tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Paapinajärvi

Paapinajärvi (, vatjaksi "Jarvikoisjärvi") on järvi Leningradin alueen Jaaman piirissä Venäjällä. Jääkauden muovaaman järven suurin syvyys on 5 metriä. Pohjoispuolella sijaitsevasta Syväjärvestä virtaa Paapinajärveen Kjamiši-joki, lännessä se laskee Pyhäjoen () kautta Haapalanjärveen. 
Paapinajärven itärannalla sijaitsevat entiset vatjalaiskylät Sauvokkala () ja Järvikoiskylä eli Baabina (), josta järvi on saanut nykyisen nimensä. Nimen alkuperä selitettiin niin,että järven haltija oli naispuolinen ().
Novgorodin Vatjan viidenneksen vuoden 1499/1500 verokirjassa nimenä on "Valgomo".
James Marsden

James Paul Marsden (s. 18. syyskuuta 1973 Stillwater, Oklahoma, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja entinen malli.
Ura.
Ennen näyttelijänuraansa Marsden oli Versacen vaatemallina. Hän tuli tunnetuksi näytellessään Kyklooppia "X-Men"-elokuvissa. Hänet on sen jälkeen nähty myös elokuvissa "Superman Returns", "Hairspray", "Lumottu", "27 Dresses – hääkuumetta", "Hullut hautajaiset", "Sex Drive", "Hop" ja "The Butler" sekä televisiosarjassa "Westworld". Hän näyttelee myös Tom Wachowskia "Sonic the Hedgehog"-pelisarjaan pohjautuvassa elokuvasarjassa (2020–).
Yksityiselämä.
James Marsden meni naimisiin Lisa Linden kanssa vuonna 2000. Heillä on kaksi lasta. Pariskunta erosi 2011. James Marsden sai myös poikalapsen ex-tyttöystävänsä kanssa vuonna 2012.
Haapalanjärvi

Haapalanjärvi () on järvi Leningradin alueen Jaaman piirissä Venäjällä. Noin 5 neliökilometrin laajuisen järven suurin syvyys on 8 metriä. Sen länsipuolella sijaitsee Paapinajärvi ja etelässä Palokkaanjärvi. 
Haapalanjärvi laskee Haapalanjoen kautta Suomenlahteen lähellä Koskisenkylää. Sen koillisrannalla sijaitsee Haapalan kylä, joka useimmista muista lähiseudun kylistä poiketen oli jo 1800-luvulla venäläisten asuttama.
Soikkolan inkerikot ovat nimittäneet Haapalan kylää "Sairaksi" ja Haapalanjärveä "Sairan järveksi".
Palokkaanjärvi

Palokkaanjärvi () on järvi Leningradin alueen Jaaman piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Haapalanjärven eteläpuolella ja laskee siihen Ognevitsa-joen kautta. Suoalueen keskellä sijaitsevan järven suurin syvyys on 4 metriä.
Palokkaanjärven ja Haapalanjärven välisellä kannaksella sijaitsee Palokkaankylä, joka useimmista muista lähiseudun kylistä poiketen oli jo 1800-luvulla venäläisten asuttama.
Abel Balbo

Abel Eduardo Balbo (s. 1. kesäkuuta 1966 Santa Fe, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä ja hänen kasvattajaseuransa oli Newell's Old Boys.
Seuratasolla Balbo edusti kasvattajaseuransa lisäksi River Platea, Udinesea, AS Romaa, Parmaa, Fiorentinaa sekä Boca Juniorsia.
Balbo edusti vuosina 1989–1998 Argentiinan maajoukkuetta. Hän pelasi 35 maaottelua ja teki niissä kymmenen maalia.
Tummarusokki

Tummarusokki ("Bidens tripartita") on Euraasiassa kasvava, yksivuotinen ruohovartinen kasvi. Suomessa lajin esiintymät keskittyvät eteläiseen osaan maata.
Ulkonäkö ja koko.
Tummarusokki kasvaa 10–60 cm korkeaksi. Tumman- tai punaruskea varsi on runsashaarainen, melkein kalju tai karheakarvainen. Lehdet ovat vastakkain, lyhytruotisia ja tummanvihreitä. Lehden lapa on tavallisesti kolmeliuskainen, joskus useampiliuskainen, mutta harvoin täysin ehyt. Liuskat ovat kapeanpuikeita ja iso- ja suorahampaisia. Kukinto on pitkäperäinen, yksittäin oleva, pysty mykerö. Mykeröt ovat 1–2 cm leveitä ja noin leveytensä pituisia. Mykerön uloimpia, muodoltaan vaihtelevia kehtosuomuja on 5–9 kappaletta, sisemmät kehtosuomut ovat ruskeita ja vihreälaitaisia. Tummarusokki kukkii Suomessa elo-syyskuussa. Siemenet kypsyvät noin senttimetrin pituisissa, harmaanvihreän ruskeissa, kaksiotaisissa pähkylöissä.
Tummarusokki ja sukulaislaji säderusokki ("B. radiata") voivat risteytyä keskenään. Risteymä isorusokki ("Bidens" × "polakii" eli "B. radiata" × "tripartita") on usein huomattavan kookas.
Levinneisyys.
Tummarusokki on levinnyt koko Eurooppaan lukuun ottamatta Islantia, Etelä-Espanjaa ja Fennoskandian ja Venäjän pohjoisosia. Levinneisyysalue jatkuu Euroopasta yhtenäisenä Turkkiin, Lähi-itään ja Keski-Aasiaan. Lajia tavataan satunnaisemmin myös Itä-Aasiassa. Pohjois-Amerikassa tummarusokki on harvinainen ihmisen mukanaan tuoma tulokaslaji.
Suomessa tummarusokki on muinaistulokas. Sitä tavataan paikoin yleisenä Oulun korkeudelle saakka. Pohjoisempana lajista on vain satunnaisia havaintoja. Runsaimmillaan laji on eteläisimmässä Suomessa.
Elinympäristö.
Tummarusokki suosii typpipitoista kasvualustaa. Elinympäristöltään se on varsin monipuolinen; se esiintyy useilla kosteilla paikoilla: rannoilla, ojissa, lätäköissä, joutomailla, pihoilla, kesantopelloilla, teillä ja poluilla.
Käyttö.
Tummarusokki on värikasvi, josta saadaan oranssia väriä.
Tacoma Narrows Bridge

Tacoma Narrows Bridge on kaksi rinnakkaista Tacoman kapeikon yli johtavaa riippusiltaa Washingtonin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vanhempi nykyisistä silloista, ikäjärjestyksessä toinen, rakennettiin vuonna 1950. Lisääntyneen liikenteen takia se sai vuonna 2007 rinnalleen toisen riippusillan, jolle siirrettiin itään (Tacomaan) suuntautuva liikenne, vuoden 1950 sillan jäädessä länteen suuntautuvalle liikenteelle.
Ensimmäinen riippusilta kapeikkoon valmistui kuitenkin jo vuonna 1940.
Ensimmäinen Tacoman silta.
Ensimmäinen Tacoma Narrows Bridge, pilkkanimeltään ”Galloping Gertie” (’Laukkaava Gertie’) avattiin 1. heinäkuuta 1940, mutta se sortui dramaattisesti 7. marraskuuta vain neljä kuukautta avajaisten jälkeen.
Teknisiä tietoja.
Silta oli 1 646 metriä pitkä ja sen jänneväli oli 853 metriä. Se oli aikanaan maailman kolmanneksi suurin riippusilta Golden Gaten ja George Washington Bridgen jälkeen. Sillan rakennuskustannukset olivat 6 000 000 dollaria. Silta oli tavattoman heikko ja sen aerodynamiikassa oli ratkaisevia virheitä. Siltakannen leveys oli 11,9 metriä. Kansirakenteiden rakennekorkeus oli vain 1,3 metriä. Pylonien korkeus vedenpinnasta oli 137 metriä ja siltakannen korkeus vedenpinnasta oli 66 metriä.
Huojuminen.
Jo alussa Tacoman sillan kansi huojui tuulessa silmin nähtävästi, ja siksi silta sai pilkkanimen Galloping Gertie. Kerrotaan, että osa siltaa rakentaneista työmiehistä tuli merisairaaksi. Sillan valmistuttua seikkailunhaluiset tulivat ajamaan sillalla sen huojunnan takia.
Sortuminen.
Aamupäivällä 7. marraskuuta 1940 tuulen nopeus oli noin 20 m/s. Siltakansi huojui tavallista voimakkaammin ja siksi väkeä tuli katsomaan sitä. Lopulta kello 11 maissa riipputankojen ja kansirakenteiden kiinnitys petti ja sen seurauksena pääjänteen rakenne sortui veteen. Henkilövahingoilta vältyttiin, sillä silta oli suljettu liikenteeltä. Onnettomuudessa menehtyi ainoastaan "Tacoma News Tribune" -lehden paikalle tulleen toimittajan Leonard Coatsworthin koira Tobby.
Romahtaneen sillan tilalle rakennettiin uusi vuonna 1950. Se oli suunniteltu aerodynaamisesti tukevammaksi, ja sai nimen "Sturdy Gertie" ("Tukeva Gertie"). Sen rinnalle on rakennettu 2007 vielä uusi silta.
Pietari Bartolomeus

