tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kalteva torni

Kalteva torni on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut suomalainen elokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Timo Koivusalo. Elokuva kertoo Martti Suosalon esittämän mieleltään järkkyneen, skitsofreniaa sairastavan miehen matkasta Suomesta Italiaan. 
Seela Sella palkittiin roolistaan parhaan naissivuosan Jussilla vuonna 2007. Lisäksi elokuva oli ehdolla kahdessa muussa kategoriassa: paras miespääosa (Suosalo) ja paras naispääosa (Liisa Kuoppamäki). Elokuva on myös edustanut Suomea saksalaisilla ja venäläisillä elokuvafestivaaleilla.
Tuotanto.
Kaltevan tornin käsikirjoitus perustui käsikirjoittaja-ohjaaja Timo Koivusalon omiin kokemuksiin 1980-luvun alusta, jolloin hän työskenteli mielisairaanhoitajana ja kriisipuhelintyöntekijöiden kouluttajana. Elokuvan budjetti oli 645 300 euroa, johon Suomen elokuvasäätiö myönsi 451 710 euron tuotantotuen. Kaltevaa tornia kuvattiin Satakunnan (Pori, Nakkila ja Harjavalta) lisäksi Italiassa Firenzessä, Pisassa ja Venetsiassa. Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 20. lokakuuta 2006, mutta sen maailmanensi-ilta oli Oslossa Mielenterveyden maailmanliiton kansainvälisessä konferenssissa 11. lokakuuta 2006. Elokuvalla oli elokuvateattereissa 79 731 katsojaa.
Maks Luburić

Vjekoslav ”Maks” Luburić (6. maaliskuuta 1911 – 20. huhtikuuta 1969) oli Kroatian toisen maailmansodan aikaisen Ustaša-hallinnon jäsen ja sotarikollinen.
Luburićin isä kuoli pian ensimmäisen maailmansodan jälkeen ja perhe joutui elämään äärimmäisessä köyhyydessä. Nuoruudessaan Luburić ajautui pikkurikollisuuteen. Hänet pidätettiin ja tuomittiin irtolaisuudesta lyhyeen vankeusrangaistukseen vuonna 1929. Kahta vuotta myöhemmin, vuonna 1931, häntä syytettiin kavalluksesta. Mostarilainen oikeusistuin tuomitsi hänet viideksi kuukaudeksi vankeuteen. Pian tuomionsa julistamisen jälkeen hän kuuli Ustaša-järjestöstä ja siirtyi sen koulutusleireille Unkariin ja Italiaan.
Unkarissa Luburić tutustui Jure Francetićin, elinikäiseen ystäväänsä. Francetić keksi ryhtyä kutsumaan Vjekoslavia nimellä Maks, joka jäi pysyvästi käyttöön.
Toisen maailmansodan aikana, huhtikuussa 1941, Jugoslavian alueelle perustettiin Itsenäinen Kroatian valtio, joka oli Saksan ja Italian nukkevaltio. Ustaša-järjestö muodosti Kroatiasta yksipuoluediktatuurin.
Luburić oli noussut Ustašan kenraaliksi ja toimi Kroatian salaisen poliisin III-osaston johtajana. Hän oli organisoimassa Jasenovacin keskitysleiriä ja myöhemmin komensi sitä. Leirillä säilytettiin ja murhattiin juutalaisia, romaneja, serbejä ja Ustašaa vastustaneita kroaatteja. Luburić kävi lokakuussa 1941 Saksassa saamassa Gestapolta oppia keskitysleirien rakentamisessa ja hallinnoimisessa.
Luburić kannatti äärimmäisiä otteita vastarintaa kohtaan. Vuonna 1942 eräissä juhlissa Luburić kerskui toiminnallaan saaneensa aikaan enemmän surmattuja kuin mihin ottomaanit olivat aikanaan kyenneet. Saksalainen Wehrmachtin kenraali Edmund Glaise von Horstenau tapasi Luburićin Jasenovacissa ja kuvaili tätä esimiehilleen monilla negatiivisilla adjektiiveilla. Titon joukoissa taistellut ja myöhemmin korkea-arvoinen jugoslavialainen poliitikko Milovan Djilas on kuvaillut muistelmissaan, miltä Bosnian serbikylissä näytti Luburićin joukkojen riehunnan jälkeen. Myös Luburićin sisar Nada Šakić oli sotarikollinen. Hän johti Jasenovacin keskitysleirin naisten osastoa.
Huhti–toukokuussa 1945 Kroatian valtio sortui. Luburić lähti kohti Itävallan rajaa mukanaan pakolaisjoukko, joka koostui paitsi Ustašan joukoista perheineen, myös monista kroaateista, joilla ei ollut mitään tekemistä Ustašan julmuuksien kanssa. Tapaus johti Bleiburgin murhenäytelmään, jossa tuhannet ihmiset saivat surmansa. Luburić pääsi kuitenkin yhdessä Ustašan johtajan Ante Pavelićin kanssa pakenemaan ulkomaille.
Pian sodan jälkeen Luburić yritti nostaa vastarintaa Kroatiassa ns. "Krizari"- eli ristiretkeläississien avulla. Hanke kuitenkin tyrehtyi. Hän oleskeli sodan jälkeen Saksassa, Espanjassa, Kanadassa ja Ruotsissa. Hän perusti HNO-järjestön ("Hravatski narodni otpor", "Kroatian kansan vastarinta") ja koordinoi sen terroria ympäri Eurooppaa. Vuonna 1969 Luburić löytyi kuoliaaksi pahoinpideltynä huvilaltaan Espanjassa. Todennäköisesti hänet tappoi Jugoslavian tiedustelupalvelun UDBA:n agentti Ilija Stanić.
Vammalan Lentopallo

Vammalan Lentopallo (lyh. VaLePa) on sastamalainen lentopalloseura, jonka edustusjoukkue pelaa Lentopallon Mestaruusliigassa. VaLePan voittamat kahdeksan Suomen mestaruutta ajoittuvat vuosiin 2012, 2014, 2017, 2018, 2019, 2021, 2022 ja 2023. SM-hopealle VaLePa on pelannut vuosina 2011 ja 2016 ja SM-pronssille neljästi 1992, 2008, 2013, 2015 ja 2024.
Vuonna 1978 perustettu seura pelasi ensimmäisen kerran miesten lentopallon pääsarjatasolla kaudella 1984–1985. Sittemmin VaLePa on kolmasti pudonnut ja myös noussut takaisin lentopalloliigaan. Kausi 2017–2018 on seuralle 28. ylimmällä sarjatasolla. Euroopan seurakilpailuissa VaLePa on esiintynyt kaikilla kolmella tasolla. Nykymuotoisen Mestarien liigan lohkovaiheeseen se selviytyi syksyllä 2017 ensimmäisenä suomalaisena ja pohjoismaisena miesjoukkueena. Kaudella 2015–2016 VaLePa saavutti Euroopan toiseksi kovimmassa seurakilpailussa CEV-cupissa puolivälieräpaikan.
VaLePan kotihallina on syksystä 2012 toiminut Vexve Areena ("Sastamalan liikuntahalli)". Aiemmin joukkue pelasi Sylvään koululla.
Muuta.
Seuran puheenjohtajana toimii Hanna Arve-Talvitie.
VaLePa on tullut tunnetuksi huippupelaajien hautomona. Suomen maajoukkuepelaajista seuran kasvatteja ovat mm. Mikko Esko, Jari Tuominen, Olli-Pekka Ojansivu ja Urpo Sivula. Myös useissa liigaseuroissa menestyneet Toni Tuominen ja Jussi Ahonen aloittivat uransa Vammalassa.
Théodule Ribot

