tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Åslaug Haga

Åslaug Marie Haga (21. lokakuuta 1959 Nes) on norjalainen diplomaatti ja poliitikko. Hänet istui suurkäräjillä vuosina 2001–2009 ja toimi Norjan kulttuuriministerinä 1999–2000, kunta- ja alueministerinä 2005–2007 sekä öljy- ja energiaministerinä 2007–2008. Hän oli keskustapuolueen puheenjohtaja vuosina 2003–2008.
Ura.
Haga opiskeli valtio-oppia Oslon yliopistossa ja aloitti harjoittelijana Norjan ulkoministeriössä vuonna 1985, jossa hän työskenteli lähes 15 vuotta eri asemissa, muun muassa YK-lähetystössä New Yorkissa sekä kehitysapuministeri Tom Vraalsenin sihteerinä. Politiikkaan hän lähti paikallisvaaleissa vuonna 1995, jolloin hänet valittiin Åsin kunnanvaltuustoon. Vuonna 1997 hänestä tuli keskustapuolueen valtiosihteeri ulkoministeriöön, jossa hän joutui vaikeaan asemaan tasapainoillessaan hallitusohjelmaan kirjatun mahdollisen EU-jäsenyyden ja oman puolueensa EU-jäsenyyden vastaisen kannan välillä. Huolimatta muun muassa puolueen nuorisojärjestön Hagaa vastaan kohdistuneesta kampanjasta hänet valittiin puolueen toiseksi varapuheenjohtajaksi vuonna 1999.
Haga työskenteli joitakin kuukausia valtiosihteerinä pääministerin kansliassa ennen kuin hänet valittiin kulttuuriministeriksi yllättäen eronneen Anne Enger Lahnsteinin tilalle. Hän ehti toimia tehtävässä vain puolisen vuotta ennen hallituksen kaatumista, mutta nousi sen ansiosta tunnetuksi poliitikoksi. Vuonna 2001 hänet valittiin keskustapuolueen ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi ja hän myös pääsi niukasti suurkäräjille. Ulkopoliittisen kokemuksensa avulla hän haastoi istuvaa hallitusta muun muassa Irakin sodasta ja WTO-neuvotteluista. Vuonna 2003 Haga nousi puolueensa puheenjohtajaksi.
Puheenjohtajana Haga asettui ajamaan perinteistä keskustapuolueen politiikkaa: EU-vastaisuutta ja alueiden tukemista. Vuoden 2005 suurkäräjävaalien alla hän lähestyi työväenpuoluetta ja sosialistista vasemmistopuoluetta. Puolueet saivat yhdessä enemmistön ja muodostivat hallituksen, jossa hänestä tuli kunta- ja alueministeri. Syksyllä 2007 hän siirtyi öljy- ja energiaministeriksi.
Haga joutui jättämään puheenjohtajuuden kesällä 2008 yksityiselämäänsä liittyvien paljastusten vuoksi – hän oli rakennuttanut mökilleen luvattoman laiturin ja vuokrannut kesäpaikkansa aittaa lainvastaisesti.
Haga siirtyi politiikasta työnantajajärjestö Norsk Industrin palvelukseen ja on sen jälkeen työskennellyt johtotehtävissä eri yrityksissä ja järjestöissä.
Argos (argonautti)

Argos (, "miehekäs") oli kreikkalaisessa mytologiassa yksi argonauteista ja Argo-laivan rakentaja. Argonautit purjehtivät hänen rakentamallaan aluksella etsimään kultaista taljaa Iasonin johdolla.
Argoksen vanhemmat olivat kuningas Friksos ja Khalkiope. Argonauttien retket veivät heidät Aieteen, kultaisen taljan omistaneen Kolkhiin kuninkaan luo, joka oli myös Argoksen isoisä äidin puolelta.
Heinrichs

Heinrichs on suomalainen suku, jonka tunnetuimmat jäsenet ovat toimineet jääkäriliikkeessä ja upseereina talvi- ja jatkosodassa. "Anders Heinrichs" (1809–1889) syntyi Östra Husbyssä, Ruotsissa, ja toimi myöhemmin ruukin isännöitsijänä Suomessa. Hänen poikansa tilastotieteilijä "Axel Ossian Andreas Heinrichs" (1864–1936) toimi muun muassa säätyvaltiopäivien pikakirjoittajana.
Suvun jäsenet ovat asuneet lähes 100 vuoden ajan Kauniaisissa. Vuonna 2007 Kauniaisten yhdyskuntalautakunta esitti Kavallinraittin nimeämistä uudelleen "Heinrichsinpoluksi".
Chargiino

Chargiino on hiukkasfysiikassa hypoteettinen hiukkanen, joka esiintyy supersymmetrisissa teorioissa. Se on sekoitus higgsiinoista ja gaugiinoista ja on siten fermioni. Chargiinojen spin on ½.
Yleisemmin chargiinoiksi nimitetään supersymmetristen fermionien sekoituksesta muodostuneita massaominaistiloja. Minimaalisessa supersymmetrisessa standardimallissa (MSSM) chargiinot muodostuvat varattujen gaugiinojen sekä varattujen higgsiinojen lineaarikombinaatioina. Sähköheikon symmetriarikon jälkeen varatuilla higgsiinoilla (formula_1) on samat kvanttiluvut kuin varatuilla heikkoa isospiniä vastaavilla gaugiinoilla (varatut winot: formula_2). Tästä syystä nämä mittaominaistilat sekoittuvat keskenään muodostaen lineaarikombinaationa massaominaistilat, joita nimitetään chargiinoiksi. Koska mittaominaistiloja on neljä, on myös massaominaistiloja neljä. Koska negatiiviset ja positiiviset mittaominaistilat esiintyvät lineaarikombinaatiossa symmetrisesti, on varsinaisia massoja kuitenkin vain kaksi. Usein ajatellaankin, että chargiinoja on kaksi ja kumpikin voi olla sekä negatiivisesti että positiiviseti varautunut.
Paul Harvey

Paul Harvey Aurandt (4. syyskuuta 1918 Tulsa, Oklahoma, Yhdysvallat – 28. helmikuuta 2009 Phoenix, Arizona, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen radiojuontaja, jolla oli oma radio-ohjelma "The Rest of the Story".
Harvey päätyi radioalalle opettajansa aloitteesta ja jo 14-vuotiaana hän työskenteli paikallisella KVOO-radioasemalla. Vuonna 1940 Harvey avioitui Lynne Cooperin kanssa. Vuodesta 1951 alkaen hän oli valtakunnallisella ABC:lla , jonka kanssa hän vuonna 2000 solmi uuden kymmenvuotisen 100 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Paul Harvey sai Presidential Medal of Freedomin ja hänet valittiin Radio Hall of Fameen vuonna 1990.
Riku Innamaa

Riku Innamaa (s. 1971 Tampere) on suomalainen teatteriohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän toimi kaksivuotiskauden 2007–2009 Joensuun kaupunginteatterin johtajana.
Innamaa on valmistunut Teatterikorkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi. Hän työskenteli aikaisemmin teattereissa muun muassa Rovaniemellä ja Tampereella. Joensuussa hän aloitti 2007, mutta luopui tehtävästä vuonna 2009. Hän on sen jälkeen työskennellyt muun muassa Raahessa.
Andrew Grant