Pietari Bartolomeus (kuoli 20. huhtikuuta 1099) oli ranskalainen sotilas ja pappi, joka osallistui ensimmäiseen ristiretkeen.
Antiokian piirityksen aikaan joulukuussa 1097, Pietari alkoi nähdä näkyjä. Hän väitti apostoli Andreaksen ilmestyneen hänelle unessa ja vieneen hänet Pyhän Pietarin kirkkoon, minne oli piilotettu pyhä keihäs. Andreas oli kehottanut Pietaria kertomaan ristiretkeläisten johtajille tästä ja antamaan keihään Raimund IV:lle, kun se löydettäisiin. Pietari ei kuitenkaan kertonut asiasta heti Raimundille ja näki näkyjä neljästi uudestaan ennen vuoden 1098 kesäkuuta. Hän oli myös alkanut menettää näköään helmikuusta lähtien, mikä johtui luultavasti kristittyjä piinanneesta nälänhädästä, vaikka Pietari itse uskoikin tämän olleen Andreaksen rangaistus hänelle.
Kun ristiretkeläiset valtasivat Antiokian, Pietari ja Raimund astuivat näkyjen osoittamaan kirkkoon, missä kaksitoista miestä alkoi kaivaa maata tuhansien ristiretkeläisten odottaessa kirkon ulkopuolella. Lopulta Pietari astui kuoppaan itse ja palasi ylös pyhä keihäs kädessään. Ristiretkeläiset olivat riemuissaan tästä tapahtumasta, mutta myös useat, kuten Adhemar, uskoivat Pietarin olleen huijari ja vieneen kuoppaan mukanaan raudanpalasen. Adhemarin kuoltua myöhemmin 1098, Pietari sanoi tämän saapuneen hänen luokseen todistaen keihään aitouden.
Keihään löytämistä pidettiin hyvänä enteenä ja se kohotti kristittyjen moraalia näiden jouduttua muslimien armeijan piirittämiksi. Innoissaan ristiretkeläiset lähtivät hyökkäykseen vihollisia vastaan keihäs mukanaan ja voittivat taistelun. Useat kiittivät voitosta pyhää keihästä, mutta todellisuudessa arabialaiset historioitsijat ovat kertoneet muslimijohtaja Kerbogan ärsyttäneen käytöksellään muita ruhtinaita ja nämä olivat poistuneet paikalta kesken taistelun. Myöhemmin Pietari väitti jälleen nähneensä näyn, jossa Kristus oli kehottanut ristiretkeläisiä marssimaan paljain jaloin Jerusalemiin, mutta useat eivät välittäneet tästä.
Pyhän keihään löytäminen synnytti myös ristiriitoja, sillä Bohemundin joukot eivät pitäneet Raimundin saamasta kunniasta ja alkoivat syyttää Pietaria huijariksi. Hänet tuomittiin tulikokeeseen 8. huhtikuuta, missä tämän tuli kävellä keihäs kädessään kahden palavan rovion välistä. Hän juoksi liekeistä pahoin palaneena vajoten maahan kivusta ja kuoli muutamia päiviä myöhemmin. Osa väkijoukosta kuitenkin väitti Pietarin selviytyneen kokeesta vahingoittumattomana, mutta joutuneen innostuneen väkijoukon tallomaksi.
Annantehdas

Annantehdas, myös Pyhän Annan rautatehdas oli rautaruukki Suojärven kunnan Karatsalmen kylässä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Se oli toiminnassa vuosina 1809–1905. Tehdasalue sijaitsi Salonjärven itärannalla Salonjärvestä Suojärveen laskevan Karatsalmen suulla. Kreivitär Anna Orlova-Tšesmenskaja aloitti ruukin toiminnan vuonna 1809, jolloin valmistui koemasuuni Varsinainen tehdasrakennus rakennettiin vuonna 1814. Tehdas kasvoi nopeasti ja vuonna 1850 se oli Suomen suurin masuuni, joka työllisti suoraan tai välillisesti tuhansia ihmisiä. Tehtaan ensimmäiset työntekijät tuotiin Moskovan seudulta. Osa heistä hakeutui 1800-luvun lopulla Petroskoihin ja Pietariin töihin, mutta osa jäi Karatsalmelle asumaan. Tehdasalueella oli varsinaisen tuotantolaitoksen lisäksi useita työläisten asuinkasarmeja ja varastorakennuksia.
Ruukki hyödynsi alueen järvistä nostettua rautamalmia, joka oli erittäin hyvälaatuista. 
Tarvitsemansa kalkin ruukki sai Hanhijoen seudulta. Ruukki tuotti takki- ja kankirautaa ja muun muassa Venäjän parhaat kanuunat valmistettiin Annantehtaan tuottamasta raudasta. Tehdas siirtyi Venäjän vuorihallituksen haltuun 1800-luvun puolivälin jälkeen Vuonna 1880 tehdas vaihtoi taas omistajaa, jonka jälkeen toiminta supistui. Toiminta loppui kokonaan vuonna 1905. 
Ruukin päätuote oli vuodesta 1876 alkaen valutykkirauta jota toimitettiin Venäjän valtion omistamalle Petroskoin valimolle jossa sitä käytettiin tykinputkien ja tykinkuulien valmistukseen. 1800-luvun lopulla takkiraudan asemesta valuterästä voitiin alkaa valmistaa konverttereissa suuressa mittakaavassa ja Venäjän tykinputkien valmistus siirtyi Uralin alueelle jossa valimot käyttivät fosforitonta vuorimalmia. Tämän johdosta Annantehtaan ruukin tuotanto supistui. Kankirauta- ja manufaktuuripaja lopetti toimintansa 1881 ja masuuni suljettiin 1905. Annantehtaalla tuotettiin vuosina 1827–1899 takkirautaa yhteensä 76 208 tonnia ja kankirautaa vuosina 1847–1888 712 tonnia.
Korteweg-de Vries -yhtälö

