tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kimble

Kimble on suomalainen 2–4 pelaajan lautapeli, jota valmistaa Tactic Games Oy. Se on yhdysvaltalaisen "Trouble"-lautapelin lisenssiversio. Pelin tavoitteena on noppaa naksauttamalla kuljettaa omat pelinappulansa kotipesästä pelilaudan kehää myöten maaliin ennen vastapelaajia. Jos pelaajan nappula osuu vastapelaajan varaamaan ruutuun, tämän nappula palautuu kotipesään.
Pelaaminen.
Kimble on variaatio vanhasta intialaisesta lautapelistä patsisista. Kukin pelaaja yrittää kuljettaa neljä pelinappulaansa pelilaudan ympäri tavoitteenaan saada kaikki takaisin kotipesään. Jos pelinappula laskeutuu vastustajan miehittämään ruutuun, vastustajan nappula päätyy takaisin kotipesään. Omasta kotipesästään pääsee ulos vain naksauttamalla kutosen. "Kimblen" (ja "Troublen") erikoisuus on pelilaudan keskellä sijaitseva Pop-o-Matic-muovikupu, jota painamalla sen sisälle asetettua noppaa voidaan pompauttaa. Painettaessa kuvun metallinen pohjajousi ponnauttaa nopan. Peli pohjautuu noppatuuriin, mutta liikutettavasta pelinappulasta voi päättää itse.
Pelin ruotsinkieliset säännöt sallivat pesästä lähtemisen myös naksauttamalla ykkösen. Poikkeava sääntö juontaa siitä, että Ruotsissa suositussa samantapaisessa "Fia"-pelissä voi lähteä liikkeelle sekä ykkösellä että kuutosella.
Historia.
"Kimblen" suomalainen luoja on porilainen Aarne Heljakka, jonka perheeseen amerikansukulaiset antoivat "Trouble"-lautapelin 1960-luvun keskivaiheilla. "Troublen" olivat kehittäneet vuosikymmenen alulla Kohnerin veljekset ja Al Stubbmann. Heljakka valmisti peliä ensin laittomasti ilman lisenssiä, mutta vuonna 1967 hän joutui hakemaan lisenssiä pelin suomalaiseen versioon saatuaan haasteilmoituksen pelin alkuperäisiltä keksijöiltä ja tämän jälkeen hän perusti peliä valmistamaan Nelostuote Ky:n (nykyään Tactic Games). "Troublen" suomalaisversion nimeksi Heljakka valitsi "Kimblen" tuolloin televisiossa pyörineen suositun "Takaa-ajettu"-televisiosarjan päähenkilön, Richard Kimblen, mukaan.
"Kimblestä" on ilmestynyt 2000-luvun alusta lähtien erilaisia lisensoituja versioita, kuten "Angry Birds"- ja "Hello Kitty -Kimblet".
Loka–marraskuussa 2007 järjestettiin "Kimblen" 40-vuotisjuhlan kunniaksi pelin suomenmestaruuskilpailut. Alkukarsintojen jälkeen 20 kilpailijaa osallistui Porissa Nelostuotteen tiloissa 17. marraskuuta järjestettyyn finaaliin. "Kimblen" mestariksi selviytyi viisivuotias hyvinkääläinen Santeri Kalteva, ja toiselle sijalle sijoittui vuoden 2007 Miss Suomi -kilpailun voittaja Noora Hautakangas.
Vastaanotto.
Kimblellä on klassikkopelin maine Suomessa. 
Lautapelioppaan arvion mukaan peli on varsin sattumanvarainen ja päätökset pelinappuloiden siirtämisestä ovat ”luonteeltaan aika näennäisiä, sillä usein on jokseenkin sama, mitä nappulaa siirtää”.
The Best of Bowie

The Best of Bowie on David Bowien vuonna 1980 julkaistu kokoelma-albumi.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut David Bowie, ellei toisin mainittu.
Punaviheraraset

 
Punaviheraraset ("Touit") on papukaijojen heimoon kuuluva lintusuku. Suvun aiempi suomenkielinen nimin on kirjoaraset. Sukuun kuuluu 8 lajia.
Myskilurikit

 
Myskilurikit ("Glossopsitta") on kaijojen heimoon kuuluva lintusuku.
Nokian Jalkineet

Nokian Jalkineet on Bernerin kumijalkinebrändi. Yhtiön liiketoiminta ja tuotemerkit myytiin vuonna 2005 perheyritys Berner Oy:lle, joka jatkaa kumijalkineiden myyntiä ja markkinointia entisillä Nokian Jalkineiden tuotemerkeillä, mutta valmistuttaa ne ulkomailla, lähinnä Slovakian ja Serbian jättitehtailla. 
Nokian Jalkineiden juuret olivat vuonna 1898 perustetussa Suomen Gummitehdas Oy:ssä (vuodesta 1959 "Suomen Kumitehdas Oy"), joka vuonna 1967 sulautettiin silloisen Nokia Osakeyhtiön ja Suomen Kaapelitehdas Oy:n kanssa Nokia Oy:ksi. Gummitehdas omisti enemmistön sekä Nokiasta että Kaapelitehtaasta, mutta silloisen lainsäädännön johdosta paperiteollisuutta harjoittanut Nokia oli sulautumisessa vastaanottava yhtiö ja antoi syntyneelle uudelle yhtiölle nimen. Nokia Oy jatkoi kumijalkineiden valmistusta yhtenä toimialanaan. Vuonna 1990 Nokia yhtiöitti kumijalkineiden valmistuksen omaksi yhtiöksi, Nokian Jalkineet Oy:ksi. Tämä yhtiö keskittyi 1990-luvulta alkaen kumisaappaiden valmistukseen. Tunnettuja Nokian Jalkineiden kumisaappaita ovat muun muassa Kontio- ja Hai-saappaat.
Magnetoituma

Magnetoituma on magnetismiin liittyvä suure, jolla tarkoitetaan magneetin magneettimomenttia jaettuna sen tilavuudella. Aineen magnetoitumisen voi aiheuttaa joko sen elektronien ratapyörimismäärä, jota voi ajatella atomiydinten ympäri kiertävänä mikroskooppisena sähkövirtana, tai elektronien sisäinen pyörimismäärä eli spin. Useimmissa aineissa eri atomien elektronien kiertoliike tapahtuu kuitenkin aivan eri suuntiin, jolloin ne kumoavat toistensa vaikutuksen. Magnetoituneessa aineessa huomattava osa elektronien magneettimomenteista kuitenkin on samansuuntaisia, jolloin ne vahvistavat toisiaan. 
Aine voi tulla magneettiseksi eli "magnetoitua" ulkoisen magneettikentän vaikutuksesta, jolloin atomien magneettimomentit kääntyvät suurelta osin samansuuntaisiksi. Ilmiö on kuitenkin heikko muilla paitsi ferromagneettisilla aineilla, esimerkiksi raudalla.
Magneettikenttään liittyviä suureita.
Magneettikenttään liittyviä kenttäsuureita ovat magneettivuon tiheys "B" ja magneettikentän voimakkuus "H". Näistä edellisen yksikkö on tesla (1 T = 1 Vs/m2), jälkimmäisen ampeeri metriä kohti (1 A/m). Tyhjiössä näiden suhde on vakio, tyhjiön permeabiliteetti eli magneettivakio formula_1 = 4 π · 10-7 Vs/Am. Sähkövirta synnyttää ympärilleen magneettikentän, jonka kenttävoimakkuus on suoraan verrannollinen virtaan ja kääntäen verrannollinen etäisyyteen virtajohtimesta. Magneettivuon tiheys taas kuvaa sitä, kuinka suurella voimalla kenttä vaikuttaa siellä liikkuvaan varaukseen.
Väliaineessa magneettivuon tiheys "B" poikkeaa siitä, mikä se olisi tyhjiössä. Tämä voidaan esittää yhtälöllä
formula_2
missä "M" on aineen "magnetoituma". Tässä yhtälössä "H" kuvaa sitä ulkoista magneettikenttää, jossa kappale on, "B" taas sitä magneettikenttää, joka syntyy tämän ulkoisen kentän ja kappaleen oman magnetoitumisen yhteisvaikutuksesta.
Magnetoituman yksikkö on sama kuin kenttävoimakkuudenkin, 1 A/m.
Diamagneettisissa ja paramagneettisissa aineissa "H" ja "M" ovat yleensä suoraan verrannollisia:
formula_3
missä kerrointa formula_4 sanotaan magneettiseksi suskeptibiliteetiksi. Ferromagneettisissa aineissa nämä suureet eivät vastaa toisiaan yksikäsitteisesti, sillä tällainen aine jää magneettiseksi vielä sen jälkeenkin, kun se on poistettu ulkoisesta magneettikentästä. Tämä jäännösmagnetismi on toisinaan heikkoa ja häviää nopeasti, mutta ns. magneettisesti kovilla aineilla se säilyy kauan, niin että niistä voidaan tehdä kestomagneetteja.
Sileä funktio