Andrew Grant (22. huhtikuuta 1985) on australialainen lentopalloilija, joka edustaa Australian miesten lentopallomaajoukkuetta, sekä Salon Piivolleyta.
Ura.
Grant aloitti kansainvälisen lentopallouransa jo 17-vuotiaana nuorukaisena kun hän debytoi Hollanin liigassa. Kaudella 2005–2006 hän esiintyi Puolan liigassa, joka on yksi Euroopan arvostetuimmista. Hän pelasi Delecta Bydgoszczin joukkueessa aina kauden 2008 loppuun asti.
Kaudella 2008–2009 Grant pelaa suomalaisessa Salon Piivolleyssa, SM-liigassa. Hänen sopimuksensa joukkueen kanssa on yksivuotinen.
A-maajoukkue.
Grant teki maajoukkuedebyyttinsä jo 17-vuotiaana nuorukaisena Australian miesten lentopallomaajoukkueessa. Tämän jälkeen hän on pelannut joukkueessa yli 100 A-maaottelua, ja on yksi kokeneimmista pelaajista ryhmässä. Hän on esiintynyt Australian paidassa MM-kisoissa, Maailmancupissa sekä Aasian mestaruuskilpailuissa.
Muuta.
Grant on pelipaikaltaan keskitorjuja. Hän on 207 senttimetriä pitkä ja painaa 94 kiloa. Hänen hyökkäysulottuvuutensa on 350 cm sekä torjuntaulottuvuus 330 cm.
Munaus

Shakissa munaus on erittäin huono siirto, jonka pelaaja ymmärtää virheeksi siirron tehtyään tai viimeistään vastustajan tehtyä siirtonsa. Munaus voi johtua aikapulasta, liiallisesta itseluottamuksesta tai huolimattomuudesta. Algebrallisella merkintätavalla munaus merkitään yleensä kommentoidessa siirtoja kahdella kysymysmerkillä: ”??”. 
Shakkisokeus () on leikkimielinen termi, jota käytetään, kun pelaaja ei näe ilmiselviä siirtoja pelatessaan shakkia, vaan tekee ilmiselvän huonoja siirtoja. Siegbert Tarrasch, joka oli ammatiltaan lääkäri, käytti tilanteesta nimeä "amaurosis schacchistica". Hän kuvaili shakkisokeutta vakavaksi ja mahdollisesti tarttuvaksi taudiksi, johon ei ole selvää parannuskeinoa.
Paavo Mustonen

Paavo Tariu Mustonen (s. 10. marraskuuta 1989 Maryborough, Australia) on cookinsaarelainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu Cookinsaarten maajoukkueeseen ja on osallistunut vuosien , ja . Hänen seurajoukkueensa on Tupapa Maraerenga.
Seuratasolla Mustonen on pelannut futsalia Australiassa. Hän pelasi "Quake"-nimisessä joukkueessa, joka voitti Uuden Etelä-Walesin futsalin valioliigan. Aiemmin hän on pelannut "Emu Plains" -joukkueessa. Mustonen on vieraillut ulkomailla myös Saksassa, jossa hän voitti pomputtelukilpailun. Kotisaarillaan hän on pelannut Tupapan joukkueessa ja juniorina Arorangin ja Nikaon joukkueissa.
Vuonna 2010 Mustonen voitti Cookinsaarten mestaruuden Tupapan joukkueen riveissä.
Yksityiselämä.
Mustosen isä on suomalaissyntyinen Ari Mustonen. Perheen elämästä Cookinsaarilla kerrottiin "Ulkosuomalaisen tarina" -televisiosarjan 19. elokuuta 2010 Yle TV2:lla esitetyssä jaksossa.
Paavo Mustosen sisar Regina Mustonen pelaa Cookinsaarten naisten jalkapallomaajoukkueessa.
Hyvän Tuulen Laulajat

Hyvän Tuulen Laulajat on vuonna 1972 perustettu kotkalainen viihteellistä musiikkia laulava sekakuoro. Kuoron ensimmäinen ja pitkäaikainen johtaja oli Kalevi Ukkola. Hänen jälkeensä kuoroa ovat johtaneet Risto Raikaslehto, Reijo Paavola ja Mikko Hauhia. Nykyinen taiteellinen johtaja on Irma Montiel
Hyvän Tuulen Laulajien ensimmäinen albumi, "Ilta Kotkassa", julkaistiin vuonna 1979. Kuoro on esiintynyt tunnettujen laulajien, kuten Juha ”Watt” Vainion ja Veikko Lavin, kappaleilla. Se laulaa muun muassa Vainion levytyksissä "Yksinäinen saarnipuu", ”Vanhojapoikia viiksekkäitä” ja ”Albatrossi”.
Euroopan unionin avaruusohjelmavirasto

Euroopan unionin avaruusohjelmavirasto (EUSPA, ) on Euroopan unionin (EU) erillisvirasto, joka tukee EU:n avaruusohjelman toimeenpanoa. Se perustettiin vuonna 2004 Galileo- ja EGNOS-satelliittipaikannusjärjestelmien hallinnointia varten. Vuonna 2021 uudistettu virasto sai vastuulleen muutkin osat EU:n avaruusohjelmasta, kuten Copernicus- ja GOVSATCOM-ohjelmat.
EUSPA:n toiminta perustuu EU:n avaruusohjelma-asetukseen. Viraston sijaintipaikka on Tšekin pääkaupunki Praha, ja sen nykyinen pääjohtaja on Rodrigo da Costa.
EUSPA:n toiminta.
EUSPA:n tarkoituksena on toteuttaa EU:n avaruusohjelmaa ja tarjota kansalaisille ja yrityksille luotettavia ja turvallisia avaruuspalveluita.
Viraston vastuihin kuuluu EU:n satelliittipaikannusjärjestelmien (GNSS) eli Galileo-satelliittijärjestelmän sekä satelliittipohjaisen parannusjärjestelmä EGNOS:n kehittäminen ja ylläpito. Lisäksi EUSPA:n vastuulle kuuluu muun muassa EU:n Copernicus-maanseurantaohjelma ja GOVSATCOM-satelliittiviestintäohjelma.
Taustaa.
Nykyistä virastoa edelsi Euroopan komission ja Euroopan avaruusjärjestön ESA:n yhteisyritys "GALILEO Joint Undertaking" (GJU), joka perustettiin toukokuussa 2002. Sen toiminta oli tehotonta, ja se lakkautettiin 1. tammikuuta 2007. Heinäkuussa 2004 EU:n neuvosto päätti perustaa erillisviraston nimellä "Euroopan GNSS-valvontaviranomainen" (, GSA)"." Syyskuussa 2010 se päätettiin uudelleennimetä "Euroopan GNSS-virastoksi" (, GSA). Nykyinen Euroopan unionin avaruusohjelmavirasto pohjautuu 28. huhtikuuta 2021 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston avaruusohjelma-asetukseen (EU) 2021/696.
Gallian piirikunta

Gallian piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, jonka hallinnollinen keskus ja suurin kylä on Gallipolis.
Maantiede.
Gallian naapuripiirikuntia ovat Lawrence lounaassa, Jackson luoteessa, Vinton pohjoisessa, Meigs koillisessa ja Länsi-Virginian puolella Masonin sekä Cabellin piirikunnat.
Väestö.
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 30 934 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 94,8%, mustiin (2,7%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,4%) ja aasialaisiin (0,5%).
Kotitalouden mediaanitulo on 36 918 ja köyhyysrajan alapuolella oli 20,2% väestöstä vuosina 2007–2011.
Simone Melchior