Théodule-Armand Ribot (18. joulukuuta 1839 Guingampissa, Bretagne, Ranska – 9. joulukuuta 1916) oli ranskalainen psykologi.
Ribot sopiskeli Lycée de St Brieucissa ja suuntautui akateemiselle uralle. Vuonna 1856 Ribot alkoi opettaa ja sai vihdoin 1862 viran École Normale Supérieure -yliopistosta. Vuonna 1885 Ribot piti luentokurssin kokeellisesta psykologiasta Sorbonnen yliopistossa, ja kolme vuotta myöhemmin hänet nimitettiin Collège de Francen kokeellisen psykologian professoriksi. Väitöskirja "Hérédité: étude psychologique" on hänen tunnetuin teoksensa.
Kokeilevien menetelmien mukaisesti Ribot keräsi yhteen esimerkkitapauksia perityistä poikkeavuuksista. Hän oli erityisen kiinnostunut psyykkisten toimintojen fyysisestä tuottamisesta, kun taas henkiset tai ei-aineelliset tekijät Ribot jätti huomiotta. Herbert Spencerin ajatukset vaikuttivat häneen vahvasti, ja Ribot ranskansi tämän teoksen "Principles of Psychology".
Lukuisten artikkelien lisäksi Ribot kirjoitti Arthur Schopenhauerin filosofiaa käsittelevän teoksen "Philosophie de Schopenhauer" (1874). Oman aikansa psykologista tutkimusta hän kartoitti kirjoittamalla englantilaista psykologiaa käsittelevän teoksen "La psychologie anglaise contemporaine" (1870) ja saksalaista psykologiaa käsittelevän teoksen "La Psychologie allemande contemporaine" (1879). Merkittäviä ovat myös neljä monografiaa "Les Maladies de la mémoire" (1881), "Les Maladies de la volonté" (1883), "Les Maladies de la personnalité" (1885) ja "La Psychologie de l’attention" (1888), jotka käsittelevät mielisairauksia.
Teos

Teos on Suomen tekijänoikeuslain tarkoittama ihmisen eli tekijän itsenäinen ja omaperäinen luomistyön tuote sen tekotavasta ja ilmenemismuodosta riippumatta. Teos on tekijänoikeussuojan, teossuojan, kohde. 
Teoksia ovat esimerkiksi kirjalliset teokset, taiteelliset teokset, valokuvateokset, elokuvateokset, taidemaalaukset ja sävelteokset. Kirjallisia teoksia ovat muun muassa tietokoneohjelmat, kartat, graafiset teokset sekä kaunokirjallinen teksti ja tietokirjallinen asiateksti. Tämä esimerkkiluettelo ei ole tyhjentävä, vaan teos voi olla mikä tahansa muukin "henkisen luomistyön" tulos.
Kirjallisia ja taiteellisia teoksia suojataan tekijänoikeudella ja muut teokset voivat saada tarpeellista suojaa tekijänoikeuden lähioikeuksista. 
Teostaso.
Teoksen määritelmä liittyy olennaisesti tekijänoikeuteen. Tekijänoikeuslaki antaa suojaa tekijöidensä teoksille, mutta myös asettaa vaatimuksia itse teoksen suhteen. Teoksen tulee ylittää niin sanottu teoskynnys eli saavuttaa teostaso. Suojaa nauttiakseen sen pitää olla tarpeeksi omaperäinen ja itsenäinen työ. 
Teostason saavuttaminen vaihtelee eri taiteenlajien välillä. Ratkaisu teostason saavuttamisesta tehdään tapauskohtaisella harkinnalla. Kiistatapauksissa yksittäisen teoksen teoskynnys määritellään tuomioistuimessa. Erään teosharkinnassa apuna käytetyn määritelmän mukaan teoskynnys ylittyy, jos voidaan olettaa, ettei kukaan muu työhön ryhtyessään olisi tehnyt samanlaista teosta.
Erilaisia teoksia.
Jos kaksi tai useampi tekijä ovat yhdessä luoneet teoksen heidän osuuksiensa muodostamatta itsenäisiä teoksia, on tekijänoikeus heillä yhteisesti. Yhdistämällä teoksia tai teosten osia voidaan aikaansaada kirjallinen tai taiteellinen kokoomateos ja siihen tekijänoikeus, mikä ei kuitenkaan rajoita oikeutta ensiksi mainittuihin teoksiin. Tämä pätee myös sellaisten musiikkiteosten kohdalla, joihin sanoittaja on kirjoittanut tekstin ja jonka säveltäjä on säveltänyt. Tällöin sanoitus on samanaikaisesti osa musiikillista teosta ja itsenäinen kirjallinen teos. Myös alkuperäinen sävellys ilman tekstiä on aina itsenäinen teos, mikäli se ylittää teoskynnyksen.
Tekijänoikeutta ei ole.
Tekijänoikeutta ei ole lakeihin, asetuksiin eikä valtion tai viranomaisten asiakirjoihin.
Rakennusta ja käyttöesinettä saa omistaja tekijän luvatta muuttaa, mikäli tekniset tai tarkoituksenmukaisuussyyt sitä vaativat. 
Muita kuin teoksia ovat.
Pelkästään tosiasioita sisältävät luettelot kuten puhelinluettelot eivät ole teoksia. Tosiasioiden selostuskin voi olla teos, jos kirjoittaja on ilmaissut asian sellaisella omaperäisellä tavalla, mihin kukaan muu ei olisi voinut päätyä. Luetteloille on säädetty laissa tekijänoikeutta suppeampi luettelosuoja.
Muita ei-teoksiksi luettavia asioita ovat muun muassa matemaattiset kaavat ja algoritmit, tv-ohjelmien juonet ja formaatit, mittausten tuloksien muodostama data, tilastotiedot, ruokareseptit ja standardit. Valokopiot eivät ole Suomen lain mukaan teoksia, ellei niissä ole käytetty merkittävää luovuutta. Tekijänoikeuden lisäksi muun muassa valokuvien kopioita suojaavat tekijänoikeuden lähioikeudet.
Eduardo Duhalde

Eduardo Alberto Duhalde Maldonado (s. 5. lokakuuta 1941) on argentiinalainen poliitikko (Partido Justicialista) ja maansa väliaikainen presidentti 2002–2003.
Duhalde syntyi Lomas de Zamorassa. Hän kouluttautui lakimieheksi ja valittiin vuonna 1987 Argentiinan kansankongressin jäseneksi. Hän oli vuosina 1989–1991 Carlos Menemin varapresidenttinä. 
Duhalde toimi Buenos Airesin kuvernöörinä kaksi kautta vuosina 1991–1999. Hän oli ehdolla presidentinvaaleissa 1999, mutta hävisi Fernando de la Rúalle. Rúan erottua talouskriisin ja joulukuun 2001 mellakoiden jälkeen kansankongressi nimitti Duhalden 2. tammikuuta 2002 Argentiinan väliaikaiseksi presidentiksi. 
Hänen oli alun perin tarkoitus hoitaa virkaa pari kuukautta, mutta hän toimi maan presidenttinä yli vuoden. Tänä aikana hän julisti maan maksukyvyttömäksi ja päästi peson kellumaan. Peso oli ollut 11 vuotta sidottuna dollariin hyperinflaation estämiseksi. Tämä oli johtanut kakoishinnotteluun, ja markkinapeso oli arvoltaan vain puolet virallisesta pesosta Peson kellutus johti 70 prosentin inflaatioon. Syyt Etelä-Amerikan entisen rikkaimman valtion vararikosta yltiöyksityistämisen ja uusliberaalin talouspolitiikan seurauksena on esitetty osuvasti dokumenttielokuvssa Argentiinan ryöstö (Memoria del saqueo; Fernando Solanas, 2004).
Tyytymättömyyden ja painostuksen vuoksi Duhalde julisti uudet vaalit ja häntä seurasi toukokuussa 2003 Néstor Kirchner.
Duhalde on naimisissa Hilda de Duhalden kanssa, joka pyrki lokakuun 2005 vaaleissa parlamenttiin Buenos Airesista Kirchnerin vaimon Cristina Fernández vastaehdokkaana, mutta hävisi tälle.
Richard Reid

