tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kira Muratova

Kira Heorhijivna Muratova (; o.s. Korotkova, 5. marraskuuta 1934 Soroca, Romanian kuningaskunta, nyk. Moldova – 6. kesäkuuta 2018 Odessa) oli ukrainalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä, joka on yksi maansa tunnetuimmista Neuvostoliiton aikana uransa aloittaneista elokuvantekijöistä. Hänen elokuvansa joutuivat usein sensuurin kohteiksi Neuvostoliitossa, mutta länsimaissa hänen elokuviaan palkittiin. Muratova työskenteli etupäässä Odessassa.
Kira Korotkovan vanhemmat olivat kommunisteja, jotka kuuluivat vastarintaliikkeeseen toisen maailmansodan aikana. Hänen isänsä vangittiin ja teloitettiin. Hänen äitinsä oli gynekologi. Kira asui äitinsä kanssa Bukarestissa sodan jälkeen ja kävi koulua. Korotkova pääsi opiskelemaan maineekkaaseen Moskovan elokuvainstituuttiin (VGIK), josta hän valmistui 1959. VGIK:ssa opiskelivat liki saman ikäpolven elokuva-ohjaajista myös esimerkiksi Mikko Niskanen (1929–1990), Andrei Tarkovski (1932–1986) ja Elem Klimov (1933–2003).
Korotkova sai Odessan elokuvastudiolta ohjaajan tehtävän. Hän nai Odessassa ohjaajakollegansa Aleksandr Muratovin ja teki kaksi ensimmäistä elokuvaansa yhteistyönä aviomiehensä kanssa. 
Korotkovan yksin ohjaama esikoiselokuva oli vuonna 1967 ensi-iltansa saanut kolmiodraama "Lyhyitä kohtaamisia" (Korotkie vstretši), jonka pääosia näyttelivät Muratova itse ja myöhemmin suursuosioon laulajana noussut Vladimir Vysotski. Seuraava elokuva, "Pitkiä jäähyväisiä" (Dolgie provody, 1971) kertoo yksinhuoltajaäidin ja teinipojan hankalasta suhteesta. Se kiellettiin Neuvostoliitossa kokonaan, ja Muratovan ura keskeytyi moneksi vuodeksi. Uransa alun pienimuotoisista kamarielokuvista Muratova suuntautui myöhemmin persoonallisen surrealistiseen ja huumoria käyttävään elokuvailmaisuun. Hän pääsi draaman pariin ohjaajaksi vasta Leningradiin muutettuaan, jossa valmistui rakennustyöläisistä kertova "Poznavaja belyi svet" (1978). Vuonna 1990 valmistunut "Asteeninen oire" ("Astenitšeski sindrom") sai tuomariston erikoispalkinnon Berliinin elokuvajuhlilla 1990. 
Peter von Bagh totesi teoksessaan "Elokuvan historia" (1998) Muratovan tehneen ”ohjaajan elokuvia” ja käyttäneen ”kaikkien sääntöjen ulkopuolelle etenevää kuvakieltä, jossa dokumentin ja sepitteen rajat ovat suhteelliset, otokset ovat avoimia...” Elokuvista jäävät von Baghin mukaan mieleen ”kriisit ja tuskatilat, jotka usein liittyvät miehen ja naisen suhteisiin”.
Vuonna 1994 Muratova sai elämäntyöpalkinnon Locarnon elokuvajuhlilla, ja vuonna 2000 hän sai Andrzej Wajdan mukaan nimetyn palkinnon. Muratova vieraili 2010 Sodankylän elokuvajuhlilla. 
Filmografia.
(osittaislähteenä, lista ei aivan kattava):
K. J. Ståhlbergin patsas

K. J. Ståhlbergin patsas on Helsingissä Eduskuntatalon edustalla sijaitseva, kuvanveistäjä Wäinö Aaltosen toteuttama Suomen ensimmäisen presidentin K. J. Ståhlbergin näköispatsas. Patsas on vuodelta 1959, ja se oli ensimmäinen Helsinkiin pystytetyistä Suomen presidenttien muistomerkeistä. Aaltosen veistämät Ståhlbergin ja P. E. Svinhufvudin patsaat on sijoitettu Eduskuntatalon edessä Mannerheimintien varressa olevan pihanurmikon vastakkaisille laidoille, Ståhlberg pohjois- ja Svinhufvud eteläpäähän.
Patsas on pronssia ja sen jalusta punaista graniittia. Ståhlberg on kuvattu ryhdikkäänä ja pitelemässä oikealla kädellään lakikirjaa pientä pöytää vasten, mikä viittaa hänen rooliinsa laintuntijana ja tasavaltaisen hallitusmuodon isänä. Taiteellisesti teos edustaa Aaltosen tuotannolle tyypillistä, klassisen muistomerkkiperinteen mukaista pelkistettyä realismia. Patsaan korkeus ilman jalustaa on 2,8 metriä.
Historia.
Kilpailu presidentti Ståhlbergin patsaasta julistettiin vuonna 1955, mutta palkintolautakunta ei ollut tyytyväinen saapuneisiin ehdotuksiin ja jätti ensimmäisen palkinnon jakamatta. Toisen palkinnon sai kuvanveistäjä Olli Waittinen ja kaksi kolmatta palkintoa jaettiin Viljo Savikurjelle ja Armas Tirroselle. Tammikuussa 1956 järjestettiin kutsukilpailu näiden kolmen kuvanveistäjän kesken, mutta Teuvo Auran johtama patsastoimikunta päätti kutsua vielä neljänneksi mukaan Wäinö Aaltosen, joka ei ollut osallistunut lainkaan alkuperäiseen avoimeen kilpailuun. Aaltonen voitti toisen kilpailun ja patsas tilattiin häneltä saman vuoden marraskuussa. Aaltonen valmisti sen vuosina 1957–1958.
Patsaan paljasti presidentti Urho Kekkonen 22. syyskuuta 1959, Ståhlbergin kuoleman 7-vuotispäivänä. Se ehti siten valmiiksi vuotta aiemmin kuin läheinen marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas, jonka kilpailun Aaltonen oli harmikseen hävinnyt. Helsingin presidenttipatsaista Mannerheimin patsas pantiin vireille ensimmäisenä, mutta Ståhlbergin patsas valmistui ensimmäisenä.
P. E. Svinhufvudin patsas

P. E. Svinhufvudin patsas on Helsingissä Eduskuntatalon edustalla sijaitseva, kuvanveistäjä Wäinö Aaltosen toteuttama Suomen presidentti P. E. Svinhufvudin näköispatsas. Patsas on vuodelta 1961. Aaltosen veistämät Svinhufvudin ja K. J. Ståhlbergin patsaat on sijoitettu Eduskuntatalon edessä Mannerheimintien varressa olevan pihanurmikon vastakkaisille laidoille, Svinhufvud etelä- ja Ståhlberg pohjoispäähän.
Patsas on pronssia ja sen jalusta punaista graniittia. Svinhufvud on kuvattu seisomassa vasen käsi takin taskussa ja oikea käsi nyrkissä pientä pöytää vasten. Nyrkin lyöminen pöytään korostaa presidentin auktoriteettia samalla kun olemus ilmentää ”Ukko-Pekkana” tunnetun Svinhufvudin kansanomaisuutta. Aaltonen käytti patsasta tehdessään samaa mallia kuin samaan aikaan tekemässään Ståhlbergin patsaassa. Patsaan korkeus ilman jalustaa on 2,8 metriä.
Toisin kuin useimmista Helsingissä sijaitsevista Suomen presidenttien muistomerkeistä, Svinhufvudin patsaasta ei järjestetty lainkaan kilpailua, vaan P. E. Svinhufvudin muistosäätiö tilasi sen suoraan kuvanveistäjä Wäinö Aaltoselta vuonna 1957, vuotta sen jälkeen kun myös läheinen Ståhlbergin patsas oli tilattu häneltä. Aaltonen valmisti Svinhufvudin patsaan vuosina 1957–1959, ja se paljastettiin Svinhufvudin syntymän 100-vuotispäivänä 15. joulukuuta 1961.
Kyösti Kallion patsas

