tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Suolajärvi

Suolajärvi on laskujoeton järvi, jonka vesi on suolapitoista. Suolaa kerääntyy järviin maaperästä ja kivistä, joista sadevesi liuottaa ioneja. Ioneista yleisimpiä ovat natrium ja kloridi, jotka keräytyvät meriin ja järviin suolana. Kun järvestä haihtuu vettä ja siihen tulee uutta vettä, johon on liuennut maanpinnalta ja maaperästä ioneja, se alkaa väkevöityä, jolloin suolojen määrä lisääntyy. Useimmat suolajärvet sijaitsevat kuivilla ja kuumilla alueilla, kuten aavikkoseuduilla, koska siellä vesi haihtuu nopeasti. Ne saattavat jopa kuivua kokonaan kuivan kauden aikana. Veden mineraalit ja suolat kiteytyvät pohjalle ja rannalle veden haihtuessa. Suolajärven suoloilla on yleensä samat runsaussuhteet kuin valtameren veden sisältämillä suoloilla. Yleisesti suolajärvien vesi on jopa tavallista merivettä suolaisempaa. 
Veden suolaisuus ilmaistaan promilleina. Makeaksi vedeksi katsotaan vesi, jossa on suolaa vähemmän kuin 0,5 promillea. Murtovesi on vettä, jossa on suolaa 0,5–25 promillea ja merivedessä on 25–40 promillea suolaa. Yli 40 promillea sisältävä vesi on hypersuolaista vettä. 
Kaspianmeren suolapitoisuus on 5–10 promillea, joten se lasketaan murtovedeksi. Araljärven suolapitoisuus oli aikaisemmin vain 10 promillea, mutta kuivumisen myötä suolapitoisuus on noussut 110 promilleen, mutta pääallas kuivui elokuussa 2014 kokonaan. Vertailun vuoksi Itämeren suolaisuus on Suomen alueilla 4–8 promillea. Esimerkkejä hypersuolaisista järvistä ovat Iso Suolajärvi, jonka suolapitoisuus on vuodesta 1985 vaihdellut 60–270 promillen välillä ja Kuollutmeri, jonka suolapitoisuus on noin 250 promillea. Urmiajärven, joka on Iranin toiseksi suurin suolajärvi Kaspianmeren jälkeen, suolapitoisuus on ollut noin 300 promillea, ja se on ollut vaarassa kuivua kokonaan, mutta vuoden 2019 tulvat lisäsivät sen pinta-alaa 3 000 neliökilometriin ja syvyyttä 62 senttimetriä vuoteen 2018 verrattuna. 
Suolajärvet luokitellaan tavallisesti niiden sisältämän yleisimmän tai joskus poikkeuksellisen suolan mukaan. Suolajärvityyppejä voivat olla tavalliset suolajärvet, joissa suola muodostuu lähinnä ruokasuolasta, ja soodajärvet, natronjärvet ja booraksijärvet. Tärkeimmät suolajärvien sisältämistä suoloista ja mineraaleista ovat natriumkloridi, magnesiumkloridi, magnesiumsulfaatti ja kalsiumsulfaatti. Näillä mineraaleilla on paikoin suurikin taloudellinen merkitys.
Hoher Dachstein

Hoher Dachstein on Dachsteinin massiivin korkein huippu 2 995 metrin korkeudessa. Se on yksi Pohjoisten kalkki-Alppien korkeimmista vuorista. Se sijaitsee Ylä-Itävallan ja Steiermarkin rajalla ja on kummankin osavaltion korkein kohta.
Dachstein on listattu yhdessä Hallstattin kylän kanssa UNESCOn maailmanperintölistalle.
Peter Gappmayr valloitti vuoren vuonna 1832.
Ale (jäänmurtaja)

Ale on ruotsalainen jäänmurtaja, joka rakennettiin avustamaan maan suurimmalla järvellä, Vänernillä, vuonna 1974 alkanutta talviliikennettä. Ruotsin hallitus päätti 1971 uudistaa järveltä Kattegatiin johtavaa Trollhättanin kanavaa ja hankkia myös kanavaan sopivan murtajan. Ale on mitoitettu kanavan sulkukammioiden koon mukaan ja sen tilasi Ruotsin merenkulkulaitos.
Aluksen vaiheita.
Wärtsilä pystyi lupaamaan aluksen valmistuvan jo tilausta seuraavana vuonna, kun se rakensi rungon Vaasassa ja varusteli aluksen Helsingin telakalla. Rautaruukin teräksestä valmistetun murtajan kastoi Vaasassa Ruotsin Suomen-suurlähettiläs Göran Rydingin puoliso Cecilia Ryding.
Vuonna 1994 aluksen merenkulkulaitteita ja koneiden valvontatekniikkaa uudistettiin. Kesäkuusta 1995 vuoden 1997 loppuun Alen tehtävänä oli valvoa Estonian hautarauhaa sen haaksirikkopaikalla.
Avomerikautena suoritettavia merenmittaustöitä varten Aleen asennettiin 1998 merenpohjaa kartoittava monikeilainen kaikuluotain ELAC BCC-180 kHz Mk II. 
Koneisto.
Dieselsähköisen kulkukoneiston päätehon tuottaa neljä Vaasassa valmistettua ahdettua Wärtsilä 824 TS dieselmoottoria, joiden kierrosnopeus on 750 kierrosta minuutissa. Dieselmoottorien kokonaisteho on 3 960 kilowattia (4 x 990 kW). Kukin moottori on kytketty omaan Strömbergin (nykyisin ABB) 920 kilowatin tehoiseen 1 000 voltin tasavirtageneraattoriin. Aluksen kahta peräpotkuria pyörittää kaksi 1 725 kilowatin Strömbergin tasavirtamoottoria. Myös peräsimiä on kaksi kappaletta.
Apukoneistona on kolme 170 kW:n Scania DSI 11 -dieselmoottoria, joista kukin pyörittää omaa Strömbergin 164 kVA vaihtovirtageneraattoria (380/220 V). Hitaasti kulkiessaan murtaja voi vähentää jäiden aiheuttamaa vastusta puhaltamalla ilmaa rungon ja jäiden väliin. Kumpaakin ilmahuuhtelulaitteen kompressoria varten on oma 185 kW Scania DSI 14 -dieselmoottori. Konehuone on normaalisti ajon aikana miehittämätön ja koneistoa valvotaan äänieristetyssä valvomossa.
Muiden laivojen avustamista varten murtajassa on 200 kilonewtonin sähköhydraulinen hinausvintturi, joka on varustettu vetovoima- ja vaijerinpituusautomatiikalla. Hinauskoukku on mitoitettu kestämään 500 kilonewtonin vetovoima ja se on varustettu paineilmatoimisella kaukoirroituslaitteella. Poijujen ja muun lastin käsittelyä varten alukseen asennettiin Wärtsilän Kotkan tehtaan valmistama 7,5 tonnin sähköhydraulinen nosturi.
Inverclyde

Inverclyde () on yksi Skotlannin paikallishallintoalueista. Se sijaitsee Firth of Clyden estuaarin rannalla ja rajautuu Renfrewshiren ja Pohjois-Ayrshiren hallintoalueisiin. Siellä on arviolta 79 500 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 160 neliökilometriä. Inverclyden pääkaupunkina toimii Greenock.
Aiemmin Inverclyde kuului Strathclyden alueeseen, mutta hallintouudistuksen myötä vuonna 1996 siitä tuli oma hallintoalueensa.
Risto Salmi