Richard Colvin Reid (s. 12. elokuuta 1973), lisänimeltään Shoe Bomber ("Kenkäpommittaja") on brittiläinen mies, joka tuomittiin vuonna 2002 Yhdysvalloissa elinkautiseen vankeuteen terrori-iskuyrityksestä. Reid oli matkustajana American Airlinesin lennolla 63 Pariisista Miamiin 22. joulukuuta 2001. Hän yritti räjäyttää koneen kenkiinsä kätkemillään räjähteillä.
Reid yritti sytyttää kenkiinsä piilottamansa räjähteet tulitikuilla. Henkilökunta huomasi hänen yrityksensä, ja onnistui matkustajien avulla taltuttamaan Reidin. Räjähteiden teho olisi riittänyt tuhoamaan lentokoneen. Koneessa oli 197 ihmistä.
Reid kertoi kuulusteluissa olevansa fundamentalistinen islamisti. Reidin äiti on britti ja isä jamaikalainen, heistä kumpikaan ei ole islaminuskoinen. Reid kääntyi islamiin ollessaan vankilassa Felthamissa. Reid on sanonut olleensa kuuntelemassa radikaalin muslimisaarnaaja Abu Hamza al-Masrin luentoja Finsbury Parkissa Lontoossa. Samoja luentoja olivat kuuntelemassa myös vuoden 2005 Lontoon terrori-iskujen tekijät. Reid on kouluttautunut terroristijärjestö al-Qaidan leirillä Afganistanissa.
Reid suorittaa tuomiotaan ADX Florence -vankilassa.
Sid Wilson

Sidney George ”Sid” Wilson on alternative metal -yhtye Slipknotin DJ. Hän esiintyy myös DJ Starscreamin nimellä.
Slipknotissa Sid Wilson toimii DJ:nä. Hänen Slipknot-naamareitaan ovat olleet useat erilaiset muunnelmat kaasunaamarista. Yksi yhtyeen alkuaikojen konserttien ohjelmanumeroista oli Wilsonin harrastama crowd surfing. Hän on myös sytyttänyt itsensä palamaan lavalla esittäessään kappaletta ”Scissors” sekä murtanut molemmat kantapäänsä All Hope Is Gone -kiertueen avauskonsertissa hypätessään rumpujalustalta alas. Sid on suuri "Transformers"-fani, mikä näkyy esimerkiksi hänen taiteilijanimessään ja tatuoinneissaan.
Wilsonin vanhemmat ovat kotoisin Englannista. Wilsonilla oli syntyessään kaksi ylimääräistä sormea, mutta ne poistettiin syntymän jälkeen.
Diskografia.
Slipknot
DJ Starscream
Flemming Rasmussen

Flemming ”Razz” Rasmussen (s. 1. tammikuuta 1958 Kööpenhaminassa) on metallimusiikin parissa työskennellyt tanskalainen äänittäjä ja tuottaja.
Rasmussenin uran tunnetuin yhteistyö tapahtui Metallican kanssa. Sen tuloksena Rasmussen äänitti ja tuotti albumit "Ride the Lightning", "Master of Puppets" ja "...And Justice for All".
Hän on tuottanut myös Morbid Angelin albumin "Covenant", Blind Guardianin albumit "Nightfall in Middle-Earth" ja "Imaginations from the Other Side", Evilen albumin "Enter the Grave" sekä suomalaisen Ensiferumin albumin "Iron".
Keep of Kalessin

Keep of Kalessin on norjalainen extreme metal -yhtye. Se perustettiin Trondheimissä alun perin vuonna 1993 nimellä Ildskjaer. Nykyiseen nimeensä yhtye vaihtoi vuonna 1996. Yhtyeen musiikissa yhdistyvät perinteiset ja raa'at black metal -ainekset melodisuuteen, teknisyyteen, eeppisyyteen ja mystiikkaan. Laulujensa sanoituksiin yhtye kertoo saaneensa vaikutteita muun muassa yhdysvaltalaisen fantasiakirjailija Ursula le Guinin teoksista. Yhtyeen nimi on otettu Maameren tarinat -kirjasarjan arkkilohikäärmeeltä nimeltä Kalessin, joka hallitsee Maameren maailmaa. Keep of Kalessin oli ehdolla Spellemannprisenin, Norjan Grammyn saajaksi metalliyhtyeen luokassa vuonna 2008.
Yhtyeen varhaisessa kokoonpanossa olivat Ghash (laulu), Obsidian C. (kitara, koskettimet), Warach (basso) ja Vyl (rummut). Tällä kokoonpanolla yhtye julkaisi kaksi albumia: "Through Times of War" 1997 ja "Agnen: A Journey Through the Dark" 1999 ennen hajoamistaan. Sen jälkeen Obsidian C. teki kiertueita Satyriconin kanssa mutta palasi Keep of Kalessinin pariin äänittääkseen ep-levyn "Reclaim" vuonna 2003. Vuonna 2006 hän kokosi uudelleen yhtyeen äänittääkseen kolmannen albumin "Armada". Yhtye teki kiertueen Behemothin ja Dimmu Borgirin kanssa varhain vuonna 2008. Neljäs albumi Kolossus julkaistiin 6. kesäkuuta 2008.
Vuonna 2010 yhtye aukoi uusia uria osallistumalla Norjan Eurovision-laulukilpailun karsintaan kappaleella "The Dragon Tower", voitti semifinaalit ja jatkoi kansalliseen finaaliin. Yhtye sai finaalissa kolmannen sijan. Viides albumi Reptilian julkaistiin 10. toukokuuta 2010.
Diskografia.
EP:t
Montan vesivoimalaitos

Montan vesivoimalaitos on vesivoimalaitos Oulujoessa. Se sijaitsee Montassa noin kahden kilometrin päässä Muhoksen keskustaajamasta. Voimalaitos on Oulujoen voimalaitoksista toinen Oulun Merikosken jälkeen. Voimalaitoksen ja lähellä sijaitsevan asuntoalueen on suunnitellut arkkitehti Aarne Ervi. Oulujoki Osakeyhtiön rakentama voimalaitos valmistui vuonna 1955.
Voimalaitoksen omistaa Fortum Oyj. Siinä on kolme Kaplan-turbiinia, joista saadaan sähkötehoa yhteensä 47 MW. Voimalan pudotuskorkeus on 12,2 metriä.
Voimalaitoksen rakenteet on paalutettu saveen betonista valettujen paalujen päälle. Sen putouskorkeuteen sisältyy Pyhäkosken alaosa ja Montankoski.
Leppiniemi

Leppiniemi on kylä Muhoksen kunnassa. Kylä sijaitsee Oulujoen varrella Pyhäkosken voimalaitoksen läheisyydessä, noin kuuden kilometrin päässä Muhoksen keskustaajamasta. Alueen asuntokanta on rakennettu 1940–1950-lukujen vaihteessa voimalaitoksen rakennustöiden yhteydessä. Suuri osa alueen asuntokannasta on omakoti-, rivi-, ja paritaloja, mutta alueella on myös muutama pienkerrostalo sekä pari liikekiinteistöä. Alueen suunnitelmat on laatinut arkkitehti Aarne Ervi. Suurin osa Leppiniemen rakennuksista ja sen puistomainen miljöö ovat suojeltuja niiden kulttuurihistoriallisen arvon vuoksi. Nykyisin suurimman osan alueesta omistaa sieviläinen kiinteistönhallintaa harjoittava yksityinen osakeyhtiö Ameta Oy.
Leppiniemessä toimii lisäksi Oulujokilaakson Golfin ylläpitämä golfkenttä.
Humphrey Gilbert

Humphrey Gilbert (noin 1537–1583) oli Devonista kotoisin ollut englantilainen tutkimusmatkailija, joka oli kruunun palveluksessa Elisabet I:n hallitusaikana. Hän opiskeli navigointia ja sodankäyntiä Oxfordissa, liittyi armeijaan ja haavoittui Le Havressa vuonna 1563.
Gilbert esitti vuonna 1566 ajatuksen, jonka mukaan luoteisväylää purjehtimalla voisi päästä Itä-Intiaan. Kuningatar hylkäsi ehdotuksen ja lähetti Gilbertin sen sijaan Irlantiin, missä Gilbert kukisti kapinaan ja perusti protestanttisia siirtokuntia saaren eteläosaan. 
Kuningatar tyrmäsi myös Gilbertin suunnitelmat vallata alueita Espanjalta ja Ranskalta, mutta sai valtakirjan vallata "pakanamaita". 3. elokuuta 1583 hän saapui nykyisen Kanadan alueella sijaitsevaan Newfoundlandiin ja valtasi sen Britannian merentakaiseksi siirtokunnaksi. Kotimatkalla hän joutui myrskyyn ja hukkui.
Hevaanjoki

