tribuuttilevyllä "Da Da" kappaleella "Punaista ja makeaa".
Lokakuussa 2008 yhtye aloitti toisen levynsä äänitykset Petrax-studiossa Hollolassa tuottaja Tomi Pietilän kanssa. Nimen "Pakosuunnitelma" saanut levy julkaistiin maaliskuussa 2009. Levyn ensimmäinen single "Kiitos viimeisestä" julkaistiin 25. helmikuuta 2009.
Vuodenvaihteessa 2010–2011 yhtye koki jälleen kokoonpanomuutoksen, kun Teemu Skyttä ja Markus Nieminen jäivät pois yhtyeestä. Tilalle tuli Mika Latvala, jonka kanssa yhtye alkoi työstää materiaalia seuraavalle albumilleen. 
Turenki Records julkaisi yhtyeen kolmannen albumin "Vieraat lähtee" digitaalisessa muodossa 24. joulukuuta 2012. Tämän jälkeen yhtye on viettänyt hiljaiseloa Toni Loimunevan keskittyessä soolouraansa. Loimunevan ensimmäinen sooloalbumi "Peiliinkatsojat" ilmestyi tammikuussa 2015.
John Garfield

John Garfield oik. Jacob Julius Garfinkle (4. maaliskuuta 1913 New York – 21. toukokuuta 1952 New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura.
Garfield syntyi amerikanjuutalaiseen perheeseen. Hän tuli tunnetuksi metodinäyttelijänä Marlon Brandon, James Deanin ja Montgomery Cliftin tavoin. Garfield aloitti elokuvauransa 1930-luvun loppupuolella. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa "Kohtalon tuomio" ("The Postman Always Rings Twice", 1946) ja "Hiljainen sopimus" ("Gentleman’s Agreement", 1947). 1950-luvun vaihteessa John Garfield joutui Hollywoodin mustalle listalle kommunistiksi epäiltynä. Tämä johtui siitä, että Garfieldin Roberta-vaimo oli kommunistisen puolueen jäsen. Ei ole kuitenkaan todisteita siitä, että Garfield itse olisi ollut kommunisti. Garfield on saanut elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Yksityiselämä.
John ja Roberta menivät naimisiin vuonna 1935 ja avioliitto kesti Johnin kuolemaan asti. Pariskunnalla oli kolme lasta, joista esikoinen kuoli jo lapsena allergiaan. John kuoli pitkäaikaisiin sydänongelmiin vain 39-vuotiaana. Stressi Hollywoodin mustalle listalle joutumisesta huononsi luultavasti Johnin tilaa.
Britannian ja Japanin liitto

Britannian ja Japanin liitto (, ) solmittiin Lontoossa 30. tammikuuta 1902. Allekirjoittajat olivat Henry Petty-Fitzmaurice (Britannian ulkoministeri) ja Hayashi Tadasu (Japanin ministeri Lontoossa). Sopimus oli diplomaattinen merkkitapaus, joka päätti Britannian niin sanotun loistavan eristäytymisen ("splendid isolation") politiikan. Liitto uusittiin ja sitä laajennettiin kaksi kertaa, vuosina 1905 ja 1911, ennen sen taantumista vuonna 1921. Se päätettiin virallisesti vuonna 1923. 
Taustaa sopimusneuvotteluille.
Britannian ja Japanin välistä liittoa oltiin kaavailtu vuodesta 1895, kun Britannia kieltäytyi liittymästä Ranskan, Saksan ja Venäjän kolmoisinterventioon Japania vastaan. Yksittäinen tapaus ei ollut liittosopimukselle riittävä perusta, mutta sitä vahvisti Britannian Japanille antama tuki maan nykyaikaistumisessa ja maiden yhteinen yritys kukistaa boksarikapina. Liiton sai lopulta todella käyntiin yhteinen halu vastustaa Venäjän laajentumista. Neuvottelut alkoivat, kun Venäjä alkoi siirtyä Kiinaan, mutta molemmilla mailla oli varauksensa niiden suhteen. Britit eivät halunneet hylätä loistavan eristäytymisen politiikkaansa, pelkäsivät Venäjän suututtamista eivätkä halunneet noudattaa sopimusta, jos Japani hyökkäisi Yhdysvaltoihin. Japanin hallituksessa oli ryhmittymiä, jotka toivoivat vielä kompromissia Venäjän kanssa, mukaan lukien neljä kautta pääministerinä toiminut Itō Hirobumi. Lisäksi Britannia ei halunnut suojella Japanin etuja Koreassa eivätkä japanilaiset halunneet tukea brittejä Intiassa.
Neuvottelut ja lopullinen sopimus.
Hayashi ja Petty-Fitzmaurice aloittivat neuvottelut heinäkuussa 1901, mutta Koreaa ja Intiaa koskevat kiistat viivyttivät niitä marraskuuhun. Silloin Itō Hirobumi pyysi taukoa neuvotteluihin, jotta Venäjän kanssa voitaisiin yrittää hieroa sovintoa. Tämä ei kuitenkaan onnistunut, joten neuvottelut saatettiin loppuun vuonna 1902. Sopimuksessa oli kaksi ratkaisevaa keskinäistä puolustusta koskevaa artiklaa: ensimmäisessä osapuolet lupasivat säilyttää puolueettomuutensa, jos toinen niistä joutuisi sotaan, ja toisessa luvattiin tukea, jos toinen osapuoli joutuisi sotaan kahden tai useamman vallan kanssa. Sopimus siten tunnusti Japanin intressit Koreassa, ilman että Britannian täytyisi osallistua mahdolliseen Japanin ja Venäjän väliseen konfliktiin. Vaikka sopimuksessa käytettiin huolellista kieltä, osapuolet ymmärsivät sen eri tavoin. Britit näkivät sen varoituksena Venäjälle, Japanissa se taas herätti ylpeyttä: nyt jopa maltilliset eivät enää hyväksyneet kompromissiratkaisuja Korean suhteen. Ääriainekset näkivät sen kutsuna laajentumiselle.
Shauna Grant