Korteweg-de Vries -yhtälö (tai lyhyemmin KdV-yhtälö) on epälineaarinen osittaisdifferentiaaliyhtälö, jolla kuvataan matalassa vedessä eteneviä aaltoja. KdV-yhtälön merkitys solitoniteoriassa on suuri, sillä sen ratkaisuna saadaan malliesimerkki solitoniaallosta. Yhtälö on saanut nimensä sitä tutkineiden Diederik Kortewegin ja Gustav de Vries'n mukaan .
Määritelmä.
KdV-yhtälö on epälineaarinen osittaisdifferentiaaliyhtälö funktiolle φ kahdessa ulottuvuudessa, paikassa "x" ja ajassa "t": 
formula_1
jossa ∂"x" merkitsee osittaisderivaattaa "x":n ja ∂"t" "t":n suhteen.
Solitoniratkaisut.
Osa yhtälön merkittävyyttä johtuu siitä, että sille on mahdollista löytää analyyttinen ratkaisu. Tämä voidaan ratkaista muun muassa olettamalla solitoniaallon etenevän nopeudella "v" ja sen huipun sijaitsevan ajanhetkellä "t" = 0 kohdassa "x". Otetaan käyttöön uusi muuttuja "z" = "x" − "vt" ja funktio "f"("z") = φ("x", "t"). Nyt saadaan yhtälöksi tavallinen differentiaaliyhtälö
formula_2
joka voidaan integroida "z":n suhteen ja saadaan
formula_3
Tässä muuttuja "C" on integroimisvakio. Halutaan kuitenkin ratkaisun "f"("z"):n arvon olevan nolla kaukana aallon huipusta. Toisin sanoen siis "f"("z") lähestyy 0 kun "z"→±∞. Tästä seuraa, että vakio "C" = 0. Yhtälö täytyy kertoa vielä "f"':lla ja integroida uudestaan ennen kuin ratkaisu saadaan ulos.
Ratkaisuksi näin saadaan
formula_4
jossa "x"0 merkitsee aallon huipun paikkaa ajanhetkellä "t" = 0. Yhtälö mallintaa oikealle liikkuvaa solitonia.
Säilyvät suureet.
KdV-yhtälölle saadaan ratkaistua äärettömän monta säilyvää suuretta . Ne voidaan laskea kaavalla
formula_5
jossa "P"i lasketaan kaavalla
formula_6
formula_7
Tästä saadaan muun muassa suureet:
Historia.
KdV-yhtälön ja solitonien historia alkaa 1834, kun John Scott Russell havaitsi kapeassa tasasyvässä kanavassa aallon etenevän muuttamatta muotoaan ja hajoamatta. Ilmiötä tutkivat Lord Rayleigh ja Joseph Boussinesq 1870-luvulla ja lopulta Korteweg and De Vries vuonna 1895. Tästä seuraava merkittävä tulos saatiin 1965 kun Zabusky ja Kruskal mallinsivat KdV-yhtälöä numeerisesti ja huomasivat useamman aallon törmäyksissä aaltojen säilyttävän muotonsa ja nopeutensa. Tämän jälkeen on löydetty analyyttisiä ratkaisuja useampaa kuin yhtä aaltoa mallintamaan.
Heikki Jäntti

Heikki Tapio Jäntti (14. maaliskuuta 1940 Rautalampi – 12. heinäkuuta 2024 Tuusula) oli suomalainen huuliharpisti. Hän on eräs Suomen tunnetuimmista huuliharpisteista. Jäntti soitti huuliharppua muun muassa Jussi Raittisen albumilla "Hirvi älä tule tielle" ja Juha ”Watt” Vainion kappaleella ”Vanhojapoikia viiksekkäitä”.
Hikaru Koyama

Hikaru Koyama (s. 28. kesäkuuta 1991 Kioto) oli japanilaisen Hinoi Team -yhtyeen toinen laulaja/tanssija yhdessä yhtyeen perustajajäsenen Asuka Hinoin kanssa. Hikaru oli suhteellisen pitkään musiikkialalla; hän oli aikoinaan jäsenenä Asuka Hinoin kanssa bändissä LOVE&amp;PEACE. Hikaru on työskennellyt myös mallina lehtien kuvastoissa. Myöhemmin lopettanut mallin työt, kuten myös laulamisenkin. Hikaru elää nykyään tavallista opiskelijaelämää.
Oksyrhynkhoksen evankeliumit

Oksyrhynkhoksen evankeliumit ovat kaksi Oksyrhynkhoksesta Egyptistä löydettyä tekstinkappaletta, jotka ovat British Libraryn kokoelmissa numeroilla 840 ja 1224. Ne kuuluvat Oksyrhynkhoksen papyruksiin. Kummankin teksti on kreikankielinen.
Oksyrhynkhos 840 (P.Oxy. 840), joka löydettiin vuonna 1905, on 45 tekstiriviä sisältävä molemmin puolin kirjoitettu pergamentinpala, eli nimestään huolimatta se ei siis ole papyrus. Pergamentin koko on noin 8,8 × 7,4 cm. Pergamentti on ajoitettu 300-luvulle, mutta itse teksti saattaa olla noin vuosilta 110–160. Teksti eroaa "Uuden testamentin" evankelimeista eli kanonisista evankeliumeista, mutta siinä on joitakin yhtäläisyyksiä tiettyjen "Matteuksen" ja "Markuksen evankeliumien" kohtien kanssa.
Oksyrhynkhos 1224 (P.Oxy. 1224) koostuu kahdesta papyruksenpalasta, joiden tarkkaa kirjoitusajankohtaa ei tiedetä. Papyruksenpalojen ajoitukseksi on arvioitu 200-luvun loppua tai 300-luvun alkua. Tekstin ajoitukseksi on esitetty noin vuosia 50–140. Paloissa on kuusi noin lauseen mittaista katkelmaa. Teksti vaikuttaa olevan itsenäinen kanonisiin evankeliumeihin nähden.
John Byrom

John Byrom (29. helmikuuta 1692 Manchester – 26. syyskuuta 1763) oli englantilainen runoilija ja pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä. Hän on sanoittanut tunnetun englantilaisen joululaulun "Christians awake, salute the happy morn". Byromin pikakirjoitusjärjestelmä oli merkittävä askel pikakirjoitusjärjestelmien kehityksessä.
Elämä ja ura.
John Byrom syntyi Manchesterissa vuonna 1692. Hän kävi ensin kauppakoulua Lontoossa ja siirtyi myöhemmin opiskelemaan Trinity Collegeen Cambridgeen. Siellä hän alkoi myös kirjoittaa runoja ja tutustui pikakirjoitukseen. Suoritettuaan tutkintonsa Byrom opiskeli vielä Ranskassa lääketiedettä.
Englantiin palattuaan Byrom opetti pikakirjoitusta Manchesterissa, Lontoossa ja Cambridgessa. Hänet valittiin Royal Societyn jäseneksi vuonna 1724.
Pikakirjoitus.
Byrom kiinnostui opiskeluaikanaan pikakirjoituksesta, mutta oltuaan tyytymätön tuolloin käytössä olleeseen pikakirjoitusjärjestelmään hän kehitti oman järjestelmän. Hän opetti omaa järjestelmäänsä vuodesta 1720 lähtien ja perusti vuonna 1726 pikakirjoitusyhdistyksen, ensimmäisenä maailmassa.
Byromin järjestelmää pidetään ensimmäisenä ns. uusgeometrisena pikakirjoitusjärjestelmänä. Siinä merkit on suunniteltu siten, että ne voidaan liittää helposti toisiinsa ja yksittäiset sanat voidaan kirjoittaa kynää välillä nostamatta. Järjestelmä julkaistiin kirjana vasta vuonna 1767, neljä vuotta Byromin kuoleman jälkeen, nimellä "The Universal English Shorthand".
Runot.
Byronin ensimmäinen julkaistu runo oli "Colin and Phoebe", joka julkaistiin The Spectator -lehdessä vuonna 1714. Runokokoelma "Miscellaneous poems" julkaistiin postuumisti vuonna 1773.
Ludwig Bachmann