Kyösti Kallion patsas on Helsingissä Eduskuntatalon pohjoispuolisessa puistikossa sijaitseva Suomen presidentti Kyösti Kallion näköispatsas, jonka on toteuttanut hänen poikansa, kuvanveistäjä Kalervo Kallio. Patsas on vuodelta 1962.
Patsas on pronssia ja sen jalusta punaista graniittia. Itse patsaan korkeus on 3,6 metriä ja jalustan korkeus 1,7 metriä. Patsas esittää Kyösti Kalliota istumassa tuolilla.
Presidentti Kyösti Kallion patsastoimikunta anoi Helsingin kaupunginhallitukselta helmikuussa 1957, että patsas voitaisiin sijoittaa Eduskuntatalon edustalla olevan nurmikon eteläpäähän, mutta tämä paikka annettiinkin P. E. Svinhufvudin patsaalle. Helsingin kiinteistölautakunta ehdotti vuonna 1961 Kallion patsaan sijoittamista väliaikaisesti Hesperianesplanadille. Lopulta sijoituspaikaksi valittiin niin sanottu Eduskuntapuisto, joka on Eduskuntatalon korttelissa talon pohjoispuolella. Veistos tilattiin presidentin pojalta Kalervo Kalliolta. Se on Svinhufvudin patsaan ohella toinen Helsingin presidenttimuistomerkeistä, josta ei järjestetty avointa kilpailua. Patsas paljastettiin 10. marraskuuta 1962. Tilaisuudessa puhui presidentti Urho Kekkonen.
Taiteellisesti patsasta on moitittu jäykäksi ja jopa epäonnistuneeksi. Runoilija Pentti Saarikoski luonnehti sitä tuoreeltaan sanoilla ”mykkä paskalla”.
Suomen Keskustan Helsingin-vappujuhla järjestetään vuosittain Kyösti Kallion patsaan luona.
La Altagracia

La Altagracia on provinssi Dominikaanisessa tasavallassa. Sen pääkaupunki on Higüey. Provinssin pinta-ala on 3002 km2 ja väkiluku noin 322 000. 
Provinssissa on kaksi kansallispuistoa, kuuluisa Punta Canan loma-alue ja Isla Saonan saari.
Innokenti Smoktunovski

Innokenti Mihailovitš Smoktunovski (alun perin "Smoktunovitš", 18. maaliskuuta 1925 Tatjanovka, Tomskin alue – 3. elokuuta 1994 Moskova) oli venäläinen elokuva-, televisio- ja teatterinäyttelijä, joka oli erityisesti 1970-luvulla Neuvostoliiton elokuvateollisuuden eniten käyttämiä miesnäyttelijöitä. Hänen tunnetuimpia elokuvaroolejaan ovat nimiosat Grigori Kozintsevin "Hamlet"-elokuvassa (1964) ja Igor Talankinin elokuvassa "Tshaikovski – unohtumattomia säveliä" (1970). Hän teki myös Nikolai Bobrikovin roolin suomalaisyhteistyönä tuotetussa elokuvassa "Luottamus" (1976).
Smoktunovski aloitti elokuvauransa vuonna 1956 ohjaaja Mihail Rommin alaisuudessa. Hän sai Lenin-palkinnon 1965, kansantaiteilijan arvonimen 1974 ja aivan Neuvostoliiton viime vaiheissa maan korkeimman arvonimen sosialistisen työn sankari.
Elokuvarooleja.
Lähde:
La Romana (provinssi)

La Romana on provinssi Dominikaanisessa tasavallassa. Sen pääkaupunki on La Romana. Provinssin pinta-ala on 656 km2 ja väkiluku noin 262 500. 
Provinssi rajautuu La Altagracian provinssiin ja Karibianmereen. Siellä on kuuluisa Casa de Campon loma-alue.
Erkki Pokki

Erkki Samuli Pokki (2. toukokuuta 1938 Oulu – 31. maaliskuuta 2014 Rovaniemi) oli suomalainen yhteiskuntatieteiden maisteri ja Ylivieskan kaupunginjohtaja.
Pokin vanhemmat olivat diplomi-insinööri Anton Daniel Pokki ja Hilja Susanne Ylioja. Hän pääsi ylioppilaaksi Rovaniemen yhteislyseosta 1958 ja valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi Yhteiskunnallisesta korkeakoulusta Tampereella 1964. 
Pokki toimi Revonlahden kunnansihteerinä 1964–1965, Sievin kunnanjohtajana ja kunnanasiamiehenä 1965–1966 sekä oli Ylivieskan kaupunginjohtaja vuodesta 1966 alkaen.
Ritarimonni

Ritarimonni ("Dianema longibarbis") on panssarimonnien heimoon kuuluva kala. 
Ritarimonni kasvaa noin 8 cm pitkäksi. Sen kyljissä on hopeanhohtoisella pohjalla muutamassa rivissä pyöreitä mustia täpliä; pään alueella täplät jatkuvat pienempinä. Kaikki evät ovat vaaleanruskeita.
Ritarimonnit ovat kotoisin Amazonin valuma-alueelta.
Cargill

Cargill on yhdysvaltalainen elintarvikealan suuryritys. Vuonna 2015 se oli liikevaihdoltaan Yhdysvaltojen suurin yksityinen yritys. Yrityksen pääasiallisia liiketoiminta-aloja ovat elintarvikkeet, maataloustuotteet ja metallit.
Cargillin perustaja William W. Cargill aloitti liiketoimintansa välittämällä Minnesotassa valmistettuja viljaelevaattoreita. Cargillista kasvoi Yhdysvaltain suurin viljanvälittäjä, joka käy kauppaa myös kahvilla, polttoaineilla, rehuilla, lannoitteilla ja teräksellä. Se kuuluu maailman suurimpiin elintarvikeyhtiöihin. 
Vuonna 2013 se työllisti 143 000 ihmistä 67 maassa. Yrityksen omistajasuvussa on 14 miljardööriä.
Jeff Rosenstock

Jeff Rosenstock (s. 7. syyskuuta 1982) on yhdysvaltalainen muusikko, joka on kotoisin Long Islandista. Hän on toiminut vokalistina yhtyeissä The Arrogant Sons of Bitches, Bomb the Music Industry! ja Kudrow. Hän aloitti soolouran Bomb the Music Industry! -yhtyeen eroamisen jälkeen.
Hän on perustanut oman levy-yhtiön Quote Unquote Recordsin ja on esiintynyt monien ska punk- ja folkpunk-yhtyeiden kanssa kuten Andrew Jackson Jihad tai The Smith Street Band.
Alexandra Andresen

Alexandra Gamlemshaug Andresen (s. , Oslo, Norja) on norjalainen kouluratsastaja.
 Hän peri vuonna 2007 siskonsa Katharina Andresenin tavoin isältään 42,2 prosentin omistusosuuden perheyhtiö Ferdistä. Siskokset nostettiin loppuvuodesta 2015 perintönsä vuoksi julkisuuteen Norjassa ja vuonna 2016 kansainvälisesti maailman nuorimpina dollarimiljardööreinä. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi kummankin varallisuudeksi 1,4 miljardia dollaria.
Hänen liikemiesisänsä Johan H. Andresen (s. 1961) johtaa hallituksen puheenjohtajana perheyhtiö Ferdiä ja omistaa perinnön jälkeen yhä 15,2 prosenttia yhtiön osakepääomasta ja 70 prosenttia äänivallasta. Ferd-konserni on suvun osakesijoitusten ja varallisuuden hallintayhtiö. Suvun teollisuusomistus sai alkunsa kauppias Johan Henrik Andresenin (1815–1874) vuonna 1849 ostamasta ja vuoteen 2008 saakka Norjassa toimineesta tupakkayhtiö Tiedemanns Tobaksfabrikista.
Kouluratsastaja Alexandra Andresen asui, harjoitteli ja kilpaili Saksassa ainakin vuosina 2015-2016. Hän on voittanut kouluratsastuksessa nuorten EM-kisojen mitalin vuonna 2013 ja 2014, sekä 2. ja 3. sijan Ranskan Compiègnesta 2013 sekä kaksi 2. sijaa Italian Arezzosta 2014. Hänen ratsunaan oli tuolloin Belamour. Häntä sponsoroi norjalainen ratsastusvaatevalmistaja Kingsland. 
Tammikuussa 2018 Alexandran uutisoitiin muuttaneen Yhdysvaltain Floridaan. Hänen äitinsä Kristin Andresen oli hieman aiemmin kritisoinut perheyritys Ferdin tukemaa Norjan ratsastajainliittoa passiivisuudesta lahjakkaiden nuorten ratsastajien ja kansainvälisen tason valmentajien etsimisessä ja kehittämisessä sekä siirrättänyt Ferdin omistamat hevoset Floridan Wellingtonissa sijaitsevalle hevosfarmille.
Volkswagen Group MQB -pohjalevy