Colleen Marie Applegate, taiteilijanimeltään Shauna Grant (30. toukokuuta 1963 – 21. maaliskuuta 1984) oli yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hän toimi myös "Penthousen" mallina. Hän syntyi Kaliforniassa, mutta muutti perheineen Minnesotaan vuonna 1973.
Cheerleadertaustainen Grant valmistui high schoolista Farmingtonissa vuonna 1981. Hän kärsi jo tuolloin vaikeista mielenterveysongelmista ja teki itsemurhayrityksen yliannostuksella. Hän muutti keväällä 1982 poikaystävänsä kanssa Los Angelesiin, missä hän ajautui pornobisnekseen.
Grantille kehittyi lisäriesaksi kokaiiniriippuvuus. Hän ehti kuitenkin esiintyä kymmenissä pornoelokuvissa ennen kuin elämä päättyi itsemurhaan 20-vuotiaana. Näyttelijä kelpuutettiin XRCO Hall of Fameen vuonna 1998. 
Grantin ura ja traaginen elämä ovat poikineet televisioelokuvan ja useita lauluja; jälkimmäisten joukossa on Klaus Flouriden ”Dancing with Shauna Grant”.
Irrationaalisuus

Irrationaalisuus viittaa asiaan, joka on käsittämätön, järjenvastainen, ylijärjellinen. Käsitteen vastakohta on rationaalisuus.
Klaus Flouride

Geoffrey Lyall, taiteilijanimeltään Klaus Flouride (s. 1949), on yhdysvaltalainen punkmuusikko. 
Flouride tuli tunnetuksi Dead Kennedysin basistina, jona hän toimi jo alkuperäisessä kokoonpanossa vuosina 1978–1986. Hän palasi yhtyeeseen, kun se perustettiin uudelleen vuonna 2001. 
Flouridella oli myös vähemmän tunnettu sooloura 1980–1990-luvuilla.
Leslie Bricusse

Leslie Bricusse (29. tammikuuta 1931 Lontoo – 19. lokakuuta 2021) oli brittiläinen säveltäjä ja sanoittaja, jonka tekemiä lauluja sisältyy useisiin tunnettuihin musikaaleihin ja elokuviin. Hän teki yhteistyötä muiden muassa Anthony Newleyn kanssa. Bricusse voitti Grammyn, kaksi Oscaria ja kahdeksan Ivor Novello -palkintoa. Hänet valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1989.
Lontoossa syntynyt Bricusse opiskeli Cambridgen yliopistossa ja sävelsi opiskeluaikanaan musikaalinäytelmät "Out of the Blue" ja "Lady at the Wheel". Molemmat esitettiin West Endissä ja Bricusse huolehti säveltämisen lisäksi myös ohjaamisesta ja pääosan esittämisestä. Vuonna 1954 hän voitti ensimmäisen Ivor Novello -palkintonsa "Charley Moon" -elokuvaan kirjoitetulla kappaleella ”Out of Town”. 1960-luvulla hän kirjoitti Anthony Newleyn kanssa menestyneet musikaalit "Stop the World, I Want to Get Off" (1961) ja "The Roar of the Greasepaint – The Smell of the Crowd" (1964).
Bricussen elokuvamusiikkituotantoon kuuluvat muun muassa "Tohtori Dolittle" (1967), "Hyvästi, Mr. Chips" (1969), "Saiturin joulu" (1970), "Jali ja suklaatehdas" (1971) ja "Victor/Victoria" (1982). Hän sanoitti John Barryn säveltämät tunnuskappaleet James Bond -elokuviin "007 ja Kultasormi" (1964) ja "Elät vain kahdesti" (1967). Kaksi Oscar-palkintoaan hän voitti "Tohtori Dolittle" -elokuvan kappaleesta ”Talk to the Animals” ja "Victor/Victoria"-elokuvan musiikkiraidasta.
1990-luvulla Bricusse tuotti Yhdysvalloissa muun muassa Broadway-musikaalit "Victor/Victoria" ja "Jekyll &amp; Hyde".
Nathan Davis