Simone Melchior Cousteau (19. tammikuuta 1919 Oran, Ranskan Algeria – 1. joulukuuta 1990 Monaco) oli ranskalaisen merentutkija Jacques-Yves Cousteaun vaimo. Hän oli merkittävä taustavaikuttaja Cousteaun tutkimusmatkoilla 40 vuoden ajan.
Melchior syntyi laivastoperheeseen Oranissa, nykyisessä Algeriassa. Hänen isänsä oli töissä merivoimissa ja molemmat hänen isoisänsä olivat eläkkeellä olevia amiraaleja. Simonella oli kaksi veljeä.. Simone Melchior tapasi tulevan miehensä Jacques-Yves Cousteaun ensimmäisen kerran juhlissa, kun Melchior oli vasta 17-vuotias. He menivät naimisiin 12. heinäkuuta 1937 ja muuttivat laivaston upseerien yhteisöön Sanary-sur-Meriin.
Melchior oli vaikuttamassa Cousteaun uuden paineilmalaitteen kehittämiseen. Melchiorin isä oli johtotehtävissä Air Liquide -yrityksessä, jossa työskenteli myös insinööri Émile Gagnan. Cousteau sai appensa avulla käynnistettyä yhteistyö Gagnanin kanssa. Tämän seurauksena syntyi Aqua-lung. Simone Melchior oli myös mukana laitteen ensimmäisissä testeissä.
Melchior auttoi Cousteauta rahoittamaan hankkeitaan. Hänen avustuksellaan "Calypso"-alus saatiin hankittua. Melchior oli miehensä mukana 40 vuoden ajan tutkimusmatkoilla ollen miehistön äitinä, parantajana, hoitajana ja psykologina. Hän oli Cousteaun rinnalla tämän useimmissa merkittävissä vedenalaisen maailman saavutuksissaan. Melchior toimi useasti Calypson kapteenina, kun Cousteau oli itse markkinoimassa elokuviaan. Melchior oli hiljaisena taustahahmona ja kasvatti samalla pariskunnan kahta poikaa Jean-Michelia ja Philippea.
Tuprova

Tuprova () on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Nevan oikealla rannalla 25 kilometriä Pietarista itään. Kunnassa on 5 500 asukasta (vuonna 2010).
Maantiede.
Tuprovan kunnan pinta-ala on 894 hehtaaria. Se rajoittuu idässä Kirovskin kaupunkiin ja muualla Rosmittalan maalaiskuntaan. Tuprovan kaupunkitaajaman lisäksi kuntaan kuuluu Hiekan (ven. Пески, "Peski") taajama. Alueen läpi virtaa Nevaan laskeva Dubrovkajoki.
Historia.
Tarinan mukaan paikkakunta on saanut nimensä Nevan rannalla kasvaneista tammista. Vuonna 1499/1500 laaditussa Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa mainitaan kaksi "Dubrovan" kylää Nevan molemmin puolin. 1800-luvun lopussa kyliä oli kolme: nykyisen taajaman lähellä sijainnut "Vyborgskaja Dubrovka" sekä "Dubrovka" ja "Moskovskaja Dubrovka" Nevan vasemmalla rannalla.
Venäläis-ruotsalais-suomalainen yhtiö rakensi vuosina 1911–1912 joen oikealle rannalle sahalaitoksen. Vuonna 1916 alettiin rakentaa paperitehdasta, joka otettiin käyttöön vuonna 1923. Työntekijöistä suuri osa oli värvätty Suomesta. Tehtaan asutus ja vuonna 1929 valmistunut rautatieasema saivat nimen "Nevskaja Dubrovka".
Toisen maailmansodan aikana seudulla käytiin ankaria taisteluja Nevan vasemmalla rannalla sijainneen "Nevski pjatatšok" -sillanpääaseman omistuksesta. Taistelussa menehtyi noin 50 000 neuvostosotilasta ja 40 000 saksalaista. Kaikki Dubrovkan kylät, tehdas ja sen asuintaajama tuhoutuivat täydellisesti.
Vuonna 1952 Tuprovaan rakennettiin talonrakennuskombinaatti, jonka yhteyteen syntyi uusi asutuskeskus. Tehdas tuotti puisia valmistaloja sekä kuitu- ja lastulevyä.
Liikenne, talous ja palvelut.
Tuprovaan johtaa Pietarista Pähkinälinnan vastarannan kautta kulkeva sähköistetty rautatie, jonka pääteasema on nimeltään Nevskaja Dubrovka. Radalla on henkilö- ja tavaraliikennettä. Autoliikenne kulkee Pietarin ja Murmanskin väliseltä M18-valtatieltä Mähnälän (Mjaglovo) jälkeen haarautuvaa tietä pitkin. Taajamasta on linja-autoyhteydet Pietariin ja Seuloskoihin. Matkaa Pietariin on rautateitse 63 ja maanteitse 35 kilometriä.
Teollisuus muodostaa 63 % kunnan elinkeinorakenteesta. Tärkein yritys on lastulevyä tuottava Nevski Laminat. Muita tuotantolaitoksia ovat huonekalutehdas Dubrava, lastulevyä tuottava Naš dom sekä leipää ja konditoriatuotteita valmistava Vavi-Neva.
Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, poliklinikka, sairaala, posti, pankki, yleinen sauna ja pesula, kymmenkunta kauppaa, tori ja kaksi kahvilaa. Kulttuurilaitoksia ovat musiikkikoulu, kirjasto ja sotamuseo. Vuonna 1991 palanut kulttuuritalo purettiin vuonna 2005 ja sen paikalle rakennettiin vuonna 2010 avattu ortodoksinen kirkko. 
Kaupunkikuva ja nähtävyydet.
Tuprovan pohjoisosassa on rautatien kahtia jakama asuinalue. Rautatien itäpuolella on matalia kerrostaloja ja länsipuolella omakotitaloja. Eteläpuolella sijaitseva teollisuusalue erottaa Tuprovan taajaman Hiekan omakotitaloalueesta.
Nähtävyyksiin kuuluvat toisen maailmansodan muistomerkit. Matkailupalveluja kunnassa ei ole.
Mauri Honkajuuri

Iivari Mauri (Ivar Mauritz) Honkajuuri (vuoteen 1906 Tallroth, 13. elokuuta 1882 Nurmo − 18. helmikuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen varatuomari ja Kansallis-Osake-Pankin (KOP) pääjohtaja (1934–1948). Hän oli Suomalaisen puolueen kansanedustaja Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä 1909–1914.
Elämä ja ura.
Honkajuuren vanhemmat olivat kirkkoherra Albert Emil Tallroth ja Forsmanin sukuun kuulunut Alma Cecilia Forsman. Honkajuuri valmistui ylioppilaaksi Vaasan lyseosta vuonna 1900. Hän suoritti oikeustutkinnon 1903 sekä ylemmän hallintotutkinnon 1903 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1906.
Honkajuuri toimi Ilmajoen ja Seinäjoen piirin kruununnimismiehenä 1903–1910, minkä jälkeen hän siirtyi KOP:n palvelukseen. Honkajuuri oli pankin Vaasan konttorin esimies 1910–1912, pankin johtokunnan jäsen 1912–1948, pääjohtajan sijainen 1929–1934 ja lopulta pääjohtaja 1934–1948. Ensimmäisinä pääjohtajavuosinaan Honkajuuri keskittyi 1930-luvun lamasta toipumiseen ja vahvisti pankin kannattavuutta ja vakavaraisuutta. Hänen loppukauteensa vaikutti vahvasti toinen maailmansota ja sitä seurannut jälleenrakennusaika. Honkajuuri kuoli vuonna 1948 ja häntä seurasi pääjohtajan tehtävässä hänen vävynsä Matti Virkkunen. Honkajuuren poika Paavo Honkajuuri toimi fuusioituneen Rauma-Repolan johtajana.
Honkajuuri oli aktiivinen Suomen itsenäistymisen jälkeisissä Itä-Karjalan suuntautuneissa heimosodissa, joissa hän oli Suomen hallitusta edustava hallinnollinen toimija. Aluksi hän oli Suomen hallituksen edustajana miehitetyllä Uhtualla kesällä 1918. Joulukuusta 1918 Honkajuuri kuului Viron Avustamisen Päätoimikuntaan ja maaliskuusta 1919 heimoaktivistien Karjalan komiteaan järjestäen heimosotaretkiä. Hän oli edelleen Suomen hallituksen edustajana Aunuksen Karjalassa 1919 ja huolehti siellä Suomesta tulevan viljan jakelusta. Toukokuussa 1919 Honkajuuri oli Aunuksen väliaikaisen toimikunnan edustajana Suomen valtioneuvostossa.
Honkajuuri oli presidentin valitsijamies vuoden 1925 presidentinvaaleissa, kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon (1911–1912, 1917–1918 ja 1926–1928) ja kokoomuksen valtuuskuntaan (1918–1929) sekä toimi Keskuskauppakamarin, Suomen pankkiyhdistyksen ja Kansallisteatterin johtokunnan puheenjohtajana ja Pellonraivaus Oy:n hallintoneuvoston puheenjohtajana.
Vuodesta 1908 Honkajuuri oli naimisissa näyttelijä Helmi Amanda Tähtisen kanssa. Honkajuuri omisti vuodesta 1939 Kirstulan kartanon Hämeenlinnan maalaiskunnassa.
Rebecca Adlington