Hevaanjoki eli Hevaajoki () on joki Inkerissä, Leningradin alueella. Se saa alkunsa Mustajoen ja Ruitsanjoen yhtymäkohdasta ja laskee Kaprionlahteen Sosnovyi Borin keskustan eteläpuolella. Joki on 38 kilometriä pitkä ja sen yläjuoksu on 27 metrin korkeudella merenpinnasta. Joki laskee keskimäärin 0,71 metriä kilometrin matkalla.
Hevaanjoen yläjuoksu on varsin harvaan asuttua aluetta. Alajuoksun tärkeimmät asutuskeskittymät ovat Hevaa, Uusi-Vääskylä ja Sosnovyi Bor. Pietari–Veimar-rata ylittää joen Sosnovyi Borin keskustan itäpuolella runsaan viiden kilometrin päässä joen suusta. Aivan rautatiesillan kupeessa sijaitsee rataosan Seisake 80 km. Sosnovyi Borin kohdalla joki tekee jyrkän mutkan keskustan eteläpuolitse ja kulkee Vääskylän rautatieaseman ohitse. Merkittävin sivujoki on Lupanovanjärvestä laskeva Lupanovanjoki, joka yhtyy Hevaanjokeen Uuden-Vääskylän ja Hevaan välillä.
Trial

Trial voi tarkoittaa mm:
Englannin sana "trial" tarkoittaa testiä, koetta ym.
Montta

Montta on kylä Oulujoen varrella Muhoksen keskustaajaman tuntumassa Pohjois-Pohjanmaalla. Kylä on syntynyt Montan voimalaitospadon rakentamistöiden yhteydessä 1940–1950-lukujen vaihteessa. Alueen rakennussuunnitelmat ovat Aarne Ervin käsialaa. Kylän ympäristön maasto on vaihtelevaa, pääasiassa mäkistä kangasmaastoa, jonka korkeuserot ovat suuret. Kylältä on hyvät linja-autoyhteydet keskustaajamaan sekä Oulun suuntaan. Kylässä sijaitsee myös leirintäalue.
Nature Dream Days.
Nature Dream Days sijaitsee n. 30 kilometrin päässä Oulun kaupungista Oulujoen rannalla. Vuodesta 2024 lähtien leirintäalueella on ollut uudet omistajat.
Limingan lakeus

Limingan lakeus on valtakunnallisesti tunnettu laaja ja yhtenäinen viljelyskäyttöön otettu tasankoalue Pohjanlahden rannalla Limingan, Lumijoen, Tyrnävän, Kempeleen, ja Oulun alueella Pohjois-Pohjanmaalla. Alueen pinta-ala on noin 25 000 hehtaaria. Tasankoalue on maisemallisesti erikoislaatuinen viljelysalue, ja alueella sijaitsee kansainvälisesti arvokkaita kosteikkoalueita.
Limingan lakeus on lähes täysin tasainen alue, jonka peltomaisemaa sävyttävät lukuisat kylät, ladot sekä viljelyalueiden ojissa kasvava puusto ja pensaikot. Alue on lähes puuton, ja paikoitellen vapaa näkyvyys on useita kilometrejä. Liminganlahden rantaruovikot ja -niityt ovat luonnollinen osa lakeuden maisemaa. Alueen halki virtaavat sekä Liminganjoki, Temmesjoki, Tyrnävänjoki että Ängeslevänjoki.
Limingan kirkonkylän ja Tyrnävän välisellä alueella alueen tasankomaisuus korostuu, sillä maanpinta nousee kymmenen metriä merenpinnan yläpuolelle vasta 15 kilometrin päässä merenrannasta. Tasankoalue on vanhaa maankohoamisrantaa. Alueen maakerrostumissa yleisin maalaji on savi, jota esiintyy paikoitellen jopa 50 metrin paksuisina kerroksina.
Limingan- ja Temmesjokien varsien asutus on alkanut varhain, jo 1500-luvulla alueella oli paikoitellen tiheää asutusta. Asutuskeskukset ovat syntyneet pääasiassa jokiuomien tuntumaan luonnollisten kulkureittien varsille.
Limingan lakeuksien kuvaajana on tullut tunnetuksi erityisesti taidemaalari Vilho Lampi (1898–1936). Kirjailija Paavo Rintala (1930–1999) on kertonut vaikuttimikseen vuonna 1959 ilmestyneen Lammen elämästä kertovan romaanin "Jumala on kauneus" kirjoittamiselle sen, että hän halusi näyttää oululaisille ja varsinkin tasankoviljelijöille, kuinka upeita maisemia heillä on.
Satiainen

Satiainen ("Pthirus pubis") on ihmisen karvoissa, etenkin häpykarvoituksessa tavattava 1,5–2 millimetriä pitkä siivetön täi. Alue, jossa on satiaisia, kutiaa kovasti, ja ihossa voi näkyä sinisiä täpliä ja raapimajälkiä. Satiaiset siirtyvät ihmisestä toiseen ihokosketuksessa, seksuaalisessa kanssakäymisessä tai vaatteiden välityksellä. Satiaisia voi olla myös kulmakarvoissa tai jopa silmäripsissä. Satiaiset munivat ruumiin karvoihin ja imevät verta. Satiaista esiintyy Suomessa melko yleisesti.
Psykiatrinen vankisairaala

Psykiatrinen vankisairaala (entinen Vankimielisairaala) on psykiatrinen sairaala, jossa hoidetaan psykiatrista hoitoa tarvitsevia vankeja, ja tehdään mielentilatutkimuksia ja vaarallisuusarvioita. 
Psykiatrisen vankisairaalan vuonna 1911 toimintansa aloittanut Turun yksikkö (aikaisempi nimi Vankimielisairaala) sijaitsee nykyään Turun vankilan vieressä Saramäessä. Vankimielisairaala toimi vuoteen 2007 Turun keskustassa Kakolan vankilan yhteydessä ennen uuden vankilan valmistumista. Yksikössä on 40 hoitopaikkaa, ja henkilökunnan vahvuus on 49, joista hoitajia on 39. Psykiatrinen vankisairaala Turussa on vankeinhoidossa ainoa päivystävä sairaala, joka ottaa vastaan tahdosta riippumattomaan hoitoon tulevat potilaat valtakunnallisesti. Valtaosa potilaista on kuitenkin hoidossa vapaaehtoisesti. Psykiatrisella vankisairaalalla on yksikkö myös Vantaan vankilassa. Vantaan yksikössä on 15 paikkaa, joista yksi varattu naispaikaksi. Vantaan yksikkö hoitaa ainoastaan vapaaehtoisesti hoitoon tulevia vankipotilaita. Kummallakin yksiköllä on myös vankilan yhteydessä toimiva poliklinikka, ja lääkäreitä on yhteensä kuusi. Turun yksikön lakkauttamisesta on käyty vuodesta 2024 keskustelua osana laajempia hallituksen säästötavoitteita, mutta päätöksiä ei ole tehty Laitos kuuluu Rikosseuraamuslaitoksen terveydenhuoltoyksikön organisaatioon. Psykiatrisen vankisairaalan vastaava ylilääkäri on Marja Salomaa.
Vuosittain sairaalassa toteutetaan 2010-luvun alun tietojen mukaan noin 450 hoitojaksoa, ja valtaosa potilaista on miehiä. Psykiatrista sairaanhoitoa kaipaavat naisvangit hoidetaan joko Psykiatrisen vankisairaalan Turun yksikössä tai Vankisairaalassa Hämeenlinnassa. Tahdosta riippumattomasti voidaan naispotilaita hoitaa ainoastaan Psykiatrisen vankisairaalan Turun yksikössä. Hoitojaksojen keskimääräinen kesto oli vuonna 2012 32,5 vuorokautta.
Psykiatrisen vankisairaala tai vankimielisairaalaa ei tule sekoittaa Suomen valtiollisiin psykiatrisiin sairaaloihin. Niitä on Suomessa kaksi, Niuvanniemen sairaala ja Vanhan Vaasan sairaala. Kyseisissä sairaaloissa toteutetaan pitkäaikaista kuntouttavaa hoitoa, eivätkä potilaat ole vankeinhoidon piirissä.
Plastic Ono Band