Nathan Davis (22. toukokuuta 1917 – 15. lokakuuta 2008) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Davis syntyi Chicagossa Romaniasta muuttaneen räätälin perheeseen. Hän osallistui toiseen maailmansotaan länsirintamalla ja näytteli teatterissa sekä radion saippuaoopperoissa jo nuorena, mutta työmahdollisuuksien heikennyttyä hän otti vastaan työn apteekkitavaran tukkuliikkeessä. Davis esiintyi edelleen teatterissa silloin tällöin, mutta palasi näyttelemisen pariin toden teolla vasta vuonna 1976, lähes 60-vuotiaana, saatuaan potkut töistään. Seuraavien 30 vuoden aikana hän esiintyi monissa rooleissa niin teatterissa, televisiossa kuin elokuvissakin.
Davis avioitui vuonna 1941 Metta Talmyn kanssa ja heille syntyi kolme lasta: Jo Ellen, Andrew ja Richard. Andrew Davisistä kasvoi elokuvaohjaaja, joka roolitti isänsä muun muassa elokuviinsa "Stony Island" (1978), "Vaikenemisen laki" (1985) ja "Paahde" (2003).
Davis kuoli Chicagossa 91-vuotiaana 2008. Hän sairasti muun muassa keuhkoahtaumatautia ja Parkinsonin tautia.
Never Say Goodbye

Never Say Goodbye on rockbändi Bon Jovin levyttämä kappale, joka julkaistiin 1986. Se on neljäs single yhtyeen "Slippery When Wet" -albumilta. Kappaleen ovat kirjoittaneet Jon Bon Jovi ja Richie Sambora.
"Never Say Goodbye" on balladi-tyyppinen rakkauslaulu. Kappaleessa on hidas tempo kontrastina albumin muihin kappaleisiin, jotka ovat nopeampia ja hard rock -tyylisiä. Kappale kuvailee kahden rakastuneen nuoren suhdetta ja halua pysyä yhdessä.
Musta Joutsen (albumi)

Musta Joutsen on hyvinkääläisen Musta Joutsen -yhtyeen esikoisalbumi, joka ilmestyi 23. tammikuuta 2008 Poko Rekordsin kustantamana. Jani Viitanen äänitti albumin Tampereella Headline-studiolla keväällä ja kesällä 2007.
Kappaleet.
Kaikki säv. ja san. Toni Loimuneva sekä sov. Musta Joutsen, ellei toisin mainittu.
Uriel

Uriel (; ; , ; ) on yksi merkittävimmistä Raamatun ulkopuolisista enkelihahmoista, Urielia pidetään yhtenä seitsemästä arkkienkelistä, näin ajatteli muun muassa Dionysios Areiopagita. Uriel tarkoittaa "Jumalan tuli" tai "Jumala on minun valoni". Uriel esiintyy apokryfisessa kirjallisuudessa, esimerkiksi toisessa Esran kirjassa sekä ensimmäisessä Henokin kirjassa, jossa Uriel yhdessä Gabrielin ja Mikaelin kanssa mainitaan pyhiksi enkeleiksi. Vanhassa kirkkotaiteessa Uriel kuvataan usein miekka kädessään.
Dwight H. Little

Dwight H. Little (s. 13. tammikuuta 1956) on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvaohjaaja. 
Little on kotoisin Clevelandista, Ohiosta. Hän on opiskellut Etelä-Kalifornian yliopiston elokuvakoulussa. Hänen ensimmäinen isompi elokuvansa oli vuonna 1988 ensi-iltansa saanut "Halloween 4". Muita hänen elokuviaan ovat esimerkiksi "Oopperan kummitus" (1989), "Kuoleman merkki" (1990), "Murha Valkoisessa talossa" (1997) ja "Tekken" (2009). Television puolella Little on ohjannut jaksoja muun muassa televisiosarjoihin "Castle", "Pako", "Bones" ja "24".
Wanted Dead or Alive (kappale)

Wanted Dead or Alive on rock-yhtye Bon Jovin kappale. Kappale on yksi Slippery When Wet -albumin hiteistä. Wanted Dead or Alive, samoin kuin muut levyn kappaleet on levytetty vuonna 1986. Kappale on yksi Bon Jovin tunnetuimmista kappaleista.
Kappale on soinut myös suomalaisen Yle TV2:n Silminnäkijä-ohjelman tunnusmusiikissa, kuten myös Vaarallisilla vesillä-sarjan tunnusmusiikkina.
Messinkibarbi

Messinkibarbi ("Barbodes semifasciolatus") on karppien heimoon kuuluva pieni oranssinsävyinen kala, jota pidetään myös akvaariokalana. Se on kotoisin Kiinasta Punaisenjoen vesistöstä. Keltabarbi on messinkibarbista jalostettu muoto "Barbus semifasciolatus" "schuberti".
Ulkonäkö ja koko.
Messinkibarbi kasvaa noin 7 senttimetrin mittaiseksi. Se on epätasaisesti oranssin ja punaisen sävyinen, kyljissä on mustaa hohtoa. 
Käyttäytyminen.
Kala elää veden keskisyvyydellä. Se on usein aggressiivinen lajitovereitaan kohtaan. Siksi niitä suositellaan pidettäväksi vähintään viiden yksilön parvissa, joissa kiusaaminen jakaantuu tasaisesti.