 
Rebecca Adlington (s. 17. helmikuuta 1989 Mansfield, Nottinghamshire) on entinen englantilainen vapaauimari, kaksinkertainen olympiavoittaja.
Adlington voitti junioreiden Euroopan mestaruuden 800 metrin vapaauinnissa vuonna 2004. Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa hän sai oltuaan Budapestin EM-kilpailuissa 2006 samalla matkalla toinen ajalla 8.27,88. Lyhyen radan MM-kisoissa Manchesterissa 2008 hän voitti 800 metrin mestaruuden ajalla 8.08,25 ja kuului hopeaa saavuttaneeseen Yhdistyneen kuningaskunnan joukkueeseen 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä.
Adlington voitti Pekingin olympialaisissa 2008 kultaa sekä 400 että 800 metrin vapaauinnissa. 400 metrillä hänen aikansa oli 4.03,22. 800 metrillä hän teki maailmanennätyksen 8.14,10 rikkoen Janet Evansin lähes 19 vuotta aiemmin uiman entisen ME:n 2,12 sekunnilla. Rooman MM-kilpailuissa 2009 hän saavutti pronssia sekä 400 metrin vapaauinnissa ajalla 4.00,79 että 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä, jossa hän ui ankkuriosuuden brittien joukkueessa.
Adlington voitti Budapestin pitkän radan EM-kilpailuissa 2010 Euroopan-mestaruuden 400 metrin vapaauinnissa ajalla 4.04,55 ja saavutti jälleen pronssia 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Myöhemmin samana vuonna hän saavutti Delhin Kansainyhteisön kisoissa kultaa 400 ja 800 metrin vapaauinnissa sekä pronssia 200 metrin vapaauinnissa ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Shanghain MM-kilpailuissa 2011 hän voitti mestaruuden 800 metrin vapaauinnissa ajalla 8.17,51 ja oli toinen 400 metrin vapaauinnissa.
Adlington sai Lontoon olympialaisissa 2012 pronssia 400 ja 800 metrin vapaauinnissa. Adlington ilmoitti lopettavansa uintiuransa 5. helmikuuta 2013 järjestetyssä tiedotustilaisuudessa.
Académie des Beaux-Arts

 
Académie des Beaux-Arts () on taiteen johtava instituutio Ranskassa. 
Se perustettiin vuonna 1648 maalaus- ja kuvanveistoakatemian Académie royale de peinture et de sculpture (Kuninkaallinen maalaustaiteen ja kuvanveiston akatemia) nimellä. Siellä määrättiin 1660-luvulta alkaen taiteen virallinen standardi ja hyvän maun periaatteet. Näin syntyi niin sanottu akateeminen taide. Akatemia määräsi esimerkiksi, mikä kuvataiteen genre oli kulloinkin tärkein. Teoreettisen pohdinnan ohella akatemian piiriin keskittyi taiteen opetus- ja näyttelytoiminta jopa niin kiinteästi, että sen ulkopuolella toimiminen oli taiteilijoille vaikeaa. 
Ranskan vallankumouksen jälkeen akatemia lakkautettiin ja perustettiin uudelleen vuonna 1816 nykyisellä nimellään yhdistäen:
Se on yksi Institut de Francen viidestä akatemiasta.
Académie des Beaux-Arts myöntää useita palkintoja, joista seuraavat on nimetty henkilön mukaan:
James Dugan

James Dugan (7. toukokuuta 1912 Altoona, Pennsylvania, Yhdysvallat – 3. kesäkuuta 1967 Panama City, Florida, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen historioitsija, toimittaja ja kirjailija, joka tunnetaan parhaiten yhteistyöstään Jacques-Yves Cousteaun kanssa.
Dugan syntyi kolmilapsisen perheen ensimmäisenä. Hän kävi high schoolin kotikaupungissaan Altoonassa. High schoolin jälkeen Dugan lähti opiskelemaan Pennsylvanian valtionyliopistoon, jossa hän toimitti kahta yliopistolehteä. Dugan valmistui vuonna 1937 ja toisen maailmansodan aikana hän palveli ilmavoimissa ja toimi sotakirjeenvaihtajana Euroopassa.
Dugan tapasi Cousteaun ensimmäisen kerran vuonna 1944 Ranskan vapauttamisen aikana. Tässä vaiheessa Dugan oli Yhdysvaltain armeijan "Yank, the Army Weekly" -lehden toimittajana. Dugan ja Cousteau tekivät monta vuotta yhteistyötä. Dugan oli toimittamassa Cousteaun ensimmäistä kirjaa "" ja tämän jälkeen auttoi Cousteauta muidenkin kirjojensa kirjoittamisessa. Cousteaun elokuviin "Hiljainen maailma" ja "Elävä meri" sekä hänen televisiosarjoihin Dugan oli kirjoittamassa kerrontaa.
Agassiz-jääjärvi

Agassiz-jääjärvi oli jääkauden päättymisen aikainen jään patoama järvi Pohjois-Amerikassa Hudsonin lahdesta lounaaseen lähinnä Kanadan Manitobassa ja Yhdysvaltojen Minnesotassa. Tämä muinainen, suureksi osaksi jo kuivunut järvi on nimetty varhaisen jääkausitutkija Louis Agassizin mukaan. Järven olemassaolon aikana sen rannoille muutti paleointiaanien asutusta. Jääjärvi tyhjeni erittäin nopeasti Hudsonin lahden yllä olleen jäätikön katkettua kahteen osaan, noin 8 200 vuotta sitten. Tällöin kylmää vettä virtasi Atlantille, mikä häiritsi merivirtoja ja aiheutti maailmanlaajuisia säänvaihteluita, ilmaston kylmenemistä ja kuivumista.
Suurin laajuus.
Järvi ulottui laajimmillaan ehkä 841 000 neliökilometrin alalle ja järven syvyys oli korkeimmillaan yli 500 metriä. Agassiz-järvi oli Kanadassa ja Pohjois-Yhdysvalloissa. Laajimmillaan se peitti suuria osia Manitobasta, Länsi-Ontariosta, Saskatchewanista, Pohjois-Dakotasta ja Pohjois-Minnesotasta. Ontariossa oli joitain suuria saaria järven ollessa laajimmillaan.
Historia.
Jääjärvi syntyi viimeistään noin 13 000 kalenterivuotta sitten eli noin 11 700 radiohiilivuotta sitten Manitoban provinssin eteläosan seuduille.
Järvi tyhjeni noin 11 000 vuotta sitten. Noin 9 900 vuotta sitten jääjärveen ilmestyi taas vettä, kun jäätikkö oli taas edennyt Kanadassa.
Järven ollessa suurimmillaan 8 400 kalenterivuotta eli 7 700 radiohiilivuotta sitten jääjärvestä tyhjeni yli 163 000 km3 vettä Atlanttiin. Mikä on 30 prosenttia enemmän kuin kaikki nykymaailman järvet yhteensä. Tämä aiheutti 400 vuotta kestäneen lämpötilojen laskun maapallolla. Seuraavan 1 000 vuoden sisään Winnipegjärvi, Winnipegosisjärvi, Manitobajärvi, Lake of the Woods, Cedarjärvi, Lac la Ronge, Red Lake ja muita järviä jäi jäljelle.
Väinö Hämeen-Anttila