Plastic Ono Band on John Lennonin vuonna 1969 perustama yhtye. Alun perin The Beatlesin jäsenenä maailman tunnetuimpien muusikoiden joukkoon noussut Lennon perusti Plastic Ono Bandin rauhankampanjaansa varten, ja se oli hänen toinen yhtyeensä ja aluksi sivuprojekti, kunnes Beatles hajosi.
Plastic Ono Bandin ensimmäinen single oli "Give Peace a Chance", jonka Lennon oli säveltänyt hänen ja Yokon yhteisellä häämatkalla. Single menestyi oikein hyvin, ja kappaleesta itsestään tuli ikoninen. Yhtyeen toinen single oli "Cold Turkey", jonka Lennon oli alun perin säveltänyt Beatlesille seuraavaksi singleksi, mutta koska muut Beatlesin jäsenet eivät halunneet sitä singleksi, Lennon päätti julkaista sen Plastic Ono Bandin kanssa. Vuonna 1969 Lennon järjesti rauhankonsertin Torontossa Plastic Ono Bandin kanssa. Yhtyeeseen liittyivät konserttia varten Eric Clapton, Klaus Voormann ja Alan White. Konsertti oli suuri menestys, ja sitä julkaistiin myös livealbumi "Live Peace in Toronto 1969". Albumilla on myös jam-sessio, jolla soittaa The Beatlesin jäsen ja soolokitaristi George Harrison. Vuonna 1970 Beatles hajosi ja Lennon vaihtoi Plastic Ono Bandin nimeksi John Lennon and the Plastic Ono Band. Tällä nimellä yhtye julkaisi kaksi albumia, Lennonin ensimmäisen sooloalbumin "John Lennon/Plastic Ono Band" sekä Yoko Onon albumin "Yoko Ono/Plastic Ono Band". Molemmilla albumeilla Plastic Ono Band on vain taustayhtye. Yhtye julkaisi myös yhden singlen "Instant Karma", joka oli Lennonin sävellys ja menestyi singlelistoilla erittäin hyvin nousten lähelle ykköspaikkaa. Vuonna 1971 Lennon lähti kokonaan soolouralle, ja hänen seuraava albuminsa "Imagine" julkaistiin ilman Plastic Ono Bandia kuten hänen seuraavatkin albuminsa. Virallisesti Plastic Ono Band ei koskaan hajonnut, mutta käytännössä sen toiminta loppui vuonna 1971.
Vuonna 2009 Plastic Ono Bandin toiminta alkoi uudelleen, kun se julkaisi uuden EP:n uudella kokoonpanolla. Alkuperäisjäsenistä mukana oli vain Yoko Ono; John Lennon oli kuollut vuonna 1980. Myös muun muassa Lennonin ja Onon yhteinen poika Sean Lennon soittaa uudessa Plastic Ono Bandissa.
Vince Vaughn

Vincent Anthony ”Vince” Vaughn (s. 28. maaliskuuta 1970 Minneapolis, Minnesota) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen uransa alkoi 1980-luvun lopulla, kun hän esiintyi pienissä televisiorooleissa ennen tuloaan valkokankaalle vuoden 1996 "Swingers"-elokuvan myötä. Sen jälkeen Vaughn on esiintynyt muun muassa useissa menestyneissä Hollywood-komedioissa. Vaughn on 196 senttimetriä pitkä.
Elämäkerta.
Nuoruus.
Vaugh syntyi Minneapolisissa, Minnesotassa kauppias Vernon Lindsay Vaughnille ja Sharon Eileen DePalmolle. Hänellä on myös kaksi vanhempaa siskoa, Valerie ja Victoria. Vaughin isä oli protestantti ja hänen äitinsä katolinen, joten Vaughnille opetettiin molempien oppeja. Lisäksi hänellä on englantilaisia, irlantilaisia, saksalaisia, italialaisia ja libanonilaisia esivanhempia. Vaughin vanhemmat erosivat vuonna 1991. Hän varttui Buffalo Grovessa, Illinoisissa ja sitten Lake Forestilla, Illinoisissa, missä hän valmistui Lake Forest High Schoolista vuonna 1988. Hän kiinnostui teatterista jo nuorena. Vaikka hän ajatteli alun perin uraa urheilijana, hän päätti alkaa näyttelijäksi vuonna 1987.
Ura.
Vuonna 1988 Vaugh esiintyi Chevroletin televisiomainoksissa ja siirtyi Hollywoodiin. Vaikka hän näytteli vuonna 1989 televisiosarja China Beachissa ja kolmessa CBS Schoolbreak Specialsissa, hän sai paljon hylkäyksiä. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli vuoden 1993 "Rudy"-elokuvassa. Kuvatessaan Rudya, Vaugh tapasi Jon Favreaun, joka työskenteli "Swingers"-elokuvan parissa ja tämä päätti ottaa Vaughin mukaan elokuvaan.
"Swingers" julkaistiin heinäkuussa 1996 ja siitä tuli hyvin onnistunut. Ohjaaja Steven Spielberg näki Vaughin elokuvassa ja otti tämän mukaan "" -elokuvaansa, mikä toi Vaughnille paljon tunnustusta. Tämän jälkeen Vaughn oli mukana useissa elokuvissa, kuten vuoden 1998 uusintaversiossa Alfred Hitchcockin "Psykosta". Vuonna 2000 hän näytteli "The Cell" -elokuvassa Jennifer Lopezin kanssa ja vuonna 2001 elokuvassa "Made". Vuonna 2003 hän esiintyi menestyksekkäästi komediaelokuvassa "Old School" ja hänestä tuli yhä suurempi tähti. Tämän jälkeen hän on näytellyt pääasiassa komedioissa kuten Ben Stillerin kanssa hittielokuvissa "Starsky &amp; Hutch" sekä "Dodgeball – boltsit pelissä".
Vuonna 2015 Vaugh näytteli Frank Semyonia HBO:n rikossarjassa "True Detective".
Yksityiselämä.
Vuonna 2001, kuvatessaan "Pelon ilmapiiriä", Vaughn joutui kapakkatappeluun paikallisen miehen kanssa. Steve Buscemia viillettiin kasvoihin tämän yrittäessä lopettaa tappelua ja hänellä on yhä poskessaan arpi. Vuoden 2018 kesäkuussa Vaughn pidätettiin rattijuopumuksesta Manhattan Beachissa.
Vaughn seurusteli näyttelijä Jennifer Anistonin kanssa runsaan vuoden ajan. Parin edustajat vahvistivat Vaughnin ja Anistonin eronneen joulukuussa 2006. Vuonna 2009 Vaughn kihlautui kanadalaisen kiinteistövälittäjä Kyla Weberin kanssa.
Louis Becke