Risto Erland Salmi () oli suomalainen näyttelijä. Hän teki noin 50-vuotisen taiteilijauransa aikana useita roolisuorituksia teatterissa, televisiossa ja elokuvissa.
Ura.
Turussa varttunut Salmi avusti teini-ikäisenä Vartiovuoren kesäteatterissa ja Turun kaupunginteatterissa ja näytteli Auralan huoneteatterissa. Hän näytteli urallaan Savonlinnassa, Oulussa, Vaasassa sekä Turun kaupunginteatterissa, josta hän jäi eläkkeelle.
Hänet tunnettiin roolistaan hieman yksinkertaisena P. A. Turpeisena TV2:n "Maalaiskomedia"-sarjassa ja Perse-Arskana "Raid"-televisiosarjassa ja -elokuvassa.
Felix III

Pyhä Felix III (n. 440–25. helmikuuta 492) oli paavi 13. maaliskuuta 483 – 25. helmikuuta 492. Hän oli syntyisin roomalaista senaattorien sukua. Hän toimi monofysitismiä vastaan.
Vespertine

Vespertine on vuonna 2001 julkaistu Björkin studioalbumi. Levyllä on käytetty äänimaailmaa luomaan muun muassa kuoroa, jousiorkesteria ja soittorasioita. Björk tavoitteli albumille intiimiä, hiljaista, sisäänpäin kääntynyttä ja yhtenäistä tunnelmaa. Levyn kannessa Björk on pukeutunut joutsenasuun.
Singlet.
"It's Not Up to You" oli suunnitteilla neljänneksi singleksi, mutta Björkin tyttären syntymän jälkeen singlejulkaisut keskeytettiin.
Racing de Santander

Real Racing Club de Santander on espanjalainen jalkapalloseura Santanderin kaupungista Kantabriasta. Seura perustettiin vuonna 1913, ja sen edustusjoukkue pelaa Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa.
Seuran kotistadion on noin 22 124 -paikkainen El Sardinero.
Historiaa.
Racing oli yksi Primera Divisiónin 10 perustajaseurasta vuonna 1928. Parhaan sijoituksensa sarjassa se saavutti kaudella 1930–1931, jolloin se oli toinen. Kausi 2007–2008 oli sen 40. pääsarjassa, mutta se on pelannut historiansa varrella myös Segundassa, Segunda B:ssä ja Tercerassa.
Espanjan cupissa Copa del Reyssä Racing ylsi välieriin ensimmäistä kertaa kaudella 2007–2008. Samalla kaudella se sijoittui Primera Divisiónin kuudenneksi, mikä oikeutti paikkaan kauden 2008–2009 UEFA Cupin ensimmäisellä kierroksella. Kyseessä on joukkueen ensiesiintyminen eurokentillä tällä tasolla; aikaisemmin se on pelannut vain Intertoto Cupissa vuonna 2003. __notoc__
Kiti Kokkonen

Kiti Karoliina Kokkonen (s. 4. lokakuuta 1974 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja kirjailija. Hän on toiminut helsinkiläisen Suomen Komediateatterin (ent. Komediateatteri Arena) taiteellisena johtajana helmikuusta 2010.
Ura.
Uransa varhaisvaiheessa Kokkonen näytteli Ylioppilasteatterissa muutaman vuoden ilman varsinaista teatterialan koulutusta. Sittemmin Kokkonen on esiintynyt muun muassa Komediateatteri Arenan revyissä. Hän on näytellyt sivurooleja esimerkiksi "Vääpeli Körmy"- ja "Uuno Turhapuro" -elokuvissa ja tehnyt joukon äänirooleja.
Kokkonen on esittänyt Hevisaurus-yhtyeen neljässä Jurahevimusikaalissa Louhikäärmettä sekä laulanut Hevisauruksen albumeilla "Räyh!" ja "Kadonneen Louhikäärmeen arvoitus" kappaleen ”Eksynyt metsään”. Hän on tehnyt myös graafista suunnittelua ja toteutusta sekä kirjoittanut kolumneja ja salanimellä joitakin artikkeleita. 
Kokkonen on kirjoittanut romaanit "Terveisin Karo" (2004) ja "Purukumi karusellissa" (2006) sekä yhdessä Olavi Tikan kanssa lastenkirjan "Hevisaurus ja Sapelihammaslääkäri" (2013).
Vuonna 2018 Kokkonen oli mukana MTV3:n viihdesarjassa "Putous", jossa hän teki useita pieniä rooleja ja Tanhupallo-hahmon. Hän voitti Tanhupallollaan leikkimielisen sketsihahmokilpailun. Samana vuonna Kokkonen julkaisi hahmonaan myös kirjat "Tanhupallon askartelukirja" ja "Tanhupallon joulukirja" (2018).
Vuoden 2020 helmikuussa ensi-iltansa saaneessa elokuvassa "Se mieletön remppa" Kokkonen näytteli ensimmäisen elokuvapääosansa.
Yksityiselämä.
Kokkosen isä oli elokuvaohjaaja Ere Kokkonen ja äiti on näyttelijä Titta Jokinen. Hänen sisarpuolensa on ääninäyttelijä Pauliina Virta.
Kokkonen asuu Espoossa muusikko Olavi Tikan ja tämän vuonna 2007 syntyneen tyttären kanssa. Pari on tavannut vuonna 2010. Kokkonen on julkisuudessa kertonut ettei voi saada omaa lasta.
Mohammed Atta

Mohammed Atta al-Sayed (; kokonaisuudessaan "Muḥammad Muḥammad al-Amir 'Awaḍ as-Sayyid 'Aṭā ", 1. syyskuuta 1968 Kafr al-Šaykh, Egypti – 11. syyskuuta 2001 New York City, Yhdysvallat) oli egyptiläinen terroristi ja tunnetuin Yhdysvalloissa 11. syyskuuta 2001 tapahtuneiden terroristi-iskujen toteuttajista. FBI:n mukaan Atta oli iskujen johtaja ja lentäjänä American Airlinesin lennolla 11, joka osui ensimmäisenä New Yorkin World Trade Centeriin.
Attalla oli Helsingissä Suomessa asuva naisystävä, jonka kanssa hän piti yhteyttä loppuun asti. Nainen julkaisi Attan kuolinilmoituksen tämän toisella nimellä "Helsingin Sanomissa" iskujen jälkeen, mistä lehden päätoimittaja Janne Virkkunen esitti myöhemmin anteeksipyynnön.
Anastasius II (paavi)

Anastasius II (k. 19. marraskuuta 498)&lt;ref name="Book of Saints/38"&gt;The Book of Saints: 38&lt;/ref&gt; oli paavina 24. marraskuuta 496 – 19. marraskuuta 498. Hänen aikanaan kirkkoa repi skisma Konstantinopolin patriarkka Akasiuksen kanssa. Anastasius osoitti joitakin merkkejä pyrkimyksistä sovintoon, mistä hän sai nuhteet "Liber Pontificalis"-teoksen kirjoittajilta. Dante jatkoi perinnettä sijoittamalla Anastasiuksen Helvettiin.
Symmachus (paavi)

Pyhä Symmachus (n. 460–19. elokuuta 514) oli paavina 22. marraskuuta 498 – 19. elokuuta 514. Hän syntyi Sardiniassa, mutta hänet kastettiin Roomassa, jossa hän toimi Anastasius II:n alaisena korkeassa kirkollisessa virassa. Hänen valintansa paaviksi oli kiistanalainen, ja toinen ehdokas, Laurentius kannattajineen syytti Symachusta monenlaisista syneistä ja rikoksista alkaen salavuoteudesta.
Paavi tuki rahallisesti Afrikan piispoja, jotka kärsivät vandaalien hyökkäyksistä, sekä pohjoisen Italian asukkaita, joiden kimppuun hyökkäilivät barbaarit.
Hormisdas

Hormisdas (450–6. elokuuta 523) oli paavina 20. heinäkuuta 514 – 6. elokuuta 523. Hän syntyi Frosinonessa lähellä Roomaa. Tullessaan paaviksi hän oli leskimies. Hänen pojastaan tuli myöhemmin paavi Pyhä Silverius. Hormisdaksen virkakausi kului monofysitismin aiheuttaman kirkon kahtiajaon sovittelussa. Sovittelu oli tuloksekasta, ja Konstantinopolin patriarkaatti liittyi takaisin Roomaan vuonna 519, jolloin sovittiin käytettäväksi Hormisdaksen uskontunnustusta.
Ruotsalainen (saari)