Volkswagen Group MQB -pohjalevy (saks. "Modularer Querbaukasten") on Volkswagen Groupin kehittämä modulaarinen pohjalevy autoille, joissa moottori on sijoitettu poikittain. Se tuli ensimmäisenä käyttöön vuonna 2012 esitellyssä kolmannen sukupolven Audi A3:ssa. MQB:n etuja aiempiin pohjalevyratkaisuihin verrattuna ovat rakenteiden keveys, monikäyttöisyys ja alhaisemmat valmistuskustannukset.
MQB.
Pohjalevyn ensimmäinen versio esiteltiin vuonna 2012 Audi A3:n yhteydessä.
MQB A0.
MQB A0 on suunniteltu B-segmentin autoja ja pieniä crossovereita varten. Ensimmäisenä se tuli käyttöön vuonna 2017 SEAT Ibizassa.
MQB A0 IN.
MQB A0 IN on Intian markkinoilla myytäviä malleja varten kehitetty versio MQB A0 -pohjalevystä.
MQB A1.
MQB A1 on suunniteltu keskikokoisia crossover-malleja varten. Ensimmäinen sille perustuva malli oli SEAT Ateca.
MQB A2.
MQB A2 on suunniteltu käytettäväksi suuremmissa crossover-malleissa. Se tuli ensimmäisenä käyttöön vuonna 2015 Volkswagen Tiguanissa.
MQB Evo.
Pohjalevyn uudistettu versio esiteltiin vuonna 2019 Golfin kahdeksannen sukupolven yhteydessä.
Luettelo 1960-luvun neuvostoelokuvista

Luettelo 1960-luvun neuvostoelokuvista on luettelo vuosina 1960–1969 ensi-iltansa saaneista Neuvostoliitossa tuotetuista pitkistä elokuvista. Luettelo on hyvin epätäydellinen, sillä Internet Movie Databasen mukaan Neuvostoliitossa julkaistiin vuosina 1960–1969 runsaat tuhat pitkää teatterielokuvaa. Luettelossa on kuitenkin valtaosa Suomessa suomeksi tekstitettyinä tai dubattuina esitetyistä elokuvista. Mukana on myös dokumenttielokuvia. 
Suomessa esitettiin 1950-luvulta 1980-luvulle neuvostoliittolaisia elokuvia sekä televisiossa, elokuvateattereissa että elokuvakerhoissa ehkä enemmän kuin missään muussa länsimaassa. Teatterielokuvien pääasiallinen maahantuoja oli Kosmos-Filmi Oy, joka oli maailman ainoa neuvostoliittolaisten suoraan hallitsema elokuvien levitysyhtiö Neuvostoliiton ulkopuolella.
Volkswagen Tayron

Volkswagen Tayron on Volkswagenin vuodesta 2018 lähtien valmistama crossover-tyyppinen automalli, jota myydään vain Kiinan markkinoilla. Se esiteltiin Pekingin autonäyttelyssä keväällä 2018. Tayron sijoittuu mallistossa Tiguanin ja sen pidennetyn seitsenpaikkaisen version väliin. 
Moottorivalikoimassa ovat 1,4- (150 hv) ja 2,0-litraiset (186/220 hv) TSI-bensiinimoottorit. Suuritehoisimman moottorin yhteydessä on aina neliveto, ja sen saa valinnaisena myös pienitehoisemman 2,0-litraisen yhteyteen. Kaikkien moottorien yhteydessä voimansiirtona on seitsemänportainen DSG-kaksoiskytkinvaihteisto. 
Vuonna 2020 esiteltiin Tayron X, jonka perä on muotoiltu viistommin.
Julia Schröder

Julia Schröder (s. 1978 Straubing) on saksalainen viulisti. Hän syntyi musikaaliseen perheeseen ja sai ensimmäisen viulunsoiton opetuksensa isältään. Hän voitti pian ensipalkinnot "Jugend musiziert" -kilpailussa sekä kamarimusiikissa että sooloviulussa. 15-vuotiaana Schröder pääsi Münchenissä konservatorioon, jossa hän opiskeli nuoriso-opiskelijana Urs Stielerin johdolla. Mestarikursseilla Schröder kävi Ana Chumachenkon, Melos-kvarttetin, Lorand Fenyvesin, Saschko Gawrilofin ja Adelina Opreanin johdolla.
Schröder on soittanut muun muassa Il giardino armonicossa ja lukuisissa sinfoniaorkestereissa. Hänen kamarimusiikkikumppaneitaan ovat olleet Trio Parnassus, Christoph Berner, Werner Güra, Angela Hewitt, Gidon Kremer, Gérard Wyss, Dorothee Oberlinger, Marcel Ponseele, Maurice Steger ja Christian Zacharias. Vuonna 2012 Schröder aloitti toiminnan Merel-kvartetin jäsenenä. Vuonna 2004 hän aloitti toimimisen Baselin kamariorkesterin konserttimestarina. 
Vuonna 2010 Schröderistä tuli viulunsoiton professori Freiburg im Breisgaussa.
Ridván

Ridván on kaksitoistapäiväinen juhla Bahai-uskonnossa. Ridvánin vietto sai alkunsa vuonna 1863 Baghdadissa, puurtarhassa jonka bahá'ít ovat sittemmin tunteneet nimellä Ridvanin puutarha.
Tuolloin Baha’ullah, bahá'í-uskon perustaja, ilmaisi oman profeetallisen asemansa ja tehtävänsä Jumalan sanasaattajana tälle aikakaudelle sekä hahmotteli opetustensa tavoitteet ihmiskunnan henkisen ja aineellisen hyvinvoinnin edistämiseksi.
Ridván on paitsi henkisen myös hallinnollisen uudistumisen aikaa. Ridvanin ensimmäisenä päivänä, 21. huhtikuuta, paikalliset yhteisöt valitsevat yhdeksänjäseniset hallintoelimensä, henkiset neuvostot. Kansalliset neuvostot valitaan tavallisesti myöhemmin ridvanin aikana pidettävissä kansallisissa vuosikokouksissa.
Lisäksi joka viides vuosi valitaan maailmanlaajuisen bahá'í-yhteisön korkein hallintoelin, Yleismaailmallinen oikeusneuvosto, jonka toimipaikka on Haifa, Israel.
La Vega

La Vega on provinssi Dominikaanisessa tasavallassa. Sen pääkaupunki on Concepción de La Vega. Provinssin pinta-ala on 2271 km2 ja väkiluku noin 405 500. 
Provinssi sijaitsee maan vuoristoisessa keskiosassa. Constanzan ympäristö tunnetaan viileästä säästä ja lauhkean vyöhykkeen hedelmien kuten omenien kasvatuksesta. San Juanin piirikunnassa on maan hienoimmat vuoristomaisemat.
Louis Delga