Väinö Hämeen-Anttila (sukunimi vuoteen 1906 Andelin; 24. heinäkuuta 1878 Lahti – 27. tammikuuta 1942 Hämeenlinna) oli suomalainen toimittaja, kääntäjä ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä "V.A.", "V.H.", "V.H.A" ja "Mikko Vilkastus".
Hämeen-Anttilan vanhemmat olivat kelloseppä Johan Erland Andelin ja Karolina Johander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1894 ja valmistui 1907 filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi. Hän lähti ylioppilaaksi päästyään merille 1895 ja karkasi laivasta Yhdysvaltain länsirannikolla Oregonin osavaltiossa. Hämeen-Anttila työskenteli sitten muun muassa verkonkutojana ja kalastajana Columbia-joella ja ratatyöläisenä. Vuonna 1897 hänestä tuli Minnesotan osavaltiossa ilmestyneen suomenkielisen "Uusi Kotimaa" -lehden toimittaja ja hän perusti myös oman kirjapainon, jossa hän latoi, julkaisi ja painoi "Kansan Toveri" -nimistä novellilehteä. Suomeen Hämeen-Anttila palasi vuonna 1898. Hämeen-Anttila oli "Hämeen Sanomien" päätoimittajana kahteen otteeseen 1898–1902 sekä 1911–1914. Hän oli myös "Mikkelin Sanomain" päätoimittaja ja kirjapainon omistaja 1902–1906. Hämeen-Anttila perusti vuonna 1907 Kustannus Oy Kansan ja oli sen toimitusjohtajana vuoteen 1910 saakka. Viimeksi Hämeen-Anttila oli kustannusliike Arvi A. Kariston palveluksessa ensin kirjallisuuden neuvonantajana 1911–1915 ja sitten johtajana 1915–1942. Hämeen-Anttila perusti vuonna 1917 "Partiolainen"-lehden ja työskenteli sen päätoimittajana. Hämeen-Anttila käänsi suomeksi yli sata teosta pääasiassa englannin kielestä. 
Islamin tutkija Jaakko Hämeen-Anttila oli Väinö Hämeen-Anttilan pojanpoika.
Ojibway-jääjärvi

Ojibway-jääjärvi (engl. "Glacial Lake Ojibway") oli mannerjäätikön patoama järvi Kanadassa viime jääkauden vetäytymisvaiheessa, nykyisten Suurten järvien pohjoispuolella Ontariossa. Se oli viimeinen suurista jääjärvistä. Se oli yhteydessä Agassiz-jääjärveen. Se tyhjeni 8 200 vuotta sitten pohjoiseen Hudsoninlahteen, jolloin Hudsoninlahden yllä ollut jääkenttä jakautui luoteiseen Keewatinin ja koilliseen Quebec-Labradorin jäätikköön. 
Ojibway-jääjärven tyhjeneminen ja Hudsoninlahden vapautuminen osin jäästä synnytti Pohjois-Kanadaan varhaisen Tyrrellinmeren. Maankuori oli silloin painunut joissain kohdin jopa 280–270 m nykyistä alemmas, ja rantaviiva oli Tyrrellinmerellä 100–250 km nykyisen Hudsoninlahden rantaviivasta sisämaahan. Tyrrellinmeri oli laajimmillaan noin 7 000 vuotta sitten ja kutistui sen jälkeen, kun maa kohosi jopa 70-120 cm sadassa vuodessa.
Hyvinkään Ilmailukerho

Hyvinkään ilmailukerho on vuonna 1948 perustettu ilmailukerho. 
Kerho toimii Hyvinkään lentokentällä. Seurassa on noin 200 jäsentä, joista lentää noin kolmannes. Kerhossa voi harrastaa purjelentoa ja moottoripurjelentoa. Kenttä sijaitsee Helsingin lähestymisalueella, purjelentoalueella D119.
Seuran kalustoon kuuluvat vuonna 2022
Jyrki Nissinen &amp; Laskettuaika

Jyrki Nissinen &amp; Laskettuaika on samannimisen yhtyeen EP vuodelta 2007.
Monacon merimuseo

Monacon merimuseo () on meritieteeseen keskittyvä museo Monaco-Villessa Monacossa. Museon perusti Monacon prinssi Albert I vuonna 1910. Se rakennettiin meren rannalle, ja museorakennus kohoaa suoraan merestä 85 metrin korkeuteen. Rakennusta tehtiin 11 vuotta, ja siihen käytettiin 100 000 tonnia kiviä La Turbiesta.
Albert I oli merkittävä merenkävijä ja -tutkija. Osa museosta on omistettu hänen tutkimuksilleen. Museossa on Albertin keräämiä eläinnäytteitä, mm. 20-metrinen valaan luuranko, ja malleja hänen tutkimusaluksistaan. Rakennuksen kellarikerroksessa sijaitsee akvaario, jossa on yli 4000 kalalajia ja selkärangattomia 200 heimosta. Akvaarion keskusosan muodostaa vuonna 2001 valmistunut haiallas.
Ensimmäisessä kerroksessa on monia vaihtuvia näyttelyitä, ja ylimmän kerroksen terassilta on näkymä Monacoon ja Rivieralle. Rakennuksessa on myös museomyymälä.
Jacques-Yves Cousteau oli museon johtaja vuodesta 1957 lähtien usean vuosikymmenen ajan.
Sotakollegio

Sotakollegio oli 1634–1865 toiminut Ruotsin maavoimia johtanut keskusvirasto. Sen tehtävistä annettiin ensimmäiset säädökset vuoden 1634 hallitusmuodossa, jossa sitä kutsuttiin sotaneuvostoksi. Sotakollegio-nimitys vakiintui kuitenkin pian käyttöön.
Sotakollegion tehtävänä oli huolehtia värväyksestä, katselmuksista, sotilasrakennuksista ja linnoituksista. Se valvoi myös ylimpänä virastona sotaväkeä ja sen varustuksia sekä toimi ylisotaoikeutena. Valtakunnan marski toimi sotakollegion presidenttinä ja kollegion jäseninä oli kaksi valtaneuvoston sotilasjäsentä sekä neljä muuta upseeria.
Vuonna 1782 tehdyssä organisaatiouudistuksessa sotakollegio jaettiin viiteen departementtiin. Myöhemmin kollegion komentoasiat annettiin kenraaliadjutantille ja muiden kuin taloudellisten asioiden tuomiovalta siirrettiin sotaoikeudelle. Sotakollegion organisaatiota ja työtapoja järjesteltiin useilla 1800-luvulla annetuilla johtosäännöillä. Virasto lakkautettiin 1865 ja sen tehtävät siirrettiin uudelle keskusvirastolle, armeijahallitukselle.
King for a Day

King for a Day on suomalaisen Francine-yhtyeen kahdeksas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2005.
Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat singleinäkin julkaistut "King for a Day" sekä "You Get Me Wrong".
British Touring Car Championship

British Touring Car Championship eli BTCC on brittiläinen vakioautosarja. Se perustettiin vuonna 1958 nimellä British Saloon Car Championship, ja nykyisen nimensä se sai vuonna 1987. Vaikka sarjan ensimmäinen kausi ajettiin vuonna 1958, sen ensimmäinen kilpailu ajettiin tapaninpäivänä 1957. Sarjan hallitseva mestari (2016) on englantilainen Gordon Shedden.
Vuodesta 2004 alkaen autoille on käytetty Super 2000 -sääntöjä, mutta tästä on tullut toissijainen NGTC-luokituksen alla. Next Generation Touring Car (NGTC) -autossa jousitus, turvakaaret ja jarrut ovat identtisiä. Moottorin on perustuttava tuotantomalliin.
Pistejärjestelmä.
Pisteitä jaetaan nykyään kilpailun päätteeksi kymmenelle ensimmäiselle seuraavasti: 15, 12, 10, 8, 6, 5, 4, 3, 2, 1. Lisäksi kilpailun nopeimman kierroksen ajaneelle annetaan yksi piste. Jokaiselle, joka on johtanut kilpailua vähintään yhden kierroksen ajan, saa yhden ylimääräisen pisteen (enimmillään yksi piste kuljettaja kohti per kilpailu). Näiden lisäksi aika-ajoissa paalupaikalle yltänyt kuljettaja saa yhden pisteen.
SP-350

