Jamie Lee Curtis

Jamie Lee Curtis (s. 22. marraskuuta 1958 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä ja kirjailija, joka tuli 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa tunnetuksi kauhuelokuvien kuningattarena. Hänen läpimurtonsa oli "Halloween – naamioiden yö" (1978), ja hän on myöhemmin tehnyt useita jatko-osia "Halloween"-sarjaan. Curtis on tehnyt myös monia tunnettuja komediallisia rooleja, ja hänet on palkittu muun muassa elokuvista "Vaihtokaupat" ja "Tosi valheita". Elokuvasta "Everything Everywhere All at Once" Curtis palkittiin parhaan naissivuosan Oscarilla.
Curtis tunnetaan myös kirjailijana, sillä hän on tehnyt useita lastenkirjoja.
Curtis on näyttelijöiden Tony Curtisin ja Janet Leigh’n tytär.
Nuoruus ja opiskelu.
Jamie Lee Curtis syntyi 1958 Los Angelesissa. Hänen vanhempansa ovat näyttelijät Tony Curtis ja Janet Leigh. He erosivat vuonna 1962, eikä Curtis ollut juurikaan tekemisissä isänsä kanssa. Hänet kasvatti hänen äitinsä ja tämän uusi puoliso Robert Brandt. Vaikka Curtis tutustui viihdealaan jo hyvin nuorena, hän päätti vasta myöhemmin ryhtyä näyttelijäksi.
Curtis kävi useita high schooleja ja valmistui 1976 arvostetusta Choate Rosemary Hallista. Sen jälkeen hän opiskeli lukukauden Tyynenmeren yliopistossa, mutta jätti sen kesken keskittyäkseen näyttelemiseen.
Ura.
Näyttelijänä.
Kauhuelokuvien kuningar.
Curtis alkoi vuodesta 1977 saada joitakin televisiorooleja, ja hän esiintyi muun muassa sarjoissa "Quincy, M.E." ja "Columbo". Hänellä oli myös vakituinen osa sotilaskomediasta "Operation Petticoat", mutta sarja lakkautettiin jo 1978.
Curtisin ensimmäinen elokuva oli John Carpenterin ohjaama kauhuelokuva "Halloween – naamioiden yö" (1978). Hän näytteli siinä ujoa lapsenvahtia Laurie Strodea, joka joutui sarjamurhaaja Michael Myersin piinaamaksi. "Halloween" yllätti suosiollaan, ja Curtis valittiin sen jälkeen muihinkin kauhuelokuviin. Hän esiintyi muun muassa elokuvissa "Koston kruunajaiset" (1980), "Usva" (1980) ja "Halloween II – tappajan paluu" (1981). Curtis sai näiden ansiosta lempinimen ”huutokuningatar” (”scream queen”).
Curtisin roolit alkoivat 1980-luvulla monipuolistua, ja komediassa "Vaihtokaupat" (1983) hän näytteli hyväsydämistä prostitoitua. Hänet palkittiin roolista Baftalla. Curtisin seuraavat elokuvat olivat vaihtelevan tasoisia, ja esimerkiksi elokuvista "Love Letters" (1983) ja "Grandview USA – Pieni kaupunki, suuret unelmat" (1984) hän sai kehuja. "Perfect" (1985) puolestaan floppasi pahoin.
Kaksi Golden Globea.
Curtis sai uutta suosiota 1980-luvun lopulla. Suosio alkoi komediasta "Kala nimeltä Wanda" (1988). Curtis näytteli 1989–1992 koomikko Richard Lewisin kanssa tilannekomediassa "Anything But Love". Curtis palkittiin siitä vuonna 1990 Golden Globella.
Kathryn Bigelow’n ohjaama naisten toimintaelokuva "Kylmää terästä" (1990) ei kerännyt odotetusti yleisöä, ja vuonna 1991 Curtis näytteli muun muassa perhedraamassa "Tyttöni mun". Curtisin toinen Golden Globe tuli toimintakomediasta "Tosi valheita" (1994), jossa hän näytteli Arnold Schwarzeneggerin roolihahmon vaimoa, joka oli täysin tietämätön miehensä urasta vakoojana.