Sileä funktio on matematiikan käsite. Funktio formula_1 on sileä, jos sen jokaisen kertaluvun derivaatta on jatkuva. 
Toisinaan funktion formula_1 sanotaan olevan sileä, jos funktion n. derivaatta formula_3 on jatkuva kaikilla formula_4, missä luku formula_5 riippuu käsittelyssä olevasta ongelmasta. Tällöin sanotaan, että funktio formula_1 on formula_7-funktio. 
Esimerkiksi formula_8 ja formula_9 ovat sileitä funktioita, sillä niiden kaikki derivaatat ovat jatkuvia.
Asopos

Asopos (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa jokijumala, joka sai nimensä kahden eri joen (nykyisin Asopós) mukaan – toinen näistä virtasi Boiotiassa (Boiotian Asopos) ja toinen Sikyoniassa.
Asopoksen vanhemmiksi nimetään lähteestä riippuen Okeanos ja Tethys, Poseidon ja Pero tai Zeus ja Eurynome. Asopoksella itsellään oli puolisonsa Metopen kanssa kaksi poikaa ja joko kaksitoista tai kaksikymmentä tytärtä. Näiden nimet vaihtelevat eri lähteissä, mutta yleensä lähteet ovat yksimielisiä siitä, että Aigina oli hänen tyttärensä ja Aiakos siten hänen lapsenlapsensa.
Zeuksen siepattua Aiginan Asopos etsi turhaan tytärtään. Lopulta Sisyfos paljasti hänelle Zeuksen olevan teon takana, jolloin Asopos vannoi kostoa. Zeus kuitenkin pysäytti tämän hyökkäyksen salamallaan. Tämän tapahtuman kerrotaan olleen alkuperä joella oleville hiiliesiintymille.
Mutakuono ja lakupelle

Mutakuono ja lakupelle on Irwin Goodmanin vuonna 1989 levytetty kappale. Kappale julkaistiin samana vuonna ilmestyneellä albumilla "Vuosikerta -89". Kappale ilmestyi myös singlenä B-puolenaan ”Ennen oli maailma miesten”. 
Kappaleen sävelsivät Kassu Halonen ja Kisu Jernström sekä sanoitti Vexi Salmi. Salmi oli tarkoittanut sen satiiriksi suomalaisten kansallisesta uhosta ja muukalaiskammosta. Pakolaisista keskusteltiin vilkkaasti jo 1980-luvun lopulla; silloinen Suomen Maaseudun Puolueen kansanedustaja Sulo Aittoniemi arvosteli kovaäänisesti suomalaista pakolaispolitiikkaa.
Goodman on esittänyt kappaleen myös televisiossa ainakin "Hardwick Show" -ohjelmassa vuonna 1989 ja sen musiikkivideo on nähty muuan muassa "Irwin Kansan laulaja" -televisio-ohjelmassa.
Oman versionsa kappaleesta on levyttänyt myös RAC-yhtye Mistreat.
Sanoitus.
Kappaleen kertosäkeessä lauletaan: ”Ulos mutakuono ja joka lakupelle, joita viidakossa on grillannut helle.”
Sanoittaja Vexi Salmi mainitsi jälkeenpäin katuneensa kappaleen julkaisua. Julkaisuaikaan Vexi Salmen puoliso oli ehdottanut, että kappaleen sanoitus kiellettäisiin, mutta Salmi otti riskin ja julkaisi kappaleen. Hän sanoi saaneensa sanoituksesta vielä myöhemminkin palautetta.
Irwin Goodman oli voimakkaasti eri mieltä laulun sanomasta. Hän viittasi tähän keväällä 1989 Neil Hardwickin tv-ohjelmassa, jossa olivat vieraina Goodmanin lisäksi Vexi Salmi ja Juice Leskinen.
Tapauksesta Irwin Goodmanin elämäkerrassa kertoneen Tuomas Marjamäen mukaan Salmi oli suuttunut Goodmanin kommentista, ja myös Hardwick oli ollut vähällä menettää malttinsa.
Julkisen sanan neuvoston tuomio.
Julkisen sanan neuvosto antoi ”Mutakuono ja lakupelle” -kappaleen vuoksi syyskuussa 2019 äänin 11–1 Järviradiolle langettavan päätöksen. Kappale oli soitettu erään kuuntelijan pyynnöstä saman vuoden huhtikuussa esitetyssä "Lauantai-illan tanssit – toivemusiikkia" -radio-ohjelmassa. Ohjelman juontaja oli ennen kappaleen soittamista ja sen jälkeen lukenut sitä toivoneen henkilön viestin: ”Perussuomalaisten toimesta Suomi takaisin”. JSN katsoi päätöksessään, että kappale ”ei yksinään olisi ollut etnistä alkuperää halventava”, mutta ”juontajan lukemat saatesanat tekivät kokonaisuudesta ihmisarvoa loukkaavan”. Kantelijan ja JSN:n mukaan Järviradio rikkoi journalistin ohjetta jokaisen ihmisarvon kunnioittamisesta, ja JSN antoi Järviradiolle huomautuksen.
Akseli Ensemble

Akseli Ensemble oli Kalle Chydeniuksen vuonna 2004 yhdessä ikäpolvensa tunnettujen teatterintekijöiden kanssa perustama teatteriryhmä. Ryhmä lopetti toimintansa syksyllä 2008 taloudellisten vaikeuksien vuoksi.
Ryhmän viimeinen tuotanto oli näytelmä "Disco Pigs". Sen muut esitykset olivat puhekonsertti "Mitä te odotatte" sekä näytelmä "Ranta", josta Yleisradio taltioi 10-osaisen dokumenttisarjan "Osittain julkista". Ryhmällä ei ollut omaa näyttämöä.
Ryhmän perustajia olivat Chydeniuksen ohella Samuli Edelmann, Marko Kulmala, Aku Louhimies, Laura Malmivaara, Vilma Melasniemi, Juho Milonoff, Emmi Pesonen ja Paavo Westerberg.
John Lomax

John Avery Lomax (23. syyskuuta 1867 Goodman, Mississippi – 26. tammikuuta 1948) oli yhdysvaltalainen uraauurtava musiikkitieteilijä ja folkloristi.
Lomax varttui maatilalla Texasissa ja opiskeli englantia Texasin yliopistossa Austinissa. Myöhemmin hän suoritti loppututkinnon Harvardin yliopistossa. Tämän jälkeen Lomax sai apurahan cowboy-laulujen tutkimiseen, minkä tuloksena syntyi vuonna 1910 antologia "Cowboy Songs and Other Frontier Ballads".
John Lomax oli perustamassa Texas Folklore Societya ja arkistoi tuhansia äänitteitä Yhdysvaltain kongressin kirjaston Amerikan kansanlauluarkistoon yhdessä poikansa Alan Lomaxin kanssa.
Vuonna 1933 John Lomax aloitti yhdessä poikansa kanssa afroamerikkalaisen kansanmusiikin kenttätutkimukset. He aloittivat vankiloista aluksi Texasissa ja myöhemmin Louisianassa. Louisianassa he löysivät muun muassa Huddie ”Lead Belly” Ledbetterin.
Lempieläimiä