Louis Delga, tunnetaan myös nimellä Louis Dega (1890 Marseille, Ranska – 1945 Ranskan Guayana) oli ranskalainen vanki Ranskan Guayanan Pirunsaarella.
Delga tuomittiin viideksitoista vuodeksi vankilaan petoksesta ja väärennöksesta. Hän ystävystyi vankilassa ollessaan Henri Charrièren (tunnetaan myös nimellä "Papillon"). He kärsivät tuomiotaan ensin Caenin vankilassa, Ranskassa ennen siirtoaan Etelä-Amerikkaan vuonna 1932. Delga maksoi Charrièrelle suojeluksesta muilta vangeilta, ja heistä tuli lopulta parhaat ystävät vankeuden aikana. Delga ja Charrière olivat molemmat mukana Papillon-elokuvassa, jossa Delgaa esitti Dustin Hoffman, ja Charrièrea Steve McQueen, jossa heidän seikkailunsa olivat vahvasti dramatisoituja.
Delga kuoli vankeudesta vapauduttuaan Ranskan Guyanassa vuonna 1945.
Conficap

Conficap Oy on suomalainen perheyritys, jonka omistaa vuorineuvos Maarit Toivanen lapsineen. Yritys syntyi 30.4.2018, kun Onvest Oy:n liiketoiminta jaettiin kahteen perustettavan yhtiöön.
Conficapin liiketoimintaan lukeutuvat urakointi- ja kiinteistöpalveluja tuottava Are-konserni, sijoitustoiminta sekä kiinteistöliiketoiminta. Kiinteistöliiketoiminta koostuu pääasiassa osuuksista kotimaisissa ja ulkomaisissa kiinteistökehityshankkeissa.   
Yhtiön toimitusjohtajana toimii Maarit Toivanen. Conficapin toimitilat sijaitsevat Helsingissä Kampissa Autotalona tunnetussa toimistorakennuksessa.
Historia.
Conficapin juuret juontavat yli sadan vuoden taakse Onvest-konserniin ja perheyhtiö Onniseen. Onninen on perustettu vuonna 1913 Turussa, kun liikemies Alfred Onninen päätti ryhtyä vesijohtoalan urakoitsijaksi. Vuonna 1927 liiketoiminnan painopiste siirrettiin Turusta Helsinkiin ja syntyi Vesijohtoliike Onninen Oy. 1920-luvulla liiketoiminta laajeni asennustoiminnasta tukkukauppaan, ja sotien jälkeen alkoi valtakunnallisen toimipaikkaverkoston rakentaminen. 1990-luvun yritysjärjestelyjen myötä talotekniikka- ja kiinteistöpalveluyritys Are Oy siirtyi osaksi perheyritystä.
Kesäkuussa 2016 Onvest Oy myi Onninen Oy:n koko osakekannan Kesko Oyj:lle. Huhtikuussa 2018 yhtiö purkautui ja liiketoiminta jakautui kahteen perustettavaan yhtiöön, jotka jatkavat toimintaansa suomalaisen perheyhtiön arvo- ja osaamispohjalta. Maarit Toivasen ja hänen lastensa omistaman perustettavan yhtiön nimi on Conficap Oy. Marja Toivasen ja Maria Toivanen-Warraksen omistaman perustettavan yhtiön nimi puolestaan on Onvest Oy.
Kiinteistöliiketoiminta.
Conficap on toteuttanut viime vuosina useita merkittäviä kiinteistökauppoja. Vuonna 2018 yhtiö osti Helsingin ydinkeskustassa sijaitsevan Vuorikatu 20:n kiinteistön sekä kolme toimistokiinteistöä Helsingin Pitäjänmäeltä. Vuoden 2019 alussa yhtiö osti keskeisillä paikoilla sijaitsevat Turun Torinkulman ja Raision Lasikuution kiinteistöt. Lisäksi Conficap osti helikopterilentäjien koulutuskeskuksen Vantaan Aviapoliksesta.
Suomen ulkopuolisessa kiinteistöliiketoiminnassa Conficapin painopiste on siirtynyt suorista sijoituksista kiinteistörahastoihin, minkä vuoksi yhtiö luopui Ruotsin Örebrossa sijaitsevasta logistiikkakiinteistöstä. Suomessa Conficap keskittyy toimistoihin ja logistiikkakiinteistöihin pääkaupunkiseudulla, Turussa ja Tampereella.
Yhtiö omistaa myös helsinkiläisestä Tripla-kauppakeskuksesta osuuden.
Telluurivety

 
Telluurivety eli tellaani on epäorgaaninen yhdiste, ja yksinkertaisin telluurin hydridi. Se on väritöntä kaasua, jolla on erittäin epämiellyttävä mädäntynyttä valkosipulia muistuttava haju, joka voidaan aistia jo erittäin pieninä pitoisuuksina. Suurempina pitoisuuksina se haisee mädäntyneelle purjolle.
Telluurivety on kemiallisesti ja rakenteellisesti samanlainen seleenivedyn kanssa, ja molemmat ovat vesiliuoksina happoja.
USS Terror (BM-4)

USS Terror (runkonumero BM-4) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1883 vesille laskettu Amphitrite-luokan monitori.
Valmistus.
Alus tilattiin William Cramp and Sonsilta Philadelphiasta Pennsylvaniasta, missä köli laskettiin vuonna 1874. Aluksen valmistus eteni kolme vuotta ennen töiden keskeyttämistä vuonna 1877. Työt jatkuivat kuusi vuotta myöhemmin ja alus laskettiin vesille 24. maaliskuuta 1883. Alus luovutettiin 1877 keskeneräisenä laivastolle, joka siirsi sen New Yorkin laivastontelakalle. Työt aluksella jatkuivat hitaasti ja se otettiin palvelukseen 15. huhtikuuta 1896 päällikkönään P. F. Harrington.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Pohjois-Atlantin laivueeseen Yhdysvaltain itärannikolle. Aluksen toiminta-alueena oli New Yorkin Tompkinsvillestä Virginian Hampton Roadsiin ja Fort Monroeen. Talvella 1897-1898 aluksen toiminta-alueena oli New Jerseyn Sandy Hookista Etelä-Carolinan Charlestoniin. Suhteiden Espanjaan kärjistyessä alus siirrettiin 1898 Tompkinsvillestä etelään liittyäkseen laivastoon, jota oltiin keskittämässä eteläisille merialueille. Alus saapui Key Westiin 2. huhtikuuta 1898.
Alus lähti 22. huhtikuuta kontra-amiraali William T. Sampsonin laivaston mukana saartamaan Kuuban rannikkoa ja saapui 24. huhtikuuta Cardenasin edustalle, missä se valtasi seuraavana päivänä kuubalaisen "Almansasin". Vallattu alus vapautettiin myöhemmin. Seuraavien kahden päivän aikana aluksen miehistö valtasi espanjalaiset "Ambrosia Bolivarin" ja "Guidon", jotka lähetettiin Floridaan.
Alus lähti 3. toukokuuta Key Westistä amiraali Sampsonin kokoaman laivasto-osaston mukana kohdatakseen Espanjasta saapuvan amiraali Cerveran laivaston. Monitori moottori petti matkalla samoin kuin "USS Amphitriten", mikä hidasti osaston matkaa. Osasto saapui 12. toukokuuta Puerto Ricoon San Juanin edustalle, missä todettiin sataman olevan tyhjä. Sampson määräsi aluksensa tulittamaan satamaa ja puolustuslaitteita. Alus käytti 31 kappaletta 10 tuuman kranaatteja kolmen ohikulun aikana, joista yksi osui rannikkopatteriin.
Operaatiosta vapauduttuaan alus partioi sotatoimien jatkuessa Länsi-Intiassa ja Puerto Ricon rannikolla, kunnes se sodan päätyttyä lähti syyskuussa 1898 pohjoiseen Hampton Roadsiin. Alus siirrettiin 18. lokakuuta 1898 reserviin Norfolkissa ja poistettiin palveluksesta 25. helmikuuta 1899 sijoitettuna reserviin.
Loppuvuodesta 1901 alus siirrettiin Marylandiin Annapolisiin, missä se palautettiin palvelukseen koululaivana. Aluksella tehtiin 1905 kesäpurjehdus. Myöhemmin alus siirrettiin Philadelphiaan, missä se siirrettiin 11. syyskuuta 1905 reserviin. Alus poistettiin palveluksesta ja sijoitettiin League Islandille 8. toukokuuta 1906.
Alus poistettiin 31. joulukuuta 1915 laivastoluettelosta, minkä jälkeen se oli testausproomuna Indianheadissa Naval Proving Groundsissa. Alus laitettiin myyntiin kesäkuussa 1920 ja myytiin 10. maaliskuuta 1921 romutettavaksi. Alus upposi 1920-luvulla Shooter Islandin edustalla. Sorenson Wrecking Company nosti hylyn 1930-luvun alussa, minkä jälkeen se oletettavasti romutettiin.
Kupittaan ruotsalaistaloalue