Curtis palasi Laurie Stroden rooliin elokuvissa "Halloween H20" (1998) ja "" (2002). Strode kuoli jälkimmäisessä elokuvassa, joten sen oletettiin olleen Curtisin viimeinen Halloween-elokuvasarjan teos. Niiden välissä Curtis näytteli John Le Carré -filmatisoinnissa "Panaman räätäli" (2001). Komedia "Perjantai on pahin" ilmestyi puolestaan 2003.
Suosion lasku ja paluu.
Monet Curtisin 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen ja 2010-luvun alkupuoliskon rooleista oli varsin mitäänsanomattomia. "Skipataan joulu" (2004) elokuvan jälkeen Curtis tunnetiin useiden vuosien ajan lähinnä Activia-jugurttimerkin mainoskasvona. Hänen elokuviansa olivat "Beverly Hillsin hienostohauva" (2008) ja "You Again" (2010). Hänellä oli 2010-luvulla myös roolit televisiosarjoissa "NCIS Rikostutkijat" ja "Kolme miestä ja tyttö" sekä säännöllinen osa kauhukomediasarjasta "Scream Queens" (2015).
Curtisin asema nousi uudestaan kauhuelokuvasta "Halloween" (2018), joka oli suora jatko-osa vuoden 1978 elokuvalle. Se sivuutti näin useiden muiden jatko-osien juonikuviot ja menestyi lopulta ennätyksellisen hyvin lippuluukuilla. Murhamysteeri "Veitset esiin – kaikki ovat epäiltyjä" (2019) oli myös erittäin suosittu, ja vuonna 2021 Curtis teki jälleen "Halloween"-sarjalle, kun "Halloween Kills" ilmestyi.
Tieteiskomediassa "Everything Everywhere All at Once" (2022) Curtis näyttelee epämiellyttävää IRS:n verotarkastajaa. Curtis sai roolista parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon.
Kirjat ja podcastit.
Curtis on kirjoittanut useita lastenkirjoja. Niistä ensimmäinen "When I Was Little: A Four-Year-Old’s Memoir of Her Youth" julkaistiin 1993. Toinen krija "Tell Me Again About The Night I Was Born" ilmestyi 1996. Se sai inspiraationsa Curtisin ja tämän miehen Christopher Guestin adoptoitua ensimmäisen lapsen. Vuonna 1998 julkaistu "Today I Feel Silly, and Other Moods That Make My Day" "New York Timesin" myydyimpien kirjojen listalle. Sen jälkeen hän on julkaissut muun muassa kirjat "Is There Really a Human Race?" (2006), "My Mommy Hung the Moon: A Love Story" (2010), "My Brave Year of Firsts" (2016) ja "Me, Myselfie &amp; I: A Cautionary Tale" (2018). Vuonna 2022 julkaistiin Curtisin käsikirjoitukseen pohjautuva sarjakuvaromaani "Mother Nature".
Curtis oli mukana luomassa podcast-sarjaa "Letters from Cam" (2020–2022), joka käsitteli fiktiivisen tarinan keinoin teini-ikäisten kohtaamia ongelmia. Hän aloitti vuonna 2021 vetämään myös omaa "Good Friend with Jamie Lee Curtis" -podcast-haastattelusarjaa.
Yksityiselämä.
Hän on naimisissa näyttelijä-ohjaaja Christopher Guestin kanssa. He menivät naimisiin 1984, ja he ovat adoptoineet kaksi lasta. Guestista tuli vuonna 1996 isänsä kuoleman jälkeen Haden-Guestin viides paroni, minkä seurauksena Curtis on myös paronitar. Pariskunta ei kuitenkaan ikinä käytä titteleitänsä.
Curtis paljasti lehtihaastattelussa vuoden 2019 marraskuussa, että hän oli vuosien ajan riippuvainen alkoholista ja huumaavista lääkkeistä ja käytti huumeita yhdessä isänsä Tony Curtisin kanssa. Hän kertoi lopettaneensa niiden käytön 20 vuotta sitten.