Lempieläimiä on Vuokko Hovatan ensimmäinen sooloalbumi. Se julkaistiin 27. helmikuuta 2008. Albumi sijoittui Suomen albumilistalla parhaimmillaan kolmanneksi.
Levyllä on muun muassa Vuokko Hovatan euroviisukarsintakappale ”Virginia” sekä Aki Sirkesalon ennen julkaisematon sävellys ”Lumottu veli”.
Kongressin kirjasto

Kongressin kirjasto () on Yhdysvaltain tosiasiallinen kansalliskirjasto. Se sijaitsee kolmessa rakennuksessa Washingtonissa ja on hyllymetreiltään ja kirjamäärältään maailman suurin kirjasto.
Historia.
Kirjasto perustettiin vuonna 1800, ja se on Yhdysvaltain vanhin kulttuurilaitos. Brittijoukot polttivat 24. elokuuta 1814 Yhdysvaltain kongressitalon, jossa kirjasto sijaitsi, ja tuhosivat kirjaston 3 000 teoksen kokoelman. Kongressi hyväksyi 30. tammikuuta 1815 Thomas Jeffersonin henkilökohtaisen 6 487 kirjan kokoelman ostamisen 23 950 dollarilla. Vuonna 2007 Kongressin kirjastossa työskenteli 3 691 työntekijää, ja sen budjetti oli yli 600 miljoonaa dollaria.
Kokoelmat.
Kongressin kirjaston kokoelmat sisälsivät syyskuussa 2015 päättyneellä budjettivuonna 162,5 miljoonaa nimikettä. Tästä 24,1 miljoonaa oli kongressin kirjastoluokittelun mukaista kirjaa, 14,6 milj. suurikokoista teosta, vanhaa eurooppalaista painotuotetta, monografiaa tai kirjasarjan osaa, sidottua nidettä sanomalehtiä, pamflettia, teknisiä raporttia tai muuta painotuottetta. Aineistosta 123,8 miljoonaa nimikettä oli luokittelematonta (erikois)kokoelma-aineistoa. Tähän sisältyi esimerkiksi 70,3 milj. käsikirjoitusta, 17,1 milj. mikrofilmiä, 15,0 milj. kuva-aineiston nimikettä, 7,2 milj. nuottia tai vastaavaa kirjallista musiikkiteosta, 5,6 milj. karttaa, 3,6 milj. äänitettä, 1,8 milj. elokuvaa ja 3,4 milj. muuta nimikettä. Kokoelmissa on myös harvinaisuuksia, kuten Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen luonnos ja yksi kolmesta täydellisenä säilyneestä veliinipaperille painetusta Gutenbergin Raamatusta.
Kongressin kirjaston ylläpitämään National Film Registryyn arkistoidaan yhdysvaltalaisia elokuvia, jotka ovat ”kulttuurillisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittäviä”. Kongressin kirjasto ilmoitti keväällä 2010 aikeistaan arkistoida Twitter-palvelussa julkaistut julkiset viestit. Vuoteen 2016 mennessä se ei ollut aloittanut itse arkistoinnin toteuttamista vaan vasta kerännyt viestejä.
Fredegunda

Fredegunda (noin 545–597) oli Neustrian kuningatar ja Kilperik I:n puoliso.
Fredegunda oli mahdollisesti alun perin palvelijatar Kilperikin taloudessa, mutta hänen alkuperäänsä ei tunneta hyvin. Fredegundasta tuli aluksi kuninkaan rakastajatar ja myöhemmin myös yksi hänen vaimoistaan. Kilperik murhautti yhden vaimoistaan, Galsvintan, kun tämä halusi palata kotimaahansa. Gregorius Toursilainen kuitenkin kirjoitti Kilperikin rakastaneen sekä Fredegundaa että Galsvintaa. Galsvintan kuolema oli mahdollisesti yksi syy, joka johti merovingien sukusotaan, sillä Galsvintan sisar oli Austrasian kuningatar Brunhilde, joka vaati kostoa sisarensa surmasta.
Brunhilden puoliso, Austrasian kuningas Sigebert I, joka oli Kilperikin veli eri äidistä, hyökkäsi voitokkaasti Neustriaan, mutta hyvin alkanut valtaus päättyi, kun salamurhaajat surmasivat Sigebertin vuonna 575. Fredegundan oletettiin olevan salamurhan takana. Fredegunda yritti myös tapattaa Burgundin kuninkaan Guntramin, Kildebert II:n sekä Brunhilden. Merovingien vaiheista kertovan "Historia Francorum"in kirjoittajan Gregorius Toursilaisen mukaan Fredegunda olikin poikkeuksellisen murhanhimoinen ja julman säälimätön henkilö. On kuitenkin hyvin tunnettua, että Gregorius Toursilainen suosi kirjoituksissaan Austrasian hallitsijoita ja tarkoituksella mustamaalasi Fredegundaa ja Kilperikiä. Tämän vuoksi Toursilaisen kronikan kuvaukseen Fredegundasta tulee suhtautua kriittisesti. 
Kilperik joutui salamurhan uhriksi vuonna 584, ja Fredegunda pakeni kolmikuisen poikansa Klotar II:n kanssa Pariisiin. He pääsivät Guntramin suojelukseen ja pysyivät turvassa Guntramin kuolemaan asti 592. Sen jälkeen Guntramin valtaistuimen perinyt Kildebert II, Brunhilden poika, hyökkäsi Klotaria ja Fredegundaa vastaan, mutta huonolla menestyksellä. Kildebert kuoli vaimonsa kanssa epämääräisissä olosuhteissa vuonna 595, ja sen jälkeen Fredegunda kävi poikansa kanssa valtataistelua Austrasian hallitsijoita vastaan kuolemaansa asti. Fredegunda kuoli Pariisissa 8. joulukuuta 597, ja kuusitoista vuotta myöhemmin hänen poikansa yhdisti Neustrian ja Austrasian yhdeksi valtakunnaksi isoisänsä Klotar I mallia seuraten. Ainoa asia, josta Gregorius Toursilainen kirjoitti Fredegundasta positiivisesti, oli hänen äidinrakkautensa. Fredegunda suojelikin toistuvasta poikaansa ja tämän valtakuntaa Austrasian laajennuspyrkimyksiä vastaan.
Fredegundan hautamuistomerkki on Saint-Denis'n basilikassa Pariisissa.
Huronin piirikunta (Ohio)

Huronin piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, joka on nimetty Huron-intiaaniheimon mukaan. Sen suurin kaupunki on Norwalk.
Maantiede.
Huronin naapuripiirikuntia ovat Erie pohjoisessa, Lorain idässä, Ashland kaakossa, Richland etelässä, Crawford lounaassa, Seneca lännessä ja Sandusky luoteessa.
Väestö.
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 59 626 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 96,7%, mustiin (1,3%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,2%) ja aasialaisiin (0,3%).
Kotitalouden mediaanitulo on 48 358 dollaria ja köyhyysrajan alapuolella oli 15,0% väestöstä vuosina 2007–2011.
Pikkukaijaset