Ludwig Bachmann (11. elokuuta 1856 – 22. kesäkuuta 1937) oli saksalainen shakkihistorioitsija.
Hänen aikanaan oli epätavallista pitää kirjaa ajankohtaisista tapahtumista, mutta Bachmann julkaisi sarjan vuosikirjoja. Hän julkaisi vuosina 1891–1931 yhteensä 44 teosta. Hän myös julkaisi neliosaisen teoksen, jossa oli tarkoitus olla kaikki Wilhelm Steinitzin tunnetut pelit. Hänen muut kirjansa sisälsivät muun muassa Adolf Anderssenin, Harry Nelson Pillsburyn ja Rudolf Charousekin pelit. Hänen historiallisista teoksistaan "Aus vergangenen Zeiten" (1920-1922) ja "Das Schachspiel und seine historische Entwicklung" (1924) ovat parhaiten tunnetut.
Bachmann toimi vanhempana virkamiehenä Baijerin rautatieyhtiössä. Shakki oli hänelle vain vapaa-ajan harrastus. Bachmann sai töidensä ansiosta lempinimen "Chess Herodotus".
27 Dresses – hääkuumetta

27 Dresses – hääkuumetta on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva. Se kertoo naisesta nimeltä Jane, joka on ollut 27 kertaa morsiusneitona eri ystäviensä häissä mutta on itse vielä sinkku. Hän on rakastunut pomoonsa, joka on menossa hänen sisarensa kanssa naimisiin. Kaiken lisäksi sisar pyytää häntä suunnittelemaan häänsä.
Ajassa Nyt

Ajassa Nyt (ISSN 1797-3120) oli alun perin Oulussa vuonna 2002 perustetun hyväntekeväisyysjärjestö HFU ry:n julkaisema verkkolehti, joka aloitti ilmestymisensä syyskuussa 2007.
Lehti muuttui itsenäiseksi 28.8.2009. Lehden päätoimittajana jatkaa sitä alusta asti luotsannut Sirpa Ahola-Laurila. Verkkolehti on poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton.
Verkkolehti sisältää muun muassa uutisia, artikkeleita ja kolumneja. Siinä julkaistaan myös lukijoiden lähettämää materiaalia.
Riippusilta

Riippusilta on siltatyyppi, jossa sillan kansirakenteet on ripustettu riippuköydestä, joka kulkee pylonilta toiselle. Köyden ja sillankannen väliset ripustusköydet ovat pystysuorat. Maailman pisimmät sillat ovat riippusiltoja. Riippusillan etuna on siltatyypeistä pisin jänneväli, joka voi nykyään olla lähes 2 000 metriä. Jänneväliltään pisin riippusilta on Turkissa sijaitseva 1915 Çanakkalen silta. Pituudeltaan pisin on Akashi-Kaikyōn silta Koben lähellä Japanissa. Italiaan Sisilian ja manner-Italian välille on suunnitteilla Messinan salmen silta, jonka jänneväli tulisi olemaan jopa 3 000 metriä.
Riippusilta on yksi maailman vanhimmista siltatyypeistä. Vanhimmissa riippusilloissa köydet olivat liaani- tai hamppuköyttä. Ne korvatiin rautaisilla lattaraudasta tehdyillä ketjuilla ja myöhemmin vaijerilla.
Maailman pisimmät riippusillat.
Muita tunnettuja riippusiltoja ovat muun muassa Brooklyn Bridge, Tacoma Narrows Bridge ja Höga kusten -silta. Tunnettuja suomalaisia riippusiltoja ovat Keikyän riippusilta, Kirkonvarkauden silta, Louhunsalmen silta ja Sääksmäen silta. Suomen pisin riippusilta on vuonna 1963 valmistunut Kirjalansalmen silta. Tiettävästi vanhin käytössä oleva suomalainen riippusilta on Perttilän silta vuodelta 1910.
Kruunulurikki

Kruunulurikki ("Charmosyna diadema," joskus myös "Vini diadema") on äärimmäisen uhanalainen, mahdollisesti sukupuuttoon kuollut, Uuden-Kaledonian saarilla elävä melanesianlurikkien sukuun kuuluva kaija. Lajia ei ole tavattu varmuudella vuoden 1913 jälkeen.
Kooltaan kruunulurikki on noin 19 cm. Yleisväritykseltään laji on vihreä. Kruunulurikin päälaki on sininen, kasvot ja pyrstön kärki keltaiset sekä siiven kärjet ovat mustat. Alaperässä on punainen täplä. Nokka on oranssinpunainen ja koivet oranssit. Kruunulurikki muistuttaa sateenkaariluria ("Trichoglossus haematodus"), joka on kuitenkin suurikokoisempi ja jonka pää on kokonaan sininen ja jonka rinnassa on punaista.
Kruunulurikin elinympäristöä ovat metsät, jossa kasvaa sen ravintokasvia korallipuita ("Erythrina"). Sitä on myös tavattu savannialueen metsistä sekä kuivilta alankojen pensaikkoseuduilta.
Kruunulurikkikannan kooksi arvioidaan alle 50 yksilöä. Lajista on ollut vain kaksi naaraspukuista museoyksilöä, jotka on kerätty vuonna 1860. Toinen on Pariisin museossa ja toinen on hävinnyt. Alankoalueen metsät on hakattu Uuden-Kaledonian alueelta lähes täysin. Lisäksi kannan pienuuden syyksi arvellaan mahdollisia sairauksia, mutta todennäköisempänä pidetään saarelle levinneiden nisäkkäiden kuten rottien aiheuttamia vahinkoja – munien ja poikasten syömistä.
Moottoritorpedovene Viima

Viima oli Suomen merivoimien vuosina 1942 - 44 ollut alun perin Neuvostoliiton laivaston G5-tyypin moottoritorpedovene "TKA-64".
Rakenne.
Aluksen runko oli alumiinista, jotta se olisi mahdollisimman kevyt. Aseena oli kaksi torpedoputkea, yksi Dektrajev-pikakivääri sekä savugeneraattori pakoputkissa. Moottoreina oli kaksi 1 000 hevosvoiman ja apukoneena 50 hevosvoiman bensiinimoottoria, joiden luotettavuus oli huono. 
Palvelus Suomessa.
Neuvostojoukkojen vetäytyessä syksyllä 1941 Koivistolta jäi saarelle toimintakunnoton moottoritorpedovene "TKA-64". Suomen merivoimat otti aluksen kunnostettuna palvelukseen vuonna 1942 nimellä "Viima"
Alus osallistui sisaraluksineen viimeisen sotakesän taisteluihin. Sen koneet eivät kuitenkaan käynnistyneet saksalaisten noustua maihin Suursaareen 15. syyskuuta 1944, joten se jäi pois taistelusta. Alus sisaraluksineen luovutettiin syksyllä 1944 takaisin Neuvostoliitolle.
Vapaa Valinta

 Vapaa Valinta oli Länsi-Suomessa toiminut halpakauppaketju. Myymälät sijaitsivat pääosin Satakunnan, Varsinais-Suomen ja Pirkanmaan alueella. Ensimmäinen myymälä perustettiin vuonna 1974 nimellä "Nokian Tekstiili". Nimi "Vapaa Valinta" otettiin käyttöön 1978.
Vuonna 2000 Vapaa Valinnalla oli seitsemän myymälää Tampereella, kaksi Turussa sekä muun muassa Harjavallassa, Huittisissa, Mouhijärven Häijäässä, Ikaalisissa, Kokemäellä, Lempäälässä, Loimaalla, Nokialla, Pirkkalassa, Raumalla, Ulvilassa, Laitilassa, Valkeakoskella ja Vammalassa. Ketjun pääkonttori oli Pirkkalassa.
Tokmanni-konserni osti Vapaa Valinta -ketjun lokakuussa 2004. Vuoteen 2014 mennessä Vapaa Valinta -myymälät muutettiin Tokmanneiksi.
Joe Sawyer

Joseph Sauers eli Joe Sawyer (29. elokuuta 1906 – 21. huhtikuuta 1982) oli kanadalainen näyttelijä. Hän esiintyi muun muassa Biff O’Haran roolissa "The Adventures of Rin Tin Tin" -sarjassa. Hänet nähtiin myös useissa elokuvissa, joista viimeinen on vuodelta 1962.
Sawyer syntyi Guelphissa, Kanadassa, ja kuoli 75-vuotiaana maksasyöpään Oregonin Ashlandissa Yhdysvalloissa.
Ahjolan setlementti