George Lewis Becke, muita nimiä: Louis Becke ja Lewis Becke (18. kesäkuuta 1855 Port Macquarie, Uusi Etelä-Wales, Australia – 18. helmikuuta 1913 Sydney, Australia) oli australialainen kirjailija. Hän vietti pitkiä ajanjaksoja eteläisen Tyynenmeren saarilla, jotka innoittivat useita hänen teoksiaan. Suurin osa hänen teoksistaan käsitteleekin Oseaniaa.
Elämäkerta.
Becken vanhemmat olivat englantilaissyntyisiä. Isä oli virkailija paikallisessa Petty Sessions -oikeusistuimessa. Becke aloitti koulunkäynnin vasta kaksitoistavuotiaana, kun perhe muutti Sydneyyn. Kahden vuoden kuluttua hän jo kuitenkin lähti San Franciscoon, jossa hän tutustui pahamaineiseen Bully Hayesiin, mutta palasi Australiaan 1871. Hän työskenteli pian Hayesin palveluksessa lastinvalvojana. Hän oli Hayesin laivalla "Leonoralla", kun se joutui pyörremyrskyyn ja tuhoutui Karoliineilla. Hän kertoo tapahtumista kirjassaan "Ridan, the Devil, and Other Stories" (1899). Hän työskenteli eri ammateissa ja avioitui Tuvalussa Nukufetaussa paikallisen tytön Nelea Tikenan kanssa. Menetettyään omaisuutensa haaksirikossa hän lähti Tuvalusta ja jätti vaimonsa sinne. Britanniassa ja Marshallinsaarilla viettämiensä vuosien jälkeen hän palasi Australiaan 1885.
Becke avioitui Elizabeth (Bessie) Maunsellin kanssa 1886, ja perhe muutti 1888 Townsvilleen. 1892 hän palasi Sydneyyn. Kun töitä ei löytynyt, hän ryhtyi kirjoittamaan tavattuaan Ernest Favencin kautta toimittaja J. F. Archibaldin, joka kehotti häntä hyödyntämään kokemuksiaan Etelämerellä. Ensimmäinen kertomus oli "Tis in the Blood", joka ilmestyi 6 toukokuuta 1893. Vuoden kuluttua ilmestyi novellikokoelma "By Reef and Palm". Hän kirjoitti kaikkiaan 34 kirjaa, joista 13 romaania, kuusi yhdessä Walter James Jefferyn kanssa. Australialainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija Colin Roderick pitää hänen merkittävimpinään teoksia "Adventures of a Supercargo" (1906) ja "The Adventures of Louis Blake" (1909).
Kirjat olivat menestyksiä, mutta sopimuksellisista syistä hän hyötyi niistä itse hyvin vähän. Hän ajautui konkurssiin 1894. Hän erosi vaimostaan 1896 ja muutti Englantiin tyttärensä ja naisystävänsä Fanny Sabina Longin kanssa. Heidät vihittiin 1908, vaikka aiempi avioliitto oli yhä voimassa. Hän kävi vielä Tyynellemerellä tutkimassa kansanrunoutta, mutta palasi Sydneyyn 1909 ja keskittyi kirjoittamaan. Hän oli velkainen ja juopotteli. Hän sairasteli ja kuoli syöpään.
Becke sai postuumisti 1913 Commonwealth Literary Fund Fellowships -stipendin, joka myönnettiin hänen leskelleen Fanny Beckelle.
Atapuerca

Atapuerca on kunta Espanjassa Burgosin maakunnassa. Kunnassa asuu noin 190 asukasta (2015).
Atapuercan lähistön luolista on löydetty Euroopan vanhimmat tunnetut ihmisensukuisten lajien fossiilit ja kivityökalut. Ne on ajoitettu välille 780 000 - miljoona vuotta sitten. Tunnetuin paikka on "Sima de los huesos", josta on löytynyt noin 30 heidelberginihmisen, neandertalinihmisen suoran esi-isän luurankoa. Tutkijat kiistelevät siitä, johtuuko luurankojen kasautuminen luonnonvoimista vai hautauskulttuurista.
Atapuerca on Unescon maailmanperintökohde.
Global War on Terrorism Expeditionary Medal

Global War on Terrorism Expeditionary Medal (GWOTEM, ) on Yhdysvaltain asevoimien kunniamitali, joka perustettiin maaliskuussa 2003 presidentti George W. Bushin asetuksella. Mitalilla palkitaan terrorisminvastaisessa sodassa 11. syyskuuta 2001 jälkeen kunnostautuneet.
Mitalin saadakseen sotilaan täytyy palvelle vähintään 30 päivää yhtäjaksoisesti tai muutoin 60 päivää taistelutehtävissä Yhdysvaltain ulkopuolella terrorismin vastaisessa taistelussa. Taisteluissa kuolleille tai haavoittuneille aikavaatimus ei päde. Mitali voidaan myöntää myös postuumisti.
Sotilaan on myös täytynyt palvella jossakin seuraavista operaatioista (sulkeissa vuodet, jolloin operaatio oli käynnissä):
Ensimmäiset operaatiot joista mitali myönnettiin olivat Operaatio Enduring Freedom ja operaatio Iraqi Freedom. Heinäkuun 2005 jälkeen Irakista tai Afganistanista ei ole myönnetty mitaleja, jolloin Irakin ja Afganistanin kampanjamitalit otettiin käyttöön.
Kiertokaukoputki

Kiertokaukoputki on kenttätykissä käytettävä suuntainlaite. 
Kiertokaukoputkeen (lyhennetään KKP) asetetaan haluttu sivusuunta ("sivuluku") ja tykin putkea kierretään samaan aikaan kiertokaukoputken läpi tähystäen, kunnes kiertokaukoputken ja yleensä vasemmalle takaviistoon asetetun kollimaattorin asetusmerkit ovat päällekkäin. Kiertokaukoputkea ja kollimaattoria käytettäessä tykin lavetin ei tarvitse olla tarkasti suunnattu.
Kiertokaukoputkea voidaan käyttää myös suora-ammuntatähtäimenä, joskin etenkin venäläisvalmisteisten kenttätykkien vakiovarustukseen kuuluu erityinen suora-ammuntaan tarkoitettu tähtäinkaukoputki (TKP).
Greatest Hits (Red Hot Chili Peppers)

Greatest Hits on rock-yhtye Red Hot Chili Peppersin kokoelmalevy vuodelta 2003. Se sisältää yhtyeen tunnetuimpia kappaleita vuosilta 1989–2002 ja kaksi uutta, kokoelmalle julkaistua kappaletta. Albumi sisältää myös vuonna 1993 "Coneheads"-elokuvan soundtrackille julkaistun kappaleen ”Soul to Squeeze”.
Albumi.
Yhtyeen alkuperäinen tarkoitus oli se, että albumi sisältäisi tunnetuimpien kappaleiden lisäksi kaksi uutta. Yhtye oli kuitenkin tuottelias ja se kirjoitti ja nauhoitti 15 kappaletta. Lopulta yhtye valitsi albumille kappaleet ”Fortune Faded” ja ”Save the Population”. Albumi sisältää kappaleita viideltä yhtyeen albumilta. Suurin osa kappaleista on kuitenkin albumeilta "Blood Sugar Sex Magik" ja "Californication". Ainoa kappale albumilta "Mother’s Milk" on ”Higher Ground”, joka löytyy myös kokoelma-albumilta "What Hits!?". Myös albumilta "One Hot Minute" on vain yksi kappale, ”My Friends”. Vaikka albumi sisältää hittikappaleita, siltä on jätetty pois hyvin listoilla sijoittuneita kappaleita, kuten ”Warped”, ”Aeroplane”, ”Around the World”, ”Can't Stop” ja ”The Zephyr Song”, neljä viimeistä edellämainituista ovat kuitenkin albumin DVD-versiolla.
DVD.
Myös DVD "Greatest Videos" julkaistiin, joka sisältää yllä olevien kappaleiden musiikkivideot (paitsi ”Parallel Universe”)
ja lisäksi kappaleiden ”Aeroplane” ja ”Can't Stop” musiikkivideot.
Doñanan kansallispuisto

Doñanan kansallispuisto () sijaitsee Andalusiassa, Espanjan lounaisosassa. Alueen pinta-ala on hehtaaria, ja se on Espanjan suurin kansallispuisto. Doñanan biodiversiteetti on Euroopan oloissa ainutlaatuinen, sillä siellä on pienellä alalla monenlaisia elinympäristöjä, siellä vuorottelevat marskimaa ja dyynit, merivesi, murtovesi ja makeavesi. 
Puisto toimii levähdyspaikkoina monille muuttolinnuille. Siellä elää uhanalaisia lajeja kuten espanjanilves ja pyreneidenkeisarikotka. Siellä on myös villisikoja, mangusteja, mäyriä ja hirvieläimiä. Puistossa tavataan 8 kalalajia, 10 sammakkoeläinlajia, 19 matelijalajia, 30 nisäkäslajia ja 360 lintulajia, joista 127 pesii säännöllisesti puistossa.
Aluetta uhkaavat monet maankäytön paineet erityisesti maatalous ja veden pumppaaminen viljelyksille. Keväällä 2023 pitkään jatkunut kuivuus ja veden laiton pumppaaminen olivat saaneet aikaiseksi puiston läpikotaisen kuivumisen. 
25. huhtikuuta 1998 läheisen kaivoksen jätevedet karkasivat alueen läpi virtaavaan Guadiamar -jokeen ja vaaransivat puiston herkän luonnon.
Doñanan kansallispuisto on ollut Unescon maailmanperintöluettelon kohde vuodesta 1994.
Kollimaattori