 
Pikkukaijaset ("Micropsitta") on kaijojen heimoon kuuluva lintusuku. Suku sai nykyisen suomenkielisen nimensä vuonna 2006, sitä ennen sen nimi oli viherkaijaset. Sukua on kutsuttu myös nimellä tikkapapukaijat ja kääpiöpapukaijat.
Pikkukaijaset ovat pienimpiä papukaijalintuja. Niillä on tapana kiivetä puun rungolla pyrstöönsä nojaten, kuten puukiipijät ja tikat. Pyrstösulkien ruoti on pidentynyt pari millimetriä kärkihöytyjen ulkopuolelle. Jalkapöydän luut ("metatarsal") ovat hyvin pitkät ja kynnet pitkät ja kaarevat. Nokka on pituuttaan korkeampi, ja ylänokan kärjessä on pykälä. Kivipiira ja rauhasmaha ovat lihaksikkaat, ja kielen tyven alapuolella olevat sylkirauhaset ovat varsin hyvin kehittyneet.
Vaikka pikkukaijaset ovat paikoitellen sangen yleisiä, niitä on kirjallisuudessa usein käsitelty niin kuin ne olisivat myyttisiä olentoja. Viime vuosikymmeninä maasto-ornitologit ovat oppineet paljon uutta näiden pikkuruisten lintujen elämästä, mutta salaperäisyys verhoaa yhä niiden elämää, johtuen varmaankin siitä, että niitä on hankala tutkia luonnossa, koska ne ovat niin pieniä ja niillä on hyvä suojaväri. Kuudesta lajista viisi elää alavilla mailla ja yksi vuoristossa. Kaikki lajit elävät Papua-Uusi-Guineassa ja sen lähisaarilla.
Vankeudessa lajeja ei pystytä pitämään, vaan pian vangitsemisen jälkeen ne menehtyvät selittämättömästä syystä. Asia liittyy ehkä niiden omalaatuiseen ruokavalioon, vaikka niiden pitoyrityksissä on yritetty jäljitellä luonnollista ruokavaliota.
Smaragdilurikit

 
Smaragdilurikit ("Neopsittacus") on kaijojen heimoon kuuluva lintusuku.
Maitohiippo

Maitohiippo ("Mycena galopus") on kellomainen vaaleanruskea tai harmaanmusta hiippolaji. Sienen heltat ovat valkeat tai harmaanruskeat. Jalka on lakin värinen, ja siinä on hieman maitiaisnestettä. Sieni kasvaa havumetsien neulasilla koko Suomessa yleisenä. Lajista tavataan myös tummempaa muunnosta, nokimaitohiippoa ("Mycena galopus" var. "leucogala").
Nokimaitohiippo

Nokimaitohiippo ("Mycena galopus" var. "leucogala", syn. "Mycena galopus" var. "nigra") on kellomainen tummanruskea tai musta maitohiipon muunnos. Sen jalka on lakin värinen ja siinä on valkeaa maitiasnestettä. Sienen malto on harmaata. Heltat ovat valkoiset. Sieni kasvaa melko yleisenä sekametsissä.
Lipeähiippo

Lipeähiippo ("Mycena stipata") on keilamainen tai kellomainen mustanruskea tai kellanruskea hiippolaji. Sen jalka on lakin värinen tai vaaleampi. Sieni haisee alkaalilta. Se kasvaa yleisenä tiheinä rykelminä havupuiden kannoilla. Laji ei ole ruokasieni.
Orkhamos

Orkhamos oli kreikkalaisessa mytologiassa Persian kuningas, jolla oli kaksi tytärtä puolisonsa Eurynomen kanssa: Leukothoe ja Klytie. 
Apollon vietteli Leukothean päästyään ensin tämän kanssa kaksin tämän äidin hahmossa. Klytie, joka olisi halunnut myös olla jumalan rakastettu, tuli mustasukkaiseksi sisarensa saamasta huomiosta ja alkoi levittää sanaa tapahtuneesta huolehtien siitä, että se kantautuisi myös hänen isänsä korviin. Suuttuneena siitä, että hänen tyttärensä oli menettänyt neitsyytensä, Orkhamos antoi haudata Leukothoen elävältä hiekkaan. 
Klytie ei kuitenkaan saanut Apollonin rakkautta tekonsa jälkeen, vaan riutui surusta tuijottaen vain aurinkoon – Apollon tunnettiin auringon jumalana – kuihtuen lopulta heliotroopiksi, kukaksi, joka nimensä mukaisesti kääntyy aurinkoa kohden.
K. A. Wegelius

Karl Albert Wegelius (13. syyskuuta 1864 Suoniemi – 1. syyskuuta 1939 Joensuu) oli Joensuun lyseon rehtori ja jääkäriliikkeen historiasta kirjoittanut kirjailija.
Henkilöhistoria.
Wegeliuksen vanhemmat olivat maanviljelijä Adolf David Gabriel Wegelius ja Johanna Fredrika Mustelin. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta 1882 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1889 ja maisteriksi 1890. Wegelius toimi Joensuun lyseon uskonnon, ruotsinkielen ja logiikan vanhempana lehtorina 1893–1927 sekä lyseon rehtorina 1908–1920. Wegelius erosi täysin palvelleena virastaan 1927 ja siirtyi maanviljelijäksi ja kirjailijaksi Rääkkylän Tervalahden Oravisaloon. Wegelius oli Joensuun kaupunginvaltuuston jäsen 1922–1927 ja kirkolliskokouksen jäsen 1898. Hän oli Jääkäriliiton kunniajäsen vuodesta 1925.
Wegelius julkaisi jääkäriliikkeen historiasta seitsemän teosta ("Aseveljet I–II", "Routaa ja rautaa I–V"), joissa on yhtensä yli 3 000 sivua. Kirjat perustuvat Wegeliuksen tekemiin haastatteluihin ja kirjeenvaihtoon jääkäriliikkeessä mukana olleiden kanssa sekä jälkimmäisten omiin muistiinpanoihin. Wegelius aloitti työnsä Suomen sisällissodan jälkeen, kun hän alkoi ensin kerätä Joensuun lyseon entisten ja nykyisten oppilaiden ja opettajien sotamuistelmia. Koska haastateltavien joukossa olivat hänen entiset oppilaansa jääkärimajurit Sven Weckström ja Friedel Jacobsson, Wegelius kuvasi "Aseveljet"-kirjassaan myös jääkärietappien toimintaa ja muun muassa Simon kahakkaa. "Aseveljet"-kirjaa tehdessään Wegelius tuli kosketuksiin Pohjanmaan jääkäriliikkeessä toimineiden aktivistien kanssa. Heidän kehotuksestaan hän alkoi kerätä laajempaa aineistoa jääkäriliikkeen varhaisemmasta historiasta, ja tämän työn tuloksena ilmestyi viisiosainen kirjasarja "Routaa ja rautaa". Muita Wegeliuksen teoksia olivat muun muassa "Ylös Karjala" ja "Joensuun lyseon nuoret sankarit".
Wegeliuksen puoliso vuodesta 1890 oli Aina Öhmann. Urkuri ja urkujen suunnittelun ja rakentamisen asiantuntija Aarne Wegelius oli heidän poikansa, samoin Suomen tunnustuksellisen luterilaisen kirkon perustaja ja johtaja A. Aijal Uppala.
Rälssivero

Rälssivero on Suomessa ja Ruotsissa aiemmin käytössä ollut vero, joka muodostui 1500-luvulta alkaen kahdella eri tavalla. Verotus saattoi alkaa siten, että valtio luovutti yksityiselle henkilölle, rälssimiehelle, oikeuden kerätä perintötalon eli "verorälssitalon" verot. Toinen tapa rälssiveron syntyyn oli se, että rälssitilan omistaja myydessään maatilan aatelittomalle henkilölle pidätti itsellään oikeuden kantaa tilasta vuotuista veroa. Myytyä maatilaa nimitettiin tällöin "rälssiverotaloksi". Oikeudellisesti tätä julkisoikeudellista maksua pidettiin kiinteänä omaisuutena. Rälssivero perittiin, luovutettiin, lainhuudatettiin ja ulosmitattiin kuten kiinteä omaisuus.
Ruotsissa säädettiin 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa useita lakeja ja asetuksia, joilla pyrittiin lakkauttamaan rälssivero. Suomessa valtion kantama rälssivero lakkautettiin vuonna 1925 ja yksityisen kantama vero vuoden 1954 alussa.
Olli Hiltunen