Ruotsalainen on saari Rymättylässä Naantalin edustalla Saaristomerellä. Saari sijaitsee linnuntietä noin 15 kilometrin päässä Naantalin keskustasta ja noin 10 kilometrin päässä Rymättylän keskustasta. Saarella sijaitsee Kuivasen kylä. Saareen liikennöi yhteysalus Y/A Isla . Saaren pinta-ala on 3,25 neliökilometriä, ja vakituisia asukkaita on 20. Vapaa-ajan asuntoja saarella on 51, pois lukien vapaa-ajan asunnot, joissa asutaan pysyvästi. Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä.
Ruotsalaisen saarella on jylhät kalliot, joiden välisissä laaksoissa ja jyrkänteiden juurella kasvaa jalopuumetsiä ja pähkinäpensaslehtoja. Saarella on ranta- ja lehdesniittytyyppisiä perinnemaisemia sekä Ruotsalaisen lehdon luonnonsuojelualue, joka kuuluu laajempaan Pakinaisten saariston kokonaisuuteen.
Ruotsalaisen suurin pituus on 1,7 kilometriä, ja leveyttä saarella on keskimäärin runsaat 0,5 kilometriä. Saaressa on ollut kaksi taloa, Ruotsalainen ja Kuivanen, jo satoja vuosia, ainakin 1500-luvulta saakka. Kuivasten etelärannalla on entinen luotsiasema, ja jo varhaisina aikoina Ruotsalaisessa asui luotsi, sillä läheltä saaren länsikärkeä kulki ja kulkee yhä 5,5 metriä syvä laivaväylä, jonka merkitys on nykyisin vähäinen.
Ruotsalaisten talo annettiin läänityksenä valtaneuvos Herman Flemingille 1569, joka myöhemmin sai taloon rälssivapauden. Kaarle XI:n reduktiossa talo määrättiin kruunulle sillä ehdolla, että talon silloinen emäntä Elisabet Fleming sai asua siinä kuolemaansa saakka. Hän kuitenkin kuoli melko pian tämän jälkeen, ja vuonna 1690 talosta tuli kruununtila. Tämän jälkeen tilaa viljelivät talonpojat, ensin lampuoteina ja 1752 alkaen tilanomistajina. Erik Klemetinpoika ja vaimonsa Valpuri jälkeläisineen hallitsivat tilaa suoraan alenevassa polvessa yli 250 vuotta vuodesta 1677 lähtien.
Ruotsalaisen luotsiasema.
Ruotsalaisen saari on historiallisesti merkittävä luotsipaikka. Saareen rakennettiin nykyinen luotsiasemarakennus vuonna 1892. Rakennus edustaa tyypillistä 1800-luvun lopulla Saaristomerelle rakennettua vartiotupaa, jonka lisäksi samankaltaisia on säilynyt muun muassa Kustavin Isokarissa ja Lypertössä eli Lypyrtissä, sekä Luvian Säpissä. Vartiotupa on yksikerroksinen puurakennus, jonka päällä on kookas tähystystorni. Rakennuksen tilajako ja ulkomuoto on edelleen sama, samoin pihapiirin ryhmitys on alkuperäinen. Sen sijaan sisätilat eivät ole alkuperäisiä, koska tulipalo tuhosi ne. Vartiotuvassa päivysti kaksi luotsia, joista toinen oli tähystysvuorossa ja toinen lähtövuorossa. Luotsitoiminta kesti Ruotsalaisissa lähes sadan vuoden ajan, 24 tuntia vuorokaudessa. Luotsaustoiminta loppui noin vuonna 1957.
Museoviraston ja Merenkulkulaitoksen vuosina 1996–2000 tekemän merenkulun rakennusperinnön inventointien perusteella Museovirasto määritteli vuonna 2009 Ruotsalaisen luotsiaseman Suomen merkittävimpiin kuuluvaksi merenkulun rakennusperintökohteeksi. Vartiotuvan historiallista merkitystä ilmentää sen sijainti maisemassa. Vartiotupa ja rakennusryhmä on myös hyvä esimerkki aikansa vartiotuvasta ja 1800- ja 1900-lukujen taitteen luotsiasemamiljööstä.
Timo Bergholm

Timo Kaarlo Bergholm (s. 14. elokuuta 1941 Helsinki) on suomalainen teatteriohjaaja, joka toimi Yleisradion Televisioteatterin ohjaajana vuodesta 1966 ja teatteripäällikkönä 1967–1986.
Bergholm valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 1965. Ennen Yle-uraansa hän toimi ohjaajana MTV-teatterissa sekä assistenttina Svenska Teaternissa.
Bergholmin TV-ohjauksia ovat muun muassa Heinard Kipphardtin näytelmä "Oppenheimerin tapaus" (1967), Aleksandr Gelmanin "Palkkio" (1977), Maria Jotunin "Martinin rikos" (1980) sekä Mauno Saaren käsikirjoittamat poliittiset minisarjat "Hyvä veli" 1–6 (1995–1996) ja "Presidentin mies" 1–3 (1998). Hän on käsikirjoittanut ja ohjannut elokuvan "Punahilkka" (1968), josta hänelle myönnettiin parhaan ohjauksen Jussi vuonna 1969. 
Bergholmin tuotannon tyypillinen piirre on yhteiskuntakriittisyys. Häntä ja koko televisioteatteria syytettiin 1960-luvun lopulla äärivasemmistolaiseksi, mutta hänen omasta mielestään kyse oli vain kulttuuriradikalismista. Erityisen paljon närää herättivät tv-kabareet kuten "Luule kanssamme" (1968), "Sirkus Europa" (1968), "Oma" (1969) sekä hänen oma suosikkinsa, kaksiosainen "Tuhannen ja yhden työn tarinat" (1970).
Bergholmilla on Marjut Komulaisen kanssa tytär, elokuvaohjaaja Hanna Bergholm.
Kakongo

Kakongo (myös: Cacongo) on entinen kuningaskunta Afrikassa Cabindan alueella nykyisessä Angolassa.
Historia.
Kakongo oli itsenäinen ruhtinaskunta tiettävästi 1500–1800-luvulla. Sen alue ulottui rannikolta Kongo-joelle, suunnilleen nykyisen Matadin seudulle saakka. Sen naapureita olivat Luangu pohjoisessa, Kongon kuningaskunta kaakossa ja Ngoyon ruhtinaskunta etelässä. Kakongon hallinnollinen pääkaupunki oli Malembo. Muita tärkeitä kaupunkeja olivat Mbuku (nykyiseltä nimeltään Mbuku Nzau eli Buco Zau) sekä itse Kakongo, jonka merkitys vahvistui meriliikenteen kasvun myötä.
Kakongo saattoi olla Kongon vasallikunta, sillä Kakongon ruhtinaskunta mainitaan ensimmäisen kerran 1535 Kongon kuninkaan Afonson kirjeessä, jossa hän mainitsee sen kuuluvan valtapiiriinsä. 
Kakongosta tuli 1700-luvun alkupuolella orjakaupan keskus, ja satamakaupunki Malembasta tuli tärkeä orjien vientisatama, jossa kauppaa kävivät englantilaiset, hollantilaiset ja ranskalaiset orjakauppiaat. 
Kuparista, norsunluusta ja orjista kiinnostuneet portugalilaiset kauppiaat perustivat 1620-luvulla pajoja Kakongoon. 1700-luvulla Kakongosta tuli alueellaan tärkeä kauppasatama, jossa poikkesi säännöllisesti portugalilaisten lisäksi myös hollantilaisia, ranskalaisia ja britannialaisia kauppiaita. Vuonna 1775 ranskalaiset lähetyssaarnaajat aloittivat käännytystyön Kakongossa, mutta yritys epäonnistui.
Kakongo jäi hieman etelämpänä sijaitsevan Cabindan varjoon, kun portugalilaiset rakensivat sinne linnoituksen 1784.
Sundsvall-Timrån lentoasema

Sundsvall-Timrån lentoasema sijaitsee Ruotsissa, noin 21 kilometriä Sundsvallin kaupungista pohjoiseen ja 32 kilometriä Härnösandista etelään. Se sijaitsee Timrån kunnassa. 
Sundsvall-Timrån lentoasema on matkustajamääriltään Pohjois-Ruotsin neljänneksi suurin ja Ruotsin 11. suurin. Vuonna 2012 lentoaseman kautta kulki noin 282 600 matkustajaa. Lentoasemalla on yksi 2 090 metriä pitkä kiitotie (16/34).
Lentoyhtiöt.
Lokakuussa 2012 kentältä lentää kolme lentoyhtiötä: Direktflyg, Scandinavian Airlines System ja Sundsvallsflyg.
Pohjolan Sanomat

Pohjolan Sanomat oli Meri-Lapin alueella kuutena päivänä viikossa ilmestynyt sanomalehti. Lehti kuului Lännen Media -konserniin.
Lehti oli ilmestymisensä viime vaiheissa Lapin Kansan erillispainos, johon vaihdettiin sisältöä. Se ei kuitenkaan omistajan mukaan riittänyt pitämään tulosta plussalla, ja lehti lakkautettiin kokonaan maaliskuussa 2017.
"Pohjolan Sanomilla" oli konttorit Kemissä ja Torniossa.
Kiinteistön omistaa keväästä 2022 lähtien Riku Matikainen yrityksineen.
Lehden historiaa.
"Pohjolan Sanomien" edeltäjänä pidetään vuonna 1912 perustettua nuorsuomalaista Torniossa ilmestynyttä "Tornion Laaksoa". Sen omistajat päättivät siirtää lehden Kemiin, ja aloittaa siellä uudella nimellä "Pohjolan Sanomat". 
"Pohjolan Sanomat" perustettiin vuonna 1915. Ensimmäinen numero ilmestyi 10. elokuuta samana vuonna. Kilpailevan silloisen paikallisen lehden päätoimittaja totesi:
Nelisivuisen kolme kertaa viikossa ilmestyvän lehden painos oli 700 kappaletta. Lehti lisäsi ilmestymiskertojaan kolmesta kuuteen kertaan viikossa syksystä 1918 alkaen. Seitsenpäiväiseen ilmestymiseen päädyttiin marraskuussa 1980.
"Pohjolan Sanomat" täytti 90 vuotta vuonna 2005 ja juhlisti merkkipäivää järjestämällä Kemissä tapahtumia. Lehdestä julkaistiin myös toimittaja Pentti Jussilan tekemä sen 90-vuotisen toiminnan historiikki.
"Pohjolan Sanomista" tuli vuonna 2001 sitoutumaton sanomalehti. Sitä ennen se oli ollut vuodesta 1918 lähtien ensin Maalaisliiton ja sitten sitä seuranneen Keskustapuolueen äänenkannattaja.
Lehden levikki oli Levikintarkastuksen vuonna 2008 tekemässä tutkimuksessa 21 746. Lukijamääräksi lehti ilmoitti vuonna 2005 noin 59 000. Lehti oli läntisen Lapin maakuntalehti.
"Pohjolan Sanomia" kustansi Alma Media, joka joulukuussa vuonna 1998 omisti 78,7 prosenttia yhtiön osakkeista, mikä on 68,4 prosenttia kokonaisäänimäärästä.
Lehti muuttui broadsheet-koosta tabloidi-kokoiseksi vuonna 2011 ja vuoden 2014 alusta viisipäiväiseksi lehdeksi. Tässä vaiheessa "Pohjolan Sanomat" oli kaupunki- tai paikallislehti. Vuonna 2015 lehti lakkautettiin itsenäisenä lehtenä ja sen ilmestysmiskerrat kasvoivat kuuteen viikossa.
Lehden toimintaan liittyy kirjanpidollinen Nobiscum-yksikkö. Vuonna 2016 Julkisen sanan neuvosto JSN julkaisi lehden toimintaan liittyen vetoomuksen luotettavan median puolesta; lehteä ei mainittu vetoomuksen allekirjoittaneiden joukossa.
Yhdistyminen Lapin Kansaan.
"Pohjolan Sanomien" paperilehti yhdistyi "Lapin Kansaan", josta ilmestyy Meri-Lapissa painos "Pohjolan Sanomien" nimellä osin eri sisällöllä. Lehtien toimitukset, mediamyynti ja tuotanto yhdistetään, ja irtisanomisia tullee noin 30. Digitaalinen lehti jatkoi ilmestymistä itsenäisenä seitsenpäiväisenä lehtenä verkossa. Se muuttui pääosin maksulliseksi. Maaliskuussa 2017 lehti lakkautettiin kokonaan.
Yhdysvaltain postilaitos

Yhdysvaltain postilaitos (, lyh. USPS) on Yhdysvaltain liittohallituksen organisaatio, jolla on lakisääteinen monopoli valtaosaan kirjepostin kannosta Yhdysvaltain alueella. Yhtiö tunnetaan myös nimellä U.S. Mail.
Yhdysvaltain posti juontaa juurensa ensimmäisen ylipostimestari, Benjamin Franklinin nimittämiseen 1775 Philadelphiassa kokoontuneen Siirtokuntien kongressin päätöksellä. Ylipostimestari vastaa karkeasti viestintäministeriä. Postilaitos olikin Yhdysvaltain hallituksen ministeriö aina vuoteen 1971, jolloin se muutettiin valtion virastoksi ("independent agency").
Vuonna 2023 postilaitoksen palveluksessa oli 525 469 henkilöä. 
Johto.
Vuodesta 1971 lähtien postilaitoksen johdon on muodostanut postilaitoksen hallitus (). Siinä istuu kerrallaan yhdeksän jäsentä, jotka nimittää Yhdysvaltain presidentti. Aluksi nimitys tehtiin yhdeksäksi vuodeksi, mutta presidentti George W. Bush lyhensi tämän seitsemään vuonna 2006. Muutoksen myötä hallituksen jäsenelle asetettiin myös pätevyysvaatimukset:
Hallituksen jäsenen palkka on 30 000 dollaria vuodessa, jonka lisäksi he saavat 300 dollaria kokouspäivää kohden (enintään 42 kokouspäivää vuodessa) ja kokouksiin liittyvät matkakorvaukset.
Sponsorointi.
Postilaitos sponsoroi U.S. Postal Service Pro Cycling Team -pyöräilytallia vuosina 1996–2004. Yhdysvaltalaispyöräilijä Lance Armstrong voitti tuona aikana Ranskan ympäriajon kuudesti peräkkäin.
Fábio Aurélio

Fábio Aurélio Rodrigues (s. 24. syyskuuta 1979 São Carlos, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Liverpoolia. Numerolla 6 pelaava Aurélio on pelipaikaltaan puolustaja.
178-senttinen Aurélio aloitti ammattilaisuransa kotimaassaan São Paulossa vuonna 1997. Vuonna 2000 hän teki Valencian kanssa kuuden vuoden sopimuksen. Kuuden Valencia-vuoden aikana hän pelasi 88 ottelua ja teki niissä 11 maalia. 5. heinäkuuta 2006 Liverpool ilmoitti tehneensä sopimuksen Aurélion kanssa.
Poikkeuksellista tässä pelaajasiirrossa lienee se, että Liverpool ei ollut koskaan aiemmin värvännyt riveihinsä brasilialaista jalkapalloilijaa.
Saavutukset.
São Paulo
Valencia
Liverpool
Lily Allen

Lily Rose Beatrice Cooper (o.s. Allen, s. 2. toukokuuta 1985 Hammersmith, Lontoo) on englantilainen poplaulaja, lauluntekijä ja näyttelijä. Hän on näyttelijä Keith Allenin ja elokuvatuottaja Alison Owenin tytär. Lopetettuaan koulunkäyntinsä 15-vuotiaana Allen alkoi keskittyä musiikkiuraansa. Vuonna 2005 hän solmi levytyssopimuksen Regal Recordingsin kanssa. Hänen debyyttialbuminsa "Alright, Still" julkaistiin heinäkuussa 2006. Allenin debyyttialbumia on myyty maailmanlaajuisesti yli 2,6 miljoonaa kappaletta. 
Lapsuus ja nuoruus.
Allenin lapsuudessa perhe muutti jatkuvasti, minkä takia hän vaihtoi usein koulua. Allen oli yli 13 eri koulussa 5–15 ikävuosiensa aikana. Jatkuva muuttaminen tarkoitti, ettei hänellä ollut juurikaan mahdollisuuksia solmia pitkiä ystävyyssuhteita. Vapaa-aikansa Allen vietti kirjojen ja varsinkin musiikin parissa. Peruskoulun jälkeen hän keskittyi kappaleiden tekemiseen ja laulamiseen. Vuoden 2005 lopulla hän perusti oman MySpace-profiilin, jonne hän lisäsi demojaan. Nettimenestys poiki radiosoittoa BBC:n Radio Onessa ja levytyssopimuksen EMI:n kanssa joulukuussa 2005.
Musiikkiura.
Lily Allen alkoi työstää debyyttialbumiaan alkuvuodesta 2006 yhdessä tuottajien Greg Kurtinin ja Mark Ronsonin kanssa. "Alright, Still..." julkaistiin 20. heinäkuuta 2006, ja se nousi brittilistojen toiselle sijalle. Ensimmäinen single "Smile" oli aikaisemmin mennyt suoraan Britannian singlelistan ykköseksi. Vuonna 2009 julkaistiin Allenin toinen albumi "It’s Not Me, It’s You". Levyltä julkaistiin ensimmäisenä singlenä "The Fear", joka on saavuttanut mm. Britanniassa singlelistan ykkössijan. "It’s Not Me, It’s You" meni heti toisella viikolla Suomen albumilistan sijalle 14. Albumilta julkaistiin toisena singlenä "Not Fair", vaikkakin vain tietyissä maissa. Maailmanlaajuisena toisena singlenä julkaistiin "Fuck You", joka on muun muassa Suomessa yltänyt listoille top5:een. Kolmantena singlenä julkaisuun tuli "22".
Allen on laulanut taustoja Robbie Williamsin levyllä "Rudebox".
Yksityiselämä.
Allen ja hänen silloinen poikaystävänsä, Chemical Brothersin laulaja Ed Simons, ilmoittivat loppuvuodesta 2007 odottavansa lasta. Allen sai kuitenkin keskenmenon. Allen ja Simons erosivat tammikuussa 2008. 5. elokuuta 2010 Allen ilmoitti odottavansa lasta Sam Cooperin kanssa. Hän sai kuitenkin jälleen keskenmenon ollessaan kuudennella kuulla raskaana. Allen ja Cooper menivät naimisiin kesällä 2011, ja Allen muutti nimensä virallisesti Cooperiksi. Hän synnytti esikoistyttärensä marraskuussa 2011. Allenin ja Cooperin toinen tytär syntyi 8. tammikuuta 2013.
Muuta.
Allen on näytellyt pienen roolin elokuvassa "Elisabeth", jossa näytteli myös hänen veljensä Alfie Allen. Sisarusten äiti Alison Owen toimi elokuvan tuottajana. Allen on ollut myös kolmessa videopelissä ääninäyttelijänä. 
Lilyn "Smile"-kappale on käännetty myös suosittuun "The Sims 2" -tietokonepeliin simkielelle.
Allenin elämästä ilmestyi syyskuussa 2018 kirja "My Thoughts Exactly", jossa hän kertoo elämänsä kipukohdista.
Kirjallisuutta.
Allen, Lily: "My Thoughts Exactly." Blink publishing, 2018.
Surveyor 1

Surveyor 1 oli ensimmäinen amerikkalainen Kuuhun laskeutunut avaruusluotain. Huolimatta epäonnistumisen pelosta luotaimen pehmeä laskeutuminen onnistui 2. kesäkuuta 1966 Oceanus Procellarumiin (Myrskyjen valtamerelle) ja se lähetti Maahan hyvälaatuisia kuvia. Luotain toimi vielä Kuun kylmän yön jälkeenkin. Neuvostoliittolainen avaruusluotain Luna 9 oli suorittanut neljä kuukautta aikaisemmin ensimmäisen pehmeän laskeutumisen Kuuhun.
Luotain oli osa amerikkalaisten automaattisten pehmeästi laskeutuvien luotainten Surveyor-ohjelmaa, jolla pyrittiin kartoittamaan tietä Apollo-ohjelmalle. Projektin suunnitteli NASAn Jet Propulsion Laboratory ja laskeutujan suunnitteli ja valmisti Hughes Aircraft.
Lento kohti Kuuta ja laskeutuminen.
Surveyor 1 laukaistiin Atlas-Centaur 10 -kantoraketilla, Luotain lensi 63,6 tuntia määränpäähänsä.
Matkalla suoritettiin radankorjaus. Luotain säädettiin laskeutumisasentoon 83,7 km:n korkeudessa.
Luotaimen nopeus oli 9 500 km/h.
Luotain säädettiin oikeaan asentoon, ja noin 75 km:n korkeudessa käynnistettiin kiinteäpolttoaineinen pääjarruraketti. Sen avulla luotaimen nopeus pieneni 70 m/s:iin. Jarruraketti paloi 40 sekuntia. Loppuun poltettu jarruraketti irtautui 11,7 km:n korkeudessa.
Lennonjohto seurasi automaattista laskeutumista Maan pinnalta. Eräs mukana olleista arvioi Surveyorin laskeutumismahdollisuuksiksi korkeintaan 10 %.
Kolme pienempää rakettia hidastivat luotaimen nopeuden lähes nollaan kun tultiin 4,27 m:n päähän Kuun pinnasta, jolloin luotain putosi enää 5,6 km/h nopeudella. Tämän jälkeen moottorit sammuivat, ja luotain tipahti Kuun pinnalle. Iskunvaimentimella varustetut jalat vaiensivat törmäyksen Kuun heikossa painovoimassa.
Luotain laskeutui Oceanus Procellarumiin Flamsteed-kraatterin lähelle 14 km:n päähän aiotusta laskeutumispaikasta. Luotain osui Kuun pintaan noin nopeudella 12,9 km/h (3 m/s), ja pompahti aluksi takaisin ylös noin 6 cm.
Luotaimen ottamissa hyvälaatuisissa kuvissa näkyi muun muassa kivien ympäröimä 30 metrin läpimittainen kraatteri, jota ympäröivät pienemmät kraatterit.
Luotain lähetti maahan 11 237 kuvaa. 102 732 kuvaa otettiin ennen Kuun puolen kuukauden kestävän yön alkua. Kuussa on yöllä 160 celsiusasteen pakkanen, ja luotaimen ajateltiin sammuvan. Mutta tutkijoille tuli yllätyksenä, kun luotain heräsi taas henkiin, vaikka kylmyys oli vahingoittanut joitain sen laitteita. Luotain lähetti Maahan vielä 618 kuvaa, mutta seuraavan yön jälkeen kuvia ei enää tullut.
Yhteys säilyi silti 7. tammikuuta 1967 asti, ja näin ollen luotain selvisi kuudesta Kuun yöstä.
Sagerin talo

Sagerin talo () on Ruotsin pääministerin virka-asunto, jona se on toiminut vuodesta 1995 lähtien. Se sijaitsee maan pääkaupungissa Tukholmassa, Norrmalmin kaupunginosassa Norrströmin pohjoisrannalla, osoitteessa Strömgatan 18. Se on Ruotsin ulkoministeriön toimitalon eli Perintöruhtinaan palatsin vieressä. Ruotsin hallituksen kanslia eli Rosenbad on saman kadun varrella viereisessä korttelissa.
Rakennuksen nimi tulee sen vuonna 1883 ostaneista Sagerin veljeksistä. Veljekset tekivät taloon suuria muutoksia, muun muassa lisäämällä siihen edustuskerroksen ja vaihtamalla sen tyylisuunnan ranskalaista rokokoota edustavaksi. Ranskalaisen arkkitehti Jean René Pierre Litouxin sekä Robert Sagerin itsensä suunnittelemat muutokset toteutettiin 1894 ja 1899–1901. Talo pysyi Sagerin suvun omistuksessa vuoteen 1988 asti, jolloin Ruotsin hallitus hankki sen omistukseensa.
Wolfgang Přiklopil

Wolfgang Přiklopil (14. toukokuuta 1962 Wien, Itävalta – 23. elokuuta 2006 Wien, Itävalta) oli itävaltalainen tietoliikenneteknikko, joka tuli kuuluisaksi paljastuttuaan 10-vuotiaana kidnapatun Natascha Kampuschin sieppaajaksi. Kampusch pakeni yli kahdeksan vuoden vankeuden jälkeen 23. elokuuta 2006 Wienin esikaupunkialueelta. Huomattuaan tytön paenneen Přiklopil alkoi etsiä häntä. Myöhemmin samana päivänä, paettuaan poliiseja, mies teki itsemurhan hyppäämällä yöpikajunan alle. Nataschan mukaan Přiklopil ei tavallisesti käynyt töissä.
Přiklopil luotti vain Commodore 64 -tietokoneeseen. Kidnappausdraaman selvitystyössä tutkittiin Přiklopilin kotoa löytynyttä kyseisen merkkistä tietokonetta johtolankojen löytymisen toivossa.
Itävallan poliisi tutki Přiklopilin talon ja sen pihamaan mahdollisten muiden tyrmien löytämiseksi. DNA-testeissä Přiklopililtä ei ole löytynyt yhteyksiä muihin rikoksiin, myöskään katoamistapauksiin.
Hänet haudattiin 8. syyskuuta 2006 julkisuudesta piilossa salanimen alle.
Tukholman raatihuone

Tukholman raatihuone () sijaitsee Ruotsin pääkaupungin Tukholman keskustassa, Kungsholmenin kaupunginosa-alueella osoitteessa Scheelegatan 7. Rakennuksessa toimii nykyisin Tukholman käräjäoikeus.
Arkkitehti Carl Westmanin suunnittelema raatihuone on rakennettu vuosina 1909–1915. Rakennuksen arkkitehtuurissa on vaikutteita Vaasa-ajasta, ja siinä on myös yhdennäköisyyttä Vadstenan linnan kanssa. Vihkihuonetta ja kellarisalia koristavat taiteilija Filip Månssonin seinämaalaukset. Rakennusta uudistettiin Ruotsin tuomioistuinlaitoksen organisaatiouudistuksen yhteydessä vuonna 2007, jolloin molemmat sisäpihat saivat lasikaton ja niiden yhteyteen rakennettiin kahden kerroksen verran uusia toimistotiloja.
Linda Hunt

Lydia Susanna Hunter (taiteilijanimeltään Linda Hunt, s. 2. huhtikuuta 1945 Morristown, New Jersey) on Oscar-palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä.
Hunt teki elokuvadebyyttinsä Robert Altmanin musikaalikomediassa "Kippari-Kalle" vuonna 1980. Hän voitti Oscarin parhaasta naissivuosasta elokuvasta "Rakkaus veitsenterällä", jossa hän näytteli kiinalais-australialaista lyhytkasvuista mieshenkilöä Billy Kwania. Tämä on ainoa kerta, kun Oscar on voitettu vastakkaista sukupuolta esittämällä.
Hunt on myös tunnettu teatterinäyttelijä. Hän on saanut kaksi Obie-palkintoa ja Tony-ehdokkuuden teatterirooleistaan.
Näyttelijäntaitojensa lisäksi Hunt tunnistetaan pienestä koostaan (1,45 metriä) sekä värikkäästä ja syvästä äänestään, jota hän on käyttänyt useissa dokumenteissa, animaatioissa ja mainoksissa. Hänen äänitöihinsä kuuluu mm. Kaarnamuorin rooli Disney-elokuvassa "Pocahontas", "Management" televisiosarjassa "Carnivàle" ja kertoja videopelissä "God of War".
Vadstenan linna

Vadstenan linna on Ruotsissa, Itä-Götanmaan maakunnassa, Vadstenan kunnassa sijaitseva linna. Se on peräisin 1500-luvulta edustaen renessanssi-tyylisuuntaa. Nykyisin linnassa toimii esimerkiksi alueellinen arkisto ja museo.
Linnan rakennutti alun perin kuningas Kustaa Vaasa vuoden 1545 tienoilla linnoitukseksi suojelemaan Tukholmaa tanskalaisilta ja smålandilaisilta. Suunnitelmia kuitenkin muutettiin ja rakennuksesta tuli renessanssipalatsi Ruotsin prinssille ja Itä-Götanmaan herttualle Magnus Vaasalle, Kustaa Vaasan pojalle. Siksi rakennus valmistui kokonaan vasta vuonna 1620. Magnuksen vanhempi veli, kuningas Juhana III, rakennutti linnaan kolmannen kerroksen. 
1710-luvulta lähtien Ruotsin kuninkaallinen perhe ei enää majoittunut linnassa. Viimeinen siellä majoittunut kuninkaallinen oli prinsessa Ulriika Eleonoora vuonna 1716.
Rakennus on yksi Ruotsin parhaiten säilyneistä renessanssilinnoista.
Haarajoen rautatieasema

Haarajoen rautatieasema () on Lahden oikoradalla Järvenpään Haarajoella sijaitseva Suomen rataverkon rautatieliikennepaikka. Liikennepaikka sijaitsee noin 40 kilometriä pohjoiseen Helsingin päärautatieasemalta. Henkilöliikenne alkoi 3. syyskuuta 2006.
Aseman laituriraiteet, joilla Z-juna pysähtyy, ovat vasemmalla ja oikealla sivulla, ja keskimmäisiltä kahdelta raiteelta kulkevat ohittavat junat. Raiteelta 1 liikennöidään Helsinkiin ja raiteelta 4 Lahteen.
Tyresön linna

Tyresön linna () on 1600-luvulta peräisin oleva palatsityyppinen linna Tyresön kunnassa, Ruotsissa. Se sijaitsee noin 25 kilometriä kaakkoon Tukholman keskustasta. Vapaaherra ja drotsi Gabriel Gustafsson Oxenstierna aloitti linnan rakennustyöt 1620-luvulla. Tarkoituksena oli korvata pieni ja vanhanaikainen keskiajalta peräisin ollut kivitalo. Linna valmistui vuonna 1636. Tyresössä on todennäköisesti ollut kartano jo 1300-luvulla, mutta vanhimmat tähän mennessä tunnetut jäännökset ovat 1400-luvulta. 
Arkkitehtonisesti linnassa on sekä 1500-luvun puolustuslinnojen että suurvaltakauden asuntolinnojen piirteitä. Kun rakennustyöt aloitettiin, oli todennäköisesti tarkoitus rakentaa vanhemman mallinen linna, mutta rakennustöiden ollessa pysähdyksissä rakentaminen ranskalaisten esikuvien mukaan tuli muotiin, ja linnan suunnitelmia nähtävästi muutettiin sen mukaan. 
Linnaa uudenaikaistettiin 1770-luvulla. Sinne lisättiin puutarha-arkkitehti Fredrik Magnus Piperin suunnittelma Ruotsin ensimmäinen englantilaistyylinen puutarha, joka on säilynyt alkuperäisessä kunnossa. Vuosina 1794–1800 linnan omisti suomalainen Robert Wilhelm De Geer. Vuonna 1892 markiisi Claes Ladergren hankki linnan itselleen ja uudelleenrakennutti suuria osia siitä kansallisromanttiseen tyyliin. Markiisi kuoli vuonna 1930, ja hänen testamenttinsa kautta Tyresön linna päätyi Nordiska museetille. Linnaa oli alettu restauroida jo 1800-luvun lopussa ja töitä jatkettiin museon omistukseen siirtymiseen asti.
Nykyään linnan sisustuksessa heijastuvat monet uudisrakentamiset ja 1600-luvun sisustuksesta on jäljellä vain yksi koristeltu ovi Oxenstiernan ajalta. Myös talousrakennuksia on enää jäljellä vain vähän: iso lato vuodelta 1899 paloi 1960-luvulta. Samalta ajalta olevaa tallia käytetään nykyään työpajana. Lisäksi on olemassa 1700-luvun paja ja kaksi varastoa, joista toinen on toiminut tallina.
Stacie Orrico

Stacie Joy Orrico (s. 3. maaliskuuta 1986 Seattle, Washington) on yhdysvaltalainen kristillinen pop/R&amp;B -laulaja. Hänen vanhempansa ovat kristillisiä lähetyssaarnaajia. 
Ura musiikin parissa.
Orricolla on italialaisia ja saksalaisia sukujuuria. Hän kiinnostui musiikista, erityisesti R&amp;B:stä ja soulista, jo nuorella iällä. Hän sanoitti ensimmäisen kappaleensa 6-vuotiaana sekä opetteli soittamaan pianoa. Vaikutteita Orrico sai Ella Fitzgeraldilta, Whitney Houstonilta ja Lauryn Hilliltä.
12-vuotiaana Orrico osallistui Coloradossa järjestettävään kilpailuun, jossa haettiin uusia lahjakkuuksia. Orrico voitti ja sai levytyssopimuksen.
Debyyttialbuminsa, "Genuine", hän julkaisi 14 vuoden ikäisenä ja se myi kultaa sekä sisälsi kaksi listaykköstä.
Orricon toinen pitkäsoitto, "Stacie Orrico", julkaistiin vuonna 2003. Se menestyi myös Yhdysvaltojen ulkopuolella, kun hitit ""Stuck" ja "(There's Gotta Be) More to Life" tekivät Orricon maailmanlaajuisesti tunnetuksi.
Kolmas albumi, "Beautiful Awakening", julkaistiin elokuussa 2006. Levyltä oli jo etukäteen julkaistu singlet "I'm Not Missing You" ja "So Simple"".
Yksityiselämä.
Heinäkuussa 2016 Orrico avioitui Isaiah Johnsonin kanssa. Pariskunnalla on yksi lapsi.
Storsjön

Storsjön on Ruotsin viidenneksi suurin järvi. Se sijaitsee Jämtlandissa ja on suurimmalta syvyydeltään 74 metriä. Järven pinta-ala on 464 neliökilometriä.
Storsjön suurin saari on Frösön. Järven itäisellä rannikolla sijaitsee Östersund. Järvessä on tehty väitettyjä havaintoja Loch Nessin hirviön kaltaisesta olennosta, jota kutsutaan nimillä Storsie ja Storsjöodjuret. Siitä ei kuitenkaan ole saatu todisteita.
Tartu mikkiin

Tartu mikkiin oli vuosina 2006–2015 Yle TV2 -kanavalla esitetty musiikkiviihdeohjelma, jonka tuotti yhteistyössä FremantleMedia Finland ja Yle Viihde. Ohjelmaa esitettiin perjantai-iltaisin klo 21 alkaen. Ohjelma perustuu tanskalaiseen "Grib Mikrofonen" -formaattiin, jossa laulajavieraat arvailevat ja esittävät lauluja inserttien perusteella. Niissä kuullaan tunnetuista kappaleista pelkkä laulu tavallisten suomalaisten ihmisten esittäminä, joita kuvataan eri paikoissa ympäri Suomea. Inserttien laulajat saavat musiikin karaokelevyltä kuulokkeisiin ja näkevät sanat edessään ruudulta. Osa laulajista kutsutaan myös vieraiksi studioyleisöön. Suomalaisen formaatin ensimmäinen osa esitettiin 1. syyskuuta 2006.
Ohjelmaa juonsi Sami Hintsanen. Houseyhtyeessä soittivat Teemu Broman (basso), Saku Mattila (kitara), Okke Komulainen (koskettimet) ja Tomi Hyttinen (rummut) sekä Eeva Kontu (piano, saksofoni, huilu), joka toimi myös kapellimestarina. 
Vuosina 2006-2012 ohjelman alkuperäisessä bändissä soittivat Mikko Mäkinen (koskettimet, kapellimestari), Ville Nurmi (kitara), Anssi Växby (basso) ja Risto Niinikoski (rummut).
Ohjelma on palkittu Kultaisella Venlalla 2011.
Lokakuussa 2014 ilmoitettiin että ohjelma päättyy tammikuussa 2015. Ohjelman viimeinen lähetys esitettiin 2. tammikuuta 2015.
Bolmen

Bolmen on 173 neliökilometrin laajuinen järvi Ruotsin Smålandissa Gislavedin, Hylten, Ljungbyn ja Värnamon kuntien alueella. Se on maansa järvistä kymmenenneksi suurin ja sijaitsee noin 80 kilometriä Jönköpingistä etelään.
Bolmenissa on useita saaria, joista suurin on Bolmsö. Järven keskisyvyys on 5,4 metriä ja suurin syvyys 36 metriä. Bolmen on 141,6 metriä meren pinnan yläpuolella.
Yläislannin kieli

Yläislannin kieli (Háfrónska) on keinotekoinen kieli, jonka on luonut belgialainen Jozef Braekmans. Hänen tavoitteenaan oli poistaa lainasanat modernista islannin kielestä. Kielen kehittäjä kuvaa yläislannin sanastoa "ultrapuristiseksi" kokoelmaksi olemassa olevia islanninkielisiä sekä Braekmansin itsensä luomia neologismeja. Yläislannilla ei ole Islannissa virallista asemaa ja se on lähinnä yhteinen projekti pienelle joukolle henkilöitä, joita kutsutaan nimellä "nýyrðaskáld". Harrastajien tarkoituksena on luoda islannin muoto, jossa ei ole lainkaan ulkopuolisia vaikutteita. Kieli on saavuttanut jonkun verran huomiota ja julkisuutta Islannissa.
Nimi ja symbolismi.
Kieli nimettiin uusnorjan (nynorsk) pohjalta kehitetyn, konservatiivisen ylänorjan (høgnorsk) kielen mukaan. Kielen nimen toinen osa, "frónska", on johdettu sanasta "frón", joka on runoudessa Islannin nimi. Edda-runossa frón on yksi maapalloon viittaavista nimistä. Braekmans mainitsi nimen ensimmäisen kerran is.islenska-uutisryhmässä 23. marraskuuta 2003. Ennen sitä hän käytti kehittämästään kielestä nimiä "frónska" tai "hyperislanti". 
Ultrapurismi.
Yläislannin keskeinen periaate on "málgjörhreinsun" (ultrapurismi), joka on lingvistisen purismin äärimmäisin muoto. Tämäkin termi on Braekmansin kehittämä. Termillä pyritään kuvaamaan ajatusta siitä, että kaikkea puhetta voidaan tutkia puristiselta kannalta, mukaan lukien erisnimiä, maantieteellisiä nimiä tai kemikaalien nimiä. Braekmansin mukaan ultrapurismin ensiaskeleet otti jo 1800-luvulla neologistinen ryhmä Fjölnismenn. Heidän Skírnir-julkaisussaan muun muassa erisnimet Robert Peel ja John Russell käännettiin muotoon Hróbjartur Píll ja Jón Hrísill. Myös maantieteelliset nimet käännettiin: Góðviðra (Buenos Aires), Sigurborg (Kairo) sekä Slettumannaland (Puola). Nykypäivän Islannin kielipolitiikasta poiketen yläislannin kehittäjien tärkeimpänä tavoitteena on poistaa latinismit ja germanismit kielestä. 
Medianäkyvyys.
Projekti on saanut jonkun verran huomiota Islannissa. Kieltä on käsitelty islantilaisessa lehdistössä. DV-lehdessä oli Braekmansin koko sivun haastattelu vuonna 1999. Projektia käsiteltiin lyhyesti marraskuussa 2005 Islannin television Stöð 2 -kanavalla. Islantilaisella Rás 2 -radiokanavalla on viikoittainen ohjelma, jossa esitellään epätavallisia islannin sanoja. Ohjelmassa on silloin tällöin esitelty myös yläislannin sanoja eräänlaisen arvauspelin muodossa.
Chietin maakunta

Chietin maakunta () on maakunta Abruzzon alueella Keski-Italiassa.
Chietin maakunnan pinta-ala on 2 588 km² ja asukasluku oli 387 120 vuoden 2017 lopussa. Chietin maakunnassa on yhteensä 104 kuntaa, ja sen pääkaupunki on Chieti. 
Chietin maakunta rajoittuu Abruzzon alueella sijaitseviin L’Aquilan ja Pescaran maakuntiin ja Molisen alueella sijaitseviin Isernian ja Campobasson maakuntiin sekä Adrianmereen.
Chieti tunnettiin jo antiikin Roomassa nimellä Teana.
Ravintola Kuappi

Ravintola Kuappi on iisalmelainen olutravintola. Guinnessin ennätysten kirjan mukaan se on maailman pienin olemassa oleva ravintola. Ravintolan pinta-ala on 8 neliömetriä ja ravintolasalin 3,6 neliötä.
Kuappi avattiin vuonna 1907 VR:n taukotuvaksi (ratavartijan mökiksi), ja on myöhemmin siirretty radan varrelta nykypaikalleen. Se tunnettiin pitkään nimellä Korkki. Idean isä oli Jouni Komulainen. Sisällä on baaritiski, televisio, yksi kahden hengen pöytä ja WC. A-oikeuksilla varustetussa ravintolasalissa saa olla korkeintaan kaksi asiakasta tarjoilijan lisäksi. Ulkona on myös pieni terassi. Toukokuun lopulla 2020 uutisoitiin, että koronarajoitusten vuoksi sisälle ravintolaan sai alkukesällä 2020 mennä vain yksi asiakas. Terassilla sai lisäksi olla kaksi asiakasta, koska terassialueet oli vapautettu asiakasmäärärajoituksista.
Sassari

Sassari on kaupunki Sassarin maakunnassa Italiassa, Sardinian saaren pohjoisosassa. Se on väkiluvultaan Sardinian toiseksi suurin kaupunki ja yksi saaren vanhimmista. Kaupungissa on vajaat 130 000 asukasta ja sen pinta-ala on 547 neliökilometriä.
Historiaa.
Sassarin perustivat todennäköisesti aikaisella keskiajalla roomalaisen "Turris Lybisonis" -satamakaupungin (nykyinen Porto Torres) asukkaat, jotka hakivat suojaa sisämaasta saraseenien hyökkäyksiltä. Vanhin maininta "Tathari"-nimisestä kylästä on vuodelta 1113. 
Kaupungin tärkeimpiä nähtävyyksiä ovat vanhankaupungin ja sen muurien jäänteiden lisäksi Sassarin tuomiokirkko, vuonna 1606 rakennettu "Fontana del Rosello" -suihkulähde, aikaista gotiikkaa edustava "Santa Maria di Bètlemin" kirkko 1200-luvulta, "San Pietro in Silkin" kirkko ja herttuan palatsi, nykyinen kaupungintalo. Sassarin pääkatu on "Corso Vittorio Emanuele", joka kulkee vanhankaupungin läpi. Kaupungissa on Sardinian vanhin, vuonna 1562 perustettu yliopisto, joka on tunnettu erityisesti oikeustieteellisestä opetuksestaan.
Rakkaus veitsenterällä

Rakkaus veitsenterällä ("The Year of Living Dangerously") on Peter Weirin ohjaama australialainen elokuva, joka perustuu Christopher Kochin romaaniin. Elokuvakäsikirjoituksen muokkasivat Weir, Koch ja David Williamson.
Tarina.
Elokuva kertoo monimutkaisen psykologisen juonen, joka tapahtuu Indonesiassa presidentti Sukarnon vallastasyöksemisen aikaan. Se seuraa joukkoa maastakarkotettuja toimittajia Indonesian vallankaappausyrityksen aikana 30. syyskuuta 1965 ja sitä ennen. Elokuva oli kielletty Indonesiassa aina vuoteen 1999.
Mel Gibson esittää elokuvassa australialaista toimittajaa, Sigourney Weaver Britannian lähetystön virkamiestä ja Linda Hunt Gibsonin paikallista yhteyshenkilöä, miespuolista valokuvaajaa.
Palkintoja.
Hunt voitti roolisuorituksestaan Oscarin parhaasta naissivuosasta ja oli ehdolla Golden Globen saajaksi. Hän on ainoa Oscar-voittaja, joka on saanut palkinnon näyttelemällä vastakkaista sukupuolta. Australian elokuvainstituutin vuosittaisessa AFI-palkintogaalassa "Rakkaus veitsenterällä" oli ehdolla 13 palkintokategoriassa, mutta voitti niistä vain yhden, kun Huntille myönnettiin palkinto parhaasta naissivuosasta.
Näyttelijät.
Lähde: 
Vastaanotto ja myöhempi arvostus.
"Chicago Sun-Timesin" Roger Ebert antoi ensi-iltakritiikissään elokuvalle täydet neljä tähteä ja piti sitä uskottavuudessaan yhtenä onnistuneimmista eksoottiseen tapahtumapaikkaan sijoittuvista elokuvista. Hän kehui etenkin Linda Huntin mutta myös Gibsonin ja Sigourney Weaverin roolitöitä.
Aikalaiskritiikki Suomessa oli melko nihkeää. Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta yksi antoi elokuvalle kolme tähteä, viisi arvostelijaa kaksi tähteä ja kolme yhden tähden, keskiarvona 1,78 tähteä neljästä. Televisioesityksen alla kesällä 1996 Pertti Avola harmitteli Weirin ohjausjäljen muuttuneen elokuvan aikoihin jo hollywoodmaisen siloitelluksi. Mel Gibsonilla ei vielä ole pahoja tähtimaneereja, mutta hän ei silti oikein vakuuttanut Avolaa pääosassa. Elokuvan loppu vesittyy kriitikon mielestä keskittyessään Gibsonin ja Weaverin hahmojen romanssiin.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
André Comte-Sponville

André Comte-Sponville (s. 1952 Pariisi) on ranskalainen filosofi. Hän on opiskellut École Normale Supérieuressa. Comte-Sponville on toimittanut akateemisia julkaisuja ja julkaissut useita tutkimuksia. Laajemman yleisön tietoisuuteen hän tuli vuonna 1995 ilmestyneellä teoksella "Pieni kirja suurista hyveistä", joka sai Ranskan Akatemian La Bruyère -palkinnon ja on käännetty lukuisille kielille. 
Comte-Sponville on isännöinyt filosofian konferensseja Pariisin Panthéon-Sorbonnen yliopistossa. Hän on belgialaisen Mons-Hainautin yliopiston kunniatohtori.