Kollimaattori (latinan sanasta "collimare", "tähdätä viivaan") on eräissä optisissa laitteissa käytettävä korjauslaite tai -järjestelmä.
Tykistön terminologiassa kollimaattori on kenttätykkien suuntaukseen käytettävä optinen laite, joka asetetaan paikoilleen tykin perussuuntaan asettamisen jälkeen. Tässä yhteydessä kollimaattori on eräänlainen yleensä kolmijalalla seisova kaukoputki, jonka linssistössä on asetusmerkkejä. Kun kollimaattorin ja kiertokaukoputken asetusmerkit ovat kiertokaukoputkesta tähystettynä päällekkäin, kenttätykin putki on suunnattu sivusuunnassa haluttuun suuntaan.
Afrikankultakissa

Afrikankultakissa ("Caracal aurata") on kissaeläin (Felidae), joka elää Länsi- ja Keski-Afrikan trooppisissa sademetsissä. Se saalistaa öisin. Laji on läheistä sukua aavikkoilvekselle ja servaalille.
Ulkonäkö ja koko.
Nimensä afrikankultakissa on saanut kullankeltaisesta turkista, joka voi olla täplikäs tai täplätön. Afrikankultakissa voi olla häntineen jopa 140 senttiä pitkä. 
Uhanalaisuus.
Laji on luokiteltu vaarantuneeksi, ja sitä uhkaavat metsien hakkaaminen ja metsästys.
Ben Elf

Ben Elf (s. 1988) on Helsingissä asuva suomalainen taikuri. Elf esiintyy yritys-, messu- ja yksityistilaisuuksissa. Näiden lisäksi hän toimii taikurina Bisnestaikurit Oy:lle. Sivutoimisesti hän opettaa taikuriopettajana Linnanmäen sirkuskoulussa. Hän on Suomen Taikapiiri ry:n ja Suomen Taikurit ry:n jäsen. Elf aloitti esiintymisen vuonna 1998. Hänellä on esityksissään visuaalisia silmänkääntö- ja sorminäppäryysilluusioita, sekä mentalismi-illuusioita, mitä ovat esimerkiksi illuusion luonti ajatusten lukemisesta, ennalta tietämisestä ja kaukonäköisyydestä.
Sari Juntunen

Sari Juntunen (o.s. Juhola, s. 25. marraskuuta 1964) on suomalainen kestävyysjuoksija ja maratonin kaksinkertainen Suomen mestari. Juntunen voitti SM-kultaa maratonilla vuosina 1992 ja 1998. Hän on saavuttanut yhteensä kuusi SM-mitalia.
 Maraton, 1992 (2.44.39)
 Maraton, 1998 (2.46.53)
 Maraton, 1997 (2.48.35)
 Maraton, 1993 (2.48.05)
 Maraton, 1995 (2.52.07)
 Puolimaraton, 1999 (1.20.03)
Servaali

Servaali ("Leptailurus serval", aiemmin "Felis serval") on kissaeläin, joka elää pensas- ja ruohomailla Afrikassa.
Tuntomerkit.
Servaali muistuttaa ulkonäöltään gepardia mutta on sitä pienempi. Solakalla servaalilla on pitkät jalat, pitkä kaula ja korkealle nousevat suuret korvat. Turkin pohjaväri vaihtelee kellertävästä kupariseen, turkissa on mustia täpliä, ja kyljissä ja raajojen yläosissa on suuria vaaleita laikkuja.
Servaalilla on 24–45 senttimetriä pitkä häntä. Häntineen servaalin pituus on jopa 130 senttimetriä.
Ravinto ja saalistaminen.
Servaalit syövät yleensä alle 200 g painavia eläimiä kuten jyrsijöitä, lintuja, matelijoita, sammakkoja ja hyönteisiä. Joskus se voi kuitenkin tappaa suurempiakin saaliseläimiä kuten flamingoja, jäniksiä ja nuoria antilooppeja. Harvoin servaalit syövät myös raatoja.
Servaalit saalistavat yleensä päiväsaikaan. Ne lähtevät liikkeelle auringonnousun aikaan, lepäävät muutaman tunnin puolenpäivän aikana ja jatkavat saalistusta auringonlaskuun saakka. Servaali on melko hidas juoksija, mutta pitkien jalkojensa ansiosta sen on helppo kävellä korkeassa ruohikossa, ja pitkästä kaulasta ja tarkasta kuulosta on hyötyä jyrsijöiden paikallistamisessa. Havaittuaan jyrsijän servaali hypähtää jopa kahden metrin korkeuteen ja laskeutuu uhrinsa päälle. Se ei aina tapa saalista heti vaan jää leikkimään sillä jopa usean minuutin ajan. Se ei yleensä saalista kovalla tuulella, koska silloin sen on vaikea kuulla saaliseläintensä äänet.
Lisääntyminen.
Servaali tekee pentuja yleensä kerran vuodessa. Kantoaika on noin 70 päivää. Poikueessa on kaksi tai kolme pentua, joskus neljä. Emo ilmeisesti hoitaa poikaset yksin ilman uroksen tai muiden naaraiden apua. Lähtiessään metsästämään emo kätkee poikaset heinikkoon tai koloon ja aika ajoin vaihtaa niiden piilopaikkoja. Päivän mittaan emo käy ruokkimassa poikasia. Kasvettuaan poikaset osallistuvat emon kanssa metsästysretkille. Aikuisina naaraspoikaset saattavat jäädä asustelemaan emonsa lähistölle, mutta urokset lähtevät etsimään omia metsästysmaitaan.
Lemmikkinä.
Joissain Yhdysvaltain osavaltioissa servaalia saa pitää lemmikkinä. Laji ei kuitenkaan käyttäydy kotikissan tavoin, joten sitä joudutaan yleensä pitämään häkissä. Kesykissan kanssa risteytetty servaali eli savannikissa (savannah) on usein servaalia kesympi ja helpompi pitää. Myös kotikissasta on jalostettu servaalilta näyttävä rotu.
Ponkilan silta

Ponkilan silta on teräsrakenteinen, puukantinen riippusilta Muhosjoen yli Muhoksen keskustaajamassa. Sillan on suunnitellut insinööri Lauli Ilmoniemi vuonna 1928, ja silta on valmistunut vuonna 1931. Sillan pituus on 71 metriä, jänneväli 60 metriä ja hyötyleveys 3,6 metriä. Suurin aukko on 58 m. Museosillaksi Ponkilan silta hyväksyttiin vuonna 1982. Silta suljettiin moottoriajoneuvoliikenteeltä vuonna 1992, ja se on siitä lähtien palvellut jalankulun ja pyöräilyn siltana. Silta kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Tiehallinnon tekemässä selvityksessä sillalla ei ole merkittäviä uhkia, mutta betonituissa havaittu liikehdintä on aiheuttanut huolta. Sillalle johtavalla jalankulun ja pyöräilyn väylällä on myös oleskelupaikka ja opastetaulu, ja silta sijaitsee puistomaisessa ympäristössä kävelyreitin varrella.
Sillan kautta kulki aiemmin vanha Leppiniementie ennen tien oikaisemista.
Saitaman prefektuuri