Olli Hiltunen (15. joulukuuta 1877 Pielisjärvi – 8. kesäkuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1917 ja 1919–1922.
Elämä.
Pielisjärven Kylänlahdessa syntyneen Olli Hiltusen vanhemmat olivat renki Olli Hiltunen ja piika Kaisa Puumalainen. Hän syntyi aviottomana lapsena, mutta vanhemmat menivät myöhemmin naimisiin. Hiltunen suoritti kansakoulun ja hankki suutarin ammatin, jonka jälkeen hän työskenteli kotiseudullaan vuoteen 1920 asaakka. Myöhemmin hän toimi Helsingissä halkokauppiaana, kioskin pitäjänä ja isännöitsijänä 1920-1942.
Hiltunen tutustui työväenaatteeseen ollessaan suutarin kisällinä Helsingissä. Hän oli vuonna 1901 perustetun Pielisjärven työväenyhdistyksen perustajajäseniä. Se toimi aluksi wrightiläisellä pohjalla, kunnes Hiltunen ja omatoimisesti valistunut Paavo Väinölä innostivat jäseniä sosialismiin, ja vuonna 1903 yhdistys liittyi sosialidemokraattiseen puolueeseen. Hän toimi myös työväenyhdistyksen puheenjohtajana. Hiltunen valittiin kansanedustajaksi vuonna 1917 ja uudelleen sisällissodan jälkeen 1919. Hän oli Pielisjärven kunnanvaltuuston jäsen 1918-1920. 
Hiltunen kuoli Helsingissä 69-vuotiaana. Hänet on haudattu Malmin hautausmaahan.
Perhe.
Olli Hiltusen puoliso oli Anna Katarina Gröhn (1881-1956), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1903.
Eibar

Eibar () on kaupunki ja kunta Gipuzkoan maakunnassa Espanjan Baskimaalla. Kaupungissa on 27 414 asukasta (2015).
Kastilian kuningas Alfonso XI allekirjoitti kaupungin peruskirjan 1346. 1500-luvulta alkaen kaupungin pääasiallinen elinkeino on ollut aseteollisuus, erityisesti hienosti kaiverrettujen käsiaseiden valmistus. Kaupungissa on myös merkittävää terästeollisuutta. 
Kuuluja eibarilaisia ovat muun muassa konkistadori Francisco de Ibarra ja taidemaalari Ignacio Zuloaga.
Eibarin kotijalkapalloseura on Sociedad Deportiva Eibar.
Hanna Rauta

Hanna Rauta os. Pätiälä (sukunimi vuoteen 1935 Regnell; 29. kesäkuuta 1877 Asikkala – 26. kesäkuuta 1956 Luopioinen) oli suomalainen uskonnollinen kirjailija.
Raudan vanhemmat olivat muun muassa enimmillään kymmenen eri aateliskartanon omistaja, taloustirehööri Kalle Kustaa Pätiälä ja Adolfiina Gustaava Eskola. Perhe muutti Luopioisiin Hannan ollessa 14-vuotias. Hanna Rauta meni naimisiin 29. kesäkuuta 1896 kartanonomistaja Karl William Regnellin kanssa. Hän otti kirjailijanimensä Hanna Rauta myös viralliseksi nimekseen vuonna 1935.
Rauta erosi yhdessä veljensä pastori Heino Pätiälän (1880–1950, puoliso Alma von Essen af Zellie) ja muiden evankelisten kanssa Suomen evankelis-luterilaisesta valtiokirkosta 1920-luvulla koska heidän mielestään kirkko ei ollut tarpeeksi sitoutunut luterilaisiin tunnustuskirjoihin. He perustivat evankelisluterilaisia vapaaseurakuntia ensin lokakuussa 1923 Luopioisiin ja sitten 1924 Hämeenlinnaan, Tampereelle, Veteliin ja Marttilaan.
Rauta kuului "Orpokotiyhdistys Siunaukselan" ja Karkun kansalaisopiston johtokuntaan ja hän oli jäsenenä Suomen Vapaan Evankelis-luterilaisen Seurakuntaliiton hallituksessa vuodesta 1928 aina vuoteen 1956. Rauta teki opintomatkan Tanskaan ja Saksaan 1921 sekä Japaniin ja Yhdysvaltoihin 1925. Hän teki kerran myös kokonaisen maailmanympärysmatkan, ja kertoo siitä esimerkiksi kirjassaan "Matkani maan ympäri".
Richard Ansdell

Richard Ansdell (11. toukokuuta 1815, Liverpool – 20. huhtikuuta 1885, Frimley) oli brittiläinen maalari. Hän oli erikoistunut eläin- ja liikunta-aiheisiin öljyvärimaalauksiin. 
Hänen ensimmäinen taidenäyttelynsä oli Liverpoolin akatemiassa vuonna 1835.
Illja Mate

Ilja Fjodorovitš Mate (s. 6. lokakuuta 1956 Starognatovka, Telmanovon piiri, Donetskin alue, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen entinen vapaapainija 100 kilogramman painoluokassa. Hänen uransa huippuvuodet ajoittuivat 1970- ja 1980-lukujen vaihteen tienoille, jolloin hän edusti kansainvälisellä tasolla Neuvostoliittoa.
Seuratasolla Donetskin Kolos-seuraa edustanut Mate saavutti nuorten MM-hopeaa 90-kiloisissa vuonna 1975. Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa, väriltään kultaisen, hän saavutti 1979 Bukarestin EM-kisoista. Myöhemmin samana vuonna hän voitti kultaa myös San Diegon MM-kisoista. 
1980 Moskovan olympialaisiin Mate lähti suurena ennakkosuosikkina. Kun amerikkalaiset vielä boikotoivat kisoja, voitti hän helposti kaikki viisi otteluaan ja eteni olympiakultaan. 1981 hän saavutti kultaa maailmancupissa ja opiskelijoiden maailmankisoissa, mutta jäi Skopjen MM-kisoissa pronssille kärsittyään tappion amerikkalaiselle Gregory Gibsonille. Vielä seuraavana vuonna hän voitti uransa toisen MM-kullan Edmontonin kisoissa, jotka jäivät hänen viimeisiksi arvokilpailuikseen.
Nintendo DSi

Nintendo DSi (, Nintendo DSi, lyhennettynä DSi) on Nintendon kehittämä ja julkaisema käsikonsoli. DSi julkaistiin 1. lokakuuta 2008 Japanissa jolloin se tuli kolmanneksi Nintendon konsoliksi DS Liten ja Wiin rinnalle.
Konsoli tuli markkinoille Japanissa 1. marraskuuta 2008, Euroopassa 3. huhtikuuta 2009 ja Yhdysvalloissa 5. huhtikuuta 2009.
Uudistukset.
Muutokset DS Liteen verrattuna:
Tekniset tiedot.
Hinta on noin 140–200 € .
Alitsariinikeltainen R

Alitsariinikeltainen R (C13H9N3O5) on atsoväri. Ainetta on käytetty pH-indikaattorina sekä myös kankaiden värjäykseen. Alitsariinikeltainen R muuttaa väriään keltaisesta punaiseksi, kun liuoksen pH on 10,1–12,0. Ainetta myydään yleensä sen natriumsuolana.
Alitsariinikeltainen R:ää valmistetaan p-nitroaniliini diatsoniumsuolan ja salisyylihapon atsokytkentäreaktiolla.
Paitsi indikaattorina alitsariinikeltainen R:ää voidaan käyttää myös metallien kuten alumiinin, kuparin ja vanadiinin ionien erottamiseen. ja villan, silin ja nahan värjäämiseen. Yhdiste on haitallista, jos se joutuu ihokosketukseen. Silmiin joutuessaan aine aiheuttaa vaikean tulehduksen.
Disasterpieces

Disasterpiece on metalliyhtye Slipknotin toinen DVD-julkaisu. Julkaisu sisältää konserttitaltioinnin Lontoosta, ja musiikkivideoita.
Vladimir Vojevodski