Kupittaan ruotsalaistaloalue on Turkuun talvisodan jälkeen 1940-luvun alussa rakennettu tehdasvalmisteisten puutalojen alue, jonka taloista suurin osa saatiin Ruotsista lahjoituksena. Kupittaan läheisyydessä, kaupunginosissa II ja III sijaitseva ruotsalaistaloalue sijoittuu Kunnallissairaalantien, Kupittaankadun, Uudenmaankatuun ja Sepänkadun rajaamalle alueelle. Alue on inventoitu Valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Jo 1920-luvulla Kupittaasta oli tarkoitus muodostaa puutarhakaupunginosa, jossa pienasutuksen asumismukavuus olisi yhdistetty maaseutumaiseen viihtyisyyteen ja terveellisyyteen. Ajatus ei toteutunut ennen talvisodan loppumista. Ruotsissa järjestettiin tuolloin kansalaiskeräys sodan nuijiman naapurimaan hyväksi. Koska valuutanvientikiellon vuoksi Ruotsista ei voinut tuoda Suomeen rahaa, keräysvaroilla kustannettiin tyyppitaloja helpottamaan Suomen jälleenrakentamista ja asuntopulaa. Alun perin talot oli tarkoitettu karjalaiselle siirtoväelle, sotainvalideille ja pommituksista kärsineille. Ruotsi lahjoitti Suomeen kaikkiaan 2000 tehdasvalmisteista puutaloa, joista 75 on pystytetty Kupittaan ruotsalaistaloalueelle. 
Suomeen toimitettujen talojen yleisin tyyppi oli kaksi huonetta ja keittiön käsittävä kokonaisuus. Suurempia kolmen huoneen taloja toteutettiin vain Helsinkiin ja Turkuun. Lahjoitustalotyypit suunniteltiin Suomessa, Ruotsissa tehtiin työ- ja asennuspiirustukset teollista tuotantoa varten. Muun muassa arkkitehti Lauri Pajamies suunnitteli kaupunkeihin tulevia yleensä reilun 50 neliön asuntoja ilman ullakkoa. Maaseudulle tarkoitettuja asuntoja suunnittelivat arkkitehdit Urho Orola ja Jalmari Peltonen. Ne olivat puolitoistakerroksisia ja huoneita oli myös ullakolla. Näistä suurin osa päätyi kuitenkin kaupunkeihin. 
Kupittaan ruotsalaistaloalueen rakennukset ovat ulkoasultaan hyvin samanlaisia. Talojen valmistuessa ulkovuoraus oli toteutettu pystyrimalautauksena, taloissa oli huopakatot ja kaksi- tai kolmijakoiset ikkunat. Turun kaupunki vastasi talojen pystyttämisestä ja kaupunki rakennutti myös talojen perustukset ja kellarit.
Isosorsimo

Isosorsimo ("Glyceria maxima") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, sorsimoiden ("Glyceria") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on suurikokoinen vedessä kasvava heinälaji, joka muodostaa laajojakin kasvustoja. Isosorsimo muistuttaa jonkin verran lännenisosorsimoa eli myllysorsimoa ("Glyceria grandis"), mutta lajit ovat erotettavissa toisistaan muun muassa yleisvärityksen, lehtien leveyden ja tähkylöiden kukkien lukumäärän sekä kaleiden ulkonäön perusteella. Isosorsimo muistuttaa hieman myös järviruokoa ("Phragmites australis"), mutta on erotettavissa siitä esimerkiksi kielekkeen ulkonäön perusteella.
Isosorsimon varret voivat kasvaa jopa kolme metriä korkeiksi ja sillä on suikertava juurakko. Lehdet voivat olla noin senttimetrin levyisiä, vaaleankirkkaanvihreitä ja kärjistään äkillisesti kapenevia. Kieleke on lyhyt ja kalvomainen. Isosorsimon kukinto on suurikokoinen ja runsashaarainen röyhy, jonka tähkylät ovat 6–8 mm pitkiä. Tähkylöissä on enintään yhdeksän kukkaa, jotka ovat yleensä vihreän ja violetin kirjavia. Tähkylöiden kaleet ovat kalvolaitaisia; ulkokale on 3–4 mm pitkä. Ulkohelpeet ovat tylppäkärkisiä ja kärjistään kalvomaisia. Isosorsimo kukkii heinä–elokuussa.
Isosorsimo kasvaa etenkin runsasravinteisten järvien rannoilla. Suomessa isosorsimoa tavataan lähinnä vain Etelä-Suomessa. Isosorsimo on luokiteltu Suomessa haitalliseksi vieraslajiksi.
Suus

Suus (suom. Henkilökohtainen) on Rona Nishliun kappale, jolla hän edusti Albaniaa vuoden 2012 Euroviisuissa. Kappale sijoittui kilpailussa viidenneksi saaden finaalissa 146 pistettä. 
Lähteet.
Spironolaktoni

Spironolaktoni (C24H32SO4) on steroideihin kuuluva lääkekäyttöön kehitetty orgaaninen yhdiste. Spironolaktoni kuuluu WHO:n julkaisemaan luetteloon tärkeimmistä lääkeaineista.
Spironolaktonia käytetään nesteenpoistolääkkeenä muun muassa sydämen vajaatoiminnan hoidossa. Muita käyttökohteita ovat hirsutismin, naisten hiustenlähdön ja aknen hoito. Sitä käytetään myös osana transnaisten hormonihoitoa sen antiandrogeenisen vaikutuksen vuoksi.
Spironolaktoni kehitettiin vuonna 1957. 
Ominaisuudet.
Spironolaktoni on huoneenlämpötilassa kiteinen kiinteä aine. Se ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin. Spironolaktoni on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen ominaiskiertokyky kloroformiliuoksessa on -33,5. 
Metabolia ja vaikutukset.
Spironolaktoni on niin sanottu aihiolääke, ja se metaboloituu maksassa aktiiviseksi metaboliitiksi kanrenoniksi. Spironolaktoni sitoutuu aldosteronireseptoriin ja androgeenireseptoriin toimen niiden antagonistina eli estäen reseptorin toiminnan. Tämän seurauksena natriumin, kloridin ja veden erittyminen munuaisista lisääntyy ja nestettä poistuu elimistöstä. Kaliumin erittyminen sen sijaan vähenee. 
Kaliumin kertyminen elimistöön ja sen aiheuttama hyperkalemia on spironolaktonin huomattavin haittavaikutus. Muita mahdollisia haittavaikutuksia ovat esimerkiksi pääkipu, väsymys, rintojen suureneminen miehillä, impotenssi, epäsäännöllinen kuukautiskierto naisilla, allergiset iho-oireet ja granulosytoosi.
Valmistus.
Spironolaktonia valmistetaan lähtien dehydroepiandrosteronista. Ensimmäisessä vaiheessa se reagoi metallisen natriumin tai litiumin läsnä ollessa etyynin kanssa muodostaen additiotuotteen. Tämä seuraa reaktio metyylimagnesiumbromidin kanssa ja reaktio hiilidioksidin kanssa, jolloin muodostuu karboksyylihappo. Muodostunut johdannainen pelkistetään vedyttämällä, jolloin muodostuu rengasrakenteinen esteri eli laktoni. Tämän jälkeen steroidirungon hydroksyyliryhmä hapetetaan ketoniksi Oppenauer-hapetuksella. Spironolaktonin synteesin kaksi viimeistä vaihetta ovat reaktio kloraniilin ja tioetikkahapon kanssa.
Crno i belo