SP-350 (myös "Diving Saucer", "Sukeltava lautanen") on Jacques-Yves Cousteaun ja Jean Mollardin kehittämä kaksipaikkainen pienoissukellusvene, joka oli suunniteltu 350 m syvyisiä sukelluksia varten. Alus valmistui 1959 ja oli halkaisijaltaan 2,85 metriä.
Lakmustesti

Lakmustesti voi tarkoittaa seuraavia:
Johannes Malalas

Johannes Malalas (; 491–578) oli bysanttilainen kronikoitsija. Hän kirjoitti 18 kirjaa käsittäneen maailmanhistorian, joka käsitteli tapahtumia aina maailman luonnista vuoteen 565 asti. Malalas on arvokas lähde erityisesti Syyrian ja Antiokian tapahtumista.
Päivi Tapola

Päivi Tuulikki Tapola (s. 8. lokakuuta 1953 Helsinki) on suomalainen kirjailija. Hän asuu Helsingin Oulunkylässä.
Tapola on toiminut myös lehtikirjoittajana ja kirjoittanut yli 200 esseetä, novellia, kolumnia, lehtiartikkelia ja haastattelua eri julkaisuihin. Tapola on toiminut "Uusi Nainen" -lehden vakituisena avustajana vuosina 1985–2000. 
Yhteistyössä filosofi Sara Heinämaan kanssa syntyneissä teoksissa sekä omissa esseekokoelmissaan Tapola on keskittynyt naiskirjallisuuden perinteen esiin tuomiseen. Naiskirjallisuuden lisäksi Tapola on käsitellyt henkilöhistorian ohella Suomen poliittista ja valtiollista historiaa sekä sotahistoriaa kirjoittamassaan isoisänsä Kustaa Tapolan elämäkerrassa "Ajan paino – Jalkaväenkenraali K. A. Tapolan elämä" sekä teoksissaan "Kenraalien kirjeet", "Marsalkan kotiinpaluu," "Mannerheimin haastaja. Kenraali Harald Öhquist" ja "Sodista, suvusta, sotilaista".
Parsman II Urhea

Parsman II Urhea () eli Pharasmanes II oli Iberian eli Kartlin (nykyisen Georgian itäosan) kuningas. Hän hallitsi samaan aikaan kuin Rooman keisari Hadrianus (vallassa 117–138). Professori Cyril Toumanoff on ehdottanut vuosia 116–132 hänen hallintonsa ajankohdaksi. Hänestä kerrotaan useissa antiikin teoksissa ja hänet voidaan liittää keskiaikaisen georgialaisen perinteen nimeen Parsman Kueli, "urhea" tai "hyvä". 
Keskiaikaisten georgialaisten vuosikirjojen mukaan Parsman Kueli hallitsi yhdessä Parsman Avazin kanssa diarkkina (yhdessä lähteessä on ylimääräinen pari Rok ja Mirdat), mutta useat nykytutkijat pitävät Iberian diarkiaa epätodennäköisenä, sillä aikalaiskertomukset eivät sitä tunne. Parsmanin sanotaan olleen edeltäjänsä Amazasp I:n poika. Hänen sanotaan menneen naimisiin Armenian kuninkaan tyttären Ghadanan kanssa (kuninkaan on täytynyt olla Vologases I). Keskiaikaisen teoksen "Kuninkaiden elämä" mukaan yhteishallitsijoiden perinteinen ystävyys rikkoutui Mirdatin iranilaisen vaimon yllytysten vuoksi. Toumanoff pitää kertomusta heijasteena Iberian kuningas Parsman I:n ja hänen veljensä Armenian kuningas Mithridateen välisestä vihollisuudesta, josta on historiallisia todisteita. Kronikka jatkuu kertomuksella armenialais–roomalaisesta liittoumasta ja sen hyökkäyksestä Persian tukemaan Iberiaan, jossa Parsman sai surmansa.
Ajan klassiset kirjailijat, joilla oli vahvempi historiallinen tausta, keskittyvät Parsmanin vaivautuneisiin Rooman-suhteisiin. Hän kieltäytyi vuonna 129 kunnianosoituksista idässä kiertelevää keisari Hadrianusta kohtaan ja sai alaanit hyökkäämään viereisiin Rooman provinsseihin päästämällä heidät kulkemaan valtakuntansa läpi, vaikka keisari oli lähettänyt hänelle hienompia lahjoja – mukaan lukien elefantin – kuin kenellekään muulle idän kuninkaalle. Närkästyksissään Hadrianus puki 300 rikollista kullalla kirjailtuihin kaapuihin, jotka kuuluivat Parsmanin antamaan vastalahjaan, ja lähetti heidät hänen luokseen. Antiikin lähteiden mukaan Parsman teki lopulta arvokkaan vierailun Hadrianuksen seuraajan Antoninus Piuksen luokse. Tämä Pharasmanes saattoi kuitenkin olla Pharasmanes III, Pharasmanes II:n mahdollinen pojanpoika.
Jenni Lättilä

Jenni Lättilä (s. 1977 Kuhmoinen) on suomalainen sopraano. Hän suoritti laulun A-tutkinnon Sibelius-Akatemian oopperaluokalla helmikuussa 2008, valmistuttuaan tätä ennen kanttoriksi Sibelius-Akatemian kirkkomusiikin osastolta.
Lättilä sai vuonna 2006 erikoispalkinnon Lappeenrannan valtakunnallisissa laulukilpailuissa ja vuonna 2008 naistensarjan kolmannen palkinnon. Kesäkuussa 2008 hänelle myönnettiin Wilhelm Stenhammarin kansainvälisessä laulukilpailussa Ruotsissa palkinto parhaasta uuden musiikin esityksestä. Marraskuussa 2010 hän voitti kolmannen palkinnon Lauritz Melchiorin mukaan nimetyssä Wagner-ääniin keskittyvässä kansainvälisessä laulukilpailussa Tanskassa ja maaliskuussa 2013 kolmannen palkinnon New Yorkin kansainvälisten Gerda Lissner -laulukilpailujen Wagner-sarjassa.
Jenni Lättilän esittämiin rooleihin kuuluvat Lady Billows Benjamin Brittenin oopperassa "Albert Herring", Lady Macbeth Giuseppe Verdin oopperassa "Macbeth", Amelia Giuseppe Verdin oopperassa "Naamiohuvit", Gerhilde Richard Wagnerin oopperassa "Valkyria", Gutrune ja Kolmas Norna Richard Wagnerin oopperassa "Jumalten tuho," nimetön Nainen Arnold Schönbergin monologioopperassa "Erwartung" sekä Donna Anna Wolfgang Amadeus Mozartin oopperassa "Don Giovanni".
Ilja Iljin

Ilja Aleksandrovitš Iljin (; s. 24. toukokuuta 1988 Qızılorda) on kazakstanilainen painonnostaja.
Iljin voitti 94 kilogramman painoluokassa olympiakultaa 2008 Pekingin olympialaisissa yhteistuloksella 406 kilogrammaa (180+226). 
Dohan MM-kisoissa vuonna 2005 Iljin voitti 85 kilogramman painoluokassa kultaa yhteistuloksella 386 ja työntötuloksella 216. Yhteis- ja työntötulos ovat yhä voimassa olevia juniorien maailmanennätyksiä. 2006 Santo Domingon MM-kisoissa hän saavutti 94 kilogramman painoluokassa yhteistuloksella 392 kultaa, työntötuloksella 217 hopeaa ja tempaustuloksella 175 pronssia. Lisäksi hänellä on mitaleita alempien ikäluokkien kansainvälisistä arvokilpailuista.
Ilja Iljinin tulokset Pekingin 2008 ja Lontoon 2012 olympialaisista hylättiin dopingrikkomuksen takia .
Iljin on 175 senttimetriä pitkä ja painaa 105 kilogrammaa.
Skanlaatio