Ahjolan Setlementti on yksityinen setlementti, joka on perustettu Tampereen Ylä-Pispalaan vuonna 1929. Ahjolassa työskentelee noin 70 päätoimista ja runsaat 300 sivutoimista työntekijää.
Toiminnan perusajatuksena on järjestää ohjattua toimintaa ja harrastusmahdollisuuksia kaikenikäisille tamperelaisille. Ahjolan omat toimitalot sijaitsevat Pispalassa ja Saukkolassa (Petsamon kaupunginosassa).
Ahjolan toimintamuotoja ovat Ahjolan kansalaisopisto, Pyörre-tanssitapahtuma, Isosisarustoiminta, Tyttöjen Tupa, Poikien Tupa, perheiden kohtaamispaikka Kotila, aikuisten kerhot sekä erilaiset vaihtuvat hankkeet. 
Ahjolan kansalaisopisto on yksityinen, lakisääteistä valtionosuutta saava vapaan sivistystyön oppilaitos. Kansalaisopisto järjestää vuosittain n. 1250 kurssia ja koulutusta, joihin osallistuu runsaat 15 000 kurssilaista.
Charles Reidpath

Charles Decker Reidpath (20. syyskuuta 1889 – 21. lokakuuta 1975) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja kaksinkertainen olympiavoittaja Tukholman olympialaisissa 1912.
Reidpath oli syntynyt Buffalossa, New Yorkin osavaltiossa. Opiskellessaan Syracusen yliopistossa vuosina 1908-1912 hän menestyi erinomaisesti pikajuoksussa voittaen 220 jaardin ja 440 jaardin juoksut vuoden 1912 yliopistojen välisissä kilpailuissa.
Reidpath suoritti yliopistossa loppututkinnon insinööritieteissä 1912. Hänen sukulaisensa painostivat urheilun lopettamiseen ja siirtymiseen perheen liiketoimien pariin Buffalossa. Sen sijaan Reidpath selvisi olympiajoukkueeseen ja matkusti Ruotsiin. 400 metrin finaalissa Saksan Hanns Braun johti kilpaa selvästi vielä 100 metriä ennen maalia, mutta viimeisen 15 metrin matkalla Reidpathin loppuriuhtaisu toi hänelle niukan voiton uudella olympiaennätyksellä 48,2 sekuntia. Wyndham Halswellin edellinen olympiaennätys parani 0,2 sekuntia. 4x400 metrin viestijuoksussa Reidpath juoksi ankkuriosuuden maailmanennätyksen 3.16,6 tehneessä Yhdysvaltain kultamitalijoukkueessa.
Reidpathin 400 metrin voittotulos 48,2 ratifioitiin ensimmäiseksi viralliseksi 400 metrin maailmanennätykseksi. Hän piti ennätystä hallussaan vuoteen 1928, jolloin Emerson Spencer onnistui rikkomaan sen. 4 × 400 metrin maailmanennätys 3.16,6 pysyi voimassa kaksitoista vuotta, kunnes se rikottiin vuonna 1924.
Toisessa maailmansodassa Reidpath oli kuljetusjoukkojen everstiluutnantti, joka palveli Isossa-Britanniassa, Ranskassa ja Belgiassa. Jäädessään eläkkeelle kansalliskaartista 1948 Reidpath ylennettiin prikaatikenraaliksi.
Siviilielämässä Reidpath työskenteli Berdencer-rakennusyhtiössä vuosina 1912-1937 ja siirtyi sitten Buffalon kaupungin palvelukseen viidentoista vuoden ajaksi.
Reidpath kuoli Kenmoressa, New Yorkin osavaltiossa 1975.
Pahkakosken voimalaitos

Pahkakosken voimalaitos on Pohjolan Voima Oy:n omistama vesivoimalaitos Iijoessa. Joen suulta laskien Pahkakoski on neljäs voimala. Se sijaitsee pääosin Iin kunnan enklaavilla joka on Oulun Pahkalan kaupunginosan ympäröimä. Voimalan kiinteistöverotulot jaetaan Iin ja Oulun kesken.
Voimalaitoksen arkkitehtisuunnitelmat on tehnyt arkkitehti Uki Heikkinen 1960. Vuonna 1961 valmistuneen voimalan pudotuskorkeus on 20,5 metriä. Laitoksessa on kaksi Kaplan-turbiinia ja kaksi 24 MVA:n generaattoria.
Voimalaitos peruskorjattiin vuosina 2011–2013. Sen jälkeen laitoksen sähköteho on ollut 42,4 MW ja vuosituotanto 180 GWh.
Bagheera kiplingi

Bagheera kiplingi on hyppyhämähäkkien heimoon kuuluva keskiamerikkalainen hämähäkkilaji. Sitä esiintyy Meksikosta Costa Ricaan ulottuvalla alueella. Laji on pienikokoinen, melko värikäs ja eri sukupuolten väritys poikkeaa paljon toisistaan. "B. kiplingi" on mahdollisesti kvasisosiaalinen; hämähäkkipopulaatio lisääntyy ympäri vuoden ja mahdollisesti kasvattaa jälkeläisiään yhdessä.
"Bagheera kiplingi" on 5–6 mm pitkä. Sen jalat ovat läpikuultavat ja kellertävät. Eturuumis on tumma, naarailla edestä musta ja takaa ruskeanpunainen. Uroksilla eturuumiin etu- ja keskiosat ovat vihreät, sivut ja takaosa tummanpunaiset. Koiraan takaruumis on pieni ja ohut, kun taas naarailla se on suuri ja leveä. Molemmilla sukupuolilla on vatsapuolella ruskeita ja vihreitä kuvioita.
Erikoisen "B. kiplingi"sta tekee sen ruokavalio. Siinä missä kaikki muut hämähäkit ovat ehdottomia petoja, "B. kiplingi" selviytyy tarvittaessa pelkällä kasviravinnolla. Hämähäkki elää eräillä akasia-lajeilla, joissa esiintyy symbioottisia "Pseudomyrmex"-suvun muurahaisia. Tässä symbioosissa muurahaiset puolustavat akasiaa tuholaisilta ja kasvi tuottaa proteiini- ja rasvapitoisia kasvannaisia muurahaisten ravinnoksi. Hämähäkki käyttää ravinnokseen näitä muurahaisille tarkoitettuja kasvinosia. Ajoittain se voi myös nauttia mettä. Laji ei ole kuitenkaan ehdoton kasvinsyöjä vaan saattaa ajoittain pyydystää hyönteisiä – etenkin muurahaisia – tai varastaa muurahaisten toukkia ravinnokseen.
Jeri Sopanen

Jeri Sopanen (14. elokuuta 1929 Helsinki – 21. syyskuuta 2008 New York, Yhdysvallat) oli suomalaissyntyinen yhdysvaltalainen elokuvaaja. Hän kuvasi erityisesti dokumentteja, mutta myös elokuvia, televisiosarjoja ja mainoksia. Hän oli viisi kertaa ehdokkaana Emmy-palkinnon saajaksi ja sai palkinnon kerran, lastenohjelman "The Rotten Truth" kuvauksesta 1989.
Sopanen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta 1948. Hän opiskeli sävellystä Sibelius-Akatemiassa ja sai 1951 Fulbright-stipendin Lawrencen yliopistoon Yhdysvaltain Wisconsiniin. Siellä hän innostui elokuvasta ja aloitti elokuvaopinnot UCLA:ssa Los Angelesissa.
Sopanen on kuvannut muun muassa Jacques Cousteaun merisarjan "Meren salaisuudet". Audrey Hepburnin kanssa hän teki televisiodokumenttisarjan "Gardens of the World". Hän toimi pääkuvaajana myös Louis Mallen elokuvassa "Ilta Andrén kanssa".
Vladimir Bagirov