Vladimir Aleksandrovitš Vojevodski (; 4. kesäkuuta 1966 – 30. syyskuuta 2017) oli venäläinen matemaatikko. Hän kehitteli algebrallisten varistojen homotopiateoriaa, formuloi motiivisen kohomologian ja ansaitsi työstään Fieldsin mitalin vuonna 2002.
Elämäkerta.
Vojevodski opiskeli Moskovan kansallisessa yliopistossa ja suoritti tohtorin tutkinnon vuonna 1992 David Kazhdanin ohjauksessa. Myöhemmin hän oli professori Princetonin yliopistossa.
Vojevodskin työ liittyi sekä algebralliseen geometriaan että algebralliseen topologiaan. Voevodsky tutki skeemojen homotopiateoriaa yhdessä Fabien Morelin kanssa. Tätä pidetään nykyään oikeana muotoiluna motiiviselle kohomologialle. Teorian avulla hän todisti Milnorin otaksuman ja sai työstään Fieldsin mitalin vuonna 2002 24:nnessä kansainvälisessä matemaatikkojen kongressissa Pekingissä, Kiinassa. Vojevodski julkaisi Andrei Suslinin ja Eric M. Friedlanderin kanssa teoksen "Cycles, Transfers and Motivic Homology Theories", joka keskittyy motiiviseen kohomologiateoriaan.
Anni Huhtinen

Anna (Anni) Maria Huhtinen (os. Räisänen, 30. heinäkuuta 1884 Joroinen – 8. huhtikuuta 1960 Juva) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuonna 1917.
Elämä.
Anni Huhtisen vanhemmat olivat seppä Aleksander Räisänen ja Anna Liisa Halonen. Kansakoulun käytyään Huhtinen valmistui vuonna 1907 kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista. Hän työskenteli opettajana Pieksämäellä 1907–1909 ja Juvalla 1909–1944. 
Huhtinen valittiin kansanedustaksi vuoden 1916 vaaleissa, jolloin valittu eduskunta kokoontui vasta keväällä 1917. Hänen ainoaksi jäänyt kansanedustajakautensa päättyi jo samana syksynä eduskunnan hajottamiseen.
Perhe.
Anni Huhtisen puoliso oli kaupanhoitaja Emil Huhtinen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1913. Emil Huhtinen oli pitkäaikainen Juvan kunnanvaltuutettu, joka toimi myös valtuuston varapuheenjohtajana.
Winter in June

Winter in June on Kiuas-yhtyeen EP ja ensimmäinen virallinen julkaisu. EP:n kappaleet julkaistiin myös seuraavalla "The Spirit of Ukko" -albumilla.
60 metrin juoksu

60 metrin juoksu on normaalisti vain sisäradoilla tai juniorikilpailussa juostava pikajuoksumatka. 
Olympiaohjelmassa 60 metrin juoksu oli kahdesti, Pariisissa 1900 ja St. Louisissa 1904. Ensimmäinen olympiavoittaja oli Alvin Kraenzlein ajalla 7,0 sekuntia, toinen ja viimeinen Archie Hahn samalla tuloksella.
Sisäradoilla 60 metrin juoksu korvaa yleensä 100 metrin juoksun, koska vain harvoissa sisähalleissa on mahdollista juosta 100 metriä suoralla. Toisinaan hallikilpailuissa matkana on 50 metriä.
Miesten maailmanennätys on Christian Colemanin 18.2.2018 Albuquerquessa juoksema 6,34 sekuntia, naisilla Irina Privalovan 11.2.1993 Madridissa juoksema 6,92 sekuntia. Suomen ennätykset ovat Markus Pöyhösen 6,58 sekuntia ja Lotta Kemppisen 7,16 sekuntia.
Salsa (musiikki)

Salsa on puertoricolais- ja kuubalaisperäinen latinalaisamerikkalainen musiikkityyli, joka syntyi New Yorkissa 1960-luvulla. Nimitystä käytetään myös muunlaisesta latinalaisamerikkalaisesta tanssimusiikista.
Salsan kehittivät New Yorkissa asuneet latinalaisamerikkalaiset maahanmuuttajat 1900-luvun puolivälin jälkeen. Nimityksen "salsa" keksi musiikkityylin markkinointinimeksi newyorkilainen Fania Records. Se otti nimityksen käyttöön yhteisnimitykseksi kaikille palkkalistoillaan olleille latinolaulajille ja -yhtyeille, sillä suuri yleisö ei ollut oppinut heidän tyyliensä tarkempia nimityksiä. Nimi viittaa salsakastikkeeseen.
Salsan musiikilliset juuret ovat puertoricolaisessa musiikissa, kuubalaisessa sonissa sekä jazzissa. Muita siihen vaikuttaneita latinalaismusiikkityylejä ovat esimerkiksi cumbia, samba, bolero ja cha-cha. Salsassa kuuluvat etenkin trumpetti ja pasuuna, ja sen tunnusomaisia lyömäsoittimia ovat congarummut, timbaalit ja bongorummut. Salsaa voi soittaa suuri big band, mutta joissain salsatyyleissä laulajaa säestää piano ja pienehkö taustaorkesteri.
Salsan varhaisia tunnettuja esittäjiä olivat puertoricolaiset Tito Puente ja Tito Rodríguez. Heidän jälkeensä tyyliä teki tunnetuksi yhdysvaltalainen Fania All-Stars -yhtye, jossa oli puertoricolaisia, dominikaanisia, kuubalaisia ja yhdysvaltalaisia muusikoita, kuten myöhemmin sooloartisteina tunnetut Willie Colón ja José Feliciano. New Yorkista salsan suosio levisi nopeasti koko Latinalaiseen Amerikkaan, etenkin Venezuelaan, Kolumbiaan ja Panamaan. Salsan suosion nopean kasvun yhtenä syynä on pidetty sitä, että koska jazz oli kehittynyt 1950-luvulla jo liian vaikeaksi tanssia, salsa täytti sen jättämän paikan.
Eniten salsalevyjä myynyt artisti on Marc Anthony.
Ammunta kesäolympialaisissa 2008 – naisten trap

Naisten trap vuoden 2008 kesäolympialaisissa ammuttiin 11. elokuuta Beijing Shooting Range Clay Target Fieldillä. Kilpailun voitti Suomen Satu Mäkelä-Nummela tuloksella 91 (70+21).
Ennätykset.
Ennen olympialaisten alkua voimassa olleet maailman- ja olympiaennätykset:
Polynesianlurikit

 
Polynesianlurikit ("Vini") on kaijojen heimoon kuuluva lintusuku.
Lords of Decadence

Lords of Decadence on vuonna 2000 perustettu saksalainen death metal/thrash metal -yhtye.
Diskografia.
Studioalbumit
Demot
Siirtolaisuus Portugaliin

Portugali on ollut perinteisesti siirtolaisia luovuttava maa. Vuosituhannen vaihteen jälkeen maan siirtolaisväestö on kuitenkin kasvanut nopeasti. Vuonna 2007 Portugalissa asui 10 617 575 asukasta, joista 332 137 oli maassa laillisesti asuvia siirtolaisia (51,7 % naisia, 48,3 % miehiä).
 Erityisen nopeasti ovat kasvaneet brasilialaisten, itäeurooppalaisten (ukrainalaisten, venäläisten, romanialaisten, moldovalaisten ja bulgarialaisten) sekä kiinalaisten yhteisöt. Sen lisäksi maassa on suuri ja koko ajan kasvava afrikkalainen yhteisö.
Ritva Hyöky