Skanlaatio () tarkoittaa sarjakuvan muuntamista paperilta sähköiseen muotoon. Termiin törmää useimmiten japanilaisen sarjakuvan mangan yhteydessä, mutta käytännössä sillä voidaan tarkoittaa mitä tahansa (ulkomaista) julkaisua. Termi skanlaatio voidaan purkaa osiin ""skan"naus" (jäljennös) ja "trans"laatio"" (käännös). 
Skanlaatioita levitetään verkon välityksellä yleensä ilmaiseksi suorina latauslähteinä tai IRC:n, Bittorrentin tai muiden vertaisverkko- tai tiedostonsiirto-ohjelmien välityksellä. Lisäksi on olemassa tiettyjä verkkosivuja kuten Onemanga, jotka ovat erikoistuneet skanlaatioiden levittämiseen. 
Skanlaation vaiheita ovat muun muassa skannaaminen, käännöstyö, editoiminen ja julkaisu sähköisessä muodossa. Koska skanlaatioiden julkaisijat eivät pyydä lupaa toimilleen, kyseessä on tekijänoikeusrikkomus.
Lakmustesti (politiikka)

Lakmustesti on poliittisen ja yhteiskunnallisen keskustelun piirissä käytetty käsite. Sillä tarkoitetaan asiaa, jolla voidaan osoittaa henkilön tai muun näkemysten pitävyys tai suunta. Termi on alun perin lähtöisin kemian piiristä, jossa lakmustestillä mitataan happamuutta. Poliittiseksi käsitteeksi () se on tullut Yhdysvalloista, jossa se on alun perin tarkoittanut kysymystä, jolla testataan korkeaa virkaa hakevaa henkilöä, ja vastauksen perusteella ratkeaa, jatketaanko nimitysprosessia.
Marty Isenberg

Martin Elliot Isenberg on Humanitas Prize -ehdokkuuden saanut yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, joka tuli tunnetuksi Beast Machinesin myötä. Sittemmin hän on ollut mukana muun muassa Marveliin perustuvissa animaatiosarjoissa, kuten X-Men, Hämähäkkimies, sekä muutamissa DC Comicsin animaatioissa Batman, Legion of Super Heroes ja Teräsmies. Lisäksi hän on yhdessä Michael Ryanin kanssa käsikirjoittanut suurimman osan vuoden 2003 Turtles-animaatiosarjan jaksoista. Nykyisin Isenberg on työskennellyt enimmäkseen in parissa.
John Wickström

John Wickström (13. joulukuuta 1870 Koivulahti – 7. kesäkuuta 1959 Vaasa) oli suomalainen teollisuusmies, joka perusti Vaasaan vene- ja paikallismoottoreita valmistaneen Wickström-veljesten Moottoritehdas Oy:n.
Wickströmin vanhemmat olivat kupariseppämestari Johan Michelsson Wickström (1847–1916) ja Brita-Lisa West. Hän muutti 19-vuotiaana Yhdysvaltoihin ja opiskeli siellä Chicagon "North Park Collegessa". Wickström omisti Chicagossa kolme konepaja-alan yritystä, "Economy Engine Companyn", "Chicago Motor Cycle Coach Companyn" ja "The Chicago Calorie Engine Companyn" vuosina 1898–1906. Hän rakensi vuonna 1898 ensimmäisen Chicagossa valmistetun automobiilin nimeltään "Caloric I". Autosta tehtiin parannettu versio "Caloric II" vuonna 1901. Wickström valmisti Chicagossa kerrostaloissa käytettyjä vesipumppuja, kuumailmakoneita, venemoottoreita ja myös kymmenen automobiilia. Hänelle myönnettiin Yhdysvalloissa yhdeksän patenttia vuosien 1897–1907 välillä.
John Wickstöm palasi Suomeen vuonna 1906 ja perusti yhdessä veljensä Jakob Wickströmin kanssa Vaasan Vaskiluotoon "Wickström-veljesten moottoritehdas Oy:n", jonka toimitusjohtajana hän oli vuosina 1906–1959. Wickström sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1936.
Wickströmin konepaja valmisti nelitahtisia vene- ja paikallismoottoreita, joiden polttoaineena oli bensiini tai petrooli. Moottorien tehot vaihtelivat 4–100 hevosvoiman välillä. Wickström valmisti myös dieselmoottoreita vuodesta 1936 alkaen. Wickströmin konepaja valmisti vuosina 1906–1980 kaikkiaan noin 30 000 moottoria. Moottoreita vietiin Ruotsiin, Norjaan, Islantiin, Kanadaan, Jugoslaviaan, Japaniin, Portugaliin, Brasiliaan, Turkkiin sekä sotakorvauksina myös Neuvostoliittoon.
Pianosonaatti nro 10 (Beethoven)

Pianosonaatti nro 10 op. 14 nro 2 on Ludwig van Beethovenin varhaiskauden teoksiin kuuluva pianosonaatti, joka on sävelletty vuosina 1798–1799.
Teos kestää noin 15 minuuttia, ja se on omistettu hänen edellisen pianosonaattinsa tapaan paroni Josefa von Braunille. Teos julkaistiin 9. joulukuuta 1799, päivää ennen hänen edellistä pianosonaattiaan.
Osat.
Teoksessa on kolme osaa:
Viktor Ruban

 
Viktor Ruban (, s. 24. toukokuuta 1981 Harkova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen jousiampuja ja olympiavoittaja. 
Ruban voitti olympiakultaa Pekingin olympialaisissa 2008 miesten yksilökilpailussa. Loppukilpailussa hän kukisti Etelä-Korean Kyung-Mo Parkin 113–112. Ensimmäisen olympiamitalinsa Ruban voitti Ateenassa 2004, jolloin Ukrainan joukkue otti pronssia. Tuolloin hän oli yksilökilpailun kolmastoista. Pekingissä Ukrainan joukkue hävisi pronssimitaliottelussa Kiinalle.
MM-tasolla Ruban on parhaimmillaan ollut yksilökilpailun kahdeksas Madridissa 2005. Samoissa kisoissa Ukrainan joukkue oli neljäs. Ruban voitti maailmancupin osakilpailun Boéssa, Ranskassa vuonna 2008.
Pianosonaatti nro 13 (Beethoven)

Ludwig van Beethoven sävelsi kolmannentoista pianosonaattinsa, lisänimeltään Quasi una fantasia op. 27 no. 1 vuosina 1800–1801, ensimmäisen sinfoniansa säveltämisen aikoihin.
Tämä noin 15 minuutin pituinen teos on omistettu ruhtinatar Josephine von Liechtensteinille ja julkaistu vuonna 1802. Beethoven asui tuolloin pienessä kylässä, Heiligenstadtissa etenevän kuuroutensa aiheuttaman kriisin vuoksi.
Osat.
Teoksessa on neljä osaa:
Erkki Ruoslahti

Erkki Ilmari Ruoslahti (s. 16. helmikuuta 1940 Helsinki) on suomalais-yhdysvaltalainen lääketieteen tutkija. Vuonna 2009 hänet valittiin tieteen akateemikoksi – poikkeuksellisesti ulkomaiseksi, joiden lukumäärää ei ole rajoitettu. Perusteena oli se, että hän on tehnyt uransa erityisesti Yhdysvalloissa ja hänellä on Yhdysvaltain kansalaisuus.
Ruoslahti muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1976 yhdessä tutkijapuolisonsa Eva Engvallin kanssa. Ruoslahti on erikoistunut syöpätutkimukseen. Hän työskentelee tutkimusjohtajana Burnham-instituutissa La Jollassa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Ruoslahti on vaikuttanut aiemmin myös Helsingin yliopistossa. Hänet on palkittu työstään muun muassa Japani-palkinnolla (2005) ja Albert Lasker -palkinnolla lääketieteellisestä perustutkimustyöstä (2022).
Erkki Ruoslahden vanhemmat olivat diplomi-insinööri Ilmari Ruoslahti ja Aino Maria Vinblad.
Marjalanniemi