Vladimir Bagirov (16. elokuuta 1936 – 20. heinäkuuta 2000) oli neuvostoliittolainen shakinpelaaja ja suurmestari.
Vuosina 1960–1978 Bagirov osallistui yhdeksiin shakin neuvostoliitonmestaruuskilpailuihin parhaana tuloksenaan neljäs sija vuonna 1960. Vuodesta 1975 alkaen hän osallistui Garri Kasparovin opettamiseen shakissa.
Bagiroville myönnettiin kansainvälisen mestarin arvonimi vuonna 1963 ja suurmestarin arvonimi vuonna 1978.
Bagirov sai aivoverenvuodon pelatessaan 4. kierroksen peliään Heart of Finland- shakkiturnauksessa 19. heinäkuuta 2000 ja kuoli seuraavana yönä sairaalassa.
__notoc__
Herbert Chapman

Herbert Chapman (19. tammikuuta 1878 – 6. tammikuuta 1934) oli englantilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Chapman oli yksi 1900-luvun alkupuolen huomattavimmista jalkapallovalmentajista. Hän oli merkittävä lajin kehittäjä.
Chapman muistetaan valmentajana parhaiten Arsenalista. Hänen tunnetuin taktinen innovaationsa oli WM-pelimuodostelma.
Ura.
Hyökkääjänä pelanneen Chapmanin pelaajaura oli vaatimaton. Hän edusti urallaan lukuisia seuroja.
Chapman valmensi vuosina 1907–1918 Northampton Townia ja Leeds Cityä. Hän toimi molempien seurojen valmentajana alemmilla sarjatasoilla. Vuosina 1921–1925 Chapman valmensi Huddersfield Townia. Hän johdatti seuran liigamestaruuteen vuosina 1924 ja 1925 sekä FA Cupin voittoon vuonna 1922.
Vuosina 1925–1934 Chapman valmensi Arsenalia. Hän johdatti seuran liigamestaruuteen vuosina 1931 ja 1933 sekä FA Cupin voittoon vuonna 1930. Chapmanin johdolla Arsenalista kehittyi 1930-luvun johtava jalkapalloseura Englannissa. Hän on yksi seuran historian suurimmista legendoista.
Loviisan rautatieasema

Loviisan rautatieasema (, ) on entinen rautatieliikennepaikka Loviisan kaupungissa rataosuudella Lahti-Loviisa. Säännöllinen henkilöliikenne Loviisassa loppui 1970-luvulla. Liikennepaikka lakkautettiin tammikuussa 2005.
Loviisan vanha asemarakennus rakennettiin 1900-luvun alussa kapearaiteisen Loviisan–Vesijärven rautatien varteen. Rakennuksen ulkonäkö muuttui useasti, esimerkiksi aseman tornihuippu purettiin ja rakennusta laajennettiin. Vanha asemarakennus purettiin vuonna 1973 valmistuneen Loviisan läntisen sisääntulotien sillan rakennustöiden yhteydessä.
Tulikärjet

Tulikärjet ("Campephilus") on tikkojen heimoon kuuluva lintusuku, jonka 11 lajia elävät Amerikassa. Siihen kuuluvat kaksi maailman uhanalaisinta tikkalajia: keisaritulikärki ja rämetulikärki, jotka saattavat olla jo kuolleet sukupuuttoon. Keisaritulikärki on suurin kaikista tikoista.
Tulikärjet muistuttavat paljon palokärkiä ("Dryocopus"), mutta ovat kuitenkin läheisempää sukua intiantikoille ("Chrysocolaptes").
Helenio Herrera

Helenio Herrera (10. huhtikuuta 1910 Buenos Aires, Argentiina – 9. marraskuuta 1997 Venetsia, Italia) oli argentiinalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Herrera on yksi kaikkien aikojen merkittävimmistä jalkapallovalmentajista. Lajin taktisella puolella hän oli yksi catenaccion kehittäjistä.
Herrera muistetaan valmentajana parhaiten italialaisesta Internazionalesta. Hän oli seuran 1960-luvun suurjoukkueen eli "La Grande Interin" valmentaja.
Herrera oli myös Ranskan kansalainen. Hän muutti lapsena perheineen Argentiinasta Ranskan Marokkoon.
Ura.
Herreran pelaajaura oli vaatimaton. Hän pelasi seuratasolla Marokossa ja Ranskassa.
Herrera valmensi seuratasolla Ranskassa, Espanjassa, Italiassa ja Portugalissa. Espanjassa hän valmensi muun muassa Atlético Madridia ja Barcelonaa. Herrera voitti valmentajana Espanjan-mestaruuden Atlético Madridissa vuosina 1950 ja 1951 sekä Barcelonassa vuosina 1959 ja 1960. Hän johdatti Barcelonan lisäksi Messucupin voittoon vuosina 1958 ja 1960.
Internazionalea Herrera valmensi vuosina 1960–1968. Hän johdatti seuran Italian-mestaruuteen vuosina 1963, 1965 ja 1966 sekä Euroopan cupin ja Intercontinental Cupin voittoon vuosina 1964 ja 1965.
Herrera toimi valmennustehtävissä lisäksi Ranskan, Espanjan ja Italian maajoukkueissa. Hän valmensi Espanjaa 1962 MM-kilpailuissa. Hänet kiinnitettiin kuolemansa jälkeen Italian jalkapallon kunniagalleriaan.
Hannu Valtonen (jalkapalloilija)

Hannu Valtonen (s. 24. lokakuuta 1960 Ruokolahti) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Valtonen edusti suurimman osan urastaan kasvattajaseuraansa Joutsenon Kullervoa. Hän oli mukana nostamassa joukkuetta historiallisesti I divisioonaan kaudella 1989 ja kuului joukkueen runkopelaajiin lähes koko 1990-luvun ajan. Valtonen palasi Kultsu FC:n paitaan kaudella 2008 joukkueen taistellessa Kolmosen lohkovoitosta, jonka se myös saavutti.
Pääsarjatasolla Valtonen on pelannut kaudella 1985 Helsingin Jalkapalloklubissa ja kaudella 1995 Mikkelin Palloilijoissa. Pääsarjaensiesiintymisensä hän teki Helsingissä 28. huhtikuuta 1985 Rovaniemen Palloseuraa vastaan 2–2-tasapeliin päättyneessä ottelussa. Tuolloin Jyrki Heliskosken valmentaman HJK:n riveissä hän saavutti kauden päätteeksi Suomen mestaruuden. Yhteensä Valtonen pelasi pääsarjatasolla 38 ottelua. 
Valtonen on voittanut myös futsalin Suomen mestaruuden lappeenrantalaisen IFK Willmanstrandin paidassa kaudella 1999–2000. Futsalin lisäksi joukkue on osallistunut jalkapallon KKI-sarjoihin, ja kaudella 2005 se pääsi Suomen cupin Fair Play -finaaliin, jossa se voitti HIFK:n 2–1 Valtosen tehdessä maalin ja syöttäessä toisen.
Jalkapallouransa jälkeen Valtonen on toiminut matematiikan ja kemian opettajana lappeenrantalaisessa Kimpisen lukiossa.
Vaaranlampi (Utajärvi)

Vaaranlampi on pieni järvi Utajärven kunnassa.
Järvi sijaitsee Sanginkylän itäkoillislaidalla, seututien 837 ja seututien 836 risteyksestä 2,5 kilometriä kaakkoon Toppisensuon takana. Järven laskuoja on nimeltään Vaaraoja. Se laskee Itäojan kautta Sanginjärveen, eli Vaaranlampi kuuluu tätä kautta Oulujoen vesistöön. Järven läheisyyteen menee nykyään metsäautotie Hautamaan kautta, aiemmin sinne tuli suurin piirtein samaa reittiä polku.
Järvimaisema.
Järveä ympäröi pääosin suo, kaakkoislaidan Vaaransuo on järven rannalla upottavaa aapaa. Järven pohjoisranta on sen sijaan kalliota, Lamminvaaraa, joka on Utajärven laajimpia avokallioalueita. Vaaranlampi on hyvin matala ja tummavetinen eikä siinä ole juuri vesikasveja. Haukien, ahventen ja särkien ohella järvessä ei ole muuta kalaa. Järven itärannalla kallion laidalla on karttaan merkitsemätön vanha metsäsauna, pohjoisrannalla kesämökkikäytössä oleva eräkämppä ja saunarakennus. Vakinaista asutusta järven rannalla ei ole ollut koskaan.
Randy Jones

Randolph Edward Jones (s. 13. syyskuuta 1952 Raleigh, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen disko- ja poplaulaja. Hän oli Village Peoplen alkuperäinen cowboyjäsen.
Jones jatkaa soolouraansa ja julkaisi vuonna 2007 sooloalbumin nimeltä "Ticket to the World". Muiden Village Peoplen jäsenten tavoin Jones esiintyi vuonna 1980 elokuvassa "Can't Stop The Music". Tällä hetkellä Randy Jones asuu New Yorkissa.
Vuonna 2009 hän esiintyi TV-sarjassa "Flight of the Conchords" yhdessä musiikkivideossa.
Hän esiintyi itsenään vuonna 2011 videopelissä "Postal III".
Jones on homoseksuaali.
Matkalampi (Utajärvi)

Matkalampi on pieni järvi, tai paremminkin lampi Utajärven kunnassa.
Järvi sijaitsee Sanginkylän eteläisimmällä laidalla, seututiestä 837 polkua myöten 300 metriä luoteeseen heti Matkalan talon jälkeen. Sillä ei ole laskuojaa ja se saanee vetensä läheiseltä suolta.
Järvimaisema.
Järven rannat ovat suota, länsilaidalla lähes sen rantaan ulottuu Pehkeensuon turvetuotantoalue. Etelän puolella on tosin Matkalamminsaari-niminen kangas, jonka laidassa on myös lähde. Järvessä kasvaa jonkin verran ulpukkaa ja sen suorantamilla hillaa. Vaikka kyseessä on hyvin pieni lampi, siinä on sekä haukia, ahvenia että särkiä, kiiskien lisäksi. Järven rannat ovat asumattomia.
Hereditaarinen angioödeema

Hereditaarinen angioödeema (HAE) (ICD-10: D84.1, T78.3) on perinnöllinen turvotuskohtauksia aiheuttava sairaus, joka tunnetaan myös nimellä "Quinken ödeema". Se on angioödeeman harvinainen muoto. HAE on hyvin samanlainen kuin nokkosihottuma sillä erotuksella, että nokkosihottuma esiintyy orvaskedessä, kun taas HAE:ssa turvotuksen esiintymisalueita ovat verinahka, ihonalaiskerros, limakalvot ja limakalvojen alaiset kudokset.
Tauti voi olla hengenvaarallinen, koska siihen saattaa liittyä kurkunpään turvotusta, jota ei voida lievittää kortisonilla eikä adrenaliinilla. Tämä voi johtaa potilaan tukehtumiseen.
Aiemmin turvotuskohtauksia pidettiin neuroottisina ja taudin nimi olikin alun perin "hereditaarinen angioneuroottinen ödeema" (HANE). Vuonna 1963 kuitenkin taudinaiheuttaja selvisi: perinnöllinen komplementin C1:n estäjän (C1-INH) puutos.
Nykyään tautia voidaan hoitaa mm. C1:n estäjällä.
Tahvo Hiekkaranta

Staffan (Tahvo) Hiekkaranta (vuoteen 1906 Hoffrén, 26. joulukuuta 1879 Maaninka − 11. syyskuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuonna 1917.
Elämä.
Nuoruusvuodet.
Maaningan Halolassa syntyneen Tahvo Hiekkarannan vanhemmat olivat räätäli Matts Hoffrén (1845-1914) ja Ada Charlotta Iivarinen (1849-1924). Hän kävi kansakoulun ja opiskeli kansanopistossa. Opittuaan isältään räätälin ammatin Hiekkaranta työskenteli kotipitäjässään ja asui pari vuotta Kuopioossa. Aikaisemmin myös nuorisoseuraliikkeessä vaikuttanut Hiekkaranta oli mukana ammattiyhdistystoiminnassa ja osallistui muun muassa Viipurissa heinäkuussa 1905 järjestettyyn räätälien yleiseen kokoukseen. Hän kuului Kuopion työväenyhdistyksen johtokuntaan ja oli suurlakon aikana Kuopion suurlakkotoimikunnan jäsen. Syksyllä 1906 Hiekkaranta oli perustamassa Maaningan työväenyhdistystä ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana. Hän oli myös Maaningan kuntakokouksen varapuheenjohtaja. Vuosina 1911-1913 Hiekkaranta oli siirtolaisena Yhdysvalloissa. Kotimaahan palattuaan hän viljeli torpparina Maaningan Kurolanlahden kylässä sijainnutta Hannulan tilaa ja toimi myöhemmin osuuskaupan hoitajana.
Kansanedustajaksi.
Hiekkarannasta tuli kansanedustaja vuoden 1916 vaaleissa, jolloin valittu eduskunta kokoontui vasta seuraavana keväänä. Hänen ainoaksi jäänyt kansanedustajakautensa päättyi jo samana syksynä eduskunnan hajottamiseen. Sisällissodan aikana Hiekkaranta ilmoitti vastustaneensa aseellista vallankumousta, eikä perustanut Maaningalle punakaartia siihen kehottaneesta kiertokirjeestä huolimatta. Helmikuun alussa käydyn Kuopion taistelun edellä Hiekkaranta kävi kaupungissa ottamasta tilanteesta selvää, mutta suojeluskuntalaiset käännyttivät hänet takaisin. Parin viikon kuluttua Hiekkaranta vangittiin kotoaan ja vietiin Kuopion vankileirille, josta hänet toukokuun lopussa siirrettiin Suomenlinnan vankileirille. Hiekkarannan katsottiin syyllistyneen kiihotukseen ja hän sai kahden vuoden kuritushuonetuomion avunannosta valtiopetokseen. 
Sisällissodan jälkeen.
Hiekkaranta pääsi ehdonalaiseen jo talvella 1919 ja syksyllä hänet valittiin Maaningan kunnanvaltuustoon. Menetettyään tilansa vararikossa Hiekkaranta työskenteli 1920-luvun alkupuoliskolla työväentalon vahtimestarina Perniössä ja kävi ilmeisesti lyhyesti Neuvostoliitossa. Vuodesta 1927 hänellä oli vaatturinliike Helsingin Torkkelinkadulla. Hiekkaranta tunnettiin innokkaana musiikkimiehenä, joka oli liittynyt mieskuoroon jo vuosisadan vaihteessa. Hän toimi Helsingin Työväen Orkesterin ja Helsingin Työväen Mieskuoron puheenjohtajana. Hiekkaranta oli myös Helsingin kaupungin musiikkilautakunnan jäsen sekä kuului muun muassa Suomen Työväen Musiikkiliiton ja Sibelius-Akatemian hallituksiin.
Perhe.
Tahvo Hiekkarannan puoliso oli Anna Katainen (1878-1953), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1906. Pariskunnalla oli kuusi lasta.
Taiwaninsalmi

Taiwaninsalmi eli Formosansalmi on noin 160 kilometriä leveä manner-Aasian ja Taiwaninsaaren välinen sekä toisaalta Etelä-Kiinan meren ja Itä-Kiinan meren rajana toimiva salmi. Vedensyvyys on enimmillään noin 70 metriä.
Salmen alue on ollut poliittisesti herkkä muun muassa muutaman Kiinan tasavallalle kuuluvan, mutta Kiinan kansantasavallan rannikolla sijaitsevan, saaren takia.
Roy Crane

Royston Campbell "Roy" Crane (22. marraskuuta 1901 – 7. heinäkuuta 1977) oli yhdysvaltalainen sarjakuvantekijä. Hänen luomiaan sarjoja olivat "Wash Tubbs", "Captain Easy" ja "Buz Sawyer". Muut jatkoivat taiteilijan aloittamaa työtä tämän vetäydyttyä ja vielä kuoltuakin.
Crane voitti vuonna 1950 National Cartoonists Societyn Reuben-palkinnon.
Chaplin (elokuva)

Chaplin on vuonna 1992 valmistunut brittiläinen elokuva, joka kertoo koomikko Charles Chaplinin elämästä 5-vuotiaasta 88-vuotiaaksi. Elokuvan on ohjannut Richard Attenborough. Chaplinia näyttelee Robert Downey Jr., joka ansaitsi roolistaan Oscar-ehdokkuuden. Sivurooleissa esiintyvät muun muassa Dan Aykroyd, Kevin Kline, Geraldine Chaplin ja Anthony Hopkins. Elokuvaan musiikin säveltänyt John Barry sai myös työstään Oscar-ehdokkuuden.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano antaa "Chaplinille" neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Jovan Aćimović

Jovan "Kule" Aćimović (Jован Аћимовић) (s. 21. kesäkuuta 1948 Belgrad, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija, joka pelasi Jugoslavian maajoukkueessa vuosina 1968–1976 ja kotimaansa sarjan lisäksi kaksi kautta Saksan Bundesliigassa.
Ura.
Keskikentällä laajalla säteellä pelannut Aćimović ei ollut erityisen nopea pelaaja, mutta korvasi puutteet voimallaan, peräänantamattomuudellaan ja käytännöllisellä pelitavallaan. Hän oli OFK Belgradin juniorityön kasvatti, mutta pelasi suurimman osan urastaan, kaikkiaan kymmenen kauden ajan (1965–1976), toisessa belgradilaisseurassa, Punaisessa tähdessä. Hän muodosti Miljan Miljanićin valmentamassa joukkueessa yhdessä Dragan Džajićin ja Dragoslav Šekularacin kanssa pitelemättömän kolmikon ja voitti neljä Jugoslavian mestaruutta. Uransa loppuvuosina hän pelasi kaksi kautta Bundesliigan Saarbrückenissä ja yhden kauden Jugoslavian kolmostasolla Sinđelić Belgradissa ennen lopettamistaan vuonna 1979.
Jugoslavian maajoukkueessa Aćimović pelasi vuosina 1968–1976 kaikkiaan 55 ottelua ja teki kolme maalia. Hän kuului hopeaa saavuttaneeseen Jugoslavian joukkueeseen vuoden 1968 EM-kisoissa ja pelasi myös vuoden 1974 MM- ja vuoden 1976 EM-kisoissa (neljäs sija).
Awaken the Dreamers

Awaken The Dreamers on yhdysvaltalaisen deathcore-yhtye All Shall Perishin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 5. syyskuuta 2008.
Albumi ylsi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 126.
Virnat

Virnat eli terttuvirnat ("Vicia") on hernekasvien suku, johon kuuluu noin 140 lajia. Sukuun kuuluvat härkäpapu ja linssi jotka molemmat ovat vanhoja ja yleisiä ravinto- ja rehukasveja; monia muitakin lajeja viljellään rehuksi.
Virnat jaetaan toisinaan myös useammaksi suvuksi, joita ovat terttuvirnat ("Vicia"), sieponvirvilät ("Ervilia") ja sirkunvirvilät ("Ervum"). Suomessa tavattavista lajeista sieponvirvilöihin kuuluvat peltovirvilä ("Vicia hirsuta", syn. "Ervilia hirsuta") sekä metsävirvilä ("Vicia sylvatica", syn. "Ervilia sylvatica") ja sirkunvirvilöihin mäkivirvilä ("Vicia tetrasperma", syn. "Ervum tetraspermum").
Lajeja.
Lajeja Suomessa ja Pohjoismaissa:
Muualla esiintyviä lajeja:
Dragan Džajić

Dragan Džajić (s. 30. toukokuuta 1946 Ub, Jugoslavia) on serbialainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laita. Hän on yksi maansa kaikkien aikojen pelaajista. Tuolloisen Serbia ja Montenegron jalkapalloliitto nimesi hänet vuonna 2003 maan parhaaksi pelaajaksi viimeisen 50 vuoden ajalta UEFA:n kyselyssä.
Ura pelaajana.
Pienessä Ubin kaupungissa Belgradin lähistöllä syntynyt Džajić aloitti uransa paikallisessa Jedinstvo-seurassa, mistä valmentja Miljan Miljanić löysi hänet 17-vuotiaana pääkaupungin suurseuraan Punaiseen tähteen vuonna 1962. Džajić pelasi aluksi vasempana laitapuolustajana, mutta löysi pian paikkansa hyökkäävämmässä roolissa. Hän pelasi joukkueessa kaikkiaan 13 vuoden ajan ja teki maaleja sekä syötteli kuuluisalla vasemmalla jalallaan annetuilla palloa taisteluparilleen Jovan Aćimovićia. Hän voitti seurassa viisi liigamestaruutta ja neljä kertaa cup-pokaalin. Vuosina 1975–1977 Džajić pelasi kaksi kautta Ranskan pääsarjassa Bastian joukkueessa, mutta palasi vielä yhden kauden ajaksi Punaiseen tähteen ennen lopettamistaan vuonna 1978.
Maajoukkueura.
Jugoslavian maajoukkueessa pelasi EM-kisoissa 1968, missä joukkue sijoittui hopealle ja Džajić voitti kahdella maalillaan lopputurnauksen maalikuninkuuden, ja 1976 (4. sija) sekä 1974 MM-turnauksessa. Kaikkiaan hän edusti maataan vuosina 1964–1979 85 ottelussa, joissa hän teki 23 maalia. Hän oli Jugoslavian eniten maaotteluita pelannut pelaaja ennen kuin Savo Milošević rikkoi hänen ennätyksensä vuonna 2004.
Pelaajauran jälkeen.
Vanhemmalla iällä Džajić toimi Punaisessa tähdessä aluksi urheilutoimenjohtajana, jonka ajan suurin hetki oli Euroopan Cupin voitto kaudella 1990/91. Vuosina 1998-2004 hän toimi seuran puheenjohtanaa.
Artimus Pyle

Thomas Delmer ”Artimus” Pyle (s. 15. heinäkuuta 1948 Louisville, Kentucky, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rockmuusikko, joka tuli tunnetuksi Lynyrd Skynyrdin rumpalina. Hänet otettiin vuonna 2006 yhtyeen muiden jäsenten kanssa Rock and Roll Hall of Fameen.
Pyle kuului Lynyrd Skynyrdin kokoonpanoon jo 1970-luvulla; hän selvisi yhtyettä vuonna 1977 kohdanneesta surullisenkuuluisasta lento-onnettomuudesta. Myöhemmin hän on vaikuttanut muun muassa A.P.B.:n eli Artimus Pyle Bandin keulahahmona. Hän kuului myös Lynyrd Skynyrdin uuteen kokoonpanoon ja levytti sen kanssa "Lynyrd Skynyrd 1991" -albumin.
Pyle on joutunut Floridan seksuaalirikollisten rekisteriin koska tämä vaimonsa väittämän mukaan oli 1993 seksuaalisesti hyväksikäyttänyt 4- ja 8-vuotiaita tyttäriään. Tuomiona oli kahdeksan vuotta ehdollista. Elinkautiselta Pyle välttyi sovittelusopimuksen ("plea bargain") ansiosta. Myöhemmin hän jäi kiinni seksuaalirikollisten rekisteriin rekisteröitymättä jättämisestä.