Crno i belo (suom. Musta ja valkoinen) on Kaliopin kappale, joka edusti Pohjois-Makedoniaa (tai tuolloista Makedonian tasavaltaa) vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa. Kappale kilpaili toisessa semifinaalissa, jossa se sijoittui 53 pisteellä yhdeksänneksi ja pääsi finaaliin. Finaalissa kappale sai 71 pistettä ja sijoittui 13:nneksi.
Kappaleesta oltiin tehty myös englanninkielinen versio "Black and white", mutta euroviisuissa Kaliopi esitti makedoniankielisen version.
Katharina Andresen

Katharina Gamlemshaug Andresen (s. , Oslo, Norja) on norjalainen yliopisto-opiskelija ja miljardööriperijätär. Hän peri vuonna 2007 siskonsa Alexandra Andresenin tavoin isältään 42,2 prosentin omistusosuuden sukuyhtiö Ferdistä. Siskokset nostettiin loppuvuodesta 2015 perintönsä vuoksi julkisuuteen Norjassa ja vuonna 2016 kansainvälisesti maailman nuorimpina dollarimiljardööreinä. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi kummankin varallisuudeksi 1,4 miljardia dollaria.
Hänen liikemiesisänsä Johan H. Andresen (s. 1961) johtaa hallituksen puheenjohtajana perheyhtiö Ferdiä ja omistaa perinnön jälkeen yhä 15,2 prosenttia yhtiön osakepääomasta ja 70 prosenttia äänivallasta. Ferd-konserni on perheen osakesijoitusten hallintayhtiö, ja jatkaa suvun perinteitä teollisuuden suursomistajuudesta. Suvun teollisuusomistus sai alkunsa kauppias Johan Henrik Andresenin (1815–1874) vuonna 1849 ostamasta ja vuoteen 2008 saakka Norjassa toimineesta tupakkayhtiö Tiedemanns Tobaksfabrikista.
Katharina Andresen opiskeli Amsterdamin yliopiston kytkeytyvässä korkeakoulussa (Amsterdam University College) sosiaalitieteitä vuosina 2015–2016 ja jatkoi sitten Norjan BI-kauppakorkeakoulussa () 2017–2018 (BBA-tutkinto).
Hän sai loppuvuodesta 2017 rattijuopumuksesta suuret sakot, lyhyen vankeusrangaistuksen ja puolentoista vuoden ajokiellon ajettuaan 0,6 promillen humalassa. Norjassa ja Ruotsissa rattijuopumusraja on 0,2 promillea, eli tuntuvasti Suomessa säädettyä 0,5 promillea alhaisempi.
Hope Never Dies

Hope Never Dies (suom. Toivo ei koskaan kuole) on Marta Jandován ja Václav Noid Bártan kappale, joka edusti Tšekkiä vuoden 2015 Eurovision laulukilpailussa. Kappale sijoittui kolmanneksitoista toisessa semifinaalissa 33 pisteellä eikä edennyt finaaliin asti.
Tšekin edustuskappale vuodelle 2015 valittiin sisäisesti ilman julkista karsintaa. "Hope Never Dies" julkaistiin 10. maaliskuuta 2015. Kappaleen on sanoittanut Tereza Šoralová ja säveltänyt Václav Noid Bárta.
Avain kuuluu vain sinulle

Avain kuuluu vain sinulle ("Kljutš bez prava peredatši") on Dinara Asanovan ohjaama neuvostoliittolainen koulumaailmaan sijoittuva draamaelokuva, jonka on käsikirjoittanut Georgi Polonski.
Juoni.
Armeijasta eläköitynyt upseeri Kirill Aleksejevitsh saa paikan koulun rehtorina, mutta joutuu vaikeuksiin sotilasyhteisöä kaoottisemmassa työympäristössä. Hän joutuu vastakkain erityisesti oppilaiden suosikin, kirjallisuutta opettavan viisaan ja ymmärtäväisen Marinan kanssa.
Tikan päätä ei särje

Tikan päätä ei särje () on Dinara Asanovan ohjaama neuvostoliittolainen nuorten draamaelokuva vuodelta 1975. Elokuva kertoo varhaisnuorten koulumaailmasta, jossa rumpuja soittava 14-vuotias poika ei oikein löydä paikkaansa. Kesälomallaan hän myös kokee ensirakkauden. Elokuva oli harvoja neuvostoelokuvia, jotka avoimesti kritisoivat koululaitosta.
Elokuva oli Asanovan esikoisohjaus ja aloitti hänen pitkän yhteistyönsä käsikirjoittaja Juri Klepikovin kanssa.
Abbaye de Tamié

Abbaye de Tamié on Ranskan Savoiessa sijaitsevassa Abbaye Notre-Dame de Tamién luostarissa valmistettava lehmänmaitojuusto. 
Sisterssiläiset munkit perustivat Abbaye Notre-Dame de Tamié -luostarin vuonna 1133. Luostaria ympäröivä alue on erinomaista laidunmaata ja luostarissa alettiinkin valmistaa juustoa heti sen perustamisen jälkeen. Alkuperäisen juuston on sanottu muistuttaneen enemmän gruyèrejuustoa, mutta sen alkuperäinen resepti katosi Ranskan vallankumouksen aikana. Luostari lopetti toimintansa, mutta munkit palasivat vuonna 1861, jolloin alettiin valmistaa juustoa Port Salut -juuston reseptillä. Nykyinen Abbaye de Tamié on tulos joistakin muutoksista Port Salutin reseptiin. Nykyisin luostarin noin 70:tä munkista noin puolet osallistuu juuston valmistukseen. Juuston valmistaminen on koneistettu.
Juustoa valmistettaessa lehmän raakamaito lämmitetään 34 °C asteeseen, jolloin seokseen lisätään siirrosviljelmä ja juoksute. Valmis juustomassa leikellään pieniksi paloiksi ja asetetaan muotteihin. Muotteja käännellään ja puristetaan kolmen tai neljän tunnin ajan, jolloin ne kuivataan tunnin tai kolmen ajan. Juusto kypsyy luostarin kellareissa noin 14 °C lämpötilassa. Kypsymisen aikana juustoa pestään ja käännellään. Valmis juusto on kypsynyt noin 40 päivää. Juustoa myydään ohuina kiekkoina kahdessa eri koossa, "Grand Modèle" on painoltaan noin 1,6 kiloa ja "Petit Modèle" noin 0,6 kiloa. 
Valmiin juuston kuori on väriltään beesi tai sahraminkeltainen. Kuoressa on myös ohut kerros valkoista hometta. Pehmeässä sisällössä on joitakin reikiä. Juuston makua on kuvailtu pähkinäiseksi ja maitoiseksi. Juuston maku voimistuu sen ikääntyessä.
BMW 1-sarja (F52)

BMW F52 on BMW:n vuodesta 2017 lähtien Kiinan markkinoille valmistama keskiluokan neliovinen sedan. Hatchback-korisesta 1-sarjalaisesta (F20) poiketen se on etuvetoinen ja perustuu samalle pohjalevylle kuin esimerkiksi BMW 2-sarjan Active Tourer. Malli esiteltiin Kantonin autonäyttelyssä marraskuussa 2016.
Moottorivaihtoehdot ovat kolmesylinterinen 1,5-litrainen 118i (136 hv) sekä nelisylinteriset 2,0-litraiset 120i (192 hv) ja 125i (231 hv).
Jarmo Kölhi