Hanni Ritva Soilikki Hyöky (6. toukokuuta 1919 Kajaani – 13. heinäkuuta 1999 Vaasa) oli suomalainen juristi. Hän oli ensimmäinen nainen Suomessa hovioikeuden presidenttinä.
Ritva Hyökyn vanhemmat olivat Kajaanin pormestari Fredrik Hyöky ja Johanna Maria Lundstedt. Hyöky suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1944 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1947. Tämän jälkeen hän toimi muun muassa oikeusministeriön rikosrekisteritoimiston apulaistoimistopäällikkönä Helsingissä. Vuonna 1949 Hyöky siirtyi Vaasan hovioikeuteen, jossa hän toimi ylimääräisenä virkamiehenä vuosina 1949–1950, viskaalina 1950–1958, sihteerinä 1958–1959 ja hovioikeudenneuvoksena 1959–1975. Marraskuussa 1975 hänestä tuli Vaasan hovioikeuden presidentti, jota virkaa hän hoiti vuoteen 1989.
Hyöky osallistui virkansa ohella aktiivisesti kunnallispolitiikkaan. Hän oli Vaasan kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1960–1972 ja 1975–1976 ja Vaasan kaupungin sosiaalilautakunnan jäsen vuosina 1966–1972. Puoluekannaltaan hän oli kokoomuslainen.
Leipien heitto

Leipien heitto eli vesileipien tai voileipien heitto on litteän kiven heittämistä viistosti veden pintaan siten, että kivi kimpoaa veden pinnasta ilmaan mahdollisimman moneen kertaan. Näin syntyvästä yksittäisestä pompusta käytetään nimitystä "voileipä", "vesileipä" tai lyhyemmin "leipä".
Kiven hyppääminen veden pinnasta perustuu pitkälti samaan periaatteeseen kuin vesihiihto. Leipien heittoa tutkinut ranskalainen tutkimusryhmä totesi kiven ihanteelliseksi tulokulmaksi vedenpintaan nähden 20 astetta.
Leipien heitto tunnettiin viimeistään antiikin aikana: Minucius Felix kuvaa tekniikan teoksessaan "Octavius" (n. vuodelta 150–200). Leipien heitossa kilpaillaan nykyisin myös maailmanmestaruudesta. Guinnessin ennätysten kirjan mukaan lajin maailmanennätyksen, 88 "leipää" teki Kurt Steiner vuonna 2013.
Herzogtum Lauenburg

Herzogtum Lauenburg on Saksan Schleswig-Holsteinin osavaltion eteläisin piirikunta. Alue sisältää useita historiallisesti merkittäviä kaupunkeja, kuten esimerkiksi Lauenburg/Elbe, Mölln ja Ratzeburg.
Kaupungit ja kunnat.
"Amt" ()
Viheraraset

 
Viheraraset ("Forpus") on papukaijojen heimoon kuuluva lintusuku. Viheraraset ovat pieniä, 12–15 cm:n pituisia, lyhytpyrstöisiä papukaijoja, jotka elävät Etelä-Amerikassa. Sukupuolet ovat erivärisiä. Viherarasia on kutsuttu myös varpuspapukaijoiksi ja vaivaispapukaijoiksi.
Arcadi Gaydamak

Arcadi Gaydamak (, ; s. 1952, Moskova) on venäjänjuutalainen israelilainen miljonääriliikemies ja poliitikko. Gaydamakilla on lisäksi Ranskan, Kanadan ja Angolan passit.
Gaydamak syntyi Moskovassa, mutta emigroitui juutalaisena kahdenkymmenen vuoden iässä Israeliin. Hän asui kibbutzilla ja työskenteli myöhemmin laivausyhtiö ZIM:issä ja jäi 1973 Ranskaan. Ranskassa Gaydamak työskenteli aluksi puutarhurina, mutta perusti 1976 yhtiön tarjoamaan käännöspalveluja ja kehittämään Ranskan ja Neuvostoliiton kauppasuhteita. Menestyksen myötä yhtiö laajeni 1980-luvulla Kanadaan. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Gaydamak rakensi suhteita Venäjälle ja Kazakstaniin.
Ranskan hallitus palkitsi hänet Kunnialegioonan jäsenyydellä hänen pelastettuaan kaksi ranskalaista lentäjää Bosnian sodan aikana Bosnian serbihallituksen joukoilta.
Gaydamak palveli myös Angolan hallitusta ja häntä syytetään 570 miljoonan euron asekaupoista sisällissotaa käyvään maahan ja veronkierrosta.
Vastineeksi hän sai oikeuden kaivaa timantteja Angolasta.
Gaydamak siirtyi vuoden 2000 tienoilla Israeliin, josta Ranska on yrittänyt saada häntä luovutettua.
Lokakuussa 2009 hänet tuomittiin Ranskassa kuuden vuoden vankeuteen.
Israelista käsin Gaydamak on siirtynyt urheilun pariin ja media-alalle. Vuonna 2005 hän ryhtyi Hapoel Jerusalem B.C. -koripallojoukkueen sponsoriksi ja lahjoitti 400 000 dollaria Bnei Sakhnin F.C. -jalkapallojoukkueella. Hän hankki omistukseensa Beitar Jerusalem F.C. -joukkueen. Hänen poikansa Alexandre Gaydamak omistaa valioliigan jalkapallojoukkueen Portsmouth FC:n
Gaydamak on myös ostanut taantuvan France Soir -lehden, joka muuttui oston jälkeen populistiseksi tabloidiksi. Aiemmin hän oli ostanut venäläisen Moskovskije Novosti -lehden.
Gaydamak on vaikuttanut Venäjän Juutalaisten uskonnollisten yhteisöjen kongressissa (KEROOR) sekä lahjoittanut israelilaisille uskonnollisille sekä avustusjärjestöille, kuten Magen David Adom ja Hatzalah.
Helmikuussa 2007 hän perusti Tzedek Hevrati (sosiaalinen oikeudenmukaisuus) -järjestön, joka muutettiin pian puolueeksi. Gaydamak ei ole itse ilmoittanut pyrkivänsä knessetiin, vaan Jerusalemin pormestariksi lokakuun 2008 vaaleissa.
David Armitage Bannerman

David Armitage Bannerman (27. marraskuuta 1886 Manchester–6. huhtikuuta 1979) oli englantilainen lintutieteilijä.
Bannerman valmistui Pembroke Collegessa, Cambridgessa vuonna 1909. Hän matkusteli laajalti Afrikassa, Länsi-Intiassa, Etelä-Amerikassa ja Atlantin saarilla.
Palveltuaan lääkintäjoukoissa Bannerman työskenteli Punaisessa Ristin palveluksessa ambulanssinkuljettajana Ranskan rintamalla ensimmäisessä maailmansodassa, ansaiten Mons Starin. Tämän jälkeen hän työskenteli ajoittain Natural History Museumissa, kunnes vetäytyi eläkkeelle vuonna 1951. Hänet valittiin kahdesti museon johtokuntaan. Bannerman toimi British Ornithologists' Clubin puheenjohtajana 1932–1935 ja toimitti seuran lehteä 1914-1915. Hän oli British Ornithologists Unionin ja Royal Society for the Protection of Birds-seuran varapuheenjohtaja. Hän myös kirjoitti The Ibis lehteen.
Bannerman nimesi muun muassa kanarianmeriharakan ("Haematopus meadewaldoi"), pembanrillin ("Zosterops vaughani") ja pikkutörmäpääskyn alalajin "newtoni". Hänen kunniakseen on nimetty kameruninturako ("Tauraco bannermani"), teräspäämedestäjä ("Cyanomitra bannermani") ja kameruninvuorikutoja ("Ploceus bannermani").
Kaijaset

 
Kaijaset ("Agapornis") on kaijojen heimoon kuuluva lintusuku. Sukua kutsutaan joskus myös yhteisellä nimellä rakkauspapukaijat, ja suvun nimi monella muulla kielellä viittaa myös rakkauteen. Suvun muita nimiä ovat olleet viherpapukaijat, vahanokkapapukaijat, erottamattomat ja kääpiöpapukaijat.
Lajeja on 8 tai 9, jotka kaikki ovat lyhytpyrstöisiä ja pienikokoisia, noin 13–17 cm pituisia. Niitä tavataan Kongon ja Etiopian välisellä alueella Afrikan mantereella sekä Madagaskarilla. 
Lemmikkinä.
Kaijasista yleisin lemmikki on ruusukaijanen, ja sen jälkeen yleisyydessä tulevat viktoriankaijanen ja naamiokaijanen. Kaijaset voivat myös hybridisoitua, ns. rengassilmäiset lajit myös useammassa sukupolvessa. Suomessa tavataan ajoittain harvinaisena lemmikkinä myös jokikaijasta, sambesinkaijasta ja madagaskarinkaijasta. 
Kaijasten hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin ne tarvitsevat omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa eli suuren häkin, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa. 
Kaijasia hankkiessa on huomioitava, että kaikki muut kaijaset ruusukaijasta lukuunottamatta kuuluvat CITES-säätelyn piiriin (myös ruusukaijas-hybridit). CITES II/B-liitteen lajeilla tulee olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita yksilön myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.
League of Ireland Premier Division

League of Ireland Premier Division on Irlannin tasavallan jalkapallon pääsarja. Se kuuluu League of Ireland -liigaan, joka järjestää myös toiseksi korkeimman sarjatason ykkösdivisioonan. 
Historia.
Liiga perustettiin vuonna 2007, kun vanha Irlannin jalkapalloliitosta erillään ollut jalkapalloliiga yhdistyi jalkapalloliiton kanssa. Tuolloin joukkueet jaettiin kahteen divisioonaan: pääsarjaan "Premier Divisioniin" kaksitoista joukkuetta ja liigan alemmalle sarjatasolle "First Divisioniin" (suom. 1. divisioona) loput kymmenen joukkuetta.
Mestarit.
Lähde:
Lännensavanniorava

Lännensavanniorava eli geoffreynsavanniorava ("Xerus erythropus") on oravien heimoon kuuluva jyrsijälaji.
Tuntomerkit.
Lännensavannioravan turkki on väritykseltään hiekanvärinen, jossa on vaaleita raitoja. Täysikokoisen ruumis on noin 31 cm pitkä ja sen tiheäkarvainen tummanruskea häntä on 28 cm. Nuorilla lännensavannioravilla hännän päässä on vaalea täplä. Oravan massa on 350–650 g.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Lännensavannioraan levinneisyys ulottuu Länsi-Afrikasta itään Keniaan saakka. Laji viihtyy avoimella metsämaalla ja savanneilla, mutta sitä esiintyy myös Saharan ja sademetsien reunoilla.
Eetu A. Alha

Edvard (Eetu) Adiel Alha (ent. Ahlman; 8. syyskuuta 1873 Pihlajavesi – 10. maaliskuuta 1926 Tampere) oli suomalainen klassisten kielten maisteri ja "Aamulehden" päätoimittaja.
Eetu Alhan vanhemmat olivat Pihlajaveden kanttori Konstantin Sebastian Ahlman ja Charlotta Natalia Norrlin. Hän vietti lapsuutensa Vesilahdella ja pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1893. Alha opiskeli kieliä Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1902 sekä maisteriksi 1907. Opiskeluaikanaan Alha oli mukana Suomalaisen Nuijan ja osakuntien toiminnassa.
Alha oli latinan ja suomen kielen vt. kollegana Hämeenlinnan lyseossa 1904–1906, historian ja latinan kielen opettajana Turun suomalaisessa yhteiskoulussa 1909–1914 ja latinan kielen opettajana Tampereen lyseossa vuodesta 1914 alkaen. Hän oli toimitusharjoittelijana "Uudessa Suomettaressa", "Hämeen Sanomien" päätoimittajana 1905–1909 ja "Aamulehden" päätoimittajana vuosina 1913–1926. Hän kirjoitti myös pakinoita Aamulehteen nimimerkillä "Aatu".
Alha toimi aktiivisesti kunnallispolitiikassa ja kokoomuspuolueessa. Hän oli Pirkanmaan Kokoomuksen puheenjohtajana vuosina 1920–1922 ja hän toimi myös presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa. Alha oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä vuodesta 1923 alkaen.
Eetu Alha oli vuodesta 1904 lähtien naimisissa Olga Reposen kanssa. Heillä oli seitsemän lasta, joista toiseksi nuorin oli professori Antti Alha. 
Toiseksi vanhin, sanomalehtimies Aatto Edvard (s. 1906), kaatui 23. joulukuuta 1939 Kuolemajärven Hatjalahdella.
Eetu Alha on haudattu Vesilahden hautausmaalle. Eetu Alhan veli oli Rengon kirkkoherra, rovasti Konstantin (Kosti) Alha (1864–1927).
Silent Despair

”Silent Despair” on Anna Abreun kappale hänen toiselta studioalbumiltaan "Now". Kappale julkaistiin albumin toisena singlenä 13. lokakuuta 2008. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Patric Sarin, Rauli Eskolin ja Abreu itse.
Musiikkivideo.
Kappaleen musiikkivideo julkaistiin musiikkikanava MTV:n nettisivuilla 14. marraskuuta 2008. Videolla Anna muistelee tapahtumia. Mies lähtee Annan luota ja Anna heittää lasin miehen perään. Videolla tapahtumat kulkevat takaperin siten, että lasi korjaantuu, lentää takaisin Annan käteen ja mies tulee takaisin. Muisteluosuudet ovat kuvattu monta sataa kertaisella hidastuksella.
Videon on ohjannut Misko Iho.
Lumimyyrä

Lumimyyrä ("Chionomys nivalis" syn. "Microtus nivalis") on myyrälaji. Ruumiin pituus on suurimmillaan 14 cm ja häntä 7,5 cm pitkä. Takajalan pituus on 1,3–1,8 cm. Lumimyyrä painaa noin 40–68 g. Takajalan pohjassa on 6 anturaa. Sen kuonolla on suuria tuntokarvoja, jotka helpottavat kulkua ahtaissa kiven koloissa.
Lumimyyrä elää Etelä-Euroopan vuoristoseuduilla, Turkissa ja Lähi-idässä. Elinympäristönä ovat ylärinteiden kivikkoiset niityt, joiden kasvillisuutta laji käyttää ravintonaan. Osan kasvisravinnostaan se kuivattaa ja varastoi kivenkoloihin. Lumimyyrä viettää yli talven aktiivista elämää lumikerroksen alla. Lisääntymisaika on huhtikuulta elokuulle. Naaras saa pari poikuetta, joissa poikasmäärä voi olla 1-5. Muista myyristä poiketen lumimyyrä on verrattain pitkäikäinen ja saavuttaa jopa kolmen vuoden iän.
Edmund Meade-Waldo

Edmund Gustavus Bloomfield Meade-Waldo (8. helmikuuta 1855 Hever, Kent – 24. helmikuuta 1934) oli englantilainen lintutieteilijä ja luonnonsuojelija.
Meade-Waldo opiskeli Eton Collegessa ja Cambridgen yliopistossa. Hän keräsi lintuja Atlasvuorilta Marokossa sekä Kanariansaarilta ja Espanjasta. Hän keräsi muun muassa sittemmin todennäköisesti sukupuuttoon kuolleen kanarianmeriharakan ("Haematopus meadewaldoi"), jonka David Armitage Bannerman nimesi hänen kunniakseen. Meade-Waldo nimesi muun muassa pikkutörmäpääskyn alalajin "mauritanica".
Meade-Waldo johti isohaarahaukan suojelutoimenpiteitä Walesissa. Hän liittyi British Ornithologists’ Unioniin (BOU) 1883 ja toimi yhdistyksen varapuheenjohtajana 1923. Hän oli Zoological Society of Londonin jäsen.
Meade-Waldo kirjoitti useita lintutieteellisiä artikkeleita "The Ibis"-, "Avicultaral Magazine"- ja "Bulletin of the British Ornithologists’ Club" -lehtiin.