Saitaman prefektuuri () on yksi Japanin 47 prefektuurista. Se sijaitsee Honshūn saaren itäosassa Kantōn alueella Tokion pohjoispuolella. Prefektuurin pääkaupunki on Saitama. Alue on osa Suur-Tokiota, ja valtaosaa prefektuurin kaupungeista voidaankin pitää Tokion lähiöinä. Prefektuurissa on 7 239 813 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 3 797,75 neliökilometriä.
Aluejako.
Saitaman prefektuuri jakautuu 40 kaupunkiin ja 23 muuhun kuntaan, joista 22 on maaseutukaupunkeja ja yksi on kyläkunta. Kunnat kuuluvat kahdeksaan piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä. Saitaman kaupunki jakautuu suuralueisiin. 
Historia.
Saitaman prefektuuri oli aiemmin osa Musashin provinssia, joka sisälsi myös Tokion alueen. Saitama tunnettiin viljavana maatalousalueena, joka tuotti suuren osan Kantōn alueen ruokatarpeesta. Toisen maailmansodan jälkeen, kun Tokio kasvoi vauhdikkaasti ja nopeutuvat liikenneyhteydet sallivat pidemmät matkustusajat, puute maasta Tokiossa johti Saitaman prefektuurin nopeaan kasvuun. Prefektuurin väkiluku on lähes kolminkertaistunut 1960-luvulta. Suurin osa Saitaman kaupungeista on liitetty rautatein Tokion keskustaan, ja ne toimivat Tokion nukkumalähiöinä. 
Matkailu.
Suurin osa Saitaman nähtävyyksistä sijaitsee prefektuurin pohjoisosassa, joka tunnetaan Chichibun alueena. Chichibu on luonnoltaan monimuotoinen, lievästi vuoristoinen alue, joka on prefektuurin ja lähialueiden asukkaiden keskuudessa suosittu retkikohde helpon sijaintinsa ja hyvien yhteyksiensä vuoksi.
Feliciano Rivilla

Feliciano Muñoz Rivilla (21. elokuuta 1936 Ávila – 6. marraskuuta 2017) oli espanjalainen jalkapalloilija.
Rivilla oli alun pitäen Real Madridin kasvatti, mutta hänen uransa suurseurassa ei edennyt juniori- ja reservijoukkueita pidemmälle ja täten hän oli pakotettu etsimään peliaikaa muualta. Hänen ensimmäinen seuransa pääsarjatasolla oli toinen madridilaisjoukkue Rayo Vallecano, jonne hän siirtyi vuonna 1956. Viimeinen pysäkki pääkaupungin sisällä oli Atlético Madrid, jonne oikea laitapuolustaja siirtyi vuonna 1958 ja josta lopulta tuli hänen jalkapalloilullinen kotinsa. Atléticossa hän voitti yhden liigamestaruuden (1966), kolme cup-mestaruutta (1960, 1961 ja 1965) sekä Euroopan Cup-voittajien cupin (1962). Kaikkiaan Rivilla pelasi Atléticossa 356 ottelua (244 liigassa, 66 cupissa ja 46 eurokentillä) tehden neljä maalia. Rivillan yhteensä kymmenen kautta kestänyt ura päättyi vuonna 1969 järjestettyyn jäähyväisotteluun brasilialaista Santosia vastaan. Vaikka Rivilla siirtyi ammattilaisuransa jälkeen liike-elämään perustamalla kodinkoneita myyvän yrityksen, hän ei kuitenkaan kokonaan jättänyt jalkapalloilua ja toimikin aktiivisesti espanjalaisten entisten maajoukkuepelaajien yhdistyksessä.
Rivillan ura Espanjan maajoukkueessa oli myös poikkeuksellisen menestyksekäs. Sen ehdoton kohokohta oli kotikisoissa voitettu Euroopan mestaruus vuonna 1964, joka oli maan ensimmäinen arvoturnausvoitto A-maajoukkuetasolla. Hän osallistui myös kahteen MM-lopputurnaukseen, Chilessä 1962 ja Englannissa 1966. Rivilla edusti maataan kaikkiaan 26 kertaa ja oli aina 1990-luvulle saakka eniten Atléticon paidassa maajoukkuekutsuja saanut espanjalaispelaaja. Vain kolme espanjalaispelaajaa, Fernando Torres, Kiko ja Manolo, ovat pystyneet ylittämään Rivillan maaottelumäärän edustaessaan sarjatasolla Atléticoa.
Nykyjalkapallossa hyvältä laitapuolustajalta edellytetään puolustustehtävien lisäksi myös hyökkäyspelin tukemista omilla nousuilla. Tämä vaatii pelaajalta juoksuvoimaa sekä kykyä pitää ja kuljettaa palloa. Nämä kaikki ominaisuudet yhdistyivät Rivillassa ja häntä pidetäänkin yhtenä ensimmäisistä hyökkäävistä laitapuolustajista espanjalaisessa jalkapallossa.
Tharsis

Tharsis on laaja tuliperäinen ylänköalue Marsissa. Se on saanut nimensä Raamatussa mainitun Tarsiksen mukaan. Alue sijaitsee Marsin päiväntasaajalla, Valles Marineris -kanjonin länsipuolella. 
Ylänkö muodostui noin 3–4 miljardia vuotta sitten ja se on rakenteeltaan noin 10 km korkea pullistuma, jonka läpimitta on noin 4 000 km. Tharsiksella ovat aurinkokunnan suurimmat tulivuoret, Olympus Mons, Ascraeus Mons, Pavonis Mons ja Arsia Mons.
Reindeer Island

Reindeer Island on saari Winnipegjärven pohjoisaltaassa Manitoban provinssissa Kanadassa. Asumattoman saaren pinta-ala on 13 860 hehtaaria, ja se on järven suurin saari.
Saari kuuluu osana Manitoban provinssin ekologisten suojelualueiden ohjelmaan. Reindeer Islandin ekologinen suojelualue oli ensimmäinen laatuaan Manitobassa, se perustettiin toukokuussa 1976 The Crown Lands Actin nojalla. Nykyisin aluetta suojaa vuonna 1981 säädetty Ecological Reserves Act.
Saaren luonto muodostuu eristyksiin jääneistä havumetsäsaarekkeista sekä ylävillä mailla sijaitsevista suoalueista. Kasvistoon kuuluvat muun muassa katajat sekä marjakuuset.
Leopardihylje

Leopardihylje eli merileopardi ("Hydrurga leptonyx") on Eteläisessä jäämeressä elävä varsinaisiin hylkeisiin kuuluva hyljelaji. Se voi kasvaa jopa 3,5 metrin pituiseksi. Leopardihylkeet saalistavat krilliäyriäisiä, kalaa, kalmareita, pingviinejä ja muita merilintuja sekä muiden hylkeiden poikasia. 
Koko ja ulkonäkö.
Leopardihyljeurokset kasvavat yleensä 2,5–3,2 metriä pitkiksi ja painavat 200–450 kilogrammaa. Naaraat kasvavat 2,4–3,4 metriä pitkiksi ja painavat 225–590 kilogrammaa. Leopardihylkeen etujalat ovat melko kehittyneet, ja se voi käyttää niitä tehokkaasti liikkuessaan maalla, korvahylkeisiin kuuluvien merileijonien tapaan.
Käyttäytyminen.
Leopardihylje elää etupäässä Antarktista ympäröivillä kylmillä merialueilla. Se saalistaa pinnan tuntumassa, eikä tee niin syviä sukelluksia kuin muut Antarktiksen hylkeet. Kesäisin se saalistaa ajojääalueella viettäen aikansa pääasiallisesti vedessä. Joskus yksilöitä havaitaan kaukana tältä alueelta, havaintoja on tehty muun muassa Uudesta-Seelannista ja Australiasta. Leopardihylje elää yksin, mutta lisääntymisaikaan niitä saattaa kerääntyä joukoiksi asti. Pohjoisen jääkarhun tapaan merileopardi on elinalueensa ravintoketjun huippupeto. Pienet leopardihylkeet syövät krillejä ja suuremmat yksilöt pingviinejä ja pieniä hylkeitä. Saalinsa se tappaa ravistelemalla ja iskemällä veden pintaan.
Hyökkäykset ihmisen kimppuun.
Leopardihylje on todettu maailman vaarallisimmaksi hylkeeksi. Se saattaa jahdata ihmistä jäätiköllä jopa satakunta metriä. Syynä voi olla se, että sitä on joko häiritty tai ihminen on tullut liian lähelle. Tiedetään myös tapauksia, jolloin leopardihylje on yrittänyt napata ihmisen jaloista tämän noustessa avannosta tai tappanut snorklaamalla sukeltaneen tutkijan.