Jarmo Juhani Kölhi (16. syyskuuta 1929 Nuijamaa – 7. toukokuuta 2002 Lappeenranta) oli suomalainen varatuomari ja kaupunkineuvos, joka toimi yli neljännesvuosisadan Lappeenrannan kaupunginjohtajana.
Jarmo Kölhi syntyi opettajien Lauri Aleksanteri Kölhi ja Ilmi Annikki Verho perheeseen. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1952–1984 oli toimittaja Pirjo Anneli Torja ja toinen vuodesta 1984 varatuomari Virpi Iiris Terävä. Kölhi tuli ylioppilaaksi 1951 ja valmistui lainopin kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1955, varatuomarin arvon hän sai 1961. Hän toimi asianajotoimiston apulaisena 1955–1956 ja Oulussa liikevaihtoverotoimiston tarkastajana ja vt. lainopillisena apulaisjohtajana 1957. Raahessa Kölhi oli verotoimiston johtaja 1957–1961 ja pormestari 1961–1965. Lappeenrannan kaupunginjohtajana hän toimi 1965–1992. Kölhillä oli runsaasti yhteiskunnallisia ja liike-elämän luottamustoimia. Kaupunkineuvoksen arvonimi hänelle myönnettiin 1994 ja samana vuonna hänestä tuli Lappeenrannan teknillisen korkeakoulun kunniatohtori. Kölhi vaikutti osaltaan merkittävästi korkeakoulun sijoittumiseen Lappeenrantaan. Hänen kaupunginjohtajan toimikaudellaan Lappeenrantaan liitettiin Lauritsala, Lappee ja Nuijamaa.
Volkswagen Saveiro

Volkswagen Saveiro on Volkswagenin vuodesta 1982 lähtien Etelä-Amerikan markkinoille valmistama lava-automalli, joka perustuu Volkswagen Goliin.
Volkswagen Saveiro I (1982–1997).
Ensimmäisen sukupolven Saveiro perustuu kahta vuotta aikaisemmin markkinoille tulleeseen ensimmäisen sukupolven Volkswagen Goliin. 
Volkswagen Saveiro II (1999–2009).
Toisen sukupolven Saveiron perustana on vuonna 1994 markkinoille tullut toisen sukupolven Volkswagen Gol. Mallia myytiin Meksikossa nimellä Volkswagen Pointer Pick Up. 
Volkswagen Saveiro III (2009–).
Kolmannen sukupolven Saveiro perustuu Volkswagen Golin ohella samalle A04-pohjalevylle kuin esimerkiksi Polo IV. 
Vuonna 2013 uudistettiin muun muassa keulan ilmettä. 
Toinen kasvojenkohotus tuli vuonna 2016, jolloin auto sai uusia Volkswagen-malleja vastaavan keulan ilmeen sekä täysin uudistetun sisustan.
María Trinidad Sánchez

María Trinidad Sánchez on provinssi Dominikaanisessa tasavallassa. Sen pääkaupunki on Nagua. Provinssin pinta-ala on 1211 km2 ja väkiluku noin 141 000. 
Provinssi sijaitsee maan pohjoisrannikolla. Siellä on kansallispuisto ja Cabreran rantalomakohde.
Afuega’l Pitu

Afuega’l Pitu on Espanjan Asturian alueella valmistettava lehmänmaitojuusto.
Afuega’l Pitua pidetään yhtenä Espanjan vanhimmista juustoista. Juustolla on ollut suojattu alkuperänimitys vuodesta 2004 lähtien.
Juustoa valmistetaan lehmänmaidosta, joka saostetaan 22–32 °C lämpötilassa. Saostukseen käytetään vähäinen määrä juoksutetta, ja saostamiseen kuluu 15–20 tuntia. Juusto kypsyy 4–15 °C asteen lämpötilassa 75–85 prosentin ilmankosteudessa. Valmista juustoa myydään vaihtelevasti tuoreena tai keskikypsänä. Valmiita juustoja on eri tyyppejä, jotka eroavat toisistaan jonkin verran muodoltaan, kypsyydeltään ja raaka-aineiltaan. "De trapu" tai "de trapo" on muodoltaan päärynänmuotoinen ja painoltaan noin 500 grammaa. "Atroncau" tai "atroncado" muistuttaa muodoltaan alassuin käännettyä kukkaruukkua ja on painoltaan noin 250 grammaa. Joihinkin juustoihin lisätään paprikaa, jolloin juustoa kutsutaan "punaiseksi" ("roxu" tai "roju"). Ilman paprikaa tehtyä juustoa kutsutaan vastaavasti valkoiseksi ("blancu" tai "blanco"). Suojatun alkuperäisnimityksen mukaista juustoa valmistetaan vuosittain noin 137 000 kiloa. Valmiiseen juustokiloon kuluu hieman alle kahdeksan litraa maitoa. 
Nuoren juuston kuori on valkoinen ja pehmeä, ja kypsemmän juuston kuori on kostea ja väriltään ruskeankeltainen. Kuoressa saattaa olla valkoisia tai homeensinisiä kohtia. Juuston makua on kuvailtu maitoiseksi, happamaksi ja suolaiseksi. Maku voimistuu juuston kypsymisasteen mukaan.
Wismarin torvi

Wismarin torvi tai joskus myös Wismarin lur on Skandinavian pronssikauteen liitetty varhainen pronssinen lur eli pronssitorvi, joka on löytynyt Pohjois-Saksasta Mecklenburgista noin kuuden metrin syvyydestä suoturpeesta. Se on muita lureja vähemmän kaareva ja niitä lyhyempi. Sillä ei vielä tuolloin ollut suuaukon edessä koristekiekkoa, kuten on ollut myöhemmillä lureilla. Se ajoitetaan yleensä aikavälille 1300–1100 eaa. eli Monteliuksen periodille III, mutta kalliopiirroksien ja muiden seikkojen vuoksi sille on ehdotettu ajoitukseksi myös periodia I tai periodin II alkupuoliskoa. Silloin sen ajoitus siirtyisi ajalle 1600–1400 eaa. Samantapaisia torvia on löytynyt Pohjois-Saksasta myös Parchimin läheltä Bochinista ja Teterowista.
Kuvaus.
Wismarin torvesta löytyi ainoastaan kolme pronssista osaa, jotka kuvaillaan seuraavassa. Muu osa torvesta oli ollut orgaanista ainetta, josta ei ole jäänyt maatumisen vuoksi mitään jäljelle. Ennallistettu torvi noudattaa pronssiosien muotoja ja siksi torvi muistuttaa alkuhärän valtavaa sarvea, jonka terävässä päässä on torven suukappale. Suukappale on pronssia, ja se on noin 17,5 senttimetriä pitkä, ja suukappaleen suuhun tulevan osan ulkohalkaisija on noin 3 senttimetriä ja ilma-aukon halkaisija lähes 2 senttimetriä leveä. Torven keskellä olevan renkaan halkaisija on yli 6 senttimetriä, ja rengas on 2 senttimetriä leveä. Renkaassa on lenkki kantohihnaa varten.
Torven suuaukossa on pronssinen koriste- ja vahvikerengas, joka on 15 senttimetriä pitkä. Koska torven muoto on sarvimainen, on vahvikerenkaan halkaisija suuaukostaan 12,5 senttimetriä ja toisesta päästään 10 senttimetriä. Suuaukon rengas on koristeltu niin, että se jakautuu ensin seitsemään rengasmaiseen segmenttiin. Niihin on piirretty toistuvia koristekuvioita, jotka esitellään suuaukosta alkaen:
Useiden segmenttien alueilla on niittejä.
Pryderi

Pryderi on walesilaisissa taruissa Pwyllin ja Rhiannonin poika. Eräs Rhiannonin hylkäämistä kosijoista, nimeltään Gwawl, ryösti Pryderin kätkyeestään. Pryderin kasvatti päällikkö Teyrnon Twyrf Liant, joka löysi kolme päivää vanhan Pryderin tallistaan. Kun Teyrnon löysi lapsen, tämä oli ikäisekseen suuri ja poikkeuksellisen kehittynyt. Kun poika täytti neljä vuotta, huomasivat hänen kasvattivanhempansa tämän muistuttavan Dyfedin valtiasta Pwylliä, ja tajusivat, että löytölapsi oli Pwyllin kadonnut poika. He palauttivat tämän vanhemmilleen ja saivat avokätisen palkkion huolenpidostaan. Poikaa kutsuttiin pienenä nimellä "Gwri" (Kultakutri), mutta kun hänet palautettiin vanhemmilleen, nämä antoivat hänelle nimen "Pryderi" ("Huoli"). Myöhemmin Pryderi seurasi isäänsä Dyfedin ja Annwnin hallitsijana. 
Pryderi esiintyy kaikissa Mabinogion-tarukokoelman Mabinogin neljä haaraa -tarinoissa.
It’s All About You