Marjalanniemi tai "Marjolanniemi" (v:sta 1948 ) on kylä Norsjoen maalaiskunnan eteläosassa Käkisalmen piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Suomelle kuuluessaan Marjalanniemi oli osa Käkisalmen maalaiskuntaa. 
Marjalanniemi sijaitsee Vuoksen pohjoisessa laskuhaarassa olevan Käkisalmenselän kaakkoisrannalla noin kymmenen kilometriä Käkisalmen kaupungista etelään. Marjalanniemen naapurikyliä olivat pohjoisessa Käkisalmenselän toisella puolella Hirvisaari, koillisessa Sakkali, idässä Pyhäjärven kunnan puolella Valkeamäen kylä, etelässä Räisälän puolella Myllypelto ja lännessä Lumilahden toisella puolella Räisälään kuulunut Särkisalo. Sakkalin rajan tuntumassa virtaa Kokkaroja. Nimestään huolimatta suurin osa Marjalanniemeä ei sijainnut niemellä, vaan aivan kylän pohjoisimmassa osassa oli pieni Vuokseen työntyvä niemi. Niemen itäpuolella oli Kalmistosaari.
Väestö ja elinkeinot.
Vuonna 1920 Marjalanniemessä oli 180 asukasta. Vuonna 1939 asukkaita oli puolestaan 185. Marjalanniemen asutus oli keskittynyt kylän länsiosaan Norsjoelta Myllypeltoon kulkevan maantien länsipuolelle. Kyläaukean jakaa kahtia kylän halki kulkeva Marjalanniemenharju. Jonkin verran asutusta oli myös kylän metsäisessä itäosassa Kiviharjun itäpuolella. Myös nykyisin kylän asutus on keskittynyt samoille alueille. 
Ennen talvisotaa Marjalanniemi oli pääasiassa maatalousvaltainen kylä. Näpinlahden, Sakkalin ja Marjalanniemen kylien yhteinen kansakoulu sijaitsi Sakkalin kylässä ja se oli aloittanut toimintansa vuonna 1910. Marjalanniemessä aloitti koulun alaosasto vuonna 1929. Hiitola–Rautu-rata kulkee kylän halki. Vuonna 1939 rataosalle avattiin Marjalanniemen seisake. Tätä ennen marjalanniemeläiset olivat käyttäneet Näpinlahden seisaketta tai Myllypellon asemaa.
Historia.
Talvisodan alussa kylästä evakuoitiin alaikäiset lapset äiteineen. Muu väestö evakuoitiin rauhan tultua, kun selvisi että Käkisalmen maalaiskunta kuului luovutettaviin alueisiin. Jatkosodan aikana asukkaita palasi koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä vuonna 1944.
Minni

Minni on suomalainen naisen etunimi. Nimi on todennäköisesti muunnos Jeminasta tai Vilhelmiinasta. Useimmiten se koetaan esimerkiksi Minnan lempinimenä, mutta sitä on tavattu myös oikeana etunimenä.
Minni nimenä.
Suomessa on ollut muutamia yksittäisiä Minni-nimisiä henkilöitä jo 1800-luvun lopulta lähtien, jotkut heistä miehiäkin, mutta vähänkin yleisempään käyttöön se nimi tullut vasta 1900-luvun loppupuolella. Vuoden 1960 alusta vuoden 2019 loppuun mennessä nimi on annettu 803 henkilölle, jotka kaikki ovat naisia. Vuodesta 2020 lähtien Minnin nimipäivä on 26. toukokuuta.
Minni on myös suomalainen sukunimi, kuten hallitusneuvos, pääjohtaja Juhana Minnillä.
János Kornai

János Kornai (21. tammikuuta 1928 – 18. lokakuuta 2021) oli unkarilainen ekonomisti, joka tunnetaan erityisesti suunnitelmataloutta ja sen toteutusta sosialistissa valtioissa arvostelleista kirjoituksistaan.
Kornai oli alkujaan pitkään marxilainen ja myös Unkarin kommunistisen puolueen jäsen. Hän aloitti uransa lehtimiehenä Unkarin kommunistisen puolueen lehdessä "Szabad Nép", mutta hänet erotettiin tehtävästään huhtikuussa 1955 kommunistisen vakaumuksen puutteeseen vedoten. Tämän jälkeen Kornai toimi useissa tehtävissä tutkijana ja ekonomistina erinäisissä Unkarin valtion laitoksissa. Vuodesta 1967 vuoteen 1993 Kornai toimi tutkimusprofessorina Unkarin valtion tiedeakatemiassa.
Vuodesta 1986 Kornai toimi taloustieteen professorina Harvardin yliopistossa eläkkeelle jäämiseensä asti vuonna 2002.
Julkaisuja.
Kornain varhainen vuoden 1957 tutkielma "Over-centralisation in Economic Administration" kritisoi sosialistisen talouden liian suurta keskusjohtoisuutta, mitä Kornai olisi halunnut muuttaa. Se ja paljon myöhäisempi työ "The Socialist System: The Political Economy of Communism" (1992) keskittyivät, ainakin Amartya Senin tulkinnan mukaan, yrityksiin muuttaa sosialistisen talousjärjestelmän toimintaa käytännössä.
Kornain "Anti-Equilibrium" (1971) on varhainen uusklassisen taloustieteen kritiikki. Se kritisoi varsinkin yleistä tasapainoteoriaa.
Kornain tunnetuin teos on vuonna 1980 ilmestynyt "Economics of Shortage", jossa hän argumentoi, ettei Itä-Euroopan sosialistimaita vaivannut krooninen tavarapula johtunut yksittäisistä suunnitteluvirheistä, vaan oli suunnitelmatalouden systemaattinen ilmiö.
Vuoden 1990 "The Road to a Free Economy" jatkaa samoilla teemoilla, mutta käsittelee ihmisten vapautta enemmän henkilökohtaisten vapauksien näkökulmasta eikä vapaan talouden ilmentymänä niin kuin tunnetumpi Hayekin "The Road to Serfdom".
Vuonna 2007 ilmestyneessä omaelämäkerrassaan "By Force of Thought" Kornai kertoo, miten hän ryhtyi sodan jälkeen innokkaaksi ja vakaumukselliseksi kommunistiksi, ja miten tuo vakaumus vähän kerrallaan mureni, kun hän vertasi sosialismin lupauksia ja todellisuutta.
Kornain teoksia ei ole suomennettu.
Amanda (palkinto)

Amanda-palkinto () on norjalainen televisio- ja elokuva-alan palkinto. Palkintoa on jaettu vuodesta 1985 alkaen, ja vuodesta 2005 alkaen palkinto on keskittynyt elokuvaan.
Nimensä palkinto on teorian mukaan saattanut saada laulusta "Amanda fra Haugesund". Patsaan muoto syntyi vuonna 1985 järjestetyssä yleisökilpailussa, joka järjestettiin erään paikallisen lehden kanssa. Kilpailun voitti kuvanveistäjä Kristian Kvakland.
Suomalainen Anni-Kristiina Juuso on palkittu vuonna 2008 parhaan naisosan palkinnolla roolistaan "Kautokeinon kapinassa".
Historia.
Amandaa alettiin jakaa vuonna 1985 Norjan kansainvälisillä elokuvajuhlilla. Vuonna 1993 poikkeuksellisesti jaettiin "Nordic Amanda", johon sai osallistua kaikkialta Pohjoismaista. Vuodesta 2005 alkaen TV-draama ei ole ollut edustettuna kategorioissa, televisio-ohjelmat palkittiin tästä edespäin Gullruten-palkinnolla.
Vuosina 1985–2005 palkintogaalan televisioi NRK, vuosina 2006–2018 TV2, vuonna 2019 Verdens Gang ja vuodesta 2020 jälleen NRK.
Kategoriat.
Lähde: