Gianni Vattimo

Gianni Vattimo (4. tammikuuta 1936 Torino, Italia – 19. syyskuuta 2023 Torino, Italia) oli italialainen filosofi ja poliitikko. Tuotannossaan Vattimo on käsitellyt tulkintaa, olemista, taidetta, massakulttuuria ja politiikkaa.
Nuoruus ja opiskelu.
Vattimo syntyi Torinossa, ja hänet lähetettiin oratoriaanien pitämään katoliseen kouluun. Hän osallistui kouluaikana myös monien katolisten nuorisojärjestöjen, kuten Azione Cattolican, toimintaan.
Vattimo opiskeli filosofiaa Torinon yliopistossa Luigi Pareysonin johdolla ja valmistui 1959. Hänen opinnäytteensä käsitteli Aristotelesta. Vattimo rahoitti opiskelunsa työskentelemällä televisiojuontajana sekä paikallisessa lukiossa.
Ura filosofina.
Pareyson pyysi Vattimoa avustajakseen ja lähetti tämän myös Heidelbergin yliopistoon opiskelemaan Karl Löwithin ja Hans-Georg Gadamerin alaisuudessa. Hänestä tuli 1964 Torinon yliopiston apulaisprofessori, ja hän opetti estetiikkaa. Estetiikan professoriksi hänet valittiin 1969.
Vattimosta tuli maolainen luettuaan 1968 sairaalassa ollessaan Mao Zedongin tekstejä. Vattimo nousi 1974 Pareysonin seuraajaksi estetiikan johtavana professorina, ja vuonna 1978 hänestä tuli laitoksen dekaani. Punaiset prikaatit uhkasi 1978 Vattimoa ja muun muassa Norberto Bobbiota. Järjestön mukaan professorit eivät olleet tarpeeksi radikaaleja eivätkä vallankumouksellisia. Järjestö uhkasi vuotaa medialle Vattimon homoseksuaalisuuden, vaikka asia olikin tuolloin jo ”julkinen salaisuus”.
Vattimo julkaisi 1974 teoksen "Il soggetto e la maschera", jonka oli tarkoitus olla uuden demokraattisen vasemmiston filosofis-poliittinen manifesti. Vattimo alkoi pohtia 1970-luvun lopulla uudestaan teorioitansa, kun hän alkoi saada entisistä oppilailtaan kirjeitä vankilasta. Poliittinen terrorismi oli lisääntynyt Italiassa 1970-luvulla, ja monia Vattimon oppilaita syytettiin terrorismista.
Vattimon oppilaat puolustivat toimiaan metafyysisin perustein, mutta Vattimo ei näitä perusteluita pystynyt hyväksymään moraalisesti eikä filosofisesti. Vattimo näki, että nihilismin ja Martin Heideggerin ontologisen eron eettinen tulkinta johti ”heikkon ajatteluun”.
Vattimo kehitti yhdessä Pier Aldo Rovattin kanssa ”heikon ajattelun” käsitettä. Vuonna 1983 toimittamassaan teoksessa "Il pensiero debole" ('Heikko ajattelu') he ilmoittavat pyrkimyksekseen eritellä nykyaikaa ja sen perustattomaksi käynyttä ajattelua. Heikossa ajattelussa, joka on sittemmin luonnehtinut ennen kaikkea Vattimon omaa tuotantoa, keskeistä on ajatus sen hyväksymisestä, ettei todellisen tiedon puuttuessa ole mitään muutakaan pohjaa, johon ajattelua voisi perustaa. Vastaavasti yksilöyden turvana ei enää ole vahvaa minää tai yhtenäistä kulttuuria. Perustattomuus ja turvattomuus ovat ajattelun avainsanoja.
Vattimo on käsitellyt ajatuksiaan kristinuskosta teoksessaan "Uskon että uskon". Hänen näkemyksensä mukaan maallistuminen ei ole kristilliselle uskolle uhka tai tappio, vaan se on kristillisyyden ydin. Kirkko täyttää tehtäväänsä nimenomaan sekularisaation kautta.
Poliittinen ura.
Vattimo valittiin kahdesti Euroopan parlamenttiin, ensin 1999 ja toisen kerran 2009. Ensimmäisen kautensa aikana Vattimo nosti esille Silvio Berlusconin syytökset. Tämä oli aloittamassa heinäkuussa 2003 puolivuotista kauttansa EU:n puheenjohtajana, kun Vattimo lähetti parlamentaarikoille pienen esitteen, jossa kerrottiin korruptio-, rahanpesu-, veropetos- ja kirjanpitorikossyytöksistä.
Vattimo oli toisella kaudella muun muassa vastustamassa lääketieteellisiä eläinkokeita ja Euroopassa esitettyä viholliskuvaa Etelä-Amerikan poliittisesti valituista johtajista, kuten Hugo Chávezista ja Evo Moralesista. Italiassa hän sai tukea erityisesti TAV-suurnopeusjunan rakentamisen vastustamisesta. Junan oli tarkoitus yhdistää Milanon Lyoniin, mutta junan ympäristövaikutukset olivat vaikeasti arvioitavissa eikä se edes olisi ollut erityisen käytettävä.