It’s All About You (suom. Kaikki johtuu sinusta) on Juliana Pashan kappale, joka edusti Albaniaa vuoden 2010 Eurovision laulukilpailussa. Kappale kilpaili ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sijoittui 76 pisteellä kuudenneksi ja pääsi finaaliin. Finaalissa kappale sai 62 pistettä ja sijouttui 16:nneksi.
Kappaleen lavashow’ssa nähtiin Julianan lisäksi myös kolme taustalaulajaa ja viulisti.
Lähteet.
Suvi Valli

Suvi Valli (s. 1977 Viitasaari) on suomalainen runoilija ja kääntäjä.
Valli opiskeli lukion jälkeen vuoden kirjoittamista Oriveden Opistossa ja sen jälkeen kirjallisuutta, musiikkitiedettä, saksan kieltä ja antiikin kulttuuria Jyväskylän yliopistossa. Hän valmistui kirjallisuuden maisteriksi vuonna 2003. Valli voitti J. H. Erkon kirjoituskilpailun vuonna 2007 (nimellä Suvi Boon). Vallin esikoiskokoelma "Ohijuoksija" ilmestyi 2011. Teos oli ilmestymisvuonnaan Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokas ja Ylen Tanssiva karhu -runopalkintoehdokas 2012.
Vallin teos "Spiraali" (2017) sai Tuli &amp; Savu -runouspalkinnon ja oli vuoden 2018 Tanssiva karhu -palkintoehdokkaana. Vallin esseeteos "Hallittua kaatumista ja muita ruumiin kielen asentoja" oli Runeberg-palkintoehdokkaana 2022.
Valli on kääntänyt saksasta suomeksi Judith Schalanskyn teoksen "Verzeichnis einiger Verluste" (Suhrkamp 2018), suom. "Kadotettujen katalogi" (Poesia 2024). Hän on suomentanut myös saksalaisen Johann Gottfried Seumen matkakirjan "Kesä 1805" (2018). Teos koostuu päiväkirjamerkinnöistä ja kirjeistä, jotka Seume kirjoitti matkallaan Baltian ja Venäjän kautta Suomeen, Ruotsiin ja Tanskaan vuonna 1805. Seumen matkareportaasi sisältää laajoja, kulttuurihistoriallisesti kiinnostavia kuvauksia 1800-luvun alun Suomesta.
Vallin runoja ovat säveltäneet Olli Moilanen ja Osmo Tapio Räihälä. Räihälän sävellys "(G)astronomia" ilmestyi vuonna 2024 Kairos-musicin julkaisemalla "Zensolence"- levyllä, jolla sen esittää viulisti Maria Puusaari.
Brown Eyed Girls

Brown Eyed Girls (, usein lyhennettynä B.E.G., BG tai ) on eteläkorealainen tyttöbändi, joka aloitti vuonna 2006.
Jäsenet.
Yhtyeen jäsenet:
Susinukke Kosola

Susinukke Kosola (oik. Daniil Kozlov, s. 1991 Leningrad) on suomalainen runoilija, kirjankustantaja ja sanataideohjaaja. Hän on syntynyt Neuvostoliitossa, mutta muutti tutkijoina työskentelevien vanhempiensa mukana Turkuun jo lapsena. Vuonna 2012 Kosola perusti Turussa toimivan Kolera-kollektiivin, joka on hänen omien teostensa lisäksi julkaissut muun muassa Aura Nurmen ja Virpi Vairisen tuotantoa sekä anarkismia käsittelevää kirjallisuutta. 
Kosola julkaisi esikoiskokoelmansa ".tik." vuonna 2014 ja sai siitä Teos-kustantamon myöntämän Silja Hiidenheimon muistostipendin. Vuonna 2016 ilmestynyt "Avaruuskissojen leikkikalu" oli ehdolla Ylen Tanssiva karhu- ja Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden opiskelijoitten Toisinkoinen -runokilpailujen sekä Einari Vuorelan runopalkinnon saajaksi.
Vuonna 2018 Kosola sai omakustanteena julkaistulla runokokoelmalla "Varisto" Kalevi Jäntin palkinnon. Teos oli myös ehdolla Tanssivan karhun ja Jarkko Laine -palkinnon saajaksi. Hän kirjoitti yli satasivuisen teoksen kokonaan käsin ja sen teksti painettiin sellaisenaan ilman korjauksia. Kokoelmasta otettiin 1 500 kappaleen painos, josta 200 meni julkisiin laitoksiin ja kirjastoihin. Loput 1 300 kirjaa Kosola jakaa ilmaiseksi vastaanottajalta saamaansa henkilökohtaista tunnustusta vastaan. Saamiaan tunnustuksia hän aikoo myöhemmin käyttää taideprojektissaan.
Kosolalle myönnettiin 2021 valtion kolmivuotinen taiteilija-apuraha. Vuonna 2021 teos "Turkoosi vyöhyke" oli Tanssiva karhu -palkintoehdokkaana ja vuoden 2022 Runeberg-palkintoehdokkaana. Kirjailijaliiton ansioituneen runoilijan Eeva-Liisa Manner -runopalkinto myönnettiin 3.12.2021. Turkoosi vyöhyke palkittiin Nihil Interitin vuoden runoteoksena vuonna 2021.
Speedo

Speedo International Ltd. on australialainen uimapukujen ja uima-asusteiden valmistaja. Speedon perusti skotlantilainen Alexander MacRae Sydneyssä, Australiassa vuonna 1914. Nykyään yritys on brittiläisen Pentland Groupin tytäryritys. Tammikuussa 2020 Pentland Group osti oikeudet takaisin PVH:lta 170 miljoonalla dollarilla käteisellä viranomaishyväksynnän saamisen jälkeen.
Speedo on vuodesta 2021 alkaen Suomen Uimaliiton pääyhteistyökumppani. Suomessa Speedon tuotteiden maahantuoja on Transmeri-konserniin kuuluva Oy Sultrade Ltd.
John Burge

John David Bryson Burge (s. 2. tammikuuta 1961 Dryden, Ontario) on kanadalainen säveltäjä. Hän opiskeli muun muassa Brittiläisen Kolumbian yliopistossa, josta sai musiikin tohtorin ("Doctor oF Musical Arts") arvonsa vuonna 1989. Hänen oma soittimensa on piano. Hänen sävellysopettajiensa joukossa olivat Derek Holman, Walter Buczynski, John Beckwith, John Hawkins ja Stephen Chatman. Hän on itse opettanut yliopistotasolla sävellystä ja analyysiä. 
Burgen kuoroteokset ovat laajalti esitettyjä, mutta hänen tuotantoonsa kuuluu myös soittimellista musiikkia. Hänen sävelkieltään on verrattu Benjamin Britteniin ja Peter Maxwell Daviesiin.
Julien S. Bourrelle

Julien S. Bourrelle (s. 13. heinäkuuta 1982 Montreal, Kanada) on kanadalainen kirjailija ja rakettitutkija, joka asuu Norjassa. 
Bourrelle on kirjoittanut vuonna 2014 kirjan "The Social Guidebook to Norway: An Illustrated Introduction". 
Bourrelle valmistunut insinööriksi kanadalaisesta McGillin yliopistosta. Lisäksi hänellä on kaksi Master of Science -tutkintoa, astrodynamiikasta Münchenin teknillisestä yliopistosta ja Universidad Politécnica de Madridista.
Bourrelle muutti Norjaan 2009 tekemään väitöskirjaa Norjan teknis-luonnontieteellisessä yliopistossa (NTNU).
Bourrelle on saanut Norjan kruununprinssi Haakonin Top 10 -palkinnon.